recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kino kritika** – individuali ar kolektyvinė kino kūrinių analizė. Kino kritikas yra savo srities profesionalas, apžvelgiantis kino filmus ir rašantis recenzijas, skirtas plačiajai visuomenei, paprastai laikraščiams, žurnalams ar specialiai auditorijai. 

Kino kritikai tiria, analizuoja nacionalinių ir tarptautinių kino filmų kūrimą; analizuoja ir vertina tam tikrus kino filmus, autorius, stilius, mokyklas, tendencijas ir t. t.; pateikia nuomones ir vertinimus žiniasklaidoje ir specializuotuose forumuose; stebi kuriamus kino filmus; konsultuoja kino filmų ir vaizdo juostų platintojus. 

Filmų kritikai darbuojasi kino teatruose, filmų ir vaizdo įrašų bibliotekose, interneto, žurnalinių leidinių, redaktorių kabinetuose, radijo ir televizijos studijose ir taip toliau.

Kino kritikai savo darbui naudoja filmus ir vaizdo įrašus, dokumentus, archyvus, specializuotus leidinius, garso ir vaizdo įrašų įrangą bei priemones.

Norintiems tapti šios srities profesionalais rekomenduojama įgyti aukštesnįjį ar aukštąjį išsilavinimą pageidautinoje srityje, susijusioje su žiniasklaidos ar kino studijomis. Labai svarbu ir pomėgis menui, normalus regėjimas, klausa, domėjimasis abstrakčiu menu bei vaizdinis mąstymas, dėmesingumas, šalinis mąstymas ir suvokimas, sugebėjimas suprasti auditoriją, estetinė kultūra, žurnalistiniai įgūdžiai, kalbos įgūdžiai ir plačios bendros žinios. Tačiau praktika rodo, kad kino kritikai gali turėti patį įvairiausią išsilavinimą.

Lietuva
-------

Lietuvoje veikia ir Kino kritikų gildija. Jai priklauso: Nijolė Andrijauskienė, Irina Arefjeva, Gražina Arlickaitė, Vytautas Baniulis, Rūta Birštonaitė, Vilija Daugirdaitė, Vaidas Jauniškis, Nertinga Kažukauskaitė, Izolda Keidošiūtė, Audronis Liuga, Pranas Morkus, Rūta Oginskaitė, Rasa Paukštytė, Roma Pauraitė-Puplauskienė, Živilė Pilipavičienė, Živilė Pipinytė, Kristina Svilienė, Rimantas Šavelis, Skirmantas Valiulis, Linas Vildžiūnas (gildijos patikėtinis), Jūratė Visockaitė ir Sonata Žalneravičiūtė.

Šaltiniai
---------

* Lietuvos kino kritikų gildija[neveikianti nuoroda]
* Apie kino kritiko amatą internetiniame puslapyje Profesijupasaulis.lt Archyvuota kopija 2009-09-28 iš Wayback Machine projekto.
* Apie kino kritikus angliškoje Vikipedijoje
Atminimo paminklas Punske
Suvalkiečių draugija „**Suvalkija**" – Lietuvos Respublikos savarankiška savanoriška visuomeninė organizacija, būstinė Marijampolėje, Vytauto g. 17.Draugijos įstatai įregistruoti Teisingumo Ministerijoje 1994 m.

Tikslai
-------

Telkia pagal Vokietijos ir TSRS 1941 m. sausio 10 d. susitarimą iš Suvalkų krašto prievarta perkeltus lietuvius, jų vaikus ir vaikaičius. Siekia įamžinti jų atminimą, renkant istorinę medžiagą apie jų perkėlimus Lietuvos teritorijoje Antrojo pasaulinio karo metais. Organizacija siekia, kad šiems asmenims būtų pripažintas tremtinio statusas, taip pat, kad praradusiems savo gimtuosius namus vadinamame Suvalkų trikampyje būtų kompensuota už prarastą turtą.

Draugija padeda nariams gauti reikalingus dokumentus iš Lenkijos archyvų, paruošia dokumentus nekentėjusio-perkelto asmens pažymėjimui ir Vokietijos fondo „Atmintis, atsakomybė ir ateitis" kompensacijai gauti. 1941 m. iškeldintiems žmonėms yra suteiktas nukentėjusiųjų perkeltųjų statusas, nuo 2005 m. jiems mokama valstybinė pensija.

Struktūra
---------

Draugija vienija apie 700 narių 7 grupėse – Alytaus apskrities, Kalvarijos savivaldybės, Klaipėdos apskrities, Marijampolės savivaldybės, Vilkaviškio rajono savivaldybės, Vilniaus apskrities ir Kauno apskrities. Marijampolės visuomeninių organizacijų sąjungos narė.

Pirmininkė Birutė Kižienė (nuo 1994 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Prieš TSRS-Vokietijos karą iš Lietuvos į Vokietiją išsikėlė apie 50 tūkstančių vokiečių, iš Suvalkų krašto į Lietuvą buvo perkelti 14 tūkstančių lietuvių, iš Klaipėdos krašto – dar 10 tūkstančių lietuvių. Palikusius savo sodybas Lenkijoje lietuvius iš Suvalkų krašto Lietuvoje iš pradžių apgyvendino pagal tą pačią sutartį į Vokietiją išvykusių vokiečių namuose. Paskui daliai jų buvo pasiūlyta vykti į Vilniaus kraštą ir apsigyventi lenkų „krajovcų" (į miškus pasitraukusių lenkų partizanų) namuose. Tačiau „krajovcai" gynė savo namus, žudė ten apsigyvenančius persikėlėlius.
2. ↑  Liucija Burbienė. Mus trėmė tik todėl, kad buvome lietuviai, Miesto laikraštis. 2009-08-14[neveikianti nuoroda]
3. ↑  Suvalkiečių draugija „Suvalkija". NVO duomenų bazė[neveikianti nuoroda]
Proporcijos: 3:5
**Palau vėliava** – žydrame stačiakampio centre geltonas skritulys, kiek paslinktas link flagštoko.

Heraldinis blazonavimas (aprašymas): *Azur fone Or skritulys*.

Istorija
--------

JTO Palau globojamos teritorijos vėliava
Salos priklausė taip vad. JTO globojamoms teritorijoms. Vėliava buvo panaši į dabartinę Europos Sąjungos vėliavą. Skyrėsi žvaigždučių kiekis ir spalva, be to, pačios vėliavos fono spalva priminė JTO vėliavos žydrą spalvą.

Kuriant vėliavą, kaip pagrindas, buvo pasiskolinta Japonijos vėliava.

1979 m. buvo surengtas vėliavų konkursas ir 1980 m. spalio 22 d. Blau Skebongo sukurta vėliava buvo išrinkta tapti valstybės vėliava. Vėliava adaptuota 1981 m. sausio 1 d.

Simbolika
---------

Geltonas skritulys – mėnulio simbolis – reiškia tautos vienybę, taiką ir meilę. Mėlynas fonas simbolizuoja vandenyną, kuriame išsidėstęs salynas, ir nepriklausomybę.

Sandara
-------

### Proporcijos

Geltonas skritulys yra 3/5 vėliavos aukščio dydžio. Pagal horizontalę yra paslinktas link flagštoko ir nutolęs nuo jo per 2/3 savo dydžio.

### Konstrukcija

Spalvų reikšmės Pantone spalvų sistemoje:

* Žydra – Pantone 279
* Geltona – Pantone 101

Spalvų reikšmės RGB spalvų sistemoje:

* Žydra – 87, 138, 214
* Geltona – 245, 237, 89

Panašios vėliavos
-----------------

| Vėliava | Šalis |
| --- | --- |
|  | Bangladešo vėliava |
|  | Japonijos vėliava |
|  | Kirgizijos vėliava |
|  | Tuniso vėliava |
|  | Kinijos jūrų vėliava |
|  | Žemės vėliava |
|  | Grenlandijos vėliava |
|  | Okinavos prefektūros vėliava, Japonija |
|  | Trečiojo Reicho vėliava |
|

Išnašos
-------

1. 1 2 3  „Flag of Palau". *Encyclopedia Britannica* (anglų). Nuoroda tikrinta 2021-08-05.
2. ↑  „Flags, Symbols & Currency of Palau". *WorldAtlas* (anglų). Nuoroda tikrinta 2021-08-05.

Nuorodos
--------

* vexilla-mundi.com Archyvuota kopija 2006-10-17 iš Wayback Machine projekto.
* vexillum.com Archyvuota kopija 2006-10-17 iš Wayback Machine projekto.
* flags.net

**Okeanijos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Australija · Fidžis · Kiribatis · Maršalo Salos · Mikronezija · Nauru · Naujoji Zelandija · Palau · Papua Naujoji Gvinėja · Samoa · Saliamono Salos · Tonga · Tuvalu · Vanuatu
Amerikos Samoa · Guamas · Kuko Salos · Marianos Šiaurinės Salos · Naujoji Kaledonija · Niujė · Norfolkas · Pitkernas · Prancūzijos Polinezija · Tokelau · Volisas ir Futūna |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai· Herbai |
Bankomatas
**Bankomatas** (ATM – automated teller machine) – elektroninis įrenginys, kuriuo banko klientas gali išsiimti grynuosiuos pinigus.

Istorija
--------

**1960** – „New York's First National City Bank" (šiuo metu – „CitiBank") keliuose savo banko skyriuose instaliuoja vadinamuosius bankografus. Jais klientai gali sumokėti už komunalinius mokesčius be klientų aptarnavimo specialisto (teller) pagalbos.

**1967** – instaliuojamas pirmasis grynųjų pinigų išdavimo automatas. Pirmąjį tokį bankomatą sukūrė įmonė „De La Rue Instruments". Jį įrengė „Barclays Bank" savo padalinyje Londono apylinkėse. Šis automatas buvo pavadintas De La Rue Automatinė pinigų gryninimo sistema (De La Rue Automatic Cash System- DACS). Jame pinigams išgryninti buvo naudojami banko čekiai.

**1968** – kortelių pritaikymas: „Barclay" ir keletas kitų bankų pristato mašiną, kurioje naudojama plastikinė banko kortelė. Šias korteles buvo galima panaudoti tik vieną kartą, nes bankomatas „prarydavo" kortelę ir kitam pinigų gryninimui banke reikėdavo išsiimti kitą kortelę.

**Pirmieji Diebold bankomatai – TABS mašinos**.

**1969** – pirmą kartą bankomate panaudotos magnetinės kortelės: Niujorko „Chemical Bank" Docutel įrengia pirmąjį bankomatą, kuriame grynieji pinigai išduodami, naudojant plastikinę kortelę su magnetine juostele.

„Chemical Bank" reklaminė kampanija skelbė: „Rugsėjo 2 d. mūsų bankas atsidarys 9:00 ir daugiau niekada nebeužsidarys!"

Kiti gamintojai taip pat pradėjo gaminti bankomatus, tačiau Docutel buvo pirmasis, gavęs patentą ir pripažintas modernių magnetinių technologijų panaudojimo bankomatuose išradėju. Šiuo metu jo pirmasis bankomatas saugomas Smithsonian Nacionaliniam Amerikos Istorijos muziejuje.

Įdomu, kad iš pradžių to laikotarpio bankininkai skeptiškai vertino bankomatų atsiradimą. Visų pirma dėl kainos, kuri tuo metu siekė 8000 dolerių (iš esmės tai buvo brangiau nei samdyti žmogų). Be to, bankininkai teigė, kad jų klientams labiau patinka bendrauti su žmonėmis, o ne su mašinomis. Galiausiai jie sakė norį, kad klientai lankytųsi bankų skyriuose, nes tai suteikia galimybę ugdyti klientų lojalumą ir parduoti daugiau produktų.

**1971** m. – pirmasis tikrasis bankomatas: Docutelis pristato „Total Teller" pavadintą bankomatą, kuris yra pirmasis visiškai funkcionuojantis bankomatas.

**1973** m. prasideda sparti bankomatų plėtra: 1973 m. pabaigoje JAV įrengta jau 2000 bankomatų (dauguma sukurti Docutelio). Jie parduodami po 30 000 dolerių.

Pirmasis bankomatas Lietuvoje
-----------------------------

Pirmąjį bankomatą Lietuvoje įrengė SEB Vilniaus bankas 1995 m. rugsėjo 19 d. Jis priėmė mokėjimo korteles VISA, buvo galima išsiimti vieno nominalo banknotus. Į pirmąjį bankomatą bankas skelbė investavęs 60 tūkst. litų.

Vikižodynas

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bankomatas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Bankomatų istorija Archyvuota kopija 2005-05-30 iš Wayback Machine projekto.
* Kas pirmasis išrado bankomatus? Archyvuota kopija 2005-07-28 iš Wayback Machine projekto.
| Vilja La Angostura*Villa La Angostura* |
| --- |
| *Pagrindinė miestelio gatvė* |
|  |
| 

Vilja La AngosturaVilja La Angostura

40°45′0″ p. pl. 71°38′0″ v. ilg.﻿ / ﻿40.75000°š. pl. 71.63333°r. ilg.﻿ / 40.75000; 71.63333﻿ (Vilja La Angostura)Koordinatės: 40°45′0″ p. pl. 71°38′0″ v. ilg.﻿ / ﻿40.75000°š. pl. 71.63333°r. ilg.﻿ / 40.75000; 71.63333﻿ (Vilja La Angostura) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Neukeno provincija Neukeno provincija |
| **Departamentas** | Los Lagoso departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 7 526  |
|  |
| **Tinklalapis** | www.villalaangostura.gov.ar |
|  **Vikiteka** | Vilja La Angostura |

**Vilja La Angostura** (isp. *Villa La Angostura*) – miestas Argentinoje, Neukeno provincijoje, šiaurės vakariniame Nauel Uapi ežero krante. 8 tūkst. gyventojų.

Miestas išsidėstęs prie Bariločės – San Martin de los Andes kelio, siauroje *Quetrihue* pusiasalio sąsmaukoje, tarp Arajanų ir Nauel Uapio nac. parkų. Miestą supa ir *Correntoso* ežeras, su Nauel Uapi sujungtas *Correntoso* upe. Pavadinimas *Villa La Angostura* ispanų k. reiškia „siaurumo gyvenvietė", kadangi miestas atrodo tarsi suspaustas ežerų ir kalnų.

Vilja La Angosturą garsina ne tik nuostabūs kraštovaizdžiai, bet ir unikali europietiška medinė architektūra. Yra nedidelių maisto (šokolado, žuvies) pramonės įmonių, tačiau svarbiausia ūkio šaka – turizmas. Sportinė žūklė, kopimas į kalnus, kalnų slidinėjimas (*Cerro Bayo* kalne) ir daugybė kitų pramogų. Klimatas švelnus: žiemos ne itin šaltos, sniegingos, vasaros šiltos ir drėgnos.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* welcomeargentina.com apie miestą
* Žemėlapiai, vaizdai, turizmas Archyvuota kopija 2005-09-13 iš Wayback Machine projekto.

Koplyčia
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**UBS AG** - tarptautinė finansinių paslaugų įmonė, įsikūrusi Šveicarijoje, kuri teikia investicinės bankininkystės, turto ir investicijų valdymo paslaugas privatiems, verslo klientams bei institucijoms. UBS bankas turi savo padalinius visuose pagrindiniuose pasaulio finansiniuose centruose. Šio banko biurai veikia 50-yje šalių. Jame dirba 64 000 darbuotojų. UBS banko ištakos siekia 1854 metus, o 1998 metais jis susijungė su Swiss Bank Corporation banku, bet išlaikė savo pirminį pavadinimą. UBS reiškia „Šveicarijos bankų unija" (angl. Union Bank of Switzerland).

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŠveicarija SMI indekso bendrovės |
| --- |
|  |
| 

 ABB **·**  Actelion **·**  Adecco **·**  Credit Suisse **·**  Holcim **·**  Julius Bär **·**  Lonza Group **·**  Nestlé **·**  Novartis **·**  Richemont **·**  Roche **·**  SGS **·**  Swatch Group **·**  Swiss Re **·**  Swisscom **·**  Syngenta **·**  Synthes **·**  Transocean **·**  UBS **·**  Zurich Financial 
 |

 |
Koordinatės: 55°25′10.97″ š. pl. 21°15′48.08″ r. ilg.﻿ / ﻿55.4197139°š. pl. 21.2633556°r. ilg.﻿ / 55.4197139; 21.2633556

|  Kintų Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Šilutės |
| **Savivaldybė** | Šilutės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kintai |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1705 m. |

**Kintų Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Kintų miestelyje, 1 km į rytus nuo Kuršių marių.

Istorija
--------

Galinis fasadas
Klebonija (dab. liuteronų bažnyčia)
Evangelikų liuteronų bažnyčia pastatyta 1705 m. Pasakojama, kad tuo metu Ventėje buvo paplauta bažnyčia ir tarp gyventojų kilo ginčas, kur turėtų stovėti naujieji maldos namai. Pasak legendos, iš kraštutinių kaimų – Ventės ir Kiošių – vienu metu buvo išsiųsti 2 žygūnai ir nutarta, kad vietoje, kur jie susitiks, bus statoma naujoji bažnyčia. Jie rankas paspaudę būtent Kintuose.

1905 m. suremontuota. Iki Pirmojo pasaulinio karo buvo apie 5000 parapijiečių, daugiausia lietuvių. Pamaldos laikytos lietuvių ir vokiečių kalbomis. Po Antrojo pasaulinio karo bažnyčia uždaryta, kurį laiką buvo grūdų sandėliu, sovietmečiu restauruota, įkurta parodų ir koncertų salė. 1990 m. bažnyčia atiduota katalikams. 2015 m. iš dalies restauruota.

Nuo 1997 m. – kultūros paveldo objektas.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, bebokštė, su apside.

XX a. 1-ojoje pusėje šalia bažnyčios stovėjo paminklas I pasaulinio karo aukoms atminti, bet vėliau buvo išardytas.

Mažoji liuteronų bažnyčia (kairėje) ir buvusioji liuteronų bažnyčia (dešinėje).

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 1637 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

* Kintų evangelikų liuteronų parapijos puslapis Archyvuota kopija 2007-04-29 iš Wayback Machine projekto.
| **Algimantas Vyšniauskas** |
| --- |
| Gimė | 1954 m. vasario 13 d. (69 metai)Senovė, Varėnos raj. |
|  |
| Veikla | Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas |

**Algimantas Vyšniauskas** (g. 1954 m. vasario 13 d. Senovėje, Varėnos raj.) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas, Atsargos karininkų sąjungos pirmininkas.

Biografija
----------

Baigęs Kabelių aštuonmetę mokyklą, 1969–1972 metais mokėsi Merkinės vidurinėje internatinėje mokykloje. Baigęs vidurinę mokyklą įstojo į Vilniaus aukštąją radioelektronikos priešlėktuvinės gynybos vadų mokyklą. Po vadų mokyklos atliko karinę tarnybą: 1976–1978 m. – būrio vadas Onegos pusiasalyje, 1978–1983 m. – kuopos vadas Drezdene. 1983-1989 m. karinė tarnyba pareigose nuo kuopos vado iki bataliono vado Vologdos ir Archangelsko srityse. 1989-1992 m. studijavo Tvėres priešlėktuvinės gynybos karo akademijoje.

Grįžęs į Lietuvą 1992–1994 metais buvo Lietuvos krašto apsaugos mokyklos kariūnų kursų viršininkas. Šiuo laikotarpiu buvo parengta 1-oji atkurtos Lietuvos karininkų laida. 1994–1995 m. – mokyklos viršininko pavaduotojas - štabo viršininkas, 1995–1998 m.- Lietuvos karo akademijos prorektorius, 1998–2000 m. – Tarptautinio projekto BALTNET direktorius, 2000–2003 m. – Lietuvos kariuomenės mokymų ir doktrinų valdybos vado pavaduotojas, 2003–2005 m. – Generolo Jono Žemaičio Lietuvos karo akademijos viršininkas. 2005–2009 m. – Lietuvos kariuomenės Generolo Adolfo Ramanausko kovinio renginio centro viršininkas.

2009 m. sukakus nustatytam amžiui išėjo į atsargą.

1995 m. suteiktas Lietuvos kariuomenės pulkininko laipsnis.

Nuo 2013 m. Atsargos karininkų sąjungos pirmininkas

Įvertinimas
-----------

* 1994 m. Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino 3-ojo laipsnio medalis
* 2000 m. Lietuvos kariuomenės medalis „Už nuopelnus"
* 2004 m. Krašto apsaugos sistemos proginis stojimo į NATO medalis
* 2005 m. Krašto apsaugos sistemos medalis "Šaulių žvaigždė"
* 2007 m. Krašto apsaugos sistemos medalis "Už nuopelnus"
* 2012 m. Atsargos karininkų sąjungos medalis "Už nuopelnus"
* 2018 m. pulkininko Eugeno Konovaleco atminimo medalis
* 2018 m. Už nuopelnus Vilniui ir tautai 1-o laipsnio medalis
* 2019 m. Latvijos Marupes barikadų statytojų atminimo medalis

Šaltiniai
---------

1. ↑  KAM.lt – Atsargos karininkų sąjungos struktūra ir kontaktai Archyvuota kopija 2017-12-25 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Varėnos rajono savivaldybės viešoji biblioteka – Algimantas Vyšniauskas Archyvuota kopija 2019-02-11 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°27′14″ š. pl. 21°16′4″ r. ilg.﻿ / ﻿55.45389°š. pl. 21.26778°r. ilg.﻿ / 55.45389; 21.26778

Kelias pro Kintų mišką
Užpelkėjęs miškas
**Kintų–Svencelės miškai** – miškų masyvas vakarų Lietuvoje, daugiausia Šilutės rajone, 15 km į šiaurės vakarus nuo Šilutės, tuoj į šiaurę nuo Kintų, Kuršių marių pakrantėje. Plotas – 21,3 km². Priklauso Šilutės miškų urėdijos Kintų girininkijai.

Masyvą sudaro Kintų ir Svencelės miškai, visą šiaurinę pusę užima pelkė Svencelė. Pelkėje ir miškuose esti apie 100 ežerokšnių ir duburių. Paviršius banguotas, būdingi aukštapelkiniai ir žemapelkiniai durpžemiai, puveningi jauriniai glėjiniai, jauriniai šilaininiai glėjiški bei glėjiniai priesmėliai ir smėliai. Miškais teka Gelžinio upokšnis, šiaurės rytuose siekia Klaipėdos kanalą.

Medynai:

* pušynai: 49 %
* beržynai: 30 %
* juodalksnynai: 12 %
* eglynai: 8 %
* ąžuolynai: 1 %

Pagal amžių jaunuolynai sudaro 12 %, pusamžiai medynai 52 %, pribręstantys 23 %, brandūs 13 %.

Miškuose gyvena briedžiai, šernai, elniai, įvairūs vandens ir pelkių paukščiai. Įveista europinių maumedžių, veimutinių pušų, šiaurinių ąžuolų. Pietinė miškų dalis saugoma kaip Kintų botaninis draustinis, šiaurinė – kaip Svencelės telmologinis draustinis. Šalia miškų įsikūrę Kintai, Uogaliai, Blymaciai, Prycmai, Kiškiai, Kalviškiai, Svencelė. Pro miškus eina Kintų–Svencelės keliukas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kintų–Svencelės miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 314
**Vilius Vytautas Bėčius** (1937 m. gegužės 10 d. Ločiai, Nemunėlio Radviliškio valsčius – 2001 m. gegužės 25 d. Kaunas) – Lietuvos agronomas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1961 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1968 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.

Nuo 1961 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (nuo 1996 m. Lietuvos žemės ūkio universitetas) dėstytojas, 1983–1988 m. Augalininkystės katedros vedėjas, nuo 1970 m. docentas. 1978–1982 m. dėstė Gvinėjoje.

Nuo 1995 m. Lietuvos ūkio partijos, nuo 1999 m. Lietuvos valstiečių partijos narys.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo svarbiausia kryptis – žemės ūkio augalų selekcija ir sėklininkystė. Kartu su kt. sukūrė nebyrančių pašarinių žirnių veisles: „Kiblukai", „Molinukai", „Greitieji", „Tomiai".

Bibliografija
-------------

* Taikomosios ir specialiosios genetikos kursas, vadovėlis, 1981 m. prancūzų kalba
* Pašarinių morkų priešsėjinis sėklų paruošimas ir sėja, 1995 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vilius Vytautas Bėčius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 765 psl.
| **Algirdas Alfonsas Pekeliūnas** |
| --- |
| Gimė | 1933 m. rugpjūčio 28 d.Kvietiniškis, Rokiškio valsčius |
| Mirė | 2018 m. gruodžio 8 d. (85 metai)Vilnius |
| Tėvas | Juozas Pekeliūnas |
| Sutuoktinis (-ė) | Elena Pekeliūnienė |
| Vaikai | Jolanta, Elvana |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, leidėjas |
| Partija | 1959 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1956 m. Vilniaus universitetas, 1968 m. Aukštoji partinė mokykla prie SSKP CK |

**Algirdas Alfonsas Pekeliūnas** (1933 m. rugpjūčio 28 d. Kvietiniškyje, Rokiškio valsčius – 2018 m. gruodžio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, leidėjas, vertėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Kazliškio pradžios mokykloje ir Rokiškio Juozo Tumo-Vaižganto gimnazijoje. 1956 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistikos studijas. 1956–1957 m. Mažeikių rajono laikraščio „Komunistinis rytojus" laiškų skyriaus vedėjas. 1957–1958 m. Šilutės rajono laikraščio „Leninietis" korespondentas. 1958–1961 m. LLKJS Šilutės rajono komiteto I sekretorius. 1961–1962 m. Tauragės rajono laikraščio „Tarybinis žodis" redaktorius. 1963–1966 m. Jurbarko rajono laikraščio „Šviesa" redaktorius.

1966-1968 m. mokėsi Maskvos aukštojoje partinėje mokykloje prie SSKP CK. 1968–1972 m. LKP CK spaudos sektoriaus instruktorius. 1972–1992 m. LSSR valstybinio leidyklų, poligrafijos ir knygų prekybos reikalų komiteto „Vagos" leidyklos direktorius. 1993–1999 m. Lietuvos mokslų akademijos leidyklos „Academia" direktoriaus pavaduotojas, „Vilties" spaustuvės leidybos, Informacijos instituto leidybinio skyriaus vedėjo pavaduotojas.

Išvertė per 10 knygų, sudarė apybraižų apie socialistinio darbo didvyrius rinkinį „Gyvenimo egzaminas" (1972 m.).

Palaidotas Rokantiškių kapinėse.

Įvertinimas
-----------

* 1983 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Algirdas Alfonsas Pekeliūnas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 342
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 383 psl.
3. ↑  Mirė žurnalistas, redaktorius, leidėjas, vertėjas Algirdas Alfonsas Pekeliūnas, 2018-12-08
4. ↑
Koordinatės: 41°26′50.28″ š. pl. 45°22′35.4″ r. ilg.﻿ / ﻿41.4473000°š. pl. 45.376500°r. ilg.﻿ / 41.4473000; 45.376500

David Garedžos urvų celės
Įtvirtintas vienuolyno kiemas
**David Garedžos vienuolynai** (gruz. დავითგარეჯის სამონასტრო კომპლექსი) – Gruzijos stačiatikių vienuolynų kompleksas, esantis 60 km į rytus nuo Tbilisio, Kachetijoje, šalia Azerbaidžano sienos. Sudaro keli šimtai Garedžos kalno šlaito urvuose (~25 km atstume) įrengtų koplyčių, celių, bažnyčių ir gyvenamųjų patalpų.

David Garedžos kompleksą VI a. įkūrė Šv. Dovydas Garedžietis – vienas iš taip vadinamų trylikos Asirijos tėvų, stiprinusių krikščionybę senovės Gruzijoje. Kompleksas plėtojosi iki XIII a. kol 1265 m. buvo nuniokotas mongolų antpuolio. Vėliau vienuolynas buvo atkurtas, bet 1615 m. vėl nuniokotas Sefevidų. Tarybiniais metais vienuolynas buvo uždarytas, o apie 1980 m. paverstas karinių pratybų baze. Dėl visuomenės spaudimo bazė panaikinta, bet vėliau kurį laiką buvo atkurta pačių gruzinų. Dalis komplekso statinių patenka į Azerbaidžano teritoriją, todėl tarp valstybių iškilęs ginčas dėl sienos toje vietoje.

David Garedžos kriptose yra išlikę vertingų senovinių freskų.

* Čičkhiturio bokšto liekanosČičkhiturio bokšto liekanos
* Udabno vienuolynasUdabno vienuolynas
* Lavros vienuolynasLavros vienuolynas
* FreskosFreskos

Šaltiniai
---------

1. ↑  Michael Mainville (2007-05-03). Ancient monastery starts modern-day feud in Caucasus. *Middle East Times*
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 127


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: David Garedžos vienuolynai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Algimantas Vakarinas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1959 m. kovo 13 d. (64 metai)Šakiuose, Vilkaviškio rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Rasuolė |
| Vaikai | Eglė, Milda |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos liberalų sąjungaLiberalų ir centro sąjunga |
|  |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Algimantas Vakarinas** (g. 1959 m. kovo 13 d. Šakiuose, Vilkaviškio rajonas) – Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1982 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius – mechanikas.

1992 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos Muzikos fondo direktorius, 1993 m. Lietuvos kultūros instituto direktoriaus pavaduotojas, 1994 m. viešbučio „Taffotel" direktorius, 1995 m. UAB „Pasekmė" direktorius, 1997 m. Vilniaus miesto savivaldybės Naujamiesčio seniūnijos seniūnas, 1999 m. Vilniaus mero pirmasis pavaduotojas, 2003–2007 m. Vilniaus mero pavaduotojas. 2008–2010 m. LR vidaus reikalų viceministras. 2010 m. UAB „Dogas" direktoriaus patarėjas.

1995 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Vilniaus miesto skyriaus narys, skyriaus pirmininkas, LiCS valdybos narys, nuo 2010 m. visuomeninio judėjimo „TAIP" (Tėvynės atgimimas ir perspektyva) narys.

2000–2003 m. 2003–2007 m. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. su *Artūro Zuoko ir Vilniaus koalicija* – Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.

Sutuoktinė Rasuolė, vaikai Eglė, Milda.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Liberalų ir centro sąjunga – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-10-15 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-09-05 iš Wayback Machine projekto.
Andrius Navickas
**Andrius Navickas** (g. 1972 m. kovo 9 d. Vilniuje) – žurnalistas, buvęs internetinio naujienų portalo Bernardinai.lt vyr. redaktorius, religijotyrininkas.

Biografija
----------

Baigė Vilniaus S. Neries vidurinę mokyklą. Nuo 1990 m. Vilniaus universiteto Filosofijos fakultete studijavo filosofiją, filosofijos magistras. VU Religijos studijų ir tyrimų centre baigė religijos studijas, religijos studijų magistras. 2006 m. apgynė disertaciją tema „Žmogaus teisių pagrindimo problema šiuolaikinėje politinėje filosofijoje", humanitarinių mokslų (filosofijos krypties) daktaras.

Nevyriausybinės pilietinės iniciatyvos Piliečių Santalka tarybos narys, straipsnių apie lietuvos politines, kultūrines, edukacines aktualijas autorius, knygų sudarytojas, pilietinės akcijos „neišduok" signataras , Pilietinės Visuomenės Instituto „Civitas" organizuojamų viešųjų diksusijų dalyvis. Yra vienas iš Gži internetinio portalo, siekiančio aukštesnių žurnalistinės etikos standartų, draugijos narių.

2017 m. birželio 15 d. tapo LR Seimo nariu (pakeitė mirusį Roką Žilinską).

Bibliografija
-------------

* Navickas Andrius (Sudarytojas). „Moralė ir politika : neokonservatyvusis požiūris" – Vilnius, Baltijos kopija, 2005. ISBN 9955-9511-3-3
* Navickas Andrius (Sudarytojas). „Aštuntoji diena" – Vilnius, Nestandartiniai sprendimai, 2005. ISBN 9955-9808-0-X
* Navickas Andrius "Laiškai plaukiantiems prieš srovę" 2011m. ISBN 9955-9808-0-X
* Navickas Andrius "Kelio bendrija" 2013m.ISBN 9955-9808-0-X

Išnašos
-------

1. ↑  Jovilė Kotryna Barevičiūtė, „Epistemiologijos ir politinės filosofijos problemos akademiniame diskurse" Archyvuota kopija 2007-09-27 iš Wayback Machine projekto. // Problemos, ISSN 1392–1126, 2007 m. 71 tomas
2. ↑  Pilietinės akcijos neišduok tinklalapis Archyvuota kopija 2007-12-01 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  VRK: mirusį R.Žilinską Seime pakeis A.Navickas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pietų Orknio salų žemėlapis
**Pietų Orknio salos** (angl. *South Orkney Islands*, isp. *Islas Orcadas del Sur*) – salų grupė Antarktyje, Atlanto vandenyno pietuose. Plotas 620 km². Sudaro keturios pagrindinės salos – Karūnacijos, Lauri, Pauelo, Sainio – bei keletas mažesnių salelių. Aukštis iki 1266 m Nivėjos k. (Karūnacijos saloje). Beveik visas salų paviršius padengtas ledu. Klimatas vėsus, drėgnas ir vėjuotas. Vasarą temperatūra pakyla iki vidutiniškai 2 °C, žiemą nukrenta iki -10 °C.

Pietų Orknio salos įtrauktos į Britų Antaktidos teritoriją. Į jas taip pat pretenduoja Argentina.

Salas 1812 m. atrado amerikiečiai ruonių medžiotojai Nathaniel Brown Palmer ir George Powell. 1823 m. James Weddell salas pavadino Pietų Orknio vardu.

Pietų Orknio salose yra dvi tyrimų stotys: Argentinos Orkadaso bazė Lauri saloje ir JK Sainio salos bazė.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Pietų Saskačevanas |
| --- |
| P. Saskačevanas ties Saskatūnu P. Saskačevanas ties Saskatūnu |
| **Ilgis** | 1939 km |
| **Baseino plotas** | 335 900 km² |
| **Vidutinis debitas** | 700 m³/s |
| **Ištakos** | Bovas, Oldmanas |
| **Žiotys** | Saskačevanas |
| **Šalys** | Kanada |

**Pietų Saskačevanas** (pranc. *rivière Saskatchewan Sud*, angl. *South Saskatchewan River*) – upė Kanadoje, Albertoje ir Saskačevane, viena iš Saskačevano upę sudarančių ištakų. Prasideda susiliejus Bovo ir Oldmano upėms, prasidedančioms Uoliniuose kalnuose, netoli sienos su Britų Kolumbija. Teka daugiausia į šiaurės rytus, prateka Difenbeikerio tvenkinį, *Qu'Appelle* užtvankas. Upė formuoja meandras, sudaro senvaginius ežerus. Ties Saskačevan River Forksu susilieja su Šiaurės Saskačevanu ir sudaro Saskačevano upę. Yra įrengtos kelios hidroelektrinės. Svarbiausias intakas – Red Dyras (kairysis). Prie Pietų Saskačevano įsikūrę Medisin Heto, Saskatūno miestai.
| **Deividas Čiperfildasangl. *David Chipperfield*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1953 m. gruodžio 18 d. (69 metai)Londonas, Anglija |
|  |
| Veikla | architektas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * RIBA Stirlingo premija
* Karališkasis aukso medalis
* Andrea Palladio premija
* Tessenow aukso medalis
 |
|  |
|  **Vikiteka** | David Chipperfield |

Seras **Deividas Alanas Čiperfildas** (angl. *David Alan Chipperfield*; g. 1953 m. gruodžio 18 d. Londone) – britų architektas. Gausiai apdovanotas Europoje. Turi biurus Londone, Berlyne ir Šanchajuje.

Karjera
-------

D. Čiperfildas baigė Kingstono universitetą 1976 m. ir dirbo įvairių architektų studijose, pavyzdžiui pas Douglas Stephen, Richard Rodgers ir Norman Foster. 1984 m. jis atidarė savo studiją „David Chipperfield Architects". Joje įdarbinta daugiau kaip 250 darbuotojų iš 15 šalių, dirbančių su įvairiais projektais Europoje, JAV ir Kinijoje.

Darbai
------

D. Čiperfildas savo reputaciją išgarsino Japonijoje 1980 m. Tarp ankstesnių jo projektų Anglijoje, atskleidžiančių jo griežtą ir elementarų požiūrį į dizainą, yra 1983 m. japonų mados dizaineriui Isėjui Mijakei suprojektuota drabužių parduotuvė Londono *Sloane* gatvėje ir mados fotografo Nick Knight asmeniniai namai Ričmonde, Surėjuje. Vėliau D. Čiperfyldas suprojektavo pripažinimo sulaukusį muziejaus „River and Rowing" Henlyje prie Temzės dizainą, už kurį laimėjo apdovanojimą. Siekiant įkomponuoti pastatą į natūralią aplinką, jo dizaine buvo panaudota apdaila iš žaliojo ąžuolo, taip pat betonas ir stiklas. D. Čiperfildas yra vienintelis britų architektas, įtrauktas į komisiją, kuriai buvo pateikta suprojektuoti „Tate" muziejaus grupei priklausantį „Tate Modern" pastatą.

Išnašos
-------

1. ↑  Jonathan Glancey (7 October 2010), David Chipperfield wins Royal Gold Medal for architecture *The Guardian*.
2. ↑  Ivor Richards, '1997 January: River and Rowing Musem by David Chipperfield (Henley, UK)' in 'The Architectural Review', 2011-02-23.
|  |
| --- |
| Končita Bautista  isp. *Conchita Bautista* |
|  
Conchita Bautista 1965 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | María Concepción Bautista Fernández |
| Gimė | 1936 m. spalio 27 d. (86 metai)Sevilija, Ispanijos vėliava Ispanija |
| Žanrai | pop, flamenko |
| Veikla | dainininkė, aktorė |

**Končita Bautista** (isp. *Conchita Bautista*; g. 1936 m. spalio 27 d. Sevilijoje) – ispanų dainininkė ir aktorė.

1961 metais Bautista atstovavo gimtajai šaliai Kanuose, Prancūzijoje, vykusioje Eurovizijoje su daina „Estando contigo", su kuria užėmė devintą vietą.

1965 metais Bautista laimėjo atranką ir antrą kartą atstovavo Ispanijai Eurovizijoje su daina „Qué bueno, qué bueno". Atstovės daina „Qué bueno, qué bueno" buvo viena iš keturių dainų (kartu su Vokietijos, Belgijos ir Suomijos dainomis), kurioms nepavyko surinkti taškų.

Vėlesniais metais Bautista tęsė sėkmingą karjerą Lotynų Amerikoje, Italijoje, Graikijoje, Turkijoje, taip pat ir Ispanijoje.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Conchita Bautista** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Biografija Archyvuota kopija 2015-04-18 iš Wayback Machine projekto. (ispanų k.)
* Conchita Bautista IMDB svetainėje

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**–** |  **Ispanijos atstovė Eurovizijoje**1961 | Po to:**Victor Balaguer  *„Llámame"*** |
| Prieš tai:**Tim, Nelly & Tony  *„Caracola"*** |  **Ispanijos atstovė Eurovizijoje**1965 | Po to:**Raphael  *„Yo soy aquél"*** |
Andrius Rimiškis, 2006 m.
**Andrius Rimiškis** (g. 1986 m. gruodžio 13 d. Jūžintuose) – Lietuvos pop muzikos atlikėjas, išgarsėjo tapęs nugalėtoju populiariame lietuviškame muzikiniame realybės šou „Kelias į žvaigždes" 2005-aisias metais.

Biografija
----------

A. Rimiškis jau nuo 14 metų pradėjo mokytis groti šešiastyge gitara. Baigęs Jūžintų vidurinę mokyklą dalyvavo ir laimėjo realybės šou „Kelias į žvaigždes". Jo metu A. Rimiškį pastebėjo „Cactus" kompanijos prodiuseriai Bendžiai, kurie jam pasiūlė pasirašyti leidybos sutartį ir persikeltį gyventi į uostamiestį. 

2006-ųjų balandžio mėnesį pasirodė debiutinis atlikėjo albumas pavadintas pagal vieną iš populiariausių jo dainų – koverį „Mes vyrai". Po poros mėnesių pardavus virš 20 tūkst. albumo kopijų, jis tapo „platininiu disku".

A. Rimiškis buvo nominuotas 2007 m. „Radiocentro" muzikiniuose apdovanojimuose laimėti geriausio atlikėjo vyro, geriausios dainos ir geriausio debiuto kategorijose, tačiau nė vienoje jam nepasisekė.

Diskografija
------------

### Albumai

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **Viršelis** | **Pavadinimas** | **Išleidimo data** | **Įrašų kompanija** |
|  | *Mes vyrai* | 2006, balandžio 10 | Melodija |
|  | *Gyvenimo meilė* | 2006, spalio 18 | Melodija |
|  | *Tarp žemės ir dangaus* | 2007 | Melodija |
|

### Radijo singlai

* „Mes vyrai", 2005 m.;
* „O kam sava", 2005 m.;
* „Gėlių kvartale", 2005 m.;
* „Kartais būna", 2006 m.;
* „Laimė šalia" (su Gintare), 2006 m.;
* „Kam tu man?", 2006 m.;
* „Man pinigai nesvarbu", 2007 m.

Nuorodos
--------

* Andriaus Rimiškio tinklalapis.
|  Kuapai |
| --- |
| Gyventojų skaičius | 160 / 3240 |
| Populiacija šalyse | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos(Oklahomos vėliava Oklahoma) |
| Kalba (-os) | anglų, kuapų |
| Vėliava |  |
| Religijos | krikščionybė, Indėnų Bažnyčia, prigimtinė tikyba |
| Giminingos etninės grupės | kiti sijai: osedžai, omahai, ponkai, kanzai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Kuapai |

**Kuapai** (*Quapaw, Ugahxpa* – „išėjusieji pasroviui") arba ***arkanzasai*** – sijams priklausanti indėnų tauta, gyvenanti Jungtinėse Amerikos Valstijose, Oklahomoje. Populiacija – 160 žmonių (kilmės – apie 3000). Kuapų kalba, priklausanti sijų kalbų šeimai, beveik išnykusi, vartoja anglų kalbą. Tikintieji – krikščionys (katalikai, protestantai), yra Indėnų Bažnyčios narių, prigimtosios tikybos puoselėtojų.

XVI a. vid. kuapai iš Ohajo žemupio srities patraukė žemyn pagal Misisipę. XVII a. pab. dalis kuapų persikėlė į vakarus, prie Baltosios upės žiočių. XVIII a. vid. kuapų populiacija buvo ~1600 žmonių. Su europiečiais susidūrė 1541 m. Nuo 1818 m. kuapai buvo perkelti į rezervaciją prie pietinio Misisipės kranto, bet 1824 m. baltųjų išstumti į Raudonosios upės baseiną, o 1833 m. perkelti į Indėnų teritorijos (dab. Oklahomos) šiaurės rytus.

Tradicinė kuapų kultūra panaši į kitų prerijų indėnų. Vertėsi kapline-lydimine žemdirbyste, raitąja bizonų medžiokle. Gyvenvietes įtvirtindavo gynybiniais grioviais ir molinėmis sienomis, vadų namus statydavo ant pakilų. Ręsdavo ilguosius namus ant medinių grebėstų, dengtus žievėmis ir nendriniais dembliais, vėliau statėsi žemines. Vyrai vilkėdavo strėnraiščius, odinius marškinius, aukštus aulinius, mokasinus; moterys – tiesias palaidines iki kelių, per šalčius – apsiaustus iš bizonų kailių.

Gentis skirstėsi į patrilinijines gimines. Vadai, kurių titulas būdavo paveldimas, sudarydavo genties tarybą. Karo metu išrinkdavo karvedį. Karinis elitas palaipsniui išstūmė vadus. Kuapų šeima didžioji, patrilinijinė, patrilokalinė. Būta daugpatystės atvejų.

Tradicinei tikybai būdingas šamanizmas, tikėjimas asmeninėmis dvasiomis-globėjomis, derliaus apeigos. Turėjo išplėtotą mitologiją.

Dabartiniai kuapai asimiliuoti, verčiasi samdomais darbais, smulkiuoju verslu. Dabar gyvena daugiausia kuapų rezervacijoje, esančioje pačiuose Oklahomos šiaurės rytuose, Otavos apygardoje.

* Kuapų mokasinaiKuapų mokasinai
* Kuapų piešinys ant odos (XVIII a.)Kuapų piešinys ant odos (XVIII a.)
* Kuapų raštuota juostelėKuapų raštuota juostelė
* Kuapo miestelio Oklahomoje, kur gyvena kuapai, padėtisKuapo miestelio Oklahomoje, kur gyvena kuapai, padėtis

Šaltiniai
---------

1. ↑  qua Duomenys apie kodu „qua" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
2. ↑  *Куапо*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
| Kirišai*Кириши* |
| --- |
|              |
| *Sporto rūmai* |
|  |
| 

KirišaiKirišai

59°27′0″ š. pl. 32°01′0″ r. ilg.﻿ / ﻿59.45000°š. pl. 32.01667°r. ilg.﻿ / 59.45000; 32.01667﻿ (Kirišai)Koordinatės: 59°27′0″ š. pl. 32°01′0″ r. ilg.﻿ / ﻿59.45000°š. pl. 32.01667°r. ilg.﻿ / 59.45000; 32.01667﻿ (Kirišai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Leningrado sritis Leningrado sritis |
| **Rajonas** | Kirišų rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2015) | 52 494  |
| **Plotas** | 38 km² |
| **Tankumas** (2015) | 1 381 žm./km² |
| **Altitudė** | 29 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kirišai |

**Kirišai** (rus. *Кириши*) – miestas Rusijoje, Leningrado srityje, 110 km į pietryčius nuo Sankt Peterburgo, Volchovo dešiniajame krante. Rajono centras. Geležinkelio stotis prie Sankt Peterburgo−Maskvos linijos. Keliai į Volchovą, Budgoščią. Naftos perdirbimo pramonė centras (ateina naftotiekis iš Almetjevsko). Taip pat chemijos pramonės mašinų gamybos, statybinių medžiagų, medienos apdirbimo, tekstilės, maisto (duonos, degtinės) pramonė. Veikia kraštotyros muziejus.

Istorija
--------

Nuo 1693 m. rašytiniuose šaltiniuose minimas Kirišų kaimas. Iki XX a. pr. buvo mažas kaimas, bet pradėjo augti nutiesus geležinkelį. Per Antrąjį pasaulinį karą gyvenvietė sugriauta, apylinkėse vyko nuožmūs mūšiai. 1961 m. pradėjus statyti naftos perdirbimo gamyklą Kirišai atstatyti, o 1965 m. suteiktos miesto teisės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kirišai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Pietų Libano muchafazaالجنوب |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Libano vėliava Libanas |
| **Administracinis centras** | Sidonas |
|  |
| **Gyventojų** () | 500 000 |
| **Plotas** | 2 000 km² |
| **Tankumas** () | 250 žm./km² |

**Pietų Libano muchafaza** (arab.  الجنوب‎ = *al-Janub*) – viena iš šešių Libano muchafazų, kurios sostinės Sidonas. Pietų Libano muchafaza apima 2000 km² plotą ir turi 500 000 gyventojų. Žemiausia vieta yra jūros lygyje, aukščiausia – 1 000 m. Gyventojus sudaro šiitai, sunitai ir protestantai.

Žiemą temperatūra gali nukristi iki 4 °C, aukštesnėse vietovėse gausūs krituliai. Vasarą pakrantėse temperatūra siekia 30 °C. Per Pietų Libano muchafazą teka kelios upės: Litanis, Zahranis, Nakura, Avalis, Kasmijė ir Hasbanis. Ši vieta garsėja bananų ir citrusinių vaisių ūkiais.

Religijos
---------

Didžiąją dalį gyventojų dalį sudaro musulmonai (76 %), toliau seka krikščionys (23,88 %).
**Deividas Edenas Leinas** (*David Eden Lane*, 1938 m. lapkričio 2 d. – 2007 m. gegužės 28 d.) – JAV baltųjų nacionalistų lyderis. Vienas iš Ordino (*The Order*) įkūrėjų.

Gyvenimas
---------

Gimė Vodene, Ajovoje, klajojančio fermos darbininko šeimoje. Alkoholikas tėvas 1942 m. paliko šeimą. Kitais metais vaikai pateko į našlaičių prieglaudą. Deividą greitai įsivaikino klajojantis liuteronų pastorius. Ilgos nuobodžios valandos praleistos patarnaujant bažnyčioje atgrasė jaunuolį nuo krikščionybės.

1979 m. Deividas Leinas tapo kukluksklano nariu, 1981 m. – Arijų nacijų (*Aryan Nations*) organizatoriumi Kolorado valstijoje. 1983 m. rugsėjo 22 d. kartu su dar 8 žmonėmis įkūrė *Die Bruder Schweigen* broliją, plačiau žinomą kaip Ordinas (*The Order*). Brolija siekė „totalinės arijų rasės pergalės" .

Deividas Leinas sukūrė 14 žodžių (*Fourteen words*) bei 88 priesakus (*88 Precepts*).

Įkalinimas
----------

Už reketą, konspiraciją, žmogaus teisių ir laisvių suvaržymą nuteistas kalėti 190 metų. Kalėjo federaliniame kalėjime ADX Florence, Flourense (Koloradas). Kalėdamas išliko autoritetu JAV baltiesiems nacionalistams, rašė knygas bei straipsnius, daugiausia „sąmokslo teorijos" tematika.

Nuorodos
--------

1. ↑  Gardell, Matthias, Gods of the Blood: The Pagan Revival and White Separatism, Duke University Press (2003, ISBN 0-8223-3071-7), p. 193
|  |
| --- |
| Rifto slėnio karštligė |
|  
Audinio, infekuoto Rifto slėnio virusais, TEM mikrografija |
| ICD-10 | A92.4 |
| ICD-9 | 066.3 |
| LigųDB | 31094 |

**Rifto slėnio karštligė** (**RSK**) – tai virusinė liga, galinti pasireikšti lengvais arba sunkiais simptomais. Lengvi simptomai gali būti tokie: karščiavimas, raumenų skausmas ir galvos skausmas; šie simptomai dažnai tęsiasi ne ilgiau nei savaitę. Sunkios formos ligos simptomai gali būti šie: apakimas praėjus trims savaitėms po užsikrėtimo, galvos smegenų infekcija, sukelianti didelius galvos skausmus ir sumišimą, bei kraujavimas kartu su kepenų pažeidimu, galintys pasireikšti per kelias pirmąsias dienas. Jeigu prasideda kraujavimas, užsikrėtusiojo mirties tikimybė siekia 50 %.

Priežastis
----------

Ligą sukelia RSK virusas, priklausantis flebovirusų rūšiai. Virusas plinta nuo sąlyčio su užsikrėtusių gyvulių krauju, kvėpuojant oru šalia skerdžiamo užsikrėtusio gyvulio, išgėrus užsikrėtusio gyvulio žalio pieno arba įkandus užsikrėtusiam uodui. Ligą gali perduoti atrajotojų pobūriui priklausantys gyvūnai, kaip antai karvės, avys, ožkos ir kupranugariai. Šie gyvūnai dažniausiai užsikrečia įkandus uodui. Neatrodo, kad infekciją vienas žmogus gali perduoti kitam žmogui. Diagnozė nustatoma radus kraujyje antikūnų prieš virusą arba patį virusą.

Profilaktika ir gydymas
-----------------------

Žmonės gali išvengti ligos skiepydami nuo jos gyvūnus. Tai reikia atlikti prieš protrūkį, nes pradedant skiepijimą protrūkio metu, situacija gali pablogėti. Taip pat naudinga riboti gyvūnų judėjimą protrūkio metu ir mažinti uodų skaičių bei vengti įkandimo. Vakcina žmonėms yra, tačiau nuo 2010 m. jos naudojimas nėra plačiai paplitęs. Užsikrėtus, specifinio gydymo nėra.

Epidemiologija ir istorija
--------------------------

Ligos protrūkių yra buvę tik Afrikoje ir Arabijoje. Protrūkiai paprastai kyla liūčių periodais, kai padaugėja uodų. Pirmą kartą ligos gyvuliams protrūkis aprašytas Rifto slėnyje Kenijoje 1913 m., o virusas pirmą kartą izoliuotas 1931 m.

Nuorodos
--------

1. 1 2 3 4 5  „Rift Valley fever". *Fact sheet N°207*. World Health Organization. 2010 m. gegužės mėn. Nuoroda tikrinta 21 March 2014.
2. ↑  Palmer, S. R. (2011). *Oxford textbook of zoonoses : biology, clinical practice, and public health control* (2nd ed.). Oxford u.a.: Oxford Univ. Press. p. 423. ISBN 9780198570028.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kirkenesasnorv. *Kirkenes* |
| --- |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

KirkenesasKirkenesas

69°43′0″ š. pl. 30°03′0″ r. ilg.﻿ / ﻿69.71667°š. pl. 30.05000°r. ilg.﻿ / 69.71667; 30.05000﻿ (Kirkenesas)Koordinatės: 69°43′0″ š. pl. 30°03′0″ r. ilg.﻿ / ﻿69.71667°š. pl. 30.05000°r. ilg.﻿ / 69.71667; 30.05000﻿ (Kirkenesas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Norvegijos vėliava Norvegija |
| **Apskritis** | Finmarko apskritis |
| **Savivaldybė** | Pietų Varangerio savivaldybė |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 3 440  |
| **Plotas** | 2,05 km² |
| **Tankumas** (2011) | 1 678 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Kirkenesas |

**Kirkenesas** (norv. *Kirkenes*) – miestas Norvegijos šiaurės rytuose, Finmarke, prie vienos iš Varangerio fjordo įlankų, netoli Rusijos sienos. Pietų Varangerio savivaldybės centras. Kirkenesas yra galutinis europinių trasų E105 (eina iki Jaltos) ir E6 (eina iki Treleborgo) taškas. Yra jūrų ir oro uostai. Verčiamasi turizmu, prekyba. Yra karinė oro bazė. Veikia muziejus, samių menininko John Savio galerija.

Istorija
--------

XIX a. čia buvo nedidelė *Piselvnes* gyvenvietė. 1862 m. pastačius bažnyčią, ji pervadinta į Kirkenesą. II pasaulinio karo metais ties Kirkenesu vyko nuožmūs mūšiai tarp Vermachto ir Raudonosios armijos. 1944 m. TSRS kariuomenė miestą užėmė, o atsitraukdami vokiečiai jį sunaikino. Vėliau miestas grąžintas Norvegijai. Iki pat 1996 m. greta Kirkeneso veikė Bjornevatno geležies rūdos kasykla.

* BažnyčiaBažnyčia
* UostasUostas
* Atstumai iki Europos miestųAtstumai iki Europos miestų
Koordinatės: 54°47′14″š. pl. 24°40′43″r. ilg.﻿ / ﻿54.787088°š. pl. 24.678527°r. ilg.﻿ / 54.787088; 24.678527

|  |
| --- |
| **Elektrėnų „Versmės" gimnazija** |
| Elektrėnų „Versmės" gimnazija herbasElektrėnų „Versmės" gimnazija herbas |
| Elektrėnų „Versmės" gimnazija |
| **Adresas** | Saulės g. 30, Elektrėnai |
| **Direktorius(-ė)** | Egidijus Kontrimas |
| **Mokinių skaičius** | 888 |
| **Įkūrimo data** | 1986 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 65 |


|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Elektrėnų Versmės gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Elektrėnuose, Saulės g. 30, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190659268.

Istorija
--------

1983 m. gruodžio mėn. buvusio Kakliniškių kaimo laukuose pradėta statyti 1284 vietų Elektrėnų 3-oji vidurinė mokykla, atidaryta 1986 m. rugsėjo 1 d. 1987 m. sustiprintas matematikos, informatikos mokymas, įrengtas informatikos kabinetas su kompiuteriais, turtėjo mokyklos biblioteka. 1992 m. mokiniai rinko mokyklos vardą, laimėjo Jūratės Markauskaitės pasiūlyta „Versmė", 1993 m. rugpjūčio 25 d. Trakų rajono valdybos nutarimu Elektrėnų 3-oji vidurinė mokykla pavadinta „Versme".

1995 m. pasirašyta bendradarbiavimo sutartis tarp mokyklos ir Kauno technologijos universiteto. 1995 m. internete paskelbta pirmoji oficiali gimnazijos svetainė. 1996 m. gegužės 11 d. LR švietimo ir mokslo ministerijos kolegijos nutarimu mokyklai suteiktas realinio profilio gimnazijos statusas. Lapkričio 8 d. klebonas J. Sabaliauskas pašventino gimnaziją.

1997 m. ekspertų komisijos patvirtino informatikos ir vokiečių kalbos sustiprinto mokymo programas, 1998 m. patvirtintos istorijos sustiprinto mokymo, vokiečių k. mokymo humanitarinėms gimnazijos klasėms, anglų kalbos ir lietuvių kalbos mokymo programas. 1999 m. birželio 11 d. LR švietimo ir mokslo ministerijos kolegijos nutarimu mokyklai suteiktas ir humanitarinio profilio gimnazijos statusas. 1999 m. atidaryta gimnazijos bibliotekos skaitykla, gimnazijos kompiuterių tinklas gauna interneto prieigą. 2010 m. gimnazijos pastatas buvo renovuotas.

Direktoriai
-----------

* 1986 m. Vytautas Mečkauskas
* 1987 m. Egidijus Kontrimas

Žymūs mokytojai
---------------

* Pranas Vaičiulis

Žymūs mokiniai
--------------

* Danutė Dučinskienė-Kanapickaitė – medicinos daktarė
* Loreta Jakonytė Kvedarienė – humanitarinių mokslų daktarė
* Virmantas Kvedaras – socialinių mokslų daktaras
* Diana Ivoškaitė (g. 1985 m.) – šachmatininkė

Nuorodos
--------

* Gimnazijos svetainė