recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Bušo maistas Alice Springs dykumos parke
**Bušo maistas** (angl. *bushfood*, *bush tucker*) – maistas, kurį Australijos aborigenai rinkdavo laukinėje Australijos gamtoje. Apima tiek gyvūninį, tiek augalinį maistą. „Bušo maistas" yra šių dienų terminas.

Gyvūninio bušo maisto pavyzdžiai – kengūriena, emu strutiena, krokodiliena. Kengūrienos šiandien galima nusipirkti daugelyje supermarketų kaip ir jautienos, daug kur galima aptikti ir strutienos ar krokodilienos. Tuo tarpu *goanna* ir *witchetty* lervas valgė tik aborigenai, tad tai kuo tikriausias bušo maistas. Pakrantėse aborigenai gaudydavo žuvis ir rinkdavo moliuskus.

Augalinis maistas
-----------------

Augalinio bušo maisto pavyzdžiai:

* Vaisiai – *Santalum acuminatum*, kiauliauogės *Solanum centrale*, *Kunzea pomifera*, gvazdikmedžio *Syzygium luehmannii*, *Davidsonia* spp. *Citrus australasica* ir kt.
* Prieskoniai – *Backhousia citriodora*, *Tasmannia lanceolata*, gvazdikmedis *Syzygium anisatum* ir kt
* Lapiniai augalai – zelandinis špinokas (*Tetragonia tetragonoides*) ir kt.
* Riešutai – kvapiosios araukarijos (*Araucaria bidwillii*), plačialapės makadamijos (*Macadamia integrifolia*) ir kt.

Taip pat – grybai *Fistulina hepatica*, *Laccocephalum mylittiae* ir kt.

Paruošimo būdai
---------------

Aborigenai vartojo įvairius paruošimo būdus.
Iš tokių augalų kaip ciko *Cycas media* ir kaštonpupės *Castanospermum australe* nuodingų sėklų pašalindavo nuodus, kad tiktų maistui.
Daugelį produktų kepdavo laužo žarijose ar žeminėse krosnyse. Žeminėse krosnyse kepamą maistą dažnai apvyniodavo arbatmedžio (*Melalauca*, angl. *paperbark*) žieve. Moterys iš daugelio rūšių sėklų, riešutų ir stiebagumbių darydavo miltus ir kepdavo vadinamą *bušo duoną* (angl. *bush bred*).

Aborigenų senosios mitybos tradicijos smarkiai pakito nuo 1788 m. kai prasidėjo imigracija į Australiją, ypač labai kolonizuotuose pietryčių Australijos srityse. Praradus žemes pasidarė kur kas sunkiau rasti tradicinio maisto. Pakito net ir žemės ūkio neužimti plotai. Atsirado įvežtinių maistinių augalų.

Paskutiniais metai bušo maistas ėmė populiarėti ir neaborigenų tarpe. Dėl komercinio bušo maisto naudojimo kyla problemų dėl intelektinės nuosavybės apsaugos – aborigenai turi turėti tam tikras teises į savo tradicinius receptus.

Nuorodos
--------

* Traditional Owners Sharing Knowledge Archyvuota kopija 2007-08-28 iš Wayback Machine projekto. Aprašytos maistinės Australijos augalų rūšys ir ant kai kurių iš jų randami valgomi vikšrai
* Australian Bushfoods magazine Archyvuota kopija 2007-07-01 iš Wayback Machine projekto. (Australijos bušo maisto žurnalas)
* Wattleseed Pecan-Crumble Espresso Cupcakes Archyvuota kopija 2007-07-09 iš Wayback Machine projekto. (Receptas, apie patiekalą iš akacijų sėklų)
* Australian Bushfood (Bushtucker) and Native Medicine Forum Index Archyvuota kopija 2007-09-28 iš Wayback Machine projekto.

* plačialapė makadamija (*Macadamia integrifolia*)
* Pietinės kaštonpupės (*Castanospermum australe*) medis
* Pietinės kaštonpupės (*Castanospermum australe*) ankštys
*Kitos reikšmės – Samara (reikšmės).*

| Samararus. *Самара* |
| --- |
|              |
| *Miestas žiemą* |
|  |
| 

SamaraSamara

53°04′00″ š. pl. 50°10′00″ r. ilg.﻿ / ﻿53.06667°š. pl. 50.16667°r. ilg.﻿ / 53.06667; 50.16667﻿ (Samara)Koordinatės: 53°04′00″ š. pl. 50°10′00″ r. ilg.﻿ / ﻿53.06667°š. pl. 50.16667°r. ilg.﻿ / 53.06667; 50.16667﻿ (Samara) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Samaros sritis Samaros sritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1586 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 1 144 759  |
| **Plotas** | 541,4 km² |
| **Tankumas** (2021) | 2 114 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Samara |
|  |
| **Kirčiavimas** | Samarà (buv. Kùibyševas) |

**Samara** – miestas Rusijoje; srities centras. Uostas prie Volgos upės, kur į ją įteka Samara. Svarbus geležinkelio mazgas. Išvystyta mašinų, metalo pramonė, gaminama aviacijos, kosmoso, naftos, variklių, radijo, elektronikos prietaisai ir gaminiai, yra padangų, traktorių gamyklos. Taip pat išvystyta naftos, chemijos, metalurgijos, maisto, lengvoji pramonė.

Nuo 1987 m. veikia metropolitenas. Mieste yra 10 aukštųjų mokyklų (tarp jų ir universitetas), 4 teatrai (didžiausias – operos ir baleto), 5 muziejai (tarp jų – kraštotyros, dailės).

Istorija
--------

Miestas įkurtas 1586 m. kaip tvirtovė. Nuo 1688 m. – miestas. XIX a. buvo svarbus prekybos centras (duona, lašiniai, vilna, oda). 1935-1991 m. vadinosi ***Kuibyševu*** rusų revoliucionieriaus Valeriano Kuibyševo (1888–1935) garbei.

Sportas
-------

* PFK Kryl’â Sovetov Samara (futbolo klubas);
* Samaros miesto stadionas, kurio talpa daugiau nei 40 tūkst. žiūrovų.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* Miesto svetainė Archyvuota kopija 2007-06-07 iš Wayback Machine projekto.
| Jakštaičių-Meškių kapinynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Jakštaičių-Meškių kapinynasJakštaičių-Meškių kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°52′50″ š. pl. 23°08′50″ r. ilg.﻿ / ﻿55.88056°š. pl. 23.14722°r. ilg.﻿ / 55.88056; 23.14722Koordinatės: 55°52′50″ š. pl. 23°08′50″ r. ilg.﻿ / ﻿55.88056°š. pl. 23.14722°r. ilg.﻿ / 55.88056; 23.14722 |

 |
| Vieta | Šiaulių rajonas |
| Seniūnija | Bubių seniūnija |
| Naudotas | I tūkstantmečio pabaiga - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1955 |
| Tirtas | 1955 m. |

**Jakštaičių-Meškių kapinynas** – kapinynas Šiaulių rajono savivaldybės teritorijoje, tarp Jakštaičių ir Meškių kaimų (Bubių seniūnija).

Kapinynas
---------

Jakštaičių-Meškių kapinynas yra Dubysos kairiajame krante, lauke, vadinamame Kapinaitėmis. 1973–1974 m. ir 1982 m. jį tyrė Istorijos institutas, tyrimų vadovas Vytautas Urbanavičius. Ištirtas 2858 m² plotas. Rasta 111 mirusiųjų kapų, iš jų 71 nedegintų, 6 sudegintų, 34 beveik suardyti, datuojamų VIII a. – XIV a. žirgo kapas ir 17 apeiginių duobių su degėsiais. Mirusieji laidoti su gausiomis įkapėmis; rasta daug ginklų, darbo įrankių, papuošalų, geriamųjų ragų apkalų, pentinų, iš viso 440 daiktų. Kapinynas skiriamas žiemgalių ir žemaičių gentims. Apie l km į pietvakarius nuo kapinyno yra Bubių piliakalnis. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Urbanavičius. *Jakštaičių-Meškių kapinynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 482 psl.
Tipiška rūmų špaga (~1740 m.)
**Rūmų špaga** (angl. *small sword*, *smallsword*, *court sword*, *dress sword*; pranc. *l'épée de cour*; rus. *придворная шпага*) – lengvas vienrankis duriamasis kalavijas. Atsirado Prancūzijoje iš ilgesnės ir sunkesnės rapyros (kuri naudota vėlyvajame Renesanse), ir paplito visoje Europoje. Rūmų špagos labai populiarios buvo XVII a. vid. – XVIII. pab.

Rūmų špagos geležtė palyginus trumpa (apie 60-80 cm), į galą ji siaurėja ir baigiasi aštriu smaigaliu. Geležtė (galinti būti beašmenė) paprastai trikampio skerspjūvio, nors ankstyvosios rūmų špagos turėdavo iš ankstesniųjų kalavijų (pvz. rapyrų) paveldėto profilio (rombinio ar verpstiško) geležtes. Trikampio skerspjūvio geležtės gali turėti seklius griovelius, kurie palengvina ir sustandina geležtę. Daug XVII-XVIII a. ribos rūmų špagų turėjo *colichemarde* tipo geležtes.

Garda – mažas (paprastai 7-13 cm skersmens) skydelis, paprastai plokščias ir disko ar skaitmens 8 formos, su pirštus saugančiu paprastu lankeliu. Efesas paprastai turi skersinį, kuris kartais būna vienpusis.

Rūmų špaga lengva, ja lengva dirbti, todėl iš fechtavimo ja atsirado šiuolaikinio sportinio fechtavimo technika, o iš pačios rūmų špagos atsirado sportinė špaga ir sportinė rapyra.

Rūmų špaga buvo efektyvus dvikovų ginklas, bet dažnai tai buvo tik socialinės padėties ženklas ir vyriškas papuošalas. Daugelis išlikusių rūmų špagų prabangiai išpuoštos baroko, rokoko ar neoklasikiniame stiliuje. XVII a. pab. ėmė nykti paprotys nešioti kalaviją su civiline apranga, ir rūmų špagos ėmė nešioti tik iškilmingomis progomis.

Nuorodos
--------

Šiuolaikiniai rūmų špagų variantai

* G. Gedney Godwin Smallsword
* Arms & Armor Smallsword
* Cold Steel Smallsword
* Phoenix Metal Creations Loop - hilt Smallsword
* Del Tin 5181 Smallsword
* Arms & Armor Custom English Loop - hilt Smallsword
* FRANCH SMALLSWORD, late 18th Century.
* French smallsword (Cold Steel)

Kita

* Lonnergan Smallsword Sequence (1771) (Fechtavimas rūmų špaga, yra vaizdo klipas)  Archyvuota kopija 2007-05-27 iš Wayback Machine projekto.
*
Samarijos tarpeklis
**Samarijos tarpeklis** (gr. Φαράγγι της Σαμαριάς) – tarpeklis Graikijoje, vakarinėje Kretos dalyje.

Samarijos tarpeklis, tai platėdamas, tai siaurėdamas, kartais įsispraudęs tarp stačių sienų, tęsiasi 18 km per *Lefká Óri* − Baltuosius kalnus.

Tarpeklį išskobė Tarajo upė, tekanti sprūdžiu tarp *Pachno* masyvo rytuose ir *Gingilo* bei *Volakijo* kalnų vakaruose. Žiemą upė teka per tarpeklį veržliu srautu, o vasarą tampa vos čiurlenančiu upeliu.

Tarpeklis prasideda beveik 1200 m virš jūros lygio. Už 8 km tarpeklyje yra apleistas *Samarijos* kaimas, paliktas 1962 m. kai tarpeklis tapo nacionalinio parko dalimi. Manoma, kad tarpeklio pavadinimas kilęs iš bizantiškos kaimo bažnyčios *Osia Maria* (gr. *Šv. Marija*), papuoštos senovinėmis freskomis, pavadinimo. Už *Samarijos* kaimo tarpeklis pradeda siaurėti. Siauriausia tarpeklio vieta yra ties *Geležiniais Vartais*, kurie yra mažiausiai 500 m aukščio. Tarp *Geležinių Vartų* ir jūros tarpeklis išplatėja.

Šimtmečius šis tarpeklis teikė prieglobstį nusikaltėliams ir žmonėms, mėginantiems išvengti kraujo keršto, gyvavusio daugelyje Kretos kaimų. XX a. penktą dešimtmetį jis buvo ideali vieta slėptis komunistų partizanams, kovojusiems Graikijos pilietiniame kare.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Samarijos tarpeklis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Nuotraukos ir informacija apie Samarijos tarpeklį (anglų, graikų, vokiečių k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Rūko lankas** – atmosferinės optikos reiškinys giminingas vaivorykštei. Skirtingai nuo vaivorykštės, jis yra sąlygotas žymiai smulkesnių (mažesnių nei 0,05 mm) vandens lašų, esančių rūke. Dėl šios priežasties rūko lankas neturi spalvų bei stebimas baltas arba pilkas. Rūko lankai kartais yra vadinami „baltosiomis vaivorykštėmis". Rūko lanką irgi sukelia difrakcijos reiškinys, bet, skirtingai nuo vainiko, turinčio didelį kiekį spalvotų žiedų, skirtingos spalvos keliauja tuo pačiu erdviniu kampu.

* Rūko lankas, Saulės vainikas ir Brokeno šmėkla, stebimi San FranciskeRūko lankas, Saulės vainikas ir Brokeno šmėkla, stebimi San Franciske
* Rūko lankas, Saulės vainikas ir Brokeno šmėkla, stebimi San FranciskeRūko lankas, Saulės vainikas ir Brokeno šmėkla, stebimi San Franciske
* Rūko lankas, Saulės vainikas stebimi San FranciskeRūko lankas, Saulės vainikas stebimi San Franciske

Taip pat skaitykite
-------------------

* Vainikas (optinis reiškinys)
* Brokeno šmėkla
* Šventojo švytėjimas
* Difrakcija
* Šviesos dispersija
* Mie sklaida
* Relėjaus sklaida
**Rūmų krantinė** (rus. *Дворцовая набережная*) – dešinioji Nevos krantinė Sankt Peterburge tarp Kutuzovo krantinės ir Admiraliteto krantinės.

Krantinė
Tai viena gražiausių Sankt Peterburgo krantinių.

Palei krantinę yra išsidėstę Žiemos rūmai, Marmuro rūmai, Vasaros sodas.

Įdomūs faktai
-------------

Aleksandro kolonos pagrindui (600 tonų granito monolitas), padarytam 1830–1832 m. Piuterlaksko akmens skaldykloje, buvao naudojama speciali prieplauka Rūmų krantinėje. Pristatymo klausimais užsiėmė inžinierius pulkininkas Glasinas, kuris sukonstravo ir pastatė specialų botą „šventasis Nikolajus" turinti 1 100 tonų keliamąją galią. Iškrovimo darbams pastatyta speciali prieplauka. Iškrovimas vykdytas ant specialios medinės platformos molo gale, kurios aukštis sutapo su laivo bortu. Darbams vadovavo pirklio sūnus V. A. Jakovlevas, kuris buvo atsakingas už visą operaciją iki monolito iškrovimo ant kranto.

Nuorodos
--------

1. ↑  Александровская колонна žurnalo «Наука и жизнь]» puslapis
Fejerverkų lydima nacionalinė šventė Australijoje
**Valstybinė šventė**, dar vadinama **nacionaline švente** – teisės aktais įtvirtinta šalies ar tautos šventė, paprastai metų kalendoriuje pažymėta kaip ne darbo diena. Tokios šventės susijusios su valstybei ir visuomenei reikšmingais, istoriniais įvykiais: valstybingumo pradžia, nepriklausomybės paskelbimu ar atgavimu, monarcho gimimu, kitais svarbiais įvykiais ar tradicijomis. Akivaizdus valstybinės šventės šalyje paminėjimo pavyzdys – ant pastatų iškeltos valstybinės vėliavos. Per oficialius renginius šalies vadovai sako sveikinimų kalbas, teikia valstybės apdovanojimus, be to, juos lydi įvairūs visuomeniniai renginiai, šventinė kultūrinė programa. Įprasta, kad valstybinės šventės proga kitų valstybių vadovai šaliai atsiunčia sveikinimus ir linkėjimus, glaustai pateikdami ir sveikinančios valstybės požiūrį į dvišalius santykius ir kitais klausimais. 

Įvairiose šalyse valstybinės šventės vadinamos skirtingai: Nepriklausomybės (Jungtinių Valstijų nepriklausomybės diena, Lenkijos nepriklausomybės diena), Respublikos (Italijos respublikos diena), Susivienijimo (Vokietijos susivienijimo diena). Daugelis šalių turi ne vieną valstybinę šventę, pavyzdžiui, Malta mini Nepriklausomybės ir Respublikos, Latvija – Valstybės atkūrimo (1918 m.) ir Nepriklausomybės atkūrimo (1990 m.) dienas.

Lietuvoje
---------

*Pagrindinis straipsnis – Sąrašas:Lietuvos šventės*.
1990–2003 valstybinę šventę Lietuvoje reglamentavo Švenčių dienų įstatymas, nuo 2003 m. – LR darbo kodeksas. Lietuvoje švenčiamos šios valstybinės šventės:

* Vasario 16 d. – Lietuvos valstybės atkūrimo diena (1918 m. pasirašytas Lietuvos Nepriklausomybės Aktas),
* Kovo 11 d. – Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo diena (1990 m. priimtas Aktas dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo),
* Liepos 6 d. – Valstybės diena (1253 m. karūnuotas karalius Mindaugas).

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Valstybinė šventė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. 1 2  *Valstybinė šventė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015
2. ↑  G. Nausėda pasveikino Australiją nacionalinės šventės proga
3. ↑  Prezidentė pasveikino Afganistaną su nacionaline švente
4. ↑  Lietuvos Respublikos švenčių dienų įstatymas – LRS *paskelbtas: Žin. 1990, Nr. 31-757*
Koordinatės: 54°50′31″š. pl. 24°28′04″r. ilg.﻿ / ﻿54.8419°š. pl. 24.4678°r. ilg.﻿ / 54.8419; 24.4678

Mokyklos-darželio pastatas
**Stasiūnų mokykla-darželis „Nykštukas"** – mokykla-darželis Stasiūnų kaime (Kaišiadorių rajonas), į vakarus nuo Stasiūnų dvaro rūmų. 2019 m. tapo Gudienos mokyklos-darželio „Rugelis" skyriumi.

Istorija
--------

Senasis mokyklos pastatas (dabar biblioteka)
Pirmoji mokykla Stasiūnuose įkurta 1939 m. Šimašiaus dvare. Po II pasaulinio karo mokykla keitė savo vietą – 1945 m. buvo viršaičio Urmilevičiaus namuose, 1946 m. – J. Garmaus, vėliau – Vlado Marčiušio. 1957 m. mokykla įsikūrė atskirame pastate gyvenvietės centre ir buvo pavadinta ***Kiemelių pradine mokykla***. Šiame pastate (dabar ten įsikūrusi Stasiūnų biblioteka) mokykla buvo iki 1996 metų. 1971 m. mokykla pavadinta ***Stasiūnų pradine mokykla***. Klasių komplektas keitėsi nuo vienos iki keturių.

1969 m. birželio 1 d. Kaišiadorių apylinkėje mechaninės gamyklos teritorijoje atskirame pastate buvo įkurtas *Kiemelių vaikų darželis*. Jame buvo viena darželio grupė, jis gyvavo iki 1980 m. kovo – tada Kaišiadorių rajono gamybinis susivienijimas atidarė naują žinybinį *Stasiūnų vaikų lopšelį-darželį*. 1981 m. sausio mėnesį jis tapo Švietimo skyriaus *Stasiūnų vaikų lopšeliu-darželiu „Nykštukas"*. Įstaigoje buvo dvi darželinės ir dvi lopšelinės grupės, jas lankė ~100 vaikų. Vaikų ugdymas buvo bendrosios paskirties. Įstaigai vadovavo Raimunda Šulskienė, nuo 1987 m. – Regina Belekevičienė. 1991 m. buvo uždarytos dvi lopšelinės grupės ir įstaiga tapo *Stasiūnų vaikų darželiu „Nykštukas"*.

1996 m. sausį Stasiūnų pradinė mokykla ir Stasiūnų vaikų darželis „Nykštukas reorganizuoti į Stasiūnų pradinę mokyklą-darželį „Nykštukas". Mokykla persikėlė į darželio patalpas. Stasiūnų mokyklai-darželiui „Nykštukas" iki 2015 m. vadovavo Regina Belekevičienė, nuo 2016 m. vasario 1 d. mokyklai-darželiui vadovavo Jūratė Filmanavičienė. Nuo 1996 m. sausio 1 d. įstaigoje buvo viena darželinė grupė ir keturios pradinio ugdymo klasės. 1998 m. sausio 1 d. mokykla-darželis Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos sprendimu tapo ekonomiškai savarankiškas. 2001 m. rugsėjo 1 d. sujungtos dvi pradinės klasės. 2005 m. atidaryta priešmokyklinio ugdymo grupė ir papildomo ugdymo grupė. Nuo 2019 m. rugsėjo Stasiūnų mokykla-darželis prijungta prie Gudienos mokyklos-darželio.

Žurnalo „Reitingai" sudarytuose mokyklų reitinguose 2019 m. mokykla užėmė 147 vietą, 2018 m. – 150, o 2017 m. – 102.

Mokytojai
---------

* Ona Marčiušienė, 1939–1971 m.
* Stasė Bukauskienė, 1961–1996 m. (kurį laiką vedėja)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stasiūnų skyrius. Lm.lt (tikrinta 2022-04-07).
2. ↑  Stasiūnų mokyklos-darželio „Nykštukas" istorija.[neveikianti nuoroda] Lm.lt (tikrinta 2022-04-07).
3. ↑  Reorganizavimas. Archyvuota kopija 2022-04-07 iš Wayback Machine projekto. Lm.lt (tikrinta 2022-04-07).
4. ↑  „Rajono žemėlapyje mokyklų mažėja". Etaplius. Nuoroda tikrinta 2022-04-07.
5. ↑  „Paskelbti mokyklų reitingai kursto aistras". Etaplius. Nuoroda tikrinta 2022-04-07.
|  Lietuvos Respublikosįstaiga ar institucija |
| --- |
|  |
| **Įkurta** | 1993 |
| **Vadovas** | Robertas Šerėnas |
| **Adresas** | Geležinio Vilko g. 18A, Vilnius |

**Valstybinė geležinkelio inspekcija prie Susisiekimo ministerijos** (VGI) – Lietuvos Respublikos Vyriausybės įsteigta įstaiga, kurios misija – užtikrinti, kad Lietuvos Respublikos geležinkelių transporto sistema būtų saugi ir sąveiki.

Istorija
--------

Inspekcija įsteigta 1993 m. gegužės 10 d. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimu. Inspekcijai pavesta įgyvendinti valstybės politiką geležinkelių transporto srityje ir aptarnauti šios politikos įgyvendinimą ir formavimą. 

2017 m. rugsėjo 1 d. reorganizuota prijungimo prie Valstybinės kelių transporto inspekcijos prie Susisiekimo ministerijos (*dabar - Lietuvos transporto saugos administracija Archyvuota kopija 2022-02-08 iš Wayback Machine projekto.*) būdu.

Veiklos sritys
--------------

Pagrindinės VGI veiklos sritys:

* Aukšto geležinkelių transporto eismo saugos lygio užtikrinimas.
* Geležinkelių sistemos sąveikos didinimas.
* Geležinkelių transporto paslaugų teikimo konkurencijos skatinimas.
* Vartotojams teikiamų geležinkelių transporto paslaugų gerinimas.
* Reikalavimų, susijusių su geležinkelių transporto eismo sauga ir sąveika nustatymas.

Viršininkai
-----------

* Jonas Savickas – 1993–2005 m.
* Stasys Pieslikas – 2006–2012 m.
* Robertas Šerėnas – 2012–2016 m.

Nuorodos
--------

Valstybinės geležinkelio inspekcijos interneto svetainė[neveikianti nuoroda]
| ***Raudonasis ratas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Le Cercle Rouge |
| Kilmės šalis |  Prancūzija Italija |
| Režisierius | Jean-Pierre Melville |
| Scenaristas (-ai) | Jean-Pierre Melville |
| Vaidina | Alain Delon  Bourvil  Gian Maria Volonte  Yves MontandFrancois Perrier |
| Metai | 1970 |
| Žanras | kriminalinis |
| Trukmė | 140 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Raudonasis ratas** (pranc.  *Le Cercle Rouge*) – 1970 m. Prancūzijoje sukurtas kriminalinis filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Alain Delon – Korė
* Bourvil – komisaras Mateji
* Gian Maria Volonte – Vogelis
* Yves Montand – Jansenas
* Francois Perrier – Santis
* Paul Crauchet
* Pierre Collet

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Praleidęs 5 metus kalėjime, Kore paleidžiamas į laisvę. Paskutinę naktį į jo kamerą užsuka prižiūrėtojas ir pasiūlo pelningą sandėrį – apiplėšti juvelyrinę parduotuvę, kurioje dirba jo giminaitis. Kore sutinka.

Policijos komisaras Mateji traukiniu gabena pavojingą nusikaltėlį Vogelį, kuriam pavyksta pabėgti. Jis pasislepia mašinos, kurią vairuoja Kore, bagažinėje ir pastarasis, supratęs, kad veža bėglį, padeda jam pasiekti Paryžių. Čia Kore papasakoja apie planuojamą apiplėšimą ir pasiūlo Vogeliui prisidėti. 

Norint įvykdyti nusikaltimą, reikalingas snaiperis, galintis šūviu išjungti signalizaciją. Vogelis pristato savo pažįstamą buvusį policininką ir Mateji kolegą Janseną, kuris sutinka prisidėti. Trijulė sėkmingai įvykdo apiplėšimą, tačiau brangenybių supirkėjas, iš spaudos sužinojęs kokia įvykdyta vagystė, atsisako dalyvauti jas parduodant. Vogelis supažindina Kore su pažįstamu naktinio klubo savininku Sančiu, kuris gali padėti, tačiau pastarąjį jau anksčiau aplankė Mateji. Įtardamas, kad Vogelis su juo susitiks, Mateji, suėmęs Sančio sūnų, priverčia šį dirbti išvien. Kuomet Kare ateina su vogtmis brangenybėmis, jį pasitinka brangenybių supirkėju apsimetęs Mateji.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Azarmidokta** buvo dvidešimt septinta Sasanidų Persijos valdovė, Khosrau II dukra. Ji valdė imperiją po sesers Purandoktos.

Po jos tėvo Khosrau II mirties šalyje išplito anarchija. Tuomet valdę valdovai tik trumpam užsibūdavo soste ir apie daugumą neišliko jokių žinių išskyrus vardą. Be to išlikę užrašai yra nepatikimi ir prieštaringi, tad negalima tiksliai datuoti Azarmidoktos valdymo. Kadangi moteris soste buvo Persijoje neįprastas dalykas, ji galėjo valdyti kaip regentė.

Pagal Tabarį, ji valdė kelis mėnesius 630 m. Tačiau tai prieštarauja nuomonei, kad jos sesuo Purandokta mirė 631 m. Jos abi tikriausiai valdė kelis mėnesius 631–632 m. Tabaris teigia, kad generolas Farukas (*Farrukh*) jai pasipiršo, bet Azarmidokta jį nužudė. Generolo sūnus užėmė Ktesifoną, apakino Azarmidoktą ir nužudė. Pagal Tabarį šis sūnus buvo Rostamas Farrokhzādas, Jazdgerdo III generolas, kuris pralaimėjo mūšį arabams.

Po Azarmidoktos imperiją trumpai valdė Hormizdas VI ir Khosrau IV. Tik Jazdgerdui III valdant padėtis šalyje stabilizavosi iki arabų įsiveržimo 636 m.

| Karališkieji titulai |
| --- |
| Prieš tai:**Purandokta** | **Persijos valdovė**631 | Po to:**Hormizdas VI** |
*Kitos reikšmės – Akara (reikšmės).*

| Akara*Acará* |
| --- |
|        |
| 

AkaraAkara

1°57′39″ p. pl. 48°11′49″ v. ilg.﻿ / ﻿1.96083°š. pl. 48.19694°r. ilg.﻿ / 1.96083; 48.19694﻿ (Akara (miestas))Koordinatės: 1°57′39″ p. pl. 48°11′49″ v. ilg.﻿ / ﻿1.96083°š. pl. 48.19694°r. ilg.﻿ / 1.96083; 48.19694﻿ (Akara (miestas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės regionas |
| **Valstija** | Para (valstija) Paros valstija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1758 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 12 950  |
| **Altitudė** | 25 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Akara |

**Akara** (port. *Acará*) arba ***San Žozė do Akara*** (*São José de Acará*) – miestas ir savivaldybė Brazilijos šiaurės rytuose, Paros valstijoje, 65 km į pietryčius nuo Beleno, prie Akaros (Miriti Pitangos) ir Akara Mirino upių santakos. Praeina kelias Main do Rijas–Vila Santa Marija. Verčiamasi žemės ūkiu (svarbus manijokų auginimo centras), gaminamas alyvpalmių aliejus.

Savivaldybės plotas – 4344 km², gyventojų skaičius – 55 744 (2021 m.). Kitos didesnės gyvenvietės: Gvarumanas, Vila Izraelas, Santa Marija II.

Savivaldybės padėtis Paros valstijoje

Istorija
--------

Gyvenvietę 1758 m. įkūrė portugalų kolonizatoriai kaip svarbų tašką upių santakoje. 1858 m. Akarai suteiktas parapijos statusas. Savivaldybės centras nuo 1932 m.

Šaltiniai
---------

1. PARÁ: State in North Region, *citypopulation.de*
2. ↑  PARÁ: State in North Region, *citypopulation.de*
3. ↑  Acará, IBGE
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Prancūzijos karaliaus Karolio IX (1560-1574) laikų liardas (skersmuo 15 mm, masė 0,89 g), nukaldintas Dižono kalykloje 1574 m.
**Liardas** – viduramžių (XIV–XVIII a.) Prancūzijos moneta.

Pirmiausia liardus kaip smulkias monetas pradėjo kaldinti Dofinė, 1342 m. prie Prancūzijos prijungta istorinė sritis. Liardas buvo lygus 3 Dofinės denjėms. Liardai buvo kaldinami iš bilono (labai negryno sidabro). Averse paprastai būdavo pavaizduotas delfinas.
  
Liudviko XI laikais (1461–1483 m.) liardas tapo visos Prancūzijos moneta, lygia 3 Turo denjėms. Moneta svėrė 1,2 g, ją kaldino iš 250 prabos sidabro.

Liardus kaldino iki XVIII a. pabaigos, bet monetos kokybė nuolat prastėjo, o masė mažėjo. XVI a. viduryje liardas svėrė jau tik 1,06 g, o praba sumažėjo iki 188. Henriko III laikais (1574–1589) masė beveik nesumažėjo (masė – apie 1 g, bet praba sumažėjo iki 125.

1648 m. buvo išleistas pirmas varinis 3,8-4 g svėręs liardas. Ant vienų tokių monetų būdavo kalamas nominalas 3 denjės (*3d*), ant kitų – užrašas *Liard de France*.
  
Nuo Liudviko XV laikų (1715–1774) liardas svėrė jau 3 g, jis buvo smulkiausia Prancūzijos moneta.

Liardus kaldino iki naujos Prancūzijos monetų sistemos (frankas, lygus 100 santimų) įvedimo. Paskutinius liardus iš apyvartos išėmė 1856 m. Tuo metu liardas buvo lygus 1,4 sū.

Liardus kaldino ir Monako kunigaikštystė – 1720 m. ji nukalė pirmas tokias monetas (iš bilono).

Nyderlandų liardai
------------------

XVI a. Imperatorius Karolis V Nyderlanduose įvedė smulkią monetą liardą. Vėliau taip vadino smulkią monetą (1/124 kronentalerio) Austrijos Nyderlanduose, kol šiuos 1794 m. okupavo revoliucinė Prancūzija.
Koordinatės: 40°26′54.24″ š. pl. 80°00′8.64″ v. ilg.﻿ / ﻿40.4484000°š. pl. 80.0024000°r. ilg.﻿ / 40.4484000; 80.0024000

Pagrindinis įėjimas į muziejų
**Andy Warhol muziejus** (angl. *The Andy Warhol Museum*) – didžiausias JAV muziejus, skirtas vienam menininkui, įsikūręs Pitsburgo *North Shore* priemiestyje, vakarų Pensilvanijos valstijoje. Muziejuje saugoma didelė Andy Warhol, gimusio Pitsburge, pop art meno judėjimo asmenybės, meno ir archyvų kolekcija.

Istorija
--------

Žurnalo  *Interview magazine* viršelių ekspozicija
Apie planus atidaryti muziejų buvo pranešta 1989 m. spalio mėn. praėjus pustrečių metų po Andy Warhol mirties. Tuo metu buvo perduota 80 mln. vertės meno kūrinių kolekcija. Pirmuoju direktoriumi 1993 m. paskirtas Thomas N. Armstrong III, prieš tai 1974-1990 m. vadovavęs *Whitney* Amerikos meno muziejui (*Whitney Museum of American Art*). Muziejui paskirtos buvusios gamybinės paskirties patalpos, kurių renovacija ir pritaikymas muziejaus reikmėms kainavo apie 12 mln. dolerių. Muziejus atsidarė 1994 m.

Ekspozicijos
------------

Muziejus užima 8200 m² ploto patalpas iš 17 galerijų per septynis aukštus. Čia eksponuojama 900 tapybos kūrinių, beveik 2000 piešinių ant popieriaus, daugiau nei 1000 paskelbtų unikalių spaudinių, 77 skulptūros, 4000 fotografijų, virš 4350 Warhol filmų ir vaizdajuosčių. Muziejaus išlaikymo biudžetą sudaro 6,1 mln. dolerių (2010 m). Be to, muziejus suorganizavo 56 parodas užsienyje, kur pritraukė beveik 9 mln. lankytojų visame pasaulyje nuo 1996 m.

Panašus Andy Warhol moderniojo meno muziejus (svk. *Múzeum Moderného Umenia Andyho Warhola*) veikia Medzilaborcėje, Slovakijoje, iš kur kilę žymiojo menininko tėvai.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Andy Warhol muziejus Karpatuose

Nuorodos
--------

* Muziejaus oficiali svetainė
* Andy Warhol dailės fondo svetainė
**Liana Karpavičienė** (1954 m. gruodžio 7 d. Vilnius – 2006 m. sausio 23 d. Vilnius) – Lietuvos kostiumų dizainerė.

Biografija
----------

1978 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1978–1988 m. dirbo Vilniaus modelių namuose. 1988–1989 m. žurnalo „Banga" vyr. redaktorė. Nuo 1989 m. dėstė Vilniaus dailės akademijoje, 1989–1993 m. Kostiumo studijos, 1993–2003 m. – Kostiumo katedros vedėja, 1993 m. docentė.

Kūryba
------

Sukūrė iškilmių drabužių Vilniaus dailės akademijai, Kauno dailės institutui, Kauno medicinos universitetui, Vytauto Didžiojo universitetui, kostiumų spektakliams „Vaidilos" teatre, Lietuvos nacionaliniame dramos teatre, uniformų (Priešgaisrinės apsaugos tarnybos pareigūnams, 2003 m.), autorinių kolekcijų, plakatų, apipavidalino knygų. Nuo 1979 m. dalyvavo parodose, mados festivaliuose, konkursuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Irena Dobrovolskaitė. *Liana Karpavičienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 487 psl.
| **Rumex** |
| --- |
| Valgomoji rūgštynė (Rumex acetosa)Valgomoji rūgštynė (*Rumex acetosa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Gvazdikažiedžiai  *( Caryophyllidae)* |
| Šeima: | Rūgtiniai  *( Polygonaceae)* |
| Gentis: | Rūgštynė  *( Rumex)* |

 |

**Rūgštynė** (*Rumex*) – rūgštinių (*Polygonaceae*) augalų gentis, kuriai priklauso daugiamečiai žoliniai augalai su vagotais stiebais ir ištisiniais lapais. Žiedai sukrauti šluotelės pavidalo žiedynuose. Vaisius – tamsiai rudas, tribriaunis riešutėlis. Sėklas išplatina vėjas, vanduo, paukščiai ir gyvūnai. Daugelis rūšių turi kalcio oksalato druskų, rauginių medžiagų, vitaminų. Augalai medingi, iš jų žiedų bitės renka žiedadulkes.

Kai kurios rūgštynės – maistiniai augalai, auginami dėl valgomų lapų (valgomoji rūgštynė, špinatinė rūgštynė, skydalapė rūgštynė (*Rumex scutatus*), pūslėtoji rūgštynė (*Rumex vesicarius*)). Kai kurių rūšių rūgštynės nuodingos arkliams ir galvijams. Dalis – ruderalinės rūšys, piktžolės.

Kenkėjai: rūgštyninis lapgraužis (*Gastrophysa viridula*), dedantis geltonus kiaušinėlius, iš kurių išsirita lervos.

Rūšys
-----

Šlaitinė rūgštynė
Pasaulyje ~200 rūšių. Lietuvoje 10 rūšių savaiminės ir 4 svetimžemės. Lietuvoje auga:

* Valgomoji rūgštynė (*Rumex acetosa*).
* Smulkioji rūgštynė (*Rumex acetosella*)
* Vandeninė rūgštynė (*Rumex aquaticus*)
* Rauktalapė rūgštynė (*Rumex crispus*)
* Rūgštynė gudažolė (*Rumex hydrolapathum*)
* Šlaitinė rūgštynė (*Rumex maritimus*)
* Bukalapė rūgštynė (*Rumex obtusifolius*)
* Špinatinė rūgštynė (*Rumex patientia*)
* Skėstažiedė rūgštynė (*Rumex thyrsiflorus*)
* Panaminė rūgštynė (*Rumex longifolius*)
* Paupinė rūgštynė (*Rumex pseudonatronatus*)
* Tankiažiedė rūgštynė (*Rumex confertus*)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Zigmantas Gudžinskas. *Rūgštynė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XX (Rėv-Sal). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rūgštynė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Campanula glomerata** |
| --- |
| Tankiažiedis katilėlis (Campanula glomerata)Tankiažiedis katilėlis (*Campanula glomerata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Astražiedžiai  *( Asteridae)* |
| Šeima: | Katilėliniai  *( Campanulaceae)* |
| Gentis: | Katilėlis  *( Campanula)* |
| Rūšis: | Tankiažiedis katilėlis  *( Campanula glomerata)* |

 |

**Tankiažiedis katilėlis** (*Campanula glomerata*) – katilėlinių (*Campanulaceae*) šeimos daugiametis augalas.

Stiebas 30-60 cm aukščio, bukabriaunis, apaugęs plaukeliais. Šakniastiebis trumpas ir storas. Lapai abipus plaukuoti, lancetiški, bekočiai, pamatais apkabina stiebą. Žiedai sukrauti kekėse. Vainikėlis violetinis. Žydi liepos – rugpjūčio mėnesį.

Auga pievose, pamiškėse, krūmuose, mišriuose miškuose. Mėgsta kalkingas dirvas.

Liaudies medicinoje vartojamas galvos ir gerklės skausmams raminti.

Tankiažiedžio katilėlio baltažiedė forma
Tankiažiedžis katilėlis

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tankiažiedis katilėlis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Rumex confertus** |
| --- |
| Tankiažiedė rūgštynė (*Rumex confertus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Rūgtiniai  *( Polygonaceae)* |
| Gentis: | Rūgštynė  *( Rumex)* |
| Rūšis: | Tankiažiedė rūgštynė  *( Rumex confertus)* |

 |

**Tankiažiedė rūgštynė** (*Rumex confertus*) – rūgtinių (*Polygonaceae*) šeimos daugiametis augalas.

Natūraliai paplitusi pietų Rusijoje, Pabaltijyje, vidurio ir vakarų Sibire, Vidurinėje Azijoje, Kaukaze, Turkestane, vietomis Rytų ir Vidurio Europoje, Balkanuose. Patekusi į šiaurės Rusiją, Primorę, Šiaurės Europą, Didžiąją Britaniją, centrinę Kanadą.

Žiedynas
Augavietėje (Latvija)
Tai 0,6–1,3 m aukščio žolinis augalas. Apatiniai lapai pailgai kiaušiniški arba pailgai trikampiški, ilgakočiai. Lapo pamatas širdiškas, viršūnė apskrita, apatinės pusės gyslos plaukuotos. Lapkočio viršutinė pusė su grioveliu. Vidiniai apyžiedžio lapeliai vaisiams išaugus apskritai ar trikampiškai kiaušiniški. Tik vienas vidinio apyžiedžio lapelis su gūbreliu. Žydi birželio–liepos mėnesiais.

Tankiažiedė rūgštynė Lietuvoje laikoma sparčiai plintančia invazine rūšimi. Auga užliejamose pievose, pakelėse, pagrioviuose, soduose.

Pašarinis augalas kiaulėms, triušiams, naminiams paukščiams. Galvijų, avių ėdama menkai ir tik jauna. Įvairių laukinių žinduolių (kiškių, bebrų, elnių) maistas. Žmonių vartojami švieži lapai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rumex confertus Willd. *Kew Royal Botanic Gardens*
2. ↑  Zigmantas Gudžinskas. *Rūgštynė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XX (Rėv-Sal). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
3. ↑  Algirdas Lekavičius. *Vadovas augalams pažinti*. – Vilnius: Mokslas, 1989. // psl. 64
4. ↑  Работнов Т. А. *Кормовые растения сенокосов и пастбищ СССР* : в 3 т. / под ред. И. В. Ларина. – М. ; Л. : Сельхозгиз, 1951. – Т. 2 : Двудольные (Хлорантовые – Бобовые). – С. 85—89.
5. ↑  Пирузян А. С. и др. *Армянская кулинария*. – М.: Экономика, 1971. С. 110.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tankiažiedė rūgštynė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Azerbaidžano Demokratinė Respublika** (azer. *Azərbaycan Xalq Cümhuriyyəti*) – valstybė, egzistavusi dabartinio Azerbaidžano ir gretimų regionų teritorijoje 1918-1920 m. Tai buvo pirmoji Islamo pasaulyje sekuliari demokratinė valstybė, pralenkusi Turkiją.

Valstybei šis pavadinimas buvo parinktas nepaisant to, kad iki tol Azerbaidžanu buvo vadinamas gerokai platesnis regionas, įskaitant ir didelę dalį Irano (Pietinis Azerbaidžanas). Tai sukėlė įtarimų iš Irano, kuris įžvelgė Azerbaidžano ambicijas prisijungti Irano teritorijas. Siekiant išvengti konfliktų, oficialiuose šaltiniuose valstybė neretai buvo įvardijama kaip Kaukazo Azerbaidžanas.

Vidaus raida
------------

Iširus Užkaukazės Federacijai, 1918 m. gegužės 28 d. Azerbaidžanas pasiskelbė nepriklausoma demokratine Respublika. Jos sostine tapo Gandža, kadangi didžiausias ir svarbiausias miestas Baku tuo metu buvo kontroliuojamas anti-musulmoniškai nusiteikusių bolševikų, kurie iš pradžių ten įkūrė Baku komuną, o 1918 m. rugpjūtį ten įkurta Centrokaspijos diktatūra.

1918 m. gruodžio 4 d. valstybėje buvo sušauktas pirmasis parlamentas (*madžlis*). 1919 m. sausio 8 d. Azerbaidžanas pasiuntė savo delegaciją į Paryžiaus taikos konferenciją, 1920 m. sausio 12 d. buvo pripažintas *de facto* su jos trokštamomis teritorijomis. 1919 m. šalyje suteiktos teisės balsuoti moterims.

Valstybės politiniame gyvenime vyravo Musavat partija, pasikeitė penkios vyriausybės.

1920 m. į Azerbaidžaną įsiveržė Raudonoji armija. Balandžio 28 d. paskelbta Azerbaidžano TSR, kuri pabaigė Respublikos egzistavimą.

Teritorija
----------

Nuo pat pradžių Azerbaidžanui, kaip naujai atsirandančiai valstybei, iškilo daug teritorinių problemų, kadangi tautos Kaukaze gyveno sumišusios, o daugybė istorinių regionų buvo ginčytini. Svarbiausi ginčytini regionai buvo Kalnų Karabachas, Siunikas, Nachičevanas, Kazakas (su Armėnija), Zakatalos regionas (su Gruzija). Buvo ir teritorinis ginčas su Rusija dėl Derbento, kuris istoriškai buvo laikomas Azerbaidžano regiono dalimi.

Siekdamas išspręsti šiuos teritorinius konfliktus, Azerbaidžanas pasikvietė į pagalbą Turkiją, kuri 1918 m. rugsėjo 15 d. užėmė Baku (rugsėjo mėnesį jis paskelbtas valstybės sostine). Vėliau Baku užėmė anglai, kurie rėmė Azerbaidžano siekius, matydami šioje valstybėje būsimą užtvarą prieš komunizmo grėsmę. Jie norėjo, kad Azerbaidžanas taptų kuo didesnis, netgi paaukojant kitas tautines mažumas. 

Azerbaidžane pradėta intensyviai organizuoti armija, kuri 1919 m. rugpjūčio mėn. kiek praplėtė Azerbaidžano sienas. Nepaisant to, Gruzija užsitikrino savo pozicijas Zakataloje, Armėnija okupavo Nachičevanę ir Siuniką, o Kalnų Karabache 1920 m. prasidėjo pasipriešinimo karas.
Šri Jantra
**Tantra** (skr. तन्त्र = IAST: *tantra-* 'saitas, gija'), **tantrizmas** – ezoterinės tradicijos, kurių esama hinduizme, bone (senoji Tibeto religija), budizme, džainizme. Tantros įvairiomis formomis egzistavo ar egzistuoja Indijoje, Kinijoje, Japonijoje, Tibete, Nepale, Butane, Pakistane, Šri Lankoje, Korėjoje, Kambodžoje, Mianmare, Indonezijoje, Mongolijoje.

Tantros apibrėžimas yra sudėtingas, kadangi skirtingi autoriai tantrą įvardija įvairiai. Pavyzdžiui, David Gordon White teigia, kad „Tantra yra Azijos tikėjimų ir elgsenos visuma, kuria siekiama įsisavinti ir perduoti energiją (kadangi Visata, kurią išgyvename – tai niekas kitas kaip aiški dieviškosios energijos išraiška; tai energija aukščiausios dievybės, kuriančios ir palaikančios šią Visatą) žmogaus mikrokosme siekiant kūrybinės ir laisvės pilnatvės".

Indijoje tantra turi panašumų su Vedomis ir joga, turi mantras, savuosius guru.

### Kairiosios rankos tantra

Kairiosios rankos tantra (skr. वामतन्त्र, वामाचार = IAST: *vāmatantra-, vāmācāra-*) vadinamos tantrinės praktikos, kurios tikslingai atmeta esamą socialinę tvarką. Į šias praktikas patenka penkių, tradicinėje indų visuomenėje dalykų praktikavimas, vadinamas *pañca-makāra* („penkios M"): mėsos (*māṃsa-*) valgymas, žuvies (*matsya-*) valgymas, fermentuotų grūdų (*mudrā*) valgymas, alkoholio (*mada-*) vartojimas ir nesantuokinės sueities (*maithuna-*) praktikavimas. Kairiosios rankos tantra yra priešybė dešiniosios rankos tantrai, kuri faktiškai neprieštarauja vediniams ir brahmaniškiesiems mokymams. Kairė ranka Indijoje laikoma rituališkai nešvaria, nes ja plaunama išangė.

Tantra budizme
--------------

Budizme tantra yra mahajanos atšaka, dar vadinama vadžrajana, mantrajana, tantrajana, slaptąja mahajana, Slaptąja Mantra, Vaisiaus Važiuokle ir kitais vardais. Nuo bendrosios mahajanos (paramitajanos), Sūtrų arba atsižadėjimo kelio, tantra skiriasi tuo, kad joje žalingų emocijų nesikratoma, o meistriškais metodais jos panaudojamos tobulėjimui. Taigi ši kryptis apibūdinama kaip „perkeitimo kelias", kadangi jame neigiama žalingų emocijų energija perkeičiama į teigiamą, dvasinę. Ypatingai šiame kelyje naudojama aistra, geismas; meistriška meditacine technika valdoma sueitis pažadina subtiliai palaimingą būseną, kurioje giliai suvokiama tuštuma, visų reiškinių substancinės esybės nebuvimas. Todėl tantra kartais dar vadinama Didžios aistros keliu.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Tantrinis seksas
* Tantrų literatūra

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Left-Hand Tantra*.0Bruce M. Sullivan. Historical Dictionary of Hinduism. The Scarecrow Press, 1997.0p. 122

Nuorodos
--------

* Kas yra tantra? Archyvuota kopija 2007-10-20 iš Wayback Machine projekto.
* Straipsniai apie tantrą Archyvuota kopija 2007-12-22 iš Wayback Machine projekto.
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Azerbaidžano demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 8 238 672 (2009 m. apskaičiavimai) 

Gyventojų amžiaus piramidė. Kairėje pusėje vyrai, dešinėje - moterys. Gyventojų skaičius pateikiamas tūkstančiais.
**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:* 23,9 %
* *15-64 m.:* 69,4 %
* *65 m. ir vyresni:* 6,7 % (2009 m. apsk.)

**Amžiaus mediana:**

* *bendra:* 28,2 m.
* *vyrų:* 26,6 m.
* *moterų:* 30 m. (2009 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 0,762 % (2009 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 17,62 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 8,3 mirčių/1000 gyv. per metus (2008 m. apsk.)

**Migracijos indeksas** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): -1,69 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 54,6 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 66,66 m.
* *vyrų:* 62,53 m.
* *moterų:* 71,34 m. (2009 apsk.)

**Vyresnių nei 15 metų žmonių raštingumas:**

* *bendras:* 98,8 %
* *vyrų:* 95,5 %
* *moterų:* 98,2 % (1999 m. surašymas)

Šaltiniai
---------

* CŽV pasaulio faktų knyga: Azerbaidžanas (angliškai) Archyvuota kopija 2016-07-09 iš Wayback Machine projekto.

  

v • a • r **Azijos gyventojai** 

Afganistanas |
Armėnija |
Azerbaidžanas |
Bahreinas |
Bangladešas |
Brunėjus |
Butanas |
Egiptas |
Filipinai |
Gruzija |
Indija |
Indonezija |
Iranas |
Irakas |
Izraelis |
Japonija |
Jemenas |
Jordanija |
Jungtiniai Arabų Emyratai |
Kambodža |
Kataras |
Kazachija |
Kinija |
Kipras |
Kirgizija |
Kuveitas |
Laosas |
Libanas |
Malaizija |
Maldyvai |
Mongolija |
Mianmaras |
Nepalas |
Omanas |
Pakistanas |
Pietų Korėja |
Rytų Timoras |
Rusija |
Saudo Arabija |
Singapūras |
Sirija |
Šiaurės Korėja |
Šri Lanka |
Tadžikija |
Tailandas |
Turkija |
Turkmėnija |
Uzbekija |
Vietnamas


v • a • r **Europos gyventojai** 

Airija |
Albanija |
Andora |
Armėnija |
Austrija |
Azerbaidžanas |
Baltarusija |
Belgija |
Bosnija ir Hercegovina |
Bulgarija |
Čekija |
Danija |
Estija |
Graikija |
Gruzija |
Islandija |
Ispanija |
Italija |
Jungtinė Karalystė |
Juodkalnija |
Kazachija |
Kosovas |
Kroatija |
Latvija |
Lenkija |
Lichtenšteinas |
Lietuva |
Liuksemburgas |
Makedonija |
Malta |
Moldavija |
Monakas |
Norvegija |
Nyderlandai |
Portugalija |
Prancūzija |
Rumunija |
Rusija |
San Marinas |
Serbija |
Slovakija |
Slovėnija |
Suomija |
Švedija |
Šveicarija |
Turkija |
Ukraina |
Vatikanas |
Vengrija |
Vokietija
| Liaohė |
| --- |
| Liaohė baseinas Liaohė baseinas |
| **Ilgis** | su Siliaohė1430 km |
| **Baseino plotas** | 231 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 630 m³/s |
| **Ištakos** | Siliaohė ir Sinkaihė |
| **Žiotys** | Geltonoji jūra |
| **Šalys** | Kinija (Liaoningas) |

**Liaohė** (kin. 遼河, pinyin: *Liao He*) – upė šiaurės rytų Kinijoje, ilgiausia pietų Mandžiūrijoje. Prasideda Vidinėje Mongolijoje, susiliejus Siliaohė ir Sinkaihė upėms. Teka į pietryčius Liaoningo provincija, daugiausia Sunliao lyguma. Įteka į Geltonosios jūros Liaodongo įlanką (Bohajaus įlankos dalis).

Didžiausi intakai – Liuhė (dešinysis), Hunhė (kairysis). Upė vandeninga, vasarą neretai smarkiai patvinsta. Neša daug liosinių nešmenų. Vanduo naudojamas drėkinimui. Laivuojama nuo Šuanliao miesto. Prie Liaohė žiočių įsikūręs Ingkou miestas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 261
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Mopčio regionas*Région de Mopti* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Malio vėliava Malis |
| **Administracinis centras** | Moptis |
| **Apskritys** | 8 |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 2 037 330 |
| **Plotas** | 79 017 km² |
| **Tankumas** (2009) | 26 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | ML-5 |

**Mopčio regionas** (pranc. *Région de Mopti*) – regionas Malio centrinėje dalyje. Ribojasi su Tombuktu regionu šiaurėje, su Burkina Fasu pietryčiuose, su Segu regionu vakaruose. Administracinis centras – Moptis.

Geografija
----------

Regionas yra Sahelio gamtinėje srityje. Vakaruose būdingos lygumos, o rytinė dalis kalnuota, joje yra aukščiausia šalies vieta – Hombori Tondis (1155 m) bei žymus Bandiagaros skardis. Per regioną teka Nigerio ir Banio upės, sudarydamos pelkėtą Nigerio vidinę deltą.

Gyventojai
----------

Svarbiausios etninės grupės yra bambarai, dogonai, songajai, bozai, fulbiai, tuaregai (tamašekai). Ypač išskirtinė yra dogonų kultūra, išsaugojusi savo neįprastą gyvenimo būdą olose.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Mopčio apskritys
Regionas padalintas į 8 apskritis (skliaustuose – administracinis centras):

* Mopčio apskritis (Moptis)
* Bandiagaros apskritis (Bandiagara)
* Bankaso apskritis (Bankasas)
* Dženės apskritis (Dženė)
* Duencos apskritis (Duenca)
* Koro apskritis (Koras)
* Tenenku apskritis (Tenenku)
* Juvaru apskritis (Juvaru)

Nuotraukos
----------

* Nigeris ties MopčiuNigeris ties Mopčiu
* Džigibombo kaimasDžigibombo kaimas
* Autobusas Bankaso apylinkėseAutobusas Bankaso apylinkėse
* Dženės didžioji mečetėDženės didžioji mečetė

|  |  |
| --- | --- |
|  **Malio regionai** |  |
| Bamakas | Gao | Kajesas | Kidalis | Kulikoras | Moptis | Segu | Sikasas | Tombuktu |
Tanzanijos gyventojų sk. kitimas 1700-2010 m.
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Tanzanijos demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 43 601 796 (2012 m. apskaičiavimai)

**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:* 42 %
* *15-64 m.:* 55,1 %
* *65 m. ir vyresni:* 2,9 % (2011 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus mediana:**

* *bendras:* 18,5 m.
* *vyrų:* 18,2 m.
* *moterų:* 18,7 m. (2011 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 1,96 % (2012 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 31,81 gimimų/1000 gyv. per metus (2012 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 11,92 mirčių/1000 gyv. per metus (2012 m. apsk.)

**Migracijos indeksas** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): -0,29 migrantų/1000 gyv. (2012 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 26 % (2010 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:** 4,7 % (2010–2015 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas**:

* *Gimimo metu:* 1,03 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,01 vyro vienai moteriai
* *15-64 metų:* 0,98 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 0,75 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 0,98 vyro vienai moteriai (2012 apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 65,74 mirusiųjų/1000 gimimų (2012 apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 53,14 m.
* *vyrų:* 51,62 m.
* *moterų:* 54,7 m. (2012 apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:**

* *bendras:* 69,4 %
* *vyrų:* 77,5 %
* *moterų:* 62,2 % (2002 m.)

Šaltiniai
---------

* CŽV pasaulio faktų knyga: Tanzanija (angliškai) Archyvuota kopija 2020-11-27 iš Wayback Machine projekto.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Sąrašas:Tanzanijos miestai


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tanzanijos demografija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Rimantas Dugnas** (1937 m. rugsėjo 19 d. Antazavės k. Zarasų r. – 1994 m. gruodžio 29 d. Panevėžyje) – choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

1952–1956 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. A. Liberis). Mokydamasis vadovavo Panevėžio mėsos kombinato mišriajam chorui, kurį parengė 1955 m. respublikinei dainų šventei. Baigęs muzikos mokyklą, keletą metų dirbo Panevėžio rajono kultūros skyriuje ir vadovavo kaimo chorams. 1959–1964 m. choro dirigavimą studijavo neakivaizdiniu būdu Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Motiekaičio klasė).

Nuo 1957 m. Panevėžio J. Švedo pedagoginės muzikos mokyklos koncertmeisteris, o vėliau iki 1992 m. choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, parengė būrį jaunųjų chorvedžių. Be pedagoginio darbo, nuolat vadovavo Panevėžio miesto įmonių chorams. 1957–1960 m. siuvimo fabriko „Nevėžis" moterų choro vadovas – parengė 1960 m. respublikinei dainų šventei. Keletą metų vadovavo Statybos – remonto valdybos vyrų chorui, kurį išmokė sudėtingesnių kūrinių ir 1961 m. su juo dalyvavo televizijos laidoje. 1962–1965 m. vadovavo Panevėžio cukraus fabriko vyrų chorui; paruošė 1963 m. I respublikiniam vyrų chorų sąskrydžiui Vilniuje (konkurse pelnė trečiąją vietą) ir 1965 m. respublikinei dainų šventei (konkurse laimėjo ketvirtąją vietą). 1965–1968 m. Panevėžio prekybos valdybos moterų choro vadovas – parengė 1967 m. respublikinei meno ir sporto šventei Vilniuje. Chorai dalyvaudavo koncertuose, Panevėžio miesto dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. Vėliau vadovavo Panevėžio mėsos kombinato ir vandentiekio vokaliniams ansambliams. Pedagogas buvo Panevėžio miesto dainų švenčių dirigentas, miesto ir rajono chorų konsultantas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.