recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kompasas
**Kompasas** – navigacinis prietaisas orientuotis pasaulio šalių atžvilgiu.

Yra kelių rūšių kompasai:

* **Magnetinis** – laisvai besisukanti ant ašies nuolatinio magneto rodyklė pagal Žemės magnetinį lauką pasisuka vienu galu į šiaurę, kitų – į pietus.
	+ Sausasis – kompasas pripildytas oro
	+ Skystasis – kompasas pripildytas skysčio
* **Giroskopinis**
* **Astronominis**
* **Radiokompasas**

Įprastinis rankoje laikomas kompasas paprastai turi besisukančią rodyklę, kurią Žemės magnetinis laukas orientuoja šiaurės kryptimi, ir laipsniais sugraduotą skalę, kurią ranka galima pasukti kompaso korpuso atžvilgiu. Dar viena (nejudanti) rodyklė paprastai būna nupiešta ant kompaso korpuso.

Kompaso naudojimas
------------------

Kompaso nustatymas pagal žemėlapį (D – vietos magnetinė deklinacija)
Kai šiaurės rodyklė sutampa su skalės šiaurės žyme (N), kompaso korpusas rodo į pasirinktą taikinį
Paprasčiausias būdas naudotis kompasu – tiesiog žinoti, jog šiaurės rodyklė visada rodo beveik tiksliai į šiaurę, kuri žemėlapyje paprastai būna viršuje. Vien tai jau apsaugo nuo gana dažnos klaidos eiti kita ar net priešinga kryptimi nei manoma – plokščioje vietovėje, miške ar tankiame rūke.

Tikslesnei navigacijai reikia žinoti savo dabartinę vietą ir turėti žemėlapį. Kompasas dedamas ant žemėlapio taip, jog briauna jungtų dabartinę keliautojo vietą ir pasirinktą tikslą (pavyzdyje aiškumo tikslais pasirinktas didelis kalnas). Tuomet kompaso skalė pasukama taip, jog skalės „šiaurė" sutaptų su paprastai viršuje esančia žemėlapio šiaure. Vėliau, pasukus kompasą taip, jog šiaurės rodyklė sutaptų su skalės „šiaure", kompaso korpusas rodo daugmaž į pasirinktą objektą.

Kadangi Žemės geografinis ir magnetinis šiaurės poliai arti, bet nesutampa, tiksliai orientacijai skalę reikia papildomai šiek tiek pasukti kompensuojant vietos magnetinę deklinaciją. Tiksli šios kompensacijos reikšmė ir pasukimo kryptis priklauso nuo vietos. Ją galima rasti nurodytą ant žemėlapio arba, jei ten nėra, sužinoti kokiame nors vietiniame žygeivių klube. Lietuvos apylinkėse magnetinė deklinacija yra apie 5,8° ir pamažu kinta apie 0,12° per metus.

Literatūra
----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kompasas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* 
* Magnetinė deklinacija
*
| **Jalmaras Basiljerassuom. *Hjalmar Vladimir Basilier*** |
| --- |
| Gimė | 1857 m. gruodžio 24 d.Kalajokis, dab. Suomija Suomija |
| Mirė | 1927 m. rugpjūčio 1 d. (69 metai)Ijtis, Suomija Suomija |
|  |
| Veikla | pedagogas, filologas |

**Jalmaras Vladimiras Basiljeras** (suom. *Hjalmar Vladimir Basilier*; 1857 m. gruodžio 24 d. Kalajokyje, Suomijoje – 1927 m. rugpjūčio 1 d. Ijtyje, Suomijoje) – karelų švietimo darbuotojas. Turėjo filologijos bakalauro laipsnį, nuo 1885 iki 1893 m. Sankt Peterburge dirbo suomių parapinių mokyklų inspektoriumi, nuo 1893 m. iki 1904 m. buvo pradinių mokyklų valdytojas, nuo 1904 iki 1924 m. dirbo mokyklų tarybos vadovu ir mokyklų patarėju. 1884 m. rinkdamas tautosaką, vyko į Kareliją, Suomiją bei Olonecą. J. Basiljeras buvo Sortavalos epochos pradininkas ir jam, be viso kito, priskiriamas poeto, dainininko Šemeikos „atradimas". J. Basiljeras J. Ahą supažindino su Kalevalos mitologija ir tokiu būdu padarė įtaką jo ideologijai.

J. Basiljero sesuo buvo dainininkė Ida Basiljer-Magelsen (*Ida Basilier-Magelssen*).

Išnašos
-------

1. 1 2  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1967, osa 1 p. 1067
2. ↑  Karjalan liitto, vieritä alemmaksi: "Vuoden 2005 karjalainen kirja" Archyvuota kopija 2016-09-17 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kompiliacijos** arba **dainų rinkiniai** – muzikos albumų porūšis, pasižymintis tuo, kad:

1. dauguma dainų jau būna išleistos anksčiau;
2. dainas sieja tam tikra bendra tema.

Rūšys
-----

### Geriausių dainų rinkiniai

Šios rūšies kompiliacijose yra surenkamos visos populiariausios tam tikro atlikėjo ar grupės dainos. Dažnai tokių albumų pardavimo mastai viršija įprastų. Jeigu kompiliacijos kūrimo metu muzikos grupė ar atlikėjas tebedalyvauja aktyvioje muzikinėje veikloje, dažnai į geriausių dainų rinkinį yra įtraukiamos ir kelios anksčiau neišleistos dainos kaip papildomas masalas gerbėjams pirkti albumą, net jeigu jie ir turi visas kitas dainas, esančias rinkinyje.

### Retų dainų rinkiniai

Tokiose kompiliacijose yra surenkami visi nepublikuoti ar mažai žinomi grupės įrašai, taip pat papildomos dainos iš singlų, radijo sesijos ir panaši medžiaga. Dažniausiai tokie rinkiniai yra nukreipti į jau egzistuojančius grupės fanus ir todėl ypatingu populiarumu nepasižymi.

### Teminiai rinkiniai

Į juos dedamos įvairių atlikėjų dainos, turinčios bendrą temą, tarkime, meilės dainos, kalėdinės dainos ir t. t. ir pan. taip pat dainos, kuriose grojama tam tikru instrumentu (pianinu, saksofonu ar kitais), bei daugybė kitų variantų.

### Žanriniai rinkiniai

Į juos taip pat patenka kelių skirtingų atlikėjų darbai, tačiau visi atlikėjai atstovauja tam tikrai muzikos rūšiai ar žanrui, pavyzdžiui, džiazui, rokui, popmuzikai. Neretai imamas konkretus laikotarpis, tarkime, dešimtmetis, ir dainos renkamos iš jo.

### Įvairių atlikėjų geriausių dainų rinkiniai

Tai yra viena iš populiariausių muzikos albumų rūšių nuo pat 1970 metų. Į tokius rinkinius yra įtraukiamos dainos, kurios tampa visuotinais žinomais hitais. Neretai jos, kaip ir žanriniai rinkiniai, yra atrenkamos tik tam tikro laikotarpio. Šiais laikais tokie rinkiniai gali užimti du, tris ar net daugiau kompaktinius diskus su daugiau kaip 70 minučių muzikos kiekviename.

### Garso takeliai

Didelį pasisekimą patyrusiuose kino filmuose skambėjusi muzika neretai taip pat išleidžiama kaip dainų rinkinys. Tokie leidiniai vadinami kino filmų garso takeliais. Nors dainų gali nesieti nei žanras, nei tema, nei bendra nuotaika, tokie, ypač susiję su kultiniais pripažintais filmais, rinkiniai neretai būna labai populiarūs.
| Komoė |
| --- |
| Komoė prie Folonzo Komoė prie Folonzo |
| **Ilgis** | 813 km |
| **Baseino plotas** | 82 408 km² |
| **Vidutinis debitas** | 430 m³/s |
| **Ištakos** | Burkina Fasas |
| **Žiotys** | Gvinėjos įlanka |
| **Šalys** | Burkina Faso vėliava Burkina FasasDramblio Kaulo Kranto vėliava Dramblio Kaulo Krantas |

**Komoė** (pranc. *Comoé*) – upė Vakarų Afrikoje; Burkina Fase ir Dramblio Kaulo Krante. Prasideda Burkina Faso pietvakariuose, tarp Banforos ir Bobo Diulaso. Teka į pietryčius, kerta Dramblio Kaulo Krantą iš šiaurės į pietus. Teka lygumomis, plynaukštėmis; sudaro slenksčius, krioklius. Įteka į Gvinėjos įlankos Ebrijė lagūną.

Pagrindiniai intakai: Leraba, Iringu, Bajakokorė.

Upės vanduo naudojamas drėkinimui, žemupys laivuojamas. Prie upės įrengtas Komoės nacionalinis parkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 221
Komorų žvejybinis laivas
Gvazdikėliai paruošti džiovinti
**Komorų ekonomika** yra žemame išsivystymo lygyje, dėl prasto susisiekimo tarp salų. Šalyje beveik nėra gamtos išteklių, darbo jėga nekvalifikuota, vyrauja nedarbas ir visa ekonomika yra priklausoma nuo užsienio valstybių kapitalų ir techninės pagalbos. Komorų salos, kurių bendrasis vidaus produktas (BVP) vienam gyventojui sudaro maždaug 700 JAV dolerių, yra tarp pasaulio skurdžiausių ir mažiausiai išsivysčiusių šalių. Nors žemės kokybė visose salose skiriasi, bet labiausiai paplitusi lavos suformuotas dirvožemis, kuris yra netinkamas žemės ūkiui. Daugelio gyventojų pragyvenimo šaltinis yra žvejyba ir agrikultūra. Vidutinis darbo užmokestis šalyje svyruoja apie 3 - 4 JAV dolerių.

Žvejyba, medžioklė ir miškininkystė yra pagrindinis ekonomikos ūkio sektorius. Jis sudaro 40 % viso šalies BVP, jame dirba 80 % darbo jėgos ir sudaro didžiąją dalį eksporto. Šalis nėra pakankamai savarankiška apsirūpinti maisto produktais todėl svarbiausia prekė - ryžiai sudaro didžiąją dalį importo.

Vyriausybė vykdo įvairius projektus, kuriais siekia pagerinti edukacinį ir techninį švietimą, privatizuoti komercinį ir industrinį verslą, gerinti sveikatos priežiūros paslaugas, pėsti eksportą, skatinti turizmą ir mažinti per didelį gyventojų prieaugį. Tęstiniai užsienio paramai gauti, šalis įsipareigojusi kasmet įvykdyti 4 % BVP prieaugį.

Statistika
----------

* **BVP:** 410 milijonai dolerių (1998)
* **BVP realus augimas:** 0 % (1998)
* **BVP vienam gyventojui:** 725 dolerių (1998)
* **BVP pagal sektorius:**

*agrikultūra:*
40%
  
*industrija:*
5%
  
*paslaugos:*
55% (1997)

* **Infliacija:** 4% (1998)
* **Darbo jėga:** 144 500 (1996)
* **Nedarbas:**20% (1996)
* **Ūkio šakos:** turizmas, kvepalų distiliavimas, tekstilė, baldų gamyba, juvelyrika, statybinės medžiagos, gazuoti gėrimai.
* **Elektros energijos gamyba:**15 GWh (1998)
* **Elektros energijos gavybos būdai:**

*Iškastinis kuras:*
86.67%
  
*Vandens:*
13.33% (1998)

* **Elektros energijos sunaudojimas:**14 GWh (1998)
* **Agrikultūros produktai:** vanilė, gvazdikai, kvepalų esencija, kopra, kokosai, bananai, manijokai, tapijokai.
* **Eksportas:** 9,3 milijono dolerių (1998)
* **Eksportuojamos prekės:** vanilė, gvazdikai, kvapūs aliejai, kopra
* **Eksporto partneriai:**

Prancūzija 43%, JAV 43%, Vokietija 7% (1997)

* **Importas:** 49,5 milijonai dolerių (1998)
* **Importuojamos prekės:** ryžiai, maisto produktai, naftos produktai, cementas, transporto įranga.
* **Importo partneriai:**

Prancūzija 59%, Pietų Afrikos Respublika 15%, Kenija 6% (1997)

* **Tarptautinis įsiskolinimas:** 197 milijonai dolerių (1997)
* **Ekonominė parama:** 28,1 milijonai dolerių (1997)
* **Valiuta:** Komorų frankas (CF)

Nuorodos
--------

* Komorų salų ekonomika Archyvuota kopija 2008-04-05 iš Wayback Machine projekto.
| Kompelis |
| --- |
| Kulpė, intakas į Prūdelį iš Kompelio |
|  |
| 

KompelisKompelis

 |
| **Koordinatės** | 55°55′37″š. pl. 23°19′37″r. ilg.﻿ / ﻿55.927°š. pl. 23.327°r. ilg.﻿ / 55.927; 23.327﻿ (Kompelis)Koordinatės: 55°55′37″š. pl. 23°19′37″r. ilg.﻿ / ﻿55.927°š. pl. 23.327°r. ilg.﻿ / 55.927; 23.327﻿ (Kompelis) |
|  |
| **Apskritis** | Šiaulių apskrities vėliava Šiaulių apskritis |
| **Savivaldybė** | Šiaulių miesto savivaldybės vėliava Šiaulių miesto savivaldybė |

**Kompelis** – Šiaulių miesto dalis tarp Prūdelio, Kalniuko, geležinkelio pylimo ir Kaukazo.

Istorija
--------

Kompelis
Kompelio pavadinimas kilo nuo lenkų kalbos žodžio *kąpiele* – maudyklės. 1871 m. nutiesus Liepojos-Romnų geležinkelį, ištekantis iš Rėkyvos ežero Kulpės upelis buvo kanalizuotas, kartu sutvarkyti ir jo krantai žemiau geležinkelio bei iš Pakartuvių kalno tekantys mineralizuoto vandens šaltiniai.

XIX a. pradžioje Kulpė buvo užtvenkta ir susidarė Prūdelio tvenkinys, 1880 m. statant Chaimo Frenkelio odos fabriką užtvanka dar paaukštinta.

Sklypo savininkas Teofilis Sudimtas prieš I pasaulinį karą buvo įrengęs ten gydomąsias maudyklas. Lietuvos valstybės centriniame archyve muziejininkai aptiko dokumentus, kad Higienos įstaigos atliko Sudimto vandens tyrimus. Šioje rusiškai ranka surašytoje laboratorijos atskaitoje patvirtinta, kad dviejų šaltinių vanduo turįs vertingų mineralų, įvairių kitų medžiagų, gydomųjų savybių. Vanduo, rašoma ataskaitoje, kiek yra išbandyta praktikoje, teigiamai veikia esant reumatui, artritui, chroniškam bronchitui, širdies ir kitoms ligoms. „Aušros" muziejuje saugomi šiauliečio dailininko Gerardo Bagdonavičiaus piešiniai, kuriuose jis iš atminties vaizduoja tą vietą ir konkrečiai aprašo šioje vietoje buvus Sudimto gydomąsias maudykles – miesto gyventojai naudojosi ta vieta apsiprausti bei vandens procedūroms. Autoriaus teigimu, vienos būdelės buvo skirtos moterims maudytis, kitos – vyrams.

Dabartis
--------

Po Antrojo pasaulinio karo Kompelio maudyklės apleistos, tvenkinyje kurį laiką dar maudėsi vaikai. Tačiau vėliau į jį buvo pradėtos versti aplinkinių gyventojų nebenaudojamos padangos ir kitos šiukšlės. Šiuo metu tai baigianti užpelkėti vieta, kurią planuojama atgaivinti tik įgyvendinus Ventos – Lielupės gamtosauginį projektą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nijolė Koskienė. Apie Prūdelio paslaptis ir geranorišką Šiaulių valdžią. Šiaulių kraštas, 2011 m. rugsėjo 2 d.
| **Leovigildas** |
| --- |
|  |
| Mirė | 586 m. |
| Vestgotų karalius |
| Valdė | 568-586 m. |
| Pirmtakas | Atanagildas |
| Įpėdinis | Rekaredas |
|  |
|  **Vikiteka** | Leovigildas |

Leovigildas. Skulptūra Madride
**Leovigildas** (istoriniuose šaltiniuose: *Liuvigild, Leuvigild, Leovigild, Leogild*, m. 586 m. balandžio ar gegužės mėn.) – Ispanijos vestgotų karalius.

Biografija
----------

568 m. mirus broliui karaliui Atanagildui, su kitu broliu Liuva pasidalijo Vestgotų karalystę, jam atiteko žemės į pietus nuo Pirėnų kalnų, Liuvai – Septimanija. 572 m. mirus Liuvai liko vienintelis vestgotų valdovas.

Leovigildas 569 m. atėmė iš svebų Leoną ir Samorą, iš Bizantijos 571–572 m.– Kordobą ir 581–583 m. Seviliją. Valdymo pabaigoje atrėmė frankų karalių Childeberto II ir Guntramo puolimą Septimanijoje.

| Karališkieji titulai |
| --- |
| Prieš tai:**Atanagildas** | **Vestgotų karalius**568–586*Kartu su Liuva I*  *(568–573)* | Po to:**Rekaredas** |

Šaltiniai
---------

1. ↑  A. O. *Leovigildas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 20 psl.
*Kitos reikšmės – Karūna (reikšmės).*
Danijos karaliaus Kristiano IV karūna (saugoma Rosenborgo pilyje, Kopenhagoje).
**Karūna** (lot. *corona* 'vainikas') – galvos apdangalas, dažniausiai dėvimas valdovų (karalių, kunigaikščių ir kt.). Jas taip pat gali dėvėti bei aukšto rango aristokratai bei dvasininkai (pvz. popiežiaus tiara).

Karūnų įvairovė
---------------

Dažniausiai karūnos gaminamos iš tauriųjų metalų ir inkrustuojamos brangakmeniais, gali būti puošiamos kailiais (Jungtinės Karalystės karūna). Gamybos priemonės ir materialiosios medžiagos priklauso ir nuo valstybės, kurioje karūna gaminama, istorijos bei tradicijų.

### Karūnos pagal formą

Išskiriamos trys pagrindinės karūnos formos: 

* Diadema – žemesniojo rango asmenų galvos papuošalas (dažniausiai princų, princesių ir kt.);
* Vainikas – juosia galvą, ją uždengia. Tai būdingiausia ir dažniausia karūnos forma;
* Tiara – popiežių galvos dangalas, irgi priskiriamas karūnoms.

### Karūnos pagal valdovo lygį

Karūnų forma paprastai būdinga kiekvienai šaliai, tai susiję su vietinėmis tradicijomis. 
  
Paprastai Europos šalyse karūnas turėdavo ne tik karaliai, bet ir tituluoti aristokratai (kunigaikščiai, hercogai, grafai, baronai, vikontai). Jų karūnos kaip ir titulai buvo žemesnio rango. 

### Karūnos pagal atsakomybę

Neretai karūnos skirstomos į dvi grupes:

* valdovų karūnos. Jas karūnacijos metu uždeda valdovui (karaliui, imperatoriui, didžiajam kunigaikščiui ir pan.),
* valdovų konsortų karūnos. Jas karūnacijos metu, o kartais ir vėliau dėi valdovų sutuoktiniai (nevaldančios karalienės; valdančių karalienių konsortai).

Istorija
--------

Karūnos prototipu laikoma diadema, žinoma dar Senovės Graikijojo, kuri taip pat buvo nešiojama Persijos valdovų. Vėliau ją perėmė Romos imperatorius Konstantinas I. 

Turbūt seniausia krikščioniškosios Europos karūna buvo Geležinė Langobardų karūna, iš kurios kilo vėlesni karūnų modeliai. Panašiomis į šią karūnuoti Austrijos, suvienytos Italijos valdovai bei Napoleonas Bonapartas. 

Viduramžiais karūna simbolizavo monarcho galią. Daugelis valdovų užsakydavo labai puošnias ir daug kainuojančias karūnas, kurios ypač puošnios tapo Brandžiaisiais Viduramžiais. Karūnos buvo gaminamos iš aukso ar sidabro bei geležies lydinio, inkrustuojamos įvairiais brangiaisiais akmenimis. Kai kada būdavo ištapomos netgi miniatiūros ar išdėliojamos mažytės mozaikos. 

Augant hercogų bei kitų aukštųjų feodalų galiai, šie taip pat ėmė nešioti karūnas taip pabrėždami savo aukštą kilmę. Kai kurių hercogų karūnos mažai tesiskyrė nuo karalių, o kai kada net būdavo puošnesnės.

Karūnacija
----------

Prancūzijos karaliaus Filipo Augusto karūnacija. Viduramžių miniatiūra
Oficialus karūnos uždėjimas pirmą kartą vadinamas karūnacija. Dalyje karalysčių karūnacija reiškia karaliaus galių perėmimą.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Karūna** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Karštoji tamsioji medžiaga** – hipotetinė tamsiosios medžiagos forma, kuri susideda iš dalelių, kurios juda ultrarealityvistiniais greičiais. Geriausias tokio apibūdinimo pavyzdys yra neutrinas. 

Neutrinai turi labai mažą masę ir nedalyvauja dviejose iš keturių fundamentaliųjų sąveikos rūšių (elektromagnetinės sąveikos bei stipriosios sąveikos). Jie sąveikauja silpnosios sąveikos jėgomis, bei gravitacinėmis jėgomis. 

Dėl silpnos šių jėgų prigimties, jas sunku aptikti. Yra kelios observatorijos, kurios studijuoja neutrinus. Viena iš jų: Super-Kamiokande neutrinų laboratoriją Japonijoje.

Tamsioji medžiaga yra medžiaga, kuri negali būti aptikta naudojant elektromagnetinę spinduliuotę. Tai sąlygoja paaiškinimą, kaip spiečiai ir superspiečiai formuojasi iš galaktikų po Didžiojo sprogimo. Duomenys iš galaktikos sukimosi kreivės rodo, kad apie 90% galaktikos masės nėra įskaityta.

Tai gali būti aptinkama naudojant gravitacinį efektą. Karštos tamsiosios medžiagos hipotezė negali paaiškinti, kaip atskiros galaktikos, susidarė po didžiojo sprogimo. 

Mikrobangų foninės spinduliuotės matavimai, kurie buvo labai tiksliai atlikti naudojant COBE palydovą nustatė, kad greitai judančios dalelės negali sulipti dėl silpnos traukos į pradinius struktūrinius blokus. 

Norint paaiškinti, retąją Visatos struktūrą, yra būtina remtis šaltosios arba karštosios tamsiosios medžiagos teorija. Karštoji tamsiosioji medžiaga šiomis dienomis yra aktuali diskusijų tema, kai apskritai kalbama apie tamsiąją medžiagą ir jos teorijas.

Nuorodos
--------

* August 21, 2006 - Dark Matter Observed

Eksperimentai
-------------

* CDMS  Archyvuota kopija 2000-06-19 iš Wayback Machine projekto.
* COUPP
* CRESST
* DAMA  Archyvuota kopija 2005-11-04 iš Wayback Machine projekto.
* DEAP  Archyvuota kopija 2009-04-02 iš Wayback Machine projekto.
* DRIFT  Archyvuota kopija 2008-05-07 iš Wayback Machine projekto.
* EDELWEISS  Archyvuota kopija 2007-11-30 iš Wayback Machine projekto.
* HDMS  Archyvuota kopija 2005-12-21 iš Wayback Machine projekto.
* PICASSO
* WARP  Archyvuota kopija 2009-03-31 iš Wayback Machine projekto.
* XENON
* ZEPLIN
* MAGIC telescopes
Koordinatės: 55°35′12″ š. pl. 22°14′23″ r. ilg.﻿ / ﻿55.58667°š. pl. 22.23972°r. ilg.﻿ / 55.58667; 22.23972


| Karūžiškės II tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Šilalės rajonas) |
| Plotas | 0,084 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,68 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Įteka | 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | bevardis upelis |

**Karūžiškės II tvenkinys** arba **Padievyčio tvenkinio** vidurinė dalis – tvenkinys Lietuvoje, Šilalės rajone, 3,5 km į pietus nuo Laukuvos. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Dievyčio ežero intakas, Yžnės baseinas) 1,1 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,61 km, plotis – iki 0,26 km. Altitudė 157,1 m. Krantai daugiausia aukšti, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Tvenkinį supa miškas, tik dalyje šiaurinės ir rytinės pakrančių plyti pievos. Priešsroviui iškart telkšo Karūžiškės I tvenkinys, pasroviui už 0,43 km telkšo Karūžiškės III tvenkinys. Tvenkinio rytine pakrante nutiestas kelias  **162**  Laukuva–Šilalė .

Šaltiniai
---------

1. ↑
*Šis straipsnis apie birių medžiagų saugyklą. Apie pašaro rūšį skaitykite straipsnyje silosas.*
Betoniniai siloso bokštai
Tarybinės fermos siloso bokštas (Keleriškiai, Kėdainių rajonas)
**Silosas**, **silosinė** (isp. *silo*, dgs. *silos*; nuo gr. σιρός – *siros*, 'duobė grūdų laikymui') – saugykla, sandėlis, skirtas laikyti didelius kiekius įvairių birių medžiagų žemės ūkyje, pramonėje, statybose. Silosas  – paprastai tai bokšto formos, aukštas cilindrinis arba stačiakampis statinys su kūginiu dugnu birioms medžiagoms saugoti. Silosas žemės ūkyje naudojamas grūdams arba fermentuotam pašarui, vadinamam silosu, pašarų granulėms sandėliuoti. Silosai taip pat naudojami  akmens anglies, cemento, techninės anglies, maisto produktų, medžio drožlių saugojimui. Pavieniai silosai ar jų kompleksai statomi prie elevatorių, malūnų, kepyklų, cemento gamyklų, akmens anglių sandėlių.

Istorija
--------

Pirmąjį šiuolaikinį vertikalų medinį silosą, pripildytą grūdais, 1873 m. suprojektavo ir pastatė Fred Hatch Ilinojaus valstijoje, JAV.

Konstrukcija
------------

Silosai juose esančias medžiagas apsaugo nuo vandens ir oro poveikio: nepralaidūs drėgmei, atsparūs karščiui ir pakankamai atsparūs cheminių medžiagų poveikiui. Siloso bokštai statomi iš plytų, gelžbetonio, metalo konstrukcijų. Turi įrengtas ventiliacijos, birių medžiagų pakėlimo ir išleidimo sistemas, dozavimo įrangą. Dėl savo vertikalios padėties, nepaisant didelio saugomos žaliavos kiekio, silosų nauda akivaizdi taupant sandėliavimo plotą. Cilindrinių statinių diametras būna nuo 3 iki 27 m, aukštis – nuo 10 iki 90 m.

Silosų sienos daromos iš metalo lakštų, monolitinio ir surenkamojo gelžbetonio. Dugnas gali būti plokščias arba piltuvo pavidalo. Biralai į silosą kraunami per viršų mechaniniu (konvejeriais) arba pneumatiniu būdu (vamzdžiais). Sublokuoti bokštai aptarnaujami prijungtais transporteriais. Silose laikomos medžiagos iškraunamos pro angas siloso dugne savaiminio byrėjimo būdu, taip pat mechaniniu arba pneumatiniu būdu. Silose laikoma medžiaga maišoma mechaniškai arba aeruojama pučiant orą.

* Cemento silosai betono gamykloje BudapešteCemento silosai betono gamykloje Budapešte
* Anglies pakrovimas iš siloso į vagonus Bristolio uosteAnglies pakrovimas iš siloso į vagonus Bristolio uoste
* Siloso priekaba (Silo trailer)Siloso priekaba (*Silo trailer*)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Silosas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
2. ↑  *Lost Farms of McHenry County*. Arcadia Publishing.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Silosas (saugykla)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Tarptautinė siloso saugyklų asociacija
| Strauzgėlė |
| --- |
|  Strauzgėlės žemupys į rytus nuo Šinkūnų |
| **Ilgis** | 14,9 km |
| **Baseino plotas** | 31,2 km² |
| **Ištakos** | Užulėnio miškas |
| **Žiotys** | Armona |
| **Šalys** | Lietuva |

**Strauzgėlė** – upė Lietuvoje, Ukmergės rajone; Armonos kairysis intakas (Šventosios baseinas). Prasideda Užulėnio miške, prie Aukštuolių kaimo, 4 km į pietus nuo Lėno. Teka į pietus, visą laiką ties Seveikių-Varžų miškų pakraščiu. Įteka į Armoną 16 km nuo jos žiočių, ties Ratuliais, 6 km į rytus nuo Siesikų.

Turi du bevardžius kairiuosius intakus. Žemupyje Strauzgėlę kerta kelias  **4807**  Ukmergė–Petronys–Tulpiakiemis–Pagiriai .

Gyvenvietės prie Strauzgėlės: Aukštuoliai, Naujasėdžiai, Jurgelionys, Mikėnai, Šinkūnai, Ratuliai.

Upėvardis *Strauzgėlė̃* (kitaip *Straũzgėlė, Straũzgilė*) laikomas perdirbiniu iš *\*Strauzdgilė*, kuri būtų kilusi iš *straũjas* („sraunus") ir *gilùs*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos upės*: B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė, Kaunas, Lietuvos energetikos institutas, 2001, str. 32
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 316
Koordinatės: 54°26′01″š. pl. 23°54′24″r. ilg.﻿ / ﻿54.4337°š. pl. 23.9068°r. ilg.﻿ / 54.4337; 23.9068


| Strauzdis |
| --- |
| Vieta | Alytaus raj. Lietuva |
| Plotas | 0,037 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,75 km |
| Didžiausias gylis | 14 m |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | bevardis upelis |

**Strauzdis** (sen. liet. **Stramzdelis**) – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Alytaus raj. 8 km į vakarus nuo Alytaus, netoli Ūdrijos miestelio. Plotas – 3,7 ha, gylis – 14 m. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,28 km, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 85,6 m. Krantai žemi, apaugę krūmais, pelkėti – aplinkui plyti ir nusitęsia į šiaurę ~ 20 ha dydžio pelkė. Pietuose išteka upelis link U-1 upelio (Ūdrijos ežero intakas). Šalia įsikūrę Duselninkų ir Pakašavo kaimai.

Istorija
--------

Ežerėvardis *Straűzdis* kilmė abejotina: galbūt kilęs nuo žodžių *sraujas* („sraunus"), *srusti/srudžiu/srudžiau* („kruvinti, tekinti"), *sr(i)ūdinti* („drėkinti"); plg. dar *strauzdė* („kraujažolė"); kita vertus, *strauzėti* reiškia „šiurpti, šalti".

Žinomas nuo XV a. Ežero vietoje augo miškelis ir žmonės kasė durpes. Taip susiformavo gana gili įdauba, kuri ir taip nuslinkusio Didžiojo Ledynmečio klonį padarė dar gilesnį. Gėlą vandenį vietiniai Pakašavo, Duselninkų žmonės naudojo maistui.

Sovietmečiu ežeras buvo užtvenktas, todėl susiformavo vietinis floros ir faunos arealas, apsigyveno daugybė paukščių rūšių, bebrų, ondatrų, žebenkščių, žuvų.

Ežeras grioviu susisiekia su Kavalio, Naudoriaus, Pluvijos, Ūdrijos ežerais, o pastarieji – su Peršėke, kuri – su Nemunu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 316
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Užkirkis |
| --- |
| [[Vaizdas:|270px]] |
| 

UžkirkisUžkirkis

 |
| **Koordinatės** | 55°56′24″š. pl. 23°17′56″r. ilg.﻿ / ﻿55.940°š. pl. 23.299°r. ilg.﻿ / 55.940; 23.299﻿ (Užkirkis)Koordinatės: 55°56′24″š. pl. 23°17′56″r. ilg.﻿ / ﻿55.940°š. pl. 23.299°r. ilg.﻿ / 55.940; 23.299﻿ (Užkirkis) |
|  |
| **Apskritis** | Šiaulių apskrities vėliava Šiaulių apskritis |
| **Savivaldybė** | Šiaulių miesto savivaldybės vėliava Šiaulių miesto savivaldybė |

**Užkirkis** – XIX–XX a. Šiaulių miesto vakarinės dalies rajonas, 1 km nuo miesto centro.

Istorija
--------

Pavadinimas kilęs nuo 1850–1854 m. buvusioje Fabričnaja (dabar – Vilniaus) gatvėje už Šiaulių ekonomijos rūmų pastatytos liuteronų bažnyčios (kirchės). Kirchė nukentėjo per Antrąjį pasaulinį karą ir buvo nugriauta, statant universalinę parduotuvę.

Rajono pagrindine gatve ilgą laiką buvo Lauko (dabar – Žemaitės) gatvė, kurioje buvo statomi namai varguomenei, veikė keli viešnamiai. Užkirkio pakraštyje, Gubernijos dvaro laukuose nuo 1875 m. liepos 15 d. pradėtos rengti žemės ūkio parodos, kuriose dalyvaudavo ūkininkai ir dvarininkai iš visos Kauno gubernijos, Vilniaus, Vitebsko, Minsko, Suvalkų, Kuršo, Prūsijos, netgi Varšuvos ir Pavyslio gubernijų. Nuo 1879 m. parodos vykdavo kas trejus metus.

Kai 1909 m. į parodą buvo atvežtas kupranugaris, o jam laikyti buvo pastatyta daržinė, ją, o kartu ir visą parodų lauką šiauliečiai praminė **Verbliūdo būda**. Parodos Užkirkyje vyko iki 1938 m. kai parodų lauke pagal architekto Vytauto Landsbergio-Žemkalnio projektą buvo pradėta statyti 300 lovų Miesto ligoninė. Pastatyta 1940 m. 1937 m. aikštėje vyko Kariuomenės suartėjimo su visuomene šventė.

1933 m. pagal miesto inžinieriaus Karolio Reisono projektą Sukilėlių kalnelyje pastatytas paminklas 1863 m. sukilėliams ir įrengtas Nepriklausomybės parkas. 1937–1938 m. į greta esančią aikštę perkelta turgavietė.

Užkirkyje būta archeologinio paminklo – senkapio. Jis visiškai sunaikintas statybų metu. Tik pavieniai atsitiktiniai radiniai pateko į Aušros muziejų.
**Mindaugas Butkus** (g.1961 m. birželio 6 d.) – Lietuvos diplomatas.

Biografija
----------

1986-1992 m. studijavo Vilniaus universitete lietuvių filologiją ir germanistiką.

Nuo 1992 iki 1993 m. – LR užsienio reikalų ministerijos Europos integracijos skyriaus atašė, nuo 1993 iki 1994 m. – Vakarų Europos šalių skyriaus 3-iasis sekretorius, 1994-1995 m. – URM Daugiašalių santykių skyriaus vedėjas.

1995-1999 m. – Lietuvos ambasados Vokietijoje patarėjas.

Nuo 1999 iki 2003 m. -URM Antrojo dvišalių santykių departamento Amerikos šalių skyriaus vedėjas. 2003-2007 m. – LR generalinis konsulas Niujorke, nuo 2007 m. iki 2009 m. balandžio mėn. – URM Politikos planavimo departamento direktorius.

Nuo 2009 - 2012 m. – LR ambasadorius Vokietijoje (5-asis Lietuvos ambasadorius Vokietijoje).

Šiuo metu - ambasadorius ypatingiems pavedimams Lietuvos URM Politikos planavimo departamente.

Šaltiniai
---------

* „Teikiamas naujas ambasadorius Vokietijoje - Mindaugas Butkus", 2009 m. kovo 18 d. 14:32, balsas.lt informacija
* URM informacija


| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:**Evaldas Ignatavičius** | **Lietuvos ambasadorius Vokietijos Federacinėje Respublikoje** 2009 - 2012 m. | Po to:**Deividas Matulionis** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Mindaugas Briedis** |
| --- |
| Gimė | 1963 m. balandžio 19 d. (60 metų)Šeduvoje |
| Sutuoktinis (-ė) | Daiva Briedienė |
|  |
| Veikla | istorikas, Lietuvos ir Radviliškio rajono politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdis;
* 1993 m. Tėvynės sąjunga.

 |
|  |
| Alma mater | 1989 m. Vilniaus pedagoginis institutas |

**Mindaugas Briedis** (g. 1963 m. balandžio 19 d. Šeduvoje) – istorikas, Lietuvos ir Radviliškio rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Baigęs Šeduvos vidurinę mokyklą, įgijo tekintojo specialybę. 1982–1989 m. studijavo Vilniaus pedagoginiame institute, įgijo istorijos mokytojo kvalifikaciją.

1989 m. Baisogalos vidurinės mokyklos istorijos mokytojas. 1990–1995 m. Radviliškio rajono istorijos dėstymo metodikos vadovas. 1992–1996 m. vasaromis istorijos ir archeologijos žinias tobulino dirbdamas Europos archeologijos parke Prancūzijoje.

1995–1997 m. Radviliškio rajono savivaldybės tarybos narys. 1995–1996 m. Radviliškio rajono savivaldybės mero pavaduotojas. 1996–2000 m. Seimo narys, 2000–2003 m. Radviliškio rajono savivaldybės tarybos narys. 2002 m. Švietimo ir mokslo ministerijos Profesinio ir tęstinio mokymo departamento Pedagogų rengimo ir kvalifikacijos tobulinimo skyriaus vedėjas.

Šeduvių kultūros klubo pirmininkas ir Lietuvai gražinti draugijos narys. Lietuvos istorijos mokytojų asociacijos narys. UNESCO Lietuvos nacionalinės komisijos pirmininkas.
1989–1990 m. TSKP narys. Dalyvavo Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio veikloje. 1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys. Žmona Daiva Briedienė, Vilniaus vidurinės mokyklos "Lietuvių namai" direktorė.
**Mindaugas Aižinas** (1934 m. liepos 29 d. Panevėžyje – 1993 m. gruodžio 8 d. Panevėžyje) – choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

Baigęs Panevėžio 1-ąją vidurinę mokyklą, 1954–1958 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. A. Jozėnas). 1958–1963 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Armino klasė).

1957–1966 m. Alytaus vaikų muzikos mokyklos įkūrėjas ir direktorius, vaikų choro vadovas. Choras 1960 m. respublikinės dainų šventės konkurso laureatas, 1964 ir 1965 m. respublikinių dainų švenčių dalyvis, koncertavo per radiją ir televiziją. 1966–1986 m. M. Aižinas buvo Kupiškio vaikų muzikos mokyklos direktorius, nuo 1979 m. jaunių choro vadovas – parengė 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms. 1973–1978 m. Kupiškio rajono švietimo darbuotojų mišriojo choro vadovas, vėliau chormeisteris. Kolektyvą parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei.

Nuo 1986 m. rudens Panevėžio J. Švedo pedagoginės muzikos mokyklos (konservatorijos) dėstytojas.

M. Aižinas buvo Alytaus ir Kupiškio rajonų dainų švenčių organizatorius, vyr. dirigentas ir dirigentas, meno mėgėjų apžiūrų vertinimo komisijų pirmininkas arba narys.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| Mindanao upė |
| --- |
|   |
| **Ilgis** | 373 km |
| **Baseino plotas** | 23,169 km² |
| **Ištakos** | Bukidnono provincijos kalnai |
| **Žiotys** | Illano įlanka |
| **Šalys** | Filipinai |

**Mindanao upė** (angl. *Rio Grande de Mindanao, Mindanao River*) – antra pagal dydį upė Filipinuose, po Kagajano upės Lusono saloje. Tai yra didžiausia upė pietinėje saloje Mindanao, jos baseino plotas 23,169 km². Taip pat Mindanao upė yra antra ilgiausia upė šalyje, jos ilgis apie 373 km.

Tai svarbiausia transporto arterija saloje, daugiausia naudojama žemės ūkio produktų transportavimui, o anksčiau buvo naudojama medienai transportuoti.

Upė išteka iš kalnų Bukidnono provincijoje. Mindanao upės intakai yra Pulangi, Buluanas, Ala ir Libunganas.

Didžiausi miestai palei upę tai Kotabao, Datu Piangas, Midsajapas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kundel, Jim (June 7, 2007). „Water profile of Philippines". Encyclopedia of Earth.
2. ↑  „Principal River Basins of the Philippines", Published by the National Water Resources Board, October 1976 (psl. 12)
| **Mindaugas Dėlkus** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1974 m. birželio 16 d. (48 metai)Tauragė |
|  |
| Veikla | vadybininkas, futbolininkas |
|  |
| Alma mater | Šiaulių universitetas |

**Mindaugas Dėlkus** (g. 1974 m. birželio 16 d. Tauragėje) – Lietuvos vadybininkas, futbolininkas

Biografija
----------

Baigė Šiaulių universitetą, vadybos magistras. Nuo 2002 m. Lietuvos darbo rinkos mokymo tarnybos Šiaulių darbo rinkos mokymo centro direktorius. Lietuvos tęstinio mokymo centrų asociacijos vadovas.

Sportinė veikla
---------------

1992–1993 m. žaidė Šiaulių „Sakalo", 1993–1996 m. Šiaulių „Karedos" (1996 m. – Lietuvos futbolo taurė, Lietuvos futbolo čempionato prizininkas), 1997–1998 m. Panevėžio „Ekrano" (1998 m. – Lietuvos futbolo taurė), 1998 m. Klaipėdos „Atlanto", 2001–2002 m. Šiaulių „Sakalo", vėliau „Juventa-99", „Napolis" komandose, saugas.

Ikiteisminis tyrimas
--------------------

2014 m. gegužės 14 d. M. Dėlkų sulaikė Specialiųjų tyrimų tarnybos Šiaulių valdybos pareigūnai, atlikdami ikiteisminį tyrimą dėl piktnaudžiavimo, dokumentų klastojimo, neteisėto praturtėjimo. STT vykdomą ikiteisminį tyrimą kontroliavo ir jam vadovavo Šiaulių apygardos prokuratūros Organizuotų nusikaltimų ir korupcijos tyrimo skyriaus prokuroras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mindaugas Delkus (g. 1974 m.) – Futbolinis
2. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Birutė Runaitė-Šidlauskienė** |
| --- |
| Gimė | 1923 m. lapkričio 15 d.Bundzai, Plokščių valsčius, Šakių apskritis |
| Mirė | 2008 m. gruodžio 8 dKaunas, Lietuva |
| Tautybė | lietuvė |
|  |
| Žinomas (-a) už | Rezistentė |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis |

**Birutė Runaitė-Šidlauskienė** (slapyvardis *Skirmutė* g. 1923 m. lapkričio 15 d. Bundzų k. Plokščių vls. Šakių aps. – 2008 m. gruodžio 8 d. Kaunas, Lietuva) – Lietuvos rezistentė ir partizanė, publicistė.

Biografija
----------

Gimė ūkininkų Prano Runo ir Viktorijos Girdauskaitės – Runienės šeimoje. 1941 m. birželį baigė Zyplių žemės ūkio mokyklą ir įstojo į Kauno „Lietūkio" organizuojamus kooperacijos kursus. Birželio 22 d. nuo gindama Aleksoto tiltą, per susišaudymą su rusų kareiviais buvo sunkiai sužeista į galvą, sulaužyti kairiosios kojos kaulai. Be sąmonės nuvežta į Kauno Raudonojo Kryžiaus ligoninę. Pasveikusi vokiečių okupacijos metais mokėsi Kauno suaugusiųjų institute.

Raudonajai Armijai grįžus į Lietuvą, 1944 m. kartu su broliais Pranu (slapyvardis *Daugirdas*) ir Vytautu (slapyvardis *Rimgaudas*) pradėjo kovą už Lietuvos laisvę. Okupacinė valdžia 1945 m. rugpjūčio 25 d. tėvus ir jaunesniąją seserį Irena ištrėmė į Šiaurės Uralą, o rugsėjo 12 d. nelygioje kovoje žuvo brolis Vytautas. 1945 m. spalio 1 d. Birutė įstojo į Kauno finansų – kredito technikumą ir toliau vykdė partizanų užduotis: veždavo medikamentus, platindavo pogrindinę spaudą, atsišaukimus, siekė įtraukti į partizanų būrius naujus kovotojus. 1946 m. birželio pradžioje per Kėdainiuose suimtą kurso draugą MGB Birutę susekė, ir ji turėjo pereiti į brolio Prano vadovaujamą partizanų *Dr. V. Kudirkos rinktinę*. 1946 m. lapkričio 19 d. Kaune buvo išduota ir vykdant užduotį suimta. Septynerius metus kalėjo Kauno, Vilniaus Lukiškių kalėjimuose, Archangelsko srities lageriuose.

Grįžusi į Lietuvą ilgai vargo, kol prisiregistravo ir įsidarbino. Vėliau, jau ištekėjusi, mokėsi neakivaizdiniu būdu ir įsigijo finansininkės specialybę. Dirbo įvairiose Kauno įmonėse.

Jau būdama pensininkė aktyviai dalyvavo visuomeninėje – politinėje veikloje: buvo Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos tarybos narė ir Kauno skyriaus pirmininko pavaduotoja, Tėvynės sąjungos - Lietuvos krikščionių demokratų Kauno Dainavos skyriaus 2-osios seniūnijos sekretorė, Zanavykų bendrijos valdybos narė. Ji surinko duomenis apie Tauro apygardos Žalgirio rinktinės žuvusius partizanus, prisidėjo statant paminklą *Lietuvos partizanų motinai* Domeikavoje, kartu su kitais rezistentais kreipėsi į Lietuvos rašytojus dėl partizanų kovų teisingo vaizdavimo.

Bibliografija
-------------

* Birutė Runaitė-Šidlauskienė. Tau, mano Tėvyne. Kaunas, 1999 (Pirmas leidimas),
* Birutė Runaitė-Šidlauskienė. Tau, mano Tėvyne. Kaunas, Raidė. 2005 (Antras leidimas).

Įvertinimas
-----------

* Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis
| **Birutė Kažemėkaitė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1961 m. balandžio 24 d.Jutkiai, Rokiškio rajonas |
| Mirė | 2021 m. rugpjūčio 27 d. (60 metų)Klaipėda |
|  |
| Veikla | gydytoja, Lietuvos ir Kalvarijos savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | 
* 1999 m. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjunga,
* 2004 m. Tėvynės sąjunga
* Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai

 |
|  |
| Alma mater | 1987 m. Kauno medicinos universitetas |

**Birutė Kažemėkaitė** (1961 m. balandžio 24 d. Jutkiuose, Rokiškio rajone – 2021 m. rugpjūčio 27 d. Klaipėdoje) – gydytoja, Lietuvos ir Kalvarijos savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1968–1971 m. mokėsi Rokiškio rajono Bryzgių pradinėje mokykloje, 1972–1979 m. Rokiškio rajono Juodupės vidurinėje mokykloje, 1987 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytoja.

1987–1988 m. atliko internatūrą Kauno miesto 3-ojoje ligoninėje. Nuo 1988 m. Kalvarijos ligoninės ir poliklinikos gydytoja terapeutė, 1996–2001 m. Kalvarijos pensionato gydytoja terapeutė. Nuo 2001 m. VšĮ Kalvarijos ligoninės vyr. gydytoja ir VšĮ Kalvarijos PSPC šeimos gydytoja. Nuo 2008 m. Marijampolės apskrities viršininkė. Nuo 2010 m. Ministro pirmininko patarėja Marijampolės regionui. Nuo 2011 m. Vilkaviškio šeimos medicinos centro direktorė ir šeimos gydytoja.

Nuo 1999 m. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos rėmėja, 2001 m. LPKTS narė, LPKTS tarybos ir valdybos narė, 2004 m. Tėvynės sąjungos, partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Kalvarijos skyriaus ir tarybos narė, Kalvarijos skyriaus pirmininkė. Nuo 2013 metų LPKTS Marijampolės filialo valdybos pirmininkė.

2000–2003 m. 2003–2004 m. 2007 m. (mandato atsisakė) ir nuo 2011 m. Kalvarijos savivaldybės tarybos narė. Nuo 2015 m. Kalvarijos savivaldybės tarybos narė. 2000–2003 m. Socialinių reikalų ir sveikatos apsaugos komiteto pirmininkė, 2003–2004 m. Socialinių reikalų komiteto pirmininkė.

Kalvarijos bendruomenės tarybos narė, LPKTS valdybos narė, Nuo 1993 m. Lietuvos gydytojų sąjungos narė. Nuo 2012 metų buvo labdaros ir paramos fondo "Sūduvos ateitis' steigėja ir direktorė..

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mirė politikė, visuomenės veikėja, gydytoja Birutė Kažemėkaitė, suduvosgidas.lt. 2021-08-28. Nuoroda tikrinta 2021-08-28.
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
3. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2014-02-14 iš Wayback Machine projekto.
| **Birutė Marija Paplauskienė** |
| --- |
| Gimė | 1945 m. lapkričio 18 d. (77 metai)Tauragėje |
| Sutuoktinis (-ė) | Juozapas |
| Vaikai | Gabrielė, Henrieta |
|  |
| Veikla | gydytoja, Šiaulių miesto savivaldybės politinė ir visuomenės veikėja |
| Partija | 1993 m. Tėvynės sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1969 m. Kauno medicinos universitetas |

**Birutė Marija Paplauskienė** (g. 1945 m. lapkričio 18 d. Tauragėje) – gydytoja, Šiaulių miesto savivaldybės politinė ir visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1963 m. baigė Klaipėdos Kristijono Donelaičio vidurinę mokyklą. 1969 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1969 m. gydytoja pediatrė, vėliau – terapeutė, nuo 1992 m. bendrosios praktikos gydytoja. Šiaulių miesto savivaldybės VĮ Dainų pirminės sveikatos centro direktoriaus pavaduotoja medicinai ir bendrosios praktikos gydytoja.

1993 m. Tėvynės sąjungos narė. 1990-1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatė, 1995–2015 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narė. 1995–1997 m. Sveikatos ir socialinių reikalų komiteto pirmininkė, 1997–2000 m. Šiaulių miesto valdybos narė bei Sveikatos ir ekologijos komiteto pirmininkė.

Šiaulių trečiojo amžiaus universiteto prorektorė. Bendruomenės sveikatos tarybos narė, karališkosios Bajorų sąjungos Šiaulių skyriaus narė. Vyras Juozapas, dukros Gabrielė, Henrieta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
| Medaliai |
| --- |
|
| Moterų šaudymas iš lanko |
| Olimpinės žaidynės |
| **Sidabras** | 2016 Rio de Žaneiras | Vienetai |
| **Bronza** | 2020 Tokijas  | Komanda |
| Europos čempionatas |
| **Sidabras** | 2008 Vitelis | Komanda |
| **Bronza** | 2012 Amsterdamas | Komanda |

**Lisa Unruh** (g. 1988 m. balandžio 12 d.) – Vokietijos šaulė iš lanko, olimpinė medalininkė.

Biografija
----------

Unruh tarptautinėse varžybose dalyvauja nuo 2006 m.

2007 m. pasaulio šaudymo iš lanko uždarose patalpose čempionate pelnė sidabro medalį moterų komandinėje įskaitoje. 2008 m. kartu su Vokietijos komanda laimėjo sidabro medalius Europos čempionate. 2012 m. Europos čempionato komandinių varžybų bronzos medalininkė.

2016 m. vasaros olimpinių žaidynių kvalifikacijoje vokietė buvo tik 21-ą. Pirmuose atkrentamųjų varžybų etapuose Unruh įveikė atstoves iš Venesuelos, Meksikos, Kinijos ir ketvirtfinalyje nugalėjo Tan Ya-ting iš Kinų Taipėjaus. Pusfinalyje rezultatu 6-2 nugalėta meksikietė Alejandra Valencia. Didžiajame finale vokietė laimėjo antrąjį setą, bet pralaimėjo tris setus ir rezultatus 2-6 nusileido čempione tapusiai Chang Hye-jin. Unruh laimėtas sidabro medalis yra aukščiausias Vokietijos šaulių iš lanko kada nors pasiektas rezultatas olimpinėse žaidynėse.

2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Unruh kartu su Vokietijos nacionaline rinktine pelnė bronzos medalius moterų komandinėje rungtyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 16 d..
|  |
| --- |
| Lisa del Bo |
|  
Lisa del Bo 2008 m. |
| Biografija |
| Gimė | 1961 m. liepos 9 d. (61 metai)  Bilzenas, Belgijos vėliava Belgija |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 1990–dabar |
| Svetainė | lisadelbo.be |

**Lisa del Bo** (tikrasis vardas  *Reinhilde Goossens*; g. 1961 m. liepos 9 d. Bilzene, Belgija) – Belgijos dainininkė, populiari ne tik savo gimtojoje šalyje, bet ir Nyderlanduose bei Vokietijoje.

Savo karjerą pradėjo 1990 metais dalyvaudama televizijos projekte „Soundmixshow", kuriame su grupės „Vaya Con Dios" daina „What’s a Woman?" tapo nugalėtoja.

1992-aisiais sceniniu vardu Lisa del Bo išleido debiutinį singlą „Liefde".

1993 m. atlikėja su kūriniu „Vlinder" Belgijos „Eurovizijos" atrankoje užėmė trečią vietą. Su kita daina „Liefde is een kaartspel" 1996 metais išrinkta atstovauti Belgijai 1996 m. „Eurovizijos" dainų konkurse ir užėmė 16 vietą. Singlas užėmė 2 vietą Flandrijos muzikos įrašų tope, tapęs sėkmingiausiu singlu jos karjeroje.

1998-aisiais kartu su Bart Kaëll įrašė dainą „Eenzaam zonder jou".

Diskografija
------------

* *Lisa del Bo* (1996)
* *Best of the Sixties* (1999)
* *Best of the Fifties* (2000)
* *Best of the Forties* (2001)
* *Wo sind die Zeiten – Das Beste der 40er* (2002)
* *De mooiste duetten & méér* (su Willy Sommers ir Luc Steeno; 2003)
* *Dansen, plezier voor twee* (2008)
* *My Special Prayer* (2010)
* *Best of Lisa del Bo* (2012)

Nuorodos
--------

* Oficialus tinklalapis – lisadelbo.be (olandų k.)

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Frédéric Etherlinck  *„La voix est libre"*** |  **Belgijos atstovė Eurovizijoje**1996 | Po to:**Mélanie Cohl  *„Dis oui"*** |
*Šis straipsnis apie SSRS teisių perėmimo susitarimą (1992). Apie ES sutartį (2007) skaitykite straipsnyje Lisabonos sutartis.*

| Lisabonos protokolas |
| --- |
| Priklauso: START I |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data: | 1992 m. gegužės 23 d. |
| Vieta: | Lisabona, Portugalija Portugalija |
| Rezultatas: | Buvusios SSRS ginkluotės mažinimo įsipareigojimų prisiėmimas |
| *Priežastis:* | SSRS žlugimas |

 |
| Susitariančios pusės |
| Baltarusijos vėliava BaltarusijaKazachstano vėliava KazachstanasRusijos vėliava RusijaUkrainos vėliava UkrainaJungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |  |
| Lisbon Protocol |

**Lisabonos protokolas** – strateginės branduolinės ginkluotės mažinimo sutarties START I priedas, numatantis teisines SSRS žlugimo pasekmes. Keturios posovietinės šalys pripažintos SSRS teisių paveldėtojomis, prisiimančiomis Sovietų Sąjungos įsipareigojimus pagal START I sutartį. Protokolas pasirašytas Lisabonoje 1992 m. gegužės 23 d. dalyvaujant Baltarusijai, Kazachstanui, Rusijai, Ukrainai ir JAV.

Istorija
--------

Kai Sovietų Sąjunga iširo 1991 m. gruodžio 26 d. Rusijos atstovas 1991 m. gruodžio 25 d. jau buvo užėmęs buvusią Sovietų Sąjungos vietą Jungtinių Tautų būstinėje. Viena iš problemų buvo jos branduolinių ginklų likimas. Dauguma jų buvo likę Rusijos teritorijoje, kita dalis – Baltarusijos, Ukrainos ir Kazachstano teritorijose. 1991 m. liepą Sovietų Sąjunga pasirašė START I branduolinio nusiginklavimo sutartį.

Protokolas Lisabonoje buvo pasirašytas vykstant buvusios Sovietų Sąjungos reorganizacijai į Nepriklausomų Valstybių Sandraugą (NVS) ir kuriant NVS jungtines ginkluotąsias pajėgas po Alma Atos deklaracijos pasirašymo 1991 m. pabaigoje. Pagal Lisabonos susitarimus START-1 sutartis įsigaliojo po to, kai ją ratifikavo visos Lisabonos protokolą pasirašiusios šalys.

### Protokolo pasirašymas

Dokumentas sudarytas penkiais egzemplioriais baltarusių, anglų, kazachų, rusų ir ukrainiečių kalbomis. Visi tekstai vienodai autentiški. Parašus padėjo šalių užsienio reikalų ministrai ir JAV valstybės sekretorius:

* Baltarusijai: Piotras Kravčenka
* Kazachstanui: Tolegenas Žukejevas
* Rusijai: Andrejus Kozyrevas
* Ukrainai: Anatolijus Zlenka
* JAV: Džeimsas Beikeris

Taip pat skaitykite
-------------------

* Budapešto memorandumas
* Branduoliniai ginklai Ukrainoje
* Tarptautinė atominės energijos agentūra

Literatūra
----------

* С. П. Галака. Лісабонський протокол 1992 // Українська дипломатична енциклопедія: У 2-х т. /Редкол.: Л. В. Губерський (голова) та ін. — К: Знання України, 2004 — Т.1 — 760с. ISBN 966-316-039-X

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lisbon Protocol (U.S. State Department)
2. ↑   „The Lisbon Protocol At a Glance" (Fact Sheets & Briefs ed.). Arms Control Association.
3. ↑  „Soviet U.N. Seat Taken by Russia". *New York Times*. 1991-12-25. p. 6. Nuoroda tikrinta 2020-12-02.