recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Rijadasالرياض |
| --- |
|        |
| *Rijado panorama* |
|  |
| 

RijadasRijadas

24°42′42″ š. pl. 46°43′27″ r. ilg.﻿ / ﻿24.71167°š. pl. 46.72417°r. ilg.﻿ / 24.71167; 46.72417﻿ (Rijadas)Koordinatės: 24°42′42″ š. pl. 46°43′27″ r. ilg.﻿ / ﻿24.71167°š. pl. 46.72417°r. ilg.﻿ / 24.71167; 46.72417﻿ (Rijadas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Saudo Arabijos vėliava Saudo Arabija |
| **Emyratas** | Rijado emyratas |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 4 878 723  |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Rijadas |

**Rijadas** (arab. الرياض = *ar-Riyāḍ*) – Saudo Arabijos sostinė, esanti Nedždo provincijos oazėje, šalies vidurio rytuose. Verslo, administracinis ir švietimo centras, turi tarptautinį oro uostą, gerą geležinkelio ir automagistralių infrastruktūrą (susisiekia su Persijos įlanka).

Čia gaminamos statybinės ir konstrukcinės medžiagos, apdirbama nafta, išvystyta maisto pramonė. 1953 m. Rijade įkurtas Imamo Muchamedo ibn Saudo islamo universitetas, 1955 m. – karaliaus Abdulazizo karo akademija, 1957 m. – Rijado universitetas. Yra viešojo administravimo, pedagoginis, technologijos institutai, nacionalinė biblioteka. Įdomybės: archeologijos ir etnografijos muziejus, karališkieji rūmai, Džamidos mečetė.

Istorija
--------

1824 m. Rijade, kuris yra pakeliui į Meką, įsikūrė Saudų dinastija, dabar užvaldžiusi visą šalį. 1902 m. Abdul Azizas ibn Saudas (vėliau – pirmasis Saudo Arabijos karalius) iš čia pradėjo Arabijos pusiasalio užkariavimą, suorganizavęs vahabitus (islamo reformistus, gyvenusius Rijade ir apylinkėse nuo XIX a.) kovai. 1932 m. miestas tapo Saudo Arabijos sostine. Apie 1940 m. šaliai pradėjus gauti didelį pelną iš prekybos nafta, Rijadas iš gana izoliuoto miesto pavirto dideliu, kosmopolitiniu miestu su daug didelių ir naujoviškų pastatų.

Sportas
-------

* Al-Riyadh SC – futbolo klubas;

Išnašos
-------

Nuorodos
--------

* Oficiali klubo svetainė
| **Gabriela Mistral** |
| --- |
|  |
| G. Mistral 1938 m. |
| Gimimo vardas | Lucila de María del Perpetuo Socorro Godoy Alcayaga |
| Gimė | 1889 m. balandžio 7 d.Vikunija, Čilė |
| Mirė | 1957 m. sausio 10 d. (67 metai)Niujorkas, JAV |
| Tautybė | čilietė |
|  |
| Veikla | poetė, diplomatė, pedagogė |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Nobelio literatūros premija (1945 m.) |
|  |
|  **Vikiteka** | Gabriela Mistral |
| Parašas |
|  |

**Gabriela Mistral**, tikrasis vardas ***Lusila de Marija del Perpetuo Sokoro Godoi Alkajaga*** (*Lucila de María del Perpetuo Socorro Godoy Alcayaga*, 1889 m. balandžio 7 d. – 1957 m. sausio 10 d.) – Čilės poetė, pedagogė, diplomatė. Nobelio literatūros premijos laureatė (1945 m.).

Biografija
----------

Gimė Vikunijos mieste, augo Andų kaimelyje Montegrandėje. 1906–1923 m. įvairiuose šalies miestuose dirbo mokytoja. 1918 m. tapo licėjaus Punta Arenase direktore. 1921 m. persikėlė į Santjagą. Buvo aktyvi visuotinio švietimo propaguotoja. 1922 m. lankėsi Meksikoje, JAV, Europoje, skaitė pranešimus (Amerikos Valstybių organizacijoje), rengė reportažus.

Nors Gabriela Mistral formaliai mokėsi tik iki 12-os metų, užsiėmė savišvieta. 1923 m. Čilės universitetas jai suteikė profesorės garbės laipsnį.

1925–1933 m. gyveno Prancūzijoje ir Italijoje; dirbo Tautų Sąjungos Intelektinio bendradarbiavimo institute; dėstė ispanų literatūrą Kolumbijos, Puerto Riko universitetuose. 1933–1957 m. Čilės konsulė Meksikoje, Ispanijoje, Italijoje, Jungtinėse Amerikos Valstijose, Prancūzijoje, Brazilijoje.

Kūryba
------

Pirmuosius eilėraščius pradėjo rašyti 1904 m. nuo 1908 m. pasirašinėjo kaip Gabriela Mistral (pasirinko pagal Gabrielės d’Anuncijo ir Frederiko Mistralio asmenvardžius).

Tradicinių formų poetinei kūrybai būdinga įtaigumas, tragiška, skausminga moteriškumo ir meilės tema, ryšku gamtos motyvai. Rašė sonetus, elegijas. Taip pat rašė esė (Pasakojimas apie Pablą Nerudą / *Recado sobre Pablo Neruda*, 1936 m.)

Nobelio premija suteikta už stiprių jausmų įkvėptą lyrinę poeziją, idealistines aspiracijas.

Bibliografija
-------------

Žymesni poezijos rinkiniai:

* Mirties sonetai (*Sonetos de la Muerte*, 1914 m.)
* Sielvartas (*Desolación*, 1922 m.)
* Švelnumas (*Ternura*, 1924 m.)
* *Tala* (1938 m.)
* Spaudykla (*Lagar*, 1954 m.)
* Čilės poema (*Poema de Chile*, išleista po mirties, 1967 m.)

Į lietuvių kalbą išversta eilėraščių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gabriela Mistral*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
2. ↑
| **Jonas Kristupas Damelisvok. *Johann Christoff Dammel*** |
| --- |
|  |
| Jonas Kristupas Damelis (autoportretas, 1817 m. paveikslas saugomas Varšuvos nacionaliniame muziejuje) |
| Gimė | 1780 m.Mintauja |
| Mirė | 1840 m. rugpjūčio 30 d. (~60 metų)Minskas, Rusijos imperija |
|  |
| Veikla | Vilniaus universiteto dėstytojas, dailininkas, tapytojas. |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Jonas Kristupas Damelis** (vok. *Johann Christoff Dammel*, apie 1780 m. Mintauja – 1840 m. rugpjūčio 30 d. Minskas) – Vilniaus universiteto dėstytojas, dailininkas, tapytojas.

Biografija
----------

1799–1809 m. Vilniaus universitete studijavo dailiuosius menus pas Pranciškų Smuglevičių ir Joną Rustemą.
Dėstė piešimą Vilniaus gimnazijoje. 

Iki 1820 m. dirbo Vilniaus universiteto Tapybos katedros adjunktu.

Damelis priklausė masonų organizacijai. 1820 m. už pinigų padirbinėjimą buvo ištremtas į Sibirą. 1823 m. amnestuotas grįžo į Vilnių, apie 1825 m. apsigyveno Minske.

Kūryba
------

Tapė daugiausia klasicizmo stiliaus portretus (profesorius Jozefas Frankas, 1811 m. A. Giunteris, apie 1812 m. F. N. Golanskis, apie 1812 m. vyskupas P. Rava, 1827 m.), istorines kompozicijas („Grįžtanti Napoleono armija Vilniaus Rotušės aikštėje", 1814 m. „Tvardauskas rodo Žygimantui Augustui Barboros Radvilaitės šešėlį"), kai kuriuose paveiksluose yra romantizmo apraiškų („Autoportretas", 1817 m.). Sukūrė religinių paveikslų („Kristus ir samarietė", „Abraomo auka"), peizažų („Saulėlydis Tobolske", 1821 m.). Nupiešė daug tikslių piešinių iš natūros.

Galerija
--------

* Arkivyskupas Stanislovas Jonas Bohušas-SestšencevičiusArkivyskupas Stanislovas Jonas Bohušas-Sestšencevičius
* Jonas Damelis. Mūšis prie Vienos. Apie 1840 m.Jonas Damelis. Mūšis prie Vienos. Apie 1840 m.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Josephas Frankas. Vilnius XIX amžiuje: atsiminimai, pirma knyga. Iš prancūzų kalbos vertė Genovaitė Dručkutė. Vilnius: Mintis, 2013. ISBN 978-5417-01062-0.
2. ↑  Aleksandras Indriulaitis. *Jonas Damelis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 440 psl.
Koordinatės: 55°17′55″š. pl. 25°52′27″r. ilg.﻿ / ﻿55.2986°š. pl. 25.8741°r. ilg.﻿ / 55.2986; 25.8741

|  |
| --- |
|    **Kiauneliškio geležinkelio stotelė** |
| **Adresas** | Kiauneliškis |
| **Atidaryta** | 1901 m. |
| **Uždaryta** | 2001 m. |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | km | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| ↑ UTENA ↑ |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| *Kuktiškės* |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  | 11,4 | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| *Saldutiškis* |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  | 7,3 | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| ***Kiauneliškis*** |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  | 8,8 | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| *Kaltanėnai* |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | ↑ TURMANTAS ↑ |
|  | 10,0 | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | ŠVENČIONĖLIAI |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | ↓ PABRADĖ ↓ |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Kiauneliškio geležinkelio stotelė** – buvusi stotis Kiauneliškio kaime (Švenčionių rajonas), prie Utenos–Švenčionėlių geležinkelio.

Istorija
--------

1895–1899 m. nutiestas Panevėžio–Pastovių geležinkelis, 1901 m. prie jo atidaryta Kiauneliškio stotis. Po I pasaulinio karo lenkams okupavus Vilniaus kraštą, 1920 m. stotis atsirado pasienyje ir tapo galine stotele Lietuvos pusėje. Dėl to bėgiai link Švenčionėlių buvo išardyti. 1938 m. prie Kiauneliškio stoties pastatytas siaurojo geležinkelio tiltas per Aisetos upę, išlikęs po 1972 m. siaurojo geležinkelio išardymo. 1939 m. Lietuvai atgavus Vilniaus kraštą, bėgiai link Švenčionėlių per tris savaites buvo atstatyti, pastatyti tiltai per Kiaunos (45 m), Žeimenos (50 m) upes ir 35 m ilgio viadukas, statyboms padėjo savanoriai iš Kurklių, Antaliedės, Peliagrindos, Mikoliškės ir kitų kaimų.

1972–1975 m. pro Kiauneliškį einantis siaurasis Panevėžio–Pastovių geležinkelis buvo rekonstruotas į platųjį. 2001 m. uždarius Utenos–Švenčionėlių geležinkelio ruožą, Kiauneliškio stotelė uždaryta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Архангельский А. С. Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР (справочник). – Москва, Транспорт, 1981.
2. ↑  Kuktiškių istorijos fragmentai. Kuktiskes.lt (tikrinta 2023-08-24).
3. ↑  Siaurasis geležinkelis. Picuki.com (tikrinta 2023-08-25).
4. ↑  Onutė Stasiukaitienė, *Siaurasis geležinkelis Lietuvoje*, Kultūros paveldo centras, 2000 m. Žiemgala.lt. Archyvuota 2008-05-17. Nuoroda tikrinta 2023-09-18.
| Mukuris |
| --- |
| Mukuris Nanukės miesto apylinkėse Mukuris Nanukės miesto apylinkėse |
| **Ilgis** | 370 km |
| **Baseino plotas** | 15 400 km² |
| **Ištakos** | Brazilijos plokščiakalnis |
| **Žiotys** | Atlanto vandenynas |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Mukuris |

**Mukuris** (port. *Rio Mucuri*) – upė šiaurės rytų Brazilijoje, Minas Žeraiso ir Bahijos valstijose. Prasideda Brazilijos plokščiakalnyje, Noruegos kalnagūbryje, 760 m aukštyje, Ladainijos apylinkėse, pietryčių Minas Žeraise. Vinguriuoja plokščiakalniu daugiausia į rytus, žemupyje teka lyguma per Bahijos valstijos pietinį pakraštį. Įteka į Atlanto vandenenyną ties Mukurio miestu.

Didžiausi intakai – Todos os Santosas (dešinysis), Pampanas (kairysis).

Mukuris keliose vietose patvenktas (didžiausias – Santa Klaros tvenkinys). Miestai prie upės: Ladainija, Karlos Šagasas, Nanukė, Mukuris.

Upės pavadinimas indėnų mašakalių kalba reiškia 'lapių upė'.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  «Bacia do Mucuri», Companhia Energética de Minas Gerais
3. ↑  Mapa físico do estado de Bahia
4. ↑  Mapa físico do estado de Minas Gerais
5. ↑  Mapa Multimodal Bahia, DNIT, 2013.
**Performansas** (angl. *perfomance art* – atlikimo menas, angl. *performance* – įvykdymas) – trumpalaikiai teatrališki veiksmai, atliekami žiūrovų akivaizdoje, bet jiems nedalyvaujant. Tuo skiriasi nuo hepeningo.

Vyksta pagal griežtą scenarijų, trunka nuo kelių sekundžių iki kelių dienų. Rengiamas viešoje vietoje, gali būti fiksuojamas. Paplito XX a. 8 dešimtmetyje.

Istorija
--------

Pradininkai – amerikiečių kompozitorius Džonas Keidžas ir prancūzų dailininkas Ivas Kleinas.

Pastarasis paruoštą drobę degindavo liepsnosvaidžiu arba išnešdavo ją į lietų. Tokiu būdu sukurtus darbus vadino Kosmogonijomis. Jo nurodymu merginos, išsitepusios mėlynais dažais, krisdavo ant drobės, patiestos ant grindų. Šiuos veiksmus stebėdavo žiūrovai, o dvidešimt muzikantų tuo metu grodavo Kleino „Monotoniškąją simfoniją", kurią sudarė 10 minučių tęsiamas garsas, paskui – 10 minučių tylos.

Nuo 2008 m. performansą Alytaus dailės mokykloje dėsto menininkas Jaras Ramūnas. Tai vienintelė įstaiga Lietuvoje, kurioje dėstoma ši disciplina.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2023-10-19 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑  Lucie-Smith, Edward. Meno kryptys nuo 1945-ųjų. Temos ir koncepcijos. V. 1996.

Nuorodos
--------

* Dangira Buzytė – Lietuvos performansas
* Įrankis, vardu Performansas: lietuvių menininkai, ieškantys pulso
| **Juozas Enčeris** |
| --- |
| Gimė | 1914 m. gegužės 25 d.Kejėnai, Girkalnio valsčius |
| Mirė | 2006 m. liepos 20 d. (92 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | inžinierius statybininkas, karininkas, politinis kalinys |
|  |
| Alma mater | 1940 m. Vytauto Didžiojo universitetas |

**Juozas Enčeris** (1914 m. gegužės 25 d. Kejėnuose, Girkalnio valsčius – 2006 m. liepos 20 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius statybininkas, karininkas, politinis kalinys, Tautinės Lietuvių studentų korporacijos Neo-Lithuania pirmininkas bei atkūrėjas.

Biografija
----------

Gimė Raseinių apskrities Girkalnio valsčiaus Kejėnų kaime, ūkininko šeimoje. Už jį anksčiau jau buvo gimusi sesutė Pranciška. 1924–1933 m. mokėsi Raseinių gimnazijoje. Nuo 1933 m. rugsėjo mėn. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Technikos fakultete Kaune. Po ketverių metų kaip karo prievolininkas pašauktas į Kauno karo mokyklą, 1938 m. rugsėjo 30 d. išleistas iš mokyklos atsargos jaunesniuoju leitenantu. Vėl grįžo į universitetą, buvo išrinktas korporacijos „Neo-Lithuania" pirmininku. 1940 m. vasarą kaip inžinierius pradėjo dirbti statybose.

Prasidėjus sovietų okupacijai, 1940 m. spalio 14 d. suimtas ir uždarytas į Kauno kalėjimą, 1941 m. pradžioje perkeltas į Vilniaus kalėjimą, kur 1941 m. balandžio 19 d. jį nuteisė kalėti aštuonerius metus ir netrukus buvo išvežtas į Pečiorlagą tiesti geležinkelio į Vorkutą. Dirbo brigadininku. 1943 m. nuvežtas į Altajaus kraštą, 1945 m. gegužės 14 d. šio krašto Slavgorodo rajono teismas jį nuteisė dar dešimčiai metų lagerio ir penkeriems metams tremties. Vis dėlto 1954 m. paleistas iš lagerio, galėtų grįžti į Lietuvą pas tėvus, bet tėvai jau 1948 m. atsidūrė prie Laptevų jūros, gimtinė atitekusi kolūkiui. Tad važiuoja prie Laptevų jūros, pas motiną, tėvo jau nerado. 1956 m. be leidimo grįžo į Lietuvą, pradėjo dirbti aukštybinių pastatų statyboje. Už Kėdainių elevatoriaus statybą jam suteiktas LSSR nusipelniusio statybininko vardas. Vėliau vadovavo Joniškio elevatoriaus, kitų pastatų statybai.

1988 m. rugpjūčio 26 d. Kaune kartu su gydytoju Audriumi Butkevičiumi sušaukė pirmąjį politinių kalinių ir tremtinių susirinkimą. Jo rašiniai buvo spausdinami „Tremtinyje", „Kauno dienoje" ir kitur. Jam suteiktas dimisijos pulkininko leitenanto laipsnis.

Įvertinimas
-----------

* 1990 m. T.L.S. Korp! Neo-Lithuania auksinis garbės žiedas
* 1998 m. Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžius
* 1999 m. Lietuvos politinių kalinių sąjungos I laipsnio auksinis žymuo
* 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Politinis kalinys, patriotas, žymus statybininkas // XXI amžius, 2006-07-28, Nr. 57 (1457)
2. ↑
3. ↑
*Kitos reikšmės – Vokė (reikšmės).*

| Vokė |
| --- |
| Vokė ties Mūrine Voke Vokė ties Mūrine Voke |
| **Ilgis** | 35,8 km |
| **Baseino plotas** | 572,7 km² |
| **Vidutinis debitas** | 4,9 m³/s |
| **Ištakos** | Papis |
| **Žiotys** | Neris |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Vokė |

**Vokė** − upė pietryčių Lietuvoje; Neries kairysis intakas.

Vokė išteka iš Papio ežero (kartais ištaka laikomas Papio kanalas, prasidedantis šalia Merkio). Aukštupyje teka į šiaurės rytus, už Juodšilių pasuka į šiaurės vakarus, prateka Grigiškes. Įteka į Nerį žemiau Grigiškių, 141 km nuo pastarosios žiočių.

Didžiausi intakai: Krempė, Asdrė (dešinieji), Rudamina (kairysis). 

Ties Mūrine Voke (9 km nuo žiočių) ir ties Grigiškėmis (3 km) Vokė patvenkta (Mūrinės Vokės ir Grigiškių tvenkiniai). Didžioji vagos dalis sureguliuota. Įsteigtas Vokės hidrografinis draustinis ir Vokės senslėnio šlaitų geomorfologinis draustinis.

Gyvenvietės prie Vokės: Papiškės, Melekonys, Pagiriai, Vaidotai, Baltoji Vokė, Vilnius (Vaidotai, Kazbiejai, Trakų Vokė, Gureliai, Liudvinavas, Mūrinė Vokė), Grigiškės, Salos.

Tiltas per Vokę Vilniaus apylinkėse
Vokė ties Vaidotais

Ekosistema ir rekreacija
------------------------

Vokė, nors trumpa ir teka per keletą gyvenviečių, išlieka pakankamai „laukinė" upė. Dažnai matyti vandens paukščių, daugiausia ančių, bei vandens gyvūnų – ūdrų ir vandens žiurkių, bei jų pakrantėse paliktų lukštentų kriauklių geldelių. Kadangi upė yra neilga, net ir po stipraus lietaus ji palyginus greitai išskaidrėja.

Vokės ištakos ir žiotys yra netoli nuo Vilniaus, tai labai patogu vilniečiams praleisti kelias valandas ar visą savaitgalį žvejojant ar plaukiant šia upe. Upė teka pro Trakų Vokę. Dabar 16 ha parke auga apie 50 įvairiausių rūšių medžių ir krūmų. Šimtamečių parko medžių apsuptyje stovi neorenesanso stiliaus rūmų ansamblis, pastatytas apie 1830 m. pagal garsaus to meto italų kilmės architekto L. J. Markonio projektą.

Istorija
--------

Vokės žiotys Grigiškėse
Vokė (*Wake*) minima XIV a. Kryžiuočių karo kelių į Lietuvą aprašymuose.

Upėvardis Vokė, manoma, kilo nuo žodžių *voktis, vokti* („valyti, nuimti javus, tvarkyti").

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Baltų religijos ir mitologijos šaltiniai" I t. Norbertas Vėlius, Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1996. T.1: 435 psl.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
*Šis straipsnis apie Juozą Gabrį. Apie Juozą Gabrį-Paršaitį skaitykite straipsnyje Juozas Gabrys-Paršaitis.*

| **Juozas Gabrys** |
| --- |
| Gimė | 1897 m. gegužės 24 d.Mikšiūnai, Gasčiūnų valsčius |
| Mirė | 1963 m. liepos 7 d. (66 metai)Ypsilanti, Mičigano valstija |
|  |
| Veikla | Lietuvos karininkas, statybos inžinierius, kelininkas, habilituotas daktaras. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1928 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas),
* 1930 m. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas
* 1931 m. Latvijos 3 laipsnio Trijų žvaigždžių ordinas
 |

**Juozas Gabrys** (1897 m. gegužės 24 d. Mikšiūnai, Gasčiūnų valsčius – 1963 m. liepos 7 d. Ypsilanti, Mičigano valstija) – Lietuvos karininkas, statybos inžinierius, kelininkas, habilituotas daktaras.

Biografija
----------

1914-1916 m. ir 1917-1918 m. mokėsi Maskvos susisiekimo inžinierių institute. 1916–1917 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, 1917 m. baigė Karo inžinierių mokyklą Kijeve.

1918 m. grįžo į Lietuvą. 1919-1925 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje, kapitonas. 1927 m. baigė Lietuvos universitetą. 1927-1935 m. dirbo Susisiekimo ministerijoje. 1927-1930 m. ministerijos Plentų ir tiltų skyriaus viršininkas, 1930–1935 m. Plentų ir vandens kelių valdybos direktorius. 1928-1944 m. dėstė Lietuvos universitete (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas), 1939 m. habilituotas daktaras. Nuo 1941 m. Kelių katedros vedėjas, profesorius.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1946-1948 m. dėstė Jungtinių Tautų pagalbos ir atkūrimo administracijos (UNRRA) universitete Miunchene. 1949 m. persikėlė į JAV. 1949–1953 m. dėstė Masačūsetso, nuo 1953 m. – Daitono universitete (Ohajo valstija).

Apibendrindamas Anglijos, Prancūzijos, Vokietijos patirtį tyrė ir bandė kelių dangos konstrukcijas ir taikė jas Lietuvos keliams, ypač tiesiant Žemaičių ir Aukštaičių plentus.

Bibliografija
-------------

* Sauskeliai (2 d. 1930 m.)
* Plentai ir grįsti keliai (1930 m.)
* Gelžbetoniniai ir betoniniai tiltai (1931 m.)
* Užtaisų sprogdinimas elektra (1921 m.)
* Medinių sijinių tiltų tipai (1923 m.)
* Žemės darbų skaičiavimai (1933 m.),
* Betoninės ir gelžbetoninės trijų šarnyrų arkos (1937 m.)
* Modernios kelių konstrukcijos (1938 m.)

Įvertinimas
-----------

* 1928 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas),
* 1930 m. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas
* 1931 m. Latvijos 3 laipsnio Trijų žvaigždžių ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Evaldas Palšaitis. *Juozas Gabrys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 311 psl.
| **Kazys Januta** |
| --- |
| Gimė | 1912 m. vasario 14 d.Stripiniai, Ylakių valsčius |
| Mirė | 2006 m. rugpjūčio 15 d. (94 metai)San Franciskas, Kalifornija |
| Tėvas | Petras Januta |
| Motina | Kazimiera Petrauskaitė-Janutienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Petronėlė Orintaitė |
| Vaikai | Donatas Januta |
|  |
| Veikla | teisininkas, žurnalistas |
|  |
| Alma mater | 1939 m. Vytauto Didžiojo universitetas |

**Kazys Januta** (1912 m. vasario 14 d. Stripiniuose, Ylakių valsčius – 2006 m. rugpjūčio 15 d. San Franciske, Kalifornija) – Lietuvos teisininkas, žurnalistas.

Biografija
----------

Gimė ūkininkų šeimoje, kurioje augo šeši vaikai. Mokėsi Ylakiuose, Mažeikų gimnazijoje. 1928 m. moksleivių šaulių būrio valdybos narys, 1929 m. pirmininkas. Vytauto Didžiojo universitete studijavo teisės mokslus. 1932–1934 m. buvo žemaičių studentų korporacijos „Samogitia" pirmininkas.

1936–1937 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje ir liko joje atsargos leitenantu, vėliau dirbo teismo tardytoju Vilniuje ir Vilkaviškyje. 

1939 m. susituokė su pedagoge literate Petronėle Orintaite (1905-1999). 1941 m. jis, žmona ir tik gimęs sūnus išvengė trėmimo į Sibirą, nes tą naktį, kai Vilniuje NKVD atėjo jų ieškoti, bute šeimos nerado. Visi kiti K. Janutos šeimos nariai – per 10 žmonių – atsidūrė Sibire.

1944 m. Raudonajai armijai vėl artėjant prie Lietuvos, su šeima pasitraukė į Vokietiją. 1948–1949 m. lietuvių karo pabėgėlių stovykloje redagavo ir leido biuletenį „Dienos žinios". Gyveno Augsburge, 1948 m. baigė linotipininkų kursus.

1949 m. su šeima persikėlė į JAV, Čikagą, dirbo „Naujienų" spaustuvėje raidžių rinkėju. Vėliau, baigęs braižytojų kursus, dirbo firmoje, gaminančioje elektronines kontrolės priemones JAV karo laivynui. Čia jis gavo elektronikos konstruktoriaus profesinį pažymėjimą. 1959 m. persikėlė į Los Andželą, po žmonos mirties, 2006 m. pavasarį apsigyveno pas sūnų San Francisko apylinkėje.

Palaidotas Ylakių kapinėse.

Kūryba
------

1934 m. pradėjo bendradarbiauti spaudoje, rašė „Policijos žurnale". Pasirašinėjo *J. Klauseikio* ir kt. slapyvardžiais. Amerikoje rašė straipsnius „Naujienoms", „Dirvai" ir kt. laikraščiams bei leidiniams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  JAV lietuvio netektis // XXI amžius, Nr. 62 (1462), 2006-08-23
|  |
| --- |
|  |
|  |
| **Įkurta** | 2000 m. |
| **Panaikinta** | {{{Panaikinta}}} |
| **Trumpinys** | VMVT |
| **Tipas** | Biudžetinė įstaiga |
| **Agentūros pirmtakė** |  |
| **Jurisdikcija** | LR ŽŪM |
| **Būstinė** | Siesikų g. 19,07170 Vilnius |
| **Metinis biudžetas** | {{{Metinis biudžetas}}} |
| **Vadovas** |  |
| **Pavaduotojas** |  |
| **Darbuotojų skaičius** | 986 (2023-07) |
| **Narių skaičius** | {{{Narių skaičius}}} |
| **Biudžetas** | 38,265 mln. € (2022) |
| **Aukštesnioji agentūra** | {{{Aukštesnioji}}} |
| **Tinklalapis** | VMVT.LT |
| 
Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

Buveinė (2020)
**Valstybinė maisto ir veterinarijos tarnyba** – Lietuvos institucija, kontroliuojanti maisto ir veterinarijos rinkos priežiūrą Lietuvoje.

Istorija
--------

2000 m. įkurta reorganizavus Valstybinę veterinarijos tarnybą, Lietuvos valstybinę kokybės inspekciją ir Valstybinę higienos inspekciją. Pertvarkius valstybinės veterinarijos sistemą, apskričių veterinarijos tarnybos, rajonų veterinarijos ligoninės, miestų veterinarijos sanitarijos stotys buvo reorganizuotos į apskričių, rajonų ir miestų maisto ir veterinarijos tarnybas.

2008 m. prijungus prie Nacionalinės veterinarijos laboratorijos Lietuvos valstybinę veterinarijos preparatų inspekciją, laboratorijos pagrindu sukurtas Nacionalinis maisto ir veterinarijos rizikos vertinimo institutas.

2011 m. apskričių, rajonų ir miestų maisto ir veterinarijos tarnybos tapo teritoriniais padaliniais. 2019 m. prijungta Valstybinė gyvulių veislininkystės priežiūros tarnyba.

Direktoriai
-----------

* 2000–2010 m. Kazimieras Lukauskas
* 2010–2016 m. Jonas Milius
* 2017–2021 m. Darius Remeika
* 2021–2022 m. Mantas Staškevičius
* nuo 2023 m. Audronė Mikalauskienė

Galerija
--------

* Buveinė (2015)Buveinė (2015)
* 2000–2022 m. logo2000–2022 m. logo

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2016-04-21 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑   Archyvuota kopija 2019-02-07 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑
| **Juozas Kėkštas (Kiekšė)** |
| --- |
| Gimė | 1911 m. kovo 14 d.Vildūnai, Joniškėlio vls. Panevėžio aps. Kauno gub. |
| Mirė | 1948 m. gegužės 6 d. (37 metai)Vaiteliai, Gargždų vls. Kretingos aps. |
| Tėvas | Mykolas |
|  |
| Veikla | Lietuvos karininkas, policijos tarnautojas, šaulys, partizanas |
| Pareigos | Kardo rinktinės vadas (1946-1948 m.) |

**Juozas Kėkštas** (*Kiekšė, Kekšas*, slap. *Drulis Juozas*, *Kaupas*, *Kanapė (Kanapis)*, *Kanalas*, 1911 m. kovo 14 d. Vildūnai, Joniškėlio vls. Panevėžio aps. Kauno gub. – 1948 m. gegužės 6 d. Vaiteliai, Gargždų vls. Kretingos aps.) – Lietuvos karininkas, šaulys, policijos tarnautojas, partizanas, Kardo rinktinės vadas.

Biografija
----------

Baigė Kauno karo mokyklą, tapo leitenantu, 1938-1939 m. mokėsi Kauno policijos mokykloje. Lietuvos šaulių sąjungos, 1941 m. – Lietuvių aktyvistų fronto narys,  1941 m. sukilėlių Joniškėlio valsčius sukilėlių būrio vadas.

Nacistinės Vokietijos okupacijos laikais gyveno Daugailiuose (Utenos aps.), paskirtas Daugailių valsčiaus policijos nuovados viršininku. Kitais duomenimis dirbo Valstybės saugumo policijos Panevėžio skyriaus viršininku.

1944 m. įstojo į Vietinę rinktinę. Ją panaikinus, 1944 m. liepos mėn. su šeima persikėlė pas žmonos motinos seserį Akveliną Pudžmienę Laukžemėje (Darbėnų vls. Kretingos aps.), tapo Lietuvos laisvės armijos organizacijos Vanagų būrio nariu. Legaliai dirbo Kūlupėnų geležinkelio stoties malkų sandėlyje, o priartėjus frontui persikėlė į Lazdininkus (Darbėnų vls. Kretingos aps. apsigyveno pas Juozą Katkų. Kretingos apskritį užėmus okupacinei sovietų kariuomenei, 1944 m. spalio mėn. kartu su J. Katkumi ir Alfonsu Knystautu iš Laukžemės pasitraukė į Vaineikių miškus.

Nuo 1945 m. sausio mėn. vėl gyveno legaliai, dirbo Šventosios žuvų treste (Palangos vls. Kretingos aps.), o 1945 m. gegužės mėn. kartu su A. Knystautu antrąkart pasitraukė į mišką, įstojo į Klevo partizanų kuopą.

Vienas iš Lietuvos laisvės armijos Žemaičių legiono Kardo rinktinės kūrėjų, nuo 1945 m. lapkričio 15 d. rinktinės štabo organizacinio skyriaus viršininkas, nuo 1946 m. sausio 30 d. štabo žvalgybos ir rikiuotės, propagandos skyrių viršininkas, rinktinės stovyklos apsaugos komendantas (štabo viršininkas). Nuo 1946 m. kovo mėn. rinktinės vadas, partizanų kapitonas.

Žuvo NKVD Kartenos valsčiaus skyriaus ir stribų karinės-čekistinės operacijos metu Vaiteliuose (Gargždų vls. Kretingos aps.).

Šaltiniai
---------

* Lietuvos ypatingasis archyvas. – F. K-1, ap. 3, b. 1231. – L. 67
* Hitleriniai parašiutininkai. – Vilnius, 1966. – P. 84-87, 90, 92
* Stanislava Petraitienė. Brangi tylos kaina // Švyturys. – 1966, liepos 14, 16, 19
* Bronius Kviklys. Mūsų Lietuva. – Vilnius, 1992. – T. 4. – P. 247
* Dalia Kuodytė. Žemaičių apygarda Kardo (Kardų) rinktinė. – Laisvės kovų archyvas. – Kaunas, 1993. – T. 7. – P. 4-6, 8, 16-21
* Lietuvos gyventojų genocidas 1948, t. 3 (A-M). – Vilnius, 2007. – P. 638.
Dalyvaujačios šalys.
„**Eurojackpot**" – tarptautinė loterija, įkurta 2012 m. Pagrindinis prizas gali išaugti nuo 10 mln. iki 120 mln. eurų. Loterija rengiama kiekvieną antradienį ir penktadienį 21:00 Helsinkyje. Bilietas su vienu skaičių deriniu vienam tiražui kainuoja 3 eurus. Norint laimėti pagrindinį prizą reikia atspėti 5 skaičius iš 50 pagrindinių bei 2 skaičius iš 12 papildomų.

Nuo 2012 m. žaidime dalyvauja Vokietija, Ispanija, (vienitelė šalis, dalyvaujanti „EuroMillions" loterijoje) Italija, Olandija, Danija, Suomija, Estija ir Slovėnija. 2013 m. prie loterijos prisijungė Norvegija, Švedija, Islandija, Kroatija, Latvija ir Lietuva. 2014 m. šalių dalyvių sąrašą papildė Vengrija ir Čekija, 2015 m. prisijungė Slovakija, o 2017 m. – Lenkija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Eurojackpot vs EuroMillions: Lottery Comparison". *Euro-Jackpot.net*. Nuoroda tikrinta 2022-05-23.
2. ↑  „„Eurojackpot" pokyčiai: naujas antradienio traukimas nuo kovo". *Euro-Jackpot.net*. Nuoroda tikrinta 2022-03-24.
Koordinatės: 54°02′41″š. pl. 22°56′43″r. ilg.﻿ / ﻿54.0447°š. pl. 22.9453°r. ilg.﻿ / 54.0447; 22.9453

|  |
| --- |
| Suvalkų Liaso geležinkelio stotis |
|  |
| Šalis | Lenkija |
| Gyvenvietė | Suvalkai |
| Linijų skaičius | 2 |

**Suvalkų Liaso geležinkelio stotis** (lenk. *Las Suwalski stacja kolejowa*) - geležinkelio stotis Dubovo I gyvenvietėje, Suvalkų mieste, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje. Stotis priklauso Sokulkos–Suvalkų geležinkelio linijai ir Papiernios–Suvalkų Liaso geležinkelio linijai.


| Sokulkos–Suvalkų geležinkelio ruožas |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↑ SOKULKA ↑ |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Plocičnas (1,8 km) |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | **Suvalkų Liasas** |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | SUVALKAI (6,2 km) |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |



| Papernios–Suvalkų Liaso geležinkelio ruožas |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Papernia (1,9 km) |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | **Suvalkų Liasas** |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

Nuorodos
--------

* Stotelės aprašymas (lenk.)
| **Vaidotas Žukas** |
| --- |
| Gimė | 1956 m. liepos 24 d. (67 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | dailininkas, žurnalistas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus dailės akademija |

**Vaidotas Žukas** (g. 1956 m. liepos 24 d. Kaune) – Lietuvos dailininkas, žurnalistas, kolekcininkas, meno kuratorius.

Biografija
----------

Mokėsi Vilniaus 23-oje vidurinėje ir Vilniaus dailės mokykloje, 1974–1979 m. – Vilniaus dailės institute, 2000 m. baigė dailės akademiją.

1989 m. pradėjo katalikų radijo laidas, įkūrė „Mažąją studiją", vadovavo redakcijai iki 1996 m. rengė kultūrines ir religines radijo laidas („Vėjai", „Tiltai", „Akis į akį"). Vėliau buvo LRT (2000–2001 m.) ir Žinių radijo (2005–2006 m.) generalinis direktorius.

1990 m. pastatė dviejų dalių televizijos filmą „Agrastų vynas" apie neformalų mąstytoją Justiną Mikutį. Spaudoje paskelbė apie šimtą straipsnių ir pokalbių apie kultūrą ir religiją. Parašė ir išleido septynias dokumentines knygas. Yra Operos ir baleto paramos fondo narys ir Palaimintojo Teofiliaus Matulionio fondo valdybos pirmininkas.

Kūryba
------

Dailės parodose dalyvauja nuo 1979 m. Surengė pusšimtį autorinių tapybos, keramikos, koliažų parodų Lietuvoje ir užsienyje: Italijoje, Suomijoje, Belgijoje, Vokietijoje. Kuria įvairių žanrų dailę: molbertinę tapybą, freskas, grafiką, žiestą ir reljefinę keramiką, juvelyriką. Ankstesnėje kūryboje buvo politiniai ir etniniai ciklai, vėliau – religinė tematika, portretai ir peizažai. Taip pat didelis tapybinis „Įsimylėjėlių" ciklas. Keramikos reljefai ir pano – širdys, Madonos, gėlės, votinės kaukės, rankos ir kojos, rokailinių ornamentų reljefai asocijuojasi su fosilijomis, slėpiningais ženklais iš praeities. Tapybai būdingas išraiškingas piešinys, sodrus koloritas, paveikslus užpildantis ekspresyvių faktūrų žymėmis.
Nuo 1988 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys. Autoriaus kūrybos turi įsigiję Lietuvos muziejai (MO, LNDM), universitetai, Zimmerli muziejus JAV. 2015 m. Molėtų savivaldybė Alantos dvare įkūrė nuolatinę Vaidoto Žuko meno galeriją su autoriaus dovanota 180 kūrinių kolekcija.

Bibliografija
-------------

* *Vilius Orvidas*, 1999 m.
* *Molėtai 625: žmonės, istorija, gamta*, 2012 m.
* *Teofilius Matulionis: palaimintasis vyskupas kankinys*, 2019 m.
* *Vincentas Vasiliauskas (1895–1989): snaiperis, krautuvininkas, tapytojas*, 2020 m.
* *Bikuškio dvaras: Gruodžių plenerai*, 2022 m.

Įvertinimas
-----------

* 1995 m. Lietuvos radijo „Auksinė bitė".
* 1999 m. Stasio Lozoraičio premija

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5  ŽUKAS VAIDOTAS Archyvuota kopija 2021-05-10 iš Wayback Machine projekto.. Kas yra kas Lietuvoje 2018.
2. ↑  Vaidotas Žukas. Meno rinka Archyvuota kopija 2012-09-22 iš Wayback Machine projekto.
| **Mikas Lipčius** |
| --- |
| Gimė | 1894 m. gruodžio 19 d.Bernotai, Betygalos valsčius |
| Mirė | 1942 m. birželio 25 d. (47 metai)Pečioros lageriuose, Komija |
| Sutuoktinis (-ė) | Marija Lipčienė-Marcinkevičiūtė |
|  |
| Veikla | kariškis, valstybės veikėjas |
|  |
| Alma mater | 1918 m. Maskvos žemės ūkio institutas |

**Mikas Lipčius** (*Mikalojus*, 1894 m. gruodžio 19 d. Bernotuose, Betygalos valsčius – 1942 m. birželio 25 d. kitais duomenimis, 1941 m. gruodžio 24 d. Pečioros lageriuose, Komija) – Lietuvos kariškis, valstybės veikėjas.

Biografija
----------

1914–1916 m. mokėsi Rygos politechnikume. 1916–1918 m. studijavo Maskvos žemės ūkio institute. 1918 m. Lietuvos kariuomenės savanoris (Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Algirdo 2-ajame pėstininkų pulke). 1919 m. LR Krašto apsaugos ministerijos ypatingų reikalų valdininkas. 1919–1923 m. pirmasis Generalinio štabo Žvalgybos skyriaus viršininkas. 1923–1924 m. vidaus reikalų viceministras. 1927 m. baigė aukštąją Politinių mokslų mokyklą Paryžiuje. Iki 1940 m. LR Finansų ministerijos Finansų departamento direktorius.

1940 m. birželio mėn. sovietams okupavus Lietuvą, 1940 m. rugpjūčio mėn. suimtas, kalintas Kaune ir Vilniuje, 1941 m. birželio mėn. išvežtas į Pečioros lagerius Komijoje, ten žuvo.

Žmona solistė Marija Lipčienė-Marcinkevičiūtė.

Apdovanojimai
-------------

* 1921 m. Antros rūšies Vyčio kryžiaus 1 laipsnio ordinas
* 1936 m. Klaipėdos išvadavimo medalis (sidabrinis)
* 1938 m. Gedimino 2 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Mikalojus Lipčius". *vsd.lt*. Suarchyvuotas originalas 2016-04-06. Nuoroda tikrinta 2016-04-13.
2. ↑  Vytautas Zabielskas. *Mikas Lipčius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 431 psl.
Televizijos bokštas su siųstuvais
**Televizijos bokštas** arba **telekomunikacijų bokštas** – aukšta, vertikali konstrukcija, statinys (bokštas), kurio paskirtis – viršūnėje įtaisytomis antenomis siųsti televizijos, radijo bangas.

man taip kiausai patinka

Telekomunikacijų bokštai taip pat naudojami radijo ryšiu palaikomoms telekomunikacijoms, tokioms kaip telefono skambučių perdavimai, kurie šiandieną vis labiau prieinami optinio kabelio ar palydovinio ryšio priemonėmis. Nuo radijo stiebų skiriasi laisvai stovinčia, stabilia konstrukcija, nereikalaujančia ją išlaikančių atotampų, taip pat panaudojamu plotu.

Televizijos bokštai dažnai yra atviri visuomenei, jose neretai įrengiamos apžvalgos aikštelės, taip pat restoranai, kavinės. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Televizijos bokštas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Televizijos ir radijo bokštas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015
**Luna 10**| **Misijos statistika** |
| Pavadinimas | Luna 10 |
| Įgulos narių skaičius | Bepilotis |
| Įgulos nariai |  |
| Raketa | Molnija-M 8K78M |
| Paleidimo vieta | Baikonuro kosmodromas, 31/6 aikštelė |
| Paleidimo data | 1966 m. kovo 31 d. 10:48:00 UTC |
| Nusileidimo vieta |  |
| Misijos trukmė | 60 d. |
| Misijos tikslas | Mėnulio apskriejimas ir paviršiaus tyrimai |

**„Luna 10"** (E-6S serija) buvo viena iš SSRS bepiločių kosminių skrydžių programos „Luna" misijų. Aparatas į kosminę erdvę iškeltas 1966 m. Tapo pirmuoju Mėnulio dirbtiniu palydovu.

Misija
------

„Luna 10" 1966 m. kovo 31 d. 10:48:00 UTC laiku į kosminę erdvę iškėlė raketa-nešėja „Molnija 8K78M". Mėnulio orbitą aparatas pasiekė balandžio 3 d. ir dar po 3 val. pirmą kartą apskriejo Mėnulį. Baterijomis aprūpintas aparatas Mėnulį apskriejo 460 kartų ir atliko 219 duomenų perdavimų iki kol 1966 m. gegužės 30 d. ryšys su juo nutrūko.

Įranga
------

Aparatas svėrė 1582 kg, jo ilgis siekė 2,7 m (įskaitant orbitos navigacijos prietaisą), skersmuo – 1 m. Jame buvo įmontuota 0,3–3 MeV (50–500 pJ) gama spindulių spektrometras, triašis magnetometras, meteoritų detektorius, saulės plazmos tyrimams bei infraraudonųjų spindulių emisijų iš Mėnulio ir jo aplinkos radiacijos sąlygų išmatavimams skirti prietaisai.

Taip pat buvo atliekami ir gravitaciniai tyrimai.

„Luna 10" Mėnulio orbitoje atliko ekstensyvius tyrimus: rinko svarbius duomenis apie Mėnulio magnetinio lauko stiprumą, tyrė jo radiacijos žiedus, Mėnulio uolienų savybes (kurios, kaip nustatyta, buvo panašios į Žemėje esančias bazalto uolienas), kosminę radiaciją, mikrometeoroidų tankumą. Bene svarbiausias atradimas buvo aptikti pirmieji masės koncentracijos (vadinamos maskonu), didelio tankio vietovių žemiau Mėnulio jūrų paviršiaus, kurios deformuoja Mėnulio orbitų trajektorijas, požymiai.

Internacionalas
---------------

Aparate buvo įmontuoti kietojo kūno osciliatoriai, kurie buvo užprogramuoti atkurti himno „Internacionalas" natas, kad jį būtų galima transliuoti gyvai 23-iojo Tarybų Sąjungos Komunistų partijos Kongreso metu. Repeticijos balandžio 3-iosios naktį metu įrašo atkūrimas pavyko, tačiau kitą rytą valdikliai aptiko trūkstamą natą, todėl buvo paleistas praeitos nakties įrašas, kuris laikytas tiesiogine transliacija iš Mėnulio.

Nuorodos
--------

* „Luna 10" chronologija (anglų k.) (Internet Archive)
**Vytautas Maželis** (1914 m. sausio 29 d. Užpaliai – 2008 m. balandžio 14 d. Vilnius) – Lietuvos teisininkas, fotografas.

Biografija
----------

Baigęs gimnaziją, Vytauto Didžiojo universitete studijavo teisę, 1939 m. baigė Karo mokyklą Kaune. Kaune vedė Reginą Tamošiūnaitę (jų sūnus Vytautas, g. 1944 m. birželio mėn. – Svėdasų TV direktorius). Bet šeimyninę laimę suardė Antrasis pasaulinis karas. 1941 m. dalyvavo Birželio sukilime, vadovavo sukilėlių būriui. 1942 m. baigė teisę Vytauto Didžiojo universitete. 1942 m. – vietoje Lietuvos aktyvistų fronto sukurtos pogrindinės organizacijos „Lietuvių frontas" narys, leitenantas, Utenos apskrityje organizavo „Kęstučio" štabą. 1941–1944 m. dirbo advokatu Kaune.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. persikėlė į JAV, apsigyveno Niujorke. Studijavo Fotografijos institute Niujorke, čia įkūrė fotografijos studiją. 1975–1990 m. dirbo Niujorko policijos departamente. JAV sukūrė kitą šeimą. Išgarsėjo kaip fotografas.

Kūryba
------

Fotografuoti pradėjo apie 1934 m. Studijuodamas pamėgo meninę fotografiją, net ir karo mokykloje šovininėje nuolat nešiojosi nedidelį fotoaparatą, kuriuo užfiksuodavo įdomesnius kariūnų gyvenimo vaizdus. Jo fotografijas spausdino „Karys", „Jaunoji Romuva", „Kardas" ir kiti leidiniai. Jo archyve daug meninių nuotraukų – gamtos vaizdų, įvykių ir vietovių meninių vaizdų. Vėlesnėje kūryboje vyrauja portretai, jis buvo vienas iš pagrindinių visuomenės ir kultūros veikėjų išeivijoje fotografų. Sukūrė lietuvių išeivijos kultūros žmonių portretų (Jonas Mekas, Juozas Žilevičius, Kazys Pakštas), jiems būdinga raiški fragmentinė kompozicija, paprastumas, vengiama įmantrių rakursų, apšvietimu, plastika, faktūra perteikiama portretuojamojo psichologinė būsena, charakteristika. Surengė nemažai parodų JAV, Kanadoje ir Lietuvoje.

Grįžęs į Lietuvą atsivežė kai kurių savo portretinių nuotraukų dublikatus, o visas archyvas, nuotraukos ir negatyvai atkeliavo į Lituanistikos tyrimo ir studijų centrą. Lietuvos fotomenininkų sąjungos garbės narys nuo 1989 m.

Bibliografija
-------------

* Užjūrio lietuviai: veidai ir vardai. Kazys Daugėla, Algimantas Kezys, Vytautas Maželis. Sudarytojas Antanas Skaisgiris. Vilnius, Spauda, 1995 m

Įvertinimas
-----------

* 2007 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stanislovas Žvirgždas. *Vytautas Maželis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 501 psl.
**Ipolitas Nauragis** (1900 m. gruodžio 2 d. Krakėse, Kėdainių raj. – 1982 m. vasario 23 d. Providence, JAV) – karininkas, dainininkas (bosas), vargonininkas.

Biografija
----------

Pirmasis muzikos mokytojas buvo vargonininkas Zigmas Aleksandravičius, kuris keletą metų mokė skambinti pianinu ir vargonuoti. Kiek laiko dirbo ir mokėsi Rusijoje, o 1918 m. grįžo į Lietuvą, suorganizavo Krakių valsčiaus savivaldybę. 1919 m. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, įstojo ir baigė karo mokyklą, dalyvavo laisvės kovose.

Nuo 1922 m. dirbo Mažeikių stoties komendantūroje, 1923 m. vėl grįžo į Kauną ir pas O. Marini pradėjo mokytis dainuoti. 1924–1929 m. dainavimo studijas tęsė Kauno muzikos mokykloje. 1926 m. pirmą kartą dainavo viešame moksleivių koncerte, o 1928 m. debiutavo Džiuzepės Verdi operoje „Aida" – atliko vyriausiojo žynio Ramfio vaidmenį. Netrukus buvo pakviestas nuolatiniam darbui į Valstybės teatrą.

1930 m. dainavimo studijas gilino Prancūzijoje ir Italijoje. Gavęs Lietuvos švietimo ministerijos stipendiją, 1931 m. vėl išvyko į Italiją, kur mokėsi ir Milano teatruose dainavo Dž. Verdi operų spektakliuose.

1933–1944 m. buvo Valstybės teatro solistas. Dalyvavo 35 operų spektakliuose ir sukūrė apie 70 įvairių vaidmenų. 1936 m. kartu su Vince Jonuškaite, Kipru Petrausku ir Juozu Mažeika pusantro mėnesio dainavo garsiame Buenos Airių (Argentina) *Colon* teatre. 1937 m. Vienos *Volksgear* teatre atliko Mefistofelio vaidmenį Šarlio Guno operoje „Faustas", dainavo Latvijoje, Estijoje ir daugelyje Lietuvos miestų, taip pat Vilniaus operoje.

1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, tremtinių stovyklose surengė apie 300 koncertų. Prisidėjo prie Lietuvių operos Detmolde organizavimo, 12 kartų atliko Don Basilio vaidmenį Džoakino Rosini operoje „Sevilijos kirpėjas". Su kitais solistais daug koncertų surengė ir Anglijoje.

1949 m. atvyko į JAV, koncertavo didžiuosiuose Amerikos ir Kanados miestuose. Iš pradžių vargonininkavo Aušros Vartų parapijoje Niujorke, o nuo 1953 m. – Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje Worcesteryje, MA. Vadovavo chorams, statė operetes, rengė koncertus, dalyvavo įvairiuose tautiniuose renginiuose ir dainų šventėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| Janovasukr. *Янів* |
| --- |
| 

JanovasJanovas

51°23′39″ š. pl. 30°03′36″ r. ilg.﻿ / ﻿51.39417°š. pl. 30.06000°r. ilg.﻿ / 51.39417; 30.06000﻿ (Janovas (Kijevo sritis))Koordinatės: 51°23′39″ š. pl. 30°03′36″ r. ilg.﻿ / ﻿51.39417°š. pl. 30.06000°r. ilg.﻿ / 51.39417; 30.06000﻿ (Janovas (Kijevo sritis)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ukrainos vėliava Ukraina |
| **Sritis** | Kijevo sritis Kijevo sritis |
|  |
| **Gyventojų** () | 0  |

**Janovas** (ukr. *Янів*) – buvęs kaimas Ukrainoje, Kijevo srityje, patenkantis į Černobylio zoną.

1986 m. balandžio 27 d. dėl padidėjusios radiacijos įvykus Černobylio AE avarijai, kaimo gyventojai iškeldinti. Dėl negalimos efektyvios dezaktyvacijos, didžioji dalis pastatų nugriauti ir palaidoti. Kaimas iš registro pašalintas 2003 m. balandžio 1 d.

Geografija
----------

Išsidėstęs į pietus nuo Pripetės. Kaime stovi Janovo geležinkelio stotis.

Istorija
--------

Janovas, kaip gyvenvietė, istoriniuose dokumentuose minimas nuo XVIII a. 1986 m. kaime gyveno apie 100 žmonių.

1943 m. spalio 3-15 d. Janovo kaimo apylinkėse vyko kruvini Černigovo-Pripetės operacijos mūšiai. Gyvenvietėje pastatytas memorialas kariams-išvaduotojams. Tarp jų buvo Tarybų Sąjungos Didvyris, gvardijos kulkosvaidininkas, seržantas Nikolajus Petrovas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Topografinė nuotrauka M-36-13, 1986 m.
2. ↑  Мемориал в селе Янов
| **Edmundas Lekevičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1942 m. gruodžio 7 d. (80 metų)Alytus |
|  |
| Veikla | lietuvių biologas. |
| Sritis | Genetika, mokslinė metodologija, ekologija, teorinė biologija, ekosistemų evoliucija, pedagogika |

**Edmundas Lekevičius** (g. 1942 m. gruodžio 7 d. Alytuje) – Lietuvos biologas ekologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

Brolis Romualdas Lekevičius. 1969 m. baigė Vilniaus universitetą. 1997 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

1974–1984 m. dirbo Botanikos institute, 1984–1991 m. – Zoologijos ir parazitologijos institute (nuo 1989 m. Ekologijos institutas), Hidrobiologijos laboratorijos vadovas. 1991–1993 m. dirbo Mokslo, studijų ir technologijų tarnybos prie Lietuvos Respublikos vyriausybės Studijų skyriuje. 1993–2001 m. – Pedagogikos instituto direktoriaus pavaduotojas. Nuo 1990 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1998 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Svarbiausi moksliniai darbai iš teorinės biologijos. Remdamasis originalia metodologija tyrė, kaip prie aplinkos pokyčių prisitaiko ir evoliucionuoja gyvoji gamta, apibendrino skelbtas mokslines žinias ir paskelbė savąją bendrosios adaptacijos teorijos koncepciją. Daugiau kaip 10 knygų autorius, parašė mokomųjų priemonių.

Bibliografija
-------------

* Bendrosios adaptacijos teorijos metmenys, 1986 m. Vilnius: Mokslas (rusų kalba)
* Gyva tik ekosistema: ne visai tradicinis požiūris į gyvybės evoliuciją, 2000 m.
* Ekosistemų atsiradimas gamtinės atrankos būdu, 2002 m. (anglų kalba)
* Biodiversity: Maintenance, Function, Origin, and Self-Organisation into Life-Support Systems. 2022 m.. Cham, Šveicarija: Springer. (anglų kalba)

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Algimantas Jakimavičius. *Edmundas Lekevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 702 psl.
|  |
| --- |
| **Jak-42** |
|  |
|  |
|  |
| Gamintojas | Saratovo aviacijos gamykla Tarybų Sąjunga  Smolensko aviacijos gamykla Tarybų Sąjunga |
| Kūrėjas | A. Jakovlevo konstruktorių biuras Tarybų Sąjunga |
| Gamybos metai | 1977-2003 |
| Pirmas skrydis | 1975 m. kovo 7 d. |
| Pradėtas naudoti | 1980 m. gruodžio 22 d. |
| Pagaminta vnt. | 187 |
| Variantai | Jak-46  Jak-142 |

**Jak-42** (rus. *Як-42*, pagal NATO kodifikaciją *Clobber*) – tarybinis trijų variklių reaktyvinis keleivinis lėktuvas, naudojamas vidutinių nuotolių maršrutuose, savo konstrukcija panašus į Boeing 727.

Tai metalinis žemasparnis monoplanas, pusiau monokokiniu fiuzeliažu, trijų atramų įtraukiama važiuokle (pagrindiniai ratai - suporuoti), už "S" formos ortakio montuojamu centriniu varikliu, 23° stėliškumo sparnais ir T formos uodega.

Lėktuvo gamybos istorija
------------------------

Išaugus keleivių skaičiui, TSRS atsirado poreikis didesnių vidutinės klasės lėktuvų. Jak-42 sukurtas siekiant pakeisti senstančius Il-18 ir Tu-134. Taupant projektavimo laiką ir lėšas Jakovlevo konstruktorių biure nutarta Jak-40 pagrindu sukurti padidintos keleivių talpos lėktuvą.

Pirmasis skrydis nauju Jak-42 įvyko 1975 m. kovo 7 d. Serijinė lėktuvo gamyba prasidėjo 1980 m. Dėl 1982 m. birželio 28 d. įvykusios katastrofos šio lėktuvo gamyba ir eksploatacija dvejiems metams buvo sustabdyta. 1988 m. pradėta naujos modifikacijos Jak-42D lėktuvo serijinė gamyba. Iki 1981 m. 11 lėktuvų pastatė Smolensko aviacijos gamykla, o nuo 1978 m. iki 2003 m. gamino Saratovo aviacijos gamykla.

Lėktuvus naudojo Aeroflot, jis eksportuotas į kai kurias Afrikos valstybes, Kiniją, Pakistaną, buv. Jugoslaviją bei Kubą. 1981 metais Jak-42 (pirmasis iš tarybinių lėktuvų) praėjo tarptautinį sertifikavimą ir pradėtas naudoti tarptautiniams skrydžiams.

Nuo 1980 m. iki 2003 m. pagaminti 187 lėktuvai. Iki šiol skraido 126 lėktuvai. Aviakatastrofose sudužo 9 šio tipo laineriai (žuvo 562 žmonės). Dar 4 šio tipo lėktuvai, priklausę aviakompanijai "Donbassaero", 2014 m. spalio mėn. buvo sunaikinti Donecko oro uoste mūšių su įsiveržusiom neformaliomis Rusijos remiamomis pajėgomis metu.

Techniniai duomenys
-------------------

Jak-42D
* Ilgis: 36,38 m
* Uodegos aukštis: 9,83 m
* Sparnų mojis: 34,88 m
* Sparnų plotas: 150 kv.m
* Kreiserinis greitis: 0,65 macho (810 km/h)
* Skrydžio nuotolis: iki 2900 km
* Skrydžio lubos: 9700 m
* Svoris: 34 500 kg (tuščias)
* Didžiausias pakilimo svoris: 57 500 kg
* Ekipažas: 2 pilotai ir 1 borto inžinierius
* Keleivių skaičius: 120.

Papildoma informacija
---------------------

* Jak-42 galinis vaizdasJak-42 – didžiausias, sunkiausias ir galingiausias Jakovlev konstruktorių biure sukurtas lėktuvas.
* Siekiant paspartinti bagažo pakrovimą, jis talpinamas į specialius konteinerius.
* Keleiviai į lėktuvą gali patekti ir fiuzeliažo gale nusileidžiančiais laiptais, kas leidžia naudoti lėktuvą neišvystytuose oro uostuose.
* Šio modelio lėktuvus naudojo TSRS Civilinės aviacijos Lietuvos padalinys, o vėliau ir Lietuvos avialinijos.

Nuorodos
--------

* Apie Jak-42
* Jak-42 katastrofos
* Jak-42 pakilimas (video)