recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Jatkūniškių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Jatkūniškių piliakalnisJatkūniškių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°44′6″ š. pl. 25°57′55.4″ r. ilg.﻿ / ﻿55.73500°š. pl. 25.965389°r. ilg.﻿ / 55.73500; 25.965389Koordinatės: 55°44′6″ š. pl. 25°57′55.4″ r. ilg.﻿ / ﻿55.73500°š. pl. 25.965389°r. ilg.﻿ / 55.73500; 25.965389 |

 |
| Vieta | Zarasų rajonas |
| Seniūnija | Dusetų seniūnija |
| Aukštis | 2-17 m |
| Plotas | 27x15 |
| Priešpilis | gyvenvietė |
| Naudotas | I tūkstantmetis pr. m. e. |
| Žvalgytas | 1972 |
| Tirtas | 1975, 1985 m. |
| Registro Nr. | AR1511 /A1017KP / 24115, 24116, 5721 |

**Jatkūniškių piliakalnis**, *Kiaušinėlis* – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 5721; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1511; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A692P) ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24116) Zarasų rajono savivaldybės teritorijoje, 0,3 km į šiaurės vakarus nuo Jatkūniškių kaimo (Dusetų seniūnija) ir Jatkūniškių ežero, apie 0,37 km į pietus nuo Pajuodžio ežero pietvakarinio kranto.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis yra ilgos kalvos pietiniame gale. Jį iš visų pusių juosia daubos. Piliakalnio šiaurinis šlaitas žemas, iki 2 m aukščio, vakarinis šlaitas aukštas, iki 17 m aukščio ir status. Pietinis ir rytinis šlaitai 7 m aukščio, apardyti (nuarti). Aikštelė ovali, 27x15 m dydžio. Piliakalnio pietrytinėje papėdėje yra senovės gyvenvietės liekanų. Piliakalnis su apsaugos zona užima 6,2 ha plotą. 

Apie 0,5 km į šiaurės vakarus nuo Jatkūniškių piliakalnio yra Betiškių piliakalnis.

Tyrimai
-------

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1972 m. atliko Lietuvos istorijos institutas, 1975 m.ir 1985 m. tyrė Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai. Rasta lipdytos brūkšniuotu paviršiumi keramikos, tinko, molinio svarelio dalis. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu prieš m.e. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus ir Rokiškio krašto muziejus. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 16 000 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 2 374 000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Betiškių piliakalnis 0,5 km  Marciūniškių piliakalnis 5 km | Šišponiškių piliakalnis 3,5 km  Varniškių piliakalnis (Zarasai) 2 km | Antaniškių piliakalnis 10 km  Golubiškių piliakalnis 8 km |  |
| Vosgėlių piliakalnis 13 km |  | Avilių piliakalnis 10 km |
| Skineikių piliakalnis 6 km | Narkyčių piliakalnis 1,7 km  Vencavų piliakalnis 5 km | Mineikiškių piliakalnis 11 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jatkūniškių piliakalnis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 589 psl.

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.213
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.1993, p.63
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 400-401.

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalnių atlasas Archyvuota kopija 2009-04-18 iš Wayback Machine projekto.
* Jatkūniškių piliakalnis
| Tymė |
| --- |
| Tymė Tymė |
| **Ilgis** | 330 km |
| **Baseino plotas** | 7850 km² |
| **Vidutinis debitas** | 53 m³/s |
| **Ištakos** | Rytų Sachalino kalnai |
| **Žiotys** | Ochotsko jūra |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija |

**Tymė** (rus. *Тымь*) – upė Rusijoje, Sachalino salos šiaurinėje dalyje, antra pagal ilgį salos upė (po Poronajaus). Prasideda Rytų Sachalino kalnuose, Lopatino kalno pietiniame šlaite. Teka į šiaurę, šiaurės rytus pelkėtu Tymės-Poronajaus slėniu. Įteka į Ochotsko jūros Nyjos įlanką ties Noglikio miesteliu.

Didesni intakai: Pilenga, Parkata, Imčinas, Uskovas (dešinieji), Nyšas, Čačma, Mažoji Tymė, Aleksandrovka, Krasnaja (kairieji). Upės baseine yra ~400 ežerų, kurių bendras plotas 9,5 km². Upė užšąla gruodžio pabaigoje, atitirpsta balandį. Metinis vandens nuotėkis 1,68 km². Taifūnų metu upė labai ištvinsta. Laivuojama žemupyje.

Upės pavadinimas nivchių kalba reiškia „neršto upė" (čia gausiai neršia lašišinės žuvys).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 439
Pakrantės vaizdas
**Aštuoniasdešimties Mylių Pakrantė** (angl. *Eighty Mile Beach*) – gamtinis regionas Australijos šiaurės vakaruose, Vakarų Australijos valstijoje; Didžiosios Smėlio dykumos vakarinis pakraštys prie Indijos vandenyno. Tęsiasi 140 km (85 mylias; kitais duomenimis – 220 km) nuo Bosuto kyšulio (*Cape Bossut*) šiaurės rytuose link Kerodreno kyšulio (*Cape Keraudren*) pietvakariuose, apytikriai pusiaukelėje tarp Brumo ir Port Hedlando. Krantą sudaro žemas ir smėlėtas paplūdimys, šalia telkšo migruojančių paukščių mėgstamos druskingos pelkės, už jų plyti dykuma. Vietomis supūstytos kopos. Pakrantę veikia iki 9 m dydžio potvynių ir atoslūgių svyravimai.

Aštuoniasdešimties Mylių Pakrantė 1990 m. įtraukta į Ramsaro konvencijos tarptautinės svarbos šlapynių sąrašą. Pakrantės vandenyse įkurtas jūros parkas. Lankoma turistų – užsiimama žūkle, renkamos kriauklės, stebimas saulėlydis.

Palei pakrantę eina Didysis Šiaurės plentas (*Great Northern Highway*), jungiantis Pertą su Vindamu (Port Hedlandą su Brumu).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Aštuoniasdešimties Mylių Pakrantė*, Pasaulio vietovardžiai. Nuoroda tikrinta 2023-02-07.
2. ↑  *Eighty Mile Beach Marine Park*, Australia’s northwest. Nuoroda tikrinta 2023-02-07.
3. 1 2  *Eighty Mile Beach*, Britannica.com. Nuoroda tikrinta 2023-01-30.
4. ↑  *Eighty-mile Beach*, Ramsar Sites Information Service. Nuoroda tikrinta 2023-01-30.
5. ↑  *Eighty Mile Beach Marine Park*, Parks and Wildlife Service, Government of Western Australia. Nuoroda tikrinta 2023-02-07.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kvinslendo universiteto eksperimentas, demonstruojantis bitumo klampumą
**Bitumas** (lot. *bitumen* 'kalnų derva') – amorfinė degi medžiaga, įvairių organinių junginių (sočiųjų aromatinių angliavandenių ir naftenų) mišinys. Bitume yra asfaltenų, asfaltogeninių rūgščių, minkštėja ~40 °C temperatūroje.

Bitumai skirstomas į natūralius ir dirbtinius:

* Natūralūs:
	+ Naftidai – naftos dariniai (maltos, asfaltas, asfaltitai, keritas, ozokeritas).
	+ Naftoidai – genetiškai su nafta nesusiję dariniai, fizinėm ir cheminėm savybėm panašūs į natfidus.
* Dirbtiniai – gaunami oksiduojant ir distiliuojant naftos, degiųjų skalūnų ir akmens anglies perdirbimo produktų likučius.

Iš kietųjų bitumų gaminamos ritininės stogų dangos (ruberoidas, klijavimo mastikos). Iš pusiau kietų gaminamos hidroizoliacinės ir termoizoliacinės medžiagos, asfaltbetonis, relinas. Skystieji bitumai dedami į asfaltą.

Alternatyvos
------------

Kadangi bitumai yra toksiški bei jų gamyba gali prisidėti prie globalinio atšilimo, bitumai kartais keičiami netoksiškomis alternatyvomis. Tokios medžiagos gaminamos iš atsinaujinančių resursų – cukraus, ryžių, kukurūzų, taip pat iš atliekų.
Tokie bitumai gali būti pagaminti šviesesni, todėl juos naudojant kelių tiesimui, šviesesnė kelio danga mažiau įšyla.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tykocino mūšis |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1656 m. liepos 13 d. |
| Vieta | Europa, Abiejų Tautų Respublika, Tykocinas |
| Rezultatas | Švedų ir Brandenburgo kariuomenių pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
|  Abiejų Tautų Respublika |  Švedija  Brandenburgas   Brandenburgas-Prūsija |
| Vadovai ir kariniai vadai |
|  Samuel Oskierko |  Boguslavas Radvila |

**Tykocino mūšis** (lenk. *Bitwa pod Tykocinem*) – mūšis įvyko 1656 m. liepos 13 d. Švedų tvano metu tarp Švedijos-Brandenburgo kariuomenių ir Abiejų Tautų respublikos kariuomenės.

Istorija
--------

1656 m. liepos 8 d. iš Švedijos atvykęs karalius Karolis X Gustavas nuvyko pas savo brolį Adolfą Johaną I į Mazovijos Novy Dvuro tvirtovę, ten sužinojęs, kad svarbiame kelyje esantis Tykocino miestas yra vis dar neužimtas liepė kuo greičiau šį miestą užimti. Užėmus šį miestą būtų atlaisvintas susisiekimas su Žemaitija ir Infliantais. Didelių problemų kėlė ir nevaržoma LDK Vėliavos pagalba Varšuvai, kuri vyko per Tykocino miestą.

Su 10000 kareivių prie Varšuvos stovėjęs Švedijos karalius nusprendė nelaukti paramos iš Frydricho Vilhelmo ir patikėjo Boguslavui Radvilai užimti miestą. Liepos 10 d. Boguslavas Radvila su savo kariuomene pajudėjo link Tykocino. Šis sprendimas ATR kariuomenei buvo netikėtas ir jau liepos 13 d. švedų kariuomenei pasiekus miestą prasidėjo kautynės. Nesitikėję puolimo ir tam nepasiruošę kareiviai kovėsi tik vieną dieną, kol galiausiai Boguslavas Radvila su savo kariuomene įžengė į miestą. Pabuvęs porą dienų mieste liepos 17 d. pradėjo kelionę atgal į Mazovijos Novy Dvurą, kuriame buvo liepos 22 dieną. Laimėję šį mūšį švedai susigrąžino Palenkės kelių kontrolę ir galėjo laisvai judėti į Žemaitiją ir Livoniją, kur toliau vyko kovos su Rusijos imperija.

Literatūra
----------

* Mirosław Nagielski, Warszawa 1656, Wydawnictwo Bellona, Warszawa 1990, ISBN 83-11-07786-X, str. 100–102
Koordinatės: 55°32′55″ š. pl. 21°13′54″ r. ilg.﻿ / ﻿55.54861°š. pl. 21.23167°r. ilg.﻿ / 55.54861; 21.23167

**Tyrai** – pelkė vakarų Lietuvoje, Klaipėdos rajone, 3 km į vakarus nuo Priekulės, 3 km į šiaurę nuo Drevernos, prie Kuršių marių kranto. Apima 11,3 km². Tyrus kerta Klaipėdos kanalas, iš pelkės į marias teka Ataka, Jodatakė.

Pelkė susidariusi ant dviejų jūrinės terasos aukštų – arčiau marių esančios dalies dugnas yra 1,5 m žemiau Kuršių marių lygio, o ant aukštesniosios terasos esanti dalis – 1 m aukščiau marių lygio. Pelkė tarpinio tipo, plynraistinė ir raistinė. Durpių sluoksnio vidutinis storis 1,8 m (didžiausias – 3,5 m). Durpės žemapelkinės, jų peleningumas 9 %, susiskaidymas 35 %. Po durpėmis yra smėlio ir priesmėlio sluoksnis.

Tyrai įeina į Kliošių kraštovaizdžio draustinį. Pelkė saugoma, 1960 m. paskelbta botaniniu draustiniu. Yra 375 aukštesniųjų augalų rūšys, iš jų 54 samanų. Sutinkami reti augalai: pajūrinis sotvaras, pelkinė raistenė, baltijinė gegūnė, Rusovo gegūnė, paprastasis kardelis, pelkinis garždenis, raktažolė pelenėlė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Tyrai (pelkė)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 320
| Zaleniekailatv. *Zaļenieki* |
| --- |
| *Zaleniekų dvaro rūmai* |
|  |
| 

ZaleniekaiZaleniekai

56°33′33″ š. pl. 23°46′20″ r. ilg.﻿ / ﻿56.55917°š. pl. 23.77222°r. ilg.﻿ / 56.55917; 23.77222﻿ (Zaleniekai)Koordinatės: 56°33′33″ š. pl. 23°46′20″ r. ilg.﻿ / ﻿56.55917°š. pl. 23.77222°r. ilg.﻿ / 56.55917; 23.77222﻿ (Zaleniekai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Latvijos vėliava Latvija |
| **Istorinis regionas** | Žiemgala Žiemgala |
| **Savivaldybė** | Jelgavos savivaldybė |
| **Valsčius** | Zaleniekų valsčius |
|  |
| **Gyventojų** (2015) | 653  |
| **Altitudė** | 24 m |
|  |
| **Kirčiavimas** | Zãleniekai |

**Zaleniekai** (latv. *Zaļenieki*) – kaimas Latvijoje, Jelgavos savivaldybėje, 22 km į pietvakarius nuo Jelgavos, prie Tervetės upės. Valsčiaus centras. Praeina plentas P95 (Jelgava–Žagarė). Yra pagrindinė mokykla, verslo ir amatų mokykla, kultūros namai, vaikų darželis, medicinos punktas, biblioteka, paštas. Išlikęs Zalos dvaras (past. 1775 m.) ir parkas, liuteronų bažnyčia.

Istorija
--------

Zalos dvaras šaltiniuose minimas nuo 1541 m. Tarybiniais metais buvo Zaleniekuose veikė technikumas, kaimas buvo Zaleniekų ir „Pavasario" kolūkių centrinė gyvenvietė.

* BažnyčiaBažnyčia
* Dvaro parkasDvaro parkas
* Dvaro ūkinis trobesysDvaro ūkinis trobesys

Šaltiniai
---------

1. ↑
| **Jonas Juodišius** |
| --- |
| Gimė | 1938 m.Lietuva Kaunas |
| Mirė | 2002 m. kovo 10 d. (~64 metai)Lietuva Vilnius |
| Tėvai | Jonas Juodišius, Leokadija Juodišienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Dali Gogešvili -Juodišienė. (1939 m.-2001 m.) |
| Vaikai | sūnus Paulius Juodišius (1969 m.), duktė Dalia Juodišiūtė (1976 m.) |
|  |
| Veikla | Lietuvos meninio stiuko ir skulptūros aukščiausios kategorijos restauratorius |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Sausio 13 medalis. |

**Jonas Juodišius** (1938 m. Kaunas – 2002 m. kovo 10 d. Vilnius) – Lietuvos meninio stiuko ir skulptūros aukščiausios kategorijos restauratorius.

Biografija
----------

Tėvas generolas Jonas Juodišius, brolis smuikininkas Paulius Juodišius.

Dirbo buvusiame Kultūros paminklų restauravimo treste, restauravo puošybinę lipdybą Vilniaus Šv. Jonų, Šv. Petro ir Povilo, Visų Šventųjų bažnyčiose, Pažaislio vienuolyne, Kauno rotušėje ir Verkių rūmuose. 1958–1961 tarnavo TSSR kariniam laivyne. 1991 m. kandidatas į atkuriamos valstybės karo vadus. Nuo 1980 m. iki pat mirties dirbo Lietuvos dailės muziejaus Prano Gudyno muziejinių vertybių restauravimo centre. Jo dėka į Lietuvos muziejų ekspozicijų sales sugrįžo daugelis, atrodo, negrįžtamai prarastų vertingų skulptūrų: R.Jakimavičiaus „Poeto P. Vaičiūno biustas", B. Bučo „Prezidento A. Smetonos biustas", Louis Noel „Rebeka" ir kitos. Jis konservavo ir restauravo labai skirtingų skulptorių: K. Jelskio, A. Vivulskio, P. Rimšos, J. Zikaro, V. Kašubos palikimą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kolegos Jono Juodišiaus netekus. Muziejininkystės biuletenis. 2002 m. Nr. 1.



2. Asmeninis šeimos archyvas
XIX a. piešinys, vaizduojantis pasirengimą ašvamedhai
**Ašvamedha** (skr. अश्वमेध = IAST: *aśvamedha-*) – senovės indoarijų ritualas – valdovo atliekamas žirgo paaukojimas. Skirtas parodyti valdovo savarankiškumą, pašalinti blogą karmą, įgyti palikuonių.

Pasak legendų, pirmąją ašvamedhą atlikęs Brahma, kai rado pradingusias vedas. „Mahabharatoje" karalius Judhištira atlieka ašvamedhą po brolžudiško karo – taip jis siekęs išpirkti kaltę už artimųjų nužudymą.

Tekstuose teigiama, kad ašvamedhos ritualas trunka metus. Randamas jaunas sveikas žirgas, simboliškai tapatinamas su valdovo savarankiškumu. Jis paleidžiamas ganytis ir lydimas karališkųjų prižiūrėtojų. Kur tik žirgas žengiąs, ten išsiplečia valdovo žemės – vietiniai valdovai gali arba priimti tokią valią, arba apginti savo žemes jėga. Jei žirgas per tuos metus išgyvena, jis grąžinamas į sostinę, ir ritualas per tris dienas užbaigiamas. Pačioje sostinėje visus metus taip pat atliekamos su ašvamedha susijusios apeigos, o žirgui grįžus įvyksta jų apogėjus. Žirgas tada sutapatinamas su Pradžapačiu ir rituališkai nužudomas, o žyniai ir karalienės dalyvauja vaisingumą laiduojančiame ritualiniame pokalbyje. Žirgas supjaustomas ir iškepamas – dalis mėsos suvalgoma apeigų dalyvių, dalis sudeginama ugnyje ir paaukojama dievams. Taip pat apeigų metu vyksta žirgų vežimų lenktynės ir ritualinis mįslių minimas (brahmodja).

Ašvamedhą atlikinėjo daugelis senovės Indijos valdovų, įskaitant Guptas. Manoma, kad paskutinę ašvamedhą XVIII a. vid. atliko Džaipuro maharadža Džai Singhas II.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Horse Sacrifice*.0Bruce M. Sullivan. Historical Dictionary of Hinduism. The Scarecrow Press, 1997.0p. 97
**Jonas Janulis** (1888 m. gruodžio 21 d. Toliočiai, Šiaulių apskr. Kauno gub. – 1973 m. vasario 24 d. Kaunas) – Lietuvos tapytojas, pedagogas.

Biografija
----------

1913 m. baigė Kazanės meno mokyklą. 1921 m. grįžęs į Lietuvą mokytojavo Šiaulių berniukų gimnazijoje. 1924–1934 m. dėstė Kauno meno mokykloje, 1946–1951 m. – Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute, nuo 1951 m. docentas.

Kūryba
------

Nutapė portretų (Maironis 1927 m. aktorė E. Grikevičiūtė, apie 1929 m. „dainininkė Vladislava Grigaitienė", 1932 m. „Prelato Šaulio portretas" 1934 m. „Akademiko J. Kriščiūno portretas" 1959 m.), peizažų („Miško takelis", apie 1920 m.), žanrinių kompozicijų („Pagonių šventykla"), sukūrė spektaklių scenovaizdžių, restauravo paveikslų. 1929 su V. Didžioku ir O. Dubeneckiene talkino P. Kalpokui dekoruojant Lietuvos banko rūmų Kaune operacijų salę. Kūriniai realistinio stiliaus, portretams būdinga idealizacija.

Nuo 1920 m. dalyvavo Lietuvių meno kūrėjų draugijos, Lietuvių dailės draugijos, Lietuvos dailininkų sąjungos parodose. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Vytauto Didžiojo karo muziejus, Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rima Rutkauskienė. *Jonas Janulis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 528 psl.
| Tynda*Тында* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys nuo dešiniojo upės kranto* |
|  |
| 

TyndaTynda

55°09′0″ š. pl. 124°43′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.15000°š. pl. 124.71667°r. ilg.﻿ / 55.15000; 124.71667﻿ (Tynda)Koordinatės: 55°09′0″ š. pl. 124°43′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.15000°š. pl. 124.71667°r. ilg.﻿ / 55.15000; 124.71667﻿ (Tynda) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+10) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Amūro sritis Amūro sritis |
| **Rajonas** | Tyndos rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1917 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 33 177  |
| **Plotas** | 34 km² |
| **Tankumas** (2020) | 976 žm./km² |
| **Altitudė** | 520 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Tynda |
|  |
| **Kirčiavimas** | Týnda |

**Tynda** (rus. *Тында*) – miestas Rusijoje, Amūro srities šiaurės vakaruose, prie Tyndos upės (Amūro baseinas), 839 km į šiaurės vakarus nuo Blagoveščensko; rajono centras. Per miestą eina Baikalo–Amūro magistralė; geležinkelio atšaka į Blagoveščenską, link Jakutsko eina „Lenos" plentas. Yra oro uostas.

Tynda yra svarbus geležinkelių infrastruktūros centras – statomi, prižiūrimi geležinkeliai, keliai, tiltai, yra lokomotyvų ir vagonų depas.
Veikia Tolimųjų Rytų geležinkelių transporto universiteto filialas, Baikalo-Amūro magistralės istorijos muziejus. Yra Švč. Trejybės cerkvė.

Istorija
--------

XX a. antroje pusėje dabartinio miesto apylinkėse pradėta aukso gavyba. 1917 m. įkurta Tyndinskio auksakasių gyvenvietė. 1937 m. nutiesta pirmoji BAM-o linija, padaugėjo gyventojų. XX a. 7-9 dešimtmečiais Tynda augo tęsiant BAM-o statybas. 1975 m. suteiktas miesto statusas. XX a. pab. gyventojų skaičius ženkliai sumažėjo.

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. 
4. ↑
5. ↑  *Tynda*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013
**Jonas Januška** (1906 m. gegužės 8 d. Kaniūkuose, Raudonės valsčius – 1947 m. vasario 26 d. Šiaurės geležinkelio lageris, Komijos ATSR) – Lietuvos teisininkas, pasipriešinimo nacių ir sovietiniam okupaciniams režimams veikėjas.

Biografija
----------

1932 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1934–1941 dirbo taikos teisėju Semeliškėse, Trakuose. Naciams okupavus Lietuvą, 1941–1944 m. liepos mėn. buvo Kauno apygardos prokuroro pavaduotojas. Įsitraukė į Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto veiklą, nuo 1944 m. vasario mėn. – VLIK prezidiumo atsakomasis sekretorius. Su kitais bandė atkurti VLIK vadovybę, kai jos dalį naciai suėmė, kiti nuo Raudonosios armijos pasitraukė į Vakarus. Raudonajai armijai užėmus Lietuvą kurį laiką gyveno tėviškėje. 1944 pab.-1945 pr. dirbo Klaipėdos mėsos kombinato kanceliarijos viršininku. 1945 m. sausio mėn. NKVD suimtas. 1946 m. vasario mėn. LTSR NKVD karo tribunolo nuteistas. Kalintas viename Šiaurės geležinkelio lagerių Komijoje, liudytojų duomenimis, žuvo per nelaimingą atsitikimą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Virginija Rudienė. *Jonas Januška (1906)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 531 psl.
**Jonas Juodka** (1942 m. rugpjūčio 15 d. Vaineikiai, Kamajų valsčius) – Lietuvos karinis veikėjas, atsargos pulkininkas.

Biografija
----------

1965 m. baigė Leningrado karo topografijos vadų mokyklą, 1978 m. Maskvoje baigė V. Kuibyševo inžinerinę akademiją. Iki 1991 m. tarnavo TSRS ginkluotosiose pajėgose, mokymo centro viršininkas, mokymo skyriaus viršininko pavaduotojas.

Nuo 1991 m. tarnavo Lietuvos Respublikos Krašto apsaugos departamento Gynybos štabe. 1992–1998 m. Krašto apsaugos mokyklos (nuo 1994 m. Lietuvos karo akademija) studijų skyriaus viršininkas, 1995 m. pulkininkas. 1998–2000 m. Lietuvos karo akademijos viršininko pavaduotojas administravimui. Nuo 2000 m. visuomeniniais pagrindais – Lietuvos šaulių sąjungos Jaunųjų šaulių vadų ir instruktorių rengimo centro viršininkas.

Įvertinimas
-----------

* Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jonas Juodka (1942)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 2006 psl. 16 psl.
| Ašvinė |
| --- |
|  Ašvinė Balkaičiuose, prie kapinių |
| **Ilgis** | 25 km |
| **Baseino plotas** | 96 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,52 m³/s |
| **Ištakos** | Gasčiūnų apylinkės |
| **Žiotys** | Virčiuvis |
| **Šalys** | Lietuva |

**Ašvinė** – upė šiaurės Lietuvoje, Joniškio rajone; Virčiuvio kairysis intakas. Prasideda šalia Gasčiūnų kaimo, teka į šiaurę ir šiaurės rytus. Įteka į Virčiuvį 46 km nuo jo žiočių, į vakarus nuo Pūraičių.

Netoli Bariūnų
Pagrindinis intakas – Naga (kairysis). Vidutinis nuolydis 110 cm/km. Patvenkta 15,9 ha ploto Mielaičių tvenkiniu. Prie Ašvinės esančios gyvenvietės: Gasčiūnai, Kurmaičiai, Mielaičiai, Pošupės, Melniai, Balkaičiai.

Upėvardis kildinamas nuo žodžio *ašva* („kumelė").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ašvinė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 116
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 50
| Avižlys |
| --- |
| **Ilgis** | 20 km |
| **Baseino plotas** | 78 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,55 m³/s |
| **Ištakos** | Papilė |
| **Žiotys** | Venta |
| **Šalys** | Lietuva |

**Avižlys** – upė Akmenės rajono savivaldybės teritorijoje, Ventos kairysis intakas. Ilgis 20 km, baseino plotas 78 km².

Prasideda į pietus nuo Papilės, teka į šiaurės vakarus. Dažniausias plotis 5–6 m, didžiausias gylis 1,7 m. Srovės greitis 0,1 m/s. Vidutinis nuolydis 2,3 m/km. Vidutinis debitas 0,55 m/s. 11 km nuo ištakos vaga reguliuota. Įteka į Ventą 2 km į vakarus nuo Ventos miesto. Apie 100 m Avižlys ir Venta teka lygiagrečiai, atsiskirdami tik siauru gūbriu. Pačioje santakoje nuo skardžio atsiveria vaizdingas kraštovaizdis.

Intakai: Miklinys (kairysis), Vegerė (dešinysis).

Upės baseine yra Ventos regioninis parkas, Purvėnų geomorfologinis draustinis. Didžiausios gyvenvietės prie Avižlio: Šiaudinė, Venta.

Upėvardis *Avižlys* kildinamas nuo žodžio *avižlius* („karkvabalis").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Rainys. *Avižlys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 350 psl.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 54
Vladimiras Putinas šalies vadovu tapo trečią kartą.
**2012 m. Rusijos prezidento rinkimai** – šeštieji Rusijos prezidento rinkimai, vykę 2012 m. kovo 4 d. Juose nugalėjo buvęs šalies ministras pirmininkas Vladimiras Putinas, šalies vadovu tapęs trečią kartą.

Kandidatai
----------

2011 m. rugsėjo 24 d. Vieningosios Rusijos partijos suvažiavime dabartinis prezidentas Dmitrijus Medvedevas pranešė, kad naujuoju šalies vadovu mato šalies ministrą pirmininką ir du kartus šalies vadovą Vladimirą Putiną. Tuo tarpu pastarasis paskelbė norintis, kad jo vietą vyriausybės vadovo poste užimtų D. Medvedevas.

Visų oficialių kandidatų sąrašas buvo paskelbtas 2012 m. sausio 29 dieną. Užregistruoti kandidatai yra Vieningosios Rusijos partijos vadovas V. Putinas, Rusijos Federacijos Komunistų partijos vadovas Genadijus Ziuganovas, Sergejus Mironovas (partija Teisinga Rusija), Vladimiras Žirinovskis (Rusijos liberalų demokratų partija), nepriklausomas kandidatas verslininkas Michailas Prochorovas.

Dar 11 kandidatų nebuvo užregistruoti.

Visuomenės nuomonių tyrimo bendrovės „VTsIOM" 2012 m. sausio 14 d. duomenimis labiausiai iš visų kandidatų Rusijos piliečiai palaiko V. Putiną – 48 % populiarumas. Tuo tarpu internetinio portalo „Superjob" sausio 21–22 d. apklausa parodė, kad V. Putiną palaiko 26 % rinkėjų, o antroje vietoje su 21 % yra M. Prochorovas.

Rezultatai
----------

Surinkęs apie 64 % rinkėjų balsų nugalėjo V. Putinas. Antroje vietoje liko Genadijus Ziuganovas su 17 %. Iš viso rinkimuose dalyvavo apie 63 % balso teisę turinčių piliečių.

Nepriklausomų stebėtojų duomenimis, V. Putinas sulaukė tik apie 50 % rinkėjų balsų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Russia’s Putin set to return as president in 2012
2. ↑  Putin’s and United Russia’s ratings on the increase  Archyvuota kopija 2012-01-29 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Путин и Прохоров – лидеры президентской гонки
4. ↑  Russia election: Vladimir Putin celebrates victory


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Rusijos prezidento rinkimai |
| --- |
|  |
| 
1991 • 1996 • 2000 • 2004 • 2008 • 2012 • 2018 |

 |
*Šis straipsnis apie miestą Afganistane. Apie miestą Rusijoje skaitykite straipsnyje Cholmas (Rusija).*

| Cholmasخلم |
| --- |
| 

CholmasCholmas

36°41′0″ š. pl. 67°41′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.68333°š. pl. 67.68333°r. ilg.﻿ / 36.68333; 67.68333﻿ (Cholmas)Koordinatės: 36°41′0″ š. pl. 67°41′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.68333°š. pl. 67.68333°r. ilg.﻿ / 36.68333; 67.68333﻿ (Cholmas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Afganistano vėliava Afganistanas |
| **Provincija** | Balcho provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 43 000  |
| **Altitudė** | 460 m |

**Cholmas** (pers. خلم = *Khulm*) – miestas šiaurės Afganistane, Balcho provincijoje, 60 km į rytus nuo Mazari Šarifo. Eina Kabulo-Mazari Šarifo plentas.

Maisto (malimo) pramonė, pirminis medvilnės apdirbimas. Amatai (geležies ir lakuotų dirbinių gamyba). Miesto apylinkėse auginami vaismedžiai (daugiausia datulės, granatmedžiai).

Cholme išlikę Bala tvirtovės, pastatytos 1768 m. griuvėsiai bei Bagi Džahanamos rūmai, pastatyti 1890-1892 m. atstatyti 1975 m.

Istorija
--------

Iki 1964 m. miestas vadintas **Taš Kurganu**.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Cholmas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
*Šis straipsnis apie ąžuolą Jonavos r. Apie saugomą ąžuolą Pakruojo r. skaitykite straipsnyje Šilų ąžuolas.*
Koordinatės: 55°15′20″š. pl. 24°14′46″r. ilg.﻿ / ﻿55.25558°š. pl. 24.24623°r. ilg.﻿ / 55.25558; 24.24623

Šilo miško ąžuolas|  
Šilo miško ąžuolas. Priekyje atsiveria atviras laukas |
| Vieta | Žeimių seniūnija, Jonavos rajonas |
| Aukštis | 31,0 m |
| Apimtis (1,3 m aukštyje) | 4,25 m |

**Šilo miško ąžuolas** – išskirtinis ąžuolas, augantis Jonavos rajone, Žeimių seniūnijoje, Šilo miške. Teritorija priklauso Kėdainių miškų urėdijos Kėdainių girininkijai (277 kv. 3 skl.). Medis nutolęs nuo kelio  **232**  Vilijampolė–Žeimiai–Šėta  ties Pauliukų kaimu į rytus apie 400 m (pusiaukelėje tarp Juškonių ir Šėtos). Ąžuolas auga Šilo miško pietiniame pakraštyje. Tarp plento ir miško plyti atviras dirbamas laukas, įsikūrusios dvi sodybos. Medis iš kitų greta augančių ąžuolų išsiskiria storesniu kamienu, be to, jis pažymėtas mėlyna juosta. 

Šilo miško ąžuolas yra valstybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas, paskelbtas saugomu Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2016 m. vasario 8 d. įsakymu Nr. D1-88.

Ąžuolas 2016 m. kovo mėn.

Duomenys
--------

* Kamieno apimtis – 4,25 m (1,3 m aukštyje)
* Aukštis – 31,0 m

Nuorodos
--------

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
* Šilo miško ąžuolas žemėlapyje

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RJonavos rajono saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Kulvos geomorfologinis • Lietavos hidrografinis • Lomenos kraštovaizdžio • Paąžuolynės botaninis-zoologinis draustinis • Širvintos kraštovaizdžio • Šventosios ichtiologinis • Upninkų botaninis |
|  |
| Biosferos poligonai | 
Labūnavos miško |
|  |
| Gamtos paminklai | 
Akmuo Gaidys |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
~~Akmuo Valiūnas~~ • Žinėnų (Andruškonių) atodanga • Mykoliškių akmuo • Normainių akmuo • Šilo miško ąžuolas • Upninkų liepos • Vainių tuopa |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Itokortormitasgren. *Ittoqqortoormiit*, dan. *Scoresbysund* |
| --- |
|        |
| *Gyvenvietės reginys. Paminklas E. Mikelsenui* |
|  |
| 

ItokortormitasItokortormitas

70°29′10″ š. pl. 21°58′0″ v. ilg.﻿ / ﻿70.48611°š. pl. 21.96667°r. ilg.﻿ / 70.48611; 21.96667﻿ (Itokortormitas)Koordinatės: 70°29′10″ š. pl. 21°58′0″ v. ilg.﻿ / ﻿70.48611°š. pl. 21.96667°r. ilg.﻿ / 70.48611; 21.96667﻿ (Itokortormitas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-1) |
|  |
| **Valstybė** | Danijos vėliava Danija |
| **Autonomija** | Grenlandija Grenlandija |
| **Savivaldybė** | Sermersoko savivaldybė |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1925 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2013) | 452  |
|  |
|  **Vikiteka** | Itokortormitas |

**Itokortormitas** (gren. *Ittoqqortoormiit*), dar ***Ilokortormiutas*** (gren. *Illoqortormiut*) arba ***Skorsbisunas*** (dan. *Scoresbysund*) – gyvenvietė rytų Grenlandijoje, Sermersoko savivaldybėje, Liverpulio Žemės pusiasalyje, prie Grenlandijos jūros Skorsbio užutėkio.

Tai viena atokiausių Grenlandijos vietų. Yra sraigtasparnių tūpimo aikštelė, iš kurios vykdomi skrydžiai iki *Nerlerit Inaat* oro uosto (už 40 km nuo Itokortormito): iš ten vykdomi skrydžiai į kitas Grenlandijos vietas, o vasarą – ir į Islandiją. Taip pat yra jūrų uostas (pasiekiamas tik vasarą).

Verčiamasi žvejyba, turizmu. Veikia bažnyčia, yra paminklas Einarui Mikelsenui.

Istorija
--------

Gyvenvietę 1925 m. įkūrė danų keliautojas Einaras Mikelsenas. Čia perkelta ~80 inuitų iš Tasilako. Vietovė pavadinta XIX a. šią vietovę tyrinėjusio britų keliautojo Viljamo Skorsbio garbei. Vietinis inuitų pavadinimas, tuo tarpu, reiškia „didžiojo namo gyventojai". Ilgą laiką buvo verčiamasi narvalų, baltųjų lokių, poliarinių lapių, ruonių, jūrų vėplių medžiokle.

* Gyvenamieji namaiGyvenamieji namai
* BažnyčiaBažnyčia
* PakrantėPakrantė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Avoriai** (jorubų kalba: *Awori*) – jorubų tautos etninė subgrupė, gyvenanti Jorubalando (dabartinės Nigerijos pietvakarių dalis) pietvakariuose. Daugiausia jie koncentruojasi Lagoso ir Oguno valstijose. Jie sukūrė istorinę **Avori** karalystę.

Juos supa šios jorubų etninės subgrupės: egbai šiaurėje, idžebu rytuose, fonai (ne jorubai) vakaruose.

Istorija
--------

|  |
| --- |
| Jorubų valstybė**Avori** |
| **Vieta Nigerijoje** | Lagosas, Ogunas |
| **Susikūrė** | XV a. |
| **Subgrupė** | Avoriai |
| **Sostinė** | Ota |
| **Valdovai** | Olota |
| 
 |
|

Avoriai sukūrė to paties pavadinimo valstybę. Pasak legendų, Avoris buvo įkurtas žmonių grupės, kurie migravo iš Ifės miesto į pietus. Juos vedė Olofinas, pasiųstas Ifės karaliaus Oduduvos. Oduduva buvo davęs Olofinui lėkštę, kuri turėjo nuvesti žmones į tinkamą jiems gyventi vietą.

Iš pradžių lėkštė stabtelėjo toje vietoje, kur vėliau bus įkurta Abeokuta, bet po 17 dienų pajudėjo, o vėliau sustojo ten, kur dabar yra Oke-Ata. Taip lėkštė judėdavo ir sustodavo 17 dienų tarpsniais. Kai kur būsimieji avoriai palikdavo savo bendruomenes, ir iškildavo miestai. Ilgiausiai (17 x 17 = 289 dienas) lėkštė stovėjo toje vietoje, kur avorių protėviai įkūrė Išerio miestą. Tačiau po to pajudėjusi lėkštė pasiekė Gvinėjos įlanką, prie dabartinio Lagoso, ir nuskendo. Grįžus Olofinui pas savo žmones, šie paklausė *Awo ti ri*, kas reiškė "Kur lėkštė? ", ir tai davė pradžią avorių etnonimui.

Avoriai ilgai išliko nepriklausomi. Jų pajūrį XVII a. kolonizavo Benino karalystė, kuri įkūrė Eko uostą (dabartinis Lagosas). Vėliau, spaudžiami kaimynų egba iš šiaurės, avoriai buvo priversti perkelti sostinę į Otos miestą, kur jie išlaikė dalinę nepriklausomybę.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R**Jorubų ir aplinkinių tautų valstybės**  |
| --- |
|  |
| Jorubai | 

|  |  |
| --- | --- |
| Pirmoji karta | 
*Avoriai* • Idžebu • Ifė • Ila *(igbominai)* • Ketu • Ojas • Ovas |
|  |
| Antroji karta | 
*Akokai* • Akurė • Edžigbas • *Egbai* (Ake • Ovu • Okeona • Gbagura • Ibara) • *Egbadai* • Ekiti • Eko • Ifita/Idaiša • Idoani •  Idžeša • *Ifonjinai* • Iladžė (Ugbo • Mahinas • Etikanas • Aheri) • Ilodžis • Ivas • Ondas • *Ohoriai* • Popo • Šabė |
|  |
| Trečioji karta | 
Abeokuta • Iša • *Ifiai* • Ibadanas • Idžajė • Ilorinas • Manigiris • Meko • Ogbomošas • Ošogbas |

 |  |
|  |
| Mahiai (gbe) | 
Gbovelė • Tšahunkas • Hundžrotas • Savalu |
|  |
| Kitos tautos | 
Beninas (*biniai*) • Ida (*igalai*) • *idomai* • Igbira • Varis (*itsekiriai*) |

 |
| Itonomasas, San Migelis |
| --- |
| **Ilgis** | 760 km |
| **Baseino plotas** | 37 543 km² |
| **Ištakos** | Konsepsjono ežeras |
| **Žiotys** | Gvaporė |
| **Šalys** | Bolivijos vėliava Bolivija |

**Itonomasas** (isp. *Río Itonomas*, keč. *Itunumas mayu*) – upė rytų Bolivijoje, Santa Kruso ir Beni departamentuose; Gvaporės kairysis intakas. Išteka Konsepsjono ežere. Teka į šiaurės vakarus. Aukštupyje ir vidurupyje vadinama **San Migeliu** arba **San Chulijanu** (*Río San Miguel/San Julián*), toliau 289 km ruože vadinama **San Pablu** (*Río San Pablo*). Nuo santakos su San Luisu iki pat žiočių upė vadinama Itonomasu.

Didžiausi intakai: Kiseras, Santa Barbara, Sapokos Nortė, San Luisas.

Itonomaso aukštupio baseinas siekia Isosogo pelkynus – piečiausiai nutolusį Amazonės baseino tašką.

Pagrindinės gyvenvietės prie upės: San Antonio de Chuntė, Pedro Ignasio Muiba, Magdalena.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Balance Hídrico de Bolivia, p. 144
**Ivanas Hlinka** (ček. *Ivan Hlinka*; g. 1950 m. sausio 26 d. Moste − 2004 m. rugpjūčio 16 d. Karlovi Varuose) – Čekijos profesionalus ledo ritulio žaidėjas ir treneris, olimpietis. Jis vienas iš Čekijos visų laikų geriausių ledo ritulininkų ir trenerių. Pradėjo žaisti ledo ritulį nuo 16 metų. Būdamas 20 metų, jis tapo Čekijos komandos „Litvínov" kapitonu ir įstojo į rinktinę. I. Hlinka padėjo Čekoslovakijos rinktinei laimėti Pasaulio ledo ritulio čempionatus 1972, 1976 ir 1977 m. Jis taip pat pelnė olimpinį bronzos medalį 1972 m. ir sidabro medalį 1976 m.

1981 m. I. Hlinka persikėlė į NHL klubą Vankuverio „Canucks". Jis su kitu Čekijos ledo ritulininku Jiří Bubla buvo pirmieji Čekijos ledo ritulininkai, kovoję Stenlio taurės finale. XX a. 10-ame dešimtmetyje jis buvo Čekoslovakijos ir Čekijos rinktinės treneris.

I. Hlinka tapo nacionaliniu didvyriu po to, kai jo treniruota Čekijos rinktinė laimėjo aukso medalį 1998 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Nagane. Tai buvo pirmas kartas, kai NHL išleido savo žaidėjus dalyvauti olimpinėse žaidynėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 9 d..
| Itušis |
| --- |
| **Ilgis** | 640 km |
| **Baseino plotas** | 43 676 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1263 m³/s |
| **Žiotys** | Purusas |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |

**Itušis** (port. *Rio Ituxi*) – upė vakarų Brazilijoje, daugiausia Amazonės valstijoje; Puruso dešinysis intakas (Amazonės baseinas). Prasideda retai gyvenamose vietose Akrės valstijos rytiniame kampe, Akrelandijos apylinkėse. Teka į šiaurės rytus, sudaro daugybę meandrų, senvagių, protakų. Įteka į Purusą netoli Labrėjos.

Didžiausi intakai: Endimaris, Kureketė, Sirikiris, Arauanas.

Aukštupys slenkstėtas. Upės baseinas retai gyvenamas, jame sudarytos Kašararių, Sirikikės, Marahano ežero paumarių indėnų teritorijos (gyvena apurinai, paumariai, kašarariai), Ikirio nacionalinis miškas, Itušio gavybinis rezervatas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  PLANO ESTADUAL DE RECURSOS HÍDRICOS DO AMAZONAS & Quadro 6.3. Vazões características calculadas nas Unidades de Planejamento Hídrico (UPH), Governo do Estado do Amazonas, Secretaria de Estado do Meio Ambiente, 2019.
3. ↑  Mapa Rodoviário Amazonas. *Ministério dos Transportes*, 2002.
**Glasso-Steagallo aktas** (angl. Glass-Steagall Act), reikalaujantis atskirti depozitų surinkimo veiklą nuo vertybinių popierių išplatinimo garantavimo (angl. underwriting) veiklos, išsilaikė ištisus 66 metus – nuo 1933-iųjų iki 1999 metų. Akto įvedimu buvo siekiama apriboti komercinių bankų apetitą rizikai, tačiau štai jau dešimtmetis, kai komerciniai bankai Amerikoje gali vertikaliai integruotis įsigydami investicinius bankus arba kurti nuosavus investicinės bankininkystės padalinius. Šį rugsėjį, krizės įkarštyje, panaikintas ir draudimas komerciniams JAV bankams tuos nuosavus padalinius finansuoti tiesiogiai, t. y. naudojantis turima kapitalo baze.

Taigi Glasso-Steagallo aktas nustojo galioti ir de facto neliko paskutinių saugiklių, Jungtinėse Valstijose atskiriančių rizikingą investicinės bankininkystės veiklą nuo palyginti saugios tradicinės komercinės bankininkystės veiklos. Štai „Merrill Lynch" už 70% vertės buvo parduotas vienam stambiausių pasaulio bankų „Bank of America", o kitam stambiam bankui „JPMorgan Chase" atiteko „Bear Stearns" investicinis bankas. Taip pat „Lehman Brothers" Azijos ir Europos padaliniai įsigyjami „Nomura", o „Barclays" įsigijo pastarojo JAV padalinį.

Šaltiniai
---------

* Versus – Investicinė bankininkystė mirė?[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Berno Internacionalas** – tarptautinis socialistinių partijų susivienijimas.

Įkurtas 1919 m. vasario 3-10 d. Berno konferencijoje. Jo narėmis buvo Argentinos, Austrijos, Bulgarijos, Čekoslovakijos, Danijos, D. Britanijos, Italijos, Nyderlandų, Palestinos, Prancūzijos, Suomijos, Švedijos, Šveicarijos, Vengrijos ir Vokietijos socialdemokratų partijos, siekusios tęsti II Internacionalo veiklą.

1921 dalis jų atsiskyrė ir įkūrė Dviejų su puse Internacionalą, kitaip vadinamą Vienos socialistiniu Internacionalu. 1922 Berlyne susirinkę Berno, Vienos ir III Internacionalo (Kominterno), įkurto 1918, atstovai svarstė galimybę suvienyti visas tris darbininkų judėjimo kryptis, bet pajutus, kad komunistai siekia tik išplėsti savo veiklos galimybes, kompromiso nebuvo pasiekta.

Tačiau Berno ir Vienos internacionalų nariai, Italijoje įsigalėjus fašizmui, rado bendrą kalbą ir 1923 susijungė į Socialistų Darbininkų Internacionalą.
| **Colomys goslingi** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Graužikai  *( Rodentia)* |
| Šeima: | Peliniai  *( Muridae)* |
| Pošeimis: | Pelės  *( Murinae)* |
| Gentis: | **Afrikinės pelkiažiurkės**  *( Colomys)* |
| Rūšis: | Afrikinė pelkiažiurkė  *( Colomys goslingi)* |

 |
| Binomas |
| ***Colomys goslingi***Thomas & Wroughton, 1907 |

**Afrikinė pelkiažiurkė** (*Colomys goslingi*) – pelinių (*Muridae*) šeimos graužikas, priklausantis monotipinei **afrikinių pelkiažiurkių** (*Colomys*) genčiai.

Kūnas 14-14,8 cm, uodega 14-18 cm ilgio. Ausys stambios, beveik be plaukų. Uodega apaugusi retais plaukais. Pėda labai ilga ir siaura; pirmasis ir penktasis pirštai trumpesni už vidurinius. Pailgėjusios pėdos, matyt, yra susijusios su gyvenamąja aplinka. Kailis tankus, trumpas ir labai švelnus. Kūno nugarinė pusė nuo šviesiai rudos iki tamsiai rudos ar juodai pilkos spalvos. Pilvas baltas. Ausys pilkos. Už ausų yra po baltą dėmę. Uodegos viršutinė pusė šviesiai ruda ar beveik juoda, o apatinė šviesesnė. Turi 4 poras spenių.

Gyvena drėgnose vietose, nedidelių vandens telkinių pakrantėse, kur pelkėtas dirvožemis. Pusiauvandeninai gyvūnai.

Paplitusios Afrikoje: Kamerūne, Zaire, Gabone, Angoloje, Kenijoje, Zambijoje ir Etiopijoje.

Nuorodos
--------

* *Colomys goslingi* Archyvuota kopija 2007-03-11 iš Wayback Machine projekto.
* ITIS Standard Report Page: Colomys goslingi Archyvuota kopija 2004-11-19 iš Wayback Machine projekto.
* ADW: Colomys goslingi: Classification
**Demokratinis socializmas** – socialdemokratijos politinė doktrina, aiškinanti, kad socializmą galima sukurti derinant demokratinius institutus, parlamentinę sistemą, vykdant reformas. Pirmą kartą terminą 1888 m. panaudojo D. B. Šo, jį išplėtojo E. Bernšteinas, O. Baueris, K. Kautskis, R. Hilderfingas.

Pagrindiniai DS principai išdėstyti 1951 m. SI Frankfurto deklaracijoje, 1958 m. ASP Vienos programoje, 1959 m. SPD Godesbergo programoje, 1989 SI „Principų deklaracijoje".

Demokratinis socializmas suprantamas kaip ilgas visuomeninių pokyčių procesas, kaip ateities visuomenė ir kaip šiuolaikinio veikimo principas, siekiant ateities visuomenės. Nenustatomi jokie tokios visuomenės sukūrimo terminai ar standartai, nes gyvenama besikeičiančiame pasaulyje, kintant gamybos priemonėms ir visuomenės poreikiams. Tačiau demokratinis socializmas negali būti pasiektas vienoje šalyje, nes tai visos visuomenės civilizacijos pakopa. Pagrindiniai demokratinio socializmo etapai yra politinė demokratija ir visų problemų sprendimas derybomis ir konsensusu, ekonominė demokratija visame ūkio mechanizme ir gerovės visuomenės sukūrimas, socialinė demokratija visuomeniniame ir asmeniniame gyvenime be jokių diskriminacijos apraiškų. Pagrindinės DS vertybės – laisvė, lygybė, teisingumas, solidarumas. Pastaruoju metu ypatingas dėmesys skiriamas gyvenamosios aplinkos išsaugojimui, tausojančiai plėtrai.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *demokratinis socializmas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
| **Hyemoschus aquaticus** |
| --- |
| Afrikinis elniukas (*Hyemoschus aquaticus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Šeima: | Elniukiniai  *( Tragulidae)* |
| Gentis: | Vandeniniai elniukai  *( Hyemoschus)* |
| Rūšis: | Afrikinis elniukas  *( Hyemoschus aquaticus)* |

 |
| Binomas |
| ***Hyemoschus aquaticus***Ogilby, 1841 |
| Paplitimo arealas |

**Afrikinis elniukas**, arba **vandeninis elniukas** (*Hyemoschus aquaticus*) – elniukinių (*Tragulidae*) šeimos smulkus kanopinis žinduolis. Sutinkamas Afrikoje, tankiuose tropiniuose miškuose, netoli gėlavandenių telkinių. Medžiojamas vietinių gyventojų dėl skanios mėsos.

Afrikinis elniukas 1883 m. piešinyje. Matomos jo priekinės iltys

Apibūdinimas
------------

Afrikinis elniukas yra didžiausias iš elniukų: jo ūgis per pečius – 30–35 cm, kūno ilgis – 75–85 cm. Raumeningas pasturgalis aukštesnis už pečius. Šviesiai rudos spalvos, ant nugaros – šviesios dėmės, ant šonų – ilgi šviesūs dryžiai. Beragiai, bet patinai turi aštrias, ilgesnes viršutines iltis, kyšančias išorėje.

Afrikiniam elniukui būdingas naktinis gyvenimo būdas. Gyvena pavieniui, poros susitinka tik poravimosi metu. Priešingai nei daugelis kanopinių, miega palenkęs po savimi mažas kojeles, o ne stovėdamas. Kartais slepiasi medžiuose, ant kurių užsiropščia lianomis.

Šis mažas žvėrelis turi daug priešų – leopardai ir plėšrieji paukščiai. Kadangi elniukai negali greitai bėgioti, tai nuo plėšrūnų slepiasi vandenyje: lekia prie upelio ir neria po vandeniu, žingsniuodami dugnu ar slėpdamiesi po kokia nors priedanga, retsykiais nepastebimai iškišdami nosį įkvėpti oro. Paryčiais gyvūnai grįžta į savo buveinę, kur dieną slepiasi.

Elniukas minta vandens augalais, vaisiais, smulkiais vėžiagyviais, retai žuvimi ir dvėseliena. Gali pagauti smulkų graužiką, kurį pribaigia savo aštriomis iltimis. Šio žvėrelio mėsėdiški įpročiai yra pakankamai reti tarp porakanopių.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Afrikinis elniukas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Hyemoschus aquaticus
| **Gryllotalpa africana** |
| --- |
| Afrikinis kurklys (*Gryllotalpa africana*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Poklasis: | Sparnuotieji  *( Pterygota)* |
| Būrys: | Tiesiasparniai  *( Orthoptera)* |
| Pobūris: | Ilgaūsiai tiesiasparniai  *( Ensifera)* |
| Antšeimis: | Svirpliniai  *( Grylloidea)* |
| Šeima: | Kurkliniai  *( Gryllotalpidae)* |
| Gentis: | Kurkliai  *( Gryllotalpa)* |
| Rūšis: | Afrikinis kurklys  *( Gryllotalpa africana)* |

 |
| Binomas |
| ***Gryllotalpa africana***Palisot de Beauvois, 1805 |

**Afrikinis kurklys** (*Gryllotalpa africana*) – kurklinių (*Gryllotalpidae*) šeimos vabzdys. Paplitęs Afrikoje, lokalios populiacijos aptinkamos Azijoje, Europoje. Europoje aptinkamas pietų Ispanijoje, Portugalijoje.

Išvaizda
--------

Kūnas vidutinio ilgio, mažesnis nei paprastojo kurklio (*Gryllotalpa gryllotalpa*), suaugėlio – 25–33 mm ilgio. Išvaizda primena mažesnį paprastąjį kurklį, tačiau priešnugarėlė šviesiai ruda, pilvelis irgi. Antsparniai dengia pusę pilvelio. Sparnai ilgi, išsikiša už pilvelio, sulankstyti. Cerkai ilgi.

Biologija
---------

Beveik visą laiką vabzdžiai praleidžia po žeme, rausdami urvelius. Poravimosi metu skraido. Maitinasi įvairiu maistu (polifagas). Daržuose kartais tampa kenkėju, nugrauždamas šaknis. Poravimosi metu patinai kurkia, o patelės deda kiaušinius specialioje kameroje, apie 200 vnt. Po 10–12 dienų išsirita 4–5 mm ilgio nimfos. Jos primena suaugėlius, tik be sparnų.

Nuorodos
--------

* Informacija ir nuotraukos
* Taksonominė informacija, paplitimo žemėlapis
| **Izabela Skorupkošved. *Izabella Scorupco*lenk. *Izabela Dorota Skorupko*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1970 m. birželio 4 d. (52 metai)Balstogė, Lenkijos Liaudies Respublika |
| Tėvas | Lech |
| Motina | Magdalena |
|  |
| Veikla | Aktorė, modelis |
|  |
|  **Vikiteka** | Izabella Scorupco |

**Izabela Skorupko** (šved. *Izabella Scorupco*, lenk. *Izabela Dorota Skorupko*; g. 1970 m. birželio 4 d. Balstogėje, Lenkijos Liaudies Respublikoje) – lenkų kilmės, švedų aktorė ir modelis. Labiausiai žinoma dėl 1995 m. suvaidinto Džeimso Bondo merginos vaidmens filme „Auksinė akis", kur ji vaidino Nataliją Simonovą, programuotoją, padedančią Džeimsui Bondui, kurį tada vaidino aktorius Pierce Brosnan. Dirbo modeliu tokioms įmonėms kaip „Tiffany & Co.", „H&M", „Oriflame", „Dr Irena Eris" ir „Wera".

Biografija
----------

Gimė 1970] m. birželio 4 d. Balstogėje Lech ir Magdalena Skorupko šeimoje. Jos tėvai išsiskyrė kai jai buvo vieneri metai. 1978 m. su mama išvyko gyventi į Švediją, kur ji išmoko švedų, anglų, prancūzų ir arabų kalbas. XX a. devinto dešimtmečio pabaigoje daug keliavo po Europą, kur dirbo modeliu. Jos nuotrauka buvo įdėta į „Vogue" žurnalo viršelį. Dešimto dešimtmečio pradžioje pradėjo trumpą, bet sėkmingą pop dainininkės karjerą, kai išleido albumą „IZA", kuris 1991 m. laimėjo Švedijos pop muzikos aukso medalį.

1996 m. gruodžio 25 d. ištekėjo už NHL Edmontono „Oilers" ekipos žaidėjo, lenko Mariusz Czerkawski, bet jau 1998 m. išsiskyrė turėdami dukrą Julia. 2003 m. sausio 30 d. ištekėjo už amerikiečio Jeffrey Raymond, su kuriuo turi sūnų Jakob ir gyvena Los Andžele.

Filmografija
------------

| Year | Title | Role |
| --- | --- | --- |
| 1989 | *Ingen kan älska som vi* | Annelie |
| 1991 | *Bert* | Zindy Dabrowski |
| 1991 | *V som i viking* | Vieniša motina |
| 1995 | *Petri Tårar* | Carla |
| 1995 | *GoldenEye* | Natalya Simonova |
| 1999 | *Ogniem i mieczem* | Helena Kurcewiczówna |
| 2000 | *Vertical Limit* | Monique Aubertine |
| 2002 | *Reign of Fire* | Alex Jensen |
| 2004 | *Exorcist: The Beginning* | Sarah |
| 2006 | *Cougar Club* | Daniella |
| 2007 | *Solstorm* | Rebecka Martinsson |
| 2010 | *Änglavakt* | Cecilia |
|

Nuorodos
--------

* Modelio duomenys (angl.);
* Biografija I (angl.) Archyvuota kopija 2011-07-16 iš Wayback Machine projekto.;
* Biografija II (angl.);
* IMDb svetainės informacija (angl.);