recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Montague Burton** |
| --- |
| Gimė | 1885 m. rugpjūčio 15 d.Kurkliai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1952 m. rugsėjo 21 d. (67 metai)Lidsas, Jungtinė Karalystė |
| Sutuoktinis (-ė) | Sophie Marks |
|  |
| Veikla | verslininkas |

**Seras Montague Maurice Burton** (1885 m. rugpjūčio 15 d. Kurkliai – 1952 m. rugsėjo 21 d. Lidsas, Jungtinė Karalystė) – lietuvių verslininkas, įkūręs drabužių parduotuvių tinklą „Burton". Šis parduotuvių tinklas yra vienas didžiausių Didžiojoje Britanijoje.

Biografija
----------

„Burton" kompanija Lidse
Mešė Davidas Osinskis gimė Kurkliuose vienoje žydų šeimoje. Jis gyveno Kaune, mokslus išėjo ješivoje (religinėje žydų mokykloje). Būdamas penkiolikos, 1900 m. emigravo į Didžiąją Britaniją, kur po ketverių metų atidarė savo pirmąją drabužių parduotuvę. Pirmiausiai jis įsikūrė Mančesteryje. Osinskis pasivadino Montague Burtonu, kuo pavadino ir savo parduotuvių tinklą.

1913 m. M. Burton jau turėjo penkias parduotuves Šefilde ir gamyklą Lidse, o jau nuo 1929 m. Burton priklausė 400 parduotuvių.

M. Burton verslas ypač suklestėjo per Antrąjį pasaulinį karą – „Burton" kompanija pagal valstybinį užsakymą ketverius metus siuvo uniformas britų armijos ketvirtadaliui. 1929 m. „Burton" tapo pripažintu prekės ženklu visoje Europoje. 1931 m. Montague Burton už nuopelnus industrinių ryšių srityje buvo suteiktas riterio titulas. 1936 m. seras M. Burtonas Didžiojoje Britanijoje atidarė didžiausią siuvyklą Europoje ir iki pat savo mirties 1952 m. valdė savo tekstilės kompaniją.

Vėliau „Burton" kompanijai vadovavo kitas taip pat Lietuvoje gimęs žydas Lionel Jacobson, kadaise įkūręs savo laiku žinomą Didžiojoje Britanijoje siuvyklų tinklą „Jackson The Tailor". Šiuo metu visos 381 „Burton" parduotuvės priklauso „Arcadia Group" (kartu su tokiais tinklais, kaip „Top Shop", „Dorothy Perkins" ir „BHS") savininkui Philip Green.

### Šeima

1909 m. Montague vedė Sophie Marks. 1910 m. jie susilaukė dukters, o po ketverių metų ir sūnaus. Netrukus kompanija buvo pervadinta iš „M. Burton" į „Burton & Burton". 1917 m. Montague ir Sophie susilaukė dvynukų.

Šaltiniai
---------


* United State One of The Best Pilot Leather Jacket Hollywood Leather Jackets Selling Their Products Worldwide with free shipping.

* Andrew Alexander, ‘Burton, Sir Montague Maurice (1885–1952)’, Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004 m.; Internete
* Moving Here svetainė Apie Montague Burton

Nuorodos
--------

* History of Burton Menswear Archyvuota kopija 2010-05-17 iš Wayback Machine projekto. Burton Menswear ir Montague Burton istorija
| ***Anita*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Švedija Prancūzija |
| Režisierius | Torgny Wickman |
| Scenaristas (-ai) | Torgny Wickman |
| Vaidina | Christina LindbergStellan Skarsgard |
| Metai | 2012 |
| Žanras | erotinis |
| Trukmė | 95 min. |
| Kalba | švedų |
| **IMDb įrašas** |

**Anita** – 1973 m. Švedijoje sukurtas erotinis filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Christina Lindberg – Anita
* Stellan Skarsgard – Erikas
* Daniele Vlaminck
* Michel David
* Per Mattsson
* Arne Ragneborn
* Ericka Wickman
* Berit Agedahl

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Jauna mergina Anita kenčia nuo psichologinio sutrikimo, kuris pasireiškia spontaniškai kylančiu seksualinių santykių poreikiu, dėl kurio ji ir traukia, ir atstumia vyrus, daugelis kurių ja tiesiog pasinaudoja. Studentas Erikas, susipažinęs su Anita, ją įsimyli ir mėgina įvairiais būdais padėti merginai išgyti nuo nimfomanijos, tačiau mergina nuolatos grėžta prie senų įpročių, nuo kurių dažnai nukenčia, ir Erikui reikia daug kantrybės, kad rastų tinkamą būdą jai pasveikti...
| ***Emanuelė Bankoke*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Emanuelle nera - Orient Reportage |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Joe D‘Amato |
| Scenaristas (-ai) | Maria Pia Fusco |
| Vaidina | Laura GemserEly GalleaniGabriele TintiIvan RassimovVenantino Venantini |
| Metai | 1976 |
| Žanras | erotinis |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Emanuelė Bankoke** (vok.  *Emanuelle nera - Orient Reportage*) – 1976 m. sukurtas erotinis filmas, metais anksčiau pasirodžiusios juostos „Juodoji Emanuelė" tęsinys.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Laura Gemser – Emanuelė
* Ely Galleani – Frensė
* Gabriele Tinti – Roberto
* Ivan Rassimov – princas Sanitas
* Venantino Venantini – Deividas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Žurnalistė ir fotografė Emanuelė kartu su savo draugu Robertu atvyksta į Bankoką su užduotimi parengti reportažą apie Tailando karalių. Susipažinusi su princu Sanitu, Emanuelė ir Roberta įtraukimi į šio organizuojamus vietinius seksualinius malonumus. Čia jie susipažįsta su amerikiečių pora, pripažįstančią visišką laivę seksualiniuose santykiuose, bei jauna ir dar nepatyrusia ambasadoriaus dukterimi Frense...
| Kosovo viduramžių paminklai: Visoki Dečanai, Pečo patriarchatas, Levišo Mergelės cerkvė, Gračanicos vienuolynas |
| --- |
| Pasaulio paveldo sąrašas |
| 

---

 |
| **Vieta** | Kosovo vėliava Kosovas |
| **Tipas** | Mišrus |
| **Kriterijus** | ii, iii, iv |
| Pasaulio paveldo emblema **Nuoroda** | (angl.) (pranc.): 724 |
| **Regionas**\*\* | Europa ir Šiaurės Amerika |
| **Įrašymo istorija** |
| **Įrašas** | 2004  (28-oji sesija) |
| 

Pečo patriarchatas šalies/regiono žemėlapyje

 |
|  **Vikiteka:** | Pečo patriarchatas |
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Pečo patriarchatas** (serb. *Пећка патријаршија*; alb. *Patrikana e Pejës*) – serbų ortodoksų bažnyčia, esanti netoli Pečo, Kosove. Bažnyčių kompleksas yra Serbijos arkivyskupų ir patriarchatų dvasinis centras bei mauzoliejus.

1947 m. buvo paskelbtas ypač svarbiu kultūros paminklu. Kartu su Visoki Dečanų vienuolynu, 2006 m. liepos 13 d. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Istorija
--------

Tiksli statybų data nėra žinoma. Manoma, kad tuo metu kai šventasis Sava buvo gyvas, sklypas ant kurio pastatyta bažnyčia, tapo Žicos vienuolyno nuosavybė, vėliau Serbijos arkivyskupo sostas.

Arkivyskupas Arsenijus I 1266 m. pastatė šv. Apaštalų bažnyčia. 1250 m. bažnyčia buvo dekoruota. Apie 1320 m. Arkivyskupas Nikodimas I pastatė šv. Demetrijaus bažnyčią. Maždaug po dešimtmečio (1330 m.) arkivyskupas Danilas II pastatė trečią Švenčiausios Mergelės Hodegetrijos bažnyčią. Taip pat pastatė ir mažą šv. Mikalojaus bažnyčią. Prie visų trijų bažnyčių pastatė narteksą, priestatą prieš įėjimą į bažnyčias. Priešais narteksą pastatė bokštą. Arkivyskupo Joanakio II laikais, apie 1345 m. lig tol be apdailos buvusi šv. Demetrijaus bažnyčia buvo išpuošta freskomis. Imperatorius Dušanas Galingasis (valdęs 1331–1355 m.) suteikė arkivyskupijai Pečo patriarchalinį statusą.

XIV a. nedidelis pakeitimas buvo padarytas šv. Apaštalų bažnyčiai. Nuo XIII iki XV a. ir XVII a. Serbijos patriarchatai ir arkivyskupai buvo laidojami Pečo patriarchato bažnyčiose.

Restauracija
------------

Komplekso restauracijos darbai trūko nuo 2006 m. birželio iki lapkričio mėnesio. Pagrindinis tikslas buvo apsaugoti kompleksą nuo erozijos, taip pat pataisyti vidines sienas bei eksterjero vaizdą. Darbų eigoje šiaurinėje šv. Demetrijaus bažnyčios fasado dalyje buvo rastos dvi nežinomios freskos.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* Oficiali Serbijos stačiatikių bažnyčios svetainė Archyvuota kopija 2011-02-24 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Kosove |
| --- |
|  |
| Materialusis | 
Kosovo viduramžių paminklai: Visoki Dečanai, Pečo patriarchatas, Levišo Mergelės cerkvė, Gračanicos vienuolynas (2004) |  |

 |
| ***Juodoji Emanuelė 2*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Bitto Albertini |
| Metai | 1976 |
| Žanras | erotinis |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Juodoji Emanuelė 2** (it.  *Emanuelle nera n° 2*) – 1976 m. Italijoje sukurtas erotinis filmas. Juosta buvo mėginama pakartoti metais anksčiau pasirodžiusios juostos „Juodoji Emanuelė" sėkmę, tačiau to padaryti nepavyko. Juostoje pagrindinį vaidmenį sukūrė Izraelio aktorė Shulamith Lasri ir tai yra jos vienintelis vaidmuo kine.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Angelo Infanti – Polas
* Shulamith Lasri – Emanuelė Ričmond
* Don Powell – Emanuelės tėvas
* Percy Hogan – Fredas
* Dagmar Lassander – Siuzana
* Pietro Torissi – Simonas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Populiari manekenė Emanuelė Ričmond, praradusi atmintį, gydoma vienoje Manhatano klinikų nuo amnezijos. Ją prižiūrintis psichiatras Polas specialiai skiria jai didelį dėmesį, kad sužadinti savo žmonos pavydą. Jis lanko Emanuelės tėvą, vyrą, fotografą, su kuriuo ši dirbo, tačiau kiekvieno jų papasakota istorija skiriasi nuo Emanuelės prisiminimų nuotrupų...
| ***Kambarys Romoje*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Ispanija |
| Režisierius | Julio Medem |
| Vaidina | Elena AnayaNataša Jerovenko |
| Metai | 2010 |
| Žanras | erotinė drama |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | anglų, ispanų  ir rusų |
| **IMDb įrašas** |

**Kambarys Romoje** (isp.  *Habitación en Roma*) – 2010 m. sukurtas filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

* Elena Anaya
* Nataša Jerovenko
* Enrico Lo Verso
* Najwa Nimri
* Ander Malles
* Laura Meizoso

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filme rodomas veiksmas trunka vieną naktį. Dvi merginos, rusė ir ispanė, susipažįsta viename Romos bare ir prisistato esančios Nataša ir Alba, nors tai greičiausiai netikri vardai. Alba pakviečia naująją pažįstamą į savo kambarį viename iš viešbučių. Atsidūrusios viduje, merginos pasiduoda aistrai. Vėliau Nataša nori išeiti, tačiau apsigalvoja ir lieka iki ryto. Jos pasakoja viena kitai savo gyvenimus, mylisi, nes žino, kad ryte išsiskirs ir daugiau nebesusitiks...
Koordinatės: 54°40′48″š. pl. 25°12′03″r. ilg.﻿ / ﻿54.679978°š. pl. 25.200744°r. ilg.﻿ / 54.679978; 25.200744

2023 m.
**Pasakų parkas** – miesto parkas, esantis Vilniaus vakarinėje dalyje, Karoliniškėse ir Lazdynuose, prie PC RIMI , Karoliniškių muzikos mokyklos.

Stovi skulptūros, simbolizuojančios pasakų ir mitologinius personažus. Stotelėje „Pasakų parkas", įrengtoje Loretos Asanavičiūtės gatvėje, stoja troleibusai (Nr. 1, 3 ir 9).

Istorija
--------

1986 m. įkurtas, 1987 m. gegužės 26 d. atidarytas.

Autorius – kraštovaizdžio architektas Romualdas Jurgilis.
Įrengus parką, buvo pakeistas ankstesnis prie parko esančios stotelės pavadinimas („Žiedas") į „Pasakų parkas".

1987 m. papuoštas medinėmis pasakų motyvų bei mitologinėmis statulomis. Parkas pretendavo tapti viena pagrindinių miesto žaliųjų oazių.

Praėjus keletui metų po nepriklausomybės atkūrimo, parkas tapo apleistas, buvo prišiukšlintas, vandalai suniokojo medines parko dekoracijas. Jame suvešėjo neprižiūrima žaluma, įsikūrė benamiai. Jis tapo nesaugia vieta: vaikų pamėgtame parke buvo įvykdytas ne vienas sunkus nusikaltimas, siautėjo net maniakas. Bendradarbiaujant su policijos komisariatu, vienu metu parke budėjo raitoji policija. Savivaldybės pagalba buvo atnaujinti suoliukai, kortų mėgėjams buvo įrengta stoginė.

2003 m. Mokytojų namų direktorė Zita Žepnickienė, tuometinė Karoliniškių seniūnė Danutė Bekintienė, Lazdynų seniūnas Algis Strelčiūnas ir Vilniaus savivaldybės atstovai Pasakų parke įgyvendino iniciatyvą „Atgaivinkime Pasakų parką!". Jos metu buvo surinktos ir išvežtos tonos šiukšlių, išretinti medžiai, sutvarkyti suoliukai, šiukšliadėžės, laiptai, iššluotas parkas.

2004 m. Pasakų parke Karoliniškių seniūnija surengė Joninių šventę bei koncertą. Jame pasirodė ir Stasys Povilaitis.

2005–2008 m. paskutinį gegužės sekmadienį Pasakų parke vykdavo tradicinė sekmadienio šventė.

2013 m. UAB „Vilniaus vandenys" kirto medžius, tvarkydami plotus, esančius nuotekų tinklų apsaugos zonose.

Galerija
--------

* Medinis ratasMedinis ratas
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lazdynų istorija Archyvuota kopija 2014-04-07 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Stotelė „Pasakų parkas" Vilniuje
3. ↑  Vilniaus Pasakų parke po vieną geriau nevaikščioti (nuotraukos) Archyvuota kopija 2010-05-25 iš Wayback Machine projekto. (Gintarė Micevičiūtė, Lietuvos rytas, „Sostinė", 2010-05-22)
4. ↑  Pasakų parkas: anksčiau ir dabar Archyvuota kopija 2015-05-29 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  Skaitytojas pasipiktino Vilniuje kertamu Pasakų parku (Naturalietis, DELFI, 2013 m. kovo 1 d.)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pasakų parkas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parkas (Wikimapia)
| ***Košmarai gimsta naktį*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Les cauchemarsnaissent la nuit |
| Kilmės šalis |  Lichtenšteinas |
| Režisierius | Jesus Franco |
| Scenaristas (-ai) | Jesus FrancoJosyane Gibert |
| Metai | 1970 |
| Žanras | erotinis |
| Trukmė | 85 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Košmarai gimsta naktį** (pranc.  *Les cauchemars naissent la nuit*) – 1970 m. režisieriaus Jesus Franco sukurtas erotinis kriminalinis filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Diana Lorys – Ana
* Paul Muller – daktaras Polas Lukas
* Colette Giacobine – Sintija
* Jack Taylor – Sintijos meilužis
* Andrea Montchal – kaimynas
* Soledad Miranda (titruose Susan Korda) – kaimyno mergina

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Striptizo šokėja Ana, dirbanti kabarete, susipažįsta su dailia šviesiaplauke Sintija. Tarp merginų gimsta intymus ryšys ir Ana persikrausto į Sintijos namus. Netrukus mergina pradeda sapnuoti košmarus, kuriuose ji ietimi nužudo nepažįstamą vyrą. Norėdama jai padėti, Sintija pakviečia daktarą Polą Luką, tuo sukeldami kaimynystėje gyvenančios poros dėmesį, kurie pradeda šnipinėti, kas vyksta Sintijos namuose...
**Viekšnių dvaras** – dvaras, buvęs Viekšniuose.

Istorija
--------

Minimas nuo XVI a. Dvarą valdė Sapiegos, Gorskiai. Prie dvaro ėmė augti miestelis. Į Viekšnių dvaro valdas pateko Ventos upė, jos driekėsi iki sienos su Livonija, jam priklausė Leckava ir Laižuva, dabartinių Mažeikių apylinkės.

Iki 1795 m. dvaras priklausė Biržuvėnų valsčiui. Po 1795 m. Viekšnių dvaras atiteko Šarlotai Livenienei, caro Povilo I meilužei, caro Nikolajaus I auklėtojai. Jai mirus, dvaras tapo valstybinis. 1809 m. Viekšnių dvaras 50 metų atiduotas valdyti grafams Livenams (tuo metu dvaras turėjo apie 21400 ha žemės). XIX a. viduryje dvarą valdė Stanislovas Pisanka, paskutinis dvaro šeimininkas.

Išnašos
-------

1. ↑  Viekšnių krašto istorija, p. 48, 135.
2. ↑  Viekšnių krašto istorija, p. 188.
3. 1 2  Viekšnių krašto istorija, p. 172.
4. 1 2  Viekšnių krašto istorija, p. 135.
5. ↑  Viekšnių krašto istorija, p. 304.
6. ↑  Viekšnių krašto istorija, p. 329.

Šaltiniai
---------

* Viekšnių krašto istorija. Šaltinių rinkinys.[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* Viekšnių\_dvaras. Mažeikių krašto enciklopedija.
| ***Kūnas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Il corpo |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Luigi Scattini |
| Vaidina | Zeudi Araya  Enrico Maria Salerno  Carroll Baker |
| Metai | 1974 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 87 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Kūnas** (it. *Il corpo*) – 1974 m. sukurta erotinė drama.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Trinidado saloje jauna juodaodė mergina Princesė gyvena su vyresniu vyru Antuanu, kuris daugiau domisi ne ja, o romu. Mieste jis kartais lanko savo buvusią žmoną Madeleinę, kuriai priklauso baras ir kuri nepraranda vilties susigrąžinti vyrą.

Kartą Antuanas į namus parsiveda Aleną – jauną nuotykių ieškotoją, kuris padėjo jam apsiginti nuo plėšikų. Alenas išmano mechaniką ir lieka padėti Antuanui prie jo žvejybinio laivo. Palaipsniui tarp Princesės ir Aleno užsimezga meilės ryšys, tačiau jiedu neturi nei pinigų, nei valios pabėgti nuo Antuano, kuris prieš Princesę nevengia smurtauti ir kurio Alenas privengia. Mergina įtikina jį nužudyti Antuaną, tačiau pirmasis bandymas nėra sėkmingas. Įtardamas įsimylėjėlių kėslus, Antuanas parašo laišką Madeleinei, kuriame kaltina Aleną ir Princesę dėl savo galimos mirties.

Jiems trims plaukiant valtimi, įvyksta konfliktas ir Antuanas įkrenta į vandenį, tačiau įsimylėjėliai leidžia jam nuskęsti. Kai Madeleinė keletą dienų nesulaukia vyro, jo praneša apie laišką Alenui ir pasiūlo apkaltinti Princesę. Šiedu nusprendžia pabėgti iš šalies į Londoną pirmuoju lėktuvo reisu. Oro uoste pamatę Madeleinę, jie nusprendžia esą išduoti, o kai oro uosto darbuotojas bando juos pasivyti (iš tiesų tik norėdamas atiduoti pamirštą įlaipinimo kortelę), šie ima bėgti ir abu žūva.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Enrico Maria Salerno – Antuanas
* Zeudi Araya – Princesė
* Leonard Mann – Alenas Bretonas
* Carroll Baker – Madeleinė

Šaltiniai
---------

1. ↑  |editore=Gremese, 1991|isbn=88-7605-935-0
2. ↑  Paolo Mereghetti. Il Mereghetti - Dizionario dei film. B.C. Dalai Editore, 2010. ISBN 8860736269.
Vengriškos abrikosinės palinkos butelis
**Palinka** (veng. *pálinka*, rumun. *pălincă*, slovak. *palenka*) – tradicinis 60-80 % stiprumo brendis, gaminamas Vengrijoje ir Transilvanijoje. Pavadinimas kilęs iš slovakiško žodžio *páliť* 'distiliuoti'.

Palinka gaminama dukart distiliuojant iš slyvų, obuolių, kriaušių, abrikosų, vyšnių. Silpnesnis (~40 %) variantas Rumunijoje vadinamas *ţuică*. Stipriausia palinka Vengrijoje vadinama *kerítésszaggató* 'tvoralaužė', kas reikštų, kad išgėręs griuvinėdamas turi ramstytis į tvoras.

Palinkos pagal regioną, žaliavas ir gamybą labai primena rakijas.

Naminė rumuniška slyvinė palinka
2004 m. Vengrija ir keturios Austrijos žemės iš Europos Sąjungos gavo išskirtinę teisę naudoti prekinį ženklą *pálinka* alkoholiniams gėrimams iš vaisių. Palinkos gamybą visada griežtai prižiūrėjo valstybė, palinką leidžiama gaminti tik licenziją turinčioms įmonėms. Nelegalus palinkos varymas iki šiol gana paplitęs, tokia palinka tiek nelegaliai pardavinėjama, tiek geriama gamintojo namuose. Kaip ir daugelis stipriųjų prastai pagamintų gėrimų palinka gali turėti metanolio, kuris gali sukelti aklumą ar mirtį.

Įvedus europinį reguliavimą Vengrijoje kilo tam tikra sumaištis. Europinis standartas, apibrėždamas palinkas, neapėmė tradicinių palinkų su medumi, kurias vidinėje rinkoje imta vadinti parlatais (*párlat*). Vengrijoje yra laikoma, kad tikra pálinka turi būti stipresnė kaip 37 % ir turi būti pagaminta iš Karpatų regionui būdingų vaisių bei žolelių.

Palinka tradiciškai buvo svarbi kaimo žmonių mitybos dalis. Sunkiai fiziškai dirbantys ir daugiausia duona, lašiniais, riebia mėsa ir svogūnais mintantys žmonės manė, kad stikliukas stiprios palinkos padeda geriau virškinti. Dažnas reiškinys buvo girtuokliavimas. Šiais laikais palinką gamina ir toliau, tačiau girtuokliai perėjo prie pigiausių vynų.

Nuorodos
--------

* National rights in a postnationalist Europe. Palinka/palinca
| ***Judžina*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Eugénie |
| Kilmės šalis |  Lichtenšteinas Prancūzija |
| Režisierius | Jesus Franco |
| Scenaristas (-ai) | Jesus Franco |
| Kompozitorius | Bruno Nicolai |
| Vaidina | Soledad Miranda |
| Metai | 1974 |
| Žanras | erotinis |
| Trukmė | 91 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Judžina** (pranc.  *Eugénie*) – 1974 m. pasirodęs režisieriaus Jesus Franco sukurtas erotinis filmas, Markizo de Sado novelės „Eugénie de Franval" interpretacija. 

Juosta sukurta 1970 m. tačiau ekranuose pasirodė ik po 4 metų. Tais metais Franco sukūrė dar vieną filmą tokiu pačiu pavadinimu.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Susan Korday – Judžina Radek de Farnval
* Paul Muller – Albertas Radekas de Franvalis
* Andrea Montchal – Polas
* Greta Shmidt – Kiti
* Alice Arno – fotomodelis

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Judžina – simpatiška drovi mergina, gyvenanti su patėviu, erotinių apsakymų rašytoju. Paslapčia pradėjusi skaityti šio kūrinius, Judžina atranda šį turintį sadistinių polinkių, tačiau tuo pačiu įsimyli jį kaip įdomų pasakotoją, kurių įsiplieskusią aistrą labiausiai kursto judviejų vykdomos žmogžudystės...
| ***Melisa P.*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Melissa P. |
| Kilmės šalis |  Italija Ispanija |
| Režisierius | Luca Guadagnino |
| Scenaristas (-ai) | Barbara AlbertiCristiana FarinaLuca GuadagninoMelissa Panarello |
| Metai | 2005 |
| Žanras | erotinė drama |
| Trukmė | 115 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Melisa P.** (it. *Melissa P.*) – 2005 m. sukurta erotinė drama, sukurta pagal Melissos Panarello autobiografinę knygą-dienoraštį apie paauglės merginos pirmąją seksualinę patirtį ir sulaukusią didelio pasisekimo Italijoje.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

15-metė Melisa – drovi ir nekalta mergina, nesulaukianti pritarimo ir palaikymo nei iš aplinkinių, nei savo šeimos. Jos tėvas išvykęs į kitą šalį, motina nuolat užsiėmusi tik savo reikalais ir vienintelis žmogus, su kuriuo ji gali išsikalbėti yra senelė Elvyra. Ši po kurio laiko iškeliauja į senelių namus ir Melisa ima jaustis dar vienišesnė ir izoliuota.

Kartą su drauge nuėjusi į vakarėlį, prie baseino ji susitinka Danielį – dailų ir visų mėgstamą vaikiną. Jų pažintis po kelių dienų baigiasi pirmąja Melisos seksualine patirtimi, kuri toli gražu neprilygsta tam, apie ką ji paslapčia svajojo. Danielis netrunka pamiršti merginą, tačiau ši jo – ne. Naudodamasis Melisos prieraišumu, jis verčia ją atsiduoti savo draugui, bet šiai prireikia laiko, kol supranta jam visiškai nerūpinti. Norėdama atkeršyti, mergina leidžiasi į seksualinius eksperimentus su kitais vaikinais, savo patyrimus fiksuodama dienoraštyje...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Maria Valverde – Melisa P.
* Geraldine Chaplin – Elvyra
* Primo Reggiani – Danielis
* Fabrizia Sacchi – Darija
* Elio Germano – Arnaldo
* Alba Rohrwacher – Klela
* Nilo Mur – Marko
* Claudio Amendola
| ***Moteris veidrodyje*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Una donna allo specchio |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Paolo Quaregna |
| Scenaristas (-ai) | Paolo Quaregna Fabio Carlini |
| Vaidina | Stefania SandrelliMarzio Honorato |
| Metai | 1984 |
| Žanras | komedija |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Moteris veidrodyje** (it.  *Una donna allo specchio*) – 1984 m. Italijoje sukurta erotinė komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Stefania Sandrelli – Manuela
* Marzio Honorato – Fabio
* Dina D‘Isa – Sara
* Emilio Locurcio – Enriko
* Ottavio Marcelli
* Sergio Daneri
* Barbara Dolza

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmo veiksmas vyksta Ivrėjoje, nedideliame miestelyje Šiaurės Italijoje, besirengiančiame čia įvyksiančiam karnavalui. Į jį atvyksta Manuela – maždaug 35-40 amžiaus vieniša moteris, ieškanti meilės ir artimo žmogaus. Gatvėje kelioms grupuotėms besimėtant apelsinais, vienas jų pataiko į Manuelą ir ši netrukus susipažįsta su kaltininku – savo bendraamžiu Fabio, visu savo elgesiu besistengiantį neatsilikti nuo jaunimo. Tarp judviejų įsiplieskia aistra, jiedu kartu leidžia ištisas dienas, kol galiausiai ateina laikas Manuelai išvykti. Fabio įsodina ją į traukinį ir jiedu išsiskiria visiems laikams...
| Viekšnių žydų senosios kapinės |
| --- |
| Viekšnių žydų kapinės 2005 m. |
| 

Viekšnių žydų senosios kapinėsViekšnių žydų senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°14′25″š. pl. 22°29′52″r. ilg.﻿ / ﻿56.24026°š. pl. 22.49788°r. ilg.﻿ / 56.24026; 22.49788Koordinatės: 56°14′25″š. pl. 22°29′52″r. ilg.﻿ / ﻿56.24026°š. pl. 22.49788°r. ilg.﻿ / 56.24026; 22.49788 |

 |
| Vieta | Mažeikių rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Viekšnių seniūnija |
| Plotas | 1,4 ha |
| Registro Nr. | 4362 |

**Viekšnių žydų senosios kapinės** – neveikiančios kapinės Viekšnių vakariniame pakraštyje, Mažeikių rajone. Kapinės yra netoliese Ventos upės, greta katalikų kapinių, užima 1,4 ha plotą.

Kada konkrečiai kapinės įkurtos, nežinoma. Kapines juosė iš akmenų sumūryta tvora (išlikę tik fragmentai vakarinėje kapinių pusėje). Seniausia kapinių dalis yra pietinėje pusėje, o naujausia – šiaurinėje.

Išlikę antkapiai datuojami XIX a. antra puse ir XX a. pirma puse (ankstyviausias aptiktas antkapis 1858 m.). Viekšnių kapinėse priskaičiuojama apytikriai 160 macevų (antkapinių paminklų), tačiau jų būta daugiau (manoma, kad galėjo išlikti trečdalis arba ketvirtadalis macevų).

Macevos pernelyg neišsiskiria, visos orientuotos Vakarų kryptimi, stačiakampio pavidalo, pilko, rausvo tašyto lauko akmens su iškaltais įrašais hebrajų rašmenimis, pastatytos vertikaliai. Seniausios kapinių dalies (XIX a. antroji pusė) macevos menkai apdirbtos, be simbolių, tik kelios jų išsiskiria masyvumu. Naujesniojoje kapinių dalyje macevos geriau apdirbtos, ant jų esama simbolių, didžiuma kurių – Dovydo žvaigždės. Dekoru išsiskiria 1911 m. datuojama maceva su iškalta trišake žvakide, užimančia didžiąją paminklo dalį, tekstas persipina su raižiniu. Yra ir keli dvigubi paminklai (Mozės knyga).

Manoma, kad kapinių vakarinėje dalyje esančioje aukštumėlėje kadaise stovėjo kapinių sargo namelis.

1992 m. nuvirtę antkapiniai paminklai nuvalyti ir atstatyti.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  *Viekšniai*. Žydai Lietuvoje. Suarchyvuota 2011-11-01.
2. 1 2 3 4 5  *Mažeikių rajono savivaldybėje esančios žydų kapinės ir masinių žudynių vietos*. Mazeikiai.lt. Nuoroda tikrinta 2023-04-03.
3. 1 2  *Viekšnių žydų senosios kapinės*. Kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2023-04-03.

Nuorodos
--------

* 

* Viekšnių žydų senosios kapinės  Mažeikių krašto enciklopedijoje
| Kretingos (Bajorų) geležinkelio tiltas |
| --- |
| Tilto vaizdas iš vakarų pusės |
| 

Kretingos (Bajorų) geležinkelio tiltasKretingos (Bajorų) geležinkelio tiltas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°51′34″š. pl. 21°12′40″r. ilg.﻿ / ﻿55.859393°š. pl. 21.211078°r. ilg.﻿ / 55.859393; 21.211078Koordinatės: 55°51′34″š. pl. 21°12′40″r. ilg.﻿ / ﻿55.859393°š. pl. 21.211078°r. ilg.﻿ / 55.859393; 21.211078 |

 |
| Vieta | Kretingos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Kretingos miesto seniūnija |
| Plotas | 0,63 ha |
| Naudotas | nuo 1892 m. |
| Registro Nr. | u. k. 24811 / S552 / |

**Kretingos (Bajorų) geležinkelio tiltas** (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 24811, senas registro kodas – S552) – geležinkelio Klaipėda–Kretinga tiltas per Tenžės upę pietvakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, 0,37 km į šiaurės vakarus nuo kelio  **168**  Klaipėda–Kretinga , tarp Šlikių ir Kretingos.

Geležinkelio tilto važiuojamoji dalis

Apibūdinimas
------------

Tiltas tašytų akmenų mūro, trijų arkų, pastatytas ant dviejų atramų. Arkų apdaila raudonų plytų mūro.

Teritorijos dydis – 0,63 ha.

Istorija
--------

2015 m. pašto ženklas
Pastatytas 1892 m. pagal Vokietijos inžinierių projektą tiesiant geležinkelio Tilžė–Klaipėda atkarpą Klaipėda–Bajorai. 1999 m. restauruotas.

1998 m. įrašytas į kultūros vertybių registro statinių sąrašą (S552), 2005 m. pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valstybės žinios – 1999 m. birželio 23 d. – Nr. 55. – P. 62
2. ↑  Dėl nekilnojamųjų kultūros vertybių pripažinimo saugomomis, 2005-04-29

Nuorodos
--------

* Kultūros vertybių registras
**Katarai** (lot. *catharus*, iš gr. katharos 'švarus') arba **albigiečiai** (pagal Albi miestą) – krikščionybės atmainos XI–XIV amžiuje pietų Prancūzijoje, šiaurės Italijoje, katalikų bažnyčios pripažintos erezija, išpažinėjai.

Katarai ragino grįžti prie ankstyvųjų krikščionybės principų, skelbė neturto, asketizmo idėjas. Nepripažino sakramentų. Teigė, kad Dievas (Parakletas) sukūręs tik dvasinį pasaulį, o žemiškąjį – Šėtonas (Demiurgas). Katarai, skirtingai nei katalikiška viduramžių Europa, tikėjo dvasinio žmogaus išgelbėjimo svarba. Anot jų, pasaulyje viešpatauja prievarta, mirtis ir kančios, nes jis pavergtas piktojo. Albigiečiai reikalavo naikinti bažnyčios žemėvaldą, dešimtinę, indulgencijas. Siekė turtinės lygybės. Albigiečiai tikėjo žmogaus reinkarnacija.

Daugumą šio judėjimo sudarė neturtingieji, nekilmingieji riteriai, taip pat buvo ir keletas kilmingųjų, tokių kaip Vilhelmas IX, Reimondas VI ir kiti.

Popiežius Inocentas III prieš juos paskelbė kryžiaus žygį (1209–1229), kuriuo prasidėjo Albigiečių karai, trukę nuo 1209 iki 1229 m. Per šiuos žygius buvo sunaikinta apie 500 000 vyrų, moterų ir vaikų, kurie nesutiko būti pakrikšyti ir tarnauti Romos katalikų bažnyčiai. Šimtai katarų mažesniuose miestuose buvo sudeginti. Kiekviena mergaitė nuo 12 m. ir kiekvienas berniukas nuo 14 m. amžiaus buvo apklausiami dėl šio tikėjimo. Teisėjai jiems palikdavo tik vieną pasirinkimą: išsižadėti savo tikėjimo arba mirti. Didesnioji jų dalis pasirinkdavo baisią mirtį liepsnose. Katarai inkvizicijos galutinai užgniaužti XIV amžiaus pabaigoje.

Išnašos
-------

1. ↑  Rainer M. Schröder (2006). „Šventojo Gralio brolija", 343–344 p.

Nuorodos
--------

* Katarai Archyvuota kopija 2007-09-27 iš Wayback Machine projekto.
| ***Nedoros moterys*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Šveicarija |
| Režisierius | Jesus Franco |
| Metai | 1978 |
| Žanras | erotinis |
| Trukmė | 76 min. |
| Kalba | vokiečių |
| **IMDb įrašas** |

**Nedoros moterys** (vok. *Frauen ohne unschuld*) – režisieriaus Jesus Franco 1978 m. sukurtas erotinis filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Lina Romay – Margarita
* Nanda Van Bergen – Irina
* Michael Maien – daktaras Antonijus
* Esther Studer – Petra
* Kurt Meinicke – daktaras Farkas
* Brigitte Meyer – Gabi
* Monica Swinn – Sandra

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Po brutalios kontrabandininkų poros nužudymo gyva liko tik jų draugė Margarita, tačiau dėl patirto sukrėtimo ji prarado kalbos dovaną. Mergina patenka į ligoninę, kur netradiciniais, daugiausia seksualiniais metodais mėginama priversti ją kalbėti, nes visi galvoja, jog ši žino apie paslėptus deimantus. Galiausiai po vieno eksperimento prabilusi, Margarita papasakoja apie savo pažintį su nužudyta pora, o vienas iš gydytojų pasirodo esąs tikrasis žudikas.
| Papyvesių tiltas |
| --- |
|  |
| Patiltė |
| 

Papyvesių tiltasPapyvesių tiltas

56°4′53.23″ š. pl. 24°26′54.61″ r. ilg.﻿ / ﻿56.0814528°š. pl. 24.4485028°r. ilg.﻿ / 56.0814528; 24.4485028﻿ (Papyvesių tiltas)Koordinatės: 56°4′53.23″ š. pl. 24°26′54.61″ r. ilg.﻿ / ﻿56.0814528°š. pl. 24.4485028°r. ilg.﻿ / 56.0814528; 24.4485028﻿ (Papyvesių tiltas) |
|  |
| **Vieta** | Papyvesiai, Pasvalio raj. |
| **Kerta** | Pyvesą |
| **Pastatytas** | 1938 m. |
| **Konstrukcija** | metalinis tiltas |

**Papyvesių tiltas** – nenaudojamas siaurojo geležinkelio tiltas, kertantis Pyvesos upę Papyvesių kaime, Pasvalio raj. apie 3 km į šiaurės rytus nuo Pasvalio. Nutiestas siauruko atšakoje tarp Pasvalio ir Biržų.

Tiltas pastatytas 1938 m. yra regioninės reikšmės technikos paminklas, 1996 m. įrašytas į Kultūros paveldo registrą , yra siaurojo geležinkelio komplekso dalis. Nenaudojamas tiltas neužtvertas, yra apsauginiai turėklai. Tiltu netrukdomi gali praeiti pėstieji. Ant tilto ir geležinkelio sankasos išlikę bėgiai, kuriuos slepia vešli žolė, krūmokšniai.

Ant tilto
Krovininis traukinys (apie 1982–1983 m.)
Artimiausi tiltai:

* Automobilių tiltas Kiemelių kaime rajoniniame kelyje  **3125**  Diliauskai–Kiemeliai  (prieš srovę).
* Pėsčiųjų tiltas Papyvesių kaime, įrengtas ant buvusio senojo Rygos kelio tilto pamatų (pasroviui).

Konstrukcija
------------

Tiltas vienkelis, 2 tarpatramių, perdangoje – plieninės dvitėjinės, kintamo aukščio kniedytos sijos. Perdanga remiasi ant atraminių plieninių guolių. Pamatai gelžbetoniniai. Ant jų įrengtos 2 kranto betoninės atramos-ramtai ir 1 vidurinė betoninė atrama-tauras. Bėgius laiko mediniai pabėgiai su medinėmis tvirtinimo sijomis.

Abipus Pyvesos upės šiaurės–pietų kryptimi suformuoti du žemių pylimai. Jų šlaituose išlikę betoniniai laipteliai.

Apie 50 m pasroviui nuo tilto upės vagoje stūkso ankstesnio geležinkelio tilto atramos fragmentas. Toje vietoje tiltą per Pirmąjį pasaulinį karą buvo pastatę vokiečiai.

| Artimiausi tiltai per Pyvesą |
| --- |
| prieš srovę: | **Papyvesių tiltas** | pasroviui: |
| Kelio  **3125**  Diliauskai–Kiemeliai  tiltas | Pėsčiųjų tiltas Papyvesių kaime |

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 21953 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  „Objekto Nr. 21898 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
**Marijonas Tamošauskas** (1868 m. Žarėnų apylinkėje – 1926 m. sausio 11 d. Vilniuje. Palaidotas Telšių raj. Žarėnų kapinėse) – Lietuvos mokslininkas geologas, akmens anglių telkinių paieškos specialistas.

Biografija
----------

Baigęs Daugpilio realinę gimnaziją, 1889 m. įstojo į Krasnoufimsko kalnų pramonės mokyklą, bet netrukus perėjo į Peterburgo kalnų institutą. Dar tebestudijuojantį jaunuolį prof. Z. Voislovas pakvietė dirbti į dirvožemio tyrimo biurą, garsėjusį ne tik dirvožemio tyrimu, bet ir anglies, rūdų, naftos paieškomis, o ypač artezinių šulinių gręžimo darbais. M. Tamošauskui buvo pavesta vadovauti geologinių tyrimų partijai, atlikusiai tyrimus įvairiose Rusijos vietose.

1898 m. pirmojo laipsnio diplomu baigė Kalnų institutą ir buvo paskirtas į Peterburgo valstybinį geologijos komitetą. Vadovavo geologiniams naudingųjų iškasenų tyrimams Latvijoje – Šmardeno, Rygos, Tukumo geležinkelio stočių apylinkėse. 1902 m. pakviečiamas į Sibiro geležinkelio valdybą. Kaip žymų specialistą 1908 m. jį pakvietė Rusijos-Azijos akmens anglies kasyklų bendrovė. Čia jis daugiausia vadovavo akmens anglies paieškų darbams, pasižymėjo kaip puikus specialistas ir sumanus vadovas. Vėliau dirbo Vladivostoko anglies kasyklų pramonės įmonėse, o nuo 1920 m. atliko geologinius tyrimus Šiaurės ir Pietų Mandžiūrijos anglies baseine, surado aukštos rūšies telkinius.

1924 m. grįžęs į Lietuvą pradėjo dirbti Lietuvos universiteto Matematikos-gamtos fakulteto geologijos katedros vyr. asistentu. 1924 m. vasarą fakultetas išsirūpino lėšų geologinei ekspedicijai, kuri turėjo pradėti Lietuvos naudingųjų iškasenų žvalgybą. Formalus ekspedicijos vadovas buvo tuometinis Geologijos katedros vedėjas olandas prof. Gerardas Leonardas Smit Sibinga, tačiau faktiškai ją organizavo ir lauko darbus atliko M. Tamošauskas. 1925 m. pradžioje Matematikos-gamtos fakulteto mokslinė taryba M. Tamošauskui suteikė docento vardą, o po netikėto G. L. Smit-Sibingos pasitraukimo iš pareigų, išrinktas Geologijos katedros vedėju. Per tuos metus daug prisidėjo prie Lietuvos universiteto Matematikos-gamtos fakulteto bazės išplėtimo. Jis tiesiogiai vadovavo fakulteto botanikos sodo irigavimo sistemos sukūrimo darbams. Atliko Fizikos-chemijos fakulteto rūmų statybos vietovės grunto inžinerinius geologinius tyrimus ir kitus darbus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Paškevičius J. 2003. Vilniaus universiteto geologijos katedros. Geologija. Nr.44 P. 3-21.[neveikianti nuoroda]
| Panevėžio siaurojo geležinkelio viadukas |
| --- |
|  |
| Viadukas su pervažos budėtojo nameliu |
| 

Panevėžio siaurojo geležinkelio viadukasPanevėžio siaurojo geležinkelio viadukas

55°44′47″š. pl. 24°23′26″r. ilg.﻿ / ﻿55.746457°š. pl. 24.390537°r. ilg.﻿ / 55.746457; 24.390537﻿ (Panevėžio siaurojo geležinkelio viadukas)Koordinatės: 55°44′47″š. pl. 24°23′26″r. ilg.﻿ / ﻿55.746457°š. pl. 24.390537°r. ilg.﻿ / 55.746457; 24.390537﻿ (Panevėžio siaurojo geležinkelio viadukas) |
|  |
| **Vieta** | Panevėžys |
| **Kerta** | Senamiesčio gatvę ir platųjį geležinkelį |
| **Ilgis** | 23,6 m |
| **Plotis** | 3,5 m |
| **Aukštis** | 7,5 m |
| **Pastatytas** | 1938 m. |
| **Konstrukcija** | gelžbetoninis |

**Panevėžio siaurojo geležinkelio viadukas** – Aukštaitijos siaurojo geležinkelio linijos viadukas, stovintis Panevėžyje, virš Senamiesčio gatvės (kelio  **122**  Daugpilis–Kupiškis–Panevėžys ) ir plačiojo geležinkelio Panevėžys-Kupiškis pervažos, 2,2 km į rytus nuo Panevėžio geležinkelio stoties, miesto šiaurės rytiniame pakraštyje. Prie viaduko, siaurojo geležinkelio pylime, įrengtas pėsčiųjų ir dviračių tako tunelis, šalia stovi geležinkelio pervažos budėtojo namelis. Automobiliai važiuoja dviejų eismo juostų keliu. Pastatytas 1938 m.

Transporto statinys stūkso pramoninėje miesto zonoje. Viaduko ir kertamų kelių konfigūracija plane primena kiek pasuktą šešiakampę Gyvenimo žvaiždę. Joje vertikalė – automobilių kelias, abi įstrižainės – geležinkeliai.

Regioninės reikšmės inžinerinis paminklas, nuo 1996 m. įrašytas į LR Kultūros vertybių registrą.

Konstrukcija
------------

Viadukas gelžbetoninės konstrukcijos, trijų tarpatramių, iškilęs ant dviejų atramų. Jo ilgis – 23,6 m, plotis – 3,5 m, aukštis – 7,5 m. Abi viaduko atramos gelžbetoninės, rėminės, laikančios gelžbetonines gembinės konstrukcijos sijas. Viršuje, ant viaduko patiesti siaurojo geležinkelio bėgiai, kuriuos laiko mediniai pabėgiai. Įrengti betoniniai laipteliai su metalo turėklais pylimo šlaituose.

* Viadukas ir tunelis pėstiesiems bei dviratininkamsViadukas ir tunelis pėstiesiems bei dviratininkams
* Statinio konstrukcija: gembinės sijos ant rėminių atramųStatinio konstrukcija: gembinės sijos ant rėminių atramų
* Viaduko perdangos kraštas (nuo užmiesčio pusės)Viaduko perdangos kraštas (nuo užmiesčio pusės)
* Antžeminė komunikacijų trasa prieigose (nuo miesto pusės)Antžeminė komunikacijų trasa prieigose (nuo miesto pusės)

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Panevėžio siaurojo geležinkelio viadukas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Viaduko ir kertamų kelių konfigūracija žemėlapyje (maps.lt)
2. ↑  „Objekto Nr. 21954 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
Koordinatės: 55°39′05″š. pl. 21°13′43″r. ilg.﻿ / ﻿55.6514°š. pl. 21.2286°r. ilg.﻿ / 55.6514; 21.2286

|  |
| --- |
|    **Laistų geležinkelio stotelė** |
| **Adresas** | Klaipėda |
| **Atidaryta** | XX a. |
| **Uždaryta** | 2011 m. |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | km | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | ↑ KLAIPĖDA ↑ |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | *Lypkiai* |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 3,5 |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | Rimkai |
| **DRAUGYSTĖ** |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 1,5 |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | ***Laistai*** |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 2,2 |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | *Dumpiai* |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 0,3 |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | Gručeikiai |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | ↓ PAGĖGIAI ↓ |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Laistų geležinkelio stotelė** – buvusi stotis vakarų Lietuvoje, Klaipėdos miesto pietinėje dalyje, Laistų Sodybose, tarp Rimkų ir Vilkyčių geležinkelio stočių prie Klaipėdos–Pagėgių geležinkelio. Piečiau stotelės yra Laistų geležinkelio tiltas – kultūros paminklas.

Istorija
--------

Stotelės vieta nuo Klaipėds–Šilutės plento
Stotis įkurta XX a. pabaigoje. XXI a. pradžioje stodavo keleiviniai traukiniai Klaipėda–Šilutė–Pagėgiai, vėliau maršrutas sutrumpintas iki Klaipėda–Šilutė, o 2011 m. gegužės 31 d. išvis nutrauktas – tada ir Laistų stotelė buvo uždaryta. 2016 m. peronas dar buvo išlikęs. 2018 m. atnaujinus traukinių Klaipėda–Šilutė eismą, Laistų stotelėje keleiviniai traukiniai nestoja.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tarnybinis keleivinių traukinių eismo tvarkaraštis. Galioja nuo 2002 m. spalio 27 d. – Vilnius, Lietuvos geležinkeliai, 2002.
2. ↑  Tarnybinis 2015-2016 metų keleivinių traukinių eismo tvarkaraštis. Galioja nuo 2016-03-27.

* Wikimapia.org
Koordinatės: 55°04′47″š. pl. 22°45′32″r. ilg.﻿ / ﻿55.079738°š. pl. 22.758817°r. ilg.﻿ / 55.079738; 22.758817

|  |
| --- |
| **Jurbarko Antano Sodeikos meno mokykla** |
| [[Vaizdas:|Jurbarko Antano Sodeikos meno mokykla herbas|center|100px]] |
| Jurbarko Antano Sodeikos meno mokykla |
| **Adresas** | Jurbarkas, Vydūno g. 23 |
| **Direktorius(-ė)** | Loreta Ševelienė |
| **Mokinių skaičius** | ~300 |
| **Įkūrimo data** | 1966 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** | {{{laidos}}} |
| **Pedagogų skaičius** | 21 |

**Jurbarko Antano Sodeikos meno mokykla** – neformaliojo vaikų švietimo mokykla ir formalųjį švietimą papildančio ugdymo mokykla, savivaldybės biudžetinė įstaiga, įsikūrusi Jurbarke, Vydūno g. 23, šalia buvusio Jurbarko dvaro. Įstaigos kodas 190922737. Meno mokykloje dirba 21 mokytojas, mokosi apie 300 mokinių.

Istorija
--------

1966 m. buvo įkurta Jurbarko muzikos mokykla. Veikė muzikos skyriai: fortepijono – styginių instrumentų, liaudies instrumentų, pučiamųjų instrumentų, chorinis – teoretinis, papildomo instrumento. 1990 m. mokyklai suteiktas kraštiečio operos dainininko Antano Sodeikos vardas. Nuo 2007 m. įvedus choreografijos ir dailės skyrius, muzikos mokykla pavadinta Antano Sodeikos meno mokykla.

Programos
---------

Mokykloje veikia skyriai: fortepijono–styginių instrumentų, liaudies instrumentų, pučiamųjų instrumentų, choro ir muzikos teorijos, antro instrumento, šokio ir dailės.

Mokiniai mokosi pagal muzikos, dailės, šokio pradinio bei pagrindinio formalųjį švietimą papildančio ugdymo programas, šokio ir muzikos meninės saviraiškos programas, ankstyvojo meninio ugdymo programą, suaugusiųjų dailės ir muzikos ugdymo programas. Be individualių pamokų, veikia meno kolektyvai ir grupės: tautinių šokių kolektyvas „Mituvėlė", jaunių choras, pučiamųjų instrumentų orkestras „Šventė", choreografinė grupė prie pučiamųjų instrumentų orkestro, smuikininkų, kanklininkų, skudutininkų, akordeonininkų ansambliai. Dailės skyriaus mokiniai dalyvauja pleneruose, stovyklose. Daug mokinių yra miesto kultūros centro kolektyvų nariai.

Direktoriai
-----------

* Loreta Ševelienė
* Gytis Gvozdas

Žinomi mokiniai
---------------

* Loreta Levinskaitė, choro dirigentė;
* Giedrius Prunskus, operos solistas;
* Povilas Butkus, choro dirigentas;
* Giedrius Vaznys, orkestro dirigentas;
* Laurynas Lapė, trimitininkas

Nuorodos
--------

* Mokyklos tinklalapis
* Lietuvos muzikų sąjunga. Jurbarko Antano Sodeikos meno mokykla
Koordinatės: 56°09′05″š. pl. 25°23′40″r. ilg.﻿ / ﻿56.151515°š. pl. 25.39449°r. ilg.﻿ / 56.151515; 25.39449

**Juodymų (Juodymo) pelkė** – aukštapelkės tipo pelkė, esanti šiaurės rytinėje Lietuvos dalyje, Rokiškio rajono savivaldybėje. Mažesnė pelkės dalis yra Latvijos pusėje, Viesytės savivaldybės pietvakariniame pakraštyje.

Geografija
----------

Pelkė plyti Rokiškio kaimiškojoje ir Pandėlio seniūnijose, patenka į Ribickio, Ginočių ir Kebelių kaimų teritoriją. Juodymai driekiasi Neretos ir Vyžuonos upių vandenskyroje, Vakarų aukštaičių plynaukštėje. Santykinis reljefo peraukštėjimas sudaro iki 5,3 m, absoliutiniai aukščiai kinta nuo 87,3 m iki 92,6 m. Pelkės masyvą skiria dviejų valstybių pasienyje iškirstas miškas ir iškastas melioracijos griovys. Lietuvos pusėje pelkės plotas patenka Juodymų telmologinį draustinį. Kitos artimiausios saugomos teritorijos yra Čedaso ornitologinis draustinis, esantis 2,6 km į pietryčius bei Suvainiškio telmologinis draustinis, nutolęs 5,8 km į vakarus.

Pelkės teritorija yra apaugusi aukštapelkėms būdingu skurdžiu mišku. Labiausiai paplitusios medžių rūšys yra pušys, rečiau pasitaiko beržai, eglės, drebulės. Būdingi tyrašilio, raistašilio, mėlyngirio miško tipai. Medžių amžius svyruoja plačiame intervale nuo jaunuolynų iki brandžių.

Juodymų pelkėje slūgso durpių klodai, tinkami pramoninei gavybai. Prieš pramonės plėtojimą biologiškai aktyvioje pelkėje sukilo gamtosaugininkai, todėl Aplinkos apsaugos agentūra neleido pradėti durpių gavybos verslo. Palankios sąlygos pelkėje durpėms susidaryti pradėjo formuotis viršutinio pleistoceno paskutinio apledėjimo Baltijos stadijos pabaigoje. Atsitraukus ledynui ir klimatui atšilus, prasidėjo organogeninių nuogulų klostymasis. Formavosi sapropelio nuogulos, o ežero pakrantėse pradėjo augti žemapelkiniai augalai. Ilgainiui žemapelkėje įsigalėjo kiminai, pelkė perėjo į aukštapelkės vystymosi stadiją.

*Pagrindinis straipsnis – Juodymo durpių telkinys*.

Retos ir saugomos rūšys
-----------------------

Juodymų pelkėje aptiktos į Lietuvos Respublikos saugomų gyvūnų, augalų ir grybų rūšių sąrašą įtrauktos rūšys:

* paukščių rūšys: vapsvaėdis, vištvanagis, mažasis erelis rėksnys, sketsakalis, tetervinas, pilkoji gervė, žvirblinė pelėda, pilkoji meleta.
* žinduolių rūšys: baltasis kiškis, šermuonėlis, lūšis,
* drugelių rūšis – pelkinis satyras (*Oeneis jutta*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juodymo durpių telkinyje planuojamos veiklos poveikio aplinkai vertinimo ataskaita Archyvuota kopija 2018-12-23 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Kam sapnuosis Juodymo pelkės turtai?
3. ↑  Pelkinio safyro buveinė bus išsaugota Archyvuota kopija 2018-12-23 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 54°38′55″š. pl. 25°22′22″r. ilg.﻿ / ﻿54.6487°š. pl. 25.3727°r. ilg.﻿ / 54.6487; 25.3727

|  |
| --- |
|    **Nemėžio geležinkelio stotelė** |
| **Adresas** | Pakalniškės |
| **Atidaryta** | XX a. |
| **Uždaryta** | 2013 m. |
| **Aptarnaujanti įmonė** | AB „Lietuvos geležinkeliai" |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
| KENA |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| Kyviškės |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  |  |
| VILNIUS |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 11,3 |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  |  |
| Oro uostas |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | ***Nemėžis*** |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  |  |
| Kirtimai |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 11,1 |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  |  |
| Juodšiliai |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| VALČIŪNAI |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| STASYLOS |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Nemėžio geležinkelio stotis** – buvusi stotis Pakalniškių kaime, 1 km į šiaurės rytus nuo Nemėžio, geležinkelio ruože Valčiūnai–Kyviškės. Stotis buvo naudojama traukiniams prasilenkti vienabėgėje linijoje, tačiau po linijos rekonstrukcijoje ir aplinkkelio išplėtimo iki dviejų kelių Nemėžio geležinkelio stotis tapo nereikalinga ir buvo uždaryta.

Istorija
--------

Įkurta XX a. 2013 m. buvo skirti sklypai viešosios geležinkelių infrastruktūros objektui IX B koridoriaus Vilniaus aplinkkelio Kyviškės–Valčiūnai antrajam keliui statyti, tačiau vėliau 2013 m. Nemėžio stotis buvo uždaryta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nemėžio geležinkelio stotis. Imones.lt (tikrinta 2023-08-20).
2. ↑
3. ↑
Rūta|  |
| Forma | akcinė bendrovė |
| Pramonė | maisto pramonė |
| Įkurta | 1913 m. |
| Įkūrėjas (-ai) | Antanas Gricevičius |
| Centrinė būstinė | Šiauliai, Lietuva |
| Tinklalapis | www.ruta.lt |

 *Kitos reikšmės – Rūta (reikšmės).*
**UAB Rūta** – viena seniausių konditerijos įmonių Lietuvoje. „Rūtos" produkcija buvo įvertinta keturiais aukso medaliais Lietuvos žemės ūkio parodose bei dviem medaliais tarptautiniuose konkursuose Italijoje ir Anglijoje.

Istorija
--------

Fabriko istorija prasidėjo 1913 m. Šiauliuose, kai Antanas Gricevičius nedideliame mediniame name įrengė karamelės virimo katilą. Pirmieji darbininkai buvo patys savininkai – A. Gricevičius ir jo žmona Juzefa. Čia buvo gaminami karameliniai saldainiai, netrukus pradėti gaminti ir šokoladiniai. Ilgainiui buvo pastatyti keli mūriniai pastatai. Tarpukario laikotarpiu fabrike jau dirbo 160 darbuotojų ir buvo gaminami 300 pavadinimų saldainiai.

1940 m. fabrikas buvo nacionalizuotas ir iki 1993 m. pabaigos veikė kaip valstybinė įmonė. Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, senieji „Rūtos" pastatai buvo grąžinti A. Gricevičiaus įpėdiniams. 2002 m. lapkritį Antano Gricevičiaus saldainių fabrikas „Rūta" reorganizuotas į uždarąją akcinę bendrovę „Rūta".

Išnašos
-------

1. ↑  Įmonės istorija