recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Čubutas |
| --- |
| Čubutas „Altorių" slėnyje Čubutas „Altorių" slėnyje |
| **Ilgis** | 810 km |
| **Baseino plotas** | 138 801 km² |
| **Vidutinis debitas** | 48 m³/s |
| **Ištakos** | Patagonijos Andai |
| **Žiotys** | Atlanto vandenynas |
| **Šalys** | Argentinos vėliava Argentina |
|  |
|  **Vikiteka** | Čubutas |

**Čubutas** (isp. *Río Chubut*, val. *Afon Camwy*) – upė pietų Argentinoje, Patagonijoje, daugiausia Čubuto provincijoje. Prasideda Rio Negro provincijoje, Anduose, Botinelio ežere, telkšančiame Las Kareraso kalno papėdėje, į pietus nuo Bariločės. Aukštupyje teka į pietryčius, kalvotomis vietovėmis. Nuo Paso de Indijoso apylinkių teka į vakarus lygiu Patagonijos plokščiakalniu. Sudaro Las Ruinaso ir Los Martireso slėnius. Įteka į Atlanto vandenyno Argentinos jūrą, Enganjo įlanką ties Puerto Rosonu, sudaro estuariją.

Čubuto upės baseinas
Didžiausi intakai: Čikas (dešinysis), Gvalchaina, Čikas (kairieji).

Debitas svyruoja priklausomai nuo vandens kiekio (didžiausias debitas 1000 m³/s, mažiausias – 45 m³/s, vidutinis – apie 50 m³/s). Čubutas – svarbus vandens šaltinis slėniuose vystant žemdirbystę. Žemupyje upė patvenkta, sudarytas didelis Florentino Amegino tvenkinys. Upė nelaivuojama.

Prie upės įsikūrę šie miestai: Las Plumasas, Gaimanas, Trelju, Rosonas.

Upėvardis kilęs iš indėnų teušenų (teuelčų pogrupis) pavadinimo *Chupat* ar *Chuvug*. Vienur aiškinama, kad šis žodis reiškia „skaidrus", kitur – „vinguriuotas".

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  *Chubut (Río Chubut, Čubùtas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
3. ↑  *Chubut River*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
4. ↑  Beltrán, Vilma Jacqueline, 2012. SALIDAS DIDACTICAS EN GEOGRAFIA FISICA: EL CASO DEL RIO CHUBUT Y EL DIQUE FLORENTINO AMEGHINO. Instituto de Investigaciones Geográficas de la Patagonia.
| Neukenas |
| --- |
|  Neukeno aukštupio kanjonas |
| **Ilgis** | 400 km |
| **Baseino plotas** | 50 774 km² |
| **Vidutinis debitas** | 308 m³/s |
| **Ištakos** | Andai |
| **Žiotys** | Negras |
| **Šalys** | Argentina |
|  |
|  **Vikiteka** | Neukenas |

**Neukenas** (isp. *Río Neuquén*) – upė Argentinoje, šiaurės vakarų Patagonijoje, Neukeno provincijoje. Prasideda provincijos šiaurės vakaruose, Čilės pasienyje, Anduose, 2300 m aukštyje. Pradžioje teka į rytus, už Čos Malalio pasuka į pietvakarius. Į Neukeną įtekantys intakai atneša daug nešmenų. Žemupyje upė patvenkta Seros Koloradoso užtvankų kompleksu. Pačioje pabaigoje teka riba su La Pampos provincija (ten sujungta su *Pellegrini* ežeru). Ties Neukeno miestu susilieja su Limaju ir sudaro Negrą.

Didžiausi intakai: Trokomanas, Renji Leuvu, Agrijas ir Nahuevė.

Vystoma sportinė žūklė. Miestai prie Neukeno: Andakoljas, Čos Malalis, Anjelas, Barda de Medijas, Sentenarijas, Neukenas, Čipoletis.

Nuorodos
--------

* Vidaus vandenų duomenų bazė Archyvuota kopija 2007-03-11 iš Wayback Machine projekto.

Seros Koloradoso kompleksas ir Neukenas iš kosmoso
Koordinatės: 55°42′40″ š. pl. 25°58′25″ r. ilg.﻿ / ﻿55.71111°š. pl. 25.97361°r. ilg.﻿ / 55.71111; 25.97361

| Vencavas |
| --- |
| Vencavas nuo vakarinio krantoVencavas nuo vakarinio krantoVencavas nuo vakarinio kranto |
| Vieta | Zarasų raj. Lietuva |
| Plotas | 2,263 km² |
| Kranto linijos ilgis | 7,94 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 13,9 m |
| Didžiausias gylis | 48,4 m |
| Įteka | 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | bevardis upelis |

**Vencavas** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 8 km į pietryčius nuo Dusetų, netoli Sadūnų.

Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 2,37 km, plotis – iki 1,57 km. Altitudė 159,1 m. Ežero krantai statūs, aukštoki, ypač šiaurės rytuose ir pietuose, vietomis molėti arba akmenuoti. Jo plotas − 2,263 km², giliausia vieta ežero šiaurinėje dalyje − 48 m, vidutinis gylis − 13,5 m, kranto linijos ilgis − 7,94 km. Šiaurėje yra giliai įsiterpęs Rago pusiasalis. Pagrindinis ežero dubuo smėlėtas, molingas, atabraduose vyrauja smėlis ir žvyras, vanduo labai skaidrus. Ežero viduryje yra 1,28 ha sala (povandeninio gūbrio, skiriančio dvi rinas, viršūnė). Iš vakarų prie ežero prieina Plaštakiškių, iš pietryčių – Krakynės miškai. Pietuose išteka upelis link čia pat telkšančio Vencavėlio ežero (Šventosios upės baseinas).

Ežeras žuvingas. Vandens telkinyje gyvena šaltavandenės žuvys − sykai, kurie mėgsta šaltą, deguonimi prisotintą vandenį. Stambiausios plėšriosios rajono ežerų žuvys šamai nėra gausiai paplitusios ir aptinkamos, bene, tik 10 krašto vandens telkinių, taip pat ir Vencave. Šis ežeras garsus seliavų gausa. Vencave gyvena ežerinės stintos, geriau žinomos stintelių pavadinimu − žuvys, ledynmečio reliktas krašto ežeruose. Ežere yra lydekų, ešerių, kuojų, raudžių, karosų, plakių, karpių, lynų, aukšlių.

Prie Vencavo įsikūrę kaimai: Vencavai, Naujasodis, Narkyčiai, Kuikiai, Merkiai, Kunotai. Veikia 2 kaimo turizmo sodybos. Pietine pakrante eina keliai  **179**  Dusetos–Degučiai–Dūkštas  ir  **5305**  Zarasai–Mukuliai–Vencavai–Antalieptė .

Vandenvardis *Veñcavas* neaiškios kilmės – gali būti iš asmenvardžio *Vencas, Vencys, Vincas* ir pan. arba sėliškos kilmės (*\*Vinkiavas* < *\*Vinciavas*). Šaknies \**vink-* pirminė reikšmė buvusi 'lenkti, linkti' (plg. kurš. *vinkaļāt* 'vengti darbo', liet. *vinklus* 'vikrus', liet. *vinklioti* 'painioti').

Vencavo sala

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vencavas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 481
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 371–372, 386
*Kitos reikšmės – Laukesas (reikšmės).*
Koordinatės: 55°45′0″ š. pl. 26°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.75000°š. pl. 26.30000°r. ilg.﻿ / 55.75000; 26.30000

| Laukesas |
| --- |
| Laukeso pietinis krantas. LietuvaLaukeso pietinis krantas. LietuvaLaukeso pietinis krantas. Lietuva |
| Vieta | Zarasų raj. LietuvaAukštutinės Dauguvos sav. Latvija |
| Plotas | 1,872 km² |
| Kranto linijos ilgis | 11,54 km |
| Vidutinis gylis | 5,4 m |
| Didžiausias gylis | 15,5 m |
| Įteka | Laukesa, L-1, Ilgos upelis, bevardis upelis |
| Išteka | Laukesa |

**Laukesas** (latv. *Laucesas ezers*), vietinių dar vadinamas **Smėlynės ežeru** (latv. *Smelines ezers*) – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajono savivaldybės teritorijoje, Zarasų seniūnijoje, apie 3 km į šiaurės rytus nuo Zarasų bei pietryčių Latvijoje, Aukštutinės Dauguvos savivaldybėje. Palei pietinį ežero krantą nutiestas magistralinis kelias  **A6**  Kaunas–Zarasai–Daugpilis .

Plotas 187,2 ha, iš jų Lietuvoje 95 ha). Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 2,28 km, plotis iki 1,23 km. Paviršiaus altitudė 123 m. Gylis siekia 15,5 m.

Ežeras rininės kilmės. Kranto linija labai vingiuota, šiaurėje ežeras dvišakas. Yra keturios salos Lietuvoje (1,63 ha, 1,4 ha, 0,46 ha ir 0,13 ha) ir dvi salos Latvijoje (0,14 ha ir 0,1 ha) , kurių bendras plotas 3,86 ha. Šiaurinis krantas aukštas ir status, kiti žemesni. Krantai apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai, tik į šiaurę stūkso miškai.

Vakaruose L-1 upeliu jungiasi su Balto ežeru, taip pat pietuose prateka Dauguvos intakas Laukesa. Baseino plotas 225 km², priklauso Dysnos baseinui.

Prie Laukeso įsikūrę 3 kaimai (Lietuvoje) – Smėlynė, Liaudiškiai ir Laukesa bei kaimas Latvijoje Ėgiptė.

Ežero vardas *Laũkesas* yra sėliškos kilmės. Jis greičiau kilęs ne nuo *laukas* reikšmės „atvira, lygi vieta", o nuo pirminės šio žodžio reikšmės „baltas" (plg. sen. gr. λευκός „šviesus", lot. *lucidus* „aiškus, šviesus").

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Laukesas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 490
3. ↑  *Laukesas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 611 psl.
4. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 183
Koordinatės: 55°41′30″ š. pl. 26°20′15″ r. ilg.﻿ / ﻿55.69167°š. pl. 26.33750°r. ilg.﻿ / 55.69167; 26.33750

| Ilgis |
| --- |
| Vieta | Zarasų raj. Turmanto sen. Lietuva |
| Plotas | 0,724 km² |
| Kranto linijos ilgis | 9,53 km |
| Kilmė | Ledyninis |
| Vidutinis gylis | 3,8 m |
| Didžiausias gylis | 14,3 m |
| Įteka | I-1, 4 bevardžiai upeliai |
| Išteka | S-2 |

**Ilgis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone Turmanto seniūnijoje, apie 7 km į vakarus nuo Turmanto. Išsidriekęs šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi 3,05 km, plotis iki 0,7 km. Altitudė 150,8 m. Gylis iki 14,3 m. Ežeras telkšo rininiame duburyje. Kranto linija labai vingiuota, jos ilgis 9,5 km. Pietuose ežeras išsišakoja į dvi įlankas. Yra 2 salos (0,31 ha ir 0,11 ha). Krantai daugiausia žemi, pelkėti, su terasomis, o šiaurės vakaruose - statūs, aukšti, ardomi. Pakrantės daugiausia apaugę miškais. Suteka 4 grioviai ir 1 upelis, rytuose išteka Dauguvos baseinui priklausantis S-2 upelis link Saločių ežero. 

Prie Ilgio įsikūrę kaimai: Ciciliškės, Pailgis, Degutiškės, Narkiškės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ilgis (Zarasų r. Turmanto sen.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 47
| Šalna |
| --- |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Zarasų raj.), Latvijos vėliava Latvija |
| Plotas | 0,504 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,27 km |
| Didžiausias gylis | 11,7 m |
| Įteka | 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Šalna

  |
| **Koordinatės** |  55°48′55″ š. pl. 26°13′55″ r. ilg.﻿ / ﻿55.81528°š. pl. 26.23194°r. ilg.﻿ / 55.81528; 26.23194Koordinatės: 55°48′55″ š. pl. 26°13′55″ r. ilg.﻿ / ﻿55.81528°š. pl. 26.23194°r. ilg.﻿ / 55.81528; 26.23194 |

**Šalna** arba **Galinis** (latv. *Galiņu ezers*) – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, 6 km į šiaurę nuo Zarasų, 1 km į pietryčius nuo Stelmužės ir Latvijoje (Aukštutinės Dauguvos savivaldybė). Latvijoje yra ~ 15,7 ha dydžio ežero dalis. Ilgis pietvakarių-šiaurės rytų kryptimi 1,25 km, plotis iki 0,87 km. Altitudė 142,2 m. Giliausia vieta siekia 11,7 km. Kranto linija raižyta, 5,27 km ilgio. Krantai pelkėti, miškingi (supa Sabalių miškas). Vakarinėje pakrantėje plyti ~ 25 ha dydžio Sabalių pelkė. Yra dvi salos, kurių bendras plotas 0,18 ha (0,14 ha sala Lietuvoje ir 0,04 ha sala Latvijoje). Įteka 3 upeliai ir vakaruose išteka upelis  link Stelmužės ežero (Lukštos upės baseinas).

Prie Galinio pietinio kranto įsikūręs Šalnos kaimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Galinis (Zarasų r. Imbrado sen.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 566
Koordinatės: 55°36′17″ š. pl. 26°5′35″ r. ilg.﻿ / ﻿55.60472°š. pl. 26.09306°r. ilg.﻿ / 55.60472; 26.09306


| Ūstas |
| --- |
| Ūstas nuo šiaurės rytinio krantoŪstas nuo šiaurės rytinio krantoŪstas nuo šiaurės rytinio kranto |
| Vieta | Zarasų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,415 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,15 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 7,2 m |
| Didžiausias gylis | 25,6 m |
| Įteka | 4 bevardžiai upeliai |
| Išteka | bevardis upelis |

**Ūstas** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, 3,5 km į šiaurės vakarus nuo Salako, Gražutės regioniniame parke. Išsidriekęs iš šiaurės rytų į pietvakarius 1,54 km, plotis siekia 0,48 km. Altitudė 159,1 m. Gylis – iki 25,6 m. Krantai daugiausia aukšti, sausi, tik vakarinis lėkštesnis, o šiaurės rytinis vietomis pelkėtas. Pietinėje ir pietrytinėje pakrantėse stūkso Giteniškės miškas, kitose pakrantėse plyti pievos, auga miškeliai. Šiaurės rytuose išteka upelis link Tetervinio ežero (Asavo ežero intako As-1 baseinas).

Prie Ūsto įsikūrę kaimai: Rudakiškė, Varniškės, Pakerniškės. Šiaurrytine pakrante eina kelias  **179**  Dusetos–Degučiai–Dūkštas , vakarine – kelias  **5322**  Biržūnai–Kiemionys .

Vandenvardis *Ū̃stas* kildinamas iš liet. *uostas, uosta*, latv. *uosta, uosts* ('upės žiotys').

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ūstas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 388
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 354
*Kitos reikšmės – Kalinauka (reikšmės).*

| Kalinauka |
| --- |
| Vieta | Zarasų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,369 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,78 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 3,0 m |
| Didžiausias gylis | 7,5 m |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Kalinauka

  |
| **Koordinatės** |  55°42′45″ š. pl. 26°21′20″ r. ilg.﻿ / ﻿55.71250°š. pl. 26.35556°r. ilg.﻿ / 55.71250; 26.35556Koordinatės: 55°42′45″ š. pl. 26°21′20″ r. ilg.﻿ / ﻿55.71250°š. pl. 26.35556°r. ilg.﻿ / 55.71250; 26.35556 |

**Kalinauka** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 7 km į pietryčius nuo Zarasų. Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 0,91 km, plotis iki 0,7 km. Altitudė 154,7 m. Gylis siekia 7,5 m. Ežeras telkšo rininės kilmės duburyje. Krantai daugiausia statūs, aukšti, šiaurės vakaruose ir rytuose vietomis ardomi, ištisai apaugę medžiais ir krūmynais. Pakrantėse plyti pievos. Šiaurėje išteka (į Riebežerį) upelis, priklausantis Vilenkos upės baseinui (Dauguvos baseinas).

Prie Kalinaukos ežero įsikūrę Kalinaukos, Venteleriškių kaimai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kalinauka*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 184
Koordinatės: 55°40′17″ š. pl. 26°20′29″ r. ilg.﻿ / ﻿55.67139°š. pl. 26.34139°r. ilg.﻿ / 55.67139; 26.34139

| Ramis |
| --- |
| Ramis nuo šiaurės vakarinio krantoRamis nuo šiaurės vakarinio krantoRamis nuo šiaurės vakarinio kranto |
| Vieta | Zarasų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,329 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,08 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | bevardis upelis |

**Ramis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 7,5 km į pietvakarius nuo Turmanto, 3 km į šiaurės vakarus nuo Smalvų. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į šiaurės rytus 1,22 km, plotis – iki 0,52 km. Altitudė 155,4 m. Būdingi aukšti krantai, apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu.Pakrantėse daugiausia plyti pievos, vietomis auga miškeliai. Ežeras nenutekantis, priklauso Šventosios upės baseinui.

2014 m. atliktame ežero ichtiologiniame ištyrime rasta, kad ežero žuvų būklė patenkinama, vyrauja kuojos.

Netoli vakarinio kranto eina kelias  **102**  Vilnius–Švenčionys–Zarasai . Prie Ramio įsikūrę Raminavos, Pakalniškių kaimai. Vakarinėje pakrantėje stūkso Pakalniškių piliakalnis.

Vandenvardis *Rãmis* kildinamas iš žodžio *ramus* ('tylus; drungnas').

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ramis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 501
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 272
| **Kazys Kazlauskas** |
| --- |
| Gimė | 1945 m. lapkričio 10 d. (77 metai)Talpūnai, Žaslių valsčius |
|  |
| Veikla | matematikas, informatikas |
| Organizacijos | Matematikos ir informatikos institutasvyr. mokslo darbuotojasVilniaus pedagoginis universitetas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Išsilavinimas | habilituotas fizinių mokslų daktaras |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Kazys Kazlauskas** (g. 1945 m. lapkričio 10 d. Talpūnai, Žaslių valsčius) – Lietuvos inžinierius, matematikas ir informatikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1966 m. baigė Kauno politechnikos institutą, 1967–1969 m. dirbo jo Vilniaus filiale. 1969–1972 m. Fizikos ir matematikos instituto aspirantas. 1999 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Nuo 1972 m. Matematikos ir informatikos instituto mokslo darbuotojas, nuo 1995 m. Technologinių procesų valdymo grupės vadovas; nuo 2000 m. vyr. mokslo darbuotojas. Nuo 1996 m. dar Vilniaus pedagoginio universiteto dėstytojas; nuo 2000 m. profesorius.

Mokslinių tyrimų sritys – skaitmeninis signalų apdorojimas ir taikomoji kriptografija. Paskelbė daugiau kaip 100 mokslinių straipsnių, dalį jų užsienio spaudoje.

Bibliografija
-------------

* Duomenų apdorojimo skaitmeninės sistemos, monografija, su R. Puteikiu, 1991 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kazys Kazlauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 769 psl.
Koordinatės: 55°38′24″ š. pl. 26°7′24″ r. ilg.﻿ / ﻿55.64000°š. pl. 26.12333°r. ilg.﻿ / 55.64000; 26.12333


| Šiurpelis |
| --- |
| Vieta | Zarasų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,318 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,37 km |
| Kilmė | ledyninis |

**Šiurpelis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 12,5 km į pietvakarius nuo Zarasų, 4 km į pietryčius nuo Degučių, Gražutės regioniniame parke. Telkšo nenuotakiame duburyje. Ilgis iš rytų į vakarus 1,05 km, plotis iki 0,52 km. Altitudė 151,9 m. Krantai lėkštoki, miškingi, vakarinis ir pietinis – aukšti. Aplink dunkso Gražutės miškai. Ežeras priklauso Šventosios upės baseinui.

Šiurpelis telkšo tarp Šiurpio ežero rytuose ir Zalvo vakaruose. Rytinėje pakrantėje įsikūrusios Šiurpiškės, vakarine praeina kelias  **5315**  Zarasai–Gražutė–Biržūnai .

Ežero pavadinimas yra mažybinis darinys nuo *Šiurpys*, kurio pavadinimas kildinamas iš *šiurpti*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Šiurpelis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 209–210
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| Ragūzait. *Ragusa* |
| --- |
| *Ragūzos senamiestis* |
|  |
| 

RagūzaRagūza

36°56′00″ š. pl. 14°45′00″ r. ilg.﻿ / ﻿36.93333°š. pl. 14.75000°r. ilg.﻿ / 36.93333; 14.75000﻿ (Ragūza)Koordinatės: 36°56′00″ š. pl. 14°45′00″ r. ilg.﻿ / ﻿36.93333°š. pl. 14.75000°r. ilg.﻿ / 36.93333; 14.75000﻿ (Ragūza) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Sicilija Sicilija |
| **Provincija** | Ragūzos provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 72 836  |
|  |
|  **Vikiteka** | Ragūza |
|  |
| **Kirčiavimas** | Ragūzà |

**Ragūza** (it. *Ragusa*) – Italijos miestas Sicilijoje pietinėje dalyje, prie Irminio upės, provincijos centras. Išplėtota naftos perdirbimo, cemento, tekstilės, maisto pramonė. Svarbus dailiųjų amatų centras. Plėtojamas turizmas. Yra universitetas.

Istorija
--------

1 tūkstantmečio pr. m. e. pradžioje dabartinio miesto ribose buvo sikulų genties gyvenvietė, senovės graikų vadinta *Hibla Heraja*. Apie 700 m. miestą pradėjo valdyti Bizantija. IX a. Ragūzą nukariavo Arabų Kalifatas. Tuo laikotarpiu apylinkėse suklestėjo žemės ūkis. 1090 m. miestą užėmė normanai. Nuo 1109 m. tapo savarankiškos grafystės centru, kuris 1296 m. prijungtas prie Modicos grafystės. 1693 m. miestą sugriovė žemės drebėjimas. 1848 m. įvyko nesėkmingas sukilimas prieš Burbonus. 1860 m. miesto gyventojai parėmė Dž. Garibaldžio sukilėlius. XX a. pr. miestas rėmė socialistus. Antrojo pasaulinio karo metu buvo labai bombarduojamas. Nuo 1950 m. vyskupijos centras.

Architektūra
------------

Miestą sudaro dvi dalys – žemutinėje esantis senamiestis ir aukštutinėje dalyje naujoji miesto dalis. Senamiesčio vadinamoji *Ragusa Ibla* dalis 2002 m. buvo įtraukta į Pasaulio paveldo sąrašą. Joje išlikę graikų nekropolio fragmentai, daug Sicilijos baroko architektūros paminklų – XVIII a. vidurio šv. Jurgio bazilika, XVIII a. šv. Jurgio bažnyčia, *Santa Maria delle Scale* bažnyčia, gotikinė normanų šv. Antano bažnyčia. Aukštutinėje dalyje žymiausias architektūros paminklas – šv. Jono Krikštytojo katedra.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ragusa (Ragūza)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIX (Pre-Reu). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011. 472 psl.
| **Raimondas Šeštakauskas** |
| --- |
| Gimė | 1957 m. rugpjūčio 27 d. (66 metai)Kaunas |
| Sutuoktinis (-ė) | Jolanta Miškinytė |
| Vaikai | Milda (g. 1993 m.), Andrius (g. 1994 m.), Paulius (g. 1998 m.) |
|  |
| Veikla | radijo ir televizijos žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Raimondas Šeštakauskas** (g. 1957 m. rugpjūčio 27 d. Kaune) – Lietuvos radijo ir televizijos žurnalistas, redaktorius, žiniasklaidos vadybininkas.

Biografija
----------

1975 m. baigė Kauno J. Jablonskio vidurinę mokyklą, 1981 m. – Vilniaus universiteto Filologijos fakultete – anglų kalbos mokytojo specialybę. 1991–1992 m. tobulinosi JAV: televizijos stotyje CNN Atlantoje ir JAV informacijos instituto Televizijos vadybos programoje Vašingtone.

1981–1982 m. dirbo Kauno rajono Domeikavos aštuonmetėje mokykloje. Nuo 1982 m. – Lietuvos radijo laidų užsieniui redakcijos anglų skyriaus redaktorius, Informacijos redakcijos atsakingasis sekretorius, Kauno redakcijos radijo komentatorius, 1990–1993 m. – Lietuvos radijo ir televizijos Kauno programų direkcijos direktorius. 1993–1996 m. dirbo bendrovių „Riva" ir „Modern Times Group" reklamos ir marketingo konsultantu Baltijos šalyse, TV3 SIA grupės vadovu Rygoje, „Kaunas plius TV" reklamos skyriaus vadovu. 1996–2001 m. Lietuvos radijo ir televizijos darbuotojas, Europos radijo ir televizijos sąjungos koordinatorius, užsienio ryšių skyriaus vedėjas, 1997–1998 m. Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos generalinio direktoriaus pavaduotojas televizijai, 

Nuo 1998 m. Tarptautinės reklamos asociacijos Lietuvos skyriaus direktorius. 2001–2002 m. TV4 televizijos žinių tarnybos vadovas, 2002–2004 m. generalinis direktorius. 2004–2014 m. UAB „Alphatec Baltic" generalinis direktorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 487 psl.
| Rakonių tvenkinys |
| --- |
| Vaizdas nuo užtvankosVaizdas nuo užtvankosVaizdas nuo užtvankos |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Vilniaus rajonas) |
| Plotas | 0,019 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,77 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Įteka | Juodė, J-6 |
| Išteka | Juodė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Rakonių tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  54°30′31″ š. pl. 25°25′6″ r. ilg.﻿ / ﻿54.50861°š. pl. 25.41833°r. ilg.﻿ / 54.50861; 25.41833Koordinatės: 54°30′31″ š. pl. 25°25′6″ r. ilg.﻿ / ﻿54.50861°š. pl. 25.41833°r. ilg.﻿ / 54.50861; 25.41833 |

**Rakonių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Vilniaus rajone, 6,5 km į pietryčius nuo Marijampolio, Rakonių kaime. Sudarytas užtvenkus Juodės upę (Petešos intakas) 13,9 km nuo jos įtekėjimo į Prūdiškių tvenkinį. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,33 km, plotis – iki 0,08 km. Krantai žemi. Aplinkui plyti pievos. Tvenkinio užtvanka eina kelias Nr.5228 (Parudaminys – Rakonys – Tumosai). Pietvakarinėje pakrantėje, šalia užtvankos, yra paplūdimys.

Šaltiniai
---------

1. ↑
Pirmo numerio viršelis, 1935 m.
**Lietuvos evangelikų kelias** – Lietuvos evangelikų liuteronų bažnyčios laikraštis, 1990–2004 m. žurnalas.

Istorija
--------

1935–1938 m. leistas Klaipėdoje gotišku šriftu, 1939–1940 m. Kaune, 1990–1996 m. 2001–2002 m. ir 2004 m. Tauragėje, nuo 2005 m. eina Vilniuje. 

1935–1938 m. leido Lietuvių evangelikų susivienijimo bažnytinis komitetas, 1939–1940 m. – Lietuvos evangelikų sąjunga, 1990–1996 m. – Lietuvos evangelikų liuteronų bažnyčios konsistorija, 2001–2002 m. ir 2004 m. Lietuvos evangelikų liuteronų bažnyčios komunikacijos ir leidybos centras „Kelias", nuo 2005 m. – Lietuvos evangelikų liuteronų bažnyčia. 

Iki 1938 m. ėjo 2 kartus per mėn. 1939–1940 m. savaitraštis, nuo 1990 m. įvairaus dažnumo. 1935–1938 m. spausdino spaustuvė „Lituania" Klaipėdoje, 1939-1940 m. „Vilniaus spaustuvė" Kaune. Tiražas 1990 m. – 3000, 2007 m. – 1000 egz.

Spausdina religinio, švietėjiško, auklėjamojo pobūdžio straipsnius, rašo apie Lietuvos evangelikų bendruomenės gyvenimą.

Redaktoriai
-----------

* Petras Dagys – 1935–1940 m.
* Jonas Viktoras Kalvanas – 1990–1996 m.
* Saulius Juozaitis – 2001–2002 m. ir 2004 m.
* Mindaugas Sabutis – 2005 m.
* Kęstutis Pulokas – nuo 2005 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos evangelikų kelias*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 218 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 283 psl.
Koordinatės: 55°55′52.29″ š. pl. 23°19′45.52″ r. ilg.﻿ / ﻿55.9311917°š. pl. 23.3293111°r. ilg.﻿ / 55.9311917; 23.3293111

Geležinė lapė iš arti
Geležinė lapė iš kito Talšos ežero kranto
**Geležinė lapė** – lapės skulptūra, stovinti Šiauliuose, prie Talšos ežero, pietvakarinėje kranto dalyje. Ją 2009 m. iš skardos sukūrė Vilius Puronas. Skulptūros ilgis – 25 metrai, aukštis – 6,6 metro, masė ~7 tonos. Lapėje įmontuota plieninė širdis (aukštis – 1,2 m; plotis – 0,9 m), joje įdėta kapsulė, kurioje – vario plokštė su iškaltais palinkėjimais ateities kartoms ir keliais faktais iš dabarties epochos.

Atsiradimo mintis
-----------------

Mintis sukurti tokį monumentą autoriui kilo dėl dviejų aplinkybių. Pirma – proga pažymėti Lietuvos vardo minėjimo tūkstantmetį. Antra – sukurti ir įamžinti „legendą", analogišką, Geležinio Vilko legendai. Taip garsinti Šiaulius pasauliui, kaip Geležinio Vilko legenda garsina Vilnių. Lapė šiuo atveju gudrumo simbolis.

Skulptūra 2012 m.

Atsiradimo istorija
-------------------

Anot autoriaus, tai Lietuvos tūkstantmečio vardo paminėjimo progai atminti, Šiaulių miestui skirta Kalėdinė dovana. Didžiulė skulptūra paslapčia, niekam neskelbiant buvo gaminama vienoje miesto įmonių. Ši įmonė finansavo visas „Lapės" gamybos ir transportavimo išlaidas. Į Talkšos ežero krantinę gigantiškas cinkuotos skardos kūrinys buvo atgabentas 2009 m. gruodžio pabaigoje. Skulptūra buvo transportuojama naktį, kad nebūtų trukdoma eismui.

2020 m. V. Puronas oficialiai perleido „Geležinę lapę" Šiaulių savivaldybei, kuri įsipareigojo šia skulptūra rūpintis, prižiūrėti aplinką, įrengti informacinę atminimo lentelę.

Vietos parinkimas
-----------------

Vieta meno dirbiniui parinkta neplanuotai, bet iš reikalo, nes visgi reikėjo pastatyti dovanotą skulptūrą. Meras nusprendus, „Geležinė lapė" pastatyta prie Talšos ežero.

Šaltiniai
---------

1. ↑  V. Puronas perdavė „Geležinę lapę" Šiaulių savivaldybei Archyvuota kopija 2020-11-23 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Virtualus gidas Archyvuota kopija 2015-03-07 iš Wayback Machine projekto.
* Lietuvos rytas Archyvuota kopija 2010-03-02 iš Wayback Machine projekto.
* Šiauliai plius
Koordinatės: 54°44′50″ š. pl. 25°16′38″ r. ilg.﻿ / ﻿54.74722°š. pl. 25.27722°r. ilg.﻿ / 54.74722; 25.27722

| Jeruzalės tvenkinys |
| --- |
| Trobesys prie tvenkinioTrobesys prie tvenkinioTrobesys prie tvenkinio |
| Vieta | (Vilniaus m.), Lietuva |
| Plotas | 0,0319 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,95 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Išteka | V-2 |

**Jeruzalės tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Vilniaus miesto savivaldybėje Jeruzalės mikrojajone, Neries mažųjų intakų (su Nerimi) baseine. Sudarytas užtvenkus V-2 upelį (Verkės intakas) jo aukštupyje 0,8 km nuo žiočių. Tvenkinio ilgis iš vakarų į rytus – 0,34 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 139,5 m. Krantai daugiausia aukšti, ištisai apaugę medžiais. Tvenkinio pakrantės kalvotos, apaugę mišku. Tvenkinys labai užžėlęs vandens augalija ir uždumblėjęs. Šalia tvenkinio pietinės dalies įrengtas nedidelis parkas su pėsčiųjų takais ir tilteliais.

Galerija
--------

* 
* Tvenkinys nuo Jeruzalės gatvėsTvenkinys nuo Jeruzalės gatvės
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑
**Didžiausias bendras daliklis** arba **DBD** – skaičių {\displaystyle a1,a2,...an} bendrųjų daliklių aibės D didžiausias elementas, vadinamas didžiausių šių skaičių bendruoju dalikliu. Paprasčiau, tai didžiausias skaičius, kuris dalina visus tuos skaičius be liekanos.

Jeigu didžiausias bendras daliklis yra 1, tuomet šie skaičiai vadinami **tarpusavyje pirminiais skaičiais**.

D{\displaystyle a}-sveikojo skaičiaus a natūrinių daliklių aibė. Pvz.:D{\displaystyle 24={1,2,3,4,6,8,12,24}}.
Dviejų skaičių a ir b daliklių aibių D{\displaystyle a} ir D{\displaystyle b} sankirta yra jų bendrųjų daliklių (iš kurių dalijasi ir skaičius a, ir skaičius b) aibė.

Norint surasti kelių natūraliųjų skaičių didžiausią bendrą daliklį (DBD) reikia atlikti šiuos veiksmus:

1. Išskaidyti skaičius pirminiais dauginamaisiais.
2. Atrinkti tuos dauginamuosius, kurie įeina į kiekvieno skaičiaus skaidinį.
3. Suskaičiuoti atrinktų dauginamųjų sandaugą.

Pavyzdžiui, skaičių 441 ir 42 didžiausias bendras daliklis yra 21. Skaičių 15 ir 28 jis yra 1, kadangi šie skaičiai bendrų daliklių neturi. Pirmo pavyzdžio atveju, *441=3²·7²* ir *42=2·3·7*. Abiems skaidiniams bendri skaičiai mažiausiais laipsnių rodikliais yra *3·7*, o tai ir yra 21.

Didelių skaičių DBD rasti gali būti naudojamas Euklido algoritmas.

Mažiausias bendras kartotinis (MBK) gaunamas sudauginus du skaičius ir padalinus juos iš tų skaičių didžiausio bendro daliklio. Pavyzdžiui, 
MBK(24; 32)=(24\*32)/(DBD(24; 32))=768/8=96. 
Mažiausias bendras kartotinis yra toks mažiausias skaičius, iš kurio dalinasi du skaičiai 96/24=4; 96/32=3.

Taikymas
--------

Didžiausias bendrasis daliklis yra reikalingas prastinant trupmenas. Pavyzdžiui, norint supaprastinti trupmeną 12/16, apskaičiuojamas DBD(12,16) = 4, tada ir vardiklis, ir skaitiklis yra padalinamas iš 4 ir gaunama *nesuprastinama paprastoji trupmena*:

{\displaystyle {\frac {12}{16}}={\frac {12/4}{16/4}}={\frac {3}{4}}.}
DBD taip pat naudojamas supaprastinant algebrines išraiškas, pvz:

{\displaystyle {\sqrt[{6}]{x^{3}}}=x^{\frac {3}{6}}=x^{\frac {1}{2}}={\sqrt {x}}}.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Janina Šulčienė. Ar moki matematiką. – Kaunas: Šviesa, 2003. – 6 p. ISBN 5-430-03617-X
2. ↑  Petrė Grebeničenkaitė, Erika Tumėnaitė. Matematikos korepetitorius namuose. – Kaunas: Šiaurės Lietuva, 2002. – 9 p. ISBN 9986-705-90-8

Nuorodos
--------

* Eric W. Weisstein, Greatest Common Divisor, MathWorld. **(**angl.**)**
Ežys|  |
| Forma | Išankstinio mokėjimo paslauga |
| Pramonė | Telekomunikacijos |
| Įkurta | 2003 m. |
| Tinklalapis | www.ezys.lt/ |

**EŽYS** – išankstinio mokėjimo paslauga, teikiama telekomunikacijų bendrovės „Telia". Išankstinio mokėjimo kortelė EŽYS Lietuvos gyventojams teikia balso, SMS ir mobiliojo interneto (duomenų perdavimo) paslaugas. Paslauga EŽYS naudoja 2G ir 4G LTE tinklą Lietuvoje, teikiamą bendrovės „Telia".

Išankstinio mokėjimo paslauga EŽYS vartotojams buvo pristatyta 2003 m. lapkričio mėn.

Paslaugos
---------

EŽIO vartotojai gali naudotis standartiniais tarifais arba užsisakyti mokėjimo planus už fiksuotą mokestį tam tikram laikotarpiui. Mokėjimo planai orientuoti į skirtingas vartotojų grupes: naršančius internete, daug kalbančius ar rašančius SMS žinutes.

EŽIO vartotojams buvo teikiamos lojalumo programos „Tipsai" ir „EŽIO Viza", su kuria buvo galima gauti specialių nuolaidų ir pasiūlymų.

EŽIO sąskaitą galima papildyti internetu, didžiuosiuose prekybos centruose, kioskuose, parduotuvėse, taip pat iš „Telia" reguliaraus mokėjimo abonentų sąskaitos.

Tinklo aprėptis
---------------

Paslauga EŽYS naudoja „Telia" ryšio tinklą. Ryšio ir mobiliųjų duomenų perdavimo paslaugas „Telia" teikia naudodama 2G (GSM, EDGE 900/1800 MHz) ir 4G (LTE 700/800/900/1800/2100/2600MHz) technologijas. „Telia" 2G/4G ryšio tinklas aprėpia visą Lietuvą, o 5G yra prieinamas daugiau nei 99 proc. šalies gyventojų.

Projektai
---------

2008  ir 2009 m. įgyvendintas projektas „EŽIO stažas" suteikė galimybę EŽIO vartotojams išvykti į pasirinktas užsienio šalis ir išbandyti įvairias profesijas.

2008  ir 2009 m. EŽYS inicijavo projektą „EŽIO inkubatorius", kurio tikslas – suteikti galimybę EŽIO vartotojams atskleisti savo talentus ir patobulėti dešimtyje sričių: baro meno, magijos, vokalinės perkusijos, fotografijos, kino ir animacijos, drabužių dekoravimo, piešimo, šiukšlių meno, šokio ir pirmojo milijono uždarbio. 

2015 m. EŽYS pristatė mėnesinę internetinę laidą „EŽIO GIGO klubas", kurioje EŽYS supažindina su karščiausiomis interneto naujienomis.

Apdovanojimai
-------------

2015 m. Lietuvos interneto apdovanojimuose „Login" EŽYS buvo pripažintas „metų prekės ženklu internete" ir taip pat laimėjo „YouTube" kanalo kategorijoje.

2014 m. festivalyje „Adrenalinas" EŽYS laimėjo sidabrą reklamos kampanijos kategorijoje, bronzos apdovanojimus – radijo reklamos, virusinių kampanijų, internetinės svetainės, media inovacijos žiniasklaidoje.

2013 m. festivalyje „Adrenalinas" EŽIO naujas įvaizdis gavo bronzos apdovanojimą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  4G paslaugomis galės naudotis ir „Ežio" vartotojai (Delfi.lt)
2. ↑  „Ežio" inkubatoriuje" – nauji talentai (Panele.lt)
3. ↑  GIGO klubas – EŽIO laida, kuri atsakys, kas labiausiai sprogdina internetą. (15min.lt)
4. ↑  Lietuvos interneto apdovanojimų LOGIN 2015 nugalėtojai Archyvuota kopija 2015-09-06 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  Reklamos festivalio Adrenalinas 2014 m. nugalėtojai Archyvuota kopija 2015-10-11 iš Wayback Machine projekto.
6. ↑  Reklamos festivalio Adrenalinas 2013 m. nugalėtojai Archyvuota kopija 2015-10-11 iš Wayback Machine projekto.
**Hesenbergo matrica** – tiesinėje algebroje vadinama matrica, kuri yra „beveik" trikampė matrica. Matrica H vadinama viršutine Hesenbergo matrica, jei jos elementai hij=0, kai i>j+1, ir apatine Hesenbergo matrica, jei hij=0, kai j>i+1.

  

Pavyzdžiui:

{\displaystyle {\begin{bmatrix}\*&\*&\*&\*\\\*\*&\*&\*&\*\\0&\*&\*&\*\\0&0&\*&\*\\\end{bmatrix}}}
yra viršutinė Hesenbergo matrica, o

{\displaystyle {\begin{bmatrix}\*&\*&0&0\\\*\*&\*&\*&0\\\*\*&\*&\*&\*\\\*\*&\*&\*&\*\\\end{bmatrix}}}
yra apatinė Hesenbergo matrica.

Hesenbergo matricos pavadinto vokiečių matematiko Karlo Hesenbergo vardu.

Hesenbergo matricos skaičiavimo metodai
---------------------------------------

Hesenbergo matrica gali būti apskaičiuojama įvairiais metodais: Givenso, Hauseholderio arba taikant elementariąsias transformacijas.

Taikymas
--------

Egzistuoja atvejai, kuomet reikia rasti matricos tikrines vertes, o matrica yra nesimetrinė. Tuomet šią matricą visų pirma patogiau pertvarkyti į Hesenbergo formos matricą, o tikrinių reikšmių skaičiavimo metodus taikyti pastarajai.

Nuorodos
--------

* MathWorld
* PlanetMath Archyvuota kopija 2006-02-16 iš Wayback Machine projekto..

1. ↑  Biswa Nath Datta (2010) Numerical Linear Algebra and Applications, 2nd Ed. Society for Industrial and Applied Mathematics (SIAM) ISBN 978-0-89871-685-6, p. 307
**Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla** – leidykla, įkurta 1990 m. Vilniuje.

Veikla
------

Steigėja Lietuvos rašytojų sąjunga. Leidžia originaliąja ir verstinę grožinę literatūrą, eseistiką, publicistiką, literatūros palikimą, meno albumus, vaikų literatūrą. Kaip Lietuvos leidėjų asociacijos narė dalyvauja tarptautinėse knygų mugėse: Geteborge (1993 m.) Varšuvoje (1993–1995 m.) Frankfurte prie Maino (1993–1995 m.) Yra pelniusi prizų Lietuvos ir Baltijos šalių knygos meno konkursuose. 

**Svarbesnės knygų serijos:**

* Nacionalinių kultūros ir meno premijų laureatai
* Lietuvių literatūros lobynas. XX amžius.
* Premija (knygos, pelniusios pasaulyje garsias premijas)
* Šiuolaikiniai pasaulio poetai
* Pirmoji knyga

**Direktoriai**: Šarūnas Birutis, S. Matuzas, G. Butkus, V. Akelis, Giedrė Šorienė.

**Vyriausiasis redaktorius** Valentinas Sventickas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 291 psl.

Nuorodos
--------

* Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla
1970 m. vasario 6 d. Lietuvos žvejys
**„Lietuvos žvejys"** – Lietuvos laikraštis, 1954–1970 m. ir 1975–1993 m. ėjęs Klaipėdoje.

Istorija
--------

1954 m. birželio 30 d. Silkių žvejybos valdyba įsteigė dvisavaitinį laikraštį rusų kalba *„Рыбак Литвы"*. Nuo 1957 m. laikraštis „Lietuvos žvejys" leistas ir lietuvių kalba. Po Klaipėdos laivyno reorganizavimo jį leido Okeaninės žvejybos laivyno bazės, Žvejybos refrižeratorių laivyno bazės, Jūrų žvejybos laivyno bazės TSKP komitetai ir Lietuvos žuvų pramonės gamybinė valdyba. Bendras tiražas – 8000 egz. laikraštis buvo platinamas laivuose, o nuo 1962 m. ir prenumeruojamas. 1970 m. šio leidinio leidyba nutraukta, o nuo 1975 m. liepos 12 d. lietuvių ir rusų kalbomis Klaipėdoje pradėtas leisti savaitraštis „Lietuvos žvejys". Šį laikraštį globojo tuometinio Lietuvos žuvies pramonės gamybinio susivienijimo partinis komitetas. Leidinys ėjo iki 1993 m. gruodžio 4 d. kai išgrobstyta ir žlunganti Lietuvos valstybinė žvejybos laivyno įmonė „Jūra" nustojo jį remti finansiškai.  Tiražas 1964 m. – 1600 egz. lietuvių k. ir 4400 egz. rusų k. 1970 m. – 8000 egz. 1981 m. – 6000 egz. 1993 m. – 2200 egz. (1000 egz. lietuvių k. ir 1200 egz. rusų k.)

Redaktoriai
-----------

* Aleksandras Terechovas – 1957–1964 m.
* Venantas Butkus – 1964–1970 m.
* Algimantas Žukas – 1975–1977 m.
* Vytautas Bartuška – 1977–1978 m.
* Rimantas Greičius – 1979–1984 m.
* Romualdas Norkus – 1984–1986 m.
* Virginija Ruškienė – 1987–1991 m. negrįžo iš kūrybinės komandiruotės Kanadoje
* Alma Merkytė-Skripčenko – 1991 m.
* Adelė Merkytė-Žičkuvienė – 1992–1993 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos žvejys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 356 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 299 psl.
| **Linas Vildžiūnas** |
| --- |
| Gimė | 1949 m. sausio 4 d. (75 metai)Klaipėda |
| Sutuoktinis (-ė) | Marina |
| Vaikai | Kristijonas (g. 1970 m.), Mykolas (g. 1981 m.) |
|  |
| Veikla | kino kritikas, spaudos darbuotojas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Linas Vildžiūnas** (g. 1949 m. sausio 4 d. Klaipėdoje) – Lietuvos kino kritikas, spaudos darbuotojas, redaktorius.

Biografija
----------

1966 m. baigė Vilniaus S. Nėries vidurinę mokyklą, 1972 m. – istoriją Vilniaus universitete; 1972–1975 m. Istorijos fakulteto asistentas.

1975–1976 m. Respublikinės kino filmų nuomojimo kontoros Kino reklamos biuro redaktorius, 1976–1977 m. – Lietuvos televizijos Literatūros ir meno redakcijos laidų „Kino menas" vedėjas. 1977–1979 m. ir 1981–1985 m. savaitraščio „Literatūra ir menas" teatro ir kino skyriaus korespondentas, skyriaus vedėjas, 1979–1981 m. – Lietuvos kino studijos Scenarinės redakcijos kolegijos redaktorius, 1985–1987 m. – Kultūros ministerijos Meno reikalų valdybos Repertuaro redakcinės kolegijos narys, 1987–1989 m. – Filosofijos, sociologijos ir teisės instituto Kultūrologijos ir menotyros skyriaus mokslinis bendradarbis, 1989–1991 m. – Lietuvos kinematografininkų sąjungos atsakingasis sekretorius, 1991–1994 m. ir nuo 2008 m. – žurnalo „Kinas" vyriausiasis redaktorius. 1992–2011 m. laikraščio „7 meno dienos" vyriausiasis redaktorius, nuo 2000 m. – Holokausto ir žydų kultūros Lietuvoje studijų centro Atminties namai valdybos pirmininkas.

Straipsnius apie kiną, recenzijas nuo 1975 m. skelbė leidiniuose „Kinas", „Savaitės ekranas", „Literatūra ir menas".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 558-559 psl.
1967 m. gruodžio 30 d. Literatūra ir menas – Rašytojų sąjungos savaitraštis
1970 m. birželio 13 d. Literatūra ir menas – kūrybinių sąjungų savaitraštis
1978 m. liepos 1 d. Literatūra ir menas
**Literatūra ir menas** – Lietuvos rašytojų sąjungos savaitraštis, nuo 1946 m. liepos 21 d. einantis Vilniuje.

Istorija
--------

Pradėtas leisti vietoj laikraščio „Tarybų Lietuva" mėnesinio priedo „Literatūra ir menas", ėjusio 1942–1944 m. Maskvoje (nr. 1–2 pavadinimu „Menas ir literatūra") ir 1944–1945 m. Kaune. 1946–1954 m. leido LTSR tarybinių rašytojų sąjunga ir Meno reikalų valdyba, 1954–1963 m. – Lietuvos tarybinių rašytojų sąjunga, 1963–1968 m. – LTSR rašytojų sąjunga, 1968–1982 m. – LTSR kūrybinės sąjungos, 1982–1989 m. – LTSR kultūros ministerija ir Rašytojų sąjunga, nuo 1989 m. – Lietuvos rašytojų sąjunga.

Skelbiami straipsniai apie kultūros gyvenimo įvykius, literatūrą, muziką, vaizduojamuosius menus, teatrą, kiną, architektūrą, kultūros paveldą, t. p. originaliosios ir verstinės grožinės literatūros kūriniai.

Iki 2018 m. leistas kartą per savaitę, o nuo 2018 m. – kas dvi savaites.

Tiražas
-------

* 1981 m. – 40 400 egz.
* 1989 m. – 76 100 egz.
* 1997 m. – 3300 egz.
* 2007 m. – 2000 egz.

Redaktoriai
-----------

* 1946–1949 m. – Jonas Šimkus
* 1949–1969 m. – Vacys Reimeris
* 1969–1975 m. – Vytautas Radaitis
* 1975–1985 m. – Osvaldas Aleksa
* 1985–1988 m. – Antanas Drilinga
* 1989–1990 m. – Leonidas Jacinevičius
* 1990–1993 m. – Vytautas Rubavičius
* 1993–1995 m. – Vladas Braziūnas
* 1995–1998 m. – Alvydas Šlepikas
* 1999–2001 m. – Gintaras Bleizgys
* 2001–2014 m. – Kornelijus Platelis
* 2014–2022 m. – Gytis Norvilas
* nuo 2022 m. – Lina Laura Švedaitė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kornelijus Platelis. *Literatūra ir menas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 459 psl.
2. ↑   Archyvuota kopija 2018-03-10 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 300 psl.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
Pirmasis numeris, 1934 m. kovo 3 d.
**Literatūros naujienos** – *lietuvių rašytojų laikraštis literatūros, meno ir kultūros reikalams*, 1934–1938 m. ėjęs Kaune.

Istorija
--------

Laikraštis buvo leidžiamas kas dvi savaitės, nuo 1937 m. – kas mėnesį. Laikraštis nesitapatino su jokia politine srove ar vienos krypties estetika. Jame bendradarbiavo Jonas Aistis, Vytautas Alantas, Vytautas Pranas Bičiūnas, Kazys Binkis, Juozas Grušas, Vladas Jakubėnas, Faustas Kirša, Jonas Marcinkevičius, Vincas Mykolaitis-Putinas, Antanas Miškinis, Stasys Santvaras, Pranas Skardžius, Balys Sruoga, Karolis Vairas-Račkauskas, Vydūnas, Juozas Žlabys-Žengė ir kiti. 

1934–1938 m. laikraštį leido ir redagavo Antanas Rimydis, 1937 m. gegužės mėn. – 1938 m. vasario mėn. redagavo Liudas Gira. Redaguojamos L. Giros „Literatūros naujienos" tolo nuo A. Rimydžio išugdyto liberalaus, skatinančio įvairovę literatūrinės spaudos modelio. Kai kurie laikraščio numeriai buvo siejami tematiškai – skiriami latvių, estų, rusų bei kai kurių kitų tautų literatūroms ir kultūroms.

Išėjo 68 numeriai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 301 psl.
2. ↑  Ramutis Karmalavičius. *Literatūros naujienos*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 463 psl.
**Litova stelo** (liet. *Lietuvos žvaigždė*) – Lietuvos esperantininkų sąjungos žurnalas, leistas 1914 m. 1922–1926 m. 1935–1940 m. ir nuo 1991 m.

Istorija
--------

1914 m. buvo leidžiamas Liepojoje, vėliau – Kaune. 1935–1936 m. leidinio tekstas spausdintas esperanto ir lietuvių kalba, 1937 m. Nr.1 (13) dalis teksto spausdinta lietuvių k. 1922–1926 m. ir 1938–1940 m. visas tekstas – tik esperanto kalba. Spausdino M. Adomavičiaus, F. Sokolovskienės, G. Lano ir M. Jolkos spaustuvės Kaune ir Marijonų spaustuvė Marijampolėje.

Rašyta apie esperantininkų sąjungos veiklą, propaguota tarptautinė esperanto kalba, pasakota pasauliui apie Lietuvos visuomeninį, politinį, kultūrinį gyvenimą. Bendradarbiavo Liudas Alseika, Vladas Butkus, Balys Giedra, Juozas Lazauskas, Antanas Prapuolenis, Stasys Zokas ir kt.

Nuo 1991 m. Vilniuje leidžiamas dvimėnesis žurnalas esperanto kalba, kaip atkurtas 1914 m. 1922–1926 m. 1935–1940 m. ėjęs to paties pavadinimo leidinys. Iniciatorius Laurynas Algimantas Skūpas. Leidžia Lietuvos esperantininkų sąjunga. Tiražas 1991 m. – 5000 egz. 1996 m. – 1000 egz.

Spausdinama visuomeninė ir kultūrinė informacija apie Lietuvą esperanto kalba.

Redaktoriai
-----------

* Adomas Dambrauskas-Jakštas – 1922–1926 m.
* Anicetas Butkevičius – 1935–1937 m.
* Petras Lapienė – 1937–1940 m.
* Adomas Vaitilavičius – 1991–1995 m.
* Petras Čeliauskas – 1995–2005 m.
* Vytautas Povilas Šilas – nuo 2006 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 302 psl.

Nuorodos
--------

* Litova Stelo
| **Liudas Nezabitauskis** |
| --- |
| Gimė | 1903 m. sausio 29 d.Baidotai, Salantų valsčius |
| Mirė | 1937 m. (~34 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | teisininkas, tautosakininkas, žurnalistas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Liudas Nezabitauskis** (1903 m. sausio 29 d. senuoju stiliumi sausio 16 d. Baidotuose, Salantų valsčius – 1937 m. Kaune) – Lietuvos teisininkas, tautosakininkas, žurnalistas.

Biografija
----------

1926 m. baigė Telšių gimnaziją, 1932 m. – teisės studijas Vytauto Didžiojo universitete.

Nuo 1924 m. bendradarbiavo leidiniuose „Vairas", „Lietuva", „Lietuvos aidas", Lietuvis. Dirbdamas Šiaulių apygardos teismo tardytoju, rašinius spausdino leidiniuose „Šiaurės Lietuva", „Gimtasai kraštas", „Tautosakos darbai", o perkeltas į Klaipėdą – dienraštyje „Vakarai". Rašė teisės, ekonomikos ir kraštotyros klausimais. Buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.

Apdovanotas Klaipėdos išvadavimo medaliu ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino IV laipsnio ordinu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 359-360 psl.
2. ↑  A.Žiemys. † Liudas Nezabitauskis // Vakarai. 1937 m. rugpjūčio 30 d.
| **Lucien Lévy-Bruhl** |
| --- |
|  |
| Liusjenas Levi-Briulis ~1920 m. |
| Gimė | 1857 m. balandžio 10 d.Paryžius |
| Mirė | 1939 m. kovo 13 d. (81 metai)Paryžius |
|  |
| Veikla | prancūzų filosofas pozityvistas, etnopsichologas |
|  |
|  **Vikiteka** | Lucien Lévy-Bruhl |

**Liusjenas Levi-Briulis** (pranc. *Lucien Lévy-Bruhl*, 1857 m. balandžio 10 d. Paryžius – 1939 m. kovo 13 d. ten pat) – prancūzų filosofas pozityvistas, etnopsichologas, sociologas.

Biografija
----------

1876–1879 m. studijavo filosofiją Aukštojoje normalinėje mokykloje Paryžiuje. Dėstė gimnazijose ir licėjuose, 1899–1927 m. – Sorbonoje; nuo 1904 m. profesorius.

Daugiausia tyrinėjo skirtingus mąstymo tipus, būdingus pirminei sąmonei, rėmėsi E. Durkheimo primityvių visuomenių analize. Remdamasis Afrikos, Australijos ir Okeanijos tautų tyrinėjimu sukūrė ikilogistinę mąstymo koncepciją. Pirmykščio žmogaus, suvokiančio pasaulį daugiausia kolektyviniais vaizdiniais, mąstymas yra ikiloginis, jam nepritaikomi formaliosios logikos dėsniai. Kolektyviniai vaizdiniai iš esmės skiriasi nuo individualiųjų – pirmieji yra ikilogiški, o individuali praktinė veikla yra logiška. Pirmykščiam mąstymui būdinga afektinė kategorija – santykis su pasauliu (ypač su antgamtine sritimi) pagrįstas emocijomis, o ne samprotavimu. Kolektyviniai vaizdiniai ir su jais susijęs ikilogiškumas būdinga ir civilizuotoms visuomenėms (religijoje, dorovėje).

Bibliografija
-------------

* Augusto Komto filosofija / *La Philosophie d’Auguste Comte*, 1900 m.
* Moralė ir papročių mokslas / *La Morale et la science des moeurs*, 1903 m.
* Mąstymo funkcijos žemiausiose visuomenėse / *Les functions mentales dans les sociétés inférieures*, 1910 m.
* Primityvusis mąstymas / *La Mentalité primitive*, 1922 m.
* Primityvioji mitologija / *La Mythologie primitive*, 1935 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Liusjenas Levi-Briulis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 52 psl.