recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Oroslanisveng. *Oroszlány* |
| --- |
|              |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

OroslanisOroslanis

47°29′0″ š. pl. 18°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.48333°š. pl. 18.30000°r. ilg.﻿ / 47.48333; 18.30000﻿ (Oroslanis)Koordinatės: 47°29′0″ š. pl. 18°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.48333°š. pl. 18.30000°r. ilg.﻿ / 47.48333; 18.30000﻿ (Oroslanis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Vengrijos vėliava Vengrija |
| **Medė** | Komaromas-Estergomas |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 18 171  |
|  |
|  **Vikiteka** | Oroslanis |
|  |
| **Kirčiavimas** | Òroslanis |

**Oroslanis** (veng. *Oroszlány*) – miestas šiaurės vakarų Vengrijoje, Komaromo-Estergomo medėje, Vėrtešo plynaukštėje, 55 km į vakarus nuo Budapešto, 12 km į pietvakarius nuo Tatabanios, prie Bokodžio karjero. Vystoma medienos apdirbimo, statybinių medžiagų, chemijos, maisto pramonė. Oroslanio apylinkėse kasamos rusvosios anglys, piritas, boksitas, gipsas. Veikia šiluminė jėgainė (235 MW), įsteigtas technologijų parkas (nuo 1997 m.). Gretimame Majko kaime išlikęs XVIII a. kamendulių vienuolynas.

2011 m. 81,8 % miesto gyventojų buvo vengrai, 2,4 % – čigonai, 1,3 % – vokiečiai.

Pramoninė miesto dalis

Istorija
--------

*Oroszlankew* („liūto akmuo") gyvenvietė istoriniuose šaltiniuose minima nuo 1383 m. XV a. priklausė didikų Čakų šeimai. XVIII a. į turkų nuniokotas žemes atkeldinta žmonių iš Slovakijos. XX a. vid. pradėta plėtoti sunkioji pramonė ir kalnakasyba, 1954 m. Oroslaniui suteiktas miesto statusas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Oroszlány*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVII (On-Peri). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010

Miesto užrašas senuoju vengrų raštu
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Fernandas de la Ruaisp. *Fernando de la Rúa Bruno*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1937 m. rugsėjo 15 d.Kordoba, Argentina |
| Mirė | 2019 m. liepos 9 d. (81 metai)Buenos Airės, Argentina |
| Vaikai | Antonio de la Rúa |
|  |
| Veikla | Argentinos politikas, prezidentas |
| Partija | Argentinos socialistų partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Fernando de la Rúa |

**Fernandas de la Rua** (isp. *Fernando de la Rúa Bruno*; 1937 m. rugsėjo 15 d. Kordoboje – 2019 m. liepos 9 d. Buenos Airėse) – Argentinos politikas. Nuo 1999 m. gruodžio 10 d. iki 2001 m. gruodžio 21 d. buvo šalies prezidentu. Argentinos socialistų partijos narys.

Gimė Kordoboje, mokėsi vietiniame kariniame licėjuje. Kordobos universitete gavo teisininko išsilavinimą. 1973 m. tapo Senato nariu. Netrukus įgavo didelę įtaką partijoje. 1983 m. išrinktas į Deputatų Rūmus, o 1989 m. vėl tapo Senato nariu. 1996 m. išrinktas Buenos Airių meru. 1999 m. dalyvavo prezidento rinkimuose. de la Rua sudarė ramaus, nuoširdaus, nuosaikaus politiko įvaizdį. Kritikavo Karloso Menemo korumpuotą administraciją. Laimėjo rinkimus surinkęs 50 % rinkėjų balsų.

Fernando de la Rua valdymo laikotarpiu finansų ministro Domingo Kavaljo finansų reforma sukėlė ekonominę krizę, politinę suirutę, demonstracijas, riaušes. Prezidentas nesiėmė ryžtingų veiksmų ir nesugebėjo sustabdyti nuosmukio. 2001 m. gruodžio mėn. kilo demonstracijos, kurių metu buvo skelbiamas šūkis *¡que se vayan todos!* (visus lauk!). Galiausiai prezidentas atsistatydino, tačiau net ir po to dar beveik pusmetį krizė tęsėsi.

Prezidento sūnus Antonijus de la Rua buvo vedęs Kolumbijos dainininkę Šakirą.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Carlos Menem** | **Argentinos prezidentas**1999–2001 | Po to:**Ramón Puerta** |
|  |
| --- |
| Ferrari 288 GTO |
|  |
| Bendra informacija |
| Gamintojas | Ferrari |
| Metai | 1984-1987 |
| Chronologija |
| Prieš tai | Ferrari 250 GTO |
| Po to | Ferrari F40 |
| Kėbulas ir važiuoklė |
| Klasė | sportinis automobilis |
| Kėbulo tipas (-ai) | Berlineta |
| Išdėstymas | RMR |
| Variklis ir transmisija |
| Variklis (-iai) | 2.9 L Type F114B twin turbo V8 |
| Išmatavimai |
| Ratų bazė | 2 450 mm |
| Kita informacija |

**Ferrari 288 GTO** – sportinis Berlineta tipo Ferrari automobilis, gamintas 1984–1987 m. GT pavadinime reiškia, kad tai Gran Turismo automobilis, o raidė O – itališkai „Omologato" (homologuotas Italijoje).

Ferrari 288 GTO buvo gamintas specialiai B grupės lenktynėms. Po 1986 m. mirtinos Henri Toivonen ir Sergio Cresto avarijos FIA panaikino B grupę ir paliko tik A grupę. Tokiu būdu 288 GTO niekad nesudalyvavo lenktynėse ir visi 272 modeliai buvo pritaikyti važinėti įprastomis gatvėmis.

Kai kurie šio modelio dizaino ypatumai buvo pademonstruoti ant 1975–1977 m. gaminto 308 GTB/GTS modelio. Tai buvo gilus priekinis bamperis, viršutinis galinis bamperis, kvadratiniai priekiniai žibintai.

Pavadinime esantys skaičiai 288 simbolizuoja variklio tūrį – 2,8 l V8.

Šis modelis iki 100 km/val įsibėgėja per greičiau nei 4 sekundes, o per 15 pasiekia 201 km/val greitį. Didžiausias 288 GTO greitis siekia 304 km/val – tai buvo pirmasis įprastoms gatvėms skirtas automobilis, kuris viršijo 300 km/val greitį.

Ferrari pagamino ir penkis 288 GTO Evoluzione modelius, kurie išsiskyrė savo agresyvesne išvaizda bei didesniu galingumu. Šis modelis turi 650 arklio galias, o tai leidžia jam išvystyti 362 km/val greitį.

2004 m. žurnalas Sports Car International šį modelį įvardijo antru geriausiu devintojo dešimtmečio sportiniu automobiliu po Porsche 959.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ferrari 288 GTO Part 2: 288 GTO Evoluzione
Joe Grech 1971 m.
**Joseph (Joe) Grech** (g. 1934 m. vasario 9 d. Bormla) – Maltos dainininkas ir kompozitorius.

1960 metais su daina „Vola Uccellino" tapo pirmojo Maltos dainų festivalio nugalėtoju. Šį konkursą antrąkart laimėjo 1967 metais, kartu duetu su Mary-Rose Darmanin atlikę kūrinį „Serenata".

1971 metais Joe Grech buvo pirmasis Maltos atstovas „Eurovizijoje". Tuomet tarptautinis dainų konkursas vyko Airijoje balandžio 3 dieną. Su maltiečių kalba atlikta daina „Marija I-Maltija" jis surinko 52 taškus ir užėmė paskutinę – 18 vietą. 1971 m. Eurovizijoje balsai buvo skirstomi kitaip nei dabar: kiekviena šalis turėjo po du žiūri narius (vienas ne vyresnis nei 25 metų, kitas – daugiau negu 25 metų), kurie kiekvienos šalies pasirodymą vertino nuo 1 iki 5 balų. Anais metais dainų konkursą laimėjo kita mažoji valstybė – Monakas.

Atlikėjas buvo koncertavęs Anglijoje, Airijoje, Kanadoje, JAV, Italijoje ir Australijoje.

Nuorodos
--------

* Daina *Marija I-Maltija*


| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**–** |  **Maltos atstovas Eurovizijoje**1971 | Po to:**Helen & Joseph  *„L-imħabba"*** |
**Kovinas** (lot. *covinus*, iš kelt.*kowain*) – kovos vežimas, kurio ratų stipinai ginkluoti ilgais pjautuvais, naudotas senovės belgų ir britų.

Romėnai žodžiu *covinus* vadino kelioninius vežimus, kurie būdavo dengti iš visų pusių, išskyrus priekį. Jis neturėjo vadeliotojo sėdynės, jį valdydavo viduje sėdintis keliautojas.
  
Manoma, kad belgų pjautuvinis kovos vežimas ir romėnų kelioninis vežimas buvo labai panašūs, kad pavadinimas buvo perkeltas iš vieno kitam. Matyt, kad belgų vežimas irgi buvo iš visų pusių uždaras, juo važiuodavo vienintelis žmogus ***kovinarijus*** (lot. *covinarius*), kuris būdavo gerai apsaugotas, nes kovinas būdavo dengtas iš visų pusių išskyrus priekį.
  
Spėjama, kad kovinarijai sudarė atskirą reguliarią britų kariuomenės dalį.

Nuorodos
--------

* Covinus Archyvuota kopija 2009-12-08 iš Wayback Machine projekto. In: Smith W. (1870) Dictionary of Greek and Roman Antiquities
* Logan J. Stewart A. (1876) The Scotish Gaël; or, Celtic manners, as preserved among the Highlanders <…>. p.350.
Koordinatės: 54°54′22.19″ š. pl. 23°58′21.24″ r. ilg.﻿ / ﻿54.9061639°š. pl. 23.9725667°r. ilg.﻿ / 54.9061639; 23.9725667

Parkas nuo Kovo 11-osios g.
**Kovo 11-osios parkas** – parkas Gričiupio seniūnijoje, Kaune. Parkas apima kanalizuoto Girstupio upelio slėnio dalį, įsiterpusį išskirtinėje žemumoje tarp judrios Kovo 11-osios g. ties kultūros centru „Girstutis", Dujotiekio g. ir Salų g. daugiaaukščių gyvenamųjų namų. 

Parko žemiausioje vietoje
Parkas suprojektuotas 1974 m. jo plotas – 2,65 ha. Parko ribos patvirtintos 1999 m. vasario 17 d. Kauno miesto valdybos sprendimu Nr. 137. Parke įrengti takai, apšvietimas, vaikų žaidimų aikštelė, kita minimali rekreacinė įranga gyventojų poilsiui ir aktyviam laiko praleidimui, vietos bendruomenės renginiams.

Išnašos
-------

1. ↑  *Kovo 11-osios parkas*. Kauno apskrities viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2023-04-02.

Nuorodos
--------

* Kovo 11-osios parkas *wikimapia.org* svetainėje
* Kovo 11-osios gatvės bendrija[neveikianti nuoroda]
| Tanalykas |
| --- |
| Tiltas per Tanalyką Baimake Tiltas per Tanalyką Baimake |
| **Ilgis** | 225 km |
| **Baseino plotas** | 4160 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2,96 m³/s |
| **Ištakos** | Uralo kalnai |
| **Žiotys** | UralasIriklinsko tvenkinys |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija(Baškirija, Orenburgo sritis) |

**Tanalykas** (rus. *Таналык*, bašk. *Таналыҡ*) – upė Rusijoje, pietų Baškirijoje ir Orenburgo srityje; Uralo dešinysis intakas. Prasideda Pietų Urale, Irendyko kalnagūbrio papėdėje. Teka į pietus, pradžioje kalnų slėniu, vėliau – lyguma. Žemupyje pasuka į rytus ir Orenburgo srityje įteka į ant Uralo sutvenktą Iriklinsko tvenkinį.

Didesni intakai: Makanas (kairysis), Turatka, Tašla, Jerangasas, Buzavlykas (dešinieji).

Tanalykas vandeningiausias pavasarį, rudenį dažnai išdžiūsta. Upė keliose vietose užtvenkta.

Prie upės įsikūręs Baimako miestas, stambios Buribajaus, Akjaro gyvenvietės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Таналык*,Большая советская энциклопедия, T. XV (Струнино—Тихорецк). – Москва: Советская энциклопедия, 1976
Koordinatės: 7°37′50″ š. pl. 1°53′58″ v. ilg.﻿ / ﻿7.63056°š. pl. 1.89944°r. ilg.﻿ / 7.63056; 1.89944


| Tanas |
| --- |
| **Ilgis** | 400 km |
| **Baseino plotas** |  ? km² |
| **Ištakos** | Netoli Tekimano |
| **Žiotys** | Gvinėjos įlanka |
| **Šalys** | Gana, Dramblio Kaulo Krantas |

**Tanas** (angl. *Tano River*) – upė Ganoje ir Dramblio Kaulo Krante. Prasideda ties Tekimano miestu. Teka 400 km pietų kryptimi, įteka į Ehajaus tvenkinį Ganoje, paskiau į Tendo tvenkinį ir galiausiai pasiekusi Abio tvenkinį Dramblio Kaulo Krante, įteka į Atlanto vandenyną. Paskutinius keletą kilometrų upė sudaro sieną tarp Ganos ir Dramblio Kaulo Kranto. Laivuojama iki 95 km nuo jos žiočių.

Vargingų vietinių tikėjimas byloja, kad Taakora, aukščiausias iš akanų dievų žemėje, gyvena ties upės ištakomis.

Manoma, kad miškuose tarp upės ir Ehajaus tvenkinio gyvena *Piliocolobus badius waldronae* primatų porūšis, kuriam gresia išnykimas. Šią teritoriją „Unilever" planuoja paversti alyvpalmių plantacijomis.

Literatūra
----------

* McGraw, W. Scott (2005): Update on the Search for Miss Waldron’s Red Colobus Monkey. *International Journal of Primatology* **26**(3): 605–619. doi:10.1007/s10764-005-4368-9 (HTML)
* Wolzer, Chris (2008): Tanoé Swamps Forest destruction by Unilever[neveikianti nuoroda]. Version of 2008-MAY-28. Nuoroda tikrinta 2008-JUN-24.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-01-04 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2013-02-16 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  McGraw (2005)
4. ↑  Wolzer (2008)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Heteroceridae** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Pobūris: | Įvairiaėdžiai vabalai  *( Polyphaga)* |
| Šeima: | Pjūklavabaliai  *( Heteroceridae)* |

 |

**Pjūklavabaliai**, **pjūklaūsiai** (*Heteroceridae*) – vabalų (*Coleoptera*) šeima. Kūnas 3-6 mm ilgio, plokščias, apaugęs trumpais gulsčiais plaukeliais, kurie juodame fone sudaro geltonai rudą ar margą raštą. Antenos 10-11-narės, su netaisyklinga pjūkliška buožele. Kojos rausiamosios. Priekinės blauzdos plačios, su stambiais danteliais.

Gyvena ežerų, upių krantų drėgname smėlyje ar dumle išraustuose urveliuose.

Pasaulyje yra apie 250, Lietuvoje – apie 8 rūšys.
| **Pristiformes** |
| --- |
| Pjūklažuvė (Pristis pectinata)Pjūklažuvė (*Pristis pectinata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Klasė: | Kremzlinės žuvys  *( Chondrichthyes)* |
| Būrys: | Pjūklažuvės  *( Pristiformes)* |

 |

**Pjūklažuvės** (*Pristiformes*) – kremzlinių žuvų (*Chondrichthyes*) būrys. Kūnas nelabai suplotas, kartais net iki 10 m ilgio. Plaukioja vingiuodamos stora uodega. Plokščias sukietėjęs rostrumas virtęs ilgu pjūklu, kuris sudaro trečdalį kūno ilgio. Šiuo pjūklu rausiasi grunte, kerta žuvis ir ginasi. Paplitusios šiltose jūrose, grynai upinės pjūklažuvės (*Pristis microdon*) gyvena Australijoje.

Būryje yra viena šeima – **pjūklažuvinės** (*Pristidae*), 2 gentys ir 7 rūšys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  MAŽEIKA, Vilius. *Iš jūros į ežerus ir upes.* Kaunas: Smaltija, 1998, 6 p. ISBN 9986-708-28-1.

Nuorodos
--------

* Order Summary for Pristiformes
* Family Pristidae – Sawfishes
* Pjūklažuvių (*Pristiformes*) iliustracijos ir rūšių sąrašas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Aphantopus hyperanthus** |
| --- |
| Tamsusis satyras (Aphantopus hyperanthus)Tamsusis satyras (*Aphantopus hyperanthus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Drugiai  *( Lepidoptera)* |
| Šeima: | Pleštekės  *( Nymphalidae)* |
| Gentis: | *Aphantopus*  *( Aphantopus)* |
| Rūšis: | Tamsusis satyras  *( Aphantopus hyperanthus)* |

 |

**Tamsusis satyras** (*Aphantopus hyperanthus*) – pleštekių (*Nymphalidae*) šeimos drugys. Tai viena iš gausiausių Lietuvoje satyrų rūšių. Ryškus lytinis dimorfizmas. Drugių sparnų ilgis 19-23 mm. Jų viršus tamsiai rudas, su stambokomis dėmėmis. Apačia pilkai ruda, 2-3 didelės dėmės priekiniame sparne ir 5 užpakaliniam. Skraido VI-VIII mėn. Mėgsta miglinių augalų žiedus. Gyvena pamiškėse, pakrūmėse, pakelėse, drėgnose pievose. 

* ♂ ♂
* ♂  △ ♂ △

Vikšrų kūnas apaugęs trumpučiais rausvais šereliais. Lėliukė šviesiai ruda, išmarginta tamsiomis linijomis ir dėmelėmis. Žiemoja vikšrai. Pavasarį jie maitinasi mitybiniais augalais.

Tamsusis satyras
Geltonasis žiedvoris (*Misumena vatia*) užpuolęs tamsųjį satyrą)

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tamsusis satyras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Šiaurinė Didžiojo Lūžių slėnio dalis. Viduryje – Sinajaus pusiasalis, dešiniau viršuje – Akabos įlanka ir Negyvoji jūra.
**Didysis lūžių slėnis** – ilgiausias planetoje (įvairiais vertinimais, nuo 6400 iki 8700 km ilgio) riftinis slėnis, besidriekiantis nuo Sirijos Artimuosiuose Rytuose iki Mozambiko Rytų Afrikoje. Slėnio plotis svyruoja nuo 30 iki 100 km, gylis – nuo kelių šimtų iki kelių tūkstančių metrų (žemiausia vieta – apie -410–417 m (Negyvosios jūros dugnas), aukščiausias taškas ~1830 m (Kenijoje). Pavadinimą šiam riftiniam slėniui suteikė britų geologas J. V. Gregoris (*John Walter Gregory*).

Slėnio geografija
-----------------

Šiaurinė slėnio dalis formuoja Bekos slėnį Libane, skiriantį Libano kalnus ir Antilibano kalnus. Piečiau, Izraelyje, slėnis skiria Galilėjos aukštumas ir Golano aukštumas, pereina į Jordano slėnį, o dar piečiau jame telkšo Tiberiados ežeras ir Negyvoji jūra.

Toliau Didysis lūžių slėnis eina Arabah vadžiu, Akabos įlanka, Raudonąja jūra ir jos pietuose, ties Danakilių įduba Eritrėjoje, išsišakoja į Adeno įlanką, besidriekiančią rytų kryptimi, ir pietinę lūžio dalį, kuri dalina Etiopijos aukštumas. Nuo šios vietos į pietus besidriekianti lūžio dalis vadinama Didžiuoju Rytų Afrikos lūžiu.

Rytų Afrikoje lūžis suskyla į dvi dalis – Rytų lūžį ir Vakarų lūžį.

Didžiojo Rytų Afrikos lūžio dislokacija
Vakarų lūžis (dar vadinamas Albertinos lūžiu) eina palei vienus iš aukščiausių Afrikos kalnų – Virungą, Ruvenzorį; jame telkšo antrasis pagal gylį planetoje Tanganikos ežeras. Vakarų lūžis driekiasi Ugandos, Ruandos, Kongo Demokratinės Respublikos, Burundžio ir Tanzanijos teritorijomis.

Rytų lūžyje susiformavę mineralų gausūs Magadžio, Elmenteitos, Baringo, Bogorijos, Nakuru, Naivašos ežerai.

Geologiniai procesai
--------------------

Geologinis slėnio amžius – apie 20 mln. metų.
GPS duomenų analizė rodo, kad slėnis ir toliau platėja.

Seisminis aktyvumas
-------------------

Kaip ir visi tektoninių plokščių pakraščiai, Didysis lūžių slėnis pasižymi seisminiu aktyvumu. Jame iškilo aukščiausias Afrikoje Kilimandžaro kalnas, taip pat Kenija, Niragongas, Meru bei kiti aukščiausi žemyno kalnai. Ol Doinyo Lengai iki šiol yra aktyvus vienintelis Žemėje karbonatinis ugnikalnis.
Ansbacho vilkas, medžiojant įvytas šulinin ir vėliau demonstruotas kartuvėse.
Ansbacho vilkas
**Ansbacho vilkas** (vok. *Wolf von Ansbach*), kitaip dar *Ansbacho vilkolakis* (vok. *Werwolf von Ansbach*) – vilkas žmogėdra, kuris 1685 m. užpuolė ir nužudė nežinomą skaičių žmonių Ansbacho markgrafystėje, kuri tada buvo Šventosios Romos imperijos dalis.

Istorija
--------

Vilkas pradžioje puldinėjo gyvulius, bet gana greitai ėmė puldinėti moteris ir vaikus. Ansbacho gyventojai tikėjo, kad šis vilkas yra vilkolakis, prisikėlęs paskutinis jų burmistras, garsėjęs žiaurumu, kurio mirties niekas neapraudojo.

Vietiniai gyventojai surengė medžioklę, kurios metu su šunimis sugebėjo išvaryti vilką iš miško ir gainioti, kol šis besislėpdamas įšoko į neuždengtą šulinį. Užspeistas vilkas buvo užmuštas, o jo lavoną demonstravo miesto turgavietėje. Vilko lavoną aprengė žmogaus drabužiais, nukirto snukį, uždėjo kaukę, peruką ir barzdą, kad žvėris primintų buvusį burmistrą. Tada vilko kūną pakabino kartuvėse, kad žmonės galėtų jį pamatyti. Vėliau jo kūną apdorojo, kad galėtų demonstruoti vietiniame muziejuje.

Apie Ansbacho vilką rašė *Franz Ritter von Kobell* ir kiti rašytojai.

Nuorodos
--------

1. ↑  Richard H. Thompson (1991). *Wolf-Hunting in France in the Reign of Louis XV: The Beast of the Gévaudan*. Edwin Mellen Press.
| Striūna |
| --- |
|  Striūna Panevėžiuke |
| **Ilgis** | 27,7 km |
| **Baseino plotas** | 132,3 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,73 m³/s |
| **Ištakos** | Pabalių apylinkės |
| **Žiotys** | Nevėžis |
| **Šalys** | Lietuva |

Upelis Panevėžiuke (Kauno raj.)
**Striūna** – upė vidurio Lietuvoje, Kauno rajone; Nevėžio dešinysis intakas. Prasideda prie Pabalių, 7 km į pietryčius nuo Čekiškės. Teka į rytus, kerta Zacišiaus mišką. Žemupyje teka į šiaurės rytus, įteka į Nevėžį (30 km nuo jo žiočių) ties Panevėžiuku.

Intakai: Šakė, Strebukas (kairieji), Voveris, Žvirblis, Algupys (dešinieji).

4 km nuo Striūnos žiočių įrengtas Krivėnų tvenkinys. Vidutinis upės nuolydis 197 cm/km.

Gyvenvietės prie Striūnos: Pagiriai, Pastriūnys, Zacišius, Krivėnai, Panevėžiukas.

Manoma, kad upėvardžio kamienas *str(i)ūn-* kilęs nuo *\*sr(i)ūn-*, šis – nuo *srūti* („tekėti, sruventi").

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Striūna*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 117
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| ***Seni vyrai naujose mašinose*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Gamle Mænd i Nye Biler |
| Kilmės šalis |  Danija |
| Režisierius | Lasse Spang Olsen |
| Scenaristas (-ai) | Anders Thomas Jensen |
| Metai | 2002 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 95 min. |
| Kalba | danų |
| **IMDb įrašas** |

**Seni vyrai naujose mašinose** (dan. *Gamle Mænd i Nye Biler*) – 2002 m. Danijoje sukurta veiksmo komedija, 1999 m. juostos „Kinijoje jie valgo šunis" priešistorė.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Mirštančio nusikaltėlių autoriteto „Vienuolio" noras – kad jo globotinis Haraldas rastų šio sūnų Liudvigą. Pastarasis už smurtinius bei seksualinius nusikaltimus sėdi Švedijos kalėjime, tačiau Haraldas ir du jo pagalbininkai virėjai Martinas ir Peteris sėkmingai įvykdo pagrobimą. Kad „Vienuolis" išgyventų, jam reikalinga kepenų transplantacija. Haraldui ir Liudvigui pavyksta rasti tarpininką, kuris gali jiems padėti, tačiau tam reikia daug pinigų ir nugabenti ligonį į Ekvadorą. Laikas spaudžia ir ketvertas nusprendžia apiplėšti banką.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Kim Bodnia – Haraldas
* Nikolaj Lie Kaas – Martinas
* Tomas Villum Jensen – Peteris
* Brian Patterson – Vukas
* Slavko Labovic – Ratko
* Iben Hjejle – Milė
* Torkel Petterson – Liudvigas

Apdovanojimai
-------------

* Robert apdovanojimas (nominacija) – geriausias aktroius (K. Bodnia), geriausias scenarijus, geriausias montažas, geriausi spec. efektai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Andrea LeVasseur (2008). „Old Men In New Cars". Movies & TV Dept. *The New York Times*. Baseline & All Movie Guide. Suarchyvuotas originalas 2008-03-13.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
Jevhenas Konovalecis (1918)
**Jevhenas Mychailovyčius Konovalecis** (ukr. *Євген Михайлович Коновалець*, g. 1891 m. birželio 14 d. – 1938 m. gegužės 23 d.) – žymus Ukrainos karinis ir politinis veikėjas, Ukrainos tautos respublikos armijos vadas, Ukrainos karinės organizacijos vadovas, Ukrainos tautininkų organizacijos pirmininkas, Lietuvos pilietis.

Biografija
----------

Atminimo lenta Kaune, Laisvės al.
Gimė Zaškivo kaime Lvovo paviete. 1901-1909 m. mokėsi Akademinėje gimnazijoje Lvove, nuo 1909 m. studijavo teisę Lvovo universitete. Gynė ukrainiečių jaunimo teises mokytis gimtąja kalba. 1912 m. vadovavo švietėjiškai organizacijai „Prosvita" („Savišvieta") Lvove. 1913 m. tapo Ukrainiečių studentų sąjungos vienu iš vadovų.

Prasidėjus I Pasauliniam karui, 1914 m. buvo mobilizuotas į Austrijos–Vengrijos kariuomenę. 1915 m. birželio mėnesį pateko į rusų nelaisvę. Po 1917 m. Vasario revoliucijos Rusijoje sutelkė esančius nelaisvėje ukrainiečius ir 1917 m. rugsėjį organizavo pabėgimą iš belaisvių lagerio ir atvyko į Kijevą.

1917 m. spalio-lapkričio mėnesiais suformavo Sičės šaulių pulką, kuris netrukus tapo vienas kovingiausių Ukrainoje tautos respublikos armijos vienetų. Jo vadovaujamas pulkas 1918 m. sausio-vasario mėnesiais, vykstant nepaskelbtam Ukrainos ir Sovietų Rusijos karui, apgynė Ukrainos sostinę nuo bolševikų kariuomenės ir sutriuškino jų Kijeve organizuotą sukilimą, o 1918 m. kovo mėnesį išlaisvino Kijevą nuo bolševikų. 1918 m. J. Konovalecis vadovavo 50 tūkstančių Ukrainos kariuomenei karinėse operacijose prieš bolševikų ir Antono Denikino kariuomenes. 1920 m. pasitraukė į Čekoslovakiją.

Atskiro dėmesio yra vertas Ukrainos kovotojų organizacijos ir Lietuvos bendradarbiavimas, sėkmingai vystęsis Vilniaus krašto bei Vakarų Ukrainos (Halicijos) išlaisvinimo nuo lenkų kontekste.

1925 m. jo vadovaujama UKO suteikė pagalbą Lietuvai, parplukdant du povandeninius laivus, kuriuos Lietuva įsigijo Vokietijoje, pranešdamas apie lenkų ketinimą juos paskandinti. 1926 m. UKO įspėjo Lietuvos vadovybę dėl galimo Lenkijos išpuolio prieš Lietuvą. Kiek žinoma, 1928 m. gegužės 14-18 d. Jevhenas Konovalecis ir UKO atstovai lankėsi Lietuvoje, dalyvavo atidengiant Laisvės paminklą Kaune, kituose renginiuose Lietuvos nepriklausomybės 10-mečiui pažymėti. Susitiko su Lietuvos vadovybe, Šaulių sąjungos vadovais. Manoma, kad tuo metu E. Konovaleciui buvo suteikta Lietuvos pilietybė, kurią jis turėjo iki pat žūties.

1938 m. gegužės 23 d. sovietų spec. agentas P. Sudoplatovas, kilęs iš Rytų Ukrainos, perdavė Roterdame (Nyderlandai) J. Konovaleciui paketą su sprogmenimis, kuriems suveikus, J. Konovalecis žuvo. Palaidotas Roterdame, Crooswijk kapinėse. J. Konovalecio mirties diena Ukrainoje iki šiol švenčiama kaip Didvyrių diena.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jevhenas Konovalecis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

* angl. *{{{1}}}*Audiobook Simonas Petliūra, Jevhenas Konovalecis, Stepan Bandera - Three Leaders of Ukrainian Liberation Movement murdered by the Order of Moscow
* E. Konovalecio biografija[neveikianti nuoroda]
**Jevgenijus Osipovas**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Осипов Евгений Владиславович |
| Gimimo data | 1986 m. spalio 29 d. (36 metai) |
| Gimimo vieta | Rusija |
| Ūgis | 189 cm |
| Svoris | 87 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FK Šinnik Jaroslavlʹ |
| **Numeris** | 19 |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2007–20082009–20122011–20132013–20142014–20152015–20162016–20172017–20182018  2019 2020–20212021– | GazovikFK Žemčužina SočiFK Mordovija SaranskFK UfaFK Arsenal TulaFK UfaFK Mordovija SaranskFK OrenburgFK Trakai  Levadia Tallinn  FC Urartu FK Šinnik Jaroslavlʹ | 42 0(5)40 0(4)42 0(3)21 0(4)24 0(2)13 0(0)37 0(3)04 0(0)29 0(3)30 0(5)13 0(0)49 0(7) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2019 m. sausio 28 d.. |

**Jevgenijus Osipovas** (g. 1986 m. spalio 29 d.) – Rusijos futbolininkas, gynėjas.

Karjera
-------

Kitados rungtyniavo Temriuko vaikų ir jaunimo sporto mokyklos (rus. *ДЮСШ Темрюк*) ekipose.

Vėliau tuometinėje Krasnodaro penktojoje sporto mokykloje (rus. *СДЮСШОР-5 Краснодар*). 

2006 m. pradėjo karjerą Ust Labinsko Kubanės klube (rus. *«Кубань» Усть-Лабинск*).

Tais pačiais (2006) metais perėjo į tuometinį Orenburgo „Gazoviką". 

Nuo 2009 m. atstovavo FK Žemčužina Soči. 2011 m. perėjo į FK Mordovija Saransk.

2013–2014 m. sezone rungtyniavo FK Ufa, 2014–2015 m. – FK Arsenal Tula, 2015–2016 m. sugrįžo į FK Ufa.

2016–2017 m. sezone atstovavo FK Mordovija Saransk (antra pakopa). 2017 m. trumpai žaidė FK Orenburg.

Į Lietuvą atvyko 2018 m. pradžioje ir atstovavo FK Trakai. Tvirtas pagrindo žaidėjas, A lygoje sužaidė 29 rungtynes ir pasižymėjo trimis įvarčiais.

2019 m. sausio 28 d. pranešta, kad futbolininkas žais Estijoje. Žaidėjas tapo Levadia Tallinn nariu.

Vėlesniais metais rungtyniavo FC Urartu (Armėnija), Jaroslaulio „Šinnik" (Rusija).

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2019-01-28 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2019-01-27 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* footballfacts.ru
| Umeošved. *Umeå* |
| --- |
|        |
| *Umeo geležinkelio stotis* |
|  |
| 

UmeoUmeo

63°50′0″ š. pl. 20°15′0″ r. ilg.﻿ / ﻿63.83333°š. pl. 20.25000°r. ilg.﻿ / 63.83333; 20.25000﻿ (Umeo)Koordinatės: 63°50′0″ š. pl. 20°15′0″ r. ilg.﻿ / ﻿63.83333°š. pl. 20.25000°r. ilg.﻿ / 63.83333; 20.25000﻿ (Umeo) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Švedijos vėliava Švedija |
| **Lėnas** | Vesterbotenas |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 84 761  |
| **Plotas** | 33,46 km² |
| **Tankumas** (2016) | 2 533 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Umeo |
|  |
| **Kirčiavimas** | Ùmeo |

**Umeo** (***Umėjas***) – miestas šiaurės Švedijoje. Tai yra didžiausias miestas Norlande ir 13 pagal dydį miestas Švedijoje. 2016 metais mieste gyveno 84 761 gyventojas, o savivaldybėje 2017 metais gyveno 123 382 gyventojai. Miestas įsikūręs ant Botnijos įlankos kranto. Mieste yra du universitetai.

Umeo yra švietimo, techninių ir medicininių tyrimų centras. Umeo universitetuose studijuoja daugiau nei 39 000 studentų. 2014 metais Umeo buvo Europos kultūros sostinė kartu su Latvijos sostine Ryga.

Sportas
-------

* Umeå FC (futbolas)

Nuorodos
--------

* www.umea.se
Arsenalas Vilniuje
**Arsenalas** (pranc. *arsenal*, arab. dar assinaah 'dirbtuvės') – ginklų, amunicijos sandėlis, ginklinė; įmonė, kurioje gaminami ir taisomi ginklai. Arsenalas – karinė įstaiga, skirta saugoti, remontuoti, vesti apskaitai ginkluotės, šaudmenų ir amunicijos, išduodamos kariuomenei, taip pat čia vykdoma ginklų surinkimo, kai kurių jų atsarginių detalių gamyba. Šios įstaigos gali būti sausumos, jūrų, artilerijos, inžineriniai arsenalai.

Istorija
--------

Venecijos arsenalas Kanaleto paveiksle, 1732 m.
Praeityje dažnai arsenalai buvo statomi kaip tvirtovės ar dideli fortai, turint tikslą saugiai laikyti pavojingas medžiagas, apginti arsenalų saugomas vertybes nuo priešo užpuolimo. Iki XIX a. daugumoje valstybių arsenaluose buvo užsiimama įvairių rūšių ginkluotės ir amunicijos gamyba sausumos kariuomenei ir karo laivynui. Juose dirbo tiek karo, tiek civiliai specialistai ir darbininkai. Arsenalai-gamyklos turėjo savus ginklų ir jų gamybos medžiagų (parako ir kt.) sandėlius, specialias ginklų savybių tyrimo laboratorijas. 

XX a. ginkluotės gamyba išaugo į atskirą pramonės gamybos šaką, todėl iškilo būtinybė atskirti ginklų ir amunicijos gamybos ir jų ilgalaikio saugojimo vietas. Ryšium su tuo arsenalai prarado turėtą reikšmę ir atlieka vien ginkluotės sandėliavimo ir saugojimo bazių funkciją, dažnai juose įsikuria karo istorijos muziejai, kitos įstaigos.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Ceichgauzas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Apie arsenalą tarptautinių žodžių žodyne

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Arsenalas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Senasis arsenalas Vilniuje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

Pneumatinė sklendė
**Pneumatinė sklendė** – Tai technologinis įtaisas, kuris yra priskiriamas prie uždaromosios armatūros. Pneumatinės sklendės uždarymą arba atidarymą atlieka suspaustas oras, kuris dažniausiai yra tiekiamas iš kompresoriaus. Šio tipo sklendės yra nepozicionuojančios (gali būti arba uždarytos arba atidarytos).

Sklendės yra gaminamos iš kalaus ketaus, nerūdijančio plieno, plastiko. Sistema veikia nuo 5,5 barų iki 6,9 barų slėgio. Gali atlaikyti iki 16 barų slėgį.

Naudojimo sritys
----------------

Šio tipo sklendės dažniausiai yra naudojamos technologiniuose procesuose, kur srauto reguliavimas nėra aktualus. Daugumoje atvejų suspaustas oras yra naudojamas  ne tik sklendžių valdymui, bet ir kitiems technologiniams procesams.

Peteliškinė sklendė su pneumo pavara
Dažnai tokios sklendės yra naudojamos vandens gerinimo įrenginių technologijoje. Vandens valymui yra reikalingas deguonis, jis dažniausiai yra tiekiamas pasitelkiant kompresorius, todėl panaudojus ta patį suspaustą orą iš kompresorių yra valdomos ir sklendės.

Privalumai
----------

* Technologijose, kuriose yra reikalingas suspaustas oras, tas patį orą galima panaudoti ir pneumatinių sklendžių valdymui.
* Sklendžių darbą galima automatizuoti.
* Greitas uždarymas ir atidarymas.
* Nesudėtingas mechanizmas.

Trūkumai
--------

* Turi tik dvi pozicijas (atidaryta arba uždaryta).
* Jeigu  oro sistemoje atsiranda nesandarumas, sklendė nebeveikia.
* Susidaro dideli hidrauliniai smūgiai, jeigu slėgis didesnis nei 3 barai.

Literatūra
----------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pneumatinė sklendė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑
2. ↑
**Saulius Beržinis** (g. 1950 m. lapkričio 23 d. Vilniuje) – Lietuvos dokumentinio kino režisierius.

Biografija
----------

S. Beržinis gimė 1950 m. Vilniuje, Lietuvos teatro aktorės Genės Jasiūnaitės Beržinienės ir spaudos darbuotojo, vertėjo Viktoro Beržinio šeimoje. 1968 m. baigė Vilniaus 23-ają vidurinę mokyklą. 1973 m. baigė Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą, 1983 m. Kinematografijos institutą Maskvoje (VGIK). 1995, 1999, 2003 m. stažavosi BMC kooprodukcijos kursuose Bornholme, Danijoje.

1969–1978 m. Vilniaus universiteto Teatro aktorius, režisierius. 1981–1991 m. Lietuvos kino studijos scenaristas, režisierius, Reklaminių filmų studijos, Sverdlovsko kino studijos filmų režisierius. 1991 m. įkūrė filmų studiją „Kopa"; šios studijos vadovas, režisierius. Taip pačiais, 1991 m. įsteigė „Nepriklausomų Holokausto tyrimų archyvą", kurio pagrindinė veikla – XX a. Litvakų istorijos audio video dokumentavimas, Holokausto liudytojų paieška, atsiminimų fiksavimas. 1997–1998 m. Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos tarybos pirmininko pavaduotojas, 1999 m. – pirmininkas. 1997–1999 m. Rytų ir Centrinės Europos Radijo ir TV platformos koordinatorius Lietuvoje. Nuo 2004 m. iki dabar Vilniaus Technologijų ir Dizaino kolegijos lektorius, docentas.

1995–2002 m. Lietuvos dokumentininkų gildijos pirmininkas, 1995–2002 m. Lietuvos kinematografininkų sąjungos tarybos narys, 2001–2002 m. Lietuvos kultūros ministerijos Kino ekspertų tarybos narys.

2004 m. režisierius S. Beržinis tituluotas Tolerancijos žmogumi dėl viešai išreikštos pilietinės pozicijos, veikiant ir pasisakant prieš nejautrumą Lietuvos romų likimui.

Filmografija
------------

* Tiltas, 1980 m.
* Lopšinė motinai (*The Lullaby for Mother*), 1983 m. Kijevo kino festivalio prizas, 1985 m.
* Direktyva „R". Nevykdyti, 1986 m.
* Ant Žalalendo kranto, 1987 m.
* Braižo pavyzdys, 1987 m.
* Aš negaliu sugrįžti, 1988 m.
* Vėliava iš plytų (*The Brick Stone Banner*), 1988 m. Oberhauseno, Leningrado kino festivalių prizai
* Lietuviški kino dienoraščiai (*The Diaries of Lithuanian Cinema*), Greimas, abu su rež. A. Žukauskaite, 1991 m.
* Lietuvos vitražai, 1992 m.
* Sudie, Yerushalayim de Litai, 1994 m. Jekaterinburgo kino festivalio prizas
* Kelio pabaiga, Atminties dienos (*The Days of Memory*), Savanorės, Namai girioje, visi 1999 m.
* „Meilūs" žudikų veidai, 2002 m.
* Jie sergsti atmintį, 2003 m.
* Dijūtos poringės, 2003 m.
* Rūpestis, 2004 m.
* Neparašytas Judelio dienoraštis, 2005 m.
* Tremties ainiai, 2006 m.
* Namie vieni (*Alone at Home*), 2007 m.
* Įveikiant kodą 0, 2008 m.
* Kai apie Jurbarką skambėjo Jidiš (*Yiddish was spoken in Jurbarkas*), 2014 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Skirmantas Valiulis. *Saulius Beržinis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 123 psl.

Nuorodos
--------
**Saulius Arlauskas** (g. 1952 m. sausio 17 d. Klaipėdoje) – Lietuvos teisės filosofas, pedagogas, MRU profesorius.

1970 m. Saulius Arlauskas baigė Klaipėdos 12-ąją vidurinę mokyklą, fiziką Vilniaus universiteto Fizikos fakultete, fiziko kvalifikaciją (1975 m.). Aukštojoje mokykloje dirba nuo 1981 m. Baigė aspirantūrą VU Filosofijos istorijos ir logikos katedroje (1982 m. gruodžio mėn. – 1985 m. gruodžio mėn.), apgynė filosofijos mokslų daktaro disertaciją tema "Valios ir juslumo vienybės problema J. G. Fichtės filosofijoje" (1986 m.), įgijo filosofo kvalifikaciją. VISI Filosofijos katedros dėstytojas (1981–1982 m.), VU Filosofijos istorijos ir logikos katedros aspirantas (1982–1985 m.), VISI Filosofijos katedros dėstytojas, vyr. dėstytojas (1985–1991 m.)

Nuo 1991 m. Lietuvos policijos akademijos, Lietuvos teisės akademijos, Lietuvos teisės universiteto, MRU Filosofijos katedros vyr. asistentas, docentas; MRU TF Teisės filosofijos katedros docentas, profesorius (nuo 2008 m. birželio mėn.).

Saulius Arlauskas vedęs; žmona Violeta, dukros Ugnė (g. 1977 m.) ir Agilė (g. 1984 m.)

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai

Išnašos
-------

* Biografiniai duomenys LRS tinkalapyje Archyvuota kopija 2008-10-19 iš Wayback Machine projekto. 2000 m.
* VRK[neveikianti nuoroda]
* MRU tinklalapis[neveikianti nuoroda] (Word)
* MRU TF Teisės filosofijos katedros puslapis Archyvuota kopija 2007-06-03 iš Wayback Machine projekto.

1. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - "Fronto" partija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2010-02-13 iš Wayback Machine projekto.
Pušies derva
**Derviniai augalai** – dervas natūraliai sintetinantys medžiai, rečiau - žolės.

Paplitimas
----------

Dauguma dervinių augalų paplitę tropinio ir subtropinio klimato juostose. Dervos juose susidaro kaip medžiagų apykaitos ekskretai ir kaupiasi stiebo arba lapo sakotakiuose, žievės sakų talpyklose, sėklų sakopūslėse. Dervose yra antiseptinių medžiagų, kurios saugo augalą nuo parazitinių grybų, mikroorganizmų. Svarbūs yra balzamines dervas kaupiantys derviniai augalai (vaistinė kopaifera, miramedis). Iš terpentininės pistacijos (*Pistacia terebinthus*), augančios Viduržemio jūros srityse, gaunamas Kipro balzamas. Azijos tropinio klimato juostoje augantis benzoinis stirakas (*Styrax benzoin*) kaupia benzoinę dervą. Iš baltojo agatmedžio (*Agathis alba*) ir araukarijos (*Araucaria australis*) gaunamas kopalas, iš mastikinės pistacijos (*Pistacia lentiscus*) – mastika.

Lietuvoje augantys svarbiausi derviniai augalai yra pušys, eglės, maumedžiai, kadagiai. Iš jų sakų gaminama terpentinas, kanifolija, medicinos balzamas. Yra ir dervinių žolių, pavyzdžiui, kai kurios ferulos rūšys.

Dervų turi visi salieriniai, asiūkliniai, beveik visi magnolijainiai augalai, pipirlapė, tamsioji plautė, pelkinis pūkelis, balinis ajeras, dirvoninis dobilas, paprastoji juodgalvė, miškinė notra, islandinė kerpena ir kiti augalai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Derviniai augalai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 632 psl.
Solaris Urbino 12 W9
**Solaris Bus & Coach S.A.** – Lenkijos autobusų ir troleibusų gamykla, įsikūrusi netoli Poznanės miesto. Fabrikas įkurtas buvusios ginklų gamyklos vietoje.

Istorija
--------

Solaris pradėjo verslą kaip *Neoplan Polska* , kuri buvo įkurta 1994 m. Kšyštofo Olševskio. Įmonė buvo pardavinėjama, ir nuo 1996 m. sausio mėn. pagal vokiečių lienzija gamino žemagrindžius *Neoplan* miestinius autobusus. 1999 m. pagamintas pirmasis autobusas Solaris vardu, iš *Urbino* serijos. 2001 m. kompanija pervadinta į „Solaris Bus & Coach", o 2005 m. tapo akcijų biržos dalyve. Solaris – naujas žaidėjas Europos autobusų rinkoje, ir jam sekasi gana sėkmingai.

Solaris autobusai pasaulyje
---------------------------

Solaris savo dyzelinu, hybridinius, elektrinius ar dujomis varomus autobusus pardavė dideliam skaičiui Europos miestų. Solaris autobusai važinėja Italijoje, Prancūzijoje, Danijoje, Vokietijoje, Vengrijoje, Latvijoje, Lietuvoje, Rumunijoje, Graikijoje, Norvegijoje, Jungtiniuose Arabų Emyratuose, Švedijoje.

Nemažai miestų naudoja ir Solaris gamintus troleibusus. Troleibusai važinėja Bulgarijoje (Sofijoje), Estijoje (Taline), Vengrijoje (Budapešte ir Debrecene), Čekijoje (Opavoje ir Ostravoje), Slovakijoje (Bratislavoje ir Košicėje), Italijoje (Romoje, Neapolyje, Sanreme, Bolonijoje ir Kaljaryje), Latvijoje (Rygoje), Lietuvoje (Kaune ir Vilniuje), Švedijoje (Landskrūnoje) ir Šveicarijoje (Vintertūre ir Šo de Fone).

Galerija
--------

**Autobusai**

* Antros kartos Solaris Urbino 12 Katovicuose, Lenkijoje
* Solaris Urbino 12 Kūre, Šveicarijoje
* Solaris Urbino 15 CNG III Bratislavoje
* Solaris Urbino 18 Drezdene
* Solaris Alpino Miunchene
* Solaris Urbino 12 Kaune

**Troleibusai**

* Solaris Trollino 12 troleibusas Landskronoje, Švedijoje
* Solaris Trollino 12 Gdynioje
* Solaris Trollino 15 AC Vilniuje
* Solaris Trollino 18 AC Taline

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Solaris Bus & Coach** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
plag.lt| Kūrėjas | ACVK, UAB |
| Platforma | Internetas |
| Tipas | Švietimas |
| Svetainė | plag.lt |

**Plag.lt** – tai interneto pagrindu veikianti plagijavimo aptikimo ir prevencijos sistema, sukurta UAB ACVK. Sistema pradėjo darbą 2012 m. Sistema veikia *freemium* verslo modelio pagrindu – dalis paslaugų aukštosioms mokykloms, studentams ir dėstytojams yra nemokamos. Sistemos vartotojai gali įsigyti ir papildomų mokamų paslaugų. Sistema iš pradžių buvo sukurta lietuvių kalbai parašytiems dokumentams tikrinti, tačiau šiuo metu palaikoma ir latvių bei daugelis kitų užsienio kalbų.

Vilniaus universiteto iniciatyva Lietuvos universitetų rektorių konferencijoje buvo svarstoma ar tikslinga plag.lt naudoti universitetuose. Konferencija sistemos nerekomendavo nes sistema nauja ir turi parodyti savo naudingumą po išsamesnio ištyrimo. Tačiau Vilniaus universiteto priešinimasis plag.lt sistemai gali būti susijęs su tuo, jog pats universitetas nuo 2008 m. vysto (ir siekia parduoti) plagiato atpažinimo sistemą EPAS. Remiantis Lietuvos Respublikos Akademinės etikos ir procedūrų kontrolieriaus tarnybos atliktu tyrimu, plag.lt – dažniausiai dėstytojų naudojama plagijavimo patikros priemonė.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Plagiato aptikimas

Nuorodos
--------

* www.plag.lt

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  http://www.if.vu.lt
4. ↑  http://www.delfi.lt
5. ↑  D. Urbonė, LR Akademinės etikos ir procedūrų kontrolieriaus tarnyba
| ***Pjerpointas: paskutinis budelis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Pierrepoint: The Last Hangman |
| Kilmės šalis |  Jungtinė Karalystė |
| Režisierius | Adrian Shergold |
| Scenaristas (-ai) | Jeff PopeBob Mills |
| Metai | 2005 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Pjerpointas: paskutinis budelis** (angl.  *Pierrepoint: The Last Hangman*) – 2005 m. sukurtas biografinis filmas apie anglų budelį Albertą Pjerpointą.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Tomothy Spall – Albertas Pjerpointas
* Juliet Stevenson – Anė Pjerpoint
* Eddie Marsan – Džeimsas „Tišas" Korbitas
* Ben McKay – Timotis Evansas
* Lizzie Hopley – Dorotėja
* Ian Shaw – Persis
* Cavan Clerkin – Džordžas Kuperis
* Clive Francis – Montis

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

1933 m. Albertas Pjerpointas pradeda dirbti tuo, kuo verčiasi jau kelios vyrų kartos jo šeimoje: tampa budeliu, vykdančiu mirties bausmes nuteistiesiems. Nuosprendžiai jau seniai nebevykdomi viešai ir apie Alberto užsiėmimą niekas nežino, įtaria tik žmona, tačiau jiedu apie tai niekada nekalba. Albertas lankosi vietinėje aludėje su vyru pravarde „Tišas" ir atrodo tarsi eilinis tarnautojas, nors savo „profesijoje" pasiekia greičio „rekordą" – įvykdo bausmę per 7,5 sekundės.

Situacija keičiasi, kuomet pasibaigus Antrajam pasauliniam karui Pjerpointas iškviečiamas į Vokietiją vykdyti mirties bausmių nacių karo nusikaltėliams. Informacija patenka į spaudą ir grįžęs namo budelis sutinkamas kaip didvyris. Vis dėlto šlovė pasirodo besanti trumpalaikė, nes apie jo „profesiją" sužino vis daugiau žmonių, o šalyje vis daugiau žmonių reikalauja atsisakyti mirties bausmės. Dar vienas išbandymas Pjerpointui tampa susidūrimas kameroje su savo senu draugu „Tišu", nuteistu už žmogžudystę ir kuriam Albertas įvykdo mirties bausmę. Paskutiniu jo darbu tampa mirties bausmės vykdymas moteriai, tuo metu už kalėjimo sienų protestuojant gausiai miniai. Pjerpointas atlieka savo pareigą, tačiau sulaukia visuotinio pasmerkimo. Namuose jis su žmona aptaria susiklosčiusią padėtį, vėluojantį atlyginimą ir vis prastėjančią žmonių nuomonę bei nutaria atsistatydinti…
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 Pjeras Bezuchovas ir Nataša Rostova 1956 m. ,,Karas ir taika" filmo ekranizacijoje.
**Pjeras Bezuchovas** (rusiškai: Пьер Безухов, Пётр Кириллович Безухов, ar Pierre Bezuhov) – Levo Tolstojaus romano „Karas ir taika" pagrindinis herojus.

Pjeras Bezuchovas – aristokratas, mylimiausias iš visų nesantuokinių senojo grafo vaikų. Ilgą laiką praleidęs Šveicarijoje. Prieš pat tėvo mirtį grįžo į Rusiją ir paveldėjo visus jo turtus. Pjeras vedė Eleną Kuraginą, tačiau santuoka buvo nelaiminga. Dėl įžeistos garbės kovojo dvikovoje su Dolochovu. Buvo geriausias kunigaikščio Andrejaus Bolkonskio draugas.

Prasidėjus 1812 metų karui, Pjeras sumanė pamatyti karą savo paties akimis. Jis kaip stebėtojas dalyvavo visuose pagrindiniuose mūšiuose. Papuolęs į prancūzų nelaisvę, vos nebuvo nužudytas. Nelaisvėje supranta, jog negalima įkalinti sielos ir tarsi ima nebejausti pačios nelaisvės. Grįžęs namo, užmezgė ryšius su Nataša Rostova, Andrejaus Bolkonskio sužadėtine, kurią po Andrejaus mirties Pjeras vedė.

Romane „Karas ir taika" yra nemažai „masoniškų" Pjero pamąstymų. Jo pažinimo aistra ir domėjimasis religija vaizduojamas XIX a. neramumų kontekste. Pjeras - utopistas, žmogus ieškojęs savo kelio, savo tikslo, ko siekimą Napoleono žygis į Rusiją bei karas sudrumstė.

Literatūra
----------

1. Daniel Rancour-Laferriere, Tolstoy's Pierre Bezukhov: A Psychoanalytic Study (Bristol Classical Press, 1993), vii.

2. Merriam-Webster's Encyclopedia of Literature (Merriam-Webster, 1995), 1080.

3. M. Keith Booker, Encyclopedia of Literature and Politics: Censorship, Revolution, and Writing (Greenwood Publishing Group, 2005), 718.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Mycena zephira** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Šalmabudiniai  *( Mycenaceae)* |
| Gentis: | Šalmabudė  *( Mycena)* |
| Rūšis: | Rausvataškė šalmabudė  *( Mycena zephira)* |

 |
|   |

**Rausvataškė šalmabudė** (lot. *Mycena zephira*) – šalmabudinių (*Mycenaceae*) šeimos, šalmabudžių (*Mycena*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Spygliuočių miškai, ant nukritusių spyglių.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kepurėlė labai trapi, rausvai rudai dėmėta, taškuota.

Vaisiakūniai smulkūs. Kepurėlė 2–3 (4) cm skersmens, jauna - varpeliškai kūgiška, vėliau - paplokščia, su gūbreliu, permatomai vagota, kreminė, balsvai kreminė, rausvai dėmėta. Lakšteliai resvi, stori, nesiauri, pilkšvi, seni - rausvai taškuoti, prisegtiniai, trapūs. Kotas 5–7×0,2–0,3 cm, trapus, kepurėlės spalvos, ties pamatu baltai plaukuotas. Trama balta, plona, trapi, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 9–12×4–5 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai trapūs, auga ant nukritusių spyglių, grupėmis, kartais net kolonijomis.

Auga spygliuočių miškuose, vietomis lyg prisėta. Labai dažna. Paklotės saprotrofas. **Nevalgoma**.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 181 psl.