recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mihaela Ciolacu**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1998 m. rugpjūčio 12 d. (24 metai) |
| Gimimo vieta | Rumunija |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Klužo „Universitatea Olimpia" |
| **Numeris** | 9 |
| **Pozicija** | saugė |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2014– | Klužo „Universitatea Olimpia" | 0? 0(?) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2017– | Rumunija Rumunija | x 0(x) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022.
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022. |

**Mihaela Kiolaku** (*Mihaela Ciolacu*, g. 1998 m. rugpjūčio 12 d. Rumunija) – Rumunijos futbolininkė, saugė. 

Buvo kviečiama į Rumunijos nacionalinę rinktinę.

Karjera
-------

Futbolą žaisti pradėjo Rumunijoje, nuo 2014 m. vasaros atstovavo Klužo „Universitatea Olimpia" klubui. 

Šis klubas dominavo Rumunijos moterų futbole ir eilę metų iš eilės iškovodavo Rumunijos čempionių titulą.

Atstovavo Rumunijai UEFA moterų čempionių lygos turnyruose.

Rinktinės
---------

Kitados atstovavo Rumunijos jaunimo rinktinėms. Nuo 2017 m. kviečiama į nacionalinę rinktinę.

2022 m. rugsėjo 2 d. LFF stadione, Vilniuje vykusiose rungtynėse tarp Lietuvos ir Rumunijos rinktinių pasižymėjo įvarčiu. **Mihaela Ciolacu** antrą rungtynių minutę pasiuntė kamuolį į vartus ir rezultatas tapo 1:0 rumunių naudai. Šios rungtynės baigėsi lietuvaičių sutriuškinimu; Rumunijos atstovės nugalėjo rezultatu 7:1.

Pasiekimai
----------

su Klužo „Universitatea Olimpia"
* Čempionė (7 k.): 2014–2015, 2015–2016, 2016–2017, 2017–2018, 2018–2019, 2020–2021, 2021–2022 m.
* Rumunijos moterų futbolo taurė (4 k.): 2014–2015, 2016–2017, 2020–2021, 2021–2022 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2022-09-03 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑

Nuorodos
--------

* [ Oficiali klubo svetainė]
* SOCCERWAY (Apie žaidėją)
* FLASHSCORE (Apie žaidėją)
* SOFASCORE (Apie žaidėją)
* soccerpunter (Apie žaidėją)
* worldfootball.net (Apie žaidėją)
* Globalsportsarchive (Apie žaidėją)
| Nalaichas*Налайх* |
| --- |
| *Gyvenamieji namai Nalaiche* |
|  |
| 

NalaichasNalaichas

47°46′00″ š. pl. 107°17′00″ r. ilg.﻿ / ﻿47.76667°š. pl. 107.28333°r. ilg.﻿ / 47.76667; 107.28333﻿ (Nalaichas)Koordinatės: 47°46′00″ š. pl. 107°17′00″ r. ilg.﻿ / ﻿47.76667°š. pl. 107.28333°r. ilg.﻿ / 47.76667; 107.28333﻿ (Nalaichas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Mongolijos vėliava Mongolija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1915 |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 28,152  |
| **Plotas** | 687,6 km² |
| **Altitudė** | 1 459 m |
|  |
| **Pašto kodas** | +976 (0)11 |
|  **Vikiteka** | Nalaichas |

**Nalaichas** (mong. *Налайх*) – vienas iš 9 Mongolijos sostinės Ulan Batoro rajonų. Jį sudaro 6 choroo (mong. *хороо*).

Skirtingai negu kiti miesto rajonai, Nalaichas yra atskiras miestas, administraciškai laikomas Ulan Batoro dalimi, valdomas jo administracijos. Nalaichas yra 35 km į pietus nuo Ulan Batoro.

Svarbiausia miesto įmonė – akmens anglies šachta, kuri pradžioje buvo vienintelis kuro šaltinis Ulan Batore statomoms šiluminėms elektrinėms. Ši šachta iki šiol tiekia anglį dviem Ulan Batoro šiluminėms elektrinėms. Likusią anglį naudoja įvairios pramonės įmonės ir miesto komunalinis ūkis.

Anksčiau Nalaiche buvo didelis karinis aerodromas, kuriame bazavosi TSRS karinės aviacija - du naikintuvų pulkai ir pagalbiniai daliniai.

Nuorodos
--------

1. ↑  Советский военный аэродром "Налайх" Archyvuota kopija 2014-11-03 iš Wayback Machine projekto.

v • a • r **Ulan Batoro rajonai** 

Ulan Batoro rajonaiUlan Batoro rajonai
Bajangolas **·** Bayanzirchas **·** Čingeltėjus **·** Chan Ulas **·** Nalaichas **·** Songino Chairchanas **·** Siuchė Batoras

**Ekslavai**: Bagachangajas **·** Baganūras
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**„Namaste"** (liet. *Namaste*) - tai ABC televizijos kuriamo serialo Dingę 5 sezono devintoji serija. Tai kartu yra ir 95 šio serialo serija apskritai. *Namaste* JAV pirmą kartą transliuota 2009 kovo 18. Kanadoje ši serija rodyta tuo pačiu metu kaip ir JAV. Serijai scenarijų parašė Paul Zbyszewski ir Brian K. Vaughan, režisuota Jack Bender. Serijos pradžioje rodomas *Ajira Flight 316*, kuris skrenda per Ramųjį vandenyną ir yra pilotuojamas Franko (Jeff Fahey), avarinis nusileidimas mažesnėje salelėje, esančioje keli kilometrai nuo pagrindinės salos, joje įrengtame nusileidimo take, kurį 3 sezono serijoje *The Glass Ballerina* statė Keitė (Evangeline Lilly) ir Sojeris (Josh Holloway). Kol išsigelbėjusieji sprendžia ką daryti toliau, Benas (Michael Emerson) su Franku ir San (Yunjin Kim) iškeliauja į didžiąją salą. Jiems pasiekus kelias kanojas, San trenkia Benui su irklu, ir taip jis praranda sąmonę (kokį jį ir buvo galima matyti serijoje *The Life and Death of Jeremy Bentham*). San ir Frankui nuplaukus į pagrindinę salą jiedu suranda apleistą *Dharma Initiative* gyvenamąjį kvartalą. Staiga jiems pasirodo Kristianas (John Terry) ir parodo *Dharma Initiative* naujokų, atvykusių į salą 1977, nuotrauką, kurioje matomi Džekas (Matthew Fox), Keitė ir Harlis (Jorge Garcia). Kristianas San pasako, jog jos vyras - Džinas (Daniel Dae Kim) yra su jais, 1977. 1977, tęsiant *LaFleur* įvykius, Sojeris Keitei, Džekui ir Harliui paaiškina situaciją *Dharma Initiative* ir visus juos tris įtraukia į šios organizacijos naujokų sąrašus. Tuo tarpu Džinas nubėgęs pas Radzinskį (Eric Lange), paprašo, kad jis patikrintų ar į salą nenukrito lėktuvas. Kaip žinia lėktuvas nukrito 2007 metais (San, Frankas ir Benas irgi yra 2007 metuose, o Džekas, Keitė, Harlis ir Saydas (Naveen Andrews) nukeliauja į 1977 metus). Suskambus pavojaus sirenai dėl Kitų galimo antpuolio Džinas suranda Saydą ir yra priverstas su juo elgtis lyg jis būtų vienas iš Kitų. Saydas įkalinamas *Dharma* kalėjime, kuriame jį lankyti pradeda jaunas Benas.

| v • a • r *„Dingę"* |
| --- |
| Gamyba | Aktoriai • Epizodai • Muzika • Pirmas sezonas • Antras sezonas • Trečias sezonas • Ketvirtas sezonas • Penktas sezonas |
| Pagrindiniai veikėjai | Ana Liucija • Benas • Būnas • Čarlis • Šarlotė • Kler • Danielis • Desmondas • Harlis • Džekas • Džinas • DžuljetaKeitė • Libė • Lokas • Maiklas • Mailsas • Ponas Eko • Nikė • Paulas • Sojeris • Saydas • Šenon • San • Voltas |
| Šalutiniai veikėjai | Aleksandra • Bernardas • Kristianas • Etanas • Kymis • Rouz • Ruso • Tomas |
| Grupės | Dharma Iniciatyva • Hanso Fondas • Okeaninės Avialinijos • Kiti |
| Papildoma | Apdovanojimai • Find 815 • Lost Experience • Lost: Missing Pieces • Lostpedija • Lost: Via Domus • Mitologija |
Galąstuvas peiliams galąsti
Galąstuvas su skylute
**Galąstuvas** – priemonė pjovimo įrankiams aštrinti (galąsti) abrazyviniu būdu.

Įrankis
-------

Galąstuvai būna rankiniai ir mašininiai, tvirtinami universaliosiose ar specializuotose galandimo staklėse. Juo sudaromi aštrūs naujo arba naudojamo įrankio ašmenys; toks įrankis turi tikslią ašmenų formą, glotnų paviršių ir yra patvaresnis. Metalo pjovimo įrankiams galąsti naudojami abrazyviniai įrankiai, pagaminti iš korundo, silicio, karbido, deimanto, elboro, medienos pjovimo įrankiams – galąstuvai, pagaminti iš gamtinio smiltainio, kvarco, medienos. Yra didelės galios elektrinių galąstuvų, kurių abrazyviniai diskai sukasi 3000 sūkių per minutę greičiu.

Lietuvoje
---------

Lietuvoje galąstuvas pradėtas naudoti I a. Pirmieji galąstuvai buvo įvairaus dydžio smulkiagrūdžio akmens netaisyklingos formos, vėliau mažesni, pailgi. II a. – III a. pradėta naudoti ir nedidelius 6–14 cm ilgio, iki 2–3 cm storio, keturkampio pjūvio, šiek tiek smailesniu galu, dažniausiai su skylute storesniajame gale galąstuvus. Per skylutę įvėrus geležinę arba žalvarinę grandelę jie nešioti prie diržo. Galąstuvų randama piliakalniuose ir gyvenvietėse, kapinynuose vyrams į kapą jie dėti iki XIV a. – XV a.

Greta akmeninių galąstuvų, kuriems gaminti naudotas kvarco smiltainis, kvarcitas, liditas, kai kurie kristaliniai skalūnai, XIX a. antroje pusėje – XX a. naudoti lietiniai ir mediniai. Dar vadintas brūkšte, pustykle. Akmeniniai ir lietiniai galąstuvai buvo pailginto stačiakampio formos (vietos darbo arba įvežtiniai). Medinius mentelės pavidalo, 30–70 cm ilgio galąstuvus valstiečiai gamindavosi iš ąžuolo, kartais iš beržo, gluosnio, uosio. Jie būdavo kryžmiškai išraižyti ir ištepti dervos arba sakų ir smėlio mišiniu, šlynu. Šienaujant galąstuvas buvo užkišamas už kelnių juosmens, juostos, diržo, nešiojamas kišenėje, drobiniame arba odiniame kapšiuke ar mediniame prie diržo pakabintame indelyje – šliutėje. Prieš pustant dalgį galąstuvas sudrėkinamas vandeniu, patrinamas į smėlį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vacys Milius, Adolfas Tautavičius ir kt. *Galąstuvas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 349 psl.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Galąstuvas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Džubalandas*Jubbaland*جوبالاند |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
| *Džubalandas Somalyje.* |
| Laiko juosta: (UTC+3)------ vasaros: (UTC) |
|  |
| **Valstybė** | Somalio vėliava Somalis |
| **Administracinis centras** | Bualė |
| **Regionai** | 3 |
| **Rajonai** | 14 |
| **Oficialios kalbos** | somalių, arabų |
| **Įkūrimo data** | 2011 m. |
| **Prezidentas** | Ahmed Mohamed Islam |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 953 045 |
| **Plotas** | 87 000 km² |
| **Tankumas** (2005) | 11 žm./km² |

**Džubalandas** (som. *Jubbaland*), dar žinomas kaip ***Somalio valstija Džubalandas***, ***Džubos slėnis*** (som. *Dooxada Jubba*) arba ***Azanija*** (som. *Asaaniya*) – kraštas pietų Somalyje, 2010 m. pasiskelbęs savo autonomiją nuo centrinės Somalio valdžios.

Bendras Džubalando plotas – 87 tūkst. km². 2005 m. oficialus gyventojų skaičius buvo 953 045. Džubalandas yra suskaidytas į Gedo, Žemosios Džubos ir Vidurio Džubos rajonus. Didžiausias miestas – Kismajus, esantis pakrantėje, netoli Džubos upės žiočių.

Džubalande įvyko nemaža dalis Somalio pilietinio karo kovų. Antrojoje 2006 m. pusėje Islamistų kovotojai kontroliavo didžiąją dalį krašto. Siekiant atgauti teritorijos valdžią, 2010 m. suformuotas naujas regionas *Azanijos* pavadinimu, 2013 m. pripažintas oficialiu.
| Rylskas*Рыльск* |
| --- |
|              |
| *pirklio Filimonovo namai* |
|  |
| 

RylskasRylskas

51°34′00″ š. pl. 34°41′00″ r. ilg.﻿ / ﻿51.56667°š. pl. 34.68333°r. ilg.﻿ / 51.56667; 34.68333﻿ (Rylskas)Koordinatės: 51°34′00″ š. pl. 34°41′00″ r. ilg.﻿ / ﻿51.56667°š. pl. 34.68333°r. ilg.﻿ / 51.56667; 34.68333﻿ (Rylskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kursko sritis Kursko sritis |
| **Rajonas** | Rylsko rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 16 319  |

**Rylskas** (rus. *Рыльск*) – Rusijos miestas Kursko srityje, esantis prie Seimo upės. Vienas seniausių Rusijos miestų.

Viduramžiais buvo Rylsko kunigaikštystės centras. Yra išlikusių cerkvių ir kitų pastatų menančių miesto istoriją.

Istorija
--------

Miestas pirmą kartą paminėtas 1152 m. Tuo metu jis buvo Severų žemėje. Vėliau susiformavo dalinė kunigaikštystė, o miestas tapo svarbiausiu centru apylinkėse.

Vytauto Didžiojo laikais į Rylską ir jo apylinkes persikraustė totoriai ir įkūrė savo ulusą (kunigaikštystę), kuri buvo palanki Lietuvai ir jos valdovams.

Rytines Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos žemes užėmus maskvėnams, kunigaikštija ir miestas atiteko Maskvai.

Galerija
--------

* SoborasSoboras
* SoborasSoboras
* CerkvėCerkvė

Nuorodos
--------

* Miesto svetainė
**Koncertas smuikui D-dur** (op. Nr. 77) – vokiečių romantinės muzikos kompozitoriaus Johaneso Bramso (1833–1897) koncertas smuikui, parašytas 1878 metais.

Koncertą smuikui J. Bramsas pradėjo rašyti 1878 m. vasarą viešėdamas Austrijos Porčacho kaime. Tai yra vienintelis J. Bramso koncertas smuikui ir tai buvo ambicinga užduotis kompozitoriui, nes iki tol koncertų salėse pripažinimo buvo sulaukę vos keli kiti koncertai smuikui, tarp kurių L. van Bethoveno ir F. Mendelsono. Kurdamas šį koncertą J. Bramsas rėmėsi ilgamečio draugo, vengrų smuikininko Jozefo Joachimo (1831–1907) patarimais. Kuris, beje, pats buvo parašęs savo kūrinių smuikui. J. Bramsas smuiku groti nemokėjo ir jam buvo labai svarbūs, tuo metu vieno iš labiausiai pripažintų, smuikininko patarimai. Parašęs pirmąją dalį J. Bramsas nusiuntė ją J. Joachimui su prašymu: „Aš būčiau patenkintas, jei jūs pažymėtumėte tas dalis, kurios būtų sunkiai, atgrasiai ar neįmanomos atlikti." J. Joachimo indėlis atsekamas žymiojoje pirmosios dalies kadencijoje ir trečiosios dalies vengriškos šokių muzikos motyvuose. Taip pat, jis patarė sutraukti dvi vidines dalis į vieną, tad vietoj J. Bramso sumanytų keturių dalių koncertas įgavo labiau įprastą trijų dalių struktūrą. 

J. Bramso koncerto smuikui premjera įvyko 1879 m. sausio 1 d. Leipcige vietos Gėvendhauzo orkestrui diriguojant J. Bramsui ir solisto partiją atliekant J. Joachimui. Smuikininkas norėjo, kad renginyje pirmas būtų atliktas L. van Bethoveno koncertas smuikui, irgi toje pačioje D mažoro tonacijoje kaip J. Bramso, tuo pabrėžiant abiejų koncertų kūrybinį ryšį. Koncertas sulaukė neypatingo publikos entuziazmo. Tikriausiai neįtiko labai sudėtinga smuiko partija, o taip pat koncerto trukmė, kuri siekė beveik valandą ir buvo ženkliai ilgesnė nei kitų koncertų. Pasakojama, kad dirigentas Hansas fon Biulovas ar kažkuris kritikas atsiliepė apie jį pavadindamas „koncertu prieš smuiką". Antrosios dalies pradžia, kurioje solo partija skirta obojui, irgi sulaukė nevienareikšmių vertinimų. Vienas žymiausių XIX a. smuikininkų Pablas de Sarasatė atsisakė jį atlikti tvirtindamas, kad nenori „stovėti ant pakylos su smuiku rankoje ir klausytis, kaip obojininkas groja melodiją adadžio dalyje."

Remdamiesi atsiliepimais J. Bramsas ir J. Joachimas dar turėjo apie pusę metų laiko patobulinti koncertą iki jo pirmosios publikacijos, kurią paruošė N. Zimroko firma Berlyne. Šiuo metu J. Bramso koncertas yra vienas iš kanoninių koncertų smuikui klasikiniame repertuare.

Koncerto dalys
--------------

J. Bramso „Koncertas smuikui" skirtas atlikti smuikui su orkestro pritarimu ir sudarytas iš trijų dalių:

1. *Allegro non troppo*
2. *Adagio*
3. *Allegro giocoso, ma non troppo vivace*

Šaltiniai
---------

* Violin Concerto D major, Eulenburg, 2017. Preface
* Betsy Schwarm, Encyclopaedia Britannica, 2013 m.
* San Francisko orkestro programa

Nuorodos
--------

* „Koncerto smuikui D-dur" įrašai, natos IMSLP projekte
|  Vašai |
| --- |
| Vašų krepšių pynėja Dat So La Li (1900 m.)Vašų krepšių pynėja Dat So La Li (1900 m.) |
| Gyventojų skaičius | ~1500 |
| Populiacija šalyse | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos(Kalifornijos vėliava Kalifornija, Nevados vėliava Nevada) |
| Kalba (-os) | anglų, vašų |
| Vėliava |  |
| Religijos | Indėnų Bažnyčia, prigimtinė tikyba |
| Giminingos etninės grupės | kiti pietvakarių indėnai – pomai, salinai, seriai, karukai ir kt. |
|  |
|  **Vikiteka:** | Vašai |

**Vašai** (*waashiw, wa·šiw*) – indėnų tauta, gyvenanti pietvakarių Jungtinėse Amerikos Valstijose, aplink Tahou ežerą, Siera Nevados kalnuose, ties Kalifornijos ir Nevados valstijų sandūra. Populiacija apie 1500 žmonių. Vašų kalba (spėjama hokų šeima) dabar beveik išnykusi, kalbama angliškai. Religinėse apeigose dažnai taikomas pejotizmas.

Tradicinė vašų kultūra susijusi su Kalifonija ir Didžiuoju Baseinu, ties kurių sandūra yra etninės vašų žemės. Ryšiai su Kalifornija, manoma, senesnės kilmės. Tradiciniai verslai – medžioklė (elnių, kalnų avinų, triušių, šakiaragių), žvejyba, rankiojimas. Pagrindiniai ginklai – lankas, strėlės. Kalnuose ėjimui per sniegą naudojo sniegpadžius ir įvairias slides. Amatai: krepšių pynimas, akmeninių dirbinių, papuošalų gamyba. Dabartiniai vašai verčiasi žemės ūkiu, amatais, statybomis. Valdomi genties tarybos. Beveik pusė vašų gyvena 3 rezervacijose: Rino–Sparkso indėnų kolonijoje, Siuzanvilio indėnų rančerijoje, Nevados ir Kalifornijos Vašų Gentyje. Turi genties policiją, medicinos centrą, statybų bendrovę, amatų centrą, medžioklės ir žvejybos komisiją.

Tradicinis vašų rūbas – apklotas, susiųstas iš triušių kailių. Buvo paplitęs kūno dažymas ir tatuiravimas. Statydavosi nuolatinius kūginius namus, dengtus luobu, ir laikinus statinius iš nendrių bei šakalių.

Pagrindinis bendruomeninis vienetas – vietinė bendruomenė (nuo 2 iki 10 būstų). Jos šerdis – didžioji šeima, o jos narių skaičius nėra pastovus – nuolat galėdavo prisijungti nauji nariai arba išeiti buvę nariai. Keletas vietinių bendruomenių sudaro srities bendruomenę. Nuo seno gyvendami vienoje vietoje turėjo bendrą tautinę sąmonę.

Buvo paplitusi monogamija, retsykiais – poligamija (vadų statuso įtvirtinimui). Praktikuotas sororatas, leviratas. Naujavedžiai dažniausiai keldavosi į nuotakos šeimą, nors būta ir kitokių atvejų.

Vašai turėjo išplėtotą mitologiją, legendas. Pasaulėkūros mite pagrindinį vaidmenį atlieka Senolė anties pavidale ir dvi brolių poros – ilgauodegė ir trumpauodegė žebenkštys, taip pat vilkas ir kojotas. Buvo paplitęs šamanizmas.

* Vašų senolė (1926 m.)Vašų senolė (1926 m.)
* Vašų moterys prie savo būstų (~1935 m.)Vašų moterys prie savo būstų (~1935 m.)
* Vašų pintinėVašų pintinė
* Vašų gyvenamos žemėsVašų gyvenamos žemės

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Вашо*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vavasoras** (angl. *vavasour*, *vavasor*, *valvasor*; sen.pranc. *vavassor*, *vavassour*; vėl.lot. *vavassor*, galbūt iš *vassus vassorum* 'vasalo vasalas') - vasalo lygis feodalinėje teisėje. Vavasorai būdavo baronų ar kitų vyriausių vasalų vasalai. Dažnai jie patys turėdavo savų vasalų, todėl vavasorai paprastai būdavo tarpinių lygių vasalai.

Skirtingais laikais skirtingose šalysde šis terminas būdavo vartojamas gana skirtingai. Kadangi tarpinių vasalų būdavo daug, todėl neretai terminas *vavasoras* reiškė tiesiog 'vasalas'. Tokiais atvejais vyriausius karūno vasalus kartais aprašydavo kaip *valvassores majores* ('didieji vavasorai'), o vidutinio lygio vasalus - kaip *valvassores minores* ('mažieji vavasorai'). Tiesiog *vavasorais* imta vadinti subvasalus, o vyriausius vasalus dar vadino *capitanei* ar *barones*.
  
XIII a. Anglijos juristas Henris de Braktonas (*Henry de Bracton*; 1210 - 1268) valvasorus talpino tarp baronų ir riterių, juos vadino „didelio kilmingumo vyrais" (*men of great dignity*). Panašiai valvasorus apibūdino ir 1166 m. Henriko II chartijoje.
Kodrai šalia Dolnos kaimo
**Kodrai** (rumun. *Codru*) – aukštuma Moldavijoje, esanti tarp Reuto ir Pruto upių. Kodrais taip pat vadinamas miškas, augantis šioje aukštumoje.

Aukštis – iki 430 m, ilgis – 100 km. Kodrai sudaryti iš jūrinių ir žemyninių mioceno nuogulų – molių, mergelių, klinčių, smėlių, smiltainių ir kvarteto liosų. Reljefas sudėtingas, kalvotas, erozonis, paviršius išraižytas giliais upių slėniais, raguvomis, griovomis. Susidarę nuošliaužos ir karstai.

Korduose auga daugiau nei 1000 rūšių augalų. Aukštikalnė apaugusi miškais (bukais, ąžuolais, skroblais ir kt.). Natūrali augmenija, palyginus su kitomis Moldavijos sritimis, yra žymiai geriau išsilaikiusi. Sutinkama ir pievų augmenija. Aukštumos papėdėje yra laukų ir vynuogynų. Kodrai yra gana vaizdingi, supanti aplinka primena priekalnių reljefą. Dėl to XIX a. pabaigoje, Vasilijus Dokučajevas, lankydamasis Besarabijoje, Kodrus pavadino „Besarabijos Šveicarija".

Kodruose galima išskirti du gamtinius rajonus:

* Šiaurinis, su aukštesniu reljefu ir drėgnesniu klimatu. Čia auga vidurio Europos tipo plačialapiai miškai. Išlikę nedideli bukų miškai. Pievų augmeniją sudaro daugiausiai įvairiažoliai varpiniai augalai.
* Pietinis rajonas yra 300–390 m aukštyje virš jūros lygio. Centrinėje ir pietinėje šio rajono dalyse auga pūkuotasis ąžuolas ir kitos rūšys. Pietiniai Kodrai – mažiau išsivysčiusi Moldavijos dalis, kurioje žemės ūkio paskirties žemė sudaro 53,5 %, ariama – 29 % teritorijos.

Kodruose įsteigtas Kodrų draustinis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 217

Nuorodos
--------

* Loudspeaker.png «Moldavijos Kodrai» atliekama Nadeždos Čepragi
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Galūnė** – po kamieno einanti kintamoji žodžio pabaigos dalis. Galūnės būdingos fleksinėms kalboms.

Galūnė kinta linksniuojant, asmenuojant, keičiant giminę, skaičių, nuosaką ar laiką. Žodį kaitydami, gauname naują to paties žodžio formą. Iš galūnės matome žodžio giminę, skaičių, linksnį, asmenį, nuosaką, laiką. Kalboje yra nemažai žodžių ir be galūnių.

Galūnės lietuvių kalboje
------------------------

1. Sudaromi žodžiai keisdami galūnę dažnai keičia ir šaknies balsį.
  
*senas – senis, tankus – tankis, stalas – pastalė, stalčius;*
  
*drįsti – drąsa, gražus – grožis, spausti – įspūdis, sverti – svoris, tęsti – tąsa.*

2. Dėl tarmių poveikio bendrinėje kalboje vartojamos ilgosios (ištisinės) ir trumposios vienaskaitos įnagininko ir vietininko, daugiskaitos naudininko ir įnagininko galūnės. Rašytinei, formaliai kalbai būdingos ilgosios, o sakytinei – trumposios.
  
*akmenimi – akmenim, manimi – manim, sūnumi – sūnum, širdimi – širdim;*
  
*kelyje – kelyj, kely, mėlynoje – mėlynoj, pamiškėje – pamiškėj, šulinyje – šuliny;*
  
*draugams – draugam, šviesioms – šviesiom;*
  
*aplinkybėmis – aplinkybėm, jaukiomis – jaukiom, seserimis – seserim.*

3. Kintant linksniavimo sistemai, atsiranda vienaskaitos vardininko, kilmininko, įnagininko, daugiskaitos vardininko gretutinių formų.
  
*mėnuo – mėnulis, mėnuo – mėnesis, šuo – šuva;*
  
*debesies – debesio, paties – pačio, rudens – rudenio, šuns – šunies, šunio, vagies – vagio;*
  
*akmenimi – akmeniu, sūnumi – sūnu, širdimi – širdžia;*
  
*pietūs – pietai, turgūs – turgai.*

4. Kalboje vartojamos gretutinės paprastųjų veiksmažodžių bendraties ir 1 bei 2 asmens formos, sangrąžiniai veiksmažodžiai. Trumposios veiksmažodžių formos taip pat būtingos sakytinei vartosenai. Turėtina omenyje, kad bendraties formantas *-ti* (*-tis, -t*) yra ne galūnė, o priesaga.
  
*bėgti – bėgt, žymėti – žymėt;*
  
*puolame – puolam, valgykime – valgykim;*
  
*eikvokite – eikvokit, galvojome – galvojom;*
  
*sukuosi – sukuos, nešiesi – nešies.*
| **Thaumatibis gigantea** |
| --- |
| Didysis ibis (*Thaumatibis gigantea* ) |
| Apsaugos būklė |
| Grėsmingai nykstantys  (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Gandriniai paukščiai  *( Ciconiiformes)* |
| Šeima: | Ibiniai  *( Threskiornithidae)* |
| Gentis: | Didieji ibiai  *( Thaumatibis)* |
| Rūšis: | Didysis ibis  *( Thaumatibis gigantea)* |

 |
| Binomas |
| ***Thaumatibis gigantea***Oustalet, 1877 |

**Didysis ibis** (*Thaumatibis gigantea* ) – ibinių (*Threskiornithidae*) šeimos paukštis.

Išvaizda
--------

Stambiausias ibinių šeimos paukštis. Kūno ilgis 102 – 106 cm, svoris – 4,2 kg. Plunksnų danga pilkai rudos spalvos. Sparnai sidabriškai rudi, plunksnos apkraštuotos juodai. Galva plika, pilkai ruda. Snapas ilgas, lenktas, gelsvai rudas. Kojos oranžinės. Akys tamsiai raudonos.

Paplitimas
----------

Paplitęs Kambodžos šiaurėje ir šiaurės rytuose. Negausios populiacijos pastebėtos Laoso pietuose ir Yok Dono nacionaliniame parke, Vietname.

Biologija
---------

Biotopas – žemupiai; raistai; ryžių laukai; atviros, medžiais apaugusios, lygumos; sparnenių miškai ir plačių upių pakrantės. Sėslus paukštis. Gyvena pavieniai arba nedidelėmis grupėmis. Minta vėžiagyviais, smulkiais varliagyviais ir ropliais ir sėklomis. Lizdus krauna medžiuose. Kartos trukmė – 8 metai.

Apsaugos būklė
--------------

Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos duomenimis yra grėsmingai nykstanti rūšis. populiacijoje yra 200 suaugusių individų.
Populiacijos mažėjimo priežastys: miškų kirtimas, šlapynių sausinimas, medžioklė, kiaušinių rinkimas ir žmonių trukdymas.
Rūšies apsaugos priemonės:

* Oficialiai saugomas Kse Piano nacionalinėje bioįvairovės teritorijije, Laose ir Lomfato draustinyje, Kambodžoje.
* Monitoringas ir švietimas.
* Medžioklinių šautuvų savininkų kontrolė.

Šaltiniai
---------

1. ↑   „Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos raudonasis sąrašas - Thaumatibis gigantea". Pasaulinė gamtos apsaugos organizacija. anglų k.

Nuorodos
--------

* Wildscreen Arkive. Giant ibis Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto. anglų k.
* Edge of existence, anglų k.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Didysis ibis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  Kofanai |
| --- |
| Ekvadoro kofanasEkvadoro kofanas |
| Gyventojų skaičius | ~3000 |
| Populiacija šalyse | Kolumbijos vėliava Kolumbija: 1567Ekvadoro vėliava Ekvadoras: 990 |
| Kalba (-os) | kofanų, ispanų |
| Religijos | krikščionybė (katalikybė), prigimtinė tikyba |
| Giminingos etninės grupės | tamai, pichao, sionai, makunai, koregvachai ir kt. tukano |

**Kofanai** (isp. *cofán, kofán*, sav. *A’i*) – indėnų tauta, gyvenanti šiaurės vakarų Amazonijoje: pietų Kolumbijoje (Putumajo dep.) ir šiaurės Ekvadore (Sukumbijoso prov.), tarp Putumajo intako Gvamueso ir Napo intako Agvariko. Populiacija apie 3000 žmonių. Kofanų kalba (*a’ingae*) laikoma atskira, nors galbūt tolimai susijusi su tukanų, chibarų ir čibčų kalbomis. Taip pat paplitusi ispanų kalba. Pagal tikybą – Romos katalikai. Kultūriškai artimi tukanams.

XX a. antroje pusėje kofanų žemės Ekvadore buvo nuniokotos dėl naftos gavybos, kurią vykdė amerikiečių bendrovė „Chevron".

Tradiciškai verčiasi kapline-lydimine žemdirbyste (manijokai, kukurūzai, bananai, tabakas, jamsai), medžiokle (su ietimis ir pučiamaisiais vamzdžiais), žvejyba (su kabliuku, harpūnu, nuodais), rankiojimu (moterų veikla). Pagrindiniai amatai – puodų lipdymas, audimas (moterų), pynimas (vyrų).

Kofanės pardavinėja suvenyrus
Kofanų kaimas padriko išdėstymo, jį sudaro iki 10 namų užimanti bendruomenė, vadovaujama šamano („kurako"), nors jį iš dalies išstūmė valdžios paskiriamas seniūnas. Būstas statomas ant polių, sienos – iš persikinės palmės ir bambuko stambrių, stogas dvišlaitis, palmių lapų.

Vyriški rūbai dabar daugiausia kreoliniai, nors seniau buvo ilgi marškiniai be rankovių, šventėmis – siuvinėti; nosis ir ausis puošė spalvotomis plunksnomis. Moterys devi ilgus sijonus ir per petį permestą bei aplink juosmenį susuktą audeklą.

Kofanų šeima mažoji arba didžioji. Giminės linija, panašu, vedama pagal tėvą. Dalijasi į egzogamines brolijas. Paplitęs tektonimijos paprotys (tėvus vadina pagal vaiko vardą; šiam susituokus – pagal kitą vyriausią vaiką). Iš dalies išlikusi tradicinė mitologija ir tikyba, šamanizmas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Кофан*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
| Branickių rūmų svečių namai |
| --- |
|  Branickių rūmų svečių namai |
| Vieta | Balstogė |
| Įkurtas | 1771 m. |
| Rūmų stilius | vėlyvasis barokas |
| Bajorų giminės | Branickiai |

**Balstogės Branickių rūmų svečių namai** (lenk. *Pałacyk gościnny Branickich w Białymstoku*) – rūmai esantys Balstogės miesto centre, *ul. Kilińskiego 6* gatvėje. Rūmai buvo pastatyti XVIII a. antroje pusėje, apie 1771 metus, architektas Johanas Sigmundas Deibelis. Rūmų paskirtis buvo apgyvendinti į Balstogės Branickių rūmus atvykusius svečius.

Istorija
--------

Rūmai buvo pastatyti 1771 m. bet po Jano Klemenso Branickio mirties rūmų interjero įrengimas buvo sustabdytas ir atnaujintas 1776 metais. Tuo metu rūmų įrengimui vadovavo Izabela Poniatovska, o architektas *Jan Sękowski*. Po Izabelos Poniatovskos mirties rūmai atiteko Rusijos imperijos carui Aleksandrui I. 1837 m. pastate įkurta kilmingų merginų mokykla. 1944 m. sudegė ir 1950 m. atstatyti. Atstačius įkurtas revoliucijos muziejus. Šiuo metu įsikūrusi civilinės metrikacijos įstaiga.

* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Balstogės Branickių rūmų svečių namai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Nuotraukos I;
* Nuotraukos II;
* Aprašymas apie rūmus (lenk.).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Argynnis paphia** |
| --- |
| Didysis perlinukas (Argynnis paphia)Didysis perlinukas (*Argynnis paphia*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Drugiai  *( Lepidoptera)* |
| Šeima: | Pleštekės  *( Nymphalidae)* |
| Gentis: | *Argynnis*  *( Argynnis)* |
| Rūšis: | Didysis perlinukas  *( Argynnis paphia)* |

 |
| Binomas |
| ***Argynnis paphia***Linnaeus, 1758 |

**Didysis perlinukas** (*Argynnis paphia*) – pleštekių (*Nymphalidae*) šeimos drugys. Drugių sparnai 25-32 mm ilgio. Patinų priekinių sparnų gyslos sustorėjusios, patelės su juodomis dėmėmis ir truputį žalsvo atspalvio. Abiejų lyčių sparnų apačia vienoda, tik skiriasi atspalviai.

Skraido VII–VIII mėn. Aptinkami mišriuose ir lapuočių miškuose, taip pat pušynuose, sausose ir drėgnose pievose. Mėgsta lankyti usnių, dagių, aviečių ir kitų augalų žiedus.

Vikšrai rudi, su pertrauktomis geltonomis juostomis, o šonuose su juodais išilginiais brūkšniais. Minta įvairiomis našlaitėmis. Vikšrai žiemoja, o pavasarį pakibę ant aviečių, gervuogių stiebų virsta lėliukėmis. Lėliukė juosva kampuota, su dviem sidabrinėmis dėmelėmis.

Galerija
--------

* 
* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Didysis perlinukas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 57°28′ š. pl. 153°26′ v. ilg.﻿ / ﻿57.467°š. pl. 153.433°r. ilg.﻿ / 57.467; 153.433

Kodiako salos žemėlapis
**Kodiako sala** (angl. *Kodiak Island*) – Jungtinėms Valstijoms, Aliaskos valstijai priklausanti sala. Ji yra didžiausia Kodiako salyne, antra pagal dydį JAV ir 80-a pasaulyje. Plotas 8975 km². Yra Aliaskos įlankoje, nuo žemyno atskirta Šelichovo sąsiauriu. Ilgis 160 km, plotis 16–96 km. Paviršius kalnuotas, aukštis iki 1353 m. Krantai išraižyti fiordų. Dengia sitkinių eglių miškai, aukštikalnių pievos, kalnų tundra. Iš Kodiako salos kilęs kodiako lokys (*Ursus arctos middendorffi*). Yra Kodiako nacionalinis gamtos draustinis (plotas 7345 km²). Didesnės salos dalies paviršiuje slūgso vulkaninės nuogulos, kurios susiklostė 1912 m. išsiveržus Katmajaus ugnikalniui.

Saloje gyvena ~13,6 tūkst. gyventojų (2010 m.); dalis – aleutai alutikai. Pagrindinė gyvenvietė – Kodiakas (6,1 tūkst. gyv.). Verčiamasi žvejyba, miškininkyste, žuvies apdorojimu. Yra pakrančių apsaugos bazė.

Iš europiečių salą 1763 m. atrado rusų kailių pirklys Stepanas Glotovas. 1784 m. kitas pirklys, Grigorijus Šelichovas čia įkūrė pirmą Rusijos Amerikos gyvenvietę.

* Činiako užutėkisČiniako užutėkis
* Kodiako gyvenvietėKodiako gyvenvietė
* Salos kraštovaizdisSalos kraštovaizdis
* Bizonai KodiakeBizonai Kodiake

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kodiako sala** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Kodiak Island". *Britannica*. Nuoroda tikrinta 2021-12-24.
2. ↑  *Kodiako sala*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
3. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 183
| ***Kuch Kuch Hota Hai*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | कुछ कुछ होता है |
| Kilmės šalis |  Indija |
| Režisierius | Karan Johar |
| Prodiuseris (-iai) | Karan JoharHiroo Johar |
| Scenaristas (-ai) | Karan Johar |
| Vaidina | Shah Rukh KhanKajolRani Mukerji |
| Metai | 1998 |
| Žanras | romantinė komedija |
| Trukmė | 185 min. |
| Kalba | hindi |

**Kuch Kuch Hota Hai** (hind. कुछ कुछ होता है, liet. *Kažkas vyksta*) – 1998 m. pasirodžiusi Bolivudo romantinė komedija, laikoma vienu sėkmingiausiu visų laikų filmų. Režisierius, prodiuseris ir scenarijaus autorius – Karan Johar. Filme vaidino tokie žymūs Indijos aktoriai kaip Shah Rukh Khan, Kajol, Rani Mukerji, Salman Khan.

Juosta filmuota trijose šalyse – Indijoje, Škotijoje bei Mauricijuje. „Kuch Kuch Hota Hai" pelnė ne vieną apdovanojimą, o filmo dainų įrašai parduoti milijoniniais tiražais. Tai buvo pirmasis Bolivudo filmas, patekęs į Juntinės Karalystės populiariausių filmų dešimtuką.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Naratyvą sudaro dvi dalys. Pirmoji – meilės trikampis, užsimezgęs universiteto studentų miestelyje. Pagrindinis veikėjas Rahulis Khanna įsimyli universiteto direktoriaus dukterį Tiną Malhotrą, kuri grįžta iš Londono į Indiją baigti mokslų. Rahulį slapta yra įsimylėjusi ir jo geriausia draugė nutrūktgalvė Andžali Šarma, tačiau vaikinas apie tai nė nenutuokia. Rahulis ir Tina galiausiai susituokia, o Andžali meta studijas universitete bei grįžta į gimtąjį miestą. Neilgai trukus Tina pastoja ir pagimdo dukrą, tačiau pati dėl gimdymo metu kilusių komplikacijų miršta. Ji palieka savo dukteriai aštuonis laiškus, kurių turinį mažylė tegali sužinoti per savo gimtadienius. Prieš mirdama, Tina paprašo Rahulio, kad naujagimė būtų pavadinti Andžali.

Prabėga aštuoneri metai. Per savo gimtadienį mergaitė perskaito jau paskutinį motinos laišką, kuriame Tina paprašo dukters tėvą sutaikyti su universiteto laikų drauge Andžali. Buvusi nenuorama Andžali Šarma per prabėgusius metus labai pasikeitė – tapo moteriškesnė, subrendo bei susižadėjo su Amanu Mehra, kurio iš tiesų nemyli. Andžali Khanna, padedama močiutės, sužino, kad buvusi Rahulio draugė dirba vaikų stovykloje. Mergaitė ten nuvyksta. Neilgai trukus Andžali Šarma supranta, kad ši mergaitė – Rahulio duktė ir kad Tina yra mirusi. Į stovyklą atvyksta ir Rahulis. Čia jis supranta, jog giliai širdyje visada mylėjo universiteto laikų draugę. Visgi Andžali Šarma nusprendžia išvykti iš stovyklos ir kuo greičiau susituokti su Amanu. Rahulis jaučiasi sugniuždytas, tačiau ryžtasi atvykti į mylimosios vestuves. Čia jis atskleidžia tikruosius savo jausmus. Amanas, matydamas, jog sužadėtinė jo nemyli, atsisako ją vesti ir laimina Andžali bei Rahulio sąjungą. Galiausiai jiedu susituokia.

Dainos
------

* *Kuch Kuch Hota Hai*
* *Koi Mil Gaya*
* *Saajanji Ghar Aaye*
* *Kuch Kuch Hota Hai (liūdna versija)*
* *Yeh Ladka Hai Deewana*
* *Tujhe Yaad Na Meri Aayee*
* *Raghupati Raghav*
* *Ladki Badi Anjaani Hai*

Nuorodos
--------

* IMDb informacija
**Vladimiras Vasiljevas**, rus. *Владимир Васильевич Васильев* (1935 m. lapkričio 28 d. Leningrade, TSRS – 2003 m. birželio 1 d. Klaipėdoje, Lietuvos Respublika) – Rusijos jachtininkas, buriavimo ledrogėmis sportininkas. Lietuvos buriavimo treneris.

Biografija
----------

Baigė tuometinį Laivų statybos institutą Leningrade, įgijo inžinieriaus diplomą. Dirbo gimtojo miesto Karinio jūros laivyno mokslo tiriamajame institute (1958–1961 m.) ir sportinių laivų statykloje (1961–1963). Vėliau tarnavo jūrų karininku.

TSRS buriavimo rinktinė 1976 m. Vladimiras Vasiljevas pirmas iš kairės.
Būdamas dešimties susidomėjo buriavimu Baltijos jūros Suomių įlankoje. Šešis kartus tapo TSRS čempionu: „Žvaigždžių" („Star") jachtų klasėje 1963 m. ir 1971 m.; keturis kartus „Tornado" klasėje 1973–1976 metais. Šalies rinktinės narys, treneris Eduardas Staisonas. Vl.Vasiljevas Miuncheno olimpinėse žaidynėse „Star" jachtų klasėje kartu su įgula buvo devintas, o Monrealio olimpinėse žaidynėse „Tornado" katamaranų klasėje užėmė tryliktąją vietą. Žiemą buriuodavo ant ledo Ladogos ežere, 1964–1979 m. aštuonis kartus tapo TSRS pirmenybių nugalėtoju burinių ledrogių su 20 m² bure klasėje. Aukščiausios kategorijos buriavimo sporto teisėjas.

1983 m. persikėlė gyventi į Klaipėdą. Dirbo treneriu Aukštojo sportinio meistriškumo mokykloje, jo auklėtiniai R.Andrijauskas ir A.Burkšas („Solingo" klasė), broliai E. ir R. Gyliai („Skrajojačio Olando" klasėje) tapo Lietuvos TSR čempionais. Burlentininkai V.Čeponis ir V.Kloviškis TSRS pirmenybėse užimdavo prizines vietas. V.Vasiljevas propagavo Klaipėdoje kiek primirštą buriavimo ledrogėmis tradiciją. Pats gamindavo inventorių ir buriuodavo užšalusių Kuršių marių ledu.

Šaltiniai
---------

* Vladimiras Vasiljevas (nekrologas)
* Vladimiras Vasiljevas
* Olimpinių regatų rezultatai (en) Archyvuota kopija 2012-12-15 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Šiuolaikinis pienvežis
Rusiškas nedidelės talpos pienvežis
Suomiškas pienvežis
Pienvežis pašto ženkle
**Pienvežis** (rus. *молоковоз*) – specializuotas cisterninis automobilis, skirtas pienui pervežti. Jie taip pat naudojami geriamajam ar mineraliniam vandeniui, aliejams pervežti. Cisterna paprastai turi termoizoliaciją, kad esant oro temperatūrai +35 °C pienas išliktų šviežias 10 valandų.

Pienvežio cisterna paprastai gaminama iš nerūdijančio plieno, kadangi šis besiliesdamas su maisto produktais nesioksiduoja. 
  
Tarybų Sąjungoje pienvežių cisternas gamindavo iš aliuminio lydinių, tačiau šie neatitinka higieninių reikalavimų, nes aliuminio lydiniai. liesdamiesi su maisto produktais, gali imti oksiduotis.

Pienvežiai būna automobiliai pienvežiai bei priekabos ar puspriekabės pienvežiai.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pienvežis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

XX a. litografija, vaizduojanti Pieno vandenyno plakimą
**Pieno vandenyno plakimas** (skr. समुद्र मन्थन्, क्षीर सगर मन्थनम् = IAST: *samudra manthan, kṣīra sagara manthanam*) – vienas žymiausių hinduizmo mitų, nupasakotas daugiausia puranose (Višnaus puranoje, Bhagavata puranoje), minimas Mahabharatoje.

Pasak Višnaus puranos, devų valdovas Indra keliavęs ant dramblio Airavatos ir sutikęs žynį Durvasą. Šis Indrai metęs gėlių vainiką, kurį dievas uždėjęs drambliui ant galvos. Tačiau dramblys įsiuto ir sviedė straubliu vainiką ant žemės. Tuo pasipiktinęs Durvasa prakeikė Indrą, kad šis netektų trijų pasaulių (trilokos) viešpaties titulo ir visi devai taptų mirtingi. Tuo pasinaudoję asurai, vadovaujami Mahabalio, pradėjo karą prieš devus. Tada devai kreipėsi pagalbos pas Brahmą, tačiau šis juos nusiuntęs pas Višnų.

Višnus devams pasiūlė planą plakti pieno vandenyną (*kṣīradhi, kṣīra sagara*). Devai su asurais sudarė sąjungą ir pasižadėjo išplaktą nemirtingumo eleksyrą (amritą) pasidalinti drauge. Devai ir asurai vandenyne stūksantį šventąjį Mandaros kalną apvijo gyvate Vasukiu. Višnaus patarimu devai laikė gyvatę už uodegos, asurai – už galvos. Po kalnu įsitaisė pats Višnus, pasivertęs vėžliu Kurma.

Pradžioje buvo išplaktas indas mirtinų nuodų, galinčių pražudyti pasaulį (halahala). Išsigandę dievai ir asurai kreipėsi į Šivą, ir šis išgėrė nuodus, todėl tapo mėlynas. Paskui į vandenyną buvo sumesta daug vaistažolių ir iš jų radosi 14 brangenybių, kurias pasidalino dievai ir asurai. Galiausiai pasirodęs gydytojas Dhanvataris su amritos indu. Dievai pirmieji pačiupo indą ir atidavė jį paukščiui Garudai, kuris benešdamas išliejo 4 jos lašus (tose vietose dabar vyksta Kumbha mela).

Vėliau asurai nugalėjo devus ir atėmė amritą. Tada devai vėl kreipėsi į Višnų – šis pasivertė nuostabia moterimi Mohine ir nukeliavo pas asurus. Juos sužavėjusi Mohinė išviliojo amritą ir grąžino devams. Tiesa, asuras Rahus spėjo išgerti amritos, tačiau prieš spėjant ją nuryti, Mohini nukirto jam galvą su savo disku. Tačiau Rahus liko nemirtingas ir kartais praryja Saulę arba Mėnulį. Galiausiai devai išgėrė amritą ir nugalėjo asurus.
| Dolgij Mostas*Долгий Мост* |
| --- |
| 

Dolgij MostasDolgij Mostas

56°44′0″ š. pl. 96°48′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.73333°š. pl. 96.80000°r. ilg.﻿ / 56.73333; 96.80000﻿ (Dolgij Mostas)Koordinatės: 56°44′0″ š. pl. 96°48′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.73333°š. pl. 96.80000°r. ilg.﻿ / 56.73333; 96.80000﻿ (Dolgij Mostas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+7) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Kraštas** | Krasnojarsko kraštas Krasnojarsko kraštas |
| **Rajonas** | Abano rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 2 254  |

**Dolgij Mostas** (rus. *Долгий Мост*) – gyvenvietė 45 km į rytus nuo Abano, Abano rajonas, Krasnojarsko kraštas, Rusija, kaimo tarybos administracinis centras.

Lietuviai
---------

1949 m. balandžio mėn. į Dolgij Mostą iš TSRS okupuotos Lietuvos atitremta apie 30 šeimų. Po 1951 m. į Dolgij Mostą tremčiai buvo siunčiama iš lagerių paleistų įvairių tautybių kalinių, daugiausia inteligentų. Buvo apie 70 lietuvių, tarp jų generolas Vincas Žilys. Pas juos iš Lietuvos savo noru atvyko šeimų narių. Be to, į Dolgij Mostą kėlėsi lietuviai tremtiniai iš kitų tremties vietų. Tuo metu tai buvo rajono, miško pramonės ir miško chemijos ūkių centras. Tremtiniai dirbo statybose, plytinėje, lentpjūvėje, mašinų ir traktorių stotyje, kirto mišką, rinko sakus. Badavo, daug žmonių sirgo, mirė, žuvo ar buvo sužaloti darbe. 1958 m. dauguma lietuvių išvyko į Lietuvą, klaipėdiškiai – į Vokietiją, lenkai – į Lenkiją. Dolgij Mosto kapinėse palaidota apie 20 lietuvių. 1989–1990 m. kelių palaikai parvežti į Lietuvą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aldona Juodvalkytė. *Dolgij Mostas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 58 psl.
**Optinis pincetas** – mokslinis instrumentas, kuris naudodamas stipriai sufokusuotą lazerio spindulį sukuria traukiančią arba stumiančią jėgą, taip laiko mikroskopinius objektus ir juos judina.

Optinis pincetas pirmą kartą buvo pademonstruotas „Bell Laboratories Inc". (Murray Hill, Niu Džersio valstija) 1986 m.[1]

Veikimas
--------

Optiniai pincetai gali manipuliuoti nanometro matmenų ir mikrono dydžio dielektrinėmis dalelėmis juos veikdami labai mažomis jėgomis per fokusuotą lazerio spindulį. Šis spindulys yra siunčiamas per mikroskopo objektyvą. Siauriausias fokusuoto spindulio taškas yra vadinamas *spindulio juosmeniu*, kur yra labai didelis elektrinio lauko gradientas. Dielektrinės dalelės yra traukiamos išilgai šio gradiento, į sritį, kur yra stipriausias elektrinis laukas – spindulio centras. Lazerio šviesa taip pat veikia daleles išilgai sklidimo kryptimi.

Taikymas
--------

Pastaruoju metu optiniai pincetai yra sėkmingai taikomi biologinėse sistemose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Optinis pincetas Nuoroda tikrinta 2014-01-23
| Čerekas |
| --- |
|  Čerekas ties Aušigeru |
| **Ilgis** | 79 km |
| **Baseino plotas** | 3070 km² |
| **Vidutinis debitas** | 39,5 m³/s |
| **Ištakos** | Didysis Kaukazas (Chulamo Čerekas, Balkarijos Čerekas) |
| **Žiotys** | Baksanas |
| **Šalys** | Rusija (Kabarda-Balkarija) |
|  |
|  **Vikiteka** | Čerekas |

**Čerekas** (rus. ir karač. *Черек*, kabard. *Шэрэдж*) – upė Rusijoje, Šiaurės Kaukaze, Kabardoje-Balkarijoje; Baksano dešinysis intakas (Tereko baseinas). Prasideda respublikos pietuose, Kaukazo aukštikalnėse, ties Babugento kaimu susiliejus Chulamo Čerekui (46 km) ir Balkarijos Čerekui (54 km, išteka iš Dychsu ledyno).

Teka siaurais kalnų tarpekliais į šiaurės rytus. Žemupyje teka lyguma. Įteka į Baksaną 6 km nuo jo žiočių, netoli Maiskio miesto.

Čereką maitina ledynų ir sniego tirpsmo vandenys. Patvinsta vasarą. Naudota sielių plukdymui.

Čereko aukštupio tarpeklis
Didžiausias intakas – Urvanis (kairysis).

Pagrindinės gyvenvietės prie Čereko: Babugentas, Kašchatau, Aušigeras, Pygansu, Senasis Čerekas, Žemutinis Čerekas, Maiskis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Черек*,Большая советская энциклопедия, T. XXIX (Чаган—Экс-ле-Бен). – Москва: Советская энциклопедия, 1978
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Šis straipsnis apie senovinę Čeros valstybę Pietų Azijoje. Apie to paties pavadinimo viduramžių valstybę Keraloje skaitykite straipsnyje Viduramžių Čera.*

|  |
| --- |
| **Tamil Nadu istorija** |
| Tamilų priešistorė |
| Sangamo laikotarpis |
| Čera, Čola, Pandija |
| Kalabharai |
| Palavų dinastija, Pandijų dinastija |
| Čolų dinastija |
| Madurajaus sultonatas |
| *Vidžajanagaros imperija* |
| Najakai |
| *Britų Indija* |
| Tamil Nadu |

**Čera** (tamil. *சேரர்*) buvo senovinė tamilų valstybė, Pietų Indijoje, Tamilakame (Kaveri upės aukštupyje). Ji klestėjo III a. pr. m. e. – II amžiais.

Kad atskirti nuo to paties pavadinimo, toje pačioje vietoje buvusios valstybės, egzistavusios VIII–XIV a. (viduramžių Čeros, ji vadinama **Senąja Čera**. Čera dar buvo vadinama ir viduramžių valstybė Keraloje, neturėjusi nieko bendro su kitomis Čeromis.

Vienu metu su Čera Tamilnadą valdė dar dvi svarbios valstybės: Pandija pietuose ir Čola rytuose.

Čeros sostinė buvo Vanči Muturas.

Istorija
--------

Čeros valstybė į vakarus nuo Čolos
Čera valdė vidines Tamilakamo teritorijas (dabar vadinamas *Kongunadu*) į vakarus nuo Čolos. Nors tikrosios teritorijos toli į vakarus nesiekė, per savo vasalus Čera valdė ir pajūrį (t. y. dabartinę šiaurės Keralą).

Čera, kaip ir Pandija, klestėjo dėl prekybos su vakarų šalimis. Jos svarbiausias uostas buvo Kodungaluras, užsienio autorių šaltiniuose vadinamas *Musiriu*.

Valstybės istorija nutrūko III a. visą Tamilakamą užvaldžius Kalabharams. Tačiau valdovų dinastijos seka, atrodo, buvo išlaikyta. IX a pradžioje Čera vėl atgimė Keralos pajūryje kaip Viduramžių Čera.

Valdovai
--------

* Nedum Cheralathan,
* Palyane Chel Kezhu Kuttuvan,
* Kalankai Kanni Narmudi Cheral,
* Kadal Pirakottiya Vel Kezhu Kuttuvan,
* Attu Kottu Pattu Cheralathan,
* Chelva Kadunko Azhi Athan,
* Thakadur Erintha Perum Cheral Irumporai,
* Kudako Ilam Cheral Irumporai
| **Vitus Bering** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | dan. *Vitus Jonassen Bering* |
| Visas vardas | Vitusas Jonasenas Beringas |
| Gimė | 1681 m. rugpjūčio 5 d.Horsensas, Jutlandija |
| Mirė | 1741 m. gruodžio 19 d. (60 metų)Komandoro salose |
| Tautybė | Danas |
|  |
| Veikla | Keliautojas |
| Organizacijos | Rusijos laivynas |
| Pareigos | Kapitonas komandoras |
|  |
|  **Vikiteka** | Vitus Bering |

**Vitusas Beringas** (1681 rugpjūčio 5 d. – 1741 m. gruodžio 19 d.) – danų keliautojas, Rusijos laivyno karininkas.

Biografija
----------

1703 m. Petrui I Kronštate sukūrus Rusijos laivyną, pradėjo jame tarnauti.

Šiaurės karo metu tarnavo Baltijos laivyne, 1710–1712 m. dalyvavo Rusijos – Turkijos karuose tarnaudamas Azovo laivyne. Vadovavo pirmosioms dviejoms Azijos šiaurės rytinę pakrantę tyrusioms Kamčiatkos ekspedicijoms (1725–1730 bei 1733–1741). Pirmosios ekspedicijos metu su A. Čirikovu apiplaukė Kamčiatkos pusiasalį, Čiukčių pusiasalio pietinį ir rytinį krantus.

Galutinai įrodė, kad Azija ir Šiaurės Amerika nesusijungia. 1730 m. grįžęs į Sankt Peterburgą V. Beringas pakeltas į kapitonus komandorus.

Antrosios ekspedicijos metu išplaukė dviem laivais, bet jie per audras išsiskyrė. A. Čirikovo laivas atrado Aleksandro salyną (Aliaska). V. Beringas tyrė ir kartografavo Rusijos arktinę ir Ramiojo vandenyno pakrantes, Aliaskos pakrantę iki 69° šiaurės platumos, atrado Kodiako salą, keletą Aleutų salyno salų.

### Žūtis

Antrosios ekspedicijos metu laivui sudužus prie vienos Komandoro salyno salų, čia žiemodamas mirė. 1991 m. rasti palaikai, mirties priežastis neaiški. Žiemos nepergyveno ir 18 jo komandos narių.

Sala vėliau pavadinta Beringo sala.

Atminimas
---------

Keliautojo vardu dar pavadinta:

* Beringo jūra;
* sąsiauris (1648 m. atrado Semionas Dežniovas) tarp Azijos ir Šiaurės Amerikos;
* ledynas Aliaskoje;
* Kyšulys Ochotsko jūroje;
* Beringo kultūra (eskimų kultūrinio vystymosi periodas).

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑