recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Čulymas |
| --- |
| Čulymas prie Ačinsko Čulymas prie Ačinsko |
| **Ilgis** | 1799 km |
| **Baseino plotas** | 134 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 785 m³/s |
| **Ištakos** | Kuznecko Alatau |
| **Žiotys** | Obė |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija |

**Čulymas** (rus. *Чулым*) – upė Rusijoje, Sibire; Obės dešinysis intakas. Prasideda Chakasijoje, Kuznecko Alatau kalnuose, susiliejus Juodojo ir Baltojo Ijuso upėms. Aukštupyje (iki Ačinsko) Čulymas – kalnų upė (srauti, slenkstėta). Už Ačinsko teka į šiaurę Čulymo-Jenisejaus dubuma, toliau į vakarus per Čulymo žemumą. Žemupio vaga labai vingiuota. Įteka į Obę ties Mogočinu.

Didžiausi intakai: Kemčiugas, Čičkajulas, Ulujulas (dešinieji), Uriupas, Četė, Kija, Jaja, Didžioji Juksa (kairieji).

Upė užšąla nuo spalio pabaigos iki gegužės pradžios. Laivuojama 1173 km nuo žiočių. Prie Čulymo įsikūrę miestai: Nazarovas, Ačinskas, Asinas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
*Kitos reikšmės – Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia.*
Koordinatės: 56°01′14″š. pl. 25°28′18″r. ilg.﻿ / ﻿56.0206°š. pl. 25.4717°r. ilg.﻿ / 56.0206; 25.4717

|  Žiobiškio šv. arkangelo Mykolo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Rokiškio |
| **Savivaldybė** | Rokiškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Žiobiškis |
| **Adresas** | Šilo g. 9 |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų ir plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1911 m. |
| **Stilius** | neogotika |

Šoninis fasadas
Bažnyčios bokštas
**Žiobiškio šv. arkangelo Mykolo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Žiobiškio kaime, 11,5 km į pietvakarius nuo Juodupės, Vengerinės (Nemunėlio dešiniojo intako) dešiniajame krante.

Istorija
--------

Vengerinės dvaro savininkai Angelė ir Juozapas Daumantas Sesickiai 1803 m. Žiobiškyje pastatė medinę bažnyčią; įsteigta parapija. Bažnyčią ir parapiją fundatoriai aprūpino žeme, pinigais. 1900 m. suprojektuota mūrinė bažnyčia (sąmatinė vertė 29 306 rb). Klebono Vincento Zapkaus rūpesčiu 1902–1911 m. pastatyta dabartinė bažnyčia (darbus prižiūrėjo inž. K. Kiunzelis), įrengta klebono Jurgio Gogelio pastangomis. 1913 m. pastatyti šoniniai altoriai. Per Pirmąjį pasaulinį karą į Rusiją išvežti 4 varpai. 1922 m. birželio 15 d. bažnyčią konsekravo vyskupas Pranciškus Karevičius. Klebonas Povilas Paškevičius pastatė parapijos salę, naują kleboniją, 1931 m. įrengė didįjį altorių. 1940 m. perlietas perskilęs varpas.

Architektūra
------------

Bažnyčia neogotikinė, lotyniško kryžiaus plano (46 × 26 m), su penkiasiene apside, aukštu bokštu, 4 bokšteliais. Vidus 3 navų. Jas dengia kryžminiai skliautai Archyvuota kopija 2016-10-13 iš Wayback Machine projekto..

Nuorodos
--------

* Žiobiškio parapija Archyvuota kopija 2009-05-30 iš Wayback Machine projekto.
* Archyvuota kopija 2007-08-13 iš Wayback Machine projekto.
* Žiobiškio šv. arkangelo Mykolo bažnyčia
Aerosvit-Ukrainian Airlines|  |
| 

| IATA**VV** | ICAO**AEW** | Šaukinys**AEROSVIT** |
| --- | --- | --- |

 |
| Įkurta | 1994 m. |
| Pagrindinis oro uostas | Boryspilio tarptautinis oro uostas |
| Lėktuvų skaičius | 40 |
| Maršrutai | 38 |
| Būstinė | Boryspilis, Ukrainos vėliava Ukraina |
| Tinklalapis | www.aerosvit.com |

**Aerosvit-Ukrainian Airlines** buvo 1994–2013 m. veikęs oro vežėjas, kuris bazavosi Boryspilio tarptautiniame oro uoste, Boryspilyje, Ukrainoje. Aviakompanija vykdė vietinius skrydžius į 11 miestų ir tarptautinius skrydžius į 20 Europos miestų. Taip pat aviakompanija vykdė ilgus tarptautinius skrydžius į Kiniją, Indiją, Tailandą, Kanadą ir JAV.

Istorija
--------

Aviakompanija įkurta 1994 m. Tais pačiais metais buvo pradėti vykdyti skrydžiai iš Kijevo į Tel Avivą, Odesą, Salonikus, Atėnus ir Larnaką. Tada „Aerosvit Airlines" vadinosi „Air Ukraine". 1994 m. pabaigoje aviakompanija įsigijo Boeing 737 lėktuvą, ir pradėjo skrydžius į Maskvą. Tai pirmoji aviakompanija Europoje, kuri atliko skrydį į Bankoką.

2013 m. aviakompanija bankrutavo.

Servisas
--------

Visuose aviakompanijos tarptautiniuose skrydžiuose buvo siūlomos dvi – ekonominė ir verslo – klasės.

Verslo klasės skrydžiuose keleiviai buvo teikiamas nemokamas maitinimas. Ekonominės klasės keleiviams buvo siūlomi nemokami užkandžiai bei gėrimai. Ilguose tarptautiniuose skrydžiuose buvo teikiamos audio/video paslaugos.

Kryptys
-------

Aerosvit Airlines kryptys. ██ Ukraina

 ██ Aerosvit Airlines kryptys

Aerosvit Boeing 737–300 Birmingemo tarptautiniame oro uoste, Anglija.
„Aerosvit Airlines" skraidė iš Kijevo Boryspilio tarptautinio oro uosto.

Flotilė
-------

Aerosvit Antonov An-148 leidžiasi Vilniaus oro uoste, Lietuva.
Aerosvit Boeing 737–400 Tarptautiniame Boryspilio oro uoste, Kijevas, Ukraina.

**Aerosvit Airlines**| Lėktuvo tipas | Kiekis | Nuomojasi | Gaminama | Keleivių kiekis | Pastabos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|
| Verslo klasė | Ekonominė klasė | Iš viso |
|
| Antonov An-148 | 2 | 8 | 0 | 0 | 7080 | 7080 |  |
| Antonov An-158 | 0 | 5 | 0 | 0 | 99 | 99 |  |
| Boeing 737–200 | 1 | 0 | 0 | 12 | 118 | 130 |  |
| Boeing 737–300 | 1 | 0 | 0 | 12 | 118 | 130 |  |
| Boeing 737–400 | 5 | 3 | 0 | 15 | 138 | 153 |  |
| Boeing 737–500 | 3 | 2 | 0 | 10 | 96 | 106 |  |
| Boeing 737–800 | 0 | 7 | 7 | nėra duomenų |  |
| Boeing 767-300ER | 3 | 0 | 0 | 24 | 207 | 231 |
| Saab 340A | 2 | 0 | 0 | 0 | 33 | 33 | išnuomota kitai aviakompanijai |
| **Iš viso** | 17 | 23 | 7 |  |

Išnašos
-------

1. ↑  „AeroSvit Airlines Files for Bankruptcy". Aviation Today. 2013-01-04. Suarchyvuotas originalas 2013-01-18.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Timnos slėnio parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Akmeninis „grybas" Timnos slėnio parke Akmeninis „grybas" Timnos slėnio parke |
| **Vieta:** | Izraelis |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Eilatas |
| **Koordinatės:** | 29°47′0″ š. pl. 34°59′0″ r. ilg.﻿ / ﻿29.78333°š. pl. 34.98333°r. ilg.﻿ / 29.78333; 34.98333Koordinatės: 29°47′0″ š. pl. 34°59′0″ r. ilg.﻿ / ﻿29.78333°š. pl. 34.98333°r. ilg.﻿ / 29.78333; 34.98333 |
| **Plotas:** | 60 km² |
|  **Vikiteka:** | Timnos slėnio parkas |

**Timnos slėnio parkas** – Izraelio nacionalinis parkas Negevo dykumoje, esantis apie 30 km šiauriau Eilato. Parkas žymus natūraliais smiltainio dariniais, tokiais kaip „Karaliaus Saliamono stulpai", „Grybas", „Arkos" ir „Miegantis liūtas".
Timnos slėnyje yra seniausios pasaulyje vario rūdos kasyklos, veikusios nuo 4000 m. pr. m. e. ir be pertraukos eksploatuotos egiptiečių, romėnų, nabatėjų bei umajadų. Parke gausu apleistų rūdos šachtų bei vario lydimo krosnių likučių, įvairių senovinių raižinių bei įrašų uolose.

Senoviniai piešiniai ant uolų Timnos slėnio parke
|  |
| --- |
| Times Three |
|  
Times Three 1999 m. Eurovizijoje |
| Biografija |
| Kilmė | Maltos vėliava Malta |
| Žanrai | popmuzika |
| Aktyvumo metai | 1999 |
| Nariai |
| Philippa Farrugia Randon  Diane Stafrace  Francesca Tabone |

**„Times Three"** buvo trumpai gyvavusi merginų pop grupė iš Maltos, atstovavusios savo šaliai „Eurovizijos" dainų konkurse 1999 m.

Grupę sudarė Filipa Farudža Randon (angl. *Philippa Farrugia Randon*), Diana Stafreis (angl. *Diane Stafrace*) ir Frančeska Tabonė (angl. *Francesca Tabone*). „Times Three" buvo suburtas specialiai Maltos „Eurovizijos" atrankai su daina „Believe 'n Peace". Kūrinio autoriai – Christopher Scicluna ir Moira Stafrace (vyresnioji Dianos sesuo), kurie, kaip „Chris & Moira" duetas, reprezentavo šalį 1994 m. „Eurovizijoje". „Believe 'n Peace" buvo pasirinkta žiuri komisijos ir tapo nugalėtoja. 1999 m. „Eurovizijos" konkurse, vykusiame Jeruzalėje gegužės 29 dieną, „Times Three" užėmė 15 vietą tarp 23 dalyvių, tai Maltos prasčiausias rezultatas nuo 1990 m. konkurso.

Vėliau buvo planuojama išleisti grupės eurovizinį singlą, tačiau buvo atšauktas. Dėl mažos komercinės sėkmės grupė iširo iš karto po dalyvavimo „Eurovizijos" dainų konkurse.

Po grupės iširimo Philippa kurį laiką tęsė atlikėjos karjerą, o Diana vėliau tapo sėkmingu modeliu.

Nuorodos
--------

* Daina *Believe 'n Peace*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Chiara  *„The One That I Love"*** |  **Maltos atstovės Eurovizijoje**1999 | Po to:**Claudette Pace  *„Desire"*** |
Patefonas
**Patefonas** arba **gramofonas** – prietaisas, kuris groja muzikos plokšteles. Grojant gramofono adata judėdama plokštelės garso takeliu pradeda virpėti, susidarę virpesiai perduodami membranai, kuri šiuos paverčia garso bangomis, kurios tada atkuriamos garsintuvu (ruporu). Gramofonai ir patefonai buvo paplitę iki XX a. 5-ojo dešimtmečio.

Pavadinimo kilmė
----------------

Rytų Europos kalbose įsivyravo ne gramofono terminas, būdingas Vakaruose, o nuo prancūzų firmos *Pathé* (ji prekiavo gramofonais Prancūzijoje bei šalia esančiuose miestuose) kilęs žodis, prie jo pridėjus graikišką dėmenį gr. φωνή = *fone* 'garsas'.

Istorija
--------

Pirmąjį prietaisą, galintį atkurti garsus, 1877 m. užpatentavo Tomas Edisonas. Šis prietaisas buvo pavadintas fonografu. Fonografe garso saugojimui buvo naudojamas cilindras. Garsas buvo įrašinėjamas adatėle ant cilindro paviršiaus įrėžiant kintamo gylio griovelį. Edisonas buvo svarstęs ir garso įrašinėjimą į diskus, tačiau pasirinko cilindrus, nes cilindro paviršiuje esančiu grioveliu, adatėlė galėjo judėti pastoviu greičiu. Disko paviršiuje, linijinis greitis mažėja artėjant prie disko centro. 

Gramofonas
Prietaisas, atkuriantis garsą iš plokštelių, buvo užpatentuotas 1887 m. Emilio Berlinerio. Šis prietaisas buvo pavadintas gramofonu. Gramofono įrašuose garsas buvo saugomas disko paviršiuje esančiame spiralės formos griovelyje. Gramofono plokštelėse būdavo naudojama horizontali moduliacija (griovelis svyruodavo į šonus). Pirmieji gramofonai atkurdavo prastesnės kokybės garsą nei fonografai, tačiau vėliau buvo ištobulinti. Pagrindinis plokštelių privalumas prieš cilindrus yra tas, kad jos užima mažiau vietos.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Fonografas
* Fonoautografas
* Grafofonas
* Elektrofonas
* Automatinis patefonas

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Patefonas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Gramofonas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
2. ↑  „The Incredible Talking Machine". Time Inc. 2010-06-23.
3. ↑  „Tinfoil Phonograph". Rutgers University. Suarchyvuotas originalas 2011-05-13.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
4. ↑  „History of the Cylinder Phonograph". Library of Congress.
|  |
| --- |
| Timna Brauer |
|  
Timna Brauer 2008 m. |
| Biografija |
| Gimė | 1961 m. gegužės 1 d. (62 metai)  Viena, Austrijos vėliava Austrija |
| Veikla | dainininkė, dainų autorė |
| Svetainė | brauer-meiri.com |

**Timna Brauer** (hebr. ‏‏‎ = *תמנה בראואר*; g. 1961 m. gegužės 1 d. Vienoje) – Austrijos-Izraelio dainininkė ir dainų autorė.

Timna yra garsaus Austrijos dramaturgo Arik Brauer, gimusio Lietuvos žydų šeimoje, dukra. Nuo 1985 m. Timna koncertuoja kartu su savo vyru, izraeliečių pianistu Elias Meiri. Abu atlikėjai taip pat turi jemenietiško kraujo.

1986 metais „Eurovizijos" dainų konkurse su daina „Die Zeit ist einsam" (liet. *Vienišas laikas*) užėmė 18 vietą.

2007 m. Austrijos televizijos šokių konkurse „Dancing Stars" užėmė dešimtą vietą.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Timna Brauer** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficialus Timna Brauer ir Elias Meiri tinklalapis (vokiečių, anglų k.)

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Gary Lux  *„Kinder dieser Welt"*** |  **Austrijos atstovė Eurovizijoje**1986 | Po to:**Gary Lux  *„Nur noch Gefühl"*** |
Koordinatės: 56°1′0″ š. pl. 25°29′28″ r. ilg.﻿ / ﻿56.01667°š. pl. 25.49111°r. ilg.﻿ / 56.01667; 25.49111


| Žiobiškio tvenkinys |
| --- |
| Žiobiškio tvenkinys nuo užtvankos |
| Vieta | Lietuva (Rokiškio rajonas) |
| Plotas | 0,156 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,33 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2,5 m |
| Didžiausias gylis | 5,1 m |
| Tūris | 0,0004086 km³ |
| Įteka | Vingerinė, 4 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Vingerinė |

**Žiobiškio tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Rokiškio rajone, 8 km į šiaurės vakarus nuo Rokiškio, ties Žiobiškiu. Sudarytas užtvenkus Vingerinės upę (Nemunėlio intakas) 6,7 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 1,45 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 96,2 m. Krantai aukštoki, apaugę medžiais. Rytinis tvenkinio galas užpelkėjęs. Tvenkinį supa daugiausia dirbami laukai, krūmynai. Aplink tvenkinį įsikūręs Vengerinės kaimas. Pietvakarinėje pakrantėje, šalia užtvankos, yra įrengtas paplūdimys.

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 98 m, ilgis 236 m, plotis 5 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 9,55 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1975 m. 1996 m. pastatyta 15 kW galios mažoji hidroelektrinė.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| Bajoralių senosios kapinės |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Bajoralių senosios kapinėsBajoralių senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°03′17″š. pl. 21°29′02″r. ilg.﻿ / ﻿56.054797°š. pl. 21.484011°r. ilg.﻿ / 56.054797; 21.484011Koordinatės: 56°03′17″š. pl. 21°29′02″r. ilg.﻿ / ﻿56.054797°š. pl. 21.484011°r. ilg.﻿ / 56.054797; 21.484011 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Imbarės seniūnija |
| Plotas | 0,1 ha |
| Naudotas | XVII – XIX a. |

**Bajoralių senosios kapinės**, vadinamos *Kapeliais, Marų kapeliais* (saugotinas kultūros paveldo objektas) – neveikiančios kapinės šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Bajoraliuose (Imbarės seniūnija), kairiajame Pestupio krante.

Kapinės
-------

Įrengtos pakilesnėje vietoje, netaisyklingo plano. Laidojimo žymių nėra. Teritorija dirvonuoja.

Teritorijos plotas – 0,1 ha.

Istorija
--------

Veikė XVII – XVIII a. vadinamos *Kapeliais* (žem. *Kapalē, Maro kapalē*). Jose laidoti Bajoralių kaimo gyventojai. Daug jų čia palaidota per 1710–1711 m. Didįjį marmetį. Kapines uždarius, XIX a. jose laidojo savižudžius (pakaruoklius) ir nekrikštytais mirusius kūdikius. Pasakojama, kad kapinėse vaidendavosi, vaikščiodavo ugnelės, stovėjo keli monumentalūs kryžiai ir koplytėlė, kurie XX a. pr. sunyko. Tarpukariu kapinės buvo Meškio žemėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos žemės vardynas. Bajoralių k. Salantų vls. Kretingos aps. surašė Jonas Gvazdinskas, 1935 m.

Nuorodos
--------

* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Guliašas – Vengrijos nacionalinis patiekalas
**Patiekalas** (angl. *dish*; rus. *блюдо*) – valgis, paruoštas iš kelių ingredientų, ir skirtas valgyti paprastai prie stalo kaip pusryčių, pietų, vakarienės dalis. Patiekalai patiekiami stalo induose – lėkštėse, dubenyse, puodeliuose, salotinėse ir kt. Kai kurie patiekalai gali būti valgomi laikant rankose ar užmauti ant iešmo (pvz. šašlykas).

Patiekalai skirstomi į grupes:

* užkandžiai
* pirmieji patiekalai – sultiniai, sriubos
* antrieji patiekalai – mėsos ir žuvies patiekalai su garnyru bei salotomis, košės ir kt.
* tretieji patiekalai – gėrimai, saldieji desertai.

Dažnai patiekalai siejami su tam tikra nacionaline virtuve, pvz. guliašas yra vengrų virtuvės patiekalas.

Dalis patiekalų turi specifinius pavadinimus (pvz. „tinginukai"), kiti vadinami pagal šalį, vietovę ar tautą (pvz. *Kijevo kotletai*, *totoriškas kepsnys*), treti vadinami tiesiog aprašomaisiais pavadinimais, pvz. *kepti šonkauliukai su bulvėmis*.

Aprašymai, kaip gaminti patiekalus vadinami kulinariniais receptais.
**Aerfen** – keltų likimo ir karo deivė, taip pat Di upės (Velsas) personifikacija.

Dievavardis *Aerfen* į šiuolaikinę valų kalbą atėjo iš keltų prokalbės *Aerten*, kuris sudarytas iš dėmenų *agro-*, „skerdynės", ir *tan-nu*, „plėsti", „platinti", arba *ten-n-do-*, „laužyti", „kapoti", „kirsti". Pats vardas *Aerfen* veikiausiai reiškia „pagarsėjusi mūšyje". *Aerfen* buvo ir vienas iš Di upės pavadinimų.

Aerfen šventovės būta *Glyndyfrdwy* vietovėje, įsikūrusioje ties Di upe. Pasak vietinės legendos, norint užsitikrinti sėkmę mūšyje, reikėję, paskandinant upėje, paaukoti tris žmones. Pasakojama, jog per anglų karus su valais Di upė, kuri skiria Angliją ir Velsą, nulemdavusi pergalę ir pralaimėjimą. Jei upė nuskalaudavusi rytinį krantą, tai buvęs ženklas, kad pergalę iškovos anglai (ir atvirkščiai).

Airių mitologijoje Aerfen atitikmeniu gali būti laikoma Morigan.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  K. M. Sheard (2011). *Llewellyn's Complete Book of Names*. Woodbury, MN: Llewellyn Worldwide. p. 172. ISBN 978-0-7387-2368-6.
2. ↑  Elisabeth Benard; Beverly Moon (2000). *Goddesses Who Rule*. New York: Oxford University Press. p. 90. ISBN 978-0-19-535294-8.
3. ↑  Thomas Richards (1815). *Antiquæ Linguæ Britannicæ Thesaurus*. p. 10.
4. 1 2  „BRITISH ARCHAEOLOGICAL ASSOCIATION". *The Cambrian News and Merionethshire Standard* (Aberystwyth). 1877-09-07. p. 6. Nuoroda tikrinta 2020-07-11.
5. ↑  Anneli S. Rufus; Kristan Lawson (1991). *Goddess Sites, Europe: Discover Places where the Goddess Has Been Celebrated and Worshipped Throughout Time*. HarperSanFrancisco. ISBN 978-0-06-250747-1.
Koordinatės: 55°29′3″ š. pl. 21°17′22″ r. ilg.﻿ / ﻿55.48417°š. pl. 21.28944°r. ilg.﻿ / 55.48417; 21.28944
**Svencelė** – pelkė (daugiausia aukštapelkė) vakarų Lietuvoje, Klaipėdos rajone, 1 km į rytus nuo Kuršių marių kranto, 7 km į pietus nuo Priekulės. Plotas – 13,33 km². Pelkė susidariusi jūrinės terasos įlomėje. Beveik visą ją sudaro plyninė ir plynraistinė aukštapelkė, tik šiauriniame ir pietrytiniame pakraštyje yra žemapelkės juostų. Svencelės vidurinėje dalyje yra gausybė smulkių duburių, kuriuose telkšo ~100 ežerokšnių. Pelkė grioviais jungiasi su mariomis bei Vilhelmo kanalu.

Durpių klodo vidutinis storis 4,5 m (didžiausias – 9 m). Durpių ištekliai 57,6 mln. m³. Durpės kimininės (89 % aukštapelkinės, 6 % mišrios, 5 % žemapelkinės), jų peleningumas 4,7 %, vidutinis drėgnumas 92 %. Svencelės dugną dengia priesmėlis, smėlis, o tarp jo ir durpių vietomis (po duburiais) slūgso sapropelio sluoksnis. Pelkės pakraščiuose yra senų karjerų. Greta pelkės yra Svencelės kaimas ir naftos telkinys.

Beveik visa Svencelės pelkė įtraukta į Svencelės telmologinį draustinį (10,24 km²). Žemapelkėse auga pajūrinis sotvaras. Pelkėje auga daug retųjų augalų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Svencelė (pelkė)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 141
2. ↑   Archyvuota kopija 2015-02-07 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RKlaipėdos rajono savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Nacionaliniai parkai | 
Kuršių nerijos nacionalinis parkas |
|  |
| Regioniniai parkai | 
Pajūrio regioninis parkas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Ablingos geomorfologinis • Graumenos hidrografinis • Kliošių kraštovaizdžio • Lužijos botaninis • Minijos ichtiologinis • Minijos senslėnio kraštovaizdžio • Reiskių tyro telmologinis • Svencelės pievų botaninis-zoologinis • Svencelės tyro telmologinis • Veiviržo ichtiologinis • Veiviržo kraštovaizdžio |
|  |
| Atkuriamieji sklypai | 
Kalvių |
|  |
| Gamtos paminklai | 
Lapiškės akmuo |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
Ievos Simonaitytės bukas • Kalniškės akmuo • Kliošų parko bukas • Kliošų parko kėnis • Lūžgalių ąžuolas • Olando kepurės skardis • Rudaičių ąžuolas • Svencelės ąžuolas • Šernų akmuo • Šernų ąžuolas • Šperberių ąžuolas • Trakių vinkšna • Veiviržėnų piliakalnio ąžuolas • Vingio parko ąžuolas |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Tarptautinė tuberkuliozės diena** minima kovo 24 d. Pasaulio sveikatos apsaugos organizacijos sprendimu. Ši diena skirta plačiau informuoti žmones apie pavojingą ligą.

Tuberkuliozės (kitaip *džiovos*) sukėlėją prieš daugiau nei šimtą metų atrado vokiečių gydytojas Robertas Kochas. Už tai jam suteikta Nobelio premija. Nepaisant to, iki šiol nepavyksta nugalėti šios ligos. Viena iš pagrindinių priežasčių – žmonių neišmanymas. Daugelis net nežino, kad tuberkuliozė pavojinga ne tik sergančiajam, bet ir aplinkiniams. Būna, kad sergantysis tuberkulioze slepia ligą nuo artimųjų. Jei žmogus susirgo atvirąja tuberkuliozės forma, ligos pradžioje jis labai pavojingas aplinkiniams.

Tuberkuliozė vis dažniau plinta šeimose. Šeimos nariai užsikrečia vieni nuo kitų. Tuberkulioze du kartus dažniau serga vyrai nei moterys, taip pat kaimo gyventojai. Labai retai serga vaikai iki 16 metų amžiaus, nes jie paskiepijami tuberkuliozės vakcina (BCG) gimdymo skyriuose.

Tuberkuliozė žaloja įvairius organus, bet dažniausiai – plaučius. Gydymas trunka 6-8 mėnesius. Vieno ligonio išgydymas valstybei kainuoja kelis tūkstančius litų (vidutiniškai 6-7 tūkstančiai litų). Pasaulio sveikatos organizacijos duomenimis, chaotiškai arba su pertraukomis gydoma tuberkuliozė tampa lėtinė ir sunkiai pagydoma liga, vidutiniškai 55 proc. ligonių toliau platina ligos sukėlėjus. Tačiau, pradėjęs gydytis, žmogus jau po kelių savaičių yra mažai pavojingas aplinkiniams.

Žmogaus organizmo atsparumą tuberkuliozės bakterijai silpnina netinkama mityba, pervargimas, neigiamos emocijos, pergyvenimai, lėtinės plaučių, skrandžio ligos, cukrinis diabetas, nesaikingas alkoholio vartojimas, rūkymas, taip pat prasta asmens ir aplinkos higiena.
Kaspersky Lab|   |
| Forma | Akcinė bendrovė |
| Pramonė | Informacinės technologijos |
| Įkurta | 1997 m. |
| Centrinė būstinė | Maskva, Rusija Rusija |
| Produkcija | Antivirusinės programos |
| Pajamos | 700 mln. JAV dol. (2014 m.) |
| Darbuotojų | 3 500 (2016 m.) |
| Tinklalapis | www.kaspersky.com |

**Kaspersky Lab** (rus. *Лаборатория Касперского*) – Rusijoje įsikūrusi tarptautinė informacinių technologijų kompanija, viena didžiausių pasaulio kibernetinio saugumo ir antivirusinių programų produktų gamintojų.

Kompaniją 1997 m. įkūrė Jevgenijus Kasperskis, kuris šiuo metu yra generalinis direktorius. „Kaspersky Lab" kuria ir parduoda antivirusinės, internetinės apsaugos, slaptažodžių valdymo, duomenų apsaugos ir kitus kibernetinio saugumo produktus bei paslaugas. 

„Kaspersky" išsiplėtė tarptautiniu mastu 2005-2010 m. o 2014 m. gavo daugiau nei 700 mln. JAV dolerių pajamų. Nuo 2016 m. jos programinės įrangos produktus naudojo apie 400 mln. vartotojų, ir ji turėjo didžiausią rinkos dalį tarp kibernetinių saugumo programinės įrangos tiekėjų Europoje, ketvirtoji tarp pasaulio antivirusinių programų pardavėjų. Ji buvo pirmoji rusų kompanija, įtraukta į pasaulyje pirmaujančių programinės įrangos kompanijų reitingą „Software Top 100" (79-oji sąraše nuo 2012 m.). „Endpoint Security" produktų segmente buvo ketvirtoji pagal 2010 m. IDC duomenis.

Įtarimai dėl produkcijos patikimumo
-----------------------------------

Kilus įtarimams dėl J. Kasperskio ryšių su Rusijos spec. tarnybomis, Vakarų šalyse iškilo dvejonių dėl šios kompanijos produkcijos patikimumo. Po Federalinio tyrimų biuro agentų atlikto kontržvalgybos tyrimo JAV Generalinė paslaugų administracija 2017 m. pašalino „Kaspersky Lab" iš kai kurių tiekėjų sąrašų. „Kaspersky Lab" antivirusinę įrangą siūloma uždrausti ir Lietuvoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  The company was rated fourth in the IDC rating Worldwide Endpoint Security Revenue by Vendor, 2010. The rating was published in the IDC report Worldwide IT Security Products 2011-2015 Forecast and 2010 Vendor Shares – December 2011. The report ranked software vendors according to earnings from sales of endpoint security solutions in 2010
2. ↑  Worldwide Endpoint Security Revenue by Vendor, 2010
3. ↑  Rusijos „Kaspersky Lab" sulaukė Lietuvos politikų ir institucijų dėmesio Archyvuota kopija 2017-09-02 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kaspersky Lab** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
| **Kasparas Petrovas** |
| --- |
| Gimė | 1978 m. (~45 metai)Gruobinia, Latvijos TSR, Tarybų Sąjunga Tarybų Sąjunga |
|  |
| Veikla | serijinis žudikas |

**Kasparas Petrovas** (latv. *Kaspars Petrovs*, g. 1978 m.) – Latvijos serijinis žudikas. 2005 m. gegužės 12 d. Rygos apygardos teismas jį pripažino kaltu dėl trylikos pagyvenusių moterų nužudymo ir nuteisė kalėti iki gyvos galvos.

Petrovas, žymaus gydytojo sūnus, jau kelerius metus buvo benamis. Iš pradžių sulaikytas dėl penkių moterų nužudymo 2003 m. vasarį, vėliau paaiškėjo, kad K. Petrovas galėjo nužudyti keliasdešimt pagyvenusių moterų. Visos moterys buvo pensinio amžiaus, visos nužudytos pasmaugiant. Iš pradžių jis buvo kaltinamas 38 žmogžudystėmis, 8 pasikėsinimais nužudyti, daugybe vagysčių ir apiplėšimų, daugiausia susijusių su pagyvenusiomis Rygos gyventojomis 2000–2003 m. Tačiau valdžios institucijos pateikė kaltinimus tik dėl 13 aukų mirties, nes kitose bylose trūko inkriminuojančių įrodymų.

Petrovas, anksčiau teistas už vagystę 1998 m. po suėmimo ir 2005 m. teismo proceso metu tvirtino, kad „neketino nužudyti savo aukų, o tik jas apiplėšti". Petrovas moteris uždusino po to, kai sekė jas namo ir prievarta įsibrovė į jų butus arba prisistatęs *Latvijas gāze* (valstybinės dujų įmonės) darbuotoju. Apskaičiuota, kad Kasparas Petrovas iš savo aukų pavogė prekių ir pinigų vertų už maždaug 18 000 latų (26 000 eurų).

Po nuosprendžio Petrovas teisme atsiprašė savo aukų šeimų ir paprašė jų atleidimo. „Negaliu žodžiais grąžinti aukų į gyvenimą, bet norėčiau, kad jos dar būtų gyvos, kad nieko nebūtų atsitikę..."

Išnašos
-------

1. ↑  „Latvija: 38 moterų žudikas kalės iki gyvos galvos". Delfi.lt. Nuoroda tikrinta 2022-04-09.
2. ↑  „Kasparas sėdo visam gyvenimui". TV3.lt. Nuoroda tikrinta 2022-04-09.
3. 1 2  *Pravda* Archyvuota kopija 2006-03-27 iš Wayback Machine projekto.
4. 1 2  *The Baltic Times*, May 19-25, 2005
| Sventochlovicėslenk. *Świętochłowice* |
| --- |
|              |
| *Rotušė* |
|  |
| 

SventochlovicėsSventochlovicės

50°18′0″ š. pl. 18°55′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.30000°š. pl. 18.91667°r. ilg.﻿ / 50.30000; 18.91667﻿ (Sventochlovicės)Koordinatės: 50°18′0″ š. pl. 18°55′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.30000°š. pl. 18.91667°r. ilg.﻿ / 50.30000; 18.91667﻿ (Sventochlovicės) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Silezijos vaivadija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1313 m. |
| **Meras** | Daniel Beger |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 55 527  |
| **Plotas** | 13,22 km² |
| **Tankumas** (2005) | 4 200 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Sventochlovicės |

**Sventochlovicės** (lenk. *Świętochłowice*; vok. *Schwientochlowitz*) – miestas-apskritis pietų Lenkijoje, Silezijos vaivadijoje, Aukštutinės Silezijos aglomeracijoje, į šiaurės vakarus nuo Katovicų. 55,5 tūkst. gyventojų.

Istorija
--------

Miestas žinomas nuo XIII a. Tarp XIII-XIV a. gavo Magdeburgo teises. Iki 1920 m. priklausė Vokietijai. 1920 – 1939 m. priklausė Lenkijai, o 1939 – 1945 m. vėl okupuotas Vokietijos. 

1943 m. Švientochlovicėje atidaryta *Eintrachthütte* darbo stovykla. 1945 m. atėjus komunistams paversta į Zgodos koncentracijos stovyklą. Nužudyta apie 2500 lenkų. Masines žudynes iniciavo Lenkijos žydas Salomon Morel, kuris šiuo metu slapstosi Izraelyje.

Ekonomika
---------

Akmens anglių gavyba. Juodoji ir spalvotoji metalurgija, mašinų pramonė.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė (lenkų k.)
**Svertinis išpirkimas** (angl. *Leveraged Buyout, LBO*) – sandoris, sudaromas tada, kai investuotojas, dažniausiai finansinis rėmėjas (privataus kapitalo investicijų įmonė) įsigyja bendrovės kontrolinį akcijų paketą pasitelkdama skolintus pinigus, finansinį svertą.

Svertinio išpirkimo atveju skolinamasi lėšų iš banko ar paskolų kapitalo rinkos dalyvių. Svari įmonės įsigijimo kainos dalis padengiama skolintomis lėšomis, tokiu būdu investicija tampa svertinė (angl. *leveraged*). Įsigytos įmonės turtas yra panaudojamas kaip užstatas už pasiskolintą kapitalą. Tai ganėtinai rizikinga investavimo taktika. Tiek smulkios, tiek stambios bendrovės, priklausančios įvairioms pramonės šakoms, yra svertinio išpirkimo sandorių „taikinys".

Vadovybės vykdomas išpirkimo sandoris
-------------------------------------

Vadovybės vykdomas išpirkimo sandoris (angl. *management buyout, MBO*) – sandoris, kurio metu įmonių vadovai iš esamų savininkų įsigyja visas bendrovės akcijas arba kontrolinį paketą.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Privatusis kapitalas
* Susijungimai ir įsigijimai
* Investicinė bankininkystė
| **Phthiraptera** |
| --- |
| Galvinė utėlė (Pediculus humanus capitis)Galvinė utėlė (*Pediculus humanus capitis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Poklasis: | Sparnuotieji  *( Pterygota)* |
| Būrys: | Utėlės  *( Phthiraptera)* |

 |

**Utėlės** (*Phthiraptera*) – vabzdžių (*Insecta*) klasės būrys, kuriam priklauso žmonių ir gyvulių ektoparazitai, mintantys krauju, oda, ir platinantys infekcines ligas. Vabzdžiai smulkūs, besparniai, plokšti. Kūno spalva nepastovi, nes per kutikulą persišviečia į žarnyną įčiulptas kraujas, kuris, priklausomai nuo suvirškinimo laipsnio, būna vienokio ar kitokio atspalvio. Galva siauresnė už krūtinę ir nuo jos atskirta kaklu. Krūtinės segmentai susilieję į krūvą. Burnos organai duriamieji. Kojos trumpos, tvirtos, čiumpamosios. Pilvelis platesnis už krūtinę. Kūnas apaugęs šereliais ir plaukeliais.

Utėlės skirstomos į 4 pobūrius: *Anoplura*, *Rhyncophthirina*, *Ischnocera*, *Amblycera*. Paskutiniai trys pobūriai kartais laikomi vienu pobūriu – pūkagraužiais (*Mallophaga*).

Lietuvoje paplitusios dvi šeimos: **žmoginės utėlės** (*Pediculidae*) ir **gyvulinės utėlės** (*Linognathidae*). Iš žmoginių utėlių žinomos: galvinė (*Pediculus capitis*), drabužinė (*Pediculus vestimenti*), kirkšninė utėlė (*Pthirus pubis*), iš gyvulinių – kiaulinė (*Haematopinus suis*), šuninė, avinė, galvijinė utėlė.

Kirkšninė utėlė (*Pthirus pubis*)

Nuorodos
--------

* Kaip naikinti utėles? Archyvuota kopija 2008-12-17 iš Wayback Machine projekto. tekstas su nuotr.
| Utreraisp. *Utrera* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

UtreraUtrera

37°10′0″ š. pl. 05°46′0″ v. ilg.﻿ / ﻿37.16667°š. pl. 5.76667°r. ilg.﻿ / 37.16667; 5.76667﻿ (Utrera)Koordinatės: 37°10′0″ š. pl. 05°46′0″ v. ilg.﻿ / ﻿37.16667°š. pl. 5.76667°r. ilg.﻿ / 37.16667; 5.76667﻿ (Utrera) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Ispanijos vėliava Ispanija |
| **Regionas** | Andalūzija Andalūzijos regionas |
| **Provincija** | Sevilijos provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 52 617  |
| **Altitudė** | 49 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Utrera |

**Utrera** (isp. *Utrera*) – miestas pietų Ispanijoje, Andalūzijoje, Sevilijos provincijoje, 25 km į pietryčius nuo Sevilijos, prie Arojo de la Antigvos upės. Per miestą eina Sevilijos–Kadiso geležinkelis. Vystoma maisto (aliejaus, malimo), tekstilės (vilnos, medvilnės) pramonė, turizmas. Yra teatras, XIV a. mauriška pilis, XIV a. Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų bažnyčia, XV a. Šv. Jokūbo bažnyčia.

Utrera garsėja švenčių tradicijomis: vyksta daug turistų pritraukiantis kasmetinis karnavalas (vasario pabaigoje), Didžiosios savaitės ir kitos religinės šventės, flamenko festivalis. Miestas didžiuojasi flamenko ir koridos tradicijomis.

Istorija
--------

Utreros vietovė gyvenama nuo 3 tūkstm. pr. m. e. Per Utrerą ėjo svarbus romėnų kelias *Via Augusta*. Utrera rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1253 m. Prie Kastilijos karalystės prijungta 1340 m. Utera XVI a. suklestėjo, tapo antru svarbiausiu regiono miestu po Sevilijos, tačiau 1649 m. labai nukentėjo nuo maro ir ėmė netekti savo reikšmės. Taip pat nukentėjo per XIX a. pr. prancūzų okupacijos pilietinį karą.

Galerija
--------

* Šv. Jokūbo bažnyčiaŠv. Jokūbo bažnyčia
* TeatrasTeatras
* SavivaldybėSavivaldybė
* Utreros pilisUtreros pilis

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Utera*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015
**Teriakas** – mišinys iš daug (pvz. 40 ar 70) ingredientų, viduramžiais naudotas kaip universalus vaistas ir priešnuodis, ypatingai naudotas įgėlimams gydyti, skausmams palengvinti.

Pavadinimas *teriakas* kilęs iš gr. theriaca 'susijęs su žvėrimis'.

Teriakai buvo skirstomi į *didžiuosius teriakus* ir *mažuosius teriakus*.
Vienas žinomiausių teriakų buvo *Andromacho teriakas* (lot. *theriaca Andromachi*), sudarytas iš 70 ingredientų, kurį sukūrė Nerono gydytojas kretietis Andromachas. Tacitas rašė, kad Nerono motina Agripina, bijodama būti nunuodyta sūnaus įsakymu, po kiekvieno valgio vartojo teriaką.

Einant laikui teriakų sudėtis keitėsi, vieni darėsi paprastesni, kiti – sudėtingesni. XVII a. labai vertino *Mitridato teriaką*, sudarytą iš 50 ingredientų, kurį laikė panacėja nuo bet kokių apsinuodijimų bei ligų. XVIII a. darydavo pleistrus, persunktus šiuo teriaku, kuriuos užklijuodavo ant skaudamo pilvo.

Kitas garsus teriakas buvo *Orvieto teriakas*, kitaip dar *Venecijos teriakas* ar *orvietanas*. Jį XVII a. buvo sukūręs šarlatanas Jeronimas Ferantis iš Orvieto miesto (Italija), kuris apsigyvenęs Paryžiuje prekiavo šio teriako piliulėmis.

Pagal 1535 m. vokišką farmakopėją teriaką sudarė 12 medžiagų – šventagaršvės šaknis, valerijonas, pelynas, cinamonas, kardamonas, opijus, mira, geležies sulfidas, medus ir kt. XVI–XVII a. prancūziškoje farmakopėjoje teriakas turi 71 ingredientą.

Nuorodos
--------

* Ида ГАДАСКИНА. Возвращение к жизни (К истории антидотов)
| Kastelamare di Stabijait. *Città di Castellammare di Stabia* |
| --- |
| *Kastelamare di Stabija su Vezuvijumi ir Neapolio įlanka.* |
|  |
| 

Kastelamare di StabijaKastelamare di Stabija

40°42′0″ š. pl. 14°29′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.70000°š. pl. 14.48333°r. ilg.﻿ / 40.70000; 14.48333﻿ (Kastelamare di Stabija)Koordinatės: 40°42′0″ š. pl. 14°29′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.70000°š. pl. 14.48333°r. ilg.﻿ / 40.70000; 14.48333﻿ (Kastelamare di Stabija) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Kampanija Kampanija |
| **Provincija** | Neapolio provincija |
|  |
| **Meras** | Luigi Bobbio |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 64 506  |
| **Plotas** | 17,71 km² |
| **Tankumas** (2010) | 3 642 žm./km² |
| **Altitudė** | 6 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 80053 |
| **Tel. kodas** | 081 |
| **Tinklalapis** | www.comune.castellammare-di-stabia.napoli.it |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Šv. Katelas |

**Kastelamare di Stabija** (it. *Castellammare di Stabia*) – miestas Italijoje, Kampanijoje, Neapolio provincijoje. Miestas yra prie Neapolio įlankos, 30 km į pietryčius nuo Neapolio kelyje į Sorentą.

Istorija
--------

Kastelamare di Stabija yra šalia senovės romėnų miesto Stabijų, kurį sugriovė Vezuvijaus išsiveržimas 79 m. Pilis, pagal kurią buvo pavadintas miestas buvo pastatyta IX a. pietinėje įlankos pusėje. Ji buvo atstatyta valdant Frydrichui II, o karalius Karolis I Anžu ją išplėtė.

Savivaldybė, kuri anksčiau vadinosi *Castellamare*, pasivadino **Castellammare** 1863 m. sausio 22 d. o dabartinį pavadinimą gavo 1912 m. gegužės 31 d.

2010 m. meras Luigi Bobbio paskelbė, kad uždraus mini sijonėlius. Be to jis pasiūlė uždrausti deginimąsi saulėje, klumpių naudojimą, futbolo žaidimą viešose vietose.
**Teresė Ciškevič**, lenk. *Teresa Ciszkiewicz* arba lenk. *Teresa Ciszkiewiczowa*, vok. *Thérèse von Ciszkiewicz* (1848 m. Nevėžninkuose (Kauno gubernija) – 1921 m. balandžio 20 d. Varšuvoje) – Lenkijos gydytoja, visuomenės veikėja.

Biografija
----------

Augo nedideliame Panevėžio krašto dvarelyje, pradinį išsilavinimą įgijo namuose. Per 1863 m. sukilimą buvo sukilėlių ryšininkė, tiekdavo jiems maistą. Mokėsi gimnazijoje Rygoje, šiame mieste tuo metu apsigyveno ir jos tėvas. 1873 m. pradėjo studijuoti mediciną Berno universitete, 1879 m. įgijo gydytojos diplomą. Tais pačiais metais apgynė mokslų daktarės disertacija tema *Ueber die Gaehrung des schleimsauren Ammoniaks* ir dirbo šio universiteto Fiziologinės chemijos katedroje prof. Marcelio Nenckio asistente. 

1883 m. ištekėjo už savo pusbrolio architekto Alfredo Cieškevičiaus ir apsigyveno Varšuvoje. Atidarė ginekologijos praktiką, buvo viena pirmųjų moterų gydytojų Lenkijos sostinėje. Aktyviai dalyvavo visuomeninėje politinėje veikloje: priklausė *Liga Narodowa*, *Towarzystwo Oświaty Narodowej* ir *Legiony Polskie* organizacijoms. Kartu su W. Marrené-Morzkowska 1886 m. įsteigė slaptą švietėjišką moterų draugiją *Koło Kobiet Korony i Litwy* ir jai vadovavo. Buvo viena iš emancipacinio moterų judėjimo pradininkių Lenkijoje. Palaidota Povonzkų kapinėse.

### Šaltiniai

* L. Zembrzuski. *Ciszkiewiczowa Teresa* // Polski Słownik Biograficzny, t.4, Kraków 1938, s. 86 – 87
* Kobiecy Ruch (Encyklopedia PWN)[neveikianti nuoroda]
* Petras Juknevičius, Rita Kukuraitytė. *Iš Nevėžininkų praeities* Archyvuota kopija 2013-05-19 iš Wayback Machine projekto.
|  Terespolio Šv. Apaštalo Jono Teologo cerkvė |
| --- |
|  |
| **Dekanatas** | Terespolio stačiatikių dekanatas |
| **Gyvenvietė** | Terespolis (Lenkija) |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1745 m. |
| **Stilius** | barokas |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Terespolio Šv. Apaštalo Jono Teologo cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Terespolio Šv. Apaštalo Jono Teologo cerkvė** (lenk. *Cerkiew św. Apostoła Jana Teologa w Terespolu*) – cerkvė, esanti Terespolio mieste. Cerkvė priklauso Terespolio Šv. Apaštalo Jono Teologo parapijai. Cerkvė pastatyta 1745 m. baroko architektūros stiliumi, vėliau po rekonstrukcijos įgavo neoklasicizmo elementų. Nuo cerkvės pastatymo priklausė unitams, nuo 1875 m. stačiatikiams. 1926–1941 m. priklausė neounitams. Po karo dalis parapijiečių buvo ištremti į vakarų Lenkiją, 1948 m. cerkvė vėl pradėjo veikti. 1958 m. balandžio 4 d. cerkvė buvo įtraukta į Liublino vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.

* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Liublino vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.);
* Parapijos tinklalapis (lenk.).
|  |
| --- |
| Senovės makedonų kalba |
| Kalbama | Senovės Makedonija |
| Kalbančiųjų skaičius | Mirusi |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | - |
| Kilmė | Indoeuropiečių Helėnų   Senovės makedonų |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-3 | xmk |

Magiškosios *katadesmos* lentelės iš Pelos užrašas
**Senovės makedonų kalba** – senovės makedonų kalba arba senovės graikų kalbos tarmė, ar atskira helėnų kalba, kuri buvo vartojama Makedonijos karalystėje 1-ajame tūkstantmetyje pr. m. e. priklausiusi indoeuropiečių kalbų šeimai. Palaipsniui nunyko IV a. pr. m. e. išstumta makedoniečių aukštuomenėje paplitusios atikinės graikų kalbos tarmės, tapusios bendrinės *koine* graikų kalbos pagrindu, helenizmo laikotarpio *lingua franca*.

Makedonijoje surasti vieši ir privatūs šios kalbos užrašai rodo, kad senovės Makedonijoje nebuvo raštijos kita kalba, išskyrus senovės graikų. Naujausi epigrafiniai atradimai Graikijos Makedonijos regione, pavyzdžiui, Peloje rasta maginė *katadesmos* lentelė, parodo, kad senovės makedonų kalba galėjo būti šiaurės vakarų senovės graikų kalbos atmaina. Pasak kito lingvistinio įrodymo, literatūrinė kalba buvo senovės graikų, tačiau prastakalbė buvo atskira kalba, nors ir glaudžiai susijusi.

Dėl fragmentiškų šios kalbos ar tarmės šaltinių patvirtinimo vyrauja įvairios interpretacijos siūlant filogenetines makedonų kalbos klasifikacijas. Iš archeologų aptiktų maždaug 6300 Makedonijos laikotarpio užrašų apie 99 % buvo parašyti graikų kalba, naudojant graikų abėcėlę. Pelos *katadesmos* lentelė, parašyta savita dorėnų graikų tarme, datuota nuo IV a. vidurio ik IV a. pradžios pr. m. e. buvo argumentas, kad senovės makedonų kalba buvo šiaurės vakarų graikų kalbos tarmė iš dorėnų tarmių grupės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Eugene N. Borza (1992) *In the Shadow of Olympus: The Emergence of Macedon*, p. 94
2. ↑  Lewis, D. M.; Boardman, John (2000). *The Cambridge ancient history, 3rd edition, Volume VI*. Cambridge University Press. p. 730. ISBN 978-0-521-23348-4.

Nuorodos
--------

* The speech of the ancient Macedonians, in the light of recent epigraphic discoveries
* Greek Inscriptions from ancient Macedonia
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 B. Krikštopaitis
**Bronius Krikštopaitis** (1902 m. gruodžio 14 d. Alančiai, Raguvos valsčius, Panevėžio apskr. – 1999 m. rugsėjo 27 d. Čikagoje, JAV) – Lietuvos tolimojo plaukiojimo kapitonas.

Biografija
----------

Bronius Krikštopaitis gimė ūkininkų šeimoje. Baigęs Vadoklių pradinę mokyklą, mokėsi Panevėžio gimnazijoje. 1923–1925 m. mokėsi Kauno aukštesniosios technikos mokyklos Jūrininkų skyriuje. 1925 m. išvyko studijuoti jūreivystės mokslų į Suomiją. 1925–1928 m. atliko plaukiojimo praktiką G. Eriksono burlaivyje „Archibald Russel". Du kartus šiuo burlaiviu apiplaukė pasaulį, kartu ir piečiausią Pietų Amerikos iškyšulį – Horno kyšulį. 1930 m. baigė Abo (dabar Turku) Navigacijos institutą Suomijoje, kartu su kitai devyniais Lietuvos jūrininkais įgijo tolimojo plaukiojimo kapitono diplomą. Metus stažavosi vokiečių laivyne ir grįžęs į Lietuvą tapo pirmuoju Lietuvos jūrų kapitonu.

1927 m. vedė pedagogę Mykoliną Obelenytę, sūnus Juozas Algimantas Krikštopaitis.

1932 m. ledlaužio „Perkūnas", 1933–1935 m. garlaivio „Friesland", 1935–1936 m. garlaivio „Rimfrost" šturmanas. Vadovavo Baltijos Lloydo prekiniams laivams „Maistas" (1936–1937 m.), „Marijampolė" (1937–1938 m.), „Kaunas" (1938–1939 m.). 1939 m. netoli Anglijos krantų jo vadovaujamą „Kauną" torpedavo vokiečių povandeninis laivas U-57. 1940–1941 m. garlaivio „Marijampolė" kapitonas. Žurnalo „Jūra" redkolegijos narys.

Sovietams okupavus Lietuvą 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, o 1950 m. apsigyveno Čikagoje, JAV. Santuokoje su Marija Paplauskaite susilaukė dukters Gražinos (1943) ir sūnaus Ramūno (1947). 1979 m. išleido savo prisiminimų knygą „Jūrų keliais". Palaidotas Čikagoje, šv. Kazimiero lietuvių kapinėse.

Bibliografija
-------------

* „Jūrų keliais", Čikaga, 1979 m.
* „Jūrų keliais", Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras, Vilnius, 2015 m.
| **Teresė Mikeliūnaitė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1928 m. lapkričio 3 d.Panevėžys |
| Mirė | 1984 m. gegužės 18 d. (55 metai)Anykščiai |
| Tėvas | Kazys Mikeliūnas |
| Motina | Ieva Mikeliūnienė |
|  |
| Veikla | muziejininkė, kraštotyrininkė, literatė |

**Teresė Julija Mikeliūnaitė** (1928 m. lapkričio 3 d. Panevėžyje – 1984 m. gegužės 18 d.Anykščiuose) – muziejininkė, kraštotyrininkė, literatė, kultūros organizatorė.

Biografija
----------

Baigusi aukso medaliu Panevėžio mergaičių gimnaziją, 1948–1953 m. studijavo Vilniaus universitete lietuvių kalbą ir literatūrą. Po studijų 1953 m. dirbo Troškūnų vidurinėje mokykloje (Anykščių raj.) lietuvių kalbos ir literatūros mokytoja. 1954–1959 m. dirbo tuometiniame Troškūnų rajone vietos valdžios įstaigose, buvo atsakinga už švietimo, kultūros reikalus. Kelis kartus buvo išrinkta Anykščių rajono Liaudies deputatų tarybos deputate. Nuo 1960 m. iki gyvenimo pabaigos dirbo Anykščių A. Baranausko ir A. Žukausko-Vienuolio memorialinio muziejaus direktore.

Palaidota Panevėžio kapinėse.

Veikla
------

T. Mikeliūnaitės iniciatyva Anykščių krašte buvo įrengtos naujos muziejinės ekspozicijos ir suformuotas muziejų tinklas. JI sugebėjo išskirti Anykščių krašto muziejus iš dešimčių standartinių Lietuvos rajonų muziejų gretos. Jos rūpesčiu buvo perdengtas Antano Baranausko klėtelės gaubtas ir konservuota pati klėtelė (1974 m.), restauruota Jono Biliūno memorialinė sodyba, Antano Vienuolio sodyba pritaikyta lankytojų srautui, o 1982 m. restauruotas ir rašytojo namas, sutvarkytas Didžiulių šeimos namas Griežionėlėse, pastatytos naujos administracinės muziejaus patalpos su parodų sale ir fondų saugykla. 1968 m. jos iniciatyva buvo priimtas sprendimas pritaikyti apleistą Anykščių koplyčią visuomeninio muziejaus įrengimui.

1962–1984 m. T. Mikeliūnaitė taip pat buvo Lietuvos paminklų apsaugos ir kraštotyros draugijos Anykščių skyriaus tarybos pirmininkė. Ji organizavo kraštotyros ekspedicijas po anykštėnų rašytojų gimtuosius kaimus. Ji buvo Arklio muziejaus tarybos narė, visuomeninių mokyklų muziejų steigimo iniciatorė.

T. Mikeliūnaitė rašė apsakymus, stilizuotos tautosakos padavimus, publicistikos straipsnius, daugiausia apie Anykščių kraštą. Jie buvo publikuoti periodikoje ir rinkiniuose ir padėjo pagrindus Anykščių krašto literatūrinio paveldo tradicijų plėtrai. Po T. Mikeliūnaitės mirties 1990 m. išleista jos literatūrinio palikimo knyga.

Įvertinimas
-----------

* T. Mikeliūnaitei buvo suteiktas Lietuvos nusipelniusios kultūros ir švietimo darbuotojos vardas (1983 m.).
* Anykščių rajono savivaldybė kasmet skiria Anykščių rajono Teresės Mikeliūnaitės kultūros premiją ypač pasižymėjusiems anykštėnams ar Anykščių krašto kultūros projektams (nuo 2001 m.).
* T. Mikeliūnaitės vardą pasirinko Lietuvos kraštotyros draugijos Anykščių skyrius.
* Atminimo lentos įrengtos prie Anykščių A. Baranausko ir A. Žukausko-Vienuolio memorialinio muziejaus (aut. Jonas Tvardauskas) bei Panevėžyje, Sodų g. 7A, kuriame ji gimė ir augo.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* Teresės Mikeliūnaitės biografija Anykštėnų biografijų žinyne
**Bronius Makštutis** (1929 m. gegužės 6 d. Pakašave, Simno valsčiuje – 2019 m. gegužės 3 d. Šiauliuose) – inžinierius energetikas, Lietuvos ir Šiaulių miesto visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1936 m. pradėjo lankyti Simno valsčiaus Ūdrijos pradžios mokyklą, 1941–1944 m. mokėsi Alytaus gimnazijoje. 1948–1953 m. Kauno politechnikos instituto Elektrotechnikos fakultete studijavo elektros stočių, tinklų ir sistemų specialybę, inžinierius elektrikas.

1953 m. pagal paskyrimą atvyko į Šiaulius, nuo 1953 m. rugpjūčio 7 d. Rėkyvos-Bačiūnų Valstybinės rajoninės elektrinės elektros cecho meistras, nuo 1954 m. balandžio 1 d. Elektros cecho viršininko pavaduotojas. 1958 m. rugpjūčio 1 d. Rėkyvos VRE budintysis inžinierius. Nuo 1959 m. lapkričio 27 d. elektrinės vyr. budintysis inžinierius, nuo 1960 m. balandžio mėn. Šilumos cecho viršininko pavaduotojas, nuo spalio mėn. – vyr. meistras, nuo 1961 m. kovo mėn. – Gamybinio techninio skyriaus viršininkas. 1962 m. priimtas į TSKP. Nuo 1963 m. rugpjūčio 16 d. Rėkyvos VRE vyr. inžinierius. Nuo 1968 m. sausio 10 d. Rėkyvos VRE direktorius, nuo 1978 m. gegužės 1 d. pasikeitus įmonės pavadinimui – Šiaulių šilumos tinklų direktorius, ilgiausiai šias pareigas ėjęs įmonės vadovas.

1969, 1971 ir 1973 m. Šiaulių darbo žmonių deputatų tarybos deputatas. 1974 m. miesto teismas, pasiskundus įmonės darbuotojams, nustatė, kad Rėkyvos VRE premijos skiriamos nevienodai, dėl to direktorius pažeidė darbuotojų reikalavimus. 1975 m. tokį pat sprendimą pateikė ir LTSR Aukščiausiasis teismas. Be to, buvo išaiškinta, kad direktorius 1973 m. nusipirko įmonės nurašytą automobilį, o po metų jį pardavė. Pareikšta nuobauda – griežtas papeikimas. Po to deputatu „neberinktas".Po kelerių metų materialinis darbuotojų skatinimas ir cechų ūkiskaita buvo įteisinti įstatymu.

1990 m. vasario 14 d. kolektyvas, spaudžiamas direktoriaus reiklumu nepatenkintų įmonės darbuotojų, susibūrusių į Lietuvos persitvarkymo sąjūdžio grupę, surengė direktoriaus rinkimus. Direktoriumi buvo išrinktas dar reiklesnis vyr. inžinierius Vytautas Milašius. B. Makštutis paskirtas Šiaulių šilumos tinklų dispečeriu, 1992 m. rajono dispečeriu, o 2000 m. rugpjūčio 29 d. vienoje ir vienintelėje įmonėje išdirbęs 47 metus, išėjo į pensiją.

Įvertinimas
-----------

* 1969 m. Garbės raštas
* 1970 m. medalis Už šaunų darbą V. Lenino 100-ųjų metinių proga
* 1971 m. Garbės ženklo ordinas
* 1984 m. Darbo veterano medalis

Šaltiniai
---------

1. ↑   AB „Šiaulių energija" archyvas
2. ↑   Lietuvos energetika. IV. Vilnius, 2006 m. 137 psl.