recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Forsythia x intermedia** |
| --- |
| Tarpinė forsitija (Forsythia x intermedia)Tarpinė forsitija (*Forsythia x intermedia*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Alyvmediniai  *( Oleaceae)* |
| Gentis: | Forsitija  *( Forsythia)* |
| Rūšis: | Tarpinė forsitija  *( Forsythia x intermedia)* |

 |

**Tarpinė forsitija** arba **tarpinė forzitija** (*Forsythia x intermedia*) – alyvmedinių (*Oleaceae*) šeimos dekoratyvinis augalas.

Biologija
---------

Tarpinė forzitija yra žaliosios forzitijos (*Forsythia viridissima*) ir lenktašakės forzitijos (*Forsythia suspensa*) hibridas. Tai apie 2–3 m aukščio krūmas. Šakos auga stačiai, vėliau dalis jų kiek nulinksta. Šakučių šerdis su pertvarėlėmis, per bamblius kartais ištisinė. Lapai šviesiai žali, vasarą patamsėja. Jie yra kiaušiniškai pailgi arba pailgai lancetiški, 8–12 cm ilgio, nuo pamato iki lapo trečdalio lygiakraščiai, aukščiau – pjūkliški. Sparčiai augančių ūglių lapai kartais esti triskiaučiai, trilapiai arba tarpinio pobūdžio. Žiedai po kelis kekėse. Taurėlapiai yra trumpesni už vainikėlio vamzdelį. Vaisius – dvilizdė dėžutė su daugeliu sparnuotų sėklų.

Žydinti tarpinė forzitija
Žydi balandžio–gegužės mėn. Jaunos šakutės ir žiediniai pumpurai apšąla tik labai šaltomis žiemomis. Dauginama daugiausia sumedėjusiais ūgliais, kurių įsišaknija iki 95%. Dauginant sėklomis išaugę augalai priartėja tai prie vienos, tai prie kitos tėvinės rūšies požymių.

Paplitimas
----------

Kultūroje pradėta auginti prieš 1880 metus. Plačiai auginama Europoje. Lietuvos miestų želdynuose gana dažna.

Šaltiniai
---------

* Forzitija. Lietuvos TSR Flora. T. 5. Vilnius, Mokslas, 1976, 159–161 psl.
Koordinatės: 55°17′18″ š. pl. 23°58′32″ r. ilg.﻿ / ﻿55.28833°š. pl. 23.97556°r. ilg.﻿ / 55.28833; 23.97556

Kėdainių rajono apylinkės teismas ir prokuratūra
**Kėdainių rajono apylinkės teismas** – apylinkės teismas Lietuvoje, Kauno apskrityje. Dirba 7 teisėjai. Etatų skaičius – 9; laisvi 2 etatai (2009 m. rugsėjo mėn.). Adresas – Didžioji g. 64, Kėdainiai, LT-57273.
Kėdainių rajono apylinkės teismo išnagrinėtas baudžiamąsias ir civilines bylas apeliacine instancija peržiūri Panevėžio apygardos teismas.

Istorija
--------

Teismo pirmtakas – Kėdainių rajono liaudies teismas. Sovietų okupacijos metais veikė teismo antstolių kontora prie Kėdainių rajono apylinkės teismo (l.e.p. vyresnioji teismo antstolė – R. Leonavičienė). Dirbo 4 antstoliai. Kontora nustojo veikti 2003 m. sausio 1 d.

2008 m. teismas išnagrinėjo 2988 civilinių ir 360 baudžiamųjų bylų.

Vadovybė, teisėjai
------------------

Teismo pirmininkas (nuo 2003 m. birželio 23 d.) – Vitalijus Kondratjevas (g. 1967 m.).

Teismo teisėjai – Henryta Gerdvilė, Algimantas Brigadierius, Audra Kriščiūnienė, Jūratė Petraškienė, Laima Šablevičienė, Ramyna Šidlauskienė, Bronius Varsackis.

Išnašos
-------

1. ↑  Nacionalinė teismų administracija Archyvuota kopija 2008-12-18 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  „Infolex" informacija
3. ↑  Panevėžio apygardos teismo informacija Archyvuota kopija 2011-01-09 iš Wayback Machine projekto. Kėdainių rajono apylinkės teismo sudėtis
| ***Šaltakraujiškai žudantis žvėris*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La Bestia Uccide a Sangue Freddo |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Fernando Di Leo |
| Scenaristas (-ai) | Fernando Di LeoNino Latino |
| Vaidina | Klaus KinskiMargaret LeeRosalba NeriMonica Strebel |
| Metai | 1971 |
| Žanras | siaubo |
| Trukmė | 96 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Šaltakraujiškai žudantis žvėris** (it.  *La Bestia Uccide a Sangue Freddo*) – 1971 m. Italijoje sukurtas siaubo trileris, priskiriamas „slasher" žanrui.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmo veiksmo vieta – daktaro Kelerio vadovaujama atoki sanatorija, kurioje gydomos pasiturinčios moterys, turinčios psichologinių ar psichikos problemų. Šioje įstaigoje pasirodo kirviu ginkluotas žudikas maniakas, pradedantis čia esančių moterų medžioklę.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Klaus Kinski – daktaras Keleris
* Margaret Lee – Šeril
* Rosalba Neri – Ana
* Jane Garret – Mara
* John Karlssen – profesorius Ostermanas
* Gioia Desideri – Ruta
* Monica Strebel
| Tarptautinis Draugystės tiltas |
| --- |
|  |
| 

Tarptautinis Draugystės tiltasTarptautinis Draugystės tiltas

25°30′34″ p. pl. 54°36′04″ v. ilg.﻿ / ﻿25.50944°š. pl. 54.60111°r. ilg.﻿ / 25.50944; 54.60111﻿ (Tarptautinis Draugystės tiltas)Koordinatės: 25°30′34″ p. pl. 54°36′04″ v. ilg.﻿ / ﻿25.50944°š. pl. 54.60111°r. ilg.﻿ / 25.50944; 54.60111﻿ (Tarptautinis Draugystės tiltas) |
|  |
| **Vieta** | Paragvajaus vėliava ParagvajusBrazilijos vėliava Brazilija |
| **Kerta** | Paraną |
| **Ilgis** | 552,4 m |
| **Pastatytas** | 1965 m. |

**Tarptautinis Draugystės tiltas** (isp. *Puente Internacional de la Amistad*, port. *Ponte Internacional da Amizade*) – tarptautinis tiltas virš Paranos upės, *Triple Frontera* regione, jungiantis Paragvajaus miestą Siudad del Estę ir Brazilijos miestą Fos do Iguasu. Struktūra arkinė. Ilgis 552,4 m, arkos plotis 303 m.

Statybos darbai pradėti ruošti 1956 m. o tiltas atidarytas 1965 m. kovo 27 d. Paragvajaus ir Brazilijos prezidentų Alfredo Strešnerio ir Humberto de Alenkaro Kaštelo Branko. Paragvajuje Stroešnerio diktatūros laikotarpiu tiltas vadintas *Puente Presidente Alfredo Stroessner*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ponte da Amizade, *IBGE*
**Kėdainių rajono savivaldybės taryba** – Kėdainių rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1995 m. kovo 25 d.

Teisinis pagrindas
------------------

Rinkimai įvyko vadovaujantis 1992 m. spalio 25 d. Konstitucijos nuostatomis, 1994 m. liepos 7 d. naujuoju Vietos savivaldos įstatymu ir nauju 1994 m. liepos 7 d. savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Be to, 1994 m. liepos 19 d. priimtas Lietuvos Respublikos teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatymas.

Lietuvos Respublikos administraciniais vienetais tapo apskritys ir savivaldybės, gyvenamosios vietovės suskirstytos į miesto ir kaimo gyvenamąsias vietoves. Panaikintos savivaldybių pakopos, miesto gyvenamosioms vietovėms priskirti miestai, kaimo gyvenamosioms vietovėms – miesteliai ir kaimai. Savivaldybė sudaroma iš gyvenamųjų vietovių. Jos teritorija gali būti skirstoma į seniūnijų aptarnaujamas teritorijas. Iki 27 sumažintas Kėdainių rajono savivaldybės tarybos narių skaičius, meras tapo ir atstovaujamosios, ir vykdomosios valdžios galva.

Rinkimai
--------

### Rinkimuose dalyvavusios partijos

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **Sąrašo Nr**. | **Partijos pavadinimas** | **Paduota balsų** | **Gauta mandatų** |
| 10 | Tėvynės sąjunga (Lietuvos konservatoriai) (TSLK) | 6136 | **9** |
| 4 | Lietuvos demokratinė darbo partija (LDDP) | 6025 | **9** |
| 2 | Lietuvos krikščionių demokratų partija (LKDP) | 2571 | **4** |
| 13 | Lietuvos valstiečių partija (LVP) | 1536 | **2** |
| 3 | Koalicija „Lietuvos liberalų ir centro sąjungos Kėdainių skyrius" (LLS ir LCS) | 1519 | **2** |
| 15 | Lietuvos socialdemokratų partija (LSDP) | 976 | **1** |
| 5 | Tautos pažangos partija | 207 | 0 |
|

### Tarybos nariai

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **Vardas, pavardė** | **Partija** | **Vieta sąraše** | **Pastabos** |
| Danutė Vitauskienė | LDDP | 1 |  |
| Alfredas Blotnis | LDDP | 2 |  |
| Viktoras Gaižauskas | LDDP | 3 |  |
| Stasys Skauminas | LDDP | 4 |  |
| Juozas Lingė | LDDP | 5 |  |
| Konradas Daniūnas | LDDP | 6 |  |
| Antanas Bogužas | LDDP | 7 |  |
| Arūnas Kacevičius | LDDP | 8 |  |
| Romualdas Lengvinas | LDDP | 9 |  |
| Povilas Aksomaitis | TSLK | 1 |  |
| Aleksas Laniauskas | TSLK | 2 |  |
| Antanas Svirskis | TSLK | 3 |  |
| Vigimantas Kisielius | TSLK | 4 |  |
| Henrikas Juškus | TSLK | 5 |  |
| Alfonsas Gricius | TSLK | 6 |  |
| Irena Leškienė | TSLK | 7 |  |
| Antanida Likšienė | TSLK | 8 |  |
| Algirdas Čiurlys | TSLK | 9 |  |
| Romaldas Dulevičius | LKDP | 1 |  |
| Ignas Meškauskas | LKDP | 2 |  |
| Janina Antanina Grincevičienė | LKDP | 3 |  |
| Jonas Balžekas | LKDP | 4 |  |
| Henrikas Vaicekauskas | LLS ir LCS | 1 | iki 1995 m. gegužės 4 d. |
| Saulius Grinkevičius | LLS ir LCS | 2 |  |
| Boleslovas Aleksandras Rinkevičius | LLS ir LCS | 3 | nuo 1995 m. gegužės 4 d. |
| Algimantas Dagys | LVP | 1 |  |
| Antanas Bružas | LVP | 2 |  |
| Vaclovas Volkus | LSDP | 1 |  |
|

Veikla
------

Rajono meru išrinktas Vigimantas Kisielius, jo pavaduotoju Aleksas Laniauskas. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Antanas Matulevičius.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2007-04-25 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**SKYDAS**
**LAUKAS**
**SKYDININKAS**
**SKYDININKAS**
**DEVIZAS (škotiška tradicija)**
**ŠALMO**
**PAPUOŠALAS**
**GRĮŽTĖ**
**SKRAISTĖ**
**ŠALMAS**
**KARŪNA**
**PAGRINDAS**
**ORDINAS**
**HEROLDINĖ**
**FIGŪRA**
**MOBILIOJI**
**FIGŪRA**
**DEVIZAS**
Outline of coat of arms
Herbo dalys
Smailusis turnyrinis šalmas. Albrechtas Diureris, 1498 m.
**Šalmas** – vienas iš svarbesnių herbo elementų. Dažniausiai naudojamas asmeniniuose ir korporatyviniuose, rečiau teritoriniuose herbuose.

### Istorija

Herbinis šalmas atsirado XII a. pabaigoje. Paplito XIII a. Heraldiniu šalmu laikomas tas, kuris papuoštas šalmo papuošalu. Miestai, dvasininkai, moterys, korporacijos herbuose šalmų nenaudojo. Miestų ir korporacijų herbuose šie atsirado tik už ypatingus karinius nuopelnus. Šalmą specialia privilegija suteikdavo valdovai.
XII a. herbuose randame paprastus *puodinius* šalmus (didšalmiai plokščiu viršumi). Bėgant laikui šalmai, kaip riterių atributai, keičiantis madoms ir stiliams, tobulėjo, įgavo įmantresnes formas. XII a. pab. naudojami *kubiliniai* (didašalmiai iškilu viršumi), kuriuos XIV a. pakeitė *smailusis* turnyrinis šalmas. Tokio tipo šalmai buvo naudojami kovojant ietimis ir durklais. Vėliau tapo miestietiškos heraldikos dalimi. Apie 1420 m. graviūrose jau aptinkami ir turnyriniai *groteliniai* šalmai. Tokie šalmai buvo naudojami kaunantis buožėmis ir kalavijais.

### Lietuvoje

Lietuviškoje heraldikoje randami tik *smailusis*, bei *grotelinis* šalmai, vaizduoti plieno spalvos.

### Šalmų tipai

* Puodinis (anfasas)Puodinis (anfasas)
* Puodinis (profilis)Puodinis (profilis)
* Kubilinis (anfasas)Kubilinis (anfasas)
* Kubilinis (profilis)Kubilinis (profilis)
* Smailusis (anfasas)Smailusis (anfasas)
* Smailusis (profilis)Smailusis (profilis)
* Grotelinis (anfasas)Grotelinis (anfasas)
* Grotelinis (profilis)Grotelinis (profilis)


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šalmas (heraldika)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 51°30′28″ š. pl. 0°5′57″ v. ilg.﻿ / ﻿51.50778°š. pl. 0.09917°r. ilg.﻿ / 51.50778; 0.09917

 Teit Modern galerija
 2016 m. galerijos priestatas
**Teit Modern galerija** (angl. *Tate Modern*) – Britanijos šiuolaikinio meno galerija Londone, turinti nacionalinės statusą ir esanti Teito muziejų tinklo dalimi. Vienas lankomiausių pasaulio meno muziejų (2013 m. buvo šeštas lankomiausias su daugiau nei 4,8 mln. lankytojų per metus). Galerijos lankymas nemokamas, išskyrus vykstančias parodas. Adresas: *Bankside, 25 Sumner Street, London SE1 9TG*.

Istorija
--------

Teit Modern galerija atidaryta 2000 m. ir sulaukė greito pripažinimo, tapo vienu šiuolaikinio pasaulio profesionaliojo meno centrų. Ji įsikūrusi 1947 m. architekto Giles Gilbert Scott suprojektuotame, buvusios Benksaido elektrinės (*Bankside Power Station*) pastate prie Temzės Benksaido rajone, Londono centre. Galerijos nuolatinėje ekspozicijoje apžvelgiami visi pagrindiniai XX a. moderniojo meno judėjimai, joje reprezentuoti Pablas Pikasas, Salvadoras Dali, Anri Matisas, Henris Muras, Endis Varholas, Naumas Gabo, Albertas Džakometis, Choanas Miro, Džeksonas Polokas, Markas Rotko, Rojus Lichtenšteinas ir kiti.

Vaizdai
-------

* Interjeras
* Interjeras
* Turbinų salė 2004 m.
* Ai Weiwei instaliacija „*Saulėgražų sėklos*" turbinų salėje 2010−11 m.

Paveikslai
----------

Kai kurie iš galerijos paveikslų:

* „Maža laukymė pavasarį", aut. Alfredas Sislėjus
* „Jaunas valstietis", aut. Amedėjas Modiljanis
* „Sergantis vaikas", aut. Edvardas Munkas
* „Laivai tamsoje", aut. Polis Klė

Išnašos
-------

1. ↑  The Art Newspaper, spring/summer 2014, p. 2

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Teit Modern galerija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė (anglų k.)
* londontown.com
| **Richard Bach** |
| --- |
| Gimė | 1936 m. birželio 23 d. |
| Tautybė | amerikietis |
|  |
| Veikla | rašytojas |

**Richard David Bach** (adapt. ***Ričardas Bachas***; g. 1936 m. birželio 23 d.) – JAV rašytojas, filosofas, publicistas, aviatorius. Labiausiai žinomas dėl savo 1970 m. bestselerių *Džonatanas Livingstonas Žuvėdra*, *Iliuzijos* ir kitos.

Biografija
----------

Gimė 1936 m. birželio 23 d. Ilinojaus valstijos Ouk Parko mieste. Mokėsi Kalifornijos Long Beach universitete. Nuo 17 metų susidomėjo aviacija. Tarnavo lakūnu JAV karinėse oro ir jūrų pajėgose. Dirbo kitus labai įvairius darbus, įskaitant ir lakūnu skrajojančiame cirke. 1970 m. jo išleista knyga *Džonatanas Livingstonas Žuvėdra* tapo bestseleriu. Labai populiaria knyga tapo ir 1977 m. išleista knyga *Illusions: The Adventures of a Reluctant Messiah*. 2012 m. rugpjūčio 31 d. R. Bacho pilotuojamas lėktuvas leisdamasis Vašingtono valstijos San Juan saloje kliudė elektros laidus ir patyrė avariją. R. Bachas buvo sunkiai sužeistas, tačiau išgyveno. Kūryboje R. Bachas daugiausia paliečia tokius filosofinius klausimus kaip žmogaus fizinės galimybės ir mirtingumas, metaforomis kalba apie skrydžius ir aviaciją. Šiuo metu rašytojas yra trečią kartą susituokęs. Su pirmąja žmona jis susilaukė šešių vaikų.

Nuorodos
--------

* R. Bacho tinklalapis internete Archyvuota kopija 2022-02-20 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 55°04′17″ š. pl. 25°39′54″ r. ilg.﻿ / ﻿55.07139°š. pl. 25.66500°r. ilg.﻿ / 55.07139; 25.66500

|  Joniškio šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kaišiadorių |
| **Dekanatas** | Molėtų |
| **Savivaldybė** | Molėtų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Joniškis (Molėtai) |
| **Adresas** | Dubingių g. 2 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | XVIII a. pr. |

 *Kitos reikšmės – Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia.*
**Joniškio šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Joniškio miestelyje, Arino ežero šiaurės vakarų krante.

Istorija
--------

Pirmąją bažnyčią 1726 m. pastatė jėzuitai. Prie jos veikė parapinė mokykla. 1752 m. bažnyčiai suteikti atlaidai. 1782 m. parapijoje veikė Švč. Trejybės ir Švč. Marijos Škaplierinės brolijos. Klebono F. Petrausko ir parapijiečių rūpesčiu 1848 m. pakeisti bažnyčios sienojai. Po 1891 m. klebonas Tomas Sirvydas pamaldas pradėjo laikyti lietuviškai. Bažnyčioje nuolat būta nesutarimų tarp lenkų ir lietuvių. 1912 m. teisti asmenys, terorizavę tuos, kurie viešai kalbėjo lietuviškai, giedojo lietuviškas giesmes ir skaitė iš lietuviškų maldaknygių.

Tarpukariu religinį ir kultūrinį švietimą organizavo klebonas Andrius Juknevičius. Klebonas Antanas Mažeika (Joniškyje nuo 1929 m.) 1945 m. ištremtas, klebonas Juozas Voveris (1911–1979 m.) taip pat buvo ištremtas, klebonas Juozas Šalčius (1900–1988) nuteistas 10 m. kalėti.

1978-1988 m. Joniškio klebonas - Česlovas Kavaliauskas (teologas, poetas, Biblijos vertėjas). 1996-2012 m. klebonas - Edvardas Kraujalis.

Architektūra, vargonai
----------------------

Bažnyčia stačiakampio plano, dvibokštė, su trisiene apside ir 2 žemesnėmis zakristijomis. Vidus 3 navų, su kolonomis. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame palaidotas kunigas Stanislovas Šlamas (1866–1951), draudžiamos spaudos platintojas.
Vargonai pagaminti XVIII a. pabaigoje, laikomi vienais seniausių išlikusių Vilniaus mokyklos barokinio stiliaus vargonais.

Galerija
--------

* Joniškio bažnyčiaJoniškio bažnyčia
* Joniškio bažnyčiaJoniškio bažnyčia
* Joniškio bažnyčios vartaiJoniškio bažnyčios vartai
* Joniškio bažnyčios interjerasJoniškio bažnyčios interjeras
Koordinatės: 55°04′28″ š. pl. 25°39′53″ r. ilg.﻿ / ﻿55.07444°š. pl. 25.66472°r. ilg.﻿ / 55.07444; 25.66472


|  |
| --- |
| **Joniškio mokykla-daugiafunkcis centras** |
| [[Vaizdas:|Joniškio mokykla-daugiafunkcis centras herbas|center|100px]] |
|  |
| **Adresas** | Arino g. 14, Joniškis |
| **Direktorius(-ė)** | Janina Girulskienė |
| **Mokinių skaičius** | 105 (2012 m.) |
| **Įkūrimo data** | 1924 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 17 |

**Molėtų rajono Joniškio mokykla-daugiafunkcis centras** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Joniškyje (Molėtų rajonas), Arino g. 14, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191228541. Steigėjas Molėtų rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

1924 m. Joniškio miestelyje pastatyta pradžios mokykla, vėliau išaugusi į septynmetę. Apie 1930–1933 m. miestelio šiaurinėje dalyje pastatytas tipinis medinis mokyklos pastatas. Joniškio miestelio mokiniai mokėsi lenkų ir rusų kalbomis. Tėvų prašymu, nuo 1956 m. visi mokiniai mokosi lietuvių kalba.

1957 m. Joniškio septynmetėje atidaryta aštunta klasė. Nuo 1959 m. vidurinė mokykla. Mokykla kasmet augo. 1960 m. Joniškio vidurinę mokyklą baigė pirmoji abiturientų laida. 1963 m. prie senojo mokyklos pastato pristatytas mūrinis priestatas su penkiomis klasėmis ir sporto sale. Mokinių daugėjo, mokydavosi apie 250 mokinių, dėl patalpų stokos dirbta dviem pamainom, todėl direktorius Andrius Lesinskas rūpinosi naujos mokyklos statyba. Bet tik 1983–1985 m. direktoriaujant Onai Sadūnienei, Joniškyje pastatyta nauja 392 vietų individualaus projekto mokykla su vidiniu kiemeliu-amfiteatru.

1978 m. mokyklą baigė didžiausia, 30 abiturientų laida, 1993 m. mažiausia laida – 3 mokiniai. 2009 m. Joniškio vidurinė mokykla kartu su Lietuvos tūkstantmečiu atšventė savo penkiasdešimtmetį ir išleido 50-ąją laidą. Nuo 2013 m. rugsėjo 1 d. Joniškio pagrindinė mokykla, nuo 2014 m. sausio 1 d. Joniškio mokykla-daugiafunkcis centras. Po 2020 m. tapo Giedraičių gimnazijos filialu.

Direktoriai
-----------

* 1949 m. Stasys Šepetys
* 1956 m. Jonas Burokas
* 1958 m. Bronius Dulevičius
* 1964 m. Vytautas Bernotas
* 1965 m. Juozas Stankaitis
* 1968 m. Andrius Lesinskas
* 1979 m. Ona Sadūnienė
* 1985 m. Virgilijus Kalinauskas
* nuo 1994 m. Janina Girulskienė

Nuorodos
--------

1. ↑  Istorija. Lm.lt (tikrinta 2022-06-14).

* Mokyklos svetainė
| **Kazys Švažas** |
| --- |
| Gimė | 1924 m. birželio 3 d.Urvikiai, Viekšnių valsčius |
| Mirė | 2018 m. rugsėjo 14 d. (94 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Vilniaus Rokantiškių kapinėse |
|  |
| Veikla | dailininkas skulptorius |
| Partija | 1974 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1953 m. Valstybinis dailės institutas |

**Kazys Švažas** (1924 m. birželio 3 d. – 2018 m. rugsėjo 14 d.) – Lietuvos dailininkas skulptorius.

Biografija
----------

1943 m. baigė Mažeikių gimnaziją. 1945–1953 m. studijavo skulptūrą LTSR valstybiniame dailės institute. 1953–1970 m. dėstė Kauno Stepo Žuko taikomosios dailės technikume (dab. Kauno kolegija).

Tapytojo Jono Švažo brolis.

Kūryba
------

Kūrė portretus, figūrines kompozicijas, antkapius. Nuo 1955 m. dalyvavo parodose. Sukūrė skulptūrų-paminklų (Karolio Požėlos, Pakruojis, 1971 m.; Mikalojaus Konstantino Čiurlionio, Druskininkai, 1975 m.), portretų (Jono Švažo, 1979 m.; A. Abraičio, 1981 m.; Karolio Didžiulio, 1984 m.), reljefinių kompozicijų („Pirmieji išvaduotojai", 1958 m.; „Revoliucija" Kauno Vienybės aikštės steloje, „Skrydis" Kauno aerouoste, abu 1970 m.; „Žemė maitintoja", 1978 m.). Kūriniai emocingi, stilizuotų apibendrintų formų, kompaktiškos kompozicijos.

Nuo 1960 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys, 1986–1990 m. Dailininkų sąjungos Kauno skyriaus pirmininkas. LLKJS premijos laureatas (1972 m.), LSSR nusipelnęs meno veikėjas (1974 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2018-09-20 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Kazys Švažas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. - 228
3. ↑   Archyvuota kopija 2009-08-08 iš Wayback Machine projekto.
| Tiručirapalisதிருச்சிராப்பள்ளி |
| --- |
| *Tiručirapalis. Reginys į Šrirangamo salą* |
|  |
| 

TiručirapalisTiručirapalis

10°48′0″ š. pl. 78°41′0″ r. ilg.﻿ / ﻿10.80000°š. pl. 78.68333°r. ilg.﻿ / 10.80000; 78.68333﻿ (Tiručirapalis)Koordinatės: 10°48′0″ š. pl. 78°41′0″ r. ilg.﻿ / ﻿10.80000°š. pl. 78.68333°r. ilg.﻿ / 10.80000; 78.68333﻿ (Tiručirapalis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Tamilnadas Tamilnadas |
| **Rajonas** | Tiručirapalio rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 916 857  |
| **Altitudė** | 88 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Tiručirapalis |

**Tiručirapalis** (tamil. திருச்சிராப்பள்ளி  = *Tiruccirāppaḷḷi*), dar žinomas kaip ***Tričinopolis*** (angl. *Trichinopoly*) – miestas pietų Indijoje, vidurio Tamilnade, 322 km į pietvakarius nuo Čenajaus, ties Kaverio deltos pradžia (dalis miesto – Šrirangamo saloje). Metalo apdirbimo, odos apdirbimo, tekstilės, tabako, maisto pramonė. Brangakmenių apdirbimas, juvelyrika. Apylinkėse yra skalūnų kasyklos. Veikia keletas institutų, yra oro uostas, geležinkelio mazgas.

Dauguma Tiručirapalio gyventojų – hinduistai, yra ~20 % musulmonų, šiek tiek krikščionių, džainų, sikhų. Vyraujanti kalba – tamilų.

Miestas garsus savo hinduistinėmis šventyklomis – dauguma jų pastatytos Čolų imperijos laikais, su būdingomis aukštomis gopuromis. Žymiausios iš tokių yra Šivos Džambukešvaros (II a.), Samajapuramo Mariamanės, Šivos Erumbešvaros, Višnaus Ranganathasvamio (tikima, kad čia esti mokytojo Ramanudžos palaikai) ir kt. Taip pat yra katalikų Šv. Marijos katedra, Nadyro Šacho mečetė. Išlikusi miesto tvirtovė, karališkieji rūmai.

Istorija
--------

Dabartinio Tiručirapalio Uraijuro kvartalas nuo III a. pr. m. e. buvo Čolų imperijos sostinė. II a. per Kaverio upę valdovas Karikala įsakė pastatyti Kalanajaus užtvanką. Valdant Palavams, apie VI a. pastatyta tvirtovė ant uolos. 1311 m. miestą užkariavo musulmonai, bet 1371 m. jį atkariavo Vidžajanagaro imperija. Valdant Kumarui Krišnapai Najakai, Tiručirapalis tapo Madurajaus Najakų valstybės sostine. 1736 m. miestą vėl užėmė musulmonai ir valdė iki 1741 m. kai po apgulties jį atkovojo marathai.

* Ranganathasvamio šventyklos gopuraRanganathasvamio šventyklos gopura
* Uolos tvirtovėUolos tvirtovė
* Užtvanka per KaverįUžtvanka per Kaverį

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 427
Koordinatės: 56°15′45″š. pl. 22°18′19″r. ilg.﻿ / ﻿56.26252°š. pl. 22.30514°r. ilg.﻿ / 56.26252; 22.30514

**Tirkšlių širdžių koplytstulpis** (dar vadinamas ***Penkių širdžių koplytstulpiu*** arba ***Penkiolikos širdžių koplytstulpiu***) – koplytstulpis Tirkšlių miestelio (Mažeikių rajonas) centre, S. Dariaus ir S. Girėno gatvėje, miestelio aikštės pakraštyje. Koplytstulpis baltas, mūrinis, tinkuotas, apie 8 m aukščio, pasibaigia geležiniu kryžiumi. Jo viršuje yra nedidelė, keturkampė, vertikalių formų koplytėlė, imituojanti portiką. Apvaliąją dalį iš trijų pusių puošia ryškiai raudonų penkių širdžių eilės. Pastogę laiko keturi mūriniai stulpeliai. Koplytstulpio trijuose šonuose yra po penkias įdubusias raudonai dažytas širdis. Koplytstulpio architektūrai įtakos turėjo ankstyvasis barokas, jo leitmotyvas pasirinktas ir Tirkšlių herbe.

Istorija
--------

Minimos dvi Penkių širdžių koplytstulpio pastatymo datos: 1676 m. kai kurie šaltiniai nurodo 1867 m. datą. Istoriko Povilo Šverebo teigimu, tiek jo pastatymo data, tiek tikslas tebėra nežinomi. Anot jo, kaip galima spręsti iš koplytstulpio formos, jis negalėjo būti pastatytas 1676 m. tai tikrai esąs XIX a. pabaigos statinys. 1981 m. koplytstulpis restauruotas pagal architekto V. Žemkalnio projektą. 2005 m. įrašytas į Lietuvos Respublikos kultūros paveldo objektų registrą.

Padavimai
---------

Apie koplytstulpio atsiradimą yra daug padavimų. Viename jų teigiama, kad koplytstulpį pastačiusi Važinskienė savo sūnaus, kurį pakorė švedai, atminimui, 1667 m. Kitame padavime menama, kad švedams puolant žemaičius, Tirkšlių savininkas ir Apuolės pilies gynėjas Važinskis buvo išvykęs į apylinkes telkti kariuomenės. Švedai atvykę į Tirkšlius ir pradėję Važinskio ieškoti. Juos pamačiusi Važinskienė su 4 vaikais pasislėpusi viename iš trijų dvaro požeminių urvų. Švedai įsiveržę, bet nieko neradę. Sugavę sargą (tarną), klausinėję, kur yra dvarininkas ir jo šeima. Tačiau sargas neišdavęs ir slėptuvės neparodęs. Įpykę švedai nuvedę sargą į miestelio aikštę ir ten jį nužudę. Sugrįžęs namo, Važinskis atradęs visus šeimos narius. Ištikimajam sargui, išgelbėjusiam jo šeimos narių gyvybes, pastatydinęs mūrinį paminklą su 5 raudonomis širdimis. Kitais duomenimis, koplytstulpis pastatytas 1867 m. atminti 15 žuvusių 1863 m. sukilėlių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Penkių širdžių koplytstulpis. PamatykLietuvoje.lt (tikrinta 2022-04-09).
2. ↑  „Penkių širdžių" koplytstulpis Tirkšliuose. Turizmogidas.lt (tikrinta 2022-04-09).
3. ↑  „Penkios Tirkšlių širdys – kančios ar meilės ženklas?". Santarvė. Nuoroda tikrinta 2022-04-09.
4. ↑  Janina Sribaliutė. Penkios Tirkšlių širdys – kančios ar meilės ženklas? 2016-11-19, Santarve.lt (tikrinta 2022-04-09).
5. ↑  Tirkšliai – miestelis Mažeikių rajone. Tirksliukc.lt (tikrinta 2022-04-09).
6. ↑  Penkių širdžių koplytstulpis Tirkšliuose. Mazeikiai.lt (tikrinta 2022-04-09).

Nuorodos
--------

* Tirkšlių koplytstulpis. Mažeikių krašto enciklopedija.
**Gardis** (angl. *flavour* ar *flavor*) – tai pojūtis, jaučiamas ragaujant maistą (medžiagas), kuris turi skonį ir kvapą. Tai yra kombinuotas skonio ir kvapo pojūtis.

Gardžio pojūtis yra kompleksinis. Į jį įeina maisto konsistencijos jutimas, šalčio receptorių dirginimas (pvz. mentolas), skausmo receptorių dirginimas (raudonieji pipirai, iš paprikos gaunamas kapsaicinas).

*Gardžio* sąvoka artima *skonio* ir *kvapo* sąvokoms, todėl gardis dažnai asocijuojasi su maisto savybe sukelti gardžio pojūtį. Ši maisto savybė vadinasi *gardumas*.

Kaip fiziologinė, maisto pramonės ir kulinarijos sąvoka *gardis* yra neutrali. Ji nereiškia būtent „gardaus" gardžio. Gardis gali būti tiek geras, patrauklus, tiek ir blogas, atstumiantis. Taip pat yra ir su skoniu. Skonis gali būti tiek geras, tiek blogas, nors kai sakoma „skanus", tai reiškia būtent gerą skonį.

Skonis – pagrindinis gardžio komponentas. Tačiau skonių kiekis yra gana ribotas. Dabar žinomi 5 pagrindiniai skoniai: (saldus, rūgštus, sūrus, kartus ir umaminis), keletas kandidatų į pagrindinius, ir viskas. Visi kiti skoniai yra pagrindinių skonių kombinacijos.

Kvapas (aromatas) – antrasis svarbus gardžio komponentas. Daug žmonių yra patyrę, kad sergant sunkia sloga, kai prarandama ar labai nusilpsta uoslė, maistas tampa beskonis. Taip nutinka todėl, kad iš maisto gardžio iškrinta kvapo įnašas. Ypatumas yra tas, kad kvapų skaičius yra labai didelis, o jų kombinacijų – dar didesnis.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Gardiklis
* Prieskoniai

Nuorodos
--------

1. ↑  LST 1937:2004 Žuvų ir jūrų vėžiagyvių juslinio įvertinimo laboratorijose vadovas
**Kazys Tamutis** (1893 m. Blužgalio kaime (dab. Šiaulių raj.) – 1956 m. birželio 19 d. Vilniuje) – Vilniaus krašto pedagogas, kalbininkas žodynininkas.

Biografija
----------

Pradinį išsilavinimą įgijo Telšiuose. 1915 m. baigęs mokytojų kursus, dirbo pedagoginį darbą Vilniaus krašte: Elzbietiškyje, Vyšniavoje, Dietkaučiznoje, Kieriškiuose, Krikonyse. Nuo 1934 m. mokytojavo lietuviškoje Vilniaus mokykloje Nr. 41, populiariai vadinamoje *Pono Suduikio mokykla* – penktam skyriui dėstė lietuvių kalbą, didelį dėmesį skirdamas taisyklingai rašybai ir tvarkingumui.

Bendradarbiavo Vilniaus lietuvių spaudoje, rinko medžiagą Lietuvių–lenkų kalbų žodynui, kurį kartu su kalbininku Leonardu Dambriūnu išleido 1940 metais. Po Antrojo pasaulinio karo buvo paskirtas Vilniaus 8–tosios pradinės mokyklos vedėju, vėliau – Vilniaus 39–tosios septynmetės mokyklos direktoriumi.

Išnašos
-------

1. ↑   Įžymus Vilniaus krašto mokytojas // Voruta, 2010-01-10
2. ↑  Vilniaus Karaliaus Mindaugo vidurinės mokyklos istorija[neveikianti nuoroda]

Šaltiniai
---------

* Kazys Tamutis (biografija)[neveikianti nuoroda]

Bibliografija
-------------

* Tamutis K. *Lietuviškai lenkiškas žodynėlis* – Kaunas, Sakalas, 1940; 171 psl.
| **Fransua Fenelonas*François Fénelon*** |
| --- |
|  |
| Žozefo Vivjeno portretas, XVIII a. |
| Gimė | 1651 m. rugpjūčio 6 d.Fenelono pilis, Dordonė, Prancūzija |
| Mirė | 1715 m. sausio 7 d. (63 metai)Kambrė, Prancūzija |
| Religija | Katalikas |
| Kambrė arkivyskupas |
| Ėjo pareigas | 1695 m. gegužės 30 d. – 1715 m. sausio 7 d. |
|  |
| Veikla | Rašytojas, teologas, mokytojas |
|  |
| Alma mater | Plesi kolegija |

**Fransua de Salinjakas de La Motas-Fenelonas** (pranc. *François de Salignac de La Mothe-Fénelon*, 1651 m. rugpjūčio 6 d. – 1715 m. sausio 7 d.), arba tiesiog **Fransua Fenelonas** – prancūzų arkivyskupas, teologas, poetas ir rašytojas, klasicistas, prancūzų filosofinio auklėjamojo romano pradininkas, Mažojo Dofino mokytojas, geriausiai žinomas dėl savo romano „Telemacho, Uliso sūnaus, nuotykiai" (pranc. *Les Aventures de Télémaque, fils d'Ulysse*), išleisto 1699 m.

Biografija
----------

Fransua Fenelonas gimė 1651 m. rugpjūčio 6 d. Fenelono pilyje. Apie 1672 m. pradėjo studijuoti Sen Siulpiso seminarijoje. 1676 m. šventintas į kunigus, jis buvo paskirtas Naujųjų katalikių (pranc. *Nouvelles Catholiques*) kolegijos vadovu. Fenelonas nepalaikė hugenotų persekiojimo, pradėto Liudvikui XIV 1685 m. spalio 18 d. panaikinus Nanto ediktą, kuris hugenotams užtikrino tikėjimo laisvę. Nors nepalaikė protestantizmo pažiūrų, Fenelonas smerkė priverstinius protestantų atvertimus ir nepakantumą Katalikų bažnyčioje. 1689 m. su Žako Beninio Bosiuė palaikymu buvo paskirtas Burgundijos kunigaikščio Liudviko mokytoju, 1699 m. jam ugdyti parašė auklėjamąjį romaną „Telemacho, Uliso sūnaus, nuotykiai", alegorijomis kritikavusį Liudviko XIV valdymą. Fransua Fenelonas 1693 m. buvo išrinktas į Prancūzų akademiją, o 1695 m. paskirtas Kambrė arkivyskupu. Po nesutarimų su Bosiuė, autoriaus „Šventųjų vidinio gyvenimo maksimų išaiškinimas" (pranc. *Explication des maximes des saints sur la vie intérieure*) buvo pasmerktas popiežiaus ir jis buvo ištremtas į savo vyskupiją. Fransua de Salinjakas de La Motas-Fenelonas mirė 1715 m. sausio 7 d. Kambrė.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Čepinskienė, Galina. „Fénelon". *Visuotinė lietuvių enciklopedija*. Nuoroda tikrinta 2022-09-28.
2. ↑  „Les Aventures de Télémaque". Gallica. Nuoroda tikrinta 2022-09-28.
3. ↑  „François de Salignac de La Mothe-Fénelon". *Encyclopædia Britannica*. Nuoroda tikrinta 2022-09-28.
**Augustavo turistų namai** (lenk. *Dom Turysty w Augustowie*) – istorinis pastatas Augustavo mieste. Pastatas yra šalia Mėtos ežero, adresu ul. Sportowej 1. Pastatas pastatytas 1936 metais. Tai modernistinio stiliaus pastatas, kurio architektas buvo Maciej Nowicki ir pagalbininkai Stanisław Nowicki, *Aleksandr Kodelski*, *Władysław Stokowski*. Statybos kainavo apie 700,000 zlotų. Statybos prasidėjo 1937 m. spalį ir buvo planuojamos baigti 1938 m. pavasarį, bet dėl finansavimo stokos baigtos tik 1939 m. vasario mėnesį. Oficialiai atidarytas 1939 m. gegužės 27 d. Atidarytame pastate įsikūrė viešbutis, kuriame buvo 70 kambarių, šokių salė, baras, biliardinė, bridžo kambarys, nuosavas paplūdimys, mašinų stovėjimo aikštelė ir garažas. 1939 m. pastatas turėjo priimti Europos buriavimo čempionato dalyvius, bet dėl įtemptos Europos politinės padėties čempionatas buvo atšauktas. Per II pasaulinį karą pastatas buvo sugriautas, atstatytas 1948 metais. Nuo 1953 m. pastate buvo turistų namai, kurie veikė iki XX a. 9 dešimtmečio. Šiuo metu pastate veikia turistų informacijos centras ir viešbutis pavadinimu *Hetman*. 1983 m. kovo 11 d. pastatas įtrauktas į Palenkės vaivadijos saugomų istorinių paminklų sąrašą.

* 
* 
* 
*

Literatūra
----------

* Jarosław Szlaszyński, Andrzej Makowski: Augustów. Monografia historyczna. Augustów: Urząd Miejski w Augustowie, 2007 m. ss. 457–458, 729. ISBN 978-83-925620-0-9.
* Irena Batura, Wojciech Batura: Po Ziemi Augustowskiej. Przewodnik dla turysty i wczasowicza. Suwałki: Wydawnictwo „Hańcza", 1993 m. ss. 40-41. ISBN 83-900828-3-7.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Augustavo turistų namai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.)[neveikianti nuoroda];
* Oficiali svetainė (lenk.).
**Tristan Corneil**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Tristan Currie Corneil |
| Gimimo data | 1994 m. sausio 31 d. (29 metai) |
| Gimimo vieta | Kanada |
| Ūgis | 173 cm |
| Svoris | 61 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | gynėja |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2019  2019  2020–2021 | Kalmar  Borgeby FC Gintra | 01 0(0)10 0(0)18 0(3) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2021 m. kovo 16 d.. |

**Tristan Korneil** (g. 1994 m. sausio 31 d.) – kanadiečių futbolininkė, žaidžianti gynėjo pozicijose. Rungtyniavo Lietuvoje. Atstovavo Šiaulių „Gintros" klubui.

Karjera
-------

Futbolą pradėjo žaisti gimtinėje. 2019 m. rungtyniavo Švedijoje. Pirmoje sezono pusėje Kalmaro ekipoje, kurioje sužaidė vienerias rungtynes elito divizione. Antroje pusėje atstovavo Borgeby klubą. Šioje ekipoje sužaidė dešimt rungtynių.

### FC Gintra

2020 m. persikėlė rungtyniauti į Lietuvą. Atstovavo FC Gintra. Moterų A lygoje sužaidė 18 rungtynių ir pasižymėjo trimis įvarčiais. Debiutinį įvartį pelnė 2020 m. birželio 21 d. rungtynėse prieš Šiaulių SG-FA „Šiauliai". Po tikslaus Tristan smūgio rezultatas tapo 14:0, o rungtynės baigėsi rezultatu 17:0. 2020 m. tapo Lietuvos čempione. 

UEFA moterų čempionų lygos 2020–2021 m. pirmame kvalifikaciniame etape, kurio rungtynės įvyko 2020 m. lapkričio 5 d. Šiauliuose, „Gintra Universitetas" susitiko su Slovakijos čempionėmis Bratislavos „Slovan". Vieneriose rungtynėse sprendėsi, kuri komanda pateks į kitą etapą. FC Gintra nugalėjo varžoves rezultatu 4:0 ir pateko į kitą etapą. Tristan 90 min. stojo mušti 11 m. baudinio. Užtikrintai realizavo baudinį. Jos pelnytas įvartis buvo ketvirtasis šiose rungtynėse.

Pasiekimai
----------

**FC Gintra**
* **Lietuvos čempionė**: 2020, 2021 m.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai | @ |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **2020** | **„Gintra"** | 18 | 3 |  |
| **2021** | **„Gintra"** | 18 | 5 |  |

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gintra 17-0 ĮSG-FA Šiauliai
2. ↑  Gintra prieš Slovan (Rungtynių ataskaita)
3. ↑  LFF: Gintra žengė į kitą etapą Archyvuota kopija 2022-03-26 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  alfa.lt: „Gintra-Universitetas" žengė į kitą UEFA moterų Čempionių lygos atrankos etapą
5. ↑  2020 m. Moterų A lygos sezonas
6. ↑  2021 m. Moterų A lygos sezonas

Nuorodos
--------

* gintra.lt (Apie žaidėją)
* lietuvosfutbolas.lt (Gintros 2020 m. sezonas)
* lietuvosfutbolas.lt (Statistika)
* Soccerway duomenų bazė (Apie žaidėją)
* UEFA (Apie žaidėją)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 55°24′24″š. pl. 21°39′48″r. ilg.﻿ / ﻿55.4067°š. pl. 21.6633°r. ilg.﻿ / 55.4067; 21.6633

|  Gardamo šv. Roko bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Šilutės |
| **Savivaldybė** | Šilutės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Gardamas |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų ir plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1932 m. |

**Gardamo šv. Roko bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Gardamo miestelyje, prie Švėkšnos-Žemaičių Naumiesčio kelio. Tenenio (Minijos kariojo intako) dešiniajame krante.

Istorija
--------

Gardamo koplyčia minima 1636 ir 1688 m. Kvėdarnos seniūno Paco rūpesčiu 1706 m. pastatyta bažnyčia. Ji buvo Žemaičių Naumiesčio parapijos filija. 1806 m. bažnyčioje nebuvo liturginių reikmenų, suolų. 1908–1910 m. veikė „Saulės" draugijos pradžios mokykla. 1911 m. perstatytas bažnyčios bokštas.

1913 m. balandžio 25 d. bažnyčia sudegė. Pastatyta laikina koplyčia. 1922 m. pradėta vežti akmenis bažnyčiai statyti. Mūryti pradėta 1929 m. Valstybė skyrė 10000 litų pašalpą. Klebono Stasio Ignatavičiaus rūpesčiu pastatyta bažnyčia. 1932 m. rugsėjo 25 d. pašventinta, įkurta parapija.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su apside. Šventoriaus tvora plytų mūro. 2002 m. bažnyčios bokšte fasadinėje pusėje įmontuotas laikrodis. Jo ciferblatas naktį šviečia.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Augustavo miesto rotušė** (lenk. *Ratusz w Augustowie*) – klasicistinės architektūros stiliaus pastatas egzistavęs 1836–1944 metais Augustavo mieste. Architektas Henrikas Markonis.

Istorija
--------

Pirmoji medinė miesto rotušė buvo pastatyta turgaus aikštėje apie 1570 metus. Manoma, kad tai buvo dviejų aukštų pastatas su pagrindine sale ir kalėjimu. Pastatas sudegė 1656 metais švedų tvano metu. Vietoj sugriautosios rotušės buvo pastatyta panaši į anksčiau buvusią rotušę, kuri stovėjo iki 1819 metų, kai buvo nuspręsta ją nugriauti dėl blogos techninės būklės. Vykstant sparčiai Augustavo vaivadijos plėtrai ir statant Augustavo kanalą buvo nuspręsta pastatyti naują rotušę, bet dėl 1831 m. sukilimo statybos buvo atidėtos. 1836 m. buvo pastatyta naujoji rotušė, kuri buvo dviejų aukštų, turėjo laikrodžio bokštą. Statybos kainavo 54 000 zlotų. Rotušėje buvo miesto administracija, teismas ir areštinė. Pirmame aukšte gyvendavo policininkai, kurie tuo pačiu ir saugodavo pastatą. Rotušė buvo remontuojama 1845 m. 1868 m. 1871 m. ir 1912 metais. Per II pasaulinį karą, 1944 metais rotušė buvo susprogdinta. 1948 m. nugriauti ir rotušės griuvėsiai. Šiuo metu buvusioje rotušės vietoje stovi prekybos centras ir autobusų stotis.

Literatūra
----------

* Jarosław Szlaszyński, Andrzej Makowski: Augustów. Monografia historyczna. Augustów: Urząd Miejski w Augustowie, 2007 m. ss. 37, 175, 183–184. ISBN 978-83-925620-0-9.
* Irena Batura, Wojciech Batura: Po Ziemi Augustowskiej. Przewodnik dla turysty i wczasowicza. Suwałki: Wydawnictwo „Hańcza", 1993 m. s. 32. ISBN 83-900828-3-7.
* Studia i materiały do dziejów Pojezierza Augustowskiego. Białystok: Białostockie Towarzystwo Naukowe, 1967 m. ss. 337–339, seria: Prace Białostockiego Towarzystwa Naukowego.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
|  |
| **Vietnamo istorija** |
| **Šiaurė** | **Centras** |
| Vanlangas (lakvietai) |
| Aulakas |
| Namvietas (Čieu) |
| *Dziaodžou* | Čampa |
| Vanšuanas (Ankstyvieji Li) |
| *Anamas* |
| Ngo > Ding |
| Ankstyvieji Le |
| Ly > Čan > Ho |
| Vėlyvieji Le |
| Mak |
| Čin | Nguen |
| Taison |
| Nguen |
| *Prancūzijos Indokinija*: |
| (Tonkinas, Anamas, Kočinčina) |
| Š. Vietnamas | P. Vietnamas |
| Socialistinė Vietnamo Respublika |

**Lakvietai** (kin. 雒越; viet. *Lạc Việt*, pinyin *Luòyuè*), kartais sutrumpintai vadinami tiesiog **lakais** – istorinė austroazijiečių tauta, senovėje gyvenusi dab. šiaurės Vietname ir pietinėje Kinijoje. Lakvietai koncentravosi Raudonosios upės baseine ir laikomi tiesioginiais dabartinių vietnamiečių protėviais.

Istorija
--------

Kinų šaltiniuose lakvietai minimi kaip viena iš šimto vietų tautų, gyvenusių į pietus nuo Jangdzės upės baseino. Joms buvo priskiriamos pačios įvairiusios lingvistinės grupės, ir lakvietai buvo žinomi kaip piečiasi iš visų vietų.

Archeologiškai lakvietai tapatinami su klestinčia Dongsono kultūra, kurios atstovai išvystė aukšto lygio žemdirbystę, sudėtingą visuomenę ir gamino geros kokybės bronzinius dirbinius.

Remiantis vietnamiečių mitologija, 2879 m. pr. m. e. lakvietus konsolidavo mitinis valdovas Kin Zuongas (*Kinh Dương Vương* 涇陽王), kuris įkūrė pirmąją karalystę. Jis pradėjo vadinamąją Hong Bang dinastiją (*Hồng Bàng* 鴻龐), kurios visi valdovai titulavosi *Hùng Vương* (雄王). Suskaičiuojamos 18 jų dinastijų, kurių kai kurie valdovai laikomi kultūriniais didvyriais, jiems priskiriami įvairūs išradimai.

Hong Bang dinastija valdė pusiau legendinę Vanlango karalystę, kurios sostine tradiciškai laikoma Fongčau (*Phong Châu* 峯州) gyvenvietė Raudonosios upės vidurupyje (dab. Phu Tho provincija). Iki dabar ši vieta yra viena švenčiausių Vietnamo vietų, ir čia stovi seniesiems valdovams garbinti pastatyta šventykla.

Lakvietai prekiavo ir kariavo su savo pietiniais kaimynais čiamais (austroneziečiai) ir šiauriniais kaimynais auvietais (tai-kadajai). 258 m. pr. m. e. pastarųjų vadas An Zuongas (*An Dương Vương* 安陽王) nukariavo lakvietus, sujungė Vanlango teritorijas su savomis ir sukūrė Aulako karalystę. Lakvietams maišantis su auvietais išsivystė vietnamiečių tautybė.
|  |
| --- |
| François Deguelt |
|  
François Deguelt 1962 m. Eurovizijoje |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Louis Deghelt |
| Gimė | 1932 m. gruodžio 4 d.  Tarbas, Aukštutiniai Pirėnai, Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| Mirė | 2014 m. sausio 22 d. (81 metai)  Varas, Provansas-Alpės-Žydrasis Krantas, Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| Žanrai | pop, šansonas |
| Veikla | dainininkas |

**François Deguelt** (tikrasis vardas – *Louis Deghelt*; 1932 m. gruodžio 4 d. – 2014 m. sausio 22 d.) – prancūzų dainininkas, geriausiai žinomas dėl dalyvavimo 1960 ir 1962 m. Eurovizijos dainų konkursuose.

Paryžiuje 5-ajame XX a. dešimtmetyje François Deguelt tapo kabareto atlikėju. 1960 metais išrinktas atstovauti Monakui Eurovizijos konkurse, kuris vyko Londone. Atlikęs dainą daina „Ce soir-là" (liet. *Ta naktis*), užėmė trečią vietą tarp 13 dalyvių.

Deguelt 1962 metais grįžo į Euroviziją vėl atstovaudamas Monakui. Šį kartą jis atliko šansono stiliaus dainą, pavadinimu „Dis rien" (liet. *Nesakyk nieko*). Iš viso surinkęs 13 taškų, tais metais užėmė 2 vietą, nusileisdamas tik Prancūzijai. François Deguelt yra vienas iš 5 atlikėjų Eurovizijos istorijoje (kartu su Cliff Richard, Katja Ebstein, Chiara Siracusa ir Željko Joksimovičiumi), kuris yra užėmęs 2 ir 3 vietas, tačiau taip nei karto ir nelaimėjęs šio konkurso.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: François Deguelt** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Diskografija svetainėje *encyclopedisque.fr*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Jacques Pills  *„Mon ami Pierrot"*** |  **Monako atstovas Eurovizijoje**1960 | Po to:**Colette Deréal  *„Allons, allons les enfants"*** |
| Prieš tai:**Colette Deréal  *„Allons, allons les enfants"*** |  **Monako atstovas Eurovizijoje**1962 | Po to:**Françoise Hardy  *„L'amour s'en va"*** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Magnolia tripetala** |
| --- |
| Triskiautė magnolija (*Magnolia tripetala*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Magnolijiniai  *( Magnoliaceae)* |
| Gentis: | Magnolija  *( Magnolia)* |
| Rūšis: | Triskiautė magnolija  *( Magnolia tripetala)* |

 |

**Triskiautė magnolija** (*Magnolia tripetala*) – magnolijinių (*Magnoliaceae*) šeimai priklausanti lapus metančių krūmų ar nedidelių medžių rūšis. Paplitusi pietryčių JAV, Apalačų kalnuose.

Medis užauga iki 15 m aukščio. Lapai dideli, vešlūs, 30-50 cm ilgio. Rudenį pagelsta ir nukrenta. Žiedai 15-25 cm skersmens, su 6-9 kremiškai baltais žiedlapiais. Vėliau sudaro 10 cm ilgio raudoną vaisių su raudonomis sėklomis.

Triskiautė magnolija populiarus dekoratyvinis augalas.

* ŽiedasŽiedas
* VaisiusVaisius
Naujoji pilis
Senoji ir Naujoji pilys

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gardino Naujoji pilis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Gardino Naujoji pilis** – XII a. – XVIII a. gynybinių, kulto ir visuomeninių pastatų kompleksas Gardine, Nemuno dešiniajame krante dalis.

Istorija
--------

Gardino Senosios pilies Žemutinė pilis 1734–1751 m. pagal Karlo Frydricho fon Pepelmano ir italų architektų projektus perstatyta į rokokinius dviejų aukštų trijų korpusų rūmus, kurių viduryje – didelis keturkampis kiemas. Juose buvo koplyčia, senatorių ir pasiuntinių salės, Abiejų Tautų Respublikos valdovo apartamentai – buvo viena jo rezidencijų. Ši pilis vadinama Naująja pilimi, arba Karališkąja pilimi. 1726 m. pastatytame atskitame pastate posėdžiaudavo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Ponų Taryba, rinkdavosi Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos seimai, veikė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Iždo komisija, Lietuvos Vyriausiasis Tribunolas.

1793 m. Karališkojoje pilyje posėdžiavęs Abiejų Tautų Respublikos Nebylusis Seimas patvirtino Abiejų Tautų Respublikos II padalijimą. Tuo metu Gardinas ir pilis buvo apsupti Rusijos ir Prūsijos kariuomenių. Rusijos imperatorės Jekaterinos II nurodymu pilyje 1795 m. pabaigoje – 1797 m. pradžioje buvo laikomas paskutinis Abiejų Tautų Respublikos valdovas Stanislovas Augustas Poniatovskis.

Pilies rūmai pritaikyti ligoninei, vėliau įrengtos kareivinės. Apgriuvusioje Senojoje pilyje Rusijos valdžia kalino 1830–1831 m. ir 1863 m. sukilėlius. Lenkijos valdymo laikotarpiu 1920–1939 m. Karališkojoje pilyje buvo įrengtas viešbutis, kazino. Per Antrąjį pasaulinį karą rūmai sudegė, jų likučiai 1952 m. perstatyti, juose iki 1991 m. buvo Baltarusijos Komunistų partijos Gardino srities komiteto būstinė.

Aukštutinėje ir Karališkojoje pilyse veikia Gardino istorijos ir archeologijos muziejus įkurtas 1920 m.

Literatūra
----------

* Walter Hentschel: Die sächsische Baukunst des 18. Jahrhunderts in Polen, Berlin (Ost) 1967, Bd. 1, S. 189 f. S. 285–297, Abb. 58; Bd. 2, Abb. 217-220b, 369–399.
* Walter May: Das sächsische Bauwesen unter August II. und August III. von Polen, in: Polen und Sachsen – zwischen Nähe und Distanz, Dresden 1997 (Dresdner Hefte; 50), S. 17-26.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazys Napoleonas Kitkauskas, Algirdas Matulevičius, Adolfas Tautavičius. *Gardino Naujoji pilis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 424-425 psl.

Koordinatės: 53°40′34.1″ š. pl. 23°49′30.36″ r. ilg.﻿ / ﻿53.676139°š. pl. 23.8251000°r. ilg.﻿ / 53.676139; 23.8251000
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Francas Vranickislenk. *Franz Vranitzky*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1937 m. spalio 4 d. (85 metai)Vienoje |
|  |
| Veikla | ekonomistas, Austrijos politinis veikėjas. |
| Partija | 1987 m. Austrijos socialdemokratų partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Franz Vranitzky |
| Parašas |
|  |

**Francas Vranickis** (*Franz Vranitzky*, g. 1937 m. spalio 4 d. Vienoje) – ekonomistas, Austrijos politinis veikėjas.

Biografija
----------

1955 m. baigė Maturos realinę gimnaziją, 1960 m. Vienos pasaulinės prekybos institutą, 1969 m. komercijos daktaras.

1961 m. *Siemens Schuckert GmbH*, vėliau *Austrijos nacionalinio banko* tarnautojas, 1970 m. Austrijos finansų ministerijos konsultantas, 1976 m. Creditanschtalt banko generalinio direktoriaus pavaduotojas, 1981 – 1986 m. Austrijos *Žemių banko* generalinis direktorius. 1991 m. Vienos universiteto senatorius. Nuo 1997 m. *Westdeutschen Landesbank* konsultantas.

1987 m. Austrijos socialistų partijos (SPOe) valdybos narys, 1988 m. – 1997 m. SPOe pirmininkas, 1989 m. SI vicepirmininkas.

1984 – 1986 m. Austrijos Finansų ministras, 1986 – 1997 m. Austrijos respublikos federalinis kancleris. Jam vadovaujant, Austrija 1995 m. tapo Europos Sąjungos nare.
  



| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:**Fredas Zinovacas** | **Austrijos Respublikos federalinis kancleris** 1986 m. birželio 16 d. — 1997 m. sausio 28 d. | Po to:**Viktoras Klima** |