recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Romualdas Kozyrovičius** |
| --- |
| Gimė | 1943 m. sausio 28 d. (80 metų)Trakai |
|  |
| Veikla | politikas, diplomatas |
|  |
| Išsilavinimas | inžinierius |
| Alma mater | Vilniaus inžinerinis statybos institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Komandoro kryžius |

**Romualdas Kozyrovičius** (1943 m. sausio 28 d. Trakai) – Lietuvos statybos inžinierius, politikas, diplomatas.

Biografija
----------

1979 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 

1970–1980 m. Vilniaus tarpkolūkinės statybinės organizacijos pirmininkas. 1980–1989 m. dirbo Respublikiniame tarpkolūkinių statybos organizacijų susivienijime.

1990 m. atkūrus Lietuvos nepriklausomybę 1990–1991 m. I vyriausybės materialinių išteklių ministras. 1992–1993 m. komercinio banko „Hermis" prezidentas, 1993–1998 m. Lietuvos Respublikos ambasadorius Rusijoje. 1999–2000 m. ir 2006–2007 m. Lietuvos Respublikos ambasadorius ypatingiems pavedimams. 2000–2001 m. Užsienio reikalų ministerijos sekretorius. 2001–2006 m. Lietuvos Respublikos ambasadorius Čekijoje ir Vengrijoje. 2007–2010 m. – Lietuvos Respublikos ambasadorius Kazachijoje (nuo 2008 m. ir Kirgizijoje, nuo 2009 m. ir Tadžikijoje).

1969–1990 m. LKP narys.

Įvertinimas
-----------

* 2003 m. – Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Komandoro kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Romualdas Kozyrovičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 774 psl.

  


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Egidijus Bičkauskas(laikinasis reikalų patikėtinis)** | **Lietuvos ambasadorius Rusijos Federacijoje** 1993 – 1998 m. | Po to:**Zenonas Namavičius** |
| Prieš tai:**Vygintas Grinis** | **Lietuvos ambasadorius Čekijos Respublikoje** 2001 – 2006 m. | Po to:**Osvaldas Čiukšys** |
| Prieš tai:**Romualdas Visokavičius** | **Lietuvos ambasadorius Kazachstano Respublikoje** 2007 – 2010 m. | Po to:**Rokas Bernotas** |
| Ventės rago švyturys |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Lietuvos vėliava Lietuva |
|  |
| Koordinatės | 55°20′27.70″ š. pl. 21°11′23.75″ r. ilg.﻿ / ﻿55.3410278°š. pl. 21.1899306°r. ilg.﻿ / 55.3410278; 21.1899306Koordinatės: 55°20′27.70″ š. pl. 21°11′23.75″ r. ilg.﻿ / ﻿55.3410278°š. pl. 21.1899306°r. ilg.﻿ / 55.3410278; 21.1899306 |
|  |
| Aukštis | 11 m |
|  |
| Pastatytas | 1863 m. |
|  |
| Vieta | Ventės ragas |
|  |
| Vandens telkinys | Kuršių marios |
|  |
| Signalo matomumas | 3,5 km |

Švyturio laiptai.
**Ventės rago švyturys** stovi Ventės rage.

Aukštis – 11 m, atstumas iki marių – 30 metrų, signalas matomas iš 3,5 km. Technikos paminklas.

Švyturyje įsikūrusi ornitologinė stotis (Kauno Tado Ivanausko zoologijos muziejaus filialas).

Istorija
--------

### Švyturys

Ventės ragas yra labiausiai į vakarus nutolęs Šilutės rajono taškas. Laivams ir sieliams ši vieta buvo ypač pavojinga. Kol nebuvo iškastas Karaliaus Vilhelmo kanalas, sujungęs Nemuną su Klaipėda, čia suduždavo daug laivų.

1837 m. Ventės rago iškyšulyje pastatytas medinis švyturys su alyvine lempa. 1860 m. pradėtas statyti mūrinis. Siekiant apsaugoti švyturį, 1860 m. Ventės rago smaigalys išgrįstas akmenimis. 1880 m. šalia švyturio įrengta vandens matavimo stotis.

Dabar Ventės švyturys atlieka daugiau simbolinę reikšmę, nes laivyba mariose nėra intensyvi. Dažniausiai jis rodo kelią poledinės žūklės mėgėjams žiemą. Švyturys pavaldus Ventės rago ornitologinei stočiai.

Į švyturį lipama senais metaliniais laiptais, išdabintais šlyžiniais ornamentais. Objektas svarbus ir kaip efektinga regykla, nuo kurios atsiveria Kuršių marios, matosi Kuršių nerija, Rusnės sala.

### Žiedavimo stotis

1924–1944 m. Ventės rago švyturio prižiūrėtoju dirbęs Mikas Posingis pirmasis pastebėjo, kad tai puiki vieta paukščiams žieduoti. Artimai bendraudamas su Rasytės ornitologijos stoties mokslininkais, jis pasiūlė žymiam gamtininkui Tadui Ivanauskui pradėti žieduoti paukščius Ventės rage. 1929 m. profesoriaus T. Ivanausko pastangų dėka Ventės rage įkurta pirmoji Lietuvoje ornitologinė stotis. Šie metai žymi paukščių žiedavimo pradžią Lietuvoje.

Iš pradžių Ventės rago ornitologijos stotyje kasmet būdavo žieduojama po 2-4 tūkst. sparnuočių. Paukščiai buvo gaudomi tinklais, užmetant juos ant krūmų. Pirmaisiais metais Lietuvoje sugauti paukščiai buvo žieduoti vokiškais Rasytės ornitologijos stoties žiedais. Pirmuosius lietuviškus žiedus 1931 m. pagamino Kauno Vytauto Didžiojo universitetas.

Stotyje yra muziejus, laboratorijos, tinklai paukščiams gaudyti. Čia sužieduoti paukščiai sutinkami Irane, Egipte ir net Pietų Afrikoje.

Vaizdas pro švyturio langą į Kuršių marias.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Ventės švyturio statinių kompleksas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2014-11-11.
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2011-09-29 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑
5. ↑
|  |
| --- |
| **BK Ventspils** |
| BK Ventspils |
| **Įkurtas** | 1994 m. |
| **Arena** | Ventspilio Olimpinis centras |
| **Komandos spalvos** | geltona ir raudona |
| **LBL čempionai** | 7 |
| **Vyr. treneris** | Roberts Štelmahers |
| **Klubo prezidentas** | Aivars Lembergs |
|

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiame straipsnyje bent dalis informacijos yra pasenusi.**Jeigu galite, atnaujinkite informaciją ir ištrinkite šį pranešimą. |

**BK Ventspils** – Latvijos krepšinio klubas iš Ventspilio, įkurtas 1994 m. Klubas yra septynis kartus Latvijos čempionas. BK Ventspils dalyvauja LBL, BBL ir ULEB taurės varžybose.

BK Ventspils buvo įkurtas 1994 m. tačiau jau nuo 1992 m. LBL startavo komanda tokiu pačiu pavadinimu. Iš pradžių BK Ventspils buvo vidutiniška Latvijos komanda, bet posūkiu komandos vystymuisi galima laikyti 1997/1998 m. sezoną, kai komandą pradėjo treniruoti Armands Kraulinš ir buvo pastatytas Ventspilio Olimpinis centras. Šiame sezone Ventspils debiutavo Europos taurių turnyruose, pakliuvęs į Koračo taurės aštuntfinalį. 1998/1999 m. sezone Ventspils jau startavo Saportos taurės varžybose. Šiame sezone Ventspils paskutinį kartą nelaimėjo LBL, kur finale nusileido Brocēni/LMT komandai.

1999/2000 metų sezone BK Ventspils pirmąkart tapo Latvijos čempionais ir nuo to laiko yra laimėję visus kitus sezonus. Šiuo metu Ventspils yra septyniskart LBL čempionai. Nuo 2001/2002 m. sezono ventspiliečių treneris yra buvęs klubo krepšininkas Karlis Muižnieks. Didžiausias pasiekimas Europos taurėse yra 2002/2003 m. FIBA Čempionų taurėje iškovota trečia vieta. Nuo 2004/2005 m. sezono BK Ventspils dalyvauja BBL, kur kol kas aukščiausias klubo pasiekimas yra trečia vieta šio turnyro 2006/2007 m. sezone.

Titulai
-------

* LBL čempionai – 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2009

Iškovotos vietos LBL čempionate
-------------------------------

* 1992 – 7
* 1993 – 6
* 1994 – 7
* 1995 – 6
* 1996 – 3
* 1997 – 4
* 1998 – 2
* 1999 – 2
* 2000 – 1
* 2001 – 1
* 2002 – 1
* 2003 – 1
* 2004 – 1
* 2005 – 1
* 2006 – 1
* 2007 - 2
* 2008 - 3
* 2009 - 1
* 2010 - 4
* 2011 - 2

Iškovotos vietos BBL čempionate
-------------------------------

* 2005 – 4
* 2006 – 5
* 2007 – 3
* 2008 - 6
* 2009 - 7
* 2010 - 4
* 2011 - 4

Komandos sudėtis
----------------

*2010 m. lapkričio 19 d.*

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 5 |  | Rashard Anderson |
| 8 |  | Maris Gulbis |
| 10 |  | Lauris Blaus |
| 11 |  | Arturs Strēlnieks |
| 13 |  | Janis Strēlnieks |
| 15 |  | Mārtiņš Meiers |
| 30 |  | Ronalds Zakis |
| 33 |  | Akselis Vairogs |
| ? |  | Edgaras Želionis

Nuorodos
* Oficiali svetainė
* Latvijos Krepšinio Lygos puslapis apie komandą Archyvuota kopija 2008-11-06 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R**2010–2011 m. Baltijos krepšinio lygos Elito pogrupio komandos** |
| --- |
|  |
| 
Norčiopingo „Dolphins" | Utenos „Juventus" | Talino „Kalev / Cramo" | Kauno „Kaunas" | Liepojos „Lauvas" | Vilniaus „Lietuvos rytas" | Kėdainių „Nevėžis" | Vilniaus „Perlas" | Tartu „Rock" | Prienų „Rūdupis" | Šiaulių „Šiauliai" | Talino „TTÜ / Kalev" | Valmieros „Valmiera" | Rygos „VEF" | Ventspilio „Ventspils" | Kauno „Žalgiris" |

 |

 |
Ventspilio oro uostas
Tarptautinis **Ventspilio oro uostas** (IATA kodas: **EVVA**) – oro uostas Latvijoje. Koordinatės: 57°21′28″ š. pl. 021°32′39″ r. ilg.﻿ / ﻿57.35778°š. pl. 21.54417°r. ilg.﻿ / 57.35778; 21.54417

Oro uoste yra vienas kilimo-tūpimo takas 03/21, kurio ilgis 1298 m.

Kartu su Liepojos ir Rygos oro uostais yra vienas iš trijų svarbiausių Latvijos oro uostų.

Istorija
--------

Oro uostas buvo atidarytas 1975 m. SSRS valstybinės aviakompanijos „Aeroflot" Latvijos padalinys iš pradžių siūlė tik 2 reisus – Ventspilis – Ryga ir Ventspilis – Leningradas (Sankt Peterburgas).

Civilinio oro uosto veikla buvo sustabdyta 1983 m. dėl tuometinės vyriausybės politinių sumetimų.

XX a. dešimtojo dešimtmečio pabaigoje oro uosto veikla atnaujinta. 2004 m. oro uoste aptarnauta 1590 keleivių, planuojama, kad iki 2025 m. šis skaičius pasieks 50 000 keleivių per metus.

2008 m. nacionalinė Latvijos aviakompanija „AirBaltic" 50 vietų turinčiais orlaiviais Fokker F-50 vykdė skrydžius maršrutu Ryga-Ventspilis, tačiau po keleto mėnesių jie buvo nutraukti dėl menkos paklausos.

Nuorodos
--------

* Oro uosto svetainė Archyvuota kopija 2004-08-26 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 56°11′15″š. pl. 22°41′17″r. ilg.﻿ / ﻿56.187519°š. pl. 22.688029°r. ilg.﻿ / 56.187519; 22.688029

|  |
| --- |
| **Ventos gimnazija** |
| Ventos gimnazija herbasVentos gimnazija herbas |
| Ventos gimnazija |
| **Adresas** | Ventos g. 13, Venta |
| **Direktorius(-ė)** | Daiva Gricienė |
| **Mokinių skaičius** | 278 |
| **Įkūrimo data** | 1907 |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** | 65 (2022 m.) |
| **Pedagogų skaičius** | 36 |

Nuo stadiono pusės
**Akmenės rajono Ventos gimnazija**, iki 2008 m. *Ventos vidurinė mokykla* – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Akmenės raj. Ventoje, Ventos g. 13, vykdanti pagrindinio ir vidurinio ugdymo programas. Įstaigos kodas 190448680.

Istorija
--------

Ventos miesto teritorijoje carinės priespaudos metais vaikus rašto mokė du daraktoriai, Slabys, gyvenęs Purvių II kaime, o po jo mirties, Jaraminas, gyvenęs Žerkščių kaime. Abu daraktoriai mokėjo rusų ir lietuvių kalbas. Slabys daugiau mokėjo rašyti ir skaityti, bet specialaus išsilavinimo neturėjo, buvo kaimo siuvėjas. Jis, eidamas iš kiemo į kiemą, kartu mokydavo vaikus. Jaraminas dirbo savo ūkyje, paprašytas parašydavo pažymas, laiškus. Šiose mokyklose mokėsi valstiečių vaikai nuo 7 iki 14 metų. 

1907 m. Purvių kaime Papilės valsčiaus lėšomis pradėjo veikti liaudies mokykla. Mokinių tada buvo apie 20. Pirmasis mokytojas - Jokubauskas. 1907-1939 m. mokinių skaičius išaugo iki 40. Dirbo du mokytojai: Adolfina Volkuvienė (vyras dirbo Akmenės stoties viršininku) ir Žukauskaitė. Mokykla iš privataus namo buvo perkelta į geležinkelio stočiai priklausantį namą netoli stoties, kuris tebestovi ir dabar. 1949 m. mokykla reorganizuota į septynmetę mokyklą. Joje tuo metu mokėsi 120 mokinių, dirbo 14 mokytojų. 1954 m. mokykla reorganizuota į priaugančią Dabikinės vidurinę mokyklą, kuri išsidėsčiusi trijuose pastatuose. Jos direktoriumi paskirtas K. Rakauskas. Tais metais mokykloje dirbo 14 mokytojų, mokėsi 240 mokinių, vyriausieji buvo devintokai. 1957 m. mokykla išleido pirmąją abiturientų laidą. 1960 m. direktorei Vl. Lujytei įteikiami naujos, erdvios mokyklos raktai. 1966 m. Bausko ir Purvių kaimai tapo Ventos gyvenviete, o Dabikinės vidurinė mokykla pavadinta Ventos vidurine mokykla. 1972 m. išaugo trijų aukštų priestatas su sporto sale ir 14 papildomų kabinetų.

Per pastarąjį dešimtmetį mokykla keitėsi ir kokybiškai, ir kiekybiškai. Šiuo metu veikia dvi kompiuterių klasės, renovuota mokyklos biblioteka, veikia kompiuterių skaitykla, išplėstos skaityklos patalpos, įvestas profilinis mokymas,

Direktoriai
-----------

* 1949-1956 m. Kazimieras Rakauskas;
* 1956-1958 m. Stasys Stulpinas;
* 1958-1967 m. Vladislava Lujytė;
* 1967-1969 m. Julija Timinskienė;
* 1969-1976 m. Kazimieras Daukša;
* 1976-1980 m. Vytautas Balčiūnas;
* 1980-1986 m. Petrovinas Bočkus;
* 1986-1997 m. Apolinaras Nicius;
* 1997-2018 m. Voldemaras Kuodys.
* nuo 2019 m. Daiva Gricienė

Žymiausi mokytojai
------------------

* Violeta Budzinauskienė, direktoriaus pavaduotoja ugdymui;
* Vilija Rumbinienė, direktoriaus pavaduotoja.

Stanislovas Aukselis, lietuvių kalbos mokytojas, poetas.

Nuorodos
--------

* Svetainė
Gravitacijos konstanta *G* yra esminis Niutono visuotinės traukos dėsnio dydis.
**Gravitacijos konstanta** (arba ***visuotinės traukos konstanta, gravitacinė konstanta, Niutono konstanta***), žymima {\displaystyle {G}\ } – fizikinė proporcingumo konstanta Niutono gravitacijos dėsnyje. Šis dėsnis teigia, kad traukos tarp dviejų kūnų jėga yra proporcinga jų masių sandaugai ir atvirkščiai proporcinga atstumo tarp jų kvadratui:

{\displaystyle F=G{\frac {m\_{1}m\_{2}}{r^{2}}}}
Gravitacijos konstanta yra dydis, kurį gana sunku tiksliai išmatuoti. 2006 metų CODATA rekomenduojama gravitacijos konstantos vertė yra:

{\displaystyle G=\left(6.67428\pm 0.0010\right)\times 10^{-11}\ {\mbox{m}}^{3}\ {\mbox{kg}}^{-1}\ {\mbox{s}}^{-2}\,}
{\displaystyle =\left(6.67428\pm 0.0010\right)\times 10^{-11}\ {\mbox{N}}\ {\mbox{m}}^{2}\ {\mbox{kg}}^{-2}\,}
{\displaystyle =\left(6.67428\pm 0.0010\right)\times 10^{-8}\ {\mbox{cm}}^{3}\ {\mbox{g}}^{-1}\ {\mbox{s}}^{-2}\,}
Vadinamojoje Planko vienetų sistemoje {\displaystyle {G}\ } yra prilyginama vienetui.

Istorija
--------

Konstantos buvimą numatė Izaokas Niutonas, kurio garbei ji ir pavadinta, tačiau pats I. Niutonas jos neapskaičiavo. Pirmą kartą gravitacijos konstantą 1798 m. nustatė Henry Cavendish. Jis sukamosiomis svarstyklėmis išmatavo dviejų nedidelių sferų tarpusavio traukos jėgą. Jo matavimai turėjo 1 proc. paklaidą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gravitacijos konstanta. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2023-05-31).
2. ↑  Henry Cavendish. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2023-05-31).
| Areviko nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Megrio kalnagūbris Areviko nac. parke Megrio kalnagūbris Areviko nac. parke |
| **Vieta:** | Armėnijos vėliava Armėnija, Siuniko sritis |
| 

Žemėlapis rodantis Areviko nacionalinis parkas vietą.Areviko nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 38°59′0″ š. pl. 46°17′0″ r. ilg.﻿ / ﻿38.98333°š. pl. 46.28333°r. ilg.﻿ / 38.98333; 46.28333Koordinatės: 38°59′0″ š. pl. 46°17′0″ r. ilg.﻿ / ﻿38.98333°š. pl. 46.28333°r. ilg.﻿ / 38.98333; 46.28333 |
| **Plotas:** | 344 km² |
| **Įkurtas:** | 2009 m. |
| **Valdymas:** | Gamtos apsaugos ministerija |
|  **Vikiteka:** | Areviko nacionalinis parkas |

**Areviko nacionalinis parkas** (arm. Արևիկ ազգային պարկ) – saugoma gamtos sritis pietų Armėnijoje, Siuniko srityje, Megrio kalnagūbrio papėdėje, Megrio, Švanidzoro ir Niuvadžio upių baseinuose. Parkas įsteigtas 2009 m. siekiant išsaugoti pietų Armėnijos ekosistemas ir retų rūšių buveines.

Saugomi plačialapių miškų, pusdykumių, kalnų stepių, retmiškių, alpinių ir subalpinių pievų kraštovaizdžiai, kadagynai. Čia sutinkami leopardai, dėmėtosios hienos, bezoariniai ožiai, muflonai, rudieji lokiai, ūdros, kaspiniai ularai, kaukaziniai tetervinai, stepinės angys ir kitos retos rūšys. Pastebėta ~180 paukščių rūšių (tarp jų – aviėdra, palšasis grifas, maitvanagis, sakalas keleivis, kilnusis erelis, raudongalvė medšarkė).

Šaltiniai
---------

1. ↑
Arfininkė
Senovės Egipto arfa
Arfa Airijos herbe
Arfos solo
**Arfa** (vok. *Harfe*) – muzikos instrumentas, daugiastygis gnaibomasis chordofonas. Vienas seniausių muzikos instrumentų, žinomas nuo IV tūkstantmečio pr. m. e. Arfa yra tapusi Airijos nacionaliniu simboliu.

Konstrukcija
------------

Arfos korpusą sudaro didelis, apie 180 cm aukščio trikampio formos medinis rėmas,  viršuje šiek tiek lenktas ir jo apačioje esanti kūginė rezonansinė dėželė. Arfa sveria apie 35-40 kg. 63-99 stygos ištemptos išilgai korpuso. Diapazonas apima apie šešias su puse oktavos, stygos suderinamos Ces-dur diatoniniu garsaeiliu. 5-7 pedalais garsai paaukštinami ir pažeminami pustoniu arba tonu. Skambinama keturiais kiekvienos rankos pirštais, išskyrus mažuosius.

Pasaulio tautų muzikoje vartojamos įvairios arfos. Pagal stygų laikiklio padėtį arfos skirstomos į lankines ir rėmines. Lankinių arfų laikiklis, dažnai lenktas, kyla nuožulniai, rėminių – stačiu kampu.

Istorija
--------

Abiejų tipų arfos šumerų vartotos jau 3000-2800 m. pr. m. e. Babilone apie 3000 m. pr. m. e. Egipte – 1200 m. pr. m. e. senovės Graikijoje ir Romoje nuo V a. pr. m. e. Persijoje nuo IV a. Artimuosiuose Rytuose apie VII a. VIII-XIV a. arfos paplito Airijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje, Ispanijoje. Arfomis skambino trubadūrai, menestreliai.

Vėlyvaisiais viduramžiais iš rėminės arfos išsirutuliojo romaniškoji ir gotiškoji arfa. Romaniškoji arfa buvo iš 3 atskirų dalių – rezonansinės dėželės, rėmo ir lenkto stygų laikiklio. Gotiškoji arfa buvo daroma iš vieno medžio gabalo. Pagal ją buvo sukonstruota pedalinė arfa. Pirmąją pedalinę arfą 1720 m. Vokietijoje sukonstravo G. Hochbruckeris, šiuolaikinio koncertinio tipo arfą apie 1810 m. pagamino Sebastjenas Erardas (Prancūzija).

Lietuvoje
---------

Lietuvoje arfa skambinama nuo XVI a. didžiojo kunigaikščio, vėliau ir didikų rūmuose. XVIII-XIX a. sandūroje Vilniuje skambinti arfa buvo mokoma privačiai. Arfos klasės nuo 1948 m. veikia Lietuvos muzikos akademijoje, Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos konservatorijoje, Nacionalinėje M. K. Čiurlionio menų mokykloje.

Kompozitoriai
-------------

Kūriniai arfai rašomi nuo XVI amžiaus. Simfoniniame orkestre arfą pirmąkart 1607 m.pavartojo Klaudijus Monteverdis operoje „Orfėjas". Nuo XVIII a. arfa skambinama ir solo. Kūrinių arfai yra sukūrę daugybė įžymių kompozitorių (pvz. Johanas Sebastianas Bachas, Georgas Frydrichas Hendelis, Jozefas Haidnas ir t. t.).

Iš lietuvių kompozitorių kūrinių arfai sukūrė Konstantinas Galkauskas, Vytautas Klova, Leonas Povilaitis.

Atlikėjai
---------

Vienos iš geriausių šių laikų arfisčių yra Moya Brennan, Pearl Chertok, Alice Coltrane, Joanna Newsom, Florence Sitruk,

Lietuvoje arfa trio ir su ansambliais skambino Liudmila Chetagurova, E. Rimkaitė, S. Sabalytė, Agnė Keblytė, Vilija Grencevičiūtė, Birutė Liuorytė-Gambus.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Romualdas Apanavičius. Visuotinė lietuvių enciklopedija, I t.

Vikižodynas
| Brodaiukr. *Броди* |
| --- |
|              |
| *Varpinė Broduose* |
|  |
| 

BrodaiBrodai

50°04′0″ š. pl. 25°09′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.06667°š. pl. 25.15000°r. ilg.﻿ / 50.06667; 25.15000﻿ (Brodai)Koordinatės: 50°04′0″ š. pl. 25°09′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.06667°š. pl. 25.15000°r. ilg.﻿ / 50.06667; 25.15000﻿ (Brodai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ukrainos vėliava Ukraina |
| **Sritis** | Lvovo sritis Lvovo sritis |
| **Rajonas** | Brodų rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 23 752  |
| **Plotas** | 8,6 km² |
| **Tankumas** (2011) | 2 762 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Brodai |

**Brodai** (ukr. *Броди*) – miestas Ukrainos vakaruose, Lvovo srityje, 100 km į šiaurės rytus nuo Lvovo, prie Bovdurkos upelio; rajono centras. Pro miestą eina Kijevo–Lvovo plentas ir geležinkelis. Mechaninių dirbinių gamybos, siuvimo, maisto (konservų, pieno miltelių) pramonė.

Veikia istorinis–krašto muziejus (XVIII a. pastate), Dievo Motinos cerkvė (1600 m.), Šv. Trejybės cerkvė su varpine (1726 m.), Šv. Jurgio cerkvė su rokoko stiliaus ikonomis (XVI–XVII a.). Yra Brodų tvirtovės griuvėsiai (XVII a.), didžiosios sinagogos griuvėsiai (1742 m.), XIX a. pab. – XX a. pr. gyvenamieji ir visuomeniniai statiniai (gimnazija, teismas, vilos, liaudies namai ir kt.).

Istorija
--------

Brodai rašytiniuose šaltiniuose minimi nuo 1084 m. Miesto reikšmė išaugo XVII a.: čia buvo pastatyta tvirtovė, kūrėsi daug žydų, suklestėjo amatai.

* Dievo Motinos cerkvėDievo Motinos cerkvė
* Šv. Jurgio cerkvėŠv. Jurgio cerkvė
* Brodų tvirtovės liekanosBrodų tvirtovės liekanos
* SinagogaSinagoga

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 74
| **Acanthurus nigrofuscus** |
| --- |
| Rudasis jūrų chirurgas (Acanthurus nigrofuscus)Rudasis jūrų chirurgas(*Acanthurus nigrofuscus*) |
| Apsaugos būklė |
| Nekeliantys susirūpinimo (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Ešeržuvės  *( Perciformes)* |
| Šeima: | Chirurgžuvinės  *( Acanthuridae)* |
| Gentis: | Jūrų chirurgai  *( Acanthurus)* |
| Rūšis: | Rudasis jūrų chirurgas  *( Acanthurus nigrofuscus)* |

 |
| Binomas |
| ***Acanthurus nigrofuscus***Forsskål, 1775 |
|  FishBase |

**Rudasis jūrų chirurgas** (*Acanthurus nigrofuscus*) – chirurgžuvinių (*Acanthuridae*) šeimos žuvų rūšis.

Gyvena koraliniuose rifuose Indijos ir Ramiajame vandenynuose, Raudonojoje jūroje, prie Didžiojo barjerinio rifo, pietų Afrikos ir kitur, paprastai 2-25 m gylyje. Užauga iki 21 cm ilgio, dažniausiai – apie 14 cm. Kūno forma panaši į kitų chirurgžuvinių. Maitinasi jūriniais dumbliais. Gyvena dažniausiai nedidelėmis grupėmis, tačiau kai kuriose vietovėse pastebėta ir didelių būrių.

Akvariumuose
------------

Rudasis jūrų chirurgas yra populiari žuvis jūriniuose akvariumuose. Skirtingai, nei dauguma chirurgžuvinių, yra neagresyvi, gali būti laikoma kartu su kitomis panašaus dydžio neagresyviomis žuvimis. Taip pat, nereikalauja labai išskirtinių sąlygų ir sudėtingos priežiūros, skirtingai, nei daug kitų jūrų chirurgų.

Akvariume reikalingi apdumblėję paviršiai, pavyzdžiui, akmenų, nuo kurių ši žuvis galėtų valgyti dumblius. Tai ypač svarbu jaunikliams. Taip pat, galima prie akvariumo stiklo prisegti nori ar kitokių dumblių. Papildomai, maitinamos 2 - 3 kartus per dieną dumbliais, taip pat nelaisvėje valgo ir artemijų bei *Mysida* vėžiagyvių mėsą, kai kurie akvariumistai kartais maitina cukinijomis, brokoliais. Žuviai labai svarbu pakankamas vitamino C kiekis, jei jo neužtenka iš natūralaus maisto, rekomenduojama pridėti įmaišyto į maistą ar tiesiog į vandenį papildomai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „IUCN Red List - Acanthurus nigrofuscus". IUCN Red list.
2. ↑  Integrated Taxonomic Information System (ITIS)
3. 1 2 3 4   Archyvuota kopija 2021-05-17 iš Wayback Machine projekto.
4. 1 2 3 4 5
5. ↑
6. ↑


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rudasis jūrų chirurgas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Chrysopidae** |
| --- |
| Paprastoji auksaakė (*Chrysoperla perla*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Tinklasparniai  *( Neuroptera)* |
| Šeima: | Auksaakės  *( Chrysopidae)* |

 |

**Auksaakės** (*Chrysopidae*) – tinklasparnių (*Neuroptera*) vabzdžių šeima.

Vabzdžiai vidutiniai, su dviem poromis permatomų, blyškiai žalios ar gelsvos spalvos gležnų sparnų ir išgaubtomis, auksinės spalvos akimis. Kūnas 1–1,5 cm ilgio. Skraido lėtai. Kiaušinius deda ant lapų, vystosi su visiška metamorfoze. Rudenį jų nemažai prisirenka butuose žiemojimui. Rudenį taip pat dažnai pasitaiko aviliuose, bet ten jos nekenkia. Lervos grobuoniškos – minta amarais, kitais smulkiais vabzdžiais ir jų kiaušiniais. Vabzdžiai naudingi.

Paplitusios visuose žemynuose. Lietuvoje yra apie 10 rūšių. Dažnesnės yra paprastoji ir žalioji auksaakės.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Povilas Ivinskis. *Auksaakės*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
2. ↑  *Naudingi sodo vabzdžiai: kaip atpažinti ir prisivilioti*, Mano namai, 2015-07-10. Nuoroda tikrinta 2020-12-01.
| **Amancio Ortega Gaona** |
| --- |
| Amancio Ortega |
| Gimė | 1936 m. kovo 28 d. (87 metai)Ispanija Busdongo de Arbás, Leono provincija, Ispanija |
| Tautybė | ispanas |
| Sutuoktinis (-ė) | Rosalía Mera (1966–1986, išsiskyrę)Flora Pérez Marcote (2001–) |
| Vaikai | 3 |
|  |
| Veikla | verslininkas |
|  |
| Žinomas (-a) už | „Inditex" įkūrėjas, vienas turtingiausių žmonių pasaulyje |
|  |
|  **Vikiteka** | Amancio Ortega |
| Parašas |
|  |

**Amancio Ortega Gaona** (g. 1936 m. kovo 28 d. Leone, Ispanijoje) – ispanų verslininkas, vienas iš didžiausios pasaulyje mados kompanijos „Inditex" (kuriai priklauso parduotuvės „Zara") įkūrėjų.

Verslo žurnalo „Forbes" leidžiamame turtingiausių pasaulio žmonių sąraše 2014 m. Ortega užėmė trečiąją vietą; jo turtas yra vertinamas 64 mlrd. JAV dol.

1975 m. atidarė pirmąją parduotuvę „Zara". Netrukus tinklas pradėjo sparčiai plėstis ir išaugo į didžiausią pasaulyje mados kompanijų grupę „Inditex", kuriai priklauso vieni žymiausių prekės ženklų, įskaitant „Massimo Dutti", „Bershka", „Pull and Bear" bei „Stradivarius". Kompanijai šiuo metu priklauso beveik 6400 parduotuvių visame pasaulyje, kuriose dirba apie 130 tūkst. žmonių, 2013 m. pardavimai siekė 16 mlrd. eurų.

Ortega gyvena labai privatų gyvenimą, pirma jo nuotrauka spaudoje pasirodė tik 1999 m. Per visą gyvenimą yra davęs tik tai tris interviu. Yra išleidęs autiobiografiją „Amancio Ortega: de cero a Zara" (liet. *Amancio Ortega: Nuo nulio iki „Zaros"*).

2011 m. Ortega pranešė, jog atsistatydina iš „Inditex" valdytojo pareigų ir viceprezidentą Pablo Isla paskiria nauju kompanijos generaliniu direktoriumi. Vis dėlto Ortega išlieka aktyviu nariu kompanijoje ir turi svarbų balsą sprendžiant klausimus, susijusius su produktų gamyba bei dizainu.

Turi tris vaikus. Šiuo metu Ortega su savo antrąja žmona gyvena Galisijoje, Ispanijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Home > About Us > Board members Archyvuota kopija 2016-09-10 iš Wayback Machine projekto. Oficialus „Inditex" kompanijos tinklalapis. Nuoroda tikrinta 2014 m. liepos 22 d.
2. ↑  „Forbes Billionaires: Full List Of The World’s 500 Richest People" Verslo naujienų tinklalapis „Forbes", Abram Brown, 2014 m. kovo 3 d. Nuoroda tikrinta 2014 m. liepos 22 d.
3. ↑  „Annual Report 2013" (PDF) Archyvuota kopija 2014-07-29 iš Wayback Machine projekto. Kompanijos finansinė ir strateginė 2013 m. ataskaita, oficialus kompanijos tinklalapis, 2014 m. birželis. Nuoroda tikrinta 2014 m. liepos 22 d.
4. ↑  „End of the line for Zara tsar who built a €9bn empire" Archyvuota kopija 2015-05-05 iš Wayback Machine projekto. Naujienų tinklalapis „The Independent", Dale Fuchs, 2011 m. sausio 13 d. Nuoroda tikrinta 2014 m. liepos 22 d.
| Amalė |
| --- |
|  Amalė ties Džuikais |
| **Ilgis** | 13 km |
| **Baseino plotas** | 35 km² |
| **Vidutinis debitas** | 70 m³/s |
| **Ištakos** | Švendrės miškas |
| **Žiotys** | Ringuva |
| **Šalys** | Lietuva |

**Amalė** – upelis Šiaulių rajone, Ringuvos kairysis intakas. Išteka iš pelkėtos pietinės Švendrės miško dalies ties Sauginiais, koordinatės: 55°55′0″ š. pl. 23°07′30″ r. ilg.﻿ / ﻿55.91667°š. pl. 23.12500°r. ilg.﻿ / 55.91667; 23.12500, teka į šiaurę, ties Tyrelkais pasuka į rytus, ties Džuikais pasuka į vakarus, apjuosdama kaimelį, kerta kelią Kužiai-Gilaičiai ir melioruotu grioviu teka į šiaurės – šiaurės rytus, ties Amalių (Kužių) geležinkelio stotimi kerta geležinkelį Šiauliai–Liepoja ir autostradą Šiauliai – Kuršėnai, aplenkia Kužius ir įteka į Ringuvą.

Upės pavadinimas neaiškios kilmės: vienų autorių siejamas su augalu *amalu*, kitų – su indoeuropiečių prokalbe (plg. albanų *amë* – „upės vaga", hetitų *amiḭara-* – „griovys", graikų *ἀμάρα* – „griovys", hipotetinė *\*am-* – „upės vaga, griovys"). Tačiau šaknis gali būti ir neskaidyta – plg. trakų *\*Amala, \*Amela*, lenkų *Jemielnia*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
|  |
| --- |
| **Amari aerodromas** |
| Amari aerodromasAmari aerodromas |
| IATA: - ICAO: EEEI |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | Karinės paskirties |
| Miestas | Keila |
| Aukštis virš jūros lygio | 20 m |
| Koordinatės | 59°15′36″ š. pl. 024°12′30″ r. ilg.﻿ / ﻿59.26000°š. pl. 24.20833°r. ilg.﻿ / 59.26000; 24.20833Koordinatės: 59°15′36″ š. pl. 024°12′30″ r. ilg.﻿ / ﻿59.26000°š. pl. 24.20833°r. ilg.﻿ / 59.26000; 24.20833 |
|
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 07/25 | 2750 | 45 | betonas |

**Amari aerodromas** (*Emari aerodromas, Ämari aerodromas, Suurkyul aerodromas*) – karinis aerodromas Estijoje, apie 14 km į vakarus nuo Keila gyvenvietės, maždaug 40 km į vakarus nuo Talino.

Istorija
--------

Aerodromas buvo įkurtas 1945 m. Jame nuo 1984 m. buvo dislokuotas sovietų Tartu sunkiųjų bombonešių aviacijos divizijos 321-as jūrų aviacijos šturmo pulkas, ginkluotas 22 fronto bombonešiais Su-24. Divizijai 1987–1990 m. vadovavo D. Dudajevas. Pulkas iš Amari aerodromo 1993 m. gruodžio 1 d. išvestas į Rusiją.

1997 m. Amari aerodromas tapo pagrindine Estijos karinių oro pajėgų baze. 2006 m. NATO skyrė 30 mln. eurų Amari aerodromo infrastruktūros plėtrai. Aerodromo rekonstrukciją planuota baigti 2012 m. 2014 m. balandžio 30 d. Amari aeorodrome nusileido 4 Danijos karinių oro pajėgų naikintuvai F-16, kurie sustiprino NATO vykdomą Baltijos oro policijos misiją Baltijos valstybėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Rekonstruojamas Amari oro uostas rengiasi priimti pirmąjį NATO transporto lėktuvą
2. ↑   Archyvuota kopija 2014-10-06 iš Wayback Machine projekto. L. Sher Atmintis prabunda miege. 82p.
3. ↑   Barnaulo forumas
4. ↑   Three years of NATO Baltic Air Policing
5. ↑   Amari taps pilnateise NATO oro baze.
6. ↑   Danijos karo lėktuvai nutūpė Estijoje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Bardajus*Bardaï* |
| --- |
| 

BardajusBardajus

21°21′0″ š. pl. 17°00′0″ r. ilg.﻿ / ﻿21.35000°š. pl. 17.00000°r. ilg.﻿ / 21.35000; 17.00000﻿ (Bardajus)Koordinatės: 21°21′0″ š. pl. 17°00′0″ r. ilg.﻿ / ﻿21.35000°š. pl. 17.00000°r. ilg.﻿ / 21.35000; 17.00000﻿ (Bardajus) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Čado vėliava Čadas |
| **Regionas** | Tibesčio regionas |
| **Departamentas** | Tibesčio departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 2 854  |
| **Altitudė** | >2 000 m |

**Bardajus** (pranc. *Bardaï*) – miestas šiaurės vakarų Čade, Tibesčio kalnų oazėje; Tibesčio regiono ir departamento administracinis centras. Yra kelias į Faja Laržo, Zugros aerodromas. Čia gyvena tubai, šnekantys daugiausia tedų kalba.

Istorija
--------

Bardajus šaltiniuose pirmą kartą minimas 1869 m. kai čia apsilankė vokiečių keliautojas Giustavas Nachtingalas. Dėl tubų priešiškumo, po kelių dienų jis turėjo palikti Bardajų. 1908 m. čia įsiveržė osmanai ir laikė savo karinį dalinį. 1974 m. miestą užgrobė Hiseno Habrė vadovaujami sukilėliai ir paėmė įkaitais prancūzų archeologą Fransua Klostrą ir dar du europiečius. 1980 m. Bardajuje bazavosi Libijos remiami Gukunio Vedėjaus sukilėliai, bet 1986 m. Habrė juos nugalėjo.

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
Aleksoto tiltas XIX a. Napoleono Ordos piešinyje
**Kauno manifestacija** – 1861 m. rugpjūčio 12 d. įvykusi manifestacija Kaune skirta paminėti Krėvos unijos metines.

Istorija
--------

1861 m. rugpjūčio 12 d. iš kairiojo Nemuno kranto tuo metu priklausiusio Lenkijos Kongreso karalystės Suvalkų gubernijai, kuri simbolizavo Lenkiją, ėjo demonstrantų minia į Kauną, tuo metu priklausiusį Rusijos imperijos Kauno gubernijai, o iš Kauno kita procesija ėjo jos pasitikti. Abi procesijos, skambant bažnyčių varpams, susitiko ant Aleksoto tilto ir giedojo religines bei patriotines giesmes. Kadangi manifestacijoje dalyvavo ir nemažai kunigų, tai Vilniaus generalgubernatorius V. Nazimovas dėl įvykių apkaltino Žemaičių vyskupą Motiejų Valančių. Tad pastarajam neliko nieko kito, kaip, norint išvengti kunigų represijų, paskelbti, jog manifestantams nereikia naudotis bažnytinėmis vėliavomis, altorėliais ir kt. Be to, vyskupas prašė bausmių skyrimą kunigams „maištininkams" palikti Bažnyčios vyresnybei.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Garbingas tautos istorijos puslapis
**Aukos mokestis** – Abiejų Tautų Respublikos piniginis mokestis padidintos Abiejų Tautų Respublikos kariuomenės išlaikymui, įvestas Ketverių metų seimo 1789 m. balandžio 6 d. nutarimu.

Istorija
--------

Pirmą kartą buvo apmokestinami Abiejų Tautų Respublikos žemvaldžiai. Mokestis priklausė nuo pajamų: iš bažnyčios žemės paprastai buvo renkama po 20 %, iš bajorų valdų – po 10 % pajamų, gaunamu iš palivarkų prekinės produkcijos, valstiečių činšo, natūralių duoklių, smuklių (karčemų), malūnų ir piniginių kapitalų, kurių daugiausia turėjo dvasininkai. Nuo mokesčio buvo atleisti neturtingi bajorai, išlaikantys prieglaudas vienuolynai, dvasinės seminarijos.

Civilinės ir karinės tvarkomosios komisijos 1789 m. surašė žemvaldžių pajamas, kurios Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės lietuviškoje dalyje – Ašmenos, Breslaujos, Kauno, Lydos, Trakų, Ukmergės, Upytės, Vilniaus ir Žemaitijos apskrityse sudarė daugiau, kaip 12,1 mln. auksinų. Lietuvą prijungus prie Rusijos mokestis žemvaldžiams buvo padvigubintas. Panaikintas 1812 m. kai buvo įvesti Rusijos imperijos mokesčiai.

Kiti mokesčiai
--------------

* Dešimtinė
* Gėralų mokestis
* Kalėjimo mokestis
* Kvarta
* Pagalvės mokestis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Liudas Truska. *Aukos mokestis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 211 psl.
| **Pholiota aurivella** |
| --- |
| Auksaviršė skujagalvė (*Pholiota aurivella*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Gleiviabudiniai  *( Strophariaceae)* |
| Gentis: | Skujagalvė  *( Pholiota)* |
| Rūšis: | Auksaviršė skujagalvė  *( Pholiota aurivella)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Auksaviršė skujagalvė** (*Pholiota aurivella*) – skujagalvių (*Pholiota*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio, retai dideli. Kepurėlė 5-10(13) cm skersmens, retai didesnė, mėsinga, geltona, rusvai geltona, lipni, apšepusi rusvais, prigludusiais žvyneliais. Lakšteliai kreminiai, vėliau - gelsvai rudi. Kotas 4-8(10)x0,5-2(3) cm, kietas, sumedėjęs, lygus arba pašiurpęs, su voratinkliška apvalkalo žieviška liekana. Sporos 8-10x5-6 μm.

**Būdingi požymiai**: geltoname fone rudai žvynuota, gliti kepurėlė, trama nekarti, gelsva.

Auga grupelėmis, parkuose, miškuose, pakelėse, skveruose ant lapuočių, net soduose ant obelų pažeistose medžių vietose. Valgoma, menkavertė. Dažna.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, p. 244


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Auksaviršė skujagalvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| ***Auksinis berniukas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Un ragazzo d'oro |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Pupi Avati |
| Scenaristas (-ai) | Pupi Avati |
| Metai | 2014 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 102 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Auksinis berniukas** (it.  *Un ragazzo d'oro*) – 2014 m. Italijoje sukurta drama.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Davidas – nuo vaistų priklausomas nevykęs rašytojas, kurio apsakymų nesiima spausdinti nei vienas leidinys, todėl jis priverstas uždarbiauti kurdamas reklamas. Kuomet avarijoje žūna jo tėvas, kurio autoritetas vaikiną visą laiką slėgė, draudimo kompanija iškelia versiją, jog tai buvo savižudybė, todėl Davido motinai nepriklauso visa draudimo suma. Negana to, Davido mergina Silvija dar niekaip nenutraukia santykių su ankstesniu vaikinu, su kuriuo kartu praleido 5 metus, o motina papasakoja, kad tėvas greičiausiai turėjo meilužę Liudoviką – amerikiečių kilmės aktorę ir leidėją, kuri užkalbino Davidą per laidotuves ir pasiūlo jiems susitikti. Iš jos Davidas sužino, kad tėvas rašė knygą, kurią ji ketino išleisti ir dabar prašo rasti rankraštį. Nors jis ir atsisako padėti, tačiau pats imasi paieškų. Radęs tėvo užrašus, Davidas įsitikina, kad nors išoriškai jiedu nesutarė ir jis niekada nejautė jo palaikymo, iš tiesų tėvas jį mylėjo ir vertino sūnaus pasiekimus. jis vėl pradeda jausti pagarbą tėvui ir viskam, ką šis darė. Davidas ima elgtis kaip tėvas, rengtis kaip jis ir galiausiai – rašyti romaną, kurį pateikia Liudovikai kaip tėvo kūrinį. Teisindamasis, kad failai kompiuteryje užkoduoti, todėl negalima perskaityti viso rankraščio iš karto, jis suintriguoja moterį, o pats nustoja vartoti vaistus, kad galėtų rašyti. Kūrinys išeina puikus, tačiau Davidui pakrinka nervai ir jis atsiduria psichiatrinėje ligoninėje. Knyga, kuri pristatoma kaip jo tėvo, pelno vieną prizą po kito, leidžiama užsienio kalbomis. Silvija išteka už buvusio draugo, o Davidas net ir pasveikęs nenori išeiti iš ligoninės…

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Riccardo Scamarcio – Davidas
* Sharon Stone – Liudovika
* Christina Capotondi – Silvija
* Giovanna Ralli – Davido motina
* Lucia Rossi – Beatričė
* Christian Stelluti – Valteris
* Osvaldo Ruggieri – Bepe
* Tommaso Ragno – Liudovikos vyras
* Valeria Marini

Apdovanojimai
-------------

| Apdovanojimas | Kategorija | Asmuo | Rezultatas |
| --- | --- | --- | --- |
| FICE | geriausias aktorius | Riccardo Scamarcio | Laimėjo |
| Nastro d‘Argento | geriausia antrojo plano aktorė | Giovanna Ralli | Nominacija |
| geriausias kompozitorius | Raphael Gualazzi | Nominacija |
| geriausia daina |  | Nominacija |
| Monrealio filmų festivalis | geriausias scenarijus | Pupi Avati | Laimėjo |
| Grand Prix apdovanojimas | Nominacija |
|
| **Ramaria aurea**Apsauga: 2(V) – Pažeidžiama rūšis |
| --- |
| Auksaspalvis šakočius (*Ramaria aurea*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Poniabudiečiai  *( Phallales)* |
| Šeima: | Kuokiniai  *( Gomphaceae)* |
| Gentis: | Šakočius  *( Ramaria)* |
| Rūšis: | Auksaspalvis šakočius  *( Ramaria aurea)* |

 |
|  Index Fungorum |
| Binomas |
| ***Ramaria aurea***(Jacob Christian Schäffer) Lucien Quélet, 1888 |
| **Sinonimai** |
| 

|  |
| --- |
| *Clavaria aurea* Schaeff. 1774 |
| *Clavaria aurea* Schaeff. 1774 *var. aurea* |
| *Clavaria aurea var. australis* Coker 1923 |

 |

**Auksaspalvis šakočius** (*Ramaria aurea*) – kuokinių šeimai šakočių (*Ramaria*) genčiai priklausantis valgomas grybas. Paplitęs visuose žemynuose.

Iliustracija

Biologija
---------

Simbiotrofas. Vaisiakūniai vienmečiai, 6–15 cm aukščio, išauga rudenį. Valgomas jaunas. Grybas šakotas, ryškiai geltonos spalvos, primenantis koralą. Auga pavieniui arba nedidelėmis grupelėmis. Augti tinka lapuočių, kartais spygliuočių miškai, labiau – brandūs miškai su stora miško paklote. Pietų Europoje dažniau siejamas su bukais.

Populiacija Lietuvoje
---------------------

1992 m. auksaspalvis šakočius įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.

Lietuvoje aptiktas pietinėje ir pietrytinėje dalyse. Žinomos 2 radavietės. Tris kartus grybas rastas Žaliųjų ežerų apylinkėse (1957, 1968 ir 1970 m. Vilniaus rajone), taip pat Dzirmiškio girininkijoje (1967 m. Miroslavo apylinkės Alytaus rajone). Nuo 1970 m. daugiau nerastas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2015-02-26 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Lietuvos Respublikos saugomų gyvūnų, augalų ir grybų rūšių sąrašas
3. ↑  Lietuvos raudonoji knyga. Red Data Book of Lithuania, Vilnius, Lututė, 2007, 694 p. ISBN 978-9955-692-71-3



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Auksaspalvis šakočius** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 24°05′ š. pl. 70°38′ r. ilg.﻿ / ﻿24.083°š. pl. 70.633°r. ilg.﻿ / 24.083; 70.633

Druskožemis Kačho druskopelkėje
Takyras Kačhe
**Kačho druskopelkė** arba ***Kačho Ranas*** (gudž. કચ્છનું રણ = *Kacchanuṁ raṇ*, angl. *Rann of Kutch*) – didelė druskopelkių sritis vakarų Indijoje (Gudžarate, Kačho krašte) ir pietų Pakistane (Sindhe). Driekiasi į pietryčius nuo Indo deltos, tarp Taro dykumos šiaurėje ir Kačho įlankos pietuose. Sudaro dvi dalys: Didžioji Kačho druskopelkė ir Mažoji Kačho druskopelkė. Ilgis virš 300 km, plotis iki 80 km. Plotas – 27 454 km².

Būdinga plokščia žemuma, padengta juodu dumblu ir druskos išplovomis. Vietomis iškilę atlikuonys, siekiantys 465 m aukštį. Vasaros musono metu Kačho druskopelkę užlieja link Arabijos jūros tekančios upės (Lunė, Kharodas, Vakarų Banasas, Sarasvatė).

Vyrauja dykumų kraštovaizdžiai, vietomis krūmynai, mangrovės. Kačho druskopelkėje sutinkami reti Indijos laukiniai asilai, indinės gazelės, mėlynosios antilopės, elniaožės gazelės, vilkai, dryžuotosios hienos, afroazinės katės, karakalai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 203
2. ↑  „Rann of Kutch seasonal salt marsh". *Terrestrial Ecoregions*. World Wildlife Fund.
| Jukonas |
| --- |
| Jukonas Dosono apylinkėse (Kanada) Jukonas Dosono apylinkėse (Kanada) |
| **Ilgis** | 3 700 km |
| **Baseino plotas** | 832 700 km² |
| **Vidutinis debitas** | 6 430 m³/s |
| **Ištakos** | Atlino ežeras ir Tagišo ežeras |
| **Žiotys** | Beringo jūra |
| **Šalys** | Kanada, JAV |
|  |
|  **Vikiteka** | Jukonas |

**Jukonas** (pranc. *Fleuve Yukon*, angl. *Yukon River*) – viena ilgiausių Šiaurės Amerikos upių; teka Kanados (Britų Kolumbija ir Jukonas) bei JAV (Aliaska) teritorijomis. Jukonas vietinių kalba reiškiantis *didžioji upė*.

Prasideda Šiaurės Amerikos Kordiljerose, greta telkšančiuose Atlino ir Tagišo ežeruose. Teka daugiausia šiaurės vakarų, pietvakarių kryptimis. Aukštupyje giliu slėniu kerta Jukono plynaukštę. Toliau teka plačiu, pelkėtu tarpukalnių slėniu. Įteka į Beringo jūros Nortono įlanką.

Svarbiausi intakai: Teslinas, Pelis, Klondaikas, Porkjupainas, Čandalaras, Tanana, Novitna, Kojukukas.

Poplūdis būna vasaros metu. Užšąla spalio-lapkričio mėnesiais, atitirpsta balandžio pabaigoje ar gegužę. Jūros potvynių įtaka jaučiama 160 km nuo žiočių ruože. Upė laivuojama nuo gegužės iki rugsėjo 3200 km nuo žiočių ruože (iki Vaithorso slenksčių). Didžiausias miestas prie Jukono yra Vaithorsas (Kanadoje). Yra ir kitų negausių gyvenviečių prie upės.

1896 m. prie Jukono ir jo intako Klondaiko radus aukso, kilo aukso karštligė, upė bei jos intakas Pelis tuo metu buvo svarbi susisiekimo priemonė.

* Patvenkta Jukono upė netoli VaithorsoPatvenkta Jukono upė netoli Vaithorso
* Upė ties KarmakuUpė ties Karmaku

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jukonas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 512
|  |
| --- |
| Carol Rich |
|  
Carol Rich 1987 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Anne-Lyse Caille |
| Gimė | 1962 m. vasario 15 d. (61 metai)  Vilorsonenas, Fribūro kantono vėliava Fribūro kantonas |
| Žanrai | pop, šansonas |
| Veikla | dainininkė |
| Svetainė | carol-rich.ch |

**Carol Rich** (tikrasis vardas *Anne-Lyse Caille*; g. 1962 m. vasario 15 d. Vilorsonene, Fribūro kantonas) – Šveicarijos dainininkė.

Baigusi klasikinį dainavimą Fribūro konservatorijoje, muzikinę karjerą Carol Rich pradėjo atlikdama populiariosios muzikos kūrinius ir jau 1984 metais pirmą kartą pasirodė Šveicarijos „Eurovizijos" atrankoje, kur su daina „Tokyo-boy" užėmė septintą vietą.

Carol Rich į atrankas grįžo 1987 metais, šį kartą sėkmingai. Atlikėjos atliktas kūrinys „Moitié, moitié" buvo pasirinktas Šveicarijos daina 32-ajame Eurovizijos konkurse, įvykusiame 1987 m. gegužės 9 dieną Briuselyje. Nors „Moitié, moitié" konkurse buvo atliktas paskutiniuoju – 22 numeriu, tačiau daina nebuvo pakankamai įsimintina komisijos, konkurse atlikėja užėmė 17 vietą iš 22. 1991 metais Carol Rich Šveicarijos „Eurovizijos" nacionaliniame finale su kūriniu „Donner la main" liko ketvirtoje vietoje.

1990-aisiais Carol Rich persikėlė į Paryžių, kuriam laikui padariusi karjeros pertrauką, tame laikotarpyje susilaukė dviejų vaikų. Į sceną atlikėja sugrįžo 1999 metais, o nuo 2000-ųjų Carol Rich išleido penkis albumus.

Diskografija
------------

* 1990: *Longs les Jours*
* 2000: *Veux-tu vivre avec moi*
* 2003: *Adieu l’Armailli!* (su Patrick Menoud)
* 2006: *Si c'était à revivre*
* 2011: *La Grand-Maman*
* 2012: *Country Pop*

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė **(**pranc.**)**


| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Daniela Simmons  *„Pas pour moi"*** |  **Šveicarijos atstovė Eurovizijoje**1987 | Po to:**Céline Dion  *„Ne partez pas sans moi"*** |
|  |
| --- |
| Caro Emerald |
|  
Emerald koncerto metu |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Caroline Esmeralda van der Leeuw |
| Gimė | 1981 m. balandžio 26 d. (42 metai)Amsterdamas, Nyderlandai |
| Žanrai | Džiazas, pop |
| Veikla | Muzikantė |
| Instrumentai | Vokalas |
| Aktyvumo metai | 2007–dabar |
| Įrašų kompanija | Grandmono Records |
| Svetainė | caroemerald.com |

**Caroline Esmeralda van der Leeuw** (g. 1981 m. balandžio 26 d.), geriau žinoma savo sceniniu slapyvardžiu **Caro Emerald** – Nyderlandų pop ir džiazo atlikėja. 

Atlikėja debiutavo 2009 m. liepą, išleisdama singlą „Back It Up". Tais pačiais metais buvo išleistas ir kitas jos singlas, „A Night Like This", pasiekęs pirmąją vietą šalyje. 2010 m. sausį išleistas debiutinis Emerald albumas „Deleted Scenes from the Cutting Room Floor" tapo geriausiai parduodamu visų laikų albumu Nyderlanduose, kadangi pirmoje vietoje išbuvo 30 savaičių.. 2013 m. balandį buvo išleistas antrasis studijinis albumas „The Shocking Miss Emerald", kuris pasiekė pirmąją vietą ne tik Nyderlanduose, tačiau ir Jungtinėje Karalystėje.

Diskografija
------------

* *Deleted Scenes from the Cutting Room Floor* (2010)
* *The Shocking Miss Emerald* (2013)

Išnašos
-------

1. ↑  „Caro Emerald verbreekt record Michael Jackson" [Caro Emerald breaks Michael Jackson's record] (olandų). Nu.nl. 20 August 2010. Nuoroda tikrinta 2010-08-20.
2. ↑  „Caro Emerald Shines at No. 1 on U.K. Albums Chart, Daft Punk's 'Get Lucky' Reigns Again". *Billboard*. 13 May 2013.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Caro Emerald svetainėje Last.fm
|  Nevodnica Košcelnos Šv. Antano Paduviečio sanktuariumas |
| --- |
|  |
| **Dekanatas** | Balstogės Nove Miasto |
| **Savivaldybė** | Turosnės valsčius |
| **Gyvenvietė** | Nevodnica Košcelna |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1889 m. |
| **Stilius** | neogotika |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nevodnica Košcelnos Šv. Antano Paduviečio sanktuariumas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Nevodnica Košcelnos Šv. Antano Paduviečio sanktuariumas** (lenk. *Sanktuarium św. Antoniego Padewskiego w Niewodnicy Kościelnej*) – Romos katalikų bažnyčia šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Turosnės valsčiuje, Nevodnica Košcelnos kaime. Bažnyčia priklauso Nevodnica Košcelnos Šv. Antano Paduviečio parapijai.

Istorija
--------

Apie 1596 m. šioje vietovėje buvo pastatyta pirmoji medinė bažnyčia. 1884 m. pradėta statyti nauja mūrinė neogotikinio architektūros stiliaus bažnyčia, kuri buvo užbaigta 1889 metais. Bažnyčios architektas – Romuald Lenczewski. 1889 m. spalio 22 d. bažnyčia buvo pašventinta. 1993 m. spalio 7 d. įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.

Nuorodos
--------

* Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.)[neveikianti nuoroda];
* Aprašymas apie sanktuariumą (lenk.).

Koordinatės: 53°05′12″ š. pl. 23°02′48″ r. ilg.﻿ / ﻿53.08667°š. pl. 23.04667°r. ilg.﻿ / 53.08667; 23.04667