recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Dalia Juknevičiūtė** (1935 m. kovo 1 d. Kaunas – 1975 m. vasario 25 d. Detroitas, palaidota Čikagoje) – Lietuvos teatro aktorė, režisierė, dailininkė.

Biografija
----------

Tėvas Romualdas Juknevičius, vyras Algimantas Mackus. Tapybos mokėsi A. Elskaus studijoje Čikagoje. 1957 m. baigė Čikagos meno institutą, stažavo Italijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje. Nuo 1958 m. Valeškos studijoje Čikagoje kūrė daugiausia vitražus ir mozaikas. 1965 m. baigė Gudmano teatro studiją Čikagoje; studijuodama vaidino šiame teatre. Lietuvių dramos sambūriuose, literatūros vakaruose režisavo daugiausia lietuvių moderniosios dramaturgijos kūrinius. Skaitė literatūros kūrinius „Margučio radijo" programos laidoje „Pelkių žiburėlis", sukūrė iliustracijų A. Mackaus, L. Sutemos poezijos knygoms.

Vaidmenys
---------

* Doli – Ana Karenina, pagal L. Tolstojų
* Kaimietė – Bertoldas Brechtas. Motušė Kuraž ir jos vaikai
* Motina – Rasiomonas, pagal R. Akutagavą

Pastatymai
----------

* Kostas Ostrauskas: „Kvartetas", „Pypkė" (vaidino Pypkę), „Barzda" (vaidino Onytę), „Duobkasiai" (vaidino Jauną Moterį)
* Antanas Škėma: „Šventoji Inga" (vaidino lngą), „Ataraxia" (vaidino Ponią), „Živilė".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dalia Juknevičiūtė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 814 psl.
**Petras Pučkorius** (1943 m. kovo 30 d. - 2019 m. gegužės 7 d. Juodupėnų k. Kretingos r.) – muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija
----------

1961–1965 choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos technikume (dėst. A. Kvedaraitė). 1965–1972 Salantų kultūros namų meno vadovas ir mišriojo choro dirigentas – parengė 1970 respublikinei dainų šventei. 1972–1979 Salantų vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei vokalinių ansamblių vadovas. Mišrusis choras 1977 respublikinės moksleivių dainų šventės konkurso laureatas, 1976 respublikinėse mokyklų chorų varžybose pelnė antrąją vietą, o 1979 analogiškose varžybose pirmąją. Meniškai tada nuskambėjo Pasveikinimo choras išV. Klovos operos „Pilėnai", Valstiečių choras iš B. Smetanos operos „Parduotoji nuotaka", R. Schumanno „Čigonai" ir lietuvių kompozitorių dainos. 1976 ir 1978 respublikiniuose „Dainų dainelės" konkursuose vyresniųjų klasių vaikinų vokalinis ansamblis pelnė laureatų vardus, mišrusis vaikų vokalinis ansamblis 1978 „Dainų dainelės" konkurso laureatas. Mokykloje mokytojas įrengė pavyzdingą muzikos kabinetą.

Nuo 1979 rudens Skuodo vaikų darželio „Žilvitis" muzikos vadovas – jo paruoštas mergaičių vokalinis ansamblis 1980 „Dainų dainelės" konkurso laureatas. 1983 grįžęs į Salantų vidurinę mokyklą, pedagogas vadovavo jaunučių, jaunių ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriajam chorui (50-60 dalyvių) bei vokaliniams ansambliams. 1985 respublikinės dainų šventės konkurse jaunių choras pelnė geriausio kolektyvo vardą. Visus tris chorus mokytojas parengė 1987 respublikinei moksleivių dainų šventei (mišrusis choras gražiai pasirodė ir konkurse). Su žmona D. Pučkoriene 1985 respublikinei dainų šventei parengė Salantų kultūros namų mišrųjį chorą. 1993 m. įkūrė Salantų meno mokyklą ir tapo jos vadovu. Mokytojauja ir Salantų pagalbinėje mokykloje, parengė jai muzikos mokymo programą, kuri prigijo ir kitose Lietuvos mokyklose. Kartu su dukra Palmyra vadovauja Salantų kultūros namų mišriajam chorui, vargonininkauja bažnyčioje. Žmona Danutė Pučkorienė irgi muzikos mokytoja – chorvedė. P. Pučkorius – Kretingos rajono ir Žemaitijos krašto dainų švenčių dirigentas, 1993 Lietuvos jaunimo mažosios dainų šventės Vilniuje dirigentas. Dalyvauja metodinėse – mokslinėse konferencijose, veda atviras muzikos pamokas. 1978 apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu, 1987 jam suteiktas nusipelniusio mokytojo vardas, 1987 apdovanotas Kultūros žymūno ženklu, 1994 suteikta muzikos mokytojo eksperto kvalifikacijos kategorija. Yra Lietuvos muzikų draugijos narys.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Dalia Laučkaitė-Jakimavičienė** (g. 1958 m. rugpjūčio 18 d. Vilniuje) – Lietuvos keramikė.

Biografija
----------

Tėvas Alfonsas Laučka, sesuo Laima Laučkaitė, vyras Rytas Jakimavičius.

1977–1978 m. studijavo anglų filologiją Vilniaus universitete), 1982 m. baigė keramiką Lietuvos dailės institute.

1982–1996 m. dirbo Vilniaus „Dailės" kombinate. 2001 m. dėstė Akrono universitete (Ohajo valstija), 2002 m. Filadelfijos keramikos centro rezidentė. Lietuvos dailininkų sąjungos narė.

Kūryba
------

Kūriniuose naudoja molį, porcelianą, fajansą, antglazūrinį dekorą, auksavimą, liustrą. Pirmoji Lietuvoje pradėjo kurti autorinius kompiuterinės lazerinės spaudos dekolius – nuo popierinio pagrindo perkeliamus vaizdus. Sukūrė unikalių keramikos dirbinių: kavos servizų, („Su tilteliais" 1987 m. „Kavos" 1991 m. „Žalias" 1992 m.), dekoratyvinių teminių kompozicijų, plokščių, lėkščių („Po mūšio" 2000 m. „Pelės bokštas" 2004 m. ciklai „Pusryčiai su Madona" 2004 m. „Langai" 2005 m.). Būdingi konceptualūs estetizuoti asociatyvūs vaizdai, metaforos, netikėti sugretinimai (viduramžių madonų, angelų figūros, istorinių paveikslų citatos, autoportretai, Vilniaus architektūros vaizdai). Kuria postmodernistinius skulptūrinius ir instaliacinius objektus („Angelų darbeliai" 1998, „Besimaudančios gražuolės" 1999 m. „Mano saldūs sapnai" 2000 m.), trapias medžiagas (porcelianas, fajansas) netradiciškai derina su grubiomis santechnikos detalėmis (vandentiekio čiaupais, movomis, parūdijusiomis veržlėmis).

Nuo 1983 m. dalyvauja parodose, tarptautiniuose keramikos ir porceliano simpoziumuose Lietuvoje ir užsienyje (JAV, Italija, Didžioji Britanija, Taivanas, Korėja, Lenkija ir kt).

Individualios parodos
---------------------

* 1992 m. 1993 m. 2006 m. Baroti galerija, Klaipėda.
* 1994-1995 m. 1999 m. 2003 m. 2005–2006, Vilnius.
* 1997 m. „Vonioje", galerija „Lietuvos aidas", Vilnius.
* 1997 m. „Daikteliai", galerija „Arka", Vilnius.
* 2000 m. „Sapnuoju, prisimenu, žinau", galerija „Vartai", Vilnius.
* 2001 m. Meyers meno mokyklos galerija, Akrono universitetas, Ohajas, JAV.
* 1994 m. 2005 m. Kėdainiai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dalia Laučkaitė-Jakimavičienė. Dailė Archyvuota kopija 2009-03-23 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Jūratė Meilūnienė. *Dalia Laučkaitė-Jakimavičienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 608 psl.
Koordinatės: 55°31′28″š. pl. 22°15′31″r. ilg.﻿ / ﻿55.524354°š. pl. 22.258503°r. ilg.﻿ / 55.524354; 22.258503


|  Tūbinių kapinių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Šilalės |
| **Savivaldybė** | Šilalės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Tūbinės I |
| **Adresas** | Gardavos g. |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1823 m. |

**Tūbinių kapinių koplyčia** – koplyčia, esanti Tūbinių I kaime, Šilalės rajone, prie kelio  **4101**  Balsiai–Kaltinėnai–Kražiai , 6 km į šiaurės rytus nuo Šilalės. Ji stovi Tūbinių Dievo Apvaizdos parapijos  veikiančiose kapinėse, nuo Tūbinių bažnyčios nutolusiose 200 m į pietryčius. 

Koplyčia atnaujinta, prižiūrima, joje išlikęs altorius. Į kapinių kalnelyje stovinčią koplyčią įrengti laiptai. Priekiniu fasadu ji orientuota į šiaurės vakarus. Akmens ir raudonų molio plytų mūro statinys stačiakampio plano, kompaktinio tūrio, dengtas keturšlaičiu skiedrų stogu, be rūsio. Langų angos stačiakampės, dvivėrių įėjimo durų – arkinė. Medinė perdanga lygi, ant laikančių sijų. Stogo smailę vainikuoja originalus ornamentuotas kryžius – jis įrašytas į Kultūros paveldo registrą.

Istorija
--------

Kartu su Šv. Kryžiaus koplyčia, stovinčia bažnyčios šventoriuje, kapinių koplyčia buvo pastatyta kaip VI Tūbinių kalvarijų stotis. Virš durų pritvirtintas ženklas „VI", lentelė su įrašu „Veronika nušluosto Viešpačiui Jėzui veidą". Viešai apvaikštant Tūbinių Kryžiaus kelius, kai procesijos buvo rengiamos pavasarį ir rudenį, pažymint titulinę Dievo Apvaizdos ir Šv. Kryžiaus Išaukštinimo šventes, tomis dienomis visuomet buvo meldžiamasi kapinių ir Šv. Kryžiaus koplyčiose. Kapinėse išlikę antkapinių paminklų, metalinių kaltų, išlietų kryžių, statytų XVIII a.

Galerija
--------

* Koplyčios viduje
* Įėjimo durys plačios, dvivėrės
* Galinė siena
* Ornamentuotas stogo kryžius

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tūbinių kapinių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Tūbinių Dievo Apvaizdos parapija
2. ↑  „Objekto Nr. 13891 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
3. ↑  Asta Giniūnienė, monografija „Kryžiaus kelias Lietuvoje XVIII a. II pusėje–XX a. pradžioje", 2013 m.
| **Petras Roizijus isp. *Pedro Ruiz de Moros*** |
| --- |
| Gimė | 1505 m.Alkanjisas, Ispanija |
| Mirė | 1571 m. balandžio 26 d. (~66 metai) |
|  |
| Veikla | Lietuvos kunigas, poetas, teisinių veikalų autorius. |
|  |
| Alma mater | Romos universitetas |

**Petras Roizijus** (isp. *Pedro Ruiz de Moros*, 1505 m. Alkanjisas, Ispanija – 1571 m. balandžio 26 d. Vilniuje) – Lietuvos kunigas, poetas, teisinių veikalų autorius.

Biografija
----------

Nuo 1537 m. studijavo teisę Bolonijos, Paduvos, Romos universitetuose. 1542 m. atvyko profesoriauti į Krokuvos universitetą, 1549 m. – Kražių Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčios klebonas, 1549 m. paskirtas karaliaus Žygimanto Augusto teisės patarėju. Nuo 1551 m. ar 1552 m. iki mirties gyveno ir dirbo daugiausia Vilniuje, nuo 1566 m. – Vilniaus Šv. Jono Krikštytojo ir Šv. Jono apaštalo ir evangelisto bažnyčios klebonas. Reiškėsi kaip teisinių įstatymų ir sąvadų kūrėjas, vienas II Lietuvos Statuto rengėjų. Krokuvoje ir Vilniuje išleido keliolika poezijos knygų lotynų kalba.

Kūryba
------

Roizijaus poetinę kūrybą sudaro įvairūs žanrai: satyros, epigramos, epitafijos, elegijos, dedikacijos, epitalamijai, poemos ir kt. Žymi jos dalis tenka proginiams kūriniams, kuriuose užfiksuoti Žygimanto Augusto ir įvairių didikų gyvenimo įvykiai. Roizijus buvo Renesanso epochoje atsiradusių facesijų – kandžių anekdotinio pobūdžio kūrinėlių, turinčių didaktinių tikslų, taip pat epicedijų, makaronikų pradininkas Lietuvoje.

Dažniausios jo satyrų ir epigramų temos – diduomenės ir Bažnyčios atstovų gobšumas, neteisėtai įsigyjamos pareigybės, prisitaikėliškumas (ciklai „Apie pataikavimo meną", „Apie visagalį pinigą" ir kt.). Netrūksta jose ir autoironijos, rašančiojo ir lyrinio herojaus priešpriešos, meninei įtaigai sustiprinti prisiimamas klouno vaidmuo.

Gindamas katalikybę, Roizijus parašė pirmąją antireformacinę poemą „Chiliastichon" (*Tūkstanteilis*, 1557 m.), kurioje bandė nušviesti tikybinę to meto Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos situaciją ir iškelti Lietuvos bei jos didikų ištikimumą katalikybės tradicijai.

Roizijaus kūryboje žymi tėvynės nostalgija, dažnai naudojama jos saulėtumo ir Sarmatijos šalčio supriešinimo metaforika. Ironiškai į Lietuvą pažvelgta pirmajame lietuvių literatūroje makaronike, parašytame maišant lenkiškus ir lotyniškus žodžius „In Lituanicam peregrinationem" (*Apie kelionę per Lietuvą*, 1560 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stasys Goštautas. Du XVI a. ispanų humanistai Italijoje, Lenkijoje ir Lietuvoje: Antonio Augustinas ir Petras Roizijus Maurėjus (Dos humanistas espanoles del siglo XVI en Italia, Polonia y Lituania: Antonio Augustin y Pedro Ruiz de Moros), 1979 m.
| ***Negilus kapas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Shallow Grave |
| Kilmės šalis |  Jungtinė Karalystė |
| Režisierius | Danny Boyle |
| Scenaristas (-ai) | John Hodge |
| Metai | 1994 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 92 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Negilus kapas** (angl.  *Shallow Grave*) – 1994 m. sukurta juodoji komedija – veiksmo filmas, režisieriaus Danny Boyle debiutas ir pirmas didelis aktoriaus Ewan McGregor vaidmuo.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Kerry Fox – Džuljeta Miler
* Christopher Eccleston – Deividas Styvensas
* Ewan McGregor – Aleksas Lo
* Ken Scott – inspektorius MakKalas
* Keith Allen – Hugo
* Colin McCredie – Kameronas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Trejetas draugų – Džuljeta, Deividas ir Aleksas – gyvenantys viename bute, nusprendžia išnuomoti kambarį. Iš daugelio kandidatų jie išsirenka paslaptingąjį Hugo, tačiau jau kitą dieną naujasis nuomininkas randamas kambaryje negyvas. Pradžioje draugai ketina iškviesti policiją, tačiau tarp mirusiojo daiktų jie randa lagaminą su pinigais. Padvejoję jie nusprendžia atsikratyti kūnu, o pinigus paslėpti ir vėliau pasidalinti. neįtardami, kad Hugo ieško ne tik policija, bet ir jo buvę sėbrai...
| Pečioros–Ilyčiaus rezervatas |
| --- |
| IUCN Ia kategorija (gamtos rezervatas) |
| Pečioros aukštupys rezervate Pečioros aukštupys rezervate |
| **Vieta:** | Rusija (Komijos Respublikos vėliava Komijos Respublika) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Pečioros Troickas |
| 

Žemėlapis rodantis Pečioros–Ilyčiaus rezervatas vietą.Pečioros–Ilyčiaus rezervatas

  |
| **Koordinatės:** | 62°34′0″ š. pl. 58°15′0″ r. ilg.﻿ / ﻿62.56667°š. pl. 58.25000°r. ilg.﻿ / 62.56667; 58.25000Koordinatės: 62°34′0″ š. pl. 58°15′0″ r. ilg.﻿ / ﻿62.56667°š. pl. 58.25000°r. ilg.﻿ / 62.56667; 58.25000 |
| **Plotas:** | 7213 km² |
| **Įkurtas:** | 1930 m. |
|  **Vikiteka:** | Pečioros–Ilyčiaus rezervatas |

**Pečioros–Ilyčiaus rezervatas** (rus. *Печоро-Илычский заповедник*) – valstybinis biosferos rezervatas Rusijoje, rytų Komijoje, Šiaurės Uralo kalnų vakariniame šlaite ir priekalniuose, tarp Pečioros aukštupio ir jos intako Ilyčiaus. Įsteigtas 1930 m. sabalų draustinio vietoje; vienas seniausių šalyje. Nuo 1986 m. – biosferos rezervatas, nuo 1995 m. – UNESCO Pasaulio paveldo objektas (objekto „Komijos pirmykščiai miškai" sudėtyje). Rezervato valdyba yra Jakšos gyvenvietėje (Pečioros Troicko raj.).

Paviršius daugiausia kalvotas ir kalnuotas, vakarinė dalis yra Pečioros žemumoje. Rezervate yra žymus geologinis objektas – Manpupunioro masyvas su vaizdingomis uolomis.

Rezervate saugomi neliesti spygliuočių miškai (vyrauja maumedžiai, sibirinės ir paprastosios pušys). Iš viso rezervate suskaičiuotos 659 induotinių augalų rūšys (pelkėse auga spanguolės, vaivorai, tekšės, paupiuose – avietės, serbentai, erškėčiai, miškų aikštelėse – lendrūnai, pašiaušėliai, vingiorykštės ir kt.). Pečioros–Ilyčiaus rezervate gyvena 49 žinduolių rūšys (briedžiai, rudieji lokiai, vilkai, šiauriniai elniai, erniai, sabalai, šermuonėliai, kiaunės, barsukai, bebrai, ūdros), 230 paukščių rūšių (tetervinai, kurtiniai, kurapkos, jerubės, želmeninės žąsys, didieji dančiasnapiai, cyplės, dryžagalvės kryklės, kryžiasnapiai, sibiriniai kėkštai, zylės, geniai ir kt.), 1 roplių rūšis (gyvavedis driežas), 4 varliagyvių rūšys (sibirinė salamandra, pievinė varlė ir kt.), 17 žuvų rūšių (atlantinės lašišos, sibirinės lašišos, kiršliai). Rezervate veikia briedžių ferma, kur veisiami, jaukinami ir ūkio darbams naudojami briedžiai.

* Pažintinis takas Jakšos apylinkėsePažintinis takas Jakšos apylinkėse
* Briedžių ūkisBriedžių ūkis
* Viena iš Manpupunioro uolų – „Šamanas"Viena iš Manpupunioro uolų – „Šamanas"
* Rezervato pelkėRezervato pelkė

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pečioros–Ilyčiaus rezervatas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVII (On-Peri). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010
2. ↑  Печоро-Илычский государственный природный биосферный заповедник. Archyvuota kopija 2014-08-08 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Rezervato tinklapis Archyvuota kopija 2020-09-28 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Roadrunner dalis
**Roadrunner** – superkompiuteris, kurį IBM pastatė Los Alamos Nacionalinėje Laboratorijoje, Naujojoje Meksikoje, JAV. Šis greičiausias pasaulio kompiuteris, 133 milijonų dolerių kainavęs Roadrunner, yra skirtas pasiekti 1,7 petaflopų greičiui. Kol kas didžiausias jo pasiektas greitis yra 1.026 petaflopo, Roadrunner yra vienintelis iš superkompiuterių, išlaikiusių LINPACK 1 petaflopo testą. Šis kompiuteris yra sudėtas iš daugybės atskirų dalių, kuriose buvo pritaikyta daug naujausių dienų pasiekimų ir technologijų.

IBM kompiuterį pagamino JAV Energetikos Departamento ir Nacionalinės Branduolinės Apsaugos Administracijos reikmėms. Tai hibridinis kompiuteris su daugiau kaip 12,960 IBM PowerXCell 8i ir 6,480 AMD Opteron dvigubos šerdies procesoriais, specialiai sukurtais ašmenininiais serverių blokais, tarpusavyje sujungtais InfiniBand technologija. Superkompiuteris naudoja Red Hat Enterprise Linux ir Fedora operacines sistemas, kurios abi yra suderintos su xCAT paskirstytojo skaičiavimo programine įranga. Jis užima maždaug 560 m², 2008 metais pradėjo atlikinėti skaičiavimus.

JAV Energetikos Departamentas planuoja kompiuteriu simuliuoti branduolinių užtaisų skilimo amžių tam, kad JAV branduolinis arsenalas būtų saugus ir patikimas naudoti. Taip pat Roadrunner bus naudojamas mokslo, finansų ir aeronautikos skaičiavimams atlikti.
**Lietuvos ūkio partija**, **LŪP** – Lietuvos politinė partija. Partijos pirmininkas nuo 1995 m. Klemensas Šeputis.

Istorija
--------

Įkurta 1995 m. spalio 14 d. Steigiamajame suvažiavime Vilniuje. Partijos iniciatoriai buvo Leonas Jankauskas, vėliau partijos centrinės valdybos pirmininkas, Švietimo darbuotojų profsąjungos vadovas Aleksas Bružas, koncerno „Vikonda" viceprezidentas Juozas Gaidamavičius, Bronislovas Kučinskas, Alfredas Pekeliūnas, Lietuvos Respublikos Nepriklausomybės Akto signataras Romualdas Rudzys, Eimutis Žvybas ir kiti pramonininkai.

1996 m. sausio 22 d. partija įregistruota Teisingumo ministerijoje (kodas 291929080, registracijos adresas – Vilnius, Savanorių pr. 7).

1996 m. Seimo rinkimuose gavo 1,2 proc. balsų ir vėliau nacionaliniuose rinkimuose nedalyvavo. Penki partijos nariai 1997 m. buvo išrinkti tik į savivaldybių tarybas.

Veikė iki 2011 m.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Lietuvos ūkio partija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008
|  |
| --- |
| Lietuvos žmonių partija |
|  |
| Lyderis | Joana Šimanauskienė |
| Įkurta | 2012 m. |
| Būstinė | J. Gruodžio g. 9LT-44293 Kaunas |
| Narių skaičius | 1288  |

**Lietuvos žmonių partija, (LŽP)** – Lietuvos politinė partija, susikūrusi Kaune, įsteigta 2012 m. vasario 12 d. Steigiamajame partijos suvažiavime buvo užregistruoti 1393 nariai. Teisingumo ministerija LŽP įsiregistruoti leido kovo 27 d. Partijos vadovė: Joana Šimanauskienė. Subjekto kodas: 302756615.

Partijos regima Lietuvos vizija – laisvas, aktyvus, išsilavinęs, saugus žmogus, gyvenantis aktyvioje ekonominėje ir kultūrinėje bendruomenėje. Žmonių partijos tikslas – nuoseklus ir tvirtas teisėtų interesų gynimas, visų ir kiekvieno Lietuvos žmogaus teisių atstovavimas. Ji stengiasi sutelkti visus piliečius, kuriems rūpi Tėvynės klestėjimas.

LŽP gretos jungė 1194 (2012 m.) ir 1288 (2013 m.) narius.

Istorija
--------

Lietuvos žmonių partijos steigiamasis susirinkimas įvyko viename iš Kauno Žalgirio Arenos holų. Susirinkime dalyvavo 1393 žmonės, keli iš jų balsavo prieš partijos steigimą. Partijos pirmininke išrinkta Joana Šimanauskienė, visuomenės veikėja, neįgaliųjų bendrijos „Viltis" vadovė. Partijos idėjinis vadovas, „steigėjas, siela ir kūnas" buvo verslininkas Vladimiras Romanovas, tuomet gyvavusio Ūkio banko akcininkas. Pasak jo, partija buvo steigiama dėl to, kad dažnai neįvertinama meno, kultūros, sporto reikšmė, nėra susikalbėjimo, kad tolimų protėvių didinga praeitis įpareigoja ieškoti tikrosios istorinės tiesos. Susirinkime patvirtintoje partijos programoje buvo sakoma, kad Lietuvos žmonių partijos uždavinys – išsaugoti valstybės, tautos ir piliečių nacionalinį savitumą, ugdyti nacionalinę kultūrą ir sportą, stiprinti visuomenės saugumą, tausoti aplinką.

Nors V. Romanovas buvo pasiūlytas tapti partijos pirmininku, tačiau jis to atsisakė ir į partijos vadoves pasiūlė J. Šimanauskienę. Partijos valdybą be V. Romanovo sudarė bendrovės „Idmava ir partneriai" direktorius Vaclovas Macijauskas, FBK „Kaunas" direktorius Romualdas Kontrimas, verslininkas Sergejus Fedotovas, Jolita Kairienė, buvęs krepšininkas Anatolijus Čiupkovas, Kauno „Žalgirio" sporto direktorius Vitoldas Masalskis, verslininkas, „Žalgirio" krepšinio klubo valdybos narys Martynas Ugianskis, Giedrius Grigalius, vienas iš „Žalgirio" arenos vadovų Vilhelmas Motiejūnas.

Dalyvavimas rinkimuose
----------------------

2012 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose už Žmonių partiją balsavo vos 3,38 tūkst. žmonių. Su 0,25 proc. visų balsų, ši partija buvo paskutinė. Seimo rinkimų rezultatus V. Romanovas pavadino tragedija Lietuvai.

Partija iškėlė 61 kandidatą daugiamandatėje apygardoje ir 26 vienmandatėse. Į Seimą kandidatavo žinomi, esami ar buvę sportininkai: Darjušas ir Kšyštofas Lavrinovičiai, Rimantas Kaukėnas, Andrius Kandelis, Vitoldas Masalskis, Anatolijus Čiupkovas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Lietuvos žmonių partija
3. ↑  Žmonių partijos rinkėjai norėjo brolius Lavrinovičius matyti Seime
4. ↑  Žmonių partijos rinkimų sąrašas

Nuorodos
--------

* Įsteigta V. Romanovo Lietuvos žmonių partija
* Pirmasis LŽP sąskrydis
*Kitos reikšmės – Švč. Trejybės bažnyčia.*
Koordinatės: 54°56′57″š. pl. 24°50′28″r. ilg.﻿ / ﻿54.9492°š. pl. 24.8412°r. ilg.﻿ / 54.9492; 24.8412

|  Musninkų Švč. Trejybės bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kaišiadorių |
| **Dekanatas** | Širvintų |
| **Savivaldybė** | Širvintų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Musninkai |
| **Adresas** | Vilniaus g. 3 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotų plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1861 m. |
| **Stilius** | neogotika |

**Musninkų Švč. Trejybės bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Musninkų miestelio centre, prie kelio  **116**  Širvintos–Rimučiai–Kernavė–Dūkštos . Turi neogotikos bruožų.

Istorija
--------

Pirmoji bažnyčia buvo pastatyta iki 1522 m. (nuo XVI a. antrosios pusės priklausė evangelikams reformatams). Naują bažnyčią 1614 m. pastatė grįžęs į katalikybę Musninkų valdytojas Stanislovas Kiška III. Bažnyčiai užrašyti Cirkų, Draučių ir Vaitkūnų kaimai. 1642 m. įsteigta altarija. Tarp 1779 ir 1782 m. bažnyčia suremontuota. XVIII a. antrojoje pusėje veikė parapinė mokykla (1781 m. vargonininkas mokė 13 mokinių). XVIII a. veikė Šv. Rožančiaus brolija.

Musninkų Švč. Trejybės bažnyčia, vaizdas iš šono1855–1861 m. senosios bažnyčios vietoje Musninkų (Musninkėlių) dvaro dvarininkas Mykolas Podbereskis su parapijiečiais pastatė dabartinę bažnyčią. Per Pirmąjį pasaulinį karą ji nukentėjo. 1914 m. buvo terorizuojami lietuviai giesmininkai. Klebonas Leonas Markuckis ir kunigas K. Pielutis su parapijiečiais 1930–1933 m. bažnyčią suremontavo. 1928 m. bažnyčios šventoriuje palaidotas Lietuvos nepriklausomybės akto signataras kunigas Alfonsas Petrulis, jam pastatytas paminklas.

Architektūra
------------

Varpinė
Bažnyčia stačiakampio plano, turi neogotikos bruožų, su kvadratine presbiterija, 2 zakristijomis ir aukštu bokštu. Vidus 3 navų, atskirtų 4 poromis kolonų, skliautuotas. Šventorių juosia akmenų mūro tvora su stulpiniais vartais.

Bažnyčios medinė varpinė stovi 30 metrų į šiaurės vakarus už šventoriaus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Širvintų krašto istorija". *sirvintos.lt*. 2014-12-01. Suarchyvuotas originalas 2016-04-15. Nuoroda tikrinta 2016-04-15.
| Ašmoro ir Kartjė salosangl. *Ashmore and Cartier Islands* |
| --- |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8)------ vasaros: (UTC) |
|  |
| **Valstybė** | Australijos vėliava Australija |
| **Įkūrimo data** | 1978 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 0 |
| **Plotas** | 5 km² |
| **Tankumas** (2011) | 0 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Ašmoro ir Kartjė salosVikiteka |

**Ašmoro ir Kartjė salos** (angl. *Ashmore and Cartier Islands*) – keli negyvenami rifai Timoro jūroje, į pietus nuo Indonezijos Ročio salos. Priklauso Australijai ir sudaro vieną iš jos jūrinių teritorijų.

Teritoriją sudaro Ašmoro rifas (koralų žiedas, kurio viduje Vakarų, Rytų ir Vidinė salelės) ir 70 km į pietryčius esanti Kartjė sala (apsupta rifo). Taip pat 42 km iš šiaurės rytus nuo Ašmoro yra Hibernijos rifas, kuris šiai teritorijai nepriklauso. Ašmoro rifo Vakarų saloje yra automatinė meteorologinė stotis. Salos ir jų apylinkės įtrauktos į gamtinius rezervatus. Salose peri gausios įvairių paukščių kolonijos.

Ašmoro sala
Ašmoro ir Kartjė rifai lankomi tik Australijos karališkojo laivyno. Rifuose neretai prieglobstį randa indoneziečių piratai ir nusikaltėliai. Salas dažnai bando pasiekti nelegalūs migrantai iš Indonezijos. Jie patekę į Australijos jurisdikcijos zoną gauna teisę prašytis prieglobsčio.

Ašmoro salas Jungtinė Karalystė aneksavo 1878 m. Kartjė salą – 1909 m. 1931 m. liepos 23 negyvenamos salos oficialiai perduotos Australijos kontrolei, nors visi formalumai suderinti tik 1934 m. gegužės 10 d.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Afrika. Antarktida. Australija. Okeanija*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Ãšmoro ir Kartjė̃ sãlos.

  


| Australijos valstijos ir teritorijos | Australia |
| --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Valstijos: | Kvynslandas | Naujasis Pietų Velsas | Pietų Australija | Tasmanija | Vakarų Australija | Viktorija |
| Vidinės teritorijos: | Australijos sostinės teritorija | Džarvio įlankos teritorija | Šiaurės Teritorija |
| Išorinės teritorijos: | Ašmoro ir Kartjė salos | Australijos Antarktinė teritorija | Kalėdų sala | Kokosų salos | Koralų jūros salos | Herdo ir Makdonaldo salos | Norfolko sala |

 |
Musonas centrinėje Indijoje
**Musonas** (arab. موسم = *mawsim* – „sezonas") − vėjas, susiformuojantis kontinento ir jūros riboje ir keičiantis savo kryptį du kartus per metus į priešingas puses − žiemos (sausas kontinentinis musonas) ir vasaros (drėgnas okeaninis musonas). Tai sezoninis vėjas, žiemą pučiantis nuo sausumos į vandenyną, o vasarą – nuo vandenyno į žemyną

Žinomiausi musonai pučia Indijoje, kur žiemą vyrauja šiaurės vėjai, o vasarą − pietų. Pietų sraute labai daug vandens garų, todėl vasarą būna smarkios liūtys. Musonus sukelia nevienodai įšilusi sausuma ir jūra. Pavyzdžiui, sausi vėjai pučia per Indiją iš Sibiro šaltos aukšto slėgio srities. Vasarą sausuma greit įšyla, ir ties Šiaurės vakarų Indija susidaro žemo slėgio sritis. Į ją plūstantis oras įtraukia ir drėgnus liūtingus Pietų pusrutulio pasatus.

Musonų tipai
------------

Tropiniai ir netropiniai musonai.
Netropiniai musonai:

* Tolimųjų Rytų musonas,
* Kolos pusiasalio musonas,
* Vakarų Sibiro musonas,
* Kaspijos musonas.

Tropiniai musonai:

* Šiaurinės Indijos okeano dalies musonai,
* Pietų Kinijos jūros musonas,
* Vakarų ir rytų Ekvatorinės Afrikos.

Nuorodos
--------

* Musonas **(**angl.**)**

Literatūra
----------

* L. Z. Prokh „Vėjų žodynas" **(**rus.**)**, 1983 m. Gidrometizdat.
**Tat tvam asi** (skr. तत्त्वमसि – „tat tu esi") – vienas iš svarbiausių vedantos teiginių (mahavakjų), kuriuo apibrėžiamas santykis tarp individo ir absoliuto.

Pirmąkart šis teiginys paminėtas Čandogja Upanišadoje, datuojamoje apie 600 m. pr. m. e. *Tat tvam asi* neretai pakartojamas šeštajame minėtos Upanišados skyriuje, kuomet mokytojas Udalaka Arunis aiškina savo sūnui aukščiausiosios realybės (brahmano) prigimtį. Skirtingos vedantos mokyklos (daršanai) šį teiginį aiškina savaip. Advaita vedantoje aiškinama, kad „Tat" atitinka brahmaną, absoliutą, amžinąjį, nekintamąjį, o *tu* – atmaną (negimstančią, nemirštančią, absoliučiąją sąmonę, kuri pranoksta bet kokį dvylipumą ir kūniškumą). Taigi, atmanas ir brahmanas yra tapatūs. *Tat tvam asi* buvo vienas iš kertinių advaitos vedantos mokyklos atstovo Šankaros doktrinos teiginių.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Rytų išminties enciklopedija. Tyto alba. Vilnius, 2010. 416 psl.
2. 1 2  *tat tvam asi*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013.
3. 1 2  Tat tvam asi Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2019-09-26.
Koordinatės: 54°25′š. pl. 25°56′r. ilg.﻿ / ﻿54.42°š. pl. 25.94°r. ilg.﻿ / 54.42; 25.94

| Ašmenos valsčius |
| --- |
| Laikotarpis: 1942 – 1944 m. |
| 


 |
| Apytikrė valsčiaus vieta dabartinės Baltarusijos žemėlapyje |
| **Adm. centras:** | Ašmena |
|  |
| Trečiasis Reichas Trečiasis Reichas |
| Lietuvos generalinė sritis | Ašmenos apskritis (1941–1944) |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |

**Ašmenos valsčius** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Ašmena. Valsčius priklausė Lietuvos generalinei sričiai Ostlande.

Istorija
--------

 

Ašmenos valsčius Ašmenos apskrityje (pažymėtas 2), 1942 m. Ostlando žemėlapis

Valsčius trumpai gyvavo II pasaulinio karo metais, kai priklausė Vilniaus krašto apygardai. Iki tol Ašmenos valsčiaus teritorijoje buvo Palionių valsčius, dalis Kučionių valsčiaus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Verwaltungskarte des Generalbezirks Litauen / herausgegeben vom Generalkommissar in Kauen. 1 psl.
2. ↑  Verwaltungskarte des Generalbezirks Litauen / herausgegeben vom Generalkommissar in Kauen. 2 psl.
| ***Tas prakeiktas šarvuotas traukinys*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Quel maledetto treno blindato |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Enzo G. Castellari |
| Metai | 1978 |
| Žanras | karinis |
| Trukmė | 76, 90 arba 99 min. |
| Kalba | italų, anglų ir vokiečių |
| **IMDb įrašas** |

**Tas prakeiktas šarvuotas traukinys** (it. *Quel maledetto treno blindato*) – 1978 m. sukurtas filmas, 1967 m. amerikiečių filmo „The Dirty Dozen" laisva interpretacija. JAV šis filmas buvo pavadintas „Negarbingi šunsnukiai" ir sulaukė ypatingo dėmesio 2009 m. kuomet juostą tokiu pačiu pavadinimu sukūrė Quentin Tarantino. Nors Tarantino filmas nėra šio filmo perdirbinys, tarp jų yra keletas sąsąjų, pvz. aktorius Bo Svenson vaidino abejuose filmuose.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Bo Svenson – leitenantas Robertas Ygeris
* Fred Williamson – eilinis Fredas Kanfeldas
* Peter Hooten – Tonis
* Jackie Basehart – Berlis
* Michel Constantin
* Debra Berger
* Donald O‘Brien

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

1944 m. Prancūzija. Grupė nuteistų amerikiečių kareivių vežama į įkalinimo vietą, tačiau patenka į pasalą. Nuteistiesiems pavyksta pabėgti ir jie nusprendžia pasiekti Šveicarijos sieną. Kelyje jiems tenka kovoti su vokiečiais, kol susiduria į priešo užnugarį pasiųstais britų žvalgais. Neišsiaiškinus kas yra kas, įvyksta susišaudymas ir žvalgai žūva. Dezertyrai atsiduria pas partizanus, kur atvykęs britų karininkas juos demaskuoja. Nepaisant to, būrio vadas leitenantas Ygeris įtikina karininką vietoj žuvusių žvalgų užduotį užpulti šarvuotą traukinį patikėti jiems...
| **Aloyzas Zairys** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1940 m. balandžio 8 d.Satarečius, Utenos rajonas |
| Mirė | 2009 m. balandžio 3 d. (68 metai)Jurbarkas |
| Palaidotas (-a) | Jurbarko senosios kapinės |
| Sutuoktinis (-ė) | Birutė |
| Vaikai | Robertas, Arūnas, Audronis |
|  |
| Veikla | veterinarijos gydytojas, partinis, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1963 m. SSKP, LDDP, 1995 m. LVP, 2001 m. VNDPS, 2005 m. LVLS |
|  |
| Alma mater | 1965 m. Lietuvos veterinarijos akademija |

**Aloyzas Zairys** (1940 m. balandžio 8 d. Satarečiuje, Utenos rajonas – 2009 m. balandžio 3 d. Jurbarke) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, partinis, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Ankstyvoje vaikystėje neteko tėvų. 1941 m. dėl galvos traumos darbe mirė tėvas, 1942 m. dėl ligos mirė motina. Augo pas senelę Stasiškiuose, nuo 1956 m. – pas motinos brolį. Baigė Vaiskūnų pradžios, 1955 m. Dubuliškio septynmetę mokyklas, 1959 m. Klaipėdos žemės ūkio technikumą, 1965 m. Lietuvos veterinarijos akademiją. Įgijo veterinarijos gydytojo specialybę.

1964–1966 m. Šilutės rajono Veiviržos paukštininkystės sovietinio ūkio vyriausiasis veterinarijos gydytojas, 1966–1970 m. Stoniškių sovietinio ūkio direktorius. 1970–1975 m. Šilutės rajono Vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas. 1975–1989 m. Jurbarko rajono Vykdomojo komiteto pirmininkas. LKP CK narys, LKP Jurbarko rajono komiteto I sekretorius.

1989–1995 m. Alytaus UAB „Vijūnė" direktorius, UAB „Eudora" Vilniaus filialo direktorius. 1995–1997 m. Tauragės apskrities viršininko administracijos Jurbarko rajono žemės ūkio valdybos viršininkas.

1990–1995 m. Jurbarko rajono tarybos deputatas, 1995–2009 m. Jurbarko rajono savivaldybės tarybos narys. 1997–2007 m. Jurbarko rajono savivaldybės meras.

Lietuvos demokratinės darbo partijos Jurbarko rajono tarybos pirmininkas. 1995 m. Lietuvos valstiečių partijos, 2001 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos narys, nuo 2005 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys.

Palaidotas Jurbarko miesto senosiose kapinėse.

Žmona – Birutė, sūnus Robertas, Arūnas, Audronis.

Įvertinimas
-----------

* 2009 m. Jurbarko rajono garbės pilietis (po mirties)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Šemeta. *Aloyzas Zairys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. - 609
2. ↑  Aloyzas Zairys. 2007 m. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2009-11-25 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Tasmano jūros žemėlapis
Nuotrauka iš palydovo
**Tasmano jūra** (angl. *Tasman Sea*) – pakraštinė jūra tarp Australijos ir Naujosios Zelandijos, skersai jos ilgis apie 2000 km. Tai pietvakarinė Ramiojo Vandenyno dalis. Jūra pavadinta garsaus olandų jūreivio Abelio Tasmano garbei, kuris pirmas ją pasiekė. Vėliau ši jūra apie 1770 m. tyrinėta anglų keliautojo Džeimso Kuko.

Tasmano jūros plotas apie 3336 tūkst. km². Gylis iki 6015 m. Vandens paviršiaus temperatūra vasarį svyruoja nuo 27 °C šiaurėje iki 14-15 °C pietuose, rugpjūtį šiaurėje temperatūra siekia 23 °C, pietuose 9-11 °C. Jūros druskingumas siekia 35,0-35,5‰. Potvynio aukštis iki 5,3 m.

Tasmano jūra, Tarptautinės hidrografinės organizacijos teigimu, apima vandenis esančius į rytus Naujosios Pietų Velso, Viktorijos ir Tasmanijos teritorijų. Šiaurinė Kvynslando valstija ribojasi su Koralų jūra, o riba tarp Naujojo Pietų Velso ir Kvynslando laikoma ir šių dviejų jūrų riba.

Svarbiausi uostai: Sidnėjus, Brisbenas, Niukaslas (Australija), Oklendas, Naujasis Plymutas (Naujoji Zelandija).

Tasmano jūroje yra keletas vidutinio dydžio salų nutolusių nuo Australijos ir Naujosios Zelandijos:

* Lordo Hau sala ir jos šalutinės salelės
* Beilo piramidė
* Norfolko sala esanti ant ribos su Koralų jūra.

Šios salos yra Australijos įtakos sferoje.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 11°10′ š. pl. 166°20′ r. ilg.﻿ / ﻿11.167°š. pl. 166.333°r. ilg.﻿ / 11.167; 166.333

Atolo palydovinė nuotrauka
**Ailinginaė** (marš. *Aelōn̄in Ae*) – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Raliko salų grandinės šiaurinėje dalyje. Atolas yra 13 km į vakarus nuo Rongelapo atolo.

Atolas stačiakampio formos, ištęstas iš vakarų į rytus. Koralinis rifas pietuose kelete vietų pertrūkęs. Atolo žiedą sudaro 25 salelės, visos nedidelės, išsidėsčiusios žiedo pietuose ir rytuose. Bendras sausumos plotas – 2,8 km². Lagūna užima 105,96 km².

1528 m. atolą pasiekė pirmasis vakarietis – ispanas Alvaras de Saavedra. Jis Ailinginaę, drauge su Rongelapu ir Utiriku, pavadino *Islas de los Reyes* („Karalių salos").

Ailinginaės atolas negyvenamas. Jis 1954 m. buvo evakuotas dėl branduolinių bandymų Bikinio atole.
Koordinatės: 54°33′44″š. pl. 25°10′13″r. ilg.﻿ / ﻿54.5622°š. pl. 25.1703°r. ilg.﻿ / 54.5622; 25.1703

|  Keturiasdešimt Totorių mečetė  |
| --- |
|  |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Miestas** | Keturiasdešimt Totorių |
| **Adresas** | Vytauto g. 9 |
| **Atšaka** | sunitai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1815 m. |

**Keturiasdešimt Totorių mečetė** – totorių mečetė Vilniaus rajone, Keturiasdešimt Totorių kaime, 2,6 km į pietvakarius nuo 
seniūnijos centro Pagirių, prie kelio  **5233**  Pagiriai–Keturiasdešimt Totorių . Mečetė nuo 1996 m. yra nekilnojamojo kultūros paveldo objektas (unik. kodas 1768). Šalia mečetės pastatytas paminklinis akmuo, minintis totorių apsigyvenimo Lietuvoje 600-ąsias metines.

Istorija
--------

Manoma, kad šioje vietoje pirmoji mečetė buvo pastatyta dar Vytauto Didžiojo laikais. Ji vienintelė iš visų žinomų LDK totorių mečečių neturi michrabo. Dabar stovinti mečetė pastatyta 1815 m. renovuota 1993 m.

Prie mečetės ir apylinkėse yra kelerios totorių kapinės. Manoma, senosios kapinės mena kaimo įkūrimo laikus, čia gali būti XIV-XVII a. kapai, kurie pažymėti tiktai akmenimis. Kitose kapinėse seniausi kapai yra su XVII a. antrosios pusės užrašais.

Architektūra
------------

Mečetė medinių rąstų sienų, sutvirtintų vertikaliomis medinėmis sąvaržomis, apkaltų vertikaliomis medinėmis lentomis su lentjuostėmis. Statinys stačiakampio plano, keturšlaičiu skardiniu stogu. Stogo viršuje yra nedidelis minareto bokštelis. Jis aštuonkampis, svogūno formos, su įstiklintais langeliais ir smaile, užbaigta pusmėnuliu. Galinėje sienoje nėra michrabo (jis būna nukreiptas į Mekos pusę). Priekiniame fasade įrengtas vienas uždaras prieangis, nes iki restauracijos buvę du atskiri prieangiai nugriauti ir perstatyti į vieną bendrą.

Galerija
--------

* Mečetė 2016 m. pavasarįMečetė 2016 m. pavasarį
* Senosios kapinės prie mečetėsSenosios kapinės prie mečetės
* Mečetė žiemos metu

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Mečetė". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2016-03-01.
2. ↑  Totorių paveldas Lietuvoje

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Keturiasdešimt Totorių mečetė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Lietuva – vienintelė iš Baltijos šalių, turinti mečečių
* Mečetė (Keturiasdešimt totorių kaimas) XIX a.
| Listalisvok. *Liestal* |
| --- |
|        |
|  |
|  |
| 

ListalisListalis

47°29′06″ š. pl. 7°44′12″ r. ilg.﻿ / ﻿47.48500°š. pl. 7.73667°r. ilg.﻿ / 47.48500; 7.73667﻿ (Listalis)Koordinatės: 47°29′06″ š. pl. 7°44′12″ r. ilg.﻿ / ﻿47.48500°š. pl. 7.73667°r. ilg.﻿ / 47.48500; 7.73667﻿ (Listalis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Šveicarijos vėliava Šveicarija |
| **Kantonas** | Bazelio srities kantonas Bazelio srities kantonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1189 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 13 739  |
| **Plotas** | 18,21 km² |
| **Tankumas** (2011) | 754 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | 4410 |

**Listalis** (vok. *Liestal*, alemanų vok. *Lieschdl*) − miestas Šveicarijos šiaurėje, Bazelio srities kantone, 17 km į pietus nuo Bazelio.

Istorija
--------

Listalis pirmą kartą paminėtas 1189 m. bet kaip miestas buvo žinomas jau nuo romėnų laikų. Miestas sėkmingai vystėsi dėl savo patogios geografinės vietos. Listalio gyventojai dalyvavo Burgundų karuose 1476 m. ir 1477 m. prieš Karolį Drąsųjį. 1501 m. miesto meras prisiekė ištikimybę Šveicarijos Konfederacijai. Tai sukėlė besikartojančius konfliktus su Reinfeldenu, kuris vis dar priklausė Habsburgams.

XVII a. Lystalis per Valstiečių sukilimą sukilo prieš Bazelį ir buvo jo karių užimtas. Trims sukilimo vadams Bazelyje buvo nukirstos galvos.

1789 m. Lystalis sveikino prancūzų laisvės ir lygybės idėjas. Per miestą 1797 m. keliavęs Napoleonas buvo šlovinamas. Po jo žlugimo buvo sugrąžinta Bazelio valdžia.

Liepos revoliucija 1830 m. sukėlė perversmą. Buvo sudaryta laikinoji vyriausybė ir Lystalis buvo išrinktas kantono sostine 1832 m. kovo 17 d.

Miestai partneriai
------------------

* Šveicarija Onė, Šveicarija
* Jungtinės Amerikos Valstijos Sakramentas, Kalifornija, JAV
* Vokietija Valdkirchas, Vokietija

Nuorodos
--------

* Listalio internetinis puslapis Archyvuota kopija 2011-07-26 iš Wayback Machine projekto. **(**vok.**)**
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Šis straipsnis apie matavimo vienetą. Apie upę Etiopijoje skaitykite straipsnyje Omas (upė).*
Multimetras gali būti naudojamas matuoti varžai omais.
**Omas** (simbolis **Ω**) – išvestinis SI sistemos elektrinio impedanso ir elektrinės varžos (nuolatinės srovės atveju) matavimo vienetas. Pavadintas vokiečių fiziko Georgo Omo vardu.

Apibrėžimas
-----------

Omas apibrėžiamas kaip varža tarp dviejų laidininko taškų, kai prie šių taškų prijungtas pastovus 1 volto potencialų skirtumas sukuria laidininke 1 ampero stiprumo elektros srovę.

{\displaystyle \Omega ={\dfrac {V}{I}}={\dfrac {{\mbox{m}}^{2}\cdot {\mbox{kg}}}{{\mbox{s}}^{3}\cdot {\mbox{A}}^{2}}}}
Dažniausiai laidininko varža omais išlieka konstanta tam tikruose įtampų temperatūrų ir kitų parametrų ruožuose, pvz. įprasti tiesiniai rezistoriai. Kitais atvejais varža gali kisti, pvz. termistoriuose ji kinta priklausomai nuo temperatūros.

Dažniausiai vartojami daliniai ir kartotiniai omo dydžiai: *miliomas*, *omas*, *kilomas* ir *megaomas*.

Perskaičiavimai
---------------

SI sistemos elektrinio laidumo matavimo vienetas yra simensas. Tai atvirkštinis omo dydis.

Galia, kaip funkcija nuo varžos
-------------------------------

Tiesinio rezistoriaus išsklaidyta galia gali būti apskaičiuota iš jo varžos ir įtampos arba srovės. Matematinė rezistoriaus galios P išraiška yra Omo ir Džiaulio dėsnių junginys:

{\displaystyle P={\frac {V^{2}}{R}}=I^{2}\cdot R}
kur

*P* – galia vatais,
*R* – varža omais,
*V* – įtampa voltais, rezistoriaus galuose,
*I* – srovė amperais, tekanti per rezistorių.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Omo dėsnis
* Rezistorius
* Savitoji elektrinė varža
* Simensas
Koordinatės: 54°54′21″š. pl. 24°00′10″r. ilg.﻿ / ﻿54.905876°š. pl. 24.002819°r. ilg.﻿ / 54.905876; 24.002819

Liteksas|  |
| Komercinis pavadinimas | Liteksas |
| Įkurta | 1927 m. |
| Centrinė būstinė | Kaunas, Lietuva |
| Paslaugos | tekstilė |
| Darbuotojų | 122 |
| Tinklalapis | www.liteksas.lt |

**Liteksas** – Lietuvos įmonė, gaminanti vilnos produkciją.

Panaudodami modernias technologijas ir įrengimus įmonė gamina pledus, apklotus bei šalikus iš naturalių pluoštų: eriuko vilnos, kašmyro, merino bei alpakos.

Istorija
--------

Įmonė įkurta 1927 metais. Po kelerių metų įmonėje jau buvo gaminama apie 30 rūšių medžiagų. Vieni didžiausių to laiko užsakovų buvo Lietuvos kariuomenė, kurios uniformoms išausta apie 30 000 metrų audinio. Ji sparčiai augo, didėjo gamybos apimtys ir statomi nauji priestatai su sandėliais, bet tuometiniai įvykiai pasaulyje, Lietuvos nepriklausomybės praradimas, Antrasis pasaulinis karas įmonės veiklą pristabdė. Pasibaigus karui ji buvo atkurta suteikus vilnonių audinių fabriko „Liteksas" vardą. 1970 m. lapkritį tuometinės Lietuvos TSR Lengvosios pramonės ministro įsakymu vilnos pramonės fabrikų „Liteksas" ir „Spartuolis" bazėje sukurtas vilnos pramonės įmonių susivienijimas „Liteksas" (atskiriant fillialinius fabrikus į atskirus juridinius vienetus). 1993 m. akcinė bendrovė „Liteksas" buvo perregistruota į bendrą Lietuvos–Vokietijos įmonę „Liteksas ir Calw". Tuo metu mūsų gaminių asortimentą praplėtė pledai ir apklotai. 2000 m. birželį įmonę nupirko svarbiausia Italijos tekstilės/rūbų gamintojų grupė – „Marzotto Group".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Istorija

Literatūra
----------

* Liteksas. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija. 7 tomas, Seite 60.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Aprašymas apie įmonę
**Balsupių radinys** – 2016 m. spalio pradžioje Balsupiuose, Marijampolės savivaldybės teritorijoje, iškastas geležinis bidonas su Lietuvos partizanų Tauro apygardos dokumentais ir rezistencijos leidiniais.

Istorija
--------

Surūdijusį tarpukario laikų bidoną ūkininko Rimanto Šaukščiaus žemėje ardamas dirvą rado traktorininkas. R. Šaukščius, laužtuvu atidaręs bidoną ir viduje aptikęs sudrėkusius popieriaus lapus su mašinėle bei ranka rašytais tekstais lietuvių ir rusų kalba, radinį pristatė į Marijampolės kraštotyros muziejų. Muziejininkai dokumentus perdavė Lietuvos ypatingajam archyvui.

Radinys
-------

Kadangi radavietė yra maždaug kilometrą nutolusi nuo Antano Smetonos kanceliarijos vadovo Pijaus Bielskaus brolio Vinco Bielskaus sodybos, kurioje, kaip įtariama, P. Bielskus paslėpė Lietuvos Nepriklausomybės Akto originalą, Marijampolės kraštotyros muziejaus direktorius Antanas Pileckas spėjo, jog bidone galėjo būti paslėptas šis dokumentas. Per pirminę dokumentų apžiūrą nustatyta, jog bidone rasti 1943–1944 m. leisti rezistencijos leidiniai „Į Laisvę", „Nepriklausoma Lietuva", Tauro apygardos leidinys „Kovos keliu" bei 1946 m. apygardos vado įsakymai, rinktinių vadų suvažiavimo protokolai ir kita. Iš viso suskaičiuota apie 2000 dokumentų. Rasti Tauro apygardos dokumentai bus restauruojami Lietuvos centriniame valstybės archyve.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Radinys Suvalkijos arimuose užminė ilgai menamą istorinę mįslę Archyvuota kopija 2016-10-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Balsupių kaime ūkininkas rado Lietuvos partizanų Tauro apygardos archyvą
**Literatiškoji komisija** – lietuvių inteligentų būrelis, veikęs 1890–1895 m. Mintaujoje, dab. Jelgava, Latvija.

Istorija
--------

Įkurta V. Kudirkos iniciatyva, vadovavo Jonas Jablonskis. Būrelio nariai: Motiejus Čepas, Mečislovas Davainis-Silvestraitis, Liudvika Didžiulienė, Antanas Krikščiukaitis-Aišbė, Gabrielius Landsbergis-Žemkalnis, Pranas Mašiotas, Adomas Sketeris ir kiti.

Bendradarbiavimu ir lėšomis Literatiškoji komisija rėmė „Varpą" (1889–1905 m.), „Ūkininką" (1890–1905 m.) ir jų priedus. Kasmet pateikdavo iki trečdalio visų „Varpo" publikacijų (1893 m. – 35 %), redagavo jame spausdinamus grožinės literatūros kūrinius ir straipsnius. Rūpinosi lietuvių kalbos gryninimu, lietuviška mokslo terminija. Komisijos pastangomis spaudai buvo parengti pirmieji G. Petkevičaitės-Bitės, A. Krikščiukaičio-Aišbės, Žemaitės kūriniai.
  
Būrelis nustojo veikti dėl kilusių nesutarimų su naująja „Varpo" redakcija ir 1896 m. J. Jablonskį iškėlus į Revelį (dab. Talinas).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Arnoldas Piročkinas. *Literatiškoji komisija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 457 psl.