recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 54°53′01″ š. pl. 23°51′47″ r. ilg.﻿ / ﻿54.88361°š. pl. 23.86306°r. ilg.﻿ / 54.88361; 23.86306

| I Kauno fortas |
| --- |
| Betoninis anstatas – vienas iš forto modernizavimo akcentų |
| Vieta | Kaunas, Lietuva |
| Statusas | pastatytas |
| Statybų pradžia | 1888 m. |
| Statybų pabaiga | 1889 m |
| Paskirtis | fortas |
| Plotas | 75800 |

**I Kauno fortas** – Kauno tvirtovės dalis Kauno miesto vakariniame pakraštyje, Kazliškiuose. Pastatytas 1888–1889 m. rekonstruotas 1893 m. ir 1908 m. Kultūros vertybių registre – nuo 2002 m. unikalus kodas – 26350. Šalia – kelias  **1903**  Akademija–I Kauno fortas , netoliese yra išlikusi Noreikiškių dvaro sodyba.

Forto teritorijoje šikšnosparniams apsaugoti įsteigtas Žagariškių teriologinis draustinis.

Aprašymas
---------

Fortas yra simetrinės plano struktūros, penkiakampio plano. Susideda iš kazematinės dalies, centrinės ir šoninių poternų, turi kampinius ir užnugario kaponierius, nebaigtą statyti kontreskarpinę sieną, nepakitusį glasį, yra apjuostas gynybiniu grioviu.

Šio forto paskirtis buvo dengti nuo vokiečių Kauno tvirtovę iš vakarų pusės. Tačiau per I pasaulinį karą jis menkai atliko savo funkciją, buvo greitai užimtas. Sovietiniais laikais jis buvo naudojamas ūkiniams reikalams. Mokslininkai tiria čia įsiveisusių šikšnosparnių gyvenimą.

Būklė
-----

Tai vienas iš mažiausiai urbanizuotų Kauno fortų, nors karo metu labai nukentėjo, tačiau palyginti neblogai išlaikė savitą reljefą. Gerai matomas plačioje lygaus reljefo aplinkinėje teritorijoje, nuo Via Baltica automagistralės. Forto teritorijoje želdinių beveik nėra, todėl kraštovaizdyje jis atsiskleidžia kaip neaukšta žole apaugusi kalva. Greta – Marvelės upelio slėnis, Kamšos botaninio-zoologinio draustinio riba. Masyvūs antžeminiai pastatai, virš pylimų iškelti apmūryti vėdinimo kanalai – svarbūs kraštovaizdžio akcentai.

Kauno tvirtovė, I fortas, 1915 m. vokiečių haubicos sviedinio pataikymo pasekmės.

Forto statiniai
---------------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

Kauno tvirtovė, I fortas, 1915 m. vokiečių haubicos sviedinio išgriauta forto siena.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Kauno tvirtovės 1-asis fortas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2014-11-06.
2. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto. I forto paskirtis

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: I Kauno fortas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* I fortas *kaunotvirtove.lt* forume[neveikianti nuoroda]
* I forto nuotraukos *efoto.lt* svetainėje
* Fortai: traukos priežastys ir neįvertinti pavojai Archyvuota kopija 2009-02-23 iš Wayback Machine projekto.
* *Kauno I Fortas* - trumpametražis dokumentinis filmas

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RKauno tvirtovė |
| --- |
|  |
| 
I Kauno fortas | II Kauno fortas | III Kauno fortas | IV Kauno fortas | V Kauno fortas | VI Kauno fortas | VII Kauno fortas | VIII Kauno fortas | IX Kauno fortas | X Kauno fortas |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Futbolo lygos pirmasis divizionas** (angl. Football League First Division) buvo aukščiausia Anglijos futbolo lyga tarp 1993 m. ir 2004 m. buvo aukščiausia divizija Anglijos futbolo sistemoje bendrai tarp 1888 m. ir 1992 m.

Istorija
--------

Futbolo lyga buvo įkurta 1888 metais Aston Villos direktoriaus William McGregor dėka, kurią sudarė atskira divizija iš 12 klubų (Accrington FC, Aston Villa FC, Blackburn Rovers FC, Bolton Wanderers FC, Burnley FC, Derby County FC, Everton FC, Notts County FC, Preston North End FC, Stoke (dabar Stoke City FC), West Bromwich Albion FC ir Wolverhampton Wanderers FC), kitaip žinomu kaip The Football League. 1892 m. lyga priėmė daugiau klubų iš Futbolo sąjungos ir tais pačiais metais skilo i dvi divizijas. Lyga išsipletė (susijungus dviem geriausiom sąjungom) ir pasivadino Pirmąja divizija, tuo tarpu kiti sąjungos nariai pradėjo žaist Antrajame divizione.

Pirmasis divizionas per 100 metų buvo neabejotinai profesionali lyga Anglijos futbole. 1992 m. 22 klubai atsiskyrė nuo Futbolo Lygos ir įkūrė Premier League. Pirmasis divizionas tapo antru pagal pajėgumą Anglijos futbolo lygos sistemoje.

2004-2005 metų sezone Pirmasis divizionas, dėl komercinių priežaščių, buvo pervadintas į Football League Championship.

Klubų skaičius lygoje
---------------------

Pimąjį divizioną pradžioje sudarė 12 klubų. Populiarėjant futbolui, klubų skaičius kiekvienais metais tik augo. Aštunto dešimtmečio pabaigoje klubų skaičius šiek tiek sumažėjo, bet devintajame dešimtmetyje vėl padidėjo.

| Komandų skaičius | Nuo | Iki |
| --- | --- | --- |
| 12 | 1888 m. | 1891 m. |
| 14 | 1891 m. | 1892 m. |
| 16 | 1892 m. | 1898 m. |
| 18 | 1898 m. | 1905 m. |
| 20 | 1905 m. | 1915 m. |
| 22 | 1919 m. | 1987 m. |
| 21 | 1987 m. | 1988 m. |
| 20 | 1988 m. | 1991 m. |
| 22 | 1991 m. | 1995 m. |
| 24+ | 1995 m. | 2004 m. |

+ Nuo 1995 m. kaip antro pajėgumo
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 **Република Аутономэ Советикэ Cочиалистэ Молдовеняскэ**
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
| Vėliava | Herbas |

 |
|  |
|
| **Valstybinės kalbos** | rusų , ukrainiečių ir moldavų |
| **Sostinė** | Balta (1924–1928), Birzula (dab.Kotovskas) (1928–1929), Tiraspolis (1929–1940) |
| **Plotas** – visas  – % vanduo |  8100 km²   nežymi dalis |
| **Gyventojai** − viso  − Gyventojų tankumas |  572 339   70,65 žm./km² |
| **Laiko zona** | UTC +3 |

**Moldavijos ATSR** (**Moldavijos Autonominė Tarybų Socialistinė Respublika**) (mold. *Република Аутономэ Советикэ Cочиалистэ Молдовеняскэ*) − buvusi autonominė respublika Ukrainos TSR sudėtyje nuo 1924 m. spalio 12 d. iki 1940 m. rugpjūčio 2 d.

Istorija
--------

1918 m. sausio 14 d. Moldavijoje buvo paskelbta Tarybų valdžia. 1917 m. gruodžio viduryje Rumunijos kariuomenė, padedama Antantės, įsiveržė į Besarabiją ir iki 1918 m. kovo vidurio ją užėmė ir aneksavo. 1918 m. lapkričio 27 d. Krašto tarybos deputatų grupė paskelbė nutarimą, kad Besarabija prijungiama prie Rumunijos. 1918 m. lapkričio pabaigoje − gruodžio pradžioje Kairiakrantėje Moldavijoje įsitvirtino Ukrainos direktorijos valdžia. 1919 m. sausio pabaigoje Kairiakrantę Moldaviją (su Tiraspoliu) užėmė Antantės kariuomenė. 1919 m. pavasarį ją užėmė Raudonoji armija. 1920 m. vasario mėnesį čia galutinai buvo įvesta Tarybų valdžia. Besarabija liko Rumunijos valdžioje.

1924 m. spalio 12 d. buvo įkurta Moldavijos ATSR, įeinanti į Ukrainos TSR sudėtį. Tarybų I suvažiavime 1925 m. buvo priimta Moldavijos ATSR konstitucija, išrinktas Moldavijos ATSR Centro Vykdomasis Komitetas (prezidiumo pirmininkas G. Staras), kuris sudarė Liaudies Komisarų Tarybą (pirmininkas A. Strojevas).

1930 m. prasidėjo masinė žemės ūkio kolektyvizacija; iki 1937 m. į kolūkius įstojo 96 % valstiečių ūkių. Regionas nukentėjo nuo 1932−1933 m. bado.

1929−1940 m. buvo rekonstruotos senos ir pastatyta naujų pramonės įmonių.

1940 m. birželio 26 d. nota TSRS vyriausybė pareikalavo iš Rumunijos grąžinti Tarybų Sąjungai Besarabiją. Rumunijai priėmus šį reikalavimą, susidarė sąlygos susijungti moldavų tautai ir sudaryti sąjunginę respubliką.
Koordinatės: 54°59′49.98″ š. pl. 23°30′40.01″ r. ilg.﻿ / ﻿54.9972167°š. pl. 23.5111139°r. ilg.﻿ / 54.9972167; 23.5111139

Šaltinis
Iš šaltinio ištekantis upelis
**Lekėčių šaltinis**, arba **Didysis šaltinis** – vietinės reikšmės gamtos paminklas, esantis šalia kelio Lekėčiai–Mikytai, Šakių rajone, apie 200 m į rytus nuo Lekėčių girininkijos.

Vienas iš lankytinų objektų Lekėčių pažintiniame take. Tai ilgiausias ir vandeningiausias šaltinis Rūdšilio girioje – 1,5 km ilgio kairysis Liekės intakas, anksčiau buvęs gerokai vandeningesnis, garuojantis net per speigus. Šaltinis populiarus ne tik tarp vietos gyventojų. Vandens atsargas papildyti atvyksta ir aplinkinių miestelių bei miestų žmonės.

Istorija
--------

Iki šaltinio nusileidžiama laiptais
Dar ir po Pirmojo pasaulinio karo suvažiuodavo aplinkinių kaimų žmonės žlugto velėti. Pamažu skalbyklos sunyko, o per Antrąjį pasaulinį karą eglynėliuose žmonės slėpė gyvulius. Prieškaryje, kol buvo žaliavos, Didžiojo šaltinio kairiajame šlaite buvo įsikūręs „smalinis" – primityvus kelmų perdirbimo fabrikėlis.

2016 m. Šakių miškų urėdija sutvarkė šaltinio prieigą: pastatė metalo tinklo laiptus, įrengė laukimo aikštelę, aptvėrė tvorą.

Nuorodos
--------

* Didysis šaltinis Archyvuota kopija 2013-10-02 iš Wayback Machine projekto.
* Vandens tyrimai Didžiajame šaltinyje Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŠakių rajono savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Regioniniai parkai | 
Panemunių regioninis parkas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Aukspirtos hidrografinis • Baltkojų pedologinis • Jotijos hidrografinis • Liekės kraštovaizdžio • Novaraisčio ornitologinis • Novos hidrografinis • Šešupės kraštovaizdžio |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
Dvikamienė Zyplių miško pušis • Gelgaudiškio dvaro parko pirmasis ąžuolas • Gelgaudiškio dvaro parko antrasis ąžuolas • Gelgaudiškio pušis • Ilguvos ąžuolas • Lekėčių šaltinis • Obeliškių pirmasis ąžuolas • Obeliškių antrasis ąžuolas |
|  |
| Savivaldybės gamtos paveldo objektai | 
Gelgaudiškio III ąžuolas • ~~Gelgaudiškio IV ąžuolas~~ • Kurynės dendrologinis rinkinys • Obeliškių III ąžuolas • Obeliškių I skroblas • Obeliškių II skroblas • Obeliškių III skroblas • Voniškių I uosis • Voniškių II uosis • Voniškių III uosis |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Lega Pro Seconda Divisione**|
|  |
| Lega Pro Seconda Divisione logo |
| **Sporto šaka** | Futbolas |
| **Įkurta** | 2008 m. |
| **Klubų skaičius** | 54 |
| **Valstybė** | Italija Italija San Marinas San Marinas |
| **Dabartiniai čempionai** | Bassano Virtus (A grupė)Messina (B grupė) (2013-2014) |
| Aukštesnis lygmuo | Lega Pro Prima Divisione |
| Žemesnis lygmuo | Serie D |
|  |

**Lega Pro Seconda Divisione** (lt. *profesionalų lygos antrasis divizionas*) buvusi ketvirta pagal stiprumą Italijos futbolo varžybų ir žemiausia profesionalų lyga. Iki 2010 m. ją sudarė 54 komandos, padalintos į tris grupes pagal geografinę padėtį po 18 komandų. Nuo 2010-2011 m. sezono komandų skaičius buvo sumažintas iki 49. Tuomet pirmoje grupėje buvo 17 komandų, antroje ir trečioje po 16. A grupei priklauso šiaurės Italija ir Sardinija, grupei B - šiaurės-centrinė ir centrinė Italija, grupei C - pietų Italija ir Sicilija. 

Iki 2008 m. lyga buvo vadinama **Serie C2** pavadinimu. Šioje lygoje dalyvavo San Marino San Marino Calcio klubas, taigi lygoje buvo dviejų šalių klubai.

Iki 1978 m. Italijoje buvo tik trys pagrindinės futbolo lygos, kurių aukščiausia buvo Serie C. Po to Serie C išskirta į Serie C1 ir Serie C2. 

2014 m. lyga kartu su Lega Pro Prima Divisione buvo sujungtos ir sukurta viena trečia pagal lygį Lega Pro lyga.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Mata Hari** |
| --- |
|  |
| 1906 m. atvirlaiškis su Mata Hari |
| Gimimo vardas | Margaretha Geertruida Zelle |
| Gimė | 1876 m. rugpjūčio 7 d.Leuvardenas, Nyderlandai |
| Mirė | 1917 m. spalio 15 d. (41 metai)Vensenas, Prancūzija |
| Tautybė | olandė |
| Sutuoktinis (-ė) | Rudolf John MacLeod (1895–1903) |
| Vaikai | Norman-John MacLeodJeanne-Louise MacLeod |
|  |
| Veikla | šokėja, modelis, kurtizanė, numanoma šnipė |
|  |
|  **Vikiteka** | Mata Hari |

**Margareta Gertrūda Zelė** (*Margaretha Geertruida Zelle*; 1876 m. rugpjūčio 7 d. – 1917 m. spalio 15 d.), geriau žinoma slapyvardžiu **Mata Hari** – Nyderlandų šokėja, modelis, kurtizanė, apkaltinta šnipinėjimu ir I pasaulinio karo metais sušaudyta.

Biografija
----------

Gimė olandų šeimoje Leuvardene, pasiturinčio verslininko šeimoje. Tačiau verslas bankrutavo, tėvai išsiskyrė. Mokėsi būti darželio auklėtoja, gyveno su patėviu, vėliau pas dėdę. Būdama 18-os Margareta ištekėjo už Rytų Indijų kompanijos armijos kapitono Rudolfo Makloido. Jiedu persikėlė į Malango miestą Javoje, susilaukė dviejų vaikų. Ten Margareta susidomėjo vietinėmis šokių tradicijomis. Jos santuoka buvo nesėkminga, abu vaikai mirė. 1902 m. ji grįžo į Nyderlandus, o 1907 m. pora oficialiai išsituokė.

1903 m. Margareta išvyko į Paryžių, kur pradžioje vaidino cirke, vėliau tapo modeliu. 1905 m. ji pradėjo egzotinių šokių šokėjos karjerą, prisistatydama kaip Mata Hari (iš indoneziečių kalbos – „Saulė", pažodžiui – „dienos akis"). Ji dažnai šokdavo rytietiškus šokius, vaidino indų dievybes, susilaukė didelio Prancūzijos aukštuomenės dėmesio. Vėliau, po 1910 m. atsirado ne viena Mata Hari pamėgdžiotoja, o jos populiarumas blėso.

Prasidėjus I pasauliniam karui Nyderlandai liko neutralūs, todėl Mata Hari, kaip jų pilietė, galėjo keliauti laisvai. Jos kelionės bei pažintys su įtakingais asmenimis sukėlė įtarimą ir 1916 m. Anglijoje ji buvo sulaikyta. Ji prisipažino esanti Prancūzijos agentė, bet buvo paleista. 1917 m. Vokietijos atašė Madride pranešė Berlynui apie naudingą agento H-21 veiklą. Prancūzai, pagavę šį radijo pranešimą, nusprendė, kad agentas H-21 yra Mata Hari. Tais pačiais metais ji buvo suimta Paryžiuje ir apkaltinta šnipinėjimu Vokietijai. Kaip įrodymas pateiktas jos kambaryje rastas slaptas rašalas. Mata Hari kaltę neigė, sakė esanti tik šokėja. Ji buvo nuteista ir spalio 15 d. sušaudyta.

Ar Mata Hari buvo agentė, tebelieka nežinoma. Keliama versija, kad Prancūzija ją pasirinko kaip atpirkimo ožį dėl savo nesėkmių kare. Taip pat nėra žinomas jos kūno likimas. Jis turėjo būti perduotas Paryžiaus anatomijos muziejui, bet iš ten dingęs.

Mata Hari vėliau tapo *femme fatale* sinonimu, apie ją sukurta keletas filmų ir knygų.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Elgesys** – organizmo veiksmų ir reakcijų į aplinką visuma. Elgesys gali būti sąmoningai suvokiamas arba pasąmoningas, atviras arba slaptas, valingas arba nevalingas. Slayy sexy bitch smoking is good sistema|nervų]] sistemos. Laikoma, kad kuo nervų sistema sudėtingesnė, tuo sudėtingesnis ir elgesys. Paprastai organizmai su sudėtingomis nervų sistemomis lengviau išmoksta naujų reakcijų ir taip keičia savo elgesį.

Vienų individų (ypač žmonių) elgesys kitų individų gali būti vertinamas kaip įprastas arba neįprastas, priimtinas ar nepriimtinas. Žmonių visuomenėje elgesio vertinimas grindžiamas socialinėmis normomis ir elgesio reguliavimui taikomos socialinės kontrolės priemonės.

Elgesio sąvoka tapo svarbi XX a. pradžioje psichologijoje vystantis biheviorizmo teorijai.

Sociologijoje elgesys tiriamas socialinėse sąveikose, kuriose dalyvauja individas. Žmonių elgesį tiria psichologija, gyvūnų – etologija, elgsenos ekologija; tiek žmonių, tiek gyvūnų – lyginamoji psichologija ir sociobiologija.

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Elgesys***
| **Gvidas Vestervelėvok. *Guido Westerwelle*** |
| --- |
|  |
| Guido Westerwelle (2009 m. rinkimų metu) |
| Gimė | 1961 m. gruodžio 27 d. (61 metai)Bad Honnef, Vakarų Vokietija |
| Mirė | 2016 m. kovo 18 d. (54 metai)Kelnas, Vokietija |
|  |
| Veikla | vokiečių politikas, teisininkas, FDP pirmininkas |
| Partija | Vokietijos liberalų partija |
|  |
| Alma mater | 1991 m. Bonos universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Guido Westerwelle |

**Gvidas Vestervelė** (vok. *Guido Westerwelle*; g. 1961 m. gruodžio 27 d. Bad Honnef, Vakarų Vokietija - 2016 m. kovo 18 d. Kelnas, Vokietija) – vokiečių politikas, teisininkas, Vokietijos liberalų lyderis, buvęs FDP pirmininkas.

Biografija
----------

Guido Westerwelle realinėje mokykloje įgijo vidurinį išsilavinimą. Mokėsi Oberdollendorfe, Königswinteryje ir Bonoje, kurioje 1980 metais Ernst Moritz Arndt gimnazijoje išlaikė abitūros egzaminus. Baigė teisės mokslų studijas Bonos universitete. 1987 metais išlaikė pirmąjį, o 1991 m. – antrajį valstybinį teisės egzaminą. 1994 metais apgynė disertaciją (FernUniversität Hagene) tema „Partijų teisė ir politinės jaunimo organizacijos" (vok. *Das Parteienrecht und die politischen Jugendorganisationen*), teisės mokslų daktaras. Nuo 1991 m. – advokatas.

Partinė karjera
---------------

Nuo 1980 m. FDP narys, vienas Jaunųjų liberalų (*Junge Liberale*) steigėjų. FDP vadovas. Nuo 2001 m. gegužės 4 d. FDP federalinis pirmininkas, jauniausias FDP istorijoje (pirmtakas – Wolfgang Gerhardt). 2002 metais Bundestago rinkimų metų buvo pirmasis FDP kandidatas į kanclerio postą visoje FDP istorijoje. Po 2009 metų rinkimų į Bundestagą – kandidatas į VFR vicekanclerius.

Nuorodos
--------

* Asmeninė G. Vestervelės svetainė;
* Tinklalapis Bundestage Archyvuota kopija 2009-10-19 iš Wayback Machine projekto..
| Kifaكيفة |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

KifaKifa

16°37′0″ š. pl. 11°24′0″ v. ilg.﻿ / ﻿16.61667°š. pl. 11.40000°r. ilg.﻿ / 16.61667; 11.40000﻿ (Kifa)Koordinatės: 16°37′0″ š. pl. 11°24′0″ v. ilg.﻿ / ﻿16.61667°š. pl. 11.40000°r. ilg.﻿ / 16.61667; 11.40000﻿ (Kifa) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Mauritanijos vėliava Mauritanija |
| **Regionas** | Asabos vilaja |
|  |
| **Gyventojų** (2013) | 50 206  |

**Kifa** (arab. كيفة = *Kîfa*, pranc. *Kiffa*) – miestas pietų Mauritanijoje, ~600 km nuo Nuakšoto, netoli sienos su Maliu. Asabos vilajos administracinis centras. Verčiamasi daugiausia ganykline gyvulininkyste, yra didelis gyvulių turgus. Plentai į Nuakšotą, Kajesą, Nemą, Tidžikdžą. Kifa žymi čia gaminamais spalvingais moliniais karoliais. Gegužės–birželio laikotarpiu Kifoje labai karšta, temperatūra pakyla iki 45 °C.

Istorija
--------

Dabartinę Kifą 1905 m. įkūrė prancūzai. Anksčiau ten buvo *Ehsseye Babou* kaimelis. 1970 m. spalio 23 d. 8 km į pietryčius nuo Kifos nukrito meteoritas. 2006 m. per Kifą ėjo Dakaro ralio etapas.

Sportas
-------

* ASC Entou de Kiffa – futbolo klubas;

Išnašos
-------

1. MAURITANIA, *citypopulation.de*
2. ↑  MAURITANIA, *citypopulation.de*
Koordinatės: 55°56′04″š. pl. 24°14′13″r. ilg.﻿ / ﻿55.9345°š. pl. 24.2370°r. ilg.﻿ / 55.9345; 24.2370

|  |
| --- |
| **Pušaloto progimnazija** |
| [[Vaizdas:|Pušaloto progimnazija herbas|center|100px]] |
| Pušaloto progimnazija |
| **Adresas** | Žemaitės g. 2, Pušalotas |
| **Direktorius(-ė)** | Darijus Ramanauskas |
| **Mokinių skaičius** | 108 (2013 m.) |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 26 |

2015 m.
**Pasvalio rajono Pušaloto progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Pušalote (Pasvalio raj.), Žemaitės g. 1, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Buvęs įstaigos kodas 190615528. Steigėjas Pasvalio rajono savivaldybės taryba. Dabar tai Joniškėlio Gabrielės Petkevičaitės-Bitės gimnazijos Pušaloto progimnazijos skyrius.

Filialas: Pušaloto pagrindinės mokyklos Mikoliškio pradinio ugdymo skyrius (iki 2012 m.).

Istorija
--------

1917 m. rašytoje Pušaloto mokyklos kronikoje yra pyžmėta, kad prieš karą (1914–1918) Pušaloto miestelyje buvusios 2 mokyklos: žydų ir lietuvių dviklasė su 4 skyriais. 1926 m. į Pušaloto miestelį atvežtas didelis medinis namas, kuriame įsikūrė pradžios mokykla. 1939–1941 m. Pušaloto pagrindinė mokykla, 1944–1949 m. progimnazija, 1949–1954 m. septynmetė mokykla. 1954–1955 m. m. Pušaloto mokykla tapo priaugančia vidurine mokykla, 1958 m. birželio mėn. išleido pirmąją abiturientų laidą. Pušaloto vidurinė mokykla veikė iki 2001 m. rudens, išleido 44 abiturientų laidas. 2001 m. reorganizuota į pagrindinę mokyklą. 2012 m. rugsėjo 1 d. Pušaloto pagrindinė mokykla reorganizuota į Joniškėlio Gabrielės Petkevičaitės-Bitės gimnazijos Pušaloto progimnazijos skyrių.

Direktoriai
-----------

* St. Drumblionis
* V. Račkauskas
* V. Andžius
* 1955 m. Teodoras Tichonovas
* 1957 m. Anicetas Morkūnas
* 1958 m. Česlovas Porvaneckas
* 1979 m. Adolfas Talačka
* 1981 m. Zita Artejeva
* nuo 1982 m. Darijus Ramanauskas

Žymūs mokiniai
--------------

* Dominykas Jonas Blynas, bankininkas, žurnalistas
* Petras Garnys, televizijos žurnalistas, redaktorius
* Algimantas Vitolis Trušys, dailininkas, tapytojas

Išnašos
-------

1. ↑  „Pušaloto pagrindinės mokyklos Kraštotyros muziejus". Pasvalia.lt. Nuoroda tikrinta 2022-05-05.

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2008-10-15 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| Sisters on Wire |
| Kilmė | Lietuvos vėliava Lietuva |
| Žanrai | Indie pop, indie rokas, synth-pop |
| Kūrinių kalbos | anglų, lietuvių |
| Aktyvumo metai | 2014–dabar |
| Nariai |
| Ieva Šcerbinskaitė, Oleg Jerochin, Filip Gusev, Marius Oršauskas |
| Buvę nariai |
| Gintautas Gascevičius |

**Sisters on Wire** – Lietuvos indie pop muzikos grupė, įkurta 2014 m. Grupę sudaro Olegas Jerochinas (vokalas, gitara), Filipas Gusevas (gitara), Marius Oršauskas (būgnai) ir Ieva Ščerbinskaitė (vokalas, pianinas). Grupės nariai muzikine veikla užsiėmė dar prieš grupei susikuriant.

Istorija
--------

Grupė įkurta 2014 m. gegužę, Vilniuje, dabartinių narių Olego Jerochino ir Filipo Gusevo. Grupės sudėtis nuolat keitėsi, 2014–2016 m. joje grojo būgnininkas Gintautas Gascevičius. 2015 m. grupė išleido pirmąjį EP, kurio singlas „Parallel World" buvo intensyviai grojamas radijo eteryje ir tapo garso takeliu kelioms televizijos reklamoms, laidoms ir filmui. Kūrinys „Earth", kurį prodiusavo lenkų produseris Leszek Biolik („Republika"), buvo įtrauktas į indie muzikos portalo „The Revue" sudarytą muzikos rinkinį.

2016 m. grupė pristatė debiutinį albumą „Never Turn the Lights Off". 2018 m. kūriniai „Parallel World" ir „You and I" įtraukti į dokumentinės dramos „Pagiriamasis žodis veiksmui" (rež. Aistė Jauraitė ir Skaistė Jauraitė) garso takelį. 2018 m. koncerte Trakų salos pilyje, „Sisters on Wire" apšildė grupę „A-ha".

2020 m. grupė išleido pirmą kūrinį lietuvių kalba „Taip jau gavosi".

Diskografija
------------

* *EP* (2015 m.)
* *Never Turn the Lights Off* (2016 m.)

Apdovanojimai
-------------

| Metai | Apdovanojimas | Kategorija | Kūrinys | Rezultatas |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | M.A.M.A. | Metų roko grupė |  | Nominacija |
| Metų proveržis |  | Nominacija |
| 2020 | M.A.M.A. | Metų pop grupė, atlikėjai |  | Nominacija |
| Metų daina | „Mėlyna mėlyna" | Nominacija |
| 2020 | Aukso lašas | Metų daina | „Mėlyna mėlyna" | Laimėjo |
| Metų grupė |  | Nominacija |
| 2024 | M.A.M.A. 2023 | Metų grupė |  | TBA |

Koncertiniai turai
------------------

### „Virsmas"

2022 m. penkių koncertų turas .

| Data | Miestas | Šalis | Arena |
| --- | --- | --- | --- |
| 2022-04-22 | Panevėžys | Lietuva | Panevėžio bendruomenių rūmai |
| 2022-04-29 | Šiauliai | Šiaulių kultūros centras |
| 2022-05-05 | Klaipėda | Kultūros centras Žvejų rūmai |
| 2022-05-06 | Kaunas | Žalgirio arenos amfiteatras |
| 2022-05-13 | Vilnius | KABLYS + KULTŪRA |

Šaltiniai
---------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑
12. ↑   Turo „Virsmas" datos]
**Ukmergės Viešpaties Prisikėlimo parapija** – viena iš Kauno stačiatikių dekanato parapijų, Ukmergėje. Parapijai priklauso Ukmergės Viešpaties Prisikėlimo cerkvė.

Istorija
--------

Iki Lietuvos prijungimo prie Rusijos imperijos XVIII a. pabaigoje, Ukmergėje stačiatikių beveik nebuvo. Vietiniai rusai buvo daugiausia sentikiai. Po prijungimo, mieste atsiradus rusų kariuomenei bei administracijos pareigūnams, prireikė ir stačiatikių parapijos bei cerkvės. Stačiatikių parapija Ukmergėje įkurta 1839 metais, o cerkvė pastatyta 1842 metais, dabartinio miesto parko teritorijoje. Šalia cerkvės veikė pradinė cerkvinė-parapijinė mokykla, kurioje 1914 metais mokėsi trisdešimt vienas berniukas ir dvidešimt trys mergaitės. 1914 m. stačiatikių parapija Ukmergėje buvo nedidelė, sentikių mieste buvo daugiau. To metu parapijai priklausė (kartu su aplinkiniais kaimais) trys šimtai keturi vyrai ir du šimtai aštuoniasdešimt trys moterys. Mieste gyveno trys šimtai trylika vyrų ir trys šimtai septyniolika moterų sentikių. Ukmergės stačiatikių parapija Pirmojo pasaulinio karo metais dar labiau sumažėjo, nes daug stačiatikių nuo vokiečių pabėgo į Rusiją. Negausiai stačiatikių bendruomenei pakako miesto stačiatikių kapinėse stovinčios medinės cerkvės, kuri buvo pašventinta 1869 metais. 1951 m. parapijai priklausė apie 300 žmonių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ukmergės Švenčiausios Trejybės bažnyčios istorija Archyvuota kopija 2014-07-26 iš Wayback Machine projekto.

Literatūra
----------

* G. Szlewis, Православные храмы Литвы, Свято-Духов Монастыр, Vilnius 2006, ISBN 9986-559-62-6
| **Alfonsas Laurinavičius** |
| --- |
| Gimė | 1947 m. kovo 15 d. (76 metai)Anužiai, Endriejavo valsčius |
| Sutuoktinis (-ė) | Regina Laurinavičienė |
|  |
| Veikla | teisininkas, istorikas |
| Organizacijos | Mykolo Romerio universitetas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Išsilavinimas | socialinių mokslų daktaras |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis institutas |

**Alfonsas Laurinavičius** (g. 1947 m. kovo 15 d. Anužiuose, Endriejavo valsčius) – Lietuvos teisės mokslininkas, istorikas, socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1973 m. baigė Vilniaus pedagoginio instituto Istorijos fakultetą. 2006 m. socialinių mokslų daktaras.

1978–1981 m. Vėliučionių specialiosios profesinės technikos mokyklos direktorius. 1981–1990 m. Vidaus reikalų ministerijos Kriminalinės paieškos valdybos vyr. inspektorius, dėstė Vidaus reikalų ministerijos mokymo centre. Nuo 1990 m. Lietuvos policijos akademijos (1997–2000 m. Lietuvos teisės akademija, 2000–2004 m. Lietuvos teisės universitetas, nuo 2004 m. Mykolo Romerio universitetas) darbuotojas, nuo 1992 m. dėstytojas, nuo 2002 m. Muitinės veiklos katedros vedėjas; nuo 2008 m. profesorius.

Vaikai: Jolanta Laurinavičiūtė ir Ramūnas Laurinavičius.
Anūkai: Gabrielė Laurinavičiūtė, Kotryna Krupauskaitė ir Arnas Ramūnas Laurinavičius.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinės veiklos sritys: administracinė teisė, vadyba ir administravimas, etika, intelektinės nuosavybės apsauga tarptautinio prekyboje.

Bibliografija
-------------

* Bendruomenės ir teisėsaugos institucijų bendradarbiavimas, 2000 m.
* Policijos administravimas užtikrinant visuomenės saugumą, 2000 m.
* Bendruomenės teisėtvarka, 2001 m.
* Žmogaus teisės ir policijos veikla, 2002 m.
* Tarnybinė teisė: statutinės valstybės tarnybos teisinis reguliavimas, 2003 m.
* Administravimo pareigūnų etika. Vadovėlis aukštųjų mokyklų studentams, 2001 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Alfonsas Laurinavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 779 psl.

Nuorodos
--------

* Profesinis tinklalapis[neveikianti nuoroda] (MRU tinklavietėje)
| **Mantvydas** |
| --- |
| Gediminaičiai |
| Gediminaičių stulpai |
| Gediminaičių stulpai |
|  |
| Gimė | prieš 1300 m. |
| Mirė | 1341-1343(?) m. ar 1348 m. vasario 2 d. |
| Tėvas | Gediminas |
| Vaikai | Jurgis Gedgaudas |

**Mantvydas** (g. prieš 1300 m. – m. 1348 m. vasario 2 d. arba 1341 ar 1343 m.) – lietuvių kunigaikštis, Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino vyriausias (pagal Naugardo IV metraštį − jauniausias) sūnus, kunigaikščių Narimanto, Algirdo, Jaunučio, Kęstučio, Karijoto ir Liubarto brolis (T. Baranauskas ir kai kurie kt. istorikai mano, kad Mantvydas, Narimantas ir Algirdas buvo Gedimino ir jo pirmosios nežinomo vardo žmonos sūnūs; pasak S. Rouvelo, pirmoji Gedimino žmona tikriausiai buvusi pagonybės išpažinėja).

Iš Lietuvos metraščių žinoma, kad Gediminas Mantvydui buvo pavedęs (galbūt, ne vienu metu) valdyti Kernavę ir Slanimą. Jokių kitų žinių apie Mantvydą rašytiniuose istorijos šaltiniuose nėra.

Mantvydo mirties metai nežinomi, tačiau paprastai teigiama, kad jis turėjo mirti netrukus po to, kai 1341 m. pab. didžiuoju kunigaikščiu tapo Jaunutis, t. y. spėjamas vyriausias Gedimino ir jo antrosios žmonos sūnus; dalis istorikų spėja, kad Mantvydas žuvo Strėvos mūšyje (1348 m. vasario 2 d.).

Mantvydo palikuonimis save nuo seno laiko Manvydai.

Išnašos
-------

1. ↑  *Manvydas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 688

Nuorodos
--------

* Gediminaičių genealogija Archyvuota kopija 2006-07-09 iš Wayback Machine projekto.
Titnaginis peilis
**Makrolitas** (gr. makros – didelis + *lithos* – akmuo) – stambūs titnago ar kitų rūšių akmenų grubiai apdoroti dirbiniai, dažniausiai kirviai, pleištai, kirtikliai, aptinkami akmens amžiaus gyvenvietėse. 

Makrolito terminas vartotas XX a. antrame – aštuntame dešimtmetyje, kartais kaip priešprieša smulkiajam mezolito ir neolito pradžios gyvenviečių inventoriui – mikrolitui. XX a. pabaigoje vykdant išsamesnius tyrimus ir taikant pažangesnius datavimo metodus nustatyta, kad makrolitų nei kultūriniu, nei chronologiniu požiūriu negalima aiškiau priskirti kuriai nors vienai archeologinei kultūrai, todėl šis terminas neteko reikšmės ir yra retai vartojamas.

Lietuvoje
---------

Archeologė Rimutė Rimantienė XX a. septintame – aštuntame dešimtmetyje Lietuvoje ir gretimuose kitų šalių regionuose pagal titnago radinius išskyrė mezolitinę Mikrolitinę-makrolitinę kultūrą, kuriai būdingi tiek smulkūs medžioklės ir žūklės (įstatomi ašmenėliai, smulkūs antgaliai), tiek stambūs darbo įrankiai (kirviai, pleištai). Vėliau ji pavadinta mezolitine Nemuno kultūra.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Egidijus Šatavičius. *Makrolitas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 108 psl.
**Decimacija** (lot. *decimatio* – *dešimtadalio pašalinimas*) buvo senovės romėnų armijoje retais atvejais taikytas ypač griežtas bausmės būdas: kas dešimto kohortos kario nužudymas nepaisant ankstesnių nuopelnų ar rangų. Mirti pasmerkti kariai būdavo parenkami atsitiktinai, ir bausmę jiems įvykdydavo kiti kariai iš tos pačios kohortos.

Decimacija būdavo baudžiama tik už prasižengimus, laikytus labai sunkiais: masinį bėgimą iš mūšio lauko ar panašias bailumo apraiškas, rimtą insubordinaciją, maištavimą, dezertyravimą.

Decimacijai kohorta būdavo suskirstoma į grupeles po dešimt karių. Kiekvienai grupei būdavo paskirta dešimt šiaudų, kurių vienas – trumpesnis. Kariai nežiūrėdami traukdavo po šiaudą, ir ištraukusiam trumpąjį, likę devyni jo grupės nariai įvykdydavo mirties bausmę, paprastai užmėtydami akmenimis, uždaužydami vėzdais ar subadydami. Likę kohortos kariai kelias sekančias dienas vietoje standartinio davinio – kviečių, būdavo maitinami miežiais, taip pat, turėdavo apsistoti už stovyklos ribų, tai yra, įtvirtinimų išorėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. 1 2 3  G. R. Watson. „The Roman Soldier". Cornell University Press, 1969 m. 119 psl.
Gremžtukas
**Gremžtukas** – titnaginis akmens amžiaus darbo įrankis. Naudotas kailiams, odai ir kitoms minkštoms medžiagoms išdirbti. 

Gremžtuko vienas galas siauresnis su lanku retušuotais ašmenimis. Kartais gaminti ir dviašmeniai ar su kitais įrankiais (grandukas, rėžtukas) derinami gremžtukai. Lietuvoje paleolito laikotarpiu pradėti naudoti siauri ir ilgi, mezolite paplito platūs, trumpi ir apskriti, mezolito pabaigoje ir neolite – maži gremžtukai, įtveriami į medinį kotą. Vėlyvojo paleolito laikotarpiu jų ašmenys kartais gludinti, tokie gremžtukai daugiausia buvo paplitę Baltijos pajūryje. Paleolitinių gremžtukų rasta gyvenvietėse, priskiriamose Pabaltijo Madleno kultūrai, Svidrų kultūrai, mezolitinių – Nemuno kultūrai, neolitinių – Narvos kultūrai, Nemuno kultūrai ir Pamarių kultūrai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rimutė Rimantienė. *Gremžtukas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 131 psl.
**Grublėtoji keramika** – degto molio lipdyta keramika grublėtu paviršiumi.

Arealas
-------

Grublėtoji keramika I tūkstantmečio pr. m. e. pabaigoje – X a. m.e. paplito dab. Lietuvoje, Latvijoje, Vakarų Baltarusijoje, Kaliningrado srityje ir Lenkijos šiaurės rytų dalyje. Pakeitė brūkšniuotąją keramiką.

Radiniai
--------

Grublėtosios keramikos radiniai – įvairaus dydžio šiek tiek profiliuoti puodai, kurių paviršius iš pradžių buvo aptepamas tirštu, o vėliau, veikiausiai, apdrėbiamas skystu moliu. Puodų paviršiaus faktūra dvejopa – smulkiai grublėta kruopėta (ankstyvesnė) ir stambiai grublėta (vėlyvesnė). Ankstyvieji puodai, jų daugiau aptikta pietinėje ir vakarinėje Lietuvoje – lipdyti 15–20 cm aukščio, jų sienelės 0,5-0,8 cm storio, jie prastai degti, sienelės trupa; molio masėje daug stambiai grūsto akmens priemaišų. Puodai dar turi šiek tiek brūkšniuotajai keramikai būdingų elementų, ant kai kurių puodų sienelių yra giliai įspaustų duobučių arba skylučių ornamentas. 

Vėlyvesnieji puodai – kibiro pavidalo, 20–60 cm aukščio, jų sienelės iki 1,5 cm storio, geriau išdegti; molio masėje yra smulkiai grūsto akmens priemaišų, jų mažiau. Rasta puodų, profiliuotų ties peteliais; kai kurių puodų briauna labiau išlenkta iš vidaus. Grublėtosios keramikos puodų sienelės po grublėtumu dar kartais yra brūkšniuotos. Ankstyviausia (I tūkstantmečio pr. m. e.]] pabaigos – pirmųjų amžių po kraštas) grublėtoji keramika rasta Žemaitijoje ir pietvakarių Užnemunėje. IV a. – V a. grublėtoji keramika paplito ir Rytų Lietuvoje, jos dirbinių rasta piliakalniuose ir neįtvirtintose gyvenvietėse, kartais kapinynuose.

Kiti straipsniai
----------------

* Brūkšniuotoji keramika
* Lygioji keramika
* Lipdytinė keramika
* Miniatiūrinė keramika

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksiejus Luchtanas. *Grublėtoji keramika*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 201 psl.
Koordinatės: 54°40′10″š. pl. 25°18′11″r. ilg.﻿ / ﻿54.669498°š. pl. 25.303079°r. ilg.﻿ / 54.669498; 25.303079

|  Chondzynskių šeimos kapo koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Vilniaus miestas |
| **Gyvenvietė** | Rasos (Vilnius) |
| **Adresas** | Rasų g. |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1911 m. |

**Chondzynskių šeimos kapo koplyčia** – Vilniaus Rasų kapinių architektūriniam kompleksui priklausanti viena iš 12 laidojimo koplyčių, paskelbtų kultūros paminklais, įrašytų į Kultūros vertybių registrą. 

Koplyčios šone – laiptai nusileisti prie palaidojimų kriptų
2012 m. Chondzinskių koplyčia paskelbta regioninės reikšmės paminklu. (unik. kodas 34911). 2017 m. ji buvo įtraukta į Vilniaus istorinių Rasų kapinių objektų tvarkymo programą.

Istorija
--------

Koplyčia pastatyta 1911 m. Jos rūsyje buvo palaidoti Chondzinskių (lenk. *Chądzyńscy*) šeimos nariai, mirę 1911–1940 m. laikotarpyje.

Stipriai apgriauta pokario laikotarpiu, koplyčia buvo remontuota joje palaidoto Bronislavo Chondzinskio dukters Bronislavos Michalovskos pastangomis. Dar kartą koplyčia buvo restauruota 2018 m. kapinių renovacijos metu. Ta proga ji buvo nudažyta šviesiai geltonai dažais.

Architektūra
------------

Koplyčios pastatas, jos dekoras siejasi su secesinės architektūros stiliumi. Nežinoma architekto pavardė. Kapo koplyčios statinys plytų mūro sienomis, užimantis 19 m². Jis kompaktinis, kvadrato plano su šiaurės rytų pusėje stačiame šlaite įgilintu laidojimo rūsiu. Išsiskiria apskardintu kupolo formos stogu, gerai matomos kriptų memoralinės lentos su lenkiškais įrašais. Stogo smailę vainikuoja lotyniškas metalinis kryžius. Statinio sienose įrengtos stačiakampės langų ir durų angos. Langai apsaugoti metalinėmis grotomis. Durys įtaisytos šiaurės rytų fasade, jos medinės, įsprūdinės, dvivėrės, su įstiklinta viršutine dalimi. 

Virš durų ir pastogės įtvirtintos dvi glazūruotų plytelių spalvotos juostos, padarytas įrašas lenkų kalba: *BOG / NASZA UCIECZKA*. Pastato pamatas su tinkuotu rūsto imitacijos plytų mūro cokoliu. Pietryčių pusėjė įrengti betoniniai vieno maršo laiptai. Laidojimo rūsio sienoje įmūryta šlifuoto granito lenta su memorialiniu įgilintų raidžių įrašu: *s.†p. / TERENIA CHĄDZYŃSKA / UR 10 3 1901 - ZM 3 7 1911 / FELICJA Z SIEMAŚZKÓW / CHĄDZYŃSKA / UR. 9 2 1878 - ZM. 30 8 1935 / ZOFIA Z CHĄDZYŃSKICH / ZAŁESKA / UR 4 7 1909 - ZM. 15 11 1936 / BRONISŁAW CHĄDZYŃSKI / UR. 9 9 1858 - ZM. 14 1 1938*, apačioje dvi metalinės lentos: *ANTONINA Z CHĄDZYNSKICH / CYPRYSZEWSKA / UR. 1903 R. / ZGINELA 1940 R.*

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2020-07-14.
2. ↑  Rasų kapinių objektų tvarkybos projekto schema Archyvuota kopija 2019-01-06 iš Wayback Machine projekto.
3. 1 2  Rasų kapinės Vilniuje. Istorija, menas, gamta POLONIKA, 2019, p. 218, 224

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Chondzynskių šeimos kapo koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Chondzynskių koplyčia žemėlapyje (*ortofoto*, maps.lt)
| Suginčių dvaras |
| --- |
| Vieta | Suginčiai, Molėtų rajonas |
| Įkurtas | minimas nuo 1554 m. |
| Bajorų giminės | Romeriai, Šalkauskiai, Michalovskiai, Pilsudskiai |

**Suginčių dvaras** – buvęs dvaras Suginčiuose (Molėtų rajone).

Suginčių dvaro istorija siekia LDK laikus, jis minimas nuo 1554 m. Manoma, kad XVII a. pradžioje dvare pastatyta koplyčia (priklausė Molėtų parapijai). Suginčius valdė Romeriai.

1674–1740 m. dvaras priklausė Šalkauskiams. 1740 m. Suginčių dvarą įsigijo Mikalojus Petkevičius. 1773 m. pastatyta nauja medinė koplyčia. Nuo 1795 m. Suginčius valdė Michalovskiai.

XIX a. pr. Michalovskiai Suginčių dvare priglaudė iš Papiškių kaimo pabėgusį baudžiauninką Kazimierą Meškį su šeima, dėl to su jais 10 metų bylinėjosi Vilniaus universitetas.

1881 m. Suginčių dvaro savininke tapo Marija Bilevič Pilsudska (Juzefo Pilsudskio motina). 1882 m. ji dvarą įkeitė Vilniaus žemės bankui. Paskui dvaras atiteko Olgai Markovai, o 1906 m. jį įsigijo Vikentijus Pekarskis. Dvaras sunyko XX a. pr. kai jį nupirko ir pasidalijo 4 ūkininkai.

Išnašos
-------

1. 1 2  *Suginčiai*. Mūsų Lietuva, T. 2. – Bostonas: Lietuvių enciklopedijos leidykla, 1965. – 58 psl.
2. ↑  Vilnis, 2009 m. birželio 2 d. antradienis Nr. 42 (7210), p. 4.
3. ↑  Lietuvos katalikų bažnyčių metrikų knygų tyrimo gairės, p. 91.
4. 1 2 3  *Tūkstantis Molėtų krašto istorijos faktų*. Molėtų krašto muziejus. Suarchyvuota 2013-04-14.
Koordinatės: 55°50′06″š. pl. 22°12′09″r. ilg.﻿ / ﻿55.83494°š. pl. 22.202406°r. ilg.﻿ / 55.83494; 22.202406

|  Žarėnų koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Telšių |
| **Savivaldybė** | Telšių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Žarėnai |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų mūras |
| **Pastatyta** | XIX–XX a. |

**Žarėnų koplyčia** – mauzoliejinė kapinių koplyčia, stovinti Telšių rajone, Žarėnų miestelio kapinėse, Plungės g. priklausančiose Žarėnų Šv. vyskupo Stanislovo parapijai. Link koplyčios veda pagrindinis kapinių takas. Į kapines patenkama pro aukštus raudono mūro arkinius vartus, ant kurių dešiniojo stulpo įrengta juodo granito memorialinė lenta.

Galinė dalis
Kapinių koplyčia atidaroma per Visus Šventuosius ir per kitas didžiąsias metų bei parapijos šventes. Tuomet pastatomas laikinas (kilnojamas) altorius, aukojamos šv. Mišios.

Istorija
--------

Koplyčią XIX–XX a. sandūroje pastatė vietos dvarininkų Underavičių giminė. Žarėnų dvarą po Nagurskių valdę Underavičiai dar ir Pirmojo pasaulinio karo metais, kraštotyrininko M. E. Brenšteino (Michal Eustachy Brensztejn 1874–1938) duomenimis, bandė apylinkes lenkinti, bet nesėkmingai. Kol nebuvo Žarėnų bažnyčios, koplyčia tarnavo ne tik kaip laidojimo vieta, bet čia vyko ir pamaldos. Kriptoje buvo užmūryti palaidoti palaikai.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žarėnų koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Žarėnų Šv. vyskupo Stanislovo parapija (dekanato inf.)
2. ↑  Adomas Butrimas. Telšių kraštas. Istorija, kultūra, paminklai. Žarėnai. 451, 454 p.
| Hamptonasangl. *Hampton* |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

HamptonasHamptonas

37°2′5″ š. pl. 76°21′36″ v. ilg.﻿ / ﻿37.03472°š. pl. 76.36000°r. ilg.﻿ / 37.03472; 76.36000﻿ (Hamptonas)Koordinatės: 37°2′5″ š. pl. 76°21′36″ v. ilg.﻿ / ﻿37.03472°š. pl. 76.36000°r. ilg.﻿ / 37.03472; 76.36000﻿ (Hamptonas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Virdžinija Virdžinija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1610 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 137 436  |
| **Plotas** | 352,8 km² |
| **Tankumas** (2010) | 390 žm./km² |
| **Altitudė** | 3 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.hampton.gov |
|  **Vikiteka** | Hamptonas |

**Hamptonas** (angl. *Hampton*) – miestas JAV, Virdžinijos valstijos rytuose, pietrytiniame Virdžinijos pusiasalio smaigalyje. Įsikūręs prie Česapiko įlankos ir Džeimso upės estuarijos. 2010 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 137 tūkst. žmonių. Priklauso Virdžinija Bičo-Norfolko-Niuporto Niuso metropolinei teritorijai. Su Norfolku sujungtas tiltais ir povandeniniais tuneliais.

Tai jūrų uostas. Turi daugelį mylių Atlanto vandenynu besitęsiančią kranto liniją, daug paplūdimių. Plėtojamas turizmas.

Istorija
--------

Hamptono istorija siekia 1607 m. kada buvo įkurtas Old Point Komforto strateginis gynybos punktas, o vėliau ir gyvenvietė.

Po JAV pilietinio karo kitoje upės pusėje, priešais Hamptono miestą, buvo įkurtas istorinis Hamptono universiteto miestelis. Universitetas suteikė teisę studijuoti daugeliui vergais buvusių ir laisvais piliečiais tapusių afroamerikiečių bei vietiniams JAV gyventojams. Po valstijų suvienijimo, laikui bėgant Hamptonas plėtėsi prisijungdamas kaimyninius miestelius. 1908 m. suteiktas miesto statusas. XX a. miesto teritorijoje įsikūrė Langlėjaus karinė oro bazė, NASA Langlėjaus mokslinių tyrimų centras ir Virdžinijos oro ir kosmoso centras. 1957 m. nutiestas vienas pirmųjų tiltų-tunelių pasaulyje. Jis kirto Hampton Roudso uosto įplauką.

Miestų partnerystė
------------------

Miestai, su kuriais Hamptonas yra užmezgęs partnerystės ryšius:

* Jungtinė Karalystė Sautamptonas, Jungtinė Karalystė
* Prancūzija Vandomas, Prancūzija
* Pietų Afrikos Respublika Pitermaricburgas, Pietų Afrikos Respublika
* Pietų Korėja Anjangas, Pietų Korėja

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Hamptonas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
2. ↑  „SCI: Sister City Directory". *Sister Cities International*. Suarchyvuotas originalas 2012-04-14. Nuoroda tikrinta 2011-11-04.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
3. ↑  „Sister Cities of Hampton, Virginia". Nuoroda tikrinta 2011-11-04.
**Miniatiūrinė keramika** – archeologinių tyrimų metu randami smulkūs nuo 3–4 iki 8–12 cm aukščio ir nuo 3 iki 10–12 cm skersmens moliniai indeliai.

Arealas
-------

Miniatiūrinės keramikos randama daugelyje Šiaurės, Šiaurės vakarų Europos bronzos ir geležies amžiaus laidojimo paminklų, rečiau senovės gyvenvietėse arba piliakalniuose. Gerai išdegtų indelių sienelės stačios, cilindro, kibiro formos arba profiliuotos, dažniausiai plonos. Pasitaiko ir prasčiau padarytų, storomis sienelėmis indų. Miniatiūrinės keramikos paviršius lygus, gludintas arba kiek grublėtas, dažniausiai neornamentuotas, tik nedidelės dalies puoštas smulkiomis duobutėmis, įkartėlėmis, linijomis. Manoma, ji galėjo būti naudojama buityje arba kaip įkapės. 

Rytų Baltijos regione miniatiūrinė keramika būdinga I a.– VII a. Vakarų Lietuvos kapinynams su akmenų vainikais, taip pat V a. – XI a. kuršių kapinynams, rečiau aptinkama prūsų Sembos pusiasalio, Vidurio Lietuvos kapinynuose ir Rytų Lietuvos pilkapiuose. Miniatiūrinė keramika rasta ir kai kuriuose piliakalniuose (Nemenčinės piliakalnis, Kunigiškių piliakalnis, Petrešiūnų piliakalnis). Birutės kalno papėdės gyvenvietėje miniatiūrinė keramika, 8–14 cm aukščio puodeliai, sudarė apie pusę visos lipdytos keramikos.

Technika
--------

Pagal formą skiriami 4 miniatiūrinių puodelių tipai. Indelius lipdė iš juostų; mažesnių puodelių tarpus užspaudydavo pirštais, todėl jie ne tokie dailūs, su įspaudais dugneliuose. Sujungę didesnių indų juostas, šonus glaistydavo iš viršaus žemyn. Lipdytų puodų sienelės buvo apie 1 cm storio, o molyje pasitaikė iki 5 mm dydžio granito priemaišų. Kur kas rečiau moliui liesinti naudotas smėlis. Ornamentas miniatiūriniams puodeliams nebūdingas, tik keletas jų turėjo įkartas briaunų viršuje.

Daugelio puodų žiedimo žymės labai neryškios. Lipdytus su žiedimo žymėmis puodus nuo lipdytų skiria tik dailesnė ir taisyklingesnė forma, kartais rievelės šonuose, charakteringai įlenkta dugno kojelė. Jie plonesnėmis sienelėmis ir didesni, geriau išdegti, molis taip pat liesintas grūstu granitu, rečiau – smėliu. Pagal indų pavidalą, proporcijas bei briaunų formas lipdytą ir su žiedimo žymėmis keramiką galima suskirstyti į 14 tipų.

Kiti straipsniai
----------------

* Brūkšniuotoji keramika
* Grublėtoji keramika
* Lygioji keramika
* Lipdytinė keramika

Šaltiniai
---------

1. ↑  Egidijus Šatavičius. *Miniatiūrinė keramika*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 172 psl.
2. ↑  Vladas Žulkus. Birutės kalno papėdės gyvenvietės keramika. Aruodai.lt
| **Vytautas Šerėnas** |
| --- |
|  |
| Vytautas Šerėnas – kairėje |
| Gimė | 1959 m. spalio 10 d.Antagavė, Ignalinos rajonas |
| Mirė | 2019 m. gegužės 10 d. (59 metai)Juodynėlis, Švenčionių rajonas |
| Palaidotas (-a) | Antakalnio kapinėse Menininkų kalnelyje |
| Gyven. vieta | Vilnius |
| Tautybė | lietuvis |
| Pilietybė | Lietuvis |
| Sutuoktinis (-ė) | Dalia |
| Vaikai | Gintė, Rytė |
|  |
| Veikla | laidų vedėjas, scenarijų autorius |
| Sritis | politinė satyra |
|  |
| Išsilavinimas | ekonomikos mokslų daktaras |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Vytautas Šerėnas** (1959 m. spalio 10 d. Antagavėje, Ignalinos raj. – 2019 m. gegužės 10 d. Juodynėlyje) – televizijos laidos „Dviračio šou" vedėjas, ekonomikos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1975 m. baigė Ignalinos vidurinę mokyklą, įstojo į Vilniaus politechnikumą ir įgijo ryšininko specialybę. 1979 m. dirbo Ignalinos tarpmiestinėje telefonų stotyje. Vėliau tarnavo sovietinės armijos statybos daliniuose suvirintoju Maskvos srityje.

1982 m. įstojo į Vilniaus universitetą ir studijavo Parengiamajame skyriuje, vėliau – Pramonės ekonomikos fakultete, kuriame įgijo darbo ekonomikos specialybę. Būdamas studentas du kartus vadovavo studentų statybų būriams (Jakutijoje 1986 m. ir Vokietijoje 1989 m.

1988–1993 m. studijavo aspirantūroje, apgynė mokslų daktaro disertaciją (tema „Žmogiškasis kapitalas: formavimasis ir ekonominė reikšmė").

1993–1995 m. dirbo Valstybinėje kainų ir konkurencijos tarnyboje prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės vyriausiuoju specialistu.

1995 m. gavo koncerno „Volkswagen" stipendiją tęsti ekonomikos mokslus Vokietijoje, tačiau pasirinko darbą televizijoje.

2002 metais dalyvavo prezidento rinkimuose kaip nepriklausomas kandidatas, juose užėmė 4 vietą.

1993–2019 m. vedė „Dviračio šou", laidoje yra sukūręs daug humoristinių personažų (žymiausi – „Bratkos: Ūsas ir Barzdonas").

Palaidotas Vilniaus Antakalnio kapinėse.

Šeima
-----

Vytauto Šerėno žmona Dalia, ekonomistė. Jų vaikai – Gintė ir Rytė.

Svetainės
---------

* Vytauto Šerėno biografija Archyvuota kopija 2008-05-15 iš Wayback Machine projekto.