recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lietuvos socialistų revoliucionierių maksimalistų sąjunga**, LSRMS – Lietuvos politinė partija, veikusi 1927–1944 m.

Istorija
--------

Maksimalistais 1926 m. pradėjo vadintis kai kurios Lietuvos revoliucinių socialistų liaudininkų partijos (LRSLP), veikė 1918–1927 m.) grupės. 1927 m. balandžio mėn. konferencijoje LRSLP persitvarkė į Lietuvos socialistų revoliucionierių maksimalistų sąjungą. Buvo artima Rusijos kairiesiems eserams. Veikė nelegaliai, daugiausia tarp inteligentų. Prisidėjo rengiant 1927 m. rugsėjo mėn. Tauragės sukilimą, 1929 m. gegužės mėn. pasikėsinimą prieš ministrą pirmininkas A. Voldemarą. 1927–1929 m. Karaliaučiuje leido ir Lietuvoje nelegaliai platino laikraštį „Revoliucionierius". TSRS okupavus Lietuvą sąjungos įgaliotinių grupė 1940 m. birželio mėn. partiją likvidavo. Veikėjai: Kazys Boruta, Kazys Jakubėnas, Vladas Karosa (idėjinis vadovas), F. Saltonas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos socialistų revoliucionierių maksimalistų sąjunga*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 324 psl.
*Kitos reikšmės – Plejadės, Sietynas.*
Sietynas

  

**Plejadės**, **Sietynas**, M45 – ryškus padrikasis spiečius Tauro žvaigždyne. Plika akimi lengvai matomos 6 žvaigždės, geresnėmis sąlygomis 9 ir daugiau. 1579 m, gerokai prieš išrandant teleskopą, buvo teisingai sužymėta 11 žvaigždžių. Iš viso spiečiuje yra daugiau nei 500 žvaigždžių, pasklidusių po Mėnulio pilnačiai prilygstantį plotą. Nuotolis nuo Saulės – 440 ± 6 šm, skersmuo – keliasdešimt šm.

Plejados – labai jaunas (apie kelis šimtus milijonų metų) ir nespėjęs išsisklaidyti spiečius, kuriam gyvuoti liko maždaug dar antra tiek. Jame gausu baltųjų milžinių ir raudonųjų nykštukių, įtariama jog yra rudųjų (panašiai Jupiterio skersmens bet 10 – 60 kartų masyvesnių). Tarp spiečiaus žvaigždžių yra apyskaidris atspindžio ūkas.

Istorija ir mitai
-----------------

Spiečius žinomas nuo priešistorinių laikų, minėtas dar Homero ir Hesiodo.

Lietuvių liaudies dainose sietynas yra personifikuojamas ir vadinamas "broleliu".

Pavadinimas Plejadės kilo iš graikų mitologijos – taip pavadintos kalnų nimfos. Graikų mitologijoje žvaigždynas taip pat yra „septynios seserys".

Senovės Egipto laikais netoli Plejadžių buvo pavasario lygiadienio taškas, todėl jų pasirodymas prieš saulėtekį simbolizavo pavasario pradžią.

Senovės indų legendose tai – septyni šokantys broliai. Stebuklinga melodija juos prikėlė iš miego ir šokdami jie pakilo į dangų. Tik vienas nukrito žemėn. Indiškas pavadinimas –  *Kartikeya*.

Vikingams jis asocijavosi su Frėja.

Sietyną vaizduojantis Galilėjaus piešinys iš *Sidereus Nuncius*
**Ryškiausios Sietyno žvaigždės**:

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **Pavadinimas** | **Žymėjimas** | **Regimasisryškis** | **Spektras** |
| Alkionė (Alcionė) | η Tau=25Tau | 2.86 | B7e III |
| Atlantas | 27 Tau | 3.62 | B8 III |
| Elektra | 17 Tau | 3.70 | B6e III |
| Maja | 20 Tau | 3.86 | B7 III |
| Meropė | 23 Tau | 4.17 | B6 IV |
| Taigeta | 19 Tau | 4.29 | B6 V |
| Plejonė | BU Tau=28 Tau | 5.09 (kint.) | B8e p |
| Celena | 16 Tau | 5.44 | B7 IV |
| Asteropė | 21 ir 22 Tau | 5.64/6.41 | B8e V/B9 V |

Kita informacija
----------------

Plejadės tapo Subaru kompanijos logotipu ir vardu (taip japoniškai vadinamos Plejadės).

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5  Messier 45. seds.org
2. ↑  *Žvaigždės seselės vainikui pintie, sietyns brolelis lauku lydėtie.*
3. ↑  *Sietyns brolelis manik rangelę rengė, žvaigždė sesutė ma [n] vainikėlį pynė.*
| **Prima Petrylienė** |
| --- |
| Gimė | 1929 m. rugpjūčio 17 d. (93 metai)Sungailoje |
| Tėvas | Balys |
| Motina | Pranciška |
| Sutuoktinis (-ė) | Petras |
| Vaikai | Prima |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Anykščių rajono politinė bei visuomenės veikėja. |
| Partija | Tėvynės sąjunga |

**Prima Petrylienė** (g. 1929 m. rugpjūčio 17 d. Sungailoje) – Lietuvos ir Anykščių rajono politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1937–1946 m. mokėsi Skiemonių pradžios mokykloje ir progimnazijoje. 1946–1950 m. mokėsi Anykščių gimnazijoje.

1951–1957 m. buvo kalinama Taišeto, Karagandos ir Balchašo lageriuose. 1957–1960 m. namų šeimininkė. 1960–1984 m. dirbo Tauragės skaičiavimo mašinų elementų gamyklos darbininke, tiekėja, tiekimo skyriaus vadovė. 1984–1994 m. dirbo Tauragės rajono poliklinikos sanitare, akių ligų kabineto medicinos seserimi.

Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos Anykščių skyriaus pirmininkė.

Tėvynės sąjungos narė. 2000–2003 m. ir nuo 2007 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narė.

2010 m. suteiktas Anykščių rajono garbės pilietės vardas.

Apdovanojimai
-------------

* 2008 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Didysis kryžius
* 2008 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Komandoro didysis kryžius
* 2010 m. Vyčio Kryžiaus ordino Didysis kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Anykštėnai – laisvės gynėjai: Prima Bučytė-Petrylienė". TV3.lt. Nuoroda tikrinta 2022-04-08.
2. ↑
3. ↑  „Prima Petrylienė – Anykščių garbės pilietė". Anyksta.lt. Nuoroda tikrinta 2022-04-08.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Taitis
**Priešvėjinės salos** (pranc. *Îles du Vent*) – rytinė Visuomenės salų Prancūzų Polinezijoje dalis. Plotas 2000 km². Salose gyvena net 75 % šalies gyventojų. Svarbiausias miestas – Papeetė. Gyventojų dauguma kalba prancūziškai ir taitietiškai. Sudaro šios salos:

* Taitis
* Murea
* Mehetia
* Tetiaroa
* Maiao.

Pirmosios 3 salos – vulkaninės kilmės (aukštis iki 2241 m). Likusios dvi – koraliniai atolai.

Salynas sudaro ir administracinį padalinį. Padalinys padalintas į komunas: Arue, Faaa, Hitiaa O Te Ra, Mahina, Moorea-Maiao, Paea, Papara, Papeetė, Pirae, Punaauia, Taiarapu-Est, Taiarapu-Ouest, Teva I Uta.

|  |  |
| --- | --- |
|  **Prancūzijos Polinezijos salynai** |  |
| *Draugijos salos* (Priešvėjinės salos · Pavėjinės salos) ·
*Tuamotu-Gambjė salos* (Tuamotu salos · Gambjė salos) ·
Tubuajo salos ·
Markizų salos · |
|  |
| --- |
| **Pamūšio pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Pamūšio pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Pamūšio pagrindinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Pamūšis, Pakruojo rajonas |
| **Direktorius(-ė)** | Lidija Remeikienė |
| **Mokinių skaičius** | 64 |
| **Įkūrimo data** | 1907 m. |
| **Uždarymo data** | 2010 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 12 |

**Pakruojo rajono Pamūšio pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Pakruojo raj. Pamūšyje, veikusi 1907–2010 m. vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190065995. Steigėjas Pakruojo rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Panaikinus spaudos draudimą 1907 m. Pamūšyje įsikūrė dvarininko Alsufjevo išlaikoma pirmoji mokykla. Ją lankė daugiausia valstiečių vaikai. Mokoma buvo rusų kalba, nes ir mokytojas buvo rusų tautybės. Pirmoje Pamūšio mokykloje mokėsi apie 20 mokinių. 1909–1910 m. Alsufjevas pastatė specialią mokyklą. Joje dirbo mokytojas Latomas. Jis mokė lietuviškai, bet, kaip ir ankstesnis mokytojas, taikė fizines bausmes. Po mokytojo Latomo mokytojauti pradėjo mokytoja Rožė Vainiūtė. 1933 m. mokykla iš Sutkūnų perkelta į buvusią Alsufjevo pienininę. Pastatą Švietimo skyrius iš dvarininko nupirko. 1933 m. mokykloje pradėjo dirbti mokytoja Mauročienė, vėliau Pikelytė.

Rusams užėmus Lietuvą mokykla liko toje pačioje vietoje. 1940 m. rudenį Pamūšio pradinę mokyklą pradėjo lankyti beveik visi jaunesniojo amžiaus vaikai, nes jiems mokslas buvo privalomas. Tą rudenį mokyklą pradėjo lankyti daug neturtingų valstiečių vaikų. Po mokytojos Pikelytės pradėjo dirbti mokytoja Armoškienė. Ji stengėsi ne tik išmokyti vaikus, bet ir visapusiškai juos auklėti. Pamūšio mokyklos 1-oji septintokų laida mokyklą baigė 1952 m. 1962 m. mokyklą baigė pirmoji aštuntokų laida.

Pamūšio mokyklos patalpose nuo 1958 m. veikė vakarinė sezoninė mokykla ir neakivaizdinė mokykla, kurioje konsultavosi nemažai jaunuolių ir pagyvenusių žmonių. 1963 m. mokslą baigė pirmosios aštuntokų neakivaizdininkų ir sezoninės mokyklos laidos. 1962 m. mokykla sudegė, pradėtas statyti priestatas. 1963 m. mokiniai mokėsi jau naujoje mokykloje. Pamūšio aštuonmetės mokyklos mokytojų kolektyvas stengėsi ne tik išmokyti vaikus, bet ir visapusiškai juos auklėti. Mokykloje veikė ateistų, literatų, kraštotyrininkų, jaunųjų gamtininkų, fizikų, turistų, sporto, chemikų būreliai.

1985 m. Pamūšio mokykla reorganizuota į devynmetę, 1992 m. į pagrindinę, 2008 m. į Pašvitinio pagrindinės mokyklos filialą, pradinę mokyklą, 2010 m. likviduota.

Direktoriai
-----------

* 1952 m. Eduardas Gelumbeckas;
* 1953 m. Jasiūnas;
* 1957 m. A. Matulis;
* 1962 m. I. Nainienė;
* 1967 m. K. Miliūnas;
* 1969 m. P. Jurgelienė;
* 1990 m. Lidija Remeikienė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mokyklos svetainės www.pamusiomokykla.w3.lt informacija (uždaryta)
Sifonas 1. Sanitarinio prietaiso prijungimo vieta; 2. Sifonas; 3. Ištekėjimo į nuotakyną vieta DN32,DN40,DN50; 4. Ištekėjimo iš sanitarinio prietaiso vieta; 5.Hidraulinis uždoris (aukštis 50 mm); 6. Vamzdelis prijungti skalbimo mašinai; 7. Nuotekų tekėjimo kryptis
**Sifonas** – nuotekų hidraulinis uždoris, kuris yra būtinas norint atskirti nemalonius kvapus iš kanalizacijos angos.

Veikimas
--------

Veikia hidraulinės sklendės principu, tai yra vamzdis, sulenktas per vidurį, užpildytas nuotekomis sulenkimo taške. Nuotekos stovinčios sulenkimo taške (hidraulinio uždorio susidarymo vieta) izoliuoja patalpų orą nuo kanalizacijos kvapo, tačiau tai netrukdo tekėti laisvam skysčio srautui. Visi sanitariniai prietaisai praustuvai, bidė, pisuarai, klozetas turi turėti sifonus, prieš juos pajungiant prie nuotakyno.

Sifonas 2

Skirstymas
----------

Gofruotas
Vamzdis jungiasi tiesiai prie sanitarinio prietaiso vienoje pusėje pusėje. Kitas eina į kanalizaciją. Tarpas tarp įėjimų yra sulenktas zigzago būdu. Šioje dalyje kaupiasi nuotekos. Tai yra nuotekų hidraulinis uždoris, kuris yra būtinas norint atskirti nemalonius kvapus iš kanalizacijos angos.

U formos vamzdis
Panaši struktūra į gofruoto vamzdžio struktūrą. Vienintelis skirtumas bus tas, kad čia naudojama plastikiniai U formos vamzdžiai.

Butelis
Turi specialią butelio formos dalį, kuri jungiasi prie sanitarinio prietaiso.

Gamybos medžiaga
----------------

Sifonai daugiausia gaminami iš plastiko (PE), taip pat iš metalų tokių kaip žalvaris, varis, bronza ar plienas.

Literatūra
----------

* 
* 
*
| Siesartis |
| --- |
| Siesartis ties Šakiais Siesartis ties Šakiais |
| **Ilgis** | 60 km |
| **Baseino plotas** | 198 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1,20 m³/s |
| **Ištakos** | Šakių rajonas |
| **Žiotys** | Šešupė |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Siesartis |

**Siesartis** – upė Šakių rajone; dešinysis Šešupės intakas.

Prasideda miškuose į rytus nuo Šakių, teka į vakarus pro Liepalotus, Lukšius, Šakius, Duobiškius, Gotlybiškius, o prie sienos su Karaliaučiaus sritimi tarp Slavikų ir Šilgalių įteka Šešupėn.

### Intakai

kairieji:
* Samanupis – 3,5 km
* Žvikinė – 6,9 km
* Vilkupis – 4,3 km
* Jurgupis – 4,5 km
* Skardupis – 4,3 km

dešinieji:
* Purvė – 3,1 km
* Lenkupys – 9,3 km (turi vieną intaką Valkupį – 2,4 km ilgio)
* Liepalotas – 4 km
* Kriokupys – 6,3 km
* Juodupis – 4,3 km

Vasarą upė vietomis išdžiūsta. Metinis upės nuotėkis pasiskirsto: pavasarį – 50%, vasarą – 6%, rudenį – 16%, žiemą – 28%.

Etimologija
-----------

Upės pavadinimas yra bendraindoeuropietiškos kilmės ir siejamas su reikšme „sroventi" (plg. skr. सृ, सिसर्ति = IAST: *sṛ, sisarti* – „teka, srovena"). Sudvigubinimas *sie-* siejamas su skr. सिच्, सिञ्चति, सेचते = IAST: *sic, siñcati, secate* „liejasi, laistosi, neriasi" (plg. su tuo pačiu atkartojimu *Siesikas, Siesrautas*).

Nuorodos
--------

* Cesarka Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom I, psl. 535 (lenk.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Rainys. *Siesartis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. - 663
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
*Apie Lenkijos karalienę ir LDK kunigaikštienę žr. Bona Sforza*.

| Bonavok. *Bonn* |
| --- |
|              |
| *Bonos katedra* |
|  |
| 

BonaBona

50°44′0″ š. pl. 07°58′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.73333°š. pl. 7.96667°r. ilg.﻿ / 50.73333; 7.96667﻿ (Bona)Koordinatės: 50°44′0″ š. pl. 07°58′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.73333°š. pl. 7.96667°r. ilg.﻿ / 50.73333; 7.96667﻿ (Bona) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Šiaurės Reinas-Vestfalija Šiaurės Reinas-Vestfalija |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 330 579  |
| **Plotas** | 141,22 km² |
| **Tankumas** (2020) | 2 341 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | 53111–53229 |
| **Tel. kodas** | 0228 |
| **Tinklalapis** | www.bonn.de |
|  **Vikiteka** | Bona |

**Bona** (vok. *Bonn*) – Šiaurės Reino-Vestfalijos (ŠRV) miestas pietvakarinėje Vokietijos dalyje. 1949–1990 m. buvo Vokietijos Federacinės Respublikos sostinė ir iki 1999 m. vyriausybės rezidencijos vieta. Šiuo metu tai tarptautinių organizacijų ir kai kurių federacijos įstaigų būstinė, vienas iš mokslo tyrimų institucijų centrų ŠRV žemėje. Mechanikos, optikos, elektrotechnikos, popieriaus, farmacijos, poligrafijos, maisto, baldų, keramikos pramonė.

Yra Bonos universitetas, veikia kitos aukštosios mokyklos. Bonoje yra kompozitoriaus Liudviko van Bethoveno gimtieji namai-muziejus, koncertų salė, kurioje vyksta Bethovenui skirti renginiai, muzikos festivaliai. Mieste yra XI–XIX a. architektūros paminklų.

Istorija
--------

Bona romėnų įkurta I a.

Demografija
-----------

2011 m. Bonoje gyveno 327 913 žmonės. Apie 70 proc. populiacijos sudarė vokiečių kilmės gyventojai, likę 100 000 gyventojų (apie 30% populiacijos) buvo nevietiniai. Miestas yra vienas iš sparčiausiai augančių Vokietijoje ir yra 18-as tarp populiariausių miestų Vokietijoje. Numatoma, jog Bonos populiacija aplenks Vupertalį ir Bochumą prieš 2030 m. 2020 m. mieste gyveno 330 579 žmonės.

Žemiau yra pateikiamas Bonos gyventojų pasiskirstymas pagal tautines grupes (2015 m. duomenys).

| Vieta | Tautybė | Populiacija (2015 m.) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Lenkijos vėliava Lenkija | 9 089 |
| 2 | Turkijos vėliava Turkija | 8 321 |
| 3 | Sirijos vėliava Sirija | 6 256 |
| 4 | Maroko vėliava Marokas | 6 132 |
| 5 | Italijos vėliava Italija | 5 648 |
| 6 | Irako vėliava Irakas | 4 227 |
| 7 | Rumunijos vėliava Rumunija | 3 226 |
| 8 | Afganistano vėliava Afganistanas | 2 220 |
| 9 | Kinijos vėliava Kinija | 1 556 |
| 10 | Nyderlandų vėliava Nyderlandai | 1 326 |
| 11 | Belgijos vėliava Belgija | 1 100 |

Žymūs žmonės
------------

* Friedrich Wilhelm Argelander (1799-1875), astronomas
* Robert Schumann (1810 - 1856)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 69
2. ↑  „IHK Bonn/Rhein-Sieg: Bonn wächst weiter". 2012-11-29. Nuoroda tikrinta 2013-03-20.
3. ↑  „Eckzahlen der aktuellen Bevölkerungsstatistik (Stichtag 31.12.2015)". *www2.bonn.de*. Statistikstelle der Bundesstadt Bonn. Nuoroda tikrinta 2016-04-17.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 „Jauna moteris siestos metu" (*Hamakas*, aut. Gustave Courbet, 1844 m.)
**Siesta** – ispaniškas pavadinimas popietiniam miegui, dažnai po vidurdienio valgio, ypač karšto klimato šalyse. Pavadinimas (isp.) kilęs nuo lot. *hora sexta* – šešta valanda, skaičiuojant nuo aušros sutampa su vidurdieniu.

Pirminė siestos sąvoka reiškė tiesiog vidurdienio pertrauką, skirtą praleisti su draugais ir šeima, nebūtinai miegui. Siesta praktikuojama Portugalijoje, Ispanijoje, Lotynų Amerikos šalyse, Filipinuose, taip pat gana paplitęs įprotis Kinijoje (vadinama *xiuxi* arba *wushui*), Indijoje, Italijoje (vadinama *reposo*), Graikijoje, Viduriniuose Rytuose ir Šiaurės Afrikoje. Kai kuriose šalyse įstaigų ir kompanijų darbo laikas yra atitinkamai su kelių valandų pertrauka, kurių metu gyvenvietėse gatvės ištuštėja.

Popiečio miegas praktikuojamas ir kitose tropinių bei subtropinių regionų šalyse, nes vidurdienį aukštos temperatūros sumažina žmonių aktyvumą bei produktyvumą.

Pietų Azijoje iki industrializacijos buvo ypatingai paplitęs popiečio miegas po lengvo masažo naudojant garstyčių aliejų; šio ritualo metu taip pat buvo įprasta lengvai užkąsti: tikėta, kad šios tradicijos laikymasis žmogų padaro geresniu. Bangladeše ir Vakarų Bengalijoje ji vadinama *bhat - ghum*, kas reiškia „ryžių miegas" (miegas užvalgius ryžių).

Japonijos kompanijų ofisuose darbuotojai skatinami pasinaudoti specialiais „Snūstelėjimo kambariais" arba turi „stalines pagalves", darbuotojams nusnūsti prie darbo stalo.

Tyrimai rodo, kad popietinis miegas sutampa su biologiniais žmogaus organizmo poreikiais. Nesenas tyrimas (publikuotas 2007 m.) taip pat teigia, kad pietų miegą praktikuojantiems žmonėms mažesnė širdies infarkto tikimybė.
| Beringo sausumos tilto nacionalinis draustinis |
| --- |
| IUCN Kategorija VI (Valdomų išteklių saugoma teritorija) |
| Serpentino karštosios versmės Serpentino karštosios versmės |
| **Vieta:** | JAV (Aliaskos vėliava Aliaska) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Kocebus |
| 

Žemėlapis rodantis Beringo sausumos tilto nacionalinis draustinis vietą.Beringo sausumos tilto nacionalinis draustinis

  |
| **Koordinatės:** | 65°50′0″ š. pl. 164°10′0″ v. ilg.﻿ / ﻿65.83333°š. pl. 164.16667°r. ilg.﻿ / 65.83333; 164.16667Koordinatės: 65°50′0″ š. pl. 164°10′0″ v. ilg.﻿ / ﻿65.83333°š. pl. 164.16667°r. ilg.﻿ / 65.83333; 164.16667 |
| **Plotas:** | 10 915,95 km² |
| **Įkurtas:** | 1978 m. |
|  **Vikiteka:** | Beringo sausumos tilto nacionalinis draustinis |

**Beringo sausumos tilto nacionalinis draustinis** (angl. *Bering Land Bridge National Preserve*) – saugoma gamtos teritorija JAV, Aliaskoje, šiaurinėje Siuardo pusiasalio pakrantėje. Čia saugomi gamtiniai buvusio Beringijos sausumos tilto pėdsakai. Draustinis įkurtas 1978 m. ir apima daugiau nei 1,02 mln. ha teritoriją.

Draustinyje saugomos amžinajame įšale esančios pleistoceno laikotarpio augalų ir gyvūnų (mamutų, arklių, bizonų, bebrų ir kt.) fosilijos. Paviršių dengia tundra, vyrauja amžinasis įšalas. Auga švyliai, beržai keružiai, aliaskiniai gluosniai, įvairūs uogakrūmiai (bruknės, vaivorai, varnauogės, tekšės). Būdingą gyvūniją sudaro šiauriniai elniai, avijaučiai, vilkai, rudieji lokiai, lapės, bebrai, erniai. Gausu žąsinių paukščių, upėse – lašišinių žuvų.

Draustinyje yra svarbios archeologinės radimvietės, rodančios buvusią žmonių migraciją iš Azijos per Beringijos tiltą.

Rusijoje, vakarinėje Beringo sąsiaurio pusėje įkurtas Beringijos nacionalinis parkas. JAV ir Rusija derėjosi dėl galimybės sujungti parkus į vieną tarptautinį parką, tačiau oficialus sprendimas nebuvo priimtas.

* KraštovaizdisKraštovaizdis
* Karštosios versmėsKarštosios versmės
* AvijautisAvijautis
* Avijaučių banda rudenįAvijaučių banda rudenį
* Tundros augmenijaTundros augmenija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 61
2. ↑  „Official Park Site, Beringia National Park (in Russian)". Ministry of Natural Resources and Environment of the Russian Federation. Nuoroda tikrinta 2015-11-01.
Bombėjaus katė
**Bombėjaus katė** – trumpaplaukių kačių veislė. Tai gana nepopuliari veislė – veisiama nedaugelio kačių augintojų.

Istorija
--------

Apie 1960 m. Burmos kačių veislininkė amerikietė, kryžmindama jas su Amerikos trumpaplaukėmis, išvedė juodą variantą. Toliau mišrindama šias juodas kates su Burmos katėmis, veislininkė išvedė juodų kačių veislę. Šiuo metu Bombėjaus katės kryžminamos viena su kita ir su Burmos katėmis.

Charakteris
-----------

Šios katės puikiai sutaria su kitomis katėmis ir šunimis, nesibaido vaikų. Jos ramios, taikios, draugiškos. Joms reikia dėmesio ir draugijos, malonus balsas girdimas retai.

Fizinės savybės
---------------

Kūnas vidutinio didumo, raumeningas, ne itin masyvus, nei itin liesas. Kojos poilgės, uodega – irgi. Galva apvali ir plati, nosis su įlinkiu ties perėjimu į kaktą. Akys toli viena nuo kitos, apskritos. Kailis trumpas, glotnus, sodriai žvilga. Beveik neturi poplaukio. 

Šios katės išimtinai juodos spalvos, tačiau vadoje gali pasitaikyti įvairių spalvų kačiukų. Akys vario arba auksinės geltonos spalvos.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bombėjaus katė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Esther J.J.Verhoef-Verhallenn. *Kačių enciklopedija*, vert. Danguolė Žalytė. Vilnius: Aktėja, 2002.
Pan American World Airways|  |
| 

| IATA**PA** | ICAO**PAA** | Šaukinys**CLIPPER** |
| --- | --- | --- |

 |
| Įkurta | 1927 m. kovo 14 d. |
| Veikla sustabdyta | 1991 m. gruodžio 4 d. |
| Dažno keleivio programa | WorldPass |
| Lėktuvų skaičius | 42 |
| Maršrutai | 117 |
| Būstinė | New York, JAV |
| Vadovybė | Russell L. Ray, Jr. |

**Pan American World Airways** (taip pat žinoma kaip **Pan Am**) – buvusi oro linijų bendrovė iš JAV, įkurta 1927 m. kovo 14 d. Ši bendrovė reguliariai skraidindavo keleivius ir pašto siuntinius iš Ki Vesto į Havaną.

1927 m. susikūrė kelios oro linijų bendrovės – *Pan American Airways*, *Atlantic*, *Gulf* ir *Caribbean Airways* bei JAV aviacijos korporacija. Po metų skrydžių bendrovės susijungė ir veikė vienu pavadinimu – *Pan American Airways*. Nuo pat pradžių bendrovė vykdė skrydžius tarp pietinių Šiaurės Amerikos krantų ir Pietų Amerikos. Be šių krypčių bendrovė vykdė skrydžius ir į Europos miestus, iš kurių populiariausias maršrutas vyko į Paryžių.

1939 m. kompanija inauguravo pirmąjį transatlantinį skrydį sunkesniu už orą orlaiviu – iš Niujorko į Marselį keleivius skraidino hidroplanu (skraidančia valtimi) Boeing 314 Clipper.

*Pan American World Airways* per savo veiklą iki 1991 m. yra pasiekusi kelis pasaulio rekordus. 1976 m. gegužės 1 d. Niujorke pakilęs lėktuvas į jį sugrįžo po 46 valandų ir 50 sekundžių, apskriejęs pasaulį ir sustojęs tik du kartus. *Pan American World Airways* tapo greičiausiai komercinį skrydį aplink pasaulį atlikusi bendrovė.

Švenčiant savo 50 m. jubiliejų bendrovė įvykdė dar vieną skrydį aplink pasaulį, tik šį kartą iš šiaurės poliaus į pietų polių. Tam buvo pasirinktas tas pats lėktuvas, kuris atliko ir skrydį aplink pasaulį pusiauju – *Boeing 747SP-21*. Šioje kelionėje lėktuvas užtruko 54 valandas, 7 minutes ir 12 sekundžių. Tokiu būdu *Boeing 747SP-21* tapo vieninteliu lėktuvu apskriejusiu pasaulį pusiauju ir per polius.

1991 m. gruodžio 4 d. susidūrus su finansiniais sunkumais, *Pan American World Airways* veikla buvo sustabdyta.

Nuorodos
--------

* Verslo Klasė – „PAN AM" ŽLUGIMO ANATOMIJA Archyvuota kopija 2015-06-26 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pan American World Airways** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Maldyvų kalba**ދިވެހި** |
| Kalbama | Maldyvuose, Minikojaus saloje (Indija) |
| Kalbančiųjų skaičius | 371 000 |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | - |
| Kilmė | indoeuropiečių 
 indoiranėnų
  indų 
   sinhalų–maldyvų
    **maldyvų** |
| Rašto sistemos | tana |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba | Maldyvų vėliava Maldyvai |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-1 | dv |
| ISO 639-2 | div |
| ISO 639-3 | div |

**Maldyvų kalba** (*Divehi* = ދިވެހި) – kalba, priklausanti indoiranėnų kalbų šakos naujųjų indų kalbų pietų pogrupio salų kalboms. Ja kalba maždaug 350 000 žmonių. Tai yra oficiali kalba Maldyvuose bei pagrindinė kalba 10 000 gyventojų Minikojaus saloje, Indijoje (Lakadyvai). Maldyvų kalba yra gimininga sinhalų kalbai. Ši kalba iki pat XVIII a. naudojo savo rašto sistemą (kilęs iš granthos), vėliau ją pakeitė „Tana" rašto sistema, kuria rašoma iš dešinės į kairę.

Maldyvų kalba kai kurių kalbininkų vadinta sinhalų kalbos tarme – manyta, kad maldyvų kalba apie X a. ar anksčiau atsiskyrė nuo sinhalų kalbos. XX a. pabaigoje paplito nuomonė, kad abi kalbos dar V a. prieš m. e. atskirai susidarė iš maharaštri prakrito. Kalbai vystantis ji buvo paveikta daugelio kitų kalbų: prancūzų, anglų, persų, urdų ir ypač arabų.

Nuo kitų naujųjų indų kalbų maldyvų, kaip ir sinhalų, kalba skiriasi tuo, kad neturi aspiratų ir nosinių balsių, išlikęs tik balsės a umliautas (sinhalų kalba jo neturi). Daugiausia nuo kitų indoeuropiečių kalbų skiriasi maldyvų kalbos morfologija ir sintaksė. Apibrėžtumo ir neapibrėžtumo kategorija būdinga ir vienaskaitai, ir daugiskaitai. Yra emfatinis linksnis.

Rašytinių Maldyvų kalbos šaltinių yra išlikę nuo XIII–XIV a. nors seniausias įrašas ant koralo akmens datuojamas VI–VIII a. Skiriamos šiaurės ir pietų tarmių grupės (jų atstovams sunku susikalbėti). Bendrinės kalbos pagrindas – viena šiaurės tarmių. Maldyvų kalba kuriama literatūra, šios kalbos mokoma mokyklose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazimieras Seibutis. *Maldyvų kalba*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008

Nuorodos
--------

* div Duomenys apie kodu „div" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*

WikipediaWikipedia
Vikipedija ***Maldyvų kalba***
Musulmonų panabasas (ilgis 122 cm)
Lumadų panabasas (ilgis – 62 cm
**Panabasas** (angl. *panabas*) – pietų Filipinų salų šaltasis ginklas, su dao tipo geležte ir kotu, kurio ilgis maždaug lygus geležtės ilgiui ar ilgesnis už ją. Panabasai būna nuo 60 iki 130 cm ilgio. Kaunantis laikomi viena ar dviem rankomis.
Anksčiau panabasai buvo naudojami tiek kaip kautynių ginklai, tiek kaip budelio įrankis bei kaip galios ženklas. Retkarčiais naudodavo ir kaip žemės ūkio ar mėsininko įrankį.

Panabasus kartais laiko kalavijų rūšimi.
  
Ginklo pavadinimas *panabas* atsirado iš žodžio *pang-tabas*, kur *pang* 'naudoti kam (priešdėlis) + *tabas* 'nukirsti'.

Sandara
-------

Panabasai yra lengviausiai atpažįstami geležtiniai Filipinų ginklai. Filipinų kalavijai trumpesni už panabasus, išskyrus kai kuriuos kampilanus, kurie gali būti ir ilgesni.

### Geležtė

Panabasų geležtės būna vienašmenės, siauresnės ties kotu, einant link smaigalio platėja (tuo primena kiniškus dao). Geležtė dažnai pagaminta iš sluoksniuoto metalo.

Panabas naudojamas kaip kertamasis, o ne duriamasis ginklas, todėl geležtės smaigalys nėra esminis. Kai kurie panabasai neturi aštraus smaigalio, o kai kurie – labai smailų, kaip kad Filipinų kalavijo dahong palajaus. Retkarčiais pasitaiko panabasų, kurių geležtė yra išlenkta kaip lėkšta S raidė, jų geležtės nugarėlė vietomis gali turėti ašmenis, o smaigalys būna dviašmenis.

Geležtės ties kotų yra storesnė, paprastai apie 2 cm storio. Tai apsaugo geležtę nuo lūžimo smūgiuojant panabasu.

### Kotas

Panabasų kotus paprastai gamina iš lapuočių medienos, pvz. indinio koralmedžio (*Pterocarpus indicus*) ir dažnai apipindavo rotangų pluoštu. Kai kurių panabasų kotai būdavo apvejami ne rotangais, o metalo juostomis. Kotai būna maždaug tokio pat ilgio kaip geležtės ar ilgesni už jas.

### Makštis

Panabasų makštis darydavo iš medienos. Dabar jos itin retos. Manoma, kad prasidedant kirstynėms jas nusviesdavo į šoną ir jos pasimesdavo.
Panabasų makštys sudarytos iš dviejų medinių pusių, kurios atsivožia, kad būtų galima išimti panabasą. T.y. panabaso neina iš makšties paprasčiausiai ištraukti. Yra duomenų, kad šiuos ginklus neretai į kautynes nešdavosi suvyniotus audeklu ir permestus už nugaros.

Nuorodos
--------

1. 1 2  Panabas Archyvuota kopija 2008-08-28 iš Wayback Machine projekto.
2. 1 2 3 4 5 6  Sandata – the edged weapons of the Philippines Archyvuota kopija 2015-08-10 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Berilis (Be)
  |
| --- |
|  |
| Periodinė grupė | Šarminė žemė |
| Atomo numeris | 4
  |
| Išvaizda | Kietas lengvas metalas |
| Atomo savybės
  |
| Atominė masė(Molinė masė) | 9,01218 а.m.v. (g/mol)
  |
| Atomo spindulys | 112 pm |
| Jonizacijos energija(pirmas elektronas) | 898,8 (9,32) kJ/mol (eV)
  |
| Elektronų konfigūracija | [He] 2s²
  |
| Cheminės savybės
  |
| Kovalentinis spindulys | 90 pm |
| Jono spindulys | 35 (+2e) pm |
| Elektroneigiamumas | 1,57 (pagal Polingą)
  |
| Elektrodo potencialas | -1,69
  |
| Oksidacijos laipsniai | 2
  |
| Termodinaminės savybės
  |
| Tankis | 1,848 g/cm³ |
| Šiluminė talpa | 1,824 J/(K·mol)
  |
| Šiluminis laidumas | 201 W/(m·K)
  |
| Lydymosi temperatūra | 1551 K
  |
| Lydymosi šiluma | 12,21 kJ/mol
  |
| Virimo temperatūra | 3243 K
  |
| Garavimo šiluma | 309 kJ/mol
  |
| Molinis tūris | 5,0 cm³/mol
  |
| Kristalinė gardelė
  |
| Kristalinė gardelė | heksagoninė
  |
| Gardelės periodas | 2,290 Å
  |

**Berilis** – cheminis elementas, periodinėje elementų lentelėje žymimas **Be**. Metalas.

Berilis
Berilio lydiniai yra ypatingai tvirti, elastingi ir lengvi, atsparūs dilimui, tačiau labai brangūs, todėl naudojami tik aviacijoje, tiksliuosiuose mechanizmuose ir pan. *Berilis* yra labai efektyvus legiruojantis priedas, padidinantis lydinių kietumą, atsparumą korozijai, dilimui ir pan. Technikoje plačiausiai naudojamos berilio bronzos, iš kurių daromos spyruoklės magnetiškai jautriuose prietaisuose (pvz. laikrodžiuose). Naudojamas branduolinėje energetikoje, kaip neutronų lėtiklis, neutronų veidrodžiams gaminti, kapsuliniuose neutronų šaltiniuose. Daugelis berilio junginių yra toksiški, apsinuodijimas sukelia beriliozę.

Pavadinimo kilmė
----------------

Elemento pavadinimas yra indiškos kilmės: gr. beryllos, beryl, -> prakrito k. *veruliya* -> pali k. *veuriya* -> tamil. veiruor, viar  – tapti baltu, blykšti. Kita versija teigia, kad pavadinimas galėjęs kilti nuo mineralo berilo, o pastarasis – nuo Indijos miesto Veluro.

Berilis anksčiau buvo taip pat žinomas kaip **gliucinis** (gr. glykys – saldus) dėl saldaus jo druskų skonio. Toks pavadinimas buvo ypač populiarus Prancūzijoje.

Vikižodynas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

Šiandieninis Vyšegrado pilies vaizdas
Pirmasis **Vyšegrado kongresas** – 1335 m. Vyšegrade įvykęs aukščiausiojo lygio susitikimas, kuriame Čekijos karalius Jonas Liuksemburgietis, Vengrijos karalius Karolis I ir Lenkijos karalius Kazimieras III Didysis sudarė antihabsburgišką sąjungą. Trys lyderiai susitarė sukurti naujus komercinius kelius, kad būtų galima apeiti pagrindinį Vienos uostą, dėl kurio pirkliai buvo priversti siūlyti savo prekes ten, o ne kitur, ir lengviau patekti į kitas Europos rinkas.

Aukščiausiojo lygio susitikimą paskatino staigus Habsburgų valdžios išplitimas regione, kurie užėmė Karintiją ir Krainą po Goricijos-Tirolio kunigaikščio Henriko, nesėkmingai pretendavusio į Čekijos ir Lenkijos karūnas, mirties.

Kongresas taip pat pripažino Čekijos suverenitetą Silezijos kunigaikštystėje, kurią Čekijos karaliai *de jure* kontroliavo kartu su Lenkijos karūna. Jonas Liuksemburgietis atsisakė Lenkijos karūnos Kazimiero III Didžiojo naudai mainais į 1 200 000 Prahos grašių. Taigi Silezijos kunigaikštystė tapo Čekijos karūnos dalimi iki 1742 m. kai didžioji jos dalis atiteko Prūsijai ir po Antrojo pasaulinio karo 1945 m. prisijungė prie Lenkijos. Nedidelė jos dalis dabar yra Čekijos Respublikoje.

Antrasis susitikimas įvyko 1339 m. ir jame buvo išrinktas naujasis Lenkijos karalius.

Išnašos
-------

1. ↑  György RÁCZ. *The Congress of Visegrád in 1335*. Nuoroda tikrinta 2023-04-18.

Nuorodos
--------

* RÁCZ, György. Visegrád 1335 [online]. Bratislava: International Visegrad Fund, 2009, [cit. 2013-08-02]. On-line book. (CZ, SK, HU, PL, EN, Latin)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Tacca chantrieri** |
| --- |
| Šviesioji karčiuotė *(Tacca integrifolia)* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Eilė: | Lelijiečiai  *( Liliales)* |
| Šeima: | Karčiuotiniai  *( Taccaceae)* |
| Gentis: | Karčiuotė  *( Tacca)* |

 |

**Karčiuotė** (*Tacca*) – vienintelė karčiuotinių (*Taccaceae*) šeimos augalų gentis. Paplitusi Pietryčių Azijoje.

Ilgą laiką karčiuotė buvo priskiriama dioskorėjinių (*Dioscoreaceae*) augalų šeimai.

Karčiuočių gentis susideda iš ilgaamžių žolinių augalų, kurie turi trumpastiebį šakniastiebį arba stiebagumbį. Visas, išskyrus vieną rūšį, galima rasti Azijoje. Keturios Azijoje aptinkamos *Tacca* rūšys turi patrauklius, ištisus lapus. Iš pažiedžių žemyn nutįsta ilgi siūliški ūsai, kurie, priklausomai nuo rūšies, gali būti pėdos ilgio arba ilgesni.

Gėlės žydėjimas prasideda tada, kai yra užauginami 2–3 visiškai susiformavę lapai. Kiekvienas augalas suformuoja mažiausiai 6 sudėtinius vaisius, šiltaisiais mėnesiais – 12. Karčiuotės nėra tinkamos daryti puokštėms ar laikyti pamerktas, augalas labai greitai vysta po nupjovimo, nesvarbu net jei būna akimirksniu pamerktas į vandenį.

*Tacca* genties nepuola jokios ligos. Vieninteliai kenkėjai – sraigės ir šliužai.

Rūšys
-----

Yra 31 rūšis. Keletas atstovų:

* Rudoji karčiuotė *(Tacca chantrieri)*
* *Tacca flabellata*
* Šviesioji karčiuotė *(Tacca integrifolia)*
* Liūtpėdinė karčiuotė *(Tacca leontopetaloides)*
* *Tacca palmata*
* *Tacca plantaginea*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Malekai |
| --- |
| Malekai atlieka apeigasMalekai atlieka apeigas |
| Gyventojų skaičius | 600 |
| Populiacija šalyse | Kosta Rikos vėliava Kosta Rika |
| Kalba (-os) | ispanų, malekų |
| Religijos | šamanizmas |
| Giminingos etninės grupės | ramai |

**Malekai** (*Maleku*) – indėnų tauta, gyvenanti šiaurinėje Kosta Rikoje, daugiausia Gvatuso rezervacijoje, esančioje netoli San Rafael de Gvatuso miestelio (Alachuelos provincija). Populiacija – ~600 žmonių (gyvena 23 kaimuose). Kalba čibčų kalbų šeimai priklausančia malekų kalba bei ispaniškai.

Tradicinis malekų gyvenamasis namas
Ikikolumbiniais laikais malekų gyvenamosios teritorijos driekėsi iki Rinkon de la Vjechos vakaruose, apėmė Arenalio ugnikalnį, Selestės upę.

Malekai verčiasi žemės ūkiu, žvejyba, amatais (drožyba, piešimu, keramika), rengia pasirodymus turistams ir kt. Tradiciniai malekų namai buvo nedideli, kūgiški, pagaminti iš medienos ir lapų. Dabar malekai gyvena šiuolaikiškesniuose pastatuose.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Markionizmas** – ankstyvosios krikščionybės mokymas, kurį maždaug 144 m. Romoje pradėjo filosofas Markionas, mokęs, kad žydų Dievas Senajame Testamente skyrėsi nuo krikščionių Dievo Naujajame Testamente. Katalikų bažnyčios markionizmas buvo paskelbtas erezija. Justinas Kankinys paskelbė Markioną šėtono tarnu, o Tertulianas jį griežtai kritikavo. Tertulianas apie 202 m. parašė prieš markionizmą nukreiptą penkių knygų veikalą *Adversus Marcionem*. Paties Markiono veikalai nėra išlikę, tačiau panašu, kad jų būta nemažai ir jie plačiai skaityti. Markionizmo teiginiai rekonstruojami pagal jo kritikų, visų pirma Tertuliano, darbuose esančius markionizmo teiginių apibūdinimus.

Markionizmo pradžia galima laikyti Markiono ekskomunikavimą, kurį paskelbė Romos bažnyčia apie 144 m. Markionizmas nealegoriškai traktavo Senojo Testamento teiginius. Dėl to buvo prieita prie išvados, kad žydų Dievas kūrėjas yra žiaurus, o Jėzus pats yra meilė. Jėzus teigė, kad yra Dievo sūnus, dėl to jis galėjo būti tik kito Dievo, o ne biblinio Dievo kūrėjo sūnus. Jėzus, Markiono manymu, turėjo būti gerojo Dievo sūnus, o Senajame Testamente minimas Dievas esąs senasis piktas Dievas.

Pasak Markiono, Kristus nebuvo gimęs iš Marijos ir neturėjo tikro kūno, kadangi kūnas yra blogis. Markionizmas neigė kūniškąjį prisikėlimą, atmetė visą Senąjį Testamentą, žydiškas Naujojo Testamento knygas (Evangeliją pagal Matą, Apaštalų darbus, Laišką Žydams), didžiąją Naujojo Testamento dalį iškarpė taip, kad buvo palikta tik Evangelijos pagal Luką dalis ir 10 Pauliaus laiškų.

Markionizmas paskatino Bažnyčios Tėvus spręsti klausimą dėl raštų įkvėptumo ir oficialiai pripažinti kanonines Naujojo Testamento knygas.
|  Markiziečiai |
| --- |
| Markiziečiai atlieka haka šokį (~1909 m.)Markiziečiai atlieka *haka* šokį (~1909 m.) |
| Gyventojų skaičius | ~13 000 |
| Populiacija šalyse | Prancūzijos Polinezijos vėliava Prancūzijos Polinezija (Markizo salos) |
| Kalba (-os) | markiziečių, prancūzų |
| Vėliava |  |
| Religijos | krikščionybė (katalikybė, kalvinizmas) |
| Giminingos etninės grupės | taitiečiai, paumotai, mangarevai, tubuajai, kiti polineziečiai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Markiziečiai |

**Markiziečiai** arba ***hivai*** – polineziečių tauta, gyvenanti Markizo salose (Prancūzijos Polinezija). Populiacija – 13 tūkst. žmonių (XX a. II pusė). Kalba austroneziečių kalbų šeimos, rytų austroneziečių šakos markiziečių kalba. Dauguma tikinčiųjų – krikščionys (kalvinai, katalikai).

Į Markizo salas gyventojai ėmė kraustytis pirmaisiais mūsų eros amžiais, ypač IV–VII a. Su europiečiais ryšius užmezgė XVIII a.

Tradiciniai verslai – rankinė-lydiminė žemdirbystė (kolokazija, jamsai, kokosai) ir žvejyba. Po kontakto su europiečiais užmezgimo ėmė auginti kiaules. Tradiciniai amatai – valčių statyba (polinezietiško ir melanezietiško pobūdžio), tapos pluošto, demblių gamyba, medžio drožyba ir akmens apdirbimas. Nuo kolonijinio laikotarpio pradėjo verstis kopros paruošimu, dirbti paslaugų sektoriuje, žvejybos pramonėje.

Tradicinės markiziečių visuomenės pagrindas – gentis, vadovaujama vadų (*hakaiki nui*) ir seniūnų tarybų (*hakatootina*). Turėjo socialinius sluoksnius: žynius (*taua*), karo vadus (*toa*), amatų meistrus (*tuhunga*). Tarp žynių buvo paplitusi poliandrija. Burdavosi į slaptąsias draugijas, turėjo slaptąsias kalbas. Turėdavo įbrolystės (*enao, taio*) paprotį.

Vadų namai būdavo įrengti ant akmeninių platformų (*marae*, iki 30 m ilgio), su didelėmis verandomis, puoštomis antropomorfiniais medžio raižiniais. Tarp vyrų paplitęs kūno tatuiravimas, tarp moterų – odos balinimas. Kaip apeiginį gėrimą geria svaigiojo pipiro antpilą (*kava*).

Markizo salos senovėje buvo svarbus religinis Polinezijos centras. Markiziečių pasaulėžiūroje svarbus protėvių kultas, pagarboje laikyti vėžliai, fikusai. Pasitaikydavo kanibalizmo atvejų.

* Jauna markiziečių šokėjaJauna markiziečių šokėja
* Fatu Hivos gyventoja dirba tapos pluoštąFatu Hivos gyventoja dirba tapos pluoštą
* Nuku Hivos žynys (XIX a. pr. piešinys)Nuku Hivos žynys (XIX a. pr. piešinys)
* Markiziečių tikisMarkiziečių tikis
* Tatuiravimo įrankių indasTatuiravimo įrankių indas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Энциклопедия «Народы и религии мира», М.-1998
Šiuolaikinis Šveicarijos kariuomenės karys su Sturmgewehr 90
**Karys** – pilietis, atliekantis tikrąją karo tarnybą. *Kareivis* - ginkluotas šalies kariuomenės arba ginkluotųjų pajėgų, vadovaujamų vyriausiojo ginkluotųjų pajėgų vado, narys.

Lietuva
-------

Kario sąvokos apibrėžimai yra oficialiai įtvirtinti LR krašto apsaugos sistemos organizavimo ir karo tarnybos įstatymas.
*Karys savanoris* – LR pilietis, įstojęs į nenuolatinę (neetatinę) savanorių karo tarnybą Krašto apsaugos savanorių pajėgose (LR KASOKTĮ 2 str. 17 d.).

*Atsargos karys* – teisės aktų nustatyta tvarka į kariuomenės atsargos personalo (aktyviojo ar individualiojo rezervo) įskaitą įrašytas LR pilietis, įgijęs reikiamą pagrindinį karinį parengimą (LR KASOKTĮ 2 str. 18 d.).

*Kariūnas* – karys, atliekantis karo tarnybą studijuodamas Lietuvos arba užsienio karo mokymo įstaigoje, kurią baigusiems suteikiamas karininko laipsnis. Kariūno tarnyba trunka, kol jis priimamas į profesinę karo tarnybą ar išleidžiamas į atsargą arba teisės aktų ar karo mokymo įstaigoje nustatyta tvarka iš jos atleidžiamas ar pašalinamas (LR KASOKTĮ 2 str. 20 d.).

Išnašos
-------

1. ↑  LR krašto apsaugos sistemos organizavimo ir karo tarnybos įstatymo 2 straipsnio 16 d.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Denankė** ar **Deniankė** – viduramžių Afrikos valstybė, XV-XVIII a. egzistavusi dab. Senegalo ir pietų Mauritanijos teritorijoje, su centru Futa Toro regione. Portugalai šią valstybę vadino **Didžiųjų fulbių imperija**.

Istorija
--------

Denankei atsirasti prielaidos susidarė XV a. silpstant Malio imperijai, kuri teritoriją kontroliavo nuo XIII a. kaip Tekrūro provinciją (šios pavadinimas kilo iš senesnės čia egzistavusios fulbių valstybės). Maliui ši provincija turėjo strateginę padėtį, mat per ją vyko prekyba su Atlanto vandenynu. Tačiau imperijos nusilpimas ir centrinės valdžios menkėjimas lėmė klajoklių migracijas ir neramumus valstybės viduje.

Viena tokių migracijų buvo fulbių migracija iš Futa Džalono aukštumų pietuose į šiaurę. Ją vedė Tengela, kuris sugebėjo sėkmingai siaubti vakarines Malio provincijasir galiausiai įsitvirtinti Tekrūro provincijoje. 1490 m. laikomi jo valstybės įkūrimo metais, o Tengela tapo naujos dinastijos įkūrėju ir pirmuoju valdovu, tituluojamu **manga**.

1512 m. Tengela pradėjo karą su kita galinga Malio imperijos įpėdine, Songajaus imperija, tačiau pralaimėjo ir žuvo mūšyje. Valstybę paveldėjo jo sūnus Koli Tengela I. Jis įtvirtino naują valstybės sostinę Anyam-Godo ir iš čia sėkmingai vykdė karus su pietinėmis Malio provincijomis, pirmiausia Džolofu. Denankės puldinėjimai sąlygojo Džolofo suirimą. Denankė ėmė kontroliuoti jo centrinę dalį, tačiau nesugebėjo įgyti kontrolės Džolofo pajūryje, kur Vaalo, Kajoro, Baolio, Sinės ir Salumo valstybės nepriklausomai vykdė prekybą su portugalais. Vietoj to, Denankei pavyko įsitvirtinti auksu turtingame Bambuko regione į rytus nuo Džolofo.

Valdant Koli Tengelos įpėdiniams Denankė išlaikė pozicijas regione. Valdančioji monarchija išlaikė afrikietiškus tikėjimus, nors valstybės gyventojai priiminėjo Islamą. Tai ilgainiui ėmė kelti neramumus tarp pagoniško karalystės elito ir musulmoniškos gyventojų dalies. Pastaroji perėmė vis radikalesnes islamo pažiūras. Galiausiai 1776 m.paskutinis pagoniškas Denangės manga buvo nuverstas musulmonų, vadovaujamų ekstremalaus lyderio Abd-el-Kadr Toorodi. Nauja valdžia įkūrė Futa Toro imamatą.

Valdovai (manga)
----------------

* Tengella (1490–1512)
* Tengella Koli I (1513–1535)
* Tengella Koli II (1535–1538)
* 15 valdovų, kurių vardai nežinomi (1538–1765)
* Sule-Budu (1765–1776)

|  |  |
| --- | --- |
| **Senegambijos istoriniai regionai ir tautos** |  |
| **Regionai**: Futa Toras (Tekrūras, Denankė, Futa Toras) | Džolofas (Vaalo, Kajoras, Baolis, Sinė, Salumas) | Bambukas (Bondu, Chaso) | Futa Džalonas (Futa Džalonas) | Kaabu | Romarongas (mende, Solimana, Koya, konai, limbai, kuranko)  **Pakrantė**: volofai | sererai | džolai | bainukai | kerakai | mandžakai | bižogai | balantai | papeliai | biafai | nalu | landomai | bagai | susu | šerbrai |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Markitanto palapinė JAV pilietinio karo metu
Atkurta markitanto trobelė Pitersbergo mūšio memoriale (Virginija, JAV)
**Markitantas** (vok *Marketender*, iš it. *mercatante* 'prekybininkas') – smulkus civilis prekybininkas, lydėdavęs kariuomenę žygiuose. Markitantai egzistavo iki XX a. pradžios.

Markitantai buvo labai svarbūs atsiradus reguliariajai kariuomenei, bet dar nesusiformavus kariuomenės aprūpinimo sistemai (XVIII a.). Jie tiekdavo kareiviams įvairius buitinius ir kt. reikmenis. Markitantai paprastai būdavo vieninteliai nekarinių prekių tiekėjai, jie pardavinėdavo tabaką, kavą, cukrų ir kt.
  
Prekybinei veiklai markitantai turėdavo gauti leidimą iš dalinio vado. Markitantai savo krautuvėles įrengdavo kariuomenės postų teritorijoje ar iškart už gynybos linijų.

Markitantų veiklą reguliavo kariniai statutai.

Markitančių pavadinimu dažnai dengdavosi dalinius lydinčios prostitutės.

Markitantai dabar
-----------------

Šiais laikais markitantais dažnai vadina žmones, pardavinėjančius reikmenis (uniformas ir kt.) karo istorijos rekonstruktoriams (*reenactors*). Renginių metu jie dažnai įrengia markitantų palapines, ir tada markitantų veikla tampa neatskiriama renginio dalimi.
| **Hebeloma sinapizans** |
| --- |
| Karčioji jaunabudė (*Hebeloma sinapizans*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Nuosėdiniai  *( Cortinariaceae)* |
| Gentis: | Jaunabudė  *( Hebeloma)* |
| Rūšis: | Karčioji jaunabudė  *( Hebeloma sinapizans)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Karčioji jaunabudė** (*Hebeloma sinapizans*) – jaunabudžių (*Hebeloma*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai vidutinio didumo. Kepurėlė 7-12 (15) cm skersmens, jauna varpelio formos, gaubta, iškili, senesnė paplokščia, horizontali, su buku gūbreliu, kartais be jo, pakraščiai vingiuotai išsilankstę, pilkšva, gelsvai rusva. Lakšteliai pilkšvi, gelsvai rudi, pakraščiai šviesesni, priaugtiniai. Kotas 7-12 cm ilgio, 1-3 cm storio, kepurėlės spalvos, prie pagrindo dažniausiai sustorėjęs, plaušuotas.
Trama pilkšva, nemalonaus kvapo, karti.

Auga liepos–spalio mėnesiais lapuočių, spygliuočių miškuose. Nevalgoma. Panaši į baltos spalvos pievagrybius, skiriasi nuo jų nemaloniu aromatu, kotu be rinkio ir gelsvai rusvais lakšteliais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincentas Urbonas. *Grybai*. Vilnius: Mokslas, 1986. p. 159.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 57°18′ š. pl. 6°13′ v. ilg.﻿ / ﻿57.300°š. pl. 6.217°r. ilg.﻿ / 57.300; 6.217

Salos žemėlapis
**Skajus** (angl. *Skye*, škot. gėl. *An t-Eilean Sgitheanach*) – sala Škotijoje, didžiausia ir toliausiai į šiaurę nutolusi iš Vidinių Hebridų salų. Plotas – 1656 km². Šiaurės vakaruose Minčo sąsiauriu atskirta nuo Išorinių Hebridų, rytuose siaurais sąsiauriais atskirta nuo Didžiosios Britanijos, pietuose – nuo Rumo ir Eigo salų.

Kranto linija labai vingiuota, gausybė įlankų, gilių užutėkių, skaidančių salą į atskiras dalis. Paviršius daugiausia kalnuotas, pietuose iškilę Kuilino kalnai, iškylantys iki 993 m (Sgur Alasdairo k.). Būdingi viržynai, pievos. Klimatas vėsus ir drėgnas. Vidutinė sausio temperatūra 3–6 °C, liepos 10–15 °C, per metus iškrenta 1350 mm kritulių.

Skajuje 2011 m. gyveno 10 tūkst. gyventojų. Svarbiausios gyvenvietės – Portri, Broudfordas, Dunveganas. Verčiamasi turizmu, žvejyba, maisto pramone, viskio gamyba. Skajaus tiltu sala jungiasi su Škotija, veikia keltai į aplinkines salas. Broadforde yra aerodromas.

* Storo adatų uolosStoro adatų uolos
* Dunvegano pilisDunvegano pilis
* Portri krantinėPortri krantinė
* Tasdeilo vietovėTasdeilo vietovė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Dendrė |
| --- |
| Dendrė Lesine Dendrė Lesine |
| **Ilgis** | 69 km |
| **Baseino plotas** | 1384 km² |
| **Ištakos** | Rytų Dendrė, Vakarų Dendrė |
| **Žiotys** | Šeldė |
| **Šalys** | Belgija |
|  |
|  **Vikiteka** | Dendrė |

**Dendrė** (pranc. *Dendre*, ol. *Dender*) – upė Belgijoje; Šeldės dešinysis intakas. Prasideda šalies pietuose, Heno provincijoje, ties Ato miestu susiliejus Vakarų Dendrei ir Rytų Dendrei. Pastarasis prasideda netoli Lioz an Heno miesto, o Didysis – netoli Žiubrizo. Dendrė teka į šiaurės rytus per Rytų Flandriją. Įteka į Šeldę Dendermondėje.

Dendrė Alste
Didesni intakai:

* dešinieji – Silė, Markė, Belebekas, Stenbekas;
* kairieji – Trimpuanas, Ankras, Molenbekas.

Visa upė laivuojama. Vaga kanalizuota, įrengta 12 šliuzų. Miestai prie Dendrės: Atas, Lesinas, Gerardsbergenas, Ninovė, Alstas, Dendermondė.