recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Benjaminas Kaluškevičius** |
| --- |
| Gimė | 1934 m. kovo 31 d. (89 metai)Būdvietis, Seinų apskritis |
|  |
| Veikla | bibliotekininkas, spaudos darbuotojas, kraštotyrininkas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Benjaminas Kaluškevičius** (g. 1934 m. kovo 31 d. Būdvietyje, Seinų apskritis, dab. Lazdijų rajono savivaldybė) – Lietuvos bibliotekininkas, spaudos darbuotojas, kraštotyrininkas.

Biografija
----------

Baigė Būdviečio pradžios mokyklą. Vėliau mokėsi Rudaminoje, Kalvarijoje, Marijampolės mokytojų seminarijoje. 1973 m. Vilniaus universiteto Kauno vakariniame fakultete įgijo bibliotekininko-bibliografo specialybę.

1952–1953 m. Vainiūnų septynmetės mokyklos mokytojas. Dirbo Kauno medicinos instituto mokslinėje bibliotekoje, 1975–1992 m. bibliotekos direktorius. Nuo 1995 m. dirba Lietuvos archyvų bibliotekoje. Lietuvos knygnešio draugijos valdybos narys.

Įvairiuose žurnaluose ir laikraščiuose spausdina straipsnius bibliotekininkystės, bibliografijos, kraštotyros tematika. Renka informaciją apie Lietuvos knygnešius. Straipsnių Visuotinėje lietuvių enciklopedijoje autorius.

Bibliografija
-------------

* Benjaminas Kaluškevičius, Ona Žemaitytė-Narkevičienė. Šimtas knygnešių: Knygnešių sienelės vardai. – V.: Lietuvos knygnešio draugija, 1998.
* Benjaminas Kaluškevičius, Kazys Misius. Lietuvos knygnešiai ir daraktoriai. 1864–1904. – V.: Diemedžio leidykla, 2004. – ISBN 9986-23-117-5
* Kazys Misius, Benjaminas Kaluškevičius. Didysis knygnešys Jurgis Bielinis. – V.: Diemedžio leidykla, 2007. – ISBN 9986-23-131-0
* Irena Kubilienė, Benjaminas Kaluškevičius. Paminklai Lietuvos knygnešiams ir daraktoriams. – Vilnius, 2008. 1 CD. – ISBN 978-9955-800-95-8

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Benjaminas Kaluškevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 776 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Cantemus** – mišrus kamerinis choras, įsikūręs Vilniuje 1986 metais. Įkūrėjas, meno vadovas ir dirigentas – Laurynas Vakaris Lopas.

Kamerinis choras „Cantemus" į pirmą repeticiją susibūrė Vilniaus mokytojų namuose 1986 m. Pirmasis viešas koncertas įvyko tų pačių metų gruodžio 31 d. ateizmo muziejuje – Šv. Kazimiero bažnyčioje. Nuo 2003 m. choras globojamas Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejaus.

Choro veikla
------------

Choras yra daugelio respublikinių ir tarptautinių konkursų bei festivalių dalyvis, laureatas ir prizininkas. Nuo 1988 m. prasidėjo choro pergalingas žygis per Europą: S. Šimkaus konkurse Klaipėdoje tapo laureatu (1987 m.), tarptautiniame B. Bartoko konkurse Debrecene pelnė II vietą ir diplomą, dalyvavo Didžiojo prizo varžybose (1988 m.). G. Ernesakso gimimo 80-mečio proga konkurse „Tallinn 88" laimėjo III premiją, specialų prizą, bronzos medalį, tarptautiniame konkurse Tūre (Prancūzija) nacionalinės programos kategorijoje pelnė I premiją, privalomosios – III bei specialų Prancūzijos kultūros ministro apdovanojimą. Tolosos mieste (Ispanija) už folkloro programos atlikimą pelnė II premiją, o už polifoninės muzikos – III (1989 m.). Tarptautiniame polifoninės muzikos konkurse Arece (Italijoje) laimėjo II premiją ir sidabro medalį (1990 m.), buvo pas popiežių Joną Paulių II Vatikane. Goricijoje (Italija) už polifoninės muzikos programą gavo III premiją, už folkloro – dvi II vietas (1992 m.), dirigentas Laurynas Vakaris Lopas pelnė specialų muzikos kritikų prizą.

Choras „Cantemus" parengęs apie 300 įvairių epochų ir stilių kūrinių. Pirmasis atliko daugelį lietuvių autorių stambios bei smulkios formos kūrinių chorui (Juozo Naujalio Motetus, Vidmanto Bartulio Mišias, Vaclovo Augustino „Gloria", Algirdo Briliaus „Mišios Palaimintojo Jurgio garbei" ir kt.)

Choras ne tik dalyvavo konkursuose, bet tose šalyse surengė nemažai koncertų. Su koncertinėmis programomis choras lankėsi Latvijoje, Estijoje, Lenkijoje, Vokietijoje, Austrijoje, Suomijoje, Rusijoje, Norvegijoje, neskaitant minėtų šalių, kuriose vyko konkursai.

Be konkursų kolektyvas aktyviai dalyvauja Respublikoje rengiamuose choriniuose festivaliuose: Marijampolės, Šiaulių bažnytiniai festivaliai, Panevėžio vokalinio džiazo festivaliai, šiuolaikinės Žydų muzikos festivalis, Jeronimo Kačinsko kūrinių autorinis koncertas ir daug kitų renginių bei koncertų, televizijos ir radijo įrašų.

Nuo 1993 m. iki 2000 m. choras pergyveno „tylos" laikotarpį.

Paskutiniaisiais metais kolektyvas rengia tradicinius Kalėdinius bei Motinos dienai skirtus koncertus Vilniaus evangelikų liuteronų bažnyčioje bei pasirodo ir su kitomis programomis Vilniaus bei Lietuvos bažnyčiose. 2006 gruodžio 29 d. choras minėjo 20 metų sukaktį. Ta proga buvo atlikta įvairi programa, kurios metu skambėjo „auksinis" choro repertuaras.

Įrašai
------

* 1989 m. J. Naujalis „Motetai",
* 1996 m. „Cantica sacra Lituanica"
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Mijo tiltas |
| --- |
|  |
| **Vieta** | Prancūzija |
| **Ilgis** | 2 460 m |
| **Plotis** | 32 m |
| **Aukštis** | 343 m |
| **Pastatytas** | 2004 m. |

**Mijo tiltas** arba **Mijo viadukas** (pranc. *Viaduc de Millau*) – Prancūzijoje esantis aukščiausias pasaulyje tiltas skirtas transporto priemonių eismui. Jo aukštis virš žemės siekia net 343 m.

Statyba ir tilto bruožai bei paskirtis
--------------------------------------

2004 m. gruodžio 14 d. Prancūzijos prezidentas Žakas Širakas iškilmingai atidarė Milau viaduką, esantį automagistralėje A 75, jungiančioje Klermon Feraną su Bezijė. Milžiniško viaduko statybos darbai užtruko trejus metus. Pastačius viaduką atsirado galimybė kirsti Tarn slėnį be sustojimo, sutrumpinus kelionės laiką 45 minutėmis ir 62 km kelyje Paryžius – Perpigan. 2,4 km ilgio ir rekordinio 343 metrų aukščio viadukas – įmonės Compagnie Eiffage du Viaduc de Milan statinys. Septynios atramos, iš kurių aukščiausia iškilusi į 341 m, remia 36 000 tonas sveriančius metalinius karkasus ir gelžbetonio plokštes.

Aukščiausia viaduko atrama (341 m) yra truputi aukštesnė už Eifelio bokštą. Atramos pastatytos ant 200 m² pamatų, o jų viršūnių, besijungiančių su kelio dangos plokštėmis, plotas – 30 m². Tikimasi, kad tokia konstrukcija bus atspari galimiems seisminiams smūgiams. Viadukas yra lengvai pasviręs tiek horizontalioje, tiek vertikalioje plokštumoje. Vertikalusis pasvirimas yra 3 proc. iš šiaurės į pietus. Horizontalus skirtas išvengti vairuotojus klaidinančio susidaromo optinio vaizdo, t. y. atramos lygiuojamos taip, kad nebūtų matomas kolonų miškas. Dėl to statinys yra lengvai pasviręs į rytus Bezijė kryptimi.

Statyba buvo vykdoma su specialiais, iš palydovo valdomais kranais. Kiekviena viaduko atrama statyta iš 16 sekcijų, po 2230 tonų. Sekcijos surinktos iš 60 tonų masyvų, kurių plotis 60 metrų, ilgis 17 metrų.

Mijo tiltas ir miestas
| **Antanas Šleikus** |
| --- |
| Gimė | 1933 m. rugpjūčio 8 d.Sirvydai, Kavarsko valsčius |
| Mirė | 2018 m. balandžio 24 d. (84 metai)Kavarskas |
| Palaidotas (-a) | Kavarsko kapinės |
| Tėvas | Leonas Šleikus |
| Motina | Veronika Urbonavičiūtė-Šleikuvienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Sofija Šleikuvienė |
| Vaikai | Jūratė, Kastytis, Gintaras |
|  |
| Alma mater | 1959 m. Vilniaus universitetas |

**Antanas Šleikus** (1933 m. rugpjūčio 8 d. Sirvyduose, Kavarsko valsčius, Ukmergės apskritis – 2018 m. balandžio 24 d. Kavarske, Anykščių rajonas) – Lietuvos pedagogas, literatas, tautodailininkas.

Biografija
----------

1941–1945 m. mokėsi Dabužių (Anykščių r.) pradžios mokykloje, 1953 m. baigė Kavarsko vidurinę mokyklą. 1953–1959 m. Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą, įgijo filologinį išsilavinimą.

1958–1961 m. dirbo Kavarsko rajono laikraščio „Stalino vėliava" redakcijoje literatūriniu bendradarbiu, atsakinguoju sekretoriumi, buvo Kavarsko rajono Vykdomojo komiteto Liaudies švietimo skyriaus inspektorius. 1962–1970 m. Kavarsko vidurinės mokyklos direktorius, 1970–1986 m. Ukmergės A. Smetonos ir Ukmergės 5-osios vidurinių mokyklų direktorių pavaduotojas. 1986–1991 m. Jono Basanavičiaus vidurinės mokyklos direktorius. Jo iniciatyva pastarajai mokyklai 1989 m. buvo grąžintas Jono Basanavičiaus vardas. Išėjęs į pensiją, dar kiek laiko dirbo Dabužių Konstantino Sirvydo pagrindinėje mokykloje (Anykščių raj.) mokytoju.

Palaidotas Kavarsko kapinėse.

Kūryba
------

Nuo 1995 m. Lietuvos kaimo rašytojų sąjungos narys. Sudarė, redagavo ir iliustravo Lietuvos kaimo rašytojų sąjungos Anykščių rajono skyriaus narių kūrybos almanachą „Prie Šventosios" (1998 m.), taip pat savo poezijos rinkinius „Gimtinės vėjas" (1995 m.), „Vidudienio saulė" (1999 m.). A. Šleikaus kūrybos buvo publikuota Lietuvos mokytojų poezijos rinktinėje „Pabūk džiaugsmu" (1987 m.), Lietuvos mokytojų ir kultūros darbuotojų kūrybos almanache „Lėkimas virš žemės" (2005 m.), Anykštijos autorių lyrikos rinkinyje „Išpažįstame šį jausmą ir meile vadiname", Ukmergės „Poezijos pavasarėlių" laureatų kūrybos almanache „Ten, kur Šventoji melsvą juostą pina" (2007 m.).

Laisvalaikiu tapė paveikslus, organizavo jų parodas.

Bibliografija
-------------

* Gimtinės vėjas. – Ukmergė: Ukmergės spaustuvė, 1995. – 62 p.: iliustr. – ISBN 9986-9036-2-9
* Vidudienio saulė: lyrika ir satyra. – Utena: Utenos sp. 1999. – 95 p.: iliustr. – ISBN 9986-945-22-4
* Vidudienių atogrąžos: eilėraščiai. – Utena: Utenos Indra, 2015. – 79 p.: iliustr. – ISBN 978-609-455-285-4
* Toks gyvenimas: eilėraščiai. – Utena: Utenos Indra, 2015. – 142 p.: iliustr. – ISBN 978-609-455-282-3
* Ten, vaikystės šaly… : eilėraščiai. – Utena: Utenos Indra, 2015. – 118 p.: iliustr. – ISBN 978-609-455-284-7
* Skubūs metai: eilėraščiai. – Utena: Utenos Indra, 2016. – 71 p.: iliustr. – ISBN 978-609-455-296-0
* Rugsėjų takais: eilėraščiai. – Utena: Utenos Indra, 2016. – 110 p.: iliustr. – ISBN 978-609-455-298-4
* Gyvenimo miražai: eilėraščiai. – Utena: Utenos Indra, 2016. – 107 p.: iliustr. – ISBN 978-609-455-297-7

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
**Antanas Česnys** (1938 m. sausio 18 d. Marijampolėje - 2020 m. vasario 26 d. Vilniuje ) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras. 

| **Antanas Česnys** |
| --- |
| Gimė | 1938 m. sausio 18 d.Marijampolėje |
| Mirė | 2020 m. vasario 26 d. (82 metai)Vilniuje |
| Palaidotas (-a) | Rokantiškių kapinės |
|  |
| Veikla | Fizikas, Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras. |

Biografija
----------

1961 m. baigė Vilniaus universiteto Fizikos fakultetą. 1961–1963 m. Fizikos ir matematikos instituto aspirantas. 1990 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras.

1963–1967 m. Fizikos ir matematikos instituto mokslo darbuotojas. 1967–1999 m. Puslaidininkių fizikos instituto mokslo darbuotojas, 1982–1990 m. sektoriaus vedėjas. 1993–1994 m. dar Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas, nuo 1995 m. dėsto Vilniaus Gedimino technikos universitete, nuo 1995 m. Fizikos katedros vedėjas, nuo 1994 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Išplėtojo naują mokslinių darbų kryptį: elektros nestabilumo reiškiniai chalkogenidiniuose puslaidininkiuose vykstant elektroniniams faziniams virsmams ir difuziniams procesams. Svarbiausi darbai iš puslaidininkių plonųjų sluoksnių bei plonasluoksnių barjerinių darinių tyrimų metodikos, technologijos, struktūros, elektrolizinių savybių ir taikymo. 36 išradimų autorius.

Bibliografija
-------------

* Keturkalbis Fizikos terminų žodynas, vienas sudarytojų, 1979 m.
* Elektromagnetizmas. Banginė ir kvantinė optika. Atomo, branduolio ir puslaidininkių fizika, su kitais, 1997 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Antanas Česnys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 324 psl.

Nuorodos
--------

* VGTU Fundamentinių mokslų fakultetas, Darbuotojai. Česnys Antanas Archyvuota kopija 2008-09-25 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| Guri Schanke |
|  
Guri Schanke 2007 m. Eurovizijoje |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Guri Annika Schanke |
| Gimė | 1961 m. gruodžio 14 d. (61 metai)  Norvegija Rytų Norvegija |
| Žanrai | popmuzika |
| Veikla | aktorė, dainininkė |
| Aktyvumo metai | 1982–dabar |

**Guri Schanke** (*Guri Annika Schanke*; g. 1961 m. gruodžio 14 d. Rytų Norvegijoje) – norvegų aktorė ir dainininkė.
Gimtojoje šalyje pirmiausiai žinoma kaip aktorė ir 2005 m. norvegų televizijos projekto „Dancing with the Stars" antrosios vietos laimėtoja.

Aktorės karjerą pradėjo 1982-aisiais Oslo „Nye" teatre. Nuo tada vaidino sėkminguose miuzikluose, tokiuose kaip „Les Misérables", „Summer in Tyrol" ir „Annie Get Your Gun". Guri taip pat vaidino Norvegijos TV seriale „Hotel Cæsar". 2007 m. dalyvavo 2007 m. Eurovizijos dainų konkurse.

1991–2010 m. buvo ištekėjusi už komiko Øivind Blunck.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Guri Schanke** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Guri Schanke svetainėje *Internet Movie Database*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Christine Guldbrandsen  *„Alvedansen"*** |  **Norvegijos atstovė Eurovizijoje**2007 | Po to:**Maria Haukaas Storeng  *„Hold On Be Strong"*** |
|  |
| --- |
| Tico Torres |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Hector Samuel Torres |
| Dar žinomas | Tico, The Hitman |
| Gimė | 1953 m. spalio 7 d. (69 metai) Niujorkas,  JAV |
| Žanrai | Hard rock, glam metal, heavy metal |
| Veikla | būgnininkas, tapytojas |
| Instrumentai | būgnai, mušamieji instrumentai |
| Aktyvumo metai | 1970 m. - dabar |
| Susijusi veikla | Bon Jovi |

**Hector Samuel Juan "Tico" Torres** (g. 1953 m. spalio 7 d.) – amerikiečių muzikantas, roko grupės Bon Jovi būgnininkas.

Ankstyvoji muzikinė karjera
---------------------------

Tico Torres gimė 1953 m. spalio 7 d. Niujorke, augo Naujajame Džersyje. Jo tėvai kilę iš Kubos, Tico turi seseri Opi.

Jaunystėje Tico žavėjo džiazo muzika. Prieš prisijungdamas prie grupės Bon Jovi, jis grojo būgnais studijiniuose „Franke and the Knockouts", Pat Benatar, Chuck Berry, Cher, Alice Cooper ir Stevie Nicks įrašuose. Grodamas grupėje „Phantoms's Opera", Tico susipažino su Alec John Such. Šios draugystės dėka, 1983 m. jis priimtas į Bon Jovi.

Kita veikla
-----------

Be muzikos, Tico atrado ir kitą savo pomėgį bei talentą – tapybą. Jis yra savamokslis tapytojas, savo piešiniuose vaizduoja kasdienio gyvenimo scenas, gyvenimą su grupe. Viename iš Bon Jovi dainos „Who Says You Can't Go Home" klipų nufilmuota trumpa scena, kurioje grupės nariai Jon Bon Jovi, Richie Sambora ir David Bryan dažo kambario sieną vientisa geltona spalva, o šalia, ant kitos sienos, Tico piešia menišką namą, apsuptą didele raudona širdimi.

Jis taip pat yra kūdikių mados linijos „Rock Star Baby" savininkas. Ši kompanija pardavinėja vaikiškus rūbelius, vaikštynes, minkštus žaislus, baldus ir pan. prekes.

Asmeninis gyvenimas
-------------------

1983 m. Tico išsiskyrė su savo pirmąja žmona. 1996 m. Naujajame Džersyje vedė čekų modelį ir aktorę Eva Herzigová. Į sutuoktuvių ceremoniją buvo pakviesti tik artimiausi giminės ir draugai, įskaitant Donaldą Trampą ir grupės Bon Jovi narius. Ši santuoka truko tik dvejus metus. 2001 m. rugsėjį Tico vedė trečiąjį kartą. Su dabartine žmona, Maria Alejandra, Torres susilaukė sūnaus Hestor Alexander, gimusio 2004 m. sausio 9 d.

Diskografija
------------

### Su Bon Jovi

**Studijiniai albumai**

* *Bon Jovi* (1984)
* *7800° Fahrenheit* (1985)
* *Slippery When Wet* (1986)
* *New Jersey* (1988)
* *Keep the Faith* (1992)
* *These Days* (1995)
* *Crush* (2000)
* *Bounce* (2002)
* *Have a Nice Day* (2005)
* *Lost Highway* (2007)
* *The Circle* (2009)

**Kompiliaciniai albumai**
* *Cross Road: Greatest Hits* (1994)
* *Tokyo Road: Best of Bon Jovi (2001)*
* *This Left Feels Right* (2003)

**Gyvo garso albumai**
* *One Wild Night Live 1985–2001* (2001)

**Box set albumai**
* *100,000,000 Bon Jovi Fans Can't Be Wrong* (2004)

Nuorodos
--------

* *Rock Star Baby* tinklalapis
* Tico Torres piešiniai Archyvuota kopija 2008-07-01 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑  BBC - Beds Herts and Bucks - Entertainment - Everything changes for Take That!
|  |
| --- |
| „Bennie and the Jets" |
|  |
| Elton John singlas |
| iš albumo *Goodbye Yellow Brick Road* |
| Išleistas | 1974 m. vasario 4 d. |
| Įrašytas | 1973 m. gegužę |
| Žanras | glamrokas |
| Trukmė | 5:23 |
| Įrašų kompanija | MCA • DJM |
| Autorius | Elton John • Bernie Taupin |
| Prodiuseris | Gus Dudgeon |

**„Bennie and the Jets"** (taip pat kartais vadinama **„Benny & the Jets"**) – daina, kurią parašė Elton John ir Bernie Taupin. Pirmiausiai įrašas pasirodė „Goodbye Yellow Brick Road" (1973) albume. Ši daina tapo viena populiariausia Eltono Džono atliekamų dainų repertuare, įskaitant ir per pasirodymą „Live Aid". 

Iš pradžių Eltonas buvo nusistatęs prieš dainos išleidimą kaip singlą, tikėdamas, kad viskas bus nesėkminga, tačiau radijas *CKLW* Vindsore (Ontaryje) pradėjo aktyviai leisti šią dainą, kol Detroito pardavimuose pasiekė 1-ą vietą. Amerikoje ši daina 1974 m. tapo auksine, 1995 m. platinine. Jau nuo 2018 yra multi-platininė. 

Daina yra apie išgalvotą grupę, kuria pasakotojas/autorius žavisi. Per interviu Taupinas yra atskleidęs, jog tai yra satyra apie aštuntojo dešimtmečio muzikos industriją.

Kūrėjai
-------

* Elton John – pianinas, Farfisa vargonai, vokalai
* Davey Johnstone – akustinė ir elektrinė gitara
* Dee Murray – bosinė gitara
* Nigel Olsson – būgnai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Karen Bliss (21 January 2016). "The Legacy of Rosalie Trombley, Radio Pioneer Immortalized in Bob Seger's 'Rosalie' and Breaker of 'Bennie and the Jets' | Billboard". Readability.com.
2. ↑  "American single certifications – John, Elton – Bennie \_ the Jets". Recording Industry Association of America.
**Benjaminas Kiburys** (g. 1931 m. balandžio 9 d. Kalniškyje, Papilio valsčius) – Lietuvos agronomas, poetas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1948–1950 m. mokėsi Joniškėlio žemės ūkio technikume. 1957 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, 1959 m. K. Timiriazevo žemės ūkio akademiją Maskvoje. 1995 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

1950–1959 m. dirbo Kavoliškio, Radviliškio ir Anykščių mašinų ir traktorių stotyse, Veprių ir Ukmergės žemės ūkio mechanizacijos mokyklose. 1959–1982 m. ir 1989–1992 m. Vilniaus pedagoginiame institute dėstė žemės ūkio mechanizaciją ir žemės ūkio darbų mokymo metodiką, nuo 1970 m. docentas.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrė žemės dirbimo mašinų neigiamą poveikį kalvų dirvožemiui, mech. eroziją. 1997 m. Toronte skaitė 5 pranešimus I tarptautiniame mechaninės erozijos simpoziume. Paskelbė apie 110 mokslinių straipsnių. Parengė du vadovėlius vidurinėms mokykloms, išleido eilėraščių rinkinių.

Bibliografija
-------------

* Landšafto ekologija ir estetika, su kitais, 1975 m. rusų k.
* Dirvožemio mechaninė erozija, 1989 m.
* Mokymo bandymų sklypai ir jų projektavimas, 1991 m.
* Lietuvos dirvožemiai, su kitais, 2001 m.
* Poezijos rinktinė, Vilnius, Vilniaus pedagoginio universiteto leidykla, 2007 m. ISBN 978-9955-20-205-9

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Benjaminas Kiburys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 23 psl.
**Benjaminas Budnas** (lenk. *Bieniasz Budny*, m. po 1624 m.) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės literatas, vertėjas.

Biografija
----------

Kilęs iš Lietuvos (giminystė su S. Budnu neįrodyta). Nuo 1588 m. studijavo Karaliaučiaus universitete, kur 1588 m. liepos 1 d. įsimatrikuliavo kaip *Beniamin Budneus, nobilis Lithuanus*. Jaunystėje jį globojo Jonas Kiška; nuo 1594 m. (iki mirties) tarnavo pas Kristupą Radvilą. Pagal Dž. Bokačio novelę „Istorija apie Barnabą" parašė „Juokingą istoriją pirklio, kuris su kitu lokiu dėl savo žmonos dorybės susilažijo" (*Historyja krotofilna o kupcu, który z drugim o swojej żony założyl* 1583 m.), pagal Plutarchą – „Trumpų pasakojimų, kurie graikiškai vadinami Apophthegmata", keturias knygas (*Krótkych powieści, które pogrecku zową Apophthegmata, księgi IV* 1599 m. 1639 m.). Į lenkų kalbą išvertė Cicerono „Katoną, arba Apie senatvę" (*Calo Maior de senectute* 1595 m.). Lotynų kalba paskelbė proginių raštų. Jo knygų egzempliorius turi Vilniaus universiteto biblioteka.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Benjaminas Budnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 552 psl.
| Madison Square Garden III |
| --- |
|  |
| Vieta | Manhatanas, Niujorkas, JAV |
| Statusas | Nugriautas 1968 m. |
| Statybų pabaiga | 1925 m. |
| Paskirtis | Uždaroji sporto arena |

**Madison Skver Gardenas** (angl. *Madison Square Garden*, arba MSG III) – uždaroji sporto arena Niujorke. 1925 m. ji buvo pastatyta Aštuntajame prospekte (*Eighth Avenue*) tarp 49-osios ir 50-osios gatvių ir buvo trečioji tokiu pavadinimu. Be to, ji buvo pirmoji, pastatyta ne prie Madisono skvero (*Madison Square*). 1968 m. pastatas buvo nugriautas, o jo vietoje pastatytas šiuolaikinis Madison Skver Gardenas. MSG III buvo Nacionalinės ledo ritulio lygos komandos Niujorko „Rangers" ir Nacionalinės krepšinio asociacijos komandos Niujorko „Knicks" namų aikštė, taip pat čia vyko daugybė bokso rungtynių, Milrouzo žaidynės, koncertai ir kiti renginiai. 1962 m. gegužės 19 d. šiame pastate iš anksto (likus 10 dienų iki tikrosios datos) buvo švenčiamas JAV prezidento Džono F. Kenedžio 45-asis gimtadienis.

Išnašos
-------

1. ↑  „Madison Square Garden". *britannica.com*. Nuoroda tikrinta 2023-07-05z.
2. ↑  Oliver Povey (2022-09-28). „What is the story behind Marilyn Monroe singing ‘Happy birthday’ to JFK?". *en.as.com*. Nuoroda tikrinta 2023-07-05.
Sultono Hasano mečetės Kaire (XIV a.) kibla. Niša centre − mihrabas, dešiniau jos − minbaras
**Mihrabas** (michrabas) – niša musulmonų šventyklose − mečetėse. Ji įrengiama kiblos sienoje.

Mihrabu senovės arabų kultūroje buvo vadinamas valdovo sosto kambarys ar kambarys, kur reziduoja valdovas. Mahometas mihrabu vadino asmeninį maldos kambarį savo namuose, iš kurio jis išeidavo į mečetę. Mihrabas mečetėse tikriausiai buvo vieta, kurioje melsdavosi valdovas, kuris kartu buvo ir mečetės imamas. Mihrabas tikriausiai kilęs iš poreikio mečetės sienoje pažymėti kryptį į Meką tikintiesiems. Iš pradžių tai tikriausiai buvo ženklas sienoje ir po to jis pradėtas išskirti architektūriniu elementu − niša. Valdovui pakeitus meldimosi vietą į maksurą, mihrabas išliko mečetėse. Architektūriškai mihrabas turi ryšių su krikščionių apside. Požymiai Umajadų laikotarpio (VII a. pb.−VIII a. pr.) mečetėse rodo, kad jos galbūt turėjo mihrabus. Anksčiausias išlikęs mihrabas yra Bagdade ir datuojamas VIII a. pabaiga. Jis sukurtas iš monolitinės marmuro uolos ir tikriausiai iš pradžių buvo iškaltas Sirijoje. Kitas, vienas iš anksčiausių išlikusių mihrabų, yra Kairuano didžiojoje mečetėje (IX a. vidurys). Mihrabo planai buvo įvairių formų: kvadrato, pusapskritimio, heksagono. Jų gylys paprastai siekia iki 2 metrų. Pažymėtina išimtis yra Kordoboje esantis Meskitos mihrabas, kuris nėra atsuktas į Mekos pusę ir jo oktagono plano spindulio ilgis yra daugiau nei 3 metrai. Mihrabai buvo puošiami marmurinėmis ar keramikinėmis plytelėmis suformuojant įvairius islamiško meno stiliaus raštus. Mihrabo abejose pusėse paprastai panaudotos kolonos, o nišos lubos paprastai būna kriauklės formos. Paprastai nišos lubose ar prieš pat mihrabą ant grandinės būna pakabintas mečetės žibintas. Iš Fatimidų laikotarpio išliko kilnojamų mihrabų, pagamintų iš medžio. Mihrabai buvo statomi kapuose, mauzoliejuose.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mihrabas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Jonathan M. Bloom, Sheila S. Blair. *The Grove Encyclopedia of Islamic Art and Architecture*. Oxford University Press Inc. 2009, p. 515−517
* Doğan Kuban. *The Mosque and Its Early Development*. BRILL, 1974, p. 3−4
| Benkulu*Bengkulu* |
| --- |
| *Benkulu miestas ir Malboro tvirtovė* |
|  |
| 

BenkuluBenkulu

3°47′44″ p. pl. 102°15′33″ r. ilg.﻿ / ﻿3.79556°š. pl. 102.25917°r. ilg.﻿ / 3.79556; 102.25917﻿ (Benkulu (miestas))Koordinatės: 3°47′44″ p. pl. 102°15′33″ r. ilg.﻿ / ﻿3.79556°š. pl. 102.25917°r. ilg.﻿ / 3.79556; 102.25917﻿ (Benkulu (miestas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+7) |
|  |
| **Valstybė** | Indonezijos vėliava Indonezija |
| **Provincija** | Benkulus |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1719 m. kovo 18 d. |
| **Meras** | Ahmad Kanedi |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 308 756  |
| **Plotas** | 144,52 km² |
| **Tankumas** (2010) | 2 136 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Benkulu |

**Benkulu** (indonez. *Kota Bengkulu*, anglų istorinis pavadinimas *Bencoolen*) – miestas Indonezijoje, vakarinėje Sumatros pakrantėje. Benkulu miestas yra Benkulus provincijos sostinė ir didžiausias miestas, turintis 308 756 gyventojus (2010 m.).

Istorija
--------

XVII a. Lampungo regioną Pietų Sumatroje valdė britai iš Malboro tvirtovės, pastatytos 1714 m. O 1682 m. Olandų Rytų Indijos bendrovė užpuolė Banteną. 1685 m. buvo įkurtas prekybos postas, vadintas Benkulenu. Britai išsilaikė regione 150 metų iki 1824 m. sutarties su olandais, kai perleido jiems Benkulu ir susitelkė ties Malaka. Benkulu išliko olandų kolonija iki Antro pasaulinio karo.

Kai olandai įkalino būsimą prezidentą Sukarno, jis trumpai gyveno Benkuluose. Čia jis sutiko žmoną Fatmawati, su kuria susilaukė 7 vaikų, tarp jų buvo būsimoji Indonezijos prezidentė Megawati Sukarnoputri.

Benkulus dažnai niokoja žemės drebėjimai ir cunamiai. 2000 m. birželį žemės drebėjimas nužudė 100 žmonių. Teigiama, kad Benkulus gresia pavojus būti užtvindytam cunamių per artimiausius keletą dešimtmečių dėl požeminių žemės drebėjimų prie Sumatros krantų. 2007 m. rugsėjį žemės drebėjimas nužudė 13 žmonių.

Benkulu mieste įkurtas vienintelis valstybinis universitetas provincijoje.

Kultūra
-------

Kiekvienais metais per musulmono Muharamo mėnesį vyksta ceremonija, vadinama *Tabot*. 200 metų senumo ceremoniją sukūrė Čenajaus darbininkai, statę Malboro tvirtovę. Ceremonija mini imamo Shiite Hussein mirtinas kančias, patirtas Karbalos mūšyje. Tai ilga procesija su dainom ir jaunų merginų šokiais.

Išnašos
-------

1. ↑  Roberts, Edmund (1837). *Embassy to the Eastern Courts of Cochin-China, Siam, and Muscat*. New York: Harper & Brothers. p. 34.
2. ↑  Andrew C. Revkin (2006-12-05). „Indonesian Cities Lie in Shadow Of Cyclical Tsunami". *New York Times (Late Edition (East Coast)) p. A.5*.
3. ↑  New York Times
**Bioteisė** (**biomedicinos teisė**) – „gyvybės teisė", teisės šaka; visuma teisės normų, reguliuojančių visuomeninius santykius biomedicinos mokslų pasiekimų taikymo srityse (asmens sveikatos priežiūra, visuomenės sveikata, maisto sauga, biotechnologijos, farmacinė veikla, gyvūnų gerovė). Kai kurie pošakiai atitinkamų sričių pagrindu vystosi kaip atskiros teisės šakos ar pošakiai. Tai yra, pvz. medicinos arba sveikatos teisė, biotechnologijų teisė, farmacijos teisė, maisto saugos teisė. Bioteisė - kompleksinė, „skėtinė" teisės šaka, apimanti taisykles ir teisės principus sisteminiam teisės taikymui biomedicinos srityje.

Lietuvoje
---------

Lietuvoje bioteisė dėstoma kaip teisės disciplina.

Mykolo Romerio universiteto Teisės fakultete veikia Bioteisės katedra (vedėjas prof. Jonas Juškevičius). Joje dėsto profesoriai Donatas Stakišaitis, Andrius Narbekovas (medikas, Romos katalikų kunigas) ir kiti.

Dėstomi dalykai - Bioteisė, Bioetika ir bioteisė, Žmogaus teisės biomedicinoje, Biotechnologijų teisinis reglamentavimas, Biomedicininių tyrimų priežiūra, Bioetika, Biomedicininė etika, Filosofiniai bioteisės pagrindai, Prokreacijos ir genų technologijų medicininiai ir teisiniai aspektai, Etinis auditas, Sveikatos teisė, Gyvūnų gerovės apsauga.

Išnašos
-------

1. ↑  „Prof. Jonas Juškevičius: "Santykiai biomedicinos srityje pasižymi ypatinga įvairove ir sudėtingumu"" (2009.06.16 d. portalas INFOLEX"

Nuorodos
--------

* Oficialus MRU TF Bioteisės katedros tinklalapis Archyvuota kopija 2007-05-18 iš Wayback Machine projekto.
**Zigmas Genutis** (g. 1952 m. rugsėjo 12 d. Gorainiuose, Šilutės raj.) – choro dirigentas.

Biografija
----------

1964–1970 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje (prof. Konrado Kavecko klasė), 1970–1975 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. Hermano Perelšteino klasė).

1972–1975 m. Vilniaus statybininkų kultūros rūmų moterų choro „Eglė" chormeisteris, 1974–1975 m. Vilniaus miesto medicinos darbuotojų dainų ir šokių liaudies ansamblio „Rūta" choro vadovas. 1975–1977 m. Kauno valstybinio choro chormeisteris, 1976–1978 m. Kauno politechnikos instituto studentų mišriojo choro „Jaunystė" chormeisteris.

1978–1984 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos studentų mišriojo choro „Daina" meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvą išmokė sudėtingesnių lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių, su juo koncertavo Tartu, Jerevane, dalyvavo 1980 m. respublikinėje dainų šventėje, 1981 m. V Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje, 1981 m. respublikinėje studentų dainų ir šokių šventėje Marijampolėje, 1981 m. Baltijos respublikų studentų dainų šventėje „Gaudeamus-VIII" Rygoje ir 1984 m. analogiškoje dainų šventėje „Gaudeamus-IX" Taline. Kurį laiką buvo Kauno gamybinio susivienijimo „Drobė" mišriojo choro vadovas – parengė 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei.

Z. Genutis buvo Kauno rajono dainų švenčių, 1981 m. respublikinės studentų dainų šventės, 1981 m. Baltijos respublikų studentų dainų šventės „Gaudeamus-VIII" Rygoje ir analogiškos 1984 m. dainų šventės „Gaudeamus-IX" Taline dirigentas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| Enkarnasjonas*Encarnación* |
| --- |
|        |
| *Reginys nuo kito Paranos kranto* |
|  |
| 

EnkarnasjonasEnkarnasjonas

25°56′0″ p. pl. 54°43′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.93333°š. pl. 54.71667°r. ilg.﻿ / 25.93333; 54.71667﻿ (Enkarnasjonas)Koordinatės: 25°56′0″ p. pl. 54°43′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.93333°š. pl. 54.71667°r. ilg.﻿ / 25.93333; 54.71667﻿ (Enkarnasjonas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Paragvajaus vėliava Paragvajus |
| **Departamentas** | Itapuja |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1615 m. kovo 25 d. |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 98 134  |
| **Plotas** | 588 km² |
| **Tankumas** (2002) | 167 žm./km² |
| **Altitudė** | 85 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.encarnacion.gov.py |
|  **Vikiteka** | Enkarnasjonas |

**Enkarnasjonas** (isp. *Encarnación*) – miestas pietryčių Paragvajuje. Išsidėstęs 235 km į pietryčius nuo Asunsjono, Paranos upės dešiniajame krante, priešais Argentinos miestą Posadasą (sujungtas *San Roque González de Santa Cruz* tiltu). Itapujos departamento centras. 69,8 tūkst. gyventojų. Yra Itapujos nacionalinis universitetas. Vyskupijos centras.

Istorija
--------

Enkarnasjonas įkurtas 1615 m. jėzuitų. Miesto pavadinimas ispanų k. reiškia „įsikūnijimas". Miestas didesnę svarbą įgijo 1854 m. nutiesus geležinkelį tarp Asunsjono ir Posadaso. Skiriama prekybinė ir senoji miesto dalys.

Ekonomika
---------

Svarbus upių uostas ir prekybos centras. Prekyba galvijais, mediena, oda, tabaku, javais, *yerba maté*. Medienos apdirbimo, odos, medvilnės, maisto pramonė. Apylinkėse auginama *yerba maté*, ryžiai, tabakas, medvilnė, kukurūzai. Paplitęs Jaučių auginimas. Kasmet rengiamas Paragvajaus karnavalas.

Be ispanų ir gvaranių kilmės gyventojų Enkarnasjone taip pat gyvena imigrantai iš Vokietijos, Ukrainos, Japonijos, Kinijos, Lenkijos, Naujosios Zelandijos, Arabų šalių. Dėl švelnaus klimato miestas dažnai vadinamas „Pietų perlu". 28 km nuo Enkarnasjono yra *La Santisima Trinidad de Paraná* jėzuitų misijos griuvėsiai, įtraukti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

1912 m. Enkarnasjone gimė Paragvajaus diktatorius Alfredo Stroessner.

Nuorodos
--------

* Itapujos departamentas
* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2007-07-02 iš Wayback Machine projekto.
* Enkarnasjono karnavalas Archyvuota kopija 2006-02-04 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 56°16′18″ š. pl. 23°30′41″ r. ilg.﻿ / ﻿56.27167°š. pl. 23.51139°r. ilg.﻿ / 56.27167; 23.51139


| Smalių tvenkinys |
| --- |
|  |
| Vieta | Lietuva (Joniškio rajonas) |
| Plotas | 0,218 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,02 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,3 m |
| Didžiausias gylis | 3,8 m |
| Įteka | Platonis, bevardis upelis |
| Išteka | Platonis |

**Smalių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Joniškio rajone, 7 km į šiaurės vakarus nuo Joniškio. Sudarytas užtvenkus Platonio upę (Lielupės intakas) 56,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 1,73 km, plotis – iki 0,3 km. Altitudė 53,5 m. Tvenkinio krantai žemi, pelkėti, apaugę medžiais ir krūmynais. Aplinkui plyti dirbami laukai. Įsikūrę šie kaimai: Bertaučiai, Smaliai, Buivydžiai, Valiūnai, Mergiūnai. Pietuose eina kelias  **153**  Joniškis–Žagarė–Naujoji Akmenė . 

Tvenkinys įrengtas 1975 metais.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| **Benjaminas Sakalauskas** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. gegužės 6 d. (68 metai)Nižnyj Kačergatas, Irkutsko sritis, Rusija |
| Sutuoktinis (-ė) | Irena |
| Vaikai | Eglė, Ieva |
|  |
| Veikla | ūkio, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1994 m. LPKTS |
|  |
| Alma mater | 1988 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Benjaminas Sakalauskas** (g. 1955 m. gegužės 6 d. Nižnyj Kačergato gyvenvietėje, Irkutsko sritis, Rusija) – Lietuvos ir Zarasų rajono ūkio, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1970 m. baigė Nižnij Kačergato aštuonmetę mokyklą, 1974 m. Irkutsko miškų technikumą. 1974–1975 m. Goloustno (Irkutsko raj.) miškų ūkio technikas-miškininkas. Nuo 1975 m. studijavo Sibiro miškų technikos institute (Krasnojarskas). 1988 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Miškų fakultetą, miškų ūkio inžinierius.

1977 m. atvyko į Lietuvą, tais pačiais metais iš tremties grįžo ir tėvai. 1977–1981 m. Rokiškio miškų urėdijos Salagirio girininkijos girininkas, 1982–1995 m. Zarasų miškų urėdijos Dusetų girininkijos girininkas. 1997–2014 m. Generalinės miškų urėdijos prie LR aplinkos ministerijos generalinis miškų urėdas, 2014 m. – urėdo pavaduotojas. 2015–2018 m. Rokiškio miškų urėdijos urėdas. Nuo 2018 m. Zarasų rajono savivaldybės administracijos direktorius.

1990–1995 m. Dusetų miesto ir apylinkės tarybos pirmininkas. 1995–1997 m. 2002–2003 m. ir 2015–2016 m. Zarasų rajono savivaldybės tarybos narys, 1995–1997 m. Zarasų rajono savivaldybės meras.

Nuo 1994 m. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos narys. Lietuvos šaulių sąjungos narys.

Žmona Irena, dukterys Eglė ir Ieva.

Įvertinimas
-----------

* 2004 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Karininko kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
| **Antanas Tylenis** |
| --- |
| Gimė | 1898 m. balandžio 13 d.Rusija Lyksūdė, Modėdžio vls. Rusijos imperija |
| Mirė | 1951 m. (~53 metai) |
|  |
| Veikla | pedagogas, politikas |
| Partija | Lietuvos krikščionių demokratų partija |
|  |
| Alma mater | Lietuvos universitetas |

**Antanas Tylenis** (1898 m. balandžio 13 d. Lyksūdė, Modėdžio vls. Kretingos aps. – 1951 m.) – pedagogas, tarpukario Lietuvos politikas.

Biografija
----------

1922 m. baigė aukso medaliu Telšių gimnaziją. 1922–1927 m. studijavo Lietuvos universitete Teologijos-filosofijos fakultete. Baigęs mokslus, dirbo istorijos mokytoju. 1928 m. gavo teisę mokyti aukštesnėje mokykloje. Buvo Lietuvos mokytojų sąjungos, Skautų sąjungos, Šaulių sąjungos, Tėvynės sąjungos, Kėdainių kraštotyros draugijos narys.

Dalyvavo rinkimuose į I Seimą, kandidatuodamas Telšiuose, IV rinkimų apygardoje, pagal Lietuvos krikščionių demokratų partijos (LKDP) sąrašą. Rinkimai nebuvo sėkmingi, iš karto išrinktas nebuvo. I Seimo nariu tapo, atsisakius mandato Vladui Jurgučiui. Buvo šio Seimo Prezidiumo rinkimų Balsų skaičiavimo komisijos narys.

1926 m. birželio 5–1926 m. birželio 2 d. laikotarpyje buvo II Seimo nariu. Priklausė LKDP frakcijai.

1927 m. grįžo prie pedagogo darbo. Dirbo mokytoju Kaune, Kėdainiuose, Mažeikiuose, Kybartuose.

1934–1935 m. – Raseinių valstybinės gimnazijos direktorius, 1935–1940 m. – Kėdainių valstybinės gimnazijos direktorius. Nacių okupacijos metais buvo Kėdainių gimnazijos mokytojas, Dotnuvos žemės ūkio akademijos lektorius.

Nuorodos
--------

* TYLENIS Antanas (1898–1951) | lrs.lt
**Antanas Ulevičius**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1950 m. kovo 1 d. (72 metai) |
| Gimimo vieta | Vilnius, Lietuva |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Baigęs karjerą |
| **Pozicija** | Vartininkas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 19651966-197319701973-19741974-19751975-19781979-19831983-19871988-1990 | Statyba PanevėžysŽalgiris VilniusAtletas KaunasIskra SmolenskTorpedo MoskvaŽalgiris VilniusKelininkas KaunasAidas KaunasInkaras Kaunas |  |
|  |

**Antanas Ulevičius** (g. 1950 m. kovo 1 d. Vilniuje) – Lietuvos futbolininkas, treneris.

Biografija
----------

1958-1965 m. mokėsi A. Mickevičiaus vidurinėje mokykloje, 1965-1968 m. – Panevėžio internatinėje sporto mokykloje, 1969-1973 m. studijavo LKKI.

1967 m. 2-osios vietos laimėtojas SSRS „Vilties" taurės varžybose (su Lietuvos TSR futbolo jaunimo rinktine), 1974 m. SSRS ginkluotųjų pajėgų pirmenybių čempionas, 1970 m. LTSR futbolo pirmenybių čempionas (su Kauno „Atletu", „Tiesos" taurės nugalėtojas (su „Kelininku" 1979 ir 1980 m.)

Nuo 1984 m. dirbo Kauno futbolo sporto mokykloje treneriu.

Šaltiniai
---------

1. ↑
**Antanas Verbyla** (pagal kitą šaltinį, **Andrius Verbyla**, ta pati biografija ir nuotrauka) (1879 m. lapkričio 1 d. Tabariškėse, Marijampolės rajonas – 1941 m. liepos 4 d. hitlerininkų sušaudytas Rudžių giraitėje prie Marijampolės) – knygnešys.

Biografija
----------

Augo gausioje dvaro kumečių šeimoje. Dešimties metų jau buvo išleistas tarnauti pas ūkininkus, taip ištarnavo dešimtį metų. Kartu tarnavęs vyresnis bernas pamokė skaityti ir rašyti, pramokęs perskaitė visas lietuviškas knygas, kurias sugebėjo gauti kaime. 1899 m. pradėjo mokytis kalviauti. 

Nuo 1901 m. iš Tilžės gabeno draudžiamą lietuvišką spaudą. Susipažinęs su Jurgiu Lapinu, Morta Zauniūte ir tuo metu pas ją gyvenusiu Vincu Kapsuku, vėliau ir su Augustinu Janulaičiu, kuris pasiūlė platinti socialdemokratų laikraštį „Darbininkų balsas" nemokamai.

1904 m. sausio 22 d. suimtas, gabenant 1910 spaudinių. Kalintas Kalvarijos kalėjime, birželio 6 d. paleistas už 100 rb užstatą. Byla nutraukta po 1904 m. rugpjūčio 11 d. caro manifesto, leidusio spausdinti knygas lietuvių kalba. Vėliau iš Prūsijos gabeno draudžiamą socialdemokratinę literatūrą. 1905–1907 m. revoliucijos dalyvis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Verbyla Andrius. Kazlų Rūdos Dovydaičio viešoji biblioteka. kazlurudasvb.lt Archyvuota kopija 2021-04-11 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Biografija, parengta pagal Benjamino Kaluškevičiaus ir Onos Žemaitytės - Narkevičienės knygą
 „ŠIMTAS KNYGNEŠIŲ". V. Lietuvos knygnešio draugija, 1998 m. spaudos.lt
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Antanas Vanagas** |
| --- |
| Gimė | 1950 m. rugpjūčio 9 d. (72 metai)Švėkšnoje, Šilutės rajonas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Kauno rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos demokratinė darbo partijaLietuvos socialdemokratų partija |

**Antanas Vanagas** (g. 1950 m. rugpjūčio 9 d. Švėkšnoje, Šilutės rajonas) – Lietuvos ir Kauno rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1968 m. baigė Priekulės vidurinę mokyklą, 1975 m. Kauno politechnikumą, technikas mechanikas. 1977–1981 m. mokėsi Vilniaus aukštojoje partinėje mokykloje, politologas, 1989–1991 m. studijavo Vilniaus Aukštuosiuose biznio vadybos kursuose, vadybininkas, 1995–1996 m. mokėsi Lietuvos pedagogų kvalifikacijos kėlimo institute. 2004 m. baigė Tarptautinį universitetą Maskvoje, vadybos ir verslo organizavimo magistras.

1968–1972 m. Kauno Autotransporto kolonos Nr. 192 darbininkas, kadrų inspektorius. 1973–1975 m. Garliavos darbo žmonių deputatų tarybos karinės įskaitos vedėjas. 1975–1977 m. Kauno kaimo mechanizuotos kolonos meistras, 1981–1990 m. LKP Kauno rajono komiteto instruktorius, referentas, sekretoriato vedėjas. 1991–1992 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos (LDDP) Kauno rajono tarybos pirmininko pavaduotojas, nuo 1992 m. pirmininkas, 1992–1996 m. Seimo nario Antano Nesteckio, 1996–2000 m. Seimo nario Gedimino Kirkilo padėjėjas sekretorius. 2000–2003 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos sekretorius. Nuo 2004 m. Kauno apskrities valstybinės mokesčių inspekcijos vyresnysis specialistas.

Nuo 1990 m. LDDP narys, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) Kauno rajono skyriaus narys, LSDP tarybos narys, Kauno rajono skyriaus pirmininko pavaduotojas. 1995–1997 m. 1997–2000 m. 2000–2003 m. 2003–2007 m. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys.

Garliavos seniūnijos tarybos narys, 8-osios seniūnaitijos seniūnaitis.

Sutuoktinė Virginija, vaikai Žydrūnė, Eimantas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Mika Waltari
**Mika Toimi Waltari** (pseudonimai *Leo Arne*, *Kristian Korppi*, *Nauticus*, *Leo Rainio*, *M. Ritvala*; 1908 m. rugsėjo 19 d. Helsinkyje – 1979 m. rugpjūčio 26 d.) – vienas populiariausių XX a. suomių romanistų, išgarsėjęs istoriniu romanu *Sinuhė egiptietis* (orig. k. „Sinuhe egyptiläinen").

Biografija
----------

M. Valtari gimė 1908 m. rugsėjo 19 d. Helsinkyje. Rašytojo tėvas, liuteronų pastorius ir mokytojas, mirė, kai M. Valtari tebuvo penkerių. Motina liko su trimis vaikais, kuriuos padėjo užauginti giminaičiai. Ypač didelę įtaką M. Valtari augimui ir vertybių formavimuisi turėjo du jo dėdės – teologijos daktaras ir inžinierius. Jie buvo pirmaisiais M. Valtari mokytojais.

Šeimos pageidavimu rašytojas studijavo teologiją Helsinkio universitete, bet po kiek laiko, nepaisydamas giminaičių protestų pakeitė studijas į filosofiją, estetiką ir literatūrą. Universitetą M. Valtari baigė 1929 m.

1930–1940 metais rašytojas dirbo žurnalistu ir literatūros kritiku keliuose žurnaluose ir laikraščiuose. Daug keliavo, rašė kelionių apybraižas.

1931 m. M. Valtari vedė Marjata Lukonen (Marjatta Luukkonen). Jiems gimė dukra Satu, kuri taip pat tapo rašytoja.

Istorine tematika M. Valtari susidomėjo po karo. 1945 m. buvo išleistas pirmasis Sinuhės *Egiptiečio* leidimas. Šis ir kiti istoriniai romanai atnešė rašytojui pasaulinę šlovę.

M. Valtari mirė 1979 m. rugpjūčio 26 d.

Kūryba
------

Mika Waltari parašė 29 romanus, 15 novelių, kūrė eilėraščius ir pjeses. Jo knygos išverstos į daugiau nei 30 kalbų, taip pat ir į lietuvių kalbą.

Žymiausi darbai:

* Sinuhė egiptietis
* Turmsas nemirtingasis
* Mirties angelas
* Žmonijos priešai
* Mikaelis Klajūnas
* Mikaelis sultono tarnas
* Keturi saulėlydžiai
* Karalystės paslaptis
* Karina Mauno duktė
* Johano jaunystė

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mika Waltari** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kruševasmaked. *Крушево* |
| --- |
|              |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

KruševasKruševas

41°22′0″ š. pl. 21°14′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.36667°š. pl. 21.23333°r. ilg.﻿ / 41.36667; 21.23333﻿ (Kruševas (Makedonija))Koordinatės: 41°22′0″ š. pl. 21°14′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.36667°š. pl. 21.23333°r. ilg.﻿ / 41.36667; 21.23333﻿ (Kruševas (Makedonija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Šiaurės Makedonijos vėliava Šiaurės Makedonija |
| **Rajonas** | Pelagonijos regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2002 m.) | 5 330  |
|  |
| **Pašto kodas** | 7550 |
|  |
| **Kirčiavimas** | Krùševas |

**Kruševas** (maked. *Крушево*; arumun. *Crushuva*) – miestelis Pelagonijos regione, Makedonijoje. Kruševo savivaldybės administracinis centras. 2002 m. surašymo duomenimis, savivaldybės teritorijoje gyveno 9 684 žmonės.

Miestas įsikūręs kalnuotoje vietovėje, ir yra iškilęs 1 350 m virš jūros lygio.

Istorija
--------

Miestas priklausė Bizantijos imperijai. IX a. buvo okupuotas Bulgarijos imperijos. Vėliau vėl atiteko Bizantijai. Buvo valdomas trumpai egzistavusios Prilepo karalystės (viduramžių valstybė Balkanuose). 1395 m. okupuotas Osmanų imperijos.

XX a. pr. buvo nedidelis miestelis, kurio populiaciją sudarė 4 950 bulgarų, 4 000 vlachų (arumunai) ir 400 albanų. Nuo 1929 iki 1941 m. priklausė Jugoslavijos karalystei.

Tautinė sudėtis
---------------

Mieste gyvena 5 330 gyventojų (2002 m. duomenys). Gyventojų tautinė sudėtis:

* Makedonai 4 273 (80,2 %)
* Vlachai 1 020 (19,1 %)
* kiti 37 (0,1 %)

Sportas
-------

* FK Pitu Guli futbolo klubas
* Ezero stadionas

Galerija
--------

* Kruševas žiemos metuKruševas žiemos metu
* Toše Proeski memorialinis pastatasToše Proeski memorialinis pastatas
* Kruševo panoramaKruševo panorama
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Enrico De Nicola** |
| --- |
| Italijos prezidentas |
|  |
| Gimė | 1877 m. lapkričio 9 d.Neapolis, Italija |
| Mirė | 1959 m. spalio 11 d. (81 metai)Tore del Grekas, Italija |
| Italijos prezidentas |
| Ėjo pareigas | 1946 liepos 1 – 1948 gegužės 12 |
| Ankstesnis | - |
| Vėlesnis | Luigi Einaudi |
|  |
| Partija | Italijos liberalų partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Enrico De Nicola |
| Parašas |
|  |

**Enrico De Nicola** (1877 m. lapkričio 9 d. – 1959 m. spalio 1 d.) buvo juristas, žurnalistas ir politikas iš Italijos. 1946 m. jis tapo pirmuoju Italijos Respublikos prezidentu. Šias pareigas jis ėjo iki 1948 m.

Biografija
----------

Enrico De Nicola gimė Neapolyje ir greitai tapo žinomas dėl savo darbo baudžiamojoje teisėje. Pirmą kartą deputatu jis buvo išrinktas 1909 m. tačiau dėl fašizmo paplitimo jis pasitraukė iš politikos.

Po 1943 m. kai fašizmas ėmė trauktis, De Nicola grįžo į politiką, o 1946 m. Konstitucinė asamblėja 80 % balsų persvara paskyrė De Nicola pirmuoju atkurtos valstybės vadovu. 1947 m. birželio 29 d. De Nicola pasitraukė iš posto dėl pablogėjusios sveikatos, tačiau jau kitą dieną asamblėja jį vėl paskyrė prezidentu.

1948 m. gegužės 12 d. De Nicola prezidento poste pakeitė Luigi Einaudi.

Enrico De Nicola mirė Neapolio provincijoje, Tore del Greko miestelyje 1959 m.

Enrico De Nicola gyvenime buvo nuoširdus ir dosnus. Ekonominės krizės metu jis gyveno padidintame skurde, tačiau visada liko kilnus ir gerbiamas. Iki šiol De Nicola vadinamas vienu geriausių politikų Italijos politikos istorijoje.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**naujas titulas** | **Italijos prezidentas**1946–1948 | Po to:**Luigi Einaudi** |

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RItalija Italijos prezidentai |
| --- |
|  |
| Italian Presidential Standard | 
Enrico De Nicola • Luigi Einaudi • Giovanni Gronchi • Antonio Segni • Giuseppe Saragat • Giovanni Leone • Alessandro Pertini • Francesco Cossiga • Oscar Luigi Scalfaro • Carlo Azeglio Ciampi • Giorgio Napolitano • Sergio Mattarella | Italian Presidential Seal |

 |