recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 54°39′53.50″ š. pl. 25°17′47″ r. ilg.﻿ / ﻿54.6648611°š. pl. 25.29639°r. ilg.﻿ / 54.6648611; 25.29639

|  Vilniaus šv. Eufrosinijos Polockietės cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Храм во имя преподобной Евфросинии Полоцкой |
| **Dekanatas** | Vilniaus miesto stačiatikių dekanatas |
| **Savivaldybė** | Vilniaus miestas |
| **Gyvenvietė** | Vilnius |
| **Adresas** | Liepkalnio g. 19 |
| **Pastatyta** | 1838 m. |

**Vilniaus Šv. Eufrosinijos Polockietės cerkvė** stovi Vilniuje.

Pavadinta šventosios Eufrosinijos Polockietės (*Евфросиния Полоцкая*) vardu,

Istorija
--------

Cerkvė yra stačiatikių kapinėse, kurios įkurtos 1795 m. Vilniui tapus Vilniaus gubernijos centru. 1838 m. daugiausia pirklio T. Zaicevo lėšomis pastatyta dabartinė cerkvė, finikiečių šventyklos stiliumi. T. Zaicevas netrukus mirė ir palaidotas cerkvės kapinėse. Jo palaidojimo vietoje pastatyta koplyčia.

1896 m. atliktas kapitalinis remontas, pastatyta nauja varpinė. Cerkvė įgavo dabartinį pavidalą. 1914 m. pastatyta Šv. Tichono Zadonskio koplyčia. I pasaulinio karo metu šventyklos išvogtos. Mišios atnaujintos 1919 metais. TSRS valdžia parapiją įregistravo 1946 m. joje buvo 300 tikinčiųjų. 1960 m. valdžia uždarė koplyčią ir ją pavertė sandėliu.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vilniaus šv. Eufrosinijos Polockietės cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Orthodoxy.ru Archyvuota kopija 2007-10-29 iš Wayback Machine projekto.
* Vilniaus Eufrosinijos Polockietės cerkvė
| ***Po lapais*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La dottoressa sotto il lenzuolo |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Gianni Martucci |
| Scenaristas (-ai) | Giorgio Mariuzzo |
| Metai | 1976 |
| Žanras | erotinė komedija |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Po lapais** (it.  *La dottoressa sotto il lenzuolo*) – 1976 m. itališka erotinė komedija.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Komedija pasakoja apie tris draugus, studijuojančius medicinos mokykloje ir ieškančius seksualinių nuotykių. Benito mėgina pavergti medicinos seserį Italiją, tačiau šiai mielesnė pagyvenusio profesoriaus draugija. Naivuolis Alvaro desperatiškai bando prarasti nekaltybę su savo drauge Lela, neįtardamas, kad mergina turi dvigubą gyvenimą ir užsiima prostitucija. Galiausiai Sandro trokšta gydytojos Lauros Boneti, profesoriaus, apsimetančio, kad ši jam visiškai nerūpi, sužadėtinės...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Karin Schubert – Laura Boneti
* Orchidea de Santis – seselė Italija
* Eligio Zamara – Sandro
* Alvaro Vitali – Alvaro
* Angelo Pellegrino – Benito
* Ely Galleani – Lela
| **Algirdas Vilkas** |
| --- |
|  |
| A. Vilkas su apdovanojimu Merkelio Račkausko gimnazijoje |
| Gimė | 1960 m. vasario 11 d. (63 metai)Krakiai, Mažeikių rajonas |
|  |
| Veikla | biologas, kraštotyrininkas, pedagogas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Algirdas Vilkas |

**Algirdas Vilkas** (g. 1960 m. vasario 11 d.) – lietuvių kraštotyrininkas, biologijos mokytojas metodininkas, Mažeikių rajono savivaldybės meno saviveiklininkas, kultūros centro folkloro kolektyvo „Alksna" vadovas.

Biografija
----------

Mokėsi Naikių pradinėje mokykloje, 1975 m. baigė Krakių aštuonmetę mokyklą, 1986 m. – Vilniaus valstybinio universiteto Gamtos mokslų fakultetą.

Nuo 1986 m. rugpjūčio 25 d. Mažeikių jaunųjų gamtininkų stoties (JGS) metodininkas, nuo 1988 m. liepos 1 d. direktorius.

1986 m. rugsėjo 29 d. įkūrė folkloro kolektyvą „Alksna", jam vadovavo iki 2004 m.

Algirdas Vilkas laisvalaikiu renka informaciją apie Mažeikių rajono kaimus, išleido Krakių enciklopedinį žodyną (1976–1984 m.); yra Mokytojų ekologų klubo vadovas. Be aplinkotyrinės JGS veiklos, lietuvių liaudies tradicijų, papročių puoselėjimo JGS renginių metu A. Vilkas yra rajoninių kasdvimetinių kraštotyrininkų konferencijų Mažeikiuose iniciatorius, rengėjas; rajoninio laikraščio „Būdas žemaičių" talkininkas.

2004–2007 m. aktyvus Vikipedijos projekto dalyvis. Nuo 2007 m. vadovauja Mažeikių krašto enciklopedijos projektui. Nuo 2010 m. Gyvosios gamtos enciklopedijos projekto bendraautoris,  2012 m. – vienas Enciklopedijos Lietuvai ir pasauliui (ELIP) kūrėjų. Vienas žinomiausių Lietuvoje arachnologų, sukūręs pavadinimus visoms Lietuvos vorų rūšims (jų apie 500).

2015 m. A. Vilkui už kultūrinę ir švietėjišką veiklą įteikta 2014 metų Mažeikių krašto kultūros premija.

Bibliografija
-------------

* *Mažeikių rajono išnykę ir nykstantys kaimai*. Lututė, 2020
* *Krakiams – 360: po seniūnaitijos kaimus*. Piko valanda, 2021
* *Pažinkime Lietuvos vorus*. Lututė, 2023 (su Gintautu Steibliu)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Vilkas. Mazeikiai.lt.
2. 1 2 3 4  Algirdas Vilkas: „Turime išlaikyti savo mentalitetą, santūrumą, baltiškąją prigimtį". Santarvė, 2021-10-01.
3. ↑
4. ↑  Gyvosios gamtos enciklopedijos oficialus puslapis Archyvuota kopija 2011-08-25 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  „Nauja alternatyva Vikipedijai". Širvis. Nuoroda tikrinta 2022-03-11.
6. ↑  Gamtininkas pelnė pripažinimą už sukurtą Mažeikių krašto enciklopediją
7. ↑  *Krašto kultūros premija – pedagogui*. „Santarvė". Nuoroda tikrinta 2021-04-25.
8. ↑  „Įteikta Krašto kultūros premija". Budas.lt. Nuoroda tikrinta 2021-04-25.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| VelskasВельск |
| --- |
|              |
| *Miestas iš paukščio skrydžio* |
|  |
| 

VelskasVelskas

61°04′0″ š. pl. 42°06′0″ r. ilg.﻿ / ﻿61.06667°š. pl. 42.10000°r. ilg.﻿ / 61.06667; 42.10000﻿ (Velskas)Koordinatės: 61°04′0″ š. pl. 42°06′0″ r. ilg.﻿ / ﻿61.06667°š. pl. 42.10000°r. ilg.﻿ / 61.06667; 42.10000﻿ (Velskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3)------ vasaros: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Archangelsko sritis Archangelsko sritis |
| **Rajonas** | Velsko rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 25 757  |
|  |
|  **Vikiteka** | Velskas |

**Velskas** (rus. *Вельск*) – miestas šiaurės vakarų Rusijoje, Archangelsko srities pietuose, 545 km į pietus nuo Archangelsko, prie Velės ir Vagos santakos; rajono centras. 26,3 tūkst. gyventojų (2005). Geležinkelio stotis (ruožas Maskva–Vorkuta), eina magistralė Maskva–Archangelskas. Išvystyta medienos, asfalto, betono, mėsos, pieno, duonos, gėrimo pramonė, išgaunamas artezinis vanduo. Yra kraštotyros muziejus, kultūros namai.

Istorija
--------

Velskas minimas nuo 1137 metų, 1397 m. minimas kaip valsčius. 1462 m. atiteko Maskvos valstybei. 1780 m. gavo miesto teises, garsėjo deguto gamyba (deguto statinė pavaizduota miesto herbe), XIX a. tapo linininkystės ir medienos apdirbimo centru. XIX a. pabaigoje į miestą imta tremti valdžiai politiškai nepalankius žmones.
| ***Ubalda, nuoga ir karšta*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Quel gran pezzo dell'Ubaldatutta nuda e tutta calda |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Mariano Laurenti |
| Scenaristas (-ai) | Ernesto GastaldiFrancesco Milizia |
| Kompozitorius | Bruno Nikolai |
| Vaidina | Edwige FenechPippo FrancoKarin Schubert |
| Metai | 1972 |
| Žanras | erotinė komedija |
| Trukmė | 100 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Ubalda, nuoga ir karšta** (it.  *Quel gran pezzo dell'Ubaldatutta nuda e tutta calda*) – 1972 m. Italijoje sukurta erotinė komedija, kurioje pagrindinį vaidmenį atliko aktorė Edwige Fenech.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Edwige Fenech – Ubalda
* Pippo Franco – Olimpio de Ponačetis
* Karin Schubert – Fiama
* Umberto D‘Orsi – Oderizi
* Gabriella Giorgelli

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Viduramžiai. Riteris Olimpio grįžta į savo gimtąjį kaimą pas žmoną Fiamą. Prieš išvykdamas, riteris uždėjo jai nekaltybės diržą, todėl moteris ir būrys jos gerbėjų pagaliau gauna šansą. Pasirodžius vyrui, Fiama pareiškia dar 15 dienų neprisileisianti jo, nes davė įžadus.

Tuo metu prasideda Olimpio ginčai dėl žemės su kaimynu malūnininku Oderizi. Šio žmona, gražioji Ubalda, su kuria šis taip pat turi imtymių problemų, krinta į akį Olimpio ir šis pradeda visomis priemonėmis siekti kaimyno žmonos.
Augustalis, nukaltas Mesinos kalykloje po 1231 m. Masė – 5,3 g.
**Augustalis** (lot. *augustalis* ar *augustale*) – aukso moneta, kaldinta Sicilijos karalystėje po 1231 m. Tai buvo pirmoji auksinė Sicilijos karaliaus ir Šventosios Romos imperijos imepratoriaus Frydricho II auksinė moneta, kaldinta iki jo mirties 1250 m.

Moneta turėjo lotyniškus užrašus ir plačiai cirkuliavo visoje Italijoje. Ji buvo sukurta remiantis Romos aurėju. Augustalius kaldino Brindizio ir Mesinos kalyklose kartu su bilonėmis denjėmis. Monetų stilius laikomas prabangiu ir beveik renesansiniu, monetos būdavo nukaltos labai kokybiškai. Monetos masė buvo 5,24 g (1/4 Sicilijos uncijos).

Averse klasikinis (ne viduramžiškas) imperatoriaus su laurų vainiku biustas, aplink užrašas *CESAR AVG IMP ROM* ('cezaris Augustas, Romėnų imperatorius'). Reverse pavaizduotas erelis (imperijos simbolis) ir vardas *FRIDE RICVS* 'Fridericus; Frydrichas).
  
Monetos pavadinimas *augustalis* 'didingasis' rodo, kad monetos leidžiamos imperatoriaus valia ir kad jos siejasi su Romos imperatoriaus, kuriuos tituluodavo žodžiu *Augustus*.

Nuorodos
--------

* Augustale. (2008). In *Encyclopædia Britannica*. Nuoroda tikrinta 7 October 2008.
* An augustalis at the Kunsthistorisches Museum Vienna Archyvuota kopija 2004-08-16 iš Wayback Machine projekto.
| Islamabadas*اسلام آباد* |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

IslamabadasIslamabadas

33°43′0″ š. pl. 73°04′0″ r. ilg.﻿ / ﻿33.71667°š. pl. 73.06667°r. ilg.﻿ / 33.71667; 73.06667﻿ (Islamabadas)Koordinatės: 33°43′0″ š. pl. 73°04′0″ r. ilg.﻿ / ﻿33.71667°š. pl. 73.06667°r. ilg.﻿ / 33.71667; 73.06667﻿ (Islamabadas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5)------ vasaros: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Pakistano vėliava Pakistanas |
|  |
| **Gyventojų** (2023) | 2 363 863  |
| **Plotas** | 906 km² |
| **Tankumas** (2023) | 2 609 žm./km² |
| **Altitudė** | 1 031 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Islamabadas |

**Islamabadas** (urd. اسلام آباد = *Islām ābād*, angl. *Islamabad*) – miestas Pakistano šiaurėje, Potvaro (*Potwar*) lygumoje netoli Ravalpindžio; šalies sostinė. Mieste yra 8 rajonai, kiekvienas turi savo specifiką (vyriausybės, verslo, lengvosios pramonės, gyvenamieji ir kt. rajonai). Yra nacionalinės asamblėjos pastatas (suplanavo Lui Khanas, *Louis Kahn*). 1965 m. įkurtas universitetas, didžioji nacionalinė, arba Karaliaus Faisalo mečetė (turkų architektas V. Dalokajus), Pakistano mokslų akademija, literatūros akademija, mokslinio tyrimo institutai (tarp jų – branduolinių tyrimų, islamotyros), nacionalinė biblioteka ir archyvas, muziejai, nacionalinė meno galerija.

Mašinų, geležinkelio riedmenų, motociklų gamyba, tekstilės pramonė.

Istorija
--------

1959 metais Islamabado vietoje nuspręsta statyti naują Pakistano sostinę, pakeisiančią Karačį. Naująjį miestą planavo Konstantinas Doksiadis ir kiti žinomi miestų architektai, 1961 m. prasidėjo statybos. 1967 m. Islamabadas oficialiai tapo šalies sostine (perkėlus iš laikinosios sostinės – Ravalpindžio), bet dauguma pastatų, gatvių ir įrenginių buvo baigta tik apie 1975 m.

Šeicho Faisalo mečetė
Pakistano monumentas Islamabade

Šaltiniai
---------

1. PAKISTAN: Administrative Division, *citypopulation.de*
2. ↑  PAKISTAN: Administrative Division, *citypopulation.de*
3. PAKISTAN: Administrative Division, *citypopulation.de*
4. ↑  PAKISTAN: Administrative Division, *citypopulation.de*
5. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 174
6. ↑  *Islamabadas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
Tiksli V-2 kopija Penemiundės muziejuje.
**V-2** (vok. *Vergeltungswaffe-2* 'atpildo ginklas 2'; techninis pavadinimas „Aggregat-4", *A4*) – pirmoji pasaulyje skystuoju kuru varoma vidutinio nuotolio raketa, sukurta Vokietijoje Antrojo pasaulinio karo pradžioje. V-2 taip pat yra trečiasis aparatas išskridęs į kosminę erdvę.

Istorija
--------

Raketą pradėta kurti apie 1937 m. Pėnemiundės tyrimų centre Uznamo saloje. 1942 m. prototipas pirmą kartą istorijoje viršijo 80 km aukštį, vėliau, 1945 m. pasiektas ir 200 km aukštis. Nuo 1943 m. požeminėje „Mittelverk" gamykloje (Harco kalnuose) buvo pradėta raketos serijinė gamyba. 1944 m. rugsėjį Vermachtas link Sąjungininkų teritorijų paleido virš 3000 V-2 raketų, kurių dauguma pataikė į Londono ir Antverpeno miestus. Dėl šių atakų žuvo apie 7 250 kariškių ir civilių, tuo tarpu 12 000 žmonių žuvo gamindami raketas. Pasibaigus Antrajam pasauliniam karui, amerikiečių, sovietų ir britų vyriausybės, atitinkamai surengusios „Paperclip", „Osoaviakhim" ir „Backfire" slaptas operacijas įgijo V-2 raketos techninius brėžinius ar sulaikė pačius mokslininkus, dirbusius prie šių raketų, ir jais pasinaudojo savo pačių raketų gamyboje.

Kuras
-----

Šioje raketoje kaip kuras buvo naudojamas etilo alkoholio vandeninis tirpalas kartu su skystu deguonimi. Alkoholis lengvai maišosi su vandeniu, todėl visada galima sumažinti degimo temperatūrą pridedant daugiau vandens. Variklio aušinimo sistema buvo dar netobula ir žibalo (ar gryno alkoholio) degimo su deguonimi temperatūra jam buvo nepriimtinai aukšta.

Charakteristikos
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| Funkcija | vienos pakopos, mažo nuotolio balistinė raketa |
| Gamintojas | Mittelwerk GmbH (Penemiundės tyrimų centras) |
| Pradėta naudoti | 1944 m. |
| Pradinė masė | 12 500 kg |
| Ilgis | 14 m |
| Skersmuo | 1,65 m |
| Sparnų plotis | 3,56 m |
| Maks. greitis | 1600 m/s (5760 km/h) |
| Nuotolis | 320 km |
| Skrydžio aukštis | maks. 88 km (paleidus maksimaliu nuotoliu),maks. 206 km (paleidus vertikaliai) |
| Kovinė galvutė | 1000 kg amatolo |
| Navigacija | giroskopas |
| Kuras | Vandeniu skiestas etanolis ir skystas deguonis |
| Paleidimo platforma | mobilus leidimo įrenginys („Meillerwagen") |
|

Šaltiniai
---------

1. ↑  Zaloga, Steven (2003). *V-2 Ballistic Missile 1942–52*. Reading: Osprey Publishing. p. 3. ISBN 978-1-84176-541-9.
2. ↑  *Am Anfang war die V2. Vom Beginn der Weltraumschifffahrt in Deutschland.* In: Utz Thimm (Hrsg.): *Warum ist es nachts dunkel? Was wir vom Weltall wirklich wissen.* Kosmos, 2006, S. 158, ISBN 3-440-10719-1
3. ↑  „The V2 and the German, Russian and American Rocket Program", C. Reuter. German Canadian Museum. p. 170. ISBN 1-894643-05-4, ISBN 978-1-894643-05-4.
4. ↑  John D. Clark (2018). Ignition!: An Informal History of Liquid Rocket Propellants. Rutgers University Press Classics. ASIN B076838QS2.
| Stamfordo Šv. Jurgio bažnyčia |
| --- |
|  |
| 

Stamfordo Šv. Jurgio bažnyčiaStamfordo Šv. Jurgio bažnyčia

52°39′6.12″ š. pl. 0°28′33.24″ v. ilg.﻿ / ﻿52.6517000°š. pl. 0.4759000°r. ilg.﻿ / 52.6517000; 0.4759000﻿ (Stamfordo Šv. Jurgio bažnyčia)Koordinatės: 52°39′6.12″ š. pl. 0°28′33.24″ v. ilg.﻿ / ﻿52.6517000°š. pl. 0.4759000°r. ilg.﻿ / 52.6517000; 0.4759000﻿ (Stamfordo Šv. Jurgio bažnyčia) |
|  |
| Vieta | Anglija Stamfordas, Anglija |
| Statusas | Veikianti |
| Paskirtis | Bažnyčia |

**Stamfordo Šv. Jurgio bažnyčia** (angl. *St George’s Church, Stamford*) – anglikonų bažnyčia Stamforde, Jungtinėje Karalystėje.

Istorija
--------

Teritorijoje veikusi maža bažnyčia, kurios atidarymo data neaiški. Nuo 1225 m. pradėti rašyti bažnyčios metrikai. 1229 m. rašytiniuose šaltiniuose minimos karaliaus Henriko III bažnyčiai suteiktos dovanos. Bažnyčios architektūra nuolat kito. XV a. viduryje bažnyčia perstatyta, sudėti langų vitražai, kurie išlikę iki šių dienų. XIX a. bažnyčia restauruota. 1887 m. bažnyčia išplėsta. 

1954 m. gegužės 22 d. bažnyčia įtraukta į Anglijos saugomų architektūros paminklų sąrašą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  CHURCH OF ST GEORGE

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
*Kitos reikšmės – Trys karalystės (reikšmės).*

**Pasakojimas apie Tris karalystes**| 
1591 m. leidimo puslapio pavyzdys |
| **Autorius** | priskiriama Luo Guandžongui |
| **Šalis** | Kinija |
| **Žanras** | istorinis romanas |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | 三國演義 |
| **Šalis** | Kinija |
| **Kalba** | kinų |

**Pasakojimas apie Tris karalystes** (tradicine kinų k. 三國演義, supaprastinta kinų k. 三国演义, pinjinas: Sānguó Yǎnyì) – XIV a. kinų istorinis romanas, kurio autorystė priskiriama Luo Guandžongui. Romano veiksmas vyksta neramiais Hanų dinastijos ir Trijų karalysčių laikotarpio pabaigos metais Kinijos istorijoje, pradedant 184 m. ir baigiant Vakarų Dzinų įvykdytu krašto suvienijimu 280 m. Romanas pirmiausia paremtas Trijų karalysčių įrašais (kin. 三國志), paliktais Čeno Šou.

Pasakojimai remiasi iš dalies istoriniais faktais ir iš dalies išgalvota istorija. Romane romantizuojami ir dramatizuojami feodalų ir jų saugotojų, bandžiusių išstumti arba atkurti vis silpstančią Hanų dinastiją, gyvenimai. Nors romane veikia šimtai veikėjų, daugiausia dėmesio skiriama trims iš Hanų dinastijos likučių susiformavusiems valdžios blokams, kurie galiausiai sudarė tris karalystes: Cao Vei, Šu Han ir Rytų U. Romane nagrinėjami šių valstybių siužetai, asmeniniai ir kariniai mūšiai, intrigos ir beveik šimtmetį trukusios kovos dėl dominavimo.

Trijų karalysčių romanas pripažintas vienu iš šešių didžiųjų klasikinių kinų literatūros romanų (kiti – „Ties vandens riba", „Kelionės į Vakarus užrašai", „Slyvos žiedai auksinėje vazoje", „Sapnas raudonajame paviljone" ir „Nerašyta akademikų istorija"). Romanas padalintas į 120 skyrių, parašytas iš 800 000 žodžių, jame veikia beveik tūkstantis personažų, daugiausia istorinių. Romanas yra vienas mėgstamiausių literatūros kūrinių Rytų Azijoje, jo literatūrinė įtaka regione buvo lyginama su Šekspyro kūrinių įtaka anglų literatūrai. Tikėtina, kad tai plačiausiai skaitomas istorinis romanas vėlyvojoje imperatoriškoje ir šiuolaikinėje Kinijoje. Žymaus britų sinologo Herberto Džailzo teigimu, patys kinai romaną laiko didžiausiu iš visų kinų romanų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Roberts 1991, 940 psl.[paaiškinti]
2. ↑  Kim, Hyung-eun (2008-07-11). „(Review) Historical China film lives up to expectations". *Korea JoongAng Daily*. Suarchyvuotas originalas 2011-12-25.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
3. ↑  Shoji, Kaori (2008-11-06). „War as wisdom and gore". *The Japan Times*. Suarchyvuotas originalas 2021-06-02. Nuoroda tikrinta 2020-05-08.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
4. ↑  Ng, On-cho; Wang, Q. Edward (2005). *Mirroring the Past: The Writing and Use of History in Imperial China*. Honolulu: University of Hawaii Press. p. 86. ISBN 0824829131.
5. ↑  Herbert Giles (1901). *A History of Chinese Literature*. London: W. Heinemann. p. 277.
Lietuvių Šv. Kazimiero bažnyčia Londono Bethnal Green rajone
**Londono lietuvių Šv. Kazimiero bažnyčia** yra lietuvių bažnyčia įsikūrusi Londono Bethnal Green rajone. Pamaldos vyksta lietuvių kalba. Bažnyčioje gali tilpti 250 sėdinčių žmonių.

Istorija
--------

Vestminsterio arkivyskupas kardinolas Herbert Vaughan 1894 m. laiške minėjo, kad lietuviai ir lenkai stengiasi turėti savo bažnyčią. 1900 m. kardinolas pareiškė pageidavimą, kad lietuviams reikėtų turėti savo kunigą. Kardinolas po kurio laiko paskelbė, kad atidaroma misija, dvasios vadu paskirdamas kun. Boleslovą Šlamą ir leido laikinai pamaldoms naudotis vokiečių Šv. Bonifaco bažnyčia, kol jie susiras sau pastovią vietą. Ten pirmas pamaldas lietuviai turėjo 1901 m. sausio 13-ąją dieną. Nuo tada prasidėjo lietuvių parapijinė veikla. 1903-ųjų metų liepos mėnesį atvyksta kunigas Antanas Racevičius (Talmontas), bet jam susirgus 1905-ųjų lapkričio 15-ą jį pakeičia kun. Kazimieras Jurgis Matulaitis. Dabartinė bažnyčia buvo atidaryta kardinolo Francis Bourne 1912-ųjų kovo 10-ąją. Šventąsias Mišias ta proga celebravo kunigas Benedict Williamson, kuris buvo ir bažnyčios architektas. Jam talkino dar keturi kunigai, iš kurių vienas buvo E. Cartonas de Wiartas. Po Šv. Mišių buvo pirmą kartą lietuvių misijoje teikiamas Sutvirtinimo sakramentas. „The Tablet" korespondentas aprašęs iškilmes pabrėžė, jog šį sakramentą priėmė tik suaugusieji. 1926-ųjų rugpjūčio mėnesį pirmą kartą parapijoje lankėsi kun. palaimintasis arkivyskupas Jurgis Matulaitis. Atvykimo metu buvo nutarta, kad parapiją aptarnaus Marijonai (MIC). 1946-ųjų gegužės mėnesį į Londoną atvyksta kun. Jonas Sakevičius, o 1948-aisiais ir kun. Antanas Kazlauskas. 1951-aisiais kun. Sakevičius išvyksta ir grįžta 1969 m. kovo 20-ą. 1999-aisiais pablogėjus kun. Sakevičiaus sveikatai, negalėdami skirti kito dvasininko, Marijonai (MIC) atsisako aptarnauti Londono lietuvių bažnyčią. Parapijos Komitetas kreipiasi į Lietuvos vyskupų konferenciją ir Telšių vyskupas Anatanas Vaičius išleidžia kun. Petrą Tverijoną į Londoną. Tų pačių metų birželio 20-ą dieną į Londoną atvyksta kun. Petras Tverijonas ir Vestminsterio vyskupijos yra paskirtas parapijos kunigu.

Architektūra
------------

Bažnyčioje pastatytas „Švč. Mergelės Marijos Danguje vainikavimo altorius" – 1851 m. pagamintas „Tyroliaus" firmoje. Viso tokių altorių buvo pagaminta 3. Atidaroma bažnyčia dar neturėjo jokios vidinės apdailos. Tik praėjus porai savaičių nuo atidarymo ant sienų buvo pakabinti Kryžiaus kelių vaizdai, kurie galbūt buvo perkelti iš senosios lietuvių bažnyčios. 1913 m. nuspręsta nudažyti bažnyčios sienas, įdėti langus zakristijoms, pagaminti reikalingas spintas. 1916 m. pastatomi nauji Kryžiaus keliai (jie yra iki šiol). Juos bažnyčiai paaukojo Londono lietuviai. 1928-aisiais pastatyta Liurdo koplytėlė, o 1936 m. Šv. Kazimiero altorius. 1981 metų vasarą bažnyčioje giminių iniciatyva buvo įamžintas kunigo Juozo Montvilos, žuvusio laive „Titanikas", atminimas – bažnyčios koplyčioje įmūryta paminklinė lenta. Priestatas susirinkti žmonėms prie bažnyčios pastatytas 1974-aisiais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  VENI Nr. 126 Birželis 2012
| Stamfordo šv. Jurgio bažnyčia |
| --- |
|  |
| 

Stamfordo šv. Jurgio bažnyčiaStamfordo šv. Jurgio bažnyčia

52°39′6.12″ š. pl. 0°28′33.24″ v. ilg.﻿ / ﻿52.6517000°š. pl. 0.4759000°r. ilg.﻿ / 52.6517000; 0.4759000﻿ (Stamfordo šv. Jurgio bažnyčia)Koordinatės: 52°39′6.12″ š. pl. 0°28′33.24″ v. ilg.﻿ / ﻿52.6517000°š. pl. 0.4759000°r. ilg.﻿ / 52.6517000; 0.4759000﻿ (Stamfordo šv. Jurgio bažnyčia) |
|  |
| Vieta | Anglija Stamfordas, Anglija |
| Statusas | Veikianti |
| Paskirtis | Bažnyčia |

**Stamfordo Šv. Jurgio bažnyčia** (angl. *St George’s Church, Stamford*) – anglikonų bažnyčia Stamforde, Jungtinėje Karalystėje.

Istorija
--------

Teritorijoje veikusi maža bažnyčia, kurios atidarymo data neaiški. Nuo 1225 m. pradėti rašyti bažnyčios metrikai. 1229 m. rašytiniuose šaltiniuose minimos karaliaus Henriko III bažnyčiai suteiktos dovanos. Bažnyčios architektūra nuolat kito. XV a. viduryje bažnyčia perstatyta, sudėti langų vitražai, kurie išlikę iki šių dienų. XIX a. bažnyčia restauruota. 1887 m. bažnyčia išplėsta. 

1954 m. gegužės 22 d. bažnyčia įtraukta į Anglijos saugomų architektūros paminklų sąrašą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  CHURCH OF ST GEORGE

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| **Edvardas Bernetas Tailoras** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1832 m. spalio 2 d.Londonas, Anglija |
| Mirė | 1917 m. sausio 2 d. (84 metai)Velingtonas, Somersetas, Anglija |
| Tautybė | anglas |
|  |
| Veikla | antropologas |
| Sritis | kultūrinė antropologija, evoliucionizmas |
| Organizacijos | Oksfordo universitetas |
| Pareigos | profesorius |

**Edvardas Bernetas Tailoras** (*Edward Burnett Tylor*, 1832 m. spalio 2 d. – 1917 m. sausio 2 d.) – Anglijos antropologas, vienas pagrindinių evoliucionizmo krypties antropologijoje atstovų, kultūrinės antropologijos pradininkas.

Biografija
----------

Savamokslis. 1855 m. keliavo po Centrinę Ameriką ir Meksiką, tyrė vietos gyventojų gyvenimą. 1883–1884 m. dirbo Oksfordo universiteto muziejuje. 1884–1909 m. tapo pirmuoju antropologijos dėstytoju Oksfordo universitete, 1888–1890 m. dėstė Aberdino universitete, nuo 1896 m. profesorius. Nuo 1871 m. Londono karališkosios draugijos narys. 1912 m. jam suteiktas sero titulas.

Mokslinė veikla
---------------

Edvardas Bernetas Tailoras teigė, kad žmonijos istorijos ir ikiistorinių laikų tyrimai turėtų būti Didžiosios Britanijos visuomenės reformų pagrindas. Tyrė gentinių bendruomenių papročius ir įsitikinimus. Tyrimais pagrindinė vadinamąjį kultūrinio palyginimo ir kultūros atkūrimo iš liekanų metodus. Teigė, kad religija išsivystė iš animizmo, kad religijos šaltinis yra žmogaus patyrimas: ypatingos dvasinės būsenos, sapnai ir panašiai. Pagrindė evoliucionizmo modelį, pagal kurį kultūros vystosi nuo laukiniškumo iki civilizacijos.

Buvo šiuolaikinės religijos kritikas, teigė, kad religija turi eiti drauge su mokslu. Tačiau pats Tailoras ir ateizmo nelaikė logišku visuomenės būviu, bet pasisakė už minimalistinį monistinį deizmą. Antropologas taip pat teigė, kad žmonių protas ir gabumai gali būti vienodi visur, nepaisant socialinės raidos etapo, bet skiriasi išprusimas.

Bibliografija
-------------

Svarbiausi veikalai:

* *Anahuacas: arba Meksika ir meksikiečiai, senovės ir šiuolaikiniai* (*Anahuac: Or Mexico and the Mexicans, Ancient and Modern*, 1861 m.)
* *Ankstyvosios žmonijos istorijos ir civilizacijos raidos tyrinėjimai* (*Researches into the Early History of Mankind and the Development of Civilization*, 1865 m.)
* *Primityvioji kultūra* (*Primitive Culture*, 1871 m.)
* *Antropologija: žmogaus ir civilizacijos studijų įvadas* (*Anthropology: An Introduction to the Study of Man and Civilization*, 1881 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Long, Heather. „Social Evolutionism". University of Alabama Department of Anthropology. Nuoroda tikrinta 6 March 2016.
2. ↑  Strenski, Ivan. "The Shock of the 'Savage': Edward Burnett Tylor, Evolution, and Spirits, "Thinking About Religion: An Historical Introduction to Theories of Religion. Oxford: Blackwell Publishing Ltd. 2006. 93.
3. ↑  *Edward Burnett Tylor*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013
Smurto tipologija
**Smurtas** (sinonimas ***prievarta***) – sąmoningas jėgos taikymas siekiant sužeisti, įžeisti, įbauginti ar kitaip neigiamai paveikti kitą žmogų ar gyvūną. Smurto priežastis ir pasireiškimo charakteristikas tyrinėja psichologija ir sociologija. Šių disciplinų plotmėje smurtas apibrėžiamas kaip atviras ir sąmoningas fiziškai ar psichologiškai agresyvus elgesys kito asmens atžvilgiu.

Mokslininkai nesutaria, ar smurtas yra žmogaus prigimties dalis, nes archeologiniai duomenys rodo, kad pirmykščiuose žmonėse smurtas ir taikingumas buvo vienodai natūralūs.

Terminas apibrėžia įvairius reiškinius. Dažniau žodis taikomas apibrėžiant vieno asmens sukeliamą žalą kitam ar kitiems asmenims. Karas yra vadinamas plataus masto organizuotas smurtas tarp šalių. Šalys taip pat suteikia teisę legaliai smurtą naudoti teisėsaugos pareigūnams, siekiant išsaugoti tvarką visuomenėje ir įgyvendinti įstatymus.

Formos
------

Išskiriama daug įvairių smurto formų. Pagrindinės grupės:

* fizinis smurtas,
* psichologinis smurtas,
* seksualinis smurtas,
* deprivacija.

Šaltiniai
---------


1. ↑  Global status report on violence prevention 2014. 2014-01-09, Who.int (tikrinta 2023-11-12).
**Elbingo žodynėlis** rankraštinis vokiečių – prūsų ir vokiečių kalbų žodynėlis, seniausias prūsų (ir apskritai baltų) rašto paminklas. Rankraščių rinkinio, suradėjo vardu pavadinto Noimano kodeksu (*Codex Neumannianus*) dalis. 1825 m. kodeksą Elbingo pirklio A. Grubnau palikime surado Francas Noimanas. Jis kodeksą 1868 m. perdavė Elbingo miesto bibliotekai, kurioje saugotas iki Antrojo pasaulinio karo, tolesnis likimas nežinomas.

Noimano kodeksas
----------------

Noimano kodeksą sudaro 3 vokiečių kalba rašyti teisynai – Liubeko, Pamedės, senasis lenkų teisynas bei vokiečių – prūsų kalbų žodynėlis. Žodynėlyje iš viso 186 puslapiai (paskutinis tuščias), F. Noimano sunumeruoti nuo 1 iki 185. Paskutiniuose 17 Elbingo žodynėlio puslapių (169–185; be pavadinimo) – XIV a. pab. ar XV a. pr. nuorašas. Autorius pasirašė 185 puslapyje: „parašė Petras Holcvešeris iš Marienburgo" (*Explicit per manus Petri Holczwesscher De Marienburg*). Elbingo žodynėlį jis nurašė iš originalo ar jo nuorašo, sudaryto XIII a. gale (ar XIV a. pradžioje), bet seniai dingusio. Bet nemokėjo prūsų kalbos ir padarė nemažai klaidų. Originalo autorius (anonimas), matyt, mokėjo prūsiškai.

Žodynėlis
---------

Žodynėlyje yra 802 prūsų ir tiek pat vokiečių kalbos (parašytų pirma) žodžių, surašytų ne abėcėlės tvarka, o sugrupuotų į 32 nevienodas temines grupes (pvz. grupė vok. *Jor (Jahr*), liet. *metai* – prūsų *Mettan*, vokiečių *Somer (Sommer)*, liet. vasara – prūsų *Dagis*, vok. *Herbist (Herbst)*, liet. *ruduo* – prūsų *Assanis*, vok. *Winter*, liet. *žiema* – prūsų *Semo* ir kt.). Užrašyti tik daiktavardžiai ir keletas spalvas reiškiančių būdvardžių, nėra nė vieno veiksmažodžio, įvardžio, bažnytinių terminų. Pamedės tarmė archajiškesnė už prūsų katekizmų šnektas (žodynėlis apie 200 metų senesnis): išlaikyta senoviškesnė balsio *ā* kokybė (*mote* – liet. *motė, motina*, katekizmuose *mūti*), bevardė vardažodžių giminė (*mettan*, liet. *metas*).

Pirmą kartą Elbingo žodynėlį paskelbė Georgas Neselmanas 1868 m. fotografuotinius leidimus – Adalbertas Becenbergeris, V. Simonas 1897 m. ir Vytautas Mažiulis 1966 m.

Literatūra
----------

* Vytautas Mažiulis. Prūsų kalbos paminklai. Vilnius. 1-2 1966–1981 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Mažiulis. *Elbingo žodynėlis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 428 psl.
| Estijos etnografinis regionas:Setomaa |
| --- |
|  |
| Šalis | Pietryčių Estija, Rusija |
| Tautos | Setai |
| Kalba | Veru kalba |
| Miestai | Pečiorai |
|  |
|  |

**Setuma** (est. *Setumaa*, rus. *Сетумаа*, ver. *Setomaa*) – setų etninės grupės apgyvendintas regionas, esantis į pietus nuo Peipaus ežero. Šiais laikais istorinė Setuma užima pasienio teritoriją, priklausančią Estijai ir Rusijai. Estiškoji Setuma apima pietryčių Estijos žemes, esančias Pelvos ir Veru apskrityse, kurios ribojasi su Pskovo srities Pečiorų rajonu Rusijos pusėje.

Istorija
--------

Pagal 1920 m. vasario 2 d. pasirašytą dvišalę Tartu sutartį tarp Estijos ir Tarybų Rusijos, visas vakarinis Pečiorų kraštas atiteko neseniai neriklausomybę iškovojusiai Estijai. Laikotarpyje iki 1944 m. Pečiorų rajono teritorija buvo Estijos dalis, administruojama Petseri apskrities (est. *Petserimaa*) su centru Pečiorų mieste. 

1944 m. rugpjūčio 23 d. buvo sukurta Pskovo sritis. 1945 m. sausio 16 d. vienašališku Rusijos TFSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo sprendimu į ją buvo įtraukta anksčiau nepriklausomos Estijos valdyta Petseri apskritis, tapusi Pečiorų rajonu, kurį sudarė 8 valsčiai ir Pečiorų miestas. Taip valstybinė siena tarp Rusijos TFSR ir Estijos TSR Setumą padalijo perpus. Po Estijos nepriklausomybės atkūrimo 1991 m. buvo kilę teritorinių ginčų tarp kaimyninių šalių, bet 1995 m. Estija atsisakė pretenzijų į šią teritorijos dalį.

2017 m. vykdant Estijos vietos savivaldybių administracinę reformą, buvo sukurtas Setumos valsčius (*Setomaa vald*) su centru Verskos kaime. Į ją pateko gyvenvietės, kuriose susitelkę setai.

Literatūrа
----------

* Reissar, Leo. 1996. *Setumaa läbi sajandite: Petserimaa.* Tallinn: Kupar, 1996. ISBN 9985-61-088-1

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Estonian-Russian border agreement sent to Russian Duma for ratification. The Baltic Times. 20.03.2015
Akyss be epikanto ir su epikantu
**Epikantoplastika** (angl. *Epicanthoplasty*) – akies plastinės chirurgijos operacija, kurios metu pašalinamas epikantas. 

Epikanto šalinimas yra gan sudėtinga operacija, kadangi epikanto klostės dengia ašarų kanalėlius, pro kuriuos iš akies ašaros nuteka į nosiaryklę.
Epikanto buvimas dažnai koreliuoja su mažai išreikšta viršutinio voko raukšle, toks vokas dažnai vadinamas *viengubu voku* (angl. *single eyelids*), priešingai *dvigubam vokui* (angl. *double eyelids*). Šie du požymiai ne visada būna kartu, yra žmonių, kurie turi tik epikantą arba tik *viengubus vokus*. Viengubi vokai perdirbami į dvigubus atliekant Rytų Azijos blefaroplastiką.

Po epikantoplastikos gali likti įžiūrimi pochirurginiai randeliai. Tada paprastai atliekama randus koreguojanti Z plastika.

Nuorodos
--------

1. ↑  Meronk, F. "Epicanthoplasty". Archyvuota kopija 2008-05-13 iš Wayback Machine projekto. Nuoroda tikrinta May 11, 2006.
2. ↑  Lam Facial Plastics "Asian Blepharoplasty". Nuoroda tikrinta July 12, 2012.
**Sandraugos čempionų taurės turnyras** – kasmetinis futbolo turnyras, vykstantis tarp buvusios SSRS šalių nugalėtojų.

Pradėtas žaisti 1993 m. Maskvoje. Turnyre dalyvauja buvusių 15 sovietinių respublikų stipriausi klubai, o šešiolikta be konkurencijos dalyvauja Rusijos jaunių arba jaunimo komanda (pastaraisiais metais šešioliktoji komanda paprastai iš Serbijos).

Turnyro žaidynių formulė – 16 komandų padalinamos į 4 grupes ir žaidžiama vieno rato sistema. Grupių nugalėtojai patenka į atkrentamąsias rungtynes. Dėl to, kad turnyras vyksta dirbtinės dangos manieže, kai kurios komandos atsisako dalyvauti turnyre, saugodamos savo futbolininkus nuo galimų traumų. Pavyzdžiui, Ukrainos čempionai nedalyvavo pirmuose dviejuose turnyruose. Kai kurie klubai, rungtyniaujantys Europos taurėse, į turnyrą atsiunčia atsarginę sudėtį. Dėl šių ir kitų priežasčių (didelis skirtumas tarp komandų pajėgumo, sumažėjęs susidomėjimas sovietinių laikų futbolu) prieš 2000 m. turnyras prarado savo populiarumą.

Finalai
-------

| Metai | Nugalėtojas | Finalistas | Rezultatas |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 | Spartak Moskva | Belarus Minsk | 8:0 |
| 1994 | Spartak Moskva | Neftci Fergana | 7:0 |
| 1995 | Spartak Moskva | Dinamo Tbilisi | 5:1 |
| 1996 | Dinamo Kiiv | Alania Vladikavkaz | 1:0 |
| 1997 | Dinamo Kiiv | Spartak Moskva | 3:2 |
| 1998 | Dinamo Kiiv | Spartak Moskva | 1:0 |
| 1999 | Spartak Moskva | Dinamo Kiiv | 2:1 |
| 2000 | Spartak Moskva | Zimbru Chisinau | 3:0 |
| 2001 | Spartak Moskva | Skonto Riga | 2:1 (prat.) |
| 2002 | Dinamo Kiiv | Spartak Moskva | 4:3 |
| 2003 | Sheriff Tiraspol | Skonto Riga | 2:1 |
| 2004 | Dinamo Tbilisi | Skonto Riga | 3:1 |
| 2005 | Lokomotiv Moskva | Neftci Baki | 2:1 |
| 2006 | Neftci Baki | FBK Kaunas | 4:2 |
| 2007 | Pahtakor Taskent | FK Ventspils | 0:0 (prat. 9:8) |
| 2008 | Xəzər Lənkəran FK | Pahtakor Taskent | 4:3 |
| 2009 | Sheriff Tiraspol | FK Aktobe | 1:1 (prat. 5:4) |
| 2010 | Rubin Kazan | FK Aktobe | 5:2 |
| 2011 | İnter Bakı FK | FK Šahtër Soligorsk | 0:0 (prat. 6:5) |
|

Taurės laimėtojai
-----------------

* 6 kartus – Rusija FK Spartak Moskva (Rusija)
* 4 kartus – Ukraina FK Dinamo Kiïv (Ukraina)
* 1 kartą – Moldavija FC Sheriff (Moldavija), Gruzija Dinamo T'bilisi (Gruzija), Rusija FK Lokomotiv Moskva (Rusija), Azerbaidžanas Neftçi PFK (Azerbaidžanas), Pahtakor Taskent (Uzbekija)

Nuorodos
--------

* Turnyrų statistika
Soba
Sausi soba makaronai
**Soba** (そば arba 蕎麦) – japoniškas grikių pavadinimas, taikomas ir pilkšvai rudos spalvos ploniems makaronams, gaminamiems iš grikių miltų arba grikių ir kviečių miltų mišinio. Soba valgymo tradicija atsirado Edo laikotarpiu.

Japoniškoje virtuvėje panašūs stori makaronai vadinami udon. Soba makaronai yra universalus maistas, kurį galima valgyti bet kuriuo metų laiku, vartojami šalti su papildomu padažu, arba kaip karšta makaronų sriuba. Patiekiami kaip papildomas arba pagrindinis patiekalas, dedami į sriubas, salotas. Soba makaronų patiekalai ruošiami tiek greito maisto, tiek brangiuose restoranuose. Rinkoje parduodami džiovinti makaronai  ir *men-tsuyu*, arba greitai paruošiami. Ruošiant šiuos makaronus, naudojami įvairūs paruošimo metodai – virimas, kepimas. Soba makaronams pagaminti naudojami dažniausiai trys komponentai: grikių miltai, šiek tiek kviečių miltų (dėl geresnio sukibimo) ir šiltas vanduo. Sumaišomi į elastinę būseną, iškočiojami į didelį ploną blyną, kuris supjaustomas specialiu peiliu į plonas juosteles, po to verdama.

Soba gali papildyti maistinėmis medžiagomis kitų grūdų miltus, pavyzdžiui, ryžių ir kviečių. Tiaminas, kurio trūksta baltuose ryžiuose, yra soba miltuose. Soba turi visas aštuonias esmines aminorūgštis, įskaitant liziną, kurio trūksta kvietiniuose miltuose. Soba laikoma mitybos pasirinkimu, kuris yra naudingesnis už baltųjų miltų analogus. 100 g virtos soba duoda 99 kcal (410 kJ) energijos. Be to, tai lengvai virškinamas polisacharidas. Šie makaronai taip pat turtingi antioksidantų, įskaitant rutiną ir kvercetiną, kitas esmines maistines medžiagas, įskaitant choliną, tiaminą ir riboflaviną.

* Tešlos paruošimasTešlos paruošimas
* Iškočiotos tešlos pjaustymasIškočiotos tešlos pjaustymas
* Išvirti soba makaronaiIšvirti soba makaronai
* Soba su atskiru padažuSoba su atskiru padažu
* Karšta sriuba su sobaKaršta sriuba su soba

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mente, Boye Lafayette De (2007). *Dining Guide to Japan: Find the Right Restaurant, Order the Right Dish, and*. Tuttle Publishing. p. 70. ISBN 978-4-8053-0875-2.
2. ↑  Andoh, Elizabeth; Beisch, Leigh (2005). *Washoku: recipes from the Japanese home kitchen*. Ten Speed Press. p. 34. ISBN 978-1-58008-519-9.
3. ↑  Belleme, Jan; Belleme, Jan (2007). *Japanese Foods That Heal*. Vermont, USA: Tuttle Publishing. pp. 126. ISBN 9780804835947.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Soba** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Soba makaronų gaminimas namuose (*youtube.com*)
| Lenino kasyklos*Ленинский прииск* |
| --- |
| 

Lenino kasyklosLenino kasyklos

58°05′20″ š. pl. 114°22′50″ r. ilg.﻿ / ﻿58.08889°š. pl. 114.38056°r. ilg.﻿ / 58.08889; 114.38056﻿ (Lenino kasyklos)Koordinatės: 58°05′20″ š. pl. 114°22′50″ r. ilg.﻿ / ﻿58.08889°š. pl. 114.38056°r. ilg.﻿ / 58.08889; 114.38056﻿ (Lenino kasyklos) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8)------ vasaros: (UTC+9) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Irkutsko sritis Irkutsko sritis |
| **Rajonas** | Bodaibo rajonas |

**Lenino kasyklos** (rus. *Ленинский прииск*, 1842–1925 m. *Царёво-Александровский прииск*) – gyvenvietė apie 30 km į šiaurės rytus nuo Bodaibo, Kropotkino kalnuose, Vitimo dešiniojo intako Bodaibo dešiniajame krante, amžinojo įšalo zonoje, Bodaibo rajonas, Irkutsko sritis, Rusija.

Lietuviai
---------

1949 m. birželio mėn. į Lenino kasyklas ištremta apie 400 lietuvių. Tremtiniai iš pradžių gyveno palapinėse, žiemai pasistatė barakus ir įsirengė žemines. Visi dirbo aukso kasyklose. 1949–1950 m. daug lietuvių mirė nuo bado ir šalčio. Vėliau, atokaitoje įsiruošę lysves, užsiaugindavo kiek daržovių. Mokytojos G. Kamantauskaitė ir E. Vaitiekaitytė mokė vaikus skaityti ir rašyti lietuviškai. Laikyti šv. Mišių, teikti kitų religinių patarnavimų atvažiuodavo kun. J. Budrikis. 1956–1958 m. tremtiniams leista išvykti iš Lenino kasyklų, bet ne visiems leista grįžti į Lietuvą.

Mirusieji buvo laidojami kapinėse, vadinamose Krasnaja gorka, apie 4 km nuo Lenino kasyklų. XX a. pabaigoje dalis kapinių buvo išlikusi. 1990 m. vasarą Kauno buvusių tremtinių ekspedicija į Lietuvą parvežė trijų lietuvių tremtinių palaikus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aldona Juodvalkytė. *Lenino kasyklos*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 734 psl.
Klaipėdos pienas|  |
| Komercinis pavadinimas | AB „Klaipėdos pienas" |
| Forma | Akcinė bendrovė |
| Centrinė būstinė | Šilutės pl. 33, Klaipėda, Lietuva |
| Produktai | Valgomieji ledai |
| Darbuotojų | 98 |
| Tinklalapis | www.klpienas.lt. |

**AB „Klaipėdos pienas"** – lietuviško kapitalo įmonė Klaipėdos mieste, pramoniniu būdu gaminanti valgomuosius ledus. Viena iš seniausių ir didžiausių Lietuvos ledų gamintojų.

Istorija
--------

Tradiciniai ledai 1975m.
Akcinė bendrovė „Klaipėdos pienas" buvo įkurta 1948 m. Klaipėdoje. Iš pradžių įmonė veikė dabartinės Klaipėdos uostamiesčio progimnazijos teritorijoje, tačiau laikui bėgant priimtas sprendimas išsikelti į kitas patalpas, toliau nuo miesto centro. Nuo 1970 m. įmonė tęsia veiklą pramoninėje miesto zonoje, adresu Šilutės plentas 33. Per visą gyvavimo laikotarpį buvusiame pieno perdirbimo kombinate buvo gaminami įvairūs pieno produktai – kefyras, sviestas, varškė, tačiau dabar specializuojamasi tik ledų gamyboje. Šiuo metu įmonėje dirba apie šimtą žmonių, tačiau beveik visą parą vykstančiai gamybai prižiūrėti užtenka vos kelių darbuotojų, nes dauguma procesų yra automatizuoti.

Klaipėdos pieno kombinatas 1983 m

Produktai
---------

Šiuo metu įmonė gamina ledus paženklintus prekiniais ženklais:

* Baltoji varnelė
* Dione
* Kar Kar
* Senovinis
* Eskimo
* Junga

Vadovybė
--------

Įmonei vadovauja gen. direktorė Rita Pažemeckaitė-Digrienė.

Išnašos
-------

1. ↑

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Žiniasklaidos straipsniai
| ***Nepakeliamas būties lengvumas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | The Unbearable Lightness of Being |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Philip Kaufman |
| Scenaristas (-ai) | Jean-Claude CarrierePhilip Kaufman |
| Vaidina | Daniel Day-LewisJuliette Binoche |
| Metai | 1988 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 171 min. |
| Kalba | anglų |
| Biudžetas | 17 mln. JAV dolerių |
| **IMDb įrašas** |

**Nepakeliamas būties lengvumas** (angl.  *The Unbearable Lightness of Being*) – 1988 m. JAV sukurta drama pagal Milan Kundera romaną. Filmo centre trijų draugų – chirurgo ir dviejų moterų, su kuriomis jį sieja intymūs ryšiai, istorija Prahos pavasario įvykių fone. 

Interneto svetainėje Rotten Tomatoes juosta vertinama 94% teigiamų atsiliepimų, o Amerikos filmų institutas (AFI) ją įtraukė tarp 100 geriausių meilės istorijų Amerikos kine.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Daniel Day-Lewis – Tomas
* Juliette Binoche – Tereza
* Lena Olin – Sabina
* Derek de Lint – Francas
* Erland Josephson – ambasadorius
* Pavel Landovsky – Pavelas
* Stellan Skarsgard – inžinierius
* Tomek Bork – Jiržis

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmo pagrindinis herojus – Prahoje dirbantis sėkmingas chirurgas Tomas. Jis palaiko artimus santykius su menininke Sabina, su kuria tai pykstasi, tai vėl taikosi. Kartą jis nuvyksta į kitą miestą, kur susipažįsta su padavėja Tereza. Merginai padaro įspūdį išsilavinęs ir charizmatiškas gydytojas ir po kurio laiko ji nusprendžia atvykti pas jį į Prahą, taip gerokai sukomplikuodama jo laisvamanišką gyvenimą. Tomas paprašo Sabinos padėti rasti Terezai, kuri domisi fotografija, darbą. Ši pasipiktinusi, kad Tomas ir Sabina yra meilužiai, tačiau po kurio laiko tarp jų trijų užsimezga artimi ir intymūs santykiai. Netrukus Tomas ir Tereza susituokia, tačiau prasidėję politiniai neramumai ir sovietų armijos invazija paskatina juos išvykti į Šveicariją: pradžioje Sabina, po jos – ir Tomas su Tereza.

Ženevoje Sabina susipažįsta su vedusiu profesoriumi Francu, kuris po kurio laiko dėl jos palieka šeimą. Tomas su Tereza taip pat mėgina pritapti šalyje, tačiau matydama, kad vyro dėmesys kitoms moterims nemažėja, ji nusprendžia grįžti į Prahą. Likęs vienas, Tomas taip pat nusprendžia grįžti, kad būtų kartu su žmona...

Pagrindiniai apdovanojimai
--------------------------

| Apdovanojimas | Apdovanojimų kategorija | Asmuo | Rezultatas |
| --- | --- | --- | --- |
| Oskaras | Geriausias scenarijus (adaptacija) | Jean-Claude CarrierePhilip Kaufman | Nominacija |
| Geriausia kinematografija | Sven Nykvist | Nominacija |
| Auksinis gaublys | Geriausias filmas – drama |  | Nominacija |
| Geriausia antrojo plano aktorė | Lena Olin | Nominacija |
| BAFTA | Geriausias scenarijus – adaptacija | Jean-Claude CarrierePhilip Kaufman | Laimėjo |
| Boston Society of Film Critics Awards | Geriausia kinematografija | Sven Nykvist | Laimėjo |
| Geriausias aktorius | Daniel Day-lewis | Laimėjo |
|
Šv. Eduardo karūna – svarbiausia britų monarcho regalija, simbolizuojanti visos valstybės valdžios šaltinį
**Karūna** (angl. *The Crown*) – suvereni valstybė, kurios valstybės vadovas yra Jungtinės Karalystės monarchas, turintis aukščiausią valdžią. Jungtinė Karalystė (jos užjūrio valdos ir Karūnos priklausiniai) ir 14 Tautų Sandraugos monarchijų yra laikomos viena Karūna. Karūnos terminas vartojamas apibūdinti patį monarchą (karalių arba karalienę) ir jo valdomą valstybę. Teisiškai Karūna yra valstybės juridinis asmuo, atliekantis įstatymų leidžiamosios, vykdomosios ir teisminės valdžios funkcijas.

Karūnos terminą, apimantį visą suverenią valstybę, pirmiausia imta vartoti Anglijoje, siekiant fizinę karūną ir karalystės nuosavybę atskirti nuo monarcho asmens ir asmeninės nuosavybės. Terminas išplito per anglų, o vėliau ir britų kolonizaciją ir dabar įtvirtintas visų 15 Sandraugos monarchijų, jų priklausinių ir laisvai su jomis asocijuotų valstybių teisinėje leksikoje. Ši Karūna nepainiotina su galvos puošmena karūna, pvz. su britų regalijomis.

Karūna taip pat buvo vadinamos XIII–XVIII a. pabaigos Europos karalystės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jackson, Michael D. (2013), *The Crown and Canadian Federalism*, Dundurn, ISBN 978-1-4597-0989-8
2. ↑  Carroll, Alex (2003). *Constitutional and Administrative Law*. Pearson/Longman. p. 7. ISBN 978-0-582-47343-0.
3. ↑  CharlotteDunn (2018-06-04). „Crown Dependencies". *The Royal Family* (anglų). Nuoroda tikrinta 2021-09-01.
4. ↑  „Karūna". *www.vle.lt*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2023-12-26.  Išorinė nuoroda parametre `|website=` (pagalba)
| **Antanas Saulaitis** |
| --- |
| Gimė | 1939 m. gegužės 28 d. (84 metai) |
| Tėvai | Antanas Vytautas SaulaitisOna-Marija Lichtenšteinaitė |
|  |
| Veikla | kunigas jėzuitas, pedagogas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas |

**Antanas Saulaitis** (g. 1939 m. gegužės 28 d. Kaune) – Lietuvos kunigas jėzuitas, pedagogas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Antrojo pasaulinio karo pabaigoje išvyko iš Lietuvos, 1949 m. su šeima emigravo į JAV. Fairfieldo universitete baigęs chemijos bakalauro studijas, Bostono universitete įgijo filosofijos, teologijos ir chemijos magistro laipsnius.

1961 m. įstojo į Jėzaus Draugiją, 1969 m. įšventintas kunigu. Dirbo Brazilijoje, San Paulo lietuvių parapijos vikaru, 1970-1977 m. vadovavo Čikagos Jaunimo centrui, vėliau – už Lietuvos ribų gyvenančių lietuvių jėzuitų vyresnysis. 1997 m. paskirtas į Lietuvą, iki 2003 m. ėjo Lietuvos ir Latvijos jėzuitų provincijolo pareigas, aktyviai bendradarbiavo spaudoje, dalyvavo skautų sąjūdyje, užsienio lietuvių jaunimo organizacijų veikloje, dėstė Vilniaus universitete, Mykolo Romerio universitete, Dailės akademijoje. Kelių knygų, populiarių vadovėlių studentams autorius. 2006 m. rugpjūčio mėn. perkeltas į Čikagą.

Bibliografija
-------------

* *Lietuvių misijos Amazonėje*, Vilnius, 2003 m.
* *Kaip atrodo dvasios?*, vaikams, Vilnius, 2010 m.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  *Antanas Saulaitis SJ atsako į Vilniaus šv. Kristoforo gimnazijos klausimyną*. Bernardinai.lt. Nuoroda tikrinta 2023-12-30.
2. ↑  *Antanas Vytautas Saulaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2023-12-30.
| **Marija Kulikova** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | rus. *Мари́я Григо́рьевна Куликова* |
| Visas vardas | Marija Kulikova |
| Gimė | 1977 m. rugpjūčio 4 d. (46 metai)Maskva |
| Tautybė | Rusė |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Marija Kulikova** (g. 1977 m. rugpjūčio 4 d. Maskvoje) – Rusijos aktorė.

Vaidmenys
---------

1998 m. baigė Aukštąją teatro mokyklą, pavadintą B. V. Ščukino vardu (E. V. Knyazevo kursas). 

1998–2011 m. dirbo aktore Maskvos akademiniame satyros teatre.

2003 m. vasarį kartu su vyru Denisu Matrosovu dalyvavo unikaliame garsaus vokiečių dirigento Gerdo Albrechto projekte. Tai koncertinė „Eugenijaus Onegino" versija su Sergejaus Prokofjevo muzika, kurią kompozitorius parašė 1936 metais Aleksandro Tairovo pjesei.

Vaidino filmuose ir serialuose. Baigusi studijas, atliko nedidelį Lenos Rogozinos vaidmenį seriale „Rakto posūkis". 1999 m. vaidino Jegoro Konchalovskio detektyviniame filme „Atsiskyrėlis", o vėliau – Sergejaus Gazarovo ir Andrejaus Maliukovo vaidybiniame filme „Imperija užpulta" – Sergejaus Snežkino ir Jevgenijaus Aksenovo detektyviniame seriale „Žudanti jėga 3". Jaunąją aktorę pastebėjo Vladimiras Krasnopolskis ir Valerijus Uskovas, pasirinkę aktores pagrindiniam vaidmeniui melodramiškame seriale „Du likimai". Šis serialas išgarsino aktorę. Kartu su vaidino ir jos vyras Denisas Matrosovas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Nuorodos
--------

* IMDb profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru