recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Stygų teorija |
| --- |
|  |
| 
Pagrindinės temos
* + Superstygų teorija

 |
| 
Teorijos
* + Bozoninė stygų teorijaM teorijaI tipo stygos · II tipo stygosHeterotinės stygosStygų dvilypumasStygų lauko teorija

 |
| 
Sąvokos
* + Styga
	+ Brana

 |
| 
Susijusios temos
* + Supersimetrija
	+ Supergravitacija
	+ Kvantinė gravitacija

 |
| Ž • A • R |

**Brana** arba ***p*-brana** – tam tikra matematinė koncepcija stygų teorijoje, (daugiausia M teorijoje). Kintamasis *p* nurodo branos dimensiją. Pavyzdžiui, 0-brana primena taškinę dalelę, tik turi visiškai kitokias savybes; 1-brana yra styga; 2-brana – tam tikra membrana. Nuo šio termino ir kilo įvairias dimensijas galinčios turėti struktūros pavadinimas „brana".

Kiekviena brana, sklisdama erdvėlaikiu, „brėžia" *p*+1 dimensijos pasaulinį tūrį.

Iki M teorijos manyta, jog egzistuoja tik viena fundamentinė visatos sudedamoji dalis – styga (1-brana). M teorija, sujungusi penkias superstygų teorijas, pridėjo dar vieną, tik šį kartą daugiamatę sudedamąją dalį – braną. Šie objektai nepasireiškia perturbacijos teorijoje.

Stygų teorijoje nagrinėjamos kelių rūšių branos (tai susiję su skirtingomis superstygų teorijomis). Dažniausiai nagrinėjamos:

* fundamentinė **styga** ir (fundamentinės IIA stygos) magnetinis dvynys **NS5-brana**.
* **D-branos** (arba D-*p*-brana, kai siekiama nurodyti erdvinę dimensiją) – tam tikra branos užpildyta sritis, kurioje juda atviros stygos galai. Remiantis supersimetrija gali egzistuoti ir stygos, kurių vienas galas pritvirtintas vienoje branoje, kitas – kitoje.
* **M2-brana** (11 matmenų supermembrana M teorijoje) ir magnetinis dvynys **M5-brana**.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  John Schwarz. *„From Superstrings to M Theory"*, *Physics Reports*, tomas 315, 1999.
2. ↑  P. K. Townsend. *„Four Lectures on M-theory"*, 1996.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Frankų hercogas** (lot. *dux et princeps Francorum* 'Frankų hercogas (karo vadas) ir princepsas (kunigaikštis)') – garbės titulas, kurį pirmas priėmė Pipinas Herstalietis po istorinės savo pergalės 687 m. mūšyje prie Tertrio, kai į nelaisvę paėmė frankų karalių Teodoriką III. Iki tol (nuo 680 m.) Pipinas buvo Austrazijos rūmų majordomu. Prie Tertrio sumušęs Neustrijos ir Burgundijos kariuomenę Pipinas privertė Teodoriką III pripažinti jį visų frankų žemių majordomu. Taip Pipinas savo valdžią išplėtė visose frankų žemėse ir tapo pirmu tiek valdžiusiu majordomu. Norėdamas pažymėti tokią didelę savo valdžią Pipinas Herstalietis įsivedė Frankų hercogo titulą.

Titulo pavadinimas kartais klaidingai verčiamas kaip *Prancūzijos hercogas*.

Vakarų Frankijoje (būsimoji Prancūzija) Frankų hercogo titulą turėjo kai kurie Robertjenų giminės atstovai, pvz. Robertas I, 922 m. tapęs Vakarų Frankijos karaliumi. Paskutinis Robertjenas, buvęs Frankų hercogu, buvo Hugas Kapetas, 987 m. tapęs karaliumi ir Kapetingų dinastijos įkūrėju.

Nuo Frankų hercogo iki Frankonijos hercogo
------------------------------------------

Rytų Frankijoje (būsimoji Vokietija) 906 m. Frankų hercogo titulą (lot. *dux Francorum*; vok. *Herzog von Franken*) priėmė Konradas I, Tiuringijos hercogo Konrado sūnus. Jis užvaldė Tiuringiją ir gretimas frankų apgyvendintas žemes. Ši teritorija imta vadinti *Frankonija*. Tuo metu (895–925 m.) daugiausia frankų apgyvendinta Lotaringija faktiškai buvo nepriklausoma nuo Rytų Frankijos. 911 m. Konradą I išrinko Rytų Frankijos karaliumi. 918 m. po Konrado I mirties, Frankų hercogu, o faktiškai Frankonijos hercogu, buvo paskelbtas Konrado I jaunesnysis brolis Eberhardas. 939 m. Eberhardas žuvo mūšyje, o jo žemės tapo asmeninėmis karaliaus valdomis. Po daugelio metų titulas *Herzog von Franken* atgimė, tačiau jis tereiškė 'Frankonijos hercogas'.
| Šauklių senovės kulto vieta |
| --- |
| Šauklių senovės kulto vietos apeiginis akmuo |
| 

Šauklių senovės kulto vietaŠauklių senovės kulto vieta

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°08′22″š. pl. 21°34′54″r. ilg.﻿ / ﻿56.139349°š. pl. 21.581567°r. ilg.﻿ / 56.139349; 21.581567Koordinatės: 56°08′22″š. pl. 21°34′54″r. ilg.﻿ / ﻿56.139349°š. pl. 21.581567°r. ilg.﻿ / 56.139349; 21.581567 |

 |
| Vieta | Skuodo rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Mosėdžio seniūnija |
| Plotas | 0,01 ha |
| Naudotas | I tūkstantmečio I pusė  – XVI-XVIII a. |
| Tirtas | 1971 m. |
| Registro Nr. | 30302 (A1871) |

**Šauklių senovės kulto vieta** (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas - 30302, senas registro kodas - A1871) – senovės kulto vieta pietvakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 1,0 km į šiaurę-šiaurės rytus nuo kelių Mosėdis-Šaukliai ir Šatraminiai-Šaukliai kryžkelės, 50 m į pietryčius nuo kelio Mosėdis-Šaukliai, 0,1 km į vakarus nuo Eiškūno kairiojo kranto, Šauklių miške.

Apibūdinimas
------------

Senovės kulto vieta yra Eiškūno upelio kairiojo kranto terasoje, pakilumos vakariniame šlaite, žemesnėje vietoje, miško laukymėje. Joje guli į žemę susmegęs rausvas, stambaus grūdėtumo, netaisyklingo apskrito pavidalo, apskaldytais šonais ir plokštuma apeiginis akmuo, kurio skersmuo siekia 1,2 m. 

Teritorijos plotas – 0,01 ha.

35 m į pietryčius yra Šauklių akmuo su dubeniu.

Istorija
--------

Akmenį 1971 m. aptiko netoli gyvenęs rašytojas Romualdas Granauskas ir Mosėdžio akmenų muziejaus įkūrėjas gydytojas Vaclovas Intas, ieškoję eksponatų kuriamam muziejui. 

2005 m. senovės kulto vieta buvo pripažinta valstybės saugoma kultūros vertybe ir registruota Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A1871).

Tyrinėjimai
-----------

1971 m. akmens aplinką tyrinėjo Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto archeologas Vytautas Urbanavičius. Jis nustatė, kad akmuo yra buvusios pagonių šventyklos aukuras, šalia kurio aptikta duobė su ugniaviete. Duobės šonai ir dugnas buvę grįsti tokio paties rausvo granito nuoskalomis. Ugniavietėje rastas sudaužytas molinis dubenėlis, dengtas žalia glazūra, kuris datuojamas XVI-XVIII a. Šventyklą naikinant, akmuo buvo apskaldytas siekiant nuskelti aukuro dubenį, kurio žymės aptiktos nuoskalose. 

Senovės kulto vieta datuojama I tūkstantmečio I puse – XVI-XVIII a.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kultūros vertybių registras: Šauklių senovės kulto vieta
2. ↑  Vytautas Urbanavičius. Mitologinių akmenų aplinkos tyrinėjimai 1970-1971 m. // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1970-1971 metais. - Vilnius, 1972. - P. 79-80

* Rimantas Matulis. Istoriniai akmenys. - Vilnius, 1990. - P. 78, Nr. 243
* Vytautas Urbanavičius. Dubenuotų akmenų paslaptis // Mokslas ir gyvenimas - 1972, Nr. 2
* Vykintas Vaitkevičius. Senosios Lietuvos šventvietės: Žemaitija. - Vilnius, 1998. - P. 143-144

* Šventyklos apeiginis akmuoŠventyklos apeiginis akmuo
* Šventyklos apeiginis akmuoŠventyklos apeiginis akmuo
| **Stasys Balčas** |
| --- |
| Gimė | 1884 m.Rusija Panendrė, Panevėžio valsčius, Rusijos imperija |
| Mirė | 1963 m. liepos 6 d. (~79 metai)Lietuva Panevėžys |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos ūkininkų sąjunga |

**Stasys Balčas** (1884 m. Panendrė, Panevėžio valsčius, Rusijos imperija – 1963 m. liepos 6 d. Panevėžys) – Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Panevėžio realinėje gimnazijoje. 1907–1912 m. buvo išvykęs darbams į JAV. Nepriklausomybės kovų metu 1919 m. kartu su broliais Vladu ir Baliu suorganizavo pirmuosius Panevėžio apsaugos būrius, tapo savanoriais. Dėl aukšto ūgio apylinkėse vadinti „broliais milžinais". 1919–1920 m. dirbo Lietuvos kariuomenės struktūrose. 1920 m. sausio 7 d. pasitraukė į atsargą.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas V (Panevėžio) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką.

1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo atstovas. Seimą paleidus grįžo į Panevėžį, Panevėžio ūkininkų sąjungos banko direktorius, veikė Panevėžio labdaros organizacijose, choruose, vaidinimų būreliuose.

1941 m. NKVD suimtas, kalintas. 1949 m. kovo 25 d. su šeima ištremtas į Sibirą. Į Lietuvą grįžo 1958 m.

Literatūra
----------

* Balčas Stasys, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 6.
* Balčas Stasys, Lietuvių enciklopedija, Boston, t. 2, 1954, p. 79-80.
* Veilentienė A. Balčas Stasys, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 75-77.
* Veilentienė A. Ambrozaitis Kazimieras, Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis, Vilnius, 2007, p. 204–205.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Stasys Balčas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
**Gerontopsichologija** (sen. gr. gerōn (kilm. *gerontos*) – senis + *psichologija*) – psichologijos šaka, kuri tiria pagyvenusių ir senyvų žmonių psichikos ir elgsenos dinamiką ir dėsningumą. Gerontopsichologija glaudžiai susijusi su gerontologija ir amžiaus tarpsnio psichologija. Naudojamasi jų tyrimo metodais. Gerontopsichologija siekia rasti būdų pailginti aktyvų ir pilnavertį žmogaus gyvenimą.

Gerontopsichologija, remdamasi biologijos, įvairių psichologijos šakų, sociologijos duomenimis, nustato žmonių senėjimo laipsnį, sprendžia susilpnėjusių psicihinių funkcijų kompensacijos, asmenybės adaptacinių galimybių ir kitas problemas, kurias kelia kai kurių senstančio žmogaus sistemų heterochroninė dinamika.

Gerontologijos ištakos siekia XIX a. pabaigą, kaip savarankiška disciplina susiformavo XX a. antrojoje pusėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gerontopsichologija*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, IV t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1978. T.IV: Gariga-Jančas, 78 psl.
Branduolinis sprogimas į atmosferą išmetą didžiulį kiekį dulkių ir dūmų
**Branduolinė vasara** – pasaulinio klimato kaitos scenarijus po branduolinio karo sukeltos branduolinės žiemos. Pagal šį scenarijų, branduolinių sprogimų į atmosferą išmestos dulkės ir dūmai absorbuotų infraraudonuosius spindulius ir įkaistų. Į stratosferą patektų taip pat daug vandens garų, kurie sudarytų ypač storą debesų sluoksnį. Aukštutiniuose atmosferos sluoksniuose esantys garai virsta kristalais, kurie absorbuoja infraraudonuosius spindulius iš Žemės ir dalį jų atspindi atgal.

Dėl sukelto šiltnamio efekto, pagal kai kuriuos scenarijus, vidutinė pasaulio temperatūra išaugtų ne daugiau 12 °C, tačiau temperatūros padidėjimas bent 6 °C jau labai stipriai paveiktų daugelį gyvybės formų, o ilgesnį laiką trunkantis 10 °C temperatūros padidėjimas reikštų didžiosios dalies sausumos gyvybės formų išnykimą. Kiek ilgai galėtų trukti „branduolinė vasara" nėra sutariama – vertinimai svyruoja nuo trumpalaikių (keletas savaičių) iki ilgalaikių (keletas metų ar dešimtmečių).

Ypač neigiami branduolinės vasaros padariniai siejami ir su modeliuojamu ozono sluoksnio pažeidimu. Iš atominių detonatorių išsiskyrę azoto oksidai sunaikins ozono sluoksnį. Ultravioletiniai spinduliai be kliūčių pasieks Žemės paviršių ir genetiškai pažeis visą jos gyvybę. Nedidelė tikimybė, jog tokiomis sąlygomis išgyvens nors dalis rūšių. Stratosfera absorbuos ozoną ir įkais, o tai dar labiau padidins šiltnamio efektą.

Kaip ir branduolinės žiemos, taip ir branduolinės vasaros scenarijai išlieka kontroversiški. Šių scenarijų oponentai teigia, kad sukurti modeliai remiasi neteisingomis prielaidomis, kadangi neatsižvelgia į svarbius aspektus (pvz. vandenynų poveikis, nedidelio masto procesai ir pan.). Dalis tyrimų dėmesį kreipė tik į vidutinės temperatūros padidėjimą, neatsižvelgdami, kaip temperatūros pokyčiai priklausys nuo pasaulinio vandenyno, lyginančio temperatūros kaitą. Dėl šių priežasčių skaičiavimai yra apytiksliai, todėl neįmanoma nustatyti tikslaus branduolinio karo ir po jo sekančių klimato pokyčių masto ir poveikio Žemės gyvybei.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Branduolinė žiema
* Šiltnamio efektas
* Visuotinis apledėjimas

Nuorodos
--------

* Atominė žiema ir kiti scenarijai Archyvuota kopija 2006-09-13 iš Wayback Machine projekto.
* straipsnis apie vieną iš branduolinės vasaros modelių[neveikianti nuoroda]
**Stasys Briedis** (1923 m. liepos 23 d. Nausėdžiai, Nemunėlio Radviliškio valsčius – 1998 m. lapkričio 20 d. JAV) – lietuvių agronomas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1941 m. įstojo į žemės ūkio akademiją Dotnuvoje. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Ten 1946 m. įstojo į Hohenheimo-Štutgarto žemės ūkio akademiją, 1948 m. ją baigė.

1948–1949 m. Pasaulio lietuvių agronomų sąjungos valdybos sekretorius. 1949 m. persikėlė į JAV ir įsikūrė netoli Čikagos. Nuo 1953 m. dirbo chemijos pramonės įmonėse. Priklausė JAV cheminės technologijos ir gamybos kontrolės profesinėms organizacijoms.

Dalyvavo JAV lietuvių visuomeninėje veikloje. 1985–1989 m. Amerikos lietuvių tautinės sąjungos Čikagos skyriaus pirmininkas, nuo 1992 m. sąjungos Centro valdybos vicepirmininkas. Nuo 1987 m. lietuvių tautinių namų direktorių tarybos narys ir valdybos vicepirmininkas. 1989–1992 m. Čikagos lietuvių tarybos vicepirmininkas. Nuo 1990 m. Amerikos lietuvių tarybos (ALT)valdybos vicepirmininkas. 1991–1992 m. ALT suorganizuotos „Genocido parodos" perkėlimo iš Čikagos į Lietuvos tremtinių muziejų Vilniuje komiteto narys. Nuo 1992 m. Lietuvių tautinio kultūros fondo direktorių tarybos narys ir valdybos pirmininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Stasys Briedis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 482 psl.
**Detlef Schrempf**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1963 m. sausio 21 d. (60 metų) |
| Gimimo vieta | Lėverkuzenas, Vokietija |
| Ūgis | 2,08 m |
| Svoris | 107 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | - |
| **Numeris** | 32, 11, 12 |
| **Pozicija** | Lengvasis kraštas/Sunkusis kraštas |
| NBA naujokų birža |
| 1985 m. | 8 šaukimu,Dalaso „Mavericks" |
| Profesionalūs klubai |
| 1985-19891989-19931993-19991999-20012005-2007 | **Kaip žaidėjas:**Dalaso „Mavericks"Indianos „Pacers"Sietlo „SuperSonics"Portlando „Trail Blazers"**Kaip treneris:**Sietlo „SuperSonics" (asistentas) |  |
| Šalies rinktinė |
| 1983-1992 | Vokietija Vokietija |  |
|  |

**Detlefas Šrempas** (vok. *Detlef Schrempf*, g. 1963 m. sausio 21 d.) – Vokietijos krepšininkas ir treneris, žaidęs NBA lygoje nuo 1985 iki 2001 m.

Karjera
-------

### Dalaso „Mavericks" (1985-1989)

1985 m. NBA naujokų biržoje Dalaso „Mavericks" pasirinko jį 8-uoju šaukimu. Savo debiutiniame sezone D. Šrempas vidutiniškai pelnė 6,2 taškus, atkovojo 3,1 kamuolius, atliko 1,4 rezultatyvius perdavimus per rungtynes.

### Indianos „Pacers" (1989-1993)

1989 m. vasarį D. Šrempas buvo išmainytas į Indianos „Pacers" komandą. 1991 ir 1992 metais krepšininkas buvo apdovanotas NBA šešto žaidėjo apdovanojimu. 1992-1993 m. NBA sezone D. Šrempas vidutiniškai pelnė 19,1 taškus per rungtynes. 1993 m. D. Šrempas buvo pakviestas rungtyniauti NBA visų žvaigždžių rungtynėse ir tapo pirmuoju europiečiu, kuris žaidė NBA visų žvaigždžių rungtynėse.

### Sietlo „SuperSonics" (1993-1999)

Pasibaigus 1992-1993 m. NBA sezonui D. Šrempas buvo išmainytas į Sietlo „SuperSonics".

1994-1995 m. NBA sezone D. Šrempas vidutiniškai pelnė 19,2 taškus per rungtynes – daugiausiai karjeroje.

1996 m. komanda pateko į NBA atkrintamųjų rungtynių finalinę seriją, kurioje pralaimėjo 4-2 Maiklo Džordano vedamai Čikagos „Bulls" komandai. D. Šrempas tapo pirmuoju vokiečiu, kuris pateko į NBA finalus.

### Portlando „Trail Blazers" (1999-2001)

1999 m. D. Šrempas prisijungė prie Portlando „Trail Blazers" komandos. 2001 m. krepšininkas atsistatydino.

Šalies rinktinė
---------------

D. Šrempas debiutavo VFR vyrų krepšinio rinktinėje 1983 m. Europos krepšinio čempionate, kuriame jis vidutiniškai pelnė 15,3 taškus ir rinktinė iškovojo aštuntą vietą. D. Šrempas taip pat atstovavo rinktinei 1984 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. 1985 m. Europos krepšinio čempionate D. Šrempo vedama rinktinė iškovojo penktą vietą – geriausias rezultatas VFR vyrų krepšinio rinktinės istorijoje.

Pasiekimai
----------

* 1993, 1995, 1997 m. NBA visų žvaigždžių rungtynių žaidėjas
* 1995 m. Visos NBA trečios komandos narys
* 1991, 1992 m. NBA šešto žaidėjo apdovanojimas
* 1992 m. Vokietijos metų žaidėjas

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pontiac GTO kupė
**Kupė** (pranc. *coupé*) – automobilio kėbulo tipas.

Turi 2 arba 2+2 sėdimas vietas. XX a. 6-ame dešimtmetyje žodžiu *kupė* vadino ir kabrioletus, bet 7-ame dešimtmetyje taip ėmė vadinti automobilius su nejudamu stogu.

Kupė dažniausiai būna 2 durų automobiliai, tačiau yra buvę 3 durų, 4 durų ir net 5 durų kupė. Nuo sedanų skiriasi tuo, kad turi mažiau erdvią galinę salono dalį (iki 0,93 m³).

Tai pats nepraktiškiausias, tačiau daugeliu atvejų pats dailiausias kėbulo tipas, itin mėgstamas automobilių dizainerių. Kupė būdinga tik dvejos durys, nuo salono atribota bagažinė (panašiai kaip sedano) bei nuolaidi stogo linija, todėl šie automobiliai dažniausiai, nors ne visada, turi vadinamąją 2+2 konfigūraciją, o tai reiškia: dvi visavertės vietos priekyje ir dvi ankštos („vaikiškos") gale.

Kupė paprastai turi galinga variklį ir standžią pakabą, todėl gali sukelti sportiškų pojūčių, tačiau nukenčia važiavimo komfortas. Salonas dažnai aprūpinamas ne tik sportiniais, bet ir prabangos atributais. Todėl kupė skiriamas pirmiausia laisvalaikio bei stiliaus automobilio vaidmuo.

Daugeliu atžvilgių į kupė panašūs kai kurie trejų durų hečbekai. Jie taip pat gali būti nuolaidžiu stogu, su mažais šoniniais langais už durų, o jų salonai – įrengti kaip kupė. Jie gali būti tokie pat galingi ir dinamiški, o pavadinime turėti žodį „Coupe". Tačiau išlieka esminis skirtumas – jų bagažinėje dangtis (t. y. trečiosios durys) atsidaro su galiniu langu, o tai nebūdinga tikriesiems kupė.

|  |
| --- |
| **Automobilių kėbulo tipai**  v • a • r  |
| Hardtopas | Hečbekas | Kabrioletas | Kupė | Limuzinas | Sedanas | Targa | Universalas |
**Deus Irae**| 
Pirmojo leidimo viršelis |
| **Autoriai** | Philip K. DickRoger Zelazny |
| **Šalis** | JAV |
| **Žanras** | postapokaliptinė fantastika |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | Deus Irae |
| **Šalis** | JAV |
| **Kalba** | anglų |
| **Leidykla** | Doubleday |
| **Išleista** | 1976 m. |
| **Formatas** | Kietais viršeliais |
| **Puslapių** | 182 |
| **ISBN:** | 0385045271 |
| **OCLC:** | 2188373 |

**Deus Irae** – 1976 m. išleistas rašytojų Philip K. Dick ir Roger Zelazny postapokaliptinis fantastinis romanas. Pavadinimas lotyniškai reiškia „Dievo rūstybė" ir yra žodžių žaismas nuo *Dies irae*. Romano siužetas kažkiek paremtas ankstesniu Philip K. Dick apsakymu „The Great C".

Knygą rašyti Philip K. Dick pradėjo vienas, tačiau supratęs, kad krikščionybės pakankamai gerai neišmano, paprašė bendradarbiauti kitą fantastikos rašytoją Ted White. White perskaitė atsiųstą rankraštį, tačiau prie kūrimo neprisidėjo. 1968 m. pradžioje rankraštį pas White atsitiktinai užtiko Roger Zelazny ir perskaitęs susidomėjo, susisiekė su Dick ir sutarė rašyti kartu. Pasak Christopher S. Kovacs, rašymas vyko lėtai, abu rašytojai užsiimdavo ir kita veikla, kol galiausiai romaną teko skubiai pabaigti 1975 m. nes leidykla „Doubleday" buvo sumokėjusi Dickui avansą ir reikalavo arba pagaliau pabaigti kūrinį, arba grąžinti pinigus.

Knygoje 1982 m. įvyksta branduolinis karas, sunaikinęs civilizaciją, dėl branduolinės radiacijos padaugėja mutacijų. Istorijos centre nauja religija, garbinanti pajėgiausio masinio naikinimo ginklo kūrėją Carleton Lufteufel.

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* Deus Irae internetinėje fantastikos duomenų bazėje
* Philip K. Dick lentyna: įvairių knygos leidimų viršeliai
* Deus Irae Goodreads portale

### Išnašos

1. ↑  Christopher S. Kovacs. "...And Call Me Roger": The Literary Life of Roger Zelazny. NESFA Press, 2009 m.
**Deutsche Black Charts**, dar žinomas kaip **Deutsche Soul/R&B Singles**, **Deutsche Black/Hip Hop Singles** ir **Deutsche R&B Singles** – muzikos įrašų topas, leidžiamas „GfK Entertainment" organizacijos Vokietijoje.

Topas inicijuotas 2003 m. Jame dominuoja R&B, repo ir hiphopo muzika. Topo vietos kas savaitę skelbiamos įvairiuose spaudos žurnaluose, radijuje, televizijoje ir daugelyje interneto svetainių Vokietijoje ir skaičiuojamos pagal radijo stočių grojamų dainų populiarumą. Taip pat įtraukiami ir singlų pardavimai.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Media Control Charts

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2009-09-01 iš Wayback Machine projekto.
* Topų vietos Archyvuota kopija 2005-08-15 iš Wayback Machine projekto.

Išnašos
-------

1. ↑  „Die Deutschen Trend Charts". Trendcharts.de. Suarchyvuotas originalas (*Click on "über dbc" section of the footer menu.*) 2012-03-29.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
2. ↑  „Public Music & Media Ltd.". Publicmusicmedia.de. Nuoroda tikrinta 2013-02-12.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Brandon Sanderson |
| --- |
| Brandon Sanderson |
| **Gimė** | 1975 m. gruodžio 19 d. (47 metai)Linkolnas, Nebraska, JAV |
| **Profesija** | Rašytojas |
| **Išsilavinimas** | Brigham Young University |
| **Kūryboslaikotarpis** | 2005–dabartis |
| **Žanrai** | Fantastika, mokslinė fantastika |
| **Sutuoktinis** | Emily Bushman |
| **Vaikai** | 3 |
| Oficiali svetainė |

**Brandonas Sandersonas** (g. 1975 m. gruodžio 19 d.) – amerikiečių epinės fantastikos ir mokslinės fantastikos rašytojas. Jis geriausiai žinomas dėl „Cosmere" išgalvotos visatos, kurioje vyksta daugumos jo fantastinių romanų, ypač „Miglos vaikų" ir „The Stormlight Archive" serijų veiksmas. Taip pat jis yra parašęs keletą romanų jauniems suaugusiems ir nepilnamečiams, įskaitant „The Reckoners", „Skyward" seriją, ir „Alcatraz". Jis padėjo pabaigti Roberto Jordano fantastinę seriją „Laiko ratas" bei sukūrė keletą grafinių romanų fantastinių serijų, įskaitant „White Sand" ir „Dark One".

Biografija
----------

Brandonas Sandersonas gimė 1975 m. gruodžio 19 d. Linkolne, Nebraskos valstijoje, vyriausias iš keturių vaikų. Jau paauglystėje B. Sandersonas buvo aistringu fantastinių romanų skaitytoju ir keletą kartų bandė rašyti savo istorijas. Baigęs vidurinę mokyklą 1994 m. jis įstojo į Brigham Young universitetą (BYU) biochemijos specialybę.

Bibliografija
-------------

### Kūriniai, esantys „Cosmere" visatoje

| Metai | Pavadinimas | Serija | Žanras | Pastabos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005 | Elantris | - | Fantastika | - |
| 2006 | Paskutinė imperija | Miglos vaikai | Išversta į lietuvių kalbą |
| 2007 | Iškilimo šulinys |
| 2008 | Amžių didvyris |
| 2009 | Warbreaker | - | - |
| 2010 | The Way of Kings | The Stormlight Archive | - |
| 2011 | The Alloy of Law | Miglos vaikai | Miglos vaikai antroji era |
| 2014 | Words of Radiance | The Stormlight Archive | - |
| 2015 | Shadows of Self | Miglos vaikai | Miglos vaikai antroji era |
| 2016 | The Bands of Mourning | Miglos vaikai | Miglos vaikai antroji era |
| 2017 | Oathbringer | The Stormlight Archive | - |
| 2020 | Rhythm of War | The Stormlight Archive | - |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Brandmeisteris** – priešgaisrinės apsaugos darbuotojo laipsnis.

Vokietija
---------

Skirtingose Vokietijos žemėse Priešgaisrinės apsaugos tarnybos turi skirtingas ugniagesių laipsnių sistemas. Tačiau jose paprastai būna bent keli brandmeisterių laipsniai. Kai kuriose yra ir vyresniųjų karininkų lygio laipsniai, pvz.:

* Atitinkantys jaunesniųjų karininkų lygį:
	+ brandmeisteris
	+ oberbrandmeisteris
	+ hauptbrandmeisteris
	+ pirmasis hauptbrandmeisteris
* Atitinkantys vyresniųjų karininkų lygį:
	+ amtsbrandmeisteris
	+ kreisbrandmeisteris

### Brandenburgo žemė

* BrandmeisterisBrandmeisteris
* OberbrandmeisterisOberbrandmeisteris
* HauptbrandmeisterisHauptbrandmeisteris
* Pirmasis hauptbrandmeisterisPirmasis hauptbrandmeisteris
* AmtsbrandmeisterisAmtsbrandmeisteris
* KreisbrandmeisterisKreisbrandmeisteris

Rusija
------

*Brandmeisteris* (rus. *брандмейстер*) – gaisrininkų komandos viršininkas. Miestas dažnai turėdavo kelias gaisrininkų komandas su savo brandmeisteriais.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Branduoliniu terorizmu** vadinami teroristiniai aktai naudojant ar grasinant panaudoti branduolinį ginklą ar radiologinį ginklą, taip pat atakos prieš branduolinių medžiagų turinčius objektus.

Diskusijos apie branduolinį terorizmą tarp ekspertų prasidėjo vėliausiai XX a. 8-ame dešimtmetyje. Paprastai manoma, kad branduolinio terorizmo atvejų nėra buvę. Siekiant išvengti branduolinio terorizmo, didžiosios valstybės daugiausia dėmesio skiria branduolinių objektų ir juose esančių radioaktyvių medžiagų apsaugai užtikrinti.

Radiologinis ginklas
--------------------

Viena iš galimų branduolinio terorizmo priemonių laikomas radiologinis ginklas. Radiologinis ginklas arba "purvinoji bomba" yra radioaktyvių medžiagų ir įprastinių sprogmenų kombinacija. Sprogimo metu radioaktyvios medžiagos paskleidžiamos aplinkoje. Tokio ginklo susprogdinimas neturėtų tokio griaunančio poveikio kaip branduolinis ginklas, tačiau sukeltų žymų radioaktyvųjį užterštumą. Radiologinis ginklas gali būti labai patraukliu teroristams, kadangi sukeltų baimę ir paniką bei tam tikram laikotarpiui užterštų aplinkui esančią teritoriją. Tai sukeltų milžiniškus ekonominius nuostolius.

2002 m. birželį JAV pilietis José Padilla buvo suimtas kaltinant atakos prieš Vašingtoną panaudojant „purvinąją bombą" planavimu.
| **Juozas Kaunas** |
| --- |
| Gimė | 1870 m. birželio 13 d.Pavilktiniai, Sintautų valsčius, Rusijos imperija |
| Mirė | 1936 m. rugpjūčio 28 d. (66 metai)Jonava, Lietuva |
|  |
| Veikla | Mokytojas, politikas, pirmasis Jonavos burmistras. |

**Juozas Kaunas** (1870 m. birželio 13 d. Pavilktiniuose, Sintautų valsčiuje, Rusijos imperija - 1936 m. rugpjūčio 28 d. Jonavoje, Lietuva) – mokytojas, politikas, Jonavos burmistras.

Biografija
----------

Gimė 1870 m. birželio 13 d. Pavilktinių kaime. 1890 m. baigė Veiverių mokytojų seminariją. Mokėsi daugelyje pasaulio šalių: Palestinoje, Turkijoje, kai kuriose Rusijos imperijos vietovėse.

Iki 1915 m. mokytojavo Ingavangyje, Klebiškyje, Jominuose, Štabine ir Suvalkų mieste. Pirmojo pasaulinio karo metu buvo pasitraukęs su pabėgėliais į Rusiją, gyveno Tombove. 1918 m. grįžo į Lietuvą, mokytojavo Žemojoje Panemunėje, vėliau persikėlė į Kauną. 

1919 m. buvo paskirtas į Vidaus reikalų ministerijoje besikuriantį Savivaldybių įstaigų departamentą. 1920-1921 m. buvo valsčiaus skyriaus viršininkas, 1921-1924 m. – Savivaldybių departamento direktoriaus padėjėjas, 1924-1926 m. – Departamento vyriausiasis revizorius, 1924-1925 m. rengė valsčių savivaldybių raštvedžių ir sekretorių kursus. 1926-1936 m. buvo Jonavos miesto burmistru. Iš šių pareigų pasitraukė visiškai pablogėjus sveikatai.

Daug prisidėjo prie Lietuvos savivaldos kūrimo, tvarkė ir tobulino savivaldybių veiklos pirmuosius žingsnius. Daug dirbo sudarydamas administracinius vienetus – apskritis, nustatydamas jų ribas, vėliau tvarkydamas valsčius ir jų ribas. Mirė 1936 m. rugpjūčio 28 d. palaidotas Skarulių kapinėse.

Nuorodos
--------

* Juozas Kaunas Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto..

Literatūra
----------

* Jonavos krašto žmonės. - Jonava : Linotipas, 2000. - P. 88.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozas Kaunas Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
| **Juozas Kačinskas** |
| --- |
| Gimė | 1857 m.Kaunas |
| Mirė | 1932 m. kovo 11 d. (~75 metai)Uogintai, Rumšiškių valsčius |
|  |
| Veikla | Lietuvos veterinarijos gydytojas. |

**Juozas Kačinskas** (1857 m. Kaunas – 1932 m. kovo 11 d. Uogintai, Rumšiškių valsčius) – Lietuvos veterinarijos gydytojas.

Biografija
----------

1882 m. baigė Sankt Peterburgo medicinos-chirurgijos akademiją. Dirbo Charkovo, Kubanės, Stavropolio gubernijose. 1905 m. įkūrė Stavropolio veterinarijos bakteriologijos laboratoriją. 1905 m. ir 1910 m. atstovavo Rusijai tarptautiniuose veterinarijos gydytojų kongresuose. 1913-1914 m. Rusijos vidaus reikalų ministerijos Veterinarijos valdybos viršininkas. 1919 m. su kitais įkūrė Petrogrado veterinarijos ir zootechnikos institutą, jo rektorius ir Epizootologijos katedros profesorius. 1923 m. grįžo į Lietuvą. 1924-1930 m. Valstybinės veterinarijos bakteriologijos laboratorijos Diagnostikos skyriaus vedėjas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo kryptys – gyvulių anatomija, bakteriologija, epizootologija, zoohigiena ir galvijų maro gydymo metodai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rimantas Karazija. *Juozas Kačinskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 113 psl.
| **Stasys Anglickis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1905 m. gruodžio 22 d.Bernotave, Plungės raj. |
| Mirė | 1999 m. vasario 26 d. (93 metai)Vilniuje |
|  |
| Veikla | poetas, pedagogas, visuomenės veikėjas, Žemaičių rašytojų sąjūdžio organizatorius |
|  |
| Alma mater | 1932 m. Vytauto Didžiojo universitetas |

**Stasys Anglickis** (1905 m. gruodžio 22 d. Bernotave, Plungės raj. – 1999 m. vasario 26 d. Vilniuje) – poetas, pedagogas, visuomenės veikėjas, Žemaičių rašytojų sąjūdžio organizatorius.

Biografija
----------

Buvo jauniausias, aštuntas vaikas Ievos ir Adomo Anglickių šeimoje. Mokėsi Telšių Saulės draugijos gimnazijoje, bet 1923 m. dėl Valstiečių liaudininkų sąjungai priklausiusių brolių buvo pašalintas iš ketvirtos klasės, nors buvo pavyzdingas mokinys.

1927 m. baigė Telšių mokytojų seminariją. 1932 m. baigė germanistikos studijas Vytauto Didžiojo universitete Kaune. Humanitarinių mokslų fakultetas norėjo išsiųsti į užsienį ruoštis profesūrai, bet ministerija nedavė stipendijos.

Redagavo literatūrinį žurnalą „Linija" (1 nr. 1932 m.), sudarė Žemaitijos rašytojų kūrinių antologiją „Žemaičiai" (1938 m.). Bendradarbiavo žurnaluose „Literatūra", „Dienovidis", almanache „Prošvaistė".

1932–1940 m. dirbo Šiaulių berniukų gimnazijos mokytoju, vėliau Tauragės gimnazijos direktoriumi, 1940–1941 m. Vilniuje dirbo Švietimo liaudies komisariate. 1943 m. su žmona Janina Žilinskaite, Šiauliuose žinomo gydytojo Ipolito Žilinsko dukra persikėlė į Oliesinės kaimą prie Kuršėnų, 1945–1966 m. mokytojavo Kuršėnuose. 1950 m. lapkričio 30 d. pašalintas iš Lietuvos rašytojų sąjungos.

Jo vardu pavadinta Kuršėnų vidurinė mokykla.

Kūryba
------

Eilėraščių rinkiniai:

* Žingsniai prie sfinkso, 1931 m.
* Kraujo auka, 1934 m.
* Septynios didžiosios nuodėmės, 1935 m.
* Didžioji kančia, 1937 m.
* Po atviru dangum, 1960 m.
* Metūgės linksta į saulę, 1965 m.
* Karklai žydi, 1969 m.
* Žemė ir želmenys, rinktinė, 1972 m.
* Suvirpa žemės pilnatis 1975 m.
* Proskynų atžalos 1978 m.
* Nenusileisk, gražioji saule 1980 m.
* Žiburiuojanti būtis 1985 m.
* Žodis auga iš žemės 1987 m.
* Karvelėli mėlynasai 1992 m.

Išleido poezijos rinktines:

* Žemė ir želmenys 1972 m.
* Ant mėlyno kranto 1983 m.

Sukūrė autobiografinį romaną „Čiupikai" 1990 m.

Parašė dramą „Rūmai be pamato" 1933 m.

Žemaičių rašytojų prozos ir poezijos antologija, 1938 m.

Išvertė Michailo Lermontovo, Heinricho Heinės kūrinių.

Nuorodos
--------

* Rasa Kviklytė. Anglickis, Stasys. Lietuvių literatūros enciklopedija. Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas. – Vilnius, 2001. – ISBN 9986-513-95-2
**Stasys Bekeris** (1911 m. kovo 30 d. Kiaunorių k. Kelmės r. – 1991 m. balandžio 12 d. Šiauliuose), vargonininkas, chorvedys, pedagogas.

Biografija
----------

1922–1926 m. lankė Pašiaušės pradžios mokyklą, 1930–1932 m. intensyviai mokėsi ir Kaune eksternu išlaikė keturių gimnazijos klasių egzaminus.

Nuo 1929 m. pas Šiaulių Šv. Petro ir Povilo bažnyčios vargonininką Juozą Uogintą pradėjo mokytis muzikos, giedojo chore, 1930–1932 m. buvo vargonininko padėjėjas, dalyvavo Pavasarininkų draugijos vakaruose – vaidinimuose.

1932 m. S. Bekeris pradėjo savarankiškai vargonininkauti Kurtuvėnuose (Šiaulių r.), suorganizavo bažnytinį chorą, kurį išmokė mišių ir giesmių. 1937 m. grįžo į Šiaulius ir su pertraukomis iki 1946 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui Šiaulių Šv. Petro ir Povilo bažnyčioje, dalyvavo įvairių draugijų kultūrinėje veikloje.

Nuo 1937 m. nuvažiuodavo į Klaipėdą, kur muzikos mokykloje pas direktorių J. Karosą studijavo vargonininkavimą, muzikos teorijos ir solfedžio mokėsi pas J. Bertulį, o dainuoti pas S. Sodeiką. 1939 m. vokiečiams okupavus Klaipėdą, muzikos mokykla išsikėlė į Šiaulius, kur S. Bekeris 1939–1944 m. tęsė muzikos studijas. Kartu 1941–1942 m. dėstė muziką 1-ojoje amatų mokykloje, 1941–1944 m. mergaičių 2-ojoje gimnazijoje, o 1944–1948 m. berniukų gimnazijoje. 1946–1958 m. Šiaulių muzikos mokyklos muzikos teorijos skyriaus vedėjas ir dėstytojas, nuo 1953 m. kurį laiką buvo Šiaulių srities Liaudies kūrybos namų direktorius. 1958–1971 m. Šiaulių 8-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, moksleivių pučiamųjų orkestro vadovas.

Be pedagoginio darbo, S. Bekeris vadovavo įvairiems Šiaulių miesto meno mėgėjų kolektyvams: priešgaisrinės apsaugos vyrų vokaliniam ansambliui ir chorui, trikotažo fabriko „Verpstas" moterų chorui, dviračių gamyklos „Vairas" ir kombinato „Maistas" chorams, statybos tresto ir kultūros namų „Jovaro" dainų ir šokių liaudies ansambliams. 1959 m. su statybos tresto ansambliu koncertavo Maskvoje, Vilniuje, Klaipėdoje ir kitur. Su chorais ir ansambliais dalyvavo Šiaulių miesto ir pirmosiose pokario metų respublikinėse dainų šventėse. S. Bekeris buvo Šiaulių miesto dainų švenčių dirigentas ir kaimo chorų konsultantas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Koordinatės: 55°45′2″ š. pl. 23°47′38″ r. ilg.﻿ / ﻿55.75056°š. pl. 23.79389°r. ilg.﻿ / 55.75056; 23.79389


| Raudondvario tvenkinys |
| --- |
| Prie Raudondvario dvaro |
| Vieta | Lietuva (Radviliškio rajonas) |
| Plotas | 0,1 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,13 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,8 m |
| Didžiausias gylis | 3,5 m |
| Įteka | Daugyvenė, Niauduva |
| Išteka | Daugyvenė |

**Raudondvario tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Radviliškio rajone, 2 km į rytus nuo Šeduvos. Sudarytas užtvenkus Daugyvenės upę (Mūšos intakas) 53,6 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 1,5 km, plotis – iki 0,16 km. Yra didelis 4,8 ha Salikalnio pusiasalis, rytuose besijungiantis su sausuma 13 m pločio sąsmauka. Altitudė 84,6 m. Krantai vietomis aukštoki. Pietvakarinėje pakrantėje ir dalyje rytinės pakrantės stūkso miškeliai. Į vakarus už 0,26 km telkšo mažesnis Niauduvos tvenkinys. Rytinėje pakrantėje yra buvusio Raudondvario dvaro sodyba. Aplink tvenkinį įsikūrusi Raudondvario gyvenvietė, pietinėje pakrantėje – Radiškių kaimas. Tvenkinys yra Daugyvenės kraštovaizdžio draustinyje.

Tvenkinys įrengtas 1920 metais.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Koordinatės: 47°44′ š. pl. 18°55′ r. ilg.﻿ / ﻿47.733°š. pl. 18.917°r. ilg.﻿ / 47.733; 18.917

Aukščiausia kalnų vieta – Pilišo kalnas
**Pilišo kalnai** (veng. *Pilis*) – kalnų masyvas Vengrijos šiaurinėje dalyje, į šiaurės vakarus nuo Budapešto, Uždunojės kalnyne. Aukštis siekia 757 m (Pilišo kalnas).

Pilišo masyvas klintinis, plokščiaviršūnis. Paplitę karstiniai reiškiniai, yra daugiau kaip 150 karstinių urvų, didžiausias – Ladeni–Barbangas (ilgis 400 m, gylis 63 m).

Pilišo kalnai yra drėgniausia Vengrijos vieta – čia per metus iškrenta iki 1200 mm kritulių. Kalnų šlaitus dengia bukų miškai. Plėtojamas turizmas (populiari poilsio vieta Vengrijoje), įsteigtas biosferos rezervatas, Dunojaus–Ipolio nacionalinis parkas (įkurtas 1997 m.).

Pilišo vieta Vengrijoje
Vietovardis laikomas slaviškos kilmės, lyginamas su svk. *pleš* („plikakalnis"). Senovėje Pilišo masyvas buvo vengrų valdovų medžioklės plotas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pilis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010
2. ↑  Kiss, Lajos (1978). *Földrajzi nevek etimológiai szótára*. Budapest: Akadémiai. p. 513.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pilišo kalnai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Gudronas** (rus. *гудрон*; iš pranc. *goudron d'houille*) – naftos perdirbimo likutis, susidarantis iš naftos vakuuminės distiliacijos atskyrus frakcijas, kurios garuoja temperatūroje iki +450–600 °C. Maksimali temperatūra skiriasi skirtingose naftose.

Naftos gudronas
---------------

Gudrono išeiga – 10-45 % naftos masės procentai. Gudronas – klampus skystis ar kieta juoda asfaltiškos išvaizdos medžiaga su blizgančiu lūžio paviršiumi.
  
Gudroną sudaro:

* 45-95 % – alkanai, naftenai ir aromatiniai angliavandeniliai
* 3-17 % – asfaltenai
* 2-38 % – naftos dervos
* 0,5 % – nedegios medžiagos

Elementinė sudėtis (masės procentais):

* C – 85-87
* H – 9,3-11,8
* S – 0,2-6,3
* N – 0,2-0,7
* O – 0,08-1,25

Gudrone lieka visi naftoje buvo metalai. Pvz. vanadžio kiekis gali siekti 0,046 %, nikelio – 0,014 %.

Gudrono savybės priklauso nuo naftos prigimties, dyzelinių frakcijų atskyrimo laipsnio:

* tankis – nuo 0,95 iki 1,03 g/cm³
* koksuojamumas – nuo 8 iki 26 % (masės procentai)
* sustingimo temperatūra – 12–55 °C
* pliūpsnio temperatūra – 290–350 °C.

Gudronas naudojamas gaminant:

* kelių dangos, stogų dangos, statybinius bitumus
* mažai peleningą koksą
* tepimo medžiagas
* degiąsias dujos
* degalus

### Rūgštusis gudronas

**Rūgštusis gudronas** – medžiaga, kuri susidaro koncentruota sieros rūgštimi H₂SO₄ valant kai kuriuos naftos produktus (pvz. alyvas). Tai klampus juodas skystis, kurio sudėtyje yra 15-70 % sieros rūgšties.

Kiti gudronai
-------------

*Gudronais* kartais vadinamos juodos ir tamsiai rudos skystos ar pusskystės medžiagos, gaunamos kaitinant medieną, durpes, degiuosius skalūnus, kaulus, akmens anglį ar panašias organines medžiagas.
| Kolonija*Kolonia* |
| --- |
| *Kolonijos miesto vaizdas nuo kalno viršūnės Sokės saloje* |
|  |
| 6°57′50″ š. pl. 158°12′30″ r. ilg.﻿ / ﻿6.96389°š. pl. 158.20833°r. ilg.﻿ / 6.96389; 158.20833﻿ (Kolonija (Ponapė))Koordinatės: 6°57′50″ š. pl. 158°12′30″ r. ilg.﻿ / ﻿6.96389°š. pl. 158.20833°r. ilg.﻿ / 6.96389; 158.20833﻿ (Kolonija (Ponapė)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+10) |
|  |
| **Valstybė** |  Mikronezijos Federacinės Valstijos |
| **Valstija** |  Ponapė |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 5 681  |
| **Plotas** | 1,5 km² |
| **Tankumas** (2010) | 3 787 žm./km² |

**Kolonija** – pakrantės miestas Mikronezijoje, šiaurinėje Ponapės salos dalyje, Neto savivaldybėje, Ponapės valstijos administracinis centras. Miesto gyventojų skaičius apytikriai 7000-10000 žmonių. Tai didžiausias pagal gyventojų skaičių miestas Ponapėje ir salos komercinis centras.

Kolonijos užimamas plotas nėra didelis – ~1,5 km² su dideliu kiekiu namų, pastatytų už miesto ribų.

Kolonijos miesto istorija labai įtakota užsieniečių, ilgą laiką buvusių saloje. Ispanija pirmoji pradėjo statyti miestą 1887 m. kaip administracinį ir karinį centrą. Fortas, apie kuri byloja išlikusios *ispanų sienos* griuvėsiai, buvo pastatytas tam, kad apsaugoti salos kolonijinė vyriausybę nuo vokiečių įsibrovimo ir nuo vietinių. 1899 m. kai Vokietija pareiškė pretenzijas į salą, buvo pastatyti keli keliai ir pastatai, bet miestas vis dar buvo sąlyginai mažas. Valdant vokiečiams, Kolonija buvo sulyginta su žeme 1905 m. praūžusio taifūno. Japonai pradėjo Ponapės okupacija 1914 m. ir pastatė judrų miestą su 900 pastatų labai išplėsta kelių sistema. Antrojo pasaulinio karo metu faktiškais visi pastatai Kolonijoje buvo nuniokoti numestų 118 tonų amerikiečių bombų ir ~600 padegamųjų bombų. Miestas buvo pilnai atstatytas valdant amerikiečiams, kurie užbaigė Mikronezijos Federacinės Valstijos konstitucijos patvirtinimą 1978 metais surengtame referendume. Statybos įvairiuose miesto dalyse vyksta ir mūsų laikais.

Bažnyčia Kolonijoje, 1973 m.
Šiandien visi pagrindiniai ir šalutiniai keliai yra išgrįsti, pastatyti kelio ženklai. Kolonijos miestas didžiuojasi savo bakalėjos parduotuvėmis, restoranais, valstybinėmis ir privačiomis mokyklomis, viešbučiais, barais bei bažnyčių įvairove.

Netoli Kolonijos yra Ponapės tarptautinis oro uostas (IATA: PNI), esantis mažoje saloje sujungtoje su miestu supiltu keliu.

Kolonijoje veikia nemažai užsienio savanorių grupių, tokios kaip Taikos korpusas, Japonijos tarptautinės paramos agentūros savanoriai (*JICA*), Raudonasis Kryžius, Jėzuitų savanorių korpusas, Ponapės gamtosaugos organizacija (*CSP*), Misionieriškoji Ramiojo vandenyno aviacija (*PMA*).

**Kolonija** neturėtų būti painiojama su Japo valstijos administraciniu centru su tuo pačiu pavadinimu – **Kolonija**.

Šaltiniai
---------

* Panholzer, Thomas and Rufino Mauricio. *Place Names of Pohnpei Island*. Honolulu, Hawaii: Bess Press, 2003.

1. ↑
**Branduolinė fotoemulsija** – speciali fotoplokštelė padengta gana storu fotoemulsijos sluoksniu, turinti maksimaliai vienododą grūdėtumą.

Naudojama fiksuojant ir tiriant greitas, įkrautas elementariasias daleles, tokias, kaip nukleonai ir mezonai.

Po eksperimento, išryškinus ir užfikfiksavus emulsiją, naudojant mikroskopą galima stebėti kiekvienos dalelės paliktus pėdsakus.

1937 m. Marietta Blau ir Hertha Wambacher atrado branduolinį skilimą branduolinėje fotoemulsijoje, kurį sukėlė kosminė spinduliuotė, 2 300 m virš jūros lygio.

1947 m. Sesilis Pauelas su kolegomis, aukštikalnėse naudodami emulsiją atrado pioną.

Literatūra
----------

* J. Thewlis (ed.), *Encyclopedic Dictionary of Physics*, Pergamon Press, Oxford, 1962
* Robert Rosner, Brigitte Strohmaier (ed.): *Marietta Blau, Stars of Disintegration. A biography of a pioneer of modern particle physics*. Böhlau, Vienna 2003, ISBN 3205-77088-9
* Ishfaq Ahmad (ed.), *Absorption of Fast π± Mesons in Nuclear Emulsion* , University of Montreal, Canada, 1966.

Nuorodos
--------

* Ilfordo branduolinės emulsijos Archyvuota kopija 2016-03-03 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kolonia Independensija*Colonia Independencia* |
| --- |
| 

Kolonia IndependensijaKolonia Independensija

25°43′0″ p. pl. 56°14′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.71667°š. pl. 56.23333°r. ilg.﻿ / 25.71667; 56.23333﻿ (Kolonia Independensija)Koordinatės: 25°43′0″ p. pl. 56°14′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.71667°š. pl. 56.23333°r. ilg.﻿ / 25.71667; 56.23333﻿ (Kolonia Independensija) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Paragvajaus vėliava Paragvajus |
| **Departamentas** | Gvaira |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1919 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 1 508  |

**Kolonia Independensija** (isp. *Colonia Independencia*) – miestelis pietryčių Paragvajuje, Gvairos departamente, 30 km į šiaurės rytus nuo Viljarikos, greta Ibitirusu Kordiljeros. Pro miestelį eina Mbokaiti-Paso Jobajaus kelias.

Verčiamasi vynmedžių auginimu, taip pat auginama medvilnė, cukranendrės, matė. Vystomas turizmas. Yra vokiečių mokykla, viešbučiai, vokiečių restoranai, vyksta kasmetinė alaus šventė „Oktoberfest". Taip pat rengiamos ekskursijos po aplinkinius kalnus, krioklius.

Pradžioje vietovė vadinta *Muvevo*, vėliau *Curuzupé*. Oficialiai įkurta gyvenvietė 1919 m. sausio 17 d. Pirmieji jos gyventojai buvo I pasaulinio karo veteranai iš Bavarijos ir Badeno-Viurtembergo. Taip pat atvyko imigrantų iš Šveicarijos ir Austrijos. 1928 m. Kolonia Independensijoje įkurta Paragvajaus nacių partija. 1955 m. gyvenvietei suteiktas savivaldybės statusas.
| **Inocybe geophylla** |
| --- |
| Pilkalakštė plaušabudė (*Inocybe geophylla*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Nuosėdiniai  *( Cortinariaceae)* |
| Gentis: | Plaušabudė  *( Inocybe)* |
| Rūšis: | Pilkalakštė plaušabudė  *( Inocybe geophylla)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Pilkalakštė plaušabudė** (*Inocybe geophylla*) – plaušabudžių (*Inocybe*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai smulkūs. Kepurėlė 1-3 cm skersmens, jaunų grybų varpelio formos, kūgiška, senesnių paplokščia, su ryškiu gūbreliu, plaušuota, balta, pilka, pilkai gelsva. Lakšteliai pilki, pilkai rudi, pakraščiai išmarginti baltais taškeliais, priaugtiniai.
Kotas 3-7 cm ilgio, 0,3-0,9 cm storio, plaušuotas, kepurėlės spalvos, į pagrindą storėjantis. Trama balta, nemalonaus kvapo.

Auga liepos–spalio mėnesiais miškuose, parkuose, soduose. Labai dažna. Nuodinga.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincentas Urbonas. *Grybai*. Vilnius: Mokslas, 1986. p. 168.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Pilis** - šogio gynybinė sistema. Šogyje yra trys pilys: Jaguros, Anagumos ir Mino.

Jaguros pilis
-------------

Jaguros pilis
Jaguros pilis (jap. 矢倉囲い Yagura gakoi) yra laikoma geriausia gynyba. Kadangi ši pilis turi daug variacijų, čia bus tik vienas pavyzdys. Pradedant šią pilį, reikia patraukti karalių aukščiau žirgo (parodyta paveikslėlyje) ir jį apsupti auksiniais ir sidabriniais generolais. Kad generolams liktų vietos, reikia patraukti pėstininkus. Taip priešininkas negali įsibrauti prie karaliaus, todėl kad jį supa generolai arba pėstininkai.

Mino pilis
----------

Mino pilis
Mino pilis yra labiau skirta pradedantiesiems, tačiau kartais Mino pilį naudoja ir profesionalai. Mino pilį galima „pastatyti" šešiais ėjimais:

1. Patraukti bokštą atokiau, geriausia į šeštąjį stulpelį.
2. Patraukti karalių į tą vietą, kur paprastai stovi bokštas (3 ėjimai).
3. Perkelti sidabrinį generolą iš dešinės pusės taip, kad atsidurtų prie pat karaliaus.
4. Perkelti kairįjį auksinį generolą vienu langeliu įstrižai į dešinę pusę.

Anagumos pilis
--------------

Anagumos pilis
Trečia dažnai naudojama gynyba yra Anagumos pilis (jap. 穴熊囲い Anaguma gakoi). Ji padaroma taip:

1. Patraukiamas bokštas į 6 arba 7 stulpelį.
2. Karalius turi atsidurti ten, kur paprastai stovi bokštas.
3. Pastumti ietininką vienu langeliu į priekį.
4. Pastumti karalių į tą vietą, kur stovėjo ietininkas.
5. Pastumti sidabrinį generolą aukštyn ir į dešinę.
6. Pastumti abu auksinius generolus į likusias „kvadrato" vietas.