recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Saigō Takamori jap. 西郷隆盛** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1828 m. sausio 23 d.Kagošima |
| Mirė | 1877 m. rugsėjo 24 d. (49 metai)Kagošima |
| Tautybė | japonas |
|  |
| Veikla | politikas, samurajus |
|  |
|  **Vikiteka** | Saigo Takamoris |

**Saigō Takamori** (**Takanaga**) (jap. 西郷隆盛 = *Saigō Takamori*; 1828 m. sausio 23 d. − 1877 m. rugsėjo 24 d.) − vienas įtakingiausių samurajų Japonijos istorijoje.

Biografija
----------

Takamori gime Sacumos žemėje (dabar Kagošimos prefektūra). Jis buvo vyriausias sūnus neturtingoje samurajų šeimoje.

1854 m. Takamori įsijungė į politinį gyvenimą, aktyviai palaikydamas savo siuzereno politiką. 1858 m. mirus siuzerenui, Takamori grįžo į Sacumą ir sukūrė šeimą.

1861 m. Takamori buvo vėl pašauktas į tarnybą naujojo kunigaikščio *Simadzu Hisamicu*. 1864 m. Takamori buvo paskirtas Sacumos kunigaikštystės armijos vadu.

1868 m. Saigō Takamori tapo pirmosios Meidži vyriausybės nariu. 1871−1873 m. Vyriausybės nariams lankantis Amerikoje ir Europoje, Takamori faktiškai vadovavo šaliai ir, viršijęs savo įgaliojimus padarė keletą reformų, tuo sukeldamas didelį nepasitenkinimą tarp vyriausybės narių. Takamori nesutiko su Japonijos modernizacija ir reikalavo aneksuoti Korėją iki to, kol tai, jo manymu, padarys vakarų šalys. Nesulaukęs pritarimo savo politikai, 1873 m. Saigo Takamori paliko vyriausybę ir grįžo į Kagošimą.

Netrukus Takamori įkūrė samurajų mokyklą, kurioje mokėsi samurajai atsisakę savo postų vyriausybėje ir tapdami jo pasekėjais. 1877 m. jie sukilo prieš centrinę valdžią, kuri panaikino jų privilegijas ir pensijas. Samurajų išpuolių prieš Meidži reformas apogėjumi tapo *Sacumos sukilimas*. Patyręs pralaimėjimą prie Kumamoto, Takamori atsitraukė į Kagošimą. Miesto apgulties metu Takamori buvo sužeistas ir nusižudė pagal samurajų papročius.

2003 m. pagal istorinius faktus buvo sukurtas filmas apie Saigo Takamorį „Paskutinis samurajus".
| ***Felis bieti*** |
| --- |
| Kinijos kalninė katė (Felis chaus)Kiniškoji katė Siningo zoologijos sode |
| Apsaugos būklė |
| Pažeidžiami (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Plėšrieji žinduoliai  *( Carnivora)* |
| Šeima: | Katiniai  *( Felidae)* |
| Pošeimis: | Mažosios katės  *( Felinae)* |
| Gentis: | Rainuotosios katės  *( Felis)* |
| Rūšis: | Kiniškoji katė  *( Felis bieti)* |

 |
| Binomas |
| ***Felis bieti***Milne-Edwards, 1892 |
| **Sinonimai** |
| * *Felis silvestris* ssp. *bieti* Milne-Edwards, 1892
 |
| **Paplitimas** |
|  |
| Paplitimas     Kiniškųjų kačių apytikslis paplitimo arealas Kinijos šiarėje į pietus nuo Mongolijos |

**Kiniškoji katė** (*Felis bieti*) – mažųjų kačių (*Felinae*) pošeimio, rainuotųjų kačių (*Felis*) genties plėšriųjų žinduolių rūšis.

Paplitimas
----------

Kiniškosios katės kaip endeminė rūšis savaime paplitusios Azijos žemyno nedidelėje centrinėje dalyje, 2 500-5 000 m aukštyje į pietus nuo Mongolijos - šiaurinėje Kinijoje.

Taksonomija
-----------

Kiniškosios katės 2007 m. buvo priskirtos miškinių kačių (*Felis silvestris*) rūšies, *Felis silvestris bieti* porūšiui. Nuo 2017 m. pripažinta atskira rūšimi, kadangi morfologiškai skirtinga nuo miškinių kačių.

Išvaizda
--------

Kiniškosios katės nedideli katinių (*Felidae*) šeimos žinduoliai, jų kūno ilgis 69-84 cm, uodega ilga, 29-41 cm ilgio su juodu galiuku, aukštis ties pečiais 30-35 cm. Svoris 4,5-5,9 kg, bet laukinėje gamtoje sugauti ir į Pekino zoologijos sodą atvežtas patinas svėrė 9,0 kg, o patelė 6,5 kg.

Kailis rainas, gelsvo smėlio spalvos su tamsiais plaukų galiukais.

Veisimasis
----------

Kiniškosios katės veisiasi sausio-kovo mėnesiais. Nuošaliame urve patelės atsiveda nuo dviejų iki keturių kačiukų. Ne veisimosi sezono metu šios katės yra vienišės, užima apie 12-15 km² ploto teritoriją.

Mityba
------

Medžioja kiškėnus (*Ochotona*), smulkesnius graužikus (*Rodentia*), paukščius.

Taip pat skaityti
-----------------

* Katinių šeimos rūšys pagal dydį
* Plėšrieji žinduoliai

Šaltiniai
---------

1. ↑   „IUCN Red List - Felis bieti". IUCN Red list. Nuoroda tikrinta 15 July 2014.
2. ↑  Tarptautinė raudonoji knyga / Chinese Mountain Cat *Felis bieti*
3. ↑  repository.si.edu / A revised taxonomy of the Felidae. Special Issue, No 11 | Winter 2017

Nuorodos
--------

* youtube.com / CGTN naujienų paskyra / The first Chinese mountain cats captured on camera (*Laukinėje gamtoje kamerų užfiksuota Kinijos kalninė katė su kačiukais*)

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kiniškoji katė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Iškastos kiaulpienių šaknys.
Kepintos kiaulpienių šaknys, paruoštos kavos gamybai.
**Kiaulpienių kava** (angl. *dandelion coffee*) – gėrimas kavos pakaitalas, gaminamas iš kiaulpienių šaknų. Gėrimas gaminamas užvirinant džiovintų kepintų kiaulpienių šaknų miltelius, išvaizda ir skoniu jis primena kavą.

Istorija
--------

1852 m. *Susanna Moodie* savo atsiminimų apie gyvenimą Kanadoje knygoje *Roughing it in the bush*[1] aiškino, kaip paruošti kiaulpienių kavą. Knygoje ji minėjo, kad apie šį receptą ji skaitė straipsnyje, skelbtame XIX a. 4-tą dešimtmetį *New York Albion*.
Vėliau kiaulpienių kava buvo minima 1886 m. apsakyme žurnale *Harpers New Monthly Magazine*.[2]

1919 m. kiaulpienių šaknys buvo minimos kaip pigus kavos pakaitalas.[3] Apie tai mokydavo ir valgomųjų augalų kursuose 8-tą XX a. dešimtmetį.[4]

Rinkimas ir paruošimas
----------------------

Renkant kiaulpienių šaknis svarbu atskirti jas nuo pienių ir kitų panašių graižažiedžių augalų, pvz. kreisvių (*Crepis*). Tikrosios kiaulpienės turi skroteles iš giliai dantytų lapų, tuščiavidurius žiedynstiebius. Dideli 3-4 m. amžiaus augalai, kurių šaknys būna apie 1,3 cm storio, renkami kiaulpienių kavos gamybai. Storos liemeninės šių augalų šaknys primena blyškius morkų šakniavaisius.

Iškastas kiaulpienių šaknis džiovina, kapoja ir kepina. Po to jas mala į granules, kurias mirko verdančiame vandenyje kad gautųsi kiaulpienių kava.[5]

Nuorodos
--------

1. ↑  Moodie, Susanna. Roughing it in the bush. McClelland and Stewart. p. 385.
2. ↑  Whiting, Julia D. (1886-09-01). The End of a Love Match. Harpers New Monthly Magazine.
3. ↑  D„aug nepaprastai pigios kavos daroma iš kiaulpienių šaknų pagal profesorių *William Trelease* iš Ilinojaus universiteto Botanikos katedros." Jul 6, 1919 p. V13 Los Angeles Times
4. ↑  
*Edible Wild Plants Class to Feature Dandelion Coffee* Jun 16, 1977 p. CS8 Los Angeles Times
5. ↑  Naturenet: Costa Coffee? Free actually
| Vinčisit. *Vinci* |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

VinčisVinčis

43°47′00″ š. pl. 10°55′00″ r. ilg.﻿ / ﻿43.78333°š. pl. 10.91667°r. ilg.﻿ / 43.78333; 10.91667﻿ (Vinčis)Koordinatės: 43°47′00″ š. pl. 10°55′00″ r. ilg.﻿ / ﻿43.78333°š. pl. 10.91667°r. ilg.﻿ / 43.78333; 10.91667﻿ (Vinčis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Toskana Toskana |
| **Provincija** | Florencijos provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 14 650  |
| **Altitudė** | 97 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Vinčis |

**Vinčis** (it. *Vinci*) – miestas Italijoje netoli Florencijos, Toskanos regione. Šis miestas žinomas tuo, jog čia gimė žymus renesanso genijus Leonardo da Vinčis.

Aplink miestą plyti Toskanos kalnai. Pačiame mieste populiariausia auginti vynuoges ir alyvmedžius, kaip ir tais laikais, kai gyveno L. da Vinčis.

Da Vinčis gimė 1452 m. balandžio 15 d. apie 3 km nuo miesto centro. Tėvai jam davė *Leonardo di ser Piero da Vinci* vardą, kuris, išvertus iš italų kalbos, reikštų *Leonardas, Piero sūnus, iš Vinčio*.

L. da Vinčio gimimo vieta
Labiausiai lankomas miesto objektas yra Leonardo da Vinčio muziejus, kuriame demonstruojama daug paties meistro rašytų projektų ir užrašų. Taip pat populiaru lankytis ir fermoje, kurioje gimė genijus. Pati ferma nėra didelė, o joje demonstruojamos kelios da Vinčio paveikslų reprodukcijos.

Vinčio miestas partneris yra JAV Pensilvanijos valstijos Alentauno miestas.

Nuorodos
--------

* Vinčio miesto svetainė (it.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Sabalo ir baltos spalvos ilgaplaukis kolis
Visų trijų būdingų spalvų koliai: Marmurinis, Sabalo ir Trispalvis
Kolis, dalyvaujantis judrumo varžybose
**Ilgaplaukiai koliai**, dar vadinami Škotijos aviganiais - tai vidutinio dydžio šunų veislė, išvesta ganymui. Ji gerai žinoma dėl autoriaus Albert Payson Terhue novelės "Lesė", pagal kurią vėliau buvo kuriami ir filmai.

Išvaizda
--------

Koliai būna trijų pagrindinių kailio spalvų:

* sabalo ir baltos. Sabalo spalva varijuoja nuo šviesiai rusvos iki auksaspalvio raudomedžio atspalvio.
* trijų spalvų, kai vyrauja juoda.
* mėlyno marmuro - pilko atspalvio.

Visi kailių tipai turi baltos spalvos plotus po kaklu, ant kojų ir kartais ant uodegos galiuko. Kai kurie koliai turi baltų ženklų ant snukučio.
Suaugę patinai būna apie 55,8 - 66 cm ūgio ties ketera, patelės maždaug 5 cm žemesnės. Patinai gali sverti 20,4-34 kg, patelės 2,3 - 4,5 kg mažiau.

Temperamentas
-------------

Tai protingas ir draugiškas šuo, kuriam patinka dirbti. Lengvai pasiduoda dresūrai. Kailį reikia šukuoti dažnai, kad jis gerai atrodytų, bet jis nereikalauja didelės priežiūros. Ilgaplaukiai koliai yra ramūs šunys, bet lauke tampa aktyvesni, laksto aplink šeimininką ir dūksta. Jie vidutinio dydžio šunys, todėl tinkami laikyti ir bute. Ganymo instinktas kai kuriems šunims vis dar labai stipriai išreikštas, o kai kuriems ne taip stipriai. Ilgaplaukiai koliai yra labai ištikimi, saugo savo šeiminiką ir yra geri vaikams, todėl jie geri šeimos šunys.

Galerija
--------

* Trispalvis ilgaplaukis kolisTrispalvis ilgaplaukis kolis
* Kolio snukutisKolio snukutis
* Ilgaplaukis kolis judrumo varžyboseIlgaplaukis kolis judrumo varžybose
Koordinatės: 54°55′55″š. pl. 22°53′24″r. ilg.﻿ / ﻿54.931892°š. pl. 22.889905°r. ilg.﻿ / 54.931892; 22.889905

|  Kiaulupių kapinių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Šakių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kiaulupiai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | XIX a. |
| **Stilius** | liaudies architektūra |

**Kiaulupių kapinių koplyčia**, taip pat **Naudžių koplyčia** – medinė koplyčia, stovinti Šakių rajone, Šakių seniūnijoje, už 6,5 km į pietvakarius nuo Šakių, 0,8 km į rytus nuo Naudžių, Kiaulupių kaimo senosiose kapinėse, netoli kelio  **3812**  Zypliai–Veršiai–Pavingrupiai . Kaimas priklauso Sintautų Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų parapijai.

Koplyčios vidus
Kapinės su koplyčia
Senosios kapinės įrengtos šiaurinėje žvyrkelio pusėje. Jos prižiūrėtos, aptvertos medine tvora, retai apaugusios medžiais, išlikę keli antkapiai, stovi didelis medinis kryžius. Aplink plyti atviri laukai. Čia stovinti koplyčia dar vadinama Naudžių koplyčia, nes stovi pusiaukelėje tarp Kiaulupių ir Naudžių.

Istorija
--------

Kiaulupių kapinės minimos 1849 m. todėl manoma, kad koplyčia galėjo būti pastatyta XIX a. vėliau perstatyta. Naudžių koplyčią aprašė dailėtyrininkė Dalia Vasiliūnienė.

Architektūra
------------

Kapinių vartai įrengti priešais pagrindinį koplyčios fasadą. Pakelės koplyčia stovi kiek aukščiau už kelią, lygioje vietoje, į dešinę nuo vartų. Koplyčia nesudėtingų liaudies architektūros formų. Pagrindinis fasadas nukreiptas į kelią (pietryčius). Koplyčios statinys nedidelio vientiso tūrio, dengtas keturšlaičiu stogu su malksnų danga. Kraigą vainikuoja aukštai iškeltas kupoliukas su kryžiumi. Pastatas netaisyklingo, artimo kvadratui plano, su durimis priekinėje sienoje. Statinys medinis, apkalta vertikaliomis lentomis. Sienos aklinos, be langų. Pagrindinis fasadas asimetriškas, su vienvėrėmis durimis vidurinėje dalyje. Durys kiek patrauktos nuo vertikaliosios ašies į dešinę pusę, išsiskiriančios horizontalia lentelių apkala. Vidaus erdvė vientisa. Grindys ir lubos įrengtos iš lentų, sienos padengtos tinku. Prie galinės sienos, priešais duris, pastatytas nedidelis altorėlis, sienos papuoštos šventųjų paveikslais.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kiaulupių kapinių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Sintautų Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų parapija (dekanato inf.)
2. 1 2  Marija Rupeikienė. Sintautų valsčiaus sakralinių pastatų ir parapijos trobesių architektūra.  
KTU Architektūros ir statybos institutas. Archyvuota kopija 2021-01-20 iš Wayback Machine projekto.
| ***Saint Tropez – Saint Tropez*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Saint Tropez – Saint Tropez |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Castellano & Pipolo |
| Scenaristas (-ai) | Castellano & PipoloMarco EliaCarlotta ErcolinoDorina Leondeff |
| Metai | 1992 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 104 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

 **Saint Tropez, Saint Tropez** – 1992 m. Italijoje sukurta situacijų komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Jerry Cala – Karlas
* Debora Caprioglio – Eleonora
* Serena Grandi – Ada
* Demetra Hampton – Liza
* Maurizio Micheli – Pjerluidžis
* Alba Parietti – Mizerė

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filme susipina 4 siužetinės linijos: žmonos paliktas pianistas sūnaus pagalba mėgina išardyti planuojamą naują žmonos santuoką. Iš Sicilijos atvykusi daili samdoma žudikė Mizerė turi atlikti užsakymą, tačiau pamačiusi, kad gretimame kambaryje apsistojęs jaunuolis ketina nusižudyti, nusprendžia pamėginti padėti jam rasti išeitį. Pora, prieš dešimtmetį Sant Tropeze šventusi medaus mėnesį, atvyksta turėdami tikslą viską pakartoti kaip, kaip buvo. Drovus jaunuolis Pjerluidžis daro viską, kad užkariautų jos širdį...
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Ibanų ilgasis namas (1896 m.)
Vikingų ilgojo namo rekonstrukcija
**Ilgasis namas** – bendruomeninis gyvenamasis namas, būdingas daugiausia neklasinėje santvarkoje gyvenančiose visuomenėse. Ilgasis namas paprastai būna išilgo plano, sudarytas iš vienos bendros patalpos, kurioje gyvena dalis arba visa bendruomenė.

Europoje ilgieji namai statyti neolite, apie VI–V tūkstm. pr. m. e. Šitokio tipo statiniai buvo būdingi juostinės keramikos, Kukutenio kultūroms. Viename kaime būta 6–12 tokių namų, juos užimdavo didžiosios šeimos. Germanų tautos ir vėliau statė ilguosius namus (medinius, akmeninius). Fryzijoje, Bretanėje tokie šeimyniniai ilgieji namai statyti iki pat XIX a.

Ilgieji namai buvo būdingi Šiaurės Amerikos indėnams, ypač irokėzams bei šiaurės vakarų Ramiojo vandenyno pakrantės tautoms. Amazonijos indėnai stato arba didelį pailgą namą maloką (tukanai, šinguanai, tupiai) arba apskritą atvirą statinį (šaboną) apie centrinę aikštę (pvz. janomamai).

Ilgieji namai yra tradicinis Pietryčių Azijos tautų būstas. Jie statomi iš medžio, bambukų, įrengiami ant polių upių arba ežerų pakrantėse, kalnų atšlaitėse.

Ilgieji namai būna nuo kelių ir keliasdešimties metrų ilgio, paprastai turi kelis židinius ir išėjimus. Kiekvienas bendruomenės narys pastate turi sau skirtą vietą.

* Šiuolaikinis ilgasis namas (Sabahas, Malaizija)Šiuolaikinis ilgasis namas (Sabahas, Malaizija)
* Huronų ilgojo namo rekonstrukcijaHuronų ilgojo namo rekonstrukcija
* Kamajurų maloka (Brazilija)Kamajurų maloka (Brazilija)
* Ilgasis namas Vietnamo etnologijos muziejujeIlgasis namas Vietnamo etnologijos muziejuje
| Vinčesterisangl. *Winchester* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

VinčesterisVinčesteris

51°03′0″ š. pl. 1°18′0″ v. ilg.﻿ / ﻿51.05000°š. pl. 1.30000°r. ilg.﻿ / 51.05000; 1.30000﻿ (Vinčesteris)Koordinatės: 51°03′0″ š. pl. 1°18′0″ v. ilg.﻿ / ﻿51.05000°š. pl. 1.30000°r. ilg.﻿ / 51.05000; 1.30000﻿ (Vinčesteris) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Šalis** | Anglija Anglija |
| **Grafystė** | Hampšyras |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 44 714  |
|  |
|  **Vikiteka** | Vinčesteris |

**Vinčesteris** (angl. *Winchester*) – miestas Jungtinėje Karalystėje, pietų Anglijoje, Hampšyro grafystėje, 109 km į pietvakarius nuo Londono. Plentų mazgas, geležinkelio stotis. Verčiamasi lengvąja pramone, prekyba, turizmu.

Vinčesteryje išlikęs taisyklingo plano senamiestis. Stovi XI–XV a. gotikinė katedra (su XIII a. drožinėtais suolais, XII a. freskomis), XIV–XV a. gotikinis koledžo ansamblis, XII a. Šv. Kryžiaus ligoninė, 1873 m. neogotikinė rotušė.

Istorija
--------

Tai sena keltų, vėliau romėnų gyvenvietė, vadinta *Venta Belgarum*. Tai buvo vienas didžiausių romėnų miestų Britanijoje, bet IV a. sunyko. VI a. Vinčesteris tapo Vesekso karalystės sostine, pastatyta bažnyčia. IX–X a. buvo karališkąja rezidencija. Viduramžiais miestas garsėjo vilnos dirbinių gamyba.

Katedra

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vinčesteris*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1984. T.XII: Vaislapėlis-Žvorūnė, 280 psl.
Pramoninė kiaulidė Arkanzase (JAV)
**Kiaulidė** – tvartas, kuriame laikomos kiaulės. Tai gali būti tiek nedidelis, paprastos struktūros statinys keliomis kiaulėms laikyti, tiek didelė pramoninė ferma. Mažesniuose ūkiuose paprastai skirtingo amžiaus ir lyties gyvuliai laikomi vienoje kiaulidėje, bet atskiriami gardais, o dideliuose – atskiri pastatai kiekvienai kiaulių grupei. Tada būna atskira kiaulidė besiparšiuojančioms kiaulėms, kurioje gyvena žindančios kiaulės ir paršeliai (iki 2–4 mėn. kol nujunkomi). Ten taip pat laikomos nujunkytos, sukergtos ir tikrinamos paršavedės. Atskirose patalpose arba garduose laikomas pakaitinis prieauglis, kuiliai (kuilidėje), penimos kiaulės (penimiai). Neparšingos ir paršingos kiaulės dažniausiai laikomos grupiniuose garduose, apsiparšiavusios – atskiruose, nujunkyti paršeliai, penimiai – grupiniuose garduose. Tarp eilių būna takai.

Kiaulidėse įrengiama ventiliacijos sistema, didesniuose ūkiuose šėrimas ir mėšlo mėžimas būna mechanizuotas.

  

* Kiaulidės viduje (XX a. pr. Švedija)
* Kiaulidė muziejuje pietų Švedijoje
* XIX a. pab. kiaulidė Lenkijoje
* Mišučių dvaro kiaulidė (1926 m.)
* Kiaulidė muziejuje Slovėnijoje

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Liubinas. *kiaulidė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
| **Brachyramphus marmoratus** |
| --- |
| Ilgasnapė alkutė (Brachyramphus marmoratus)Ilgasnapė alkutė (*Brachyramphus marmoratus*) |
| Apsaugos būklė |
| Nykstantys (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Sėjikiniai paukščiai  *( Charadriiformes)* |
| Šeima: | Alkiniai  *( Alcidae)* |
| Gentis: | Alkutės  *( Brachyramphus)* |
| Rūšis: | Ilgasnapė alkutė  *( Brachyramphus marmoratus)* |

 |
| Binomas |
| ***Brachyramphus marmoratus***Gmelin, 1789 |

**Ilgasnapė alkutė** (lot. *Brachyramphus marmoratus*, angl. *Marbled murrelet*) – alkinių (*Alcidae*) šeimos jūrinių paukščių rūšis, paplitusi Ramiojo vandenyno pakrantėje, šiaurėje nuo Kenajaus pusiasalio, Aleutų salų Aliaskoje, toliau – palei Šiaurės Amerikos pakrantę iki pietų Kalifornijos. Žiemoja panašioje teritorijoje, išskyrus šiaurinius pakraščius. Vienas iš retų jūrinių paukščių, įsirengiantis perimvietes toli žemyninėje dalyje, iki 80 km nuo pakrantės.

Biologija
---------

Ilgasnapė alkutė yra 25 cm ilgio. Plunksnų danga skiriasi priklausomai nuo sezono. Suka lizdus sengirėse arba ant žemės tarp uolų aukštesnėse platumose, kur medžiai negali augti. Toks paukščio įprotis perėti senuose storuose medžiuose buvo seniai įtariamas, bet atskleistas palyginti vėlai, kuomet 1974 m. tai patvirtino į medį įlipęs ir radęs paukščio jauniklį tyrėjas. Paukščių ėmė mažėti, kai XIX a. antrojoje pusėje imta kirsti perimviečių miškus.

Suaugę paukščiai pradeda poruotis būdami dvejų metų amžiaus. Lizde ant spygliuočio medžio šakų padeda 1 kiaušinį, perina apie 1 mėnesį, jauniklį maitina 40 dienų. Suaugėliai skrenda maisto į vandenyną ir atgal prie lizdo bent kartą ar du per dieną. Dažnai maitinimas būna nepakankamas, o jauniklių mirtingumas didelis. Dažniausiai atnešama jaunikliui viena žuvis. Jauniklis palieka lizdą ir nuskrenda tiesiai į jūrą savarankiškai. Dažnai maitinimas būna nepakankamas, o jauniklių mirtingumas didelis. Kitų alkučių lizdai gali būti už kelių dešimčių metrų. Jos taip pat aplanko pakrantėse esančius gėlavandenius ežerus. Paukščiai maitinasi jūroje dažniausiai iki 500 m nuo kranto.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ilgasnapė alkutė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Vikirūšių projekte yra informacijos, susijusios su straipsniu
***Brachyramphus marmoratus***

1. ↑   „IUCN Red List - Brachyramphus marmoratus". IUCN Red list. Nuoroda tikrinta 2016-10-01.
| Kotlasas*Котлас* |
| --- |
|        |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

KotlasasKotlasas

61°15′0″ š. pl. 46°39′0″ r. ilg.﻿ / ﻿61.25000°š. pl. 46.65000°r. ilg.﻿ / 61.25000; 46.65000﻿ (Kotlasas)Koordinatės: 61°15′0″ š. pl. 46°39′0″ r. ilg.﻿ / ﻿61.25000°š. pl. 46.65000°r. ilg.﻿ / 61.25000; 46.65000﻿ (Kotlasas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Archangelsko sritis Archangelsko sritis |
| **Rajonas** | Kotlaso rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 61 990  |
| **Plotas** | 38 km² |
| **Tankumas** (2020) | 1 631 žm./km² |
| **Altitudė** | 80 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kotlasas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Kòtlasas |

**Kotlasas** (rus. *Котлас*) – miestas Rusijos šiaurės vakaruose, Archangelsko srities pietuose, 480 km į pietryčius nuo Archangelsko, ties Šiaurės Dvinos ir Vyčegdos santaka; rajono centras. Transporto mazgas: geležinkeliai į Vorkutą, Konošą, Kirovą, plentai į Archangelską, Šarią, Syktyvkarą, yra oro ir upių uostai.

Vystomas laivų remontas ir statyba, silikatinių plytų gamyba, elektrotechnikos, medienos apdirbimo, maisto (malimo) pramonė, aptarnaujami geležinkeliai. Veikia kraštotyros, motociklų muziejai, dramos teatras, Šv. Stepono Permiečio cerkvė.

Istorija
--------

Iki XIX a. pab. ties Vyčegdos ir Dvinos santaka stovėjo komių kaimas Pyrasas. Vietovė buvo prie svarbaus prekybinio vandens kelio iš šiaurės į Rusijos gilumą. Paskutiniame XIX a. dešimtmetyje ėmė augti Kotlaso darbininkų, stačiusių geležinkelį, gyvenvietė. 1917 m. suteiktos miesto teisės. 1930–1950 m. Kotlasas buvo tremtinių persiuntimo punktas (veikė GULAGo padalinio „Kotlaslago" valdyba).

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. 
4. ↑
5. ↑  *Kotlas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
| Kota Kinabalu*Kota Kinabalu* |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

Kota KinabaluKota Kinabalu

5°58′0″ š. pl. 116°05′0″ r. ilg.﻿ / ﻿5.96667°š. pl. 116.08333°r. ilg.﻿ / 5.96667; 116.08333﻿ (Kota Kinabalu)Koordinatės: 5°58′0″ š. pl. 116°05′0″ r. ilg.﻿ / ﻿5.96667°š. pl. 116.08333°r. ilg.﻿ / 5.96667; 116.08333﻿ (Kota Kinabalu) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Malaizijos vėliava Malaizija |
| **Valstija** | Sabahas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1882 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 452 058  |
| **Plotas** | 351 km² |
| **Tankumas** (2012) | 1 288 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Kota Kinabalu |

**Kota Kinabalu** (malaj. *Kota Kinabalu*) – miestas Malaizijoje, Borneo salos šiaurės rytuose; Sabaho valstijos sostinė. Uostas prie Pietų Kinijos jūros, oro uostas, plentų mazgas. Išvežamas kaučiukas, mediena, kopra. Verčiamasi turizmu, elektronikos, naftos, chemijos, maisto pramone.

Yra keletas mečečių (Sabaho valstijos, Kota Kinabalu miesto), katalikų Švč. Širdies katedra, kinų pagoda, kitų tikybų šventyklos. Yra rotušė, I pasaulinio karo memorialas. Apylinkės saugomos Tunku Abdul Rahmano nacionaliniame parke. Už 50 km stūkso Kinabalu kalnas.

Tautinė sudėtis marga: mieste gyvena kinai, badžajai, kadazanai-dusunai, malajai, murutai, indai. Kalbama malajų, kinų (mandarinų, kantono) kalbomis.

Istorija
--------

1882 m. Gajos saloje britai įkūrė gyvenvietę, bet ją sunaikino badžajai. 1899 m. įkurta nauja gyvenvietė Borneo pakrantėje, kuri kiek vėliau pavadinta ***Džeseltonu*** (*Jesselton*). Buvo svarbus Borneo uostas (buvo išgabenamas kaučiukas, rotangai, medus, vaškas). 1945 m. miestą buvo užėmę japonai (vadino ***Api***). 1963 m. britų Šiaurės Borneo tapo Sabahu, o Džeseltonas – jo sostine. 1967 m. pavadinimas pakeistas į Kota Kinabalu.

Sportas
-------

* Sabah FA futbolo klubas.
* „Stadium Likas" yra namų stadionas, esantis Kota Kinabalu mieste. Jis talpina 35 tūkst. žiūrovų.

Galerija
--------

* Sabaho mečetėSabaho mečetė
* KatedraKatedra
* Pastatai krantinėjePastatai krantinėje

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 229
Ilgasis lankas
Ilgieji lankai Šimtamečio karo metu.
**Ilgasis lankas** – viduramžių lankų tipas. Ilgieji lankai išsiskiria savo dydžiu nes lanko ilgis dažniausiai yra toks pats ar net didesnis negu šaulio.

Istorija
--------

lgieji lankai paplito XIII a. Toks lankas turėjo apie 100 – 120 svarų tempimo jėgą. Kildinamas iš pietų Velso. Istoriniuose šaltiniuose minimas apie 1150 m.

1298 m. Falkirko mūšis buvo pirmasis, kuriame plačiai naudoti ilgieji lankai. Visoje Anglijoje ilgieji lankai naudoti kaip pagrindiniai kovos ginklai iki XVI a. o kai kuriuose mūšiuose lankininkai su ilgaisiais lankais sudarydavo iki 85 % kareivių. Tipinis atstumas iki taikinio buvo 220 jardų nes iš tokio atstumo strėlė galėjo pramušti šarvus. Įgudę šauliai galėjo paleisti nuo 8 iki 10 gerai nutaikytų strėlių per minutę. Tuo metu Anglijoje visi vyrai nuo 12 iki 65 metų buvo įstatymais įpareigoti treniruotis šaudyti iš lanko.

Ilgieji lankai buvo daugiausiai gaminami iš kukmedžio, bet šiais laikais gaminami ir iš kitokios medienos.

Ilgieji lankai nesuteikia strėlei tiek energijos, kiek kitų tipų lankai, dėl to jie buvo daromi stipresni. Viduramžiais, lankų tempimo jėgos siekdavo iki 150 svarų, bet šiandien ilgieji lankai retai viršija 50 svarų. Jie yra mažiau taiklūs ir jais sunkiau šaudyti nei moderniais lankais.

Varžybos
--------

Tarpautinė šaudymo iš lanko federacija pripažįsta ilgųjų lankų naudojimą sportinėse varžybose. Ilgieji lankai naudojami 3D šaudymo iš lanko pasaulio čempionatuose.[1]

Šaltiniai
---------

1. ↑  ROBION 2017 WORLD ARCHERY 3D CHAMPIONSHIPS
| Veisiejų žydų kapinės |
| --- |
|  |
| 

Veisiejų žydų kapinėsVeisiejų žydų kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°05′57″š. pl. 23°41′58″r. ilg.﻿ / ﻿54.099178°š. pl. 23.69958°r. ilg.﻿ / 54.099178; 23.69958Koordinatės: 54°05′57″š. pl. 23°41′58″r. ilg.﻿ / ﻿54.099178°š. pl. 23.69958°r. ilg.﻿ / 54.099178; 23.69958 |

 |
| Vieta | Lazdijų rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Veisiejų seniūnija |
| Plotas | 0,66 ha |
| Naudotas | XVIII a. – 1941 m. |
| Registro Nr. | u. k. 20820 |

**Veisiejų žydų senosios kapinės** (regioninio reikšmingumo lygmens registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas – 20820) – neveikiančios žydų bendruomenės kapinės Lazdijų rajono savivaldybėje, Veisiejuose, V. Montvilos gatvėje, rytiniame Ančios ežero krante.

 Kapinių vaizdas iš vakarų pusės, nuo sinagogos

Vieta
-----

Įrengtos Ančios ežero krante stūksančioje, apylinkėje dominuojančioje kalvoje. Netaisyklingo, artimo ovalui plano, pailgos šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, iki 132 m ilgio, nuo 49 m pločio pietvakariuose iki 70 m šiaurės rytuose, aptvertos vielos tinklo tvora, apaugusios pavienėmis aukštomis pušimis. Reljefas nelygus, žemėja link kalvos kraštų. Įstrižai kapinių praeina orinė aukštos įtampos elektros linija.

Memorialinis akmuo
Šiaurės pusėje įrengtas įėjimas, nuo kurio link kapinių vidurio veda betono plytelių takas. Jo gale ant betoninio cokolio stovi memorialinis akmuo. Dalis jo plokštumos nušlifuota, joje iškaltas užrašas jidiš ir lietuvių kalba:

דער אלטער ײדישער בית עולם חײליק איז דער אנדענק פון רי פארשטארבטנע
  
SENOSIOS ŽYDŲ KAPINĖS. TEBŪNIE ŠVENTAS MIRUSIŲJŲ ATMINIMAS

Kapinėse išlikę apie 60 įvairios formos ir dydžio akmens ir betono antkapinių paminklų, kurių daugiausia yra pietvakariniame pakraštyje.

Teritorijos plotas – 6615 m².

Istorija
--------

Veisiejuose žydai pradėjo kurtis XVII a. Susiformavusi žydų bendruomenė 1748 m. pasistatė sinagogą (stovi priešingame ežero kampe, priešais kapines). Manoma, kad tuo metu buvo įsteigtos žydų kapinės.

1993 m. kapinės registruotos Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registre ir paskelbtos regioninio reikšmingumo lygmens kultūros paveldo objektu, turinčiu memorialinį vertingųjų savybių pobūdį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Veisiejų žydų senosios kapinės, V. Montvilos g. Veisiejai, Veisiejų miesto sen. Lazdijų r. sav. Archyvuota kopija 2020-06-06 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* „Veisiejų žydų senosios kapinės". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2016-06-07.
* Veisiejų žydų kapinės - Veisiejai Jewish Cemetery

Nuotraukos
----------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
| Loprafar. *Lopra* |
| --- |
| *Prieplauka* |
|  |
| 

LopraLopra

61°26′40″ š. pl. 6°46′8″ v. ilg.﻿ / ﻿61.44444°š. pl. 6.76889°r. ilg.﻿ / 61.44444; 6.76889﻿ (Lopra)Koordinatės: 61°26′40″ š. pl. 6°46′8″ v. ilg.﻿ / ﻿61.44444°š. pl. 6.76889°r. ilg.﻿ / 61.44444; 6.76889﻿ (Lopra) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Farerų vėliava Farerai |
| **Regionas** | Suvurojaus regionas |
| **Savivaldybė** | Sumbos savivaldybė |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 92  |
|  |
| **Pašto kodas** | FO 926 |
|  **Vikiteka** | Lopra |

**Lopra** – kaimas Suvurojaus saloje, Fareruose. 2010 m. duomenimis, kaime gyveno 92 gyventojai. Kartu su Akraru, Sumba ir Vikarbirgio (apleistas) kaimais priklauso Sumbos savivaldybei.

Manoma, kad iki skandinavų Lopros gyvenvietę VI–VIII a. galimai įkūrė gėlai.

1901 m. Loproje norvegai pastatė banginių medžioklės stotį. Nuo 1940 m. iki 1946 m. buvo nenaudota. Stotyje dirbo 70 darbuotojų. Dauguma iš jų buvo iš Sumbos, keli iš Vaguro ir Porkerio. 1953 m. banginių skaičius nebuvo didelis, medžioklė neatnešė jokio pelno, todėl nuspręsta uždaryti stotį.

Nuorodos
--------

* Nuotraukų galerija
* Apie Loprą visitsuduroy.fo svetainėje Archyvuota kopija 2016-03-25 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Japonijos miestai
**Miestas** (jap. 市 = *shi*) yra Japonijos administracinis vienetas, tokio pat rango kaip miesteliai ir kaimai, tačiau nuo pastarųjų besiskiriantis neįeidamas į apskritis. Kaip ir kitų šiuolaikinių Japonijos administracinių vienetų, miesto samprata apibrėžta Vietiniu Autonomijos Įstatymu 1947 m.

Paprastai kaimas ar miestelis įgauna miesto statusą, kai populiacija jame išauga virš 50 000 gyventojų. Tačiau mieste nukritus gyventojų skaičiui iki mažiau nei 50 000, jis dažniausiai vis tiek išlieka miestu. Mažiausią gyventojų skaičių turinčiame Japonijos mieste – Utašinajuje negyvena nė 6000 gyventojų, tuo tarpu toje pačioje prefektūroje esančiame miestelyje – Otofukėje, jų gyvena 40 000. Didesni miestai, kuriuose gyvena bent 200 000 gyventojų gali įgyti dar aukštesnius statusus.

Daugelis žmonių, gyvenančių ne Japonijoje mano, kad Tokijas, Japonijos sostinė, yra tik miestas, tačiau pagal įstatymus, tai specialus subregioninis administracinis vienetas, japoniškai vadinamas *to* (都), kuris turi ir prefektūros įgaliojimus. Oficialus jo pavadinimas – Tokijo Metropolija. Tokijas taip pat turi jam pavaldžias miesto statusą turinčias gyvenvietes.
| Lopskaja |
| --- |
| Upė ties Lopskaja Zapane Upė ties Lopskaja Zapane |
| **Ilgis** | 106 km |
| **Baseino plotas** | 2760 km² |
| **Ištakos** | Miugro ežeras |
| **Žiotys** | Kovdo ežeras |
| **Šalys** | Rusija |
|  |
|  **Vikiteka** | Lopskaja |

**Lopskaja** (rus. *Лопская*) arba **Miugra** (*Мюгра*) – upė Rusijoje, Murmansko srityje ir Karelijos Respublikoje. Išteka iš Miugro ežero, 151 m aukštyje virš jūros lygio. Prateka Aukštutinį Šapkos ežerą, už kurio vadinama ***Bolšaja*** (*Большая*). Toliau prateka Šapko ežerą, tame ruože vaga slenkstėta. Pratekėjusi Tikšės ežerą, upė skaidosi į ***Vinču*** ir ***Pudosą***. Pastaroji atšaka prateka pro Pudoso ežerą ir įteka į Noto ežerą (Kovdo ežero tvenkinio dalis). Toliau ištekanti upė vadinama ***Tiule***. Ši įteka į Lopskojės ežerą, o ištekėjusi vadinama Lopskaja. Ji, pratekėjusi Pažmos ežerą, įteka į Kovdo ežerą.

Svarbiausias intakas – Senaja. Pakrantės miškingos, praktiškai negyvenamos. Vagos nuolydis – 1,07 m/km.

Upės aukštupys – Miugra

Šaltiniai
---------

1. ↑  Река Лопская (Мюгра, Большая, Пудос, Тюлле), *Государственный водный реестр*.
Gyventojų kitimas 1961–2003 m. Per šį laikotarpį gyventojų skaičius padidėjo pustrečio karto. Grafike gyventojų skaičius yra pateikiamas tūkstančiais.
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Singapūro demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 5 353 494 (2011 m. apskaičiavimai) 

**Struktūra pagal amžių:**

* *0–14 m.:* 13,8 % (338 419 vyrai ir 314 704 moterys)
* *15–64 m.:* 77 % (1 774 444 vyrai ir 1 874 985 moterys)
* *65 m. ir vyresni:* 9,2 % (196 101 vyras ir 242 084 moterys) (2011 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus mediana:**

* *bendras:* 40,1 m.
* *vyrų:* 39,6 m.
* *moterų:* 40,6 m. (2011 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 1,993 % (2011 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 7,72 gimimų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 3,41 mirčių/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**Migracijos indeksas:** 15,62 migrantų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**Urbanizacija:**

* *mieste gyvenančių žmonių skaičius:* 100 % (2010 apsk.)
* *mieste gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:* 0,9 % (2010–15 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas:**

* *Gimimo metu:* 1,07 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,05 vyro vienai moteriai
* *15–64 metų:* 0,96 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 0,82 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 0,96 vyro vienai moteriai (2011 apsk.)

**Kūdikių mirtingumas:**

* *bendra:* 2,65 mirčių/1000 gimimų
* *vyrų:* 2,76 mirčių/1000 gimimų
* *moterų:* 2,53 mirčių/1000 gimimų (2011 m. apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 83,75 m.
* *vyrų:* 81,47 m.
* *moterų:* 86,2 m. (2011 apsk.)

**AIDS/ŽIV:**

* *paplitimas tarp suaugusiųjų:* 0,1 %
* *bendras skaičius:* 3400
* *mirčių skaičius:* <100 (2009 m. apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:**

* *bendras:* 92,5 %
* *vyrų:* 96,6 %
* *moterų:* 88,6 % (2000 m. surašymas)

**15–24 m. amžiaus gyventojų nedarbo lygis:**

* *bendras:* 12,9 %
* *vyrų:* 9,9 %
* *moterų:* 16,6 % (2009 m. apsk.)

**Religijos:**

* *budistai:* 42,5 %
* *musulmonai:* 14,9 %
* *daoistai:* 8,5 %
* *katalikai:* 4,8 %
* *kiti krikščionys:* 9,8 %
* *kiti:* 0,7 %
* *netikintys:* 10 % (2000 m. surašymas)

**Etninės grupės:**

* *kinai:* 76,8 %
* *malajai:* 13,9 %
* *indai:* 7,9 %
* *kiti:* 1,4 % (2000 m. surašymas)

Šaltiniai
---------

* Singapūras CŽV pasaulio faktų knygoje (anglų kalba) Archyvuota kopija 2019-01-07 iš Wayback Machine projekto.

  

v • a • r **Azijos gyventojai** 

Afganistanas |
Armėnija |
Azerbaidžanas |
Bahreinas |
Bangladešas |
Brunėjus |
Butanas |
Egiptas |
Filipinai |
Gruzija |
Indija |
Indonezija |
Iranas |
Irakas |
Izraelis |
Japonija |
Jemenas |
Jordanija |
Jungtiniai Arabų Emyratai |
Kambodža |
Kataras |
Kazachija |
Kinija |
Kipras |
Kirgizija |
Kuveitas |
Laosas |
Libanas |
Malaizija |
Maldyvai |
Mongolija |
Mianmaras |
Nepalas |
Omanas |
Pakistanas |
Pietų Korėja |
Rytų Timoras |
Rusija |
Saudo Arabija |
Singapūras |
Sirija |
Šiaurės Korėja |
Šri Lanka |
Tadžikija |
Tailandas |
Turkija |
Turkmėnija |
Uzbekija |
Vietnamas
*Apie kaimą Radviliškio rajone žr. Lopai (kaimas)*.

|  Lopai |
| --- |
| Gyventojų skaičius | apie 1000 |
| Populiacija šalyse | Butano vėliava Butanas |
| Kalba (-os) | lopų |
| Religijos | Tibeto budizmas, animizmas |
| Giminingos etninės grupės | tibetiečiai, botijai |

**Lopai** – viena mažiausiai žinomų pietvakarių Butano genčių. Jie dar vadinami *doja*, tai reiškia *geraširdiškas*. Butaniečiai tiki, kad lopai yra seniausi šalies gyventojai, tačiau to antropologai nepatvirtino. Jie kalba tibetiečių-mianmariečių kalba. Yra apie 1000 šios tautos atstovų.

Kilmė
-----

Lopų kilmė ir istorija beveik nežinoma. Pasakos, kurios galėtų padėti suprasti lopus yra pilnos stebuklų ir mitų. Žodinė pasakojimo tradicija nėra stipri. Bet nepaneigiama, kad lopai Amo čhu slėnyje gyveno nuo be galo senų laikų. Kai kas tiki, kad seniau lopų gentis užėmė kur kas didesnę teritoriją: ne tik apie Amo čhu slėnį, bet ir iki Jaldakos slėnio vakaruose, dabar labiau žinomo kaip Bara-Tendu. Tačiau ši didelė populiacija sunyko iki maždaug 180 šeimų dėl kilusių epidemijų ar konfliktų tarp genčių.

Taip pat seną lopų kilmę patvirtina pats genties pavadinimas. Senovės Tibete, Butanas buvo vadinamas *lop-juel* (pietų šalis), o jos gyventojai – lopais (pietiečiais).

Dar lopai yra identifikuojami su Kiranti tauta, kuri, manoma, buvo pirmoji apsigyvenusi Himalajų prieškalnėje, bet vėliau pasidalino į kelias labai skirtingas grupes. Tos grupės įgavo labai įvairių bruožų, nes, dėl atšiauraus klimato ir kalnų buvo atskirtos viena nuo kitos, vystėsi izoliuotoje aplinkoje.

Senesni lopų žmonės laiko Zhabdrung Ngawang Namgyal tautiniu didvyriu, kuris, esą, jiems sukūrė religiją. Iki šiol yra dainuojamos dainos, kurios šlovina jo garbę.

Gyvenvietės
-----------

Lopų gyvenvietės yra išsidėsčiusios abiejuose Mo Ču slėnio pusėse. Pietinėje pusėje yra *Rangtseka, Doga, Doroka, Sataka, Sanglung, Loto-Kuču, Lotok ir Drambėjaus* kaimai. Šiaurinėje – *Tangtoka, Denčuka* ir keletas kitų, smulkesnių.

Gyventojai
----------

Lopų žmonės yra tvirto sudėjimo, neaukšti. Tiek vyrų, tiek moterų ugis labai panašus. Greičiausiai taip yra dėl vedybų su tos pačios genties nariais, kurių duguma jau yra susigiminiavę. Satakos kaime vedybos vyksta ir tarp skirtingų kaimų narių, tad ten žmonės yra aukštesni, sveikesni.

Nors lopų gyvenimas ir tapo modernesnis, tačiau jų namai ir gyvenamoji aplinka ne itin pasikeitė. Lopai vis dar gyvena artimomis bendruomenėmis, tuokiasi su to paties kaimo žmonėmis (dažnai pusbroliais ar pusseserėmis). Santuokos su kitų bendruomenių žmonėmis draudžiamos. Labai mažai jų turi kokį nors išsilavinimą.

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* raonline.ch
| **Hygrophorus leucophaeus** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Guoteniniai  *( Hygrophoraceae)* |
| Gentis: | Guotė  *( Hygrophorus)* |
| Rūšis: | Šviesiakraštė guotė  *( Hygrophorus leucophaeus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Šviesiakraštė guotė** (lot. *Hygrophorus leucophaeus*) – guoteninių (*Hygrophoraceae*) šeimos, guočių (*Hygrophorus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Lapuočių miškai.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Vaisiakūniai oranžiškai rusvi, kotas laibas, į pamatą nusmailėjęs.

Vaisiakūniai smulkūs. Kepurėlė 3–5 (7) cm skersmens, jauna - varpelio formos, vėliau - paplokščia, retai truputį įdubusi, viduryje oranžiškai rusva, pakraštėliai šviesesni. Lakšteliai balsvi, rusvi, nuaugtiniai. Kotas 5–10 (12)×0,5–1 cm, rusvas, pamatinėje dalyje nusmailėjęs. Trama plona, rusva, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 6–8×4–4,5 μm.

**Būdingi požymiai:** kotas dažniausiai du kartus ilgesnis už kepurėlės plotį, kepurėlė viduryje rausvos spalvos.

Auga pavieniui, lapuočių miškuose, drėgnose, žolėtose vietose. Valgoma. Reta.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 97 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

MRT traukiniai
Singapūro transporto sistema yra viena pažangiausių ir efektyviausių pasaulyje. Vidaus susisiekimo **transportą Singapūre** didžiąja dalimi sudaro MRT traukiniai, miesto centre ir kai kur kitur važinėjantys po žeme kaip metro, o naujuose miestuose ir neurbanizuotose žemėse – virš žemės, kaip paprasti traukiniai. Šiuo metu[kada?] yra trys linijos, visos jos kerta patį Singapūro miestą ir sujungia jį su aplinkiniais miestais, keliose stotyse galima pakeisti linijas.

Naująja MRT šiaurės-rytų linija važiuoti yra brangiau, nes ji yra visiškai automatinė, be mašinistų: tai yra pirmasis pasaulyje visiškai automatinis geležinkelis. Šalia MRT taip pat yra ir LRT traukiniai, vietinės reikšmės automatiniai traukiniai, priskirtini greitiesiems tramvajams (t. y. yra mažesni ir siauresnės vėžės už geležinkelius, bet skirtingai nei tramvajai nedalyvauja eisme) sujungiantys pagrindines MRT stotis su atokesniais miestais.

Singapūre taip pat yra ir autobusų sistema, kuri veikia kiek kitaip nei daugumoje šalių ar miestų: kiekvienas miestas ar rajonas turi savo autobusų stotį, iš kurios ir į kurią kursuoja visi maršrutai. Stotis paprastai yra centre ir maršrutai nusidriekia į visas puses. Tad jei reikia važiuoti ten, kur neveda maršrutas, stojantis stotelėje, pakeisti autobusus reiks stotyje. Tarp stočių galima nuvažiuoti specialiais autobusais arba MRT, nes autobusų stotys neretai yra šalia MRT stočių.

Singapūrą su išoriniu pasauliu jungia didelis Čiangio tarptautinis oro uostas, svarbus tranzitinis centras, taip pat dvi traukinių stotys, viena Singapūro mieste, o kita rytuose – Vudlande, abi ant tos pačios linijos, vedančios į Malaiziją ir priklausančios Malaizijos geležinkeliams. Tolimojo susisiekimo traukiniai važiuoja iš centrinės stoties, o artimojo susisiekimo – į miestus Malaizijos pietuose – stoja ir Vudlande. Yra susitarimas galiausiai atsisakyti centrinės stoties ir teritoriją perstatyti, o stotį palikti tik Vudlande, iki kurio būtų galima nuvykti MRT traukiniu.

Singapūrą su Malaizija jungia ir du tiltai, vienas iš kurių sujungia su svarbiu uostamiesčiu Džohorbahrumi.

 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAzijos transportas pagal šalis |
| --- |
|  |
| 
Afganistanas | Armėnija | Azerbaidžanas | Bahreinas | Bangladešas | Butanas | Brunėjus | Filipinai | Gruzija | Indija | Indonezija | Irakas | Iranas | Izraelis | Japonija | Jemenas | Jordanija | Jungtiniai Arabų Emyratai | Kambodža | Kataras | Kazachstanas | Kinija | Kirgizija | Kuveitas | Laosas | Libanas | Malaizija | Maldyvai | Mianmaras | Mongolija | Nepalas | Omanas | Pakistanas | Pietų Korėja | Rytų Timoras | Rusija | Saudo Arabija | Singapūras | Sirija | Šiaurės Korėja | Šri Lanka | Tadžikija | Tailandas | Taivanas | Turkija | Turkmėnija | Uzbekija | Vietnamas |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

I. Danielson
**Isakas Oskė Danielsonas** (šved. *Isak Ocke Danielson*; 1997 m. rugpjūčio 27 d. Geteborge, Švedija) – švedų atlikėjas ir dainų autorius.

Biografija
----------

Gimė ir užaugo Hove, į pietus nuo Geteborgo. Turi dvi vyresnėles seseris Miną (*Minna*) Moą (*Moa*). Jo tėvas Mansas Danielsonas (*Måns Danielson*) yra vienas iš maisto bendrovės „Mat.se" įkūrėjų. Danielsonų šeima nuo 2008 m. iki 2010 m. gyveno Londone, Anglijoje, O Izaokas Danielsonas tuo metu lankė „Tring Park" menų mokyklą.

Studijavo Geteborgo universitete.

### Muzikinė karjera

Izaokas Danielsonas muzikinę karjerą pradėjo būdamas 14 metų, 2012 m. sudalyvavęs muzikiniame Švedijos projekte „X Factor", kuriame užėmė 3-ią vietą.

Pirmąjį singlą „Long Live This Love" išleido 2014 m. sausio 3 d.

Danielsonas savo tarptautinį proveržį pasiekė po to, kai amerikiečių šokėja Maddie Ziegler savo „Instagram" paskyroje pasidalino vaizdo įrašu, kuriame grojo jo daina „Ending". Po to daina buvo panaudota viename iš šokių numerių Amerikos televizijos programoje „So You Think You Can Dance". Taip pat daina „Ending" buvo panaudota Amerikos televizijos serialo „Cloak & Dagger" serijoje.

Izaokas išleido tris EP („Volume One" (2015 m.), „Volume Two" (2016 m.) „Run to You" (2019 m.)) ir keletą singlų, o 2018 m. spalio mėn. išleido savo albumą „Yours" ir pasiekė Švedijos „iTunes" populiariausių albumų sąrašo viršūnę.

2019 m. rugsėjo 26 d. išleido singlą „Silence", kurio muzikinis klipas „Youtube" platformoje surinko daugiau nei 300 tūkst. peržiūrų.

2019 m. lapkričio 7 d. Izaokas Danielsonas išleido savo pirmąjį kalėdinį singlą „Snowman" (originaliai atliekamą atlikėjos Sia).

Diskografija
------------

Studijiniai albumai
* *Yours* (2018 m. spalis)
* *Remember to Remember Me (2020 m. balandis)*

EP
* *Volume One* (2015 m. kovas)
* *Volume Two* (2016 m. rugsėjis)
* *Run to You* (2019 m. kovas)

Singlai
* *Long Live This Love* (2014 m. sausis)
* *Silence* (2019 m. rugsėjis)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Damanas*Damão* |
| --- |
| *Miesto vaizdas* |
|  |
| 

DamanasDamanas

20°25′0″ š. pl. 72°51′0″ r. ilg.﻿ / ﻿20.41667°š. pl. 72.85000°r. ilg.﻿ / 20.41667; 72.85000﻿ (Damanas (miestas))Koordinatės: 20°25′0″ š. pl. 72°51′0″ r. ilg.﻿ / ﻿20.41667°š. pl. 72.85000°r. ilg.﻿ / 20.41667; 72.85000﻿ (Damanas (miestas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Damanas ir Diu |
| **Rajonas** | Damano rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 35 743  |
| **Altitudė** | 5 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Damanas |

**Damanas** (hind. दमन, IAST: *Daman*, gudž. દમણ = *Damaṇ*, port. *Damão*) – miestas Indijoje, Arabijos jūros pakrantėje, prie Daman Gangos upės žiočių, 193 km į šiaurę nuo Mumbajaus; Damano ir Diu sąjunginės teritorijos administracinis centras. Yra jūrų uostas. Pro šalia esantį Vapį praeina plentas NH8, ten yra geležinkelio stotis. Svarbus industrinis centras: chemijos (trąšos, dažai, rašalas), elektronikos, plastiko, maisto pramonė. Miestas pasižymi dideliu užterštumu. Damano apylinkėse vystomas turizmas. Yra forto liekanos.

Istorija
--------

1523 m. Daman Gangos estuariją pasiekė portugalų jūrininkas Diogo de Melo, netrukus čia įkurta gyvenvietė. XVI a. buvo pastatytas fortas gintis nuo Mugalų antpuolių. Damanas išliko valdomas portugalų, kol 1961 m. buvo užimtas Indijos.

* FortasFortas
* Jūrų Mergelės bažnyčiaJūrų Mergelės bažnyčia
* Paplūdimys prie DamanoPaplūdimys prie Damano
**Violeta Laužonytė** (g. 1955 m. lapkričio 20 d. Vilnius) – Lietuvos tekstilininkė.

Biografija
----------

1978 baigė Šiaulių pedagoginį institutą. Nuo 1978 m. dėsto J. Vienožinskio dailės mokykloje Vilniuje.

Kūryba
------

Kuria abstrakčius, tapybiškus gobelenus („Tarp dviejų vandenų" 1998 m. „27 lašai Pekine" 2002 m. „Upė teka žemai" 2003 m. „Povandeninė melodija" 2005 m. „Trasa" 2006 m.), mažąją tekstilę (miniatiūrų ciklas „Kelionė" 2005 m.), konceptualias erdvines kompozicijas („Pilkasis kardinolas" 2005 m.), objektus, tapo ant šilko, siuvinėja. Tradicinius audimo būdus savitai interpretuoja, papildo reljefu, aplikacija, būdinga netikėti medžiagų deriniai.

Nuo 1980 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Baltijos šalyse, Vakarų Europos šalyse, Rusijoje, Kinijoje, Mongolijoje, Meksikoje, JAV); individualios parodos surengtos Vilniuje (1988 m. 2000 m. 2002 m. 2004–2005 m.), Kaune (1999 m. 2001 m. 2003 m.).

Pelnė apdovanojimų Lietuvos ir užsienio parodose. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Mikalojaus Konstantino Čiurlionio dailės muziejus, Lietuvos nacionalinis muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Irena Dobrovolskaitė. *Violeta Laužonytė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 627 psl.