recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Sudaužytas stoties laikrodis. Naikinimo aktas įvyko šalyje, šiaip jau turinčioje stiprias drausmingo elgesio tradicijas ir labai žemą nusikaltimų lygį (Dubendorfas, Šveicarija)
**Vandalizmas** – sąmoningas kultūros vertybių naikinimas. Dažniausiai vandalizmu užsiima pavieniai asmenys ar visuomenei priešiškos grupės. Istorinio lūžio tarpsniais pasitaiko ir valstybinio masto vandalizmo, kuomet masiškai ir neatsižvelgiant į vertę naikinami su praeityje buvusia valdžia susiję pastatai (pavyzdžiui, bažnyčios), meno kūriniai ar net mašinos (pavyzdžiui, varpai), taip demonstruojant valdžios pasikeitimą.

Vandalų nusiaubtos Kėdainių Kauno gatvės kapinės
Vandalizmas būdingas įvairioms epochoms ir civilizacijoms, pavyzdžiui, įsilaužimas į Egipto piramides, Graikijos ir Artimųjų Rytų romėnų statulų ir kitų meno vertybių plėšimas, Napoleono I kariuomenės plėšikavimas Maskvoje 1812 m.

Etimologija
-----------

Pavadinimas kilęs iš rytų germanų genčių, gyvenusių tarp Vyslos ir Oderio, bei, pagal neteisingai iki XVII a. vyravusią nuomonę, 455 m. nusiaubusių Romą, pavadinimo. Šį pavadinimą panaudojo Anri Gregorua, Blua vyskupas, apibūdindamas Prancūzijos respublikonų armijos veiksmus 1794 m. sausio mėnesį vykusioje Prancūzijos revoliucijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vandalizmas. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2021-11-22).

Nuorodos
--------

* Vandalizmas Vikipedijoje
| **Elena Jakubauskienė-Radlinskaitė** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. gegužės 21 d. (67 metai)Kaišiadoryse |
|  |
| Veikla | muzikos mokytoja ir chorvedė. |

**Elena Jakubauskienė-Radlinskaitė** (1955 m. gegužės 21 d. Kaišiadoryse) – muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija
----------

1963–1973 m. mokėsi Kaišiadorių vaikų muzikos mokykloje (A. Dzimidavičiaus akordeono ir M. Natanovičiaus smuiko klasėse), dainavo A. Pugžlienės vadovaujamame chore. 1973–1977 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. D. Pečkaitienė). 1978–1984 m. neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. N. Kazakauskienės klasė).

Nuo 1976 m. pradėjo dėstyti muziką Kaišiadorių 1-ojoje vidurinėje mokykloje, vadovauti jaunučių ir jaunių chorams.

Nuo 1978 m. Kaišiadorių 2-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, jaunių ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovė, nuo 1984 m. jaunių ir merginų chorų vadovė. Merginų chorą parengė 1987 m. respublikinei moksleivių dainų šventei Vilniuje. Mokytojos parengti jaunieji dainininkai buvo 1978 ir 1982 m. respublikinių „Dainų dainelės" konkursų laureatai.

Nuo 1987 m. Kaišiadorių vaikų muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1996 m. vyresnioji mokytoja, chorinio dainavimo skyriaus jaunių choro vadovė. Chorą parengdavo Kaišiadorių rajono dainų šventėms, 1990–1991 m. jis dalyvavo vaikų ir jaunimo chorų festivalyje „Dainuok, jaunoji Lietuva" Kaišiadoryse, Kaune ir Vilniuje, 1990 m. Lietuvos tautinėje dainų šventėje, 1993 m. regioninėje dainų šventėje Alytuje, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Vilniuje, 1997 chorų festivalyje Kaune ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventėje Vilniuje. Mokytoja – Kaišiadorių rajono dainų švenčių jaunių chorų vyr. dirigentė.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Gleivių metodas** (dar vadinamas ***Bilingso metodu*** arba ***ovuliacijos metodu***) – tai šeimos planavimo būdas, kuris remiasi kasdieniu moters gimdos kaklelio gleivių tikrinimu siekiant nustatyti vaisingąsias dienas.

Šis metodas geriausias tuomet, kai dėl nereguliarių mėnesinių negali būti naudojamas kalendorinis metodas, taip pat nesant galimybei taikyti temperatūrinį metodą (dėl ligos, aplinkos pokyčių, streso, alkoholio ir pan.). Šis metodas sunkiau pritaikomas sergant makšties ar gimdos kaklelio infekcija.
Naudojantis šiuo metodu, reikia kasdien tikrinti gleives, kurios keičiasi moters ciklo metu. Esant nevaisingoms dienoms prieš ovuliaciją, gleivių ant išorinių lytinių organų nebūna, vulvos srityje jaučiamas sausumas. Nevaisingu laikotarpiu po ovuliacijos – gali jaustis drėgnumas arba sausumas, gleivės baltos, lipnios. Vaisinguoju laikotarpiu gleivės būna tąsios, slidžios ir skaidrios, gali būti balzganos. Ovuliacijos dieną ypač tąsios, slidžios, primena nevirtą kiaušinio baltymą.

Gleivių metodas gali būti kartu naudojamas kartu su temperatūriniu metodu (tuomet vadinama simptoterminiu metodu).

Metodą aprašė australų gydytojų pora Evelina ir Džonas Bilingsai (*Evelyn Billings and John Billings*) apie 1970-uosius, todėl tiksliau būtų vadinti ne Bilingso metodu, bet Bilingsų.
**Matiasas Kvadas** (vok. *Matthias Quad*; 1557 m. – 1613 m. spalio 29 d.) – Nyderlandų kartografas ir graviūrininkas, dirbęs Kelne. Pirmasis kartografas, Europos žemėlapiuose vaizdavęs tarptautines sienas.

Biografija
----------

Gimė ir graviūravimo išmoko Nyderlanduose. Apie 1580 m. persikėlė į Heidelbergą ar Kelną. Žemėlapių leidyboje dirbo kartu su Johann Bussemacher.

Žemėlapiai
----------

1592 m. kartu su Johann Bussemacher išleido 38 žemėlapių Europos atlasą. 1594 m. jį išplėtė iki 50 žemėlapių. Vėliau, 1599 m. išleido 82 žemėlapių „Geographisches Handtbuch", 1608 m. – 86 žemėlapių „Fasciculus Geographicus" (su J. Busemacheriu). Kai kuriuose M. Kvado žemėlapiuose vaizduojama „Europa Regina" personifikacija.

* 1593 m. Prūsijos žemėlapis, kurio šiaurės rytiniame pakraštyje pažymėtos kai kurios Lietuvos vietovės (išleistas kartu su Johann Bussemacher)
* 1599 m. „Geographisches Handtbuch" pasaulio žemėlapis, kuriame pažymėta ir Lietuva
* 1600 m. Europos politinis žemėlapis, kuriame pažymėtos šalių ribos, taip pat matomos ir Lietuvos vietovės

Šaltiniai
---------

1. ↑  Helmut Walser Smith. The Continuities of German History. – Cambridge University Press, 2008 // psl. 44.
2. ↑  Quad, Matthias. Geographicus.com (tikrinta 2022-01-01).
3. ↑  Antique maps by Matthias Quad. Raremaps.com (tikrinta 2022-01-01).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kazimieras Žalalis
**Kazimieras Žalalis** (1917 m. vasario 10 d. Rozinovskio apyl. Baltarusija – 1984 m. birželio 4 d. Kiduliuose) – vargonininkas.

Biografija
----------

Vaikystė prabėgo Molėtų rajone, Skudutiškyje. Vargonuoti mokėsi pas Utenos ir kitų parapijų vargonininkus.

Savarankišką vargonininko kelią pradėjo būdamas 17 metų, o pirmoji darbo vieta buvo Pakalniai, Utenos rajone. Vėliau dirbo Skudutiškyje, Stirniuose, Tauragnuose. Nuo 1956 metų darbuojasi Žemaitijoje: Pikeliuose, Mažeikių raj. Alsėdžiuose, Plungės raj. Nuo 1959 metų pradėjo dirbti Telšių rajono Žarėnų bažnyčioje. Kurį laiką Žarėnuose dirbo didelis muzikos, giesmės mylėtojas, gražų balsą turėjęs kunigas Klemensas Arlauskas. Jų bendromis pastangomis labai sutvirtėjo bažnyčios choras, giedodavęs 4-riais balsais mišparus, kun. Gedimino Jono Šukio, Juozo Naujalio, J. G. Zangl „Šv. Liudviko", J. Gruber „Šv. Onos" ir „Šv. Cecilijos", G. E. Stehle „Salve Regina" mišias.

nuo 1967 metų iki 1981-jų, pakviestas Akmenės klebono Antano Vaičiaus (vėliau tapusio Telšių vyskupu), darbavosi Akmenėje, kur buvo pajėgus choras, jį papildė naujais choristais.

Sušlubavus sveikatai, kanauninko Juozo Barkausko pakviestas, persikėlė į Kidulius, Šakių rajone, kur dirbo iki mirties. Atvykęs į Kidulius, atnaujino, papildė naujais nariais bažnyčios chorą, kuris giedojo per ark. Liudo Povilionio vizitaciją.
Įvairiose Lietuvos vietose besidarbuodamas stengėsi atnaujinti chorų repertuarą, papildyti naujais kūriniais. Susirašinėjo, keitėsi kūriniais su ilgamečiu Švenčionių vargonininku J. Deveikiu, Plungės bažnyčios vargonininku Antanu Pociumi, Telšių – V. Stakaniu ir kt.

Palaidotas Utenos rajone, Tauragnų kapinėse. 

K. Žalalio brolis Vaclovas Žalalis taip pat buvo vargonininkas, dirbęs Linkmenų, Kriaunų, Kuktiškių, Balninkų parapijose.

K. Žalalio sūnus Stasys Žalalis (1943 m. balandžio 21 d. Skudutiškio k. Molėtų r. – 2013 m. spalio 6 d. Šiauliuose) – Lietuvos pedagogas, chorvedys, vargonininkas.

Literatūra
----------

Maestro Stasys Žalalis / Birutė Žymantienė. – Šiauliai: K. J. Vasiliausko leidykla „Lucilijus", 2014. – 284 p. Iliustr. – ISBN 978-9955-32-264-1
**Elena Kniūkštaitė** (g. 1950 m. birželio 12 d. Kartenoje, Kretingos raj.) – Lietuvos tautodailininkė tapytoja.

Biografija
----------

1971 m. baigė fotografiją Vilniaus technologiniame technikume. 1975–1976 m. dirbo Vilniaus universiteto bibliotekos fotolaboratorijoje, nuo 1976 m. – Liaudies buities muziejaus Rumšiškėse restauratorė.

Kūryba
------

Nutapė figūrinių kompozicijų („Joninių naktį" 1973 m. „Krikštynos" 1976 m. „Karuselė" 1978 m. „Vakaras prie Minijos" 1984 m. triptikas „Pienių žydėjimas" 1999 m. „Šv. Morta", „Margarita", 2005 m.), portretų („Tėvai" 1972 m. „Aš, mama, brolis ir pusseserė" 1975 m.), peizažų („Nida" 1976 m. „Pasivaikščiojimas" 1986 m. „Peizažas su ąžuolais" 1992 m.), natiurmortų. Pasak Elenos kūrybą analizavusių dailėtyrininkų, jos paveiksluose atsispindi savita liaudiška pasaulėjauta, gilus žmogaus būties suvokimas. Ankstyvuosiuose paveiksluose naudojami supaprastinti motyvai, vėlesniuose vyrauja sudėtingesnė erdvinė struktūra, panoraminė ir daugiafigūrė kompozicija, krikščioniškos tematikos siužetai. Paveikslams būdinga aiški kompozicinė sandara, vaizdų dekoratyvumas, metaforiškumas, įtaigus koloritas, melancholiška nuotaika, primityvi, tautodailės tradicijai artima tapysena. Nuo 1974 m. dalyvauja parodose. Ji yra apdovanota Pauliaus Galaunės vardo Kultūros ministerijos premija, 2004 metais tapo respublikinio Adomo Varno tapytojų konkurso laureate. 2008 m. Tautodailininkų sąjungos fondas išleido apie Eleną Kniūkštaitę monografiją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rūta Kanopkaitė , „Šeimininkė" 2009 m. gruodžio 10 d. 01:00
2. ↑  Aleksandras Indriulaitis. *Elena Kniūkštaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 320 psl.
3. ↑  Rūta Kanopkaitė , „Šeimininkė" 2009 m. gruodžio 10 d. 01:00
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Techninė analizė** - visuma finansinės analizės technikų, metodų, kuriomis siekiama nuspėti biržos kursus remiantis kursų kitimo (pavyzdžiui, tendencijų) duomenimis, istorija. Tokios analizės tikslas – nustatyti palankų finansinių priemonių (vertybinių popierių, akcijų) pirkimo ar pardavimo laikotarpį, momentą. Techninė analizė remiasi įvairiais indikatoriais.

Priešingai nei fundamentalioji analizė, techninė neatsižvelgia į makroekonominius, ūkio šakų ar atskirų įmonių (mikroekonomika) duomenis. Daroma prielaida, kad visa sprendimui priimti reikalinga informacija apie reikšmingus veiksnius jau atsispindi kursų kreivėje. Be to teigiama, kad įvykiai rinkoje gali analogiškai arba tam tikra forma vėliau pasikartoti, todėl juos (arba jų tendencijas) galima nuspėti naudojant įvairius statistinius, kiekybinius metodus, modelius, taikant geometrijos žinias.
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| CenterElena Micheli |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant: Italijos vėliava Italija** |
| Šiuolaikinė penkiakovė |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2022 Aleksandrija | Individualiai |
| **Sidabras** | 2019 Budapeštas | Individualiai |

**Elena Micheli** (g. 1999 m. balandžio 29 d. Romoje) – Italijos šiuolaikinės penkiakovės sportininkė, olimpietė, daugkartinė pasaulio čempionatų medalininkė.

Biografija
----------

Savo debiutiniame 2016 m. pasaulio šiuolaikinės penkiakovės čempionate Micheli neįveikė kvalifikacinio etapo ir bendroje įskaitoje liko 56-oje vietoje. 2018 m. laimėjo pasaulio universitetų žaidynių aukso medalį penkiakovės individualioje rungtyje. 

2019 m. pasaulio šiuolaikinės penkiakovės čempionate penkiakovininkė iškovojo sidabro medalį penkiakovės individualioje rungtyje bei iškovojo olimpinį kelialapį. Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Micheli buvo eliminuota jojimo rungties metu ir bendroje įskaitoje užėmė 33-ią vietą. 

2022 m. sportininkė pirmą kartą tapo pasaulio čempione. 2023 m. italė laimėjo pasaulio taurės finalą ir pelnė olimpinį kelialapį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Elena Micheli - Biographical information

Nuorodos
--------

* UIPM svetainėje
*Kitos reikšmės – Gelvonų koplyčia.*
Koordinatės: 55°03′54″š. pl. 24°41′45″r. ilg.﻿ / ﻿55.064901°š. pl. 24.695874°r. ilg.﻿ / 55.064901; 24.695874


|  Gelvonų kapinių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Širvintų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Gelvonai |
| **Adresas** | Vilniaus g. |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | XIX a. |

**Gelvonų kapinių koplyčia** – medinė koplyčia, stovinti Širvintų rajone, Gelvonų miestelio kapinėse, prie kelio  **4305**  Musninkai–Čiobiškis–Gelvonai–Vytinė . Koplyčia pagal paskirtį nenaudojama, išlikę bažnytinio interjero fragmentai (altorius, balkonas).

Koplyčia stūkso kapinių viduryje. Iki jos nuo kapinių vartų veda pagrindinis takas. Šalia stovi apgriuvusi mūrinė koplytėlė. Koplyčios statinys stačiakampio plano, be apsidės, priekiniu fasadu orientuota į vakarus (vartų pusę). Stogas trišlaitis, dengtas malksnomis, su bokšteliu, kurį vainikuoja geležinis kryžius.

* Koplyčią supa kapai
* Altoriaus vieta
* Vaizdas į balkoną

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gelvonų kapinių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Monografija „Gelvonai"
**Muhamadas Junusas** 2004 m.
**Muhammad Yunus** (**Muhamadas Junusas**; bengalų k.: মুহাম্মদ ইউনুস, **Muhāmmad Iunus**; g. 1940 m. birželio 28 d. Čitagonge) – Bangladešo bankininkas, ekonomistas.

Muhamadas Junusas įsteigė Grameen Bank banką, kuris išplėtojo mikrokreditų sistemą Bangladeše bei kitose Azijos valstybės bei praplėtė mikrofinansavimo galimybes skurdiems gyventojams. Už savo veiklą M. Junusas apdovanotas Nobelio taikos premija (2006 m.).

Išsilavinimas, veikla
---------------------

Muhamadas Junusas baigė ekonomikos studijas. 1970 m. Vanderbilto universitete apgynė ekonomiko daktaro laipsnį (JAV).
1970–1972 m. dirbo universitete (Middle Tennessee State University, Tennessee.
1972 m. tapo profesoriumi (Chittagong University, Bangladešas).

1976 m. projektų vadovas Grameen Bank.
1983 m. vadovaujantysis banko direktorius.
Nuo 1996 m. Bangladešo vyriausybės patarėjas.

Nuorodos
--------

* Bangladesch.org informacija
* Nobelio taikos premija paskirta mikrokredito idėjos autoriui, „vargšų bankininkui" Mahommad Yunus Archyvuota kopija 2007-03-13 iš Wayback Machine projekto.
* Konferencija apie mikrokreditą ir kovą su skurdu Archyvuota kopija 2007-03-11 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Muhamadas Junusas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Mudaus nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| 42 m aukščio Mudaus krioklys; apie 10 km į šiaurę nuo pagrindinio įėjimo 42 m aukščio Mudaus krioklys; apie 10 km į šiaurę nuo pagrindinio įėjimo |
| **Vieta:** | Norbotenas, Švedija |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Jelivarė (*Gällivare*) |
| **Koordinatės:** | 66°54′40″ š. pl. 20°10′40″ r. ilg.﻿ / ﻿66.91111°š. pl. 20.17778°r. ilg.﻿ / 66.91111; 20.17778Koordinatės: 66°54′40″ š. pl. 20°10′40″ r. ilg.﻿ / ﻿66.91111°š. pl. 20.17778°r. ilg.﻿ / 66.91111; 20.17778 |
| **Plotas:** | 493,4 km² |
| **Įkurtas:** | 1942 m. |
| **Valdymas:** | Švedijos Gamtosaugos agentūra (*Naturvårdsverket*) |

**Mudaus nacionalinis parkas** (šved. *Muddus*) yra Švedijos šiaurėje, Laplandijoje, Norboteno lene, prie Luleelveno vidurupio; apie 100 km nuo Galivarės (*Gällivare*) miesto.

Mudaus nacionalinis parkas pažymėtas Nr.6
Parke vyrauja spygliuočių miškai, pelkės, nedideli ežerai. Čia peri gulbės giesmininkės, želmeninės žąsys, įvairios antys ir stibynuočiai. Yra lokių, lūšių, ernių. Parke galima rasti apie 115 paukščių rūšių.

Maždaug pusę parko ploto užima miškai, o kitą pusę − ežerai ir pelkės.

Parkas yra Švedijos teritorijoje, kurioje iškrenta daugiausia kritulių, palyginus su kitomis šalies vietomis.

Mudaus nacionalinis parkas įkurtas 1942 m. 1984 m. parko ribos buvo išplėstos.

Nuorodos
--------

* Mudaus nacionalinis parkas Archyvuota kopija 2009-04-04 iš Wayback Machine projekto. (anglų, švedų k.)
Petavijus (Nr. 10) piečiau Derlingumo jūros (Nr. 2)
**Petavijus** (lot. *Petavius*, 25°06′p. pl. 60°24′r. ilg.﻿ / ﻿25.1°p. pl. 60.4°r. ilg.﻿ / -25.1; 60.4) – smūginis Mėnulio krateris, esantis į pietus nuo Derlingumo jūros. Pavadintas XVII a. prancūzų metraštininko Deniso Peto (lotyniškai Petavijus, 1583−1652) garbei.

Petavijus su palydoviniais krateriais
Petavijaus krateris (10, žr. schemą) yra piečiau Derlingumo jūros (2) esančioje kraterių grupėje. Jo skersmuo 175−188 km. Jo sienos labai sudėtingos su daug terasų ir įdubų. Centre yra stambus 36 km pagrindo dydžio kalno masyvas su keletu viršukalnių. Į pietryčius nuo masyvo yra 2 km skersmens krateris. Dugne yra keletas sinusinės formos įdubusių raukšlių (*Rimae Petavius*), iš kurių didžiausia siekia 50 km ilgį ir eina iš centrinio masyvo. Petavijaus dugno rytinėje pusėje eina 95 km ilgio įduba. Šiauriau Petavijaus, prie pat Derlingumo jūros pakraščio yra mažesnis krateris Petavijus B (skersmuo 35 km), turintis ryškių spindulių sistemą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Moore, Patrick; Rees, Robin. *Patrick Moore's Data Book of Astronomy*. Cambridge University Press, 2014, p. 71
2. ↑  Peter, Grego. *The Moon and How to Observe It*. Springer Science & Business Media, 2010, p. 218−219
Klijų tūbelė su plačiu aiškiu peteliu
**Petelis**, *petys* (angl. *shoulder* 'petys') – tūbelių, buteliukų, ampulių, gertuvių, šovinių tūtelių ir panašių įtaisų sandaros elementas. Petelis yra vieta, kur pagrindinė talpyklės dalis ima siaurėti ir pereina į paprastai pastovaus storio kaklelį, o šis – į galvutę.

Peteliai paprastai būna *apskritieji*. Toks apskritasis petelis žiedu supa kaklelį. Jie būdingi daugumai butelių, tūbelių, ampulių. Kai kurių butelių peteliai tolygiai pereina į kaklelį, tokiais atvejais gali neiti atskirti, kur yra petelis, kur kaklelis.

Rečiau pasitaiko du peteliai, jie būdingi plokštiems buteliams ar gertuvėms.

Apskritieji peteliai
--------------------

* Vaistų tubelė su peteliuVaistų tubelė su peteliu
* Vaistų ampulė su peteliuVaistų ampulė su peteliu
* Vaistų ampulėsVaistų ampulės
* Vaistų buteliukasVaistų buteliukas
* Butelis su silpnai išreikštu pečiuButelis su silpnai išreikštu pečiu
* Alaus butelis su silpnai išreikštu pečiuAlaus butelis su silpnai išreikštu pečiu
* Pieno buteliai su silpnai išreikštais pečiaisPieno buteliai su silpnai išreikštais pečiais
* Vyno butelis su aiškiu pečiuVyno butelis su aiškiu pečiu
* Vaistinės buteliukai su ryškiais statmenais peteliaisVaistinės buteliukai su ryškiais statmenais peteliais
* Stiklainiai su peteliaisStiklainiai su peteliais
* Stiklainis su siauru peteliuStiklainis su siauru peteliu

Ovalieji peteliai
-----------------

Ovaliuosius petelius (pečius) turi plokšti buteliai. Tokie peteliai būna siauri plokščiuosiuose šonuose, o siauruosiuose – platūs.

Labai plokšti buteliai gali turėti du atskirus petelius.

* Plieninis butelis su ovaliuoju peteliuPlieninis butelis su ovaliuoju peteliu
* Plokščias butelis su dviem atskirais peteliais.Plokščias butelis su dviem atskirais peteliais.
* Kišeninė gertuvė su dviem peteliaisKišeninė gertuvė su dviem peteliais

Buteliškos tūtelės
------------------

Petelius turi ir buteliškos šovinių tūtelės. Tai būdinga galingesniesiems šoviniams – padidinto galingumo pistoletų šoviniams (pvz. 7,62×25 mm Tokarev), tarpiniams, šautuvų, mažo kalibro automatinių patrankų. Į šovinio lizdą įstumtas buteliškas šovinys paprastai petelio paviršiumi remiasi į atitinkamą lizdo paviršių. Tuo tarpu cilindriški šoviniai į lizdą remiasi tūtelės kraštu, kurio plotas labai mažas.

* Pistoleto 7,62×25 mm Tokarev šoviniaiPistoleto 7,62×25 mm Tokarev šoviniai
* Šautuvų ir kulkosvaidžių 7,62×54 mm R šoviniai su peteliaisŠautuvų ir kulkosvaidžių 7,62×54 mm R šoviniai su peteliais
* Schema rodanti kaip buteliškas šovinys peteliu remiasi ties šovinio lizdo perėjimu į vamzdį.Schema rodanti kaip buteliškas šovinys peteliu remiasi ties šovinio lizdo perėjimu į vamzdį.
* Aviacinės 30 mm automatinės patrankos GAU-8 Avenger šoviniai su peteliais.Aviacinės 30 mm automatinės patrankos GAU-8 Avenger šoviniai su peteliais.

Nuorodos
--------

1. ↑  LST EN 12374:2009. Pakuotės. Lanksčiosios tūbelės. Terminija[neveikianti nuoroda]
| **Muhamedas Hasanas Achundasملا محمد حسن اخوند** |
| --- |
| Islamiškojo Afganistano Emyrato ministras pirmininkas (laikinasis) |
|  |
| Islamiškojo Afganistano Emyrato ministras pirmininkas (laikinasis) |
| Kelintas | pirmas |
| Ėjo pareigas | 2021 m. rugsėjo 7 d. – dabar |
|  |
| Partija |  Talibanas |

**Muhamedas Hasanas Achundas** (pušt. ملا محمد حسن اخوند) – laikinasis Islamiškojo Afganistano Emyrato ministras pirmininkas, pareigas pradėjęs eiti 2021 m. rugsėjo 7 d.

Muhamedas Hasanas Achundas gimė Kandahare. Pirmuoju Talibano valdymo laikotarpiu (1996–2001 m.) iš pradžių buvo užsienio reikalų ministras, o paskui – ministro pirmininko pavaduotojas. Muhamedas Hasanas Achundas – ilgametis *Rehbari Šura* (vadovų tarybos), įtakingos sprendimus priimančios Talibano institucijos, vadovas. Muhamedas Hasanas Achundas yra puštūnas, jo giminystės linija atsekama iki Achmado Šacho Duranio. Įtrauktas į JTO asmenų, kuriems taikomos sankcijos, sąrašą.

Yra parašęs keletą darbų apie islamą.

Išnašos
-------

1. ↑  „گروه طالبان حکومت جدید خود را با رهبری ملا حسن اخوند اعلام کرد". *BBC News فارسی*.
2. ↑  „Taliban announce new government for Afghanistan". *BBC News*. 2021-09-07.
3. 1 2  „Profile: Mohammad Hasan Akhund, the head of Taliban government". *Al Jazeera*. 2021-09-07.
| Jugorionokas*Югорёнок* |
| --- |
| 

JugorionokasJugorionokas

59°45′0″ š. pl. 137°41′0″ r. ilg.﻿ / ﻿59.75000°š. pl. 137.68333°r. ilg.﻿ / 59.75000; 137.68333﻿ (Jugorionokas)Koordinatės: 59°45′0″ š. pl. 137°41′0″ r. ilg.﻿ / ﻿59.75000°š. pl. 137.68333°r. ilg.﻿ / 59.75000; 137.68333﻿ (Jugorionokas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+10) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Jakutija Jakutija |
| **Rajonas** | Ust Majos rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1940 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 357  |

**Jugorionokas** (rus. *Югорёнок*) – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Jakutijoje, Ust Majos uluse, Judomos dešiniajame krante, prie Diapkangos žiočių. Yra upinė prieplauka, aerodromas, kelias į Eldikaną. Vykdoma aukso gavyba. Veikia vidurinė mokykla, ligoninė, dyzelinė elektrinė.

Istorija
--------

Jugorionokas įkurtas 1940 m. kaip prieplauka ir prekių tiekimo bazė. Miesto tipo gyvenvietės statusas suteiktas 1978 m.

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
Koordinatės: 54°41′56″š. pl. 25°30′55″r. ilg.﻿ / ﻿54.698781°š. pl. 25.515404°r. ilg.﻿ / 54.698781; 25.515404


|  |
| --- |
| **Mickūnų gimnazija** |
| [[Vaizdas:|Mickūnų gimnazija herbas|center|100px]] |
|  |
| **Adresas** | Miško g. 2b, Mickūnai |
| **Direktorius(-ė)** | Malgožata Radevič |
| **Mokinių skaičius** | 218 (2012 m.) |
| **Įkūrimo data** | 1867 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 34 |

**Vilniaus rajono Mickūnų vidurinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Mickūnuose (Vilniaus raj.), Miško g. 2B, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lenkų kalbomis. Įstaigos kodas 191315786. Steigėjas Vilniaus rajono savivaldybės taryba.

Gimnazija 2016 m.

Istorija
--------

1867 m. įsteigta pradinė (rusų mokomąja kalba) mokykla. 1957 m. ji tapo vidurine mokykla. 1965 m. prie medinės mokyklos pristatytas mūrinis priestatas. 1978 m. iškilo naujoji mokykla su sporto sale, valgykla, naujais kabinetais. 1984 m. įkurta pirmoji (lietuvių gimtoji kalba) klasė.

Direktoriai
-----------

* Bernard Avlosevič
* Malgožata Radevič

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
| Pesčių I senosios kapinės |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Pesčių I senosios kapinėsPesčių I senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°03′14″š. pl. 21°30′15″r. ilg.﻿ / ﻿56.053809°š. pl. 21.50423°r. ilg.﻿ / 56.053809; 21.50423Koordinatės: 56°03′14″š. pl. 21°30′15″r. ilg.﻿ / ﻿56.053809°š. pl. 21.50423°r. ilg.﻿ / 56.053809; 21.50423 |

 |
| Vieta | Kretingos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Imbarės seniūnija |
| Plotas | 0,1 ha |
| Naudotas | XVI–XVIII a. |

**Pesčių I senosios kapinės**, vadinamos *Senkapiais, Kapeliais*, – neveikiančios kapinės šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Leliūnų kaime (Imbarės seniūnija), 0,95 km į pietus nuo kelio  **2305**  Salantai–Grūšlaukė–Benaičiai  ir 0,35 km į šiaurės rytus nuo kelių Leliūnai–Mažieji Žalimai ir Pesčiai–Leliūnai kryžkelės, Pestupio dešiniajame krante.

Vieta
-----

0,18 km į pietus nuo upelio, aukštumos pakilumoje. Laidojimo žymių neišlikę. Teritorija paversta dirva.

Teritorijos plotas – apie 0,1 ha.

2,4 km į pietryčius yra Pesčių (Klecininkų) senosios kapinės, 1,85 km į pietvakarius – Mažųjų Žalimų senosios kapinės, 0,3 km į šiaurę – Pesčių II senosios kapinės.

Istorija
--------

Įrengtos XVI a. veikė iki XVIII a. pab. Laidoti Pesčių kaimo ir palivarko gyventojai. Kapines uždarius, XIX a. retsykiais laidoti savižudžiai, nekrikštyti numirę kūdikiai, kitatikiai, dėl kitų priežasčių į Salantų parapijos kapines nepriimti mirusieji. Vadintos *Senkapiais, Kapeliais* (žem. *Kapalē*). Jas ženklino ąžuoliniai monumentalūs kryžiai, kurie sunyko XX a. pr.

Šalia kapinių XIX a. veikė Pesčių dvaro kalkių degykla. Jos vieta buvo vadinama *Kalkinyčia*. 

Leliūnų ir kitų apylinkės kaimų naujakurių statyboms iš kalvelės XX a. 3–4 deš. pradėta kasti žvyrą. Sunaikintos XX a. 8 deš. eksploatuojant žvyro karjerą Salantų tarybinio ūkio pastatų statyboms, kelių taisymui ir tiesimui. Žvyrduobėse buvo randama žmonių griaučių, geležinių kaltinių vinių, geležinių ir žalvarinių dirbinių. Karjerą uždarius, teritorija rekultivuota, paversta dirva.

1972 m. paskelbtos vietinės reikšmės archeologijos paminklu. 1977 m. iš kultūros paminklų sąrašo išbrauktos kaip sunaikintas objektas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Planas: Kretingos rajono Salantų tarybinis ūkis. Kultūros ir gamtos paminklai. – [Vilnius]: Respublikinis žemėtvarkos projektavimo institutas, 1974–1976. – Eil. Nr. 84
2. ↑  Kretingos rajono gamtos ir kultūros paminklų katalogas. – Vilnius, 1978. – Eil. Nr. 84
3. ↑  Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas. – Vilnius, 1973. – P. 249
4. ↑  Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas (tęsinys). – Vilnius, 1977
| **Muhamedas Nadžibula** |
| --- |
|  |
| Nadžibula įteikia apdovanojimą sovietų kareiviui |
| Gimė | ‎1947 m. vasarisGardezas, Afganistanas |
| Mirė | 1996 m. rugsėjo 27 d. (49 m.)Kabulas, Afganistanas |
|  |
| Pareigos | Afganistano prezidentas 1986–1992 m.Slaptosios policijos viršininkas1980–1986 m. |

**Muhamedas Nadžibula** (pušt. نجیب ﷲ احمدزی‎; ‎1947 m. vasaris – 1996 m. rugsėjo 27 d.) – Afganistano prezidentas, vadovavęs 1986−1992 m.

Biografija
----------

Muhamedas Nadžibula gimė ‎1947 m. vasarį Gardeze. Jis buvo kilęs iš gilzajų. 1964−1975 m. jis studijavo medicinos mokslus Kabulo universitete, tačiau niekuomet nedirbo gydytoju. 1965 m. jis įstojo į marksistinę Afganistano liaudies demokratinę partiją (ALDP). Dėl savo politinės veiklos buvo du kartus įkalintas. 1977 m. tapo partijos Centrinio komiteto nariu. Po 1978 m. perversmo, kai komunistai užėmė valdžią Afganistane, Nadžibula tapo Revoliucijos Tarybos nariu. Partijos „Liaudies" frakcija paskubėjo pašalinti konkuruojančios „Vėliavos" frakcijos narius, kuriems priklausė Nadžibula. Jis buvo paskirtas ambasadoriumi Irane, greitai pašalintas iš šio posto apkaltinus sąmokslu ir pabėgo į Rytų Europą. 1979 m. TSRS karinės invazijos metu „Liaudies" frakcijos prezidentas Hafizula Aminas buvo nužudytas ir valdžia perduota „Vėliavos" frakcijos nariams. Grįžęs Nadžibula 1980 m. paskirtas slaptosios policijos viršininku. Jis pagarsėjo žiaurumu, nesiskaitymu su priemonėmis, kaltintas dešimčių tūkstančių afganistaniečių areštais, žudynėmis ir kankinimais. TSRS „patarėjai" Afganistane buvo patenkinti jo darbu ir matė jame pakaitalą neefektyviam kovose su mudžahedais prezidentui Babrakui Karmaliui. 1986 m. Karmaliui atsisakius posto prezidentu buvo patvirtintas Nadžibula.

Tapęs prezidentu Nadžibula prižiūrėjo naujos Afganistano konstitucijos sudarymą, kuria buvo praplėstos piliečių teisės, bet realiai jis kontroliavo policiją, kariuomenę ir valdė jėga. 1987 m. mudžahedams pasiekiant vieną pergalę po kitos Nadžibula siūlė susitaikyti, tačiau sukilėliai atmetė šiuos pasiūlymus. Taip pat dėl finansinės naštos ir bręstančios revoliucijos namie TSRS informavo, kad iki 1989 m. atitrauks savo kariškius iš Afganistano. Greitai paaiškėjo, kad Nadžibulos valdžia vos laikosi. 1990 m. jis vos išvengė perversmo, organizuoto jo paties gynybos ministro. Per JTO Nadžibula bandė tartis su mudžahedų grupuotėmis, bet nesėkmingai. 1992 m. kovą vyriausybei atsidūrus prie žlugimo ribos ir Kabule trūkstant maisto ir kuro Nadžibula atsistatydino iš prezidento pareigų. Kitą mėnesį jis buvo pašalintas iš partijos ir 1992 m. balandžio 17 d. prisiglaudė JTO būstinėje Kabule, kur išbuvo beveik kaliniu iki 1996 m. rugsėjo 28 d. kai Kabulą užėmus Talibanui jis buvo pakartas kartu su broliu, o kitą dieną pakarti jo sekretorius su sargybiniais.
Požiūris į Nadžibulą, kaip į brutalų sovietinių okupantų rėmėją, Afganistane buvo labai neigiamas, bet po 2001 m. nuvertus Talibano valdžią buvo prisimintos jo pastangos taikytis su mudžahedais, rasta teigiamų veiklos požymių.

Šaltiniai
---------

* The Encyclopedia of Middle East Wars, 2010, p. 874
* Enciklopedija Britannica
| **Vilhelmas Chadzevičius** |
| --- |
| Gimė | 1932 m. birželio 25 d.Strūnaitis, Švenčionių apskritis |
| Mirė | 2016 m. spalio 31 d. (84 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
| Partija | 1964 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1959 m. Vilniaus universitetas |

**Vilhelmas Chadzevičius** (1932 m. birželio 25 d. Strūnaityje, Švenčionių apskritis – 2016 m. spalio 31 d.) – Lietuvos žurnalistas.

Biografija
----------

1953 m. baigė Švenčionių 1-ąją vidurinę mokyklą. Metus dirbo Švenčionių rajono Vidutinės septynmetės mokyklos direktoriumi. 1959 m. Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę.

Nuo 1958 m. laikraščio „Milicijos darbuotojas" sekretorius, 1963–1970 m. šio laikraščio (nuo 1965 m. pavadinto „Liaudies sargyboje") vyriausiasis redaktorius. 1970–1983 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa", 1983–1985 m. „Vakarinės naujienos", 1985–1992 m. žurnalo „Kultūros barai" redaktorius. 1991–1994 m. leidybos direktorius. Nuo 1997 m. savaitraščio „Voruta" atsakingasis sekretorius. Daugiausia rašė nusikalstamumo, jaunimo švietimo, užimtumo, kultūros, redakcijos darbo organizavimo klausimais.

1970–1983 m. LLKJS CK biuro narys.

Įvertinimas
-----------

* 1979 m. LTSR nusipelnęs žurnalistas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vilhelmas Chadzevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 784 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 84 psl.
3. ↑  *Vilhelmas Chadzevičius*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 322
**Gintaris Kaklauskas** (g. 1959 m. balandžio 20 d. Kaune) – Lietuvos statybos inžinierius, habilituotas technologijos mokslų daktaras, profesorius.

Biografija
----------

Brolis Artūras Kaklauskas. 1982 baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 2000 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Nuo 1982 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (1991–1996 m. – Vilniaus technikos universitetas, nuo 1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas,, nuo 2001 m. Tiltų ir specialiųjų statinių katedros vedėjas, nuo 2000 m. profesorius. 1992 m. stažavo Alborgo universitete (Danija), 1996 m. – Ilinojaus universitete Urbanoje (kviestinis profesorius), 2002–2003 m. – Danijos technikos universiteto vyr. mokslo darbuotojas, stažavosi tiltų statybos bendrovėje „COWI"

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių darbų svarbiausia sritis – gelžbetonio konstrukcijų mechanika, fizikos modeliai ir skaitinis modeliavimas. Taikydamas naują gelžbetonio ir kompozicinių konstrukcijų fizikinių modelių metodą sukūrė gelžbetonio konstrukcijų deformacijų fizikos modelį ir jų skaičiavimo metodų. Tarptautinės betono federacijos (*Fédération internationale du béton*, FIB) pleišėtumo ir standumo darbo grupės narys. Išradimo autorius.

Bibliografija
-------------

* Integralinis išlinkio struktūrinis modelis konstrukcijų deformacijoms nustatyti, monografija, 2001 m. anglų k.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gintaris Kaklauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 816 psl.
**Vilhelmas Dumpis** (vok. *Wilhelm Dumpis*; 1905 m. rugpjūčio 5 d. Rytprūsiuose: Klaipėdos apskrities Nibrų kaime – (?)) – iš lietuvininkų kilęs vokiečių skulptorius.

Biografija
----------

Gimė ir augo geležinkelininko šeimoje. Gimtajame kaime gyveno ir daugiau Dumpių: evangelikų liuteronų vyskupas Hansas Jurgis Dumpys (g. 1933 m.), Klaipėdos krašto sukilimo dalyvis Jurgis Dumpis (1889–1964) bei kt.

Jaunystėje Vilhemas Dumpis mokėsi medžio ir akmens meniško apdirbimo amato, po to studijavo Karaliaučiaus dailės akademijoje pas profesorius Stanislovą Cauerį (1867–1943) ir Hansą Wisselį (1897–1948). Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, buvo pašauktas į Vermachtą ir kariavo šešerius metus. Karo pabaigoje iš tarnybos pasitraukė, gyveno Tiuringijoje, vėliau persikėlė į Vestfalijos Coesfeldo miestą. 

Gyvendamas Karaliaučiuje iškalė keliolika portretinių biustų, taip pat sukūrė Kryžiuočių ordino riterio paminklą Prabutuose ir dekoratyvinę skulptūrą ant automobilinio tilto Elbinge. Pokaryje dalyvavo atkuriant XIII a. krikšto indą Kelno priemiesčio *Lövenicho* Šv. Severino bažnyčioje ir šventųjų skulptūras kartūzų vienuolyne „Maria Hain" Diuseldorfo priemiestyje *Unterrath*.

Išnašos
-------

1. ↑  *Dumpys Hansas Jurgis* ir *Dumpis Jurgis* // Mažosios Lietuvos enciklopedija. – T. I (A-Kar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003; 328–329 psl.
2. ↑  Unser Taufstein // Pfarrinformation St.Severin Lövenich Nr. 10, April '77 Archyvuota kopija 2010-02-09 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Auflösung und Abbruch der Kartause Maria-Hain vor 50 Jahren

Šaltiniai
---------

* *Dumpis, Wilhelm* // Kunstakademie Königsberg 1845–1945. Biographien der Direktoren und Lehrer. (Bearbeitet von Ingeborg Nolde.)
* Herbert Meinhard Mühlpfordt. *Königsberger Skulpturen und ihre Meister 1255–1945* – Würzburg: Holzner Verlag, 1970, S. 65–67]
| **Gintaras Žilėnas** |
| --- |
| Gimė | 1959 m. birželio 2 d. (63 metai)Radviliškis |
| Sutuoktinis (-ė) | Laimutė |
| Vaikai | Aistė, Mantas |
|  |
| Veikla | ūkininkas, Lietuvos ir Radviliškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai |
|  |
| Alma mater | 1983 m. Lietuvos veterinarijos akademija |

**Gintaras Žilėnas** (g. 1959 m. birželio 2 d. Radviliškyje) – ūkininkas, Lietuvos ir Radviliškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Baigė Sidabravo vidurinę mokyklą, 1983 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, veterinarijos gydytojas. Žemės ūkio kooperatyvo „Dobilas" įkūrėjas.

Tėvynės sąjungos Radviliškio rajono skyriaus narys.

2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Radviliškio rajono savivaldybės tarybos narys.

1998 m. Sidabravo Metų žmogus, 2008 m. – Sidabravo miestelio Garbės pilietis. 2011 m. gruodžio mėn. sulaikytas kartu su kitais, susijusiais su AB „Panevėžio energija" vykdytais galimai neskaidriais viešaisiais pirkimais.

Sutuoktinė Laimutė, vaikai Aistė, Mantas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Edita Karklelienė. Meras – už grotų, kiti – pakeliui. Šiaulių kraštas, 2011 m. gruodžio 22 d.
| StageiraΣτάγειρα |
| --- |
|  |
| Namo pamatai Stageiroje |
| 

StageiraStageira

 |
| Koordinatės | 40°35′30″ š. pl. 23°47′41″ r. ilg.﻿ / ﻿40.59167°š. pl. 23.79472°r. ilg.﻿ / 40.59167; 23.79472Koordinatės: 40°35′30″ š. pl. 23°47′41″ r. ilg.﻿ / ﻿40.59167°š. pl. 23.79472°r. ilg.﻿ / 40.59167; 23.79472 |
| Vieta | Chalkidikės nomas, Graikija |
| Regionas | Makedonija |
| Istorija |
| Pastatytas | 655 m. pr. m. e. |
| Laikotarpis | antika |
| Tauta | senovės makedonai, graikai |
| Informacija |
| Vikiteka |  **Vikiteka**Vikiteka |

**Stageira** (t. p. Stagira, Stagiras; sen. gr. Στάγειρα, Στάγιρα, Στάγιρος) – senovinis miestas, buvęs Makedonijos srityje, prie rytinio Chalkidikės pusiasalio kranto, 8 km į šiaurės rytus nuo dabartinio Stagiros kaimo (Aristotelio savivaldybė), netoli Olimpiados miestelio, tarp Bolbėjaus ežero ir Strimono įlankos.

Stageirą apie 655 m. pr. m. e. įkūrė naujakuriai jonėnai iš Andro. 480 m. pr. m. e. miestą užėmė Kserkso vadovaujami persai. Vėliau miestas buvo įstojęs į Delo lygą, bet 424 m. pr. m. e. ją paliko. Po poros metų miestą nesėkmingai bandė užimti Atėnų generolas Kleonas. Per Peloponeso karus Stegeira rėmė Spartą.

384 m. pr. m. e. Stageiroje gimė žymusis filosofas Aristotelis. 348 m. pr. m. e. miestą užėmė ir sugriovė Pilypas II Makedonietis. Vėliau, kai Aristotelis tapo Aleksandro Makedoniečio mokytoju, Pilypas II miestą atstatė. Buvo pastatytas akvedukas, dvi Demetros šventyklos.

Stageira jūros pakrantėje

Šaltiniai
---------

1. ↑  Стагир. Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона, Т. 31 (61) : София — Статика. С.-Петербургъ, 1900. **(**rus.**)**
| Ita*Itá* |
| --- |
| *San Blaso amatų centras Itoje* |
|  |
| 

ItaIta

25°29′0″ p. pl. 57°21′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.48333°š. pl. 57.35000°r. ilg.﻿ / 25.48333; 57.35000﻿ (Ita (Paragvajus))Koordinatės: 25°29′0″ p. pl. 57°21′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.48333°š. pl. 57.35000°r. ilg.﻿ / 25.48333; 57.35000﻿ (Ita (Paragvajus)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Paragvajaus vėliava Paragvajus |
| **Departamentas** | Centrinis departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1539 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 81 084  |
| **Altitudė** | 101 m |
|  |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Šv. Blažiejus |

**Ita** (isp. *Itá*, gvar. *Ita*) – miestas Paragvajuje, 40 km į pietryčius nuo Asunsjono, prie plento Asunsjonas-Enkarnasjonas (*Ruta 1*). ~80 tūkst. gyventojų. Pačiame miesto centre yra lagūna su ją supančiu parku.

Verčiamasi žemės ūkiu, prekyba, amatais, turizmu. Veikia moderni ligoninė. Ita – Paragvajaus amatų sostinė. Čia veikia tradicinės keramikos dirbtuvės, kuriose amatininkai gamina molinius indus, lėles, suvenyrus. Čia dirba žymi Paragvajaus amatininkė Rosa Brítez. Amatų pramonė Itoje išlikusi nuo pat kolonizacijos pradžios, mat čia veikia viena svarbiausių šalyje pranciškonų redukcijų – *San Blas de Ytaacá*. Greta redukcijos veikiančiame San Blas amatų muziejuje eksponuojami gvaranių keramikos, tekstilės, medžio dirbiniai, tradiciniai moliniai instrumentai – kantarai. Mieste yra 1689 m. pastatyta San Blaso bažnyčia.

Istorija
--------

Ita 1539 m. įkurta Domingo Martineso de Iralos, vietoje gvaranių kaimo. Pavadinimas gvaranių kalba reiškia „akmuo". Apygarda tapo 1884 m. Didelę įtaką miestui padarė pranciškonų redukcija, kadangi pranciškonai mokė vietos gyventojus amatų.

Galerija
--------

* Šv. Blažiejaus bažnyčiaŠv. Blažiejaus bažnyčia
* Itos lagūnaItos lagūna
* SavivaldybėSavivaldybė

Šaltiniai
---------

* Geografía Ilustrada del Paraguay, Distribuidora Arami SRL; 2007. ISBN 99925-68-04-6
* Geografía del Paraguay, Primera Edición 1999, Editorial Hispana Paraguay SRL.
| Uniangos ežerai |
| --- |
| Pasaulio paveldo sąrašas |
| 

---

 |
| **Vieta** | Čado vėliava Čadas |
| **Tipas** | Gamtinis |
| **Kriterijus** | vii |
| Pasaulio paveldo emblema **Nuoroda** | (angl.) (pranc.): 1400 |
| **Regionas**\*\* | Afrika |
| **Įrašymo istorija** |
| **Įrašas** | 2012  (36 sesija) |
| 

Uniangos ežerai šalies/regiono žemėlapyje

 |
|  **Vikiteka:** | Uniangos ežerai |
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Uniangos ežerai** (pranc. *Lacs d'Ounianga*) – grupė ežerų Čado šiaurėje, Sacharos dykumoje, teritorijoje tarp Tibesčio kalnų (vakaruose) ir Enedžio plokščiakalnio (rytuose). Yra Tibesčio regiono teritorijoje. Sistemą sudaro 18 ežerų, suskirstytų į 3 grupes:

* Didžioji Uniangos grupė: Joa, Katamas, Oma, Beveras, Midžis, Forodomas;
* Motro ežeras – 30 km į pietryčius nuo Unianga Kebiro grupės;
* Mažoji Uniangos grupė – 45-60 km į pietryčius nuo Unianga Kebiro: Melekujus, Dirkė, Ardžu, Telis, Obromas, Elimė, Hogas, Džiara, Ahoita, Dalejala, Buku.

Bendras ežerų plotas yra ~20 km²; didžiausias iš ežerų yra Joa, kurio plotas siekia 3,5 km², o gylis 20 m.

Uniangos ežerai yra unikalūs savo gamtinėmis savybėmis: priešingai nei kiti, tokiose sausringose srityse susidarę ežerai, jie nėra druskingi. Nors čia garuojamumas siekia 6 m per metus, gan didelis ežerų gylis neleidžia jiems tapti druskingais. Vienintelio Telio ežero vanduo druskingas. Garuojamumą mažina ir ežeruose vešinti vandens augalija. Ežerus vieną nuo kito skiria įstrižos smėlio nerijų juostos.

Uniangos ežerai 2012 m. įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

* Vienas iš Mažųjų Uniangos ežerųVienas iš Mažųjų Uniangos ežerų
* Joa ežerasJoa ežeras
* Katamo ežerasKatamo ežeras
|  |
| --- |
| Gintarė Jautakaitė |
| Gimė | 1958 m. birželio 4 d. (65 metai) |
| Kilmė | Tauragė, Lietuvos TSR |
| Veikla | vokalas |

**Gintarė Jautakaitė-McCurdy** (g. 1958 m. birželio 4 d. Tauragėje) – Lietuvos ir JAV dainininkė gyvenanti Amerikoje Meino valstijoje.

Biografija
----------

Gimė 1958 m. birželio 4 d. Tauragėje. Pirmąją dainą "Vieversėlis" sukūrė šešerių metų ir laimėjo radijo dainų konkursą. Trylikametės Gintarės sukurtos pirmosios reikšmingesnės dainos yra "Mediniai žirgeliai" ir „Dobilo širdy". Baigė Klaipėdos Stasio Šimkaus konservatorijos fortepijono ir džiazo improvizacijos studijas. Taip pat baigė Kauno Juozo Gruodžio muzikos koledžo fortepijono skyrių. 1974 m. įdainavo Monikos rolę miuzikle Ugnies medžioklė su varovais. 1980 m. dainavo filme Dičiaus karjera. 1981 m. Dniepropetrovske laimėjo jaunųjų artistų konkursą ir gavo premiją.

1982 m. emigravo į JAV ir 1983 m. tapo šios šalies piliete. 1990 m. persikėlė gyventi į Jungtinę Karalystę, kur bendradarbiavo su prodiuseriais ir muzikantais Guss Dudgeon (dirbo su Eltonu Džonu), Andrew Claxton (Dead Can Dance), James (Radiohead), Adam Wakeman (Yes - Rick Wakeman sūnumi). Žymiais didžėjais Patrick Pulsinger ir Gaeton Schurrer (Madonos „Ray of Light"), Neil MacLellan (The Prodigy). 1997 m. Anglijoje pasirašė kūrybinę sutartį su EMI šešiems autorinės muzikos albumams. Taip pat pasirašė leidybinę sutartį su SONY. 2000 m. kovo mėnesį Europos ir Amerikos rinkoje pasirodė EMI-SONY išleista plokštelė "Earthless". "Earthless" dainos pasiekė 24 ir 13 hitų vietas Anglijos topuose.[reikalingas šaltinis]

Diskografija
------------

* 2000: *Earthless*
* 2003: *Feathermark*
* 2009: *Kol prašvis*

Nuorodos
--------

* Asmeninis tinklalapis (ang.) Archyvuota kopija 2013-10-06 iš Wayback Machine projekto.;
* Gintarės Jautakaitės glausta biografija Archyvuota kopija 2014-02-01 iš Wayback Machine projekto.;
* Dainininkė Gintarė Jautakaitė: „Grįžtu į Palangos vasaros estradą, nors nemėgstu žvalgytis į praeitį";
* Atlikėja G.Jautakaitė nebijo grožį vagiančio laiko Archyvuota kopija 2014-02-01 iš Wayback Machine projekto.;
* G. Jautakaitė kuria muziką kinui ir lopšines vaikams penkiomis kalbomis;
* Gintarė Jautakaitė: vaikai užauga ir be saldainių!;
* Gintarė Jautakaitė: Jei gyventi, tai skristi;
* Sugrįžo į Lietuvą poezija ir dainomis;
* Dainininkė sugrįžo iš JAV tiesti kelių į Kauną Archyvuota kopija 2014-02-01 iš Wayback Machine projekto.;
* Biografija I (rus.) Archyvuota kopija 2012-09-12 iš Wayback Machine projekto.;
* Biografija II (rus.).

Šaltiniai
---------
| Uninis |
| --- |
| **Ilgis** | 530 km |
| **Baseino plotas** | 27 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1050 m³/s |
| **Žiotys** | Negras |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |

**Uninis** (port. *Rio Unini*) – upė šiaurės vakarų Brazilijoje, Amazonės valstijoje; Negro dešinysis intakas (Amazonės baseinas). Prasideda keliomis ištakomis (Pretu, Agva Pretu) netoli Žapūros upės. Teka į šiaurės rytus, rytus, smarkiai vinguriuoja, sudaro gausybę meandrų, senvagių. Prateka Žau nacionalinio parko pakraščiu. Įteka į Negrą priešais Žauaperio žiotis.

Didžiausi intakai: Papagajas, Pauninis, Solimonezinjas.

Spalio–lapkričio mėnesiais nusekusi, vandeningiausia birželį–liepą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Unidade de Conservação: RESERVA EXTRATIVISTA DO RIO UNINI, *Cadastro Nacional de Unidades de Conservação*
Vilendorfo Venera
**Vilendorfo Venera** – 11,1 cm aukščio moters figūros statulėlė, kurią 1908 m. atrado archeologas Josef Szombathy, kasinėdamas paleolito eros kaimą netoli Vilendorfo Austrijoje.

Ji yra išdrožta iš oolitinio smiltainio, kuris nėra randamas šiame regione, ir yra nudažytas raudona ochra. 1990 m. duomenimis, patikrinus tos vietos stratigrafiją, buvo įvertinta, jog statula yra apie 22 000–24 000 metų amžiaus. Saugoma Vienos „Naturhistorisches Museum" kolekcijoje. 
Pastaroji statula yra tik viena iš daugelio Veneros figūrėlių.

Labai mažai yra žinoma apie jos kilmę, sukūrimo metodą ar kultūrinę reikšmę. Manoma, kad Venera nėra realistinis portretas, o greičiau moters figūros idealizacija. Jos vulva, krūtys ir apvalus pilvas yra ypač išryškinti, leisdami teigti apie jos sąryšį su vaisingumu. Raudona ochra gali būti siejama su mėnesinių krauju, kuris tuo metu galimai laikytas gyvybę duodančiu pradu. Jos smulkios rankos yra sudėtos ant jos krūtų, ir ji neturi matomo veido, jos galva apdengta – tai gali būti kaselės, vėriniai ar galvos apdangalas. Statulos kojos nėra išdrožtos taip, kad statula galėtų savarankiškai stovėti. Dėl to buvo manoma, kad ji yra skirta laikyti, o ne paprastai žiūrėti į ją.

Pravardė, kelianti norą palyginti šią ganėtinai nutukusią figūrą su klasikiniu „Veneros" vaizdu, kelia kai kurių šiuolaikinių tyrinėtojų pasipriešinimą. Teigiama, kad nutukimas pastaruoju laikotarpiu nebuvo įprastas reiškinys. Specialistai linksta ją identifikuoti, kaip paleolitinės Senosios Europos Žemės Motinos dievybę. Kai kurie ekspertai siūlo jos apkūnumą laikyti jos aukštos padėties medžiotojų-rinkėjų bendruomenėje ženklu, o tai kartu su jos vaisingumu leidžia ją laikyti sėkmės talismanu. Kiti archeologai ją laiko tik laimę nešančiu talismanu, o ne Žemės Motinos atvaizdu.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Birx, H. (2006). *Encyclopedia of Anthropology*. Thousand Oaks, California. doi:10.4135/9781412952453.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vilendorfo Venera** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Staigmena** – *nenumatyta* situacija, jausmai, potyriai ar išgyvenimai, netikėti žodžiai, dovana ir visa, kas sukelia teigiamą (rečiau – neigiamą) nuostabą.

Paprastai netikėtas (su)klaidinimas sąlygoja emocijas, spontanišką kūno bei psichikos reakcijas, dėmesio centro pasikeitimą. Išoriški požymiai gali būti raudonavimas, juokas, rankos, galvos, kojų judesiai, drebėjimas bei kita.

Sukelti jausmai paprastai yra malonūs (šilti); rečiau pasireiškia kaip ginamoji reakcija į tariamą kliūtį ar pavojų.

Reakcijos tipą ir pobūdį nulemia situacija, asmenybės tipas, individo ypatumai arba staigmeną sukėlusios aplinkybės bei asmenys. Kartais gali būti sukeliama nekontroliuojama ir karštligiška reakcija.

Staigmeną patirti gali ir gyvūnai, kadangi jie kaip ir žmogus dažnai patenka į pavojaus, grėsmės situacijas – į jas reaguojama apsaugos bei kitų instinktų arba refleksų dėka.

Parametrizavimas
----------------

Potencialus įvykio, žinios galinčio(s) sukelti staigmeną, vertinamasis dydis nepriklausomai nuo konteksto išreiškiamas informacijos turiniu, kuris atvirkščiai proporcingas jo išsipildymo tikimybei.