*Šis straipsnis apie miestelį. Apie upę skaitykite straipsnyje Galšia (upė).*

| Alšėnaiblrs. *Гальшаны*, rus. *Гольшаны* |
| --- |
|              |
| *Alšėnų reginys* |
|  |
| 

AlšėnaiAlšėnai

54°15′25″š. pl. 26°00′43″r. ilg.﻿ / ﻿54.257°š. pl. 26.012°r. ilg.﻿ / 54.257; 26.012﻿ (Galšia) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| **Sritis** | Gardino sritis Gardino sritis |
| **Rajonas** | Ašmenos rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 1 075  |
|  |
| **Pašto kodas** | 231120 |
|  **Vikiteka** | Alšėnai |

**Galšià**  (arba ***Alšė́nai***, blrs. *Гальшаны*, rus. *Гольшаны*) – agromiestelis Baltarusijoje, prie kelio Vilnius–Ašmena–Voložinas, 20 km į pietus nuo Ašmenos, netoli Lietuvos sienos, prie Galšios (Alšios) upės. Apylinkės centras. Miestelyje yra vidurinė mokykla, ligoninė, paštas.

Alšėnų pilies griuvėsiai

Istorija
--------

1,5 km į šiaurės rytus nuo Alšėnų yra XII a. – XIV a. baltų piliakalnis, kuriame, pasak legendos, kurią pateikia Bychovco kronika , Lietuvos kunigaikščio Romunto (Romano) sūnus ir Narimanto, Daumanto, Giedriaus ir Traidenio brolis Alšis (*Holsza*) *prie Karobio upės, įkūrė miestą; atsikėlė iš ten, ėmė viešpatauti ir pasivadino Alšėnų kunigaikščiu*.

Nuo XIII a. Alšėnai buvo LDK Alšios (Galšios) dalinės kunigaikštystės centras. Nuo XIV a. pabaigos Alšėnus valdė Alšėnų kunigaikščių giminė. Jos pradininkas Jonas Alšėniškis apie 1390 m. savo valdose pastatė pilį, prie pilies įsikūrė miestelis. XV a. pradžioje pastatyta pirmoji bažnyčia. XVI a. antroji pusėje Bogdanas Sapiega ją atidavė reformatams, vėliau grąžinta katalikams.

1533 m. Povilas Alšėniškis, siekdamas Vilniaus vyskupo vietos, miestelį perleido karalienei Bonai Sforcai, o ši savo favoritei Elenai Dubovickai, kurios vyras buvo Naugarduko vaivada Povilas Sapiega. Jų įpėdinis Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos vicekancleris Povilas Steponas Sapiega 1610 m. ant Olšankos upelio kranto pastatė vienus gražiausių Vilniaus krašte barokinius Alšėnų rezidencinės pilies rūmus, 1618 m. trinavę barokinę pranciškonų bažnyčią (perstatyta XVIII a. viduryje). Pilis turėjo šildymo sistemą, vandentiekį ir kanalizaciją, pilies menės buvo puoštos italų meistrų freskomis, grindys dengtos terakota. Prie pilies buvo iškasti trys ežerai, kurių dugnas išklotas plytelėmis. Sapiegų rezidencijoje buvo turtinga biblioteka ir paveikslų galerija.

Vėliau pilis buvo kelis kartus perstatyta, tačiau Švedų tvano metu ji buvo apiplėšta ir padegta. Pilies dalis nebebuvo atstatoma. XIX a. ji atiteko Žabų giminei, o 1880 m. paskutinis pilies savininkas Gorbanovas išardė dalį sienų karčiamos statybai.

Bažnyčios požemiuose marmuriniuose buvo palaidotas bažnyčios fundatorius ir trys jo žmonos, tačiau 1970 m. palaikai išvežti į Minsko Baltarusijos senovės istorijos ir kultūros muziejų. 1618 m. Povilas Steponas Sapiega pastatydino naują barokinę trinavę bažnyčią ir įkūrė pranciškonų vienuolyną, kurį 1832 m. Rusijos imperijos valdžią po sukilimo uždarė. Prie vienuolyno įkurta mokykla. Nuo XVI a. veikė ir stačiatikių cerkvė.

Iki 1795 m. Alšėnai priklausė LDK, 1795–1915 m. valdė Rusijos imperija. XIX a. buvo miestelis, Ašmenos apskrities Galšios valsčiaus centras. 1920 m. nustačius Lietuvos valstybinę sieną su Rusija, Alšėnai priskirti Lietuvos Respublikai. 1920–1939 m. valdė Lenkija. Nuo 1939 m. Alšėnai priklauso Baltarusijai. 1942–1944 m. nacių okupacinė administracija Alšėnų valsčių buvo priskyrusi Lietuvos generalinei sričiai.

| Administracinis-teritorinis pavaldumas |
| --- |
| 1566–1795 m. | Ašmenos apskritis, Vilniaus vaivadija |
| 1863–1915 m. | Alšėnų valsčius, Vilniaus gubernija, Rusijos imperija |
| 1920–1939 m. | Alšėnų valsčius, Ašmenos apskritis, Vilniaus vaivadija |
| 1941–1944 m. | Alšėnų valsčius, Lietuvos generalinė sritis |
| nuo 1944 m. | Ašmenos rajonas, Gardino sritis |

* Prie Alšėnų pilies (dail A.Adamas, 1812 m.)Prie Alšėnų pilies (dail A.Adamas, 1812 m.)
* Alšėnai (dail. N.Orda, 1876)Alšėnai (dail. N.Orda, 1876)
* Barūnų gatvė 1916 m. žiemąBarūnų gatvė 1916 m. žiemą
* Pirmojo pasaulinio karo metuPirmojo pasaulinio karo metu
* Turgaus aikštėje (1917 m. vasara)Turgaus aikštėje (1917 m. vasara)
* Tiltas per Alšią 1925 m.Tiltas per Alšią 1925 m.

Gyventojai
----------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1892 m. ir 2019 m.** |
| **1892 m.** | **1897 m.sur.** | **1905 m.** | **1926 m.** | **1931 m.** | **1970 m.sur.** |
| 1 855 | 2 883 | 2 082 | 1 702 | 1 996 | 1 745 |
| **1993 m.** | **2006 m.** | **2009 m.** | **2019 m.** | **-** | **-** |
| 1 277 | 1 075 | 981 | 1 044 | - | - |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

### Lietuviai

Miestelis yra lietuviškų vietovardžių areale. Maždaug iki XVIII a. pradžios (iki maro) Alšėnų apylinkių gyventojų daugumą sudarė lietuviai, išskyrus baltarusių pleištą palei Gaišią į pietryčius nuo Alšėnų. Per XVII a. šeštojo dešimtmečio ir XVIII a. pradžioje karus, badą ir marą daug apylinkių gyventojų išmirė, į jų vietą dvarininkai atkėlė daugiausia baltarusių. Slavėjimą stiprino ir vienuoliai pranciškonai. XIX a. viduryje tik apie 1/5 parapijos, daugiausia jos vakarinės dalies gyventojų kalbėjo lietuviškai.

Alšėnų apylinkių gyventojų absoliuti dauguma ir XIX a. antroje pusėje – XX a. kalbėjo (ir tebekalba) baltarusiškai, tačiau XIX a. jie save vadino *litvinais*. Tikintieji daugiausia katalikai; jie visą laiką vyravo, pvz. 1919 m. jų buvo 75,4%, stačiatikių – 18,9%, judėjų – 5,7%, o minėtame slaviškų vietovardžių pleište – katalikai ir stačiatikiai. Lietuvių kalbininkų duomenimis, Gaišios valsčiaus lietuviškus pavadinimus turinčios gyvenvietės 1939–1940 m. sudarė 51,6%.

Architektūra
------------

* Barokinių rūmų (XVII a. pirmoji pusė) griuvėsiai,
* Barokinė trinavė Pranciškonų bažnyčia (1618 m. perstatyta XVIII a. vid.),
* Šv. Jurgio cerkvė (XX a. pradžia).

Galerija
--------

* Pilies griuvėsiaiPilies griuvėsiai
* Pilies galerija šiandienPilies galerija šiandien
* Švento Jurgio bažnyčia AlšėnuoseŠvento Jurgio bažnyčia Alšėnuose
* Švento Jono bažnyčia AlšėnuoseŠvento Jono bažnyčia Alšėnuose
* Alšėnų gatvėAlšėnų gatvė
* Buvusi tarpukario valsčiaus būstinėBuvusi tarpukario valsčiaus būstinė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pasaulio vietovardžių žodynas. – Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006–2014. (VLKK versija)
2. ↑  Bychovco kronika, 135 p.
3. ↑  Petras Gaučas. *Galšia*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 369 psl.
4. ↑  *Alšėnai*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, I t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1976. T.I: A-Bangis, 170 psl.
5. ↑  *Holszany*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. III (Haag — Kępy). Warszawa, 1882, 102 psl. **(**lenk.**)**
6. ↑  Petras Gaučas. *Galšia*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 369 psl.
7. ↑  Гошкевич И. И. *Виленская губернія: Полный списокъ населенныхъ мѣстъ со статистическими данными о каждомъ поселеніи, составленный по оффиціальнымъ свѣдѣниямъ*. – Вильна, 1905.
8. ↑  Wykaz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej, tom I: Województwo wileńskie. – Warszawa, Główny urząd statystyczny Rzeczypospolitej Polskiej, 1938.
9. ↑  Belarus. All places: 2009, 2019 censuses. Гродненская область/Гродзенская вобласць – *pop-stat.mashke.org*.
10. ↑  Galšia. Lietuvos istorija. Enciklopedinis žinynas. I tomas (A–K). – Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011. ISBN 978-5-420-01689-3. // psl. 441