recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| KK216 |
| --- |
| **Gargždai-Kretinga** |
|  |
|  |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 22,68 km |
| Pradžia | Gargždai |
| Pabaiga | Kretinga |
| Apskritys | Klaipėdos |
|  |
| Kelias netoli viaduko per magistralę  **A1**  Vilnius–Kaunas–Klaipėda  |

**KK216** – krašto kelias, jungiantis Gargždus ir Kretingą. Kelio ilgis – 22,68 kilometro. Šiame krašto kelyje yra dvi „juodosios dėmės".

Maršrutas
---------

Kelias prasideda Gargžduose, Kretingos plento gatvėje, sankryžoje su  **228**  Dauparai–Gargždai–Vėžaičiai . Eina Klaipėdos ir Kretingos rajonuose. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Vaiteliai ir Jokūbavas. Baigiasi Kretingoje, J. Jablonskio gatvėje. Kelias viaduku kerta magistralę  **A1**  Vilnius–Kaunas–Klaipėda  ( **E85**  Klaipėda-Kaunas-Vilnius-Lyda-Černovcai-Bukareštas-Aleksandropolis ), sankryžoje su šiuo krašto keliu baigiasi  **217**  Klaipėda–Jokūbavas .

v • a • r **Lietuvos Respublikos krašto keliai** 

101 - 102 - 103 - 104 - 105 - 106 - 107 - 108 - 109 - 110 - 111 - 112 - 113 - 114 - 115 - 116 - 117 - 118 - 119 - 120 - 121 - 122 - 123 - 124 - 125 - 126 - 127 - 128 - 129 - 130 - 131 - 132 - 133 - 134 - 135 - 136 - 137 - 138 - 139 - 140 -141 - 142 - 143 - 144 - 145 - 146 - 147 - 148 - 149 - 150 - 151 - 152 - 153- 154 - 155 - 156 - 157 - 158 - 159 - 160 - 161 - 162 - 163 - 164 - 165 - 166 - 167 - 168 - 169 - 170 - 171 - 172 - 173 - 174 - 175 - 176 - 177 - 178 - 179 - 180 - 181 - 182 - 183 - 184 - 185 - 186 - 187 - 188 - 189 - 190 - 191 - 192 - 193 - 194 -195 - 196 - 197 - 198 - 199 -
200 - 201 - 202 - 203 - 204 - 205 - 206 - 207 - 208 - 209 - 210 - 211 - 212 - 213 - 214 - 215 - 216 - 217 - 218 - 219 - 220 - 221 - 222 - 223 - 224 - 225 - 226 - 227 - 228 - 229 - 230 - 231 - 232
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Dorcatragus megalotis** |
| --- |
| Beira (*Dorcatragus megalotis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Pobūris: | Atrajotojai  *( Ruminantia)* |
| Šeima: | Dykaraginiai  *( Bovidae)* |
| Pošeimis: | Tikrosios antilopės  *( Antilopinae)* |
| Gentis: | Beiros  *( Dorcatragus)* |
| Rūšis: | Beira (antilopė)  *( Dorcatragus megalotis)* |

 |

**Beira** (*Dorcatragus megalotis*) – tikrųjų antilopių (*Antilopinae*) pošeimio dykaraginis (*Bovidae*) žinduolis.

Nedidelė antilopė su ilgomis kojomis, trumpa galva, plačia kakta, didelėmis ausimis ir akimis. Kūno aukštis 55-60 cm, masė 15-25 kg. Patelės didesnės už patinus. Viršutinė kūno dalis rusvai arba meslvai pilka. Apatinėje kūno dalyje tamsiai rudas apvadas, kuris tęsiasi iki priekinių kojų kanopų. Papilvė balta, kojos gelsvai rudos. Ragus turi tik patinai. Ragai vidutiniškai 10 cm ilgio, truputį išlinkę į priekį, vienas nuo kito gerokai nutolę.

Gyvena priekalnėse, kalnų šlaituose, krūmynuose ir pusdykumėse. Laikosi pavieniuiarba nedideliais būriais. Minta krūmų lapais ir ūgliais. Gali ištverti be vandens. Atveda vieną jauniklį.

Paplitusi Afrikoje, Somalio pusiasalyje.

Negausi, gali išnykti. Įrašyta į Tarptautinę raudonąją knygą.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Beira (antilopė)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Guptos** (Sanskritas गुप्त, Gupta) – Indijos valdovų dinastija, valdžiusi Guptų imperiją 320–540 m.

Istorija
--------

Guptų valstybės susidarymo centras – Magadhos sritis, dab. Biharo valstijos pietinė dalis. Sostinė Pataliputra, dab. Patna. Dinastijos pradininkas ir Guptų valstybės įkūrėjas Čandragupta I. Jo sūnus Samudragupta ir vaikaitis Čandragupta II nukariavo Šiaurinę Indiją, dalį Vakarų ir Vidurio Indijos.

Valdant Kumaraguptai Guptų valstybę pradėjo puldinėti baltieji hunai heftalitai. VI a. pradžioje hunų valdžioje atsidūrė dab. Pandžabas, Radžastanas bei Kašmyras, jie užėmė beveik visą Guptų valstybės vakarinę dalį. Nuo 511 m. Guptos buvo pavaldūs hunų valdovui Toramanui. Apie 540 m. Guptų valdančioji dinastija žlugo. Bet iš šios dinastijos kilo Indijos matematikas ir astronomas Brahmagupta (589–668 m.) bei visa plejada ligšiolinių mokslininkų, politikų, verslininkų.

Valdant Guptoms sukurti Indijos literatūros šedevrai Mahabharata ir Ramajana. Iš giminės kilo poetas Kalidasas.

Guptos
------

* Čandragupta I – 320-330 m.
* Samudragupta – 330-380 m.
* Čandragupta II – 380-415 m.
* Kumaragupta – 415-455 m.
* Skandagupta – 455-467 m.
* Budhagupta – 467-500 m.
* Baladitja – VI a. pr.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Guptos*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 288 psl.
K. V. Ekersbergo auportretas, 1811 m.
**Kristoferis Vilhelmas Ekersbergas** (dan. *Christoffer Wilhelm Eckersberg*, 1783−1853 m.) − XIX a. pirmos pusės Danijos klasicizmo tapytojas.

Biografija
----------

Kristoferis Vilhelmas Ekersbergas gimė 1783 m. sausio 2 d. Bokrege prie Obenro. Tapybos išmoko pas tėvą, dailidę ir interjero dekoratorių. Po darbo pas porą menko žinomumo tapytojų K. V. Ekersbergas 1803 m. įstojo mokytis Danijos dailės akademijoje istorinės tapybos. Jo mokytoju akademijoje buvo N. A. Abilgoras, perdavęs klasicistinės dailės principus. Po keleto laimėtų prizų akademijoje K. V. Ekersbergas 1810 m. persikėlė tobulintis į Paryžių, kur jis vienerius metus laiko mokėsi vadovaujamas Ž. L. Davido (1748−1825). Pasakojama, kad praleisdavo 5-6 valandas ryte tapydamas iš natūros. 1813−1816 m. tobulinosi Italijoje, tapė plenere kartu su kitais tapytojais.

1816 m. K. V. Ekersbergas grįžo į Daniją, kuri tuo metu buvo nualinta po Napoleono karų, tačiau tai pasitarnavo kultūriniam pakilimui, kuris istorijoje vadinamas Danijos tapybos „aukso amžiumi". K. V. Ekersbergas buvo žymiausias iš garsių to meto Danijos dailininkų. Svarbiausias jo įnašas buvo tapybos plenere patirties perdavimas jaunesniems kolegoms. 1818 m. jis išrinktas Danijos dailės akademijos profesoriumi, skatino mokinius tapyti miesto apylinkėse, mokė nuogo kūno piešimo. 1833 m. išleido „Perspektyvos teoriją jauniesiems tapytojams". Jo kūrinių gama buvo plati: portretai, peizažai, mitologinės, istorinės ir jūrinės scenos. Tarp jo mokinių žymiausias − Kristenas Kobkė. K. V. Ekersbergas mirė 1853 m. liepos 22 d. Kopenhagoje.

Kūrinių galerija
----------------

* „Izraelitų poilsis perėjus Raudonąją jūrą" (1815 m. Valstybinis dailės muziejus, Kopenhaga)
* „Seserys Bela ir Hana Natanson" (1820 m. Valstybinis dailės muziejus, Kopenhaga)
* „Korvetė „Najadė" jūroje" (1834 m. *Nivaagaard* muziejus, Kopenhaga)
* „Moters, užsimaunančios batelį, aktas" (1843 m. Naujoji Karlsbergo gliptoteka, Kopenhaga)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Christoffer Wilhelm Eckersberg** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Visuotinė lietuvių enciklopedija
* Vašingtono dailės galerijos informacija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| KK217 |
| --- |
| **Klaipėda-Jokūbavas** |
|  |
|  |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 17,01 km |
| Pradžia | Klaipėda |
| Pabaiga | Jokūbavas |
| Apskritys | Klaipėdos |
|  |
| Netoli Klaipėdos |

**KK217** – krašto kelias, jungiantis Klaipėdą ir Jokūbavą. Kelio ilgis – 17,01 kilometro. Šiame krašto kelyje yra trys „juodosios dėmės".

Maršrutas
---------

Kelias prasideda Klaipėdoje, trišalėje sankryžoje su  **A13**  Klaipėda–Liepoja  ( **E272**  Vilnius-Panevėžys-Šiauliai-Palanga-Klaipėda ). Eina Klaipėdos ir Kretingos rajonuose. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Klemiškė I, Baukštininkai, Plikiai. Baigiasi Jokūbave, sankryžoje su  **216**  Gargždai–Kretinga . Kelias Plikiuose kerta Eketės upę.

v • a • r **Lietuvos Respublikos krašto keliai** 

101 - 102 - 103 - 104 - 105 - 106 - 107 - 108 - 109 - 110 - 111 - 112 - 113 - 114 - 115 - 116 - 117 - 118 - 119 - 120 - 121 - 122 - 123 - 124 - 125 - 126 - 127 - 128 - 129 - 130 - 131 - 132 - 133 - 134 - 135 - 136 - 137 - 138 - 139 - 140 -141 - 142 - 143 - 144 - 145 - 146 - 147 - 148 - 149 - 150 - 151 - 152 - 153- 154 - 155 - 156 - 157 - 158 - 159 - 160 - 161 - 162 - 163 - 164 - 165 - 166 - 167 - 168 - 169 - 170 - 171 - 172 - 173 - 174 - 175 - 176 - 177 - 178 - 179 - 180 - 181 - 182 - 183 - 184 - 185 - 186 - 187 - 188 - 189 - 190 - 191 - 192 - 193 - 194 -195 - 196 - 197 - 198 - 199 -
200 - 201 - 202 - 203 - 204 - 205 - 206 - 207 - 208 - 209 - 210 - 211 - 212 - 213 - 214 - 215 - 216 - 217 - 218 - 219 - 220 - 221 - 222 - 223 - 224 - 225 - 226 - 227 - 228 - 229 - 230 - 231 - 232
Koordinatės: 54°39′34″š. pl. 25°26′48″r. ilg.﻿ / ﻿54.659484°š. pl. 25.446646°r. ilg.﻿ / 54.659484; 25.446646


|  Vėliučionių Mūsų Viešpaties Jėzaus Kristaus, Gerojo Ganytojo, koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Naujosios Vilnios |
| **Savivaldybė** | Vilniaus rajonas |
| **Gyvenvietė** | Vėliučionys |
| **Adresas** | Liepų al. |
| **Statybinė medžiaga** | XIX a. |
| **Pastatyta** | tinkuotas mūras |

**Vėliučionių Mūsų Viešpaties Jėzaus Kristaus, Gerojo Ganytojo, koplyčia** – veikianti katalikų koplyčia Vėliučionyse, Šatrininkų seniūnijoje, Vilniaus rajone. Pasiekiama iš kelio  **101**  Vilnius–Šumskas , pavažiavus į šiaurę 1 km keliu  **5232**  Šiaudinė–Vėliučionys . 

Mūrinė koplyčia priklauso Naujosios Vilnios Švč. M. Marijos, Taikos Karalienės, parapijai. Šv. Mišios vyksta sekmadieniais, lietuvių ir lenkų kalbomis.

Galinis fasadas

Istorija
--------

Rusijos imperijos laikais maldos namai tarnavo kaip cerkvė. Sovietmečiu čia buvo įsikūrusi parduotuvė.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-05-31 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vėliučionių Mūsų Viešpaties Jėzaus Kristaus, Gerojo Ganytojo, koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vėliučionys (*vilnijosvartai.lt*)[neveikianti nuoroda]
* Koplyčios nuotraukos (*wikimapia.org*)
|  *Chris Brown*  |
| --- |
|  |
|  |
| Pilnas vardas | Christopher Brown |
| Gimė | 1978 m. rugpjūčio 15 d. (44 metai) |
| Atstovauja (-vo) |  Bahamos |
| Aktyvumo metai | 1998 - dabar |
|  |
| Rungtys | Sprintas |
| Asmeniniai rekordai | 200 m: 21.05  400 m: 44.40 |
|  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas**0 | **Sidabras**1 | **Bronza**0 | **Suma**1 |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas**1 | **Sidabras**2 | **Bronza**1 | **Suma**4 |
| Pasaulio uždarų patalpų čempionatas |
| **Auksas**1 | **Sidabras**0 | **Bronza**2 | **Suma**3 |
|  |
| Kiti titulai | Pan Amerikos čempionas |
| World Athletics profilis: |  |

**Christopher Brown** (g. 1978 m. rugpjūčio 15 d.) – Bahamų lengvaatletis, kuris specializuojasi 400 m bėgime. Pasaulio čempionas ir olimpinis estafetės prizininkas.

Biografija
----------

Aukščiausio rango varžybose debiutavo 2000 m. sudalyvaudamas Sidnėjaus olimpinėse žaidynėse, kur pateko į ketvirtfinalius, bet savo bėgime liko šeštas ir į kitą etapą vietos neiškovojo. Po metų sportininkas nesėkmingai startavo 2001 m. pasaulio čempionate kur pirmojo rato varžybose savo grupėje atbėgo ketvirtas ir į kitą etapą nepateko. 2003 m. – 2004 m. dalyvavo dvejuose pasaulio uždarų patalpų čempionatuose, olimpinėse žaidynėse ir atviro stadiono pasaulio čempionate. Visose varžybose sportininkas pasiekė pusfinalių bėgimus, bet į finalą nepateko. 2005 m. pasaulio čempionate užfiksavo 44,48 s laiką ir galutinėje įskaitoje liko ketvirtas. 2006 m. Maskvoje vykusiame pasaulio uždarų patalpų lengvosios atletikos čempionate sportininkas pelnė bronzos medalį. 2007 m. pasaulio čempionate Osakoje Brown vėl liko ketvirtas. 2008 m. žiemos sezoną sportininkas pradėjo iškovodamas bronzos medalį paskalio uždarų patalpų čempionate. Vasarą sprinteris startavo Pekino olimpiadoje kur asmeninėje rungtyje liko ketvirtas, o komandinėje estafetėje pelnė sidabro medalį. 2010 m. pasaulio uždarų patlapų čempionate Brown pelnė aukso medalį.

Nuorodos
--------

* Christopher Brown IAAF svetainėje Archyvuota kopija 2012-10-21 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| KK225 |
| --- |
| **Raseiniai-Baisogala** |
|  |
|  |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 49,8 km |
| Pradžia | Raseiniai |
| Pabaiga | Baisogala |
| Apskritys | Kauno, Šiaulių |
|  |
| Prie Bernotų |

**KK225** – krašto kelias, jungiantis Raseinius ir Baisogalą. Kelio ilgis – 49,8 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių" nėra.

Maršrutas
---------

Kelias prasideda Raseiniuose. Eina Raseinių ir Radviliškio rajonuose. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Gruzdiškė, Kaulakiai, Vosiliškis, Grinkiškis, Kubiliūnai, Dauderiai. Baigiasi Baisogaloje, sankryžoje su  **144**  Jonava–Kėdainiai–Šeduva . Į vakarus nuo Kaulakių kelias kerta Dubysą, Grinkiškyje – Šušvę.

Ties Puodžių k. karjeru

v • a • r **Lietuvos Respublikos krašto keliai** 

101 - 102 - 103 - 104 - 105 - 106 - 107 - 108 - 109 - 110 - 111 - 112 - 113 - 114 - 115 - 116 - 117 - 118 - 119 - 120 - 121 - 122 - 123 - 124 - 125 - 126 - 127 - 128 - 129 - 130 - 131 - 132 - 133 - 134 - 135 - 136 - 137 - 138 - 139 - 140 -141 - 142 - 143 - 144 - 145 - 146 - 147 - 148 - 149 - 150 - 151 - 152 - 153- 154 - 155 - 156 - 157 - 158 - 159 - 160 - 161 - 162 - 163 - 164 - 165 - 166 - 167 - 168 - 169 - 170 - 171 - 172 - 173 - 174 - 175 - 176 - 177 - 178 - 179 - 180 - 181 - 182 - 183 - 184 - 185 - 186 - 187 - 188 - 189 - 190 - 191 - 192 - 193 - 194 -195 - 196 - 197 - 198 - 199 -
200 - 201 - 202 - 203 - 204 - 205 - 206 - 207 - 208 - 209 - 210 - 211 - 212 - 213 - 214 - 215 - 216 - 217 - 218 - 219 - 220 - 221 - 222 - 223 - 224 - 225 - 226 - 227 - 228 - 229 - 230 - 231 - 232
| Zaraiskas*Зарайск* |
| --- |
|        |
| *Zaraisko kremlius* |
|  |
| 

ZaraiskasZaraiskas

54°45′0″ š. pl. 38°53′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.75000°š. pl. 38.88333°r. ilg.﻿ / 54.75000; 38.88333﻿ (Zaraiskas)Koordinatės: 54°45′0″ š. pl. 38°53′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.75000°š. pl. 38.88333°r. ilg.﻿ / 54.75000; 38.88333﻿ (Zaraiskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Maskvos sritis Maskvos sritis |
| **Rajonas** | Zaraisko rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 22 887  |
| **Plotas** | 20,5 km² |
| **Tankumas** (2019) | 1 116 žm./km² |
| **Altitudė** | 160 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Zaraiskas |

**Zaraiskas** (rus. *Зарайск*) – miestas Rusijoje, Maskvos srityje, 145 km į pietryčius nuo Maskvos, Vidurio Rusijos aukštumoje, prie Osiotro upės. Rajono centras. Į miestą ateina kelias ir geležinkelio atšaka iš Luchovicų. Avalynės, siuvimo, statybinių medžiagų, maisto (duonos, nealkoholinių gėrimų), automobilių remonto pramonė.

Zaraiske išlikęs XVI a. vid. kremlius su Šv. Nikolajaus Stebukladario cerkve (XIII–XVII a.), Šv. Jono Krikštytojo Nukirsdinimo soboru (XIII a. dabartinis pastatas XIX a.), 7 bokštais, buvusiu dvasinės seminarijos pastatu (dabar – kremliaus muziejus). Taip pat mieste yra dar kelios XVIII–XIX a. cerkvės, magistratas, valsčiaus valdyba, ambulatorija, pirklių ir didikų namai, skulptorės Anos Golubkinos namas–muziejus.

Istorija
--------

Zaraisko centre rasta ankstyvojo paleolito stovyklavietė, priskiriama Kostionkų-Avdejevo kultūrai.

Osiotro miestas minimas 1146 m. Ipatijaus ir Nikono metraščiuose. Vėliau miestas nuniokotas, keletą kartų atsikūrė. XVI a. Zaraiskas Vasilijaus III įsakymu įtvirtintas kaip pasienio tvirtovė kovoje su totoriais. Miestas vadintas Nikolo Zaraisku prie Osiotro, Nikola prie Osiotro, o XVII a. galutinai įsitvirtino Zaraisko pavadinimas. XVII a. pab. miestas nustojo gynybinės reikšmės, tapo prekybos, amatų centru (garsėjo tekstilės pramone, duonos gaminiais). 1778 m. tapo apskrities centru. XX a. miestas neteko savo buvusios reikšmės.

* Šv. Jono Krikštytojo Nukirsdinimo soborasŠv. Jono Krikštytojo Nukirsdinimo soboras
* Šv. Nikolajaus Stebukladario cerkvėŠv. Nikolajaus Stebukladario cerkvė
* Kremliaus bokštasKremliaus bokštas
* Senamiesčio architektūraSenamiesčio architektūra

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 157
Salos žemėlapis
**Naujoji Britanija** (angl. *New Britain*) – didžiausia Papua Naujajai Gvinėjai priklausančio Bismarko salyno sala. Yra tarp Bismarko jūros šiaurėje ir Saliamono jūros pietuose. Nuo Naujosios Gvinėjos (tiksliau – Umbojaus salos) atskirta Dampijė sąsiauriu. Salos ilgis vakarų-rytų kryptimi ~600 km, plotis 30-100 km. Naujosios Britanijos plotas 37 800 km² (38-a sala pagal dydį pasaulyje). Paviršius kalnuotas, yra veikiančių ugnikalnių (Ulavunas, Langila, Garbuna, Tavururas, Rabaulo kaldera). Aukščiausia vieta – Sinevito kalnas (2438 m) Bainingo masyve. Auga tropinės džiunglės.

Saloje gyvena 404,9 tūkst. gyventojų. Svarbiausi miestai – Kimbė, Kokopo, Rabaulas (iki 1994 m. ugnikalnio išsiveržimo buvo pagrindiniu miestu). Naujoji Britanija padalinta į 2 provincijas: Rytų Naująją Britaniją ir Vakarų Naująją Britaniją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Naujoji Britanija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 54°56′32″š. pl. 23°38′44″r. ilg.﻿ / ﻿54.942115°š. pl. 23.645525°r. ilg.﻿ / 54.942115; 23.645525

Reabilitacijos ligoninė, 2015 m.
**Kulautuvos tuberkuliozės ligoninė** – buvusi gydymo įstaiga, kurioje buvo gydomos tuberkuliozės ligos. Veikė 1946–2004 m. Kauno rajone, Kulautuvoje, Akacijų al. 18, pušyne prie Nemuno kranto.

Istorija
--------

1931 m. įkurtas Kulautuvos kurortas. Po II pasaulinio karo, pagausėjus sergančių tuberkulioze, 1946 m. vietoje poilsio namų įkurta tuberkuliozės sanatorija. į ją atvykdavo gydytis ligoniai iš visos buvusios Tarybų Sąjungos.

1955 m. buvusi plaučių tuberkuliozės sanatorija reorganizuota į ekstrapulmoninės tuberkuliozės sanatoriją. 1959 m. pastatytas klubo-valgyklos pastatas. 1967 m. iškilo naujas gydomasis korpusas su 140 lovų. Tuo metu sanatorijoje gydėsi 500 sergančių, pradėta gydyti ginekologinius ir urologinius ligonius. Sanatorijoje dirbo 270 darbuotojų. Įstaigai priklausė 11 veikiančių korpusų.

1987 m. sanatorijoje gydėsi 350 ligonių.

1990 m. įsteigtas diagnostikos skyrius, kuriame vykdomi inkstų, genitalijų, akių, limfmazgių tuberkuliozės tyrimai. Skyriuje buvo reikalinga medicinos diagnostikos aparatūra, tokia kaip echoskopas, kurį padovanojo Kanados lietuvių bendruomenė, modernus japoniškas cistoskopas, leidę gerinti diferencinę diagnostiką.

1999 m. sanatorija reorganizuota į ligoninę. 2000 m. atkeltas iš Kauno Romainių ligoninės kaulų tuberkuliozės skyrius.

Ligoninėje veikė du skyriai. Pirmajame skyriuje buvo diagnozuojama ir gydoma inkstų ir akių tuberkuliozė, antrajame – gydoma kaulų sąnarių, moterų genitalijų ir inkstų lėtinė tuberkuliozė. Gaivus pušyno oras, graži gamta suteikė pacientams teigiamų emocijų ir padėjo gydymui ir poilsiui.

2004 m. tuberkuliozės ligoninė reorganizuota, prijungiant ją prie Kauno medicinos universiteto klinikų. 2005 m. pradėta užsitęsusi Kulautuvos reabilitacijos ligoninės rekonstrukcija.

Rekonstruojamuose buvusios tuberkuliozės ligoninės pastatuose įsikūrė Kauno klinikų Kardiologijos ir neurologijos reabilitacijos klinika. Įstaigoje teikiama reabilitacija dviejų profilių ligoniams: sergantiesiems širdies ir kraujagyslių ligomis (po miokardo infarkto, širdies šuntavimo, vožtuvų, periferinių kraujagyslių operacijų) ir nervų sistemos ligomis (po galvos smegenų insultų, smegenų, stuburo operacijų, nugaros traumų, sergantiesiems išsėtine skleroze, Parkinsono liga).
Įstaigoje maždaug 100 darbo vietų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Savivaldybė kviečia KMUK suremti pečius atnaujinant Kulautuvą
2. ↑  Nauja klinika Kulautuvoje duris atvers metų pabaigoje

Nuorodos
--------

* Internetinė svetainė Archyvuota kopija 2008-10-09 iš Wayback Machine projekto.
| Dudinka*Дудинка* |
| --- |
|              |
| *Dudinkos uostas* |
|  |
| 

DudinkaDudinka

69°24′0″ š. pl. 86°11′0″ r. ilg.﻿ / ﻿69.40000°š. pl. 86.18333°r. ilg.﻿ / 69.40000; 86.18333﻿ (Dudinka)Koordinatės: 69°24′0″ š. pl. 86°11′0″ r. ilg.﻿ / ﻿69.40000°š. pl. 86.18333°r. ilg.﻿ / 69.40000; 86.18333﻿ (Dudinka) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+7)------ vasaros: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Kraštas** | Krasnojarsko kraštas Krasnojarsko kraštas |
| **Rajonas** | Taimyro Dolgano-Nencų rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 23 923  |
|  |
|  **Vikiteka** | Dudinka |

**Dudinka** (rus. *Дудинка*) – miestas Rusijos šiaurėje, Krasnojarsko krašte, Taimyro pusiasalyje, 2021 km į šiaurę nuo Krasnojarsko. 25 200 gyventojų (2005 m.).

Geografija
----------

Dudinka įsikūrusi už Šiaurės poliaračio, Jenisiejaus dešiniajame krante, prie Jenisiejaus ir Dudinkos upės santakos. Didžiausias Sibire jūrų uostas, Norilsko priešuostis. Yra elektrifikuotas geležinkelis ir plentas į Norilską. Veikia žuvų pramonės įmonė. Yra Kraštotyros muziejus.

Istorija
--------

1667 m. įkurta žiemos stovyklavietė. Miesto teisės nuo 1951 m. Nuo 1930 m. Taimyro Dolganų-Nencų municipalinio rajono (anksčiau – autonominės apygardos) centras. 1969 m. nutiestas dujotiekis Mesojacha-Norilskas. Dudinkoje įsikūrusi Taimyro geofizikos ir naftos žvalgybos ekspedicija. Į rytus nuo Dudinkos esančiame Alykelio oro uoste bazuojasi poliarines stotis ir Šiaurės jūrų kelią aptarnaujantys lėktuvai.

Lietuviai
---------

1941 m. rugpjūčio per Dudinką į Norilsko ir Lamos lagerius buvo gabenami Lietuvos kariuomenės karininkai. 1945 m. rugpjūčio mėn. Šiaurės keliu per Archangelską atvežta apie 100 lietuvių. Žiemą jie gyveno ant sniego pastatytose palapinėse. Dirbo uoste, lentpjūvėje, prie geležinkelio. Pirmąją žiemą daug jų mirė nuo bado, šalčio, ligų. Vėliau dalis išvežta į Norilską.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mindaugas Pažemys. *Dudinka*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 181 psl.
2. ↑  Aldona Juodvalkytė. *Dudinka*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 181 psl.

Nuorodos
--------

* Dudinka
* «Мой город»
* Dudinka nuotraukose
* Dudinkos herbas Archyvuota kopija 2003-09-29 iš Wayback Machine projekto.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **Krasnojarsko krašto miestai** |  |
| **Administracinis centras: Krasnojarskas**
Ačinskas |
Artiomovskas |
Bogotolas |
Borodinas |
Divnogorskas |
Dudinka |
Igarka |
Ilanskis |
Jeniseiskas |
Kanskas |
Kodinskas |
Lesosibirskas |
Minusinskas |
Nazarovas |
Norilskas |
Sosnovoborskas |
Ujaras |
Užuras |
Zaoziornas |
Zelenogorskas |
Železnogorskas |
Dudukas|  |
| Klasifikacija | * Medinis pučiamasis
 |
| Garsų diapazonas |
|  |

| Dudukas ir jo muzika |
| --- |
| Nematerialusis pasaulio paveldas |
| 

---

 |
| Armėnai vaikai groja duduku

---

 |
| **Vieta** | Armėnija |
| **Regionas**\*\* | ENA |
| **Įrašas** | 2008 |
| **Nuorodos** |
|  | Nuoroda |
|
|  **Vikiteka:** | DudukasVikiteka |
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Dudukas** – tradicinis medinis pučiamasis muzikos instrumentas, populiarus Kaukaze, Artimuosiuose Rytuose, Balkanuose.

Turi dvigubą liežuvėlį. Tai labai senas instrumentas, pačioje senovėje gamintas iš kaulo ar nendriškų stiebų. Dabar dudukas yra gaminamas iš medienos. Armėnijoje, kur šis instrumentas itin populiarus, jis gaminamas iš abrikoso (nacionalinio medžio) medienos. Standartinis dudukas turi vieną oktavą, tačiau yra įvairių regioninių variacijų. Duduku kartais vadinamas kiek kitoks Balkanuose paplitęs instrumentas kavalas.

Dudukas išsiskiria savo itin melodingu, melancholišku, gedulingu, bet tuo pat metu ir skaidriu skambesiu. Grojimas šiuo instrumentu sudėtingas ir reikalauja gerų kvėpavimo įgūdžių.

Duduko partijos ne kartą panaudotos žymiuose filmuose – „Paskutinė Kristaus pagunda" (kompozitorius Peter Gabriel), „Gladiatorius" (Hans Zimmer), „Siriana" (Alexandre Desplat), „Kruvinasis deimantas" (James Newton Howard), „Varnas" (Graeme Revell), „Kristaus kančia" (John Debney) ir kt.

Bene žymiausias visų laikų duduko virtuozas buvo armėnų muzikas Dživanas Gasparianas, atlikęs muziką daugeliui aukščiau paminėtų filmų, dalyvavęs pasauliniuose turuose.

Nuorodos
--------

* Duduko muzika Peter Gabriel kūrinyje „The Feeling Begins"
* Kūrinis duduku, atliekamas Dživano Gaspariano

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Armėnijoje |
| --- |
|  |
| Materialusis | 
Achpato ir Sanaino vienuolynai (1996) · Ečmiadzino katedra, Šv. Ripsimės, Šv. Gajano, Šogakato bažnyčios, Zvartnoco griuvėsiai (2000) · Gegardo vienuolynas ir Aukštutinio Azato slėnis (2000) | Armėnijos vėliavaArmėnijos vėliava |
|  |
|  Nematerialusis | 
Dudukas ir jo muzika (2008) · Armėnų kryždirbystė (2010)  · Armėnų epo „Dovydas Sasunietis" vaidyba (2012) · Lavašas – armėnų kultūros išraiška (2014) · Kočaris, tradicinis grupinis šokis (2017) · Amėnų raidės menas ir jo kultūrinės išraiškos (2019) · Piligriminės kelionės į Šv. Tado vienuolyną (2020, kartu su Iranu) |

 |
| Genaičių senosios kapinės |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Genaičių senosios kapinėsGenaičių senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°47′22″š. pl. 21°25′41″r. ilg.﻿ / ﻿55.789402°š. pl. 21.428134°r. ilg.﻿ / 55.789402; 21.428134Koordinatės: 55°47′22″š. pl. 21°25′41″r. ilg.﻿ / ﻿55.789402°š. pl. 21.428134°r. ilg.﻿ / 55.789402; 21.428134 |

 |
| Vieta | Klaipėdos rajonas |
| Seniūnija | Dauparų-Kvietinių seniūnija |
| Aukštis | 1,0 m |
| Plotas | 0,08 ha |
| Naudotas | XVI–XIX a. |
| Žvalgytas | 1973 m. |
| Registro Nr. | 24376 /L708/ |

**Genaičių senosios kapinės**, vadinamos *Maro, Marų kapeliais* (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas - 24376, senas registro kodas - L708) – neveikiančios kapinės šiaurinėje Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Genaičiuose (Dauparų-Kvietinių seniūnija), 3,18 km į rytus nuo kelio Kretinga–Gargždai, Minijos dešiniajame krante.

Kapinės
-------

Įrengtos šlaito papėdėje esančioje kalvelėje. Netaisyklingo ovalo plano, pailgos šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi, 39 m ilgio, 27 m pločio, 1,0 m aukščio, buvusios apjuostos akmenų pylimu, kurio išliko pavieniai pagrindo akmenys. Laidojimo žymių nesimato. Kapinėse stovi ąžuolinis kryžius, kurio stiebe įrėžta data: „1957". Kapinės neveikiančios, apaugusios medžiais.

Teritorijos plotas – 0,08 ha.

Į šiaurę nuo kapinių plyti Genaičių kapinynas.

Istorija
--------

Veikė XVI–XIX a. laidoti Genaičių kaimo gyventojai. Vadinamos *Maro, Marų kapeliais*. Nuo seno kapinėse stovėjo keli mediniai kryžiai. Jiems sunykus, 1957 m. pastatytas naujas kryžius..

1973 m. žvalgė Ignas Jablonskis.

1997 m. įrašytos į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L708), 1985 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ignas Jablonskis. Kai kurie žvalgyti archeologiniai paminklai Kretingos ir gretimuose rajonuose. - Lietuvos istorijos instituto rankraštynas. - F. 1, b. 1254. - L. 27 (brėž. 20)
2. ↑  Kultūros vertybių registras: Genaičių k. senosios kapinės
| Brazilų mastifas |
| --- |
|  |
|  |
| Standartas: | Nr. 225, II FCI grupė, 2 sekcija (molosinio, mastifų tipo šunys) |
| Ūgis (ties ketera) |
| Patinas: | 65-75 cm |
| Kalė: | 60-70 cm |
| Svoris |
| Patinas: | 55-70 kg |
| Kalė: | 40-50 kg |
| Savybės |
| Plaukas: | Trumpas, lygus, prigludęs |
|  |
| Aktyvumas: | Vidutinis |
|  |
| Intelektas: | Aukštas |
|  |
| Temperamentas: | Prieraišus, savarankiškas, aršus, agresyvus, pavydus |
|  |
| Tinkamumas apsaugai: | Labai aukštas |
|  |
| Tinkamumas tarnybai: | Labai aukštas |
|  |
| Vados dydis: |  ? |
|  |
| Ilgaamžiškumas: | ~12 m. |

**Brazilų mastifas**, dar vadinamas **Fila Brasileiro** – šunų veislė, pripažįstama FCI. Kilmės šalis - Brazilija.

Daugelyje šalių kinologų organizacijos draudžia veisti šiuos šunis, o teisėsauga jų veisimui ir auginimui taiko daug suvaržymų. Lietuvoje ši veislė priskiriama prie pavojingų šunų veislių.

Kilmė ir paskirtis
------------------

Labai aiški brazilų mastifo ir bladhaundo giminystė: tos pačios odos raukšlės, jautri uoslė ir kiti panašūs požymiai. Jo protėviai portugalų ir ispanų buvo atvežti į Pietų Ameriką. Tuo metu Pietų Amerikoje kryžminant sunkius dogus, mastifus ir bladhaundus, buvo siekiama išvesti veislę, kuri galėtų patikimai saugoti galvijų bandas, būti sargu namams ir šeimai.

Brazilijoje brazilų mastifus veisė ir augino kaip sarginius šunis bei medžioklei. Jis turi labai gerą uoslę ir išlikusį medžioklės instinktą. 

Dabartiniais laikais auginamas kaip šeimos šuo, saugantis namus ir turtą. Jokiu būdu negalima skatinti brazilų mastifo kaip "apsaugininko" instinkto, nes jis ir taip labai stiprus.

Išvaizda
--------

Tai stiprus ir raumeningas šuo. Patinų ūgis ties gogu 65-75 cm, kalių 60-70 cm. Patinų svoris mažiausiai 50 kg (gali siekti 70 kg), kalių - mažiausiai 40 kg. 

Kailis trumpas, lygus, prigludęs, vienspalvis arba dryžuotas, snukis - juodas (kaip juoda kaukė). Baltos dėmės toleruojamos, bet gali būti tik ant krūtinės, letenų ir ant uodegos galiuko. Ausys nukabusios, didelės, storos, V formos ir plačios prie pagrindo.

Charakteris ir elgesys
----------------------

Brazilų mastifas labai prisiriša prie savo šeimininko ir gali būti puikus sarginis šuo pastatams ir gyvulių fermoms saugoti, tačiau sprendimus priima savarankiškai. Jo duslus lojimas girdimas labai toli ir labai charakteringas šiai veislei. 

Brazilų mastifai yra bebaimiai šunys, labai saugo savo teritoriją ir aršiai puola svetimus šunis. Šiai veislei ypač būdinga greita reakcija į grėsmę: jei šuo pajus, kad jo šeimininkui gresia pavojus, jis žaibiškai puls galimą priešą. Todėl šuo turi būti pratinamas prie svetimų žmonių, kad nepasitikėjimas jais mažėtų, tačiau įgimto "apsaugininko" instinkto panaikinti nepavyks. 

Brazilų mastifui reikia labai daug erdvės namuose ar sode, o jos trūkumas gali sukelti agresiją.

Nuorodos
--------

1. ↑  Agresyvių šunų veislių sąrašas
2. ↑  Gyvūnų globos, laikymo ir naudojimo įstatymas

* Apie brazilų mastifą **(**angl.**)**


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Brazilų mastifas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Abrazija (reikšmės).*
Abrazijos nugludinta uoliena
**Abrazija** – reiškinys, kai judančios dalelės dilina kietą kūną. Abraziją kaip geologinį reiškinį sukelia vanduo (srovės ir bangos), vėjas, judantys ledynai. 

Pagal šį reiškinį medžiagos, technologijose naudojamos kietų paviršių šveitimui, dilinimui ir panašiam apdorojimui, vadinamos abrazyvais.

Vandens sukelta abrazija
------------------------

Tokią abraziją dažniausiai sukelia bangos ir srovės. Daužydamos klifus bangos suspaudžia orą uolienų plyšiuose, o oras besiplėsdamas vėl gali sutrupinti uolieną. Bangos didele jėga sviedžia į klifus paplūdimio smėlį bei akmenis ir brūžina uolieną. Ten, kur bangos susiduria su kyšuliais, jos užlinksta ir visą ardomąją jėgą atiduoda ne paplūdimiui, bet kyšuliams. Bangos, atriedančios į krantą kampu, priverčia nešmenis judėti išilgai kranto, ir apardyta medžiaga nunešama nuo kyšulio gretimų paplūdimių link. Į paviršių pakilęs gruntinis vanduo ir žemės paviršiuje tekantys vandenys irgi pamažu pragraužia kanalus pro kyšulį.

### Abrazijos sudarytos formos

Kyšuliuose, kuriuose veikia bangos, tam tikra tvarka atsiranda įvairių savitų darinių. Pirmiausia kyšulių šonuose esančių klifų papėdėje susiformuoja urvai, paprastai išilgai tarp plyšių ir sprūdžių. Bangos pamažu gilina ir platina urvus, kol šie įsiskverbia tiesiai pro kyšulį ir suformuoja arką. Vėliau arkos viršus nugriūva – lieka uolos stulpas, vadinimas atlikuonimi. Išilgai klifų riedančios bangos išgraužia klifų papėdę. Taip atsiranda horizontali platforma jūros lygyje, vadinama bangų gremžtine platforma, kuri šiek tiek apsaugo nuo tolesnės abrazijos išsklaidydama bangų energiją. Tektoninis antsprūdis kartais trumpam iškelia sausumą ir tada ji apardoma iki kelių bangų išgremžtų platformų, kurios vadinamos jūrinėmis terasomis.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Erozija
Brazilijos vėliava. Proporcijos: 7:10
 Respublikos vėliava naudota 1889 lapkričio 15-19.
 Brazilijos imperijos vėliava, 1822 m. rugsėjo 18 d. – 1889 lapkričio 15 d.
**Brazilijos vėliavoje** – žaliame stačiakampiame fone pavaizduotas geltonas rombas, kurio centre yra mėlynas skritulys su 27 sidabrinėmis žvaigždėmis. Mėlynas skritulys apjuostas balta juosta su užrašu „Ordem e Progresso" („Tvarka ir pažanga").

Ši vėliava 1889 m. lapkričio 19 dieną buvo paskelbta oficialia Brazilijos Respublikos vėliava. Nuo to laiko ji buvo šiek tiek pakeista, o dabartinis variantas patvirtintas 1992 m. gegužės 12 dieną.

Simbolika
---------

Brazilijos tautinės spalvos, žalia ir geltona, simbolizuoja šalies gamtos turtus. Žalia – tai Amazonės ir kitų Brazilijos regionų džiunglės; geltona – šalies aukso atsargos: XVI – XIX a. Brazilijos aukso kasyklos buvo didžiausios pasaulyje.

Mėlynasis apskritimas simbolizavo dangų virš Rio de Janeiro 1889 m. lapkričio 15 d. – dieną, kai buvo paskelbta Brazilijos Respublikos nepriklausomybė. Vėliau, respublikai virtus federacija, pagal JAV pavyzdį sudaryta iš valstijų, buvo nuspręsta, kad vėliavos žvaigždės turi vaizduoti būtent valstijas, įeinančias į sąjungos sudėtį, kaip JAV vėliavoje. Taigi žvaigždžių skaičius vėliavoje sumažėjo. Dabar kiekviena iš 27 žvaigždžių simbolizuoja vieną iš valstijų ir regionų.

Istorija
--------

Po Pirmosios Respublikos paskelbimo, naujai paskirtasis teisingumo ministras Ruy Barbosa, griežtas respublikoninio modelio, sukurto Jungtinėse Amerikos Valstijose, garbintojas, pasiūlė nacionalinės vėliavos projektą, kuri buvo labai panaši į JAV vėliavą. Ši vėliava galiojo tik penkias dienas. 1889 metų lapkričio 19 dieną „respublikos tėvas" ir laikinasis prezidentas maršalas Deodoro da Fonseca vetavo šią vėliavą, tvirtindamas, kad tai per didelė kitos šalies vėliavos kopija. Fonseca, kuris visą savo gyvenimą buvo rojalistas ir tik žengė sėkmingą žingsnį atvedusį iki Respublikos paskelbimo, pasiūlė, kad naujoji Brazilijos vėliava primintų imperinę Brazilijos vėliavą, kurioje būtų pakeista tik imperinė simbolika nauju projektu (galiausiai buvo nuspręsta, kad tai bus mėlynas žemės rutulys su žvaigždėmis ir pozityvizmo moto).

Nuorodos
--------

* Brazilijos vėliava Archyvuota kopija 2009-11-13 iš Wayback Machine projekto. **(**liet.**)**
* Vexilla-Mundi

**Pietų Amerikos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Argentina · Bolivija · Brazilija · Čilė · Ekvadoras · Gajana · Kolumbija · Paragvajus · Peru · Surinamas · Urugvajus · Venesuela
Folklando (Malvinų) salos · Prancūzijos Gviana · Pietų Džordžija |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Herbai |
*Šis straipsnis apie monetą. Apie miestą skaitykite straipsnyje Kobanas (Gvatemala).*
Kobanas
**Kobanas** (jap. 小判, kitaip dar *ōban*) – ovali auksinė Japonijos moneta, naudota Edo laikotarpyje, lygi vienam *ryō* – ankstesnių laikų Japonijos piniginiam vienetui.

Keicho laikotarpio kobanas turėjo aukso už vieną *ryō*, tad kobano vertė buvo 1 *ryō*. Vėliau aukso kiekis kobane mažėjo.

Iki XIX a. vidurio Japonijos ekonomika buvo pagrįsta daugiausia ryžiais. Standartinis masės vienetas buvo *koku* – ryžių kiekis, kurio pakakdavo vienam šeimai vieneriems metams pramisti. Valstiečiai mokesčius mokėdavo ryžiais, tad šie patekdavo į centrinės valdžios aruodus. Tuo tarpu XVI a. viduryje Japoniją pasiekę portugalai labiau vertino auksą, o ne ryžius. Kobanas, kuris verte buvo lygus trims *koku*, tapo užsienio prekybos moneta.

Kai kurie feodalai pradėjo kaldinti savo kobanus, bet jų vertė būdavo mažesnė dėl netauriųjų metalų priemaišų. Edo centrinė valdžia rengė pinigų reformas, tačiau kobanų vertė vis smuko. Po kiekvienos reformos pasirodydavo nauji klastoti kobanai, kurių vertė būdavo kiek mažesnė negu oficialiųjų to laikotarpio kobanų. 1853 m. ankstesniųjų laikotarpių klastotus kobanus prekybininkai vertino labiau negu naujai kaldintus kobanus dėl didesnio aukso kiekio.

Po Meidži restauracijos 1868 m. buvo imta kaldinti monetas paremtas europinėmis pinigų sistemomis. Kobanų apyvarta buvo nutraukta.

Frazeologizmai
--------------

Japoniška idioma *neko ni koban* (猫に小判 'kobanai (aukso monetos) katėms') reiškia tą patį, kaip „barstyti perlus kiaulėms".

Nuorodos
--------

1. ↑  Stevenson, Jed. "PASTIMES: Numismatics, "*New York Times.* September 3, 1989.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kobanas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| ***Absoliutus blogis: prakeikimas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Resident Evil:Damnation |
| Kilmės šalis | Japonijos vėliava Japonija |
| Režisierius | Makoto Kamiya |
| Prodiuseris (-iai) | Hiroyuki Kobayashi |
| Metai | 2012 |
| Trukmė | 100 min. |
| Platintojas | Sony Pictures Entertainment |
| **IMDb įrašas** |

**Absoliutus blogis: prakeikimas** (angl. *Resident Evil:Damnation* arba *Biohazard:Damnation*) – 2012 m. CGI mokslinės fantastikos siaubo veiksmo animacinis filmas, paremtas kompiuterinių žaidimų „Resident Evil" serijos motyvais. Tai 2008 m. filmo „Absoliutus blogis: degeneracija" tęsinys. Filmo kūrėjai: kompiuterinių žaidimų kompanija „Capcom", kartu su „Sony Pictures Entertainment". Filmas pradėtas platinti 2012 m. rugsėjo 15 d. PlayStation Network, Xbox Live ir Zune tinklais. Filme pasakojama tolimesnė kova su Žemėje siaunčiančiais virusais ir parazitiniais organizmais. Filmas kurtas Japonijoje, tačiau originalus įgarsinimas yra anglų kalba.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

2010 m. Buvusi sovietinė respublika tapo nepriklausoma valstybe Rytų slavų respublika. Joje suklestėjo korupcija, o valdžią perėmė oligarchai. Prieš valdžią kilo piliečių maištas. Prezidentės Svetlanos Belikovos iniciatyva buvo atstatyta taika valstybėje, tačiau maištininkų teritorijose radus daug vertingų iškasenų, karas atsinaujino. Nematydami išeities prieš stipresnes vyriausybės pajėgas, sukilėliai panaudoja tarptautiniu mastu uždrausta bioorganinį ginklą (BOW) – ypatingai stiprius ir greitus monstrus.

JAV ir Rusijos vyriausybės siunčia pagalbą Rytų slavų respublikai, kad ši galėtų susidoroti su teroristais (taip vadinami sukilėliai). Agentas Leonas Skotas Kenedis atsiduria valstybės sostinėje Polivlograde, tačiau tuo metu misija nutraukiama ir pareikalaujama Leono grįžti. Jis atsisako, nes sužino, kad sukilėliai naudoja nelegalų biologinį ginklą. BOW monstrai yra sunkiai kontroliuojami ir Leonas įtaria, kad kažkurie iš sukilėlių prisiima „motinėlės" vaidmenį, tam kad galėtų BOW monstrus nukreipti prieš vyriausybines jėgas. Filmo eigoje Leonas sužinos, kad respublikos vyriausybė taip pat nėra tokia geranoriška, kaip teigia tarptautinei bendruomenei ...

Veikėjai
--------

* Leonas S. Kenedis – specialus agentas, pasiųstas JAV vyriausybės į Rytų slavų respubliką padėti vietos vyriausybei kovoti su teroristais;
* Ada Vong – buvusi „Umbrella" korporacijos agentė, dirbanti nežinomam užsakovui ir Rytų slavų respublikoje bandanti pavogti naujovišką *Las Plagas* parazitinį organizmą;
* Svetlana Belikova – Rytų slavų respublikos prezidentė, mokanti kovų menus. Jos vyriausybė yra sukūrusi naują bioteroristinį ginklą;
* Aleksandras Kozačenko – sukilėlių lyderis, pats užsikrečia *Las Plagas* organizmu, kad galėtų kontroliuoti BOW monstrus;
* Dži Di (angl. *JD*) – vienas sukilėlių, Aleksandro pagalbininkas;

ir kiti.

Taip pat skaitykite
-------------------

* „Absoliutus blogis: išsigimimas"
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Anablepidae** |
| --- |
| Brazilinė keturakė (Anableps anableps)Brazilinė keturakė (*Anableps anableps*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Dančiakarpiai  *( Cyprinodontiformes)* |
| Šeima: | Keturakinės  *( Anablepidae)* |
| Gentis: | Keturakės  *( Anableps)* |
| Rūšis: | Brazilinė keturakė  *( Anableps anableps)* |

 |

**Brazilinė keturakė** (*Anableps anableps*) – keturakinių (*Anablepidae*) šeimos žuvis.

Patinai maždaug 15, patelės – iki 27 cm dydžio. Plaukioja paviršiuje, laikosi grupėmis. Šių žuvų akyse yra po dvi pigmentuotas audinio raukšles, kurios akies lėliukės viduryje susisiekia, tačiau nesusilieja – taip padalindamos akį į vidurinę ir apatinę dalis. Pakitęs akies lęšiukas leidžia vienu metu matyti ir virš vandens, ir po vandeniu. Šį gebėjimą sustiprina į dvi dalis suskilusi tinklainė: viena jos dalis priima šviesos spindulius iš virš vandens esančios aplinkos, kita – tuos, kurie sklinda po vandeniu.

Akvariumas ilgas, uždengtas, pripildytas tik pusę arba tris ketvirtadalius tūrio, kad būtų galima matyti žuvies akis virš vandens ir po vandeniu. Vanduo šarmingas, vidutinio kietumo. Temperatūros ribos: 22-30 °C.

Patinų analinis pelekas virtęs vamzdelio formos dauginimosi organu (gonopodijumi), per kurį sperma patenka į patelės kloaką. Ikrai apvaisinami viduje ir juos patelė išsaugo ilgą laiką, maždaug du kartus per metus atvesdama nedidelę šešių individų stambaus mailiaus (3-4 cm ilgio) vadą.

Paplitusi Meksikos pietinėje dalyje iki Pietų Amerikos šiaurinės dalies (ir gėlame, ir apysūriame vandenyje).

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Brazilinė keturakė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Genadijus Janajevasrus. *Янаев Геннадий Иванович*** |
| --- |
| Gimė | 1937 m. rugpjūčio 26 d.Perevoze, Gorkio sritis, Rusijos TFSR, SSRS |
| Mirė | 2010 m. rugsėjo 24 d. (73 metai)Maskvoje |
| Palaidotas (-a) | Trojekurovo kapinėse |
|  |
| Veikla | tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, pirmasis ir paskutinis TSRS viceprezidentas |
| Partija | TSKP CK Politinio biuro narys |
|  |
| Alma mater | 1959 m. Gorkio žemės ūkio institutas |

**Genadijus Janajevas** (rus. *Янаев Геннадий Иванович*, 1937 m. rugpjūčio 26 d. – 2010 m. rugsėjo 24 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys, pirmasis ir paskutinis TSRS viceprezidentas.

Biografija
----------

1959 m. baigė Gorkio žemės ūkio institutą, dirbo mechanizuotų dirbtuvių viršininku, Gorkio srities "Žemūktechnikos" padalinio valdytoju.

1963-1968 m. buvo komjaunimo Gorkio srities komiteto antruoju, vėliau-pirmuoju sekretoriumi. Po to dvylika metų vadovavo TSRS jaunimo organizacijų komitetui.

1980-1986 m. buvo TSRS draugystės ir kultūrinių ryšių su užsienio šalimis draugijos prezidiumo pirmininko pavaduotojas, nuo 1986 m. – TSRS profsąjungų (VPSCT) sekretorius, nuo 1989 m. rugsėjo mėn. – pirmininko pavaduotojas. Buvo TSRS liaudies deputatu nuo profsąjungų.

1990 m. liepos 14 d. išrinktas TSKP CK sekretoriumi tarptautiniams klausimams ir Politinio biuro nariu, juo buvo iki 1991 m. sausio 31 d.

1990 m. gruodžio 27 d. M. Gorbačiovo siūlymu TSRS liaudies deputatų suvažiavime antru bandymu išrinktas TSRS viceprezidentu. Juo buvo iki 1991 m. rugsėjo 4 d.

1991 m. rugpjūčio 19 d. G. Janajevas kartu su kitais Valstybinio ypatingos padėties komiteto (GKČP) nariais organizavo pučą ir nušalino TSRS prezidentą M. Gorbačiovą. Rugpjūčio 22 d. G. Janajevas apkaltintas valstybės perversmu ir suimtas. 1994 m. vasario mėn. Rusijos valstybės dūmai priėmus specialų įstatymą, amnestuotas.

Išėjęs iš kalėjimo G. Janajevas politinėje veikloje nebedalyvavo. Paskutiniais metais iki mirties buvo Rusijos tarptautinės turizmo akademijos istorijos ir tarptautinių santykių katedros vedėjas.

Nuorodos
--------

* Biografija (rusų kalba);
* Apie rugpjūčio pučą.
| ***Appassionata*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Appassionata |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Gianluigi Calderone |
| Vaidina | Ornella MutiGabriele FerzettiEleonora GiorgiCarla Mancini |
| Metai | 1974 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 96 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Appassionata** – 1974 m. Italijoje sukurta erotinė drama.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Ornella Muti – Eugenija Ruteli
* Gabriele Ferzetti – daktaras Emilijus Rutelis
* Eleonora Giorgi – Nikola
* Valentina Cortese – Eliza Ruteli
* Jeanne Martinovic
* Ninetto Davoli
* Carla Mancini

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Stomatologas gydytojas Emilijus Rutelis gyvena kartu su dukterimi Eugenija ir psichine liga sergančia žmona Eliza. Duktė pavydi motinai tėvo dėmesio ir tiesiog negali šios pakęsti. Jų namuose nuolat lankosi Eugenijos draugė Nikola, kuri vieną dieną kaip pacientė ateina ir į gydytojo kabinetą, kur šį suvilioja. Gydytojas pradeda nuolat susitikinėti su dukters bendraklase, tuo tarpu jo paties duktė ima jam pasakoti apie savo intymias fantazijas...
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Nulis laipsnių Kelvino skalėje (−273,15 °C) yra absoliutusis nulis.
**Absoliutusis nulis** – žemiausia įmanoma temperatūra, kurioje sustoja bet koks šiluminis atomų ir molekulių judėjimas ir nutrūksta šiluminis spinduliavimas.

Ši temperatūra lygi -273,15 °C arba 0 K. Iš tikro ši temperatūra pasiekta niekada nebuvo, tačiau 2003 m. Masačusetso Technologijos Instituto mokslininkams pavyko pasiekti 450 pK (pikokelvinų) temperatūrą. Tokios temperatūros pasiekiamos magnetiniu aušinimu. Labai žemoje temperatūroje pasireiškia neįprasti fizikiniai reiškiniai: superlaidumas (išnyksta kai kurių laidininkų elektrinė varža), supertakumas (atšalęs helis suteka į jį įstatytą mėgintuvėlį).

Medžiagų savybės absoliučiame nulyje kol kas mažai ištirtos, tačiau tyrimai toliau vykdomi, kadangi jų rezultatai žmonijai galėtų atnešti daug naudos. Pavyzdžiui, sukūrus pastovų superlaidininką, būtų galima daug kartų sumažinti energijos nuostolius.
| Ardėjait. *Comune di Ardea* |
| --- |
| *Šv. Petro bažnyčia* |
|  |
| 

ArdėjaArdėja

41°37′00″ š. pl. 12°33′00″ r. ilg.﻿ / ﻿41.61667°š. pl. 12.55000°r. ilg.﻿ / 41.61667; 12.55000﻿ (Ardėja)Koordinatės: 41°37′00″ š. pl. 12°33′00″ r. ilg.﻿ / ﻿41.61667°š. pl. 12.55000°r. ilg.﻿ / 41.61667; 12.55000﻿ (Ardėja) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Lacijus Lacijus |
| **Provincija** | Romos provincija |
|  |
| **Meras** | Carlo Eufemi |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 42 879  |
| **Plotas** | 50,90 km² |
| **Tankumas** (2010) | 842 žm./km² |
| **Altitudė** | 37 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.comune.ardea.rm.it |
|  **Vikiteka** | Ardėja |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Apaštalas Petras |

**Ardėja** (it. *Ardea*) – Italijos miestas Romos provincijoje, Lacijuje.

Istorija
--------

Ardėjos miesto vartai
Antikoje Ardėja dažniausiai minima kalbant apie Via Ardeatina, į Ardėją vedantį kelią. Apie žemės ūkį rašęs Kolumela čia turėjo fermą.

Ardėja buvo rutulių, kuriuos mini Eneida, sostinė. Miestą užėmė Romos karalius Lucijus Tarkvinijus Išdidusis. 509 m. pr. m. e. Ardėja minima kaip Romos sąjungininkė. 443 m. pr. m. e. volskai apgulė Ardėją. Apgultį nutraukė Marko Geganijus Macerino vadovaujami romėnai.

Per Antrąjį pūnų karą Ardėja buvo vienas iš kelių sąjungininkų, kurie atsisakė kariniu požiūriu padėti Romai, tad po karo neteko savivaldos. III–II a. pr. m. e. miestas po truputį smuko ir Romos imperijos laikais jame buvo labai mažai gyventojų.

Ardėja pradėjo augti tik po IX a. Popiežius Gelasijus II buvo apsistojęs Ardėjos pilyje 1118 m. o vėliau dėl jos varžėsi įvairūs didikai. 1419 m. popiežius Martynas V paskyrė pilį savo Kolonų šeimai, kuri 1564 m. ją pardavė Cezariniams.

1816 m. Ardėja buvo prijungta prie Genzano miesto. 1932 m. buvo nusausintos miesto apylinkės ir miestas vėl suklestėjo. Ardėja tapo Pomecijos dalimi 1948 m. ir nepriklausoma savivaldybe 1970 m.

Miestai partneriai
------------------

* Graikija Argas, Graikija
* Vokietija Rylasingenas-Vorblingenas, Vokietija

Išnašos
-------

1. ↑