recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| Adrian Lulgjuraj |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Adrian Lulgjuraj |
| Gimė | 1980 m. rugpjūčio 19 d. (42 metai) Ulcinis, Jugoslavija |
| Žanrai | rokas |
| Veikla | dainininkas, dainų autorius |
| Susijusi veikla | Bledar Sejko |

**Adrian Lulgjuraj** (g. 1980 m. rugpjūčio 19 d. Ulcinyje, Jugoslavijoje, dabartinė Juodkalnija) – Albanijos dainininkas, kilęs iš Juodkalnijos. Kartu su Bledaru Seiko jis atstovavo Albanijai 2013 m. Eurovizijoje Malmėje su daina „Identitet".

Biografija
----------

Adrian gimė pajūrio mieste Ulcinyje (albanų kalba: *Ulqin*), esančiame šalia Albanijos sienos. Jis yra žinomas dėl savo labdaros darbo ir originalaus žanro muzikos. Jis dalyvauja įvairiuose TV šou ir muzikos festivaliuose, tokiuose kaip *„Top Fest"*.

Diskografija
------------

* 2011: „Të mori një det"
* 2012: „Identitet" (su Bledaru Seiko)
* 2012: „Evoloj"

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Adrian Lulgjuraj** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Daina *Identitet* (su Bledar Sejko)

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Rona Nishliu  *„Suus"*** |  **Albanijos atstovas Eurovizijoje  (su Bledar Sejko)**2013 | Po to:**Hersi  *„One Night's Anger"*** |
Koordinatės: 54°57′17″š. pl. 24°39′11″r. ilg.﻿ / ﻿54.95469°š. pl. 24.653032°r. ilg.﻿ / 54.95469; 24.653032

|  Čiobiškio šventoriaus I koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Širvintų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Čiobiškis |
| **Adresas** | Neries g. 7 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | XIX a. vid. |
| **Stilius** | klasicizmas |

**Čiobiškio šventoriaus I koplyčia** – Širvintų rajono savivaldybėje, Čiobiškio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios šventoriuje stovinti klasicistinių formų koplyčia, viena iš dviejų. Priklauso bažnyčios statinių kompleksui (bažnyčia, 2 varpinės, 2 šventoriaus koplyčios, tvora su vartais), kuris nuo 1992 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą. Pirma šventoriaus koplyčia – regioninės reikšmės architektūros paminklas. Stovi stačiakampio šventoriaus pietvakarių kampe, į pietus nuo pagrindinių vartų priešais bažnyčią. Naudojama bažnyčios inventoriaus padėjimui.

Dabartinė mūrinė Čiobiškio bažnyčia pastatyta 1810–1816 m. Manoma, kad ją galėjo suprojektuoti architektas Laurynas Gucevičius, tačiau jo autorystė dokumentiškai nepatvirtinta. Šventoriaus kampuose, priešais bažnyčią, dvi koplyčios pristatytos XIX a. viduryje.

Architektūra
------------

Koplyčios statinys kompaktinis, kvadrato plano, 1 aukšto. Jo architektūra lakoniška, atspindinti klasicizmo tendencijas. Kampuose akcentuojami kiek masyvūs išsikišę piliastrai. Virš profiliuotų karnizų – dvišlaitis stogas, iš dviejų pusių užbaigiamas aukštų trikampių frontonų. Neskaitant priekinio fasado su stačiakampėmis įėjimo durimis, kitų fasadų plokštumose įkomponuotos centruotos užapvalintos nišos. Koplyčios architektūrinę išraišką atkartoja šventoriaus kampuose stovinčios dvejos paminklinės varpinės. Šios sudarytos iš trijų siaurėjančių tarpsnių, kurių apatinių dviejų kompozicija labai panaši matomai koplyčioje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Bažnyčios statinių kompleksas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  „Pirma koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
3. 1 2  Čiobiškio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios statinių kompleksas *architekturalietuvoje.lt*

Nuorodos
--------

* Čiobiškio Šv. Jono Krikštytojo parapija Archyvuota kopija 2022-11-10 iš Wayback Machine projekto. *dekanato inf.*
|  |
| --- |
| Straipsnių serija |
| Baltų religija |
|  |
| 
Pagrindai
* Baltų religija
Baltų mitologija:
Prūsų · Lietuvių · Latvių
Indoeuropiečių mitologija

 |
| 
Dievybės
* **Bendrabaltiškos**
Perkūnas · Velnias · Dievas · Saulė · Mėnulis
**Prūsų**
Patulas · Pikuolis · Patrimpas · Svaikstikas · Autrimpas · Aušlavis · Bardaitis · Kurka · Pilnytis · Puškaitis · 
**Latvių**
Ūsinis · Ceruoklis · Jumis · Auseklis · Laima · Dekla · Laumė · Mara · Miško motė · Jūros motė · Vėjų motė · Vėlių motė · Žemės motė
**Lietuvių**
Gabija · Žemyna Laima · Medeina/Žvorūna · Laumė/Ragana · Aušrinė · Bangpūtys/Vėjopatis · Rūgutis · J. Lasickio spėjamų dievų sąrašas · ankstyvųjų šaltinių: Andajas · Nunadievis · Junda?
**Kitos būtybės**
Aitvaras · Kaukai · Barstukai · Lauksargiai/Žemėpačiai

 |
| 
Šventės
* Užgavėnės · Jurginės (Jorė)
Velykos · Rasos/Lyguo
Žolinė · Ilgės (Vėlinės)
Kūčios · Kalėdos

 |
| 
Kitos sąvokos
* Dausos · Vėlė · Alka · Šventoji giraitė
Romovė · Krivis · Vaidila · Krivulė

 |
| 
Šiuolaikinė tradicija
* Romuva
Vydūnas · Jonas Trinkūnas · Inija Trinkūnienė
Dievturyba
Ernestas Brastinis · Valdis Celmas
Druwi

 |
| Ž • A • R |

XVII a. Romovės piešinys pagal Grunau aprašymą
**Romovė** – legendinė prūsų religinė šventovė, pagrindinio žynio – krivių krivaičio – buveinė. Čia degusi ir amžinoji ugnis (minima nuo IV–VI a.). Manoma, kad šventovė buvusi Nadruvos žemėje.

Vokiečių kronikininkas Simonas Grunau „Prūsijos kronikoje" ją vadina **Rikojotu** (*Rickoyott*). Jis aprašo čia esantį ąžuolą, kuris buvęs 6 uolekčių storio, galingas ir aukštas, žaliavo žiemą ir vasarą (*war stetis grün, winter und sommer*), o lapija buvo tokia vešli, kad pro ją neprasiskverbdavo lietus. Aplink ąžuolą buvo ištempti audeklai, už kurių galėjo įeiti tik krivis krivaitis ir vyriausieji vaidelotai. Ąžuole stovėjo 3 dievų stabai – mirties dievas Patolas (ar Pikulis), griaustinio dievas Perkūnas ir derliaus bei karo dievas Patrimpas (Perkūnas viduryje). Prie ąžuolo nuolatos degė šventoji ugnis, kurstoma ąžuolinėmis malkomis. Jeigu ji būtų užgesusi, ją saugantis vaidelotas (*waidlott*) būtų turėjęs atsakyti savo galva. Ugnyje buvo deginamos aukos.

Ąžuolo likimas
--------------

„Ąžuolas buvo toks šventas, jog žmonės, nuskynę lapą ir pridėję sau arba gyvuliams prie kaklo, nuo visokių ligų apsisaugodavo. Jis ilgai dar Ordino laikais stovėjo. Žmonės paslapčiomis jį garbino, net krikščionimis tapę.

Vėliau šį išgarsėjusį ąžuolą Ordinas Kniprodės laikais nukirto. Bet ši vieta pasidarė klaiki, nerami. Daug čia vaidenosi.

Naujo tikėjimo skelbėjai senąsias dievybes palaikė piktosiomis dvasiomis. Senose šventavietėse statydavo naujajam Dievui šventoves. Taip šventojo ąžuolo vietoje atsirado puiki Trejybės šventovė su vienuolynu. Bet ir po to, pasakoja, dvasios nepaliovė vaidentis: kurį laiką velnias žmonėms neduodavo ramumo".

Šaltiniai
---------

* Dr. Jonas Rimeika. „Kai dar amžina ugnis ruseno. Mažosios Lietuvos padavimai". Kaunas, 1940.

1. ↑  *Romovė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 568
**Agnesė Bulė** (latv. *Agnese Bule*; g. 1972 m. sausio 7 d. Rygoje) – Latvijos menininkė.

Biografija
----------

Dar 1999 m. sukūrė trejų minučių filmuką „Latvis pučia ančiukus" (latv. *„Latvietis pūš pīlītes"*). Tai humoristinis darbelis apie latvių stereotipus ir frazes. Apgynusi magistro darbą „Latvių svajonė 1996–2010" (latv. *„Latviešu sapnis 1996–2010"*), 2010 m. baigė Latvijos dailės akademijos Vizualaus meno fakultetą. Nuo 2012 m. dirba Jūrmalos menininkų namų vadove: organizuoja parodas ir kt. kultūros renginius. Pati taip pat dalyvauja parodose: Latvijoje, Ukrainoje, Graikijoje.

Didelį rezonansą visuomenėje iššaukė 2002 m. jos išleista knyga „Latvių svajonė (sapnas)", netrukus net susikūrė kelis šimtus gerbėjų jungiantis Facebook klubas. Neįprasto žanro vizualinį–tekstinį kūrinį pati autorė apibūdino taip:

*„Latvių sapnas yra menininko minčių klaidžiojimas latvių mitų, istorijų, poetikos pasaulyje. Per Latvių sapno prizmę buvo revizuotos kilmės, raidos, esmės ir kasdienio latvių tautos gyvenimo temos."*

Bibliografija
-------------

* *Latviešu sapnis* – Rīga: Neputns, 2002 ISBN 9984-729-24-9

Įvertinimas
-----------

* 2015 m. Jūrmalos kultūros premija

Išnašos
-------

1. ↑  Baltijos šalių mitologijos ir liaudies pasakų filmų naktis
2. ↑  "Latviešu sapnis" Bolderājā. Agneses Bules izstāde Archyvuota kopija 2019-05-09 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Агнесе Буле: «Возможно, украинские зрители увидят в моих работах свои мечты»
4. ↑  ARTIADE - Olympics of Visual Art
5. ↑  Gada balva kultūrā 2015 Archyvuota kopija 2017-07-02 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

* Justyna Prusinowska, PhD. *Przez otwór w beczce: Łotwa postkolonialna według Agnese Bule* – „Porównania", 2014
* Justyna Prusinowska, PhD. *Latviškasis sapnas kaip susitikimų su* Kitu *erdvė* – „Colloquia", 2017
* Barbara Goba. *Bezgalīgais latviešu sapnis Kauguru kultūras namā*
* Diāna Josta. *Latviešu un citi sapņi Jūrmalas pilsētas muzejā*[neveikianti nuoroda]
**Aldona Eugenija Kezytė** ACJ (1931 m. sausio 11 d. Vištytyje, Vilkaviškio apskritis – 2008 m. vasario 15 d.) – Lietuvos vienuolė, Romos katalikų misionierė.

Biografija
----------

Gimė ir augo iškilioje šeimoje: brolis Algimantas tapo žinomu fotografu ir Romos katalikų kunigu, brolis Romas – JAV lietuvių bendruomenės veikėju, sesuo Danutė – mecenate.

Aldona Kezytė vaikystėje augo Kybartuose, vidurinio mokslo brandos atestatą įgijo Panevėžyje. 1955 m. baigė Vilniaus konservatorijos (dabar Lietuvos muzikos ir teatro akademija) fortepijono klasę. Po baigimo dirbo Biržų muzikos mokykloje, tapo pirmąja jos direktore. Apsisprendė būti Seserų Jėzaus Širdies tarnaičių kongregacijos vienuole. 1966 m. rugpjūčio 15 d. davė amžinuosius įžadus ir tapo sesuo Nuolankiausios Jėzaus Širdies Marija.

Iš darbo buvo atleista, savo laiką skirdavo vaikų katekizavimui. 1976 m. išvyko į Užkaukazę, keturiolika metų Gruzijoje ir Armėnijoje užsiiminėjo misionieriška veikla. Gerai išmoko armėnų kalbą, vertėjavo. Savo gyvenimo įspūdžius Užkaukazėje vėliau aprašė autobiografinėje knygoje.

Lietuvai atkūrus Nepriklausomybę, 1990 m. grįžo į gimtąją šalį. Gyveno Šiauliuose.

Bibliografija
-------------

* *Esame nenaudingi tarnai* – Šiauliai: Saulės delta, 2001

Šaltiniai
---------

* Kezytė Aldona Eugenija // Šiaulių apskrities Povilo Višinskio viešoji biblioteka
* Sesuo Nuolankiausios Jėzaus Širdies Marija (Aldona Kezytė) ACJ // barbora-zagariete.lt
* Aldona Eugenija Kezytė ACJ Archyvuota kopija 2022-09-29 iš Wayback Machine projekto.
| **Panaeolus semiovatus** |
| --- |
| Žieduotasis mėšlinukas (Panaeolus semiovatus)Žieduotasis mėšlinukas (*Panaeolus semiovatus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Pievagrybiniai  *( Agaricaceae)* |
| Gentis: | Mėšlinukas  *( Panaeolus)* |
| Rūšis: | Žieduotasis mėšlinukas  *( Panaeolus semiovatus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Žieduotasis mėšlinukas** (*Panaeolus semiovatus*, sin. *Annelaria fimiputris*) – pievagrybinių (*Agaricaceae*) šeimos, mėšlinukų (*Panaeolus*) genties grybų rūšis.

Augavietės: miškai, parkai, ganyklos. Auga vasarą, rudenį.

Kotas su žiedu, sporos didelės, juodos. Vaisiakūniai nedideli. Kepurėlė užauga iki 7 cm skersmens, kūgiška, varpeliška, pilkai kreminė, kreminė, paviršius lygus arba nežymiai suaižėjęs. Jauni lakšteliai pilkšvi, seni - beveik juodi, pakraštėliai baltai taškuoti. Kotas 4–12 (15)×0,5–1 cm, su žiedu, virš kurio baltai taškuotas, žemiau - pilkai rusvas. Trama balsva, švelnaus skonio, bekvapė. Sporos 15–22×9–12 μm.

Auga pavieniui, retai grupelėmis, ant papuvusio avių, karvių, arklių, šernų mėšlo. Retas, nevalgomas. Turi psichotropinių savybių, todėl domina medikus.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 228 psl.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žieduotasis mėšlinukas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Kamena Guralenk. *Kamienna Góra* |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

Kamena GuraKamena Gura

50°59′0″ š. pl. 18°13′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.98333°š. pl. 18.21667°r. ilg.﻿ / 50.98333; 18.21667﻿ (Kamena Gura)Koordinatės: 50°59′0″ š. pl. 18°13′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.98333°š. pl. 18.21667°r. ilg.﻿ / 50.98333; 18.21667﻿ (Kamena Gura) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Žemutinės Silezijos vaivadija |
| **Apskritis** | Kamena Guros apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 21 440  |
| **Plotas** | 17,9 km² |
| **Tankumas** (2006) | 1 198 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Kamena Gura |

**Kamena Gura** (lenk. *Kamienna Góra*) – miestas pietvakarių Lenkijoje, Žemutinės Silezijos vaivadijoje, 95 km į pietvakarius nuo Vroclavo, Sudetų pašlaitėje, prie Bobro upės (ir jo intako Zadrnos žiočių). Apskrities (pavieto) centras. Miestas įsikūręs prie istorinio kelio, jungusio Sileziją ir Prahą (dabar juo eina plentas Bydgoščius–Praha). Stotis prie Valbžycho–Jelenia Guros geležinkelio linijos. Svarbus tekstilės pramonės centras (šilko, lino gaminių, trikotažo gamyba), taip pat siuvimo, odos ir avalynės pramonė, tekstilės pramoninių mašinų gamyba. Apdirbama mediena, maisto produktų, statybinių medžiagų, metalo dirbinių gamyba. Netoli miesto kasamas kvarcinis smėlis, dolomitas. Vystomas turizmas.

Yra Žemutinės Silezijos audimo muziejus. Stovi XVI a. renesansinė Šv. Petro ir Pauliaus bažnyčia su XIV a. gotikine presbiterija, 1720 m. barokinė Rožinio Dievo Motinos bažnyčia, 1905 m. neorenesansinė rotušė, yra 1569 m. renesansinės pilies liekanos.

Istorija
--------

Kamena Gura rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1249 m. o miesto teises gavo 1292 m. Pradžioje buvo pavaldi Silezijos Piastams, bet 1392 m. atiteko Čekijai. XVI-XVIII a. buvo didelis amatų ir prekybos centras, suklestėjo tekstilės pramonė.

Galerija
--------

* Pilies liekanosPilies liekanos
* RotušėRotušė
* Šv. Petro ir Pauliaus bažnyčia Šv. Petro ir Pauliaus bažnyčia
* Bobras miesteBobras mieste
* TeismasTeismas
* Blokinis namasBlokinis namas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kamena Gura*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
Emma Goldman, 1910
**Ema Goldman** (1869 m. birželio 27 d. Kaune – 1940 m. gegužės 14 d.) – Lietuvos žydų kilmės anarcho-komunistė.

Pagarsėjo savo anarchistiniais raštais ir kalbomis. Gerbėjai ją laikė laisvo mąstymo „maištaujančia moterimi". Oponentai ją kritikavo dėl pritarimo politinėms žmogžudystėms bei jėgos naudojimą revoliucijų metu.

Ema Goldman laikoma feminisčių simboliu. Ji abortus laikė tragišku socialinių aplinkybių padariniu. Propagavo kontrapceptines priemones kaip daug geresnę alternatyvą. Kritikavo santuoką, palaikė „laisvos meilės" idėjas, kovojo už gėjų bei lesbiečių teises. Goldman suvaidino lemiamą vaidmenį vystantis anarchizmui JAV ir Europoje XX amžiaus I pusėje.

Būdama 17 metų imigravo į JAV, tačiau vėliau buvo deportuota į Rusiją, kur savo akimis matė Rusijos revoliucijos padarinius. Nemažai metų praleido Prancūzijos pietuose kur parašė autobiografiją, „Gyvenant Savo Gyvenimą" ir kitus darbus, prieš prisidėdama prie Ispanijos pilietinio karo 1936 m. kaip CNT-FAI atstovė Londone.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  „Emma Goldman". *PBS*. Nuoroda tikrinta 2023-08-27.

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Ema Goldman***

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ema Goldman** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Čečilo sūris pakuotėje
**Čečilas** (arm. Չեչիլ; turk. *Çeçil, Tel Peyniri*; angl. *chechil*) – sūryminis virviškasis sūris, kilęs Armėnijoje ir Anatolijoje. Savo konsistencija primena sulugunį ar mocarelą. Gaminamas kad įgytų tvirtų virvelių pavidalą, o tada tos virvelės suvyniojamos aštuoneto pavidalu.

Čečilas yra tradicinis armėnų virtuvės ir Rytų Anatolijos sūris. Jis populiarus ir Turkijoje. Rusijoje jis labai populiarus kaip užkanda prie alaus baruose, gana plačiai pardavinėjamas europinėje Rusijos dalyje.

Čečilas brandinamas sūryme, prieš valgomas dažnai dar parūkinamas. Jis kartais maišomas su varškės sūriu ar kietaisiais sūriais ir laikomas puodynaitėse ar vynmaišiuose.

Maisto medžiagų kiekis čečile:

* riebalai – 5-10%
* vanduo – 58-60%
* valgomoji druska – 4-8%

Dėl mažo riebalų kiekio čečilas dažnai naudojamas kaip dietinis maistas.

Nuorodos
--------

1. ↑  Our Selection Of Cheeses. Chechil. Archyvuota kopija 2013-08-10 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2013-08-10 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Gruzijos regionas:Lečchumija ლეჩხუმი |
| --- |
|  |
| Šalis | Gruzija (Rača-Lečchumis ir Kvemo Svanetija) |
| Tautos |  |
| Valstybės | Lečchumijos kunigaikštystė (1455-1857 m.) |
| Miestai | Tsageris |
|  |
|  |

**Lečchumija** (gruz. ლეჩხუმი, *Lečkhumi*) – istorinis regionas šiaurės vakarų Gruzijoje. Jį sudaro Rionio vidurupis, Cchenisckalio baseinas, Lajanurio upės slėnis. Dabar Lečchumija yra Račos-Lečchumio ir Kvemo Svanetijos regione ir sudaro Tsagerio rajoną, dalį Tsq’altubo ir Ambrolaurio rajonų. Ji ribojasi su Megrelija vakaruose, Svanetija šiaurėje, Rača rytuose, Imeretija pietuose.

Istorija
--------

Regionas apgyvendintas nuo neolito laikų, vėliau čia dominavo Kolchidės kultūra. Pirmi istoriniai šaltiniai yra iš ankstyvųjų viduramžių. Iš pradžių regionas vadintas **Takverija**, bet vėliau prigijo *Lečchumijos* pavadinimas. Ji tapatinama su Prokopijaus minima Skymnija (VI a.), Lazikos karalių valda. Suvienijus Gruziją XI–XV a. Lečchumiją valdė Račos ir Svanetijos kunigaikščiai (*eristavi*). Skilus Gruzijai ji atsidūrė Imeretijos karalystėje 1455 m. Po ilgų karų Chikovanių šeima tapo beveik nepriklausomi Lečchumijos valdovai (gruz. Lechkhumis Tavi). 1714 m. Bejan Chikovani tapo Megrelijos princu ir pradėjo Dadianų dinastiją.

Imeretijos karalius Solomonas II (1792–1810 m.) bandė kelis kartus prijungti Lečchumiją prie savo šalies. Rusijos imperija įsikišo Megrelijos pusėje, užkariavo Solomono II karalystę, prijungė Megreliją kaip autonominį rajoną. 1857 m. rusai panaikino Megrelijos ir Lečchumijos kunigaikštystes, įkūrė Kutaisio guberniją. Su Svanetija ji sudarė Lečchumijos Mazrą 1867–1930 m. iki Tsagerio rajono įkūrimo.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RGruzijos istoriniai regionai |
| --- |
|  |
| 
Abchazija · Adžarija · Chevija · Chevsuretija · Džavachetija · Erco-Tianetija · Gurija · Heretija · Imeretija · Kachetija · Kartlija · Lečchumija · Meschetija · Megrelija · Mtiuretija · Pšavija · Rača · Samachablas · Svanetija · Tao-Klardžetija · Taširas · Trialetija · Tori · Tušetija | Gruzija |

 |
**Lietuvos slaugos specialistų organizacija** (**LSSO**) – Lietuvos savarankiška profesinė organizacija, atstovaujanti slaugytojų ekonominiams, socialiniams, profesiniams interesams ir ginanti jų teises. Įkurta 1992 m. gruodžio 19 d.

Būstinė Vilniuje, Jasinskio g. 9, 403.

Struktūra
---------

LSSO sudaro 10 skyrių pagal Lietuvos Respublikos administracinį suskirstymą. Turi apie 10 000 narių. Skyrių direktoriai su skyrių tarybos nariais koordinuoja LSSO pirminių grupių veiklą. Veikia Profesinių reikalų komitetas, Darbo ir socialinių reikalų komitetas ir Narystės plėtros komitetas.

Veikla
------

Lietuvos slaugos specialistų organizacija vadovaujasi 1993 m. priimtais įstatais.

Organizacijos tikslas – dalyvaujant sveikatos priežiūros pertvarkos procesuose prisidėti prie sveikatos politikos formavimo, rūpintis slaugytojų bendruomenės profesiniais interesais. Siekia teisingo apmokėjimo už darbą, saugių ir sveikatai nekenksmingų darbo sąlygų, darbo santykių stabilumo. Padeda kelti slaugytojų kvalifikaciją darbo teisės, organizacinės veiklos ir kitose srityse. Lietuvos slaugos specialistų organizacija nuo 1994 m. yra Tarptautinės slaugytojų tarybos narė, nuo 1996 m. Europos slaugytojų asociacijų federacijos prie Europos sąjungos tikroji narė, nuo 1997 m. Europos slaugytojų ir akušerių nacionalinių asociacijų forumo prie Pasaulinės sveikatos organizacijos narė.

Prezidentės
-----------

* Aldona Čiočienė – 1992–2008 m.
* Danutė Margelienė – 2008–2020 m.
* Aušra Volodkaitė – nuo 2020 m.

Nuorodos
--------

* Lietuvos slaugos specialistų organizacija

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos slaugos specialistų organizacija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 322 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

| **Henrikas Rimkus** |
| --- |
| Gimė | 1958 m. gruodžio 3 d. |
| Mirė | 2004 m. gruodžio 11 d. (46 metai) |
|  |
| Veikla | kraštotyrininkas, etnografas, žurnalistas, Lietuvos ir Alytaus politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdis;
* 1992 m. Lietuvos socialdemokratų partija.

 |

**Henrikas Rimkus** (1958 m. gruodžio 3 d. – 2004 m. gruodžio 11 d.) – kraštotyrininkas, etnografas, žurnalistas, Lietuvos ir Alytaus politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Studijavo Vilniaus pedagoginiame institute, jį baigė 1983 m. Alytaus Sąjūdžio komisijos narys.

Kultūros paveldo inspekcijos vyr. inspektorius. 2000–2004 m. Seimo nario Juliaus Sabatausko padėjėjas – sekretorius. Alytaus rajono savivaldybės Kultūros centro vyriausiasis etnografas.

1992 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Alytaus skyriaus narys, 2003–2004 m. atsakingasis sekretorius.

Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Alytaus istorinės grupės, surinkusios rezistencijos archyvinių dokumentų kolekciją, narys. Su kolegomis surinko vieną didžiausių šalies rezistencijos istorijos archyvą, kurio pagrindu Alytuje įkurtas Tautos laisvės kovų muziejus. Kartu su Vytautu Ledu išleido knygą „Sušaudytos dainos". Leidinys, į kurį sudėtos tremtinių dainos ir poezija, buvo pirmas toks Lietuvoje. Jo autoriai 1991 m. apdovanoti Alytaus miesto savivaldybės Kultūros premija. Parengė „Lietuvos partizanų Dainavos apygardos kroniką 1944–1954 m." Dirbdamas Kultūros paveldo inspekcijoje, dalyvavo perlaidojant ar iškasant ne vieno rezistento palaikus. 1992 m. buvo pakviestas tvarkyti perimtą buvusio LTSR KGB archyvo fondų.

Dirbdamas Alytaus rajono savivaldybės Kultūros centre, surinko ir parengė duomenų bazę apie rajono klubines įstaigas, jų darbuotojus, rajono meno saviveiklos kolektyvus. Pasirodė jo leidinys „Sprigtas: seniausias, geriausias, vienintelis". Paskutinis darbas – vaizdo juosta „Raižių totoriai". Daugiau, kaip 300 straipsnių Alytaus ir respublikinėje spaudoje autorius.

Išnašos
-------

1. ↑  Lietuvos istorijos metraštis. Istorijos institutas, 2005, p. 248.
2. 1 2 3  Arvydas Anušauskas, Bronius Genzelis. Kelias į Nepriklausomybę: Lietuvos Sąjūdis 1988–1991. Šviesa, 2010, p. 446.
3. ↑
| DualaDouala |
| --- |
| *Duala* |
|  |
| 

DualaDuala

04°03′00″ š. pl. 009°41′0″ r. ilg.﻿ / ﻿4.05000°š. pl. 9.68333°r. ilg.﻿ / 4.05000; 9.68333﻿ (Duala)Koordinatės: 04°03′00″ š. pl. 009°41′0″ r. ilg.﻿ / ﻿4.05000°š. pl. 9.68333°r. ilg.﻿ / 4.05000; 9.68333﻿ (Duala) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Kamerūno vėliava Kamerūnas |
| **Regionas** | Pakrantės regionas |
| **Departamentas** | Vurio departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2015) | 2 768 400  |
| **Altitudė** | 1 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Duala |

**Duala** (pranc. *Douala*) – miestas vakarų Kamerūne, prie Vurio (*Wouri*) upės žiočių, jai įtekant į Gvinėjos įlanką; Litoralio provincijos administracinis centras. Tai didžiausias šalies miestas – jame gyvena 2,7 mln. žmonių (2015 m.). Be to, tai pagrindinis šalies verslo centras, turi didelį oro uostą, daug dokų, gerai išvystytą geležinkelio infrastruktūrą. Mieste išvystyta aliuminio, tekstilės, medžio ir kakavos apdirbimo pramonė, gaminamas alus, gaivieji gėrimai.

Bonaberio tiltas per Vurio upę dalija miestą į dvi dalis.

Istorija
--------

1472 m. čia atvyko portugalai ir Vurio deltą vadino *Rio dos Camarões* (Krevečių upė). 

1650 m. mieste apsigyveno atvykėliai iš Kongo, kalbėję dualų šnekta. 

XVIII a. Duala tapo transatlantinės vergų prekybos centru.

1884-1895 m. buvo Vokietijos protektoratu, nuo 1919 iki 1960 m. priklausė Prancūzijai.

1955 m. mieste gyveno 100 tūkst. gyventojų.

Sportas
-------

* Avion Academy – futbolo klubas;

Namų rungtynes žaidžia „Annexe de la Reunification" stadione (pranc. *Stade Annexe de la Reunification*), talpinančiame 4 tūkst. žiūrovų.

Išnašos
-------

1. ↑  „Cameroon: Regions, Major Cities & Towns - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information". *www.citypopulation.de*.
2. ↑  Stadiono talpa pagal Soccerway

Vikižodynas
*Tögs-Ochiryn Namnansüren*, dar vadintas „Geruoju nojonu chanu Namnansurenu".
**Nojonas** (mong. *ноён*) – feodalo rangas Mongolijoje nuo viduramžių iki XX a. pradžios. Mongolų imperijoje – karo vado ar pareigūno titulas. Šiuolaikinėje Mongolijoje jis atitinka kreipinį *ponas* ar *misteris*.

XI a. – XII a. I pusėje nojonai buvo senųjų mongolų aristokratų giminių vadovai, vėliau (XII a. II pusė) kilmingųjų feodalų atstovai.
Čingischano laikais *nojonais* vadino kariuomenės vadus, vadovavusius tumenams ir tūkstantinėms. Užkariavimų metu nojonai gaudavo teritorijas valdyti, tad iš esmės tapo mongolų aristokratija.
  
Nojonai užėmė aukštesnę padėtį už paprastus mongolus, bet žemesnę už Čingischaną bei jo brolių palikuonis. Džučio uluse, Ilchanate ir Čagatajaus chanate nojonus kartais vadino emyrais ar bėjais. Juan dinastijoje nojonų atitikmeniu laikė guanreną, nes jų pagrindinė funkcija buvo karinė.

XIV–XVII a. feodalinio susiskaldymo laikais, nojonai buvo nuo centrinės chanų valdžios nepriklausomi valdovai, kunigaikščių analogas.

Po mongolų imperijos
--------------------

Čingų dinastija valdė Mongoliją 1694–1911 m. per Čingischano palikuonis, kurie buvo vadinami *nojonais*. Tais laikais žodis nojonas ėmė reikšti 'kilmingasis, bajoras', nes Mongolija tada nekariavo. Politinės valdžios jie neturėjo, tačiau ją atgavo 1911–1919 m. 1921 m. valdžią iš nojonų atėmė prosovietinis Damdino Suche-Batoro režimas, kuris vėliau su jais fiziškai susidorojo.

Išnašos
-------

1. ↑  C.P.Atwood-Encyclopedia of Mongolia, p.412
**Gražvydas Kirvaitis** (g. 1939 m. gegužės 31 d. Rumokuose, Žaliosios valsčius, Vilkaviškio apskritis) – Lietuvos literatūros tyrinėtojas, vertėjas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

Brolis Raimundas Kirvaitis. 1962 m. Vilniaus universitete baigė anglų kalbą ir literatūrą. 1978 m. filologijos mokslų kandidatas.

Nuo 1968 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Užsienio kalbų katedroje, nuo 1976 m. vedėjas, nuo 1984 m. docentas. 1991 m. dirbo Lietuvos informacijos biuro Londone vadovu.

Parašė vadovėlių vidurinėms mokykloms, lietuvių kalbos ir anglų – lietuvių kalbų žodynų vaikams, paskelbė straipsnių apie anglų rašytojus. Iš anglų kalbos išvertė apie 20 romanų ir apysakų, anglų ir amerikiečių pasakų, knygų vaikams, istorijos, ekonomikos, literatūros mokslo ir kt. veikalų.

Bibliografija
-------------

* Anglų literatūra, su kitais, 1971 m.
* Amerikiečių literatūra, su kitais, 1992 m.

Vertimai
--------

* Rėjus Bredberis. Marso kronikos 1967 m. Pienių vynas 1969 m.
* Džonas Fenimoras Kuperis. Šnipas 1972 m.
* Herbertas Velsas. Laiko mašina, Daktaro Moro sala 1977 m.
* JAV istorijos apybraiža, 1995 m.
* JAV ekonomikos apybraiža, 1994 m.
* Amerikiečių literatūros apybraiža, 1996 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonas Šlekys. *Gražvydas Kirvaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 170 psl.

* Musteikis A. (2010) Vertėjas, sužavėjęs britų lordus. In: *Lietuvos žinios* (2010-08-18)
| Kostroma |
| --- |
| Kostromos upė Kostromos upė |
| **Ilgis** | 354 km |
| **Baseino plotas** | 16 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 71 m³/s |
| **Ištakos** | Galičo aukštuma |
| **Žiotys** | Volga |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija |
|  |
|  **Vikiteka** | Kostroma |

**Kostroma** (rus. *Кострома*) – upė Rusijoje, Kostromos ir Jaroslavlio srityse; Volgos kairysis intakas. Prasideda Galičo aukštumoje, teka į vakarus, vėliau į pietvakarius pelkėta žemuma. Krantai miškingi, vietomis skardingi. Įteka į Volgos upės Gorkio tvenkinį. Iki šio tvenkinio patvenkimo įtekėdavo į Volgą ties Kostromos miestu. Dabar senųjų žiočių vietoje yra Ipatjevo vienuolynas.

Didžiausi intakai: Vočia, Mezenda, Vioksa, Tiobza, Šačia (kairieji), Šugoma, Svetlica, Lamsa, Selma, Monza, Obnora (dešinieji). Iki Gorkio tvenkinio patvenkimo Kostromos intakais taip pat buvo Sotė ir Meza.

Užšalusi nuo spalio iki balandžio. Laivuojama 122 km nuo žiočių ruože. Prie Kostromos įsikūrę Soligaličo ir Bujaus miestai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 228
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus** – formatavimas, rašyba, trūksta aiškaus apibrėžimo**Jei galite, sutvarkykite.** |

 Citramonas 
**Citramonas** - žodis „citramon, -um, -as" yra naudojamas jau daugiau kaip 50 metų ir yra bendrinis pavadinimas tam tikros sudėties vaistinių preparatų, kurie yra sudaryti iš acetilsalicilo rūgšties, paracetamolio ir kofeino, grupei vadinti. Lietuvoje ir Latvijoje, taip pat kitose Europos šalyse, tokiose kaip Baltarusija ar Ukraina, vaistinis preparatas pavadinimu „citramon" yra vienas iš populiariausių preparatų nuo skausmo. Dėl ilgalaikio vartojimo šis žymuo yra bendrinis pavadinimas, nes yra tapęs kasdieniu pavadinimu ir Lietuvos vartotojų naudojamu įvardijant gerai jiems žinomą prekių rūšį – vaistus nuo skausmo.

Tradicinio citramono (*Tabulettae Citramonum*), dabar jau negaminamo sudėtis yra sekanti:

* acetilsalicilo rūgštis – 0,24 g
* fenacetinas – 0,18 g
* kofeinas – 0,03 g
* kakavos milteliai – 0,015 g
* citrinos rūgštis – 0,02 g

Naujos sudėties citramono pavadinimu vaistus gamina daug farmacijos įmonių. Šiuo metu Lietuvoje ir Latvijoje yra gaminami sekantys citramono grupės vaistai:

·        Citramon P tablets (*240mg Acidum acetylsalicylicum, 180mg Paracetamolum ir 30mg Coffeinum*)

·        Citramons forte tablets (*320mg Acidum acetylsalicylicum, 240mg Paracetamolum ir 40mg Coffeinum*)

·        Ol-citramons tablets (*240mg Acidum acetylsalicylicum, 180mg Paracetamolum ir 27,45mg Coffeinum*)

·        NEOCITRAMONAS tabletės (*240mg Acidum acetylsalicylicum, 200mg Paracetamolum ir 30mg Coffeinum*)

·        CITRAMON FORTE STIROL (*320mg Acidum acetylsalicylicum, 240mg Paracetamolum ir 40mg Coffeinum*)

Nuorodos
--------

* Dėl Citramon pavadinimo naudojimo
* Citramon P tablets
* Citramons forte tablets Archyvuota kopija 2023-04-14 iš Wayback Machine projekto.
* Ol-citramons tablets
* NEOCITRAMONAS tabletės
* CITRAMON FORTE STIROL
**Lukas Fridrikas**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Lukas Fridrikas |
| Gimimo data | 1997 m. gruodžio 30 d. (25 metai) |
| Gimimo vieta | Austrija |
| Ūgis | 180 cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | SC Austria Lustenau |
| **Numeris** | 20 |
| **Pozicija** | puolėjas |
| Jaunimo klubai |
| 2006–2012  2012–2015 | Admira Wacker  Red Bull Salzburg |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2015–2016  2016–2017  2017–2018  2018  2018–2020  2020–2022  2022 2022– | USK Anif  SV Seekirchen 1945  SC Wiener Neustadt  → Parndorf *(skol.)*  FC Dornbirn 1913  FC Wacker Innsbruck  Austria Klagenfurt  SC Austria Lustenau | 18 00(3)17 0(15)04 00(0)09 00(1)72 0(33)26 00(7)06 00(0)29 0(13) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. birželio 3 d.. |

**Lukas Fridrikas** (*Lukas Fridrikas*; g. 1997 m. gruodžio 30 d.) – lietuvių kilmės gynėjas iš Austrijos.

Karjera
-------

Žaidėjo karjerą pradėjo regioninės lygos klubuose USK Anif, o vėliau SV Seekirchen 1945. 

Rungtyniavo SC Wiener Neustadt. Ekipa tuo metu rungtyniavo Sky Go Erste Liga (antra pakopa).

Nuo 2017 m. atstovavo FC Dornbirn 1913. Ekipa rungtyniavo regioninėje lygoje, o nuo 2019–2020 m. sezono Austrijos 2. Liga. 

2021 m. praleido FC Wacker Innsbruck (2002),

2022 m. sausio mėn. perėjo Austria Klagenfurt.

### SC Austria Lustenau

Nuo 2022 m. vasaros atstovavo SC Austria Lustenau. 2022 m. rugpjūčio 14 d. pelnė pirmąjį įvartį Austrijos Bundeslygos rungtynėse prieš „Hartberg". Lukas Fridrikas aikštėje pasirodė po keitimo 59 minutę, o 67 min. pasižymėjo tiksliu smūgiu į vartus. Jo atstovaujamas Lustenau „Austria" klubas rezultatu 4:1 nugalėjo varžovus. 76 minutę Fridrikas prieš save išvydo geltoną kortelą. 2023 m. balandžio 29 d. rungtynėse prieš SV Ried pelnė du įvarčius. 2023 m. birželio 2 d. rungtynėse prieš TSV Hartberg pelnė du įvarčius.

2023 m. liepos 22 d. į Austrijos taurės šešioliktfinalį pateko Lustenau „Austria" klubas, kuris išvykoje rezultatu 8:0 sutriuškino „Motz/Silz" klubą. Lukas Fridrikas pelnė net keturis įvarčius (15, 18, 23 ir 44 minutėmis).

Pasiekimai
----------

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Asmeninė informacija
--------------------

* Žaidėjo tėvas – Lietuvos futbolininkas Robertas Fridrikas, o mama – buvusi Austrijos rinktinės rankininkė Aušra Fridrikas.
* Mantas Fridrikas (\* 1988) – pusiau brolis, Lietuvos rinktinės futbolininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2023-04-10 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
4. ↑  Austria Lustenau 4-1 TSV Hartberg
5. ↑  sportas.lt: apie lietuvių pasirodymus užsienyje
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑  sportas.lt naujienos: apie lietuvių pasirodymus
10. ↑  2023-07-22 Austria 0-8 motz/Siltz
11. ↑
12. ↑
13. ↑
14. ↑

Nuorodos
--------

* Soccerway
* Transfermarkt
* weltfussball.de
* oefb.at svetainė
Koordinatės: 54°48′18″š. pl. 25°31′16″r. ilg.﻿ / ﻿54.8051°š. pl. 25.5211°r. ilg.﻿ / 54.8051; 25.5211

|  |
| --- |
|    **Bezdonių geležinkelio stotis** |
|  |
| *Stotis 2016 m.* |
| **Adresas** | Bezdonys, Geležinkelio g. 20 |
| **Atidaryta** | 1862 m. |
| **Aptarnaujanti įmonė** | AB „Lietuvos geležinkeliai" |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | km | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| ↑ PABRADĖ ↑ |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| Santaka |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  | 6,1 | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| Skersabaliai |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  | 7,0 | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| **BEZDONYS** |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  | 9,8 | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| Mickūnai |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  | 4,1 | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| Elektrodepas-1 |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | ↑ KENA ↑ |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  |  |
| ↓ NAUJOJI VILNIA ↓ |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Bezdonių geležinkelio stotis** – geležinkelio stotis Vilniaus rajone, Bezdonyse, geležinkelio Vilnius–Turmantas ruože tarp Mickūnų GS (į pietus) ir Skersabalių GS (į šiaurę). Toliau nuo Bezdonių dvipusis traukinių eismas pereina į vienpusį. Stotis aptarnauja Bezdonių miestelį, gretimus durpynus ir kitas smulkias pramonės įmones. Čia stoja priemiestiniai keleiviniai traukiniai Vilnius–Turmantas. Išlikusi senoji geležinkelio infrastruktūra: keleivių namas, pakhauzai, rampa, pagalbiniai statiniai, geležinkelininkų gyvenamieji namai. Stoties pastatas pastatytas pagal tipinį projektą, priešais įrengtas automobilių privažiavimo žiedas, iš abiejų pusių stūkso mediniai geležinkelininkų namai.

Istorija
--------

1860 m. per Arvydų-Bezdonių dvaro žemes nutiesta Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelio linija, 1862 m. netoliese įrengta IV klasės traukinių stotis. 1908 m. Bezdonys pagarsėjo visoje Rusijos imperijoje Bezdonių traukinio apiplėšimu, kuriam vadovo Juzefas Pilsudskis.

XX a. tarpukariu nutiestos dvi siauruko atšakos į apylinkių durpynus. Iki 1960 m. siauruko bėgiai buvo išardyti, išlikę pylimo fragmentai.

2001 m. suremontuotas stoties keleivių namas.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bezdonių geležinkelio stotis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Traukinių išvykimai iš stotelės Bezdonys. (Stops.lt)
2. ↑  Архангельский А. С. Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР (справочник). – Москва, Транспорт, 1981.
3. ↑  Gerasimas Kosakovskis. Lietuvos geležinkeliai (Г. И. Косаковский, Железные дороги Литвы). – Vilnius, „Mokslas", 1975. // psl. 44
4. ↑  Lietuvos geležinkeliai: nepriklausomo darbo dešimtmetis (1991–2001). – Vilnius, LG Leidybos centras, 2001. // psl. 74

* Bezdonių geležinkelio stotis (AB „Lietuvos geležinkeliai" informacija) Archyvuota kopija 2016-06-22 iš Wayback Machine projekto.
**Magaye Gueye**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Magaye Serigne Falilou Dit Nelson Gueye |
| Gimimo data | 1990 m. liepos 6 d. (33 metai) |
| Gimimo vieta | Nožanas prie Marnos, Prancūzija |
| Ūgis | 1,78 m |
| Svoris | 73 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Everton FC |
| **Numeris** | 19 |
| **Pozicija** | krašto saugas |
| Jaunimo klubai |
| 1998–2002  2002–2008 | Lognes  RC Strasbourg |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2008–20102010– 2013 | RC Strasbourg Everton FC→ Brest *(skol.)* | 27 (9)24 (1)7 (0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2014 m. sausio 1 d.. |

**Magaja Giuje** (*Magaye Serigne Falilou Dit Nelson Gueye*; g. 1990 m. liepos 6 d.) – Prancūzijoje gimęs ir šios šalies jaunimo komandoms atstovavęs futbolininkas ir „Everton FC" klubo krašto saugas. 2012 m. jis įgijo Senegalo pilietybę ir gali atstovauti šios šalies futbolo rinktinei.

Karjera
-------

### Klubinė karjera

Gimė išeivių iš Senegalo šeimoje ir pradėjo treniruotis su mėgėjiška „US Lognes" komanda Paryžiaus priemiestyje. 

Nuo 12 metų jis priklausė „RC Strasbourg" jaunimo komandai, o pagrindinėje sudėtyje debiutavo 2008 m. lapkritį ir, nepaisant kelių traumų, sėkmingai joje įsitvirtino.

2010 m. birželį už 1 mln. svarų sterlingų persikėlė į „Everton FC", tačiau aikštelėje pasirodydavo retai, dažniausiai po keitimo. 

2012–13 m. sezone buvo paskolintas Brest klubui ir sužaidė 7 rungtynes.

### Rinktinių karjera

Karjeros pradžioje Giuje sėkmingai atstovavo Prancūzijos jaunimo rinktinėms, rungtyniaudamas U–19 sudėtyje per 15 rungtynių pelnė 6 įvarčius, tačiau nesulaukė kvietimo į nacionalinę komandą. 

2012 m. gavo leidimą rungtyniauti Senegalo rinktinėje ir su šios šalies U–23 komanda dalyvavo Londono olimpinėse žaidynėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Senegal leave Papiss Cisse out of Olympic squad". BBC Sport. 7 July 2012. Nuoroda tikrinta 7 July 2012.
Koordinatės: 55°14′50″š. pl. 25°58′39″r. ilg.﻿ / ﻿55.2472°š. pl. 25.9775°r. ilg.﻿ / 55.2472; 25.9775

|  |
| --- |
|    **Kaltanėnų geležinkelio stotelė** |
|  |
| *Stotis I pasaulinio karo metais* |
| **Adresas** | Kaltanėnai, Geležinkelio g. |
| **Atidaryta** | 1901 m. |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | km | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| ↑ UTENA ↑ |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| *Saldutiškis* |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  | 7,3 | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| *Kiauneliškis* |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  | 8,8 | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| ***Kaltanėnai*** |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | ↑ TURMANTAS ↑ |
|  | 10,0 | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | ŠVENČIONĖLIAI |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | ↓ PABRADĖ ↓ |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Kaltanėnų geležinkelio stotelė** – buvusi stotis Kaltanėnų miestelio pietvakariuose, prie Utenos–Švenčionėlių geležinkelio, Geležinkelio gatvės pietvakariniame gale už Kaltanėnų dvaro.

Istorija
--------

1895–1899 m. pro čia nutiestas Panevėžio–Pastovių geležinkelis, 1901 m. atidaryta Kaltanėnų stotis, priskirta IV klasei. Po I pasaulinio karo lenkams okupavus Vilniaus kraštą, stotis atsirado pasienyje. XX a. pabaigoje, vėlyvuoju sovietmečiu uždaryta.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Архангельский А. С. Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР (справочник). – Москва, Транспорт, 1981.
3. ↑
|  |
| --- |
| **Džubos oro uostas** |
| Pietų Sudano karinių pajėgų Mi17 sraigtasparniai Džubos oro uoste |
| IATA: JUB - ICAO: HSSJ |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | jungtinis (karinis ir civilinis) |
| Operatorius | Pietų Sudano civilinės aviacijos administracija |
| Miestas | Džuba |
| Aukštis virš jūros lygio | 461 m |
| Koordinatės | 04°52′12″N 31°36′00″E |
|
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 13/31 | 2400 |  | asfaltinis betonas |

**Džubos oro uostas** (IATA – **JUB**, ICAO – **HSSJ**) – pagrindinis Pietų Sudano oro uostas šalies sostinėje Džuboje.

Šis oro uostas yra vienas iš dviejų tarptautinių šalies oro uostų. Kitas yra Malakalio oro uostas Malakalyje.

Džubos oro uostas aptarnauja tarptautinius ir vietinius keleivių bei krovinių skrydžius. Taip pat oro uostu naudojasi šalies karinės pajėgos ir Jungtinių Tautų misijų dalyviai.

Pietų Sudanui ruošiantis paskelbti nepriklausomybę (tai įvyko 2011 m. liepos 9 d.) Džubos oro uostas 2011 m. gegužės mėnesį vykdė restauravimo darbus – buvo atnaujintas kilimo-tūpimo takas, pastatytas naujas krovinių ir keleivių terminalas, įrengtas tako apšvietimas naktiniam oro uosto darbui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  JUBA INTERNATIONAL AIRPORT UNDER EXPANSION Archyvuota kopija 2012-03-20 iš Wayback Machine projekto.
| Demba Diopo stadionaspranc. *Stade Demba-Diop* |
| --- |
| Ant stadiono vejos – senegalietiškos imtynės |
| Vieta | Dakaras, Senegalas Senegalas |
| Koordinatės | 14°42′38.57″ š. pl. 17°27′30.4″ v. ilg.﻿ / ﻿14.7107139°š. pl. 17.458444°r. ilg.﻿ / 14.7107139; 17.458444 |
| Atidarytas | 1963 m. |
| Savininkas | Ministère des Sports |
| Paviršius | žolė |
| Talpa | 15 000 |

**Demba Diopo stadionas** (pranc. *Stade Demba-Diop*) – daugiafunkcis stadionas, stovintis Dakaro centre, Senegale. Dažniausiai naudojamas futbolo rungtynėms, įvairiems sporto ir kultūros renginiams. Jis yra kelių vietos klubų namų aikštė. Stadione įrengta žolinė danga, vakarų pusėje pastatyta dengta tribūna, telpa 15 tūkst. žiūrovų, kituose šaltiniuose nurodoma 30 tūkst. Administraciniame pastate įsikūrusi stadiono administracija ir federacijų bei sporto lygų būstinės. 

Diopo stadionas pastatytas 1963 m. jį atidarė Senegalo prezidentas Leopoldas Sedaras Sengoras. 1979 m. surengtas pirmasis Afrikos lengvosios atletikos čempionatas.

1992 m. stadionui suteiktas buvusio Mburo mero, Jaunimo ir sporto reikalų ministro Demba Diopo vardas. Politikas 1967 m. vasario 3 d. buvo nužudytas.

2017 m. liepos mėn. Diopo stadione įvyko tragiškas incidentas, per kurį žuvo 8 žmonės ir beveik 90 buvo sužeisti. Dėl prasidėjusių muštynių tarp klubų Stade de Mbour ir US Ouakam sirgalių ir policijos atsako ašarinėmis dujomis, buvo kilusi didelė spūstis, griuvo viena iš arenos sienų. Paminėta ir prasta statinio techninė būklė. Mėnesiui šalyje buvo uždrausti sporto ir kiti masiniai renginiai.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Ministère des Sports. Stade Demba Diop *sports.gouv.sn*
2. ↑  Lutte sénégalaise. Tyson-Balla Gaye 2: la délocalisation vers Léopold Sédar Senghor à l’étude Archyvuota kopija 2014-07-14 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  „Eight dead in wall collapse at Senegal's Demba Diop". *BBC News*. 2017-07-16. Nuoroda tikrinta 2017-07-16.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Demba Diopo stadionas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Stade Demba Diop Archyvuota kopija 2012-02-10 iš Wayback Machine projekto.
* europlan-online.de: Stade Demba Diop – Dakar
Koordinatės: 55°33′06″š. pl. 25°10′17″r. ilg.﻿ / ﻿55.5517°š. pl. 25.1715°r. ilg.﻿ / 55.5517; 25.1715

|  |
| --- |
|    **Žažumbrio geležinkelio stotelė** |
|  |
| *Stotelė 2013 m.* |
| **Adresas** | Žažumbris |
| **Atidaryta** | XX a. pradžia |
| **Peronų sk.** | 1 |
| **Kelių sk.** | 1 |
| **Aptarnaujanti įmonė** | VšĮ „Aukštaitijos siaurasis geležinkelis" |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↑ PANEVĖŽYS ↑ |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Pagojė |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 6,3 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Anykščiai |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 5,7 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | **Žažumbris** |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 1,5 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Bičionys |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 5,1 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | RUBIKIAI |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↓ UTENA (naujoji stotis) ↓ |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Žažumbrio geležinkelio stotelė** – stotis Žažumbrio kaime (Anykščių rajonas), prie Aukštaitijos siaurojo geležinkelio. Yra medinė stotelės platforma, šalia auga Žažumbrio ąžuolas, prie kurio įrengta poilsiavietė populiari tarp keliautojų, atvykstančių siauruoju geležinkeliu.

Istorija
--------

Žažumbrio ąžuolas šalia geležinkelio stotelės
XIX–XX a. sandūroje pro Žažumbrį buvo nutiestas Aukštaitijos siaurasis geležinkelis, prie jo ir įkurta Žažumbrio stotelė. 1961–1970 m. įrengta elektros instaliacija ir pastotė. Stotelė veikė iki XX a. 2-osios pusės, kai vėlyvuoju sovietmečiu siaurukas buvo uždarytas. 2001 m. elektros įranga perduota Panevėžio apskrities žinion. XXI a. 2-ajame dešimtmetyje atnaujintas eismas vasaros savaitgaliais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žažumbris. Anykščių krašto vietovių žinynas // Pasaulio anykštėnų bendrija. *Interaktyvi.*
2. ↑  Dėl akcinės bendrovės „Lietuvos geležinkeliai" įstatinio kapitalo mažinimo ir siaurojo geležinkelio Panevėžys–Anykščiai–Rubikiai komplekso perdavimo Panevėžio apskrities viršininkui 2001-12-05 LR vyriausybės nutarimas Nr. 1465.
3. ↑  Siaurukas pegerino sąlygas keleiviams. 2023-07-08, Alkas.lt (tikrinta 2023-08-14).
Koordinatės: 55°33′08″š. pl. 25°01′59″r. ilg.﻿ / ﻿55.5521°š. pl. 25.0331°r. ilg.﻿ / 55.5521; 25.0331

|  |
| --- |
|    **Pagojės geležinkelio stotelė** |
|  |
| *Stotelė 2013 m.* |
| **Adresas** | Pagojė |
| **Atidaryta** | XX a. pradžia |
| **Uždaryta** | XX a. 2-oji pusė |
| **Peronų sk.** | 1 |
| **Kelių sk.** | 1 |
| **Aptarnaujanti įmonė** | VšĮ „Aukštaitijos siaurasis geležinkelis" |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↑ PANEVĖŽYS ↑ |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Troškūnai |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 4,0 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Smėlynė |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 5,4 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | **Pagojė** |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 6,3 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Anykščiai |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 5,7 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Žažumbris |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↓ RUBIKIAI ↓ |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Pagojės geležinkelio stotelė** – buvusi stotis šiaurinėje Pagojės kaimo dalyje (Anykščių rajonas), prie Aukštaitijos siaurojo geležinkelio. Stotelę žymi stendas prie geležinkelio.

Istorija
--------

Kelio pervaža ties Pagoje
XIX–XX a. sandūroje pro Pagoję buvo nutiestas Aukštaitijos siaurasis geležinkelis, prie jo ir įkurta Pagojės (arba *Pagojo, Pagojaus*) stotelė. 1961–1970 m. įrengta elektros instaliacija ir pastotė. Stotelė veikė iki XX a. 2-osios pusės, kai vėlyvuoju sovietmečiu siaurukas buvo uždarytas. 2001 m. elektros įranga perduota Panevėžio apskrities žinion. XXI a. 2-ajame dešimtmetyje atnaujintas eismas vasaros savaitgaliais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dėl akcinės bendrovės „Lietuvos geležinkeliai" įstatinio kapitalo mažinimo ir siaurojo geležinkelio Panevėžys–Anykščiai–Rubikiai komplekso perdavimo Panevėžio apskrities viršininkui 2001-12-05 LR vyriausybės nutarimas Nr. 1465.
2. ↑  Siaurukas pegerino sąlygas keleiviams. 2023-07-08, Alkas.lt (tikrinta 2023-08-14).