recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Šutintas pienas** (rus. *топлёное молоко*, kartais rus. *томлёное молоко*) – tradicinis rusiškas pieno produktas, gaminamas užvirinus ir po to ilgai tolygiai kaitinant negriebtą pieną. Spalva rusva, būdingi skonis ir kvapas. Šutintas pienas ilgai išbūna negesdamas, ilgiau nei šviežias ar virintas pienas.

Šutintas pienas yra tradicinis rusiškas patiekalas, kurį darydavo rusiškoje krosnyje. Ne slavų žemėse praktiškai nežinomas.

Tiurkų tautos turi panašų produktą katyką. Tačiau šutintas pienas kelias valandas kaitinamas aukštoje temperatūroje (bet nevirinamas), paprastai uždarame inde. Tuo tarpu gaminamas katykas ilgai verdamas atvirame inde, todėl virinamas praranda iki trečdalio pradinio tūrio.

Šutintas pienas paprastai naudojamas kaip gėrimas. Jį naudoja ir kaip žaliavą kulinarijoje (sausainiams, pyragams, kremams). Rauginant jį gaminama riaženka.

Gamyba
------

Pramoninės gamybos šutintas pienas
Pramoniniu būdu gaminant šutintą pieną žaliavinis pienas pradžioje pasterizuojamas, po to uždaruose induose ne mažiau kaip 3 valandas laikomas 85–99 °C temperatūroje, kol įgyją reikiamus skonį ir kvapą. Kaitinamą pieną maišo, kad jo paviršiuje nenusistotų riebalų ir baltymų sluoksnis. Baigus šutinti maišomas produktas tuose pačiuose induose atvėsinamas iki 40 °C. Po to perpilamas į aušintuvą ir supilstomas į tarą.

Namuose šutinto pieno galima pasidaryti užvirintą pieną įpylus į karštu vandeniu praskalautą termosą ir palikus jame 4–6 valandoms. Arba galima kaitinti uždarame inde ne mažiau kaip 1,5 valandos. Tačiau taip kaitinamas pienas gali užputoti ar imti skilti baltymai (pienas pridegs).

Cheminės sudėties ypatumai
--------------------------

Ilgai kaitinant pieno cukrus sąveikauja su baltymų aminorūgštimis, dėl ko susidaro melanoidiniai junginiai, kurie suteikia pienui kreminį atspalvį ir karamelinį prieskonį. Be to, dėl aminorūgščių kitimo susidaro reakcingos sulfidinės grupės, kurioms reaguojant su kitais pieno junginiais pienas įgyja specifinį gardį.

Šutinant paprastai išgaruoja dalis vandens, tad pasikeičia procentinė pieno sudėtis. Lyginant su pasterizuotu pienu šutintas turi daugiau riebalų (6 %, o ne 2,5–3,5 %), kalcio (124 mg, o ne 115 mg), geležies (0,1 mg, one 0,06 mg), vitamino A (0,04 mg, o ne 0,025 mg). Tačiau dėl ilgo kaitinimo šutintame piene sumažėja kai kurių vitaminų: vitamino С 4 kartus, o B1 – 2 kartus.

Nuorodos
--------

1. ↑  Национальный стандарт Российской Федерации ГОСТ Р 52738—2007 «Молоко и продукты переработки молока»
buitinės dulkės ant piršto
Statybų metu kyla dideli kiekiai dulkių
**Dulkės** – smulkios, lengvos, organinės arba mineralinės kilmės dalelės, tvyrojančios ore arba nusėdančios ant įvairių paviršių. Dulkių dalelių skersmuo būna vidutiniškai 0,005 mm, maksimaliai – 0,1 mm. Paveiktos drėgmės dažnai virsta purvu.

Atvirose erdvėse pagrindinis dulkių šaltinis yra smulkios uolienų dalelės, nugludintos vėjo erozijos. Dulkės kyla sausose, minkšta uoliena (pvz. smėliu) padengtose vietose: dykumose ir pusdykumėse, kopose, arimuose, žvyrkeliuose, kasyklose ir kt. Daug dulkių išmetama ir ugnikalnių išsiveržimų metu (vulkaniniai pelenai). Vėjas lengvai pakelia tokias dulkes ir gali nunešti didelius atstumus – pvz. pučiant stipriems vėjams nuo Sacharos dulkės atnešamos iki Europos krantų. Ypač dideli dulkių kiekiai nešami smėlio audrų metu. Didelis dulkių kiekis atmosferoje blogina matomumą, didina aplinkos įkaitrinimą, prastina oro kokybę, kelia nešvarą. Ypač kenksmingos dulkės kyla nuo anglies kasyklų ir sąšlavynų, druskos lygumų. Atmosferinių dulkių kiekis mažinamas drėkinant statybų vietas, plaunant gatves, asfaltuojant kelius, sodinant medžius, gyvatvores prie kelių, laukų, gyvenamųjų namų.

Gyvenamose patalpose be mineralinės kilmės dulkių yra ir nemažai organinių dulkių – žiedadulkių, žmonių ir gyvūnų plaukelių, audinių ir popieriaus pluošto, negyvų odos ląstelių ir kt. Namuose dulkės linkusios kauptis minkštuose, puriuose paviršiuose – kilimuose, balduose, užuolaidose, drabužiuose ir patalynėje, knygose ir kt. Tokiose dulkėse veisiasi namų dulkių erkės. Didelis dulkių kiekis gyvenamoje patalpoje gali sukelti alerginius susirgimus, kvėpavimo sistemos sutrikimus. Dulkės naikinamos drėgnu audiniu valant paviršius, dulkių siurbliu siurbiant dulkes iš kilimų, prisilaikant bendros švaros.

Tyrimo Arizonoje metu nustatyta, kad į gyvenamąsias patalpas didžioji dalis dulkių patenka tiesiai iš lauko, o ne nuo prinešamo purvo su batais ar drabužių. Nustatyta, kad aklinai uždarytame bute per dvi savaites nusėda 12 tūkst. dulkių dalelių į 1 grindų ir baldų kvadratinį metrą; tas dulkes sudaro: mineralinės dalelės – 35 %, tekstilės ir popieriaus pluoštas – 12 %, odos ląstelės – 19 %, žiedadulkės – 7 %, suodžių ir dūmų dalelės – 3 %, kitos, neaiškios kilmės dalelės bei kosminės dulkės – 24 %.

Išnašos
-------

1. ↑  Skirtingose vietovėse, skirtinguose namuose, net kambariuose jų sudėtis yra nevienoda.

Nuorodos
--------

* Dulkės: iš kur atsiranda ir kaip su tuo kovoti
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Lathyrus sylvestris** |
| --- |
| Miškinis pelėžirnis (*Lathyrus sylvestris*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Pupiečiai  *( Fabales)* |
| Šeima: | Pupiniai  *( Fabaceae)* |
| Gentis: | Pelėžirnis  *( Lathyrus)* |
| Rūšis: | Miškinis pelėžirnis  *( Lathyrus sylvestris)* |

 |

**Miškinis pelėžirnis** (*Lathyrus sylvestris*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos pelėžirnių (*Lathyrus*) genties augalų rūšis.

Stiebas kylantis ir laipiojantis, šakotas, su dviem sparnuotomis briaunomis. Lapai plunksniški, su viena lapelių pora; lapo viršūnėje yra šakotas ūselis, o prie pagrindo – siauri prielapiai. Daugiametis.

Žiedai gana stambūs, po 3-8 vienašalėse kekėse, išaugančiose lapų pažastyse. Taurelė suaugtinė, plati, jos danteliai smailūs, nelygūs. Vainikėlis rožinis, iš išorės žalsvas. Jo burė plati, įlenkta viršūne, trumpu nageliu, irklai daug trumpesni už burę, o laivelis prie pagrindo turi platų dantelį (bure, irklais ir laiveliu vadinami pupinių šeimos žiedų lapeliai). Žydi visą vasarą, nuo birželio vidurio. Vaisiai – pailgos, tinkliškos gyslotos, rusvos ankštys su 8-14 sėklų.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Miškinis pelėžirnis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Žukovo ordino ženklas
Žukovo ordino juostelė
**Žukovo ordinas** (rus. *орден Жукова*) – karinis Rusijos Federacijos valstybinis apdovanojimas. Ordinas įsteigtas 1994 m. gegužės 9 d. Rusijos prezidento įsakymu ir skirtas apdovanoti aukštuosius karininkus (įskaitant pulkininkus) už nuopelnus planuojant stambias karines operacijas ir joms vadovaujant. Apdovanojama ir už tokius nuopelnus Didžiojo Tėvynės karo metais.

Rusijos valstybinių apdovanojimų hierarchijoje prieš Žukovo ordiną eina ordinas „Už nuopelnus Tėvynei", po jo – Narsumo ordinas.

Pirmieji 15 karininkų šiuo ordinu buvo apdovanoti 1995 m. balandžio 25 d. Iš viso juo apdovanota 100 karininkų.

Ordino statutas
---------------

Žukovo ordinu gali būti apdovanojami:

* frontų ir armijų vadai ir jų pavaduotojai
* frontų ir armijų štabų viršininkai, operatyvinių valdybų ir skyrių viršininkai, kariuomenės rūšių vadai
* korpusų, divizijų ir brigadų vadai, apdovanoti Tarybų Sąjungos Didvyrio vardu arba ordinais už pasižymėjimą vadovaujant kariuomenei karinių operacijų Didžiajame Tėvynės kare (1941–1945 m.) metu
* laivynų ir flotilių vadai bei jų pavaduotojai
* eskadrų, karinių jūrų bazių ir brigadų vadai, apdovanoti Tarybų Sąjungos Didvyrio vardu arba ordinais už vadovavimą karinėms operacijoms kartu su Raudonąja Armija Didžiajame Tėvynės kare (1941–1945 m.) metu
* aukštieji karininkai, taip pat vyresnieji karininkai, vadovaujantys Rusijos federacijos divizijoms, brigadoms ir aukštesniems junginiams už nuopelnus planuojant stambias operacijas ir joms vadovaujant karo veiksmų metu ginant Tėvynę.

Žukovo ordinu apdovanoja Rusijos prezidentas.

Žukovo ordinas nešiojamas dešinėje krūtinės pusėje,

Ordino aprašymas
----------------

Žukovo ordino ženklas sudaro dantytas sidabrinis keturkampis suapvalintais kampais su spindulių reljefu, už kurio kraštinių išsikiša keturi skydai, sudarantys lygiagalį didesnio skersmens kryžių. Skydai sidabriniai, paauksuotais kraštais, padengti raudonu emaliu.

Ordino centrinėje dalyje sidabrinis auksuotas 24 mm skersmens medalionas, padengtas žydru emaliu. Viršutinėje medaliono dalyje puslankiu išlenktas auksuotas užrašas *Георгий Жуков* (Georgijus Žukovas). Medalione yra auksuotas sidabrinis reljefinis Žukovo atvaizdas iki juosmens, apačioje įrėmintas lauro ir ąžuolo šakelėmis. Žukovas pavaizduotas 1945 m. munduru (kurie nustoti naudoti 1955 m.), su keturiais Aukso Žvaigždės medaliais.

Atstumas per horizontalų kryžiaus skersinį (horizontalius skydus) – 50 mm, atstumas per keturkampio įstrižainę – 45 mm.

Antrojoje ženklo pusėje srieginis strypelis su veržle, skirtas ženklui prie drabužio prisegti.

Žukovo ordino juosta – 24 mm skersmens šilkinio auksaspalvio muaro, jos viduryje eina 3 siauros Rusijos trispalvės spalvų (balta, mėlyna, raudona) juostelės po 4 mm pločio. Auksaspalvės dalys abipus vėliavų spalvos vidurio yra po 6 mm pločio.

Nuorodos
--------

1. 1 2  Статут и описание ордена, тексты указов президента России Archyvuota kopija 2006-03-02 iš Wayback Machine projekto.
| Hehuanšanas |
| --- |
| Hehuanšanas vasarąHehuanšanas vasarą |
| **Aukštis** | 3417 m |
| **Žemynas** | Azija |
| **Šalys** | Taivano vėliava Taivanas |
| **Kalnynas** | Žongjango kalnagūbris |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Hehuanšanas

  |
| **Koordinatės:** | 24°10′53″ š. pl. 121°16′53″ r. ilg.﻿ / ﻿24.18139°š. pl. 121.28139°r. ilg.﻿ / 24.18139; 121.28139Koordinatės: 24°10′53″ š. pl. 121°16′53″ r. ilg.﻿ / ﻿24.18139°š. pl. 121.28139°r. ilg.﻿ / 24.18139; 121.28139 |
|  |
|  **Vikiteka** | Hehuanšanas |

**Hehuanšanas** (kin. 合歡山, pinyin: *Héhuān Shān*; pe̍h-ōe-jī: *Ha̍p-hoan-soaⁿ*) – kalnas vidurio Taivane. Aukštis siekia 3417 m virš jūros lygio. Viršukalnė stūkso pasienyje tarp Nantou ir Hualiano apskričių, Taroko nacionalinio parko teritorijoje. Tai Žongjango kalnagūbrio dalis.

Žiemą gan dažnai kalno viršūnę dengia sniegas. Nuo Puli iki Vulingo (3275 m) balnakalnio, esančio tarp pagrindinės ir rytinės Hehuanšano viršūnių, eina apie 35 km kelias, todėl tai yra aukščiausias transporto priemonėmis pasiekiamas taškas Taivano saloje. Seniau čia buvo įrengtas slidininkų keltuvas, kurio dalis įrangos yra išlikę. Nuo kelio link pagrindinės kalno viršūnės eina apie 1 km ilgio kalnų perėja. Viršūnėje stovi meteorologinė stotis.

* Hehuanšano rytinė ir pagrindinė viršūnės saulėlydį, žvelgiant nuo šiaurinės viršūnėsHehuanšano rytinė ir pagrindinė viršūnės saulėlydį, žvelgiant nuo šiaurinės viršūnės
*

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Hehuanshan. peakbagger.com
2. ↑  台湾唯一のスキー場・合歓山が廃止 2021年10月31日 中央廣播電臺 閲覧。
Koordinatės: 55°40′ p. pl. 67°30′ v. ilg.﻿ / ﻿55.667°š. pl. 67.500°r. ilg.﻿ / 55.667; 67.500

Vulastono ir Hermitės salos
Fresinės sala
**Volastono salos** (isp. *Islas Wollaston*) – salynas pietų Čilėje, Ugnies Žemės salyne, į pietus nuo Ugnies Žemės salos, šalia Hermitės salyno. Patenka į Magelano ir Čilės Antarktidos regioną (Čilės Antarktidos provincija). Yra Horno kyšulio nacionalinio parko sudėtyje.

Salyną sudaro 4 kalnuotos, uolingos salos ir daug smulkių salelių bei uolų:

* Volastonas (aukštis iki 670 m)
* Fresinė
* Beilis
* Grevis

Toliau į rytus yra smulkių Barnevelto ir Evu salų spiečiai.

Salos pavadintos pagal XVIII–XIX a. britų mokslininką Viljamą Haidą Volastoną (*William Hyde Wollaston*). Iki XX a. čia gyvenę jaganai salas vadino *Yachkusín*. Dėl salyno nuo 1888 m. vyko ginčai tarp Čilės ir Argentinos. 1984 m. sutartimi Volastono salos patvirtintos Čilei.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vòlastono sãlos, tačiau čia nurodytos kaip *Vulastono ss.*
2. ↑  Beĩlis
3. ↑  Evù
Vokiečių reksas
**Vokiečių reksas** (vok. *German Rex*, angl. *German Rex*) – trumpaplaukių kačių veislė. Išsiskiria neįprastu garbanotu kailiu. Panašios į kornrekso veislės kates.

Istorija
--------

  

Tai seniausia garbanotų kačių veislė. Panašios į šiuolaikinį vokiečių reksą katės pastebėtos apie 1930 m. dabartinio Kaliningrado žemėse, tačiau kai kurie specialistai nesutinka, jog tai buvo veislės protėviai.

Yra žinoma, jog apytikriai 1946 m. Rytų Berlyne bastėsi benamė katė garbanotu kailiu, tačiau tik XX a. šeštajame dešimtmetyje tokiomis katėmis susidomėjo veislininkai. Garbanotą vokiečių rekso kailį lemia tas pats genas kaip kornrekso.

Charakteris
-----------

Tai santūrios, pakančios katės. Pakankamai judrios, protingos, nuovokios. Paprastai gerai sutaria su kitomis katėmis.

Fizinės savybės
---------------

Vokiečių reksas – kresna vidutinio dydžio katė. Kojos vidutinio ilgio, letenos apvalios. Ausys vidutinio didumo, akys apskritos. Skiriamasis požymis – plonas banguotas plaukas. Raštai sutampa su Europos trumpaplaukės ir naminių kačių.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vokiečių reksas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Esther J.J. Verhoef-Verhallen. *Kačių enciklopedija*, vert. Danguolė Žalytė. Vilnius: Aktėja, 2002.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Balikesyrasturk. *Balıkesir* |
| --- |
| *Gatvė Balikesyre* |
|  |
| 

BalikesyrasBalikesyras

39°38′0″ š. pl. 27°53′0″ r. ilg.﻿ / ﻿39.63333°š. pl. 27.88333°r. ilg.﻿ / 39.63333; 27.88333﻿ (Balikesyras)Koordinatės: 39°38′0″ š. pl. 27°53′0″ r. ilg.﻿ / ﻿39.63333°š. pl. 27.88333°r. ilg.﻿ / 39.63333; 27.88333﻿ (Balikesyras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Turkijos vėliava Turkija |
| **Provincija** | Balikesyro provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 259 157  |
| **Altitudė** | 70 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Balikesyras |

**Balikesyras** (turk. *Balıkesir*) – miestas Turkijos vakaruose, į šiaurės rytus nuo Izmiro; provincijos centras. 649,6 tūkst. gyventojų (2002 m.). Geležinkeliai į Ankarą, Izmirą, keliai į Izmirą, Bursą. Yra oro uostas (skrydžiai į Ankarą, Izmirą). Naftos perdirbimas, kilimų audimo, maisto (tabako) pramonė. Javų, tabako, vaisių, daržovių, avių prekyba. Balikesyro apylinkėse kasama geležies rūda, švinas, cinkas, stibis, chromas.

Netoli miesto yra Kušo ežeras, kuriame įrengtas paukščių draustinis.

Netoli miesto yra antikinių miestų Argyria, Skepsis ir Ergasteria griuvėsiai, taip pat Idos kalnas, nuo kurio Dzeusas stebėjęs Trojos mūšį.

Sportas
-------

* Balıkesirspor - futbolo klubas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Gvanarė*Guanare* |
| --- |
| *Koromoto Dievo Motinos katedra* |
|  |
| 

GvanarėGvanarė

9°02′0″ š. pl. 69°44′0″ v. ilg.﻿ / ﻿9.03333°š. pl. 69.73333°r. ilg.﻿ / 9.03333; 69.73333﻿ (Gvanarė)Koordinatės: 9°02′0″ š. pl. 69°44′0″ v. ilg.﻿ / ﻿9.03333°š. pl. 69.73333°r. ilg.﻿ / 9.03333; 69.73333﻿ (Gvanarė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Venesuelos vėliava Venesuela |
| **Valstija** | Portugesa Portugesa |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1591 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 144 828  |
| **Altitudė** | 183 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Gvanarė |

**Gvanarė** (isp. *Guanare*) – miestas vakarinėje Venesueloje, aukštumoje tarp Gvanarės ir Portugesos upių. Portugesos valstijos sostinė. Keliai į Valseniją, Truchilją, San Kristobalį, Paso Realį; yra oro uostas. Maisto, medienos apdirbimo pramonė. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (galvijai, ryžiai, medvilnė, kukurūzai, cukranendrės, saulėgrąžos, pomidorai, pupelės ir kt.). Veikia keletas universitetų, ligoninė, Ljanosų muziejus, Inés Mercedes Gómez Álvarez muziejus. Gvanarėje yra 1742 m. pastatyta Koromoto Dievo Motinos bazilika, žymi savo Koromoto Dievo Motinos kultu, taip pat 1996 m. šiai šventajai pastatyta šventykla, dar yra 1756 m. pastatytas Šv. Pranciškaus konventas.

Istorija
--------

Miesto pavadinimas kilo nuo upės pavadinimo, kuris kildinamas iš indėnų kaketijų žodžio *Wuanawuanare* („kirų vieta"). Gyvenvietė įkurta 1591 m. Chuano Fernandeso de Leono ir pradžioje vadinta *Espíritu Santo del Valle de Guanaguanare*. Pasakojama, kad 1652 m. čia įvykęs Koromoto Dievo Motinos stebuklas. 1909 m. tapo Portugesos sostine.
| Vokiečių priemiestis |
| --- |
|  |
|  |
| 

Vokiečių priemiestisVokiečių priemiestis

 |
| **Koordinatės** | 54°40′41″š. pl. 25°17′02″r. ilg.﻿ / ﻿54.678°š. pl. 25.284°r. ilg.﻿ / 54.678; 25.284﻿ (Vokiečių priemiestis)Koordinatės: 54°40′41″š. pl. 25°17′02″r. ilg.﻿ / ﻿54.678°š. pl. 25.284°r. ilg.﻿ / 54.678; 25.284﻿ (Vokiečių priemiestis) |
|  |
| **Apskritis** | Vilniaus apskrities vėliava Vilniaus apskritis |
| **Savivaldybė** | Vilniaus miesto savivaldybės vėliava Vilniaus miesto savivaldybė |
| **Seniūnija** | Senamiesčio seniūnija |

**Vokiečių priemiestis** – buvęs kvartalas Vilniaus miesto savivaldybėje, ties dabartine Vokiečių gatve ir Vilniaus Šv. Mikalojaus bažnyčia.

Etimologija
-----------

Vokiečių gatvės pavadinimas kildinamas iš „vokiečių miesto" – erdvės, į kurią XIV a. pradėjo keltis į Vilnių atvykę daugiausiai vokiečių kilmės pirkliai ir amatininkai. Vėliau pačioje gatvėje įsikūrė daugiausiai vokiška Vilniaus liuteronų bendruomenė ir dar iki XX a. vidurio į evangelikų liuteronų bažnyčią ėjo daugiausiai vokiečių kalba kalbantys šios bendruomenės nariai.

Vokiečių gatvės pavadinimas, kaip ir daugelis kitų Vilniaus gatvių pavadinimų, buvo keičiamas pagal laikmetį ir valdžią (*Die deutsche Gasse, Gasztoldowska, Monetowa, Немецкая, Niemiecka, Vokiečių, Muziejaus* iki 1988 m.). Šiandien iš senųjų laikų gatvės išliko pusė jos – rytinės gatvės pusės namai, stovėję ten, kur dabar driekiasi pėsčiųjų promenada, buvo sugriauti per II pasaulinį karą.

Istorija
--------

Vokiečių gatvė (*die Deutsche Gasse*) pavaizduota XVI a. Vilniaus žemėlapyje, atlase „Civitates orbis terrarum"
XIV a. dabartinėje Vokiečių gatvėje apsigyveno vokiečių pirkliai ir amatininkai. Pasak Vilniaus praeitį tyrinėjančių istorikų, vakariečiai pavertė savo gatvę savotišku finansiniu miesto centru: čia klestėjo prekyba, amatai, virė to meto verslai. Vienu metu Vokiečių gatvė vadinta Monetų gatve dėl šioje vietoje iki pat XVIII a. pabaigos veikusios Vilniaus monetų kalyklos.

Po II pasaulinio karo senoji gatvės struktūra buvo labai smarkiai suardyta – 1944 m. gatvė smarkiai sugriauta per sovietinių bombonešių antskrydį. Senieji pastatai išliko tik pietvakarinėje Vokiečių gatvės pusėje, kitoje – sovietinių laikų namai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gediminas Kajėnas. Vokiečių gatvės istorija: nuo Sinagogos spalvų iki Marcelijaus Martinaičio spintos. 15min.lt (tikrinta 2022-01-28).
2. ↑  Vokiečių gatvės istorija. 2017-11-18, Madeinvilnius.lt (tikrinta 2022-01-28).
3. ↑  Vokiečių gatvė. 700vilnius.lt (tikrinta 2022-01-28).
4. ↑  Vitalijus Michailovskis. Sostinės gatvių pavadinimuose glūdi miesto istorija. 2015-04-18, Lrytas.lt (tikrinta 2022-01-28).
|  |
| --- |
| Grol |
|  |
| Biografija |
| Kilmė | Vilnius, Lietuva |
| Žanrai | black/death/deathgrind |
| Aktyvumo metai | 2002–dabar |
| Įrašų kompanija | BloodBath records |
| Nariai |
| DisruptorThriggerGuthuralDefleshed |

**Grol** – Lietuvos black/death/grind metal atlikėjai iš Vilniaus.

Biografija
----------

Grol grupės ištakos yra 2002 metais kai *Master of Reality* (dabar *DISRUPTOR*) įsteigė grindcoro grupę **Grinding Gremlin**. Vėliau grupės pavadinimas buvo pakeistas į **Grol**, ir parašytos pirmosios dainos: „Grinding Gremlin", „A Step In To A Shit", „Inspirations of Obstructions".

2004 metų žiemą prie grupės prisijungė gitaristas Rimtautas (*Thrigger*), bosistas Mindaugas (*NecroCannibal*), ir prasidėjo intensyvios repeticijos. Naujų narių dėka, jau parašytos dainos buvo patobulintos, bei sparčiai buvo kuriamos naujos. Tais pačiais metais buvo suformuotas grupės tikslas – groti true anal grind. Vasarą susiradus vokalistą Dalių (*Pizius*), grupė „išlindo iš garažo" ir sėkmingai debiutavo Woodstock’04 festivalyje, ir toliau tęsė savo veiklą aktyviai koncertuodama.

2004 buvo įrašytas grupės demo diskas True Stench Never Dies bei Grol pasirašė kontraktą su Japonijos leidybine firma Bloodbath records šiam diskui išleisti.

2004 metų rudenį *analistus* pakvietė apšildyti garsiuosius JAV death metalo virtuozus Cannibal Corpse.

2005 metais į Angliją išvyko dirbti grupės vokalistas *Pizius* ir į jo vietą prie mikrofono stojo *Guthural*, o 2006 metais buvo paskelbta, kad grupę paliko Mindaugas (*NecroCannibal*), kuris buvo prisidėjęs prie Grol sukūrimo. Po trumpų paieškų prie grupės prisidėjo *Tasspias*. Vėliau prie grupės prisijungė ir antrasis gitaristas *Bachas* (aka *UNKNOWN*), bet grupėje ilgai neužsibuvo. Nusprendęs, kad grupėje geriau realizuosis grodamas gitara, *Tasspias* paliko bosą ant lentynos ir ėmė groti šešiastygę, savos gamybos, gitara. 2006-ų vasarą prie grupės prisijungė naujas bosistas – *Defleshed* iš kitos vilniečių brutal death metalo grupės Murder Site. Deja, neatlaikęs brutalios įtampos, Tasspias paliko Grol. Tada grupė nusprendė apsistoti ties keturių narių sudėtimi.
Vėliau, japonų leidybinė firma "BloodBath" records pagaliau išleido debiutinį pilnos trukmės Grol diską "True Stench Never Dies" ir grupė toliau sėkmingai egzistuoja Lietuvos metalo padangėje.

Nariai
------

* Disruptor – būgnai
* Thrigger – gitara
* Guthural – vokalas
* Defleshed – bosinė gitara

Buvę nariai
-----------

* Pizius – vokalas
* NecroCannibal – bosinė gitara
* Bachas – gitara
* Taspijus – gitara

Diskografija
------------

* *True Stench Never Dies* (2005)

Nuorodos
--------

* Oficiali Grol svetainė Archyvuota kopija 2007-04-13 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Eric McCormack** |
| --- |
|  |
| Aktorius Pasadenoje, Kalifornijoje (2008 m.) |
| Gimė | 1963 m. balandžio 18 d. (60 metų)Kanada Torontas, Ontarijas, Kanada |
| Sutuoktinis (-ė) | Janet Holden (nuo 1997 m.) |
|  |
| Veikla | aktorius, scenaristas, muzikantas, prodiuseris |
|  |
|  **Vikiteka** | Eric McCormack |

**Eric James McCormack** (g. 1963 m. balandžio 18 d. Toronte, Ontarijuje, Kanadoje) – kanadiečių/amerikiečių aktorius, scenaristas, muzikantas, prodiuseris. Geriausiai žinomas iš serialo „Will & Grace".

Gimė ir užaugo Toronte, Kanadoje. Vėliau persikėlė gyventi į Los Andželą, pradėjo aktoriaus karjerą, vaidino daugiausiai nežymius vaidmenis. Kaip kino aktorius debiutavo mokslinės fantastikos filme „The Lost World" (1992). Yra atlikęs daug antraeilių vaidmenų įvairiuose televizijos serialuose, įskaitant „Top Cops", „Street Justice", „Lonesome Dove: The Series", „Townies" ir „Ally McBeal".

Vėliau gavo vaidmenį NBC televizijos situacijų komedijoje „Will & Grace", kuris padėjo jam išgarsėti visame pasaulyje. McCormack atliko homoseksualaus teisininko Vilo Trumano vaidmenį. Aktoriaus vaidyba tarp kritikų buvo teigiamai įvertinta, McCormack buvo nominuotas prestižiniam „Emmy" apdovanojimui keturis kartus (laimėjo 2001 m.), taip pat penkis kartus „Auksiniam gaubliui", keturis kartus „Satelitte" ir penkis kartus Ekrano aktorių gildijos apdovanojimui (pastarąjį laimėjo 2001 m.).

Po serialo pabaigos 2006 m. aktorius atliko pagrindinį vaidmenį seriale „Trust Me" (2009), tačiau jis buvo nutrauktas po pirmo sezono. 2012 m. McCormack pradėjo vaidinti seriale „Perception".
| Grosuplėsslovėn. *Grosuplje* |
| --- |
| *Panorama* |
|  |
| 

GrosuplėsGrosuplės

45°57′18″ š. pl. 14°39′22″ r. ilg.﻿ / ﻿45.95500°š. pl. 14.65611°r. ilg.﻿ / 45.95500; 14.65611﻿ (Grosuplės)Koordinatės: 45°57′18″ š. pl. 14°39′22″ r. ilg.﻿ / ﻿45.95500°š. pl. 14.65611°r. ilg.﻿ / 45.95500; 14.65611﻿ (Grosuplės) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Slovėnijos vėliava Slovėnija |
| **Savivaldybė** | Grosuplių savivaldybė |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 7 607  |
| **Plotas** | 5,3 km² |
| **Tankumas** (2021) | 1 435 žm./km² |
| **Altitudė** | 343 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Grosuplės |

Miesto vaizdai (senas atvirukas)
**Grosuplės** (slovėn. *Grosuplje*) – miestas centrinėje Slovėnijoje, Grosuplių savivaldybės centras. Miestas įsikūręs į pietus nuo sostinės Liublianos, Žemutinės Karniolos regione.

Istorija
--------

1136 m. pirmą kartą paminėtos istoriniuose šaltiniuose *Groslupp* pavadinimu. 1220–1250 m. minimos ir kaip *Grasslupp*, o 1249 m. – *Grazlup*. Vietine tarme gyvenvietė žinoma kaip *Grasuple*. Etimologinė vardo kilmė neaiški. Anksčiau vokiškas pavadinimas buvo *Großlupp*.

XIX a. ir XX a. pradžioje Grosuplių (ir apylinkių) gyventojai daugiausia vertėsi žemės ūkiu, odos apdirbimu ir plytų gamyba.

XIX a. Grosuplės buvo nedidelis kaimas, kuriame gyveno 350 gyventojų, buvo kelios užeigos, trys kalvės ir vienas račius. 1869 m. buvo nutiestas kelias į Žužemberką. 1893 m. nutiesta geležinkelio linija per Grosuples tarp Liublianos ir Kočevės, o po metų iš Liublianos per Grosuples į Novo Mestą. Atvyko techninis personalas, įsidarbino vietiniai. Kiek vėliau pradėta tiekti elektra, o 1930 m. miestas turėjo pakankamai išvystytą infrastruktūrą ir šiek tiek pramonės.

Grosuplėse esama masinių kapaviečių, susijusių su Antruoju pasauliniu karu. Koščako kalno masinė kapavietė (slovėn. *Grobišče Koščakov hrib*) – šiaurinėje miesto dalyje, ant Koščako kalvos. O 1943 m. spalio 26–28 d. ant Brinio kalno (slovėn. *Brinjski hrib*) buvo nužudyta 15 antikomunistinės milicijos narių, kurie buvo laikomi karo belaisviais.

Po Antrojo pasaulinio karo gyvenvietė pradėjo sparčiai plėstis ir išsivystė į ekonominį, administracinį ir telekomunikacijų centrą.

1980 m. buvo pastatyta naujoji katalikų Šv. Mykolo bažnyčia, kuri priklauso Liublianos Romos katalikų arkivyskupijai.

Sportas
-------

* NK Brinje Grosuplje – futbolo klubas.
* ŽNK Brinje Grosuplje – moterų futbolo ekipa.
* Miesto stadionas, kuriame žaidžia vietos futbolo klubas. Talpina 1,2 tūkst. žiūrovų.

Žinomesni žmonės
----------------

Žymūs žmonės, gimę ar gyvenę Grosuplėse:

* Luisas Adamičius (1898–1951), slovėnų kilmės amerikiečių rašytojas
* Ana Gale (1909–1944), poetė
* Jože Gale (1913–2005), kino režisierius
* Janezas Janša (g. 1958 m.), buvęs Slovėnijos ministras pirmininkas
* Stane Valentinčič (1913–1995), veterinarijos gydytojas
* Aleksandras Ceferinas (g. 1967 m.), dabartinis UEFA prezidentas

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* Savivaldybės svetainė
* Geopedia svetainėje Archyvuota kopija 2012-06-20 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Jėzuitų misijos. Brazilijos teritorijoje – septynios sukiliusios redukcijos
**Gvaranių karas** (isp. *Guerra Guaranítica*) arba **Septynių redukcijų karas** – karas vykęs 1756 m. tarp septynioms jėzuitų redukcijoms priklausiusių gvaranių genčių ir ispanų bei portugalų kolonistinės armijos. Karą išprovokavo 1750 m. Madrido sutartis, nustačiusi sieną tarp Ispanijos ir Portugalijos imperijų kolonijų Pietų Amerikoje.

Nustatyta valstybių siena driekėsi Urugvajaus upe, kurios baseine ir buvo įsikūrę daug redukcijų. *Misiones Orientales* regione buvusios septynios misijos (San Migelis, Santos Anchelesas, San Lorenso Martiras, San Nikolasas, San Chuan Bautista, San Luis Gonsaga ir San Fransisko de Borža) atsidūrė Portugalijos imperijos teritorijoje, todėl buvo priverstos persikelti į Ispanijai (kuriai ir buvo pavaldžios) žemes.

1754 m. jėzuitai paliko misijas, tačiau gvaraniai, vadovaujami Sepé Tiaraju, atsisakė palikti savo žemes. 1754 m. ispanų armija nesėkmingai bandė perkraustyti gvaranius jėga. 1756 m. jungtinės portugalų – ispanų pajėgos su 3000 karių pradėjo gvaranių kaimų puolimą. Pagrindiniame Kaiboatės mūšyje žuvo 1511 indėnų ir tik 3 europiečiai. Jungtinės pajėgos sėkmingai užėmė visas 7 redukcijas, dalį indėnų paėmė į nelaisvę. Kiti pasitraukė į džiungles ir ten dar kurį laiką priešiosi portugalų kolonistams.

Gvaranių karas vaizduojamas 1986 m. filme *Misija*.
| Gvarapuava*Guarapuava* |
| --- |
|              |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

GvarapuavaGvarapuava

25°23′40″ p. pl. 51°27′30″ v. ilg.﻿ / ﻿25.39444°š. pl. 51.45833°r. ilg.﻿ / 25.39444; 51.45833﻿ (Gvarapuava)Koordinatės: 25°23′40″ p. pl. 51°27′30″ v. ilg.﻿ / ﻿25.39444°š. pl. 51.45833°r. ilg.﻿ / 25.39444; 51.45833﻿ (Gvarapuava) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Pietų regionas |
| **Valstija** | Parana (valstija) Parana (valstija) |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1810 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 169 252  |
| **Altitudė** | 1 120 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Gvarapuava |
|  |
| **Kirčiavimas** | Gvarapuavà |

**Gvarapuava** (port. *Guarapuava*) – miestas pietryčių Brazilijoje, Paranoje, Gvarapuavos plynaukštėje, 258 km į vakarus nuo Kuritibos. Medienos apdirbimo, maisto, chemijos, popieriaus ir kartono pramonė. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (bulvės, kukurūzai, sojos, miežiai). Veikia entomologijos, gamtos mokslų, krašto istorijos muziejai, Šv. Betliejaus Mergelės katedra.

Istorija
--------

Gvarapuavą 1810 m. įkūrė portugalų naujakuriai, o miestu tapo 1871 m. Vietovardis kildinamas nuo gvaraniško karčiuotojo vilko pavadinimo *guará*.

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |
| --- |
| Seether |
| Kilmė |  Pietų Afrikos Respublika |
| Žanrai | Alternative Rock |
| Aktyvumo metai | 2000-dabar |
| Įrašų kompanija | Wind-Up Records |
| Nariai |
| Shaun MorganDale StewartJohn Humphrey |

**Seether** yra alternatyvaus roko grupė iš Pietų Afrikos Respublikos. Grupė susikūrė 2000 metais.
Pirmasis grupės pavadinimas buvo **Saron Gas**. Tačiau 2002 metais pakeitė į **Seether**.

Nariai
------

### Dabartiniai nariai

* Shaun Morgan – vokalas, gitara
* Dale Stewart – bosinė gitara
* John Humphrey – būgnai

### Buvę nariai

* Dave Cohoe
* Nick Annis
* Nick Oshiro
* Kevin Soffera
* Pat Callahan
* Clinton Young

Diskografija
------------

2002 metais grupė išleido albumą „Disclaimer". Hitais tapo singlai „Fine Again", „Driven Under", bei „Gasoline". JAV albumas tapo auksiniu. 2004 metais išleido albumą „Disclaimer II". Didžiausiu hitu tapo daina „Broken", įrašyta kartu su grupės Evanescence vokaliste Amy Lee. Albumas tapo platininiu JAV. 2005 metais įrašė ir išleido albumą „Karma and Effect". Pasisekimo sulaukė dainos „Remedy", „The Gift", „Truth". 2006 metais išleido albumą „One Cold Night".

### Albumai

* 2000 – Fragile (kaip grupė Saron Gas)
* 2002 – Disclaimer
* 2004 – Disclaimer II
* 2005 – Karma and Effect
* 2006 – One Cold Night
* 2007 – Finding Beauty In Negative Spaces
* 2011 – Holding Onto Strings Better Left To Fray
* 2014 – Isolate And Medicate

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
Žaizdelė įsipjovus popieriaus lapo kraštu.

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Įsipjovimas popieriumi** (angl. *paper cut*) – odos, paprastai piršto, pažeidimas perrėžiant ją plonu standžiu popieriaus lapo ar panašios medžiagos (pvz. folijos lakšto) kraštu. Panašiai įsipjaunama ir kai kurių žolių lapų kraštais.

Pavieniai popieriaus lakštai paprastai pernelyg minkšti ir negali įpjauti. Tačiau plonas popieriaus lakšto kraštas, kartais galintis būti beveik toks pat plonas kaip skustuvo ašmenys, brūkštelėjęs pjaunamuoju judesiu per odą (judesio kryptis sutampa su popieriaus krašto kryptimi) gali sudaryti pakankamą slėgį mažyčiame odos ruože ir ją perpjauti. Dažnai įsipjaunama į lapą, šiek tiek kyšantį iš ką tik praimto rašomojo popieriaus lapų pako. Šiek tiek kyšantis lapas gali būti pakankamai standus, kad įpjautų.

Įsipjovimas popieriumi dažnai sudirgina daug odos skausmo receptorių (nocireceptorių) pjūvio vietoje, todėl yra skausmingas. Negilus įpjovimas paprastai beveik nekraujuoja, todėl žaizdos paviršius lieka nepridengtas krešulio, ir skausmo receptoriai lieka dirginami, kas sukelia trunkantį skausmą. Pirštų liečiamajame paviršiuje yra daugiau lytėjimo ir kitų receptorių nei kitose odos vietose.

Kaip priemonė nuo žaizdelių įsipjovus popieriaus kraštu, naudojami medicininiai odos klijai, kuriais patepus žaizdelė būna padengiama beveik nepastebima klijų plėvele.

Nuorodos
--------

* A Moment of Science: Paper Cuts[neveikianti nuoroda]
* Why are paper cuts so painful in relation to their size and appearance? Archyvuota kopija 2011-09-28 iš Wayback Machine projekto.
* The Doctors Book of Home Remedies II: Paper Cuts Archyvuota kopija 2011-01-15 iš Wayback Machine projekto.
| Gvaporė |
| --- |
| Gvaporės aukštupys ties Pontis e Laserda Gvaporės aukštupys ties Pontis e Laserda |
| **Ilgis** | 1550/1749 km |
| **Baseino plotas** | 360 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 4700 m³/s |
| **Ištakos** | Brazilijos plokščiakalnis |
| **Žiotys** | Mamorė |
| **Šalys** | Bolivijos vėliava Bolivija, Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Gvaporė |

**Gvaporė** (port. *Río Guaporé*), **Itenesas** (isp. *Río Iténez*) – upė Pietų Amerikoje, Bolivijoje ir Brazilijoje; Mamorės (Amazonės baseinas) dešinysis intakas. Prasideda Brazilijos plokščiakalnio vakarinėje dalyje, Paresiso kalnų masyve (Mato Groso valstija); aukštupyje kerta Mato Groso plynaukštę. Toliau teka labai vinguriuodama į šiaurės vakarus pelkėtomis žemumomis; sudaro Bolivijos–Brazilijos sieną. Įteka į Mamorę piečiau Gvažara Mirino, ties Sorpresa.

Didžiausi intakai: Paragva, Blankas, Itonamasas, Negras, San Antonijas, San Choakinas, Mačiupas.

Gylis iki 19,5 m. Plotis svyruoja nuo 107 iki 570 m. Patvinsta nuo vasario iki balandžio.

Laivuojama nuo Mato Groso. Pasižymi labai skaidriu vandeniu. XVIII–XIX a. Gvaporės pakrantėse vyko kovos tarp ispanų, portugalų bei indėnų.

Didesnės gyvenvietės prie upės: Puerto Viljasonas (Bolivija), Pontis e Laserda, Vila Bela da Santisima Trinidadė, Pimenteiras do Oeštė, Košta Markišas (Brazilija).

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Guaporé (Rio Guaporé, Gvaporė)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
2. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
3. ↑  Guaporé River, *Encyclopaedia Britannica*.
**Sega CD**|  |
| Gamintojas | Sega |
| Tipas | Kompiuterinių žaidimų konsolės priedas |
| Karta | Ketvirtoji karta |
| Išleidimo data | JP 1991 m. gruodžio 12 d.ŠA 1992 m. spalio 15 d.EU 1993 m.LT 1995 m. |
| Nutraukta | 1996 m. |
| Parduota | 2,24 mln. vnt. |
| Medijos | CD-ROM, CD+G |
| CPU | MC68000 (taktinis dažnis iki 12,5 MHz) |
| Populiariausiasžaidimas | *Sonic CD*, 1,5 mln. |

**Sega CD** arba **Mega-CD** (jap. メガCD = *Mega-Shī Dī*) – Sega Genesis kompiuterinių žaidimų konsolės priedas. Įrenginys Japonijoje išleistas 1991 m. gruodžio 12 d. Šiaurės Amerikoje 1992 m. spalio 15 d. ir Europoje 1993 m. Sega CD žaidėjams leido žaisti CD tipo žaidimus ir pridėjo konsolei Sega Genesis našumo bei patobulino grafiką. Įrenginiu taip pat galima paleisti audio CD ir CD+G diskus.

Pagrindinė CD-ROM technologijos nauda buvo tokia, jog ji pasižymėjo didesne talpa nei žaidimų kasetės, todėl šiai laikmenai galima buvo sukurti iki 320 kartų pagal apimtį didesnių žaidimų. Tai leido kurti FMV žaidimus, tokius kaip „Night Trap".

Iš viso įrenginio vienetų buvo parduota apytiksliai 2,24 mln. pasauliniu mastu. „Sega" didesnį dėmesį skyrė ketinamai išleisti naujai konsolei Sega Saturn, todėl Genesis ir jos priedai Sega CD ir Sega 32X pamažu liko nuošalyje. Sega CD gamyba oficialiai nutraukta 1996 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Sega Mega CD II". *Mickey Mouse (LT)*. No. 10/1995. 1995.
2. ↑  Official Gallup UK Mega-CD sales chart, 1994/02, *Mega*, issue 17
3. ↑  Records, Guinness World (2015). *Guinness World Records 2016: Gamer's Edition*. ISBN 9781910561096.  Nežinomas parametras `|url-access=` ignored (pagalba)
4. ↑  Kent, Steven L. (2001). „The War". *The Ultimate History of Video Games: The Story Behind the Craze that Touched our Lives and Changed the World*. Roseville, California: Prima Publishing. ISBN 0-7615-3643-4.
5. ↑  „Weekly *Famitsu* Express". *Famitsu* **11** (392). 1996-06-21. Nuoroda tikrinta 2019-08-02.
| Jonionių gyvenvietės |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Jonionių gyvenvietėsJonionių gyvenvietės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°09′30″ š. pl. 24°07′10″ r. ilg.﻿ / ﻿54.15833°š. pl. 24.11944°r. ilg.﻿ / 54.15833; 24.11944Koordinatės: 54°09′30″ š. pl. 24°07′10″ r. ilg.﻿ / ﻿54.15833°š. pl. 24.11944°r. ilg.﻿ / 54.15833; 24.11944 |

 |
| Vieta | Varėnos rajonas |
| Seniūnija | Merkinės seniūnija |
| Plotas | 1,8 km² |
| Naudotas | akmens amžius |
| Žvalgytas | 1938-1956 |
| Tirtas | 1954, 1962 m. |

**Jonionių gyvenvietės** – trys akmens amžiaus archeologinės gyvenvietės Varėnos rajono savivaldybės teritorijoje, prie Jonionių kaimo (Merkinės seniūnija, Dzūkijos nacionalinis parkas), Nemuno kairiajame krante, priešais Straujos žiotis ir Maksimonių gyvenvietes, Dudiškių miške.

Tyrimai
-------

Gyvenvietės buvo išsidėsčiusios viena greta kitos ant I viršsalpinės terasos 1,8 km² plote. Anksčiau Jonionių gyvenviečių teritorijoje buvo smėlynas, dabar ji apsodinta mišku; kultūrinis sluoksnis neišliko. Jonionių gyvenvietes 1938 m. surado Konstantinas Jablonskis, 1938–1956 m. jis, o 1954 m. ir 1962 m. Istorijos instituto ekspedicija (vadovės A. Bernotaitė ir Rimutė Rimantienė) jose surinko daug dirbinių.

Dauguma dirbinių – titnaginiai strėlių antgaliai (episvidriniai, lancetiniai ir trapeciniai), ietigaliams naudoti ašmenėliai, smulkūs gremžtukai ir rėžtukai, ovalūs kirveliai – vėlyvojo mezolito. Kiti radiniai (trikampiai strėlių antgaliai, pusmėnuliniai peiliai, gludinti titnaginiai kirveliai, puodų šukės šiek tiek brūkšniuotu paviršiumi) yra vėlyvojo neolito. Pagrindinis inventorius priskiriamas vėlyvojo mezolito Nemuno kultūrai. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus ir KVDM.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rimutė Rimantienė. *Jonionių gyvenvietės*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 710 psl.
Koordinatės: 26°13′1.31″ š. pl. 127°43′10.11″ r. ilg.﻿ / ﻿26.2170306°š. pl. 127.7194750°r. ilg.﻿ / 26.2170306; 127.7194750

Šuri pilies siena ir vidaus pastatai.
**Šuri pilis** (jap. 首里城 = *Shuri-jō*) – pilis-tvirtovė Japonijoje, Okinavos prefektūros sostinės Nahos šiaurėje esančiame Šuri rajone. Įkurta XIV a. pilis buvo ilga laiką naudojama kaip Riūkiū karalystės valdovų rūmai. Istorijos eigoje pilis buvo ne kartą sugriauta ir vėl atstatyta: 1453 m. 1660 m. ir 1709 m. nuniokota gaisrų, o Antrojo pasaulinio karo metais (1945 m.) visiškai subombarduota amerikiečių pajėgų. Paskutinį kartą pilis buvo atkurta 1992 m. bet ir vėl stipriai nukentėjo nuo gaisro 2019 m. spalio 31 d. kai sudegė dauguma vidiniame kieme buvusių pastatų.

2000 m. Šuri pilis kartu su kitais objektais buvo įtraukta į Pasaulio paveldo sąrašą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jacquelyn Brannon Wiksten. *The History of Shuri Castle*, 2005, p. 4
2. ↑  Shuri Castle: Fire destroys 500-year-old world heritage site in Japan, BBC, 2019-10-31
3. ↑  Gusuku Sites and Related Properties of the Kingdom of Ryukyu, UNESCO
| Gvaratingeta*Guaratinguetá* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

GvaratingetaGvaratingeta

22°48′0″ p. pl. 45°11′0″ v. ilg.﻿ / ﻿22.80000°š. pl. 45.18333°r. ilg.﻿ / 22.80000; 45.18333﻿ (Gvaratingeta)Koordinatės: 22°48′0″ p. pl. 45°11′0″ v. ilg.﻿ / ﻿22.80000°š. pl. 45.18333°r. ilg.﻿ / 22.80000; 45.18333﻿ (Gvaratingeta) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Pietryčių regionas |
| **Valstija** | San Paulo valstija San Paulo valstija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1628 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 121 073  |
| **Altitudė** | 530 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Gvaratingeta |

**Gvaratingeta** (port. *Guaratinguetá*) – miestas pietryčių Brazilijoje, San Paulo valstijoje, 175 km į šiaurės rytus nuo San Paulo, Paraibos dešiniajame krante. Pro miestą eina geležinkelis bei plentas San Paulas–Rio de Žaneiras geležinkelis ir plentas. Yra aerodromas. Vystoma chemijos, maisto (pieno), tekstilės (vilnos) pramonė. Apylinkėse plėtojama gyvulininkystė (galvijų, kiaulių ūkiai), auginami ryžiai, cukranendrės, vaismedžiai, kukurūzai, maniokai. Rengiamos gyvulių parodos.

Gvaratingetoje veikia 1976 m. įsteigtas universitetas, istorijos, pedagogikos muziejai. Mieste išlikusi tradicinė kolonijinė architektūra: 1630 m. statyta Šv. Antano katedra (svarbus brazilų katalikų šventojo Antano Šv. Onos Galvauno piligrimystės centras), 1846 m. Šv. Ritos bažnyčia, geležinkelio stotis, kiti visuomeniniai ir gyvenamieji pastatai.

Istorija
--------

Miesto pavadinimas tupių kalba reiškia „vieta, kur daug garnių; garnynė" (iš *gûyrátinga* – „garnys"). Kolonistai čia pradėjo kurtis XVI a. pradžioje. 1628 m. įsteigta Šv. Antano parapija, 1651 m. tapo miesteliu. Miesto teisės suteiktos 1844 m. XVIII a. Gvaratingeta buvo svarbus cukraus pramonės centras. Nuo XX a. svarbiausia ūkio šaka tapo gyvulininkystė.

Šv. Antano katedra

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. ↑  *Gvaratingeta*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
4. ↑  NAVARRO, E. A. *Método moderno de tupi antigo: a língua do Brasil dos primeiros séculos*. Terceira edição revista e aperfeiçoada. São Paulo. Global. 2005. p. 30
**Rožė Sabaliauskienė-Tamulevičiūtė** (g. 1901 m. Puvočių kaime – m. 1987 m. sausio 20 d.) – viena žymiausių lietuvių dainuojamosios tautosakos pateikėjų.
Liaudies dainininkė, tautosakos ir etnografinės medžiagos pateikėja.

Biografija
----------

Motinai likus neturtinga jauna našle su 4 vaikais, Rožė piemenavo, sunkiai dirbo samdine. Anksti mirus motinai, Rožei teko visi ūkio darbai, teko išgyventi neturtą, karus. 1924 m. ištekėjo už Sabaliausko. 

Kaime buvo pagrindinė vaidintoja, deklamuotoja klojimų vakarėliuose, mėgo perskaitytą knygą mintinai atpasakoti. Dainavo ir užrašinėjo lietuvių liaudies dainas. Mokėjo per 600 dainų, žinojo šimtus patarlių bei priežodžių. 
Iš lietuviškų Vilniaus krašto laikraščių sužinojusi apie lietuvių liaudies dainų ir pasakų rinkimą, panoro pasiekti Vilnių, kurį aplankė per 1933 metų pavasarinę maldininkų kelionę į Kalvarijas. Vilniuje susirado tautosakos rinkėjus Matą Untulį, Praną Bieliauską, Juozą Aidulį. Kelionę vėliau aprašė savo atsiminimų knygoje „Prie Merkio mano kaimas" (1972).

Vertingiausi Rožės Sabaliauskienės dainuojamosios, pasakojamosios ir smulkiosios tautosakos kūriniai, etnografiniai dzūkų šeimos, kalendorinių papročių aprašymai pateikti rinktinėje „Atbėga elnias devyniaragis" (1986).

Literatūra
----------

* „Prie Merkio mano kaimas" (atsiminimai)
* Lietuvių tautosakos chresomatija IX klasei 167.
* „Atbėga elnias devyniaragis". 1986 m. p. 371

Nuorodos
--------

* Tautosakos archyvo skyrius Archyvuota kopija 2006-09-03 iš Wayback Machine projekto.
* Dzūkė Rožė Sabaliauskienė Archyvuota kopija 2018-08-16 iš Wayback Machine projekto.
| Ternisit. *Terni* |
| --- |
| *Ternio panorama* |
|  |
| 

TernisTernis

42°34′0″ š. pl. 12°39′0″ r. ilg.﻿ / ﻿42.56667°š. pl. 12.65000°r. ilg.﻿ / 42.56667; 12.65000﻿ (Ternis)Koordinatės: 42°34′0″ š. pl. 12°39′0″ r. ilg.﻿ / ﻿42.56667°š. pl. 12.65000°r. ilg.﻿ / 42.56667; 12.65000﻿ (Ternis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Umbrija Umbrija |
| **Provincija** | Ternio provincija |
|  |
| **Meras** | Fede il Remo |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 112 253  |
| **Plotas** | 211 km² |
| **Tankumas** (2009) | 532 žm./km² |
| **Altitudė** | 130 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 05100 |
| **Tel. kodas** | 0744 |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Ternis |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Šventasis Valentinas |

**Ternis** (it. *Terni*) – miestas pietų Umbrijoje (vidurio Italija), 100 km į šiaurę nuo Romos. Tai provincijos centras. 112 253 gyventojų (2009 m.). Mieste yra geležinkelis, universitetas, katedra (XVII a.), romėnų amfiteatras, Šv. Angelo vartai, keleri rūmai, rotušė.

Istorija
--------

Miestą tikriausiai įkūrė umbrai VII a. pr. m. e. Romėnai užėmė Trenį III a. pr. m. e. ir greitai miestas tapo svarbia municipija Via Flaminia kelyje. Miesto romėniškas vardas buvo *Interamna* ir reiškė "tarp dviejų upių". Romos imperijos laikais miestą papuošė akvedukai, sienos, amfiteatrai, šventyklos ir tiltai.

Po lombardų 755 m. užkariavimo Ternis prarado bet kokią svarbą ir tapo antraeiliu Spoleto kunigaikštystės miestu. 1174 m. jį nusiaubė Frydricho I Barbarosos generolas archivyskupas Kristianas Maincietis. Kitame šimtmetyje tai buvo viena iš mėgstamiausių Pranciškus Asyžietis meldimosi vietų.

XIV a. miestas paskelbė konstituciją, o 1353 m. padidino sienas. Tuo metu Ternyje vyko grumtynės tarp imperatoriaus ir popiežiaus šalininkų, o po to tarp *Nobili* ir *Banderari* partijų. Vėliau miestas prijungtas prie popiežiaus valstybės. 1580 m. atidarytos geležies, kasamos Monteleonėje di Spoleto, dirbinių dirbtuvės. XVII a. miestas nusmuko dėl maro ir bado.

XIX a. pasinaudojant pramonės revoliucija ir vandens šaltiniais Ternyje buvo pastatyta plieno lejykla, ginklų, džiuto ir vilnos fabrikai. 1927 m. miestas tapo provincijos sostine. Dėl strateginių fabrikų per Antrą Pasaulinį karą Sąjungininkai miestą bombardavo 108 kartus.

Įžymūs vietiniai
----------------

* Romos imperatorius Klaudijus Tacitas
* Šventasis Valentinas
* Francesco Angeloni
* Anastasio De Filis
* Giulio Briccialdi
* Alessandro Casagrande
* Libero Liberati
* Mario Umberto Borzacchini
* Orneore Metelli
* Aurelio De Felice
* Cesare Bazzani
* Virgilio Alterocca
* Alessandro Conti.

Miestų partnerystė
------------------

* Ispanija Kartachena, Ispanija
* Prancūzija Saint-Ouen, Prancūzija
* Čekija Praha, Čekija
* Vengrija Dunauivarošas, Vengrija
| Amrish Puri |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Amrīś Purī |
|  |
| Gimė | 1932 m. birželio 22 d. Navanšahras, Pandžabas, Indija |
| Mirė | 2005 m. sausio 12 d. (72 metai) Mumbajus, Maharaštra, Indija |
|  |
| Šalis |  Indija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
| Khan(Gandis, 1982 m.)Molaram(Indiana Džounsas ir lemties šventykla, 1984 m.)Mogambo(Mr. India, 1987 m.) |
|  |
|  |

**Amrišas Puris** (hind. अमरीश पुरी, IAST: *Amrīś Purī*; 1932 m. birželio 22 d. – m. 2005 m. sausio 12 d.) – žymus Indijos kino ir teatro aktorius. Jis buvo vienas svarbiausių Indijos teatro judėjimo veikėjų (dirbo su režisieriais Satyadev Dubey, Girish Karnad). Vaidino daugiausia pagrindinio antagonisto roles įvairiuose hindi filmuose, taip pat Holivudo filmuose „Gandis" bei „Indiana Džounsas ir lemties šventykla".

Biografija
----------

Amrišas Puris gimė Pandžabe, Navanšahro miestelyje. Jo brolis Madan Puri taip pat tapo aktoriumi. Vėliau Amrišas išvyko į Šimlą, kur baigė kolegiją. Kaip ir brolis, išvyko į Bombėjų, kur siekė tapti aktoriumi. Ten įsitvirtinti nepavyko, todėl dirbo draudimo agentūroje bei vaidino „Prithvi" teatre. Ten išgarsėjo, 1979 m. laimėjo Dainų ir šokių akademijos apdovanojimą. Po to pradėtas kviesti į kiną.

Amrišas Puris vaidino daugiausia Bolivudo filmuose, nors taip pat atliko vaidmenų ir filmuose kanadų, marathų, pandžabų, malajalių, tamilų, telugų kalbomis. Iš viso suvaidino daugiau nei 400 filmų. Holivudo filmuose atliko Chano vaidmenį filme „Gandis" (1982 m.) bei pagrindinio antagonisto, Kali kulto žynio Molaramo vaidmenį filme „Indiana Džounsas ir lemties šventykla" (1984 m.). Indų filmuose bene žymiausias jo vaidmuo buvo generolas Mogambo filme *Mr. India* (1987 m.). Styvenas Spilbergas Amrišą Purį įvardino kaip savo mėgstamiausią filmų antagonistą.

Apdovanojimai
-------------

* 1968: Maharaštros valstijos dramos konkursas
* 1979: Šokių ir dainų akademijos apdovanojimas
* 1986: Filmfare geriausio antraplanio aktoriaus apdovanojimas, *Meri Jung*
* 1991: Maharaštros valstijos Gaurav Puraskar
* 1994: Sidnėjaus filmų festivalis, geriausias aktorius – *Suraj Ka Satvan Ghoda*
* 1994: Singapūro tarptautinis filmų festivalis, geriausias aktorius – *Suraj Ka Satvan Ghoda*
* 1997: Filmfare geriausio antraplanio aktoriaus apdovanojimas, *Ghatak*
* 1997: Star Screen geriausio antraplanio aktoriaus apdovanojimas, *Ghatak*
* 1998: Filmfare geriausio antraplanio aktoriaus apdovanojimas, *Virasat*
* 1998: Star Screen geriausio antraplanio aktoriaus apdovanojimas, *Virasat*

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* Amrišo Purio epizodas iš filmo *Mr. India*
* Amrišo Purio epizodas iš filmo *The Temple of Doom*
* Amrišo Purio epizodas iš filmo *Nagina*