recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| **„Džiugas"  1923–1946** |
|  |
| **Pavadinimas** | Sporto asociacija Džiugas |
| **Įkurtas** | 1923 m. |
| **Iširo** | 1946 m. |
| **Stadionas** | Telšių stadionas |
| **Vietų sk.** |  |
| **Lyga** |  |
|  |  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 




**Apranga  namie**
 | 




**Apranga  svečiuose**
 |

 |

**Sporto asociacija „Džiugas"** (arba ***Telšių „Džiugas"***) – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Telšių. veikęs prie **Džiugo** sporto asociacijos.

Originalus klubas buvo įkurtas 1923 m.. O vėlesniais (1991, 2014) metais buvo įkurti naujadarai tokiu pačiu pavadinimu.

Istorija
--------

### Klubo veikla 1923–1946 metais

Sporto asociacija „Džiugas", vienijo Telšių futbolo ir krepšinio mėgėjus, rūpinosi šių sporto šakų plėtra Telšiuose. Įkurtas 1923 m. lapkričio 2 d. Sustiprėjo, kai 1926 m. susijungė su kitu klubu – „Laimute". Tuo metu klubas turėjo 145 narius, klubo valdybos pirmininkas buvo S. Lukošius. Pirmąsias futbolo rungtynes komanda žaidė 1927 m. birželio 12 d. su vietos Lietuvos dviračių sąjungos komanda (2:2). Futbolininkai laimėjo I Žemaitijos čempionatą (1935). Komandoje žaidė J. Šlyžius, vėliau išgarsėjęs futbolininkas, knygos Futbolas autorius (1957). Žemaitijos čempionų vardus futbolininkai pelnė ir 1936, 1937. Pirmąsias tarpt. rungtynes jie žaidė 1938 su Latvijos Olimpija ir laimėjo 2:1. 1943–1944 m. futbolo komandoje žaidė vėliau žymūs krepšininkai K. Petkevičius, J. Nakutis, stalo teniso treneris V. Giedraitis, į JAV vėliau pasitraukęs krepšininkas ir treneris V. Grybauskas. 1942 pirmą kartą Lietuvos čempionate dalyvavo krepšininkai. 1945 krepšininkai V. Jasudėnas, J. Kilšauskas, K. Petkevičius, P. Stonkus, Z. Šveikauskas, A. Vasiliauskas, J. Žalys laimėjo bronzos, krepšininkės E. Bružaitė, J. Federavičiūtė, J. Krauzaitė, E. ir O. Slivinskaitės, J. Šulcaitė, O. Žilevičiūtė – sidabro medalius.

1946 m. klubas buvo prijungtas prie Žalgirio draugijos.

Klubo pavadinimas
-----------------

Džiugas – žemaičių padavimų personažas, siejamas su Džiugo kalnu šalia Telšių. Padavimuose minimas kaip milžinas, supylęs kalną. Kitur pasakojama, kad Džiugas buvęs didvyris, įkūręs Telšius, iškasęs Masčio ežerą, kovojęs su kryžiuočiais. Sakoma, kad jis buvęs toks galingas dėl velnių pagalbos. Jis galėdavęs su kuoka išmušti didžiausius priešų būrius, su šaknimi išrauti didelius medžius.

Tarptautinės rungtynės
----------------------

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **Varžovas** | **Šalis** | **Rezultatas** | **Vieta** | **Data** |
| TJK Tallinn |  Estija | 1:4 (0:2) | Telšiai | 1937-09-29 |

Pasiekimai
----------

* Žemaitijos čempionas (1935, 1936, 1937 m.)

Sezonai
-------

### 1935–1945 m.

|  |
| --- |
| **Lietuvos futbolo varžybos** |
| **Sezonas** | **Pirmenybių lygmuo** | **Vieta** | **Taurė** |
| 1935 m. | I | 7 |  |
| 1937–1938 m. | II | 1-3 |  |
| 1939–1940 m. | I (Šiauliai) | 5 |  |
| 1942 m. | I | 5-7 |  |
| 1942–1943 m. | I | 5-7 |  |
| 1945 m. | I | 5-8 |  |

Žymūs žaidėjai
--------------

* Lietuva Jonas Šlyžius

Taip pat skaikykite
-------------------

* FC Džiugas Telšiai
* FC Džiugas (moterys)
* Džiugas B  (dubleriai)

Šaltiniai
---------

Nuorodos
--------

* futbolinis.lt
| ***Sekmadienio moteris*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La donna della domenica |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija |
| Režisierius | Luigi Comencini |
| Vaidina | Marcello Mastroianni  Jacqueline Bisset  Jean-Louis Trintignant |
| Metai | 1975 |
| Žanras | kriminalinis |
| Trukmė | 105 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Sekmadienio moteris** (it. *La donna della domenica*) – 1975 m. sukurtas kriminalinis filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Marcello Mastroianni – komisaras Salvatorė Santamarija
* Jacqueline Bisset – Ana Karla
* Jean-Louis Trintignant – Masimas
* Claudio Gora – Garonė
* Lina Volonghi – Inesa
* Pino Caruso – De Palma
* Gigi Ballista – Voleras

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Policijos komisaras Santamarija tiria keistą architekto Garonės nužudymą – šis rastas negyvas sode po smūgio į galvą akmeniniu falu. Kadangi byla susijusi su kilmingais ir garsiais miesto žmonėmis, policija bylą nagrinėja labai atsargiai, o jos viršininkas, bijodamas dėl savo reputacijos, linkęs kai kurias garsias pavardes pašalinti iš įtariamųjų sąrašo. 

Greta šios žmogžudystės kitoje vietoje įvyksta dar vienas nusikaltimas – miršta savivaldybės darbuotojas Lelo, taip pat dalyvavęs tyrime. Aplinkybės susiklosto taip, kad visi pirmojo nusikaltimo įtariamieji tampa ir antrojo nusikaltimo įtariamaisiais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „NY Times: The Sunday Woman". *NY Times.com*. 2009-03-29. Suarchyvuotas originalas 2012-10-21. Nuoroda tikrinta 2020-12-27.
| Dongtinghu |
| --- |
| Duntinhu ežerasDuntinhu ežerasDuntinhu ežeras |
| Vieta | Kinijos vėliava Kinija (Hunanas) |
| Plotas | 2820 - 20 000 km² |
| Kilmė | upinė |
| Įteka | Juandziangas, Lišujus, Dzišujus, Sjandziangas |
| Išteka | Jangdzė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Dongtinghu

  |
| **Koordinatės** |  29°18′38″ š. pl. 112°57′05″ r. ilg.﻿ / ﻿29.31056°š. pl. 112.95139°r. ilg.﻿ / 29.31056; 112.95139Koordinatės: 29°18′38″ š. pl. 112°57′05″ r. ilg.﻿ / ﻿29.31056°š. pl. 112.95139°r. ilg.﻿ / 29.31056; 112.95139 |

**Dongtinghu** (kin. 洞庭湖, pinyin: *Dòngtíng Hú*) – didelis ir seklus ežeras rytinėje Kinijoje, Hunano valstijos šiaurės rytuose, Dzjanhano lygumoje, dešiniojoje Jangdzės upės slėnio dalyje. Ežero plotas labai svyruoja priklausomai nuo sezono: nuo 4000-5000 km² žiemą iki 10-12 tūkst. km² vasarą, patvinus Jangdzės upei. Vandens lygio metinė amplitudė 10-15 m. Į Duntinhu suteka Sjandziango, Juandziango, Lišujaus, Dzišujaus ir kitos upės. Protakomis jungiasi su Jangdze iš kurios priima 40-60 % jos potvynio vandenų. Yra salų (Junšanas ir kt.).

Ežeras laivuojamas, vystoma žvejyba. Apylinkėse auginami ryžiai. Dongtinghu gyvena reti Kinijos ežeriniai delfinai. Ežere rengiamos drakono valčių lenktynės. Pagrindiniai pakrančių miestai: Jijangas, Juejangas, Čangdė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 141
|  |
| --- |
| Mārtiņš Freimanis |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Mārtiņš Freimanis |
| Gimė | 1977 m. vasario 7 d.Latvija Liepoja , Latvija |
| Mirė | 2011 m. sausio 27 d. (33 metai)Latvija Ryga , Latvija |
| Žanrai | pop, rokas |
| Veikla | dainininkas, kompozitorius, poetas, aktorius, laidų vedėjas |
| Instrumentai | vokalas, gitara |
| Aktyvumo metai | 1994 – 2011 |
| Susijusi veikla | Tumsa, F.L.Y. |

**Martinis Freimanis** (latv. *Mārtiņš Freimanis*, g. 1977 m. vasario 7 d. Liepojoje – m. 2011 m. sausio 27 d. Rygoje) – grupės Tumsa vokalistas, kompozitorius, aktorius ir poetas.

M. Freimanis yra vienas populiariausių Latvijos dainininkų. Nuo 1994 m. pabaigos grupės *Tumsa* solistas. Kartu su grupe yra išleidęs 6 albumus. XXI a. pradžioje, kai grupė jau buvo įsitvirtinusi Latvijos muzikoje, pradėjo kurti dainas ir rašyti dainų tekstus ir kitiems atlikėjams.

2002 m. prasidėjo jo bendradarbiavimas su Lauriu Reiniku, kai parašė žodžius jo atliekamoms dainoms.

2003 m. kartu su L. Reiniku ir Yana Kay sukūrė grupę F.L.Y. kuri su daina *Hello From Mars* nugalėjo Latvijos Eurovizijos nacionalinėje atrankoje. Finaliniame koncerte, kuris vyko Rygoje, grupė užėmė tik 24 vietą.

2004 m. pradėjo bendradarbiavimą su grupe Putnu Balle, kurdamas jų dainas.

2005 m. Eurovizijoje su Martinio Freimanio daina *The War Is Not Over* dalyvavo Putnu Balle’s nariai Walters & Kazha, kurie konkurse užėmė V vietą.

2004 m. pasirodė poezijos rinkinys *Zālīte truša dvēselei*, kuriame šalia eilėraščių buvo ir *Tumsos* dainų tekstai.

Kaip aktorius M. Freimanis susilaukė dėmesio suvaidinęs pagrindinį vaidmenį Liepojos teatro spektaklyje *Kaupēn, mans mīļais*. 2005 m. vaidino Arvydo Krievo filme *Man patīk, ka meitene skumst*.

Mirė naktį 2011 m. sausio 27 d. Latvijos Infektologijos centre Rygoje, būdamas 33 metų dėl gripo sukeltų komplikacijų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Miris Mārtiņš Freimanis (11:04)". Delfi. 2011.01.27. Nuoroda tikrinta 2011-01-27. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|date=` (pagalba)
**Šachmatų kompozicijų kūrybos FIDE meistras** (sutr. **ŠKK TM**) – tai titulas, suteikiamas šachmatų kompozitoriams už aukštus pasiekimus šachmatų uždavinių ir etiudų kūryboje. Jį visam laikui suteikia WCSC (iki 2010 m. - FIDE).

Istorija
--------

Pirmieji tarptautinių meistrų titulai šachmatų kompozitoriams pradėti suteikti nuo 1990 m, FIDE suvažiavimuose. Titulas buvo suteikiamas už pretendento turimus FIDE albume šachmatų uždavinius ar etiudus. Iki 2019 m. FIDE meistrų vardai buvo suteikti 160 šachmatų kompozitorių iš kurių 58 buvo mirę..

Reikalavimai
------------

Teisę į šachmatų kompozicijų kūrybos tarptautinio meistro titulą kompozitorius įgyja, surinkęs viename, ar keliuose FIDE albumuose mažiausiai 12 taškų už juose patalpintus šachmatų uždavinius, ar etiudus. Už vieną uždavinį pretendentui skiriamas vienas taškas, už etiudą – 1,67 taško. Kai šachmatų kompozicijos autorių yra keli, tai taškai jiems, už tokią kompoziciją, apskaičiuojami, dalijant, nustatytus taškus vienai kompozicijai, iš autorių skaičiaus.

Tai reiškia, kad tik šachmatų uždavinius kuriančiam kompozitoriui FIDE meistro titulas suteikiamas, jei FIDE albume yra patalpinta 12, ar daugiau jo uždavinių, kai jų dalis, sukurta kartu su bendraautoriais, o etiudus kuriančiam, jeigu FIDE albumuose turi patalpintų 8, ar daugiau, kai tarp jų yra kartu su bendraautoriais sukurtų etiudų..

Lietuvos šachmatų kompozitoriai
-------------------------------

2018 m. šachmatų kompozicijų kūrybos FIDE meistro vardas suteiktas Viktorui Paliulioniui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Pasaulio šachmatų kompozicijos federacijos statutas (iki 2010 m.). Priedas2" (anglų). Nuoroda tikrinta 2019 m. liepos 25 d..
2. ↑  „FIDE šachmatų kompozicijų kūrybos meistrai" (anglų). Nuoroda tikrinta 2019 m. liepos 27 d..
3. ↑  „Pasaulio šachmatų kompozicijos federacijos statutas. Priedas3" (anglų). Nuoroda tikrinta 2019 m. liepos 29 d..
4. ↑  „61-asis pasaulio šachmatų kompozitorių suvažiavimas. Ohridas. Makedonija. Nauji titulai" (anglų). Nuoroda tikrinta 2019 m. liepos 27 d..

Išorinės nuorodos
-----------------

Šachmatų kompozicijos žinynasArchyvuota kopija 2016-08-19 iš Wayback Machine projekto.
| Kanasas |
| --- |
| Ežero reginysEžero reginysEžero reginys |
| Vieta | Kinijos vėliava Kinija (Sindziangas) |
| Plotas | 45,73 km² |
| Kilmė | ledyninė |
| Vidutinis gylis | 120 m |
| Didžiausias gylis | 188,5 m |
| Tūris | 5,38 km³ |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Kanasas

  |
| **Koordinatės** |  48°49′0″ š. pl. 87°02′0″ r. ilg.﻿ / ﻿48.81667°š. pl. 87.03333°r. ilg.﻿ / 48.81667; 87.03333Koordinatės: 48°49′0″ š. pl. 87°02′0″ r. ilg.﻿ / ﻿48.81667°š. pl. 87.03333°r. ilg.﻿ / 48.81667; 87.03333 |
|  |
|  Vikiteka | Kanasas |

**Kanasas** (kin. 喀纳斯湖, pinyin: *Kānàsī Hú*) – ežeras Kinijos Liaudies Respublikoje, šiaurės Sindziange, 30 km nuo Kinijos, Rusijos ir Mongolijos sienų sankirtos. Telkšo 1340 m aukštyje, Altajaus kalnuose, Tavan Bogdo Ula masyve. Išsitęsęs iš šiaurės į pietus 24 km, plotis iki 1,9 km. Ežerą maitina kalnų ledynai, išteka Kanaso upė, priklausanti Irtyšiaus baseinui.

Kanaso ežeras ledyninės kilmės, susidarė po kvartero ledynmečio. Ežeras pasižymi vaizdingais kraštovaizdžiais, laukine gamta, todėl yra gausiai lankoma turistinė vieta. Kanaso apylinkėse gyvena kazachai ir tuviai.

Ežeras garsėja dėl ten pastebimos „pabaisos".

* Palydovinė nuotraukaPalydovinė nuotrauka
* Ežero vanduoEžero vanduo
* Miškingi krantaiMiškingi krantai

Šaltiniai
---------

1. ↑
Taromatas

**Taromatas** – automatas, surenkantis tarą, ir grąžinantis už ją užstatą. Taromatas išrūšiuoja pakuotes ir jas supresuoja arba sukompaktuoja, taip sumažindamas jų tūrį. Tokiu būdu taupomi tolimesni logistikos kaštai.

Istorija
--------

Pirmas bandymas užpatentuoti taromatą buvo užfiksuotas 1920 m. Amerikoje.

Pirmas veikiantis taromatas buvo užpatentuotas ir pradėtas naudoti Švedijoje 1950 m.

Šešeriais metais vėliau nei Lietuvoje – 2022 vasario 1 d. – taros grąžinimo sistema buvo įdiegta Latvijoje. Šiaurinėje kaimynėje pridavus taros pakuotę, atgaunamas 10 centų užstatas. Sistemos įdiegimo dieną Latvijoje pradėjo veikti 1350 taros grąžinimo punktų, priimančių tuščią stiklo, plastiko ir aliuminio tarą.

Taromatai Lietuvoje
-------------------

Nuo 2016 m. vasario 78 d. Lietuvoje pradėjo veikti vienkartinių gėrimų pakuočių užstato sistema, jos veikla šalyje rūpinasi Lietuvos gėrimų gamintojų, importuotojų bei pardavėjų įsteigta ne pelno organizacija VšĮ „Užstato sistemos administratorius". 2022 m. pradžioje Lietuvoje veikė 2708 vietos, priimančios depozito tarą. Grąžinus užstato sistemos ženklu pažymėtas pakuotes perdirbti, atgaunamas 10 centų užstatas. Sistemoje dalyvauja metalinės, stiklinės ir plastikinės gėrimų pakuotės pažymėtos užstato sistemos ženklu. Grąžinamos pakuotės turi būti tuščios, išlaikiusios pradinę formą, o pakuočių etiketės turi būti nepažeistos, su aiškiai matomu brūkšniniu kodu, kitu atveju taromatas gali neatpažinti pakuotės. Planuojama, kad iki 2023-ųjų metų taros surinkimo sistema priims stipraus alkoholio, pieno butelius, stiklainius.

Per šešerius užstato sistemos gyvavimo metus buvo surinkta beveik pusketvirto milijono pakuočių.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Atliekų tvarkymas

Išnašos
-------

1. 1 2  „Apie taromatus". Reverse Vending. Nuoroda tikrinta 2014 rugsėjo 12 d. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|accessdate=` (pagalba)
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Taromatas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Užstato sistema Lietuvoje
Guišan Dao, matoma iš Jilano
**Guišan Dao** (kin. 龜山島, pinyin: *Guīshāndǎo* 'Vėžlio kalno sala'), taip pat **Guišandao**, **Kueišanas**, **Vėžlio sala** – sala Ramiajame vandenyne. Priklauso Tučengo savivaldybei Jilano apskrityje (Taivanas). Salos ilgis 3,1 km, plotis 1,6 km, plotas 2841 km². Aukščiausias taškas – Guišanas (401 m). Didžiausia gyvenvietė Guišanli.

Sala yra kadaise buvusio aktyvaus stratovulkano liekana. Paskutinis išsiveržimas užfiksuotas 1785 m. Žiūrint nuo Tučengo miesto pusės, viena salos dalis primena vėžlio galvą, todėl sala ir pavadinta *Vėžlio kalno sala*. Nuo 2000 m. sala tapo atvira turistams, vykdomos delfinų ir banginių stebėjimo ekskursijos.

* Vaizdas nuo DasiVaizdas nuo Dasi
* Salos viršūnėSalos viršūnė
* ŠventyklaŠventykla
* Artilerijos įtvirtinimaiArtilerijos įtvirtinimai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Robert Kelly; Joshua Samuel Brown, red. (2011 m. kovo mėn.). *Taiwan*. Lonely Planet (8 leid.). Singapore. p. 134. ISBN 9781741790436.`{{cite book}}`: CS1 priežiūra: location missing publisher (link) CS1 priežiūra: multiple names: editors list (link)
2. 1 2  „Turtle Island reopens to tourists today" (anglų). Taiwan News. 2017-03-01. Suarchyvuotas originalas 2017-10-08. Nuoroda tikrinta 2017-10-08.
3. ↑  教育部重編國語辭典修訂本 (Chinese (Taiwan)). Nuoroda tikrinta 2019-10-19. „字詞 【龜山島】 注音 ㄍㄨㄟ ㄕㄢ ㄉㄠˇ 漢語拼音 guī shān dǎo 釋義 島名。位於宜蘭縣頭城鎮外海。為一火山島，屬頭城鎮管轄。周圍海岸線長八點七公里，面積二點八平方公里，以形狀似龜而得名。"[neveikianti nuoroda]

Koordinatės: 24°50′31″ š. pl. 121°57′06″ r. ilg.﻿ / ﻿24.84194°š. pl. 121.95167°r. ilg.﻿ / 24.84194; 121.95167
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Manasarovaras |
| --- |
| Kalnų supamas ežerasKalnų supamas ežerasKalnų supamas ežeras |
| Vieta | Kinijos vėliava Kinija (Tibetas) |
| Plotas | 520 km² |
| Kilmė | ledyninė |
| Didžiausias gylis | 80 m |
| Įteka | Satledžas |
| Išteka | Satledžas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Manasarovaras

  |
| **Koordinatės** |  30°40′0″ š. pl. 81°30′0″ r. ilg.﻿ / ﻿30.66667°š. pl. 81.50000°r. ilg.﻿ / 30.66667; 81.50000Koordinatės: 30°40′0″ š. pl. 81°30′0″ r. ilg.﻿ / ﻿30.66667°š. pl. 81.50000°r. ilg.﻿ / 30.66667; 81.50000 |
|  |
|  Vikiteka | Manasarovaras |

**Manasarovaras, Mapam Jumco** (skr. मानसरोवर = IAST: *Mānasarovara*, tibet. མ་ཕམ་གཡུ་མཚོ།  = *ma pham g.yu mtsho*) – gėlavandenis ežeras Tibete, ~2000 km nuo Lasos. Į vakarus nuo ežero yra Rakšastalio ežeras, į šiaurę – Kailaso kalnas. Manasarovaras yra 4556 m aukštyje, tai aukščiausias gėlavandenis ežeras pasaulyje. Ežeras žiemą užšąla. Iš Rakšastalio pro Manasarovarą prateka Satledžo upė (Indo intakas).

Kultūrinė reikšmė
-----------------

Palydovo vaizdas: Manasarovaro (dešinėje) ir Rakšastalio ežeras su Kailaso kalnu fone
Kaip Kailaso kalnas, Manasarovaro ežeras yra šventa vieta pritraukianti piligrimus iš Tibeto, Indijos ir kitų kaimyninių šalių. Piligriminių kelionių turai vyksta nuolat, ypač iš Indijos, žymiausias yra Kailašo–Mansarovaro jatra, vykstantis kiekvienais metais.

Pagal indų mitologiją ežeras iš pradžių buvo sukurtas dievo Brahma mintyse. Todėl ežeras pavadintas „Manasarovaru": sanskrito kalba *Manas* reiškia mintis, o *Sarovar* – ežerą. Šis ežeras turėtų būti gulbių, laikomų protingais ir šventais paukščiais, vasaros buveinė. Budistai šį ežerą tapatina su legendiniu Anotatos ežeru, prie kurio karalienė Maja pastojo ir pradėjo lauktis Budos. Ant ežero kranto yra keli vienuolynai. Žymiausias iš jų Chiu Gompa vienuolynas pastatytas tiesiai ant stačios kalvos. Jis atrodo kaip iškirstas iš uolos. Tibeto džainai ir bompai garbina šį ežerą su vienodu entuziazmu.
| Hendersonasangl. *Henderson* |
| --- |
|  |
|  |
| 

HendersonasHendersonas

36°2′0″ š. pl. 114°59′0″ v. ilg.﻿ / ﻿36.03333°š. pl. 114.98333°r. ilg.﻿ / 36.03333; 114.98333﻿ (Hendersonas)Koordinatės: 36°2′0″ š. pl. 114°59′0″ v. ilg.﻿ / ﻿36.03333°š. pl. 114.98333°r. ilg.﻿ / 36.03333; 114.98333﻿ (Hendersonas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-8)------ vasaros: (UTC-7) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Nevada Nevada |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 260 068  |
| **Plotas** | 244,7 km² |
| **Tankumas** (2010) | 1 063 žm./km² |
| **Altitudė** | 538 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.cityofhenderson.com |
|  **Vikiteka** | Hendersonas |

**Hendersonas** (angl. *Henderson*) – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Nevados valstijose pietuose. Įsikūręs į pietryčius nuo Las Vegaso (priklauso jo aglomeracijai). 2010 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 260 tūkst. gyventojų. Antras didžiausias miestas valstijoje, po Las Vegaso.

Netoliese nuo Hendersono, į rytus, yra Huverio hidroelektrinė ir užtvanka, įrengta patvenkus Kolorado upę, bei Mido tvenkinys.

Istorija
--------

Hendersono miestelis iškilo 1942 m. Antrojo pasaulinio karo metu, pastačius pagrindinę magnio lydinių gamyklą. Hendersonas greitai tapo pagrindiniu magnio tiekėju Jungtinėse Valstijose. Gamykla tiekė magnį JAV karo departamentui, kuris jį naudojo padegamosios amunicijos apvalkalų, lėktuvų variklių, karkasų ir kitų dalių gamybai.

Po karo magnio gamyba tapo nebereikalinga gynybos tikslams, tad šioje srityje dirbę darbuotojai išsikeldino. Vietinė pramonė išgelbėjo Hendersoną nuo paskelbimo karinio pertekliaus nuosavybe ir galimo teritorijos pardavimo. 1953 m. Hendersonui suteiktas miesto statusas. Tuomet jame gyveno 7410 gyventojai.

1988 m. užsidegė „PEPCON" raketinio kuro gamykla. Gaisras greitai pasiglemžė gamyklą, išspjaudamas raketinį kurą, dūmus ir toksiškus garus. Gaisras įplieskė stambų sprogimą, kuris visiškai sunaikino pastatą. Vėliau sekė mažesni sprogimai, kurie sukėlė smūgines bangas, kurios nusitęsė per Las Vegaso slėnį, išdaužydamos langus ir apgadindamos pastatus mylių atstumu. Sprogimai taip pat sukėlė žemės drebėjimus, iš kurių kai kurie buvo 3,0–3,5 stiprumo pagal Richterio skalę. Incidento metu žuvo du žmonės, dar 372 buvo sužeisti. „PEPCON" gamyklos nelaimės įvykiai paspartino miesto plėtrą link gyvenamosios ir komercinės struktūros.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  *Hendersonas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
2. ↑  Lelande Quick, Miracle Metal from Nevada Hills, Desert Magazine, June 1944, pages 10–13
3. ↑  „From Rockets to Ruins: The PEPCON Ammonium Perchlorate Plant Explosion". *NASA Safety Center System Failure Case Study*. **6** (9). 2012 m. lapkričio mėn. Nuoroda tikrinta 2013-08-07.
Rudojo cukraus kristalai
**Rudasis cukrus** – sacharozės produktas, nerafinuotas arba dalinai rafinuotas minkštas cukrus, kuriam rudą spalvą suteikia melasa. Natūralų rudąjį cukrų sudaro cukraus kristalai ir gamtinės melasos liekanos, pramoninį – rafinuotas baltasis cukrus ir pridėtinė melasa. 

Pagal bendrą tūrį, pramoniniame rudajame cukruje yra nuo 3,5% melasos (šviesiai rudas cukrus) iki 6,5% melasos (tamsiai rudas cukrus).

Produktas dėl sudėtyje esančios melasos yra natūraliai drėgnas ir paprastai smulkesnis už baltąjį cukrų.

Gamyba
------

Rudasis cukrus dažnai gaminamas pridedant cukranendrių melasos į visiškai rafinuotus baltojo cukraus kristalus, siekiant atidžiau kontroliuoti melasos ir cukraus kristalų santykį ir sumažinti gamybos išlaidas. Tokiu būdu paruoštas rudasis cukrus dažnai yra šiurkštesnis nei nerafinuotas jo ekvivalentas, o pridėtinė melasa gali būti lengvai nuplaunama. Tuo tarpu plaunant nerafinuotą rudąjį cukrų, jo gelsvai balta spalva išlieka dėl natūraliai sudėtyje esančios melasos.

Pramoninio rudojo cukraus gamybai melasa dažniausiai išgaunama iš cukranendrių, nes jos skonis geresnis nei cukrinių runkelių melasos. Tuo tarpu gamybai naudojamas baltasis cukrus gali būti tiek iš cukranendrių, tiek cukrinių runkelių, nes jų cheminė sudėtis, maistinė vertė, spalva ir skonis nesiskiria. Melasa užmaskuoja net ir netobulai rafinuoto baltojo cukraus spalvos, kvapo ir skonio trūkumus.

Natūralus rudasis cukrus
------------------------

Natūralus rudasis cukrus išgaunamas sulaikant nedidelį arba didelį melasos kiekį dalinai išgarintose cukranendrių sultyse. Kadangi natūraliame rudajame cukruje yra daugiau melasos, jis turi šiek tiek didesnę maistinę vertę ir mineralų kiekį nei baltasis cukrus.

Maistinė vertė
--------------

100 g rudojo cukraus yra 377 kalorijos, tuo tarpu 100 g baltojo cukraus yra 387 kalorijos. Bet kokie mineralai, esantys rudajame cukruje, gaunami iš melasos. 100 g rudojo cukraus yra geležies (15% rekomenduojamos paros normos), kitų vitaminų ar mineralų kiekis yra nereikšmingas.

Išnašos
-------

1. ↑  Levy Beranbaum, Rose (2000 m. balandžio mėn.). „Rose's Sugar Bible". Suarchyvuotas originalas 2016-10-14. Nuoroda tikrinta 2013-04-06.
Viduramžių Europos kaltropas
Kaltropas, kurį Antrojo pasaulinio karo metais naudojo JAV spectarnybos. Tuščiaviduriai spygliai, kurio kanalai atsiveria centre, efektyviai išleidžia orą iš padangų.
Įvairių tipų kaltropai ir metaliniai padai, kuriuos galima užsegti apačioje kaip kovos priemonę, iš Codex Löffelholz, Niurnbergas, 1505 m.
**Kaltropas** (taip pat žinomas kaip *ežys* arba *varnos pėda*) – įtaisas su keturiais spygliais, nukreiptais į išorę tetraedro viršūnių kryptimi. Numestas kaltropas nukrenta taip, kad vienas spyglys styro viršun ir užlipus įsminga į padą. Senovėje buvo kovos su raiteliais, kovos drambliais, kupranugarių kavalerija ir pėstininkais priemonė, kuri žaloja jų kojas. Paslapčiomis kaltropais nubarstytas plotas būdavo jiems sunkiai praeinamas. Šiais laikais kaltropus naudoja kaip priemonę automobilių padangoms pradurti. Japonijoje kaltropus vadina *makibishi*.

* Kaltropas iš Vietnamo, naudotas 1968 m.Kaltropas iš Vietnamo, naudotas 1968 m.
* Šiuolaikiniai policijos naudojami kaltropaiŠiuolaikiniai policijos naudojami kaltropai

Kvintas Kurcijus (*Quintus Curtius*) rašė, kad geležinius kaltropus naudojo 331 m. pr. m. e. Gaugamelų mūšyje. Romėnai kaltropą vadino *tribulus*.

Romėnų rašytojas Vegecijus (*Vegetius*) knygoje „*De Re Militari*" rašė:

Ginkluoti Antiocho ir Mitridato kovos vežimai pradžioje gąsdino romėnus, bet vėliau jie ėmė nesunkiai su jais susidoroti. <…> Jei vienas iš arklių būna nukautas ar sužeistas, kovos vežimas papuola į priešo rankas. Romėnų kareiviai kovos vežimus neutralizuodavo tokiu būdu: prieš kautynes lauką pribarstydavo kaltropų, ir visu greičiu lekiantys kovos vežimų arkliai ant jų užlipdavo ir griūdavo. Kaltropas yra įtaisas iš keturių spyglių ar smaigalių, taip išdėstytų, kad kaltropas, kaip jį bemestum, guli ant trijų, o ketvirtas styro į viršų.
Benokberno mūšyje (*Battle of Bannockburn*) 1314 m. škotai kaltropus sėkmingai panaudojo prieš anglus. Dramondų (*Drummond*) klanas išbarstė kaltropų iš suvirintų vinių, ir šie sustabdė anglų kavaleriją, tuo išgelbėdami škotų pėstininkus. Žuvo daugiau kaip 4000 anglų karių, ir karalius Eduardas II turėjo trauktis.

Kaltropus primena ir kai kurių augalų vaisiai ar žiedynai:

* Gulsčioji ragužė (*Tribulus terrestris*) vaisiai
* Bajorė *Centaurea calcitrapa* žiedynai
* Plūduriuojantysis agaras (*Trapa natans*) vaisiai (angliškai jie vadinami *water caltrops* 'vandeniniai kaltropai')

* Gulsčiosios ragužės vaisiai primena kaltropusGulsčiosios ragužės vaisiai primena kaltropus
* Centaurea calcitrapa irgi primena kaltropą*Centaurea calcitrapa* irgi primena kaltropą
* Virti agaro vaisiaiVirti agaro vaisiai

Nuorodos
--------

1. ↑  Renatus, Flavius Vegetius (390). „ARMED CHARIOTS AND ELEPHANTS". *The Military Institutions of the Romans Book III: Dispositions for Action*. Suarchyvuotas originalas 2005-12-24. Nuoroda tikrinta 2007-10-29. `{{cite book}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

| **Megacollybia platyphylla** |
| --- |
| Plačialapė kremblė (Megacollybia platyphylla)Plačialapė kremblė (*Megacollybia platyphylla*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Baltikiniai  *( Tricholomataceae)* |
| Gentis: | Kremblė  *( Megacollybia)* |
| Rūšis: | Plačialapė kremblė  *( Megacollybia platyphylla)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Plačialapė kremblė** (lot. *Megacollybia platyphylla*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, kremblių (*Megacollybia*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Lapuočių, spygliuočių, mišrieji miškai.

* **Augimo laikas**

Nuo pavasario iki vėlyvo rudens.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kepurėlė suaižėjusi, kotas ilgomis gijomis suaugęs su substratu.

Vaisiakūniai vidutiniai, kartais dideli. Kepurėlė dažniausiai 5–10 cm, bet užauga net iki 15 cm skersmens, plaušuota, žvynuota, raukšlėta, dryžuota, suaižėjusi, kartais suskeldėjusi, pilkai ruda. Lakšteliai reti, platūs, balti. Kotas 5–10×2 cm, baltas, pamatinėje dalyje su ilgomis (iki metro ir daugiau) baltomis micelio gijomis. Trama balta, plona, malonaus kvapo ir skonio. Sporos 7–10×6–8 μm.

**Būdingi požymiai:** platūs, reti, stori balti lakšteliai, kepurėlė spinduliškai dryžuota, kraštai kartias įskilę.

Auga pavieniui arba po kelis vaisiakūnius ant sutręšusių šakų, medienos nuolaužų, humusingoje žemėje. Valgoma, labai dažna.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 135 psl.

Nuorodos
--------

* Plačialapės kremblės nuotraukos[neveikianti nuoroda]

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Plačialapė kremblė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
|  |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Švedija** |
| Akrobatinis slidinėjimas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2022 Pekinas | Gūbrinis |

**Walter Wallberg** (g. 2000 m. kovo 24 d. Bolnese) – Švedijos akrobatinio slidinėjimo sportininkas, kuris specializuojasi gūbrinio slidinėjimo rungtyse. Olimpinis čempionas.

Biografija
----------

Savo debiutinėse 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse sportininkas užėmė 21-ią vietą. 

2019 m. pasaulio čempionate užėmė 9-ą vietą gūbrinio slidinėjimo rungtyje, o gūbrinės dvikovos varžybose liko 4-as.

2022 m. žiemos olimpiadoje Wallberg atrankos etape užėmė antrą vietą ir pateko į finalinį etapą. Finale švedas surinko 83,23 taškus ir iškovojo aukso medalį. Jis taip pat tapo pirmuoju švedu pelniusiu olimpinį auksą akrobatiniame slidinėjime.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2022 m. vasaio 5 d.. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|accessdate=` (pagalba)
**Kompensacinis pailgėjimas** – fonologijos ir istorinės kalbotyros reiškinys, kuomet pailgėja balsis, jei po jo einantis to paties skiemens priebalsis arba balsis nusilpsta, išnyksta. Priebalsio išnykimo sąlygotas pailgėjimas gali būti vertinamas kaip kraštutinė fuzijos (susiliejimo) forma. Į tokius balsio pailgėjimo atvejus gali būti žvelgiama kaip į kalbėtojo pastangas išlaikyti buvusių skiemens dalių sumos trukmę.

Pavyzdžiai
----------

Lietuvių kalbos nosiniai balsiai *ą, ę, į. ų* kilę iš dvigarsių *an, en, in, un*. Nykdamas priebalsis /n/ prieš jį einantiems balsiams suteikė nosinį atspalvį, šie garsai buvo virtę tikrais nosiniais balsiais. Po XVI–XVII a. nosinė tartis išnyko, ir, kompensuojant visišką dvigarsio antrojo dėmens išnykimą, šie balsiai galiausiai tapo paprastais ilgaisiais /a:/, /æː/, /i:/, /u:/ (nosinėmis raidėmis juos užrašome tik iš tradicijos).

Žemaičių tarmėje, išnykus dvibalsio *ai* antrajam dėmeniui, /a/ tai kompensuodamas pailgėja: *vākā* 'vaikai' (brūkšnelis žymi balsio /a:/ ilgumą). Lietuvių kalbos tarmėse esama ir kitų balsio išnykimo sukelto kompensacinio pailgėjimo pavyzdžių.

Vidurinėje anglų kalboje daiktavardis *night* 'naktis' buvo tariamas /nixt/; vėliau priebalsis /x/ išnyko, o /i/ pailgėjęs virto /i:/, siekiant kompensuoti priebalsio išnykimą, todėl žodis imtas tarti /ni:t/. Dėl tolimesnių pokyčių šis daiktavardis įgijo dabartinį tarimą /nai̯t/.

Friulų kalboje pailgėja balsiai, jei po jų einantis žodžio galo skardusis priebalsis suduslėja (netenka skardumo): *\*prad* > *prât* 'pieva' (*â* – ilgasis balsis /a:/).

Semerenio dėsnio atvejai taip pat yra kompensacinio pailgėjimo pavyzdžiai.

Išnašos
-------

1. 1 2  „Компенсационное удлинение". ru.knowledgr.com. Nuoroda tikrinta 2022-02-03.
2. ↑  R. Kliukienė, redaktorė T. Paulauskytė (2009-12-02, red. 2018-08-27). „Nosiniai balsiai". VLE. Nuoroda tikrinta 2022-02-03. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|date=` (pagalba)
3. ↑  Zinkevičius, Z. (1994). *Lietuvių kalbos dialektologija*. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidykla. p. 85. ISBN 5-420-00778-9.
4. ↑  Finco F. (2009). „Fonetiche e fonologje dal furlan centrâl". *Gjornâl Furlan des Sciencis*. **11**: 55.
5. ↑  Ringe D. (2006). *From Proto-Indo-European to Proto-Germanic*. New York: Oxford University Press. p. 20.
|  Belinshauzeno jūra |
| --- |
| Belinshauzeno jūra kairėjeBelinshauzeno jūra kairėje |
| **Vandenyno baseinas** | Pietų vandenynas |
| **Plotas** | 487 000 km² |
| **Tipas** | pakraštinė |
| **Didžiausias gylis** | 4 115 m |

**Belinshauzeno jūra** – jūra Antarktyje, priklausanti Pietų vandenyno baseinui. Jūros šiaurinė riba – Pietų poliaratis.

Geografija ir klimatas
----------------------

Jūra yra įsiterpusi tarp Antarktidos pusiasalio, Aleksandro salos ir Turstono salos. Rytinė ir pietinė dalis šelfinė, likusi – Belinshauzeno dubumoje. Jūros plotas – 487 000 km², vidutinis gylis 1250 m, didžiausias gylis – 4 115 m. Jūros dugnas – abisalinė lyguma. Temperatūra jūros šiaurėje siekia 0 °C, pietuose −1 °C. Druskingumas 33,5‰. Visus metus jūroje sutinkami ledkalniai. Žiemos metu ir ankstyvą pavasarį visa jūra pasidengia ledu.

Istorija
--------

Plioceno epochoje, maždaug prieš 2,15 milijono metų į jūrą nukrito didelis asteroidas. Belinshauzeno jūrą 1821 m. atrado Rusijos admirolas Fadėjus Belinshauzenas. Jo garbei jūra ir pavadinta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Olegas Pustelnikovas. Belinshauzeno jūra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 35 psl.
2. ↑  Gersonde, Rainer (2005). „The late Pliocene impact of the Eltanin asteroid into the Southern Ocean – Documentation and environmental consequences" (PDF). *Geophysical Research Abstracts*. **7**. 1607-7962/gra/EGU05-A-02449. `{{cite journal}}`: Cite has empty unknown parameter: `|1=` (pagalba); Nežinomas parametras `|coauthors=` ignoruotas (`|author=` suggested) (pagalba)
| **Peeter Arumaa** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1900 m. spalio 11 d.Peltsama, Rusijos imperija, dab. Estija |
| Mirė | 1982 m. birželio 21 d. (81 metai)Stokholmas, Švedija |
|  |
| Veikla | kalbininkas |
|  |
| Alma mater | Tartu universitetas |

**Pėteris Aruma** (est. *Peeter Arumaa*, iki 1927 m. *Peeter Blaubrück*, 1900 m. spalio 11 d. Peltsama, Rusijos imperija, dab. Estija – 1982 m. birželio 21 d. Stokholmas, Švedija) – estų kalbininkas, indoeuropeistas, poliglotas. Ypač didelį dėmesį skyrė slavų kalboms ir lietuvių kalbai. Mokslų daktaras (1934), Švedijos karališkosios humanitarinės mokslų akademijos narys (1956).

Biografija
----------

Pėteris Aruma Tartu universitete studijavo 1921–1927 m. o 1934–1944 m. šiame universitete ėjo indoeuropiečių ir slavų kalbų profesoriaus pareigas. Drauge su Borisu Pravdinu (*Boriss Pravdin*) ir Johanu Veskiu (*Johann Veski*) jis yra rusų–estų žodyno bendraautoris. Nuo 1944 m. (iki pakartotinai įsiveržiant sovietų kariuomenei) išvyko gyventi į Švediją. Dėstė Lundo universitete, nuo 1950 m. Stokholmo universitete ėjo slavų kalbų profesoriaus pareigas, tačiau jo dėmesio centre buvo lietuvių kalba. Lietuvių tarmėtyrai svarbūs P. Arumos 1928–1929 m. surinktų Zietelos, Gervėčių, Lazūnų ir Dieveniškių šnektų tekstų tyrimai, estų kalbininkas nagrinėjo lietuvių kalbos istorinės gramatikos problemas (asmeninius įvardžius, *u* kamieno būdvardžius), tyrė baltų ir slavų vandenvardžius, aiškinosi baltų ir iranėnų kalbų santykius, analizavo lietuvių liaudies dainų poetiką. Svarbiausias P. Arumos darbas – „Praslaviškoji gramatika" („Urslavische Grammatik" 3 t. 1964–1985). Šiame veikale plačiai aptariami baltistikos klausimai. Palaikė ryšius su Lietuvių mokslo draugija.

Savo palankioje 1964 m. „Praslaviškosios gramatikos" recenzijoje *R. Auty* pabrėžia, kad P. Aruma aiškiai palaiko idėją, jog baltų ir slavų kalbos kažkada sudarė bendrą kalbinę grupę.

Bibliografija
-------------

* P. Arumos bibliografija

Išnašos
-------

1. ↑  „Trumpai apie P. Arumą (švedų k.)". Suarchyvuota iš originalo 2014-07-21. Nuoroda tikrinta 2022-10-14.`{{cite web}}`: CS1 priežiūra: netinkamas URL (link)
2. 1 2  A. Sabaliauskas, redaktorė T. Paulauskytė (2018-08-02, red. 2022-06-17). „Peeter Arumaa". VLE. Nuoroda tikrinta 2022-10-14. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|date=` (pagalba)CS1 priežiūra: numeric names: authors list (link)
3. ↑  R. Auty (1966). „Review of "Urslavische Grammatik. Einführung in das vergleichende Studium der slavischen Sprachen"". *The Slavonic and East European Review*. **44** (102).
**Dujinis lazeris** – lazeris, kurio aktyvioji terpė, kurioje vyksta šviesos generavimas, yra tam tikros dujos. Dujų molekulės sužadinamos, t. y. perkeliamos į aukštesnės energijos būseną, elektros srovės pagalba (žr. lazerinis kaupinimas). Pirmasis dujinis lazeris (helio-neono) buvo pademonstruotas 1960 m.

Veikimas
--------

Dujiniuose lazeriuose vykdomas elektrinis kaupinimas. Jis pasiekiamas arba tiesiogiai impulsiniu būdu per dujas leidžiant elektros srovę, arba nesilpstančiosios bangos veika, naudojant radijo dažnį. Elektros išlydžio metu sukuriami jonai ir laisvi elektronai, kurie iš išorinio lauko įgauna kinetinės energijos, todėl susidūrimų metu gali sužadinti neutralius atomus. Kai kuriais atvejais gali būti naudojamas dviejų dujų (ir daugiau) mišinys, iš kurių vienos yra sužadinamos išlydžiu ir susidūrimų metų atiduodą energiją kitoms dujoms.

Priklausomai nuo konkrečios specifikos, dujiniai lazeriai gali būti ir nuolatinės, ir impulsinės veikos.

Privalumai ir trūkumai
----------------------

Dujiniai lazeriai išsiskiria keliais privalumais:

* didelio tūrio aktyvioji terpė, kuri sąlyginai nebrangi, o jos pažeisti beveik neįmanoma;
* greitai pašalinama šiluma iš optinio rezonatoriaus;
* aukšta pluošto kokybė, dažnai artima difrakcinei ribai.

Vienas pagrindinių trūkumų – reikalingi labai aukštos įtampos ir didelės galios maitinimo šaltiniai.

Kai kurie dujiniai lazeriai
---------------------------

* Anglies dioksido lazeris
* Helio-neono lazeris
* Neono lazeris
* Jonų lazeris
	+ Argono jonų lazeris
	+ Kriptono jonų lazeris

Taip pat skaitykite
-------------------

* Lazeris
* Sąrašas:Lazerių tipai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Javan, A.; Bennett, W.R. Jr. ir Herriott, D.R. (1961). „Population Inversion and Continuous Optical Maser Oscillation in a Gas Discharge Containing a He-Ne Mixture". *Phys. Rev. Lett*. **6**: 106–110. doi:10.1103/PhysRevLett.6.106. Nuoroda tikrinta 2008-12-22.`{{cite journal}}`: CS1 priežiūra: multiple names: authors list (link)
2. ↑  *Springer Handbook of Lasers and Optics*. Red. Frank Trager. New York: Springer, 2007. – 1332 p.:iliustr. ISBN 978-0-387-95579-7


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dujinis lazeris** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Priodontes maximus** |
| --- |
| Didysis šarvuotis (Priodontes maximus)Didysis šarvuotis (*Priodontes maximus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Nepilnadančiai  *( Xenarhra)* |
| Šeima: | Šarvuotiniai  *( Dasypodidae)* |
| Gentis: | Didieji šarvuočiai  *( Priodontes)* |
| Rūšis: | Didysis šarvuotis  *( Priodontes maximus)* |

 |
| Binomas |
| ***Priodontes maximus***Kerr, 1792 |
| Paplitimas |

**Didysis šarvuotis** (*Priodontes maximus*) – šarvuotinių (*Dasypodidae*) šeimos žinduolis. Paplitęs Pietų Amerikoje – nuo pietryčių Venesuelos ir Gvianos regiono šiaurėje iki Paragvajaus ir pačios Argentinos šiaurės. Didžiausia koncentracija yra Amazonijoje.

Tai stambiausias iš šarvuočių. Kūnas 83–96 cm ilgio, sveria apie 26 kg. Kūną dengia tvirtas pilkas arba juodas šarvas, kūno apačia plika, raukšlėta, rausvos spalvos.

Dienos karščio išvengia ilsėdamasis urve, o pasimaitinti išlenda naktį. Stipriais nagais jis įsikasa į miško paklotėje stūksančio termityno vidurį, visai nekreipdamas dėmesio į termitų įkandimus. Jo vidurinis nagas būna 20 cm ilgio – ilgiausias visoje gyvūnų karalystėje.

Patelės atsiveda po 1-2 jauniklius. Minta daugiausia skruzdėlėmis ir termitais, kartais – dvėseliena, kirmėlėmis, mažais stuburiniais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Žinduolių pavadinimų žodynas: lotynų, lietuvių, anglų, prancūzų, rusų, vokiečių kalbomis* / [rengė P. Bluzma (ats. red.), R. Mažeikytė, E. Mickevičius, J. Prūsaitė, K. Baranauskas, R. Baleišis]. – Vilnius : Ekologijos inst. l-kla, 2002
2. 1 2 3  Priodontes maximus, *Animal Diversity Web*


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Didysis šarvuotis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Greifsvaldo universitetasvok. *Ernst-Moritz-Arndt-Universität Greifswald* |
|  |
| Įkurtas | 1456 m. spalio 17 d. |
| Tipas | Valstybinis |
| Darbuotojų | 5029 (2008 m.) |
| Studentų | 12 300 (2009 m.) |
| Vieta | Greifsvaldas, Vokietija |
| Svetainė | www.uni-greifswald.de |

Baltistikos institutas
**Greifsvaldo universitetas** (vok. *Ernst-Moritz-Arndt-Universität Greifswald* – vienas seniausių Vokietijos ir Šiaurės Europos universitetų Greifsvalde.

Istorija
--------

Greifsvaldo universitetas įsteigtas 1456 m. spalio 17 d. Jį įkūrė Greifsvaldo burmistras H. Rubenovas (pirmasis universiteto rektorius), Pamario hercogas Vartislavas IX ir vyskupas H. Ivenas. Veikė Filosofijos, Medicinos, Teisės, Teologijos fakultetai. 1933 m. pavadintas vokiečių poeto ir istoriko Ernsto Morico Arndto (1769-1860 m.) vardu. Vienintelis Vokietijos universitetas, kuriame dėstoma ukrainiečių, finų, baltų kalbos. 1993 m. universitete įkurtas Baltistikos institutas; vadovas J. D. Range). 

Leidžia mokslinius leidinius „Wissenschafliche Zeitschrift der Ernst-Moritz-Arndt-Universität Greifswald", „Mathematisch-Naturwissenschaftliche Reihe", „Gesellschafts – und Sprachwissenschaftliche Reihe", „Medizinische Reihe", „Greifswalder Universitätsreden".

Greifsvaldo universitete įsikūręs **Baltistikos institutas**. Greifsvaldo Baltistikos institutas yra paskutinė Vokietijos ir **vienintelė** vokiškai kalbančių šalių aukštojo mokslo įstaiga, siūlanti **visų pakopų** universitetines baltistikos studijas: bakalauro, magistro ir daktaro.

2013 m. 20-metį šventusio instituto istoriją skaitykite čia: www.baltistica.lt/index.php/baltistica/article/view/2188/2111(Baltistica, 2013, 48 (1), p. 144-151 ).

Struktūra
---------

Fizikos institutas
* Filosofijos fakultetas
* Matematikos ir gamtos mokslų fakultetas
* Medicinos fakultetas
* Teisės ir valstybės valdymo fakultetas
* Teologijos fakultetas
* Greifsvaldo universiteto biblioteka įkurta 1604 m. pirmoji centralizuota biblioteka Vokietijoje), fakultetų bibliotekos
* Universitetinė klinika
* Anatomijos muziejus
* Zoologijos muziejus
* Pedagogikos centras, įkurtas 1997 m.

Žmonės
------

Trys universiteto mokslininkai yra gavę Nobelio premiją. 
Universitete dėstė: Ernstas Moricas Arndtas, Reinis Bertulis, Karlas Engelis, Oskaras Minkovskis

Universitete studijavo: Janas Harfas, Otas fon Bismarkas,

Lietuviai
---------

XVI a. – XVII a. universitete mokėsi 3 studentai iš Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės. Nuo 1967 m. su Greifsvaldo universitetu bendradarbiauja su Vilniaus universitetas, atkūrus Lietuvos nepriklausomybę – ir Klaipėdos universitetas.

Universitete studijavo: Stasys Abramauskas, Elvyra Julija Bukevičiūtė, Albertas Čaplinskas, Hainsas Janertas, Gražina Zita Mažeikaitė-Sajienė, Stasys Žeiba.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Greifsvaldo universitetas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 127 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Greifsvaldo universitetas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Koordinatės: 54°5′40.70″ š. pl. 13°22′28.65″ r. ilg.﻿ / ﻿54.0946389°š. pl. 13.3746250°r. ilg.﻿ / 54.0946389; 13.3746250
*Kitos reikšmės – Nemenčinės kapinių koplyčia.*
Koordinatės: 54°50′57″š. pl. 25°27′41″r. ilg.﻿ / ﻿54.849192°š. pl. 25.46141°r. ilg.﻿ / 54.849192; 25.46141

|  Nemenčinės Parčevskių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Vilniaus rajonas |
| **Gyvenvietė** | Nemenčinė |
| **Adresas** | Bažnyčios g. 13 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1857 m. |

**Nemenčinės Parčevskių koplyčia** – mūrinė koplyčia su laidojimo rūsiu, stovinti Nemenčinėje, Šv. arkangelo Mykolo bažnyčios šventoriuje, priekyje, iš kairės nuo įėjimo vartelių. Į koplyčios šonines sienas remiasi šventoriaus mūrinė tvora.

Užrašas virš koplyčios įėjimo durų skelbia, jog tai Parčevskių giminės koplyčia. Čia atgulė šiam Vilniaus krašto kampeliui nusipelniusios giminės atstovų, tarp jų ir Nemenčinės bažnyčios fundatorius Aleksandras Parčevskis. 

Parčevskių giminės koplyčia

Istorija
--------

1857 m. mūrinę koplyčią pastatė netoliese esančio Raudondvario dvaro savininkas A. Parčevskis. Kriptoje buvo palaidoti šios giminės nariai. 

Viršutinėje koplyčios dalyje altoriaus nebuvo, čia jau nuo XIX a. II p. buvo laikomi bažnytiniai reikmenys, katafalko dalys ir kitas inventorius. Akmeninė šventoriaus tvora buvo sumūryta kun. Šimkevičiaus rūpesčiu 1885 m. o metaliniai kaltos geležies varteliai įrengti 1886 m. A. Parčevskio lėšomis.

Koplyčia kartu su bažnyčia buvo įamžintos fotografo Adomo Daukšos XIX–XX a. sandūroje darytose nuotraukose. Gretimoje bažnyčioje yra Vilniaus skulptoriaus Juozapo Kozlovskio dvi jo padarytos presbiterijos sienose įmūrytos granitinės memorialinės plokštės, skirtos koplyčioje palaidotiems Parčevskių šeimos nariams; yra Ignoto Parčevskio, jo žmonų Salomėjos ir Kotrynos bei dukters Rožės epitafijos.

2009 m. klebono Eduardo Kirstuko iniciatyva iki tol buvusi apleista koplyčia kartu su bažnyčia buvo restauruotos.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nemenčinės Parčevskių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Rūta Janonienė. Nemenčinės bažnyčia Adomo Daukšos nuotraukose *lituanistika.lt*
2. ↑  Nemenčios ir Neries santakoje susilieja senieji amžiai ir dabartis
***Kitáb-i-Aqdas*** arba **Aqdas** yra svarbiausia Bahajų tikėjimo knyga, parašyta Baha'u'llah, religijos įkūrėjo. Šis darbas buvo parašytas arabų kalba ir pavadintas arabiška antrašte *al-Kitáb al-Aqdas*, tačiau knyga dažniausiai vadinama persišku atitikmeniu *Kitáb-i-Aqdas*, kuris buvo duotas paties Baha'u'llah. Kartais minimas tiesiog kaip „Aqdas", „Visų Švenčiausioji Knyga", „Įstatymų Knyga" ir rečiau „Aqdas Knyga".

Dažniausiai nurodoma, kad knyga baigta rašyti apie 1873 metus, tačiau yra pagrindo manyti, kad bent dalis veikalo buvo parašyta anksčiau. Baha'u'llah išsiuntė keletą rankraščių kopijų Irano bahajams praėjus keletui metų po *Kitáb-i-Aqdas* apreiškimo, o 1890-91 m.(1308 A.H.) metais suorganizavo knygos originalaus arabiško teksto publikavimą Bombėjuje.

*Kitáb-i-Aqdas* yra vadinamas bahajų mokymų „Knygų Motina" ir „Ateities pasaulio civilizacijos Chartija" (God Passes By, p. 213). Vis dėlto tai nėra vien tik „įstatymų knyga": didelė jos turinio dalis susijusi su kitais dalykais, ypač etiniais pamokymais, ir skiriama įvairiems individualiems asmenims, grupėms ir vietovėms. Kitáb-i-Aqdas taip pat aptaria bahajų administracinių institucijų steigimą, bahajų religinę praktiką, asmens įstatymus, baudžiamąją teisę, socialinius principus ir pranašavimus.

Turinys
-------

*Kitáb-i-Aqdas* yra papildytas šiais rinkiniais:

* „Klausimai ir atsakymai", kurį sudaro 107 Zaynu'l-Muqarrabin užduotų klausimų Baha'u'llah dėl įstatymų pritaikymo ir Baha'u'llah atsakymai į šiuos klausimus;
* „Kai kurie tekstai, apreikšti Baha'u'llah";
* *Įstatymų ir priesakų santrauka*, parengta Shoghi Effendi;
* Visuotinių Teisingumo Rūmų parengtos aiškinamosios pastabos.

Shoghi Effendi padalijo knygos turinį *Įstatymų ir priesakų santraukoje* į 6 temines dalis:

1. Abdu'l-Baha paskyrimas Baha'u'llah įpėdiniu
2. Globėjų institucijos įkūrimo numatymas
3. Visuotinių Teisingumo Rūmų institucija
4. Įstatymai, įsakai ir pamokymai
5. Specialūs raginimai ir įspėjimai
6. Įvairūs kiti dalykai

Be to, įstatymai padalinti į keturias grupes:

A. Malda
B. Pasninkas
C. Asmens gyvenimo įstatymai
D. Įvairiapusiški įstatymai, įsakai ir pamokymai.

Nuorodos
--------

Kitáb-i-Aqdas teksto paieškos įrankis (anglų k.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Walbridge, John. „Aqdas, Kitab-i- (al-Kitab al-Aqdas, the Most Holy Book)". Bahá'í Library. Suarchyvuotas originalas 2010-08-09. Nuoroda tikrinta 29 April 2009.
2. ↑  Effendi, 1944: 213
Koordinatės: 35°25′ p. pl. 139°07′ r. ilg.﻿ / ﻿35.417°š. pl. 139.117°r. ilg.﻿ / 35.417; 139.117

| Aleksandrinos ežeras |
| --- |
| Palydovinė ežero nuotraukaPalydovinė ežero nuotraukaPalydovinė ežero nuotrauka |
| Vieta | Australija (Pietų Australija) |
| Plotas | 570 km² |
| Vidutinis gylis | 2,8 m |
| Didžiausias gylis | 5 m |
| Įteka | Murėjus |
| Išteka | Murėjus |

**Aleksandrinos ežeras** (angl. *Lake Alexandrina*) – gėlavandenė lagūna Australijoje, Pietų Australijos valstijoje, 70 km į pietus nuo Adelaidės. Telkšo šalia Enkaunterio įlankos kranto, nuo jos potvynių apsaugotas 5 pylimais. Ilgis 37 km, plotis 21 km. Būdingas gylis 1,5-4,5 m. Vanduo naudojamas laukų drėkinimui. Pro Aleksandrinos ežerą prateka svarbiausia Australijos upė – Murėjus.

Ežero vakariniame krante įsikūręs Milango miestelis. 1828 m. ežerą atrado britų keliautojas Čarlzas Sturtas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Aleksandrinos ežeras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001