recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 55°18′32″ š. pl. 22°53′8″ r. ilg.﻿ / ﻿55.30889°š. pl. 22.88556°r. ilg.﻿ / 55.30889; 22.88556

**Paupio miškai** – miškai Lietuvoje, Raseinių ir Jurbarko rajonuose, 13 km į pietvakarius nuo Raseinių, siaura, netaisyklinga juosta nusidriekę iš rytų į vakarus per 11 km. Priklauso Raseinių (Vadžgirio girininkija) ir Jurbarko (Varlaukio girininkija) miškų urėdijoms. Apima 12,4 km² plotą. Masyvą sudaro Paupio ir Kriučkavinės miškai.

Paviršius lygus. Būdingi velėniniai jauriniai glėjiški, vietomis velėniniai jauriniai glėjiniai priemoliai. Priklauso Šešuvies intakų – Upės ir Šaltuonos – baseinams.

Medynai:

* eglynai: 36 %
* beržynai: 32 %
* juodalksnynai: 15 %
* drebulynai: 7 %
* pušynai: 5 %
* uosynai: 3 %
* baltalksnynai: 1 %
* ąžuolynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 8 % medynų, pusamžiai medžiai 41 %, pribręstantys 29 %, brandūs 22 %.

Paupio miškuose gausu stambiųjų kanopinių žvėrių.

Miškus kerta kelias  **3512**  Raseiniai–Paupys–Eržvilkas . Šalia Paupio miškų įsikūrę šie kaimai: Paupys (Jurbarko r.), Paupys (Raseinių r.), Giegiai, Palovaitis, Gervinė, Paviščiovys, Polai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Paupio miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 332
| **Valdemaras Stančikas** |
| --- |
| Gimė | 1979 m. rugpjūčio 25 d. (43 metai)Šalčininkai |
| Sutuoktinis (-ė) | Jurga Stančikienė |
|  |
| Veikla | teisininkas |
| Organizacijos | „Teisingumo institutas" |
| Pareigos | vadovas |
|  |
| Alma mater | 2004 m. Mykolo Romerio universitetas |

**Valdemaras Stančikas** (g. 1979 m. rugpjūčio 25 d. Šalčininkuose) – teisininkas, Lietuvos ir Šalčininkų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, buvęs Lietuvos aplinkos viceministras.

Biografija
----------

2004 m. baigė Mykolo Romerio universitetą, teisininkas. 2005 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą.

Nuo 2001 m. Vilniaus rajono advokatų kontoros advokato padėjėjas, 2004 m. įrašytas į praktikuojančių advokatų sąrašą, nuo 2005 m. Advokatų profesinės bendrijos „KSP GROUP" advokatas.

2000–2008 m. Liberalų ir centro sąjungos tarybos narys. 2007–2010 m. Šalčininkų rajono savivaldybės tarybos narys. Nuo 2009 m. birželio 1 d. iki 2009 m. liepos 22 d. LR aplinkos viceministras, atsakingas už Europos Sąjungos struktūrinių fondų paramos administravimą, ministerijos reorganizavimą ir viešųjų ryšių klausimus. Iš pareigų atleistas kartu su ministro patarėju Vytautu Žirgučiu kaip praradę politinį pasitikėjimą, dėl skilimo Tautos prisikėlimo partijoje (Stančikas rėmė Seimo TPP frakciją, o ne nuo jos atskilusią „Ąžuolo" frakciją).

Asociacijos „Pilietiniai projektai" valdybos narys. Nuo 2009 m. liepos 30 d. „Teisingumo instituto" direktorius (prieš tai vadovavo Vytautas Kurpuvesas). Konceptualaus visuomeninio judėjimo „Mūsų reikalas" Koncepcijos komiteto narys.

2009 m. liepos 24 d. pašalintas iš Tautos prisikėlimo partijos (TPP) už partijos vardo žeminimą kaip pasitikėjimą praradęs partijos narys (taip pat pašalinti buvo Laimontas Dinius, Ligitas Kernagis, Aleksandr Sacharuk). 2011 m. nepriklausomas kandidatas į Vilniaus miesto savivaldybės tarybą.

Žmona Jurga Stančikienė, UAB VOX direktoriaus pavaduotoja

Šaltiniai
---------


1. ↑  Valdemaras Stančikas vadovaus Teisingumo institutui
2. ↑  „Prisikėlėlių" skilimo auka - aplinkos viceministras V.Stančikas ir patarėjas (papildyta)[neveikianti nuoroda]
3. ↑  Iš aplinkos viceministro posto išmestas V.Stančikas tapo Teisingumo instituto vadovu[neveikianti nuoroda]
4. ↑  Iš TPP pašalinti L.Dinius, L.Kernagis, A.Sacharuk ir V.Stančikas
5. ↑  Anketa, VRK Archyvuota kopija 2011-03-10 iš Wayback Machine projekto.
**Marija Bedarfaitė** (g. 1927 m. rugsėjo 24 d. Kaune) – dainininkė (sopranas) – muzikos mokytoja, chorvedė.

Biografija
----------

Baigusi Kauno 3-ąją mergaičių gimnaziją, 1947–1949 m. dainavimą studijavo Kauno konservatorijoje (Aleksandro Kačanausko ir Aleksandros Staškevičiūtės klasės), 1949–1954 m. dainavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje Vilniuje (N. Karnavičienės klasė), kartu studijavo ir choro dirigavimą doc. Antano Budriūno klasėje. Gyvendama Bulgarijoje, stažavo pas prof. T. Milanovą Sofijos eksperimentinėje muzikos mokykloje.

1952–1954 m. – Vilniaus 13-ojo vaikų darželio, 1954–1964 m. – 9-ojo vaikų darželio muzikos vadovė. 1960–1964 m. – Vilniaus berniukų choro „Ąžuoliukas" jaunučių choro vadovė ir balso lavinimo mokytoja. Kurį laiką buvo Vilniaus medicinos mokyklos muzikinio auklėjimo pedagogė, Respublikiniame mokytojų tobulinimosi institute dėstė muziką vaikų darželių muzikos vadovėms, auklėtojoms ir vedėjoms.

1964–1977 m. gyveno ir dirbo Bulgarijoje, Veliko Tirnovo mieste. Vaikų muzikos mokykloje dėstė solfedžio ir privalomąjį fortepijoną, vadovavo mokyklos parengiamajam vaikų chorui ir miesto mergaičių chorui.

Grįžusi į Lietuvą, 1977–1996 m. dirbo Vilniaus berniukų chore „Ąžuoliukas" ir „Ąžuoliuko" muzikos mokykloje. Vadovavo mažylių ir pradinių klasių berniukų chorams, mažuosius choristus mokė gražiai ir išraiškingai dainuoti. Su berniukais padarė įrašų Lietuvos radijui ir plokštelėms, dalyvavo koncertuose. Jaunučių chorui dirigavo 1980 ir 1985 m. „Ąžuoliuko" 20-mečio ir 25-mečio jubiliejiniuose koncertuose. Kaip solistė daug koncertavo Lietuvoje ir svetur.

Pedagogė sukūrė nemažai dainelių vaikams, kartu su A. Kauniene ir Kazimieru Linkevičiumi išleido knygą „Muzikinis auklėjimas vaikų darželyje" (1964 m.). 1959 m. mokytoja apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Koordinatės: 55°7′51″ š. pl. 24°36′38″ r. ilg.﻿ / ﻿55.13083°š. pl. 24.61056°r. ilg.﻿ / 55.13083; 24.61056

**Paupio-Knyzlaukio miškai** – miškai Lietuvoje, Ukmergės rajone, 8 km į šiaurės vakarus nuo Gelvonų, 1 km į pietryčius nuo Veprių, Šventosios kairiajame krante. Priklauso Ukmergės miškų urėdijos Veprių girininkijai. Apima 11,6 km² plotą. Masyvą sudaro Paupio, Knyzlaukio, Svietiškių miškai.

Paviršius banguotas. Būdingi jauriniai silpnai sujaurėję smėliai bei velėniniai jauriniai priesmėliai. Miškus vagoja Šventosios intakai – Širvinta, Korubis, Paskarbė, Žuvintė (su Gumbre, Sugeda).

Medynai:

* pušynai: 48 %
* eglynai: 31 %
* beržynai: 12 %
* baltalksnynai: 4 %
* uosynai: 3 %
* juodalksnynai: 1 %
* drebulynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 28 % medynų, pusamžiai medžiai 45 %, pribręstantys 23 %, brandūs 4 %.

Paupio-Knyzlaukio miškuose sutinkami šernai, stirnos, briedžiai, elniai, lapės, kiškiai, usūriniai šunys, kiaunės, voverės, barsukai, ūdros, bebrai, ondatros. Šventosios pakrantės paskelbtos Šventosios ichtiologiniu draustiniu, plotai aplink Širvintą – Širvintos kraštovaizdžio draustiniu, aplink Žuvintę – Žuvintės kraštovaizdžio draustiniu. Sukinių apylinkėse stūkso Sukinių piliakalnis (Pilalė).

Miškuose įsikūrę šie kaimai: Paširvintys, Gavėnonys, Paskarbė, Palaužė, Juozapava, Kelmai, Apušynai, Svietiškis, Vairopka, Knyzlaukis, Praniai, Sukiniai, netoliese yra Kultuvėnai. Knyzlaukio miške yra tarybinės karinės bazės liekanos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Paupio–Knyzlaukio miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 332
| Mokesčių pinigai |
| --- |
|  |
| Menininkas | Mazačas |
| Metai | 1425−1426 |
| Meno kryptis | ankstyvasis renesansas |
| Medžiagos, technika | freska |
| Matmenys | 255 cm × 598 cm |
| Miestas (vieta) | Brankačių koplyčia Šv. Marijos Karmelitų bažnyčioje, Florencija |
| Muziejus |  |

**Mokesčių pinigai** – italų renesanso dailininko Mazačo freska, esanti Florencijos Šv. Marijos Karmelitų bažnyčios Brankačių koplyčios sienoje. Nutapyta apie 1425−1426 m. ir yra vienas žymiausių italų ankstyvojo renesanso tapybos kūrinių.

Aprašymas
---------

„Mokesčių pinigų" freskoje iliustruojami trys pasakomieji epizodai pagal Naująjį Testamentą. Scenos sujungtos į vieną ir suvienytos bendros, pagal linijinės perspektyvos taisykles nutapytos erdvės. Visose trijose scenose veikia Šv. Petras, tad jis freskoje pavaizduotas tris kartus. Du kartus pavaizduotas mokesčių rinkėjas. Freskos centrinė figūra − Kristus. Figūros pavaizduotos labai realistiškai, turinčios apimties ir svorio pajautimą. Kristaus mokinių grupė sukomponuota pusračiu aplink Kristų. Mazačas pasiekė iki tol tapyboje nematyto figūrų prakilnumo ir rimtumo pabrėžimo. Scenos veikėjai pavaizduoti apšviesti šviesos šaltinio iš už paveikslo ribų ir šviesa vienus veikėjus išryškina, kitus nugramzdina į šešėlį. 

Mato evangelijoje rašoma: *Atėjus jiems į Kafarnaumą, prie Petro priėjo didrachmų rinkėjai ir paklausė: „Ar jūsų mokytojas nemoka didrachmos?" Jis atsakė: „Taip!" Kai parėjo į namus, Jėzus pirmas jį prakalbino: „Kaip manai, Simonai? Iš ko žemės karaliai ima muitą ar mokestį: iš savo vaikų ar iš svetimųjų?" Jis atsakė: „Iš svetimųjų". Jėzus jam tarė: „Taigi vaikai laisvi. Tačiau, kad jų nepiktintume, nueik prie ežero, užmesk meškerę, paimk pirmą užkibusią žuvį; ją pražiodęs, rasi staterą. Paimk ją ir atiduok jiems už mane ir už save".* „Mokesčių pinigų" freska iliustruoja šią istoriją, tačiau daug kas joje pakeista. Centrinė scena (pirmoji) vaizduoja mokesčių rinkėją (nugara į žiūrovą), prašantį sumokėti mokestį iš Kristaus. Kristus pavaizduotas atliekantis monetos stebuklą. Freskos kairėje pavaizduotas Šv. Petras, Kristaus nurodymu pagaunantis žuvį ir randantis jos žiotyse monetą. Freskos dešinėje Šv. Petras pavaizduotas atiduodantis monetą mokesčių rinkėjui (pačioje evangelijoje neužsiminta apie tai, ar Šv. Petras pagavo žuvį ir radęs monetą sumokėjo šventyklos mokestį).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Encyclopaedia Britannica
2. ↑  biblija.lt
3. ↑  smarthistory.org
| Marciūniškių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Marciūniškių piliakalnisMarciūniškių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°45′49.9″ š. pl. 25°54′35.4″ r. ilg.﻿ / ﻿55.763861°š. pl. 25.909833°r. ilg.﻿ / 55.763861; 25.909833Koordinatės: 55°45′49.9″ š. pl. 25°54′35.4″ r. ilg.﻿ / ﻿55.763861°š. pl. 25.909833°r. ilg.﻿ / 55.763861; 25.909833 |

 |
| Vieta | Zarasų rajonas |
| Seniūnija | Dusetų seniūnija |
| Aukštis | 7 m |
| Plotas | 30x16 |
| Naudotas | I tūkstantmetis pr. m. e. – I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1972 |
| Registro Nr. | AR1512 / A1016P / 5722 |

**Marciūniškių piliakalnis**, *Palatviškio Sala* – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 5722; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1512; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A1016P) Zarasų rajono savivaldybės teritorijoje, Marciūniškėse, Dusetų seniūnija. Pasiekiamas keliu Aviliai – Dusetos Marciūniškėse, ties sandėliu pasukus į dešinę vakarų kryptimi, už 530 m – prieinamas takeliu per pelkę, einant į pietvakarius 100 m. nuo sodybos, ežero šiaurės rytų krante.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas kalvelėje, Latviškio ežero pietrytiniame krante, pelkėje, prie Malatinėlės upelio žiočių. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 30x16 m dydžio, iki 1 m iškilusiu viršumi. Joje rasta akmeninių įtveriamųjų ir su skyle kotui kirvių, trinamosios girnos, lipdytos keramikos. Vakariniame šlaite, 2 m žemiau aikštelės yra 2 m pločio terasa, užsibaigianti silpnai eroduojančiu iki 3 m aukščio stačiu šlaitu į ežerą. Šlaitai nuolaidūs, iki 7 m aukščio.

Piliakalnis labai apardytas arimų, vakarinis šlaitas - erozijos. Piliakalnis apie 1980 m. apsodintas eglėmis.

Tyrimai
-------

1972 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugojo Dusetų muziejus, radiniai neišliko. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. - I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 8100 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 466000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Pakačinių piliakalnis 5 km | Ivoniškių piliakalnis 6 km | Petraučiznos piliakalnis 5 km  Šišponiškių piliakalnis 3 km |  |
| Radžionių piliakalnis 21 km |  | Golubiškių piliakalnis 11 km |
| Morkūnų piliakalnis 1 km | Gugių piliakalnis 5,5 km | Betiškių piliakalnis 4 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 103-104 (Nr. 415).

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.213
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 414-415.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Marciūniškės
|  Pauniai |
| --- |
| Paunių vadai XIX a. vid.Paunių vadai XIX a. vid. |
| Gyventojų skaičius | 3383 |
| Populiacija šalyse | JAV (Oklahoma) |
| Kalba (-os) | anglų, paunių |
| Vėliava |  |
| Religijos | krikščionybė, indėnų bažnyčia, tradicinis tikėjimas |
| Giminingos etninės grupės | arikarai, kedai, kičajai, vičitai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Pauniai |

**Pauniai** (angl. *Pawnee*) – indėnų gentis, tradiciškai gyvenusi palei Misūrio intakus, Pleitą, Lupą ir Repablikeną dabartinėse Nebraskoje ir šiauriniame Kanzase, kalbėjo viena iš kadų kalbų. Savo tradicinėje teritorijoje gyveno nuo XV a. pabaigos iki antros XIX a. pusės. Savivardis – **Chaticks-si-Chaticks**.

Politinė organizacija
---------------------

Paunių tradiciškai apgyvendinta teritorija (žalia) ir dabartinės rezervacijos (oranžinė)
Pauniai kalbėjo dviem didelėmis dialektų grupėmis; šiaurėje buvo politiškai stipriai organizuota **Skidų federacija**, o pietuose gyveno vadinamosios **pietų gaujos** (angl. *South Bands*), kurių pavadinimas rodo, kad jos nesudarė centralizuoto politinio vieneto, o susidėjo iš trijų dominuojančių gaujų (grupių) – **čaui, kitechachkų** ir **pitachauiratų** (kurios, kaip ir skidų toliau skirstėsi į daugybę kaimų). Nors skidų federacija buvo gausiausia paunių grupė, tačiau politiškai vadovaujančia paunių grupe buvo laikomi *Chaui* iš pietų gaujų. Iki XIX a. pabaigos pietinės grupės pauniai skidus laikė kone svetimais. XVIII a. tarp pietinės grupės paunių ir skidų vyko kruvini susidūrimai ir 1864 m. seniausieji pauniai dar galėjo įvardinti daugelio tų kovų dalyvių vardų. Priešiški santykiai tarp skidų ir likusiųjų paunių baigėsi apie 1847 m.

Kultūra
-------

Kiekviena iš paunių grupių dalijosi į kaimo bendruomenes, kurios sudarė socialinį paunių tautos pagrindą. Pauniai gyveno didelėse, ovalios formos žemėmis dengtose trobose, tačiau bizonų medžioklės metu naudojo tipi palapines.

Istorija
--------

XVIII a. buvo prancūzų sąjungininkais ir turėjo svarbų vaidmenį stabdant ispanų ekspansiją į Didžiąsias lygumas. 1720 m. pauniai laimėjo mūšį su ispanais. XIX a. pauniai beveik išmirė po europiečių užneštų raupų ir choleros epidemijų. 1900 m. jų skaičius sumažėjo iki 600. 2002 m. buvo 2500 paunių, tačiau tik keturi seni žmonės dar mokėjo kalbėti paunių kalba. 2010 m. buvo 3210 registruotų paunių tautos gyventojų, 1725 iš jų gyveno Oklahomoje.

Nuorodos
--------

1. ↑  Gene Weltfish: *The Lost Universe, Pawnee Life and Culture*, p. 5, University of Nebraska Press, ISBN 0-8032-5871-2
Marcipanų bulvytės

Marcipaniniai gaminiai
**Marcipanas** – konditerijos gaminys, pagamintas iš sutrintų migdolų ir miltinio cukraus arba cukraus sirupo mišinio.

Kartais marcipanais vadinami gaminiai, kurių masė gaminama, naudojant kitus riešutus. Visame pasaulyje žinomi Liubeko ir Kionigsbergo marcipanai.

Istorija
--------

Tiksli marcipano tėvynė nežinoma. Manoma jog marcipanas atkeliavo iš Kinijos į Viduriniuosius Rytus ir Al-Andalusija. Marcipano gamybai smarkią įtaka padarė arabai ir Viduržemio jūros regionas.

Viduramžiais marcipanas buvo toks populiarus, kad buvo naudojamas kaip atskiras patiekalas. Tuo laikotarpiu taip pat pradėtos gaminti marcipaninės skulptūros naudojamos iškilminguose renginiuose. Vėliau marcipano gaminius šventėse pakeitė kitokių rūšių konditeriniai gaminiai.

Panaudojimas
------------

Marcipanų tešla naudojama desertams, kepinių įdarams ir puošybai. Vokietijoje ir Olandijoje marcipanai yra tradicinis Kalėdų patiekalas.

Marcipanai gali būti ruošiami įvairiais pavidalais:

* gryna forma (*marcipaninė duona*)
* saldainiai, glazūruoti šokoladu arba cukraus glazūra
* įvairių formų figūrėlėmis be glazūros, bet su dažikliais
* marcipaninis likeris
* tortų papuošimai
* įdaras tortams ir kitiems konditerijos gaminiams

Gaminimas
---------

Tikslus marcipano receptas nėra žinomas, nes jis yra laikomas paslaptyje „Liubeko" konditerijos gamykloje.[reikalingas šaltinis] Gurmanai ir kulinarai tikina, kad šis receptas yra autentiškiausias.

### Marcipanų komponentai

* Pagrindiniai:
	+ saldusis migdolas
	+ kartusis migdolas
	+ cukrus

Kartieji migdolai kartais keičiami esencija, migdolų likeriu, karčiojo migdolo aliejumi arba visai išimamas iš receptūros. Tokiu atveju, marcipaninė masė naudojama puošybai, tačiau ji nebeturi specifinio marcipaninio skonio. Cukrus gali būti pakeistas cukraus pudra ar cukraus sirupu arba kitu saldikliu. Pagrindinių komponentų proporcijas konditerijos įmonės laiko komercine paslaptimi.

* Papildomi:
	+ aromatizatoriai – kakava, likeris, apelsino žievelės, rožių vanduo, prieskoniai
	+ dažikliai (natūralūs ir sintetiniai)
	+ kiaušiniai

### Gaminimo būdai

* šaltasis
	+ su kiaušiniais
	+ be kiaušinių

Šaltojo būdo esmė yra sudėtinių dalių smulkinimas ir jų sumaišymas. Šiuo atveju naudojama cukraus pudra. Migdoluose yra tiek aliejaus, kad sumaišytos masės konsistencija tampa kaip plastilinas ir tai leidžia lengvai lipdyti norimas formas. Kai aliejaus nepakanka, reiškia, kad yra nekokybiški migdolai. Naudojant tokius migdolus arba jų pakaitalus – abrikosų kauliukų branduolius (persipanas) – į gaminamą masę dedamas kiaušinis, tačiau tuomet gerokai sutrumpės produkto naudojimo terminas.

* karštasis

Gaminant karštuoju būdu naudojamas cukraus sirupas. Tirštas sirupas pilamas į jau susmulkintą riešutinę masę. Tam, kad marcipanas gerai išlaikytų savo formą, masę reikia kruopščiai suminkyti.

Marcipanų muziejai
------------------

* Sentendrėje, Vengrija
* Taline, Estija
* Liubeke, Vokietija
* Kfar Tavore, Izraelis

Taip pat skaityti
-----------------

* Persipanas

Nuorodos
--------

* Archyvuota kopija 2008-10-25 iš Wayback Machine projekto.
*
| ***Marija, pilna malonės*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | María llena eres de gracia |
| Kilmės šalis |  Kolumbija JAV Ekvadoras |
| Režisierius | Džošua Marstonas |
| Prodiuseris (-iai) | Polas Mazėjus (Paul S. Mezey) |
| Scenaristas (-ai) | Džošua Marstonas |
| Kompozitorius | Leonardo Heiblumas (Leonardo Heiblum)Jakobo Libermanas (Jacobo Lieberman) |
| Vaidina | Katalina Sandino Moreno |
| Metai | 2004 |
| Žanras | Drama |
| Trukmė | 101 min. |
| Kalba | Ispanų |
| Platintojas | Fine Line Features |
| **IMDb įrašas** |

**Marija, pilna malonės** (isp. *María llena eres de gracia*, angl. *Maria Full of Grace*) – 2004 m. kriminalinė drama. Bendras Kolumbijos ir JAV filmas pasakoja apie merginą, kuri buvo įtraukta į narkotikų kurjerio darbą. Pagrindinį vaidmenį filme atliko Katalina Sandino Moreno, 2005 m. nominuota Oskarui „Geriausia aktorė" kategorijoje.

Filmo premjera įvyko 2004 m. sausio 18 d. JAV Sandenso kino festivalyje (Sundance Film Festival).

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmo veiksmas žiūrovus nukelia į skurdaus Kolumbijos miestelio šių laikų tikrovę. Septyniolikmetė Marija Alvares vienintelė šeimoje dirba rožių plantacijoje. Nesutarimai darbe priverčią ją mesti darbą, be to ji atsitiktinai pastoja. Kad uždirbtų daugiau pinigų ji sutinka tapti narkotikų kurjeriu ir pririjusi pilną skrandį kokaino skrenda į Niujorką. Ar pavyks Marijai, vardan būsimo kūdikio, išlipti iš purvino ir negailestingo narkotikų prekybos liūno...

Aktoriai
--------

* Katalina Sandino Moreno – Marija Alvares
* Virgina Ariza – Chuana
* Enė Paola Vega (Yenny Paola Vega) – Blanka
* Čarlzas Albertas Patinjo (Charles Albert Patiño) – Filipe

ir kt.

Išnašos
-------

1. ↑  „Variety" apie „Marija, pilna malonės" filmo premjerą

Nuorodos
--------

* Literatūra ir menas. Įspūdžiai iš 54-ojo tarptautinio Berlyno festivalio
* Oficiali filmo svetainė
* Apdovanojimai ir nominacijos
**Mokesčio mokėtojas** – asmuo, kuriam yra valstybės (savivaldybės) nustatyta prievolė mokėti mokestį. Mokesčių mokėtojai gali būti skirstomi pagal atitinkamus mokesčius. Pvz. mokesčių mokėtojas, privalantis mokėti PVM, yra vadinamas PVM mokėtoju, pelno mokestį – pelno mokesčio mokėtoju ir t. t. Mokesčių mokėtojus (sąrašo pavidalu) gali fiksuoti Mokesčių mokėtojų registras. Mokesčių mokėtojui gali būti, o kai kur privalomai yra suteikiamas Mokesčio mokėtojo kodas (mokesčių mokėtojo identifikacinis numeris).

Lietuva
-------

Mokesčių mokėtoju Lietuvoje pagal LR mokesčių administravimo įstatymą laikomas ir mokestį išskaičiuojantis asmuo, tai yra šio LR MAĮ nuostatos minėtam asmeniui taikomos taip pat kaip ir mokesčių mokėtojui, išskyrus tiesiogiai numatytus specialius atvejus.

Muitų atžvilgiu mokesčių mokėtoju laikomas asmuo, privalantis sumokėti skolą muitinei (***skolininkas***)..

Mokesčių mokėtojas, privalantis sumokėti mokestį, tačiau jo nesumokėjęs – mokesčio skolininkas.

### Didžiausi mokesčių mokėtojai Lietuvoje

Daugiausiai į valstybės biudžetą mokesčių (iš esmės akcizo mokesčio) sumokančių įmonių dešimtukas Lietuvoje keičiasi mažai. Pirmauja didžiausia pagal apyvartą naftos bendrovė „Orlen Lietuva"; kitų 49 didžiausių pramonės sektoriaus mokesčių mokėtojų indėlis į biudžetą – vos 343 mln. Lt.

Vienos „Orlen Lietuva" indėlis į biudžetą yra 347 mln. Lt didesnis nei beveik 300 įmonių, veikiančių informacinių technologijų ir telekomunikacijų, restoranų ir kavinių, viešbučių ir turizmo, reklamos ir rinkodaros, žiniasklaidos bei finansų sektoriuose.

2011 m. į Lietuvos nacionalinį biudžetą įplaukė 19.658 mlrd. litų, iš jų 7.656 mlrd. (39 proc.) sudaro 100 didžiausių įmonių sumokėti mokesčiai.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **Organizacija** | **Mokesčių dydis 2011 m.** |
| 1 | AB ORLEN Lietuva | 1.279,2 mlrd. Lt |
| 2 | UAB PHILIP MORRIS BALTIC | 505,1 mln. Lt |
| 3 | UAB „Mineraliniai vandenys" | 421,3 mln. Lt |
| 4 | AB Lietuvos dujos | 412 mln. Lt |
| 5 | UAB Lietuva Statoil | 341,5 mln. Lt |
| 6 | UAB Maxima LT | 307,5 mln. Lt |
| 7 | UAB Lukoil Baltija | 242,5 mln. Lt |
| 8 | AB Stumbras | 182,7 mln. Lt |
| 9 | UAB Okseta | 165,6 mln. Lt |
| 10 | UAB „AVE-MATROX" | 156,2 mln. Lt |
|

Organizacijos
-------------

* Lietuvos mokesčių mokėtojų asociacija
* Vokietijos mokesčių mokėtojų federacija (vok. *Bund der Steuerzahler*)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos Respublikos mokesčių administravimo įstatymo 2 straipsnio 15 d. (2008-12-30 redakcija)
2. ↑
3. ↑  Didžiausi mokesčių mokėtojai Lietuvoje (Veidas)
4. ↑  Didžiausi mokesčių mokėtojai Archyvuota kopija 2012-10-03 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Marijonas Kazys Jočys** |
| --- |
| Gimė | 1943 m. sausio 1 d. (80 metų)Juodeliai, Širvintų valsčius |
| Sutuoktinis (-ė) | Nijolė |
| Vaikai | Arūnas, Dalia |
|  |
| Veikla | pedagogas, Lietuvos ir Panevėžio rajono politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* 1993 m. Tėvynės sąjunga;
* 1998 m. Lietuvos liberalų sąjunga;
* 2002 m. Liberalų demokratų partija;
* 2002 m. Liberalų ir centro sąjunga.

 |
|  |
| Alma mater | 1965 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Marijonas Kazys Jočys** (g. 1943 m. sausio 1 d. Juodeliuose, Širvintų valsčiuje) – pedagogas, Lietuvos ir Panevėžio rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1960 m. baigė Širvintų vidurinę mokyklą, 1965 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Žemės ūkio mechanizacijos fakultetą, įgijo žemės ūkio inžinieriaus mechaniko kvalifikaciją.

1966–1986 m. Panevėžio hidromelioracijos technikumo dėstytojas, Hidromelioracijos darbų mechanizavimo skyriaus vedėjas. 1968–1970 m. kaip atsargos karininkas pašauktas į sovietinę armiją tarnavo jūrų aviacijoje Tolimuosiuose Rytuose. 1986 m. Panevėžio melioracijos mokymo punkto viršininkas ir Mokymo kombinato viršininkas. 1991 m. likvidavus Mokymo kombinatą, jo bazėje Dembavoje, įsteigta pagrindinė mokykla, 1991–1997 ir nuo 2000 m. Dembavos pagrindinės mokyklos direktorius. 1997–2000 m. Panevėžio rajono savivaldybės meras.

1993 m. Tėvynės sąjungos, 1998 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2002 m. Liberalų demokratų partijos, 2002 m. Liberalų ir centro sąjungos narys, Panevėžio rajono skyriaus pirmininko pavaduotojas.

1997–2004 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narys.

Žmona Nijolė, sūnus Arūnas, dukra Dalia. Aktyviai dalyvauja meno saviveikloje. Pomėgiai – vandens turizmas, žvejyba.
| **Marijonas Krikštopaitis** |
| --- |
| Gimė | 1914 m. balandžio 6 d.Alančiai, Vadoklių valsčius |
| Mirė | 2003 m. liepos 25 d. (89 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | gydytojas terapeutas, pedagogas |
| Partija | 1975 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1939 m. Vytauto Didžiojo universitetas |

**Marijonas Krikštopaitis** (1914 m. balandžio 6 d. Alančiuose, Vadoklių valsčius – 2003 m. liepos 25 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas terapeutas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1939 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1939–1942 m. dirbo gydytoju Kėdainiuose ir Eržvilke. 1942–1945 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas. 1945–1948 m. Pastero stoties prie Higienos instituto Vilniuje gydytojas ir vedėjas. 1945–1990 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1970–1990 m. Vidaus ligų propedeutikos katedros vedėjas, 1971 m. medicinos mokslų daktaras, nuo 1972 m. profesorius. 1951–1957 m. dar ir LSSR Sveikatos apsaugos ministerijos vyriausiasis terapeutas.

1957–1961 m. Eksperimentinės ir klinikinės medicinos instituto Terapijos skyriaus vedėjas. 1964 m. LTSR nusipelnęs gydytojas. Nuo 1982 m. Respublikinio gastroenterologijos centro vadovas. 1991–1995 m. Vilniaus universiteto Bendrosios praktikos gydytojų centro profesorius konsultantas.

1973–1993 m. Lietuvos gastroenterologų draugijos pirmininkas. 1995–2003 m. Lietuvos veiklios ilgaamžystės akademijos prezidentas.

Mokslinė veikla
---------------

1957 m. sukūrė eksperimentinės embolinės inkstinės hipertonijos modelį. Daugiau kaip 600 mokslinių straipsnių, 10 išradimų autorius.

Bibliografija
-------------

* Skrandžio ir dvylikapirštės žarnos opinė liga, su kt. 1959 m.
* Dietoterapijos pagrindai, 1984 m.
* Klinikinė gastroenterologija, su kt. 1979 m. 2 leid. 1988 m.
* Veikti ilgaamžystė, 1997 m.
* Šeimos daktaras, sudarytojas ir vienas autorių, 1994 m.
* Vidaus ligų propedeutika, vadovėlis, su kt. 1963 m. 2 leid. 1971 m.; su Alfredu Žiugžda, 1982 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algimantas Irnius. *Marijonas Krikštopaitis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. - 402
2. ↑
3. ↑  *Marijonas Krikštopaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. - 51 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 08°04′ š. pl. 134°42′ r. ilg.﻿ / ﻿8.067°š. pl. 134.700°r. ilg.﻿ / 8.067; 134.700

| Kajangelis*Kayangel* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Palau vėliava Palau |
| **Administracinis centras** | Ngeremasčas |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 188 |
| **Plotas** | 3 km² |
| **Tankumas** (2005) | 63 žm./km² |

**Kajangelis** (angl. *Kayangel, Ngcheangel*) – atolas, sudarantis vieną iš Palau valstijų.

Kajangelio atolas yra toliausiai į šiaurę nutolusi Palau teritorija. Jis išsidėstęs į šiaurę nuo Babeltuapo salos, 24 km nuo Kororo. Atolą sudaro šiaurės-pietų kryptimi ištįsęs rifas, kurio rytinėje ir pietinėje pusėje yra kelios mažos salelės: Kajangelis, Ngeriungsas, Ngerebelasas, Orakas. Vakarinėje rifo pusėje yra sąsiauris (2-4 m gylio). Atolas kartu su lagūna užima 21,6 km², o vien sausuma sudaro 1,39 km². Lagūnos vidutinis gylis 6 m, didžiausias – 9,6 m.

Kajangelio valstijai taip pat priklauso Ngaruangelio rifas – apsemtas atolas, užimantis 20,1 km² teritoriją. Jis yra 8,7 km į šiaurės vakarus nuo Kajangelio, atskirtas 786 m gylio sąsiauriu. Lagūna sekli, iki 6 m gylio, jungiasi keletu sąsiaurių su atvira jūra. Atole yra maža, negyvenama Ngarungelio sala (plotas – 0,02 km², ilgis 200 m, plotis 65-105 m). Į pietus nuo salos driekiasi smėlio nerija.

Į šiaurę nuo Ngarungelio driekiasi didelis Velasko rifas, kurio plotas 330 km². Jo ilgis 30 km, plotis iki 14 km. Lagūnos gylis 31-55 m.

Vienintelė gyvenama teritorija valstijoje yra Kajangelio salelė, joje yra 5 kaimai: Orukėjus, Dilongas, Doko, Olkangas, Dimesas. Veikia pradinė mokykla, energija aprūpina saulės baterijos. Su Babeltuapu susisiekiama kateriais ar žvejų valtimis.

Palydovinė nuotrauka: Velasko atolas šiaurėje, tuoj į pietus nuo jo – Ngarungelis, pietryčiuose – Kajangelis, pietuose – Babeltuapo rifo pakraštys

|  |  |
| --- | --- |
|  **Palau valstijos** |  |
| Aimelikas | Airajus | Angauras | Hatohobėjus | Kajangelis | Kororas | Melekeokas | Ngarardas | Ngarčelongas | Ngardmau | Ngaremlengujis | Ngatpangas | Ngčesaras | Ngivalas | Peleliu | Sonsorolis |
**Marijonas Petronis** (g. 1919 m. rugsėjo 26 d. Zylos vienkiemyje, dab. Ukmergės raj.) – inžinierius energetikas, vienas iš centralizuoto šilumos tiekimo pradininkų Lietuvoje.

Biografija
----------

1928–1932 m. mokėsi Varžų pradžios mokykloje, 1940 m. baigė Ukmergės gimnaziją. 1940 m. Kaune įstojo į Vytauto Didžiojo universiteto Technologijos fakulteto Elektrotechnikos skyrių, jį baigė 1947 m. ir įgijo inžinieriaus elektrotechniko kvalifikaciją.
Baigęs studijas pusę metų dirbo Kauno 6-ojoje amatų mokykloje gamybinio mokymo meistru, paskui išvyko į Šiaulius ir 1947 m. spalio 22 d. pradėjo dirbti Rėkyvos – Bačiūnų elektrinėje. 1947–1948 m. technikos skyriaus viršininkas, 1948–1949 m. laikinai katilų cecho viršininkas, vyriausias inžinierius, vėliau elektrotechnikos laboratorijos relinės apsaugos skyriaus viršininkas. 1949–1953 m. turbinų cecho viršininkas, 1953 m. birželio 18 d. – 1963 m. rugpjūčio 16 d. Rėkyvos elektrinės vyriausiasis inžinierius. 1957 m. balandžio 4 d.- 1959 m. lapkričio 28 d. laikinai ėjo elektrinės direktoriaus pareigas. Jį pakeitė Algirdas Musneckis. 1963–1983 m. Panevėžio Šilumos tinklų vyriausias inžinierius, 1983–1985 m. meistras, 1985–1997 m. kontrolierius. Vėliau pensininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Lietuvos energetika. IV. Vilnius, 2006 m. 190 psl.
2. ↑   AB „Šiaulių energija" archyvas
Gleivų antgaliai
**Gleivas** (angl. *glaive*) – ilgakotis ginklas su vienašmenės kalavijo geležtės tipo antgaliu koto viršūnėje. Nuo fošaro gleivas skiriasi tuo, kad gleivo ašmenų linija iškila, o fošaro – įdubusi. Gleivu galima durti, tačiau jis labiau pritaikytas kertamiesiems smūgiams.

Gleivas panašus į japonišką naginatą ar kinišką guandao, tačiau gleivo antgalis (geležtė) tvirtinamas mova (kaip kirvio galva ar ieties antgalis), o ne įkote (kaip naginata ar kalavijai).

Paprastai antgalio geležtė būna apie 45 cm ilgio (plotis apie 5 cm), koto ilgis – apie 2 m. Gleivo geležtė gana panaši į falčiono geležtę. Kartais gleivo geležtės nugarėlė turi nedidelį kablį, skirtą raiteliams užkabinti ir nuo arklio numesti. Tokie gleivai kartais vadinami *gizarmiškais gleivais* (angl. *glaive-guisarmes*).

Pagal 1599 m. Džordžo Silverio (*George Silver*) traktatą „Gynybos paradoksai" (*Paradoxes of Defense*) gleivas naudojamas panašiai kaip kvotestafas, bilas, alebarda ar partizanas.

Nuorodos
--------

Nuotraukos:

* Gleivas su kyšuliu
* Gleivas su nugarėlės smaigaliu, nukreiptu priekin Archyvuota kopija 2006-10-07 iš Wayback Machine projekto.
* Lauko vaidmenų žaidimams padaryti gleivai
* Piešti gleivų antgaliai
* FIktyvus herbas su gleivu
Marijavitų vienuolynas
Dvasininkų aprėdai (vyskupo, kunigo, diakono)
**Marijavitai** (lot. *Mariae vitae* (cultores), 'Marijos gyvenimo' (garbintojai)) – katalikų sekta, įkurta Lenkijoje 1893 m. Jos pradininke laikoma Felicija Kozlovska (1862–1921), po jos mirties – Janas Kovalskis (1871–1942). Lenkijoje gyvuoja dviejų pakraipų marijavitų bažnyčios – senkatalikių marijavitų (būstinė Plocke) ir katalikų marijavitų (būstinė Felicijanove, Plocko aps.)

Marijavitų tikintieji nepripažįsta celibato, išpažinties, relikvijų garbinimo, bažnytinių bausmių. Jie į liturgiją įvedė lenkų kalbą; komunija dalinama dviem pavidalais – ostija ir vynu. Komunija dalinama ir kūdikiams – tuoj po krikšto. Dvasininkais gali būti ir moterys. Popiežius 1906 m. marijavitus ekskomunikavo. Tais pačiais metais carinės Rusijos valdžia pripažino šią bendruomenę kaip sektą, o 1912 m. – kaip tikėjimą. Tuo metu sektos narių buvo apie 200 tūkst. bet vėliau jų gerokai sumažėjo.

Lietuvoje
---------

Lietuvoje marijavitai turėjo koplyčias Vilniuje (Betliejaus g. 38 ir kt.), Kriūkuose (nugriauta 2006 m.), Kaune (A. Mickevičiaus g. 3), Paįstryje, neperiodiškai 1909–1934 m. leido laikraštį „Marijavitas" su priedu „Marijavitų žinios". Kriūkuose yra buvusi didžiausia tarpukario Lietuvoje marijavitų religinė bendruomenė. Čia jie buvo pasistatę medinę bažnyčią. Vienas žymesnių Lietuvos marijavitų dvasininkų – vyskupas Antanas Tulaba (1873–1944). Marijavitų tikėjimu, jų papročiais domisi ir renka medžiagą iš šio krašto kilęs istorikas Albinas Vaičiūnas.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Marijavitės

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2014-04-13 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
4. ↑



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Marijavitai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 55°54′31″ š. pl. 21°54′30″ r. ilg.﻿ / ﻿55.90861°š. pl. 21.90833°r. ilg.﻿ / 55.90861; 21.90833


| Glaudžių tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Plungės rajonas) |
| Plotas | 0,205 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,92 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2,3 m |
| Didžiausias gylis | 6 m |
| Įteka | Čerkšnė, Č-2, 5 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Čerkšnė |

**Glaudžių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Plungės rajone, 3,5 km į rytus nuo Plungės. Sudarytas užtvenkus Čerkšnės upę (Babrungo intakas) 2,7 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 1,87 km, plotis – iki 0,21 km. Altitudė 120 m. Krantai daugiausia neaukšti, apaugę medžiais. Kranto linija labai vingiuota. Pakrantėse auga keletas miškelių. Aplinkui daugiausia plyti dirbami laukai.

Šalia tvenkinio įsikūrę kaimai: Glaudžiai, Pūčkoriai, Jovaišiškė, Kaspariškė.

Tvenkinys įrengtas 1977 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| **Hartlis Šokrosasangl. *Hartley Shawcross*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1902 m. vasario 4 d.Gysenas, Vokietija |
| Mirė | 2003 m. liepos 10 d. (101 metai)Koubičas, Rytų Saseksas, Anglija |
| Tėvas | John Shawcross |
| Motina | Hilda Constance Asser |
| Sutuoktinis (-ė) | Alberta Rosita Shyvers |
|  |
| Veikla | britų teisininkas, politikas, parlamentaras, Jungtinės Karalystės teisingumo ministras, vyriausiasis britų kaltintojas  Niurnbergo procese |
| Partija | Leiboristų partija |
|  |
| Alma mater | Ženevos universitetas |

**Hartley William Shawcross, Baron Shawcross** (GBE, PC, KC; 1902 m. vasario 4 d. Gysene, Vokietija – 2003 m. liepos 10 d. Koubiče, Rytų Sasekse) – britų teisininkas, politikas, parlamentaras, Leiboristų partijos narys, Jungtinės Karalystės teisingumo ministras, vyriausiasis britų kaltintojas Niurnbergo procese.

Biografija
----------

H. W. Shawcross gimė Gysene, Vokietijoje, britų John ir Hilda Constance (Asser) Shawcross šeimoje. Tėvas buvo anglų literatūros profesorius Gysene, J. V. fon Gėtės kūrinių vertėjas į anglų kalbą. Motina – angažuota sufražistė.

H. W. Shawcross augo Londone, Dulviče lankė mokyklą. Studijavo Ženevos universitete Šveicarijoje.

Nuo 1925 m. dirbo baristeriu Grėjaus namuose. 1939 m. tapo Karūnos patarėju (*King’s Counsel*); jauniausias kada nors ėjęs šias pareigas teisininkas.[reikalingas šaltinis] 1941 m. Sasekso taikos teisėjas (angl. *Justice of the Peace*, funkcijos kaip arbitro). 1941–1944 m. miesto teisėjas Salforde, 1946–1961 m. taip pat ir Kingstone prie Temzės. 1946–1951 m. generalinis atornėjus C. Attlee kabinete.

Vedė 3 kartus. Pirmą kartą – 1924 m. gegužės 24 d. žmona Alberta Rosita Shyvers (m. 1944 m.).

Išnašos
-------

1. ↑  „Person Page".
2. ↑  Hartley William Shawcross, Baron Shawcross. thePeerage.com. Nuoroda tikrinta 2010-07-19.
3. ↑  „No. 37222". *The London Gazette*. 1945-08-14. p. 4135.

Nuorodos
--------

* Biografija (anglų k.);
* Nekrologas spaudoje, James Morton, *The Independent*, 2003 m..
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Vincento Pauliečio bažnyčia.*
Koordinatės: 54°33′05″š. pl. 23°20′56″r. ilg.﻿ / ﻿54.5515°š. pl. 23.3488°r. ilg.﻿ / 54.5515; 23.3488

|  Marijampolės šv. Vincento Pauliečio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Marijampolės |
| **Savivaldybė** | Marijampolės savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Marijampolė |
| **Adresas** | Vytauto g. 31a |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | XIX a. pabaiga |
| **Stilius** | neobizantika |

**Marijampolės šv. Vincento Pauliečio bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Marijampolėje.

Istorija
--------

Priekinis fasadas, 2014 m.
Marijampolėje XIX a. pabaigoje pastatyta cerkvė Rusijos kariuomenei ir dedikuota carui Aleksandrui III. Po Pirmojo pasaulinio karo Seinų vyskupas cerkvę perdavė marijonams. Šie ją pertvarkė į bažnyčią. Ji tapo Lietuvos kariuomenės bažnyčia (sekmadieniais būdavo mišios kariams, kitomis dienomis – miesto visuomenei).

1940 m. įkurta parapija, jai paskirta miesto pietinė dalis ir keli kaimai į pietryčius nuo Marijampolės. Po Antrojo pasaulinio karo bažnyčia uždaryta, paversta sandėliu. 1990 m. vėl pradėjo veikti.

Architektūra
------------

Bažnyčia neobizantinė, vienabokštė, su priestatais ir septyniais bokšteliais.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Marijampolės šv. Vincento Pauliečio bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Marijonas Bogdevičius** (g. 1958 m. sausio 2 d. Vilnius) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1976 m. baigė Vilniaus 15-ąją vidurinę mokyklą. 1981 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1988 m. technikos mokslų kandidatas, 2000 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.

1981–1983 m. Vilniaus staklių instituto (ENIMS) inžinierius. Nuo 1983 m. VISI (nuo 1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas, nuo 1995 m. Transporto technologinių įrenginių katedros vedėjas. Nuo 1991 m. docentas, nuo 2001 m. profesorius.

Nuo 1999 m. Tarptautinės Noosferos Akademijos prie UNESCO akademikas, nuo 2004 m. Tarptautinės informatizavimo akademijos akademikas, nuo 2005 m. Tarptautinės virtualios akademijos akademikas.

2016 m. Lietuvos mokslo akademija už mokslo darbą "Dinaminių ir hidrodinaminių procesų, vykstančių transporto technologinėse sistemose, tyrimai" suteikė Kazimiero Simonavičiaus (mechanika) premijos laureato vardą.

2021 m. balandžio mėn. 13 d. išrinktas Lietuvos Mokslų Akademijos tikruoju nariu.

Mokslinė veikla
---------------

22 išradimų iš transporto technologinių įrenginių ir procesų bendraautoris. 1999 ir 2017 m. 6 LR patentai.

Bibliografija
-------------

* Fizikinių, techninių ir matematinių uždavinių sprendimas Maple V paketu, su kt. 1999 m. rusų kalba
* Statistikos teorijos pagrindų interaktyvinis kursas, su kt. 2000 m. anglų kalba, elektroninis leidinys
* Maple 6: Matematikos, statistikos ir inžinerinių uždavinių sprendimas, su V. Aladjevu, 2001 m. rusų ir anglų k.
* Programavimo ypatumai matematinio paketo Maple aplinkoje, su V. Aladjevu, 2002 m. rusų kalba
* Sukamojo judesio perdavimo ir stabilizavimo priemonių teorija ir taikymassu B.Spruogiu, V. Turla, A.Jakštu, P. Hantel, 2009.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bogdevičius Marijonas. Transporto technologinių įrenginių katedra. Archyvuota kopija 2009-01-11 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Marijonas Bogdevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 313 psl.
|  |
| --- |
| **Hartsfyldo-Džaksono Atlantos tarptautinis oro uostas** |
|  |
| IATA: ATL - ICAO: KATL |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | civilinis |
| Operatorius | Atlantos aviacijos departamentas |
| Miestas | Atlanta |
| Aukštis virš jūros lygio | 313 m |
| Koordinatės | 33°38′12″N 084°25′41″W |
| Tinklalapis | atlanta-airport.com/ |
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 8L/26R | 2743 | 46 | betonas |
| 8R/26L | 3048 | 46 | betonas |
| 9L/27R | 3776 | 46 | betonas |
| 9R/27L | 2743 | 46 | betonas |
| 10/28 | 2743 | 46 | betonas |

**Hartsfyldo-Džaksono Atlantos tarptautinis oro uostas** (IATA – **ATL**, ICAO – **KATL**) – pagrindinis Atlantos oro uostas, esantis 11 km į pietus nuo miesto. Šis oro uostas yra didžiausias pagal aptarnautų keleivių skaičių pasaulyje nuo pat 1998 m. ir didžiausias pagal aptarnautų orlaivių skaičių nuo 2005 m. 2013 m. oro uostas aptarnavo 94 430 785 keleivius, o 2012 m. – 930 310 orlaivių. Dauguma šių skrydžių yra vykdomi JAV viduje, oro uostas keleivių naudojamas pasiekti pietrytinę šalies dalį. Oro uoste yra 207 vietiniai ir tarptautiniai vartai.

Savo pagrindines bazes šiame oro uoste įkūrusios AirTran Airways, Delta Air Lines ir Silver Airways aviakompanijos, o Southwest Airlines šį oro uostą laiko savo antrine baze.

Oro uoste yra ir sraigtasparnių nusileidimo aikštelė.

2013 m. šio oro uosto keleivių populiariausia vietinė kryptis buvo Tarptautinis Orlando oro uostas (1,2 mln. keleivių), o tarptautinė – Kankuno tarptautinis oro uostas Meksikoje (660 000 keleivių).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Atlanta airport still the „busiest"
2. ↑  ATL Fact Sheet Archyvuota kopija 2008-12-30 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Atlanta, GA: Hartsfield-Jackson Atlanta International (ATL)
**Marijona Janulaitytė-Dalangauskienė** (g. 1942 m. vasario 12 d. Sangrūdoje, Punsko valsčius) – Lietuvos kultūros darbuotoja ir chorvedė.

Biografija
----------

Pirmasis muzikos mokytojas buvo tėvas vargonininkas Juozas Janulaitis. Baigusi Lukšių (Šakių rajonas) vidurinę mokyklą, 1959–1962 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus kultūros-švietimo technikume (dėst. P. Sližys ir N. Jautakienė). 1980–1985 m. neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą (dėst. Zita Kariniauskienė) ir kultūros renginių režisierės bei organizatorės meną studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose.

Nuo 1962 m. kurį laiką muziką ir dainavimą dėstė Kėdainių 2-ojoje vidurinėje mokykloje, vėliau mokytojavo Šėtos vidurinėje ir Tiskūnų (Kėdainių raj.) aštuonmetėje mokykloje. Kaip chorvedė pasireiškė su suaugusiųjų chorais. 1969–1992 m. vadovavo Kėdainių elektros aparatūros gamyklos mišriajam chorui, kurį parengė 1970 m. 1975 m. 1980 m. ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, su choru nemažai koncertavo, pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė įvairiuose konkursuose.

1986 m. suorganizavo tuometinės Kėdainių milicijos vyrų chorą, kurį parengė 1987 m. milicijos darbuotojų-meno mėgėjų festivaliui Trakuose, 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei Vilniuje ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventei Kaune ir Vilniuje. Policijos vyrų choras surengė daug koncertų savo rajone ir kitur, pirmųjų vietų pelnė festivalių konkursuose. Taip pat chorvedė vadovavo įvairiems vokaliniams ansambliams, kurie irgi yra pelnę prizinių vietų. 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje chorvedė parengė Kėdainių policijos komisariato mišrųjį chorą.

M. Dalangauskienė yra rajoninių ir zoninių dainų švenčių dirigentė, 1989 m. apdovanota Kultūros žymūno ženklu.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Usnea** |
| --- |
| Barzdotoji kedenė (Usnea filipendula)Barzdotoji kedenė (*Usnea filipendula*) |
| Gauruotoji kedenė (Usnea hirta),padidintaGauruotoji kedenė (*Usnea hirta*),padidinta |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Aukšliagrybūnai  *( Ascomycota)* |
| Klasė: | Dengtaaukšliai  *( Euascomycetes)* |
| Eilė: | Lekanoriečiai  *( Lecanorales)* |
| Šeima: | Kežiniai  *( Parmeliaceae)* |
| Gentis: | Kedenė  *( Usnea)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Kedenė** (*Usnea*) – kežinių (lot. *Parmeliaceae*) šeimos kerpių gentis.

Šios kerpės paprastai auga nukarę nuo medžių šakų, būdamos panašios žalsvus arba pilkšvus plaukus ir barzdas. Plaukų viduje kartais būna kitos spalvos šerdis, tai svarbu atpažįstant rūšis. Kaip ir kitos kerpės, kedenė yra simbiontinis organizmas. Grybinis komponentas priklauso aukšliagrybiams (*Ascomycota*).

Kedenės yra itin jautrios oro užterštumui (ypač sieros dioksidui) ir tokiomis sąlygomis jų ilgis neviršija keleto milimetrų. Neužterštame ore kedenės užauga iki 10-20 cm ilgio.  
Jau mažiausiai tūkstantį metų kedenės naudojamos gydymui. Jose esama antibiotiko kedeninės rūgšties (angl. *usnic acid*), todėl kedenių „barzdos" tiko žaizdoms tvarstyti.  
Iš kedenių gaminami kvepalai.

Į Lietuvos raudonąją knygą įrašytos šios kedenių rūšys:

* Glotnioji kedenė (*Usnea glabrata*)
* Laplandinė kedenė (*Usnea lapponica*)
* Šiurkščioji kedenė (*Usnea scabrata*)
* Vislioji kedenė (*Usnea florida*)
* Ruduojančioji kedenė (*Usnea fulvoreagens*)
* Glotniašakė kedenė (*Usnea glabrescens*)

Lietuvoje taip pat pasitaiko giminingos **Alectoria** genties kerpių. Jos iš pažiūros gana panašios, tačiau plaukai kitaip (dichotomiškai) šakojasi ir neturi šerdies.
**Ignas Jablonskis** (1911 m. gegužės 26 d. Budriuose, Mosėdžio vls. Telšių aps. Kauno gub. – 1991 m. gruodžio 6 d. Vilniuje, palaidotas Kretingoje) – Lietuvos inžinierius, kraštotyrininkas, archeologas, muziejininkas, Kretingos rajono garbės pilietis.

Biografija
----------

1936 m. baigęs Kauno aukštesniąją technikos mokyklą dirbo inžinieriumi Rusnėje, Kretingoje. 1945–1949 m. Kretingos kraštotyros muziejaus direktorius.

1972–1987 m. Kretingos ir Skuodo rajonuose tyrė archeologijos paminklus. Iš viso ištyrė 21 paminklą, daugiausia laidojimo vietas. Taip pat tyrinėjo liaudies architektūrą, dalyvavo kultūros paminklų apsaugos ir kraštotyros draugijos veikloje. Jo pastangomis buvo surasta ir paskelbta valstybės saugomais daugiau kaip 60 archeologijos ir architektūros paminklų.

Paskelbė publikacijų apie XVII a. – XIX a. žemaičių trobas bei pajūrio žvejų ir valstiečių gyvenamuosius namus, jų apdailą, puošybą, kryžius, senovės sukamąsias girnas, puodyninius koklius. Parašė knygą „Budrių kaimas" (1993 m.). Mirė 1991 m. gruodžio 6 d. Vilniuje, palaidotas Kretingos Senosiose kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vacys Milius. *Ignas Jablonskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 458 psl.

Nuorodos
--------

* Jablonskis Ignas. Kretingos Personalijų žinynas Archyvuota kopija 2013-10-22 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| Harry Winter |
| Pilnas vardas | Horst Winter |
| Gimė | 1914 m. rugsėjo 24 d.Bytomas, Prūsija Prūsijos karalystė |
| Mirė | 2001 m. gruodžio 3 d. (87 metai)Viena, Austrijos vėliava Austrija |
| Veikla | dainininkas |
| Instrumentai | klarnetas, smuikas |
| Aktyvumo metai | 1941–2000 |

**Harry Winter** (tikr. *Horst Winter*, 1914 m. rugsėjo 24 d. Bytome – 2001 m. gruodžio 3 d. Vienoje) buvo Vokietijos-Austrijos dainininkas.

Gimė Bytome, Aukštutinėje Silezijoje (dab. Lenkija). Baigė Berlyno menų akademiją, kur grojo smuiku ir klarnetu. Iki 1941 m. jis grojo klarnetu vietiniame kameriniame orkestre. 1948 m. Harry Winter įrašė pirmąjį singlą „Und jetzt ist es still". Šią dainą labiausiai išpopuliarino amerikietė Betty Hutton (angliška versija „Blow a Fuse", 1961 m.) ir islandė Björk („It’s oh so quiet", 1995 m.).

1960 m. dalyvavo „Eurovizijos" dainų konkurse, kur su kūriniu „Du hast mich so fasziniert" užėmė 7-ą vietą. 1961 m. su daina „Vogerl aus Wien" laimėjo Monte Karlo muzikos festivalį.

Nuorodos
--------

* Daina „Du hast mich so fasziniert"

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Ferry Graf  *„Der K und K Kalypso aus Wien"*** |  **Austrijos atstovas Eurovizijoje**1960 | Po to:**Jimmy Makulis  *„Sehnsucht"*** |