recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sergio Scariolo**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1961 m. balandžio 1 d. (62 metai) |
| Gimimo vieta | Breša, Italija |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Bolonijos „Virtus"/Ispanija Ispanija |
| **Pozicija** | treneris |
| Profesionalūs klubai |
|   |   |  |
|  Treniruotos komandos |
| 1989–1991 1991–19931993–19971997–19991999–20022003–20082008–20102009–20122011–20132013–20142015–2018–20212021–2023 | Pezaro „Scavolini"Dezijaus „Aurora"Bolonijos „Fortitudo"Vitorijos „Baskonia" Madrido „Real"Malagos „Unicaja"Maskvos sr. „Chimki"Ispanija IspanijaMilano „Olimpia"Vitorijos „Baskonia"Ispanija Ispanija Toronto „Raptors" (asist.) Bolonijos „Virtus" |
|  |

**Serdžas Skariolas** (*Sergio Scariolo*, g. 1961 m. balandžio 1 d.) – Italijos krepšinio treneris. Vienas tituluočiausių rinktinių trenerių pasaulyje (4 kartus Europos, kartą pasaulio čempionas).

Trenerio karjerą pradėjo gimtajame Brešos mieste – dirbo Brešos „Basket", vėliau Pezaro „Scavolini" trenerių štabuose. 1985 m. su Italijos rinktine laimėjo pasaulio karių krepšinio čempionatą.

1989 m. Skariolas debiutavo kaip vyriausiasis treneris „Scavolini" klube ir tą patį sezoną su juo laimėjo šalies čempionatą (tebūdamas 29 metų) ir pasiekė Koračo taurės finalą. Po sezono perėjo į antrosios Italijos lygos „Aurora Desio" komandą, o paskui keletą sezonų dirbo Bolonijos „Fortitudo" (aukščiausias pasiekimas – Italijos lygos finalas 1995–1996 m. sezone). 1997 m. persikėlė į Ispaniją, su Vitorijos „Tau Cerámica" laimėjo šalies taurę. Su Madrido „Real" taip pat laimėjo čempionatą, tačiau atleistas 2002 m. kai lygos ketvirtfinalyje pralaimėjo Madrido „Estudiantes". Perėjęs į Malagos „Unicaja" taip pat laimėjo lygą ir taurę, pasiekė Eurolygos pusfinalį. Vėliau sekė keletas nesėkmingų Skariolo sezonų su Maskvos srities „Chimki", Milano „Olimpia" ir Vitorijos klubais.

2018 m. S. Skariolas išvyko į Kanadą ir dirbo Toronto „Raptors" trenerių štabe, su juo 2019 m. laimėjo NBA. 2021 m. grįžo į Europą, su Bolonijos „Virtus" laimėjo Europos taurę.

Serdžas Skariolas – ilgametis Ispanijos rinktinės treneris. Jai vadovavo 2009–2012 ir nuo 2015 metų. Su ja laimėjo plejadą apdovanojimų.

Laimėjimai
----------

* NBA: 2019 m. (kaip asist.)
* Pasaulio krepšinio čempionatas: 2019 m.
* Europos krepšinio čempionatas: 2009, 2011, 2015, 2022 m. bronza – 2017 m.
* Vasaros olimpinės žaidynės: sidabras – 2012 m. bronza – 2016 m.
* Europos taurė: 2022 m.
* ACB lyga: 2000, 2006 m.
* Ispanijos krepšinio taurė: 1999, 2005 m.
* Italijos krepšinio lyga: 1988 (kaip asist.), 1990 m.
* Italijos krepšinio supertaurė: 2021, 2022 m.
* Rusijos krepšinio taurė: 2008 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  1990, l’allenatore dell’anno: Sergio Scariolo Archyvuota kopija 2022-10-18 iš Wayback Machine projekto. *Superbasket*
2. ↑  Resumen de la década de los 90 (1990–2000), *baskonistas*
3. ↑  „Raptors add Spanish national team coach Scariolo to staff". *sportsnet.ca*
**Esamasis laikas** (lot. *praesens*) – gramatinis laikas, kurio pagrindinė funkcija – nurodyti dabartyje vykstantį veiksmą ar situaciją.

Dažniausiai esamojo laiko reikšmė sutampa su dabartimi ar su kitu laiku: a) *Einu senyn ir jau po truputį anku*; b) *Dabar jis gerai žinojo, kad ima tikriausią karalaitę*. *Jei pajusi, kad skauda, kreipkis į gydytoją*. *Jeigu jis tik išgirsdavo, kad kaime daro skerstuves, tuojau eidavo su reikalu*.

Į klausimą *ką veikia?* gali atsakyti tik eigos veikslo veiksmažodžiai. Negalima pasakyti *Jis dabar parašo*. *Parašo* visada, dažnai, jau moka parašyti, bet tik ne dabar. Būtent eigos veikslas rodo pagrindinę esamojo laiko reikšmę.

Esamasis laikas reiškia dabartį, kuri aktualesnė už praeitį arba ateitį, todėl esamasis laikas, vartojamas perkeltinėmis reikšmėmis, suaktualina praeities ar ateities veiksmus. Esamasis laikas gali būti vartojamas būtojo kartinio, būtojo dažninio, būsimojo laikų reikšmėmis: *Pabudo miške lokys, pabudęs čiupt, čiupt – šlaunies nebėra*. *Bet seniau būdavo pasaulis puikesnis: išeini žmogus tankumynan, ir kūnas tik eina, tik eina pagaugais*. *Mes juos tyliai apsupsim, o aš gi prūsas, saviškis, galiu prieiti arti: sargybinį tyliai pakloju, o paskui surišu*.

Esamojo laiko sutapimas su dabartimi gali būti labai įvairus ir gana subjektyvus:

* Veiksmo trukmė gali būti lygi žodžio ištarimui (todėl sunku skirti eigos ir įvykio veikslus): *Aš žiburio siūlau nedegti, ‒ šią naktį be jo mums šviesu*.
* Veiksmai ir procesai gali būti suvokiami kaip prasidėję iki kalbant ir nesibaigiantys iki šiol: *Ir kvapas gaivinantis priešpiečių vėjo į trobą sruvena pro atvirus langus*.
* Ilgi veiksmai – trunkantys amžinai: *Nemunas teka į Kuršių marias*. Tokie ilgi veiksmai atitraukiami nuo dabarties ir suvokiami kaip apibendrinti – visais laikais vykstantys ir pasikartojantys: *Čia ji apalpo: tokiais atsitikimais moterys visada alpsta*. Toks apibendrintas veiksmas dažnai vartojamas patarlėse: *Kur trumpa, ten trūksta*. *Kur du jauni ‒ ten poterių nekalba*. *Girtam ir ožka velniu virsta*.

Lietuvių ir kitose kalbose vartojamos ne tik vientisinės, bet ir sudėtinės esamojo laiko formos: *esu atėjęs*, *esu paruoštas* (perfektas). Kalbose yra įvairių esamojo laiko atmainų: pavyzdžiui, anglų k. esamasis tęstinis (*I am writing* – rašau būtent šiuo metu), esamasis atliktinis tęstinis (*I have been writing* – ilgai rašiau praeityje ir ką tik baigiau rašyti).

Išnašos
-------

1. ↑  Comrie, Bernard (1985). *Tense*. Cambridge University Press. ISBN 0-521-23652-5.
2. 1 2 3 4  A. Smetona. „Laikas". *smetona.lt*. Nuoroda tikrinta 2024-03-04.`{{cite web}}`: CS1 priežiūra: numeric names: authors list (link)


|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RGramatiniai laikai |
| --- |
|  |
| 
Būtasis · Esamasis · Būsimasis |
|  |
| 
Santykinis ir absoliutusis |

 |
Lenos delta

Bykovo kyšulysBykovo kyšulys
Bykovo kyšulys Azijoje

**Bykovo kyšulys** (rus. *Быковский наслег*) – kyšulys Jakutijos šiaurėje, Lenos deltoje, apie 45 km į šiaurę nuo Tiksio, Buluno ulusas, Rusija.

Lietuviai
---------

1942 m. rudenį į Bykovo kyšulį iš Altajaus krašto atgabenta apie 750 tremtinių lietuvių ir žydų, daugiausia inteligentų šeimos. Tarp tremtinių – P. Aravičiaus, V. Čarneckio, A. Endziulaičio, J. Papečkio, H. Perelšteino šeimos. Apie 200 žm. palikti Muostache, kiti išlaipinti toliau į šiaurę, ant Lenos kranto, būsimosios Bykovo gyvenvietės vietoje. Tremtiniai iš pradžių gyveno barakuose, baržoje, žiemai pasistatė jurtas, pastatė žvejybos įmonę. Nuo šalčio, bado, ligų daugelis jų, ypač pirmąją žiemą, mirė. 1943 m. Bykovo gyvenvietėje buvo sukurtas žvejų ūkis, statomi barakai, namai, pastatyta ligoninė, klubas, septynmetė mokykla. Tremtiniai daugiausia žvejojo ir dorojo žuvį. 1957 m. pradėjo grįžti į Lietuvą. 1987–1989 m. į Bykovą iš Vilniaus ir Kauno buvo nuvykusios 4 ekspedicijos. Jų dalyviai sutvarkė kapines, pirmosios jurtos vietoje pastatė koplytstulpį (aut. V. Gibavičius), gyvenvietėje – metalinį kryžių, antrosiose kapinėse – medinį paminklą Bykove mirusiems Lietuvos žydams; dalį tremtinių palaikų parvežė į Lietuvą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aldona Juodvalkytė. *Bykovo kyšulys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 181 psl.

71°59′44″š. pl. 129°06′46″r. ilg.﻿ / ﻿71.9955496°š. pl. 129.1127014°r. ilg.﻿ / 71.9955496; 129.1127014
**Ukrainiečių bepročio užrašai**|  |
| **Autorė** | Lina Kostenko |
| **Žanras** | romanas |
| **Kalba** | ukrainiečių |
| **Išleista** | 2010 m. |
| **ISBN:** | 978-966-7047-88-7 |

**Ukrainiečių bepročio užrašai** (ukr. *Записки українського самашедшого*) – pirmasis ukrainiečių poetės Linos Kostenko romanas. Knyga išleista 2010 m. ir buvo pirmoji nauja Kostenkos knyga per pastaruosius 20 metų.

Knyga atskleidžia Ukrainos politiką ir paprastų ukrainiečių kasdienybę per 35-erių metų ukrainiečių programuotojo dienoraštį, kuris prasideda ironiškai ir pesimistiškai Leonido Kučmos prezidentavimo pabaigoje ir baigiasi optimistiškai per Oranžinę revoliuciją.

Romanas tapo bestseleriu – per pirmuosius šešis mėnesius jo parduota apie 100 000 vienetų.

Apžvalga
--------

Romane aprašomas Leonido Kučmos prezidentavimo ir Oranžinės revoliucijos laikotarpis. Pagrindinis romano veikėjas yra 35 metų programuotojas. Su būsimąja žmona susipažino per 1990 m. studentų protestus už Ukrainos nepriklausomybę. Protagonisto žmona yra kalbininkė, studijuojanti Nikolajų Gogolį.

Protagonistas rašo vadinamuosius „užrašus", kuriuose fiksuoja visas katastrofas, nužudymus ir skandalus, apie kuriuos sužino iš naujienų. Taip jis bando nukreipti savo emocijas, apibūdinti savo požiūrį į korumpuotą Kučmos režimą ir išvengti visiško cinizmo. Lygiagrečiai užrašuose atsispindi kartais problemiški veikėjo santykiai su žmona. Užrašai prasideda ironišku, pesimistiniu, skeptišku, net pašiepiančiu tonu, tačiau pabaigoje tonas smarkiai pasikeičia, nes veikėjas išgyvena emociškai intensyvius Oranžinės revoliucijos įvykius.

Išnašos
-------

1. ↑  Lina Kostenko. The poet of the era, Ukrayinska Pravda (2018-12-26)
2. ↑  „Ліна Костенко. *Записки українського самашедшого*. Сьогодні вийшов у світ перший прозовий роман видатної української поетеси" (ukrainiečių). Ababahalamaha. 2010-12-17.
3. ↑  „«Українські народні казки» - одна з найбільш багатотиражних національних книг". *UNIAN* (ukrainiečių). 2011-07-05.
55°7′25″ š. pl. 25°58′34″ r. ilg.﻿ / ﻿55.12361°š. pl. 25.97611°r. ilg.﻿ / 55.12361; 25.97611

| Sudotėlis |
| --- |
| Vieta | Švenčionių rajonas, Lietuva |
| Plotas | 0,105 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,02 km |
| Išteka | bevardis upelis |

**Sudotėlis** – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 4 km į pietus nuo Švenčionėlių, 0,08 km į rytus nuo Žeimenos upės. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,67 km, plotis – iki 0,36 km. Altitudė 131,9 m. Ežero išplatėjusioje pietinėje dalyje yra 0,09 ha dydžio sala. Krantai beveik ištisai apaugę medžiais ir krūmais, rytinis krantas aukštas. Ežerą supa Dotenėnų miškas. Pietuose išteka upeliukas link Žeimenos intako Mėžio.

Pietinėje ežero pakrantėje įsikūręs Sudotos kaimas, veikia kaimo turizmo sodyba. Vakarine pakrante eina Vilniaus–Turmanto geležinkelis ir kelias  **4406**  Švenčionėliai–Melagėnai–Sariai .

Ežeras daugybę metų buvo teršiamas Švenčionėlių miesto beveik nevalytomis nuotekomis ir ežero vanduo buvo labai blogos kokybės. 2008 m. pastatyti šiuolaikiški nuotekų valymo įrenginiai, ežero teršimas nutrauktas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2020-11-24 iš Wayback Machine projekto.
Slavų įlanka
**Slavų įlanka** (rus. *Славянский залив*) – vidinė įlanka šiaurvakariniame Petro Didžiojo įlankos (Japonijos jūra) krante. Skalauja Primorės krašto Chasano rajono pakrantę.

Slavų įlanka yra tarp Briuso pusiasalio Briuso kyšulio ir pietinio Jankovskio pusiasalio galo. Įlankos ilgis apie 9,3 km, plotis ties įėjimu – 4,85 km, gylis iki 21 m. Įlankos plotas 42,7 km², kranto linijos ilgis – 35 km.

Šiaurvakarinėje Slavų ilankos dalyje yra Šiaurinis užutėkis. Įlankos vakarinis krantas ir Šiaurinio užutėkio centrinės dalies krantas yra žemi, apaugę žole ir krūmais. Į pietvakarinę Šiaurinio užutėkio dalį įteka upelis Brusja. Šiaurrytinį įlankos krantą sudaro kalnuotas Jankovskio pusiasalis, kuris su žemynu jungiasi žema sąsmauka. Iš rytų pusės Slavų įlanką dengia Sidorovo ir Gerasimovo salos, kurias skiria Stenino sąsiauris. 
Pietuose yra užutėkiai Apvalusis (rus. *бухта Круглая*), Nerpa ir Slavianka, kurių krantuose yra gyvenvietės Slavianka ir Baza Kruglaja.

Nuo kovo ar balandžio iki rugpjūčio įlankoje dažni rūkai. Vasarą vanduo sekliose vietose įšyla iki 25-28°C. Žiemą pirmas ledas įlankoje pasirodo gruodžio viduryje. Įlankoje ledas eižėti ima kovo pradžioje, o pirmą balandžio dešimtadienį įlanka lieka be ledo. Vandens skaidrumas – iki 25 m.

Įlankoje yra smėlio ir akmeningi paplūdimiai, kuriuose vasarą ilsisi vietiniai gyventojai ir atvykėliai iš centrinių Primorės krašto rajonų ir kaimyninių regionų. Poilsiautojus aptarnauja kelios poilsio bazės ir keli viešbučiai.. 
Įlanka yra ir populiari nardytojų zona.

Nuorodos
--------

* Славянский залив на Shamora.info Archyvuota kopija 2014-04-13 iš Wayback Machine projekto.

1. ↑  Навигационное описание залива Петра Великого
2. ↑  Славянский залив на Shamora.info Archyvuota kopija 2014-04-13 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Хасанский район и прилегающие острова. На сайте дайв центра Haishen Divers.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Juan de la Cosa** |
| --- |
|  |
| Chuanas de la Kosa |
| Gimė | 1460 m.Santonijoje, Kantabrijoje |
| Mirė | 1509 m. (~49 metai)Kolumbijoje |
|  |
| Veikla | ispanų kartografas, keliautojas, konkistadoras |
|  |
|  **Vikiteka** | Juan de la Cosa |

Chuano de la Kosos žemlėapis
**Chuanas de la Kosa** (isp. *Juan de la Cosa*; 1460 m. Santonijoje, Kantabrijoje – m. 1509 m. dab. Kolumbijoje) – ispanų kartografas, keliautojas, konkistadoras. Sudarė pirmąjį žemėlapį, į kurį buvo įtrauktos ir Naujojo Pasaulio teritorijos.

Nuo pat ankstyvo amžiaus dalyvavo jūrų kelionėse. Su ispanais plaukiojo Vakarų Afrikos pakrantėmis. 1488 m. Lisabonoje susipažino su Bartolomėjumi Diasu, tik grįžusiu iš kelionės į Pietų Afriką. 1492 m. dalyvavo pirmojoje Kristupo Kolumbo ekspedicijoje į Ameriką kaip laivo „Santa Marija" šeimininkas. Vėliau šis laivas sudužo prie Espanjolos krantų. Už laivą jam buvo sumokėta kompensacija. Kaip kartografas de la Kosa dalyvavo ir antrojoje bei trečiojoje Kolumbo kelionėje.

1499 m. buvo Alonso de Ochedos ir Amerigo Vespučio ekspedicijos į Pietų Amerikos pakrantes šturmanas. Tyrinėjo Venesuelos ir Gvianos krantus. Rinko medžiagą būsimajam žemėlapiui.

1500 m. su Vasku Nunjesu de Balboa ir Rodrigu de Bastidasu dalyvavo kelionėje į Darjeno įlankos pakrantę. 1502 m. grįžo į Espanjolą. Vėliau grįžęs į Europą vedė delegaciją į Portugaliją, kur protestavo prieš portugalų įsiveržimus į ispanų atrastas žemes. De la Kosa buvo suimtas, bet padedant Ispanijos karalienei Izabelei I išvaduotas.

Keliautojui suteiktas alguasilijo titulas ir suteiktas leidimas rengti ekspediciją. 1504–1506 m. laikotarpiu keliavo po Vest Indiją, tyrinėjo Urabos įlanką, Perlų salas.

1509 m. Chuanas de la Kosa išvyko į savo paskutiniąją kelionę po Naująjį Pasaulį. Kartu su Alonsu de Ocheda ir Fransisku Pisaru keliavo į Pietų Ameriką su tikslu įsteigti koloniją. Tačiau vienoje pakrantėje, apgyvendintoje indėnų karibų Ocheda, nors ir perspėtas de la Kosos, išsilaipino prisigaudyti vergų. Išsilaipinusieji pakrantėje lengvai įveikė indėnų pasipriešinimą, todėl Ocheda nutarė keliauti gilyn į džiungles, kur dabar yra Turbako miestas. Čia indėnai įsibrovėlius atakavo nuodingomis strėlėmis, nuo kurių žuvo ir Chuanas de la Kosa.

Kartografas buvo nubraižęs keletą žemėlapių, iš kurių išliko tik 1500-ųjų *Mappa mundi*. Tai seniausias žinomas europiečių žemėlapis, kuriame atvaizduotas Naujasis Pasaulis.
| Lokinės dvaras |
| --- |
| Lokinės dvaro oficina Lokinės dvaro oficina |
| Vieta | Lokinė, Ukmergės rajonas |
| Įkurtas | 1585 m. |
| Bajorų giminės | Daumantai, Radvilos, Grotusai, Končiai |

**Lokinės dvaras** – dvaras, esantis Ukmergės rajone, Siesikų seniūnijoje.

Dvaro sodybos fragmentai apie 4 km į šiaurę nuo Siesikų, netoli užankančio ežerėlio. Dvaro sodybos liekanos: mūrinis svirnas, tvartas-arklidė, oficina (fligelis), du kumetynai. 2010 m. duomenimis – bešeimininkis turtas. Apie 2021 metus iš savivaldybės įsigijo privatūs asmenys ir dvaro likučiai prižiūrimi bei tvarkomi. 

Panašias vietas senovėje mėgo lokiai, kurių Lietuvoje nemažai veisėsi iki XIX a. antrosios pusės. Kaimo pavadinimas byloja, kad lokių tikrai čia būta. Gal patikimesnė versija, kad anksčiau dvaras vadinosi Lukinė, nuo lenk. *luk* 'lankas'. Končių herbe vaizduojamas būtent Lankas. Lokine gyvenvietė tapo kažkur nuo XX a. aštuntojo dešimtmečio pradžios.

Jau 1585 m. minimas Lokinės palivarkas, veikiausiai Daumantams priklausiusio Siesiko dvaro dalis. Vėliau Lokinė priklausė Radviloms, Grotusams, iš kurių 1790 m. dvarą pirko Juozapas Končia. Ši giminė valdė Lokinę iki pat Antrojo pasaulinio karo. XVIII–XIX a. Končiai pasistatė medinius dvaro rūmus ant aukštos akmenų pamūrės, su kolonomis papuošta prieangiu. Netoliese stovėjo mūrinė klėtis.

Medardas Končia (1808–1899) aktyviai dalyvavo 1831 m. sukilime prieš Rusijos carizmą, vėliau dalyvavo slaptų draugijų veikloje. Už tai 1838 m. buvo suimtas ir ištremtas į Archangelsko guberniją. Paskui vyrą į jo tremties vietą išvažiavo jo žmona Paulina Bialozoraitė, panašiai kaip knygose aprašytos Rusijos dekabristų žmonos. 1843 m. tremtinys grįžo į tėviškę, išrinktas Ukmergės bajorų maršalka. Per 1863 m. sukilimą caro valdžios vėl areštuotas, dvaras vėl konfiskuotas ir išgrobstytas, dvaro sodyba apgriauta.

Iki mūsų dienų dvaro ponų namas neišliko, tik XIX a. pr raudonų plytų rūsiai. Tebestovi dvaro ūkiniai pastatai, kuriais pokariu naudojosi tarybinis ūkis. Siesikų miestelio kapinėse stovi Končių XVIII–XIX a. sandūroje statyta koplyčia, kurioje ilsisi fundatorių ir jų giminaičių palaikai.

Galerija
--------

* Lokinės dvaro svirnasLokinės dvaro svirnas
* Lokinės dvaro arklidėLokinės dvaro arklidė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ingrida Semaškaitė. „Lietuvos dvarai". Enciklopedinis žinynas. – Vilnius, „Algimantas", 2010. // psl. 1–512
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Visentė Janjesas Pinsonas** (*Vicente Yáñez Pinzón*; ~1464 m. – po 1514 m.) – ispanų keliautojas, konkistadoras.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vicente Yáñez Pinzón** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Biografija
----------

Gimė Palos de la Fronteros vietovėje netoli Huelvos. Buvo jauniausias iš brolių Pinsonų (visi tapo žymiais keliautojais). 1492 m. prisidėjo prie Kristupo Kolumbo kelionės į Ameriką, buvo laivo *Niña* kapitonas (jo brolis Martinas Pinsonas valdė „Pintą"). 1499 m. Pinsonas savo iniciatyva surengė ekspediciją į Ameriką. Pakeliui audros buvo nublokštas į pietus ir 1500 m. sausio 26 d. pasiekė dabartinės Brazilijos žemes (Pernambuką) anksčiau nei tai padarė Brazilijos atradėju tituluojamas Alvarešas Kabralas. Pakeliui atrado Amazonės upės žiotis, ją pavadino *Río Santa María de la Mar Dulce*, taip pat atrado Ojapokės upės žiotis.

1505 m. Visentė Pinsonas paskirtas Borinkenos (Puerto Riko) kolonijos valdytoju, tačiau salos kolonizavimu neužsiėmė. 1508 m. dalyvavo Chuano Diaso de Soliso kelionėje į Pietų Ameriką. Po 1514 m. apie keliautoją jokių žinių nėra.
| **Sebastiano Caboto** |
| --- |
|  |
| S. Kabotas (1824 m. piešinys pagal neišlikusią graviūrą) |
| Gimė | ~1474–1476 m.Venecijos Respublika? |
| Mirė | 1557 m. gruodžio mėn. (~83 metai)Londonas, Anglija |
| Tautybė | italas |
| Tėvai | Giovanni Caboto, Mattea Caboto |
| Sutuoktinis (-ė) | Juana (–1514), Catalina de Medrano (1523–1547) |
|  |
| Veikla | jūrininkas, kartografas |
| Organizacijos | Naujųjų Indijų taryba, Anglijos laivynas |

**Sebastjanas Kabotas** (it. *Sebastiano Caboto*, isp. *Sebastián Caboto/Gaboto/Cabot*, angl. *Sebastian Cabot*; ~1476–1557 m.) – venecijiečių jūrininkas, keliautojas, kartografas, tarnavęs Anglijai ir Ispanijai.

Venecijiečių jūrininko, keliautojo Džovanio Kaboto sūnus. Apie jo jaunystę žinoma mažai. Tikėtina, kad gimė Venecijoje, bet būdamas kelerių metų su tėvu persikėlė gyventi į Angliją (Bristolį). Galimai dalyvavo tėvo ekspedicijoje į Šiaurės Ameriką (Niufaundlandą) 1497 m.

1508–1509 m. Sebastjanas Kabotas vadovavo britų ekspedicijai į Labradorą, galimai pasiekė Hadsono įlanką. 1512 m. Sebastjanas Kabotas buvo Anglijos karaliaus Henrio VIII kartografas ir lydėjo anglų kariuomenę, pasiųstą į pagalbą Ispanijos karaliui Ferdinandui II kovoje prieš prancūzus. Po to jūrininkas pradėjo dirbti Ispanijai, kuri tuo metu skyrė daugiau išteklių tyrinėjimams, 1518 m. priimtas į Ispanijos Naujųjų Indijų tarybą. 1520–1525 m. vėl dirbo Anglijoje.

1525 m. Sebastjanui Kabotui Ispanija patikėjo vadovauti trijų laivų ekspedicijai į Rytų šalis (Japoniją, Kiniją) Fernando Magelano atrastais keliais. Tačiau Brazilijoje ekspedicija išgirdo apie inkų turtus, ir Sebastjanas Kabotas nusprendė nukrypti nuo kurso (tam besipriešinusius įgulos narius išlaipino Santa Katarinos saloje) ir įplaukė į La Platos žiotis. Nuo čia keliautojai plaukė europiečių dar netyrinėtomis žemėmis – aukštyn Paranos upe. Prie santakos su Karkaranja 1527 m. įsteigė pirmąją ispanų tvirtovę dabartinėje Argentinoje – Sankti Spiritu. Vėliau ekspedicija pasiekė Paragvajaus upę ir susidūrė su Diego Garsijos de Mogero keliautojais. 1529 m. Kabotas grįžo į Ispaniją, ten apkaltintas ekspedicijos nevykdymu, įgulos pražudymu, turėjo sumokėti didelę baudą ir ištremtas į Oraną.

Po dviejų metų Sebastjanas Kabotas gavo malonę, grįžo į ankstesnį darbą. 1544 m. parengė patobulintą pasaulio žemėlapį *Planiglobium*. 1547 m. grįžo į Angliją, buvo paskirtas vyriausiuoju Anglijos laivyno prižiūrėtoju. Surengė (su kitais) 1553–1554 m. kelionę (kuriai vadovavo Hju Vilebis and Ričardas Čanseloras) Šiaurės rytų jūrų kelio ieškoti.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Sebastiano Caboto*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
2. 1 2  *Sebastian Cabot*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
3. ↑  Heather Dalton. *Merchants and Explorers: Roger Barlow, Sebastian Cabot, & Networks of Atlantic Exchange 1500–1560*. (Oxford: 2016, pp. 118-9, 124-5.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Diogo Cão** |
| --- |
|  |
| Diogas Kanas pavaizduotas ant eskudo banknoto |
| Gimė | 1452 m. |
| Mirė | 1484 m. (~32 metai) |
|  |
| Veikla | portugalų jūrininkas, keliautojas |
|  |
|  **Vikiteka** | Diogo Cão |

**Diogas Kanas** (*Diogo Cão*; gimė ~1452 m. – mirė ~1486 m.) – portugalų jūrininkas, keliautojas, XV a. pab. atlikęs dvi keliones Afrikos pakrantėmis.

Biografija
----------

Gimė Portugalijos mieste Vila Reale, buvo nesantuokinis rūmų idalgo Gonsalveso Kano sūnus. Vėliau tapo jūrininku. 1482 m. jis išsiųstas į ekspediciją ištyrinėti Afrikos pakrantes į pietus nuo pusiaujo. Beplaukdamas jis pasiekė didelės upės žiotis ir tapo pirmuoju europiečiu, išvydusiu Kongo upę. Jos pakrantėje Diogas Kanas pastatė akmeninį paminklą su inskripcija, jis išlikęs iki šių dienų. Toliau Kano ekspedicija plaukė į pietus, pasiekė dabartinės Angolos žemes, ten Šv. Marijos kyšulyje pastatė dar vieną atžymą ir pasuko atgal. Keliautojas grįžo į Lisaboną 1484 m. ten buvo pagerbtas, jam suteiktas kunigaikščio titulas.

Ielalos akmuo Matadyje su D. Kano įrašu
Tais pačiais 1484 m. Diogas Kanas leidosi į antrąją kelionę Afrikos pakrantėmis, šįkart drauge su vokiečių geografu, tyrinėtoju Martinu Behaimu (tiesa, neaišku, ar jis dalyvavo visoje kelionėje). Keliautojai vėl paliko įrašus Kongo žiotyse, o toliau plaukdami į pietus pasiekė Kryžiaus kyšulį (dab. Namibija).

Pagal 1489 m. Henriko Martelo Germano žemėlapio įrašą, Diogas Kanas žuvo Kryžiaus kyšulyje. Tačiau istoriko Žuano de Baroso teigimu, Kanas žuvo grįždamas, prie Kongo žiočių.
Lina Kostenko
**Lina Kostenko** (ukr. *Ліна Василівна Костенко*, g. 1930 m. kovo 19 d. Ržiščeve, Kijevo srityje, Ukrainos TSR) – ukrainiečių poetė ir rašytoja. 1987 m. gavo Ševčenkos premiją.

Biografija
----------

Kostenko gimė mokytojų šeimoje. 1936 m. ji iš Ržiščevo persikėlė į Kijevą, kur įgavo vidurinį išsilavinimą.

1956 m. Lina su pagyrimu baigė Maksimo Gorkio Literatūros institutą Maskvoje. 1957, 1958 ir 1961 m. išleido savo tris poezijos rinkinius. Šios knygos tapo labai populiarios tarp Ukrainos skaitytojų, tačiau poetė turėjo susilaikyti nuo kitų leidinių publikacijų, kad išvengtų sovietų valdžios nemalonės.

Kūrybinė pertrauka truko 16 metų (iki 1977 m.), kai pasirodė jos naujas rinkinys. Po to sekė daugiau rinkinių ir knyga vaikams „Alavinis kareivėlis". 1979 m. pasirodė jos žymiausias istorinis romanas „Marusia Churai", kuriame buvo aprašomas XVII a. Ukrainos liaudies dainų atlikėjas. Jos pati naujausia knyga yra istorinė poema „Berestečko".

1999 m. Lina Kostenko tapo Kijevo Mohylos akademijos garbės profesore.

Bibliografija
-------------

### Žymesni kūriniai

* *Žemės spinduliai* (1957 m.)
* *Burės* (1958 m.)
* *Širdies klajonės* (1961 m.)
* *Amžinosios upės pakrantėje* (1977 m.)
* *Marusja Čuraj* (1979 m.)
* *Nepakartojamas* (1980 m.)
* *Neskęstančių skulptūrų sodas* (1987 m.)
* *Alyvų karalius* (1987 m.)
* *Rinktiniai kūriniai* (1989 m.)
* *Ukrainiečių bepročio užrašai* (2010 m.)

Nuorodos
--------

* Kostenko poemos **(**ukr.**)**
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Žuanas Vašas Korte-Realas. XIX a. piešinys
**Žuanas Vašas Korte-Realas** (*João Vaz Corte-Real*; mirė 1496 m.) – portugalų jūrininkas, keliautojas, siejamas su galimu ikikolumbiniu Amerikos atradimu.

Apie keliautoją žinoma nedaug informacijos. 1472 m. jis valdė San Žoržo salą Azoruose, 1474 m. tapo Angros kapitonijos vadovu.

Apie Žuano Vašo Korte-Realo galimą kelionę žinoma tik iš istoriko Gašparo Frutuozo XVI a. pab. veikalo *Saudades de terra*. Jame rašoma, kad Žuanas Vašas Korte-Realas su savo sūnumis Migeliu ir Gašparu bei vokiečiais Didriku Piningu, Hansu Pothorstu taip pat pusiau legendiniu Jonu Skalvijumi dalyvavo bendroje Portugalijos-Danijos ekspedicijoje į šiaurę. Jos metu keliautojai pasiekę Bakalao žemę („menkių žemę"), kuri galėjusi būti Amerikos dalimi (pvz. Niufaundlandas). Pasak istoriko, už šiuos nuopelnus keliautojui suteiktos privilegijos Azoruose.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: João Vaz Corte-Real** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Konjuntyvas**, arba **subjunktyvas** (lot. *modus conjunctivus* arba *modus subjunctivus*), – keletas ypatingų nuosakos formų, būdingų daugumai indoeuropiečių kalbų. Konjunktyvas reiškia subjektyvų (šališką, asmenišką) požiūrį į galimą, tariamą, pageidaujamą arba nupasakojamą veiksmą. Lietuvių kalboje konjuntyvas dažniausiai reiškiamas baltų kalbose naujai pasidaryta tariamąja nuosaka (kondicionaliu).

Reikšmė
-------

Indoeuropiečių kalbose konjuntyvas kilęs iš indoeuropiečių vienovės laikotarpio, buvo būdingas jau indoeuropiečių prokalbei. Vis dėlto nemaža konjunktyvo formų dabartinėse indoeuropiečių kalbose yra ne paveldėtos iš prokalbės, o pasidarytos naujai ir atlieka konjunktyvo funkciją.

Konjunktyvo reikšmė artima geidžiamajai ir liepiamajai nuosakoms bei tiesioginės nuosakos būsimajam laikui. Nuo geidžiamosios nuosakos (pvz. liet. *tebūnie*) skiriasi tuo, kad išreiškia kalbančiojo valią, neretai ir reikalavimą, o geidžiamoji nuosaka – tik pageidavimą. Nuo liepiamosios nuosakos (pvz. liet. *būkime!*) konjuntyvas skiriasi tuo, kad nurodo ketinimą, kurio įgyvendinimas priklauso nuo tam tikrų žinomų aplinkybių. Nuo tiesioginės nuosakos būsimojo laiko (pvz. liet. *būsime*) skiriasi tuo, kad išreiškia kalbėtojo valią, ketinimą, o tiesioginės nuosakos būsimasis laikas daugiausia rodo numatomą veiksmą. Tačiau kartais konjunktyvas turi tiesioginės nuosakos būsimojo laiko reikšmę. Pagal tai skiriami du konjunktyvo tipai: 

* valios, arba noro, konjunktyvas (lot. *conjunctivus volitivus*) ir
* numatomasis konjunktyvas (lot. *conjunctivus prospectivus*).

Pirmasis tipas, kaip ir liepiamoji nuosaka, pradžioje, matyt, buvo vartojamas tik teigiamuosiuose sakiniuose. Konjunktyvas pasitelkiamas ir teiraujantis, kas turi įvykti. Valios arba noro konjunktyvo pavyzdys: lot. *hoc quod coepi primum enarrem* 'pirma noriu papasakoti, ko aš ėmiausi'; numatomojo konjunktyvo pavyzdys (būsimojo laiko reikšmė): skr. uv āsoṣā ucchāc ca nu 'jau aušra (išaušo) ir išauš dabar' (RV I.48,3); gr. καί ποτέ τις εϊπησι 'ir jei kada nors kas nors pasakys' ir kt.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Konjuntyvas. *Enciklopedinis Brokhauzo ir Efrono žodynas: t. 86, 1890—1907*.
2. ↑  Zinkevičius, Z. (1981). *Lietuvių kalbos istorinė gramatika. II*. Vilnius: „Mokslas". pp. 122–123.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Limonas*Limón* |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

LimonasLimonas

9°59′0″ š. pl. 83°02′0″ v. ilg.﻿ / ﻿9.98333°š. pl. 83.03333°r. ilg.﻿ / 9.98333; 83.03333﻿ (Limonas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Kosta Rikos vėliava Kosta Rika |
| **Provincija** | Limono provincija |
| **Kantonas** | Limono kantonas |
|  |
| **Gyventojų** (2000) | 60 298  |
| **Altitudė** | 1 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Limonas |

**Limonas** arba **Puerto Limonas** (isp. *Puerto Limón*) – miestas rytų Kosta Rikoje, Karibų jūros pakrantėje. Limono provincijos administracinis centras. Yra svarbus jūrų uostas (per jį eksportuojama dauguma šalies bananų produkcijos), veikia tarptautinis oro uostas, plentas į San Chosė. Verčiamasi prekyba, turizmu, apylinkėse plyti bananų, vaismedžių plantacijos. Veikia ligoninė, etnoistorijos muziejus, adventistų ir anglikonų bažnyčios.

Limonas žymus gausia afroamerikiečių bendruomene, mieste plačiai vartojama anglų kreolinė kalba. Kasmet spalio 12 d. vyksta spalvingas karnavalas, skirtas paminėti Kolumbo atvykimui į Limono pakrantę. Priešais miestą yra nedidelė Uvitos sala.

Istorija
--------

1502 m. dabartinio miesto žemes pasiekė Kristupo Kolumbo ekspedicija. Limonas oficialiai įkurtas 1854 m. Čia XIX a. pab. ėmė keltis atvykėliai iš Karibų jūros salų, kurie dirbo bananų plantacijose, geležinkelio statybose. Limonas tapo pagrindiniu šalies uostamiesčiu Karibų jūros pakrantėje. 1991 m. jį nusiaubė žemės drebėjimas.

* Limón FC – buvęs futbolo kubas; rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Paminklas Žuanui Gonsalvešui Zarkui Funšalyje

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: João Gonçalves Zarco** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Žuanas Gonsalvešas Zarkas** (*João Gonçalves Zarco*; g. ~1390 m. Portugalijoje – m. 1471 m. lapkričio 21 d. Funšalyje) – portugalų keliautojas, Madeiros kolonizatorius.

Zarkas kaip kunigaikštis tarnavo Henrikui Jūrininkui. Vadovavo karavelėms, ginančiomis Algarvę nuo maurų antpuolių, dalyvavo Seutos užkariavime. 1418 m. Henriko Jūrininko įsakymu drauge su Tristanu Vašu Teišera buvo išsiųstas tyrinėti Afrikos pakrančių. Tačiau audra ekspediciją nubloškusi į vakarus ir keliautojai pasiekę Porto Santo salą (laikomi oficialiais jos atradėjais). Kitais metais Zarkas surengė naują ekspediciją į Porto Santą ir netrukus „atrado" Madeiros salą. Nors Žuanas Gonsalvešas Zarkas laikomas oficialiu Madeiros atradėju, beveik neabejojama, kad ši sala europiečiams buvo žinoma jau anksčiau. Jis įkūrė Kamara de Lobošo miestą ir Henriko Jūrininko paskirtas Madeiros kapitonijos valdytoju. Nuo 1425 m. Zarkas, Teišeira ir Bartolomėjus Perestrelas pradėjo Madeiros salyno kolonizaciją. 1437 m. dalyvavo nesėkmingai pasibaigusiame Tanžero mūšyje.

Zarko sūnėnas Alvaras Fernandešas buvo taip pat keliautojas, dėdės laivu pasiekęs portugalams iki tol nežinomas Vakarų Afrikos žemes.
**Chrysovalantis Kozoronis**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Chrysovalantis Kozoronis |
| Gimimo data | 1992 m. rugpjūčio 3 d. (31 metai) |
| Gimimo vieta | Heraklionas, Graikija |
| Ūgis | 179 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2012–2015  2015–2017  2018  2018–2019  2019  2019–2020  2020–2022  2022–2023 2024– | Ergotelis  PAS Giannina  Hamilton Academical FC  Ergotelis  Petrolul Ploiești  Levadiakos  Panevėžys  Anagennisi Karditsas Kalamata | 70 0(3)60 0(4)00 0(0)08 0(1)09 0(0)18 0(1)44 0(2)26 0(4) 0() |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. rugpjūčio 13 d.. |

**Chrizovalantis Kozoronis** (*Χρυσοβαλάντης Κοζορώνης*; g. 1992 m. rugpjūčio 3 d.) – Graikijos futbolininkas, saugas. Atstovavo „Panevėžio" futbolo klubui.

Karjera
-------

Žaidė gimtojoje Graikijoje, buvo išvykęs ir rungtyniavo Škotijos bei Rumunijos klubuose.

### FK Panevėžys

2020 m. rugpjūtį pranešta, kad žaidėjas tapo FK Panevėžys nariu. Debiutavo 2020 m. rugpjūčio 21 d. rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris, kurias panevėžiečiai pralaimėjo rezultatu 0-1. Pasirodė aikštėje 83 min. po keitimo ir žaidė iki rungtynių pabaigos. Pasižymėjo įvarčiu 2020 m. rugsėjo 27 d. į FK Žalgiris vartus. 2020 m. A lyga pirmenybėse sužaidė penkerias rungtynes ir pasižymėjo vienu įvarčiu.

LFF taurės 2021 m. turnyre aštuntfinalio rungtynėse prieš Kauno Žalgirį, kurios įvyko 2021 m. birželio 16 d. įmušė baudinį baudinių serijoje ir svarbiai prisidėjo, kad FK Panevėžys patektų į kitą etapą.

2021 m. gruodžio mėn. buvo pratęsta sutartis ir 2022 m. sezonui.

2022 m. dalį sezono praleido dėl traumos. A lygoje sužaidė septynerias rungtynes. 

2022 m. rugpjūčio 3 d. pranešta, kad abipusiu susitarimu nutraukta sutartis.

### Vėlesnė karjera

Karjerą tęsė Anagennisi Karditsas, rungtyniavo Graikijos antroje Superlygoje.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2020** | **„Panevėžys"** | 5 | 1 |
| **2021** | **„Panevėžys"** | 32 | 1 |
| **2022** | **„Panevėžys"** | 7 | 0 |

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;
     Pirmos lygos ekipa.

Laimėjimai
----------

**su FK Panevėžys**
* LFF taurės laimėtojas: 2020 m..
* LFF taurės finalininkas: 2021 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  sportas.lt: lff taurės turnyro naujienos
3. ↑  LF: panevėžys vs. kžalgiris
4. ↑
5. ↑

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* Soccerway
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
**Vietininkas** (lot. *locativus*) – linksnis, nurodantis vietą (*locus*). Atsako į klausimus *kur?* *kame?*

Vietininko linksnis buvo indoeuropiečių prokalbėje, todėl yra išlikęs dalyje indoeuropiečių kalbų (baltų-slavų, sanskrite, lotynų). Dalyje kitų linksniuojamų kalbų (senovės graikų, senovės germanų) vietininko forma buvo sumišusi su kitais linksniais.

Dabartinis lietuvių bendrinės kalbos vietininkas yra inesyvas (miške, miškuose).

Senasis, iš indoeuropiečių prokalbės paveldėtas vietininkas vienaskaitoje buvo sudaromas prie kamieno arba kamiengalio balsio, jeigu jis turimas, jungiant galūnę *\*-i* (*\*žans* + *\*-i* > *\*žansi* 'žąsyje'; *\*šakā-* + *\*-i* > *\*šakāi* 'šakoje'; *\*lauke-* + *\*-i* > *\*laukei* 'lauke'), daugiskaitoje − prie kamieno arba kamiengalio balsio pridedant galūnę *\*-su* (*\*žans* + *\*-su* > *\*žan(s)su* 'žąsyse'; *\*šakā-* + *\*-su* > *\*šakāsu* 'šakose').

Paliudytas senoviškas indoeuropietiškas vienaskaitos vietininkas be galūnės su tam tikra balsių kaita. Senųjų, pirminių vietininkų darybą žr. straipsniuose „Indoeuropiečių prokalbė" ir „Baltų prokalbė".

Lietuvių kalboje seniau buvo (dabar kaip archaizmai kartais vartojami) ir kitų vietą reiškiančių linksnių – tai iliatyvas (miškan, miškuosna), aliatyvas (miškop, miškump) ir adesyvas (miškiep, miškuosemp). Šios vietininko atmainos yra archaizmai tik dabartinės kalbos atžvilgiu, nes iš visų lietuvių kalbos linksnių jie yra naujausi, buvo sudaryti vėliau už visus kitus linksnius ir gyvavo trumpiausiai.

Iš neindoeuropiečių kalbų, vietininkas vartojamas tiurkų, finougrų, įvairiose indėnų kalbose. Turkų kalboje vietininko priesaga yra **-da**, tačiau jos išraiška gali kisti dėl balsių harmonijos ir suduslėjimo (*oda – oda**da***, *ev – ev**de***, *kitap – kitap**ta***). Finougrų kalbose yra daugiau kaip šeši vietininko raiškos būdai (iliatyvas, inesyvas, eliatyvas, aliatyvas, adesyvas, abliatyvas, superesyvas ir kt.).

Pvz. estų kalboje:

* iliatyvas – *maja**sse*** arba *majja* 'naman'
* inesyvas – *maja**s*** 'name, namo viduje'
* eliatyvas – *maja**st*** 'iš namo vidaus'
* aliatyvas – *maja**le*** 'namop'
* adesyvas – *maja**l*** 'ant namo, name, namiep'
* abliatyvas – *maja**lt*** 'iš namo'

Be šių linksnių, vengrų ir suomių kalbose dar vartojama:

* deliatyvas
* subliatyvas
* superesyvas

Finiškoje vepsų kalboje dar vartojami ir tokie padėtį erdvėje bei laike rodantys linksniai:

* adityvas
* aproksimatyvas
* egresyvas
* proliatyvas
* terminatyvas

Prie vietą nurodančių linksnių dar priskiriami liatyvas, eksesyvas ir daug kitų.

Išnašos
-------

1. ↑  „Gramatinės daiktavardžių kategorijos" (PDF). Lietuvių kalbos žinynas. Nuoroda tikrinta 2020-11-23.
2. 1 2  Vytautas Ambrazas (2014-06-26). „Vietininkas". VLE. Nuoroda tikrinta 2020-11-23.
3. ↑  Zinkevičius, Z. (1984). *Lietuvių kalbos istorija. I*. Vilnius: „Mokslas". pp. 199–206.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvių kalbos linksniai |
| --- |
|  |
| 

Vardininkas • Kilmininkas • Naudininkas • Galininkas • Įnagininkas • Vietininkas (inesyvas) • Kryptininkas • Gretininkas • Pašalys • Šauksmininkas |

 |
Schema, iliustruojanti trumpalaikį vertybinių popierių skolinimą
**Trumpalaikis vertybinių popierių skolinimas** arba **pardavimas skolon** (angl. *short-selling*) – sandoris, kai pardavėjas parduoda vertybinius popierius, kurie jam nepriklauso, ir pirkėjui perduoda pasiskolintus vertybinius popierius.

Trumpalaikis vertybinių popierių skolinimas skirstomas į „pridengtą" (angl. *covered short selling*), kai pardavėjas pardavimo momentu jau yra pasiskolinęs parduodamus vertybinius popierius (arba susitaręs tai padaryti), ir „nuogą" (angl. *naked short selling*), kai pardavėjas to nėra padaręs. Pastaruoju atveju pasitaiko, kad pardavėjas negali laiku pristatyti vertybinių popierių.

Trumpalaikis vertybinių popierių skolinimas trumpam sumažina vertybinio popieriaus rinkos kainą. Jei paklausos kreivė nepakinta, kaina grįžta į pradinę padėtį, kai pardavėjas turi išpirkti vertybinius popierius, kad galėtų juos grąžinti skolintojui. Pardavėjas turi pelno, jei paklausos kreivė nusileidžia papildomai, ne tik dėl paties pardavimo. Dėl to pelno gauna tie pardavėjai, kurie teisingai nuspėja, kurių vertybinių popierių kaina kris.

Išnašos
-------

1. ↑  „Kas yra Pardavimas skolon". *e-terminai.lt*. Nuoroda tikrinta 2022-06-04.[neveikianti nuoroda]
2. 1 2 3 4 5 6 7  Katherine McGavin „Short Selling in a Financial Crisis: The Regulation of Short Sales in the United Kingdom and the United States", „Northwestern Journal of International Law & Business", 2010, vol. 30, nr. 1
4F|  |
| Forma | Akcinė bendrovė |
| Pramonė | Tekstilės pramonė |
| Įkurta | 2007 m. |
| Centrinė būstinė | Velička, Lenkija |
| Produkcija | Sportiniai drabužiai, aksesuarai |
| Darbuotojų | 850 |
| Holdingas | OTCF S.A. |
| Tinklalapis | 4fstore.com/ |

**4F** – Lenkijos aprangos gamintojas, įsteigtas 2007 m. Įmonė priklauso „OTCF S.A." holdingui. Kompanija kuria sportinius, turizmo ir laisvalaikio drabužius bei aksesuarus. Šiuo metu 4F turi apie 230 parduotuvių Šiaurės ir Rytų Europoje 40 šalių.

Kompanijos produktus sudaro marškinėliai, džemperiai, šortai, švarkai, maudymosi kostiumėliai, šlepetės bei kuprinės.

Istorija
--------

2003 m. įmonė „Horn Partner" (šiuo metu „OTCF S.A.") atidarė savo pirmąją mažmeninę parduotuvę, siūlančią sportinę „4Fun" prekės ženklo aprangą. 2007 m įmonė pakeitė pavadinimą į „4F Performance", o nuo 2010 m. naudoja „4F" pavadinimą. 2008 m. kompanija pradėjo bendradarbiavimą su Lenkijos olimpiniu komitetu. Nuo to laiko „4F" rengia visus Lenkijos vasaros olimpinių žaidynių dalyvius. Nuo 2010 m. kompanija pradėjo bendradarbiavimą ir su šalies paralimpiniu komitetu.

„4F" bendradarbiauja ir su kitų šalių olimpiniai komitetais. Šios kompanija drabužiais aprengti Serbijos, Kroatijos, Latvijos, Graikijos, Šiaurės Makedonijos, Lietuvos, Portugalijos ir Slovakijos olimpiečiai.

2016 m. įmonė atidarė pirmąsias parduotuves užsienyje (Latvijoje, Slovakijoje, Rumunijoje ir Čekijoje).

„4F" yra oficialus šių Lenkijos sporto organizacijų partneris: slidinėjimo, biatlono, lengvosios atletikos, greitojo čiuožimo, rankinio federacijų.

2021 m. kompanija tapo 2020–2021 m. Europos tinklinio čempionų lygos nugalėtojos „ZAKSA Kędzierzyn-Koźle" komandos rėmėja.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „O nas". Nuoroda tikrinta 2019-01-06.
2. ↑  „Historia". Nuoroda tikrinta 2019-01-06.
3. ↑  „4F rusza na podbój kolejnego rynku. Pierwszy salon w stolicy naszego sąsiada". Nuoroda tikrinta 2020-08-09.
4. ↑  „Pokaz kolekcji para- i olimpijskiej na Rio 2016". Suarchyvuotas originalas 2017-02-22. Nuoroda tikrinta 2019-01-06.
5. ↑  OLYMPIC COMMITTEES
6. ↑  „About 4F". Suarchyvuotas originalas 2020-12-21. Nuoroda tikrinta 2019-01-06.
7. ↑  „4F rozpoczyna współpracę z Polskim Związkiem Lekkiej Atletyki". Nuoroda tikrinta 2019-01-06.
8. ↑  „Firma 4F została partnerem technicznym Grupy Azoty ZAKSA Kędzierzyn-Koźle" (lenkų). Nuoroda tikrinta 2021-08-20.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
*Šis straipsnis apie popiežiaus rinkikus. Apie imperatoriaus rinkikus skaitykite straipsnyje Kurfiurstas.*

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kardinolas rinkikas**, arba **kardinolas elektorius** (it. *cardinale elettore*, lot. *cardinalis elector*) – kardinolas, Kardinolų kolegijos narys, turintis teisę konklavoje rinkti popiežių.

Kardinolo rinkiko sąvoka egzistuoja seniai, o 1970 m. įgijo tikslesnį apibūdinimą. 1970 m. lapkričio 21 d. popiežius Paulius VI paskelbė savo *motu proprio* „Ingravescentem Aetatem", kuris pakeitė kardinolų rinkimines teises. Dokumentas nurodė, kad kardinolai, vyresni kaip 80 metų, praranda teisę rinkti popiežių ir dalyvauti konklavoje.
  
1971 m. sausio 1 d. šis apribojimas įsigaliojo, ir 25 kardinolai prarado savo rinkimines teises.

Ši taisyklė vėliau buvo patvirtinta jo 1975 m. spalio 1 d. apaštališkojoje konstitucijoje „Romano Pontifici Eligendo" ('Apie Romos pontifiko išrinkimą') ir 1996 m. vasario 22 d. popiežiaus Jono Pauliaus II apaštališkojoje konstitucijoje „Universi Dominici Gregis" ('Visi viešpaties ganomieji').

2013 m. kovo 5 d. 91 kardinolas nebuvo kardinolai rinkikai, t. y. neturėjo teisės dalyvauti konklavoje.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Apusenų kalnai |
| --- |
| Apusenų kalnų panorama.Apusenų kalnų panorama. |
| **Žemynas** | Europa |
| **Šalys** | Rumunijos vėliava Rumunija |
| **Aukščiausias taškas** | Kukurbeta Marė, 1849 m |
| **Koordinatės** | 46°30′ š. pl. 23°00′ r. ilg.﻿ / ﻿46.500°š. pl. 23.000°r. ilg.﻿ / 46.500; 23.000 |
|  |
|  **Vikiteka** | Apusenų kalnaiVikiteka |

**Apusenų kalnai** (rumun. *Munții Apuseni*) arba **Vakarų Rumunijos kalnai** – Vakarų Karpatams priklausantis kalnų masyvas, esantis Transilvanijoje, Rumunijoje. Pats pavadinimas, išvertus iš rumunų kalbos, reiškia „Vakarų kalnai". Aukščiausias taškas kalnuose yra 1849 m aukščio Kukurbeta Marė, dar vadinamas Bihorio viršukalne. Apusenų kalnai pasižymi urvų gausa. Jų esama apie 400.

Apusenų kalbai yra gana jauni. Sudaryti iš įvairių uolienų, daugiausiai iš klinties, o tai paaiškina tokią urvų gausą visame regione. Šie kalnai nesudaro nepertraukiamos kalnų grandinės, turi daug žemesnių vietų su perėjomis link Krišanos regiono ir Didžiosios Vengrijos lygumos. Šiaurėje ribojasi su Barkau upe, pietuose su Murešo upe, rytuose su Transilvanijos plynaukšte, o vakaruose – Krišanos lyguma.

Kalnai priklauso vidutinių platumų tarpinei klimato sričiai. Klimatui daugiausiai įtakos daro žemyninės, taip pat ir jūrinės, oro masės. Vidutinė metinė temperatūra svyruoja tarp 6 ir 10° C, per metus kritulių iškrenta 700–1000 mm. Regione vyrauja plačialapiai ir spygliuočiai miškai. Gyvūnija labai įvairi, sutinkamos tokios rūšys, kaip lapės, vilkai, kiaunės, elniai, voverės, meškos, taip pat daug šikšnosparnių rūšių.

Vietovei būdingas mažas gyventojų tankumas. Regione yra daug mažų kaimų, vadinamų „giraitėmis", išsibarsčiusių po visą vietovę. Yra ir keletas didesnių miestelių (Hunedoara, Bradas, Deva, Lopenis).

Galerija
--------

* Apusenų kalnų kraštovaizdisApusenų kalnų kraštovaizdis
* Stalagmitai Skarišoaros urvo vidujeStalagmitai Skarišoaros urvo viduje
* Transilvanijos Vakarų KarpataiTransilvanijos Vakarų Karpatai
Capelli Sport|  |
| Komercinis pavadinimas | Capelli Sport |
| Pramonė | Sporto prekės, laisvalaikio mada |
| Įkurta | 2011 m. |
| Centrinė būstinė | Niujorkas, Niujorkas, JAV |
| Tinklalapis | [ Capelli Sport] |

**„Capelli Sport"** – JAV sporto prekių, laisvalaikio aprangos bei avalynės gamintoja, įsikūrusi Niujorke, Jungtinėse Amerikos Valstijose, „GMA Accessories Inc" dukterinė įmonė. 

„Capelli Sport" didžiausią dėmeįo skyrė futbolo rinkai, gamindama aprangas, vartininko pirštines ir kamuolius, taip pat kasdienius drabužius, tokius kaip marškinėliai, gobtuvai, švarkai ir antblauzdžiai, ir aksesuarus, tokius kaip krepšiai ir kepurės. „Capelli" avalynės gaminiai apima sportbačius ir futbolo batus.

Istorija
--------

2011 m. įkurta libaniečių kilmės amerikiečio George Altirs.

2017 m. sausio 24 d. „Capelli Sport" pasirašė verslo partnerystę su „Rochester Rhinos". Jų stadionas buvo pervadintas į „Capelli Sport Stadium".

Nuo 2021 m. sausio 20 d. „Capelli Sport" valdo 40,1 % Vokietijos futbolo klubo „MSV Duisburg" akcijų. 

2021 m. birželio mėn. „Capelli Sport" tapo oficialia Heartland Soccer Association aparngos ir įrangos tiekėja.

„Capelli Sport" aprūpino įvairias futbolo komandas: AEK Athens, MSV Duisburg, SV Austria Salzburg ir Libano nacionalinę komandą.

2023 m. kovo 15 d. Capelli pasirašė sutartį su JAV įsikūrusia „Legends FC".

Išnašos
-------
| Zamnaunasvok. *Samnaun* |
| --- |
|        |
| *Zamnauno gatvėje* |
|  |
| 

ZamnaunasZamnaunas

46°56′0″ š. pl. 10°21′0″ r. ilg.﻿ / ﻿46.93333°š. pl. 10.35000°r. ilg.﻿ / 46.93333; 10.35000﻿ (Zamnaunas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Šveicarijos vėliava Šveicarija |
| **Kantonas** | Graubiundeno kantonas Graubiundeno kantonas |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 808  |
| **Plotas** | 56,31 km² |
| **Tankumas** (2008) | 14 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | 7563 |
| **Tinklalapis** | www.gemeindesamnaun.ch |
|  **Vikiteka** | Zamnaunas |

**Zamnaunas** (vok. *Samnaun*, ret. *Samignun*) – kurortinis Šveicarijos kalnų miestelis Alpėse prie pat sienos su Austrija, 1846 m aukštyje, turintis apie 800 gyventojų. Vyraujanti yra vokiečių kalba.

Kalnų slidinėjimo kurortas
--------------------------

Zamnauną supa kalnai
Zamnauno apylinkės žiemą
Zamnaunas sujungtas lynų keliais su garsiu austrų
kalnų slidinėjimo centru Išglyje. Tai *Silvretta Arena Ischgl-Samnaun* kalnų slidinėjimo centras, kartu šis slidinėjimo regionas yra vienas didžiausių, pagarsėjęs kaip pats žinomiausias Europos pramoginis kalnų slidinėjimo centras vakarų Alpėse. Pirmasis dviaukštis kabelinis keltuvas pasaulyje, *Samnaun Twinliner* kas aštuonias minutes pakelia žiemos sporto gerbėjus į 2488 metrų aukštį. Nuo lapkričio pabaigos iki gegužės pradžios Silvretta Arena pritraukia žiemos poilsio mėgėjus garantuotu sniegu, puikiomis slidinėjimo sąlygomis ir protinga šiuolaikinių keltuvų sistema. Samnaun – snieglentininkų rojus, čia yra vienas iš pačių stambiausių *fun* parkų Europoje. 
132 km ilgio trasas aptarnauja 40 keltuvų, įskaitant 3 funikulierius, 24 krėslinius, 2 gondolinius ir 11 užtempiančių keltuvų. Pagrindiniai dumenys:

* Slidinėjimo zonos aukščiai – nuo 1700 iki 2900 m,
* Aukščių skirtumas – 1200 m,
* Bendras trasų ilgis – 218 km,
	+ mėlynos trasos (pradedantiesiems) – 38 km,
	+ raudonos trasos (vidutinio sudėtingumo) – 132 km,
	+ juodos trasos (sudėtingos) – 48 km,

Šaltiniai
---------

1. ↑  Zamnauno kalnų slidinėjimo kurortas

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Zamnauno istorija Archyvuota kopija 2007-10-28 iš Wayback Machine projekto.
* Turizmas Zamnaune[neveikianti nuoroda]