recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Kitos reikšmės – Šviesa (reikšmės).*
**Šviesa** – katalikų mėnesinis žurnalas, *laikraštis Žemaičių ir Lietuvos mylėtojų*, ėjęs 1887 m. rugpjūčio mėn. – 1888 m. rugpjūčio mėn. ir 1890 m. sausio – rugpjūčio mėn. Tilžėje.

Istorija
--------

Rašė įvairiais religiniais klausimais, taip pat apie vaikų mokymą ir auklėjimą, spaudos platinimą Lietuvoje, propagavo krikščioniškąsias vertybes, meilės tėvynei ir tautiškumo idėjas, skatino praktinę veiklą, spausdino pasikalbėjimus apie žmogui naudingus darbus, verstus, amatus. Tiražas 1000 egz. 1888 m. išleido 72 p. „Priedą apšviestesniems lietuviams".

Žurnale bendradarbiavo Antanas Baranauskas, Adomas Dambrauskas-Jakštas, Mečislovas Davainis-Silvestraitis, Jonas Jablonskis, Petras Leonas, Pranas Mašiotas, Stasys Matulaitis, Petras Matulaitis bei kt. 

Oficialūs redaktoriai buvo Ernstas Vejeris (iki 1890 m.) J. Brožaitis. Faktiškai redagavo Antanas Vytartas, 1890 m. – Jonas Kriaučiūnas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 496-497 psl.
| Salotis |
| --- |
| Vieta | Švenčionių raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,114 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Salotis

  |
| **Koordinatės** |  55°11′52″ š. pl. 26°13′32″ r. ilg.﻿ / ﻿55.19778°š. pl. 26.22556°r. ilg.﻿ / 55.19778; 26.22556Koordinatės: 55°11′52″ š. pl. 26°13′32″ r. ilg.﻿ / ﻿55.19778°š. pl. 26.22556°r. ilg.﻿ / 55.19778; 26.22556 |

**Salotis** arba ***Salaičiai*** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, 8 km į šiaurės rytus nuo Švenčionių. Ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 0,66 km, plotis iki 0,23 km. Altitudė 174,6 m. Krantai vakaruose ir šiaurės rytuose aukšti, kitur – žemi ir pelkėti. Yra 0,04 ha dydžio salelė. Apyežerė supelkėjusi – ežerą supa ~ 30 ha dydžio Astravo pelkė (šiuose pelkynuose gyvena retas moliuskas – mažoji suktenė). Šiaurinė ir pietinė pakrantės miškingos, vakarinėje ir pietrytinėje pakrantėse plyti dirbami laukai ir pievos. Iš Saločio vakaruose išteka upelis į Ilgio ežerą (Žeimenos upės baseinas).

Vakariniame ežero krante įsikūręs Matukų kaimas. Šiaurrytinėje pakrantėje įrengta Saločio stovyklavietė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Salotis (Švenčionių r.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 613
Koordinatės: 55°46′21″š. pl. 22°23′26″r. ilg.﻿ / ﻿55.7726°š. pl. 22.3905°r. ilg.﻿ / 55.7726; 22.3905

| Stervas |
| --- |
| Vieta | Telšių raj. Lietuva |
| Plotas | 1,235 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,07 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 1,38 m |
| Didžiausias gylis | 2 m |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | Sengovija |

**Stervas** – ežeras vakarų Lietuvoje, Telšių rajone, apie 4 km į šiaurę nuo Varnių, Varnių regioniniame parke, Stervo gamtiniame rezervate. Ilgis rytų–vakarų kryptimi 1,8 km, plotis iki 1,05 km. Altitudė 152,2 m. Ežeras seklus, gylis tesiekia 2 m. Yra 0,12 ha sala. Dubuo susidarė ledo lūstavietėje. Krantai žemi, supelkėję, apyežerė pelkėta (vakaruose slūgso miškais apaugusios Utėlės ir Stervo pelkės, šiaurėje – Degėsių pelkė). Rytinėje ir pietinėje pakrantėse auga miškeliai, vietomis plyti pievos.

Rytuose iš Stervo į Virvytę išteka Sengovija (Govija). Ežero pratakumas 188 % per metus. Ištekėjimo vietoje 1965 m. įrengti hidrotechniniai įrenginiai: supiltas 700 m ilgio pylimas ir pastatytas vandens lygio reguliatorius.

Ežeras yra lyninio tipo, sugaunama karšių.

Stervas patenka į Biržulio–Stervo ornitologinį draustinį. Rytiniame krante rasta archeologinių (mezolito, neolito) gyvenviečių. Greta ežero buvo įsikūręs Pastervio kaimas.

Etimologija
-----------

Ežerėvardis, matyt, kilęs iš šaknies *serv-, sarv-*, su intarpiniu priebalsiu *t*. Šaknis sietina su sruvėjimu, srautu, srovenimu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Restauruotinų Lietuvos ežerų nustatymas ir preliminarus restauravimo priemonių parinkimas šiems ežerams, siekiant pagerinti jų būklę. Galutinė ataskaita, I dalis. Vilnius, 2009. 265 psl.[neveikianti nuoroda]
2. ↑  *Stervas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 105
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 314
*Apie kaimą žr. Vilkokšnis (kaimas)*.

| Vilkokšnis |
| --- |
| Vilkokšnio ežeras nuo Žuklijų piliakalnioVilkokšnio ežeras nuo Žuklijų piliakalnioVilkokšnio ežeras nuo Žuklijų piliakalnio |
| Vieta | Trakų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 3,382 km² |
| Kranto linijos ilgis | 20,47 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 7,1 m |
| Didžiausias gylis | 23,6 m |
| Įteka | Koja, Samė, Galarknė, 6 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Verknė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Vilkokšnis

  |
| **Koordinatės** |  54°30′31″ š. pl. 24°40′21″ r. ilg.﻿ / ﻿54.50861°š. pl. 24.67250°r. ilg.﻿ / 54.50861; 24.67250Koordinatės: 54°30′31″ š. pl. 24°40′21″ r. ilg.﻿ / ﻿54.50861°š. pl. 24.67250°r. ilg.﻿ / 54.50861; 24.67250 |

**Vilkokšnis** – ežeras pietryčių Lietuvoje, Trakų rajone, apie 6 km į šiaurės rytus nuo Onuškio, Vilkokšnio kraštovaizdžio draustinyje, kuris priklauso Aukštadvario regioniniui parkui.

Ežeras rininės kilmės, telkšo ledyninės kilmės duburyje (dubaklonis), nusidriekusiame puslankiu. Nuo pagrindinės ežero dalies į rytus atsišakoja siaura 1,9 km ilgio įlanka, vadinama Koja. Ežero ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus 6,7 km, plotis iki 0,92 km. Altitudė 125,1 m. Pietinėje dalyje yra salelė. Krantai aukšti, su griovomis, tik įlankų galai bei pusiasalių krantai žemi, supelkėję, šaltiniuoti. Šiaurinės dalies pakrantės miškingos (Tolkiškių miškai). Per Vilkokšnį iš Baluosio į Nemuną teka Verknė, suteka dar 8 upeliai: Samė (iš Samio ežero), Koja (iš Pakojo ežero) ir kt.

Apie ežero dubens kilmę yra rašę A.Garunkštis ir A.Stanaitis 1959 m. Jie teigė, kad tai ledyno tirpsmo vandens evorzijos ir vėlesnio glaciokarsto rezultatas, t. y. nuo besitraukiančio ledyno kriokliu kritusio vandens išmuštų daubų virtinė, kuri vėliau atsinaujino ištirpus daubose užšalusiam ledui.

Česlovas Kudaba 1965 m. savo knygoje akcentavo, kad šio ežero dubuo yra kelių skirtingo amžiaus procesų rezultatas. Jo nuomone, tai liudija pagrindinį ežero dubenį statmenai kertantis Kojos įlankos siauresnis ir savo amžiumi, ko gero, senesnis dubaklonis.

Prie Vilkokšnio stūkso Žuklijų piliakalnis bei yra keletas gyvenviečių (Grendavė, Žalioji, Tolkiškės, Jankovicai, Žuklijai, Antakalnis, Savaitiškės). Veikia 7 kaimo turizmo sodybos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vilkokšnis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 525
2. ↑  Garunšktis A. Stanaitis A. Vilkokšnio ežero raida vėlyvajame ledynmetyje ir poledynmečio pradžioje, Lietuvos TSR mokslų akademija, Moksliniai pranešimai, IX tomas, „Geologija, geografija", Vilnius, 1949, p. 117–135.

Vilkokšnis nuo pietinio kranto
| **Butrosas Butrosas Galis*Boutros Boutros-Ghali*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1922 m. lapkričio 14 d. (100 metų)Kaire, Egipte |
| Mirė | 2016 m. vasario 16 d. (93 metai)Kaire, Egipte |
| JTO Generalinis sekretorius |
| Kelintas | 6 |
| Ėjo pareigas | 1992 m. sausio 1 d. – 1996 m. gruodžio 31 d. (4 metai) |
| Ankstesnis | Chavjeras Peresas de Kueljaras |
| Vėlesnis | Kofis Ananas |
|  |
| Veikla | politikas, Egipto diplomatas. Buvo šeštasis Generalinis Jungtinių Tautų sekretorius (nuo 1992 iki 1996 m.), |
|  |
|  **Vikiteka** | Boutros Boutros-Ghali |

**Butrosas Butrosas Galis** (arab. بطرس بطرس غالي = *Buṭrus Buṭrus Ghālī*, g. 1922 m. lapkričio 14 d. Kaire, Egipte – m. 2016 m. vasario 16 d. ten pat) – politikas, Egipto diplomatas. Buvo šeštasis Jungtinių Tautų Generalinis sekretorius (nuo 1992 m. iki 1996 m.).

Biografija
----------

Gimė koptų stačiatikių šeimoje. Tėvas Butrosas Galis nuo 1908 m. buvo Egipto ministras pirmininkas; 1910 m. vasario 20 d. pasikėsinimo metu buvo nušautas. 1946 m. baigė politologijos ir ekonomikos studijas Kairo universitete. 1949 m. Paryžiaus universitete gavo filosofijos daktaro laipsnį. Nuo 1949 m. iki 1977 m. Kairo universitete dėstė tarptautinius santykius ir tarptautinę teisę. Nuo 1954 m. iki 1955 m. studijavo Kolumbijos universitete pagal Fulbraito programą. Nuo 1963 m. iki 1964 m. – Hagos tarptautinės teisės akademijos Tyrimų centro direktorius. Nuo 1965 m. – Egipto tarptautinės teisės draugijos prezidentas. Nuo 1975 m. – Egipto Politinių ir strateginių tyrimų centro direktorius. Nuo 1977 m. iki 1991 m. – Egipto užsienio reikalų ministras. Dalyvavo rengiant 1979 m. pasirašytą Izraelio ir Egipto taikos sutartį. 1987 m. išrinktas Egipto Parlamento nariu. 1991 m. trumpai užėmė Egipto ministro pirmininko pavaduotojo pareigas. 1991 m. lapkritį buvo išrinktas šeštuoju Jungtinių Tautų organizacijos Generaliniu sekretoriumi. Tapo pirmuoju Afrikos atstovu šiose pareigose. Buvo kritikuojamas už Jungtinių Tautų neveiklumą Ruandos genocido metu. Vadovaujant B. Butrosui Galiui, Jungtinės Tautos sprendė taikos įvedimo klausimus Jugoslavijos karų, Somalio pilietinio karo metu. 1996 m. antrą kartą kandidatavo į Jungtinių Tautų Generalinio sekretoriaus pareigas, tačiau dėl JAV nepritarimo, savo kandidatūrą atsiėmė. Nuo 1997 m. iki 2003 m. buvo Frankofonijos organizacijos generalinis sekretorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Butros Gali Butros (Boutros Boutros Ghali, Boutros Boutros-Ghali)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 675 psl.

Nuorodos
--------

* Butroso Butroso Galio biografija
*Kitos reikšmės – Panteonas (reikšmės).*
**Panteonas** (sen. gr. πάνθεον 'visadievė [šventykla]') – simbolinė dievų visuma politeistinėse religijose. Panteonas paprastai sudaromas, remiantis konkrečios religijos mitų ir kultų sistemomis. Jam priskiriama skirtingas skaičius dievų, jie įvairiai skirstomi, dažniausiai vyrauja aukščiausiasis dievas ar jų pora. Svarbiausiojo dievo parinkimas aiškinamas pagal įvairius motyvus – atsižvelgiama į šalies politinius prioritetus, pagrindinę ūkio šaką, net klimatą. Skirtingose religijose panteonas nebuvo statiškas, jis kito priklausomai nuo įvairių įtakų. Retkarčiais pasitaiko atvejų, kai dievo funkcijos ar savybės būdavo įasmeninamos ir imtos garbinti kaip savarankiškos dievybės. Panteone galėjo kisti dievų reikšmingumas, jų funkcijos. Į panteoną būdavo įtraukiami ir nukariautų tautų dievai.

Panteoną sudarančių dievų skaičius neaprėpia visų kokios nors religijos žinomų dievų skaičiaus. Paprastai „visi dievai" surikiuojami pagal kokias nors numerologines kategorijas (pvz. 12 metų mėnesių = 12 dievų). Kadangi dievavardžiai nėra griežtai apibrėžti (vieno dievo epitetas gali virsti nauju to paties dievo atžvilgiu, o vėliau – atskiru dievu), galutinė dievų imtis nesuskaičiuojama, o dievų skaičius iš prigimties negali būti tikslus ir apibrėžtas. Be to, net ir toje pačioje religijoje skirtingos bendruomenės, kulto centrai, šventyklos skirtingu laiku gali labiau pabrėžti vienus ar kitus dievus. Todėl net ir išsamūs dievų sąrašai neaprėpia visų kurios nors religijos gerbiamų dievų. Įvairiose religijose vartojama „visų dievų" (plg. indų Višvedevai) sąvoka bandoma aprėpti visus dievus, tačiau ši sąvoka netrukus virsta kuopine dievybe, neapimančia visų dievų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Panteonas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVII (On-Peri). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010. 413 psl.
2. ↑  Dainius Razauskas. *Visi dievai: „panteono" sąvokos kilmė, pirminis turinys ir lietuviškas atitikmuo.* Vilnius: Lietuvos kultūros tyrimų institutas, 2016.
Koordinatės: 48°50′46″ š. pl. 2°20′45″ r. ilg.﻿ / ﻿48.84611°š. pl. 2.34583°r. ilg.﻿ / 48.84611; 2.34583

Paryžiaus panteonas
**Panteonas** (pranc. *Panthéon*) – vėlyvojo klasicizmo architektūros paminklas Paryžiuje, kairiajame Senos krante, Lotynų kvartale įrengtas pagal Romos panteono pavyzdį. Panteonas graikiškojo kryžiaus plano, su kupolu ir korintinių kolonų portiku. Interjeras papuoštas mozaikomis, freskomis.

Istorija
--------

Pastatas pradėtas statyti 1757 m. kaip Paryžiaus šv. Genovaitės Paryžietės bažnyčia. 1763 m. baigta kriptos statyba. Didžiosios prancūzų revoliucijos metu bažnyčia buvo paversta mauzoliejumi, vėliau du kartus 1828-1830 m. ir 1851-1870 m. vėl veikė kaip bažnyčia. Pagal Paryžiaus panteoną Vašingtone buvo pastatyti JAV Kongreso rūmai Kapitolijus.

Kapavietės
----------

Panteono kriptoje palaidoti žymūs Prancūzijos visuomenės, kultūros ir mokslo veikėjai, tarp kurių Viktoras Hugo, Ž. Lanas, Émile Zola, Aleksandras Diuma, Volteras, Ž. Ž. Ruso, M. Sklodovska-Kiuri, P. Kiuri ir kiti.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Panteonas (Paryžius)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Panteonas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVII (On-Peri). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010. 413-414 psl.

Panteonas iš vidaus
*Kitos reikšmės – Pergalė.*
**Pergalė** – Lietuvos rašytojų sąjungos mėnesinis literatūros, meno, kritikos ir publicistikos žurnalas, leistas 1942–1990 m.

Istorija
--------

1942 m. ėjo Balachnoje (Nižnij Novgorodo sritis) kaip Raudonosios armijos 16-osios lietuviškosios divizijos laikraščio „Tėvynė šaukia" literatūrinis priedas; išėjo 2 numeriai. 1943–1944 m. – LTSR rašytojų sąjungos almanachas; išėjo 2 knygos. Nuo 1945 m. buvo leidžiamas Vilniuje. Tiražas 1982 m. – 22 400 egz. 1986 m. – 23 300 egz. 1990 m. – 27 700 egz. Nuo 1991 m. vietoje „Pergalės" leidžiamas žurnalas „Metai".

Skelbė grožinės literatūros kūrinius, literatūros, dailės, muzikos, teatro kritikos, publicistikos straipsnius, spausdino dailės kūrinių reprodukcijas, kultūrinio gyvenimo kroniką.

Redakcijoje dirbo: Liudvikas Gadeikis, Danielius Mušinskas.

Vyriausieji redaktoriai
-----------------------

* Juozas Pajaujis – 1942 m.
* Kostas Korsakas – 1943–1944 m.
* Petras Cvirka – 1945 m.
* Juozas Baltušis – 1946–1954 m.
* Jonas Šimkus – 1954–1958 m.
* Vladas Mozūriūnas – 1958–1964 m.
* Algimantas Baltakis – 1964–1976 m. ir 1985–1990 m.
* Juozas Macevičius – 1976–1985 m.
* Juozas Aputis – 1990 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 384 psl.
| **Petras Keidošius** |
| --- |
| Gimė | 1924 m. rugpjūčio 29 d.Vištyčio Laukas II, Vištyčio valsčius |
| Mirė | 2006 m. sausio 3 d. (81 metai)Vilnius |
| Vaikai | Izolda Keidošiūtė |
|  |
| Veikla | žurnalistas, vertėjas, poetas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Lietuvos TSR nusipelnęs žurnalistas
* Salomėjos Nėries premija
 |

**Petras Keidošius** (1924 m. rugpjūčio 29 d. Vištyčio Laukų II kaime, Vištyčio valsčius – 2006 m. sausio 3 d. Vilniuje) – Lietuvos poetas, vertėjas, žurnalistas.

Biografija
----------

1968 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakulteto žurnalistikos specialybę.

1941–1949 m. Kauno Jaunojo žiūrovo (vėliau Jaunimo) teatro aktorius. Nuo 1950 m. savaitraščio „Literatūra ir menas", laikraščių „Sportas", „Vakarinės naujienos", „Tėvynės balsas" literatūrinis darbuotojas, 1967–1992 m. nuolatinis „Literaturnaja gazeta" korespondentas Lietuvoje. 

1959–1989 m. TSKP narys. 1957 m. priimtas į Lietuvos rašytojų sąjungą, 1973 m. tapo Žurnalistų sąjungos nariu.

Kūryba
------

Pirmuosius eilėraščius pradėjo skelbti 1938 m. Parašė kūrinių vaikams, inscenizavo A. Gaidaro apysaką „Timūras ir jo būrys" (pastatyta 1949 m.), su A. Venclova ir J. Gustaičiu parašė libretą operai „Marytė" (past. 1953 m.), su I. Mikšyte – operai „Paskenduolė" (past. 1958 m.).

Išvertė rusų, baltarusių, armėnų, čekų rašytojų kūrinių.

Bibliografija
-------------

* Diena prasideda, 1952 m.
* Žvaigždžių sąmyšis, vaikams, (1963 m.
* Ji vėl su manim", 1974 m.
* Įrašai, 1980 m.
* Brydės, 1982 m.
* Pirmasis ruduo, 1984 m. Salomėjos Nėries premija
* Atolų šerkšnas, 1986 m.
* Prie žiemos slenksčio, 2001 m.

Įvertinimas
-----------

* 1974 m. Lietuvos TSR nusipelnęs žurnalistas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 218 psl.
2. ↑  *Petras Keidošius*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, V t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1979. T.V: Janenka-Kombatantai, 424 psl.
3. ↑  Septynios meno dienos. Petras Keidošius
| **Petras Saurusaitis** |
| --- |
| Gimė | 1854 m. birželio 27 d.Griebčiai, Vilkaviškio valsčius |
| Mirė | 1932 m. kovo 3 d. (77 metai)Kisiniškiai, Alvito valsčius, Vilkaviškio apskritis |
|  |
| Veikla | kunigas, leidėjas, redaktorius |

**Petras Saurusaitis** (1854 m. birželio 27 d. Griebčiai, Vilkaviškio valsčius – 1932 m. kovo 3 d. Kisiniškiai, Alvito valsčius, Vilkaviškio apskritis) – Lietuvos kunigas, leidėjas, redaktorius.

Biografija
----------

Varšuvoje mokėsi siuvėjo amato. Lavinosi savarankiškai, mokėsi lotynų kalbos. 1884 m. išvyko į JAV, įstojo į vienuolyną Anapolyje. Mokėsi Pensilvanijos gimnazijoje. 1889–1895 m. studijavo filosofiją ir teologiją.

1898–1919 m. klebonavo, 1898 m. iš kunigo J. Žebrio nusipirko „Ryto" spaustuvę ir joje leido savaitraštį „Rytas". Iki 1900 m. leido ir laikraštį „Bažnyčios tarnas". Spaudos draudimo metu išleido apie 1500 puslapių įvairių leidinių bendru 16 000 tiražu. 1911 m. pradėjo leisti žurnalą „Šviesa". 1924 m. Lietuvos, Latvijos, Estijos ir Suomijos kunigams lotynų kalba išleido blaivybinį leidinį *„De totali ab inebriantibus potibus abstinentia"*. Apsilankęs Lietuvoje, 1919 m. parašė knygą *„Thirty Days in Lithuania"* 1919 m. (išl. 1920 m.). 1928 m. pradėjo leisti mėnesinį blaivininkų laikraštį „Spinduliukas". Bendradarbiavo Filadelfijoje leistame žurnale „Žvaigždė", Čikagoje ėjusiuose leidiniuose „Vadovas", „Draugas". 1930 m. grįžo į Lietuvą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 444 psl.
| **Pijus Ragažinskas** |
| --- |
| Gimė | 1907 m. gegužės 4 d.Pajevonys, Vilkaviškio apskritis |
| Mirė | 1988 m. (~81 metai)San Paulas, Brazilija |
|  |
| Veikla | prelatas, Brazilijos lietuvių veikėjas, spaudos darbuotojas |

**Pijus Ragažinskas** (1907 m. gegužės 4 d. Pajevonys, Vilkaviškio apskritis – 1988 m. San Paulas, Brazilija) – prelatas, Brazilijos lietuvių veikėjas, spaudos darbuotojas.

Biografija
----------

1927 m. baigė Vilkaviškio „Žiburio" gimnaziją, 1931 m. – kunigų seminariją. Iki 1936 m. dirbo vikaru Suvalkijoje, po to išvyko į Braziliją. Klebonavo Šv. Juozapo parapijoje, San Paulo Vila Zelinos rajone. Brazilijos lietuvių Romos katalikų Šv. Juozapo bendruomenės pirmininkas. Rūpinosi lietuvybės išlaikymu išeivijoje, lietuviškąja spauda. 1936-1941 m. redagavo San Paule leistą savaitraštį „Šviesa", 1948 m. įsteigė ir redagavo savaitraštį „Mūsų Lietuva". Nuo 1956 m. vadovavo lietuviškajai kultūrinei valandėlei, transliuojamai per radiją „Nove de Julho".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 415 psl.
**Plungės spaustuvė** – spaustuvė, veikianti Plungėje nuo 1949 m.

Istorija
--------

Iki karo Plungėje spaustuvių nebuvo, pirmosios plungiškių knygos spausdintos Tilžėje, kur spaudos darbai kainavo pigiau. 1949 m. įkurta Plungės apskrities laikraščio „Socialistinis kelias", kuris iki tol nuo 1948 m. spausdintas Klaipėdos „Ryte", spaustuvė. 1950 m. Plungei tapus rajono centru, spaustuvė spausdino rajono laikraštį „Socialistinis kelias" ir Plungės MTS politinio skyriaus laikraštį „Už aukštą derlių". 1962 m. spaustuvė gavo linotipą ir buvo prijungta prie Telšių spaustuvės. Ji spausdino Plungės rajono laikraštį „Kibirkštis", 1962 m. balandžio mėn. pakeitusį laikraštį „Socialistinis kelias".

1977 m. Telšių spaustuvės Plungės skyrius priskirtas Klaipėdos „Ryto" spaustuvei. 1979 m. spaustuvė Plungėje persikėlė į naujas patalpas Dariaus ir Girėno g. 10. 1980 m. laikraštis „Kibirkštis" imtas spausdinti ofsetu Šiauliuose, „Titnago" spaustuvėje, o vietoje jis buvo tik renkamas. 1994 m. Plungės valstybinė spaustuvė tapo UAB „Antikva spaustuvė", kuri leidžia laikraštį „Žemaitis".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Domas Kaunas. Knygų leidyba Plungėje
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 391 psl.
**Vitas Gerulaitis**|  |
| **Šalis** |  JAV |
| **Gyvenamoji vieta** | - |
| **Gimimo data** | 1954 m. liepos 26 d. |
| **Gimimo vieta** | Bruklinas, Niujorkas |
| **Mirties data** | 1994 m. rugsėjo 18 d. (40 metų) |
| **Ūgis** | 182 cm |
| **Svoris** | 70 kg |
| **Profesionaliame sporte nuo** | 1971 |
| **Žaidžia** | Dešine ranka |
| **Karjeros pajamos** | US$ 2 778 748 |
| **Vienetų varžybos** |
| **Karjeros rekordas:** | 510–221 |
| **Karjeros titulai:** | 25 |
| **Aukščiausias reitingas:** | 3 (1978 m. vasario 27 d.) |
| **Didžiojo Kirčio turnyrų rezultatai** |
| Australian Open | **W** (1977 m.) |
| French Open | F (1980 m.) |
| Vimbldonas | SF (1977, 1978 m.) |
| US Open | F (1979 m.) |
| **Dvejetų varžybos** |
| **Karjeros rekordas:** | 164–123 |
| **Karjeros titulai:** | 8 |
| **Aukščiausias reitingas:** | 43 (1985 m. gegužės 20 d.) |
| Šablonas paskutinį kartą taisytas: 2011 m. 12 spalio d.. |

**Vytautas „Vitas" Kevinas Gerulaitis** (angl. *Vytautas Kevin Gerulaitis*; 1954 m. liepos 26 d. Brukline, Niujorke – 1994 m. rugsėjo 18 d. Niujorke) – profesionalus JAV lietuvių kilmės teniso žaidėjas.

Karjera
-------

Žaisti tenisą mokėsi pas tėvą Vytautą Gerulaitį. 1970 m. tapo Niujorko katalikų mokyklų čempionu. 1971 m. JAV teniso pirmenybių vyrų dvejetų (su G. Scott) čempionas. 1975 m. laimėjo vyrų dvejetų turnyrą Vimbldone. Du kartus suklupo Vimbldono pusfinalyje 1977 ir 1978 m.

V. Gerulaičio didžiausias sportinis pasiekimas buvo 1977 m. gruodžio mėn. pasiekta pergalė Australijos atvirajame čempionate. Finale jis įveikė Džoną Loidą 6-3, 7-6, 5-7, 3-6, 6-2. 1979 m. V. Gerulaitis pralaimėjo finalą kitam niujorkiečiui Džonui Makinrojui JAV atvirajame čempionate 7-5, 6-3, 6-3. V. Gerulaitis pasiekė trečiąjį Didžiojo Kirčio finalą 1980 m. Prancūzijos atvirajame čempionate, kur turėjo pripažinti Bjorno Borgo pranašumą pralaimėdamas visus tris setus 6-4, 6-1, 6-2.

1979 m. JAV rinktinės sudėtyje laimėjo Deviso taurę. Per visą karjerą V. Gerulaitis laimėjo 24 vyrų vienetų ir 8 dvejetų varžybas. 1978 m. pagal vyrų vienetų skirstymą jis buvo trečioje vietoje pasaulyje. 1986 m. baigė savo profesionalo karjerą.

V. Gerulaitis pasižymėjo žaibiška reakcija ir gebėjimu staigiai judėti po aikštelę žaidimo metu. Kai kurie teniso specialistai pastebi, kad jeigu ne artima draugystė su B. Borgu, Gerulaitis būtų galėjęs užimti pačią aukščiausią pakylą pasaulyje, jeigu būtų kovojęs agresyviau ir narsiau. Jo tėvas – Lietuvos teniso čempionas, sesuo Ruta taip pat žaidė profesionalų tenisą JAV. V. Gerulaitis rūpinosi neturtingų vaikų mokymu, įkūrė jų rėmimo fondą, teniso mokyklą Floridoje. Buvo TV sporto laidų komentatorius.

1994 m. rugsėjo 18 d. eidamas 41-uosius metus mirtinai apsinuodijo bekvapėmis anglies monoksido dujomis (smalkėmis), nakvodamas pas savo draugą. Jo laidotuvėse dalyvavo jo buvę varžovai ir draugai Bjornas Borgas, Džonas MakEnrojus ir kiti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vitas Gerulaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 611-612 psl.
| **Vladas Mingėla** |
| --- |
| Gimė | 1905 m. lapkričio 1 d.Snovskas, Ukraina |
| Mirė | 1977 m. balandžio 29 d. (71 metai)Bostonas |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, istorikas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Vladas Mingėla** (1905 m. lapkričio 1 d. senuoju stiliumi spalio 19 d. Snovske, Ukraina – 1977 m. balandžio 29 d. Bostone, JAV) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, istorikas.

Biografija
----------

Mokėsi Radviliškio vidurinėje mokykloje, 1936 m. baigė Švietimo ministerijos bibliotekininkų kursus. Nuo 1939 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo ekonomiką, Politinių ir socialinių mokslų institute – administraciją. Iki 1940 m. bendradarbiavo daugelyje periodinių leidinių.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1947 m. Niurnberge ir Ansbache redagavo „Tremtinių balsą" ir „Žinių biuletenį". 1947 m. atvykęs į JAV, gyveno Filadelfijoje, Bostone. Rašė į leidinius „Draugas", „Naujienos", „Dirva", „Darbininkas", „Vienybė", „Karys".

Buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos centro valdybos vicepirmininkas, vienas iš Detroito skyriaus steigėjų, iki 1977 m. valdybos narys. 1962 m. išleido kunigo A. Miluko monografiją.  Tyrinėjo Lietuvos žurnalistikos istoriją, paskelbė šia tema straipsnių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 331 psl.
2. ↑  Vladas Mingėla. Lietuvos plunksnos darbininkai. Aidai, 1957 m.
| **Vladas Radzevičius** |
| --- |
| Gimė | 1908 m. vasario 8 d.Seredžius |
| Mirė | 1970 m. spalio 2 d. (62 metai)Adelaidė, Australija |
|  |
| Veikla | teisininkas, žurnalistas, redaktorius, Australijos lietuvių visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Vladas Radzevičius** (1908 m. vasario 8 d. Seredžiuje – 1970 m. spalio 2 d. Adelaidėje, Australija) – Lietuvos teisininkas, žurnalistas, redaktorius, Australijos lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1932 m. Kaune baigė gimnaziją, 1936 m. – Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakultetą. Iki 1940 m. redagavo savaitraštį „Sekmadienis". 1941-1944 m. rinko medžiagą apie TSRS valdžios žiaurumus Lietuvoje 1940-1941 m. kartu su kitais redagavo leidinį „Lietuvių archyvas". 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Emigravęs į Australiją, apsigyveno Adelaidėje. Buvo nuolatinis savaitraščio „Mūsų pastogė" bendradarbis, apžvelgdavo lietuvių bendruomenės gyvenimo įvykius, JAV lietuvių laikraščio „Dirva" korespondentas. Nuo 1960 m. biuletenio „Adelaidės lietuvių žinios" redaktorius, padėjo rengti „Australijos lietuvių bendruomenės metraščio" 1-ąjj numerį. Kartu su P. Andriušiu parengė leidinį „Blezdingėlės prie Torrenso". Adelaidės lietuvių sąjungos garbės narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 414 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

| Vorkuta*Воркута* |
| --- |
|              |
| *Tipiškas daugiabutis Vorkutoje* |
|  |
| 

VorkutaVorkuta

67°30′0″ š. pl. 64°02′0″ r. ilg.﻿ / ﻿67.50000°š. pl. 64.03333°r. ilg.﻿ / 67.50000; 64.03333﻿ (Vorkuta)Koordinatės: 67°30′0″ š. pl. 64°02′0″ r. ilg.﻿ / ﻿67.50000°š. pl. 64.03333°r. ilg.﻿ / 67.50000; 64.03333﻿ (Vorkuta) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Komijos Respublika Komija |
| **Rajonas** | Vorkutos rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 70 551  |
| **Plotas** | 29,73 km² |
| **Tankumas** (2010) | 2 373 žm./km² |
| **Altitudė** | 180 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Vorkuta |

**Vorkuta** (rus. *Воркута*) – miestas šiaurės vakarų Rusijoje, Komijos respublikoje, prie Vorkutos upės. 87,1 tūkst. gyventojų (2001). Yra geležinkelio stotis, oro uostas. Veikia dramos ir lėlių teatrai.

Istorija
--------

1922 m. Vorkutos apylinkėse pradėta akmens anglių ir naftos paieška. 

1931 m. įkurta pirmoji gyvenvietė, kuri vadinosi Rudnykas. 1931 m. gegužės mėn. iš Uchtos lagerių buvo atsiųsti 43 politiniai kaliniai, kurie pradėjo statybas. O 1933 m. pabaigoje čia buvo perkelta 3,7 tūkst. nuteistųjų, kurie pradėjo plataus mąsto statybas. Iki 1934 m. pavasario jų liko vos 54 žmonės. Vėlesniais metais represijos stiprėjo ir nuteisųjų darbu išaugo angliakasybos centras. Nuo 1931 m. iki 1939 m. priklausė Uchtos ir Pečioros lagerių grupei.1943 m. suteiktas miesto statusas. 

Stalino laikais čia buvo vienas didžiausių Gulago sistemos lagerių. Vorkuta pasirinkta dėl vyraujančio atšiaurus klimato. 

1941 m. nutiestas geležinkelis į Kotlasą. 

Sovietmečiu mieste veikė dvi cemento gamyklos, dvi plytų ir statybinių medžiagų gamyklos, o miesto apylinkėse buvo daugybė anglių šachtų. Žlugus komunistinei sistemai, šios gamyklos bankrutavo, o XX a. pabaigoje daugelis anglies šachtų buvo uždarytos.

2001 m. būta 87,1 tūkst. gyventojų, tačiau ir toliau uždarinėjant anglies šachtas, žmonės neteko darbo ir išsikėlė į kitus regionus. 2021 m. pagal oficialią statistiką gyveno 56 985 žmonės. Manoma, kad realus gyventojų skaičius nesiekia 50 tūkst. Per CNN kanalą buvo parodytas reportažas apie miestą vaiduoklį amžino įšalo žemėje.

Lietuviai
---------

Nuo 1940 m. birželio į Vorkutą ir jos apylinkes buvo ištremta daug lietuvių. 1947 m. Vorkutoje jų buvo apie 5 tūkstančius. Apie 1959 m. panaikinus koncentracijos stovyklas, dalis lietuvių liko dirbti kasyklose. XX a. pabaigoje Vorkutoje gyveno apie 2 tūkstančiai lietuvių ir lietuvių kilmės gyventojų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vorkuta*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014. 423 psl.
2. ↑
| **Vytautas Jonas Lukoševičius** |
| --- |
| Gimė | 1937 m. rugsėjo 4 d.Kuršėnai, Šiaulių apskritis |
| Mirė | 2012 m. kovo 10 d. (74 metai) |
| Vaikai | Darius Lukoševičius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, publicistas |
|  |
| Alma mater | 1961 m. Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija
 |

**Vytautas Jonas Lukoševičius** (1937 m. rugsėjo 4 d. Kuršėnuose – 2012 m. kovo 10 d.) – sovietinis Lietuvos žurnalistas, redaktorius, publicistas.

Biografija
----------

1961 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistikos specialybę.

1959–1962 m. laikraščio „Sportas" korespondentas. 1962–1967 m. žurnalo „Švyturys" literatūrinis darbuotojas, skyriaus redaktorius. 1967–1974 m. savaitraščio „Gimtasis kraštas" redaktoriaus pavaduotojas. 1974–1975 m. LKP CK Užsienio ryšių skyriaus instruktorius. 1975–1979 m. ir 1988–1991 m. laikraščių „Moscow News" ir „Tiesa" korespondentas Niujorke. 1979–1988 m. Valstybinio televizijos ir radijo komiteto Laidų užsieniui redakcijos vyriausias redaktorius. 1991–1993 m. laikraščio „Lietuvos komersantas" korespondentas, laikraščio „Nezavisimaja gazeta" (Maskva) neetatinis korespondentas Lietuvai. Nuo 1993 m. amerikiečių turistinės korporacijos „East/West Tours and Travel Consulting Inc." (Niujorkas) direktorius Baltijos šalims.

Pagrindinė rašinių tematika – užsienio, Lietuvos kasdienio ir politinio gyvenimo aktualijos.

Bibliografija
-------------

* Reemigrantai. – Vilnius: Gintaras, 1971. – 142 p.
* Kolumbo rate ir už jo. – Vilnius: Mintis, 1982. – 207 p.
* Market Parko kronikos ir kitos istorijos: pamfletai. – Vilnius: Mintis, 1983. – 160 p.
* Džeko ir Bobo metai. – Vilnius: Mintis, 1986. – 84 p.

Įvertinimas
-----------

* 1972 m. Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 305 psl.
| **Vytautas Lomsargis** |
| --- |
| Gimė | 1933 m. gegužės 3 d.Šyliai, Šilutės apskritis |
| Mirė | 1988 m. gruodžio 4 d. (55 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | pedagogas, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Vytautas Lomsargis** (1933 m. gegužės 3 d. Šyliuose, Šilutės apskritis – 1988 m. gruodžio 4 d. Vilniuje) – Lietuvos pedagogas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1951 m. baigė Žemaičių Naumiesčio vidurinės mokyklos 9 klases, 1953 m. – Klaipėdos pedagoginę mokyklą, 1966 m. – Vilniaus universitete žurnalistikos specialybę.

1953–1962 m. mokytojavo Varnių ir Pagėgių rajono mokyklose. 1962–1969 m. Šilutės rajono laikraščio „Komunistinis darbas" redakcijos skyriaus vedėjas. 1969–1970 m. savaitraščio „Gimtasis kraštas" redakcijos skyriaus vedėjas, 1970–1988 m. – žurnalo „Moksleivis" mokslo ir technikos skyriaus vedėjas. Daugiausia rašė jaunimo gyvenimo, švietimo, mokslo ir technikos temomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 304 psl.
| Bratskas*Братск* |
| --- |
|              |
| *Fontanas miesto centre* |
|  |
| 

BratskasBratskas

56°10′0″ š. pl. 101°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.16667°š. pl. 101.61667°r. ilg.﻿ / 56.16667; 101.61667﻿ (Bratskas)Koordinatės: 56°10′0″ š. pl. 101°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.16667°š. pl. 101.61667°r. ilg.﻿ / 56.16667; 101.61667﻿ (Bratskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8)------ vasaros: (UTC+9) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Irkutsko sritis Irkutsko sritis |
| **Rajonas** | Bratsko rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 249 657  |
|  |
|  **Vikiteka** | Bratskas |

**Bratskas** (rus. *Братск*) – miestas Rusijoje, Irkutsko srityje, prie Angaros upės, 490 km į šiaurę nuo Irkutsko; rajono centras. 260,0 tūkst. gyventojų (2007 m.). Uostas, geležinkelio stotis, oro uostas. Hidroenergetikos, medienos, maisto pramonė. Veikia didžiausia pasaulyje Bratsko aliuminio gamykla.

Yra pramonės institutas, Irkutsko universiteto filialas, Maskvos ekonomikos ir teisės akademijos filialas, Novosibirsko humanitarinio instituto filialas. Celiuliozės ir kartono mokslinių tyrimų institutas. Veikia dramos, lėlių teatrai, etnografinis, istorijos ir kraštotyros, tremties muziejai.

Istorija
--------

Įkurtas 1631 m. kaip Ostrogas prie Okos upės žiočių. 1951 m. formuojant Bratsko marias, kaimas perkeltas į kitą vietą ir įkurta darbininkų gyvenvietė. 1955 m. gavo miesto teises.

Pavadinimo kilmė
----------------

Gyvenvietės pavadinimą lėmė netoliese gyvenantys buriatai, kuriuos rusai iš pradžių vadino *братья* („broliai"). Ostrogui praradus karinę reikšmę, kaimas tapo *Братско-Острожное*, vėliau *Братское* ir galiausiai *Братск*.

Lietuviai
---------

Į senąjį Bratską buvo tremiami 1794 m. sukilimo, 1831 m. sukilimo ir 1863 m. sukilimo dalyviai, knygnešiai. Po Antrojo pasaulinio karo Bratske ir aplink miestą veikė Taišeto ir Ozerlago lageriai. Tremtiniai dirbo miško paruošų darbus, tiesė geležinkelius, statė tiltus per Angarą, Bratsko HE.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bratsk (Bratskas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 434 psl.
*Kitos reikšmės – Žarija (reikšmės).*
Pirmas numeris, 1907 m.
**„Žarija"** – Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) savaitinis žurnalas, nuo 1907 m. gegužės 30 d. iki 1908 m. birželio 19 d. ėjęs Vilniuje.

Istorija
--------

Pradėtas leisti vietoje rusų policijos uždaryto LSDP laikraščio „Skardas". Leidėjai Juozas Turkevičius, Ona Šechtel ir K. Nagorskis. Spausdino A. Syrkino spaustuvė. Išėjo 48 numeriai. Leido priedą „Dūma", kuriame buvo spausdinami I ir II Rusijos Valstybės Dūmos priimti įstatymai, jų komentarai ir informacijos apie lietuvių socialdemokratų veiklą Valstybės Dūmoje.

Bendradarbiavo Zigmas Angarietis, Petras Avižonis, K. Bakšas, Antanas Baltrušaitis-Antanėlis, Motiejus Baltūsis, Vaclovas Biržiška, Bronislava Biržiškienė, Peliksas Bugailiškis, Vincas Čepinskis, Antanas Didžiulis, Antanas Garmus, Kazys Grinius, Juozas Gurauskis, Jonas Jaks-Tyris, Vincas Kapsukas, P. Kuzma, Stasys Matulaitis, Jonas Raugalius, Matas Slančiauskas ir kt. 

### Redaktoriai

* 1907 m. Antanas Purėnas, Peliksas Bugailiškis ir Vladas Požela,
* 1908 m. Augustinas Janulaitis, Antanas Purėnas ir Mykolas Biržiška.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 576 psl.

Nuorodos
--------

* „Žarija". E-paveldas.lt
**Žurnalistikos enciklopedija** – pirmoji specializuota žiniasklaidos enciklopedija lietuvių kalba, kurioje aprašomi Lietuvoje ir užsienio lietuvių leisti laikraščiai ir žurnalai, jų leidėjų, redaktorių ir bendradarbių biogramos, pateikiami žiniasklaidos ir leidybos terminai.

Istorija
--------

Žurnalistikos enciklopedija parengta Lietuvos žurnalistų sąjungos iniciatyva. Leidėjai Vilniaus universiteto Komunikacijos fakulteto Žurnalistikos institutas ir Lietuvos žurnalistikos centras. Rėmėjai Šiaurės žurnalistikos centras, Atviros Lietuvos fondas, Lietuvos kultūros ministerija, Lietuvos nacionalinis radijas ir televizija, dienraštis „Lietuvos rytas", radijo stotis „M-1". Leidykla „Pradai", spaudė AB „Vilspa" spaustuvė.

Apimtis
-------

Žurnalistikos enciklopedijos apimtis - 606 psl. iš jų 587 psl. enciklopedinio teksto, apimančio apie 6000 straipsnių. Tiražas 3000 egz.

Redakcija
---------

### Redakcinė kolegija

Laimonas Tapinas (pirmininkas), Juozas Baušys, Jonas Bulota, Pranas Damijonaitis, Rimgaudas Eilunavičius, Gediminas Ilgūnas, Virgilijus Juodakis, Edmundas Juškys, Bronius Raguotis, Domijonas Šniukas, Skirmantas Valiulis. 

### Sudarytojai

* Genovaitė Burneikienė, mokslo darbuotoja,
* Dalia Dirvonaitė, mokslo asistentė,
* Leidinio vyriausiasis redaktorius Juozapas Vytas Urbonas, vyresnysis mokslo darbuotojas, humanitarinių mokslų daktaras, docentas.

### Straipsnių autoriai

Valdas Bartasevičius, vyresn. asistentas, Juozas Baušys, žurnalistas, Laura Buivydaitė, žurnalistė, Genovaitė Burneikienė, mokslo darbuotoja, Dalia Dirvonaitė, mokslo asistentė, Rimgaudas Eilunavičius, žurnalistas, Danutė Jonušienė, mokslo asistentė, Virgilijus Juodakis, docentas, Rytis Juozapavičius, asistentas, Virginija Krivickienė, asistentė, Gediminas Kulikauskas, inžinierius, Gitana Lapinskaitė, žurnalistė, Marius Lukošiūnas, docentas, Aleksandras Matonis, žurnalistas, Algimantas Mockus, kino opcratorius, Audronė Nugaraitė, docentė, Džiugas Paršonis, asistentas, Žygintas Pečiulis, docentas, Genovaitė Raguotienė, docentė, Bronius Raguotis, docentas, Danguolė Skarbalienė, asistentė, Domijonas Šniukas, žurnalistas, Stasys Štikelis, žurnalistas, Laimonas Tapinas, docentas, Juozapas Vytas Urbonas, docentas, Andrius Vaišnys, vyresn. asistentas, Skirmantas Valiulis, vyresn. asistentas, Liubomiras Viktoras Žeimantas, docentas, Stasys Žvirgždas, fotomenininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 2 psl.
„Žydrasis ekranas" 1990 m.
„Žydrasis ekranas" 1993 m.
„Žydrasis ekranas" 2003 m.
**Žydrasis ekranas** – Šiaulių televizorių gamyklos laikraštis, ėjęs nuo 1970 m. kovo 11 d. iki 1995 m. ir nuo 2003 m. iki 2008 m. Šiauliuose.

Istorija
--------

Iki 1993 m. ėjo kaip Šiaulių valstybinės televizorių gamyklos „Tauras" savaitraštis, iki 1995 m. – akcinės bendrovės „Šiaulių tauras" savaitraštis, 2003–2008 m. – UAB „Šiaulių Tauro televizoriai" laikraštis. Spausdino „Titnago" spaustuvė. Tiražas 1970–1994 m. – 2000 egz. 

Rašė apie gamyklos problemas, projektus, darbuotojus, spausdino darbuotojų literatūrinius bandymus. Atgimimo metais laikraščio redakcija rengė diskusijas, susitikimus su Sąjūdžio veikėjais.

Redaktoriai
-----------

* J. Burneika – 1970 m.
* A. Petkevičius – 1971–1973 m.
* T. Kasperavičienė – 1974–1975 m.
* V. Markevičius – 1976–1977 m.
* Ona Ačienė – 1978 m.
* Rūta Zaleskytė – 1979 m.
* Zigmas Romanovas – 1980 m.
* V. Baliutavičius – 1981–1985 m.
* Laimutė Zimkienė – 1986–1990 m. ir 2003–2008 m.
* Emilija Leviškienė – 1991–1995 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 583 psl.
Kombinatorikoje **gretiniai** – baigtinės objektų aibės, turinčios *n* elementų, junginius iš *k* {\displaystyle (1\leq k\leq n)}. Jeigu elementai junginyje nesikartoja ir elementų išdėstymo tvarka yra svarbi, t. y. sukeitus elementus vietomis, gaunamas naujas junginys.

Gretinių skaičius žymimas {\displaystyle A\_{n}^{k}} (skaitoma „gretinys iš n elementų po k") ir randamas pagal formulę:

{\displaystyle A\_{n}^{k}=n(n-1)\cdot ...\cdot (n-(k-1))}, kur {\displaystyle 1\leq k\leq n.}

Gretinių skaičių patogu rasti ir pagal kitą formulę:

{\displaystyle A\_{n}^{k}={\frac {n!}{(n-k)!}}}, kur *n*! – skaičiaus *n* faktorialas.

|  |
| --- |
| Pavyzdžiui, kiek skirtingų trispalvių vėliavų galima pasiūti iš 5 skirtingų spalvų audeklo, galima rasti pagal gretinių formulę:

Čia *n* = 5, o *k* = 3, todėl iš viso galima pasiūti {\displaystyle A\_{5}^{3}={\frac {5!}{(5-3)!}}=60} skirtingų trispalvių vėliavų.
Jeigu audeklus sukeisime vietomis, tai gausime visiškai kitą vėliavą, todėl pavyzdyje aprašyti junginiai yra gretiniai. |

Gretiniai, sudaryti iš visų duotosios baigtinės objektų aibės elementų, vadinami kėliniais.

Kartotiniai gretiniai
---------------------

Junginius iš *m* elementų, kai tuos elementus galime rinktis iš aibės, turinčios *n* elementų, nekreipdami dėmesio, kad elementas jau buvo pasirinktas, vadiname **kartotiniais gretiniais**.

Kartotinių gretinių skaičius žymimas {\displaystyle {\bar {A}}\_{n}^{m}} ir randamas pagal formulę:

{\displaystyle {\bar {A}}\_{n}^{m}=n^{m}}

|  |
| --- |
| Pavyzdžiui, kiek galima sudaryti penkiaženklių skaičių iš skaitmenų 2, 5, 9?

Akivaizdu, kad kiekvieną skaitmenį galima rinktis *n* = 3 būdų, todėl iš viso galima sudaryti {\displaystyle {\bar {A}}\_{3}^{5}=3^{5}=243} skaičių. |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Janina Šulčienė. Ar moki matematiką. – Kaunas: Šviesa, 2003. – 144 p. ISBN 5-430-03617-X
| **Sus scrofa domesticus** |
| --- |
| Kiaulė (Sus scrofa domesticus)Kiaulė (*Sus scrofa domesticus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Šeima: | Kiauliniai  *( Suidae)* |
| Gentis: | Šernai  *( Sus)* |
| Rūšis: | Šernas  *( Sus scrofa)* |
| Porūšis: | Kiaulė  *( Sus scrofa domesticus)* |

 |
| Binomas |
| ***Sus scrofa domesticus***Linnaeus, 1758 |

**Kiaulė**, **naminė kiaulė** (*Sus scrofa domesticus*) yra kiaulinių (*Suidae*) šeimos visaėdis žinduolis.

Daugumos dabar auginamų kiaulių oda plika (tik su nedaugeliu šerių), tačiau būta ir plaukuotų veislių. Auginamos mėsai. Daugiausia kiaulių užauginama: Kinijoje, JAV, Brazilijoje, Vietname, Vokietijoje.

Įdomu
-----

Kiaulės AgroBalt 2012 Kaune.
### Žmogaus ir kiaulės fiziologiniai panašumai

Jau senokai žinoma, kad moksliniams bandymams kiaulės tinkamesnės, nei šunys, žiurkės ar net beždžionės. Kiaulė – vienintelis gyvūnas, galintis įdegti. Nors dantys gerokai didesni už žmogaus, bet kramtymo aparatas toks pats. Kaip ir vaikams, paršeliams iškrinta pieniniai dantys ir užauga nuolatiniai. Panašūs ir vidaus organai – žmogaus ir kiaulės širdys plaka maždaug tiek pat kartų per minutę. Arterijos tokios pačios; hemoglobino, proteinų, kraujo kūnelių apimtis beveik sutampa; panašūs inkstai, kepenys ir kiti organai. Net stresui kiaulės jautrios kaip ir žmogus. Veterinarai, gydydami šiuos gyvūnus nuo infarkto, dažnai duoda jiems raminamųjų.

### Faktai [reikalingas šaltinis]

* Kiaulė pagarsėjusi kaip nešvarą mėgstantis gyvūnas. Suteikus tinkamas sąlygas, ji mielai maudytųsi purve. Todėl jos visada padengtos purvo sluoksniu.
* Kiaulė neturi jokių fizinių galimybių pasižiūrėti į dangų (tiesiai virš galvos).

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kiaulė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Kiaulė***

* Kiaulių augintojų asociacija Archyvuota kopija 2009-04-18 iš Wayback Machine projekto.

Vikižodynas
| **Vytautas Žemaitis** |
| --- |
| Gimė | 1944 m. vasario 18 d. (79 metai)Kelpučiai, Ignalinos valsčius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1989 m. Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija |

**Vytautas Žemaitis** (g. 1944 m. vasario 18 d. Kelpučiuose, Ignalinos valsčius) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1970 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę. 1965–1970 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa" skyriaus vedėjas, 1970–1971 m. – žurnalo „Jaunimo gretos" skyriaus redaktorius. Nuo 1971 m. – žurnalo „Švyturys" skyriaus vedėjas, nuo 1988 m. – vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. Daugiausia rašė ekonomikos, socialinėmis, taip pat sporto temomis. Nuo 1990 m. Vilniaus universiteto Žurnalistikos instituto literatūrinio redagavimo kurso dėstytojas.

Bibliografija
-------------

* *Krepšininkas Modestas Paulauskas*, 1978 m.; 1985 m. rusų kalba.
* *Metai ir akimirkos*, su kitais, 1982 m.
* *Vaikystės ieškojimas*, 1984 m.
* *Autostrada E*, su kitais, 1987 m.

Įvertinimas
-----------

* 1989 m. Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 579 psl.
Zigmanto Vazos detronizacijos aktas, pasirašytas rokošo dalyvių 1607 m. birželio 24 d. netoli Varšuvos
**Zebžydovskio rokošas** (kartais vadinamas *Sandomiro rokošu*) – nuo 1606 m. iki 1607 m. veikusi ATR bajorų karinė sąjunga (konfederacija), sudaryta Sandomiere ir kovojusi prieš karalių Zigmantą Vazą.

Priežastys
----------

Mikalojus Zebžydovskis
Konfliktas kilo dėl nesutarimų tarp karaliaus užsienio politikos (ATR karo prieš Švediją) ir vidaus politikos siekių stiprinti karaliaus valdžią, besirėmusią magnatų ir vyskupų parama. Rokošo priežastimi tapo asmeninis karaliaus ir Nikolajaus Zebžydovskio ginčas, dėl kurio šis buvo nuteistas mirties bausme, vėliau pakeista tremtimi.

Karalius buvo apkaltintas saviizoliacija užsieniečių ir jėzuitų apsuptyje, siekiu įtvirtinti absoliučią valdžią (sosto perdavimas paveldint, bajorų privilegijų mažinimas, Seimui palikti tik patariamąjį balsą).

„Zebžydovskio rokošas", nežinomas XVII a. dailininkas

Eiga
----

Ilgą laiką ginčas vyko propagandinėmis priemonėmis, kurių pagalba abi pusės telkė šalininkus. Toks *Rašalinių karas* baigėsi 1607 m. Guzovo mūšyje, kuriame karaliaus šalininkai nugalėjo priešininkus.

Visgi, brolžudiškas konfliktas sustabdė absoliutizmo ir valdžios centralizacijos plėtrą, priešininkai susitaikė ir karalius atleido visiems dalyviams, kartu sustiprindamas privilegijuotą bajorijos padėtį.

Vienas iš rokošo vadų LDK – LDK taurininkas Jonušas Radvila I. 1607 m. liepos 6 d. karaliaus šalininkams pralaimėjus mūšį prie Guzovo pasitraukė iš politinės kovos, tačiau liko opozicijos rėmėjas. Išvykęs į užsienį gyveno Prancūzijoje ir Šveicarijoje, grįžo tik 1610 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Zebrzydowskio rokošas (Zebžydovskio rokošas), Sandomiero rokošas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014. 586 psl.
| **Zenonas Tartilas** |
| --- |
| Gimė | 1936 m. lapkričio 4 d. (87 metai)Padbuožė, Utenos apskritis |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Zenonas Tartilas** (g. 1936 m. lapkričio 4 d. Padbuožėje, Utenos apskritis) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius. leidėjas.

Biografija
----------

1960 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultetą.

1960–1967 m. Dieveniškių, Baltosios Vokės vidurinių mokyklų direktorius. 1967–1983 m. laikraščio „Tarybinis mokytojas" korespondentas, skyriaus vedėjas. 1983–1991 m. žurnalo „Sveikata" (buv. „Sveikatos apsauga") vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, 1989–2004 m. – vyriausiasis redaktorius. Nuo 1991 m. žurnalų „Lietuvos medicina", „Sveikatos mokslai" redaktorius.

Bendradarbiauja periodinėje spaudoje. Daugiausia rašo švietimo, kultūros, sveikatos apsaugos klausimais.

Nuo 1972 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys, nuo 1989 m. atkurtos Lietuvių katalikų mokslo akademijos narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 505 psl.
| Asonas |
| --- |
| Vieta | Trakų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,409 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,96 km |
| Vidutinis gylis | 6,0 m |
| Didžiausias gylis | 15,4 m |
| Įteka | 3 bevardžiai upeliai |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Asonas

  |
| **Koordinatės** |  54°38′39.71″ š. pl. 24°29′10.35″ r. ilg.﻿ / ﻿54.6443639°š. pl. 24.4862083°r. ilg.﻿ / 54.6443639; 24.4862083Koordinatės: 54°38′39.71″ š. pl. 24°29′10.35″ r. ilg.﻿ / ﻿54.6443639°š. pl. 24.4862083°r. ilg.﻿ / 54.6443639; 24.4862083 |

**Asonas** – ežeras Lietuvoje, Trakų rajono šiaurės vakaruose, 7 km į šiaurę nuo Aukštadvario, ties riba su Elektrėnų savivaldybe. Ilgis rytų-pietvakarių kryptimi 1,42 km, plotis iki 0,48 km. Altitudė 180,4 m. Giliausia vieta siekia 15,4 m. Krantai statūs, aukšti, sausi, nusėti rieduliais, rytinis krantas žemas ir pelkėtas. Iš vakarų prieina Mergiškių Kalvos miškas. Kranto linijos ilgis 3,96 km. Atabradas padengtas smėliu. Įteka Strėvos baseinui priklausantis bevardis upelis. Ežeras nenutekantis.

Prie Asono ežero įsikūrę Guronių, Liaukiškių (Trakų rajone) ir Liaukiškių (Elektrėnų savivaldybėje) kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Marija Grigelytė. *Asonas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 111