recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Antanas Gruodis** (1900 m. sausio 24 d. Bradesiuose, Antazavės valsčius – 1993 m. balandžio 24 d. Vilniuje) – teisininkas, Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija
----------

1920 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. Baigė Kauno karo mokyklą. 1921 m. gruodžio mėn. paskirtas į Antrąjį pėstininkų pulką. 1928 m. kovo mėn. perkeltas į Kariuomenės teismą sekretoriaus padėjėju. 1931 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Teisės fakultetą. Nuo 1932 m. lapkričio mėn. teismo kandidatas, nuo 1936 m. sausio mėn. teismo 1-osios nuovados tardytojas, nuo 1938 m. gegužės mėn. karo prokuroro padėjėjas. 1938 m. pulkininkas.

SSRS okupavus Lietuvą, 1940 m. spalio mėn. atleistas iš kariuomenės, dirbo Kauno ligonių kasoje. 1941 m. birželio mėn. su šeima ištremtas į Bijsko rajoną (Rusija). 1941 m. spalio mėn. tremtyje suimtas, nuteistas kalėti. Kalintas Bijsko ir Barnaulo kalėjimuose. 1942 m. Maskvos karo apygardos teismo nuteistas mirties bausme, bet, įsigalėjus pirmajam nuosprendžiui, mirties bausmė nebuvo įvykdyta. Nuo 1951 m. vėl tremtyje, 1965 m. grįžo į Lietuvą .

Įvertinimas
-----------

* 1934 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Zabielskas. *Antanas Gruodis (1900)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 211 psl.
| Niu Kaslo apygarda"New Castle County" |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Delaveras Delaveras |
| **Administracinis centras** | Vilmingtonas |
| **Įkūrimo data** | 1673 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2022 m.) | 575 494 |
| **Plotas** | 1 280 km² |
|   - vandens % | 13,8 % |
| **Tankumas** (2022 m.) | 450 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.newcastlede.gov |

Delavero upė
**Niu Kaslo** **apygarda** (angl. *New Castle County*) – Jungtinių Amerikos Valstijų apygarda, šalies rytuose, Delavero šiaurinėje dalyje. 2022 m. duomenimis, Niu Kaslo apygardoje gyveno 575 494 žmonės. Tai daugiausiai apgyvendinta, labiausiai ekonomiškai išsivysčiusi, tačiau pagal plotą mažiausia apygarda Delavere. Kento apygardos būstinė yra įsikūrusi valstijos didžiausiame mieste – Vilmingtone. Apygarda įsikūrusi į pietus nuo Pensilvanijos, į vakarus nuo Naujojo Džersio ir Delavero įlankos, į šiaurė nuo Kento apygardos ir į rytus nuo Merilendo. Pro apygardos sieną su Naujuoju Džersiu teka Delavero upė.

Istorija
--------

Pirmoji nuolatinė gyvenvietė Delavere buvo Fort Kristina, įkurta 1638 m. po Peterio Minoito ekspedicijos. Miestas buvo išdėstytas ten, kur šiuo metu yra Vilmingtonas. Apygarda įkurta 1673 m. 1681 m. buvo nubrėžtas 12 mylių lankas, siekiant konkrečiai pažymėti šiaurinę Niu Kaslo apygardos sieną, tokia ji išlieka iki šiol. 1685 m. buvo nubrėžtos vakarinės apygardos ribos. Apygarda pavadinta pagal Niu Kaslo miestą, esantį šioje apygardoje.

Didžiausios gyvenvietės
-----------------------

* Vilmingtonas (70 500 gyv. 2023 m.)
* Niuarkas (30 875 gyv.)
* Midltaunas (25 956 gyv.)
* Smirna (13 294 gyv. 2022 m.) (dalis yra Kento apygardoje)

Gyventojai
----------

2021 m. duomenimis apygardoje 55,5 % baltųjų, 24,7 % afroamerikiečių, 5,75 % azijiečių, 3,03 % mišrios rasės, 0,35 % kitų rasių, 0,12 % indėnų, 0,04 Ramiojo vandenyno salų ir 10,5 % lotynoamerikiečių kilmės gyventojų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Population. data.ers.usda.gov. Nuoroda tikrinta 2023-11-12.
2. ↑  County history. co.new-castle.de.us. Nuoroda tikrinta 2023-11-12.
3. ↑  New Castle County cities. worldpopulationreview.com. Nuoroda tikrinta 2023-11-12.
4. ↑  Smyrna town delaware. census.gov, Nuoroda tikrinta 2023-11-12.
5. ↑  New Castle County, DE datausa.io. Nuoroda tikrinta 2023-11-12.


|  |  |
| --- | --- |
|  **Delavero apygardos** |  |
| Kentas · Niu Kaslas · Saseksas |
**Česlovas Januškevičius** (1901 m. spalio 15 d. Aleksandravo dvaras prie Linkuvos – 2001 m. sausio 19 d. Monrealis) – Lietuvos karinis veikėjas, karo lakūnas, pulkininkas.

Biografija
----------

1919 m. gruodžio mėn. baigė Karo mokyklą. Dalyvavo nepriklausomybės kovose su Lenkijos kariuomenės daliniais. 1923 m. perkeltas į Karo aviaciją. 1925 m. baigė aukštojo pilotažo kursus. 1926 suteiktas karo lakūno vardas. Nuo 1927 m. tarnavo Mokomojoje oro eskadrilėje, nuo 1932 m. jos vadas, laikinai ėjo aviacijos mokyklos viršininko pareigas. 1934 m. Didžiojoje Britanijoje baigė skraidymo ir aklojo pilotavimo pagal navigacijos prietaisus instruktorių kursus. 1935–1939 m. Karo aviacijos mokyklos vyr. instruktorius. 1939 m. pulkininkas, parašė ir išleido skraidybos vadovėlį. Vokietijai okupavus Lietuvą, buvo Kretingos apskrities komendantas.

1944 m. spalio mėn. su šeima pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. išvyko į Kanadą. Dirbo bendrovėje „Aviation Electric".

Įvertinimas
-----------

* 1921 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas
* 1931 m. Vytauto Didžiojo 5 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozas Jankauskas. *Česlovas Januškevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 531 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Poliudo vaizdas
**Poliudas** (rus. *Полюд* ar *Полюдов камень* 'Poliudo akmuo') - 572 m aukščio kalnas Permės krašto Krasnovišersko rajone (7 km nuo Krasnovišersko). Poliudo kalnas yra regioninės svarbos saugomas landšaftas. Kalnas yra Poliudo kalvagūbrio (rus. *Полюдов кряж*) dalis.

Kalnas pailgas, viršūnė kūgiška. Šlaitai gana statūs, ypač šiauriniai. Kalnas apaugęės daugiausia spygliuočių mišku. 

Poliudo šlaituose ima prasideda Čiornajos ir Petrunichos upių intakai. 

Pagal vieną iš legendų Poliudas buvo galingas karžygys, kažkada gyvenęs Višeros žemėje ir buvęs neįtikėtinai stiprus. Nugalėjęs priešus Poliudas pasitraukė į Poliudą kalną, kur iki šiol miega. 

Gali būti, kad pavadinimas *Poliud* rus. *Полюд* kilęs iš poliudjės - kasmetinio pavaldžių gyventojų apvažiavimas renkant duoklę.
| Karalių kanjono nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Karalių kanjono nacionalinis parkas  |
| **Vieta:** | Fresno ir Tularo apygardose, Kalifornija, JAV |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Fresnas |
| **Plotas:** | 1869,2 km² |
| **Įkurtas:** | 1940 m. kovo 4 d. |
| **Lankomumas:** | 598 205 (2010 m.) |
| **Valdymas:** | Nacionalinė parkų tarnyba |
|  **Vikiteka:** | Karalių Kanjono nacionalinis parkas |

**Karalių kanjono nacionalinis parkas** (angl. *Kings Canyon National Park*) yra JAV, Kalifornijos rytuose, Siera Nevados kalnuose. Jo plotas 1869,2 km² *(palyginus Rokiškio rajono savivaldybė 1807 km²)*. Parkas įkūrtas dėl natūraliai išlikusių pasaulyje didžiausių mamutmedžių giraičių apsaugos, kurios užima 1300 hektarų teritoriją ir įspūdingų kalnų slėnių. Pietuose parkas pietuose ribojasi su Sekvojos nacionaliniu parku. Abu jie bendrai administruojami nacionalinės parkų tarnybos. Parke gyvena Juodieji lokiai, Rudosios lūšys, Pilkosios lappės, Kalnų mėlypaukščiai (*Sialia currucoides*) ir kiti gyvūnai.

Nuorodos
--------

* Nacionalinės parkų tarnybos informacija apie Karalių kanjono nacionalinį parką, *Anglų k.*
* Parko istorija, *Anglų k.*
* Karalių kanjono nacionalinio parko vieta Kalifornijos žemėlapyje, tarp kitų nacionalinių parkų ir pagrindinių miestų, *Anglų k.*

Generolo Granto medis (Didysis mamutmedis)
Rojaus slėnis
Krioklys

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Karalių Kanjono nacionalinis parkas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Povilas Žagunis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1952 m. rugpjūčio 24 d. (71 metai)Jotainiai, Panevėžio rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Virginija |
| Vaikai | Jurgita, Modesta |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Panevėžio rajono ūkio, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1995 m. Lietuvos valstiečių partija 2001 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjunga Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1985 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Povilas Žagunis** (g. 1952 m. rugpjūčio 24 d. Jotainiuose, Panevėžio rajonas) – Lietuvos ir Panevėžio rajono ūkio, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1970 m. baigė Panevėžio Juozo Balčikonio vidurinę mokyklą, 1975 m. – Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius – hidrotechnikas.

1975–1977 m. Panevėžio melioracijos statybos valdybos meistras, vėliau darbų vykdytojas. 1977 m. Sartų KMK gamybinio techninio skyriaus viršininkas. 1977–1979 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1979–1980 m. Panevėžio melioracijos statybos valdybos darbų vykdytojas. 1980–1982 m. Tauragės melioracijos statybos valdybos viršininko pavaduotojas. 1982–1984 m. Panevėžio melioracijos statybos valdybos vyriausiasis inžinierius, 1984–1994 m. – Panevėžio melioracijos statybos valdybos viršininkas. 1994–2003 m. AB „Panevėžio melioracija" direktorius, 2003–2004 m. UAB „Panevėžio melioracija" generalinis direktorius.

2004–2023 m. Panevėžio rajono savivaldybės meras.

1990–1995 m. Panevėžio rajono tarybos deputatas, nuo 2003 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narys.

1995 m. Lietuvos valstiečių partijos, nuo 2001 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, nuo 2006 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys, Panevėžio skyriaus pirmininkas.

Rotary klubo narys. Sutuoktinė Virginija, dukros Jurgita, Modesta.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2019-12-07 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2013-12-12 iš Wayback Machine projekto.
| **Virginija Vingrienė** |
| --- |
|  |
| Virginija Vingrienė |
| Gimė | 1971 m. rugsėjo 5 d. (52 metai)Kermušija, Druskininkų savivaldybė |
| Vaikai | Liutauras, Rusnė |
|  |
| Veikla | politikė, valstybės tarnautoja |
| Organizacijos | Aplinkos ministerija |
| Pareigos | Atliekų politikos grupė |
| Partija | Demokratų sąjunga "Vardan Lietuvos" |
|  |
| Išsilavinimas | aukštasis universitetinis |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija,Halės-Vitenbergo universitetas |
| Žinomas (-a) už | žaliųjų judėjimo, aplinkosauginę veiklą |

**Virginija Vingrienė** (g. 1971 m. rugsėjo 5 d. Kermušijoje) – LR aplinkos ministerija vyr. specialistė, politinės partijos Demokratų sąjunga Vardan Lietuvos narė, žaliųjų judėjimo aktyvistė.

2016 -2020 kadencijoje buvo išrinkta į LR Seimą.

Biografija
----------

1989 m. baigė Druskininkų Druskininkų 4-ąją vidurinę mokyklą. 1995 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijoje agronomijos studijas.

1995–1997 m. studijavo ekonomiką ir ekologiją magistrantūroje Vokietijoje, Halės-Vitenbergo Martino Liuterio universitete, kur susidomėjo žaliosiomis idėjomis, įsitraukė į vietinių studentų ekologinių ir aplinkosauginių grupių veiklą.

1997 m. įstojo į Aleksandro Stulginskio universiteto doktorantūrą. 2001 m. atsisakė mokslininkės karjeros ir pasuko valstybės tarnybos keliu. Dirba LR žemės ūkio ministerijoje vyr. specialiste. Darbo tvarka derina svarbius Lietuvai sprendimus su Europos Sąjungos institucijomis Briuselyje, yra ministerijos darbuotojų profesinės sąjungos pirmininkė, Valstybės tarnautojų viešųjų ir biudžetinių įstaigų darbuotojų profesinės sąjungos narė. Lietuvos agronomų sąjungos narė. Viena iš žaliųjų organizacijos – susivienijimo „Žali.lt" iniciatorių, steigėjų ir vadovų.

Išsituokusi. Turi sūnų Liutaurą ir dukterį Rusnę. Moka vokiečių, rusų, anglų kalbas. Pomėgiai: gamtosauga, kraštovaizdžio formavimas, filosofija, psichologija, knygos, gamtos fotografija, kelionės, kalnų turizmas, praktikavo tradicinį karatė ir jogą.

Publikacijos
------------

* V. Vingrienė. Naujas miškų įstatymas atveria kelią naikinti mišką ir įteisinti galimai nelegalias sodybas
* V. Vingrienė. Žalieji sveikina Seimo sprendimą apmokestinti privačių miškų kirtimus, ir siūlo griežtini jų kontrolę

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žaliųjų judėjimas
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* Virginijos Vingrienės biografija (*vrk.lt*)
**Vincas Kiršinas** (1896 m. balandžio 5 d. Dabikinės dvaras prie Akmenės – 1943 m. kovo 24 d. Aleksejevka, Oriolo sritis) – Lietuvos karinis veikėjas, Generalinio štabo pulkininkas.

Biografija
----------

Prieš Pirmąjį pasaulinį karą baigė Panevėžio mokytojų kursus. Mobilizuotas į Rusijos kariuomenę, dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare, 1917 m. baigė Odesos praporščikų mokyklą. Grįžęs į Lietuvą, 1919 m. gegužės mėn. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę. 1919 m. rugpjūčio – 1920 m. gruodžio mėn. dalyvavo kovose su Sovietinės Rusijos kariuomene, bermontininkais ir Lenkijos kariniais junginiais.

1925 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus. 1926–1930 m. tarnavo įvairiuose kariniuose daliniuose. 1931 m. baigė Aukštesniųjų karininkų kursus, 1934 m. Aukštųjų karininkų kursų Generalinio štabo skyrių. 1934–1936 m. (su pertrauka) Vyriausiojo štabo Operacijų skyriaus karininkas, viršininkas. 1936 m. pulkininkas. 1934–1935 m. dar ir Aukštųjų karininkų kursų dėstytojas, 1936–1939 m. – inspektorius.

TSRS okupavus Lietuvą, Karo mokyklos, vėliau Raudonosios armijos 29-ojo teritorinio šaulių korpuso 184 divizijos štabo viršininkas. Nuo 1941 m. birželio mėn. Aukštųjų vadų tobulinimosi kursų prie Raudonosios armijos Generalinio štabo akademijos Maskvoje, vėliau Taškente klausytojas. Nuo 1942 m. 16-osios lietuvių šaulių divizijos štabo viršininkas. Mirė divizijos žygyje į Aleksejevką.

Įvertinimas
-----------

* 1928 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas
* 1938 m. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Zabielskas *Vincas Kiršinas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, V t. 30 psl.
**David Afonso**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | David Marques Afonso |
| Gimimo data | 1990 m. birželio 25 d. |
| Gimimo vieta | Amadora, Portugalija |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Banga |
| **Pozicija** | vyr. treneris |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2017 | Banga B | 02 0(1) |
|  Treniruotos komandos |
| 2015–2016  2017–????  20??–20??  2019–2020  2021 2021– | Banga (asistentas) MFK Banga  MFK Banga B  Lietuvos U-21 rinktinė (asistentas)  Banga B  Banga vyr. treneris |
|  |

**Davidas Markešas Afonsas** (port. *David Marques Afonso* g. 1990 m. birželio 25 d.) – Portugalijos futbolo specialistas, futbolo treneris. 

Nuo 2021 m. vadovavo FK Banga Gargždai.

Biografija
----------

Gimė netoli Lisabonos esančiame Amadoros mieste. Gyventi į Lietuvą atvyko 2012 m. nes įsimylėjo lietuvaitę Sandrą. Gargžduose gyvenantis portugalas Lietuvoje sukūrė šeimą, rado mylimą darbą, išmoko lietuvių kalbą.

### Žaidėjo karjera

Portugalijoje žaidė futbolą, bet didelių aukštumų pasiekti nepavyko, nes sutrukdė patirta trauma.

2017 m. žaidė Banga B sudėtyje. KLFF III lygoje 2017 m. sužaidė du susitikimus ir pasižymėjo įvarčiu. Rungtynėse prieš FK Sokeris pelnė pirmą rungtynių įvartį, o gargždiškiai nugalėjo varžovus net 9:0.

### Trenerio darbas

Lietuvoje dirbo Gargžduose. 2015–2016 m. dirbo „Bangos" klube, talkino Vaidui Žutautui.

Vėliau treniravo Bangos klubo merginų komandas. MFK Banga žaidė moterų A lygoje, o B ekipa Pirmoje lygoje. Jo treniruojamos merginos iškovojo trečią vietą moterų A lygoje.

2019–2020 m. buvo Lietuvos U-21 rinktinės treneriu, tapo Mariaus Stankevičiaus asistentu.

2020 m. įgijo UEFA PRO trenerio licenciją.

2021 m. dirbo Banga B ekipos treneriu. Pirmoje lygoje gana sėkmingai kovojo su varžovais.

2021 m. birželio 3 d. pakeitė iki tol treneriu dirbusį Tomą Tamošauską. Jį pakeitė portugalas **David Afonso**, kuris yra dirbęs su „Bangos" klubo moterų komanda, o 2021 m. treniravo Banga B ekipą.

2021 m. birželio 11 d. įvyko trenerio debiutas šiame poste. Tiesa, gargždiškiai nesugebėjo pasipriešinti FC Hegelmann Litauen ir pralaimėjo rezultatu 0:2.

2023 m. gruodžio 6 d. tapo žinoma, kad su vyr. treneriu ir jo asistentu Mandinho Tarlazi pratęstos sutartys dviems metams.

Pasiekimai
----------

### Komandiniai

su Bangos merginų komanda
trečia vieta 2018 ir 2019 m.
### Asmeniniai

**MFK Banga**

* 2017 m. geriausias moterų futbolo treneris.

FK Banga
* geriausias 2021 m. lapkričio mėnesio treneris.

Išnašos
-------

1. ↑  mano-gargzdai.lt interviu su treneriu
2. ↑
3. ↑  mano-gargzdai.lt naujienos: apie trenerį
4. ↑
5. ↑  LFF svetainės naujienos: licencijų gavėjai
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑  sportas.lt naujienos: pratęstos sutartys su treneriais
12. ↑  2017 m. geriausiųjų rinkimai: tv3.lt
13. ↑

Nuorodos
--------

* lietuvosfutbolas.lt
* Soccerway
* Transfermarkt
**Magdalena Karčiauskienė-Martinaitytė** (g. 1919 m. spalio 12 d. Sena Rūda, Gudelių valsčius - 2011) – Lietuvos pedagogė, habilituota socialinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

1940 m. baigė Marijampolės mokytojų seminariją, 1946–1950 m. ir 1971–1981 m. studijavo Vilniaus pedagoginiame institute. 1986 m. pedagogikos mokslų daktarė.

1940–1941 m. mokytojavo Jankų, 1941–1946 m. Amalviškių (Marijampolės apskr.) pradžios mokyklose, 1946–1948 m. Vilniaus 10-ųjų vaikų namų mokymo dalies vedėja. 1948–1963 m. Vilniaus pedagoginio instituto, 1993–1994 m. Vilniaus pedagoginio universiteto), 1964–1993 m. ir Vilniaus universiteto dėstytoja, nuo 1988 m. profesorė. Parengė metodinių mokymo priemonių, vadovėlių. Sudarė K. Ušinskio (1987 m.), J. H. Pestalocio (1989 m.), S. Šalkauskio (1991 m.) pedagoginius raštus.

Bibliografija
-------------

* Mokykla ir pedagoginė mintis Lietuvoje XIX a. II pusėje, 1983 m.
* Pradinio mokymo patirtis Lietuvoje (1918–1940 m.), 1990 m. 2 leid. 2000 m.
* Pradinio skaitymo patirtis Lietuvoje XX a. 1997 m.
* Lietuvos mokyklos ir pedagoginės minties istorijos bruožai, su kitais, 1983 m.
* Pradinio švietimo raida Lietuvoje XIX a. antrojoje pusėje – XX a. pradžioje, 1989 m.
* Lietuvos pedagogikos istorijos chrestomatija, su K. Pečkumi, 1996 m.
* Lietuvos mokykla ir pedagoginė mintis: XIX a. antroji pusė – XX a. pradžia, Kaunas, Šviesa, 2000 m. ISBN 5-430-03384-7

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Magdalena Karčiauskienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 412 psl.
Koordinatės: 54°41′34″ š. pl. 25°16′43.50″ r. ilg.﻿ / ﻿54.69278°š. pl. 25.2787500°r. ilg.﻿ / 54.69278; 25.2787500

|  Vilniaus šv. arkangelo Rapolo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Vilniaus II |
| **Savivaldybė** | Vilniaus miestas |
| **Gyvenvietė** | Vilnius |
| **Adresas** | Šnipiškių g. 1 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1709 m. |
| **Stilius** | barokas |

**Vilniaus šv. arkangelo Rapolo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Šnipiškėse, Neries dešiniajame krante. Vėlyvojo baroko stiliaus. Pamaldos laikomos lietuvių ir lenkų kalbomis.

Istorija
--------

Bažnyčios vaizdas XX a. pradžioje
Vilniaus vaivada Kazimieras Sapiega 1697 m. jėzuitams dovanojo Šnipiškes. Jose Mykolas Kazimieras Radvila ir Mykolas Košicas 1702 m. pradėjo statyti bažnyčią. Statybai vadovavo meistrai jėzuitai Hiacintas Ptakas ir Jurgis Šikas. 1709 m. sumūrytos sienos ir vieno bokšto 2 tarpsniai. 1752 m. pagal architektų J. Dyderšteino ir J. Nezemkausko projektą pastatyti bokšto trečias ir ketvirtas tarpsniai. XVIII a. antrojoje pusėje pastatytas antras bokštas. 1752 m. įrengtas didysis altorius.

1703–1740 m. pastatytas vienuolynas, 1715–1739 m. – ūkiniai pastatai. 1773 m. bažnyčia ir vienuolynas perduoti pijorams. 1791 m. įkurta parapija. Pijorai 1799 m. vienuolyną pardavė caro valdžiai. Ši vienuolyne įrengė kareivines. Bažnyčia nuo 1799 m. neveikė. Ji 1824 m. suremontuota ir pašventinta, 1831–1832 m. paversta kariniu sandėliu.

1857–1858 m. rekonstruotas vienuolynas, 1860 m. remontuota bažnyčia. Klebonas Jonas Menutis 1865 m. ištremtas. Klebonas ir Vilniaus dekanas Stanislovas Petravičius 1870 m. iš vyskupijos valdytojo gavęs naujus apeigynus su rusiškais tekstais jų neišdalino klebonams, bet demonstratyviai sudegino ir už tai buvo ištremtas. 1894 m. nugriauta klebonija, stovėjusi į rytus nuo bažnyčios.

1904 m. rugpjūčio 14d. bažnyčioje susituokė Antanas Smetona ir Sofija Chodakauskaitė–Smetonienė.

1975 m. restauruota pagal architekto Giedriaus Lauciaus projektą.

Architektūra
------------

Bažnyčia vėlyvojo baroko stiliaus, turi ir rokoko bruožų, stačiakampio plano, dvibokštė, bazilikinė. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais. Šventoriaus tvora tinkuoto mūro.

Nuotraukos
----------

* 2006 m. bažnyčios ir jėzuitų vienuolyno ansamblis2006 m. bažnyčios ir jėzuitų vienuolyno ansamblis
* 2006 m.2006 m.
* InterjerasInterjeras

Šaltiniai
---------

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vilniaus šv. arkangelo Rapolo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* šv. Arkangelo Rapolo bažnyčia
| Turkmėnbašis*Türkmenbaşy* |
| --- |
| *Turkmėnbašio uostas* |
|  |
| 

TurkmėnbašisTurkmėnbašis

40°1′0″ š. pl. 52°58′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.01667°š. pl. 52.96667°r. ilg.﻿ / 40.01667; 52.96667﻿ (Tiurkmenbaši)Koordinatės: 40°1′0″ š. pl. 52°58′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.01667°š. pl. 52.96667°r. ilg.﻿ / 40.01667; 52.96667﻿ (Tiurkmenbaši) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5) |
|  |
| **Valstybė** | Turkmėnijos vėliava Turkmėnija |
| **Velajatas** | Balkano velajatas |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 86 800  |
| **Altitudė** | 27 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Turkmėnbašis |

**Turkmėnbašis** (turkm. *Türkmenbaşy*) – miestas vakarų Turkmėnijoje, Balkano velajate, Kaspijos jūros pakrantėje, prie Krasnovodsko įlankos. ~70 tūkst. gyventojų (daugiausia rusai ir azerbaidžaniečiai). Svarbus jūrinis uostas (keltu sujungtas su Baku). Gamtinių dujų, naftos eksportas. Naftos perdirbimo pramonės centras. Galutinė Transkaspijos geležinkelio stotis.

Istorija
--------

1717 m. Rusijos princas Aleksandras Bekovičius Čerkaskis įkūrė fortą Uzbojaus (buvusios Amudarjos vagos) žiotyse. Iš čia jis ketino organizuoti žygį sausa vaga į Chivos chanatą, tačiau ekspedicija žlugo ir fortas apleistas. 1869 m. rusai vėl įkūrė fortą, kurį pavadino **Krasnovodsku** (rus. *Красноводск*), iš kurio rengė žygius prieš Chivą, Bucharą ir turkmėnus. Nuo 1920 m. užimtas Raudonosios armijos ir sovietmečiu tapo naftos gavybos centru. 1993 m. miestas pervadintas į Turkmėnbašį, pagerbiant „turkmėnų tėvą" Saparmuratą Nijazovą.

Sportas
-------

### Futbolas

* Şagadam FK futbolo klubas
* Turkmėnbašio stadionas, talinantis 5 000 žiūrovų.

Galerija
--------

* Turkmėnbašis, 1913 m.Turkmėnbašis, 1913 m.
* Geležinkelio stotisGeležinkelio stotis
* Galutinės stotelėGalutinės stotelė
* Žvejybinis tralerisŽvejybinis traleris
* ViešbutisViešbutis

Nuorodos
--------

* Krasnovodsk.net Archyvuota kopija 2020-11-29 iš Wayback Machine projekto.
| Paranaiba |
| --- |
| Paranaiba prie Itumbiaros Paranaiba prie Itumbiaros |
| **Ilgis** | ~1000 km |
| **Baseino plotas** | 34 400 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1500 m³/s |
| **Ištakos** | Brazilijos plokščiakalnis |
| **Žiotys** | Parana |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Paranaiba |

**Paranaiba** (port. *Paranaíba*) – Brazilijos upė; viena iš Paranos ištakų. Prasideda Minas Žeraiso valstijoje, Kanastros kalnagūbryje, Rio Paranaibos savivaldybėje, ~900 metrų aukštyje.

Upės tėkmę galima skaidyti į tris charakteringas dalis: Aukštutinė Paranaiba – nuo ištakų iki 370 km; Vidurinė Paranaiba – nuo 370 km iki Kašoeira Durados užtvankos (iš viso 370 km) ir Žemutinė Paranaiba nuo Kašoeira Durados užtvankos iki žiočių (iš viso 380 km). Aukštupyje vinguriuoja į šiaurės vakarus per Minas Žeraiso valstiją Brazilijos plokščiakalnio slėniais. Vidurupyje pasuka į pietvakarius ir sudaro Minas Žeraiso–Gojaso ribą. Žemupyje teka Minas Žeraiso–Pietų Mato Groso riba. Šalia Aparesida do Taboadu susilieja su Grande iš kairės ir sudaro Paraną.

Pagrindiniai Paranaibos intakai: San Markosas, Korumba, Meja Pontė, Boisas, Klaras, Verdinjas (dešinieji), Aragvaris (kairysis).

Paranaiba daug kur užtvenkta – sudaryti dideli Emborkasauno, Itumbiaros, San Simauno ir Ilja Solteiros tvenkiniai. Netoli Itumbiaros esanti Kašoeira Durados užtvanka yra didžiausia hidroelektrinė Brazilijoje, tiekianti elektrą Gojanijai ir Brazilijos miestui.

Paranaiba tinkama laivybai tik dirbtiniame Ilja Solteiros tvenkinyje, kurio ilgis 180 km ir tęsiasi iki San Simauno užtvankos. Žemupyje yra slenksčių ir krioklių. Vandeningiausia vasarą. Upės vanduo naudojamas pasėlių drėkinimui, gyvulių girdymui.

Dėl didelio upės išteklių naudojimo susiduriama su aplinkosauginėmis problemomis. Smėlio gavyba ir miškų kirtimas upės baseine sukelia krantų eroziją, o beveik visi pakrantės miestai savo nutekamuosius vandenis į upę išleidžia nevalytus, įskaitant Gojaso sostinę Gojaniją, kurios 95 % nuotekų nevalytos patenka į Meja Pontės upę, kuri įteka į Paranaibą.

Didžiausi miestai prie upės – Patos de Minasas, Itumbiara.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Mapa físico del Estado de Minas Gerais, Brasil, IBGE, 2010.
3. ↑  *Paranaíba*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVII (On-Peri). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010
4. ↑  *Paranaíba River*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.

Nuorodos
--------

* Smulkesnė informacija apie upę (portugalų kalba)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Keke Rosberg|  
Keke Rosberg 1982 m. Nyderlandų Grand Prix |
| Gimė | Keijo Erik Rosberg1948 m. gruodžio 6 d. (74 metai)Solna, Švedija |
| Karjera Formulėje 1 |
| Tautybė | Suomija suomis |
| Metai | 1978-1986 |
| Komandos | Theodore, ATS, Wolf, Fittipaldi, Williams, McLaren |
| Komanda | {{{Komanda}}} |
| Dalyvauta GP | 128 (114 startų) |
| Čempionas | 1 (1982) |
| Pergalių | 5 |
| Podiumai | 17 |
| Taškai | 159,5 |
| Pole pozicijos | 5 |
| Greičiausių ratų | 3 |
| Pirmas GP | 1978 m. Pietų Afrikos Grand Prix |
| Pirmoji pergalė | 1982 m. Šveicarijos Grand Prix |
| Paskutinė pergalė | 1985 m. Australijos Grand Prix |
| Paskutinis GP | 1986 m. Australijos Grand Prix |

Keke Rosbergas prie savo automobilio, 1979 m.
**Keijo Erikas „Keke" Rosbergas** (suom. *Keijo Erik Rosberg*, 1948 m. gruodžio 6 d.) – suomių lenktynininkas, 1982 m. Formulės 1 pasaulio čempionas.

Formulėje 1 Rosbergas debiutavo 1978 m. Per keturis pirmuosius sezonus atstovaudamas Theordore, ATS, Wolf bei Fittipaldi ekipoms sportininkas didelių pergalių nepasiekė ir tik sykį, 1980 m. Argentinos etape užėmė trečiąją vietą. 1982 m. perėjęs į pajėgią Williams komandą Rosbergas iškovojo pirmąją karjeros pergalę Šveicarijos etape, dar penkeriose lenktynėse finišavo pirmajame trejetuke ir, surinkęs 44 taškus, tapo pirmuoju suomiu laimėjusiu Formulės 1 pasaulio čempiono titulą. Rosbergas Williams ekipoje liko iki 1985 m. ir per tą laiką iškovojo dar keturias pergales bei 1985 m. užėmė trečiąją vietą galutinėje čempionato įskaitoje. 1986 m. Formulės 1 sezoną, paskutinį savo karjeroje, Rosbergas praleido McLaren komandoje.

Keke Rosbergo sūnus Nikas taip pat yra Formulės 1 lenktynininkas.
| Žaliosios miško holokausto vieta |
| --- |
| Atminimo paminklas Žaliojoje girioje |
| 

Žaliosios miško holokausto vietaŽaliosios miško holokausto vieta

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°49′14″š. pl. 24°27′22″r. ilg.﻿ / ﻿55.82052°š. pl. 24.456166°r. ilg.﻿ / 55.82052; 24.456166Koordinatės: 55°49′14″š. pl. 24°27′22″r. ilg.﻿ / ﻿55.82052°š. pl. 24.456166°r. ilg.﻿ / 55.82052; 24.456166 |

 |
| Vieta | Panevėžio rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Karsakiškio seniūnija |
| Registro Nr. | u.k. 1916 / IV450 |

**Žaliosios miško holokausto vieta** – holokausto vieta Panevėžio rajone, apie 8 km į šiaurės rytus nuo Karsakiškio, netoli Vilkapjūvių kaimo, Žaliosios miške, 200 m į šiaurės rytus nuo plento  **191**  Paliūniškis–Vabalninkas . Vieta susijusi su žydų ir kitų tautybių žmonių tragedija, pareikalavusia iš viso 922 aukų. Ji paskelbta nacionalinės reikšmės istorijos ir kultūros paminklu. Vieta pažymėta atminimo akmeniu su dvikalbiais įrašais.

Istorija
--------

Antrojo pasaulinio karo pradžioje Žaliosios miške buvo šaudomi ir užkasami žydų tautybės gyventojai, lietuvių ir rusų komunistai. Iš viso čia nužudyti ir užkasti 922 žmonės, tarp kurių buvo 901 žydas iš Panevėžio. 1941 m. rugpjūčio 8 d. buvo sušaudyti 422 žmonės (362 žydų vyrai ir 41 moteris, 14 lietuvių ir 5 rusų komunistai), rugpjūčio 11 d. – 498 žmonės (450 žydų vyrų ir 48 moterys, 1 lietuvių ir 1 rusų komunistas).

Pastatytame antkapiniame paminkle padarytas netikslus įrašas, nurodantis 4500 aukų skaičių (3500 žydų vyrų, moterų ir vaikų), tekusį 1941 m. liepos-rugsėjo mėnesių laikotarpio žudynėms. 

Svarbių duomenų apie tragiškų įvykių raidą pateikiama buvusio Panevėžio kalėjimo prižiūrėtojo M. Bikėno liudijime. 1941 m. rugpjūčio pradžioje į Panevėžio kalėjimą atvyko keli vokiečių karininkai ir grupė savisaugos dalinio kareivių. Jų įsakymu sunkvežimiais į Žaliosios mišką buvo išvežta ne mažiau kaip 200-300 kalinių, daugiausia jaunų žydų vyrų. Vokiečių karininkai ir kareiviai bei lietuvių policijos Panevėžio 10-ojo bataliono kareiviai buvo žudynių dalyviai. Egzekucijos vykdytos pagal vokiečių komandas.

Vieta
-----

Žudynių vietos teritorija 1993 m. pertvarkyta Panevėžio žydų draugijos rūpesčiu. Tuomet stovėjo metalo vagių nuniokotas granito luitų paminklas – 1992 m. išplėštas metalinis dekoratyvinis elementas, išardyti granito luitai. Buvo pastatytas naujas memorialinis paminklas su įrašais lietuvių ir hebrajų kalbomis. Atnaujintam paminklui panaudotas buvusio paminklo vienas iš granito luitų.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  „Žydų žudynių ir užkasimo vieta". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žaliosios miško holokausto vieta** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Panevėžio žydų bendruomenės puslapis
* Panevėžio rajone paminėta Tarptautinė holokausto aukų atminimo diena
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Palestinos herbas |
|  |
| Informacija |
| Skydininkai | Saladino erelis |
| Devizas | فلسطين (Palestina) |

**Palestinos herbas** (arab. شعار فلسطين = *Shiʿār Filasṭīn*) – vienas oficialių Palestinos valstybinių simbolių. Palestinos herbu galima laikyti emblemą, naudojamą Palestinos valstybės ir Palestinos autonomijos, arba Palestinos išsivadavimo organizacijos naudojamą emblemą.

Palestinos valstybės ir autonomijos herbas
------------------------------------------

Emblema, naudojama Palestinos valstybės ir naudota Palestinos autonomijos, sudaryta iš panarabiškų spalvų, esančių Palestinos vėliavoje, pavaizduotų ant skydo, kurį laiko Saladino erelis. Apačioje arabiškas užrašas „فلسطين", (Palestina).
Palestinos autonomijos atveju naudotas užrašas „السلطة الفلسطينية"; (Palestinos autonomija). Šios versijos naudojimas buvo nutrauktas po to, kai kai Palestinos valstybė gavo ne narės šalies statusą Jungtinėse Tautose 2012 m. lapkričio 29 d. o Palestinos autonomijos pavadinimas prezidento dekretu buvo pakeistas į „Palestinos valstybė" 2013 m. sausio mėn.

Palestinos išsivadavimo organizacijos herbas
--------------------------------------------

Palestinos išsivadavimo organizacijos herbą sudaro Palestinos vėliava virš Palestinos mandato (dabartinė Izraelio, Vakarų Kranto ir Gazos teritorija).

* Palestinos autonomijos naudota versija.Palestinos autonomijos naudota versija.
* Versija, naudojama Palestinos valstybės vidaus reikalų ministerijos ir užsienio reikalų ministerijos svetainėse.Versija, naudojama Palestinos valstybės vidaus reikalų ministerijos ir užsienio reikalų ministerijos svetainėse.
* Herbas, pavaizduotas Palestinos vėliavos kampe.Herbas, pavaizduotas Palestinos vėliavos kampe.
* Palestinos išsivadavimo organizacijos emblemaPalestinos išsivadavimo organizacijos emblema
**Tadas Simaitis**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1990 m. gruodžio 29 d. (32 metai) |
| Gimimo vieta | Klaipėda, Lietuva |
| Ūgis | 1,87 m |
| Svoris | 90 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Baigęs karjerą |
| **Pozicija** | vartininkas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2008-20122012-2014201420152015-2017201720192019–2020 | FC ŠiauliaiFC Oțelul GalațiFK Kruoja PakruojisFK Klaipėdos GranitasPFK KəpəzFK JonavaFC Hegelmann LitauenFK Riteriai | 22 (0)05 (0)00 (0)18 (0)53 (0)09 (0)15 (0)27 (0) |
|  |

**Tadas Simaitis** (g. 1990 m. gruodžio 29 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidęs vartininko pozicijoje.

Karjera
-------

Profesionalo karjerą pradėjo FC Šiauliai klube, kuriame žaidė eilę metų. Per tą laiką A lygoje sužaidė 22 rungtynes.

2012 m. vasario 28 d. pasirašė 3,5 m. sutartį su Rumunijos Galačio "Otelul" klubu. Per tą laiką elito divizione sužaidė vos penkerias rungtynes.

2014 m. atstovavo FK Kruoja. Tačiau A lygoje nesužaidė nei vienerių rungtynių.

2015 m. FK Klaipėdos Granitas komandoje pradėjo sezoną, bet nebaigė jo. (Lažybininkų kontroliuojamas klubas užsiiminėjo nelegalia veikla, dėl to dalis žaidėjų iš klubo pasitraukė, o likusieji ir toliau vertėsi nelegeliomis lažybomis ir rezultatų fiksinimu.)

Du sezonus žaidė Azerbaidžano Gendžės "Kəpəz" klube. Azerų Premjer lygoje sužaidė 53 rungtynes.

2017 m. vasaros transferių metu pasirašė sutartį su FK Jonava. A lygoje sužaidė devynerias rungtynes.

2018 m. liepos mėn. tapo FK Jonava sporto direktoriumi. Buvo paskelbta apie Simaičio, kaip profesionalaus futbolininko, karjeros pabaigą.

2019 m. kovą pranešta, kad papildė FC Hegelmann Litauen gretas kaip futbolininkas. Tuo metu ekipa žaidė šalies Pirmoje lygoje.

2019 m. vasarą tapo FK Riteriai vartininku. Sužaidė dešimt rungtynių, per kurias prasileido vienuolika įvarčių. 2019 m. gruodžio mėn. pranešta, kad žaidėjas atstovaus ekipą ir kitame sezone.

2020 m. gruodžio viduryje paskelbė kad baigia profesionalaus futbolininko karjerą, tačiau liko FK Riterių klube ir užėmė administracines pareigas – tapo sporto direktoriumi. 2023 m. birželio mėn. pranešta, kad traukiasi iš užimamų pareigų.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Praleisti įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2020** | **„Riteriai"** | 17 | (29) |

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;

Karjera jaunimo rinktinėse
--------------------------

Yra žaidęs už jaunimo rinktines. U-17 atstovavo 2 kartus, U-19 3 kartus, U-21 2 kartus.

Buvo kviečiamas į nacionalinę rinktinę, tačiau nesužaidė nė vienų rungtynių.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2017-07-22 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑   Archyvuota kopija 2018-07-10 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑  alyga.lt naujienos: pasikeitimai sudėtyje
9. ↑  sportas.lt naujienos: apie T. Simaičio pasitraukimą
10. ↑

Nuorodos
--------

* Soccerway
Koordinatės: 55°10′18″š. pl. 25°19′42″r. ilg.﻿ / ﻿55.171714°š. pl. 25.328209°r. ilg.﻿ / 55.171714; 25.328209

|  Gailiūnų Švč. Dievo Motinos Dangun ėmimo sentikių cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Xрам во имя Успенья Богородицы |
| **Savivaldybė** | Molėtų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Gailiūnai (Molėtai) |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1918 m. |

**Gailiūnų Švč. Dievo Motinos Dangun ėmimo cerkvė** – rusų stačiatikių (sentikių) maldos namai Molėtų rajone, Gailiūnų kaime (Giedraičių seniūnijoje), šalia kelio  **2807**  Luokesa–Žalvariai–Žvyrinka , 1 km į šiaurės rytus nuo Žalvarių. Maldykla atidaroma per didžiąsias religines šventes. Suremontuota 1999 m.

Istorija
--------

2009 m.
Pagrindiniame sentikių istoriografijos dokumente „Degučių metraštyje" paminėta, jog maldos namai Lozoriuose (ankstesnis kaimo pavadinimas) jau buvo XIX a. pradžioje. 1888 m. Lozorių sentikių bendruomenė skilo, nes dalis jos narių (per pusmetį apie 160) perėjo į vientikystę (*единоверие*). Vientikiai pasistatė maldos namus, pradžios mokyklą. Tačiau toliau gyvavo ir sentikių bendruomenė, nors jų maldos namai buvo kurį laiką uždaryti. Pasak kai kurių šaltinių, jie Gailiūnuose stovėjo jau 1903 m. Manoma, kad amžių sandūroje vietos sentikiai fedosėjininkai tapo pomorais.

Per Pirmąjį pasaulinį karą senajai maldyklai sudegus, naujoji pastatyta apie 1918 m. už parapijiečių lėšas. Lozorių (rus. *Лазарцы*) parapija 1939 m. pervadinta Gailiūnų parapija.

Per Antrąjį pasaulinį karą ji buvo uždaryta, be to, labai sumažėjo bendruomenės skaičius, nes daug jos vyrų buvo išvežti priverstiniams darbams į Vokietiją, kiti Raudonosios armijos sudėtyje dalyvavo kare. Pokariu bendruomenę neigiamai paveikė kolektyvizacija, dalis sentikių išsikėlė į aplinkinius miestus.

2001 m. Gailiūnuose gyveno 6 sentikių šeimos. Yra sentikių kapinės Gailiūnuose, įkurtos iki 1870 m. ir Degsnėje.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gailiūnų Švč. Dievo Motinos Dangun ėmimo sentikių cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
* Lietuvos sentikių svetainė
* Gailiūnų sentikiai Archyvuota kopija 2014-07-28 iš Wayback Machine projekto. (*Гайлюнская (Лазарцевская) община*)
* Lietuvos sentikių kultūros paveldas Archyvuota kopija 2014-04-23 iš Wayback Machine projekto.
2023 m.
2019 m.
Nuo Ozo gatvės (2019)
**„Ozas"** – prekybos ir pramogų centras Vilniuje.

Istorija
--------

2008 m. pasirašė sutartį su UAB „Rubicon group" ir turi 50 % akcijų „Ozo" centrą statančios ir valdančios ir projektą plėtojančios bendrovės „ECE Projektmanagement Vilnius" (generalinis direktorius Stefanas Zeiselmaieris). Į šį projektą ECE investavo per 180 mln. eurų (621 mln. litų). Pagrindinis projekto rangovas – turkų bendrovė „Kayi Construction" A.S (ją pasamdė Vokietijos bendrovė „ECE Projektmanagement Vilnius"). Turkų įmonė „Termko Sogutma san" Lietuvoje įkūrė savo filialą „Termko LT", samdžiusį lietuviškas subrangos įmones.

Statė >860 darbininkų (160 lietuvių, kiti iš Turkijos). Darbuotojus tikrinę Valstybės sienos apsaugos tarnybos, policijos ir valstybinės darbo inspekcijos darbuotojai aptiko daugiau nei 20 nelegaliai dirbančių ir statybose įrengtuose būstuose, gyvenančių Turkijos piliečių. (Lietuvos užsienio reikalų ministerija jiems išdavė turistines vizas, kurios nesuteikia teisės legaliai įsidarbinti Lietuvoje. Prekybos centrą stačiusi turkų bendrovė LR URM ministerijai pateiktuose vizų prašymuose nurodė, esą šie asmenys į Lietuvą atvyksta kaip statybų konsultantai, nors apklausti teigė, jog čia atvyko dirbti ir patvirtino, jog gyvena kartu su kitais statybininkais).

2009 m. rugpjūtį atidarytas LR prezidento Algirdo Mykolo Brazausko. Į 62 tūkst. m² ploto centrą investuota ~586 mln. Lt.

2011 m. ~9 ha plote šalia „Siemens" arenos ir „Ozo" centro atidarytas Ozo parkas.

2018 m. 100% bendrovės „Ozantis", kuriai priklauso prekybos ir pramogų centras, akcijų įsigijo NT įmonė „NEPI Rockcastle", taip tapdama nauju PC OZAS savininku.

2021 m. valdymas perimtas iš „Newsec" į „NEPI Rockcastle" rankas.

Savybės
-------

Per 4 aukštus išsidėsčiusios prekybos ir pramogų zonos (-1A/B, 1A, 2A, 3A), 7 aukštų stovėjimo aikštelė bei aikštė ties pagrindiniu įėjimu (nuo Avia Solutions Group arenos pusės).

Veikia Vilniuje vienintelė „Peek & Cloppenburg" parduotuvė, taip pat – ZARA, H&M, PULL & BEAR, MOHITO, „Reserved", „Sportland", „New Yorker", „Douglas", „Deichmann", „Jack&Jones" ir kitos parduotuvės. Prekybos centre taip pat įsikūrusi MAXIMA XXX maisto prekių parduotuvė, plaukimo baseinas „Plaukimo šeima" (-1B), šeimos pramogų parkas „Adventica" (-1B), pramogų parkas „ACTION! by Apollo", kino teatras „Multikino".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vilniuje kyla dar vienas prekybos centras (Evaldas Utyra, www. DELFI.lt, 2008 lapkričio mėn. 19 d. 13:28)
2. ↑  "Ozo" rangovai iš Turkijos nesumoka už darbus (vz.lt, 2010.03.31 09:13)
3. ↑  Vokiečių NT vystytojai tiki Lietuva (2009 m.)
4. ↑  Turkų jaunikių armija (Jūratė Žuolytė, balsas.lt, 2008-04-11, 09:00)
5. ↑  Statybvietėje – daugiau nei dvidešimt nelegaliai dirbančių turkų (2008-04-09 19:05 LNK)
6. ↑  „Ozo" nuomininkai reikalauja gelbėti prekybos centrą Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto. (Ieva Dauguvietytė, verslozinios.lt, 2009.10.01 18:43)
7. ↑   Archyvuota kopija 2014-07-14 iš Wayback Machine projekto.
8. ↑
9. ↑   Archyvuota kopija 2021-11-22 iš Wayback Machine projekto.
10. ↑
11. ↑

Nuorodos
--------

* Oficiali tinklavietė (lietuvių, anglų, rusų k.)
| **Vytautas Andziulis** |
| --- |
|  |
| Vytautas Andziulis savo namuose, kuriuose veikė pogrindinė spaustuvė |
| Gimė | 1930 m. lapkričio 4 d.Šėta, Kėdainių apskritis |
| Mirė | 2018 m. kovo 16 d. (87 metai) |
| Palaidotas (-a) | Romainių kapinėse |
| Sutuoktinis (-ė) | Birutė Vidauskaitė-Andziulienė |
| Vaikai | Virginija, Raivedis, Raminta, Margiris, Vykintas, Vaidotas  |
|  |
| Veikla | pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui veikėjas, spaustuvininkas, muziejininkas |
|  |
| Žinomas (-a) už | pogrindinės spaustuvės-leidyklos įkūrėjas |

Vytauto Andziulio sodyba Saliuose (Kauno raj.)
**Vytautas Andziulis** (1930 m. lapkričio 4 d. Šėtoje, Kėdainių apskritis – 2018 m. kovo 16 d.) – Lietuvos spaustuvininkas, leidėjas, pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui veikėjas.

Biografija
----------

Baigė 3 klases Kruonio progimnazijoje. 1936 m. šeimai persikėlus į Amalius mokėsi Petrašiūnų pradžios mokykloje, nacių okupacijos metais – Kauno jėzuitų gimnazijoje. 1957 m. baigė Kupiškio vakarinę suaugusiųjų mokyklą.

1948–1969 m. dirbo „Spindulio" spaustuvėje, Kupiškio rajoninėje spaustuvėje, Troškūnų rajono spaustuvėje, „Raidės" spaustuvėje, 1974–1983 m. Kauno technologijos technikumo poligrafijos laboratorijoje.

Nuo 1954 m. kaupė šriftą ir spausdinimo mašinos detales. 1978–1981 m. Salių kaime prie Kauno po savo gyvenamuoju namu įrengė nelegalią ab spaustuvę-leidyklą. Joje 1981–1990 m. su Juozu Bacevičiumi išspausdino 39 religinio, istorinio ir kitokio pobūdžio leidinius. Pirmoji šioje spaustuvėje išleista knyga – vyskupo Kazimiero Paltaroko „Tikybos pirmamokslis". Vėliau buvo išleisti Juozo Urbšio prisiminimai, Adolfo Damušio studija apie sovietinį genocidą, poetų Juozo Gražulio, Roberto Grigo, Kęstučio Genio kūryba. Nepaisant visų sovietinio KGB pastangų, spaustuvė išliko nedemaskuota iki pat Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo.

Nuo 1997 m. Vytauto Didžiojo karo muziejaus vyresnysis muziejininkas.

Palaidotas Romainių kapinėse.

Įvertinimas
-----------

* 1998 m. DLK Gedimino 3 laipsnio ordinas
* 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. 1 2  *Mirė pogrindinės spaustuvės įkūrėjas*. XXI amžius. Nuoroda tikrinta 2023-03-10.
3. ↑
4. ↑  *Mirė pogrindžio spaustuvininkas V. Andziulis* // Draugas. Vol. CIX NR. 34.
5. ↑  Domas Akstinas. *Vytautas Andziulis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 505 psl.
6. ↑  Atsisveikiname su Vytautu Andziuliu! 2018-03-16 Archyvuota kopija 2018-03-19 iš Wayback Machine projekto.
7. ↑
8. ↑

Nuorodos
--------

* Vytautas Andziulis – Tylūs kariai (video)
| **Artūras Skikas** |
| --- |
| Gimė | 1963 m. gegužės 29 d. (60 metų)Šiauliuose |
| Sutuoktinis (-ė) | Jolanta |
| Vaikai | Evaldas, Donatas, Emilija |
|  |
| Veikla | gydytojas, Lietuvos ir Šilutės rajono savivaldybės politinis veikėjas |
| Partija | 
* 1994 m. Lietuvos liberalų sąjunga,
* 2003 m. Liberalų ir centro sąjunga

 |
|  |
| Išsilavinimas | gydytojas otorinolaringologas |
| Alma mater | 1990 m. Kauno medicinos universitetas |

**Artūras Skikas** (g. 1963 m. gegužės 29 d. Šiauliuose) – gydytojas, Lietuvos ir Šilutės rajono savivaldybės politinis veikėjas, buvęs LR sveikatos apsaugos viceministras.

Biografija
----------

Baigė vidurinę mokyklą, vėliau mokėsi Šiaulių medicinos mokykloje, iš kur buvo pašauktas į sovietinę armiją. 1990 m. baigė Kauno medicinos akademiją, gydytojas otorinolaringologas.

1991 m. Šilutės ligoninės gydytojas otorinolaringologas, 1994–1997 m. UAB komercijos vadybininkas (antraeilėse pareigose). 1997 m. VšĮ „Šilutės ligoninė" vyr. gydytojas, 2006-2009 m. UAB „Šilutės greitoji medicininė pagalba", UAB „Sveikatos darna", UAB „Šilutės MCT" direktorius, VšĮ Šilutės ligoninės LOR gydytojas, nuo 2009 m. gegužės 25 d. iki 2010 m. sausio 29 d. LR sveikatos apsaugos viceministras (paskyrė ir atleido ministras Algis Čaplikas). 2010 m. sausio 21 d. darbo vietoje buvo sulaikytas Specialiųjų tyrimų tarnybos (STT) pareigūnų, kaltinamas, kad iš VšĮ „Nacionalinis kraujo centras" direktoriaus tiesiogiai reikalavo duoti nuo 20 000 iki 30 000 Lt kyšį (tokios sumos galimai reikalauta už tai, kad viceministras nesiėmė žingsnių, jog kraujo centro direktoriui būtų skirta tarnybinė nuobauda).

1994 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, Šilutės skyriaus pirmininkas, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Šilutės rajono skyriaus narys, Šilutės skyriaus pirmininko pavaduotojas.

2000–2003 m. 2003–2004 m. ir 2007-2010 m. Šilutės rajono savivaldybės tarybos narys.

Rotary klubo narys, Lietuvos medikų futbolo asociacijos narys.

Žmona Jolanta, sūnūs Evaldas ir Donatas, dukra Emilija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  A. Čaplikas atleido 20 tūkst. litų kyšio paėmimu įtariamą viceministrą A. Skiką (papildyta) Archyvuota kopija 2010-02-01 iš Wayback Machine projekto. (BNS, ELTA ir lrytas.lt inf. 2010-01-29 14:35)
2. ↑  LR SAM informacija[neveikianti nuoroda]
**Raimundas Liormanas** (1892 m. rugsėjo 28 d. Aukštutinio Gelgaudiškio dvaras, Gelgaudiškio valsčius – 1979 m. liepos 9 d. Ročesteris) – Lietuvos karinis veikėjas, Lietuvos kariuomenės pulkininkas.

Biografija
----------

Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, 1914 m. mobilizuotas į Rusijos imperijos kariuomenę, 1916 m. baigė Pskovo karo mokyklą. 1917 m. 12-osios armijos lietuvių karių vykdomojo komiteto vicepirmininkas, dalyvavo Petrogrado lietuvių seime. 1918 m. Lietuvių tautos tarybos įgaliotinis pabėgėlių reikalams Rygoje. Grįžęs į Lietuvą, 1918 m. gruodžio mėn. savanoriu stojo į Lietuvos kariuomenę, paskirtas Krašto apsaugos tarybos sekretoriumi. 1920 m. rugsėjo mėn. paskirtas Vietinės kariuomenės brigados štabo ypatingų reikalų karininku. Lenkijos kariuomenei puolant Vilnių 1920 m. spalio mėn. komandiruotas į jį dirbti prie Prancūzijos karinės misijos. 1922 m. baigęs Aukštuosius karininkų kursus paskirtas Vilkaviškio miesto ir apskrities, nuo 1923 m. – Marijampolės miesto ir apskrities karo komendantu. 1927–1938 m. Klaipėdos karinės srities viršininkas, Klaipėdos krašto komendantas, parodė daug iniciatyvos čia stiprinant valdžios autoritetą. 1931 m. pulkininkas. 1938–1940 m. Kariuomenės štabo ypatingųjų reikalų karininkas, kartu ėjo Raseinių apskrities komendanto pareigas. Vokietijos okupacijos metais 1943–1944 m. kalintas Tilžėje. Pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. emigravo į JAV. Dalyvavo JAV lietuvių visuomeninėje veikloje.

Įvertinimas
-----------

* 1928 m. II rūšies Vyčio kryžiaus 3 laipsnio ordinas
* 1928 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazimieras Tamašauskas. *Raimundas Liormanas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 427 psl.