recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Vilcės valsčiuslatv. *Vilces pagasts* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Latvijos vėliava Latvija |
| **Regionas** | Žiemgala Žiemgala |
| **Savivaldybė** | Jelgavos savivaldybė |
| **Administracinis centras** | Vilcė |
| **Gyvenviečių skaičius** | 8 |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 1 443 |
| **Plotas** | 127 km² |
| **Tankumas** (2021) | 11 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | Vilcės valsčius |
|  **Vikiteka** | Vilcės valsčiusVikiteka |

Vilcės dvaras
**Vilcės valsčius** (latv. *Vilces pagasts*) – valsčius pietvakarių Latvijoje, Žiemgaloje, Jelgavos savivaldybėje, į pietvakarius nuo Jelgavos. Centras – Vilcė.

Geografija
----------

Vilcės valsčius vakaruose siejasi su Duobelės savivaldybės Tėrvetės, šiaurėje – su Jelgavos savivaldybės Zaleniekų, rytuose – su Lielplatuonės, Elėjos valsčiais, pietuose – su Lietuvos Joniškio rajono savivaldybės teritorija.

**Didžiausios gyvenvietės:** Bandeniekai, Blankenfeldė, Kalnruozės, Kapteinės, Mazvilcė, Mūrmuiža, Vilcė, Ziedkalnė.

**Upės:** Kyvė, Platuonė, Rukūzė, Sidabrė, Švėtė, Vilcė.

Istorija
--------

1590 m. pastatytas mūrinis Vilcės dvaras, pramintas Mūrmuiža. 1680 m. prie Vilcės upės pastatytas vandens malūnas. Šiaurės karo metu 1705 m. liepos 16 d. netoli Mūrmuižos (vok. *Gemauerthof*) prie Švėtė upės Švedijos kariuomenė, kuriai vadovavo Adamas Lėvenhauptas, nugalėjo Rusijos imperijos kariuomenės dalinius, kuriems vadovavo grafas Borisas Šeremetjevas. 1935 m. pastatytas paminklas mūšio vietoje, 1991 m. – mūšyje kritusių švedų karių kapinėse.

1819 m. Vilcės dvare atidaryta mokykla. Iki 1823 m. ją baigė 140 vaikų, bet mokykla buvo uždaryta. 1837 m. mokykla Vilcės ir Blankenfeldės vaikams vėl atidaryta, 1868 m. jai pastatytas naujas pastatas prie Elėjos kelio. 1921 m. mokykla tapo keturmete, 1931 m. – dešimtmete, 1934 m. – šešiamete, 1989 m. devynmete, nuo 1992 m. Vilcės pagrindinė mokykla.

| Administracinis-teritorinis pavaldumas |
| --- |
| 1820–1945 m. | Vilcės valsčius |
| 1959–1990 m. | Vilcės apylinkė, Jelgavos rajonas |
| 1990–2009 m. | Vilcės valsčius |
| nuo 2009 m. | Vilcės valsčius, Jelgavos savivaldybė |

Paminklai
---------

Vilcės valsčiaus žymią dalį užima Vilcės gamtos parkas.

* **Gamtos paminklai**: Blankenfeldės uosis, Blankenfeldės vinkšna, Čigonų ąžuolas, Grenčių ąžuolas.

* **Architektūros paminklai**: Berkenės dvaras, Blankenfeldės dvaras ir parkas, Vilcės dvaras, Berkenės malūnas, Mūrmuižos malūnas.

* **Istorijos paminklai**: Silenės piliakalnis, Vilcės piliakalnis, Mūrmuižos senkapis, 1705 m. Mūrmuižos kautynių vieta, paminklas švedų kariams.

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. 
4. ↑
5. ↑  Vilcės pagrindinė mokykla[neveikianti nuoroda]
6. ↑  Blankenfeldės dvaras[neveikianti nuoroda]
7. ↑  Vilcės valsčius. Vietos
**International Golf Federation**|  |
| **Sporto šaka** | Golfas |
| **Įkurta** | 1958 m. |
| **Tipas** | Sporto federacija |
| **Būstinė** | Lozana, Šveicarija Šveicarija |
| **Prezidentas** | Peter Dawson |
| **Oficiali svetainė** | igfgolf.org |
|

**Tarptautinė golfo federacija** (angl. *International Golf Federation*) – tarptautinė sporto federacija, kurią Tarptautinis olimpinis komitetas pripažįsta kaip pasaulinio golfo organizaciją. Federacijos nariai priklauso dviem grupėms – 132 nacionalinės golfo federacijos iš 126 šalių ir 22 profesionalūs nariai (profesionalūs golfo turai ir asociacijos). 

Federacija buvo įkurta 1958 m. kaip tarptautinių mėgėjų golfo turnyrų organizatorė. Ji rengia du tarptautinius turnyrus – Eizenhauerio trofėjaus turnyrą vyrams ir Espirito Santo trofėjaus turnyrą moterims. Iki 2003 m. organizacija vadinosi Pasaulinė golfo pradedančiųjų taryba.

Šaltiniai
---------

1. ↑  National members
2. ↑  Professional members Archyvuota kopija 2020-08-11 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Oficiali organizacijos svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Nazretasአዳማ |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

NazretasNazretas

8°33′0″ š. pl. 39°16′0″ r. ilg.﻿ / ﻿8.55000°š. pl. 39.26667°r. ilg.﻿ / 8.55000; 39.26667﻿ (Nazretas)Koordinatės: 8°33′0″ š. pl. 39°16′0″ r. ilg.﻿ / ﻿8.55000°š. pl. 39.26667°r. ilg.﻿ / 8.55000; 39.26667﻿ (Nazretas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Etiopijos vėliava Etiopija |
| **Regionas** | Oromijos regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 228 623  |
| **Altitudė** | 1 712 m |

**Nazretas** arba ***Adama*** (amher. አዳማ, ናዝሬት = *Ädama, Nazret*, orom. *Adaama*) – miestas centrinėje Etiopijos dalyje, buvusi Oromijos regiono sostinė. Nazretas yra 1712 metrų aukščiau jūros lygio, maždaug 100 km į pietryčius nuo Adis Abebos.

2005 m. duomenimis Nazrete gyveno 228 623 gyventojai (114 255 vyrai ir 114 368 moterys). 1994 m. šiame mieste gyveno 127 842 gyventojai (61 965 vyrai ir 65 877 moterys).

Istorija
--------

Imperatorius Haile Selasijas pavadino miestą Nazretu, taip jis buvo vadinamas iki XXI amžiaus. 2000-aisiais miestui oficialiai grąžintas originalus Oromų kalbos pavadinimas – Adama, bet „Nazretas" ir toliau liko plačiai vartojamas.

2000 m. Etiopijos valdžia perkėlė Oromijos regiono sostinę iš Adis Abebos į Nazretą. Kritikai teigė, jog valdžia norėjo sumažinti Adis Adebos reikšmę Oromijos regione, tačiau valdžia aiškino, jog Adis Adaba netinka plėtoti Oromijos regiono kalbos, kultūros, istorijos.

2005 m. Oromijos sostinė vėl perkelta į Adis Abebą.
| Kernsasangl. *Cairns* |
| --- |
|  |
|  |
| 

KernsasKernsas

16°55′32″ p. pl. 145°46′31″ r. ilg.﻿ / ﻿16.92556°š. pl. 145.77528°r. ilg.﻿ / 16.92556; 145.77528﻿ (Kernsas)Koordinatės: 16°55′32″ p. pl. 145°46′31″ r. ilg.﻿ / ﻿16.92556°š. pl. 145.77528°r. ilg.﻿ / 16.92556; 145.77528﻿ (Kernsas) |
|  |
| **Valstybė** | Australijos vėliava Australija |
| **Valstija** | Kvynslandas Kvinslandas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1876 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 152 729  |
| **Plotas** | 488,1 km² |
| **Tankumas** (2018) | 313 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** |  |

**Kernsas** (angl. *Cairns*) – miestas Kvinslande (Australija). 154,2 tūkst. gyventojų (2007). Svarbus susisiekimo, pramonės, turizmo traukos. Išvystyta cukraus pramonė. Turistus labiausiai traukia į rytus nuo miesto esantys koralų rifai (Didysis barjerinis rifas), už 100 km į šiaurę plyti atogrąžų miškai. Yra aborigenų kultūros parkas, tarptautinis oro uostas.

Istorija
--------

Miestas įkurtas 1876 m. ir pavadintas Kvinslando gubernatoriaus *Wellington Cairns* garbei. Kūrėsi kaip auksakasių gyvenvietė.
| Kernų paminklas partizanams |
| --- |
| Atminimo ženklas 1952 m. žuvusiems Margio būrio partizanams |
| 

Kernų paminklas partizanamsKernų paminklas partizanams

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°12′42″š. pl. 21°29′48″r. ilg.﻿ / ﻿56.211678°š. pl. 21.496697°r. ilg.﻿ / 56.211678; 21.496697Koordinatės: 56°12′42″š. pl. 21°29′48″r. ilg.﻿ / ﻿56.211678°š. pl. 21.496697°r. ilg.﻿ / 56.211678; 21.496697 |

 |
| Vieta | Skuodo rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Skuodo seniūnija |
| Aukštis | 1,6 m |
| Plotas | 2 m² |
| Naudotas | Pastatytas 2010 m. |

**Kernų paminklas Kardo rinktinės Margio būrio partizanams** yra vakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Kernuose (Skuodo seniūnija), 0,23 km į šiaurės rytus nuo kaimo kryžkelės, kelio Daukšiai–Skuodas kairėje pusėje.

Paminklas
---------

Stovi pakelėje, dirvonuojančio lauko pakraštyje, kaimo šiaurinėje dalyje. Tai tipinis, betoninis, trikampis stačiasienis atminimo ženklas, įmontuotas į apskritą postamentą. Viršūnė užsibaigia Vyčio kryžiaus siluetu, po kuriuo visų trijų fasadų pusėje yra po užrašą: priekyje – „KERNŲ KAIME / BUVUSIOJE / ONOS ŽVINKLIENĖS / SODYBOJE / 1952 09 10 / ŽUVO / ŽEMAIČIŲ APYGARDOS / KARDO RINKTINĖS / MARGIO BŪRIO / PARTIZANAI"; dešinėje – „BŪRIO VADAS / VALERIJONAS / PAULAUSKAS-MARGIS / G. 1925 M.", kairėje – "VACLOVAS PAULAUSKAS / G. 1928 M. / LIUDVIKAS PETRULEVIČIUS / SELIŪNAS / G. 1927 M. / JUOZAS ŠMITAS / ŠVARCAS / G. 1930 M." Abipus ženklo pasodinta po ąžuoliuką.

Paminklo aukštis – 1,6 m, paminklinės teritorijos plotas – 2 m².

Istorija
--------

Kernų kaimo šiauriniame pakraštyje buvusioje Onos Žvinklienės sodyboje 1952 m. rugsėjo 10 d. į Skuodo rajono stribų ir MGB kareivių pasalą pateko ir žuvo Lietuvos laisvės armijos Kardo rinktinės Margio būrio vadas Valerijonas Paulauskas-Margis bei partizanai Vaclovas Paulauskas, Liudvikas Petrulevičius-Seliūnas ir Juozas Šmita-Švarcas.

Žuvusiems atminti netoli žuvimo vietos 2010 m. pastatytas tipinis atminimo ženklas (autorius – dizaineris Romas Navickas).

Šaltiniai
---------


* Dalia Markavičienė. Kelionė po tautos atmintį. – Mūsų žodis – 2011, birželio 28.
| Kernavės-Kriveikiškių kapinynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Kernavės-Kriveikiškių kapinynasKernavės-Kriveikiškių kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°53′50″ š. pl. 24°50′50″ r. ilg.﻿ / ﻿54.89722°š. pl. 24.84722°r. ilg.﻿ / 54.89722; 24.84722Koordinatės: 54°53′50″ š. pl. 24°50′50″ r. ilg.﻿ / ﻿54.89722°š. pl. 24.84722°r. ilg.﻿ / 54.89722; 24.84722 |

 |
| Vieta | Širvintų rajonas |
| Seniūnija | Kernavės seniūnija |
| Naudotas | 1275-1390 m. |
| Tirtas | 1993-1999 m. |

**Kernavės-Kriveikiškių kapinynas** – kapinynas Širvintų rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurės rytus nuo Kernavės piliakalnių, smėlingoje ketvirtos antsalpinės terasos raguvoje.

Tyrimai
-------

Tirtas 1993–1999 m. tyrėjas Gintautas Vėlius. Ištirtas 1272 m² plotas, nustatytos jo ribos. Rasti 292 mirusiųjų kapai, spėjama, kapinyne jų yra daugiau kaip 1500. Mirusieji laidoti aukštielninki, karstuose ar be jų, galva į vakarų pusę, su įkapėmis. Aptikta lentinių karstų liekanų.

Įkapių gausiau rasta moterų kapuose, būdingiausios: sidabrinių paauksuotų plokštelių apgalviai, antsmilkiniai, žiedai pinta priekine dalimi. Aptikta unikalių papuošalų tipų – sidabrinių tuščiavidurių žiedų, dekoruotų iškiliu svastikos motyvu, filigraninių žiedų su stiklo akimis. Manoma, kapinyne laidoti paprasti viduramžių Kernavės miestiečiai – pirkliai, amatininkai, jų šeimos, nes nerasta ginklų. Kapinyne laidota apytiksliai nuo 1275 iki 1390 m. kai Kernavę sudegino kryžiuočiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kernavės-Kriveikiškių kapinynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 87 psl.

Nuorodos
--------

* Apgalvis iš kernavės Kriveikiškių kapinyno Archyvuota kopija 2006-08-24 iš Wayback Machine projekto.
* Kėrnavės archeologijos ir istorijos muziejus Archyvuota kopija 2008-12-01 iš Wayback Machine projekto.
| Kernava |
| --- |
| Račiūnų tvenkiniu virtęs Kernavos žemupys Račiūnų tvenkiniu virtęs Kernavos žemupys |
| **Ilgis** | 19 km |
| **Baseino plotas** | 103 km² |
| **Ištakos** | Skilandiškių apylinkės |
| **Žiotys** | Ašmena |
| **Šalys** | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
|  |
|  **Vikiteka** | Kernava |

**Kernava** (blrs. *Кернава*) – upelis Gudijoje, Gardino srityje (Ašmenos ir Smurgainių raj.); Ašmenos kairysis intakas (Neries baseinas). Prasideda Skilandiškių kaimo apylinkėse. Teka daugiausia į rytus, šiaurės rytus šiauriniais Ašmenos aukštumos pakraščiais. Suteka su Ašmena ties Sniegionimis; dabar žemupys užlietas Račiūnų tvenkinio.

Didžiausias intakas – Nialiubka (kairysis).

7,4 km ilgio upės ruožas ištiesintas. Vagos nuolydis – 2 ‰. Ties Medrikiais sudarytas nedidelis tvenkinys (0,17 km²).

Prie upelio esančios gyvenvietės: Mikučionys, Ašmenos GS, Degaučiai, Medrikiai, Sniegionys.

Upėvardis lietuviškas, kilęs nuo žodžių *kernavė* („klampi vieta miškuose, pievose"), *kerna* („tankynė, vieta, kur kas suaugę krūvon").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Блакiтная кнiга Беларусi: энцыкл. / Рэдкал.: Н. А. Дзiсько i iнш. – Мн.: БелЭн, 1994. – 415 с.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 153
Koordinatės: 54°11′š. pl. 25°09′r. ilg.﻿ / ﻿54.19°š. pl. 25.15°r. ilg.﻿ / 54.19; 25.15

| Mackiškių valsčius |
| --- |
| Laikotarpis: 1925 – 1929 m. |
| 


 |
| Apytikrė valsčiaus vieta dabartinės Lietuvos žemėlapyje |
| **Adm. centras:** | Mackiškės |
|  |
| Lenkija Lenkija |
| Naugarduko vaivadija | Lydos apskritis (1925–1929) |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |

**Mackiškių valsčius** (lenk. *gmina Mackiszki*) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vakarų Baltarusijos ir pietryčių Lietuvos teritorijoje. Centras – Mackiškės.

Istorija
--------

Įkurtas 1925 m. gruodžio 18 d. vietoje buvusio Aleksandravo valsčiaus. 1927 m. balandžio 1 d. apsikeista teritorijomis su Žirmūnų valsčiumi. 1929 m. balandžio 11 d. Mackiškių valsčius panaikintas, jo teritorija perduota Benekainių valsčiui, Eišiškių valsčiui, Rodūnios valsčiui, Varanavo valsčiui ir Žirmūnų valsčiui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  M.P. z 1925 r. nr. 293, poz. 1238
2. ↑  Dz. U. 1927 nr. 19 poz. 146
3. ↑  Dz. U. 1929 nr. 22 poz. 225
| Rovigasit. *Città di Rovigo* |
| --- |
| *Emanuelio II aikštė* |
|  |
| 

RovigasRovigas

45°04′00″ š. pl. 11°47′00″ r. ilg.﻿ / ﻿45.06667°š. pl. 11.78333°r. ilg.﻿ / 45.06667; 11.78333﻿ (Rovigas)Koordinatės: 45°04′00″ š. pl. 11°47′00″ r. ilg.﻿ / ﻿45.06667°š. pl. 11.78333°r. ilg.﻿ / 45.06667; 11.78333﻿ (Rovigas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Venetas Venetas |
| **Provincija** | Rovigo provincija |
|  |
| **Meras** | Bruno Piva |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 52 793  |
| **Plotas** | 108,55 km² |
| **Tankumas** (2010) | 486 žm./km² |
| **Altitudė** | 7 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 45100 |
| **Tel. kodas** | 0425 |
| **Tinklalapis** | www.comune.rovigo.it |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Šv. Belinas |

**Rovigas** (it. *Rovigo*) – miestas Italijoje, Veneto regione, Rovigo provincijos sostinė.

Istorija
--------

Rovigas (lot. *Rodigium* ir *Rhodigium*) pirmąkart paminėtas Ravenos dokumentuose 838 m. balandžio 24 d. Pavadinimo kilmė neaiški. 920 m. Adrijos vyskupas Paolo Cattaneo čia apsistojo po to, kai Adriją nusiaubė vengrai. Jo pradėti statyti įtvirtinimai baigti 945 m. Rovigo vikontai pastatė plytines sienas apie 1130 m. Estės šeimos vardu. *Torre Donà* yra iki to laiko pastatytos pilies liekanos. Tai 66 m. bokštas ir galėjo būti aukščiausiu to meto plytiniu bokštu, jei statybos laikas teisingas.

1194 m. Rovigas atiteko Acui VI d'Estei, Feraros kunigaikščiui, kuris pasivadino Rovigo grafu. d'Estės šeimos valdžia baigėsi kai Venecijos respublika užėmė miestą po apgulties 1482 m. ir gavo taikos sutartimi 1484 m. Nors d'Estės atgavo Rovigą per Kambrų lygos karą, venecijiečiai grįžo 1514 m. ir valkdė iki Prancūzų revoliucijos. 1806 m. Napoleonas Bonapartas suteikė generolui Anne Jean Marie René Savary Rovigo hercogo titulą. 1815 m. austrai Rovigą paskelbė karališkuoju miestu.

1861 m. Rovigas prijungtas prie Italijos karalystės, 1866 m. miestas sujungtas geležinkeliu su Paduva, Ferara, Verona ir Kjodža m. XX a. pradžioje atsirado pramonė, iš kurios svarbiausia buvo cukraus gamyba. 1927 m. Rovigo savivaldybė išplėsta iki dabartinių ribų prijungiant mažesnes savivaldybes. 1937 m. Adigeto kanalas nukreiptas į miesto vakarus, o *Corso del Popolo* aveniu atsirado jo buvusioje vietoje. 1943–1945 m. Rovigas priklausė Italijos Socialistrinei respublikai. Pokariu miestas smarkiai plėtėsi ir turėjo didžiausią urbanizacijos lygį Veneto regione.

Turistiniai objektai
--------------------

* Pilies griuvėsiai (X a.), kurios liko du bokštai
* *Madonna del Soccorso* bažnyčia (1594-1606 m.)
* Šv. Stepono katedra (iki XI a.), du kartus perstatyta.
* *Immacolata Concezione* bažnyčia (1213 m.)
* *Palazzo Venezze* (1715 m.)

Galerija
--------

* Madonna del Soccorso bažnyčia*Madonna del Soccorso* bažnyčia
* Torre Donà*Torre Donà*
* Paminklas GaribaldžiuiPaminklas Garibaldžiui
Liberecų (Čekija) rotušė
Kauno rotušė
Vilniaus rotušė
**Rotušė** (iš lenk. *Ratusz*, nuo vok. *das Rathaus* – (miesto) tarybos namai; angl. *town hall*) – pagrindinė miesto savivaldybės įstaiga ir pastatas, municipaliteto arba magistrato narių susirinkimo bei savivaldybės administracijos tarnautojų darbo vieta.

Istorija
--------

Vakarų Europoje savivalda susiformavo XII amžiuje, dalies miestų gyventojams išsivadavus nuo feodalų priklausomybės. Miestams buvo suteikiama Kulmo teisė, Magdeburgo teisė ir kitos privilegijos, tarp jų – teisė rinkti magistratą, kuris įsikūręs Rotušėje, tvarkė organizacinius ir gynybinius miesto reikalus, sprendė civilines bylas. Greta Rotušės aikštėje paprastai būdavo rengiami savaitiniai turgūs ir, kelis kartus per metus – mugės, kurių metu ir buvo skelbiami municipaliteto ar magistrato priimti sprendimai.

Lietuvoje
---------

Lietuvoje pirmąsias pilietines teises Lietuvos didysis kunigaikštis Gediminas suteikė Vilniaus miestiečiams pagal Rygos miesto pavyzdį. Lietuvos didysis kunigaikštis ir Lenkijos karalius Jogaila 1387 m. Merkinėje išduota privilegija suteikė Vilniaus miestui Magdeburgo teises. Jas išplėtė Didysis kunigaikštis Žygimantas Kęstutaitis savo 1432 m. privilegijoje. Vyriausias miesto administratorius buvo kunigaikščio iki gyvos galvos skiriamas vaitas. Vaito pirmininkaujamas suolininkų teismas nagrinėdavo baudžiamąsias miestiečių bylas. 

Vilniaus rotušė, minima 1432 m. stovėjo ten, kur ir dabar. Joje buvo įrengti posėdžių kambariai, teismo salės, pirklių bendruomenės kambarys, iždinė, raštinė, archyvas, patalpos saiko matams, ginklų sandėliui, rūsiuose – kalėjimas. 1662 m. Rotušės bokšte buvo įmontuotas miesto laikrodis, įrengta atvira galerija, kurioje per šventes grieždavo orkestras. 

Po 1749 m. miesto gaisro rotušę atstatyti buvo pavesta architektui J. K. Glaubicui. 1769 m. darbai buvo baigti, bet po 10 metų pradėjo svirti rotušės bokštas. Jis griūdamas apgadino dalį pastato. Atstatyti rotušę apsiėmė Laurynas Gucevičius. Statybos darbai baigti 1799 m. tačiau interjero dekoravimo darbai vyko ir XIX a. pradžioje. 1808 m. Rusijos caro Aleksandro I nurodymu Vilniaus magistratas buvo išvaikytas, pastatas perduotas teatrui.

Lietuvoje dar yra išlikusios Kauno ir Kėdainių rotušės. Taip pat yra nemažai žinių apie 1885 m. nugriautą renesansinę Merkinės rotušę.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rotušė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Nilsas Gustavas Dalenasšved. *Nils Gustaf Dalén*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1869 m. lapkričio 30 d.Stenstorpas, Vestergotlando lenas |
| Mirė | 1937 m. gruodžio 9 d. (68 metai)Lidingas, prie Stokholmo |
|  |
| Veikla | švedų fizikas ir inžinierius |
|  |
| Žinomas (-a) už | Išrado melžimo ir pasterizavimo aparatus |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Nobelio fizikos premijos laureatas |
|  |
|  **Vikiteka** | Nils Gustaf Dalén |
| Parašas |
|  |

**Nilsas Gustavas Dalenas** (šved. *Nils Gustaf Dalén*, 1869 m. lapkričio 30 d. Stenstorpas, Vestergotlando lenas – 1937 m. gruodžio 9 d. Lidingas, prie Stokholmo) – švedų fizikas ir inžinierius, Nobelio fizikos premijos laureatas.

Biografija
----------

Nilsas Gustavas Dalenas 1895 metais
1896 m. baigė Chalmerso institutą (dab. Chalmerso technologijos universitetas) Geteborge. Nuo 1906 m. kompanijos „Svenska Karbid och Acetylene AB" vyr. inžinierius, nuo 1909 m. „Svenska Aktiebolaget Gassaccumulator" (AGA) direktorius. 1912 m. sprogus acetilenui apako, bet bendrovę valdė iki mirties.

Veikla
------

Išrado melžimo ir pasterizavimo aparatus. Konstravo karšto oro turbinas, tobulino oro kompresorius ir siurblius. Išrado švyturio šviesos šaltinio uždegimo ir užgesinimo automatinius įrenginius – reguliatorius su dujų akumuliatoriais. Jo vardu išduota 100 išradimų patentų.

1912 m. jo veikla įvertinta Nobelio fizikos premija už automatinių ventilių, skirtų naudoti švyturių dujų akumuliatoriuose, išradimą.
Palydovinė deltos nuotrauka.
**Nilo delta** (arab. دلتا النيل, egip. *T3-mḥt*) – Nilo upės žemupyje susidariusi delta, apimanti šiaurinę Žemutinio Egipto dalį. Tai viena didžiausių upių deltų pasaulyje – jos ilgis iš rytų į vakarus 240 km (nuo Port Saido iki Aleksandrijos), plotis – 160 km (nuo Kairo iki Viduržemio jūros).

Nilo delta yra apverstos graikiškos raidės delta (Δ) formos, būtent nuo Nilo deltos kilo pats upės deltos terminas. Deltoje Nilo upė skaidosi į dvi atšakas: rytinę ***Damietą*** (arab. دمياط = *Dumyāṭ*) ir vakarinę ***Rozetą*** (arab. رشيد‎ = *Rašīd*). Seniau buvo ir daugiau protakų, tačiau, sumažėjus upės vandens lygiui, jos išnyko. Deltos pakraščiuose yra seklių druskingų ežerų (Marjuto, Manzalos ir kt.) Nilo deltoje gausiai veši riešutiniai lotosai, auga papirusinės viksvuolės. Šis regionas yra labai svarbi vandens paukščių buveinė – čia gausu mažųjų kirų, baltaskruosčių žuvėdrų, pilkųjų garnių, juodakojų kirlikų, šaukštasnapių ančių, kormoranų ir kt. Seniau čia būta Nilo krokodilų, begemotų, bet dabar jie išnykę.

Nilo delta yra viena pagrindinių Egipto gyvenamųjų erdvių. Čia susitelkę virš 80 mln. gyventojų, o gyventojų tankumas viršija 1000 žm./km². Didžiausi miestai: Aleksandrija, Šubra el Cheima, Port Saidas, Mahala el Kubra, Mansura, Tanta, Zakazikas. Verčiamasi žemės ūkiu (medvilnė, kviečiai, kukurūzai, vaisiai, ryžiai), gyvulininkyste, žvejyba.

Pastačius Asuano užtvanką, Nilo deltos nebeužlieja kasmetiniai potvyniai ir nepapildo dumblu, todėl dirvožemis skursta. Be to, dėl visuotinio atšilimo kyla Viduržemio jūros lygis ir vanduo ima semti pakrantes. Dėl šių priežasčių Nilo delta yra atsidūrusi ant ekologinės katastrofos slenksčio, kuri savo ruožtu sukeltų didelę humanitarinę katastrofą.

Nuorodos
--------

* Apie Nilo deltą „worldwildlife.org" svetainėje (anglų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Čiangrajusเมืองเชียงราย |
| --- |
|        |
| *Čiangrajaus miestas* |
|  |
| 

ČiangrajusČiangrajus

19°54′34″ š. pl. 99°49′39″ r. ilg.﻿ / ﻿19.90944°š. pl. 99.82750°r. ilg.﻿ / 19.90944; 99.82750﻿ (Čiangrajus)Koordinatės: 19°54′34″ š. pl. 99°49′39″ r. ilg.﻿ / ﻿19.90944°š. pl. 99.82750°r. ilg.﻿ / 19.90944; 99.82750﻿ (Čiangrajus) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+7) |
|  |
| **Valstybė** | Tailando vėliava Tailandas |
| **Provincija** | Čiangrajaus provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 69 888  |
|  |
|  **Vikiteka** | Čiangrajus |

**Čiangrajus** (taj. เมืองเชียงราย) – toliausiai į šiaurę nutolęs miestas Tailande, Čiangrajaus provincijos sostinė. 1262 m. šis miestas buvo įkurtas kaip karaliaus Mangrajaus sostinė.

Tailando Nacionalinės statistikos tarnybos duomenimis, nuo rugsėjo mėn. 2010 m. Čiangrajaus savivaldybėje gyveno 199 699 žmonių.

Čiangrajui būdingas tropinis drėgnas ir sausas klimatas. Žiemos yra gana sausos ir šiltos. Temperatūra kyla iki balandžio mėn. vidutinė dienos maksimali temperatūra 34,9 °C. Lietingas sezonas trunka nuo balandžio pabaigos iki spalio mėn. jo metu būdingos liūtys, žemesnė temperatūra dieną, nors naktys lieka šiltos.
Koordinatės: 54°51′35″š. pl. 24°12′10″r. ilg.﻿ / ﻿54.8597°š. pl. 24.2027°r. ilg.﻿ / 54.8597; 24.2027

|  Rumšiškių šv. Antano koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Kaišiadorių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Rumšiškės |
| **Adresas** | Pajūrio g. |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | XX a. I ketv. |

**Rumšiškių šv. Antano koplyčia** – medinė koplyčia, esanti Kaišiadorių rajone, Rumšiškių miestelyje, Pajūrio g. prie Rumšiškių bažnyčios. 2022 m. įrašyta į Kultūros vertybių registrą. Rumšiškių kapinėse stovi Rumšiškių šv. Onos koplyčia.

Istorija
--------

Koplyčia pastatyta Pirmojo pasaulinio karo metais kunigo Jono Jurevičiaus rūpesčiu. Ji stūksojo Byliškių kaime, kurio vietoje 1961 m. įsikūrė perkeltos Senosios Rumšiškės. Šalia šv. Antano koplyčios, į viršutinę Nemuno terasą, 1958–1959 m. buvo perkelta Rumšiškių bažnyčia su varpine iš būsimų Kauno marių dugno.

1942 m. kelias dienas šv. Antano koplyčioje laikytos pamaldos po balandžio 12 d. įvykusio didelio Nemuno potvynio prie bažnyčios.

Architektūra
------------

Šv. Antano koplyčia priklauso Rumšiškių šv. arkangelo Mykolo bažnyčios pastatų kompleksui. Pastatas rąstų sienomis, ant pamato su cokoliu. Jis stačiakampio plano, su trisiene apside pietų pusėje, pastoge. Pagrindinio tūrio stogas dvišlaitis, apsidės - trišlaitis, danga – asbocemento lakštai. Stogo konstrukcija medinė gegninė. Gegnių galai mediniai, profiliuoti. Stogo šiaurinėje dalyje įtaisytas medinis stačiakampis bokštelis su kryžiaus formos sienų angomis, trikampiais frontonais su dvišlaičiais stogeliais, stogo smaile. Stogeliai ir smailė uždengti skarda. Stogo smailės rutulys ir kryžius neišlikę. 

Vidaus patalpos pakitusios, kaip manoma, buvo atidalintos XX a. II pusėje, koplyčią pritaikius gyvenamosioms patalpoms. Fasadų langų ir durų angos stačiakampės. Dvigubų medinių langų skaidymas pakeistas XX a. II pusėje. Koplyčios priekyje įrengtos medinės lentinės vienvėrės durys su metalo vyriais, išorėje sutvirtintos horizantaliomis lentomis. Priekinio fasado medinis pastogės karnizas su stoginėliu, kuris uždengtas asbocemento lakštais XX a. II pusėje. Fasadai apkalti vertikaliomis medinėmis lentelėmis su lentjuosčių apkalu. Frontone – horizontalių medinių lentelių apkalas.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rumšiškių šv. Antano koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Rumšiškių seniūnija. Kultūros paveldas *kaisiadoriumuziejus.lt*
2. 1 2  „Šv. Antano koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
3. ↑  Europos paveldo dienos 2006. Visuomenei pristatomi objektai Kauno apskrityje. Kaišiadorių rajonas Archyvuota kopija 2008-02-10 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Samala |
| --- |
| Samala Kecaltenango apylinkėse Samala Kecaltenango apylinkėse |
| **Ilgis** | 145 km |
| **Baseino plotas** | 1510 km² |
| **Vidutinis debitas** | 8,7 m³/s |
| **Ištakos** | Siera Madrė |
| **Žiotys** | Ramusis vandenynas |
| **Šalys** | Gvatemala |
|  |
|  **Vikiteka** | Samala |

**Samala** (isp. *Río Samalá*) – upė pietvakarių Gvatemaloje. Prasideda Siera Madrės kalnuose, Totonikapano ir Kecaltenango departamentuose. Teka pro San Kristobal Totonikapaną, Kecatlenangą, vėliau leidžiasi į uolynus, ten sudaro krioklius, prateka El Palmarą, Sunilį. Žemupyje teka pajūrio lyguma (Retalhuleu departamentu), įteka į Ramųjį vandenyną.

Pagrindiniai intakai: Sigila, El Tamboras, Nima I, Okas.

Prie Samalos stūkso Santa Marijos ugnikalnis, kurio šlaituose kylantys laharai ne kartą užliejo upės slėnį. Samalos slėnyje yra nemažai vandens malūnų, Sunilyje veikia hidroelektrinė.
**Alfredas Kondratavičius** (g. 1944 m. vasario 15 d. Šiauliuose) – Lietuvos šokėjas, baletmeisteris.

Biografija
----------

1966 m. baigė Vilniaus M. K. Čiurlionio meno mokyklą, 1971 m. – Leningrado N. Rimskio-Korsakovo konservatoriją.

1958–1968 m. dainų ir šokių ansamblio „Lietuva" šokėjas, 1978–1983 m. ir nuo 1989 m. – baletmeisteris statytojas. 1971–1978 m. Kauno muzikinio teatro vyr. baletmeisteris, 1986–1989 m. baletmeisteris statytojas, 1983–1986 m. Buriatijos operos ir baleto teatro vyr. baletmeisteris. 1977 m. Lietuvos dainų šventės, 2005 m. Moksleivių dainų šventės Šokių dienos vyr. baletmeisteris, nuo 2005 m. Panevėžio muzikinio teatro vyr. baletmeisteris.

Kūryba
------

Ansambliui „Lietuva" pastatė šokių („Ožkadrylis", „Strapčiukas", „Railingas", „Laumės", „Šinkorka", „Dalgis", „Verpėjos", „Linarūtės pabaigtuvės"), 1977 m. sukūrė programos „Dainuojame žmogui" pirmąją dalį, 1991 m. – programos „Ein saulelė aplink dangų" paveikslus „Adventas" ir „Užgavėnės", 2004 m. muzikinę misteriją „Perkūnas". Sukūrė ir choreografinių kompozicijų miuziklams, operetėms, šokių dramos spektakliams Lietuvos ir Rusijos teatruose, programų liaudies dainų ir šokių ansambliams.

Pastatyti baletai
-----------------

* Atsisveikinimo simfonija, 1970 m. pagal F. J. Haidno muziką
* Bereikalingas atsargumas – P. L. Hertelis, 1971 m.
* Terra Archegon, 1972 m. 1980 m. pagal J. Juzeliūno siuitą „Aftikietiški eskizai"
* Akimirkos, 1972 m. pagal S. Prokofjevo muziką
* Skalės koncertas, 1973 m. pagal U. Riatso muziką
* Peras Giuntas, 1974 m. pagal E. H. Grygo muziką

Šaltiniai
---------

1. ↑  Helmutas Šabasevičius. *Alfredas Kondratavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 465 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pasijų procesija, Stuttgart-Bad Cannstatt
Procesija Argentinoje
Basas *Perdoni*, Tarentas
**Procesija** (lot. *processio* – žengimas į priekį, pasirodymas) – religinis ritualas, kurio metu žmonių grupė pagal tam tikras taisykles eina pėsčiomis tam tikra kryptimi ar vietoje, paprastai nešant kokią nors relikviją, vėliavas, palydint kokį nors asmenį.

Skiriamos iškilmingos, gedulingos ir kitokios procesijos.

Religinės eisenos buvo žinomos jau senovės Asirijoje, Babilonijoje, Graikijoje. Šventajame Rašte minima kaip giedodami žmonės lydėjo Sandoros skrynią į Dovydo miestą.

Bažnytinė procesija – tai iškilminga eisena su maldomis, giesmėmis, muzika. Rengiamos procesijos ypatingomis progomis arba per įprastas liturgines pamaldas, kuriose dalyvauja visi ar tik kai kurie pamaldų dalyviai. Jų metu prašoma Dievo užtarimo, dėkojama jam, pagerbiami gyvieji ir mirusieji. Eisenos priekyje nešamas kryžius, baldakimas, o abipus arba už jo – vėliavos, altorėliai. Ties baldakimu eina aukščiausieji Bažnyčios hierarchai, po jų – kiti tikintieji einantys dviese ar daugiau, lygiuodami, derindamiesi, laikydamiesi vieno dviejų žingsnių distancijos nuo priekyje einančiųjų, nesidairydami atgal. Būtinas procesijų elementas buvo triumfo vartai bei namų, pro kuriuos praeinama, puošimas kilimais. Ypatingų procesijų pabaigoje leidžiami fejerverkai. Po iškilmių triumfo vartai bei kita laikinoji puošyba buvo sunaikinama.
Koordinatės: 55°03′59″š. pl. 22°23′41″r. ilg.﻿ / ﻿55.066449°š. pl. 22.394662°r. ilg.﻿ / 55.066449; 22.394662

|  Viešvilės evangelikų liuteronų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Tikėjimo srovė** | liuteronai |
| **Savivaldybė** | Jurbarko rajonas |
| **Gyvenvietė** | Viešvilė |
| **Adresas** | Klaipėdos g. |
| **Statybinė medžiaga** | Mūras |
| **Pastatyta** | 1737 m. |

**Viešvilės evangelikų liuteronų bažnyčia** – neišlikę evangelikų liuteronų maldos namai, stovėję Viešvilėje, Jurbarko rajone, buvę seniausiais Pagėgių apskrityje. Buvusios bažnyčios vietoje Klaipėdos gatvėje ties nr. 49, nuo Nemuno pusės, pastatytas aukštas medinis atminimo kryžius. Priešingoje gatvės pusėje akmeniu pažymėtos senosios liuteronų kapinės.

Kapų liekanos
Kryžius bažnyčiai atminti
1989 m. rugsėjo 27 d. buvo įregistruota Smalininkų-Viešvilės evangelikų liuteronų bendruomenė. Jos nariai nuo 2004 m. lanko įrengtą naują Smalininkų evangelikų liuteronų bažnyčią.

Istorija
--------

Vokiečių tyrinėtojų Gertrūdos Heinrich-Mortensen (*Gertrud Mortensen*) ir Hanso Mortenseno bei istorikės Ingės Lukšaitės tyrimų duomenimis, Viešvilėje evangelikų liuteronų parapija turėjo būti įsteigta apie 1553 m. Panašiu laiku buvo pastatytos kaimyninių parapijų bažnyčios Ragainėje, Tilžėje, Vilkyškiuose. A. Juškos duomenimis, parapija Viešvilėje pradėjo veikti jau 1549 m. Kiti tyrinėtojai nurodo dar kitą datą, tačiau ji moksliškai nepatvirtinta.

1890-1912 m. istoriografija Viešvilės bažnyčios statybą siejo su kunigaikščiu Albrechtu ir reformacijos sklaida. 1917 m. spalio 14 d. buvo švenčiamas 400 metų parapijos jubiliejus, pažymėjęs parapijos įkūrimą 1517 m. Ši data nurodoma nereguliariai ėjusiame leidinyje „Pfarr - Almanach für die Evangelische Kirchenprovinz Ostrpreussen" paskelbtame Rytprūsių evangelikų bažnyčių ir parapijų bendruomenių įkūrimo sąraše.

Pirmieji maldos namai Viešvilėje pastatyti XVI a. pirmoje pusėje. Čia stovėjusios bažnyčios keletą kartų buvo naikinamos gaisrų: 1556-1564 m. 1656 m. 1734 m. paskutinį kartą – 1808 m. 

1734-1737 m. pastatyta nauja mūrinė bažnyčia. XIX a. pradžioje dėl žaibo sukelto gaisro apdegė, ją teko rekonstruoti. 1822 m. įrengti rokoko stiliaus vargonai. 1895 m. bažnyčiai sumūrytas varpinės bokštas su laikrodžiu. 

1911 m. kunigas Max Glang organizavo lėšų rinkimą Viešvilės bažnyčios remontui. 1912 m. ji iš esmės rekonstruota. Po statybos darbų už altoriaus esantį langą papuošė vitražai su dviem medalionais, kurių viename pavaizduotas reformacijos pradininkas Martynas Liuteris, kitame - jo sekėjas Prūsijos kunigaikštis Albrechtas.

Per II pasaulinį karą Viešvilės siluete išsiskiriančią bažnyčią 1944 m. sugriovė vokiečių kariuomenės artilerija.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5  Dainius Elertas. Evangelikų liuteronų bažnyčios Viešvilėje „pasendinimo" istoriografinis kontekstas (Klaipėdos universitetas)

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Maldos namai Lietuvoje#Evangelikų liuteronų bažnyčios
* Viešvilės kaimo ir parapijos kūrimosi prielaidos *mlaikas.lt*
* Viešvilė - Wischwill Archyvuota kopija 2018-07-01 iš Wayback Machine projekto.
**Ekonomija** – LDK valstybinė žemės valda, iš kurios pajamos ėjo Lenkijos karaliui. Tai buvo jam atlyginimas už Lietuvos didžiojo kunigaikščio pareigas, kartu ir lėšos jo dvarui išlaikyti. Dėl to ekonomija dar buvo vadinama karaliaus sosto dvaru.

Atsiradimas
-----------

1572 m. mirus Žygimantui Augustui, pasibaigė Gediminaičių dinastija ir Lenkijos ir Lietuvos valstybėje prasidėjo renkamų valdovų epocha. Iškilo jų ir jų dvarų išlaikymo problemos – naujieji svetimšaliai valdovai neturėjo valstybėje nuosavų žemės valdų, bajorija akylai sekė, kad jie nepainiotų valstybės ir savo iždų. 1589 m. valstybės seimas priėmė įstatymą, vadinamąją konstituciją „Nutarimas dėl karaliaus pajamų LDK", kuriuo karaliaus stalui priskiriami:

„…Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje Gardinas su viskuo, Šiauliai su viskuo *post decessum moderni possessoris*, Brestas su Kobrinu su viskuo, Alytus su viskuo. Ir senieji muitai turi būti niekam kitam neatiduoti, kad iš jų eitų pajamos LDK iždui, tačiau paliekant kiekvienam teisę juos rinkti, jei ši teisė senesnė už šią konstituciją".

Taip LDK buvo įsteigtos ekonomijos. Jų organizavimo ir būsimo valdymo tvarka buvo smulkiau išdėstyta 1588 m. pradžioje parengtame ir į Lietuvos Metriką įrašytame Zigmanto Vazos rašte. Buvo numatyta, kad pajamos iš šių valdų eis į valdovų asmeninį iždą ir bus skiriamos valdovo ir dvaro išlaikymui. Valdovai negalės šių valdų užstatyti, įkeisti, mainyti, atiduoti kam nors iki gyvos galvos. Jie galėjo jas atiduoti valdyti už sutartą atlyginimą tik tam tikram laikui ir tik LDK piliečiams.

Ekonomijos
----------

Ekonomijos sudarytos 1589 m:

* Alytaus ekonomija
* Šiaulių ekonomija
* Gardino ekonomija
* Brastos-Kobrino ekonomija
* Mogiliavo ekonomija

Administravimas
---------------

Iš pradžių ekonomijos buvo suskirstytos į traktus ir vaitystes, nuo XVIII a. vidurio – gubernijas ir raktus. Karalius paprastai jas nuomodavo Lietuvos didikams. 

XVIII a. pabaigoje 4 ekonomijose (Mogiliavo ekonomija buvo 1772 m. prijungta prie Rusijos) buvo 17 gubernijų, 135 raktai, 71 dvaras, 30 miestų ir 1084 kaimai. Visos ekonomijos turėjo 0,5 mln. ha žemės, 120 tūkst. gyventojų. Po paskutiniojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo, Lietuvą prijungus prie Rusijos imperijos 1795 m. ekonomijos panaikintos. Jų žemės kaip privatūs dvarai atiduotos Rusijos dvarininkams.

Šaltiniai
---------

* *Ekonomija*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ekonominė krizė** – ryškus pasaulio, žemyno, šalies ar regiono, atskiro ekonominio objekto ar subjekto ekonominės būsenos pablogėjimas. Ekonominė krizė gali išsirutulioti net iki neramumų ar socialinio sprogimo. Pagal tam tikras teorijas ekonominė krizė yra neišvengiama ekonominio ciklo dalis.

Krizės bruožai
--------------

Ekonominė krizė pasireiškia žymiu gamybos apimties sumažėjimu, susiklosčiusių gamybinių ir prekybinių ryšių trūkinėjimu, įmonių, įstaigų, bankų bankrutavimu, nacionalinės valiutos nuvertėjimu, biudžeto deficitu, nedarbo augimu, techninio atnaujinimo sulėtėjimu. Krizės metu sumažėja realios vidutinės gyventojų pajamos.

kai kurios ekonominės krizės turi ir kitas priežastis, kaip antai Rusijos finansų krizė 2003–2004 m buvo valstybės politikos padarinys, kai tiesiog valstybės institucijų sprendimu buvo keičiamos pinigų kupiūros. Visas įmones ištiko depresija ir gamybos pertrūkiai.

Krizės išvengimo priemonės
--------------------------

Šiuolaikinės socialiai orientuotos rinkos ekonomikos turi galingų svertų krizių padariniams švelninti – mokesčių politika, palūkanų normos pokyčiai, nacionalinių rezervų panaudojimas, pastangų derinimas tarptautiniu mastu.
Priemonės krizės padariniams verslo subjektuose šalinti.

Krizės pasižymi konkrečiais neigiamais padariniais ir verslo subjektams esančiais krizės veikimo teritorijose. Jei tai ekonominė krizė, tai sulėtėja įmonių apyvartos, krenta vartotojų produkcijos perkamumo galia, mažiau nuperkama įmonių pagamintos produkcijos. Įmonės priverstos mažinti pelno santykį tuo apribodamos savo plėtrą, darbuotojų skatinimą ir investavimo veiksmus. Jei tai finansų krizė tai pablogėja pasiskolinimo galimybės, investavimas į plėtrą, naujausias technologijas, gamybinė bazę. Gali tekti net atleisti dalį darbuotojų, kas padidiną darbo krūvius likusiems ir pablogina įmonės konkurencines galimybes.

Krizės atveju diesnis darbo krūvis tenka visiems verslo subjektų dalims: administracijai, vadybos sektoriui, kitiems darbuotojams.
Pačiu sėkmingiausiu krizės sprendimo variantu būtų laikoma naujausių įmonių veiklos planavimų metodų, vadybos sprendimų, dabo našumo technologijų greitam įdiegimui ir pritaikymui.

Todėl sėkmingam verslo subjektų darbui būtina dar ikikriziniu periodu aktyviai domėtis ir diegti naujausias prieinamas darbo metodikas ir prieinamus pasiekimus. Tam tinka:

* naujausios publikacijos ekonomikos vystymo temomis periodiniuose laidiniuose
* naujausios mokslinės ekonomikos vystymo teorijos įvairių ekonomikos specialistų, teoretikų ir ekonomikos praktikų
* naujausios skelbiamos verslo subjektų apyvartos ir pardavimų didinimo teorijos
* verslo subjektams skirtų seminarų ir kitų specialių renginių stebėjimas ir dalyvavimas juose
**2009 metų meteoritas Latvijoje** buvo Švedijos bendrovės Tele 2 padalinio Latvijoje viešųjų ryšių akcija, kurios metu paskelbta, kad į Latvijos šiaurinę dalį nukrito meteoritas, o vėliau išaiškėjo, kad tai yra klastotė. 

2009 m. spalio 25 d. pranešta, kad šiaurės Latvijoje, netoli Mazsalacos nukrito meteoritas ir išmušė kraterį. Ant kojų buvo sukelta gaisrinė, policija ir armija. Taip pat buvo nufilmuotas mėgėjiškas klipas, kur studentas Ancis Steinbergs su draugais įvykio vietoje šneka apie meteoritą. Šis klipas įdėtas į Youtube, vėliau rodytas žinių laidose, naujienų portaluose. 

Atvykę specialistai aptiko 9-10 m skersmens ir 2-3 m gylio kraterį su termito liekanomis. Nors pirmasis atvykęs geologijos specialistas Uldis Nulle pareiškė, kad krateris greičiausiai meteoritinės kilmės, tačiau detalesniais tyrimais nustatyta, kad tai žmonių iškasta duobė, kurioje išlydytas termitas. 

Spalio 27 d. bendrovė Tele-2 paskelbė, kad tai jos surengtas pokštas, siekiant išblaškyti krizės kamuojamus Latvijos gyventojus. Bendrovė pažadėjo atlyginti nuostolius.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
| **Bazilis Valickis** |
| --- |
|  |
| Valickiai |
| Herbas „Łada" |
| Herbas „Łada" |
|  |
| Gimė | 1726 m. |
| Mirė | 1802 m. gruodžio 28 d. (~76 metai) |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Baltojo erelio ordinasBaltojo erelio ordinas |

**Bazilis Valickis** (g. apie 1726 m. – m. 1802 m. gruodžio 28 d.) – Ravos žemės generolas 1782 m. Karūnos armijos generolas-majoras, Ravos vaivada 1774–1789 m. Sochačevo kaštelionas 1758–1772 m. Ravos vėliavininkas iki 1759 m. rLiaudies kavalerijos rotmistras 1777–1790 m. Ketverių metų seimo narys, senatorius.

Biografija
----------

Baigė studijas Prancūzijoje, reformų rėmėjas ir skatintojas, Stanislovo Augusto Poniatovskio patarėjas. ATR padalijimo seime (1773–1775) prisijungė prie Adamo Poninskio konfederacijos, Andriaus Mokronovskio konfederacijos narys 1776 m. Nuolatinės tarybos policijos departamento narys 1777 m. Buvo Ketverių metų seimo konfederacijos narys.

Šeima
-----

Buvo vedęs Rozaliją Nieborsą (santuoka 1748 m.), nuo santuokos su kuria turėjo septynis vaikus – du sūnus (Juzefą ir Kazimierą) ir penkias dukteris.

Pastatė rūmus Moloj Visoj, pradėta gyventi juose 1786 m. 1776 m. įkūrė ten parką.

1775 m. apdovanotas Baltojo erelio ordinu. 1767 m. tapo Švento Stanislovo ordino kavalieriumi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Wincenty Skrzetuski, Prawo Polityczne Narodu Polskiego, t. I, Warszawa 1782, [b.n.s]
2. ↑  Ryszard Chojecki, Patriotyczna opozycja na sejmie 1773 r. w: Kwartalnik Historyczny, LXXIX, nr 3, 1972, s. 545–562.
3. ↑  Volumina Legum, t. VIII, Petersburg 1860, s. 527.
4. ↑  Kolęda warszawska na rok 1777, Warszawa 1777, [b.n.s]
5. ↑   Kalendarzyk narodowy y obcy na rok … 1792. …, Warszawa 1791, s. 309.
6. ↑  Sejm Wielki.pl
7. ↑  Morawski Zdzisław, Gdzie ten dom, gdzie ten świat, Warszawa 1994.
8. ↑  Kawalerowie i statuty Orderu Orła Białego 1705–2008, 2008, s. 216.
9. ↑  Zbigniew Dunin-Wilczyński, Order Świętego Stanisława, Warszawa 2006, s. 179.


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Kazimieras Granovskis** |  **Ravos vaivada**1774–1789 | Po to:**-** |
*Šis straipsnis apie Šiaulių miesto rajoną. Apie kaimą Pakruojo rajone skaitykite straipsnyje Bačiūnai (Pakruojis).*

| Bačiūnai |
| --- |
| Vietovė prijungta prie miesto XX a. |
| Bačiūnai iš oro |
|  |
| 

BačiūnaiBačiūnai

 |
| **Koordinatės** | 55°52′23″š. pl. 23°20′38″r. ilg.﻿ / ﻿55.873°š. pl. 23.344°r. ilg.﻿ / 55.873; 23.344﻿ (Bačiūnai)Koordinatės: 55°52′23″š. pl. 23°20′38″r. ilg.﻿ / ﻿55.873°š. pl. 23.344°r. ilg.﻿ / 55.873; 23.344﻿ (Bačiūnai) |
|  |
| **Apskritis** | Šiaulių apskrities vėliava Šiaulių apskritis |
| **Savivaldybė** | Šiaulių miesto savivaldybės vėliava Šiaulių miesto savivaldybė |
| **Seniūnija** | Rėkyvos seniūnija |

**Bačiūnai** – Šiaulių miesto dalis, esanti rytinėje Rėkyvos ežero pakrantėje tarp Margių šiaurėje ir Rėkyvos pietuose. Rytuose nuo Lingailių miško gyvenvietę skiria Šimšos kanalas.

Etimologija
-----------

Gyvenvietės pavadinimas kilęs nuo pirmųjų gyventojų pavardės.

Istorija
--------

Rėkyvos dvaro savininkas Mauricijus Pranciškus Karpis šioje apylinkėje buvo įsteigęs ūkį ir malūną. 1923 m. Bačiūnai priklausė Šiaulių apskričiai, čia gyveno 91 gyventojas. 1922 m. išparceliuojant dvarus, ūkio pastatus iš Felikso Karpio nusipirko Amerikos lietuvių akcinė bendrovė, kuri 1923 m. buvusiame tvarte įrengė elektrinę. Iki valstybinio Piktmiškio durpyno, kurį bendrovė gavo panaudai iš Žemės ūkio ir valstybės turtų ministerijos 20 metų, buvo nutiestas siaurasis 600 mm geležinkelis, kuriuo arkliais traukiamais vežimėliais durpės buvo vežamos į Bačiūnus.

1923 m. rugsėjo mėn. 2 km 6 kV įtampos elektros linija buvo nutiesta į Piktmiškio durpynus. Tai buvo pirmasis aukštos įtampos generatorius ir pirmoji aukštos įtampos linija Lietuvoje. Vėliau tokios linijos pasiekė Šilėnus, Radviliškį, Šiaulius. 1929 m. Bačiūnuose jau buvo pagaminta 2230 MWh elektros energijos.

Nuo elektrinės statybos pradžios, o ypač po atidarymo gyvenvietė pradėjo augti, joje įsikūrė elektrinės darbuotojų šeimos. Darbuotojams buvo pastatyti du šešių butų namai. Tačiau, kai 1939–1941 m. pastačius Rėkyvos elektrinę Bačiūnų elektrinės reikšmė sumažėjo, dalis elektrinės darbuotojų persikėlė į Rėkyvą. 1959 m. pirmoji Lietuvoje 6 kilovoltų generatorinės įtampos elektrinė buvo užkonservuota, o vėliau ir išmontuota. Išmontuotas ir siaurasis geležinkelis. Elektrinės pastatai kurį laiką buvo naudojami Šiaulių šilumos tinklų (dabar AB „Šiaulių energija") ūkio reikalams, vėliau privatizuoti. Dabar juose įsikūrusi baldų gamybos įmonė.

Apie 1965 m. greta Bačiūnų esantys krūmais apžėlę buvusio dvaro laukai buvo pradėti dalyti Šiaulių miesto gyventojų kolektyviniams sodams. Nuo 1990 m. dalis soduose pastatytų vasarnamių pradėti perstatyti į gyvenamuosius namus, todėl gyvenvietės nuolatinių gyventojų skaičius nuolat auga.

Nuo 2004 m. Bačiūnai priskirti įsteigtai Rėkyvos seniūnijai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Baltic Maps. „Žemėlapis koordinatėmis 55.87 ir 23.34" (Map). „Jāņa sēta" Ltd.  Trūksta arba tuščias parametras `|title=` (pagalba); `|access-date=` parametras reikalauja parametro `|url=` (pagalba)
Koordinatės: 55°47′58″š. pl. 23°08′33″r. ilg.﻿ / ﻿55.799439°š. pl. 23.142612°r. ilg.﻿ / 55.799439; 23.142612


|  |
| --- |
| **Bazilionų mokykla-daugiafunkcis centras** |
| [[Vaizdas:|Bazilionų mokykla-daugiafunkcis centras herbas|center|100px]] |
|  |
| **Adresas** | B. Mejerytės g. 1, Bazilionai |
| **Direktorius(-ė)** | Rimantas Gorys |
| **Mokinių skaičius** | 219 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 21 |

**Šiaulių rajono Bazilionų mokykla-daugiafunkcis centras** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šiaulių raj. Bazilionuose, B. Mejerytės g. 1, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190057742.

Istorija
--------

1773 m. miestelyje apsigyvenę vienuoliai bazilijonai įkūrė pradžios mokyklą, kuri 1793 m. pertvarkyta į šešiametę mokyklą, ją tais metais lankė 192 mokiniai, bet kai kuriais metais mokinių skaičius siekdavo ir 300. 1825 m. rusai mokyklą pavertė keturmete. Po 1832 m. sukilimo rusai nusavino vienuolyno turtus, vienuolius iškėlė į Vilnių, o vienuolyne apgyvendino stačiatikių vienuolius. 1835 m. vienuolynas ir mokykla panaikinti.

1973 m. tapo Padubysio vidurine mokykla, 1989 m. Bazilionų vidurine mokykla. 2010 m. prie mokyklos prijungtas Bazilionų vaikų darželis ir mokykla tapo Bazilionų vidurine mokykla-darželiu, 2014 m. reorganizuota į Bazilionų mokyklą-daugiafunkcį centrą, veikė Gruzdžių gimnazijos Bazilionų skyrius.

Direktoriai
-----------

* Rimantas Gorys

Žymūs mokytojai
---------------

* Barbora Mejerytė;
* Mindaugas Stakvilevičius.

Žymūs mokiniai
--------------

* Vacys Bagdonavičius, filosofijos istorikas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mokykla. Lm.lt (tikrinta 2022-04-10).

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
| Bačas*Бач* |
| --- |
| *Bačos fortas* |
|  |
| 

BačasBačas

45°23′0″ š. pl. 19°14′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.38333°š. pl. 19.23333°r. ilg.﻿ / 45.38333; 19.23333﻿ (Bačas)Koordinatės: 45°23′0″ š. pl. 19°14′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.38333°š. pl. 19.23333°r. ilg.﻿ / 45.38333; 19.23333﻿ (Bačas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Serbijos vėliava Serbija |
| **Regionas** | Vojvodina |
| **Apygarda** | Pietų Bačka |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 6 087  |
|  |
|  **Vikiteka** | Bačas |

**Bačas** (serb.: *Бач*) – miestas Serbijos Pietų Bačkos apygardoje, Vojvodinos provincijoje. Per 6 tūkst. gyventojų. Miestas davė pavadinimą Bačkos sričiai.

Istorija
--------

Tai vienas seniausių Vojvodinos niestų, pirmąkart paminėtas 535 m. Rytų Romos imperatoriaus Justiniano laiške. Archeologiniai tyrinėjimai rodo, kad šioje vietoje buvo senovės Romos gyvenvietė. 873 m. miestas paminėtas kaip avarų tvirtovė, kurioje gyveno tiek avarai, tiek slavai. Tuo metu Bačkos srityje ir Bačo mieste gyveno ir slavus krikštijo Šv. Metodijus, kirilicos sukūrėjas. IX–X a. miestas vadintas Bagasinu. Dabartinis pavadinimas pirmąkart paminėtas 1094 m. 1111 m. jo parapija įvardijama *Bache* .

X a. Bačkos sritis priklausė Vengrijos karalystei. Viduramžiais Bačas buvo Bač-Bodrogo komitato sostine. Šio komitato įsteigimo data nėra dokumentiškai tiksliai nustatyta, tačiau pirmasis komitato prefektas Vidas paminėtas 1074 m.

Nuorodos
--------

1. ↑  Dr. Miloš Blagojević, Istorijski atlas, Beograd, 1999
2. ↑   Archyvuota kopija 2007-01-04 iš Wayback Machine projekto.