recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 79°30′ š. pl. 76°54′ r. ilg.﻿ / ﻿79.500°š. pl. 76.900°r. ilg.﻿ / 79.500; 76.900

Salos kontūras
**Vizės sala** (rus. *Остров Визе*) arba ***Vizės Žemė*** (*Земля Визе*) – sala šiaurinėje Karos jūros dalyje. Priklauso Rusijai, Krasnojarsko kraštui, Taimyro rajonui. Plotas – 288 km². Sala nusidriekusi iš šiaurės vakarų į pietryčius 35 km, plotis iki 9 km. Paviršius lygus, kiek kalvotas (aukštis iki 22 m). Sudaryta iš molio ir smėlio. Būdinga arktinė dykuma. Temperatūra beveik visus metus laikosi žemiau nulio, tik vidurvasarį pakyla iki 0–1 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – 185 mm. Nuo 1945 m. veikia poliarinė meteorologinė stotis.

Salą 1924 m. atrado Georgijaus Sedovo arktinė ekspedicija. Ji pavadinta okeanologo Vladimiro Vizės garbei (jis pagal 1914 m. Georgijaus Brusilovo kelionės dienoraščius teoriškai nustatė salos padėtį).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 91
| **Stefano Domenicali** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1965 m. gegužės 11 d. (57 metai)Imola, Italija Italija |
|  |
| Pareigos | Scuderia Ferrari komandos vadovas (2008–2014)Lamborghini prezidentas (2016–2020)Formulės 1 vadovas (nuo 2021) |
|  |
|  **Vikiteka** | Stefano Domenicali |

**Stefano Domenicali** (g. 1965 m. gegužės 11 d.) – Formulės-1 vadovas (nuo 2021 m.) ir buvęs Ferrari vadovas bei Lamborghini prezidentas.

Karjera
-------

Po darbo italų versle ir komercijoje, Domenicali prisijungė prie Ferrari 1991, kur jis dirbo kompanijos administracijoje. Tuo metu jis perėjo į lenktynių komandos administraciją ir buvo atsakingas už komandos bandymų trasos (Mugello) vystymą. 1995 m. jis tapo Ferrari sportinio departamento personalo vadovu, o 1996 m. buvo paaukštintas komandos vadybininku. Po trumpo darbo strategijos vadybininku 2002 m. jis tapo komandos sporto vadovu.

2007 m. lapkričio 12 d. Ferrari pareiškė, kad Stefano Domenicali tampa komandos vadovu, perimantis pareigas iš Jean’o Todt’o.

2014 m. nepasiekus gerų rezultatų Scuderia Ferrari ekipai kelerius metus iš eilės, italas buvo atleistas iš vadovo pareigų.

2016 m. kovo 15 d. italas buvo paskirtas Lamborghini prezidentu. Šias pareigas jis ėjo iki 2020 m. pabaigos.

Nuo 2021 m. Formulės 1 sezono S. Domenicali pradėjo vadovauti Formulei 1 ir pakeitė amerikietį Chase Carey.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ferrari: Stefano Domenicali quits as boss of F1 team
2. ↑  Stefano Domenicali is Lamborghini's new boss
3. ↑  Stefano Domenicali to replace Chase Carey as F1 CEO
**Vizgirdas Telyčėnas** (g. 1955 m.) – Lietuvos teisininkas, policijos pareigūnas, buvęs policijos generalinis komisaras.

Biografija
----------

1978 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1980 m. baigė ekonominės milicijos 9 mėnesių kvalifikacijos kėlimo kursus Rygos milicijos mokykloje, 1985 m. – ekonominės milicijos 6 mėnesių kvalifikacijos kėlimo kursus Kijevo aukštojoje milicijos mokykloje.

2007 m. Mykolo Romerio universitete baigė teisės ir policijos veiklos programos magistrantūros studijas. Dalyvavo krizių valdymo kursuose JAV, 1995 m. – JAV Federalinių tyrimo biuro organizuotuose kvalifikacijos kėlimo kursuose nusikaltimų tyrimo klausimais, 2001 m. – kursuose ekonominių nusikaltimų tyrimo klausimais Romoje.

Nuo 1980 m. lapkričio mėn. Vilniaus vidaus reikalų valdybos (VRV) Patrulinės postinės tarnybos milicijos bataliono milicininku, nuo 1981 m. sausio – Vilniaus m. VRV inspektorius, vyresnysis inspektorius, o nuo 1985 m. lapkričio mėn. – valdybos poskyrio viršininkas.

Nuo 1987 m. gegužės mėn. Vilniaus m. teritorinio vidaus reikalų skyriaus viršininkas, o nuo 1991 m. birželio mėn. – Vilniaus m. 3-ojo policijos komisariato komisaras, nuo 1992 m. gegužės mėn. LR Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos Operatyvinės tarnybos valdybos komisaras, nuo 1993 m. vasario mėn. Kriminalinės policijos Operatyvinės tarnybos valdybos prie LR VRM Policijos departamento (PD) vyresnysis komisaras.

Nuo 1997 m. liepos mėn. PD prie VRM kriminalinės policijos Organizuoto nusikalstamumo tyrimo tarnybos valdybos komisaras, nuo 1999 m. rugsėjo mėn. PD prie VRM kriminalinės policijos Organizuoto nusikalstamumo tyrimo tarnybos vyriausiasis komisaras kriminalinės policijos vyriausiojo komisaro pavaduotojas.

2001 m. balandžio 3 d. paskirtas PD prie VRM kriminalinės policijos vyriausiasis komisaras – policijos generalinio komisaro pavaduotojas, nuo 2008 m. sausio 14 d. LR policijos generalinis komisaras.

2011 m. vasario 18 d. pasitraukė iš pareigų dėl ne tarnybos metu, apsvaigus nuo alkoholio, Trakų policijos komisariato patrulio sukeltos avarijos, per kurią žuvo 3 žmonės.

Nuo 2011 m. Energetikos bendrovės Litgrid vidaus audito departamento direktorius.

Apdovanojimai
-------------

* 1994 m. Lietuvos Respublikos Prezidento padėka
* 1995 m. kovo 1 d. apdovanotas vardiniu šaunamuoju ginklu
* 1996 m. rugsėjo 30 d. prezidentas Algirdas Brazauskas apdovanojo Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino 5-ojo laipsnio ordinu
* 2002 m. spalio 1 d. apdovanotas Policijos pasižymėjimo ženklu – Angelo Sargo žvaigžde
* 2003 m. birželio 25 d. prezidentas Rolandas Paksas apdovanojo Vyčio Kryžiaus ordino Komandoro kryžiumi

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
|  |
| --- |
| Stefán & Eyfi |
|  
Stefán Hilmarsson |
| Biografija |
| Kilmė | Reikjavikas, Islandijos vėliava Islandija |
| Žanrai | popmuzika |
| Aktyvumo metai | 1991 m. |
| Nariai |
| Stefán Hilmarsson  Eyjólfur Kristjánsson |

**Stefán & Eyfi** buvo Islandijos muzikos duetas, kurį sudarė Stefán Hilmarsson ir Eyjólfur Kristjánsson.

1991 m. dalyvavo „Eurovizijoje", kur su daina „Draumur um Nínu" užėmė 15 vietą.

Stefán Hilmarsson gimė 1966 m. birželio 26 d. Reikjavike. Muzikinę karjerą pradėjo 1986 metais grupėje „Sniglabandið", išleidusi 2 albumus. Nuo 1988 m. groja grupėje „Sálin hans Jóns míns". Tais pačiais metais, būdamas dueto „Beathoven" sudėtyje, dalyvavo „Eurovizijoje", su daina „Þú og þeir (Sókrates)" užėmė 16-ą vietą.

Eyjólfur Kristjánsson gimė 1961 m. balandžio 17 d. Reikjavike. Muzikinę karjera pradėjo 1983 m.

Nuorodos
--------

* Daina „Draumur um Nínu"

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Stjórnin  *„Eitt lag enn"*** |  **Islandijos atstovai Eurovizijoje**1991 | Po to:**Heart 2 Heart  *„Nei eða já"*** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Palydovinė kyšulio nuotrauka
**Padėkos Dievui kyšulys** (isp. *Cabo Gracias a Dios*) – kyšulys Centrinėje Amerikoje, išsikiša į Karibų jūrą. Trikampio formos, jos centrine dalimi teka Koko upė, sudaranti sieną tarp Hondūro ir Nikaragvos. Tai toliausiai į rytus nutolęs Hondūro taškas.

Kyšulį taip pavadino pirmasis čia lankęsis europietis (1502 m. rugsėjo 12 d.) Kristupas Kolumbas. Hondūro pakrantėse ekspediciją užklupo smarkus uraganas, nuskendo 4 karavelės. Audra nurimo tik pasiekus kyšulį. Kolumbas kyšulį pavadino kaip padėką Dievui, už tai, kad išgyveno. Be to, minėdamas šį įvykį Kolumbas suteikė vardą Hondūrui: *Gracias a Dios hemos salido de esas honduras* – „Ačiū Dievui išvykome iš tų gelmių". Taigi, žodžiu 'gelmės' (*honduras*) vėliau pavadinta visa pakrantė, o paskui ir šalis.

Koordinatės: 14°59′08″ š. pl. 83°08′09″ v. ilg.﻿ / ﻿14.98556°š. pl. 83.13583°r. ilg.﻿ / 14.98556; 83.13583
Koordinatės: 54°34′47.473″ š. pl. 23°24′1.113″ r. ilg.﻿ / ﻿54.57985361°š. pl. 23.40030917°r. ilg.﻿ / 54.57985361; 23.40030917

Marijampolės laisvoji ekonominė zona (Baltic FEZ)|  |
| Forma | Marijampolės laisvosios ekonominės zonos valdymo bendrovė, UAB |
| Pramonė | logistika, sandėliavimas, pramonės gamyba |
| Svarbiausi darbuotojai | Simonas Petrulis |
| Tinklalapis | www.balticfez.lt |

**Marijampolės laisvoji ekonominė zona** – laisvosios ekonominės zonos statusą turinti 77,73 ha pramoninės plėtros teritorija, kur klientams yra nustatytos mokesčių, muitų, kvotų lengvatos ir specialiosios veiklos taisyklės, siekiant investuotojams sudaryti palankesnes veiklos sąlygas. Marijampolės laisvoji ekonominė zona įsteigta 2011 m. gruodžio 23 dieną Marijampolės apskrityje šalia magistralinio kelio  **A5**  Kaunas–Marijampolė–Suvalkai . 

Zona įsteigta 49 metams, specializuojasi keturiose kryptyse *„4М: Mokslas-Mediena-Metalas-Maistas"* ir savo rinkodarą yra nukreipusi skandinaviškai auditorijai.

Infrastruktūra
--------------

Zonoje suprojektuota 15 pramoninės paskirties gamybinių sklypų, kurių dalis skirti vidutinės taršos įmonėms. Europos Sąjungos struktūrinių fondų lėšomis kiekviename sklype įrengta infrastruktūra: elektra, vandentiekis, nuotekų ir lietaus kanalizacija, nutiesti C ir D kategorijos privažiavimo keliai, įrengtas apšvietimas, pagal poreikį atvestas dujotiekis. Ateityje prie ekonominės zonos bus atvesta europinės vėžės Rail Baltica atšaka.

LEZ įmonės
----------

2018 m. zonoje įsikūrė įmonė Dovista, per 10 metų planuojanti investuoti virš 100 mln. eurų. 2018 metų gegužę buvo likę neišnuomota dar 20 ha. Toliau LEZ teritorijas planuojama plėsti pagal regioninės plėtros darnaus vystymo strategiją ir tarptautinių investuotojų lūkesčius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos Respublikos Marijampolės laisvosios ekonominės zonos įstatymas
2. ↑  Marijampolės regiono plėtros taryba pritarė siūlymams dėl marijampolės regiono specializacijos Archyvuota kopija 2018-10-08 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Laisvosios ekonominės zonos – valstybės ekonominio gyvybingumo barometras
4. ↑  Baltic FEZ apie Marijampolę
5. ↑  Marijampolės LEZ naujakurių lauks jau po pusantrų metų
6. ↑  „Dovista": pirmasis langas Marijampolės LEZ bus pagamintas rugpjūčio 17-ąją
7. ↑  Kas temdo investicijų pavasario džiaugsmą
8. ↑  LEZ plėtra Lietuvoje: ar tai jau galime vadinti sėkme?
9. ↑  Marijampolės LEZ naujakurių lauks jau po pusantrų metų

Nuorodos
--------

* Marijampolės laisvoji ekonominė zona „Baltic FEZ"
|  |
| --- |
| Stella Jones |
|  
Stella Jones Vienoje 2008 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Stellisa Zacher |
| Gimė | 1971 m. (~52 metai)  Berlynas, Vokietijos vėliava Vokietija |
| Žanrai | pop, džiazas |
| Veikla | dainininkė |
| Instrumentai | vokalas, pianinas |
| Svetainė | stellajones.info |

**Stella Jones** (tikrasis vardas *Stellisa Zacher*; g. 1971 m. Berlyne) – austrų pop ir džiazo dainininkė, dainų autorė ir pianistė​​.

Biografija
----------

Stella yra bliuzo dainininkės ir *fluxus* menininkės Christine Jones ir bebop (džiazo ir svingo muzikos atšaka) trimitininko Carmell Jones dukra. Būdama penkerių, pradėjo groti pianinu. 1977 m.s Stella persikėlė į Vieną, su motina koncertavo džiazo klubuose.

Stella atstovavo Austrijai 1995 m. „Eurovizijos" konkurse su daina „Die Welt dreht sich verkehrt" (kūrinio autorius Mischa Krausz). Surinkusi 67 taškus, dalyvė užėmė 13 vietą, aplenkusi dar dešimties šalių atstovus. Tais pačiais metais išleido debiutinį albumą „Thunder". Ji taip pat dalyvavo 1996 m. „Eurovizijos" konkurse, šį kartą kaip dalyvio George Nussbaumer pritariančioji vokalistė.

Stella buvo viena iš penkių Austrijos žiuri narių 2014 m. „Eurovizijos" dainų konkurse.

Diskografija
------------

* *Thunder* (1995)
* *The Pursuit of Silence* (2008)
* *M.A.Y.A. – Mystic Ancient Yearning Astronaut* (2012)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Stella Jones** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Petra Frey  *„Für den Frieden der Welt"*** |  **Austrijos atstovė Eurovizijoje**1995 | Po to:**George Nussbaumer  *„Weil's dr guat got"*** |
**Petras Abukevičius** (1928 m. rugsėjo 8 d. Pumpėnai – 1997 m. gruodžio 6 d. Vilnius) – lietuvių kino režisierius, operatorius.

Biografija
----------

Baigė Pumpėnų 6 skyrių mokyklą, nuo 1949 m. studijavo prancūzų kalbą Vilniaus pedagoginiame institute, 1950–1954 m. mokėsi Kauno kūno kultūros institute. 1959 m. Kinematografijos institute Maskvoje įgijo operatoriaus specialybę. 1957–1961 m. 1964–1989 m. Lietuvos kino studijos operatorius ir režisierius, 1961–1964 m. Lietuvos TV operatorius.

Sūnus – aktorius, režisierius Ramūnas Abukevičius (g. 1959 m.), teatro ir kino aktorius, režisierius.

Kūryba
------

Sukūrė apie 50 dokumentinių, mokslo populiarinimo filmų, iš jų 30 gamtos tematika. Stebėjo ir filmavo retus paukščius bei gyvūnus Sibire ir Kamčiatkoje, Rusijos gamtą. 1984 m. su Japonijos ir Rusijos kino kompanijomis sukūrė meninį filmą apie vilkšunį Buraną.

1998 m. įsteigta Petro Abukevičiaus premija už geriausią gamtos tematikos filmą.

Filmografija
------------

* Julius Janonis, 1959 m. antrasis operatorius, rež. Balys Bratkauskas, Vytautas Dabašinskas
* Meškutės Nidos nuotykiai, 13 d. 1976-1980 m. viena dalis „Juodieji gandrai, elniukas ir Nida" XXIII tarptautiniame Niujorko kino ir TV filmų festivalyje apdovanota sidabro medaliu
* Vilkai, 3 dalys, 1981-1983 m.
* Namai po dangaus žydryne,
* Stumbras,
* Lapės, 1981 m.
* Rudenį, 1981 m.
* Juodasis gandras,
* Kiškis, 1983 m.
* Baltoji gervė,
* Mažoji gulbė, 1984 m.
* Rožinis kiras, 1984 m.
* Sakalas medžioklis,
* Retų paukščių karalystė, 1985 m.
* Nebaikščių paukščių kraštas,
* Baltoji pelėda, 1986 m.
* Lizdas pasaulio pakrašty, 1987 m.
* Sugrįžimas, apie Sibiro tremtinius, 1993 m.
* Gėlė ant tako, apie Sibiro tremtinius, 1994 m.

Įvertinimas
-----------

* 1987 m. Lietuvos valstybinė premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Petras Abukevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 42 psl.

Nuorodos
--------

* Petras Abukevičius. Lietuvių filmų centras
Marijampolės apskrities herbas
**Marijampolės apskrities herbas** - vienas iš Marijampolės apskrities heraldikos atributų. Herbo raudoname lauke sidabrinis sėjėjas su auksine skrybėle, sėtuve ir grūdais, byrančiais iš išskėstų rankų. Herbo skydą juosia mėlynas bordiūras su 10 dvigubų auksinių kryžių.

Istorija
--------

Marijampolės apskritis apima dalį kadaise čia buvusių sūduvių žemių, kurios vėliau, jau Rusijos Imperijos laikais, gavo Suvalkijos vardą. Po ilgų XIII a. pabaigos - XIV a. kovų su Vokiečių ordinu, dauguma senųjų Sūduvos gyventojų buvo išnaikinta, o kraštas, kaip kartais sakoma, virto dykra. Iš naujo Sūduva ėmė atgyti XV a. pabaigoje, kai darbštūs atsikėlėliai iš įvairių Lietuvos vietų, Šiek tiek ir iš kaimyninių kraštų pradėjo kolonizuoti Užnemunę. Be to, artima kaimynystė su Lenkija, ypač Prūsija, naujiesiems gyventojams leido ganėtinai anksti pažinti naujas kitų kraštų ūkio technologijas, užmegzti su jais glaudžius prekybinius ryšius.

Marijampolės, kaip teritorinio administracinio darinio, pradžią galima laikyti 1795 m. Naujoji Prūsijos valdžia įkūrė Starapolės (Senapilės) apskritį, išlikusią ir Lenkijos valdymo laikotarpiu. Marijampolė apskrities statusą išsaugojo iki 1950 m. iš naujo atkurta 1994 m. Kelių šimtų metų istoriją menanti apskritis oficialiai patvirtinto herbo praeityje neturėjo. Ieškant motyvų naujam herbui, buvo pastebėta, kad šis kraštas suvaidino labai svarbų vaidmenį Lietuvos atgimimo, valstybės, mokslo, kultūros ir švietimo istorijoje. To priežastis - pasiturintis ūkininkų gyvenimas, darbštumas, sudarė sąlygas vaikams siekti aukštojo mokslo. Būtent čia išaugo Jonas Basanavičius, Vincas Kudirka, Jonas Jablonskis, Petras Rimša ir daugelis kitų garsių visuomenės, mokslo, kultūros ir švietimo darbuotojų. Turint galvoje senas marijampoliečių mokslo ir švietimo tradicijas, skatinusias viso krašto gerovę, žmonių darbštumų, apskrities herbe nutarta pavaizduoti sėjėjo figūrą. Ji turi keletą prasmių. Užtenka Jis gali būti suprastas ir tiesiogine (darbo), ir perkeltine (mokslo) prasme. Taip apskrities herbe pavaizduotas simbolinis sėjėjas rodo šio krašto žmonių pagrindinį verslą (žemdirbystę), kuris buvo ir yra svarbus jų materialinės gerovės ir kultūros šaltinis. Jis taip pat pabrėžia marijampoliečių senas žinių siekimo tradicijas ir jų nuopelnus tiek regiono, tiek viso krašto mokslui, kultūrai ir švietimui. Iš sėjėjo rankų byrantys auksiniai grūdai (auksinės mintys) - tai tarsi žinių srautas, besiveržiantis į jauną mokslo siekiančią sielą. Jų auksinė spalva rodo ir dvasiškai, ir materialiai turtingus žmones, pagrindinį valstybės gerovės šaltinį. Apskrities statusas pabrėžiamas mėlynu bordiūru su 10 dvigubų auksinių kryžių.

Marijampolės apskrities herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas dekretu Nr. 23 patvirtino 2004 m. liepos 26 d.
Herbo etalono autorius - dailininkas Arvydas Každailis.

Šaltiniai
---------

* Lietuvos heraldika II / Lietuvos heraldikos komisija prie Respublikos Prezidento; (sudarytojas ir parengėjas Edmundas Rimša) Vilnius: Baltos lankos, 2004, ISBN 9955-584-69-6.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Marijampolės apskrities vėliava
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Amerikiečių etnomuzikologė Frances Densmore įrašinėja juodakojų genties vado atliekamą muziką 1916 m.)
**Etnomuzikologija** – etnografijos, folkloristikos ir muzikologijos mokslų atšaka, tyrinėjanti įvairių tautų liaudies muziką, jos kultūrinius ir socialinius aspektus. Į etnomuzikologiją įeina liaudies dainų rinkimas ir užrašymas, senovinių muzikos instrumentų rinkimas ir gamyba, liaudies dainų tekstų nagrinėjimas.

Etnomuzikologine veikla dažnai užsiima ne tik profesionalūs etnomuzikologai, bet ir etnografai, antropologai, užrašantys muziką kaip vieną iš tyrinėjamos tautos folkloro elementų. Tačiau etnomuzikologai dažniausiai koncentruojasi tik į muzikinį tautų paveldą, dažnai tyrinėja ir lygina keleto skirtingų tautų, kultūrų muziką. Iš surinktos medžiagos paprastai daromi prekybai skirti muzikos įrašai, dažnai ir pats etnomuzikologas atlieka savo surinktą muziką.

Kaip atskiras subjektas etnomuzikologija (lyginamoji muzikologija) susidarė XIX a. pab. – XX a. pr. (vienu iš pradininkų laikomas Bela Bartokas). Vėliau sukurta etnomuzikologijos draugija, šis dalykas imtas dėstyti daugelyje universitetų.
| ***Dancing at Lughnasa*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis | JAV, Jungtinė Karalystė, Airija |
| Režisierius | Pat O'Connor |
| Scenaristas (-ai) | Brian Friel (pjesė)Frank McGuinness (scenarijus) |
| Vaidina | Meryl StreepMichael GambonCatherine McCormackKathy BurkeSophie ThompsonBrid BrennanRhys IfansLorcan CranitchJohn KavanaghMarie Mullen |
| Metai | 1998 |
| Žanras | Drama |
| Trukmė | 95 min. |
| Kalba | Anglų k. |

**Šokiai Lunazos metu** arba **Lugnazado šokiai** (angl. *Dancing at Lughnasa*) – 1998 m. filmas, pastatytas pagal to paties pavadinimo Brian Friel pjesę. Filmą režisavo Pat O’Connor.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Berniuko Maiklo prisiminimai apie 1936 m. vasarą. Jis tada gyveno su savo motina ir keturiomis tetomis skurdžiame Airijos vienkiemyje. Mandi šeima su vyriausiąja seserimi Keite priešakyje vargiai sudūrė galą su galu. Iš Afrikos namo sugrįžta jų vienintelis brolis Džekas, visą gyvenimą Ugandoje pradirbęs dvasininku. Šis puikus, geras ir į vaikystę sugrįžtantis senukas nebegali pats pasirūpini savimi. Su Maiklu atsisveikinti keletui dienų atvažiuoja jo tėvas Džeris, kuris ruošiasi karui už demokratiją Ispanijoje prieš Franko režimą.

Seserys myli vieną kitą ir ši meilė palaiko jas, nes laimės jų gyvenime yra labai mažai. Tai liūdesiu, užuojauta ir vaikystės nostalgija persunktas šviesus ir labai asmeniškas filmas…

Aktoriai
--------

* Meryl Streep – Kate Mundy
* Michael Gambon – Jack Mundy tėvas
* Catherine McCormack – Christina Mundy
* Kathy Burke – Maggie Mundy
* Sophie Thompson – Rose Mundy
* Brid Brennan – Agnes Mundy
* Rhys Ifans – Gerry Evans
* Darrell Johnston – Michael Mundy
* Lorcan Cranitch – Danny Bradley
* Peter Gowen – Austin Morgan
* Dawn Bradfield – Sophie McLoughlin
* Marie Mullen – Vera McLoughlin
* John Kavanagh – Carlin tėvas
* Kate O’Toole – Vaistininkė

Nuorodos
--------

* Dancing at Lughnasa svetainėje Internet Movie Database
**Etnologija** (gr. ethnos – tauta; **tautotyra**) – humanitarinis mokslas, tiriantis vietines etnines grupes bei jų kultūrą pasitelkiant etnografiją. Nagrinėja globalių (akultūracijos, urbanizacijos, sekuliarizacijos, modernizacijos) bei lokalių (kultūrinio tęstinumo, paveldo, regioninės ir vietinės liaudies kultūros) reiškinių sąveiką kultūroje.

Europietiškoji etnologija pradėjo formuotis XIX a. antroje pusėje kolonijų neturinčiose Europos šalyse kilus romantizmo, nacionalizmo idėjoms. Susigriebta kaimo vietovėse rinkti tautosakos ir materialinės kultūros paveldą. Pirmiausia šios studijos tapo mokslinėmis Vokietijoje ir Austrijoje. XIX a. pab. – XX a. pradž. etnologija tapo savarankiška disciplina.

Etnologija kai kuriose šalyse, tame tarpe ir Lietuvoje, siejama ar net tapatinama su folkloristika, antropologija, sociologija, kultūros studijomis, istorija. Europietiškai entologijos tradicijai visų pirma būdinga domėjimasis savo tautos kultūra, jos lyginimas tarpkultūriniame kontekste. Kai tuo tarpu antropologija savo ištakomis susijusi su buvusių kolonijinių valstybių akademine tradicija. Lietuvos etnologijai įtakos turėjo Europos etnografija, Austrijos, Lenkijos, Vokietijos ir Rusijos etnologijos tradicijos, kultūrinis istorinis metodas ir liaudies žinių studijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Etnologija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
2. ↑  Čiubrinskas, Vytis (2011). „Etnologija ir sociokultūrinė antropologija Lietuvoje: nuo tautos kultūrą gelbstinčios etnografijos iki kosmopolitinės antropologijos".  PDF Archyvuota kopija 2020-10-29 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  „Etnologijos studijos ir etninės kultūros specialistų rengimas Lietuvoje Europos Sąjungos šalių kontekste". 2019.
**Jakub Wilk**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1985 m. liepos 11 d. (37 metai) |
| Gimimo vieta | Poznanė, Lenkija |
| Ūgis | 177 cm |
| Svoris | 70 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | Saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2003–2013201220132013–20142014–2015 | Lech Poznań→Lechia GdańskVMFD Žalgiris VilniusFC VasluiVMFD Žalgiris Vilnius | 143 (16)012 0(2)020 0(7)013 0(1)045 (13) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2009– | Lenkija Lenkija | 3 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2014 m. gruodžio 12 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2010 m. liepos 31 d.. |

**Jakubas Vilkas** (lenk. *Jakub Wilk*, g. 1985 m. liepos 11 d. Poznanėje) – lenkų futbolininkas, saugas.

Biografija
----------

Vienas jauniausių debiutantų Ekstraklasa lygoje. Karjerą pradėjo 2002 m. *SKS 13 Poznań* komandoje. 

Nuo 2003 m. iki 2005 m. žaidė Lech Poznań antrojoje komandoje.

```
Vėliau žaidė KKS Lech Poznań pagrindinėje komandoje. 2005–2006 m. sezone sužaidė tik 10 kartų. 
```

2012 m. sausio 27 d. buvo paskolintas Lechia Gdańsk klubui iki 2011–2012 m. sezono galo.

2013 m. vasario 25 d. pasirašė sutartį su Vilniaus Žalgiriu. Nepasibaigus sezonui, paliko klubą. 
A lygoje sužaidė 20 rungtinių ir įmušė 7 ivarčius.

### Rinktinė

Lenkijos rinktinėje debiutavo 2009 m. vasarį, draugiškose rungtynėse prieš Lietuvos rinktinę.

Pasiekimai
----------

**VMFD Žalgiris Vilnius**

* LFF taurės laimėtojas (1) 2013-2014 m.
* A Lygos laimėtojas (1) 2014 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2018-04-08 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
| „Šokiai Mulen de la Galet kavinėje" |
| --- |
|  |
| Menininkas | Ogiustas Renuaras |
| Metai | 1876 m. |
| Meno kryptis | impresionizmas |
| Medžiagos, technika | drobė, aliejus |
| Matmenys | 131 × 175 cm |
| Miestas (vieta) | Paryžius, Prancūzija Prancūzija |
| Muziejus | Orsė muziejus |

**Šokiai Mulen de la Galet kavinėje** (pranc. *Bal du moulin de la Galette*) – vienas žymiausių prancūzų dailininko O. Renuaro (1841−1919) paveikslų.

Apie paveikslą
--------------

Paveikslą „Šokiai Mulen de la Galet kavinėje" Ogiustas Renuaras sukūrė 1876 m. Jame pavaizduota sekmadienio popietė Mulen de la Galet kavinėje Paryžiaus Monmartro pasilinksminimų kvartale, kurioje savaitgaliais linksmintis rinkdavosi darbininkų klasės paryžiečiai su geriausiais savo drabužiais. Kavinė buvo pavadinta vietoje stovinčio malūno pavadinimu. Paveiksle paryžiečiai pavaizduoti šokantys, geriantys ir valgantys galetas. Paveikslo istorija smulkiai aprašyta O. Renuaro draugo Žoržo Rivjero. Tapytojas sumanė šį paveikslą 1876 m. gegužę ir tuo tikslu įsikūrė apleistame kotedže su sodu netoli malūno. Šioje vietoje jis nutapė kelioliką paveikslų, tarp jų „Supynes". Ši vietovė dabar yra Monmartro muziejaus dalis. Didelių matmenų būsimo paveikslo drobę O. Renuaro draugai rytais padėdavo nugabenti iki kavinės. Daugelis jų pozavo paveikslo veikėjams ir juos išvardijo Ž. Rivjeras, kuris taip pat pavaizduotas paveiksle. Pirmame plane pavaizduota moteris su mėlynai ir rožinei dryžuota suknele yra O. Renuaro sesuo Estelė. O. Renuaras nutapė mažesnių matmenų paveikslo versiją, kuri yra beveik tapati didžiajai, skiriasi šiek tiek laisvesniais potėpiais ir raiškesnėmis spalvomis.

1877 m. O. Renuaras pademonstravo „Šokius Mulen de la Galet kavinėje" trečiojoje impresionistų grupės parodoje, tačiau nėra tikrai žinoma, kuri versija, didesnė ar mažesnė, buvo išstatyta. Paveikslas visuotinai laikomas reikšmingiausiu dešimtmečio O. Renuaro kūriniu ir vienu iš chrestomatinių impresionistinės tapybos pavyzdžių. Didesniąją versiją parodos metu įsigijo O. Renuaro draugas, tapytojas Gustavas Kajebotas. Paveikslas išbuvo jo nuosavybėje iki 1894 m. kai G. Kajebotas mirė. Po to paveikslas perėjo valstybės nuosavybėn apmokant laidotuvių išlaidas. 1896−1929 m. paveikslas buvo eksponuojamas Liuksemburgo muziejuje Paryžiuje. Po to iki 1986 m. eksponuotas Luvre ir tais metais perkeltas į Orsė muziejų. Mažesnioji paveikslo versija išliko privačioje nuosavybėje ir 1990 m. viešo aukciono metu buvo parduota už 78,1 mln. JAV dolerių. Tuo metu tai buvo antras pagal brangumą viešai parduotas paveikslas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Delphi Complete Works of Pierre-Auguste Renoir.* Delphi Classics, 2015
2. ↑  *Delphi Complete Works of Pierre-Auguste Renoir.* Delphi Classics, 2015
3. ↑  Los Angeles Times, MAY 18, 1990
| Kagva*Cagua* |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

KagvaKagva

10°10′0″ š. pl. 67°27′0″ v. ilg.﻿ / ﻿10.16667°š. pl. 67.45000°r. ilg.﻿ / 10.16667; 67.45000﻿ (Kagva)Koordinatės: 10°10′0″ š. pl. 67°27′0″ v. ilg.﻿ / ﻿10.16667°š. pl. 67.45000°r. ilg.﻿ / 10.16667; 67.45000﻿ (Kagva) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Venesuelos vėliava Venesuela |
| **Valstija** | Aragva Aragva |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1620 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 122 585  |
| **Altitudė** | 458 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kagva |

**Kagva** (isp. *Cagua*) – miestas Venesuelos šiaurėje, Aragvos valstijoje, prie Aragvos upės, Marakajaus miesto aglomeracijoje. Sukrės savivaldybės centras. Perdirbama žemės ūkio produkcija. Auginama ir prekiaujama kava, kakava, cukrumi, tabaku. Yra bažnyčia, meno ir istorijos muziejus, kultūros namai, senovinis malūnas. Greta iškilusi vaizdinga Empalao kalva.

Istorija
--------

Kagva įkurta 1620 m. bet į dabartinę vietą perkelta 1622 m. ir pavadinta  *Nuestra Señora del Rosario de Cagua*. Miesto pavadinimas vietine indėnų kalba (kumanagotų) reiškia sraigę.

Kagvos bažnyčia

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kagva*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
| **Jakubas Movšovičius** |
| --- |
| Gimė | 1901 m. gruodžio 5 d.Vilnius |
| Mirė | 1983 m. gruodžio 18 d. (82 metai)Lodzė |
|  |
| Veikla | botanikas |
| Organizacijos | Lodzės universitetas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Jakubas Movšovičius** (lenk. *Jakub Mowszowicz*, 1901 m. gruodžio 5 d. Vilnius – 1983 m. gruodžio 18 d. Lodzė, Lenkija) – Lietuvos ir Lenkijos botanikas, gamtos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1931 m. baigė Vilniaus universitetą. 1938 m. daktaras.

1932–1934 m. mokytojavo Vilniaus gimnazijose. 1934–1939 m. ir 1944–1945 m. Vilniaus universiteto, 1939–1941 m. – Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas; nuo 1944 m. docentas. Antrojo pasaulinio karo metais buvo uždarytas į getą, iš ten pabėgo. 1945 m. išvyko į Lenkiją. 1945–1972 m. dėstė Lodzės universitete, Matematikos ir gamtos fakulteto dekanas; nuo 1948 m. profesorius. Lodzės universiteto botanikos sodo steigėjas.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrė Vilniaus, Trakų apylinkių augaliją, 1940–1941 m. Vytauto Didžiojo universiteto darbuose straipsnius skelbė lietuvių kalba. Pirmasis Lietuvoje ištyrė ir lietuvių kalba aprašė augalų išaugas (zoocecidijas), paskelbė mokslo istorijos darbų, 1955–1966 m. – darbų apie Lenkijos piktžoles, nuodinguosius, vaistinius augalus.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos vaistinių augalų sąrašas, su K. Grybausku, 1941 m.
* Vilniaus floros konspektas (lot. *Conspectus florae Vilnensis*) d. 1 1957 m. d. 2 1958 m. d. 3 1959 m.
* Šalies laukų ir daržų piktžolės (*Krajowe chwasty polne i ogrodowe*) 1955 m. 3 leid. 1986 m.
* Žinynas vietiniams ir aklimatizuotiems medžiams ir krūmams pažinti (*Przewodnik do oznaczania drzew i krzewów krajowych i aklimatyzowanych*) 1979 m. 7 leid. 1986 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algimantas Jakimavičius. *Jakubas Movšovičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 536 psl.
| **Adomas Benediktas Jocheris** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1791 m. gruodžio 11 d.Vilnius |
| Mirė | 1860 m. balandžio 3 d. (68 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Senosiose Rasų kapinėse |
| Vaikai | sūnus generolas Adomas Teofilis Konstantinas Jocheris |
|  |
| Veikla | bibliotekininkas, bibliografas, filologas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Adomas Benediktas Jocheris** (lenk. *Adam Benedykt Jocher*, 1791 m. gruodžio 11 d. Vilnius – 1860 m. balandžio 3 d. Vilnius, bibliotekininkas, bibliografas, filologas.

Biografija
----------

1807–1811 m. Vilniaus universitete studijavo filosofiją ir istoriją. 1811–1827 m. ir 1842–1856 m. dirbo privačiu mokytoju. 1827–1832 m. Vilniaus universitete dėstė lotynų kalbą, universitetą uždarius – 1832–1840 m. Vilniaus medicinos-chirurgijos akademijos, 1834–1842 m. Vilniaus dvasinės akademijos bibliotekų bibliotekininkas. 1856–1860 m. dirbo Vilniaus archeologinėje komisijoje. 

Svarbiausias veikalas – kritinė bibliografijos rodyklė „Lenkijos literatūros ir mokslų bibliografinis istorinis vaizdas Lenkijoje nuo spaudos pradžios iki 1830 metų imtinai" (*Obraz bibliograficzno-historyczny literatury i nauk w Polsce od wprowadzenia do niej druku po rok 1830 włącznie*) 3 t. 1840–1857 m. Jame užregistruota apie 10 000 veikalų, iš jų daugiau kaip 100 lietuviškų, daugiausia Vilniuje išleistų, knygų.

Sūnus generolas Adomas Teofilis Konstantinas Jocheris.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Adomas Benediktas Jocheris*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 666 psl.
| Kafuė nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Kafuė upė nacionaliniame parke Kafuė upė nacionaliniame parke |
| **Vieta:** | Zambija |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Ngoma |
| 

Žemėlapis rodantis Kafuė nacionalinis parkas vietą.Kafuė nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 15°46′0″ p. pl. 25°55′0″ r. ilg.﻿ / ﻿15.76667°š. pl. 25.91667°r. ilg.﻿ / 15.76667; 25.91667Koordinatės: 15°46′0″ p. pl. 25°55′0″ r. ilg.﻿ / ﻿15.76667°š. pl. 25.91667°r. ilg.﻿ / 15.76667; 25.91667 |
| **Plotas:** | 22 400 km² |
| **Įkurtas:** | 1950 m. |

**Kafuė nacionalinis parkas** (angl. *Kafue National Park*) – didžiausias Zambijos nacionalinis parkas ir antras pagal dydį parkas Afrikoje. Įsteigtas Kafuė vidurupio slėnyje, Šiaurės vakarų, Centrinėje ir Pietų provincijose. Plotas – 22 400 km².

Parke saugoma žolinė savana ir tropiniai miškai su šiam regionui būdinga augalija ir gyvūnija. Daug vertingų ekosistemų sukuria Kafuė slėnio senvagės ir pelkynai. Parke auga vadinamieji *miombo* miškai, kuriuose dominuoja dryžmedžiai (*Brachystegia*), akacijos, izoberlinijos. Kafuė nacionaliniame parke yra retų Afrikos hieninių šunų, taip pat liūtų, leopardų, dėmėtųjų hienų, stepinių zebrų, vandeninių ožių, afrikinių buivolų, afrikinių karpočių, ~15 antilopių rūšių (impala, puku, dryžuotoji gnu, ličis, didžioji kudu, margoji antilopė, krūmyninis dukeris, oribė, juodoji antilopė, arklinė antilopė). Taip pat yra retų paukščių, pavyzdžiui, endeminis zambinis barzdočius (*Lybius chaplini*).

* Juodoji antilopėJuodoji antilopė
* Mažieji vandeniniai tulžiaiMažieji vandeniniai tulžiai
* Nilo krokodilasNilo krokodilas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 203
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Įstatymo spraga, teisės spraga**, legali spraga (lot. *vacatio legis* – įstatymo spraga, *vacatio iuris* – teisės spraga) – teisės reguliavimo spraga. Situacija, kai būtina teisiškai (su)reguliuoti visuomeninius santykius, tačiau nėra atitinkamos teisės normos (įstatymo spragos atveju – nėra tinkamos įstatymo normos, taikytinos konkrečiam atvejui).

Įstatymo spraga sudaro sąlygas pasinaudoti teise, jos teikiamomis galimybėmis (pvz. mokesčių srityje pasinaudoti teisės normomis, suteikiančias lengvatas, tuo tarpu konkretiems teisiniams santykiams turėtų būti taikomos kitokios (įstatyminės) normos, tačiau jos nėra priimtos), taip pat piktnaudžiauti, nesant tam tikrų ribojimų.

Teisės spragos būdingos valstybingumo pradžioje, taip pat atsikūrusių valstybių teisėje, kai nėra išsamaus teisinio reguliavimo (teisinės bazės), o „užkamšyti" įstatymo spragas teisėkūros subjektai nespėja.

Teisės spraga užpildoma išleidžiant norminį teisės aktą. Teisės taikymo veikloje – visuomeniniui santykiui taikoma įstatymų arba teisės analogija.

Lietuvoje
---------

Lietuvos Konstitucinis Teismas yra konstatavęs, kad „žemesnės galios teisės aktuose esančias teisės spragas gali užpildyti teismai *ad hoc* pagal savo kompetenciją spręsdami bylas dėl individualaus visuomeninio santykio ir taikydami teisę, todėl tais atvejais, kai atitinkamas teisėkūros subjektas nėra įvykdęs savo konstitucinės pareigos – nėra išleidęs teisės akto, kuriuo vietoje teisės akto, Konstitucinio Teismo nutarimu pripažinto prieštaraujančiu aukštesnės galios teisės aktui, būtų nustatytas naujas teisinis reguliavimas, teismai turi konstitucinę pareigą užtikrinti asmens, kuris kreipėsi į teismą dėl savo teisių ar laisvių pažeidimo, teises, laisves, kitas konstitucines vertybes".
**Etnopsichologinė mokykla** arba ***kultūros ir asmenybės psichologinė kryptis*** – kultūrinės antropologijos kryptis, susiklosčiusi XX a. trečiajame dešimtmetyje Jungtinėse Amerikos Valstijose, ir tirianti auklėjimo įtaką skirtingų kultūrų žmonių psichikai.

Pagrindinės šios krypties ištakos buvo XIX a. pab. mitologinė-folkloristinė mokykla Vokietijoje ir ten susikūrusi etnopsichologija (*Völkerpsychologie*), taip pat froidizmas, pabrėžęs vaikystės patirčių svarbą, bei Boaso istorinė mokykla ir jos kultūrinio reliatyvizmo idėja.

Pagrindiniai atstovai – Rut Benedikt, Margaret Mid, Abramas Kardineris, Melfordas Spiras.

Pasak etnopsichologinės mokyklos atstovų, asmenybės formavimąsi lemia kultūrinė bei socialinė aplinka. Tirdami vaikų auginimo papročius etnopsichologinės mokyklos atstovai studijų objektu pasirinko vadinamąsias primityviąsias tautas. Manyta, kad vaiko auklėjimas suformuoja pagrindinę asmenybę, tai yra išugdomi nekintantys kultūriniai ir socialiniai elgesio modeliai. Išimtimi laikyti individo kontaktai su vadinamąja aukštesne arba didesnę įtaką darančia kultūra – tuomet individas persiorientuoja į pastarąją. Pagrindiniai šios mokyklos teiginiai: vaikystės patirtis nulemia suaugusiojo asmenybę per socializaciją ir inkultūraciją, atskiras asmenybės tipas apibūdina atskirą visuomenę, kultūra turi savo psichologinį modelį.

Etnopsichologinė mokykla buvo populiari Jungtinėse Amerikos Valstijose iki 6 dešimtmečio, vėlesni sekėjai tolo nuo perdėm psichologinio požiūrio.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytis Čiubrinskas. SOCIALINĖS IR KULTŪRINĖS ANTROPOLOGIJOS TEORIJOS. Kaunas: VDU, 2007.
2. ↑  Ramūnas Trimakas. *Etnopsichologinė mokykla*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| Jakob Schubert |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Austrija** |
| Sportinis laipiojimas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Bronza** | 2020 Tokijas | Daugiakovė |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2012 Paryžius | Pirmavimas |
| **Auksas** | 2018 Insbrukas | Daugiakovė |
| **Auksas** | 2018 Insbrukas | Pirmavimas |
| **Sidabras** | 2011 Arkas | Pirmavimas |
| **Sidabras** | 2016 Paryžius | Pirmavimas |
| **Sidabras** | 2019 Hačiodžis | Kybiai |
| **Bronza** | 2019 Hačiodžis | Pirmavimas |

**Jakob Schubert** (g. 1990 m. gruodžio 31 d.) – Austrijos sportinio laipiojimo sportininkas, daugkartinis pasaulio čempionas.

Biografija
----------

2007 m. - 2009 m. pasaulio jaunimo čempionas pirmavimo rungtyje.

2010 m. Europos čempionate austras pelnė bronzos medalį. 2011 m. pelnė pirmąjį saugusiųjų pasaulio čempionato medalį - sidabrą pirmavimo rungtyje. 2012 m. pirmą kartą tapo pasaulio čempionu. Keturių pasaulio taurės sezonų nugalėtojas daugiakovės įskaitoje - 2011 m. 2012 m. 2013 m. ir 2018 m.

2019 m. pasaulio čempionate pelnė du medalius ir iškovojo teisę startuoti 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.

Nuorodos
--------

* IFSC svetainėje
| **Adomas Dundzila** |
| --- |
| Gimė | 1882 m. liepos 14 d.Praciškavo dvaras |
| Mirė | 1951 m. gruodžio 20 d. (69 metai)Čikaga |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, leidėjas |

**Adomas Dundzila** (1882 m. liepos 14 d. Pranciškavo dvaras, Kalvarijos apskr. – 1951 m. gruodžio 20 d. Čikagoje) – Lietuvos knygų leidėjas ir prekybininkas, žurnalistas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1908–1913 m. V. Penčylos knygyno Marijampolėje vedėjas. 1913–1914 m. turėjo nuosavą knygyną Vilkaviškyje. 1914 m. Vilniuje dirbo Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti centro komiteto Darbo biuro vedėju. 1915 m. Petrograde buvo savaitraščio „Lietuvių balsas" administratorius.

Grįžęs į Lietuvą 1918 m. su Bronium Siručiu įkūrė knygų leidybos ir prekybos bendrovę „Dirva". Nuo 1919 m. abu jai vadovavo Marijampolėje, nuo 1921 m. – knygynui ir knygų leidybai Kaune. Iki 1940 m. rugsėjo 29 d. leidykla išleido 544 knygas.

1930–1933 m. redagavo žurnalą „Sėjos baras". Vienas Lietuvių verslininkų sąjungos įkūrėjų, centro valdybos pirmininkas. 1932–1933 m. sąjungos laikraščio „Verslas" redaktorius, nuo 1937 m. garbės narys. 1940 m. nacionalizavus bendrovę „Dirva" dirbo Valstybinės leidyklos 5-ojo knygyno vedėju. 1944 m. pasitraukė į Vakarus. 1949 m. persikėlė į JAV.

Parengė elementorių „Dieve, padėki" (1912 m. slapyvardis *Kalvarijiškis*). Išleido atsiminimų ir straipsnių rinkinį (1935 m.). Bendradarbiavo laikraščiuose „Lietuva", „Trimitas", žurnale „Naujoji Romuva" ir kituose.

Įvertinimas
-----------

* 1938 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vladas Žukas. *Adomas Dundzila*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 204 psl.
| Senovės Italijos regionasEtrurija/Rasenna |
| --- |
|  |
| Šalis | Italija (Toskana) |
| Tautos | etruskai |
| **Kalba** | etruskų kalba |
| **Valstybės** | **Etruskų konfederacija** |
| **Miestai** | Velzna, Aritimas, Pupluna ir kt. |
|  |
|  |

**Etruskai** (lot. *Etrusci, Tusci*; gr. Τυρσηνοί, Τυρρηνοί [Tyrsenoi, Tyrrhenoi], iš šio pavadinimo atsirado *Tirėnų jūra*, t. y. etruskų jūra]), patys save vadinę *rasenna* buvo Antikos tauta, kuri gyveno šiaurės vidurio Italijoje dabartiniuose Toskanos, Umbrijos ir Lacijaus regionuose. Šiame regione etruskų kultūra randama tarp 800 m. pr. m. e. ir 100 m. pr. m. e. Vėliau etruskai buvo užkariauti romėnų ir įjungti į Senovės Romos valstybę.

Etruskų istoriją, kalbą ir kultūra tiria etruskologija.

Kilmės teorijos
---------------

Jų kilmė, kaip ir kalba, lieka paslaptimi, bet nuo IX a. pr. m. e. jie pasklido po centrinę Italiją. Jie gali būti atkeliavę iš Mažosios Azijos, arba vidurio Europos. Etruskai gali būti ir autochtonai.

Kultūra
-------

Etruskų kapuose rastos freskos, papuošalai ir keramika liudija juos buvus aukštos kultūros ir meno tauta. Pagrindiniai etruskų varžovai buvo pietuose gyvenantys graikai. Etruskų šalis – Etrūrija niekad nebuvo vieninga valstybė – tik laisva miestų konfederacija. Etrūrija klestėjo apie 800–400 m. pr. m. e.

Etruskai statė irigacinę sistemą, didelius akmeninius pastatus, gerus laivus. Jie apdirbo žalvarį, geležį ir kitus metalus. Buvo geri jūrininkai, prekiavo su Graikija ir Artimaisiais Rytais. Ši tauta galėjo naudoti graikų raštą. Po karų etruskai nusilpo ir asimiliavosi su romėnais. Graikų kalbą pakeitė lotynų kalba.

Ankstyvuoju laikotarpiu Romą valdė karaliai. Paskutiniai trys buvo etruskai:

* Tarkvinijus Priskas – pradėjo statyti Didįjį Cirką, surengė pirmąsias viešas žaidynes, nusausino pelkes aplink Romą.
* Servijus Tulijus – apjuosė Romą siena, leido plebėjams dalyvauti Tautos Susirinkime.
* Tarkvinijus Išdidusis – pastatė šventyklą ant Kapitolijaus kalvos. 509 m. pr. m. e. jį romėnai ištrėmė. Tai buvo paskutinis Romos karalius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  etruskai (VLE)

  

  



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSenovės Italijos tautos |
| --- |
|  |
| Italikai | 
 Ekvai **·**  Fidėnai **·**  Hernikai **·**  Lotynai (Faliskai **·**  Sikulai) **·**  Oskai (Aurunkai **·**  Ausonai **·**  Kampanai **·**  Marukinai **·**  Peligniai **·**  Sabinai) **·**  Samnitai (Brutijai **·**  Frentaniai **·**  Lukaniai) **·**  Picėnai **·**  Umbrai (Marsai, Volskai) **·**  Vestinai |  |
|  |
| Kiti indoeuropiečiai | 
Keltai (Insubrai **·**  Leopontijai **·**  Orobijai) **·**  Venetai (Histrai **·**  Liburnai) **·**  Japygai (Mesapiai **·**  Peucetijai **·**  Daunijai) |
|  |
| Tirsėnai | 
 Etruskai **·**  Retai |
|  |
| Neidentifikuoti | 
 Elymai **·**  Euganėjai **·**  Karnai  **·**  Protosardinai (Korsai **·**  Balariai **·**  Jolėjai) **·**  Ligūrai **·**  Sikanai |

 |
2019 m. balandžio 10 d. Įvykių horizonto teleskopu atlikta supermasyvios juodosios bedugnės Mesjė 87 galaktikoje nuotrauka. Nuotraukoje matoma radijo bangų spinduliuotė nuo įkaitinto akrecijos žiedo.
**Įvykių horizonto teleskopas** (ang. *Event Horizon Telescope*) – didelių radioteleskopų, išdėstytų skirtingose žemės vietose, tinklas. Šį teleskopų tinklą sudaro 8 radioteleskopai. 

Įvykių horizonto teleskopo projektas buvo pradėtas 2009 m. Projekte dirba apie 300 mokslininkų, 60 institucijų 20-yje pasaulio šalių.

2019 m. balandžio 10 d. projekto dalyviai paviešino pirmąją juodosios bedugnės nuotrauką Mesjė 87 galaktikoje. 2021 m. kovą mokslininkai paviešino naują Mesjė 87 juodosios bedugnės nuotrauką poliarizuotoje šviesoje.

2022 m. gegužės 12 d. Įvykių horizonto teleskopo komanda paskelbė pirmąją supermasyvios juodosios bedugnės Šaulio A\* nuotrauką Paukščių Tako centre. Ši bedugnė yra 27 000 šviesmečių atstumu nuo Žemės.

Ateityje planuojama išplėsti projektą pridedant naujų teleskopų bei atliekant trumpesnių bangų tyrimus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Overbye, Dennis (2019 m. balandžio 10 d). „Black Hole Picture Revealed for the First Time – Astronomers at last have captured an image of the darkest entities in the cosmos – Comments". *The New York Times*. Nuoroda tikrinta 2019 m. balandžio 10 d.
2. ↑  The Event Horizon Telescope Collaboration (2019 m. balandžio 10 d). „First M87 Event Horizon Telescope Results. I. The Shadow of the Supermassive Black Hole". *The Astrophysical Journal Letters* **875** (1): L1. Bibcode:2019ApJ...875L...1E. arXiv:1906.11238. doi:10.3847/2041-8213/ab0ec7.  Nežinomas parametras `|doi-access=` ignored (pagalba)
3. ↑  „Winners Of The 2020 Breakthrough Prize In Life Sciences, Fundamental Physics And Mathematics Announced". *Breakthrough Prize* (anglų). Nuoroda tikrinta 2020-03-15.
4. ↑  Focus on the First Event Horizon Telescope Results
5. ↑  A view of the M87 supermassive black hole in polarised light
6. ↑  The Milky Way’s Black Hole Comes to Light

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| **Thomas Arwyn Watkins** |
| --- |
| Gimė | 1924 m. birželio 20 d.Lansamletas, Velsas Velsas |
| Mirė | 2003 m. rugpjūčio 4 d. (79 metai)Svonsis, Velsas Velsas |
|  |
| Veikla | kalbininkas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Alma mater | Svonsios Universiteto koledžas |

**Tomas Arvinas Votkinsas** (*Thomas Arwyn Watkins*, 1924 m. birželio 20 d. Lansamleto k. Svonsio pakraštys, Velsas – 2003 m. rugpjūčio 4 d. Svonsis, Velsas) – valų kalbininkas.

Biografija
----------

Gimė šachtininko Deivido Džono Votkinso šeimoje, buvo vienas iš dviejų jo sūnų. 1935–1941 m. mokėsi vyskupo Goro mokykloje Svonsyje, o vėliau – Svonsio Universiteto koledže, kuriame studijavo prancūzų, anglų ir valų kalbas. 1943 m. jam buvo suteiktas mokslinis laipsnis, vėliau tarnavo kariuomenėje. Magistro darbo tema pasirinko savo gimtosios vietovės valų tarmę ir ši disertacija jį paskatino visą likusį gyvenimą tirti valų kalbą. T. A. Votkinsas gavo Velso universiteto stipendiją ir tęsė mokslus Lidso (Anglija), Ciuricho (Šveicarija) ir Reno (Prancūzija) universitetuose. 1952 m. Velso universiteto koledže Aberistvite besiplečiančiame valų kalbos skyriuje buvo paskirtas eiti lektoriaus pareigas, jis buvo atsakingas už naujus ir naujoviškus kalbotyros, istorinės kalbotyros ir dialektologijos kursus. Iš šių kursų išaugo vertingas T. A. Votkinso veikalas „Ieithyddiaeth: Agweddau ar astudio iaith" (1961 m.). T. A. Votkinsas didelį dėmesį skyrė valų tarmių tyrimams. 1971 m. jis dirbo Dublino perspektyviųjų tyrimų instituto kviestiniu profesoriumi, 1980 m. – kviestiniu valų kalbos profesoriumi Dublino Universiteto koledže, 1981 m. Dublino Universiteto koledže buvo išrinktas į valų kalbos katedrą, kurioje darbavosi iki išeidamas į pensiją 1989 m. T. A. Votkinsas buvo išrinktas Airijos karališkosios akademijos nariu, taip pat buvo tapęs Svonsio Universiteto koledžo valų skyriaus garbės profesoriumi.

T. A. Votkinsas telkė dėmesį į valų kalbos fonologiją, dialektologiją, sintaksę ir istorinę rašybą. Jis peržiūrėjo ir ginčijo šių sričių seniai nusistovėjusias idėjas, paskelbė daug svarbių straipsnių. Nagrinėjo dvikalbystės klausimus, kalbų sąveiką. Jo idėjos rado platų atgarsį mokslinėje visuomenėje. T. A. Votkinsas buvo vienas iš nedaugelio kalbininkų, vienodai gerai išmaniusių tiek vidurinę, tiek šiuolaikinę valų kalbą.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Brynley Francis Roberts (2008-09-17). „WATKINS, THOMAS ARWYN (1924-2003), Welsh scholar". Dictionary of Welsh Biography. Nuoroda tikrinta 2021-04-05.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Bakongų valstybė:Kakongas |
| --- |
|  |
| Šalis | Angola (Kabinda) |
| Tautos | bakongai (bavoyo) |
|  |
|  |

**Kakongo karalystė** – senovinė nedidelė karalystė Vidurinėje Afrikoje, dabartinėje Kongo teritorijoje, Kongo upės šiauriniame krante. Šiaurėje ribojosi su Loango karalyste, pietuose su Ngojo karalyste, rytuose su Kongo Imperija. Gyventojai kalbėję kikongo kalbos vojo dialektu. Valstybėje formavosi atskira etninė grupė bavojai.

Istorija
--------

Ankstyvoji Kakongo istorija nežinoma, XIX bei XX a. žodiniai šaltiniai nesuteikia apie tai daug žinių. Archeologiniai tyrinėjimai liudija, kad čia žmonės gyveno geležies amžiuje jau penktame amžiuje prieš mūsų erą, o visuomeninė hierarchija susiklostė pirmaisiais mūsų eros amžiais.

Karalystė pirmąsyk paminėta 1535, kad Kongo Imperijos karalius Afonso I valdo ir šią sritį, ir kitas Kongo upės šiaurinės pakrantės sritis. Daroma prielaida, kad karalystė susiformavo apie XIV a. pabaigoje, kaip Kongo konfederacijos sritis.

Nuo XVI a. Kakongo karalystė nepriklausoma. Portugalų prekiautojai 1620 įkūrė pirmas vario gamyklas, pirko dramblio kaulą, užsiėmė vergų prekyba. Vėliau, septynioliktame amžiuje, čia įsikėlė olandų bei anglų prekiautojai. XVIII a. Kakongo tapo svarbiu prekybos centru, reguliariai prekiaujanti su Olandija, Portugalija, Anglija, Prancūzija.

Ilgainiui Portugalija pavertė ją kolonija Portugalijos Kongu, kuris tapo dabartinės Kabindos pirmtaku.

|  |  |
| --- | --- |
| **Kongo civilizacijos valstybės** |  |
| Bakongai: Kongas | Loangas | Kakongas | Ngojas | Sojas | Bateke: Teke | Mbundai: Ndongo | Matamba | Ndembo | Kisama | Imbangalai: Kasandžė | Ovimbundu |