recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Narmeras
**Narmeras** (*Menes*, valdė 3080 – 3040 m. pr. m. e. ) – Egipto faraonas, valdęs 32 amžiuje pr. m. e. Serketo įpėdinis, pirmosios dinastijos įkūrėjas.

Biografija
----------

| Faraono vardai |
| --- |
|  |  |
| **Nar-Mer** (*nar-mr*) „Įniršęs šamas" |
|  |
|  |
|  |
|  |

Garsiojoje Narmero paletėje, rastoje 1898 Hierakonpolyje, vaizduojamas Narmeras šalia Aukštutinio ir Žemutinio Egipto emblemos. Šios paletės dėka iškyla teorija, kad Aukštutinį ir Žemutinį Egiptą suvienijo Narmeras, o ne Menis. Pagal kitą teoriją manoma, kad Egiptą suvienijo prieš Narmerą valdęs faraonas Serketas. Yra manančių, kad Narmeras tik pradėjo Egipto suvienijimą, o Menis užbaigė. Tačiau tradiciškai Egipto suvienijimas yra priskiriamas Meniui.

Narmero vardo reikšmė hieroglifais yra įpykęs šamas.

Jo žmona Neithotepė A buvo šiaurinio Egipto princesė. Pagal įrašus Narmero įpėdinio Hor-Ahos (Menio) kapavietėje ji buvo Hor-Ahos žmona arba motina.

Narmero kapavietė sudaryta iš dviejų salių (B17 ir B18), kurios rastos Um el Kaabe, Abido regione.

Narmero paletės abi pusės
Kaip teigia Manetonas bei kiti antikos rašytojai, o jiems antrina kai kurie išlikę faraonų sąrašai, pirmasis Aukštutinį ir Žemutinį Egiptą suvienijo Menis. Tačiau šio vardo kol kas nepatvirtino tų laikų dokumentai, nors dviem atvejais galima būtų jį sieti arba su I dinastijos antruoju karaliumi Aha, arba su jo pirmtaku. Panašu, kad tas pirmtakas buvo Horas Narmeras, tačiau tai nėra įrodyta. Kai kurie mokslininkai Narmerą tapatina su Meniu, o kiti pastarąjį laiko Aha arba karaliaus Skorpiono ir Narmero samplaika. Kad ir kaip būtų, Narmeras buvo pirmas „istorinis" karalius, pasistatydinęs sau kapą Abide, nors kelios kartos ankstesnių monarchų statėsi kapavietes visai netoli jo pasirinktos vietos. Šis kapas atrastas tik paskutiniame XX a. dešimtmetyje.

Istorikų nurodomos šio faraono valdymo datos (Ancient Egypt history & chronology, N. Grimal) išdėstytos laiko juostoje:

Išnašos
-------

1. 1 2  **(**angl.**)** Ancient Egypt history & chronology. Ist Dynasty 3080 - 2860.
2. ↑  N. Grimal "A History of Ancient Egypt", New York, 1997

Nuorodos
--------

* *The Narmer Catalog*

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Ankstyvųjų dinastijų laikotarpis**
**Pirmoji dinastija**
Narmeras →
Menas →
Džeras →
Džetas → 
Merneitė → 
Denas →
Anedžibas →
Semerkhetas →
Kaa |

 |
Atletų poros pasirodymas
Kaufmann’o 'Cycling Beauties'
Specializuotas triukams atlikti skirtas dviratis
**Meninis važiavimas dviračiu** (angl. *Artistic Cycling*) – uždarose patalpose vykstančių sportinių varžybų forma, kai atletai atlieka įvairius triukus (vadinamuosius pratimus) su dviračiais. Savo esme pasirodymo elementai nemažai primena baletą bei gimnastiką. Už šiuos triukus jiems skiriami taškai. Važiavimui naudojami specialūs fiksuotų pavarų dviračiai. 6 minutes trunkantį pasirodymą vertina teisėjai, o varžomasi individualiose, porinėse, keturių bei šešių žmonių grupinėse rungtyse.

Istorija
--------

Pirmąjį neoficialų meninio važiavimo dviračiais pasaulio čempionatą 1888 m. surengė vokiečių kilmės amerikietis Nicholas Edward Kaufmann. Čempionatas daugiau buvo būdas pademonstruoti visuomenei jo atliekamus triukus važinėjant dviračiu.

1956 m. buvo surengtas pirmasis oficialus vyrų pasaulio čempionatas, o moterų – 1970 m.

Dviračiai
---------

Meniniam važinėjimui naudojami dviračiai pagal savo tipą priklauso fiksuotų pavarų dviračiams. Priekinės ir galinės žvaigždučių perdavimo santykis yra parenkamas beveik vienas su vienu, tačiau priekinė (pedalų) žvaigždutė negali turėti mažiau dantų nei galinė. Ratai turi būti vienodo dydžio, o atstumas tarp jų nedidelis, kad būtų lengviau atlikti įvairius triukus, tokius kaip važiavimas į orą pakėlus priekinį ratą.

Rankenos savo forma panašios į išlenktas lenktyninių dviračių rankenas, kurios yra apverstos į viršų. Viršutinė horizontali rankenų dalis padengta neslidžia ir rankoms laikytis patogia medžiaga. Vairas gali apsisukti 360° kampu ir yra pritvirtintas prie horizontalaus prailginimo neturinčios ašies. Tokiu būdu tvirtinimo taškas atsiduria toje pačioje linijoje kaip ir vairo ašis. Todėl rankenų santykinė padėtis išlieka ta pati nepriklausomai nuo to, ar vairas apsuktas į priekį, ar atgal.

Pedalų peties ilgis nuo centro iki centro gali būti nuo 130 iki 170 mm.

Važiavimo aikštelė
------------------

Važiavimo aikštelė
* Ilgis = nuo 12 iki 14 m
* Plotis = nuo 9 iki 11 m
* Vidinis apskritimas = 0,5 m skersmens
* Vidurinis apskritimas = 4 m skersmens
* Išorinis apskritimas = 8 m skersmens
* Ketvirčius žyminčios juostos = 0,5 m
* Laisvoji zona = nuo 0,5 iki 2 m

Meninio važiavimo dviračiu aikštelė yra medinio pagrindo. Jos matmenys būna nuo 9x12 metrų iki 11x14 metrų – didžiausias dydis naudojamas tarptautinėms rungtynėms rengti. Tokios pačios aikštelės naudojamos žaidžiant dviračių futbolą.

Trys koncentriniai apskritimai nupiešiami dažais arba naudojant lipnią juostą. Jų skersmenys yra atitinkamai 0,5, 4 ir 8 metrų. Iš vidurinio apskritimo briaunos radialine kryptimi nubrėžiamos keturios pusės metro ilgio apskritimų ketvirčių ribas žyminčios atkarpos.

Laisvosios zonos plotis sudaro nuo 0,5 iki 2 metrų; visame jos perimetre negali būti jokių nejudančių objektų. Tarptautinėse varžybose naudojama dviejų metrų pločio laisvoji zona.

Nuorodos
--------

* Taisyklės (PDF)
* The World-Champions Archyvuota kopija 2009-10-07 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| Hašimitaiالهاشميون |
|  
Hašimitų vėliava |
| Giminė | Hašimai |
| Valstybės | * Chidžazas (1916–1925, dab. Saudo Arabija)
* Sirija (1920)
* Irakas (1921–1958)
* Jordanija (nuo 1921)
 |
| Įkurta | 1916 m. |
| Pradininkas | Chuseinas ibn Alijus |
| Dabartinis | Abd Alahas II |

**Hašimitai** (arab. الهاشميون = *al-Hāshimīyūn*) – arabų giminė, iš kurios kilo Jordanijos karalių dinastija, valdanti nuo 1921 m. Hašimitai taip pat valdė Chidžazą (1916–1925), Siriją (1920) ir Iraką (1921–1958). Kildinasi iš Hašimų giminės, kurios pradininkas Hašimas Ibn Abd Manafas priklausė kuraišitų genčiai ir buvo pranašo Mahometo prosenelis.

Istorija
--------

Hašimitų dinastijos pradininkas Chuseinas ibn Alijus
Įsigalėjus islamui Hašimitai valdė daugelyje musulmoniškų valstybių. Iš jų kilo Alidai ir Abasidai. X a.–1925 m. Hašimitų atstovai buvo Mekos šerifai (valdytojai), 1908–1925 m. – emyrai.

Šiuolaikinės dinastijos pradininkas – Chuseinas ibn Alijus, 1908 m. Osmanų sultono Abdiulchamido II paskirtas Mekos šerifu ir emyru. 1916 m. jis, sudaręs slaptą susitarimą su Didžiąja Britanija ir organizavęs arabų sukilimą prieš Osmanų valdžią, pasiskelbė visų arabų karaliumi (bet pripažintas tik Chidžazo karaliumi). 1921 m. jo sūnus Feisalis I tapo Irako, o Abd Alahas – Transjordanijos valdovais. 1924 m. Chuseinas ibn Alijus perleido Chidžazo sostą vyriausiam sūnui Alijui ibn Chuseinui. 1925 m. Alijus ibn Chuseinas, netekęs britų paramos, buvo nuverstas Nadždo sultono Ibn Saudo.

Monarchai
---------

Sąraše pateikiami Hašimitų dinastijos monarchai:

| Portretas | Monarchas | Valdymo metai |
| --- | --- | --- |
| Chidžazo |
|  | **Chuseinas ibn Alijus**(1854–1931) | 1916 m. birželio 10 d.—1924 m. spalio 3 d. |
|  | **Alijus ibn Chuseinas**(1879–1935) | 1924 m. spalio 3 d.—1925 m. gruodžio 19 d. |
| Irako |
|  | **Feisalis I**(1885–1933) | 1921 m. rugpjūčio 23 d.—1933 m. rugsėjo 8 d. |
|  | **Gazis I**(1912–1939) | 1933 m. rugsėjo 8 d.—1939 m. balandžio 4 d. |
|  | **Feisalis II**(1935–1958) | 1939 m. balandžio 4 d.—1958 m. liepos 14 d. |
| Jordanijos |
|  | **Abd Alahas I**(1882–1951) | 1946 m. gegužės 25 d.—1951 m. liepos 20 d. |
|  | **Talalas ibn Abd Alahas**(1909–1972) | 1951 m. liepos 20 d.—1952 m. rugpjūčio 11 d. |
|  | **Chuseinas ibn Talalas**(1935–1999) | 1952 m. rugpjūčio 11 d.—1999 m. vasario 7 d. |
|  | **Abd Alahas II**(g. 1962) | 1999 m. vasario 7 d.—dabar |

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „Hašimitai". *www.vle.lt*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2023-11-14.  Išorinė nuoroda parametre `|website=` (pagalba)
Koordinatės: 56°15′46″š. pl. 22°17′56″r. ilg.﻿ / ﻿56.262678°š. pl. 22.298774°r. ilg.﻿ / 56.262678; 22.298774

|  Tirkšlių kapinių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Mažeikių |
| **Savivaldybė** | Mažeikių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Tirkšliai |
| **Adresas** | J. Basanavičiaus g. 6 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1862 m. |

**Tirkšlių kapinių koplyčia** – atnaujinta katalikų koplyčia Mažeikių rajone, Tirkšlių seniūnijoje, Tirkšlių miestelio kapinėse. Jos įsteigtos XVIII a. pabaigoje, užima 1,6 ha plotą. Lankytinas objektas sutvarkytas ir duris atvėrė lankytojams 2019 m. Koplyčioje atnaujinta šv. Mišių aukojimo tradicija, tikintieji susirenka per atmintinas Motinos ir Tėvo dienas, lapkričio 1-ąją.

Koplyčios interjeras

Istorija
--------

Medinė koplyčia Tirkšlių kapinėse pastatyta 1862 m.

1935 m. miestelyje sudegus Kristaus Karaliaus bažnyčiai, naujos bažnyčios statymo metu pamaldos keletą metų buvo laikomos kapinių koplyčioje.

Architektūra
------------

Šiuo metu restauruotas skiedromis klotas stogas, atkurti mediniai lietvamzdžiai, įrengtas vidaus ir lauko apšvietimas, vaizdo kameros, pakeisti langai, altoriaus dalis, įrengta metalinių kryžių ekspozicija, kuri nuolat pildoma. Išlikusi dalis Tirkšlių bažnyčioje iki 1935 m. gaisro buvusių meninių sakralinių vertybių (altoriaus dalys), kurias parapijiečiams pavyko išsaugoti.

Koplyčioje yra Žemaitijos regionui būdingų medinės architektūros detalių. Ji bene vienintelė Mažeikių rajone, išlaikiusi medinius lietvamzdžius. Yra vertingų šimtamečių skulptūrų: barokinių (XVIII a.), Nukryžiuotasis ornamentuotame rėme (XIX a.), Nukryžiuotasis po baldakimu (1863 m.), Rūpintojėlis (XIX a.). Ant stogo įtaisytas XIX a. ornamentuotas kryžius su vėtrunge.

Galerija
--------

* Atnaujinta koplyčiaAtnaujinta koplyčia
* Vaizdas į balkonąVaizdas į balkoną
* Kryžius su vėtrungeKryžius su vėtrunge

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tirkšlių Kristaus Karaliaus parapija (dekanato inf.)
2. ↑  Tirkšlių kapinių koplyčia atvėrė duris lankytojams Archyvuota kopija 2021-11-02 iš Wayback Machine projekto. *mazeikiai.lt*
3. ↑  *Tirkšliai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tirkšlių kapinių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* 

* Tirkšlių kapinių koplyčia  Mažeikių krašto enciklopedijoje
„Clementine" inžinierinis modelis Smitsono skrydžių ir kosmoso muziejuje Vašingtone 
**Clementine** (liet. *Klementina*) – 1994 m. JAV kosmoso tyrimų zondas, skirtas Mėnulio ir asteroido paviršiaus topografiniam ir kt. tyrimams. 

1992 m. sausį Strateginės gynybos iniciatyvos organizacija informavo NASA apie tyrimų projektą, vėliau pavadintą „Clementine". Programos pavadinimas yra aliuzija į seną dainą apie aukso ieškotojo dukterį „Mano miela Klementin" (*My Darling Clementine*), nes misija turėjo įvertinti mineralų kiekius Mėnulyje ir asteroide. „Clementine" programą daugiausiai įgyvendino JAV karinio laivyno tyrimų laboratorija (*Naval Research Laboratory*, NRL). Projektas apėmė tiek zondo sukūrimą, tiek jo paleidimą ir valdymą, kas iš viso kainavo 80 mln. JAV dolerių. Mokslininkų ir inžinierių grupė, sukūrusi „Clementine", nežinoma. Misijos įgyvendinimas buvo koordinuotas JAV gynybos departamento Balistinių raketų gynybos organizacijos.

„Clementine" buvo paleistas 1994 m. sausio 25 d. iš Vandenbergo karinių oro pajėgų bazės Kalifornijoje ant „Titan II" raketos-nešėjos. Mėnulio orbitą pasiekė 1994 m. vasario 19 (20) d. Per 71 dieną orbitoje „Clementine" tyrė Mėnulio paviršiaus topografiją siųsdamas 11 skirtingų ilgių elektromagnetines bangas: nuo 415 nm ilgio ultravioletinių iki 2800 nm ilgio infraraudonųjų. Taip buvo padaryta beveik 1 mln. paviršiaus topografinių nuotraukų. Papildomai „Clementine" padarė 620 000 CCD nuotraukų ir 320 000 termografinių vaizdų, naudojo lazerinius atstumo matavimus, tyrė paviršiaus gravitaciją ir Saulės vėjo bei elektromagnetosferos elektringųjų dalelių aplinką. Aparato kontrolę vykdė NRL ir NASA tyrėjų komandos iš Nacionalinės gvardijos būstinės Aleksandrijoje (Virdžinija).

Po sėkmingos Mėnulio tyrimų misijos „Clementine" 1994 m. gegužės 4 (5) d. startavo iš Mėnulio orbitos. Jis turėjo praskrieti pro Apolono asteroidą ir nukreiptas tirti pro Žemę praskriejančio 1620 Geographos asteroido, tačiau dėl įvykusio PĮ gedimo suveikė vienas iš jo aukščio kontrolės variklių, kuris išeikvojo savo kuro atsargas. „Clementine" liko suktis apie 80 aps/min greičiu apie save geocentrinėje orbitoje.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Clementine** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Peebles, Curtis. *Asteroids: A History*. Smithsonian Institution, 2016, p. 60
2. ↑  Bussey, Ben; Spudis, Paul. *The Clementine Atlas of the Moon*. Cambridge University Press, 2004, p. xxxvii
3. ↑  Morris, Langdon. *Space Commerce.* Lulu.com, 2010, p. 10
4. ↑  lpi.usra.edu
5. ↑  Bussey, Ben; Spudis, Paul. *The Clementine Atlas of the Moon*. Cambridge University Press, 2004, p. xli
| **Algirdas Gustaitis** |
| --- |
| Gimė | 1916 m. spalio 29 d.Pečerskas, Mogiliovo sritis, Baltarusija |
| Mirė | 2002 m. gruodžio 24 d. (86 metai)JAV |
|  |
| Veikla | rašytojas, JAV lietuvių visuomenininkas, žurnalistas, kartografas |

**Algirdas Gustaitis** (1916 m. spalio 29 d. Pečerske, Mogiliovo sritis, Baltarusija – 2002 m. gruodžio 24 d. JAV) – rašytojas, JAV lietuvių visuomenininkas, žurnalistas, kartografas.

Biografija
----------

Mokėsi Kaune, baigė gimnaziją, studijavo Kauno Vytauto Didžiojo universitete ir Vilniaus universitete. Dirbo Vilniaus universiteto bibliotekoje, domėjosi istoriografija, kartografija, parengė Lietuvos žemėlapį, rašė paaiškinimus istoriniams žemėliapiams, siekdamas parodyti tikrąsias Lietuvos žemes. Dalyvavo 1941 m. birželio sukilime, pasak liudininkų, buvo vienas iš civilių sukilėlių vadų Vilniuje.

Straipsniais iš Vilniaus dalyvavo Marijampolės "Naujoje gadynėje", tvirtino: "Lietuvoje neturi likti nei vieno žydo, nei vieno imigruoto polonizacijos tikslams žmogaus!" 

1944 m. pasitraukė į Vakarus. Hanau lietuvių stovykloje Vokietijoje, įsitraukė į kultūrinę veiklą, studijavo vokiečių literatūrą Frankfurto universitete, paskui persikėlė į JAV (Čikaga, Los Andželas), 1947 m. – į Filadelfiją. Čikagoje laikraščio „Laisvoji Lietuva" kultūros skyriaus redaktorius, aktyviai veikė šaulių, skautų organizacijose.

Rašė publicistinius straipsnius, biografines apybraižas. Priklausė kino apdovanojimus „Auksinis gaublys" skiriančiai Holivude įkurtai užsienio spaudos asociacijai.

1991 m. lankėsi Lietuvoje, 1998 m. išleido poetiškai pakilią knygą apie kelionę su 257 nuotraukomis, 6 žemėlapiais, 79 brėžiniais ir atspaudais.

Kūryba
------

* Tarp Šveicarijos ir Danijos, 1946.

* Lietuva - Europos nugalėtoja, 1961.
* Simas Kudirka Nobelio taikos premijai, 1971 (biografinė apybraiža)
* Tikroji Lietuva, 1983.
* Kelionės nežinomuose kraštuose, 1985.
* Karas braukia kruviną ašarą, 1990.
* Potsdamas ir Lietuva dega, 1992.
* Dniepro upė ir aplinka nuo prieš-kristinių laikų, 1992.
* Karibų jūroje, 1994.
* Tobago salos paslaptis, 1995.
* Lietuva kaip sapnas. Antroji kelionė į Lietuvą, 1998.
* Algio Trakio ir Taksiuko Šleivio nutikimai, 2001.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Gustaitis. "Vietiniai gyventojai ir imigruotieji lenkai." Nauja gadynė. 1941.10.11.
2. ↑  „Algirdas Gustaitis", Dalia Striogaitė, „Literatūra ir Menas" (rašyk.lt)
3. ↑  „Naujoji JAV erotikos sensacija – kaunietė Skyyla" Monika Bončkutė, Vladas Krivickas, lrytas.lt, 2009-02-11 06:51 Archyvuota kopija 2009-02-14 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  „Algirdas Gustaitis", Dalia Striogaitė, „Literatūra ir Menas" (rašyk.lt)
"'Fortepijono koncertas UMP 23 JAV "' (K488) Austrijos klasikinės muzikos Kompozitoriai [[Volfgangas Amadėjus Mocartas / V praleisti Mocarto fortepijono koncertą, parašytą 1786 m. 

V. Beethoven "fortepijono koncertas UMP 23" JAV vaidmuo kaip rezultatas 1786. 3 liepos 2 d. atkreipkite dėmesį į jo asmeninį dienoraštį. Vis dėlto tai rodo, kad pavasaris Nr. Jis redagavo 22, 23 ir 24 šių 3 turo koncertų pasirodymą Zalcburgas, bet šiuo metu tai trikdo. V ponia Mocartas to meto užsiėmęs dirbdamas prie albumo" vestuvių daina", kuriame siūlomi filmai apie liepos 5 d.1 d. 1 d. 1 d. 2 mėn. Jis nežino, ar ir kada V. Adagio atliko koncertą UMP 23. 

Autoriaus mirtis autorius rodo, kad Fritzo Simrocko pergalė paskelbta pagal fortepijono dalį, išskyrus tik porą neryškių, kaip ir daugelis kitų sintezatorių, kurie Pažinčių skyriuje suteikia fortepijono dalį. Pirmoji Bacho dalis, The Beatles įrašė fortepijoną. Skaityti Mocartas V. Dahl Agere ankstyvosios muzikos sistemos, sukurtos tarp 1784 m. 3 ⑤ diena ir 1785. 2 dienos, ataskaita, kurioje yra apie 145 ataka. "Fortepijono koncertas" oma 23 "" t spaudai V baroko meistrų išvakarėse. Jis JEP leidimas apie 1800. Platinti autorių teisių saugomą miss miss Darcy. Antrosios koncerto dalies autorius, kad era su apdailos ženklu išliko. Tik fortepijonui spausdintas smuiko koncertas. Viduryje.

"Piano Concerto UMP 23" 1 etapas populiariausių prieš praleisti fortepijono koncertą. Labai rekomenduojama dėl progresyvaus požiūrio ir melodijos. Albumo V dalis ponia Adagio pridedant saksofonas su saksofonas, kuri tada smulkinimo įranga. 1 laiškas, dainininkas pripažino, kad sprendimas vibe, šios dalys atliks su orkestru ir choru. Tai, kad dalis ir trumpas nenaudoja pernelyg minkšto, beveik nieko muzikinio žanro garso.

= Pavasario dalis =
===================

Šablonas:Klausyti / tipas=muzika / formatas = Mocarto Koncertas fortepijonui 23 JAV, ome 488, 2 pianinai. Cape simfoninis orkestras, Nikolajus Talebas.OGG / title= "Piano Concerto UMP 23" 2 dalis, fortepijonas (public performance PhD) / description1=

V. Beethoven" fortepijono koncertas UMP 23 "koncertas atliktas su BasePath albumu 

```
Ir susideda iš 3 dalių:
```

1. Antai "fortepijonas".
2. Antai "fortepijonas".
3. ⑤ "Kreutzerio Sonata".

=atnaujinti =
=============

* [ "fortepijono Sonata UMP 23 dur: MS 488". Fortepijonas, 2017. Uždara knyga

=Prisijungti =
==============

* {. 488\_ (fortepijonas,\_sunjunkolfgang\_amadeus)" Piano Concerto UMP 23 "įrašas, Pastaba apie fortepijono projektus
**Dėdė** (iš motinos pusės – *avynas*) – vyriškos lyties giminaitis, kuris yra tėvo arba motinos brolis, taip pat gali būti ir tetos vyras. Dėdės, su kuriais sieja kraujo ryšys, yra antros eilės giminaičiai. Moteriškas dėdės atitikmuo – teta. Daugelio kalbininkų manymu, žodis *dėdė* lietuvių kalboje atsirado kaip skolinys iš slavų kalbų. Tuo tarpu Mažojoje Lietuvoje lietuviai naudojo žodį *avýnas*, kuris yra kilęs iš prūsiško žodžio *awis*.

Kai kuriose kultūrose priimta, kad vaikai savo pusbrolių bei pusseserių tėvus vadintų dėdėmis ar tetomis. Žodis kartu naudojamas ir kaip pagarbus kreipinys vyresniems giminaičiams, kaimynams, šeimos draugams, pažįstamiems, o kartais ir nepažįstamiems asmenims. Toks termino taikymas laikomas fiktyvia giminyste.

Dėdė šeimyninėje hierarchijoje.

Genetika ir artimumas
---------------------

Dėdės, su kuriais egzistuoja kraujo ryšys (vieno iš tėvų brolis), savo sūnėnams ir dukterėčioms yra genetiškai artimi 25 %, o pusdėdės, kurie tėvui arba motinai yra netikri broliai, – 12,5 %.

Vertinimai skirtingose kultūrose
--------------------------------

Kai kuriose kultūrose itin gajus dėdžių vadinimas priklausomai nuo jo padėties giminės medyje: pavyzdžiui, arabų kultūroje motinos brolis yra vadinamas *Khal* خال , o moters sesuo – *Khalah* خالة. Tuo tarpu tėvo brolis vadinamas *Amm* عم, o tėvo sesuo yra vadinama *Ammah* عمّة. Turkų kultūroje motinos brolis vadinamas *dayi*, tėvo brolis *amca*, o tetos sutuoktinis – *enişte*. 

Kitose – pavyzdžiui, albanų, slavų ar persų – kultūrose tėra vieno termino, apibūdinančio asmens giminystę su savo tėvų vyrišku broliu ir seserimi, ar tėvų uošviu. Vietoj to yra konkretūs terminai, apibūdinantys asmens giminystę su motinos broliu (alb. *dajë*, prs. *daiyee*, lenk. *wuj)* arba asmens giminystę su tėvo broliu (alb. *xhajë*, prs. *amou*, lenk. *stryj*). Analogiška diferenciacija egzistuoja naudojant atskirus terminus, apibūdinančius asmens giminystę su motinos seserimi (alb. *teze*, prs. *khaleh*, lenk. *ciotka*) ir asmens giminystę su tėvo seserimi (alb. *hallë*, prs. *ammeh*, lenk. *stryjna*). Taip pat persų kultūroje terminai, vartojami apibūdinti asmens giminystę su motinos ar tėvo uošviais, aiškiai ir nedviprasmiškai apibūdina tuos santykius, išskiriančius uošvius nuo kraujo giminaičių. Pavyzdžiui, yra konkretus terminas, apibūdinantis asmens giminystę su savo tėvo dėdės sutuoktiniu (t. y. *zan-amou*, pažodžiui *„amou žmona"*).

Išnašos
-------

1. ↑  *avýnas*. Lietuvių kalbos žodynas, T. I–XX, 1941–2002: elektroninis variantas. Vilnius: Lietuvių kalbos institutas, 2005 (atnaujinta versija, 2017). – www.lkz.lt.
2. ↑  *Sabaliauskas A. (1966). „Lietuvių kalbos leksikos raida, VIII"*
3. ↑  *„Ką anksčiau žmonės vadino avynu?"* Archyvuota kopija 2022-07-31 iš Wayback Machine projekto.*Valstybinė lietuvių kalbos komisija.*
4. ↑  *Beekes R. S. P. (1974). „Uncle and Nephew [Dėdė ir sūnėnas]". 43–63 p.*
5. ↑  *„Average Percent DNA Shared Between Relatives [Įprastinis DNR procentas, turimas tarp giminaičių]"* Archyvuota kopija 2018-05-05 iš Wayback Machine projekto.
**Finliandizacija** (arba ***finlandizacija***; suom. *suomettuminen*, šved. *finlandisering*, vok. *Finnlandisierung*, angl. *Finlandization*, rus. *финляндизация*) – politinis procesas, kurio metu galinga valstybė spaudžia mažesnę kaiminystėje esančią šalį susilaikyti nuo bandymų prieštarauti jos užsienio politikos taisyklėms mainais į nepriklausomybės bei savarankiškos politinės sistemos išsaugojimą. Šis politinis terminas dažniausiai naudojamas charakterizuoti TSRS ir Suomijos santykius po Antrojo pasaulinio karo, kurie pasižymėjo daliniu nepriklausomos valstybės suvereniteto apribojimu užsienio ir saugumo politikoje dėl gretimos galingesnės valstybės – Tarybų Sąjungos – interesų. Pradėtas vartoti XX amžiaus antroje pusėje JAV, Švedijoje, VFR ir kitose vakarų valstybėse ir turėjęs neigiamą atspalvį.

Termino atsiradimas
-------------------

Po Žiemos karo Suomija neteko didelės dalies Vyborgo gubernijos, penktadalio pramonės, 11 % dirbamos žemės plotų, 12 % gyventojų. Hanko pusiasalis buvo išnuomotas TSRS karinės jūrų bazės poreikiams.

Po II pasaulinio karo Suomija sumokėjo Tarybų Sąjungai piniginę kompensaciją, galutinai atsisakė savo teisių į Kareliją, o 1948 m. pasirašė su TSRS „Bendradarbiavimo ir tarpusavio pagalbos sutartį", kurioje Suomija įtvirtino savo neutralitetą bei ypatingus TSRS strateginius interesus savo šalyje. Mainais Suomija išlaikė nepriklausomybę, galėjo gyventi kapitalistinėje santvarkoje su rinkos ekonomika ir žodžio laisve.

Pokarinėje Suomijoje buvo draudžiami kitų šalių meno kūriniai (filmai, knygos), kurie galėjo būti traktuojami antitarybiniais. Suomija išduodavo perbėgusius TSRS piliečius.

Suomijos nuolaidos Vakaruose buvo vertinamos neigiamai, o politologijoje atsirado „finliandizacijos" sąvoka.

Pasekmės
--------

Kitaip nei Baltijos valstybės, Suomija išlaikė nepriklausomybę ir nebuvo sovietizuota kaip Rytų Europos šalys. Dalinį nepriklausomybės suvaržymą Suomija kompensavo ekonomikos šuoliu ir gerovės kilimu. Suomija į TSRS tiekė laivus, gamybos įrangą, popierių. Didžiuliai užsakymai Suomijos ekonomiką padarė priklausoma nuo TSRS, kas sukėlė rimtą krizę TSRS žlugus.

Nuorodos
--------

* Indrė Makaraitytė. Valstybės orumas ar finliandizacija „gerąja prasme"?
* Rimvydas Valatka. Lietuvos finliandizacija – įvykęs faktas? Archyvuota kopija 2010-04-20 iš Wayback Machine projekto.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Žiemos karas
* Laplandijos karas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ar vartotinas žodis „finliandizacija"?*, Valstybinės lietuvių kalbos komisijos Konsultacijų bankas. Nuoroda tikrinta 2022-02-12.
2. ↑   Archyvuota kopija 2011-05-21 iš Wayback Machine projekto.
**Sužadinančioji sprogstamoji medžiaga**, *inicijuojančioji sprogstamoji medžiaga* – sprogstamoji medžiaga, labai jautri dirgikliams (smūgiui, trinčiai, dūriui, elektros kibirkščiai ir kt.). Tinkama savo sprogimu sukelti kitos (antrinės) sprogstamosios medžiagos užtaiso sprogimą.

Paprastai sužadinančiosiomis sprogstamosiomis medžiagomis (SSM) laikomi junginiai, gerokai jautresni už PETN. Sužadinamosios sprogstamosios medžiagos būna pakankamai jautrios, kad patikimai sprogtų smogus skiltuvui. Kai kurios medžiagos yra pernelyg jautrios (pvz. azoto trijodidas), jos gali sprogti tiesiog pajudintos.

Sužadinančioji sprogstamoji medžiaga dažniausiai naudojama mažais kiekiais (dažnai – miligramais), kurių pakanka kitų sprogmenų sužadinimui – sukelti brizantinių sprogstamųjų medžiagų detonaciją, pvz. artilerijos sviediniuose, arba parako padegimui (pvz. kapsulės padega parako užtaisą šaunamųjų ginklų šoviniuose.
  
Sužadinantieji sprogalai dažnai naudojami degikliuose ir detonatoriuose. Visi veiksmai su jais yra atliekami laikantis ypatingų atsargumo taisyklių, jie jokiu būdu nelaikomi šalia bet kokių brizantinių ar kitų sprogstamųjų medžiagų.

Inicijuojančių sprogstamųjų medžiagų yra labai daug. Praktikoje naudojamos tik atitinkančios tam tikrus reikalavimus:

1. Cheminis ir fizinis stabilumas.
2. Ne per didelis jautrumas.
3. Turi turėti kiek įmanoma didesnį tankį.

Svarbiausios inicijuojančiosios sprogstamosios medžiagos – gyvsidabrio fulminatas (trankusis gyvsidabris), švino azidas, taip pat sunkiųjų metalų fulminatai, acetilidai ir azidai, organiniai azidai ir peroksidai.

Sužadinamųjų sprogstamųjų medžiagų pavyzdžiai
---------------------------------------------

* acetono peroksidas
* amonio permanganatas
* Armstrongo mišinys
* azo-klatratai
* azoto halogenidai
* vario acetilidas
* diazodinitrofenolis
* heksametileno triperoksido diaminas
* HMTD
* švino azidas
* švino stifnatas
* švino pikratas
* gyvsidabrio fulminatas
* azoto trichloridas
* nitroglicerinas
* sidabro azidas
* sidabro acetilidas
* sidabro fulminatas
* natrio azidas
* tetacenas
* tetrazolai

Nuorodos
--------

1. ↑  Primary Explosives. Globalsecurity.org. Nuoroda tikrinta on 2010-02-11.
2. ↑  PowerLabs Lead Picrate Synthesis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Batakių girininkija
**Girininkija** − gamybinis administracinis miškų urėdijos ūkio vienetas. Vadovauja girininkas. Girininkijos dar skirstomos į eiguvas. Dabartiniu metu Lietuvoje yra 381 girininkija.
Girininkija turi techninių darbuotojų, kurie jos teritorijoje dirba miško ruošos, želdinimo, ugdymo ir kitus darbus, saugo miškus nuo gaisrų, kontroliuoja ūkininkavimą miškuose.

Istorija
--------

Apie XV a. pabaigą Lietuvos miškai buvo suskirstyti į girias, o XVI a. pabaigoje dvarų inventoriuose jau minimos ir girininkijos. Girias, vėliau girininkijas, administravo girininkai, istoriniuose šaltiniuose minimi nuo XVI a. pradžios (1512 m. Gardino, 1518 m. Birštono, 1524 m. Darsūniškio). Jie prižiūrėjo medžioklę ir miško eksploataciją, o vėliau ir žvejybą. Girininkai būdavo bajorai; juos skirdavo Didysis kunigaikštis. Vystantis miško ūkiui, girininkų teisės ir pareigos pamažu keitėsi.

Mokyklinė girininkija
---------------------

*Pagrindinis straipsnis – Mokyklinė girininkija*.

Vokietija
---------

* Leiner Berg girininkija, 1830 m.Leiner Berg girininkija, 1830 m.
* Entenpfuhl girininkija prie Bad SobernheimEntenpfuhl girininkija prie Bad Sobernheim
* Hasenhäge girininkija prie LübesseHasenhäge girininkija prie Lübesse
* Glücksburg girininkija prie FlensburgoGlücksburg girininkija prie Flensburgo
* Ilmenau girininkijaIlmenau girininkija
* Buvusi Wolfshageno girininkijaBuvusi Wolfshageno girininkija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Didysis tarpeklis prieš Sausuosius krioklius
**Didysis tarpeklis** (angl. *Grand Coulee*) – senovinė upės vaga JAV, Vašingtono valstijoje. Driekiasi ~80 km nuo Grand Kulio užtvankos iki Muilo ežero. Didysis tarpeklis įsirėžęs Kolambijos plokščiakalnyje. Granitinis pamatas susidarė prieš 40-60 mln. metų. Prieš 10-15 mln. metų tarpeklio teritorija buvo padengta lava, išsiveržusia iš Kaskadinių kalnų ugnikalnių. Vietomis bazalto storis siekia 2 km, tačiau kitose vietose į paviršių išeina granitas. Ledynmečio laikotarpiu kalnus uždengė stora ledyno danga. Uoliniuose kalnuose susiformavo ledų užtvanka, pro kurią kas 50 metų prasiverždavo 610 m aukščio vandens stulpas ir nusirisdavo Ramiojo vandenyno link. Tokie vandens srautai išgraužė minkštą bazaltą ir sudarė tarpeklį. Dabar Didysis tarpeklis sausringa sritis, su nedideliais ežerėliais.
Herbas, 1547 m. Radviloms dovanotas Romos imperatoriaus
**Radvilų herbas** „Ragai" (Traby), Motiejus Stepanavičius rekonstrukcija
Tiškevičių herbas „Lelija"
**Dubingių kunigaikštystė** – XVI a. vid.- XVIII a. gyvavusi Biržų-Dubingių šakos kunigaikščių Radvilų privati valda (didikų valstybė) Vilniaus vaivadijoje. Centras – Dubingių pilis, Dubingių dvaras, evangelikų reformatų bažnyčia.

Istorija
--------

Dalį Dubingių valdų XV a. pab. iš Lietuvos didžiojo kunigaikščio gavo Mikalojus Radvilaitis. Jas paveldėjo Jurgis Radvila. 1528–1530 m. valdai priklausė 195 dūmai, tarp jų 37 – miestiečių, 10 – keliuočių, 9 – bajorų ir 60 – priklausomų žmonių. Valda pradėta vadinti *Dubingių kunigaikštyste*, kai 1547 m. Mikalojus Radvila Rudasis gavo Šventosios Romos imperijos kunigaikščio titulą ir ėmė tituluotis Biržų ir Dubingių kunigaikščiu. Dubingiai buvo viena svarbiausių jo tėvoninių valdų, esančių netoli Vilniaus.

Asvejos ežero apsuptoje Radvilų pilyje Dubingiuose 1547 m. pabaigoje – 1548 m. pradžioje gyveno jų pusseserė ir (po slaptų vedybų) valdovo Žygimanto Augusto žmona Barbora Radvilaitė. Ne taip, kaip kitos Radvilų valdos (pvz. Biržų kunigaikštystė), Dubingių kunigaikštystė būdavo tvarkoma daugiausia samdomų administratorių, netgi įkeičiama už skolas. 1583 m. Mikalojaus Radvilos Rudojo sūnus Mikalojus Radvila už 1500 kapų išpirko įkeistas Dubingių kunigaikštystės žemes, apie 150 valakų. Po jo Dubingių kunigaikštystę valdė Kristupas Radvila Perkūnas, vėliau Jonušas Radvila ir kiti. 1661 m. Boguslavas Radvila Dubingių kunigaikštystę išnuomojo savo kreditoriui J. Jaspersui. Vėliau ją valdė nuomininkai Mykolas Tyzenhauzas, Leonardas Pociejus, K. Puzyna, Jurgis Bialozaras, Ignas Bogušas, V. Gecevičius.

Dubingių kunigaikštystė buvo nualinta per XVII a. vid. ir XVIII a. pr. karus su švedais ir rusais. Pagal 1643 m. inventorių, Dubingių kunigaikštystę sudarė 19 nedidelių kaimų, pagal 1652 m. inventorių – 6 palivarkai, pagal 1768 m. inventorių liko 3 palivarkai – Dubingiai, Gaveikiai ir Našiškiai. XVII a. viduryje joje gyveno 175 žmonės, po 1700–1721 m. Šiaurės karo liko 154 gyventojai.

Miškų zonoje esančioje Dubingių kunigaikštystėje buvo plėtojami miško verslai, todėl gyventojai atlikdavo palyginti daug prievolių, susijusių su miško ūkiu bei verslais. 1808 m. Dubingių kunigaikštystę nupirkus Mykolui Tiškevičiui, tapo Tiškevičių ordinacija. Dubingių kunigaikštystė pažymėta 1613 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės žemėlapyje.

Inventoriai
-----------

**Dubingių kunigaikštystės didesni kaimai 1643 m.**

* Bambėnai
* Burnėnai
* Dailidiškiai
* Dubingiai
* Kačiūniškiai
* Keruliai
* Maldžiūnai
* Miežonys
* Pažaugėdai
* Pivoriūnai
* Purviniškiai
* Sidabriai

**Dubingių kunigaikštystės palivarkai 1652 m.**

* Dubingiai
* Jurkiškis
* Mikoliškiai
* Našiškiai
* Našiūnai
* Zaliciškiai

Valsčiai
--------

* Baranavos valsčius
* Dubingių valsčius ir kt.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Raimonda Ragauskienė. *Dubingių kunigaikštystė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 168 psl.
Ultranacionalistų partija Vokietijoje - „Trečiasis kelias"
**Ultranacionalizmas** arba **ekstremalus nacionalizmas** – kraštutinė nacionalizmo forma, kai šalis, siekdama įgyvendinti savo interesus, įtvirtina arba palaiko žalingą hegemoniją, viršenybę ar kontrolę kitų šalių atžvilgiu (paprastai per prievartą). Ultranacionalizmas yra fašizmo aspektas.

Preambulė
---------

Pasak Janušo Bugaiskio, „kraštutinėmis ar labiausiai išvystytomis formomis ultranacionalizmas primena fašizmą, kuriam būdinga ksenofobiška panieka kitoms tautoms, parama autoritarinėms politinėms santvarkoms, besiribojančioms su totalitarizmu, ir mitinis charizmatinio lyderio, organizaciniu požiūriu amorfiškos judėjimo tipo partijos ir tautos „organiškos vienybės" akcentavimas".

Roger Griffin teigia, kad ultranacionalizmas iš esmės yra ksenofobiškas ir, kaip žinia, pasiteisina „per giliai mitologizuotus pasakojimus apie praeities kultūrinius ar politinius istorinės didybės laikotarpius arba senas sąskaitas, kurias reikia suvesti su tariamais priešais". Jis taip pat gali remtis „vulgarizuotomis fizinės antropologijos, genetikos ir eugenikos formomis, kad racionalizuotų nacionalinio pranašumo ir likimo, išsigimimo ir nežmoniškumo idėjas".

Išnašos
-------

1. ↑  Ultranationalism Archyvuota kopija 2019-05-12 iš Wayback Machine projekto.. Oxford English Dictionary. Retrieved 29 June 2017.
2. ↑  Ultranationalism. Collins English Dictionary. Retrieved 29 June 2017.
3. ↑  Roger Griffin, "Nationalism" in Cyprian Blamires, ed. *World Fascism: A Historical Encyclopedia*, vol. 2 (Santa Barbara, California: ABC-CLIO, 2006), pp. 451–53.
4. ↑  *The Politics of National Minority Participation in Post-communist Europe*. *EastWest Institute*. p.65. Section author - Janusz Bugajski. Book edited by Johnathan P.Stein. Published by M.E. Sharpe. Published in New York in 2000. Retrieved via Google Books.
5. ↑  Blamires, Cyprian (2006). *World fascism: a historical encyclopedia*. p. 452. ISBN 9781576079409.
Sachalino sala
Sachalino salos geografinė padėtis
*„Tichij"* iškyšulys
**Sachalinas** (rus. *Остров Сахалин*, jap. 樺太) – sala Azijos rytinėje pakrantėje, tarp Ochotsko ir Japonijos jūrų. Plotas 76400 km². Ilgis iš šiaurės į pietus 984 km, vidutinis plotis ~100 km. Nuo žemyno skiria Totorių sąsiauris, nuo Hokaido salos Laperūzo sąsiauris. Didžiausias miestas – Južno Sachalinskas. Sala turi srities statusą Rusijos federacijos sudėtyje – kartu su Kurilų, Monerono ir Ruonių salomis sudaro Sachalino sritį.

### Pavadinimo kilmė

Europietiškas salos vardas yra klaidingos interpretacijos pavyzdys. Jis kilęs iš mandž. *sahaliyan ula angga hada* 'Amūro žiočių pabaiga'. Amūro žiotys yra prie pat Sachalino šiaurės vakarinio kranto. Žodis *sahaliyan* mandžiūrų kalboje reiškia 'juodas', o Amūro upę mandžiūrai vadina *sahaliyan ula* 'juodoji upė'. Ainai salą vadina ain. *Karafuto, 樺太* arba *Krafto*.

Istorija
--------

Salos vietiniai gyventojai yra ainai, gyvenę jos pietuose, bei vidurinėje dalyje gyvenantys orokiai, šiaurinėje – nivchiai. XVII a. kraštą atrado europiečiai (1640 m. čia išsilaipino Rusijos kazokai). Pagal Rusijos – Japonijos sutartis Sachalinas 1875 buvo pripažintas Rusijos valda. Iki 1906 m. katorgos ir tremties vieta. Pagal 1905 m. Portsmuto taiką Pietų Sachalinas atiteko Japonijai. 1945 m. pagal Jaltos ir Potsdamo konferencijų nutarimus atiduotas TSRS.

Reljefas
--------

Susuno kalnagūbris
Krantai lygūs, vietomis statūs. Didžiausios įlankos: Kantrybės įlanka, Sachalino įlanka, Anyvos įlanka. Pusiasaliai: Šmito pusiasalis, Kantrybės pusiasalis, Tonino-Anyvos pusiasalis, Krijosno pusiasalis. Šiaurinę dalį (be Šmito pusiasalio) užima Šiaurės Sachalino lyguma. Į pietus nuo jos vakarinėje pakrantėje yra Vakarų Sachalino kalnai (Vozvraščenijės kalnas 1325 m), rytinėje pakrantėje Rytų Sachalino kalnai (Lapatino kalnas 1609 m), pietryčiuose – Susujos kalvagūbris (Čechovo kalnas 1047 m). Kalnus skiria Tymės-Poronajaus ir Susujos žemumos.

Naudingos iškasenos
-------------------

Južno Sachalinskas
Naudingos iškasenos: nafta (Echabio, Katanglio telkiniai), dujos, akmens anglis (Vachruševo, Novikovo telkiniai), auksas (Langerio rajonas), gyvsidabris, platina.

Klimatas
--------

Musoninis vidutinis platumų klimatas. Bendrai apibūdinat – klimatas šaltas ir drėgnas. Salos pietuose drėgnas žemyninis, vidurio ir šiaurinėje dalyje – subarktinis klimatas. Dėl salą supančių jūrų vasaros kur kas vėsesnės, dažnai apsiniaukę, ūkanotos, mažai saulėtų dienų, nei kitose panašiose Azijos žemyno platumuse, pavyzdžiui, Irkutske (Rusija) ir Charbine (Kinija). Žiemos saloje žymiai sniegingesnės, tik keliais laipsniais šiltesnės, nei minėtose ir kitose panašių platumų žemyno vietovėse. Sausio vidutinė temperatūra nuo -6 iki -25 °C, rugpjūčio 11–22 °C. Kritulių šiaurėje >400 mm, kalnuose iki 1200 mm per metus.

Nuorodos
--------

* Sachalinas ir Kurilai **(**angl.**)**, **(**rus.**)**
* Sachalino nuotraukos **(**angl.**)**
* Sachalino sala per google žemėlapį
* Sachalino salos orai
* Južno Sachalinsko laikas
* Sachalino salos paveiksliukai

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sachalinas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Normainių dvaras |
| --- |
| Brunonų laikų koplytėlė(unik. kodas 26179). Brunonų laikų koplytėlė(unik. kodas 26179). |
| Vieta | NormainiaiŽeimių seniūnijaJonavos rajonas |
| Bajorų giminės | Jonas Mikalojus BrunonasJesiukevičiaiMackevičiaiKeraičiai |
| Pastatų būklė | Dvaro sodyba neišlikusi |

**Normainių dvaras** – dvaras, buvęs Normainiuose. Šiuo metu išlikusi tik Baro konfederacijos koplytėlė (dab. Normainių II kaime).

Istorija
--------

Nuo 1784 m. dvaras priklausė Jonui Mikalojui Brunonui, kurio giminė save kildino iš Livonijos. Dvarponių namas buvo medinis, be pamatų, gėrė drėgmę, todėl sunyko XX a. pradžioje. Po Brunonų dvare XIX–XX a. gyveno Jesiukevičiai, Mackevičiai, Keraičiai.

Koplytėlė
---------

Koplytėlės cokolinio aukšto vidus (žvelgiant į viršų)
Mena Brunonų laikus. Ant jos išlikęs užrašas „Atnaujinta Prospero vaikaičio barono Brunono 1852". Koplytėlė yra vėlyvojo baroko stiliaus, statyta XVIII a. II p.

Šaltiniai
---------

1. „Koplytėlė". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2016-04-02.
2. ↑  „Koplytėlė". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2016-04-02.
3. ↑  Kultūros vertybių objektai ir jų duomenys NKV registre, 2002 m.

Nuorodos
--------

* Lietuvos mūrinės koplytėlės
|  |
| --- |
| Minesotos universitetasangl. *University of Minnesota* |
|  |
| Įkurtas | 1851 m. |
| Tipas | valstybinis |
| Rektorius | Joan Gabel (universiteto prezidentas) |
| Studentų | 52 376 (2021 m.) |
| Vieta | Mineapolis ir Sent Polas, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
| Svetainė |  |

**Minesotos universitetas** (angl. *University of Minnesota*) – valstybinis universitetas jungtiniame Mineapolio ir Sent Polo mieste, Minesotos valstijoje, JAV. 2021 m. rudenį Minesotos universitete mokėsi 52 376 studentai. Minesotos universitetas JAV yra trečias pagal dydį po Ohajo ir Arizonos universitetų. Minesotos universitetas priklauso Amerikos universitetų asociacijai, vienijančiai pirmaujančius Šiaurės Amerikos universitetus. Ši asociacija gyvuoja nuo 1900 m. Nuo 2001 m. Minesotos universitetas įeina į „Viešąją gebenę" (*Public Ivy*) – prestižinių valstybinių koledžų ir universitetų sąrašą.

Kaip koledžas-parengiamoji mokykla, Minesotos universitetas buvo įkurtas 1851 m. Mineapolyje. Tarp žymių Minesotos universiteto absolventų minėtini fizikas ir chemikas Faringtonas Danielsas (1889–1972), politikė demokratė Helen Dž. Busalis (1919–2009), informatikas Georgijas B. Janakis (g. 1958).

Universiteto spalvos – vyšninė ir auksinė.

Išnašos
-------

1. 1 2  *Institutional Data and Research (IDR), Nuoroda tikrinta 2022-05-31*
2. ↑  *Association of American Universities, Nuoroda tikrinta 2022-05-31*
3. ↑  *University of Minnesota – Twin Cities, Nuoroda tikrinta 2022-05-31*
4. ↑  *University of Minnesota. About us, Nuoroda tikrinta 2022-05-31*
| **Boleslovas Kajetonas Koliškalenk. *Bolesław Kajetan Kolyszko*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1837 m. rugpjūčio 7 d.Karmoniškės prie Pabarės |
| Mirė | 1863 m. birželio 9 d. (25 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Senosiose Rasų kapinės |
|  |
| Veikla | 1863 m. sukilimo Lietuvoje veikėjas. |

**Boleslovas Kajetonas Koliška** (lenk. *Bolesław Kajetan Kolyszko*, 1837 m. rugpjūčio 7 d. Karmoniškės prie Pabarės – 1863 m. birželio 9 d. Vilnius) – 1863 m. sukilimo Lietuvoje veikėjas.

Biografija
----------

Baigė Vilniaus gimnaziją. Maskvos universitete studijavo teisę. Už dalyvavimą studentų demonstracijose 1861 m. suimtas, 1861 m. pabaigoje emigravo. Kuneo (Italija) baigė lenkų emigrantų karinę mokyklą. 1863 m. kovo mėn. netoli Kauno suorganizavo sukilėlių būrį, prie kurio prisidėjo B. Žarskio ir A. Norvaišos būriai, rinktinė pavadinta Dubysos pulku. Jo vadovaujamas pulkas su Rusijos imperijos kariuomenės daliniais kovėsi prie Aukštadvario (Kauno apskr.), prie Lenčių netoli Ažytėnų, prie Misiūnų netoli Ariogalos. Z. Sierakausko įsakymu vadovavo sukilėlių kolonai – dviem batalionams ir raitelių daliniui, kuri kovėsi Biržų kautynėse. Pateko į nelaisvę, karo lauko teismo nuosprendžiu pakartas.

Palaikai slapta buvo užkasti Vilniaus Gedimino kalno tvirtovėje. 2017 m. aptikti vykdant Gedimino kalno tvirtinimo darbus. 2019 m. lapkričio 22 d. palaikai iškilmingai palaidoti Vilniaus Rasų kapinių koplyčios kolumbariume.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ona Maksimaitienė. *Boleslovas Kajetonas Koliška*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 372 psl.
2. ↑  Sudarytoja Tamara Bairašauskaitė. 1863 -1864 m. sukilėlių kelias į mirtį ir atgimimą. Vilnius: Lietuvos nacionalinis muziejus, 2019. ISBN 978-609-478-031-8.
3. ↑  1863–1864 m. sukilimo vadų ir dalyvių valstybinių laidotuvių ceremonija[neveikianti nuoroda]. *kam.lt*
| Vinsono masyvas |
| --- |
| Vinsono masyvas iš šiaurės vakarų pusėsVinsono masyvas iš šiaurės vakarų pusės |
| **Žemynas** | Antarktida |
| **Aukščiausias taškas** | 4892 m |
| **Koordinatės** | 78°31′31.74″ p. pl. 85°37′1.73″ v. ilg.﻿ / ﻿78.5254833°š. pl. 85.6171472°r. ilg.﻿ / 78.5254833; 85.6171472Koordinatės: 78°31′31.74″ p. pl. 85°37′1.73″ v. ilg.﻿ / ﻿78.5254833°š. pl. 85.6171472°r. ilg.﻿ / 78.5254833; 85.6171472 |
| **Kalnodara** | Elsvorto kalnai |

**Vinsono masyvas** – aukščiausias Antarktidos kalnas, siekiantis 4892 m aukštį. Vinsono masyvas yra Elsvorto kalnų dalis. Šis masyvas yra apie 1200 km atitolęs nuo Pietų ašigalio. 1961 m. Vinsono masyvas buvo pavadintas Jungtinių Valstijų Atstovų rūmų nario Carl Vinson garbei.

2006 m. buvo nutarta, kad Vinsono masyvas ir Vinsono kalnas yra skirtingi objektai.

Vinsono kalnas yra 4892 m aukščio. Šis aukštis išmatuotas 2004 m. naudojantis GPS sistemomis. Jis yra šiaurinėje pačio masyvo dalyje.

Pirmą kartą Vinsono masyvą pastebėjo JAV karinio lėktuvo įgula 1958 m. Pirmą kartą į kalną 1966 m. įkopė JAV alpinistas Nicholas Clinch. 1994 m. gruodžio 5 d. į viršūnę įkopė ir ten Lietuvos trispalvę iškėlė lietuvių alpinistas Vladas Vitkauskas. 2001 m. ekspedicija pirmą kartą įkopė į masyvą rytiniu maršrutu ir pirmą kartą išmatavo masyvo aukštį naudojant GPS sistemas. Iki 2010 m. vasario į Vinsono masyvą bandė įkopti 1400 alpinistų.

Įkopimas į Vinsono kalną nėra techniškai sudėtingas, tačiau sukelia kitų Antarktidai priklausančių sunkumų. Ši viršūnė yra įtraukta į Septynių viršūnių sąrašą. Kelios įmonės siūlo įkopimo į Vinsoną paslaugas, kurios žmogui kainuoja apie 45 000 dolerių, įskaitant transportavimą iš Čilės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  "Vinson Massif" Peakbagger.com. Retrieved 2011-10-26.
2. ↑  Stewart, J. (2011) *Antarctic An Encyclopedia* McFarland & Company Inc, New York. 1776 pp. ISBN 9780786435906.
3. ↑  *Antarctica. In The Kingfisher Children’s Encyclopedia*. New York, New York: Kingfisher. 2012. p. 16.
4. ↑  Craddock Massif and Vinson Massif Remeasured Archyvuota kopija 2016-03-03 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  7 alpinisto Vlado Vitkausko žygdarbiai (delfi.lt)
6. ↑  Summit of Antarctica, 4897m
7. ↑  „How Much Does It Cost to Climb a Famous Mountain". *Globetrender* (London, England). July 8, 2021. Nuoroda tikrinta January 24, 2022.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Nuritdinas Muchitdinovasrus. *Мухитдинов Нуритдин Акрамович*** |
| --- |
| Gimė | 1917 m. lapkričio 19 d.Taškente, Uzbekija |
| Mirė | 2008 m. rugpjūčio 27 d. (90 metų) |
|  |
| Veikla | TSRS partinis ir valstybės veikėjas, buvęs Uzbekijos KP vadovas |
| Partija | TSKP CK Politbiuras |
|  |
| Alma mater | 1938 m. Sąjunginis kooperacijos institutas |

**Nuritdinas Muchitdinovas** (rus. *Мухитдинов Нуритдин Акрамович*, 1917 m. lapkričio 19 d. Taškente, Uzbekija – 2008 m. rugpjūčio 27 d.) – TSRS partinis ir valstybės veikėjas, buvęs Uzbekijos KP vadovas, TSKP CK Politinio biuro narys.

1938 m. baigė Sąjunginį kooperacijos institutą, dėstė Buharos srities koopsąjungos mokomajame kombinate. 1939–1946 m. tarnavo Tarybinėje armijoje.

Nuo 1946 m. – parinis funkcionierius Uzbekijos KP CK aparate, Namangano miesto komiteto sekretorius, nuo 1948 – Namangano srities komiteto pirmasis sekretorius. 1950 m. dirbo Uzbekijos KP CK sekretoriumi, Taškeno srities komiteto pirmuoju sekretoriumi.

1951–1953 m. ir 1954–1955 m. – Uzbekijos TSR Ministrų Tarybos pirmininkas, 1953–1954 m. – Ministrų Tarybos pirmininko pirmasis pavaduotojas.

1955–1957 m. buvo Uzbekijos KP CK pirmasis sekretorius, faktinis respublikos vadovas. 1957–1961 m. – TSKP CK sekretorius. 1959 m. vadovavo TSKP CK komisijai, tyrusiai "nacionalizmo pasireiškimus" Latvijoje (tuomet savo postų neteko daugelis sovietų Latvijos vadovų ir, pasikeitūs vadovybei, Latvijoje spartėjo rusifikacija). Prieštaravo J. Stalino palaikų iškėlimui iš Mauzoliejaus.

N. Muchitdiniovas neteko aukštų postų TSKP XXII suvažiavimo metu, atsisakęs vadovauti komisijai, turėjusiai narinėti konfliktus tarp Tadžikijos KP vadovybėje esančių skirtingų etninių grupių.
Nuo 1961 m. – TSRS Koopsąjungos centrinės valdybos pirmininko pavaduotojas, 1966–1968 m. buvo TSRS Ministrų Tarybos valstybinio kultūrinių ryšių su užsienio valstybėmis komiteto pirmininko pirmasis pavaduotojas.

1968–1977 dirbo TSRS ambasadoriumi Sirijoje, turėjo nepaprastojo ir įgaliotojo pasiuntinio rangą.
1977–1987 m. buvo TSRS pramonės ir prekybos rūmų prezidiumo pirmininko pavaduotoju.

TSKP CK narys 1952–1966 m. TSKP CK Politinio biuro narys 1957–1961 m. TSRS Aukščiausiosios Tarybos 3-5 šaukimų deputatas.
**Tarptautinė parlamento stipendija** (vok. *Internationales Parlaments-Stipendium*, **IPS**, iki 2007 m. - *Internationales Parlaments-Praktikum*, *IPP* - tarptautinė parlamento praktika) – jauniems specialistams skirta Vokietijos Bundestago ir Berlyno Humboldtų universiteto programa, suteikianti galimybę maždaug 115 jaunų žmonių iš 21 šalies kasmet atlikti Vokietijos Bundestago narių vadovaujamą praktiką, susipažinti su Vokietijos politikoje vykstančiais sprendimų priėmimo procesais ir sukaupti praktinės patirties parlamentinio darbo srityje.

IPS programa kiekvienais metais prasideda kovo 1 d. ir trunka 5 mėnesius. IPP dalyviai iš Vokietijos Bundestago biudžeto kas mėnesį gauna 450 EUR stipendiją. Be to, dalyviams užtikrinamas nemokamas apgyvendinimas ir apmokamos sveikatos, civilinės atsakomybės draudimo ir draudimo nuo nelaimingų atsitikimų išlaidos bei kompensuojamos atvykimo į Berlyną ir išvykimo iš jo išlaidos.

Stipendininkai dalyvauja specialiuose renginiuose, seminaruose, ekskursijose, lankosi federalinių fondų būstinėse (Adenauerio, Ėberto, DAAD ir kituose fonduose) išklauso 3 Berlyno universitetų (Laisvojo, Humboldto ir technikos universiteto) kursą, atlieka praktiką Bundestago narių biuruose (tvarko dokumentus, vyksta susitikti su rinkėjais ir pan.).

Pretenduoti gali aukštųjų mokyklų absolventai iki 30 m. besidomintys politika, turintys labai geras vokiečių kalbos žinias.

IPS ir Lietuva
--------------

Iki 2008 metų daugiau nei 10 lietuvių dalyvavo IPS programoje. 2009 m. - Kristina Pešelytė (projektų asistentė NVO „Būsto iniciatyva Rytų Europai", vok. *IWO*) ir Rūta Jazukevičiūtė (užsienio reikalų ministerijos Elektroninės komunikacijos skyriaus atašė). Lietuvoje veikia buvusius praktikantus vienijanti visuomeninė organizacija (Visuomeninė Organizacija Lietuvos IPS Klubas).

Nuorodos
--------

* Bundestago informacija apie Tarptautinę parlamento stipendiją **(**vok.**)**
* Lietuvos IPP klubas Archyvuota kopija 2006-04-24 iš Wayback Machine projekto.
* Asta Šerėnaitė. Į politiką – per Vokietiją „Verslo žinių" portalas www.manokarjera.lt
* NBS pranešimas apie 2008 m. stipendiatus