recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Viljamas Vilbeforsas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1759 m. rugpjūčio 24 d.Jungtinė Karalystė Jungtinė Karalystė, Kingstonas prie Halo |
| Mirė | 1833 m. liepos 29 d. (73 metai)Londonas |
| Palaidotas (-a) | Vestminsterio abatijoje |
| Tėvai | Robert Wilberforce *(tėvas)* , Elizabeth Bird *(motina)* |
| Sutuoktinis (-ė) | Barbara Spooner |
| Vaikai | William, Barbara, Elizabeth, Robert, Samuel ir Henry |
| Religija | evangelikas, anglikonas |
|  |
| Partija | nepriklausomas |
|  |
| Išsilavinimas | Politikas, Kembridžo universitetas, Didžioji Britanija |
|  |
|  **Vikiteka** | William Wilberforce |

**Viljamas Vilbeforsas** (angl. *William Wilberforce*, 1759 m. rugpjūčio 24 d. – 1833 m. liepos 29 d.) – britų politikas ir filantropas, judėjimo už vergijos panaikinimą lyderis. Jis gimė Kingstone prie Halo, Jorkšyre. Vilbeforsas pradėjo politinę karjerą 1780 m. o vėliau tapo nepriklausomu parlamento nariu, atstovaudamas Jorkšyrui (1784–1812 m.). 1785 m. jis tapo evangeliku, tad pasikeitė jo gyvensena ir atsirado didelis reformų siekis. 1787 m. jis susipažino su Tomu Klarksonu ir aktyvistais prieš vergovę, kuriems priklausė Granville Sharp, Hannah More ir Charles Middleton. Jie įtikino Vilbeforsą prisijungti ir šis tapo Anglijos abolicionistų lyderiu. Jis dvidešimt šešerius metus tęsė parlamente kampaniją prieš vergovę iki 1807 metų vergų prekybos akto.

Vilbeforsas buvo įsitikinęs religijos, moralės ir švietimo svarba. Jis gynė tokias organizacijas ir idėjas kaip Visuomenė už Ydų Nuslopinimą, britų misionierių darbas Indijoje, laisvos Siera Leonės kolonijos įkūrimas, Britų misijos Visuomenės bei Visuomenės prieš Žiaurų Elgesį su Gyvūnais įkūrimas. Jo fone esantis konservatyvumas lėmė, kad jis rėmė politiškai ir visuomeniškai prispaudžiančius įstatymus. Todėl jis buvo kaltinamas, kad ignoruoja neteisybę namie, bet kovoja su vergove užsienyje.

Vėlesniais metais Vilbeforsas kovojo už visišką vergovės panaikinimą net po 1826 m. kai turėjo pasitraukti iš parlamento dėl silpnos sveikatos. Kampanijos pasekmė – 1833 metų vergijos uždraudimo aktas, kuris uždraudė vergovę didžiojoje Britų imperijos daly. Vilbeforsas mirė praėjus 3 dienom po to kai parlamentas patvirtino aktą. Jis palaidotas Vestminsterio abatijoje greta savo draugo Viljamo Pito.
| Kapyliusblrs. *Капыль*, rus. *Копыль* |
| --- |
|              |
| *Kapyliaus bažnyčia* |
|  |
| 

KapyliusKapylius

53°09′04″š. pl. 27°05′28″r. ilg.﻿ / ﻿53.151°š. pl. 27.091°r. ilg.﻿ / 53.151; 27.091﻿ (Kapylius)Koordinatės: 53°09′04″š. pl. 27°05′28″r. ilg.﻿ / ﻿53.151°š. pl. 27.091°r. ilg.﻿ / 53.151; 27.091﻿ (Kapylius) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| **Sritis** | Minsko sritis Minsko sritis |
| **Rajonas** | Kapyliaus rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1652 |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 10 192  |
|  |
| **Pašto kodas** | 223910, 223927 / +375 1719 |
|  **Vikiteka** | Kapylius |

**Kapỹlius**  (blrs. *Капыль*; arba ***Kopylius***, rus. *Копыль*) – miestas Baltarusijoje, 120 km į pietus nuo Minsko. Kapyliaus rajono centras. Yra gumos dirbinių fabrikas, maisto pramonės įmonės. Veikia Kapyliaus gimnazija, 2 vidurinės mokyklos, dešimtmetė sporto, dešimtmetė meno mokyklos, vaikų kūrybos centras, rajono kultūros centras, 2 bibliotekos, kraštotyros muziejus.

Istorija
--------

*Pagrindinis straipsnis – Slucko-Kopyliaus kunigaikštystė*.
Rašytiniose istorijos šaltiniuose minimas nuo 1274 m. 1320–1793 m. priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. XIV a. pastatyta Kapyliaus pilis. XV a. – kunigaikščių Olelkaičių, arba Kapyliaus ir Slucko kunigaikščių, rezidencija. Per 1508 m. Glinskio maištą prieš Lietuvos didijį kunigaikštį Žygimantą Senąjį Kapylio gyvenvietę maištininkai užėmė, bet pilies užimti nesugebėjo. Nuo 1612 m. Kapylius priklausė Radviloms. 1652 m. suteiktos Magdeburgo teisės. Nuo XVI a. pabaigos buvo cerkvė ir kalvinų bažnyčia. 1793 m. atiteko Rusijos imperijai.

Nuo 1832 m. priklausė kunigaikščiui L. Vitgenšteinui. XIX a. buvo miestelis Slucko apskrityje. 1918 m. miestą buvo užėmusi Vokietijos kariuomenė, 1919–1920 m. – Lenkijos kariuomenė. Nuo 1924 m. rajono centras. 1938 m. įgijo miesto tipo gyvenvietės statusą. Miesto teisės nuo 1985 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pasaulio vietovardžių žodynas. – Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006–2014. (VLKK versija)
2. ↑  Kapylius. Lietuvos istorija. Enciklopedinis žinynas. I tomas (A–K). – Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011. ISBN 978-5-420-01689-3. // psl. 722
3. ↑  *Kopyl*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. IV (Kęs — Kutno). Warszawa, 1883, 386 psl. **(**lenk.**)**
4. ↑  *Kapylius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 353 psl.
|  |
| --- |
| Machito |
|  
Machito bei jo sesuo Graciela koncerto metu |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Francisco Raúl Gutiérrez Grillo |
| Dar žinomas | Frank Grillo |
| Gimė | 1903 m. gruodžio 3 d.Havana, Kuba |
| Mirė | 1984 m. balandžio 15 d. (80 metų)Londonas, Jungtinė Karalystė |
| Žanrai | * Lotynų Amerikos džiazas
* afro-kubietiškas džiazas
 |
| Veikla | * Dainininkas
* muzikantas
 |
| Instrumentai | * Vokalas
* perkusija
 |
| Aktyvumo metai | 1928–1984 m. |

**Mačito** (*Machito*, tikrasis vardas **Fransiskas Raulis Gutjeresas Griljas**; *Francisco Raúl Gutiérrez Grillo*, 1903 m. gruodžio 3 d. – 1984 m. balandžio 15 d.) – džiazo muzikantas, kilęs iš Lotynų Amerikos. Geriausiai žinomas kaip vienas iš afrokubietiško džiazo bei salsos pradininkų. Nors tiksli muzikanto gimimo vieta nežinoma, jis užaugo Havanoje (Kuba), kartu su savo sese Grasjela, kuri neretai kartu su juo dainuodavo.

1937 m. persikėlė gyventi į Niujorką, kur 1940 m. įkūrė grupę „Afro-Cubans", kurios muzikoje kubietiškus ritmus jungė su bigbendu. Vėliau, 1975 m. pradėjo koncertuoti su daug mažesne grupe, ypač daug koncertavo Europoje. Grupėje taip pat grojo ir jo sūnus bei dukra. 1983 m. laimėjo „Grammy" apdovanojimą.

Diskografija
------------

* *Mucho Macho Machito* (1948–1949)
* *Kenya* (1957)
* *Vacation at the Concord* (1958)
* *Machito with Flute to Boot* (1959)
* *Machito at the Crescendo* (1961)
* *Machito!!!* (1983)

Išnašos
-------

1. ↑  „Obituary: Machito". *Time* (Time Inc.) **23**: 106. 1984.

Nuorodos
--------

* Machito svetainėje Last.fm
Senyvo amžiaus žmonės lietuviško šokio metu
**Senatvė** – žmogaus amžiaus tarpsnis, einantis po vidurinio amžiaus (daugiau kaip 60–70 m.). Lietuvos gyventojai laiko senu asmeniu, kuris sulaukia 70-ies metų. Kai kuriose visuomenėse neišskiriamas vidurinis amžius, todėl žmogus gali būti laukomas senu ir nuo 45 m.

Žmogaus kūnas sendamas tampa mažiau biologiškai funkcionalus, be to, jis praranda gebėjimą prisitaikyti prie metabolinio streso. Ilgainiui organizmą pradeda kamuoti ir įvairios ligos.

Industrializacijos paveiktose valstybėse senatvėje įprasta išeiti į pensiją, palikti darbovietę, turėti mažiau pareigų bei pasidžiaugti pelnytu poilsiu, tačiau tenka prižiūrėti ir anūkus. Tradicinėse visuomenėse senoliai labiau vertinami dėl per gyvenimą sukauptų žinių bei patirties, ypač visuomenėse, kuriose žinios perduodamos žodžiu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Siūlymas dirbti iki 72 metų nustebino lietuvius, o kada į pensiją norėtų kiti europiečiai?". *LRT*. 2022-10-31. Nuoroda tikrinta 2022-10-31.
2. ↑  *Amžiaus tarpsnis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-01-01.
3. 1 2  „Old age". *Britannica*. Nuoroda tikrinta 2022-05-23.
4. ↑  „Human aging". *Britannica*. Nuoroda tikrinta 2022-05-23.
| Šiaurinių Andų kultūra:Jama-Coaque |
| --- |
|  |
| Šalis | Ekvadoras (kosta) |
| Tautos |  |
| Laikotarpis | (I) VI a. pr. m. e.-V a.(II) VI-XVI a. |
|  |
|  |

**Chama-Koakės kultūra** (isp. *Cultura Jama-Coaque*) – ikikolumbinė Andų civilizacijos kultūra, gyvavusi Šiaurinių Andų Kostoje, dabartiniame Ekvadoro pajūryje, Manabi provincijos šiaurinėje dalyje (maždaug tarp dabartinių gyvenviečių *Cabo de San Francisco* ir *Bahía de Caráquez*). 

Ši kultūra klestėjo labai ilgą laiką, ir išskiriami du jos laikotarpiai. Pirmasis laikotarpis sutapo su ankstyvuoju tarpiniu (regionio vystymosi) periodu (V a. pr. m. e.-V a.). Tuo metu pietinė Chama-Koakės kaimynė buvo Bahijos kultūra, o šiaurinė - La Tolito kultūra. Antrasis laikotarpis siejamas su integracijos periodu (VI-XVI a.). Tuo metu piečiau klestėjo Mantenjo-Uankavilkos kultūra, o šiauriau gyveno indėnai Atakamai. Vietos indėnų lingvistinė priklausomybė neidentifikuota.

Bruožai
-------

Ši lokali kultūra susiformavo po Čoreros kultūros žlugimo, ir tikriausiai paveldėjo šiek tiek pastarosios bruožų. Tačiau kultūros artefaktuose jaučiama ypač didelė įtaka iš Mezoamerikos, ypač Oašakos. Nėra tiksliai žinoma, kiek kultūros atstovai buvo konsoliduoti politiškai, t. y. ar jie buvo sukūrę vieningą valstybę, tačiau greičiausiai gyveno nedidelėmis bendruomenėmis, apjungtomis religinių vadų.

Kultūra žinoma dėl savo ypač puikios keramikos, kurioje jaučiama stipri Mezoamerikos įtaka. Gali būti, kad ši įtaka regioną pasiekė jūros keliu. Rausvoka keramika labai išraiškinga savo formomis. Ji vaizduoja sumažintas šventyklas, įvairius objektus, žmonių skulptūras su smulkiausiomis drabužių ir papuošalų detalėmis. Ši keramika laikoma viena iš labiausiai išsivysčiusių ikikolumbinio Ekvadoro istorijoje.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Chama-Koakės kultūra** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Chama-Koakės kultūra (isp.) Archyvuota kopija 2010-09-11 iš Wayback Machine projekto.
* Chama-Koakės kultūra (ang.) Archyvuota kopija 2010-11-16 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŠiaurinių Andų kultūros |
| --- |
|  |
| Formavimosi laikotarpis | 
Valdivijos (XXXV-XV a. pr. m. e.) **·**  Mačaliljos (XV–IX a. pr. m. e.) **·**  Čoreros (IX-IV a. pr. m. e.) **·**  Sero Narijo (XX–VII a. pr. m. e.) **·**  Kotokoljao (XV-VI m. pr. m. e.) |  |
|  |
| Regioninis vystymasis | 
 Viku **·**  Guangalos **·**  Bahijos **·**  Chama-Koakės (I) **·**  Tumako-La Tolitos **·**  Pansaleo |
|  |
| Integracija | 
 Milagro-Kevedo **·**  Mantenjo-Uankavilkos **·**  Chama-Koakės (II) **·**  Atakamai **·**  Uankabambai **·**  Paltai **·**  Kanjariai **·**  Puruhai **·**  Kitu **·**  Karankiai **·**  Karči-Narinjo **·**  Kito karalystė (?) |

 |
| **Artemisia campestris** |
| --- |
| Dirvoninio kiečio (*Artemisia campestris*) piešinys iš olandų botaniko Adolphus Ypey 1813 m. knygos |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Astražiedžiai  *( Asteridae)* |
| Šeima: | Astriniai  *( Asteraceae)* |
| Gentis: | Kietis  *( Artemisia)* |
| Rūšis: | Dirvoninis kietis  *( Artemisia campestris)* |

 |

**Dirvoninis kietis**, arba **dirvinis kietis** (*Artemisia campestris*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos kiečių (*Artemisia*) genties augalas.

Aprašymas
---------

Daugiametis žolinis augalas, piktžolė. Užauga iki 0,20–0,80 m, kartais iki 1,20 m aukščio. Stiebų daug, jie kylantys arba prie pagrindo išlinkę, retai statūs; kieti, dažniausiai tamsiai raudoni, pliki arba apaugę trumpais, švelniais, prigludusiais plaukeliais. Lapai 4–10 cm ilgio, apatinėje stiebo dalyje kotuoti, dukart, kartais triskart plunksniškai suskaldyti į linijiškas skiltis, viršutinėje bekočiai, ištisiniai.

Graižai stiebo ir šakų viršūnėse siauri, kiaušiniški, 0,2–0,3 cm ilgio, 0,15–0,25 cm pločio, susitelkę į gana tankias varpas. Žiedų vainikėlis rausvai rudas arba rausvai geltonas. Žydi liepos–spalio mėnesiais. Vaisius – smulkus lukštavaisis be skristuko.

Panašus į šluotinį kietį; nuo kitų kiečių rūšių nesunku atskirti.

Dirvoninis kietis

Paplitimas ir augavietės
------------------------

Paplitęs Europoje, vietomis Azijoje ir Šiaurės Amerikoje, turi daug porūšių. Auga įvairaus dydžio grupėmis sausose augavietėse su reta augmenija: smėlynuose, kopose, pušynuose, sausose pievose, dykvietėse, pakelėse, šlaituose, ant geležinkelio pylimų. Lietuvoje labai dažnas.

Šaltiniai
---------

* A. Lekavičius, „Vadovas augalams pažinti", p. 315. Vilnius „Mokslas", 1989 m. ISBN 5-420-00260-4.
* *Lauka vībotne*, Sugu enciklopēdija, Latvijas daba (latv.). Nuoroda tikrinta 2020-06-21.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dirvoninis kietis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| **Kapėnų pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Kapėnų pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Kapėnų pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Kapėnai, Mažeikių raj. |
| **Direktorius(-ė)** | Irena Kuodienė |
| **Mokinių skaičius** | 67 |
| **Įkūrimo data** | 1986 m. |
| **Uždarymo data** | 2013 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 13 |

**Mažeikių rajono Kapėnų pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Mažeikių raj. Kapėnuose, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190447240. Steigėjas Mažeikių rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

1975–1988 m. veikė pradinė mokykla. 1986 m. Tučių aštuonmetė mokykla perkelta į Kapėnų gyvenvietę ir sujungta su čia veikusia pradine mokykla. 1988 m. rugsėjo 1 d. duris atvėrė nauja Kapėnų pagrindinė mokykla. XXI a. pradžioje uždaryta.

Direktoriai
-----------

* Irena Kuodienė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kapėnai. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2022-09-03).
| **Apodemus agrarius** |
| --- |
| Dirvinė pelė (*Apodemus agrarius*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Graužikai  *( Rodentia)* |
| Šeima: | Peliniai  *( Muridae)* |
| Gentis: | Dirvinės ir miškinės pelės  *( Apodemus)* |
| Rūšis: | Dirvinė pelė  *( Apodemus agrarius)* |

 |
| Binomas |
| ***Apodemus agrarius***Pallas, 1771 |
| Dirvinės pelės paplitimas |

**Dirvinė pelė** (*Apodemus agrarius*) – pelinių (*Muridae*) šeimos graužikas.

Paplitimas
----------

Paplitusi Vidurio ir Rytų Europoje, taip pat pietų Sibire: nuo Austrijos, Vokietijos vakaruose iki Baikalo rytuose. Kitas arealas driekiasi Rytų Azijoje: Rytų Kinijoje, Mandžiūrijoje, Korėjoje.

Išvaizda
--------

Kūnas 126 mm ilgio, sveria kiek virš 50 g. Dirvinė pelė šiek tiek didesnė už naminę pelę. Kailiukas šviesus, beveik smėlio spalvos, išilgai nugaros eina tamsus, beveik juodas 2 mm pločio ruoželis. Uodega sudaro apie 70 proc. kūno ilgio (~90 mm).

Ekologija
---------

Lietuvoje dažna. Gyvena javų laukuose, paupiuose, grioviuose. Kasa nesudėtingus urvelius. Žiemoja dažnai šiaudų kūgiuose, sandėliuose ir kitose patalpose.

Maitinasi žaliosiomis augalų dalimis, šaknimis, sėklomis, riešutais, uogomis, vabzdžiais. Žemės ūkio kenkėjas. Per metus veda 3–5 vadas, vidutiniškai po 6 jauniklius. Pouliacija labai svyruoja nuo oro sąlygų (pvz. sumažėja dėl vasaros liūčių, ankstyvų šalnų).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kaneko, Y.; Kryštufek, B.; Zagarondnyuk, I.; Vohralík, V.; Batsaikhan, N.; Avirmed, D. & Sukhchuluun, G. (2008). „Apodemus agrarius". *IUCN Red List of Threatened Species*. 2008
2. 1 2  AgroAtlas: Pests. Apodemus agrarius Pallas. – Black-Striped Field Mouse. *Agroatlas.ru*.
Chamar Dabanas Kamensko rajone, Buriatijoje
**Chamar Dabanas** (rus. *Хамар-Дабан*) – kalnagūbris Rusijoje, Pabaikalėje, į pietus nuo Baikalo ežero ir Tunkino įdubos. Ilgis 420 km, aukštis iki 2995 m. Būdingas vidutinkalnių reljefas. Kalnai sudaryti iš kristalinių skalūnų, gneisų, bazalto; daug granitinių intruzijų. Viena iš aukščiausių (2090 m.) šio kalnagūbrio viršukalnių yra Čerskio viršūnė, pavadinta garsaus lietuvių 1863 m. sukilėlio, o vėliau tremtinio ir mokslininko Jono Čerskio vardu.

Šiauriniuose šlaituose auga kėnių ir kedrų miškai, pietiniuose – pušų ir maumedžių taiga su miškastepių ir stepių plotais. Aukštesniame nei 2000 m aukštyje prasideda kalnų tundra. 

Chamar Dabano gamta saugoma Baikalo biosferos draustinyje. Gausu ežerų (Sobolino, Čiortovo, Patovo ir kt.), sraunių, slenkstėtų upių (Utulikas, Snežnaja, Temnikas, Chara Murinas).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 465
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kapujos kunigaikštystė** (it. *Principato di Capua*; lot. *Principatus Capuae*) – feodalinė valstybė Pietų Italijoje (Kampanijos regiono šiaurėje), kurią įkūrė labgobardų kilmės dinastija.

Lombardų valstybė
-----------------

Nuo VI a. kunigaikštystės teritoriją valdė langobardiška Benevento kunigaikštystė, ir Kapuja buvo vienas iš stipriausių jos miestų. Aplink jį suformuota teritorinė valda, valdoma gastaldų, viena iš 33, sudariusių Beneventą. 839 m. dalis Benevento atsiskyrė kaip Salerno kunigaikštystė. Maždaug tuo metu Kapujos miestą nusiaubė saracėnai, ir jis atstatytas kitoje vietoje. Vietiniai gastaldai tapo vis stipresni, todėl Pandonas galiausiai pasiskelbė nepriklausomu nuo Salerno 862 m. Tai ir laikoma valstybės įkūrimu.

Pirmuosius kunigaikštystės dešimtmečius žymėjo kovos dėl valdžios, tačiau 887 m. Atenulfas pasiekė stabilumo. Jis ne tik įtvirtino valdžią valstybėlės viduje, bet ir sudarė sąjungą su graikų dominuojamais Neapoliu ir Gaeta. Be to, jis ir jo palikuonys siekė dinastinių sąjungų su kitomis langobardų valstybėlėmis: Beneventu, Salernu ir Spoletu. Trumpam tai pavyko padaryti Pandulfui, kuris 969 m. užvaldė Beneventą, 978 - Salerną, o 981 - Spoletą. Iš karto po jo mirties valdos vėl padalintos tarp jo sūnų.

Kapujos naujas suklestėjimas siejamas su trimis Pandulfo IV valdymais XI a. pirmoje pusėje. Šis valdovas bandė sudaryti sąjungą su graikiškomis pajūrio hercogystėmis ir gauti tinkamą priėjimą prie jūros. Jo valdymą žymėjo nuolatiniai konfliktai su dvasininkais bei kitomis langobardų valstybėmis, todėl tiek valstybė, tiek miestas silpo.

Normanų valda
-------------

Nuo 1029 m. šalia Kapujos egzistavo Aversos grafystė - pirmoji valdą, kurią užvaldė normanai pietų Italijoje. Vėliau normanų įtaka ir valdos Italijos pietuose didėjo. Pasinaudodamas Kapujos nusilpimu 1058 m. Aversos grafas Ričardas užėmė Kapujos kunigaikštystę, paversdamas ją normanų valdoma valstybe. Ji tapo galinga žaidėja vidurio Italijoje, sugebėjusia konkuruoti su popiežiais ir netgi pasiglemžti dalį Popiežiaus valstybės. Tokiu būdu Kapuja tapo pagrindine konkurente kitai normanų valstybei - Apulijos ir Kalabrijos hercogystei.

Po Jordano I mirties 1090 m. prasidėjo įpėdinystės krizė, nes vietos gyventojai nenorėjo normanų kilmės valdovo ir iškėlė langobardų kilmės Lando IV. Normanų valdžia atkurta tik su Apulijos hercogo pagalba, kas įtraukė Kapują į Apulijos orbitą. Iki 1155 m. valstybė galutinai prijungta prie Sicilijos karalystės.
| Kapčiamiesčio žydų kapinės |
| --- |
| Kapinių vaizdas iš šiaurės vakarų pusės |
| 

Kapčiamiesčio žydų kapinėsKapčiamiesčio žydų kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°00′33″š. pl. 23°39′10″r. ilg.﻿ / ﻿54.009063°š. pl. 23.652811°r. ilg.﻿ / 54.009063; 23.652811Koordinatės: 54°00′33″š. pl. 23°39′10″r. ilg.﻿ / ﻿54.009063°š. pl. 23.652811°r. ilg.﻿ / 54.009063; 23.652811 |

 |
| Vieta | Lazdijų rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Kapčiamiesčio seniūnija |
| Plotas | 0,34 ha |
| Naudotas | XVIII a. – 1941 m. |
| Registro Nr. | u. k. 20815 (L129) |

**Kapčiamiesčio žydų senosios kapinės** (regioninio reikšmingumo lygmens registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas – 20815, senas vertybės kodas – L129) – neveikiančios žydų bendruomenės kapinės Lazdijų rajono savivaldybėje, Kapčiamiestyje, Mechanizatorių gatvės dešinėje pusėje, Niedos upės (Kapčiamiesčio hidroelektrinės tvenkinio) kairiajame krante.

Stelos kapinių pietrytinėje dalyje

Vieta
-----

Įrengtos upės (tvenkinio) pakrantėje stūksančios aukštumos kyšulyje, apaugusios pušynu. Keturkampio plano, aptvertos medine tvora, kuri šiaurės vakaruose – horizontalių lentų, o likusioje dalyje – statinių. Tvoros perimetras 239 m, kraštinių ilgis: šiaurės vakaruose – 72 m, rytuose – 69 m, pietuose – 45 m, pietvakariuose – 53 m. Ties pietvakarinės dalies viduriu įrengti dvivėriai vartai, prie kurių pritvirtinta ažūrinė Dovydo žvaigždė. 

Memorialinis akmuo
Šiaurės vakarinėje dalyje ant betoninio pamato pastatytas plokščias, stačiakampio pavidalo, rudos spalvos, stambiagrūdžio, skaldyto granito paminklas. Jo priekinė plokštuma nušlifuota, joje iškalta Dovydo žvaigždė ir užrašas jidiš ir lietuvių kalba, skelbiantis: „Senosios žydų kapinės. Tebūnie šventas mirusiųjų atminimas".

Į rytus ir pietryčius nuo paminklo kapinių paviršius link kraštų žemėja. Teritorijoje išlikę apie 70 įvairaus dydžio ir formų granito ir lauko akmenų antkapinių paminklų su epitafijomis hebrajų rašmenimis. Daugiausia jų yra rytiniame ir pietrytiniame kapinių pakaštyje.

Teritorijos plotas – 3481 m².

Istorija
--------

Kapinės įrengtos XVIII a. pab. Seniausia išlikusi stela datuojama 1843 m.

1996 m. kapinės registruotos Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąraše (kodas L129), 2005 m. paskelbtos valstybės saugoma kultūros vertybe regioninio reikšmingumo lygmens kultūros paveldo objektu, turinčiu memorialinį vertingųjų savybių pobūdį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kapčiamiesčio miestelio žydų senosios kapinės, Mechanizatorių g. 1B, Kapčiamiestis, Kapčiamiesčio sen. Lazdijų r. sav.[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* „Kapčiamiesčio miestelio žydų senosios kapinės". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2016-06-08.
* International Jewish Cemetery Project Archyvuota kopija 2016-08-15 iš Wayback Machine projekto.
* Kapčiamiesčio žydų kapinės - Kapciamiestis Jewish Cemetery

Nuotraukos
----------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Sonchus arvensis** |
| --- |
| Dirvinė pienė (Sonchus arvensis)Dirvinė pienė (*Sonchus arvensis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Astriniai  *( Asteraceae)* |
| Gentis: | Pienė  *( Sonchus)* |
| Rūšis: | Dirvinė pienė  *( Sonchus arvensis)* |

 |

**Dirvinė pienė** (*Sonchus arvensis*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų rūšis. Paplitusi vidutinių platumų srityje visame pasaulyje.

Augalas daugiametis, stačiu, 60-150 cm aukščio stiebu. Šaknis liemeninė, iki 50 cm ilgio. Lapai minkšti, netaisyklingu lapakraščiu, be lapkočių. Žiedynas – geltonas, 4-5 cm skersmens graižas. Žiedai susitelkę stiebo viršūnėje. Nužydėję subrandina baltus skristukus.

Dirvinė pienė – įkyri piktžolė. Auga lankose, krūmynuose, pasėliuose, daržuose. Mėgsta sunkokus, drėgnus dirvožemius. Lengvai pasidaugina šaknimis ir jų liekanomis. Pieniškos augalo sultys nuodingos.

* GraižasGraižas
* SkristukaiSkristukai
* Augavietė (Suomija)Augavietė (Suomija)
**Administracinė teisė** – viešosios teisės šaka; sistema teisės normų, reglamentuojančių viešojo administravimo subjektų statusą, kompetenciją, jų visuomeninius santykius su viešosios bei privatinės teisės subjektais bei jų tarpusavio santykius.

Bendroji ir specialioji administracinė teisė
--------------------------------------------

Gali būti skiriam bendroji ir specialioji administracinė teisė. Bendroji administracinė teisė apima visų administracinės teisės pošakių normas. Ji nustato, kad yra administracinės teisės subjektas, įtvirtina bendruosius administracinės teisės principus. Specialioji (arba ypatingoji) – teisės normos, apimančios specifinę viešojo administravimo sritį (pvz. statybos teisė).

Pošakiai
--------

Administracinės teisės pošakiai - aplinkos teisė (ekologinė t.), statybos teisė, savivaldos teisė, policijos teisė, užsieniečių teisė, ūkio valdymo teisė ir kt. Kai kurie teisės pošakiai gali būti laikomi savarankiškomis teisės šakomis (pvz. mokesčių teisė, kuri paprastai yra priskiriama ūkinei teisei bei specialiajai administracinės teisės daliai).

Lietuvos administracinė teisė
-----------------------------

Lietuvoje pamatinis administracinės teisės aktas – LR viešojo administravimo įstatymas. Lietuvoje veikia specializuoti 2 pakopų administraciniai teismai (apygardų teismai bei LVAT). Jų veiklą reguliuoja LR administracinių bylų teisenos įstatymas (iki kol bus priimtas bei įsigalios LR administracinio proceso kodeksas).
Administracinę teisę Lietuvoje tiria VU, MRU, VDU, Teisės instituto mokslininkai.

Administracinės teisės mokslas
------------------------------

*Pagrindinis straipsnis – Administratyvistika*.
Administracinės teisės mokslas (administratyvistika) – teisės mokslo (teisėtyros) šaka, tirianti administracinę teisę. Artima viešojo administravimo mokslams.

Lietuvoje administracinės teisės mokslą plėtoja:

* VU Teisės fakulteteto Viešosios teisės katedra
* Mykolo Romerio universiteto Teisės fakulteto Administracinės teisės ir proceso katedra
* VDU Teisės fakulteto Viešosios teisės katedra
* Teisės instituto Teisinės sistemos tyrimo skyrius.

Literatūra
----------

* Ieva Deviatnikovaitė. Administracinė teisė: kategorijos, apibrėžimai, užduotys (mokomoji knyga), 216 p. Vilnius: Justitia, 2009.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Šis straipsnis aprašo drugių šeimą. Apie karinį laipsnį –* Admirolas (laipsnis).

| **Vanessa atalanta** |
| --- |
| Admirolas (Vanessa atalanta)Admirolas (*Vanessa atalanta*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Drugiai  *( Lepidoptera)* |
| Šeima: | Pleštekės  *( Nymphalidae)* |
| Gentis: | *Vanessa*  *( Vanessa)* |
| Rūšis: | Admirolas  *( Vanessa atalanta)* |

 |
| Binomas |
| ***Vanessa atalanta***Linnaeus, 1758 |

**Admirolas** (*Vanessa atalanta*) – pleštekių (*Nymphalidae*) šeimos drugys, 55-60 mm dydžio, juodai rusvas, priekiniai sparnai su raudona skersine juosta ir baltomis dėmėmis viršūnėje. Užpakaliniai sparnai juosvi su raudonu išoriniu pakraščiu. Į Lietuvą drugiai atskrenda birželio pradžioje iš Šiaurės Afrikos. Rugpjūčio antroje pusėje ir rugsėjo mėnesį pro Lietuvą traukia į pietus šiauriniai drugiai. Tada jie aplanko darželius, geria prarūgusią medžių sulą. Dažnesni prie sodybų, kur gausu dilgėlių. 

Vikšrai pasirodo VI-VII mėn. Jie gyvena tarp susuktų dilgėlių lapų. Lėliukė ruda, su spindinčiomis dėmėmis ir buku galvos gumburu.

Galerija
--------

* AdmirolasAdmirolas
* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Admirolas (drugys)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  *Gitana Akmanavičiūtė*  |
| --- |
|  |
|  |
| Pilnas vardas | Gitana Akmanavičiūtė |
| Gimė | 1986 m. kovo 12 d. (37 metai)Kaunas |
| Atstovauja (-vo) | Lietuvos vėliava Lietuva |
|  |
| Treneriai | Remigijus Kančys Vaidas Žlabys |
| Klubas | Origami Runners |
|  |
|  |
| Kiti titulai | Lietuvos čempionė |
| World Athletics profilis: |  |

**Gitana Akmanavičiūtė** (g. 1986 m. kovo 12 d.) – lietuvių lengvaatletė, vidutinių ir ilgų nuotolių bėgikė, ultramaratonininkė, Lietuvos čempionė. Lietuvos 100 km bėgimo čempionė ir rekordininkė.

Sportinė veikla
---------------

2017 m. „Citadele Kauno maratone" ji buvo greičiausia tarp lietuvių moterų (3:01:30) ir tai bėgikei garantavo 2017 m. Lietuvos čempionės titulą. 2019 metais tapo pirmąja istorijoje šalies bekelės bėgimo čempionato nugalėtoja. 2020 m. Tarptautiniame Vilniaus 100 km bėgime G. Akmanavičiūtė tapo moterų čempione, distanciją įveikdama per 7 val. 38 min. 58 sek.; ji 55 minutėmis pagerino nuo 2000 m. Aušrai Kavaliauskienei priklausiusį Lietuvos rekordą.

2021 m. 98-ajame Lietuvos lengvosios atletikos čempionate Palangoje Gitana Akmanavičiūtė pirmą kartą debiutavo 10000 metrų bėgime stadione ir įveikusi nuotolį per 38:11.63 (asmeninis rekordas) užėmė antrąją vietą.

2021 m. tarptautiniame „Rimi Vilniaus maratone", kuris taip pat buvo ir Lietuvos čempionatas, Gitana Akmanavičiūtė maratono distanciją įveikė per 2:54:41 (asmeninis rekordas), užėmė pirmąją vietą bei tapo šalies čempione.

2023 m. gegužės 14 d. Vilniuje pagerino sau pačiai priklausiusį 100 km Lietuvos rekordą, šį atstumą nubėgdama per 7 val. 34 min. 05 sekundes.

Šaltiniai
---------

1. ↑  100 km bėgimo Lietuvos bėgikų statistika.
2. ↑  „Lietuvos maratono čempionai varžybose nori kuo didesnės konkurencijos", Delfi.lt. Nuoroda tikrinta 2021-03-01.
3. ↑  „Istorinius Lietuvos bekelės bėgimo čempionų titulus iškovojo Žlabys ir Akmanavičiūtė", Delfi.lt. Nuoroda tikrinta 2021-03-01.
4. ↑  „Tarptautiniame Vilniaus 100 km bėgime krito Lietuvos ir Suomijos rekordai", Delfi.lt. Nuoroda tikrinta 2021-03-01.
5. ↑  *LIETUVOS ČEMPIONATAS: PIRMOJI DIENA*, lengvoji.lt. Nuoroda tikrinta 2021-06-27.
6. ↑  *Vilniaus maratone Lietuvos čempionų titulus iškovojo L.Tarasevičius ir G.Akmanavičiūtė*, Sportas.lt, 2021-09-12. Nuoroda tikrinta 2021-09-13.
7. ↑  „Akmanavičiūtė pagerino jai pačiai priklausiusį Lietuvos 100 km bėgimo rekordą", lrt.lt. Nuoroda tikrinta 2023-05-14.
Krymo chanatas
Krymo chanų herbas
**Girėjai** (krym. گرايلر) – Krymo chanato chanų dinastija, valdžiusi 1443–1783 m. 1475–1774 m. Turkijos vasalai. Sostinės Čufut–Kale ir Bachčisarajus.

Istorija
--------

Dinastijos pradininkas Chadži-Girėjus (manoma, gimęs Trakuose) Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei padedant 1443 m. tapo Krymo chanu. Valdant jo sūnui Mengliui Krymo chanatas 1475 m. tapo Turkijos vasalu, o 1502 m. Maskvai padedant sunaikino Didžiąją ordą.

Lietuvos atžvilgiu Girėjai vykdė permainingą politiką: sudarinėjo sąjungas su LDK prieš Maskvą ir priešingai. Devletas I Girėjus nuolat kariavo su Rusija, 1571 m. sudegino Maskvą. Krymo chanatą 1783 m. prijungus prie Rusijos paskutinis Šahinas Girėjus atsisakė sosto, išvyko į Rusiją, vėliau į Turkiją, kur buvo nužudytas.

Žymiausi Girėjai
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| **Vardas** | **Valdymo metai** |
| Chadži-Girėjus | 1443-1466 m. |
| Menglis Girėjus | 1468-1515 m. |
| Muhamedas Girėjus | 1515-1523 m. |
| Sahibas Girėjus | 1533-1551 m. |
| Devletas I Girėjus | 1551-1577 m. |
| Muhamedas II Girėjus | 1577-1584 m. |
| Džanibekas Girėjus | 1610-1621 ir 1627–1635 m. |
| Islamas III Girėjus | 1644-1654 m. |
| Muhamedas IV Girėjus | 1654-1655 m. |
| Selimas Girėjus | 1671-1678, 1684–1691 ir 1692–1699 m. |
| Devletas II Girėjus | 1699-1724 m. (su pertraukomis) |
| Šahinas Girėjus | 1778-1783 m. |
|

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Aukso orda** |  **Krymo chanai**1443-1783 | Po to:**Rusijos imperija** |

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Girėjai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 700 psl.

Nuorodos
--------

* Hansaray.org.ua
* Girėjų chanai Archyvuota kopija 2005-06-16 iš Wayback Machine projekto.
| Admiralitetas*Admiralty* |
| --- |
|  |
|  |
| **Įkurta** | 1707 m. |
| **Panaikinta** | 1964 m. |
| **Trumpinys** |  |
| **Tipas** | Ministerija |
| **Agentūros pirmtakė** |  |
| **Jurisdikcija** | Didžiosios Britanijos vyriausybė |
| **Būstinė** | Vaitholas, Londonas |
| **Metinis biudžetas** | {{{Metinis biudžetas}}} |
| **Vadovas** | Pirmasis Admiraliteto lordas |
| **Pavaduotojas** | {{{Pavaduotojas}}} |
| **Darbuotojų skaičius** |  |
| **Narių skaičius** | {{{Narių skaičius}}} |
| **Biudžetas** | {{{Biudžetas}}} |
| **Aukštesnioji agentūra** | {{{Aukštesnioji}}} |
| **Tinklalapis** |  |
| 
Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Admiralitetas** (angl. *Admiralty*) – buvęs Didžiosios Britanijos vyriausybės departamentas, karinių jūrų pajėgų aukščiausioji valdymo institucija. Veikė 1690–1964 m. atitiko Jūrų ministeriją. 1964 įkūrus Gynybos ministeriją tapo Gynybos tarybos Admiraliteto valdyba.

Istorija
--------

Admiraliteto valdybos posėdis, XIX a. pr. graviūra
Iš pradžių Anglijos kariniam jūrų laivynui vadovavo Anglijos lordu admirolu vadinamas valstybės pareigūnas. XVIII a. pradžioje jo funkcijos perduotos Admiraliteto valdybai (*Board of Admiralty*). Valdyba rėmėsi karališkosios prerogatyvos teise, jos veiklos nereglamentavo ir neapribojo joks teisės aktas, išskyrus Karinio jūrų laivyno drausmės įstatymą. Visi valdybos nariai dalinosi bendra ir lygia atsakomybe, tačiau 1869 m. valdybos įsakymu pirmajam Admiraliteto lordui suteikti viršesni įgaliojimai. Pats lordas buvo tiesiogiai atsakingas Parlamentui. Admiralitetas nuo kitų Didžiosios Britanijos tarnybinių įstaigų skyrėsi tuo, kad veikė kaip operatyvinė institucija, kartais išduodanti tiesioginius įsakymus laivams jūroje. XX a. Admiralitetui vadovavo 10 narių valdyba, kurioje paprastai būdavo 3 Parlamento atstovai, 6 karo laivyno karininkai ir 1 sekretorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Admiralitetas*, Visuotinė lietuvių enciklopedija, 2019-01-10. Nuoroda tikrinta 2023-05-27.
2. ↑  *Admiralty*, Britannica.com. Nuoroda tikrinta 2023-05-27.
| Gisela Hahn |
| --- |
|  |
| 1972 m. |
|  |
| Tikras vardas | Gisela Drenkhan |
|  |
| Gimė | 1943 m. gegužės 13 d. (79 metai)  Vombžeznas, dab. Lenkija |
|  |
| Šalis |  Vokietija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
| Aktyvumo metai | 1964– |
| Užsiėmimas | aktorė |
| Žymesni vaidmenys |
| Sara  Mano vardas Trejybė (1970 m.) |
|  |
|  |

**Gisela Han** (vok. *Gisela Hahn*; g. 1943 m. gegužės 13 d. Vombžeznas) – vokiečių aktorė, gimusi Vakarų Prusijos teritorijoje, dabartinėje Lenkijoje.

Biografija
----------

Baigiantis karui, šeima pasitraukė į Hamburgą, vėliau apsistojo nedideliame Visselhövede miestelyje, kur Gisela ir užaugo.

Baigusi mokyklą, 1963 m. ji išvyko į Miuncheną, kur įsidarbino gydytojo padėjėja, o uždirbtus pinigus skyrė privačioms dainavimo ir vaidybos pamokoms. Gavusi pirmuosius vaidmenis teatre, ji pasirinko Han pseudonimą.

Nuo 1964 m. Gisela tapo pastebima kino filmuose, o 1970 m. persikėlė gyventi į Romą bei sėkmingai vystė karjerą šios šalies kine. Grįžo į Vokietiją 1983 m.

Dalinė filmografija
-------------------

* Mano vardas Trejybė (1970)
* Visuotinis gėdos jausmas (1976)
* Seminaristė (1976)
* Džo Bananas (1982)

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gisela Hahn** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Die Angabe „Brisen, Tschechoslowakei" bei filmportal.de ist falsch, siehe Interview.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Miliacka |
| --- |
| Miliacka Sarajeve Miliacka Sarajeve |
| **Ilgis** | 35,9 km |
| **Baseino plotas** | 703,6 km² |
| **Ištakos** | Jahorina |
| **Žiotys** | Bosna |
| **Šalys** | Bosnija ir Hercegovina |

**Milacka** (bosn. *Miljacka*, serb. *Миљацка*) – upė Bosnijoje ir Hercegovinoje; Bosnos kairysis intakas. Prasideda netoli Palės miesto, Jahorinos kalnuose. Susidaro ties Dovlidžių kaimu susiliejus dviem upokšniams: Paljanka Miliackai (12,9 km) ir Moraniskos Miliackai (20,5 km). Teka į vakarus ir šiaurės vakarus, prateka šalies sostinę Sarajevą. Įteka į Bosną ties Butilės kaimu.

Per upę įrengta daugiau nei 10 tiltų. Žymiausi: Eifelio tiltas, suprojektuotas garsaus prancūzų architekto Gustavo Eifelio ir Principo tiltas, ant kurio 1914 m. birželio 28 d. Gavrilas Principas nušovė austrų princą Francą Ferdinandą ir davė pretekstą I pasauliniam karui.
| **Adolfas Beticherisvok. *Adolf Bötticher, Boetticher*** |
| --- |
| Gimė | 1842 m. gruodžio 12 d.Blumenbergas prie Potsdamo |
| Mirė | 1901 m. birželio 9 d. (58 metai)Varnikai prie Rūsių, dab. rus. *Svetlogorsk*, Kaliningrado sritis |
|  |
| Veikla | Vokietijos archeologas, menotyrininkas, paminklosaugininkas. |

**Adolfas Beticheris** (vok. *Adolf Bötticher, Boetticher*, 1842 m. gruodžio 12 d. Blumenbergas prie Potsdamo – 1901 m. birželio 9 d. Varnikai prie Rūsių, dab. rus. *Svetlogorsk*, Kaliningrado sritis) – Vokietijos archeologas, menotyrininkas, paminklosaugininkas.

Biografija
----------

1865-1868 studijavo Berlyno statybos akademijoje. Nuo 1875 Graikijoje dalyvavo archeologiniuose kasinėjimuose. Grįžęs 1879-1882 leido savaitraštį architektams ir inžinieriams. Nuo 1883 m. Karaliaučiaus universiteto profesorius. Nuo 1891 m. Rytprūsių kultūros paminklų saugotojas. Parengė ir Karaliaučiuje 1891–1898 išleido 8 tomų veikalą „Rytprūsių provincijos statybos ir meno paminklai", jo t. 1-7 gausiai iliustruoti. 1899 Vilhelmas Šimelpfenigis parengė 9 tomą – „Vardų ir vietovardžių rodyklė". Leidinys turi didele išliekamąją vertę – beveik visi jame aprašyti Prūsijos bei Mažosios Lietuvos architektūros ir meno paminklai per karus ir sovietmečiu sunaikinti.

Bibliografija
-------------

* Olimpas, šventė ir jos vieta (*Olimpia, das fest und seine Stätte*), studija, 1883, 1886
* Graikijos vieškeliuose (*Auf griechischen Landstrassen*), studija, 1884
* Atėnų akropolis (*Die Akropolis von Athen*), 1888.
* Rytprūsių provincijos statybos ir meno paminklai (*Die Bau und Kunstdenkmäler der Provinz Ostpreussen*): t. 1 Semba, t. 2 – Notanga, t. 3 – Aukštutinė Prūsija, t. 4 – Varmė, t. 5 – Lietuva, t. 6 – Mozūrija, t. 7 – Karaliaučius, t. 8 – papildymai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Raudeliūnas. *Adolfas Beticheris*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 395 psl.
Keleiviai lipantys į perpildytą traukinį Indonezijos sostinėje Džakartoje. Daugelis jų be bilieto (2012 m.).
Pakibęs keleivis ant tramvajaus (Rusijoje)
**Keleivis be bilieto**, *šnek.* **„zuikis"** – keleivis, nesumokantis už savo kelionę transporto priemonėje (autobuse, traukinyje, laive, lėktuve ir kt.). Keleiviai už važiavimą be bilieto paprastai baudžiami įvairaus dydžio piniginėmis baudomis. Dėl keleiviniu transportu nelegaliai keliaujančių asmenų įvairių kraštų vežėjai patiria milijoninius nuostolius.

Nelegalūs keleiviai rizikuoja savo gyvybėmis, jei bando keliauti ne įprastu būdu, o pakibę virš transporto priemonių ar įsitaisę krovinių konteineriuose ir pan. Pasitaiko bandančių slapta keliauti net orlaivio važiuoklėje. 1947–2007 m. pasaulyje iš 74 bandymų keliauti po lėktuvo ratais, tik 14 iš 74 žmonių išgyveno.

Keleivių be bilieto skaičius
----------------------------

Važiuojančių be bilieto keleivių skaičius Europos šalyse yra apylygis. Europos „zuikių" vidurkis – 4,2 proc. Lietuva šioje srityje pernelyg neišsiskiria – manoma, jog be bilieto čia važinėjasi apie 3-4 proc. keleivių. Daugiausia „zuikių" sugaunama Italijoje – 5,4 proc. Dažniausiai be bilieto šioje šalyje važinėjasi jaunuoliai iki 30 metų, kilę iš Pietų Italijos. Antrąją vietą Europoje pagal be bilieto važiuojančiųjų skaičių užima Prancūzija, o labiausiai disciplinuoti keleiviai – Madride, Kopenhagoje bei Porte.

Kontrolė
--------

Keleivių be bilieto kontrolę vykdo mobiliosios kontrolierių brigados, privačios saugos tarnybos. Tokių keleivių skaičių siekiama sumažinti įvairiomis priemonėmis, pvz. įlipti į viešąjį transportą numatomos tik vienerios, priekinės durys. Įdiegus elektroninių bilietų sistemą, beveik nebelieka vadinamųjų „budėtojų" – keleivių, laukiančių, kol galės pasižymėti bilietą įlipus kontrolieriams, nes transporto priemonės vairuotojas blokuoja komposterius. Naudojant išmaniąsias technologijas, daviklių pagalba gali būti stebimas kiekvienas įlipęs ir išlipęs keleivis (tai nėra sudėtinga, kai tėra vienerios durys). Ši sistema tuo pačiu siunčia informaciją apie kiekvieną įvairaus tipo bilieto pardavimą ir jo pažymėjimą ir įspėja, jei nesutampa keleivių srautų ir pažymėtų bilietų skaičiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Body found in wheel well of Boeing 747 jet at SFO – Inside Bay Area Archyvuota kopija 2010-04-18 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Ar įmanoma išgaudyti „zuikius"?

Nuorodos
--------

* youtube.com / Rare Meter Gauge & Broad Gauge Train crossing / Ekota Express Train & Dewanganj Express Train, ~2017 m.
* youtube.com / Most Crowded Train in the World- Bangladesh Railway (labiausiai perpildyti pasaulio traukiniai - Bangladešo geležinkeliai). Bangladešo gyventojai keliaujantys traukiniu į metinį musulmonų susibūrimą, 2018 m.
* alfa.lt / „Zuikių" medžioklė keleivių kontrolierių akimis
* ebus.lt / Kas trečias Rygos keleivis – „zuikis"
* anglija.today / Lėktuvo keleivis be bilieto nukrito ant pastato Vakarų Londone stogo Archyvuota kopija 2016-12-29 iš Wayback Machine projekto.
| **Giršas Ošerovičius** |
| --- |
| Gimė | 1908 m. birželio 18 d.Panevėžys, Rusijos imperija |
| Mirė | 1994 m. birželio 6 d. (~86 metai)Tel Avivas, Izraelis |
|  |
| Veikla | Poetas |

**Giršas Ošerovičius** (1908 m. birželio 18 d. Panevėžyje, Rusijos imperija – 1994 m. birželio 6 d. Tel Avive, Izraelis) – poetas.

Biografija
----------

Gimė 1908 m. birželio 18 d. Panevėžyje. 1928 m. baigė Panevėžio žydų gimnaziją. 1933 m. teisės studijas Kauno Vytauto Didžiojo universitete. Studijų metais jidiš kalba pradėjo rašyti poemas, 1940 m. išleido eilių rinkinį *Panevėžys*. Per II pasaulinį karą evakuavosi į Almatą, pasibaigus karui apsigyveno Vilniuje, tačiau 1949 m. už tariamą antisovietinę nacionalistinę-sionistinę veiklą suimtas ir ištremtas. 1956 m. buvo reabilituotas ir grįžo į Vilnių. 1971 m. išvyko gyventi į Izraelį. 1974 m. parašė poezijos knygą „Main Ponevež", išleista jidiš ir hebrajų kalbomis. Priklausė Izraelio rašytojų ir žurnalistų rašančių jidiš kalba sąjungai. Mirė 1994 m. birželio 6 d. Tel Avive.

Nuorodos
--------

* Eilėraščiai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija Archyvuota kopija 2014-10-23 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Chalilis Džibranas** |
| --- |
| 170 |
| Džibranas 1913 m. |
| Gimimo vardas | Jubrān Khalīl Jubrān |
| Gimė | 1883 m. sausio 6 d.Bišaris, Osmanų imperija |
| Mirė | 1931 m. balandžio 10 d. (48 metai)Niujorkas, JAV |
| Tautybė | libanietis |
|  |
| Veikla | poetas, rašytojas, dailininkas, skulptorius, filosofas |
|  |
|  **Vikiteka** | Chalilis Džibranas |
| Parašas |
|  |

**Chalilis Džibranas** (gimė kaip ***Džubranas Chalilis Džubranas*** arab. جبران خليل جبران = *Jubrān Khalīl Jubrān*; g. 1883 m. sausio 6 d. – m. 1931 m. balandžio 10 d.) – žymus Libano rašytojas, poetas, dailininkas.

Gimė katalikų maronitų šeimoje Bišario miestelyje, šiaurės Libane (tuo metu – Osmanų imperija). 1895 m. Džibranas su šeima emigravo į JAV. Apsigyveno Bostone, ten per klaidą užregistruotas kaip ***Kahlilas Džibranas*** (*Kahlil Gibran*). Ten lankė meno mokyklą. Vėliau Džibranas buvo grįžęs į Libaną, kur mokėsi literatūros.

1904 m. Chalilis Džibranas Bostone surengė pirmąją savo meno parodą. 1908 m. Paryžiuje studijavo meną. Savo kūrinius pradžioje rašė arabiškai, bet nuo 1918 m. rašė daugiausia angliškai.

Mirė 1931 m. Niujorke dėl tuberkuliozės ir kepenų cirozės. 1932 m. jo palaikai perlaidoti Mar Sarkio vienuolyne (dabar Džibrano muziejus) gimtajame Bišaryje.

Chalilio Džibrano kūryboje proza persipina su poezija, gausu metaforų, simbolizmo. Kūriniuose didelis dėmesys skiriamas dvasiniams ieškojimams, meilei, naudojami įvairių religijų simboliai. Žymiausias jo kūrinys – „Pranašas", sudarytas iš 26 poetinių esė apie svarbiausius žmogaus gyvenimo klausimus (meilę, mirtį, tikėjimą, laisvę, darbą ir t. t.). Ši knyga išleista daugiau nei 40 kalbų ir susilaukė didelio populiarumo JAV (ypač kilus kontrakultūriniams judėjimams).

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Chalilis Džibranas***
|  |
| --- |
| Kelias namo |
|  |
| Režisierius (-iai) | Kristina Kunčinaitė |
| Vaidina | Nijolė NarmontaitėLiubomiras LaucevičiusAdrija ČepaitėSaulius BalandisMindaugas CapasLiubomiras LaucevičiusRidas JasiulionisDalia MorozovaitėŠarūnas Banevičius |
| Kilmės šalis |  Lietuva |
| Sezonų skaičius | 1 |
| Gamyba |
| Prodiuseris (-iai) | Rolandas Skaisgirys |
| Trukmė | 25 minutės |
| Gamybos kompanija | Videometra |
| Transliacija |
| Originalus kanalas | TV3 |
| Originalus laikotarpis | 2011 m. |

**Kelias namo** – 2011 m. vasario 3 d. per TV3 pradėtas rodyti lietuviškas serialas, išsiskiriantis didesniu dėmesiu ekologijai. Prodiuserių kompanija „Videometra" sukūrė serialą, gavusi Europos regioninės plėtros fondo ir Lietuvos aplinkos ministerijos finansinę paramą.

Tema
----

Surinkta profesionalių aktorių komanda seriale rodo tradicinius konfliktus, kylančius vieniems norint saugoti gamtą, o kitiems į tai numojant lengva ranka. Serialo herojai kovoja su miškų teršėjais, brakonieriais ir neteisėtomis statybomis.

Siužetas
--------

Serialo pavadinimas – daugiaprasmis. Tai ir sūnaus sugrįžimas į gimtinę, ir neištikimos žmonos kelias namo, ir kelias į gamtą, kuria visi privalo rūpintis. „Kelias namo" pasakoja istoriją apie kelias skirtingas šeimas, narplioja ne tik asmeninių santykių, meilės trikampių ir prieštaringų jausmų peripetijas, bet ir atkreipia dėmesį į ekologines problemas.

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Pagrindinių įvykių sūkuryje atsiduria nacionalinio parko direktorius Bertulis, sąžiningai atsidavęs gamtai. Kai direktorių ant menčių paguldo liga, jo darbus perima jaunesnysis sūnus, prestižinius mokslus Anglijoje baigęs Gintas. Suaugusių vyrų gyvenimus tvarko mama – rūpestinga, iki įkyrumo gera moteriškė. Visai kitokia yra Kvedaro šeima. Jos nariai trokšta gauti Europos Sąjungos pinigų, atsiplėšti žemės iš nacionalinio parko. Niekur nedirbantis Kvedaro sūnus Paulius ruošiasi vestuvėms su parko direkcijoje svarbias pareigas užimančia Eglute. Nelaimei, šią jau senokai yra įsimylėjęs ir Bertulio sūnus.

Aktoriai
--------

* Liubomiras Laucevičius – *Algis Bertulis*,
* Nijolė Narmontaitė – *Vida Bertulienė*,
* Šarūnas Banevičius – *Gintas Bertulis*,
* Mindaugas Capas – *Pranas Kvedaras*,
* Dalia Morozovaitė – *Simona Kvedarienė*,
* Nerijus Franckevičius – *Paulius Kvedaras*,
* Saulius Balandis – *Zenonas Šumskas*,
* Judita Zareckaitė – *Eglė Šumskytė*,
* Adrija Čepaitė – *Rima Gadeikytė*,
* Ridas Jasiulionis – *Zigmas Dumčius*.

Nuorodos
--------

* Apie serialą *kinas.info* svetainėje[neveikianti nuoroda]
* Aktorės Nijolės Narmontaitės naujas įvaizdis