Aleksandras Ypsilantis su Filiki Eterija organizacijos apranga, Graikijos nacionalinis istorijos muziejus.
**Aleksandras Ypsilantis** (gr. Αλέξανδρος Υψηλάντης; rumun. *Alexandru Ipsilanti*; rus. *Александр Константинович Ипсиланти*, g. 1792 m. gruodžio 12 d. – m. 1828 m. sausio 31 d.) – Grafas, Rusijos imperijos karininkas, Graikijos nepriklausomybės karo vadas, nacionalinis Graikijos didvyris.

Rusijos karininkas
------------------

Aleksandras Ypsilantis gimė Konstantinopolyje 1792 m. gruodžio 12 d. Ypsilantčiai priklausė senai, turtingai Ponto graikų dinastijai. Jo tėvas, grafas Konstantinas, buvo Osmanų imperijos teismo dragomanas, Moldavijos ir Valakijos valdovas. 1806 m. už dalyvavimą judėjime dėl graikų nepriklausomybės, neteko valdžios ir po turkų konfiskacijos su šeima pabėgo į Kijevą.

Aleksandras buvo vyriausias sūnus šeimoje, buvo išsilavinęs, mokėjo rusų, anglų, vokiečių ir rumunų kalbas. Penkiolikos metų buvo pristatytas imperatoriaus dvaro rūmams ir gavo imperatorės Marijos Fiodorovnos globą.

1808 m balandžio 12 d. A. Ypsilantis įstojo į kavalergardų pulką ir gavo korneto laipsnį. Karjeros laipteliais jis kopė greitai. 1810 m. rugsėjo 27 d. buvo paaukštintas į poručikus, 1812 m. spalio 18 d. – štabsrotmistrus, 1813 m. vasario 20 d. – rotmistrus, o tų pačių metų birželio 6 d. pervestas į Gardino husarų pulką.

Prancūzijos invazijos į Rusiją metu Aleksandras dalyvavo daugelyje mūšių, o 1813 m. mūšyje prie Drezdeno buvo sužeistas ir neteko dešinės rankos. Dar ligoninėje jam buvo suteiktas pulkininko laipsnis. Dėl patirtos traumos ilgai gydėsi ir nebegalėjo toliau tęsti karinės tarnybos.

Imperatorius Aleksandras I buvo gailestingas jaunam invalidui ir 1816 m. sausio 1 d. paaukštino jį į flygeladjutantus. 1817 m. pabaigoje Aleksandrui buvo suteiktas generolo majoro laipsnis ir paskirtas 1–mos brigados 1–os husarų divizijos vadu.

Nors A. Ypsilantis ištikimai tarnavo savo antrai tėvynei, jis neužmiršo ir liūdnos Graikijos padėties. Vienos kongreso laikotarpis buvo ypač palankus patriotinėms graikų viltims. Jų tautietis grafas Ioannis Kapodistrias buvo Rusijos URM tarnautojas ir jo pastangų dėka, Vienos kongreso akte nebuvo įtrauktas straipsnis garantuojantis Osmanų imperijos neliečiamumą.

Pasiruošimas sukilimui
----------------------

Susikūrusios Filiki Eterija organizacijos slaptas tikslas buvo jėga išsikovoti Graikijos nepriklausomybę. Šios organizacijos priešakyje stovėjo paslaptinga „slaptoji valdžia", kurią daugelis laikė imperatorių Aleksandra I. Į šios organizacijos gretas įstojo ir broliai Ypsilantčiai. 

Esminiais Eterijos organizacijos metai buvo 1820 m. kada vadovybė nusprendė ginklu pasipriešinti turkams. I. Kapodistrijui buvo pasiūlyta užimti organizacijos vadovo postą. Tuo metu jo padėtis buvo labai sudėtinga. Kaip Graikijos patriotas jis troško greitesnio savo šalies išlaisvinimo, bet kaip Rusijos valdžios atstovas buvo įsitikinęs, kad be Rusijos pagalbos, sukilimas bus tik bereikalingas kraujo praliejimas. Todėl jis nepalaikė ginkluoto sukilimo idėjos. Tad vadovauti organizacijai buvo pasiūlyta A. Ypsilantčiui. Šis pasiūlymas atitiko jo norams ir 1820 m. kovo 31 d. jis buvo patvirtintas į šį postą.

Pagrindiniai sukilimo plano punktai buvo šie:

* padėti juodkalniečių ir serbų sukilėliams;
* pradėti sukilimą Valakijoje;
* sukelti neramumus Konstantinopolyje ir sudeginti miesto uoste turkų laivyną;
* A. Ypsilantčiui atvykus į Graikiją, pradėti revoliuciją Peloponese.

Sukilimas
---------

A. Ypsilantčio paminklas Atėnuose
1821 m. pradžioje buvo nuspręsta imtis ryžtingų veiksmų. Sausio 13 d. mirė Valakijos valdovas Aleksandras Sutcas ir ši aplinkybė leido eteristams pradėti savo veiksmus. Vasario 22 d. A. Ypsilantis lydimas brolio Georgijaus, apsivilkęs Rusijos generolo forma, perėjo užšalusį Prutą (Turkijos – Rusijos sieną) su 800 kavalerijos būriu ir atvyko į Jasus. Čia prisijungė dar apie 4 000 savanorių. Po dviejų dienų jis išplatino proklamaciją su kvietimu sukilti prieš turkus. Kovo 25 d. Aleksandras iškilmingai kreipėsi į savo armiją ir pakvietė ginkluotai kovai prieš turkus. A. Ypsilantčio kvietimas pasiekė ir Graikiją.

Kovo 28 d. dvi dienas prastovėjęs sostinės apylinkėse, Aleksandras įžygiavo į Bukareštą. Bet nepasikliaudamas savo jėgomis ir kankinamas abejonių dėl pradėto darbo, balandžio 1 d. atsitraukė į Tirgovištę. Tuo tarpu turkų pajėgos skynė pergalę po pergalės ir gegužės 2 d. užėmė Galacį, o gegužės 17 d. – Bukareštą. Tirgovištėje kilo panika: padaugėjo dezertyrų, eteristų tarpe buvo ir tokių, kurie vedė derybas su turkais dėl A. Ypsilantčio išdavimo. Aleksandro vadovaujamos pajėgos patraukė link Austrijos sienos.

Birželio 7 d. įvyko lemiamas sukilimo mūšis. Turkai be vargo išsklaidė graikų kavalerijos būrį ir privertė juos bėgti.

Pabėgimas ir mirtis
-------------------

Norėdamas patekti į Austriją, Aleksandras savo kariams pranešė, kad Austrija pradėjo karą su turkais ir birželio 15 d. kaip derybininkas, su broliais perėjo Austrijos sieną netoli Germanštadto (dabar Sibiu). Bet Timišoare jie buvo sulaikyti ir išsiųsti į Aradą, kad sulaukti instrukcijų iš Vienos. Po dešimties dienų A. Ypsilantčiui buvo pranešta, kad imperatorius Francas sutinka neperduoti bėglių turkams ir su visa palyda jis buvo uždarytas į Munkačio tvirtovę.

1823 m. birželį kaliniai buvo pervesti į Terezino tvirtovę Čekijoje. Čia Aleksandras beveik visą laiką sirgo ir gydytojų rekomendacija 1826 m. jam buvo leista išvykti į sanatoriją Vengrijoje.

Į valdžią Rusijoje atėjus imperatoriui Nikolajui I atsirado vilčių dėl A. Ypsilantčio išlaisvinimo. 1827 m. Rusijos pasiuntinys Vienoje gavo pranešimą, kad imperatorius ne prieš Ypsilantčių išlaisvinimui, bet jie nepageidaujami Rusijoje. 1827 m. lapkritį A. Ypsilantis buvo išleistas į laisvę. Jis ketino toliau gyventi Vienoje arba Venecijoje, bet liga jam leido atvykti tik iki Vienos, kur ir praleido paskutines dienas.

A. Ypsilantis mirė 1828 m sausio 31 d. Vienoje. Iš pradžių jis buvo palaidotas Šv. Marko kapinėse, o po 136 metų, 1964 m. rugpjūtį, perkeltas į Šv. Taksiarčio cerkvę (gr. ταξιάρχης) Atėnuose.

Nuorodos
--------

* Aleksandras Ypsilantis rus.

Išnašos
-------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Aleksandras Ypsilantis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Ypsilantčių šeima Kijeve rus.
2. ↑  Graikijos sukilimas Archyvuota kopija 2016-03-07 iš Wayback Machine projekto. rus.
3. ↑  Aleksandras Ypsilantis rus.
4. ↑  Munkačas rus.



|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RMoldavijos kunigaikštystės valdovai |
| --- |
|  |
| 
Dragošas • Sasas • Balkas • Bogdanas I • Lackas • Kostia Mušatas • Jurijus Karijotas • Petras I • Romanas I • Stefanas I • Juga • Aleksandras Gerasis • Ilja I • Stefanas II • Ilja I • Stefanas II • Petras II • Romanas II • Petras II • Cuberas • Aleksandras • Bogdanas II • Petras III Aronas • Aleksandras • Petras III Aronas • Aleksandras • Petras III Aronas • Stefanas III Didysis • Bogdanas III Kreivasis • Stefanas IV • Petras IV Rarešas • Stefanas V Lakusta • Aleksandras Kornėja • Petras IV Rarešas • Ilja II Rarešas • Stefanas VI Rarešas • Joanas Žoldėja • Aleksandras III Lepušnianas • Joanas Jakobas Geraklidas • Stefanas VII Tomšas • Aleksandras III Lepušnianas • Bogdanas IV • Jonas Liūtas • Petras VI Šlubius • Ivanas Padkovas • Petras VI Šlubius • Jankas Sasulas • Petras VI Šlubius • Aronas Tiranas • Aleksandras IV Piktasis • Petras VII Kazokas • Aronas Tiranas • Stefanas VII Razvanas • Jeremijus Movila • Mihailas Drąsusis • Jeremijus Movila • Semionas Movila • Mihailas Movila • Konstantinas Movila • Mihailas Movila • Konstantinas Movila • Stefanas IX Tomšas • Konstantinas Movila • Radas Miknius • Gasparas Gracijonas • Aleksandras IV Iliašas • Stefanas IX Tomšas • Radas Miknius • Mironas Barnovas-Movila • Aleksandras V Kunigaikščiukas • Moišas Movila • Aleksandras IV Iliašas • Mironas Barnovas-Movila • Moišas Movila • Vasilis Lupas • Georgas Stefanas • Vasilis Lupas • Georgas Stefanas • Georgas Gikas • Konstantinas Šerbanas Besarabas • Stefanas Lupas • Konstantinas Šerbanas Besarabas • Stefanas Lupas • Eustratijus Dabiža • Georgas Dukas • Iljašas Alekdandras • Georgas Dukas • Stefanas Petričekas • Dumitraşcu Cantacuzino • Ştefan Petriceicu • Dumitraşcu Cantacuzino • Antonie Ruset • Gheorghe Duca • Ştefan Petriceicu • Dumitraşcu Cantacuzino • Constantin Cantemir • Dimitrie Cantemir • Constantin Duca • Antioh Cantemir • Constantin Duca • Ioan Buhuş • Mihai Racoviţă • Antioh Cantemir • Mihai Racoviţă • Ioan Buhuş • Nicolae Mavrocordat • Dimitrie Cantemir • Lupu Costachi • Ioan Mavrocordat • Nicolae Mavrocordat • Mihai Racoviţă • Grigoris II Ghica • Constantin Mavrocordat • Grigoris II Ghica • Grigoris II Ghica • Constantin Mavrocordat • Ioan Mavrocordat • Grigore II Ghica • Constantin Mavrocordat • Iordache Stavrachi • Constantin Racoviţă • Matei Ghica • Constantin Racoviţă • Scarlat Ghica • Ioan Teodor Callimachi • Grigore Callimachi • Grigore III Ghica • Grigore Callimachi • Constantin Mavrocordat • Grigore III Ghica • Constantin Moruzi • Alexandru Mavrocordat Delibey • Alexandru Mavrocordat Firaris • Alexandru Ipsilanti • Emanuel Giani Ruset • Alexandru Moruzi • Mihai Suţu • Alexandru Callimachi • Constantin Ipsilanti • Alexandru Suţu • Iordache Conta • Alexandru Moruzi • Scarlat Callimachi • Alexandru Moruzi • Alexandru Hangerli • Scarlat Callimachi • Iordache Ruset-Roznovanu • Veniamin Costache • Scarlat Callimachi • Mihail Suţu • Veniamin Costache • Stefan Bogoridi • Ioan Sturdza • Mihail Sturdza • Grigore Alexandru Ghica • Grigore Alexandru Ghica • Teodor Balş • Nicolae Vogoride • Alexander John Cuza |  |

 |