recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Scutellaria hastifolia**Apsauga: 2(V) – Pažeidžiama rūšis |
| --- |
| Iečialapė kalpokė (*Scutellaria hastifolia*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Notreliniai  *( Lamiaceae)* |
| Gentis: | Kalpokė  *( Scutellaria)* |
| Rūšis: | Iečialapė kalpokė  *( Scutellaria hastifolia)* |

 |
| Binomas |
| ***Scutellaria hastifolia***L. |

**Iečialapė kalpokė** (*Scutellaria hastifolia*) – notrelinių (*Lamiaceae*) šeimos kalpokės genties augalų rūšis. Augalas žinomas dar kaip **driaučlapė kalpokė**, **pievinė kalpokė**, **žiupsnialapė kalpokė**. Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Biologija
---------

Žiedas
Lapai
Tai daugiametis žolinis augalas, užaugantis iki 10–40 cm aukščio. Turi laibą, šliaužiantį šakniastiebį. Stiebas kylantis, šakotas arba nešakotas, plikas ar pagal briaunas apaugęs plaukeliais. Lapai pailgai kiaušiniški ar pailgai lancetiški, 1–2 cm ilgio ir 0,5–1,2 cm pločio, su apskritais ar nukirstais pagrindais. Lapkočiai 2–5 (10) mm ilgio. Viduriniai, kartais ir žemutiniai lapai ietiški, su 1–4 bukais danteliais ties pagrindu, likusioje dalyje lygiakraščiai, bukomis viršūnėmis.

Žiedai po du išaugę viršutinių lapų pažastyse, jų žiedkočiai su liaukiniais plaukeliais. Žiedynas – kekė, trumpa, reta, vienašalė. Taurelė 2,5–4 mm ilgio, dažniausiai apaugusi tankiais liaukiniais plaukeliais, paprastai violetinė spalvos. Vainikėlis 17–22 mm ilgio, melsvai violetinis, jo išorinė pusė apaugusi liaukiniais plaukeliais. VIršutinės lūpos skaiutės apskritos. Kuokeliai 4, 2 trumpi ir 2 ilgi.

Žydi birželio–rugpjūčio mėnesiais. Vaisius – riešutėlis, toks pat kaip ir pelkinės kalpokės (*Scutellaria galericulata*). Dauginasi vegetatyviniu būdu ir sėklomis.

Paplitimas ir augavietės
------------------------

Paplitusi Vakarų ir Vidurio Europoje, Kaukaze, Mažojoje Azijoje. Lietuvoje reta.

Auga pievose, pagrioviuose, paupiuose, pakrančių krūmuose.

Apsauga ir grėsmės
------------------

Nuo 1981 m. įrašytas į Lietuvos saugomų augalų sąrašus. Rūšies išlikimas priklauso nuo žmogaus ūkinės veiklos, t. y. kasmetinio pirmosios žolės šienavimo, galvijų ganymo.

Nuorodos
--------

* Iečialapės kalpokės mokslinis lotynų kalba pavadinimas ir sinonimai per Theplantlist.org Archyvuota kopija 2018-12-04 iš Wayback Machine projekto. (anglų k.)
* Nature Gate (anglų k.)

Literatūra
----------

* Lietuvos TSR Flora, Lietuvos TSR mokslų akademija (dab. Lietuvos mokslų akademija), Vilnius, Mokslas, 1980, V tomas, 380–381 p.

Išnašos
-------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Iečialapė kalpokė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Lietuvos raudonoji knyga. Red Data Book of Lithuania, Vilnius, Lututė, 2007, 507 p. ISBN 978-9955-692-71-3
| Vjosė, Aosas |
| --- |
|  Konicos tiltas per Aosą |
| **Ilgis** | 272 km |
| **Baseino plotas** | 6600 km² |
| **Vidutinis debitas** | 160 m³/s |
| **Ištakos** | Pindas |
| **Žiotys** | Adrijos jūra |
| **Šalys** | Graikija, Albanija |

**Vjosė** (alb. *Vjosë*), **Aosas** (gr. Αώος) – upė Graikijoje ir pietų Albanijoje. Prasideda Graikijoje, Epyre, Pindo kalnuose netoli Vovusos kaimo. Teka į šiaurės vakarus 80 km per Graikiją, toliau – Albanijos teritorija. Aukštupyje sudaro kanjoną. Teka daugiausia kalnuotomis vietovėmis. Įteka į Adrijos jūrą 25 km į šiaurės vakarus nuo Vliorės.

Didžiausi intakai – Drinosas, Šušicė (kairieji). Vjosės aukštupys įeina į Vikos-Aoso nacionalinį parką. Ties Konica (Graikijoje) per upę nutiestas senovinis arkinis tiltas. Prie Vjosės įsikūrę miestai: Konica (Graikija), Piormetas, Kiolcyrė, Tepelnė, Memaliajus, Selenicė, Novoselė (Albanija).

Senovėje upė tekėjo labiau į šiaurę, per dabartinį Pojaną ir Fierį, tačiau dėl žemės drebėjimo IV a. upė pakeitė vagą. Prie senosios upės vagos buvo įsikūręs senovės graikų miestas Apolonija.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
| **Barbarea stricta** |
| --- |
| Griežčio (*Barbarea stricta*) šakniavaisis |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai  *( Dilleniidae)* |
| Šeima: | Bastutiniai  *( Brassicaceae)* |
| Gentis: | Bastutis  *( Brassica)* |
| Rūšis: | Griežtis  *( Brassica napobrassica)* |

 |

**Griežtis** (lot. *Brassica napobrassica*, sin. *Brassica napus* var. *napobrassica*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos dvimetis augalas.

Pirmaisiais metais augina šakniavaisį, kuris valgomas kaip daržovė. Antraisiais metais išleidžia stiebus su geltonais žiedynais, kurie subrandina sėklas ankštarose. Geriausiai auga derlingose priemolio dirvose, nusausintose žemapelkėse. Gerai auga dirvoje, kurioje ankstesniais metais augo ankštiniai augalai, žiemkenčiai. Griežtis sėjamas gegužės mėnesį, eilėmis, 45–60 cm atstumu. Šakniavaisių derlingumas 500–600 cnt/ha.

Šakniavaisiai sandėliuojami rūsiuose, sandėliuose. Lapai naudojami gyvuliams šerti švieži arba iš jų daromas silosas.

Lietuvoje išvesta pašarinių griežčių veislė – 'Dotnuvos baltieji'.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Griežtis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 659

Griežčio žiedynas
| Kalvasvok. *Calw* |
| --- |
|        |
| *Miesto aikštė* |
|  |
| 

KalvasKalvas

48°43′0″ š. pl. 8°44′0″ r. ilg.﻿ / ﻿48.71667°š. pl. 8.73333°r. ilg.﻿ / 48.71667; 8.73333﻿ (Kalvas)Koordinatės: 48°43′0″ š. pl. 8°44′0″ r. ilg.﻿ / ﻿48.71667°š. pl. 8.73333°r. ilg.﻿ / 48.71667; 8.73333﻿ (Kalvas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Badenas-Viurtembergas Badenas-Viurtembergas |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 23 491  |
| **Plotas** | 59,88 km² |
| **Tankumas** (2017) | 392 žm./km² |
| **Altitudė** | 330−630 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.calw.de |
|  **Vikiteka** | Kalvas |

**Kalvas** (vok. *Calw*) – miestas pietų Vokietijoje, Badeno-Viurtembergo žemėje. Įsikūręs Švarcvalde, apie 18 km į pietus nuo Pforcheimo, 33 km į vakarus nuo Štutgarto. Praeina federaliniai keliai nr. 295, 296 ir 463, sustoja „Nagoldtalbahn" traukiniai. 2017 m. duomenimis, gyveno 23,5 tūkst.gyventojų. Miestas užima 59,88 kv. km teritoriją, išsidėstęs 330–630 m aukštyje virš jūros lygio, jo senamiestis yra Nagoldo upės slėnyje, naujesni kvartalai iškilę kalvų šlaituose.

Tiltas, prie kurio mėgdavo žvejoti H. Hesė (ant tilto jam pastatyta skulptūra)
H. Hesės muziejus
Miesto apylinkės
Garsėja kaip Nobelio premijos laureato, rašytojo Hermano Hesės (1877–1962) gimtinė, įkurtas memorialinis muziejus. Yra XI a. benediktinų Hirsau vienuolynas.

Istorija
--------

Pirmą kartą metraščiuose paminėtas 1037 m. XI a. miestas plėtėsi aplink seniau pastatytą Kalvo grafų pilį. Viduramžiais buvo svarbus prekybos miestas, ypač audinių ir odos prekyboje. 1345 m. Kalvas tapo Viurtembergo dalimi. Nuo XVI a. buvo Viurtembergo kunigaikščių vasaros rezidencija. XVIII a. mieste suklestėjo medienos prekyba, sielių plukdymas Nagoldo upe.

Per Antrąjį pasaulinį karą Kalve buvo įsikūręs koncentracijos stovyklos *Natzweiler-Struthof* padalinys. Jame buvo išnaudojamos kalinės žydės, dirbusios prie lėktuvų dalių surinkimo.

Miestų partnerystė
------------------

* Vokietija Vaida, Vokietija (*Weida*)
* Italija Lačesas, Italija (*Laces*)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Concentration Camp Listing

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2019-06-19 iš Wayback Machine projekto.
| Holmenkolenasnorv. *Holmenkollen* |
| --- |
| *Holmenkoleno panorama* |
|  |
| 

HolmenkolenasHolmenkolenas

59°57′46″ š. pl. 10°39′52″ r. ilg.﻿ / ﻿59.96278°š. pl. 10.66444°r. ilg.﻿ / 59.96278; 10.66444﻿ (Holmenkolenas)Koordinatės: 59°57′46″ š. pl. 10°39′52″ r. ilg.﻿ / ﻿59.96278°š. pl. 10.66444°r. ilg.﻿ / 59.96278; 10.66444﻿ (Holmenkolenas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Norvegijos vėliava Norvegija |
| **Apskritis** | Oslo apskritis |
|  |
|  **Vikiteka** | Holmenkolenas |

**Holmenkolenas** (norv. *Holmenkollen*) – kalva ir Oslo miesto dalis Vakarų Akerio (*Vestre Aker*) administraciniame rajone, Norvegijoje, 9 km į šiaurės vakarus nuo miesto centro. Žiemos sporto centras. Turizmas. Slidinėjimo muziejus, Holmenkoleno bažnyčia (pastatyta 1903 m. 1992 m. sudegė, 1996 m. atstatyta), restoranai ir viešbučiai. Kalvos pietiniame ir pietrytiniame šlaite – gyvenamieji namai. Su kitais Oslo rajonais jungia Metropoliteno linija.

Kalvos aukštis – 371 m virš jūros lygio; nuo jos atsiveria vaizdai į Oslo slėnį ir fjordą. Kalvos rytiniame šlaite nuo 1892 m. rengiamos šuolių su slidėmis varžybos, Holmenkoleno viršūnėje pastatytas Holmenkolbakeno (*Holmenkollbakken*) šuolių su slidėmis tramplinas, slidinėjimo kroso ir biatlono stadionas, miške įrengtos slidinėjimo trasos. Holmenkolene vyko 1952 m. žiemos olimpinių žaidynių, biatlono (1986, 1990, 2000, 2002 ir 2016 m.), slidinėjimo (1930, 1966, 1982 ir 2011 m.) pasaulio čempionatų varžybos, nuolat rengiami Biatlono pasaulio taurės ir Slidinėjimo kroso pasaulio taurės etapai, šuolių su slidėmis ir šiaurės dvikovės varžybos. Nuo 1892 m. kasmet (išskyrus 1898 ir 1941–45 m.) rengiamas Holmenkoleno slidinėjimo festivalis.

Galerija
--------

* Holmenkoleno evangelikų liuteronų bažnyčiaHolmenkoleno evangelikų liuteronų bažnyčia
* Holmenkolbakeno tramplinas. Dabartinė konstrukcija pastatyta 2008–2010 m.Holmenkolbakeno tramplinas. Dabartinė konstrukcija pastatyta 2008–2010 m.
* Metropoliteno stotelėMetropoliteno stotelė

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Holmenkollen*, Store norske leksikon, 2020-06-08. Nuoroda tikrinta 2021-12-15.
2. 1 2  Rolf Bryhn, *Holmenkollbakken*, Store norske leksikon, 2020-11-10. Nuoroda tikrinta 2021-12-15.
3. ↑  *Holmenkollen National Ski Arena*, Visit Oslo. Nuoroda tikrinta 2021-12-15.
4. ↑  *Holmenkollen Ski Festival*, TripBucket. Nuoroda tikrinta 2021-12-15.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Braškės su grietinėle
**Grietinėlė** – riebus pieno produktas. Gaunama separuojant pieną arba nugraiboma nuo nusistojusio pieno.

Šviežia grietinėlė būna salsva, vienodos konsistencijos, balta su gelsvu atspalviu.

Grietinėlė daroma nepasterizuota, pasterizuota ir sterilizuota 10, 20 ir 35 % riebumo.

Sudėtis
-------

* 10 % riebumo grietinėlės rūgštumas <19 °T (Ternerio laipsnių),
* 20 % – 18-19 °T,
* 35 % – 16-17 °T.

Be pieno riebalų, grietinėlėje yra:

* baltymų – 2,4-3,4 %
* laktozės – 2,7-4,2 %
* mineralinių medžiagų – 0,2-0,6 %
* vitaminų A, B, E

Energetinė vertė 5-15 kJ/g.

Gaminiai
--------

Iš grietinėlės gaminami pieno produktai, tokie kaip grietinė, sviestas, sūris, taip pat desertai: plakta grietinėlė, ledai. Ji naudojama pieno normalizavimui

Taip pat skaitykite
-------------------

* Grietinė
* Plakta grietinėlė
| **Kazimieras Kognovickis** |
| --- |
| Gimė | 1746 m. vasario 10 d.Lančiūnava, ATR |
| Mirė | 1825 m. kovo 22 d. (79 metai)Haličas, Austrija-Vengrija |
|  |
| Veikla | Istorikas, pedagogas |

**Kazimieras Kognovickis** (1746 m. vasario 10 d. Lančiūnavoje, ATR – 1825 m. kovo 22 d. Haliče, Austrija-Vengrija) – istorikas, pedagogas.

Biografija
----------

Gimė 1746 m. vasario 10 d. Lančiūnavos dvare. 1764 m. tapo jėzuitų vienuoliu. 1767-1770 m. mokėsi filosofijos Vilniaus jėzuitų akademijoje. 1772-1773 m. studijavo teologiją Gardino jėzuitų kolegijoje. 1774 m. tapo kunigu. Nuo 1781 m. dirbo mokytoju Gardino mokykloje. Nuo 1789 m. rašė Sapiegų šeimos istoriją jų dvare Ružanuose. 1805-1809 m. dirbo vicerektoriumi Daugpilio akademijoje, vėliau Polocke ir nuo 1811 m. Haliče. 1814 m. tapo Mogiliavo akademijos rektoriaus padėjėju. 1820 m. carinei valdžiai ištrėmus jėzuitų vienuolius išvyko į Ferarą, vėliau apsigyveno Haliče, kur ir mirė 1825 m. kovo 22 dieną.

Darbai
------

* *Życia Sapiehów.* T. 1 – 3. – Wilno, 1790 – 1793.

Literatūra
----------

* Пазднякоў, В. Кагнавіцкі Казімір // Энцыклапедыя гісторыі Беларусі: У 6 т. Т. 3. Гімназіі – Кадэнцыя / БелЭн; Рэдкал.: Г.П.Пашкоў (гал. рэд.) і інш.; Маст. Э.Э.Жакевіч. – Мн.: БелЭн, 1996. – 527 с.: іл. – С. 522. – ISBN 985-11-0041-2.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Sepikas |
| --- |
| Laivyba Sepiko upėje Laivyba Sepiko upėje |
| **Ilgis** | 1126 km |
| **Baseino plotas** | 80 321 km² |
| **Ištakos** | Viktoro Emanuelio kalnai |
| **Žiotys** | Bismarko jūra |
| **Šalys** | Papua Naujoji Gvinėja, Indonezija |

**Sepikas** (angl. *Sepik*) – ilgiausia Naujosios Gvinėjos salos upė. Teka daugiausia Papua Naujosios Gvinėjos teritorija (Sandauno ir Rytų Sepiko prov.), tačiau nedidelė atkarpa teka per Indoneziją. Prasideda Viktoro Emanuelio kalnuose. Pradžioje teka į šiaurės vakarus, Indonezijoje pasuka į šiaurės rytus. Įteka į Bismarko jūrą.

Didžiausi intakai: Geltonoji upė (kairysis), Eiprilas, Karavari, Juatas, Keramas (dešinieji).

Sepikas Naujojoje Gvinėjoje
Sepiko baseine plyti dideli pelkynų plotai, senavaginiai ežerai (~1500), ypač pasipildantys vandeniu po upės potvynių (Čambri ežerai). Laivuojama.
| Medaliai |
| --- |
|
| **Atstovaujant:  Lietuva**  |
| Akademinis irklavimas |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2018 Plovdivas | W2x |
| Europos čempionatas |
| **Bronza** | 2018 Glazgas | W2x |

**Ieva Adomavičiūtė** (g. 1994 m. gruodžio 4 d.) – Lietuvos irkluotoja.

Biografija
----------

2011 m. tapo Europos ir pasaulio jaunimo čempionė porinių valčių rungtyje. 2015 m. ir 2016 m. pasaulio iki 23 m. amžiaus čempionatų pavienių valčių čempionė.

2017 m. pasaulio čempionate kartu su Milda Valčiukaite užėmė 4-ą vietą porinių valčių varžybose. 2018 m. Europos čempionato bronzos medalininkė. 2018 m. pasaulio čempionate porinių dviviečių valčių rungtyje tapo pasaulio čempione.

### Dopingas

2021 m. vasarį paskelbta, kad Lietuvos antidopingo agentūra dėl teigiamo dopingo testo, kuriame rasta higenamino, nuo 2020 m. rugsėjo 15 d. diskvalifikavo Adomavičiūtę.

Ji diskvalifikaciją skundė į CAS, kuris apeliaciją atmetė ir patvirtino LAA sprendimą pilna apimtimi. Dėl LAA skirtos bausmės nedalyvavo Tokijo olimpinėse žaidynėse.

2022 m. rugsėjo 15 d. diskvalifikacija baigėsi.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  „Dopingo kontrolieriai griauna įkliuvusios irkluotojos pasiteisinimus". delfi.lt. Nuoroda tikrinta 2021 m. vasario 9 d..
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑

Nuorodos
--------

* Tarptautinės irklavimo federacijos profilis
**Vytautas Bakula** (g. 1951 m. lapkričio 12 d. Kudirkos Naumiestis) – lietuvių dainininkas (bosas).

Biografija
----------

1982 m. baigė Lietuvos konservatoriją (Z. Paulausko klasę).

Nuo 1982 m. Lietuvos Operos ir baleto teatro solistas. 1979 m. tarprespublikinio A. Kalninio vokalistų konkurso Rygoje diplomantas, 1980 m. tarprespublikinio jaunųjų atlikėjų vokalistų konkurso Minske III premija.

Dainavo V. A. Mocarto „Requiem", L. van Beethoveno „Atėnų griuvėsiai", G. F. Hendelio kantatoje „Akidasis ir Galatėja". Atliko daug lietuvių ir kitų Europos kompozitorių dainų, romansų, vokalinių ciklų. Gastroliavo Europoje.

Vaidmenys
---------

* Greminas, Piotras Čaikovskis. Eugenijus Oneginas
* Mefistofelis, Šarlis Guno. Faustas
* Ramfis, Monteronė, Džiuzepė Verdis. Aida, Rigoletas
* Figaras, Volfgangas Amadėjus Mocartas. Figaro vedybos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Audronė Ivanauskienė. *Vytautas Bakula*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 471 psl.
| **Russula decolorans** |
| --- |
| Blunkančioji ūmėdė (*Russula decolorans*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Ūmėdiečiai  *( Russulales)* |
| Šeima: | Ūmėdiniai  *( Russulaceae)* |
| Gentis: | Ūmėdė  *( Russula)* |
| Rūšis: | Blunkančioji ūmėdė  *( Russula decolorans)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Blunkančioji ūmėdė** (*Russula decolorans*) – ūmėdžių (*Russula*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai vidutinio didumo. Kepurėlė 5-10, rečiau 12-15 cm skersmens, jauna pusrutuliška, iškili, senų paplokščia, vidurys kartais įdubęs, oranžinė, geltonai ruda, raudonai ruda, išblunkanti. Lakšteliai iš pradžių gelsvi, vėliau geltoni, pagaliau pilkai geltoni. Kotas 5-10 cm ilgio, 1-2,5 cm storio, baltas, grybui senstant įgauna pilką atspalvį. Trama balta, senesnių pilka, malonaus skonio.

Auga liepos–rugsėjo mėnesiais pušynuose, mišriuose miškuose. III kategorijos geras valgomas grybas. Iš šios ūmėdės išskirtas fermentas rusulinas, vartojamas sūrių gamyboje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincentas Urbonas. *Grybai*. Vilnius: Mokslas, 1986. p. 88.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Blunkančioji ūmėdė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Medaliai |
| --- |
|
| Moterų sportinis šaudymas |
| **Atstovaujant:  Jungtinė Karalystė**  |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2018 Čangvonas | 50 m gulomis |
| **Bronza** | 2018 Čangvonas | Komanda gulomis |
| Europos čempionatas |
| **Auksas** | 2017 Baku | 50 m 3 pozicijos |
| **Auksas** | 2017 Baku | Komanda 3 pozicijos |
| **Auksas** | 2019 Tolmezo  | 300 m gulomis |
| **Bronza** | 2019 Bolonija | Mišri komanda |
| **Atstovaujant:  Škotija**  |
| Sandraugos žaidynės |
| **Bronza** | 2018 Gold Kostas | 50 m gulomis |
| **Bronza** | 2018 Gold Kostas | 50 m 3 pozicijos |

**Seonaid McIntosh** (g. 1996 m. kovo 15 d. Edinburge) – Jungtinės Karalystės sportinio šaudymo sportininkė, kuri specializuojasi kulkinio šaudymo graižtviniu šautuvu rungtyse, olimpietė.

Biografija
----------

2017 m. McIntosh pirmą kartą tapo Europos čempione.

2018 m. Sandraugos žaidynėse iškovoti du bronzos medaliai. 2018 m. pasaulio sportinio šaudymo čempionate McIntosh pirmą kartą tapo pasaulio čempione šaudymo gulomis rungtyje.

2019 m. McIntosh tapo Europos čempione šaudyme gulomis nuo 300 m linijos bei pasiekė šios rungties pasaulio rekordą (599 taškai).

Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse McIntosh dalyvavo dvejose rungtyse. Moterų pneumatinio šautuvo iš 10 m atstumo varžybų atrankoje britė surinko 627,2 taškus ir užėmė 12-ą vietą, o moterų graižtvinio šautuvo 3 padėtimis varžybose užimta 14-a vieta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugsėjo 10 d.

Nuorodos
--------

* ISSF svetainėje
**Laurynas Stonkus**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1992 m. sausio 18 d. (30 metų) |
| Gimimo vieta | Jonava, Lietuva |
| Ūgis | 184 cm |
| Svoris | 78 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FK Jonava |
| **Numeris** | 11 |
| **Pozicija** | puolėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2016- | FK Jonava | 143 (65) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2019 m. rugpjūčio 31 d.. |

**Laurynas Stonkus** (g. 1992 m. sausio 18 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis puolėjo pozicijoje. Atstovauja FK Jonava.

Karjera
-------

Gimęs ir futbolą pradėjęs žaisti gimtame mieste (pirmasis treneris Gediminas Zdanevičius).

Laurynas išskirtiniu rezultatyvumu pasižymėjo dar žaisdamas Pirmoje lygoje. (Į lentelę šie metai neįtraukti.)

Nuo 2016 m. Jonavos klubas (tuo metu „Lietava") pateko į A lygą. Tiesa, šiame sezone žaidėjas buvo gavęs traumą ir negalėjo žaisti antroje sezono pusėje (likus keliems turams grįžo į komandos rikiuotę). A lygoje pasižymėjo 7 įvarčiais. 

2017 m. už „Lietavą" žaidė 30 rungtynių ir pelnė šešis įvarčius. Šiame sezone klubas užėmė 4 vietą A lygoje. (Aukščiausias komandos pasiekimas per visą Jonavos klubo gyvavimo istoriją.)

2018 m. buvo vienas iš komandos lyderių ir vienas rezultatyviausių A lygos žaidėjų.

Marškinėliai pažymėti 11 numeriu.

Karjera nacionalinėje rinktinėje
--------------------------------

2018 m. buvo pakviestas į rinktinės stovyklą. Registruotas rungtynėms su Lenkija, bet nežaidė. 

Lietuvos rinktinę (Lietuva B) atstovavo Šri Lankoje vykusiose draugiškose rungtynėse su Šri Lankos futbolo rinktine, jose pasižymėjo įvarčiu.

Rezultatyvumas A lygoje
-----------------------

* Šaltinis: alyga.lt/statistika Archyvuota kopija 2018-10-03 iš Wayback Machine projekto. ir soccerway
* Atnaujinta: 2018 m. spalio 3 d.

| Metai | Komanda | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2016** | FK Lietava Jonava | 24 \* | 7 |
| **2017** | FK Lietava Jonava | 30 | 6 |
| **2018** | FK Jonava | 26 | 8 |
|

Pastaba. 2018 m. A lyga sezonas dar nesibaigė.

* Pagal soccwerway žaidė 24 rungtynėse. alyga.lt nurodo 23.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2018-10-03 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑

Nuorodos
--------

* alyga.lt Archyvuota kopija 2018-10-03 iš Wayback Machine projekto.
* lietuvosfutbolas.lt žaidėjo profilis
* www.worldfootball.net
* soccerway profilis
* Flashscore.com duomenų bazė
**Vytautas Baltakis** (g. 1930 m. vasario 22 d. Latavėnai, Troškūnų valsčius, dab. Anykščių raj.) – lietuvių geologas, geochemikas, fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

Augo 11 vaikų šeimoje. Seserys: Apolonija, Aldona, Teresė, Zuzana ir Julija, broliai: Juozas – ekonomistas, Jonas, Paulius Baltakis – vyskupas, Pranas (1926–2006 m.) – inžinierius ir Algirdas. 1937–1941 m. mokėsi Latavėnų pradžios mokykloje, 1941–1942 m. – Troškūnų pradžios mokykloje. 1942–1944 m. dirbo tėvų ūkyje. 1944–1945 m. tęsė mokslą Troškūnų progimnazijoje, 1945–1947 m. mokėsi Anykščių gimnazijoje, dalyvavo gimnazistų pogrindinėje patriotinėje veikloje. 1947–1949 m. baigė Troškūnų progimnaziją.

1949 m. balandį su tėvu, broliu Jonu ir seserimis Aldona bei Terese ištremtas į Sibirą (Rusija) ir iki 1957 m. gyveno tremties sąlygomis, vėliau ten liko mokytis ir dirbti. 1959 m. baigė Irkutsko kasybos ir metalurgijos institutą. 1968 m. geologijos ir mineralogijos mokslų kandidatas.

1959–1962 m. dirbo geologinėje ekspedicijoje Sajanų kalnagūbrio pietvakariniame šlaite, 1962–1963 m. tyrinėjo Pambako kalnagūbrį ir Sevano ežero pakrantes Armėnijoje. 1963 m. jis grįžo į Lietuvą ir dirbo geologu, 1969–1994 m. Geologijos institute. 1969–1973 m. Litologijos ir geochemijos, 1980–1988 m. Mineralogijos ir geochemijos laboratorijos vadovas, 1989–1991 m. Technogeninės geochemijos skyriaus vedėjas.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrė paleogeno sistemos nuosėdas. Sukūrė matematinį grafinį uolienų tyrimo metodą, naujas mineralų analizės, statistinės koreliacinės linijinių ryšių analizės metodikas, kurios pritaikytos Lietuvoje. Pirmasis Lietuvoje pritaikė geocheminius metodus gamtinės aplinkos užterštumui tirti.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos TSR stratigrafija. Paleogeno sistema, vienas autorių, 1975 m. rusų kalba
* Geocheminiai tyrimai ir naudingųjų iškasenų paieškos Baltarusijoje ir Pabaltijyje, vienas autorių, 1977 m. rusų k.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas BALTAKIS. Anykštėnų biografijų žinynas
2. ↑  Valentinas Kadūnas. *Vytautas Baltakis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 520 psl.
Viljamas Čandlesas 1880 m.
**Viljamas Čandlesas** (*William Chandless*; g. 1829 m. lapkričio 7 d. – m. 1896 m. gegužės 5 d.) – anglų keliautojas, tyrinėjęs Amazonijos kraštą.

1860–1869 m. gyveno Manause iš kur rengdavo ekspedicijas po Amazoniją. Ištyrinėjo daugelio upių baseinus (1860 m. Žurueną ir jos intaką Arinusą, 1864–1865 m. Purusą ir jo intaką Akrę, 1867 m. Žurua), užmezgė ryšius su iki tol nežinomomis indėnų tautomis, kurių dalis vėliau išnyko (pvz. aravų kalba žinoma tik iš Čandleso surinktų žodžių).

Viljamas Čandlesas savo ekspedicijų užrašus siuntė Karališkajai geografų draugijai, kuri 1866 m. jį apdovanojo medaliu už Puruso baseino tyrimus.

Palaidotas kartu su tėvu ir seneliu Londone, prie Šv. Marijos bažnyčios.

Viljamo Čandleso garbei pavadinta Čandleso upė ir nacionalinis parkas..

Bibliografija
-------------

* Chandless, William, 1866. *Ascent of the River Purus*, Royal Geographical Society of London.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sussex Online Parish Clerks
2. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-03 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Laurikočos kultūra** – archeologinė kultūra, gyvavusi ikikeraminiu Senovės Peru laikotarpiu. Jos egzistavimo laikotarpis apima maždaug nuo VIII tūkstantmečio pr. m. e. iki III tūkstantmečio pr. m. e. vidurio. Pavadinta pagal Laurikočos urvą, esantį daugiau nei 4000 m aukštyje, šalia Laurikočos ežero, kuriame rasti seniausi žmogaus palaikai visoje Peru.

Laurikočos kultūros žmonės buvo medžiotojai ir rankiotojai, klajoję Andų slėniais ir pakrante paskui stambių migruojančių žinduolių bandas. Šios kultūros atstovai mokėjo gerai apdirbti akmenį, gamino ietigalius, skustuvus, buvo išvystę uolų tapybą (vaizdavo žvėris, medžioklės scenas, šokius).

Svarbiausios Laurikočos kultūros radimvietės yra Laurikočos, Pakaikasos ir Gitarero urvai.

Archeologai Laurikočos kultūrą skirsto į 3 laikotarpius:

* Laurikoča III: 4200 – 2500 pr. m. e.
* Laurikoča II: 6000 – 4200 pr. m. e.
* Laurikoča I: 8000 – 6000 pr. m. e.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RCentrinių Andų kultūros |
| --- |
|  |
| Ankstyvoji tarpinė grandis | 
 Viku **·**  Salinaras **·**  Viru **·**  Močė **·**  Lima **·**  Parakasas **·**  Naska **·**  Kachamarka **·**  Rekuajus **·**  Uarpa |  |
|  |
| Vėlyvoji tarpinė grandis | 
 Sikanas **·**  Čimu **·**  Čankajus **·**  Ičma **·**  Činča **·**  Čačapojasas **·**  Kachamarka **·**  Huankai **·**  Kilkė **·**  Ajarmakai  **·**  Kuskas **·**  Čankai  |
|  |
| Hegemonijos | 
Čavino kultūra (XI-VI a. pr. m. e.) **·**  Varis (VI-X a.) **·**  Inkai (XV-XVI a.) |

 |
| **Nastasja Samburskaja** |
| --- |
| Gimimo vardas | rus. *Анастасия Алексеевна Терехова* |
| Visas vardas | Nastasja Samburskaja |
| Gimė | 1987 m. kovo 1 d. (36 metai)Leningrado sritis, RTFSR |
| Gyven. vieta | nežinoma |
| Tautybė | Rusė |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Nastasja Samburskaja**, o anksčiau turėjo kitą vardą **Anastasija Terechova** (g. 1987 m. kovo 1 d. Leningardo srityje) – Rusijos aktorė, solistė, modelis, prodiuserė, įvairių renginių vedėja.

Labiausiai žinoma dėl vaidmenų seriale „Univeras", filmuose „Vyrai prieš moteris" (2015 m.), „Vyrai prieš moteris: Atostogos Kryme" (2018 m.)

Biografija
----------

2003 m. baigė RATI-GITIS, (kurso vadovas – S. B. Prochanovas). Vėliau pateko į „Mėnulio" teatro trupę.

Pirmuosius vaidmenis kine gavo būdama teatro akademijos studentė, filmavosi epizodiniuose vaidmenyse.

2010 m. pateko į serialą „Univeras. Naujasis bendrabutis. Įkūnijo Kristinos heroję, kuri išsiskyrė neapykanta vyrams. Šešis metus filmavosi seriale, tačiau 2016 m. pasitraukė iš projekto.

2016 m. įvyko kelios premjeros: „Penktadienis", „Atlaikyk smūgį, mažyte!" ir „Apsėdimas".

2021 m. grįžo į serialo „Univeasr" tęsinį, pavadintą „Po dešimties metų".

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
| **Acryllium vulturinum** |
| --- |
| Grifinė patarška (*Acryllium vulturinum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Vištiniai paukščiai  *( Galliformes))* |
| Šeima: | Patarškiniai  *( Numididae)* |
| Gentis: | Grifinės patarškos  *( Acryllium)* |
| Rūšis: | Grifinė patarška  *( Acryllium vulturinum)* |

 |
| Binomas |
| ***Acryllium vulturinum***Hardwicke, 1834 |

**Grifinė patarška** (*Acryllium vulturinum*) – didžiausias ir įspūdingiausios išvaizdos patarškinių šeimos paukštis ir vienintelis grifinių patarškų genties narys. Sutinkamas Afrikos šiaurrytiniuose rajonuose: pietų Etiopijoje, Kenijoje ir Pačioje Tanzanijos šiaurėje.

Grifinė patarška yra didelis (61-71 cm) paukštis su apvalios formos kūnu ir maža galva. Lytis panašios, tik patelė dažniausiai maženė už patiną. Jauni paukščiai būna pilkai rudi, su neryškiai mėlyna krūtine ir trumpomis kaklo plunksnomis.

Tai retas paukštis ir yra įrašytas į Tarptautinę Raudonąją Knygą.

Nuorodos
--------

* Vaizdo įrašas apie grifinę pataršką[neveikianti nuoroda] Internetinėjė Paukščių galerijoje.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Grifinė patarška** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**HR 5183 b** – egzoplaneta, skriejanti apie geltonąją nykštukę HR 5183, esančią Mergelės žvaigždyne.[1] Nuo Saulės sistemos nutolusi 103 šviesmečius.[2]

HR 5183 b yra dujinė milžinė.[3] Planetos masė siekia 3,23 Jupiterio masės, o spindulys apytikriai 1,17 karto didesnis nei Jupiterio. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja maždaug per 74 metus, jos orbitos spindulys – 18 av, o ekscentricitetas – 0,84.[2] Kadangi HR 5183 b orbita labai ekscentriška, jos nuotolis nuo žvaigždės svyruoja nuo kiek mažiau nei 5 av iki kiek daugiau nei 30 av.[4]

Apie HR 5183 b atradimą pranešta 2019 m.[2] Planeta aptikta radialinių greičių metodu, išanalizavus stebėjimų duomenis, apimančius apie 20 metų laikotarpį.[3] HR 5183 b yra vienintelė HR 5183 sistemoje aptikta planeta.[5]

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Обнаружена странная гигантская планета, «не похожая ни на одну другую»". in-space.ru. 2019-08-28. Nuoroda tikrinta 2020-02-09.
2. 1 2 3  „HR 5183 b". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-02-09.
3. 1 2  Blunt, Sarah; Endl, Michael; Weiss, Lauren M.; Cochran, William D.; Howard, Andrew W.; MacQueen, Phillip J.; et al. (August 2019). "Radial Velocity Discovery of an Eccentric Jovian World Orbiting at 18 au". arXiv:1908.09925
4. ↑  „Astronomers Detect a Mammoth Planet With The Most Extreme Orbit We've Ever Seen". *ScienceAlert*, 2019-09-01. Nuoroda tikrinta 2020-02-09.
5. ↑  „Planet HR 5183 b". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-02-08.
|  Griežės evangelikų reformatų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Tikėjimo srovė** | reformatai |
| **Savivaldybė** | Mažeikių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Griežė |
| **Statybinė medžiaga** | Akmenų mūras |
| **Pastatyta** | po 1644 m. |
| **Stilius** | Liaudiškas |

**Griežės evangelikų reformatų bažnyčia** – nebeveikiantys evangelikų reformatų maldos namai Mažeikių rajono Griežės kaime, prie valstybinės sienos su Latvija.

Istorija
--------

XVII a. pr. Griežę valdė evangelikas reformatas Melchioras Bilevičius, kuris globojo bendratikius ir skleidė šią religiją Lietuvos šiaurėje. Matyt, jo dėka miestelyje atsirado ir pirmoji reformatų pradinė mokykla, ir pirmoji reformatų bažnyčia. Sūnus Jonušas Bilevičius 1632 m. pastatė naują didesnį šventovės pastatą ir praplėtė mokyklą. 1644 m. medinė bažnyčia sudegė. Naujasis Griežės savininkas grafas Putkameris tada davė nurodymą iš plytų ir akmenų išmūryti naują bažnyčią ir po ja įrengti rūsius.

Užsitęsęs Šiaurės karas nualino kraštą, prasidėjusi kontrreformacija taip pat paveikė evangelikus reformatus. Per 1709–1711 m. maro epidemiją ir po to kilusį badą miestelis visai sumenko. Iš jo 1754 m. išvyko paskutinis reformatų kunigas, Griežės šventovė tapo Kėdainių reformatų parapijos filija. Galiausiai tikinčiųjų skaičius tiek sumažėjo, kad Griežės evangelikų reformatų bažnyčia teko uždaryti.

1884 m. žinomas dailininkas ir kraštotyrininkas Julijus Dioringas dukart aplankė neveikiančią šventovę. Jo duomenimis, pastatas buvo 68 pėdų ilgio ir 31,5 pėdos pločio, viduje – 50 pėdų ilgio ir 26 pėdų pločio. Bokšte matėsi arkinis įėjimas. XX a. viduryje 14 m aukščio šventovės bokštas dar stovėjo, o iki mūsų dienų išsilaikė tik iš lauko akmenų išmūrytų sienų griuvėsiai.

Šaltiniai
---------

* *Griežės Ev. Reformatų bažnyčia* // Lietuvos evangelikų reformatų enciklopedija
* *Griežė – kaimas, kurio nebėra* (parengė Gajutė Abelkienė) // „Būdas žemaičių", 2017-09-22
* Ernestas Vasiliauskas. *Julijus Dioringas – XIX amžiaus Šiaurės Lietuvos tyrėjas* psl. 141–144 // www.zurnalai.vu.lt Archyvuota kopija 2016-02-22 iš Wayback Machine projekto.
Antrai kadencijai iš eilės Rusijos prezidentu tapo Vladimiras Putinas
**2004 m. Rusijos prezidento rinkimai** – ketvirti Rusijos prezidento rinkimai šalies istorijoje, vykę 2004 m. kovo 14 d. Antrai kadencijai iš eilės buvo išrinktas Vladimiras Putinas, gavęs 71,31 % balsų.

Kandidatai
----------

Rinkimuose dalyvavo 6 kandidatai – nepriklausomas (tačiau remiamas valdančiosios Vieningosios Rusijos partijos) V. Putinas, Rusijos Federacijos Komunistų partijos atstovas Nikolajus Charitonovas, nepriklausomas Sergėjus Glazijevas, nepriklausoma Irina Chakamada, Rusijos liberalų demokratų partijos narys Olegas Malyškinas ir Rusijos gyvenimo partijos narys Sergėjus Mironovas.

Rezultatai
----------

Rinkimuose dalyvavo 68 925 785 Rusijos gyventojai. 71,31 % rinkėjų balsų gavo V. Putinas, 13,69 % – N. Charitonovas. Visi kiti kandidatai nesurinko daugiau nei 4,5 % balsų.

Rinkimų kritika
---------------

Pagal Europos Parlamento stebėtojus „rinkimai bendrai buvo surengti gerai, tačiau juose trūko pagrindinių demokratijos elementų".

Nepriklausomų valstybių sandraugos atstovai pavadino rinkimus „laisvais, demokratiškais ir teisingais".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Final report on the presidential election in the Russian Federation, 26 March 2000 Archyvuota kopija 2007-03-28 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Rusijos prezidento rinkimai |
| --- |
|  |
| 
1991 • 1996 • 2000 • 2004 • 2008 • 2012 • 2018 |

 |
HRT F1 Team|  |
| Pilnas pavadinimas | HRT Formula One Team |
| Bazė | Mursija, Ispanija |
| Komandos direktorius (-iai) | Luis Pérez-Sala |
| Technikos direktorius | Toni Cuquerella |
| 2022 m. Formulės 1 sezonas |
| Lenktynininkai | 22. Ispanija Pedro de la Rosa  23. Indija Narain Karthikeyan |
| Važiuoklė | HRT F112 |
| Variklis | Cosworth |
| Padangos | Pirelli |
| Karjera Formulėje 1 |
| Pirmos lenktynės | 2010 m. Bahreino Grand Prix |
| Dalyvavo lenktynių | 58 (56 startai) |
| 2012 m. pozicija | 12 (0 taškų) |

**HRT F1 Team** – (anksčiau žinoma kaip **Campos Meta F1 Team** ir **Hispania Racing F1 Team**) buvusi Formulės 1 komanda, kuri debiutavo 2010 m. sezone. Savo bazę ekipa turėjo Mursijoje, Ispanijoje. Tai buvo pirmoji Ispanijos Formulės 1 ekipa.

2012 m. lapkričio mėnesį ekipos savininkai paskelbė ieškantys naujo pirkėjo komandai. Nepavykus to padaryti iki lapkričio 30 dienos ekipa buvo išbraukta iš 2013 m. sezono dalyvių sąrašo.

2010 m. sezonas
---------------

2009 m. spalio 31 d. ekipa oficialiai paskelbė, kad vienu komandos lenktynininkų bus brazilas Bruno Senna. Kitu ekipos lenktynininku tapo indas Karun Chandhok.

Įpusėjus sezonui indą komandoje pakeitė japonas Sakon Yamamoto. Pastarąjį lenktynininką paskutinėse dvejose sezono lenktynėse pakeitė Formulės 1 veteranas austras Christian Klien.

Ekipa sezono metu kovojo tik dėl paskutinių vietų su kitomis naujokėmis Lotus Racing ir Virgin Racing. Geriausias komandos rezultatas buvo kelis kartus pasiekta 14 vieta.

2011 m. sezonas
---------------

2010 m. lapkričio mėnesį Williams ekipa paskelbė, kad tieks savo pavarų dėžes Hispania ekipai nuo 2011 m. sezono.

Nepaisant naujovių, ekipa nesugebėjo pasirodyti geriau nei paskutinės vietos. Geriausia pasiekta vieta buvo šlapiomis sąlygomis vykusiose Kanados GP, kuriose V. Liuzzi finišavo 13 vietoje. Sezoną ekipa baigė antrą kartą iš eilės 11 bendros įskaitos vietoje.

2012 m. sezonas
---------------

Naująjį sezoną ekipa pakeitė italą V. Liuzzi ispanu veteranu Pedro de la Rosa. Jo komandos draugu liko indas Narain Karthikeyan. Pirmose sezono lenktynėse Australijoje ekipai vėl nesisekė – neįveikusi 107 % taisyklės ji negavo leidimo startuoti lenktynėse.

2012 m. balandžio 2 d. ekipos technikos vadovo vietą papildė Toni Cuquerella.

Geriausia sezono pasiekta vieta buvo 15-ta, kuomet Monake finišavo N. Karthikeyan.

Po šio sezono komandai neradus naujo pirkėjo, ji pasitraukė iš F-1 čempionato.

Nuorodos
--------

* Oficiali komandos svetainė

Išnašos
-------

1. ↑  Oficialu: B. Senna lenktyniaus „Campos"
2. ↑  C. Klienas vairuos HRT ir Abu Dabyje
3. ↑  „Hispania" naudos „Williams" pavarų dėžes
4. ↑  T. Cuquerella – naujasis HRT technikos direktorius
Koordinatės: 54°44′0″ š. pl. 20°10′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.73333°š. pl. 20.16667°r. ilg.﻿ / 54.73333; 20.16667
**Blumenavos pilkapynas ir kapinynai** – prūsų pilkapynas ir du kapinynai Semboje, prie Blumenavos (nuo 1946 m. rus. *Kremnevo*, Kaliningrado sritis).

Pilkapynas
----------

1906 m. pilkapyne du pilkapius kasinėjo Adalbertas Becenbergeris. Viename jų buvo įrengtos dvi akmeninės dėžės, kuriose palaidoti sudeginti mirusieji su įkapėmis. Rastos 6 urnos ir žalvarinis pincetas. Pilkapynas datuojamas ankstyvuoju geležies amžiumi.

Kapinynai
---------

Pirmasis kapinynas yra prie buv. Mažojo Blumenavos kaimo. 1876 m. kasinėjo A. Heningas, 1895 m. 1903-1904 m. Emilis Holakas. Mirusieji laidoti sudeginti, urnose; kapai apdėti akmenų vainikais (1,4-2,85 m skersmens) arba virš jų išgrįsti apskriti akmenų grindiniai. Urnos 27–53 cm aukščio, dauguma puoštos įspaudais, kai kurios su dangčiais. Po jomis dėtos įkapės. Rasta I a. - IV a. ietigalių, antskydžių, peilių, žąslų, Romos monetų (Faustinos II), diržų sagčių, segių, karolių, žiedų. Šalia vieno kapo palaidotas žirgas su žąslais ir kamanomis. 

Netoli pirmojo yra antrasis kapinynas. 1904 m. kasinėjo E. Holakas. Mirusieji laidoti sudeginti, urnose, kurios statytos ant akmenų. Kapai apdėti plokščiais skaldytais akmenimis, datuojami pirmaisiais m. e. amžiais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valdemaras Šimėnas. *Blumenavos pilkapynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 299 psl.
| Notėnų herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2011-05-30* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Notėnų herbas** – Notėnų kaimo ir seniūnijos (Skuodo rajono savivaldybė) heraldinis atributas.

Aprašas
-------

Sidabriniame lauke raudoni trigubi vartai su penkiais bokšteliais ir penkiais kryžiais, stovintys ant juodos papėdės, kuriame trys auksiniai obuoliai. Obuolys simbolizuoja įvairias, kartais ir prieštaringas reikšmes – vaisingumo, taikos, nesantaikos, žinių, pažangos ir kt. Vartų raudona spalva reiškia meilę tautinėms ir moralinėms vertybėms, narsą jas ginant. Sidabrinė skydo spalva atspindi Notėnų lokalizaciją prie Notės upelio, vietovardžio hidroniminę kilmę.

Istorija
--------

Notėnai herbo anksčiau neturėjo. Kuriant pirmąjį herbą, Notėnų Šv. kankinės Kotrynos bažnyčios šventoriaus vartai buvo pasirinkti kaip pagrindinis simbolis. Puošnūs raudoni vartai simbolizuoja vietos žmonių religingumą, už šių vartų esančią bažnyčią – dvasinės stiprybės šaltinį. Herbo juodoje skydo papėdėje nuspręsta pavaizduoti jau nuo neolito laikų žinomą vaisių – obuolį. Notėnai garsėja pirmą sekmadienį po Švč. Mergelės Marijos ėmimo į dangų (Žolinių) švenčiamais Obuoliniais atlaidais, tradicinėmis derliaus šventėmis. Atlaidai surengiami būtent tada, kai uždera pirmasis obuolių derlius. Renkantis herbo skydo spalvą, buvo įvertintos notėniškių sąsajos su vandenimis – pratekančią Notę, sudarytus tvenkinius, buvusį vandens malūną. Lietuvos heraldikos komisija herbą aprobavo 2011 m. gegužės 19 d. (posėdžio protokolas Nr. 6K–8 (424)).

2011 m. gegužės 30 d. herbą patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-711. Herbo etaloną sukūrė dailininkas Rolandas Rimkūnas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Notėnai *skouds.lt*
**Jonas Galvydis** (1937 m. spalio 14 d. Bajoriškiuose, Daugailių valsčiuje – 2016 m. balandžio 4 d. Vilniuje) – Lietuvos agronomas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1964 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1995 m. habilituotas socialinių mokslų daktaras.

1971–1976 m. dirbo Vytėnų sodininkystės ir daržininkystės bandymų stotyje. 1976–1981 m. Cirkliškio žemės ūkio technikumo direktorius. Nuo 1982 m. Vilniaus pedagoginio instituto (dabar - Lietuvos edukologijos universitetas) dėstytojas, nuo 1987 m. docentas, 1996 m. profesorius. Paskelbė mokslinių straipsnių apie sodo augalų ligas.

Bibliografija
-------------

* Sodininkystės praktika, 1990 m.
* Jei jūs tapote sodininku, 1990 m.
* Daržovių sėklos ir veislės, 1994 m.
* Daržininkystės praktika, su I. Gutauskiene, 1996 m.
* Sodininko patarėjas, 1999 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonas Galvydis. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2018-07-04. Nuoroda tikrinta 2023-05-17.
2. ↑  *Jonas Galvydis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 375 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Jonas Fledžinskas** (1885 m. rugpjūčio 12 d. Skaudvilėje – 1965 m. kovo 2 d. Skaudvilėje) – kooperatininkas, politinis veikėjas.

Biografija
----------

Baigė triklasę Skaudvilės liaudies ir 1898 m. – Raseinių apskrities mokyklą, tačiau leisti į gimnaziją šeima neišgalėjo, todėl teko tarnauti. 1903 m. išvyko į Jenakijevą pas seserį ir pradėjo dirbti buhalteriu belgų metalo gamykloje. Ten įsijungė į socialdemokratų partijos veiklą, dalyvavo 1905–1906 m. įvykiuose Gorlovkoje, buvo suimtas, vėliau ištremtas namo. 1906 m. pradėjo dirbti grafo Vladimiro Zubovo dvaro Ginkūnuose administratoriumi.

1908–1912 m. studijavo Petrapilio aukštesniuose komercijos kursuose, 1912 m. įstojo į Berlyno prekybos akademiją. Prasidėjus karui, 1915 m. išvyko į Rusiją, ten vedė grafaitę Aleksandrą Zubovaitę. 1918 m. Maskvoje dirbo centrinės vartotojų sąjungos instruktoriumi.

Grįžęs į Lietuvą, 1919 m. įsteigė kooperacijos kursus, iki 1921 m. buvo jų vedėjas ir sąskaitybos dėstytojas. 1919 m. rugpjūčio 15 d. įsteigė Šiaulių srities vartotojų bendrovių sąjungą, jungusią 100 bendrovių. 1920 m. – „Kultūros" bendrovės valdybos narys, vienas iš žemės ūkio kooperatyvų sąjungos „Gamintojas" steigėjų.

1922 m. vyko į Angliją ištirti eksporto galimybių. 1924 m. Ginkūnuose įkūrė Lietuvos žalųjų augintojų bendriją, buvo jos pirmininkas iki 1933 m. Jam vadovaujant, Ginkūnų dvaras tapo pavyzdiniu ūkiu. 1927–1930 m. – Lietuvos centrinės galvijų kontrolės sąjungos pirmininkas, 1935–1936 m. – Lietuvos galvijų augintojų sąjungos vicepirmininkas, 1936–1940 m. – pirmininkas. 1940 m. grįžo į tėviškę, dirbo buhalteriu Trapų, vėliau – Šilgalių valstybiniame žirgyne.

Vaikai: Vytautas Fledžinskas (g. 1919), teisininkas; Sofija Pempienė (g. 1920), pedagogė; Aleksandra Kašubienė (g. 1923) menininkė; Jurgis Fledžinskas (g. 1924), muzikas (altistas).

Bibliografija
-------------

Jonas Fledžinskas. *Atsiminimai*. Šiaulių „Aušros" muziejus , 1997.
Lietuvos ministrantai apeigų metu

  

**Ministrantas** (lot. *minister* 'patarnautojas') – dvasininko padėjėjas, pagalbininkas (taip pat diakonas, akolitas), padedantis atlikti liturgijos apeigas.

Plačiąja prasme priskiriami ir asmenys, kuriems pavedama skaityti Dievo Žodį, asistuoti Aukos celebrantui, vadovaujančiam apeigoms (pamaldoms).

Katalikų Bažnyčioje ministrantais gali būti tiek mergaitės, tiek ir berniukai. Yra nustatyta, kad vyskupijos ordinaras turi teisę galutinai nuspręsti dėl tokios tarnybos sąlygų.

**Lietuvoje** ministrantais tarnauja kiekvienoje parapijoje nuo 2 iki keliolikos jaunuolių. Vilniaus arkivyskupijoje patarnauja tiek mergaitės, tiek ir berniukai. Kai kuriose Lietuvos vyskupijose mergaitėms patarnauti apeigų metu draudžiama (leidžiama nebent tik dalyvauti procesijoje, adoruoti).

Kiekvienais metais kai kurios parapijos rengia savo vyskupijos ministrantams stovyklą, kurioje patarnaujantys jaunuoliai ir jaunuolės meldžiasi, bendrauja su bendraminčiais, žaidžia, mokosi būti geresniais ministrantais.

Ministrantų taisyklės
---------------------

1. Patarnautojas myli Dievą ir Jo garbei pavyzdingai vykdo savo pareigas.
2. Ministrantas tarnauja žmonėse esančiam Kristui.
3. Patarnautojas nugali savo ydas ir ugdo charakterį.
4. Patarnautojas puoselėja savyje dieviškąjį gyvenimą.
5. Ministrantas žino liturgiją ir ja gyvena.
6. Patarnautojas visur sėja tikrą džiaugsmą.
7. Ministrantas gamtoje išgyvena Dievo buvimą.
8. Darbuose ir pramogose patarnautojas laimi savo Draugus Kristui.
9. Ministrantas yra uolus ir sąžiningas mokydamasis ir dirbdamas.
10. Patarnautojas meldžiasi už Tėvynę ir tarnauja jai uoliu darbu.

Nuorodos
--------

* Vilniaus Šv. Kryžiaus Atradimo (Kalvarijų) parapijos ministrantų tinklalapis
* Kauno Arkikatedros-Bazilikos ministrantų svetainė[neveikianti nuoroda]
* Žemaitijos Ministrantų puslapis
Koordinatės: 44°35′24″ š. pl. 1°12′42″ v. ilg.﻿ / ﻿44.59000°š. pl. 1.21167°r. ilg.﻿ / 44.59000; 1.21167

Pilos kopa
Pilos kopa
**Pilos kopa** (pranc. *Dune du Pilat*) – aukščiausia Europoje smėlio kopa, esanti Prancūzijos Akvitanijos regiono La Test de Bušo komunoje, prie Arkašono įlankos. Nuo kopos artimiausias miestas Arkašonas (už 6 km). Kopos aukštis keičiasi priklausomai nuo supustomo smėlio. Pasitelkiant droną, 2015 m. spalį buvo atlikti nauji išmatavimai, kuriais buvo nustatytas jos aukščiausias taškas virš jūros lygio – 110,9 m[1]. Kopos plotis yra 616 m, ji rytų–vakarų kryptimi nusitęsusi 2915 m. Kopos tūris – 60 000 000 m³.

Šaltiniai
---------

1. ↑  sudouest.fr / Bassin d’Arcachon: le travail des géomètres sur la dune du Pilat vu par un drone, Publié le 12/02/2016

Nuorodos
--------

* dunedupilat.com / D u n e d u P i l a t (svetainė įvairiomis kalbomis)
* tripadvisor.co.uk / Dune du Pilat (*anglų k.)*
* youtube.com / La Dune du Pilat au fil des saisons, dune du pilat (video)
Koordinatės: 61°59′4″ š. pl. 6°39′2″ v. ilg.﻿ / ﻿61.98444°š. pl. 6.65056°r. ilg.﻿ / 61.98444; 6.65056

Salos padėtis
**Noulsojus** (far. *Nólsoy*; dan. *Nolsø*) – sala Farerų salyno viduryje, 4 km į rytus nuo sostinės Torshauno, įsikūrusio Streimojaus saloje. Plotas – 10,3 km², gyventojų 252 (2007 m. duomenys). Aukščiausia salos vieta – Egjarkleturas (372 m).

Pietvakarinėje salos pakrantėje išsikišę du kyšuliai, kuriuose stovi po švyturį (Ionastangis pietryčiuose ir Boranas pietuose). Švyturiai pastatyti XVIII a. siekiant pagelbėti kontrabandininkams, veikusiems prieš nepopuliarų prekybos monopolį, įvestą Danijos. 2005 m. Danijos nacionalinis bankas išleido 20 Danijos kronų proginę monetą, kurioje įamžintas vienas šių švyturių.

Noulsojaus gyvenvietė
Saloje tėra viena gyvenvietė – Noulsojus, įsikūrusi Stongino pusiasalio šiaurės vakarinėje dalyje. Su likusia salos dalimi pusiasalį jungia vos kelių metrų pločio sąsmauka. Salą iš Torshauno galima pasiekti per 20 min. plaukiant keltu.

Noulsojuje sutinkama viena didžiausių bukauodegių audrašauklių (*Hydrobates pelagicus*) (50 000 porų) populiacija pasaulyje.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2013-10-16 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑
5. ↑  BirdLife International. (2012). Important Bird Areas factsheet: Nólsoy. Downloaded from  on 2012-02-23.
| **Baeospora myosura** |
| --- |
| Pilkšvarudė mažasporė (*Baeospora myosura*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Šalmabudiniai  *( Mycenaceae)* |
| Gentis: | Mažasporė  *( Baeospora)* |
| Rūšis: | Pilkšvarudė mažasporė  *( Baeospora myosura)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Pilkšvarudė mažasporė** (lot. *Baeospora myosura*) – šalmabudinių (*Mycenaceae*) šeimos, mažasporių (*Baeospora*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Spygliuočių medžių (eglės, pušies, maumedžio) kankorėžiai.

* **Augimo laikas**

Ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Sporos smulkutės, lakšteliai labai tankūs, siauri.

Vaisiakūniai smulkučiai. Kepurėlė 1–2 cm skersmens, paplokščia, su nežymiu, buku gūbreliu, paviršius lygus, matinė, šviesiai ruda, gelsvai ruda, pakraščiai šviesesni. Lakšteliai labai tankūs, siauri, ploni, prisegtiniai, rusvi, gelsvai rusvi. Kotas 1–4×0,1–0,2 cm, pilkšvai rudas, rusvas, pilkai šarmotas, taškuotas. Trama plona, tampri, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 3–4×1,5–2 μm, amiloidinės.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai gelsvai rudi, auga tik ant pušies ir eglės kankorėžių.

Dygsta po keliolika vaisiakūnių, grupelėmis. Labai dažna. Saprotrofas. **Nevalgoma**.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 187 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pilkšvarudė mažasporė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |