recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 55°08′58″š. pl. 24°34′32″r. ilg.﻿ / ﻿55.149538°š. pl. 24.575644°r. ilg.﻿ / 55.149538; 24.575644

|  Veprių Kristaus kapo koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Ukmergės |
| **Savivaldybė** | Ukmergės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Vepriai |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | XX a. pr. |

**Veprių Rožinio Švč. Mergelės Marijos bažnyčios statinių komplekso Kristaus kapo koplyčia** – koplyčia Vepriuose, Ukmergės rajone. Koplyčia priklauso Veprių bažnyčios statinių kompleksui, yra regiono architektūrinis ir sakralinis paminklas, 2014 m. įrašytas į LR Kultūros paveldo registrą (unik. kodas 38016). Mūrinė koplyčia pastatyta XX a. pradžioje.

Istorija
--------

Koplyčia, stūksanti bažnyčios šventoriaus pietinėje pusėje, yra XXXIV Kryžiaus kelio stotis („Jėzaus Kristaus kapas"). Tai Vepriuose nusidriekusio 5,5 km ilgio ir 35 stočių Veprių Kalvarijų Kryžiaus kelio objektas. Už šventoriaus ribų, miestelyje ir šalia jo išsidėsčiusios 28 Kryžiaus kelio stotys sovietmečiu buvo sunaikintos, vėliau atstatytos. 

Jeruzalėje, vadinamųjų trijų religijų mieste, yra vieta, kurioje pagal šventuosius raštus buvo nukryžiuotas, palaidotas ir po trijų dienų prisikėlė Jėzus Kristus. Pirmoji Kristaus kapo bažnyčia buvo pastatyta 335 m. vėliau daug kartų nugriauta, nuniokota gaisrų, perstatyta.

Architektūra
------------

Bažnyčios, šventoriaus koplyčios ir kitų čia stovinčių koplytėlių architektūra turi bendrų bruožų, būdingų istorizmo laikotarpio statiniams. Koplyčia – „plytų" stiliaus pastatas. Pagrindinio fasado smailiaarkėje nišoje virš portalo yra tapytas ant skardos paveikslas, atspindintis šios Kryžiaus kelio stoties siužetą. Koplyčia vientiso tūrio, dengta dvišlaičiu čerpių stogu, sienos sumūrytos iš gelsvų plytų. Planas stačiakampis, vienos patalpos. Joje prie galinės sienos įrengtas tapytas altorius, vaizduojantis Jeruzalės miestą, Kristaus kapą ir du angelus, palinkusius virš jo. 

Šalia koplyčios yra kunigo Teofilio Vasiliausko (1862–1918), Veprių bažnyčios statytojo ir klebono, kapas su paminklu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Kristaus kapo koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2014-11-17.
| Žilpamūšio dvaras |
| --- |
| Vieta | Žilpamūšis, Saločių seniūnija,Pasvalio rajonas |
| Rūmų stilius | plytų stilius |
| Bajorų giminės | Vildemanai–Klopmanai, Vildemanai |
| Pastatų būklė | parkas su brandaus amžiaus klevais, ąžuolais, liepomis |

**Žilpamūšio dvaras** – dvaras, esantis  Baltpamūšyje, Saločių seniūnijoje (Pasvalio rajone). Išsistatęs apie 12 km į šiaurę nuo Pasvalio link Saločių, Mūšos upės kairiajame krante.

Išlikę dvaro sodybos fragmentai – rūmai, parkas su brandaus amžiaus klevais, ąžuolais, liepomis. Po visais rūmais – rūsys.

Istorija
--------

Rūmai iškilo XIX a. kai pastatai būdavo statomi vadinamuoju *plytų stiliumi*. Vietovė garsėjo sūriais, kuriuos parduodavo Rygos turguose. Dvaras priklausė baronams Vildemanams–Klopmanams, nuo 1858 m. jį paveldėjo baronas Karlas Vildemanas–Klopmanas (vok. *Carl von Wildemann-Klopmann*). Išparceliuotą dvarą su 80 ha žemės 1925 m. pirko Juozas Čėsis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gražvydas Balčiūnaitis. *Pasvalio krašto dvarų paveldas* // ziemgala.lt
2. ↑  Ingrida Semaškaitė. „Lietuvos dvarai". Enciklopedinis žinynas. – Vilnius, „Algimantas", 2010. // psl. 1–512
| **Aleksejus Lebedisrus. *Алексей Иванович Лебедь*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1955 m. balandžio 15 d.Novočerkaskas, Rostovo sritis |
| Mirė | 2019 m. balandžio 27 d. (64 metai)Maskva |
|  |
| Veikla | Rusijos karininkas, pulkininkas, politinis veikėjas, Chakasijos Respublikos vyriausybės pirmininkas |

**Aleksejus Lebedis** (rus. *Алексей Иванович Лебедь*, 1955 m. balandžio 15 d. Novočerkaskas – 2019 m. balandžio 27 d. Maskva) – Rusijos karininkas, pulkininkas, politinis veikėjas, Chakasijos Respublikos vyriausybės pirmininkas.

Biografija
----------

Ukrainietis, motina rusė, brolis – generolas leitenantas Aleksandras Lebedis. 1976 m. baigė Riazanės aukštąją oro desanto vadų mokyklą, 1989 m. baigė Frunzės karo akademiją.

1976–1979 m. tarnavo Baltarusijoje, Leningrado ir Sibiro karinėse apygardose. 1979–1982 m. Afganistane, Jerevane ir Baku. Nuo 1991 m. parašiutinio desanto pulko Nr.300, dislokuoto Kišiniove, vadas. 1992 m. jo pulkas perdislokuotas į Chakasijos Respubliką.

1995 m. išrinktas Rusijos Valstybės Dūmos deputatu Chakasijos vienmandatėje apygardoje. 1996 m. gruodžio 22 d. išrinktas Chakasijos Respublikos Vyriausybės pirmininku. 2000 m. gruodžio 24 d. gavęs 70 % balsų perrinktas į šį postą. Dar kartą perrinktas 2004 m. gruodžio 24 d.

2002 m. balandžio 28 d. aviakatastrofoje žuvus broliui, paskelbė apie siekį vietoje jo dalyvauti rinkimuose į Krasnojarsko krašto gubernatoriaus postą, tačiau dėl spaudimo iš Maskvos dieną prieš kandidatų registracijos pabaigą atsisakė dalyvauti rinkimuose.

Išnašos
-------

1. ↑  Умер экс-глава Хакасии Алексей Лебедь
| Kutral Ko*Cutral Có* |
| --- |
| *Savivaldybės pastatas* |
|  |
| 

Kutral KoKutral Ko

38°56′0″ p. pl. 69°14′0″ v. ilg.﻿ / ﻿38.93333°š. pl. 69.23333°r. ilg.﻿ / 38.93333; 69.23333﻿ (Kutral Ko)Koordinatės: 38°56′0″ p. pl. 69°14′0″ v. ilg.﻿ / ﻿38.93333°š. pl. 69.23333°r. ilg.﻿ / 38.93333; 69.23333﻿ (Kutral Ko) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Neukeno provincija Neukeno provincija |
| **Departamentas** | Konfluensijos departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1933 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 45 768  |
| **Altitudė** | 541 m |

**Kutral Ko** (isp. *Cutral Có*) – miestas Argentinoje, Neukeno provincijoje, 109 km į vakarus nuo Neukeno, prie kelio ir geležinkelio tarp Neukeno ir Sapalos. Sudaro konurbaciją su Plasa Huinkolio miestu. Naftos gavybos pramonės centras.

Istorija
--------

Gyvenvietė pradėjo kurtis 1933 m. aplinkinėse dykynėse radus naftos. Pradžioje buvo žinoma kaip *Barrio Peligroso* („pavojingasis kvartalas"). 1935 m. vietovė pervadinta į Kutral Ko, kas mapudungunų kalba reiškia „ugninis vanduo". Tarp 1953 ir 1955 m. miestas vadintas ***Eva Perón***.

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
lrytas.lt|  |
| Pramonė | žiniasklaida |
| Pirmtakas (-ai) | „Lietuvos rytas" |
| Įkurta | 2006 02 13 |
| Centrinė būstinė | A. Goštauto g. 12A, Vilnius, Lietuva |
| Svarbiausi darbuotojai | Tautvydas\_Mikalajūnas (vadovas), Remigijus\_Kazilionis (redaktoriaus pavaduotojas) |
| Paslaugos | naujienų svetainė |
| Savininkas (-ai) | UAB „Lrytas" |
| Darbuotojų | 52 |
| Tinklalapis |  |

Redakcija
**Lrytas.lt** – viena lankomiausių naujienų svetainių Lietuvoje. Naujienų portalas „lrytas.lt" per mėnesį pasiekia daugiau nei milijoną unikalių lankytojų.

Portalas buvo „Lietuvos ryto" žiniasklaidos grupės dalis. 2022 m. „Ekspress Grupp" įsigijimo sandoris apima tik „lrytas.lt" internetinę platformą ir neįtraukia „Lietuvos ryto" spausdintų leidinių. Portalas atskirtas nuo spausdinto laikraščio redakcijos ir toliau veiks kaip atskira žiniasklaidos priemonė.

Istorija
--------

Įkurtas 2006 m. vasario 13 d. Ričardo Baltaduonio. Pirmuoju lrytas.lt redaktoriumi tapo apžvalgininkas Rimvydas Valatka, šias pareigas ėjęs iki 2011 metų spalio. Pasitraukė po inscenizuoto pagrobimo, kurio sumanytoja buvo režisierė Dalia Ibelhauptaitė. Jį pakeitė žurnalistas, redaktorius ir keliautojas Liudas Dapkus.

2007 m. lrytas.lt tapo pirmuoju lietuvišku naujienų portalu, pateikiančiu videoreportažus. Už tai lrytas.lt buvo išrinktas novatoriškiausia šalies internetine žiniasklaidos priemone 2007 m. gruodį pirmą kartą surengtame novatoriškos žiniasklaidos konkurse „Nmedia 2007".

2009 m. sausio 12 d. lrytas.lt portale transliuota pirmoji bandomoji tiesioginė TV transliacija internetu. Buvo transliuojamos Lietuvos krepšinio federacijos taurės turnyro rungtynės tarp „Alytaus" ir Kauno „Aisčių" komandų.

Naujienų portalą lrytas.lt valdanti UAB „Lrytas" iš e.atsiskaitymų bendrovės „EVP International" 2015 m, įsigijo klasifikuotų skelbimų interneto svetainę *rinka.lt.*

2016 m. naujienų portalo lrytas.lt redaktoriaus pareigas pradėjo eiti naujienų redaktorius, iki tol ėjęs redaktoriaus pavaduotojo pareigas – Tautvydas Mikalajūnas. 2017 m. Tautvydas Mikalajūnas tapo ir naujienų portalo direktoriumi.

2022 m. portalą įsigijo „Delfi" naujienų portalus Baltijos šalyse valdanti Estijos žiniasklaidos grupė „Ekspress Grupp".

Šaltiniai
---------

1. ↑  „gemiusAudience: rugpjūčio mėnesio apžvalga". *Gemius Baltic*. Nuoroda tikrinta 2023-09-04.
2. 1 2
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑   Archyvuota kopija 2021-04-22 iš Wayback Machine projekto.
7. ↑   Archyvuota kopija 2020-10-19 iš Wayback Machine projekto.
8. ↑
9. ↑
10. ↑
| **Alikas Milko** |
| --- |
| Gimė | 1965 m. balandžio 20 d. (58 metai)Švenčionyse |
| Sutuoktinis (-ė) | Anželika |
| Vaikai | Enrika, Ingrida |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Visagino savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos centro sąjungaLiberalų ir centro sąjungaLietuvos Respublikos liberalų sąjūdis |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis institutasVilniaus pedagoginis universitetas |

**Alikas Milko** (g. 1965 m. balandžio 20 d. Švenčionyse) – Lietuvos ir Visagino savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1990 m. Vilniaus pedagoginame institute baigė techninių disciplinų ir darbų mokslus, 2004 m. Vilniaus pedagoginiame universitete – socialinių institucijų vadybą (edukologija).

1996—1997 m. Visagino „Ateities" vidurinės mokyklos technologijų mokytojas. 1997–2001 m. Visagino Žiburio pagrindinės mokyklos direktoriaus pavaduotojas, 2001–2007 m. – direktorius. 2007 m. Visagino Gerosios vilties vidurinės mokyklos direktorius.

2000–2001 m. Seimo nario padėjėjas. 2007–2011 m. Visagino savivaldybės administracijos direktorius. 2011–2014 m. UAB „Energetikos montažas" technikos direktoriaus pavaduotojas. 2015–2019 m. UAB „Visagino linija" projektų vadovas. Nuo 2019 m. Visagino Česlovo Sasnausko menų mokyklos direktorius.

2007 m. (mandato atsisakė) ir 2011–2015 m. Visagino savivaldybės tarybos narys. Visagino bendruomenės vaiko teisių apsaugos tarybos pirmininkas.

Lietuvos centro sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Visagino skyriaus narys, 2008 m. Lietuvos liberalų sąjūdžio Visagino skyriaus pirmininkas.

Sutuoktinė Anželika, vaikai Enrika, Ingrida.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
**Antanas Gavelis** (1901 m. gegužės 18 d. Žaunieriškiuose, Alytaus valsčius – 1984 m. liepos 2 d. ten pat, palaidotas Rumbonių kapinėse, Alytaus raj.) – Lietuvos karinis veikėjas, karo lakūnas, pulkininkas leitenantas, civilinės aviacijos inžinierius.

Biografija
----------

1921 m. baigė Kauno karo mokyklą, paskirtas į Antrąjį pėstininkų pulką. 1922 m. perkeltas į aviacijos valdybą mokomosios eskadrilės lakūno mokiniu. 1923 m. baigęs teorinį bei praktinį kursus ir įgijęs skraidymo stažą paskirtas oro žvalgu. 1925 m. suteiktas karo lakūno vardas. 1932 m. baigė Prancūzijos nacionalinę aeronautikos mokyklą, grįžo į Lietuvą. 1935 m. pulkininkas leitenantas. Tarnavo karo aviacijoje, 1936 m. rugsėjo mėn. – 1940 m. liepos mėn. aviacijos dirbtuvių viršininkas.

SSRS okupavus Lietuvą, nuo 1940 m. liepos mėn. Linkaičių ginklų dirbtuvių technikos dalies vedėjas. Likvidavus Lietuvos kariuomenę 1940 m. lapkričio mėn. atleistas iš kariuomenės. Nuo 1940 m. lapkričio mėn. dėstė Aukštesniojoje technikos mokykloje Kaune, 1942–1949 m. mokyklos direktorius. Pareiškus politinį nepasitikėjimą iš darbo atleistas. 1953–1972 m. dirbo Durpyno statybos treste .

Įvertinimas
-----------

* 1926 m. II rūšies Vyčio kryžiaus 1 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Zabielskas. *Antanas Gavelis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 425 psl.
| Amanasعمان |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

AmanasAmanas

31°56′0″ š. pl. 35°55′0″ r. ilg.﻿ / ﻿31.93333°š. pl. 35.91667°r. ilg.﻿ / 31.93333; 35.91667﻿ (Amanas)Koordinatės: 31°56′0″ š. pl. 35°55′0″ r. ilg.﻿ / ﻿31.93333°š. pl. 35.91667°r. ilg.﻿ / 31.93333; 35.91667﻿ (Amanas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Jordanijos vėliava Jordanija |
| **Muchafaza** | Amano muchafaza |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 1 243 908  |
| **Plotas** | 1 680 km² |
| **Tankumas** (2012) | 740 žm./km² |
| **Altitudė** | 777−1 400 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Amanas |

**Amanas** (arab. عمان = *ʿAmmān*, Biblijoje minimas kaip *Rabbah Ammon*, Antikos laikais *Philadelphia*) – miestas šiaurės Jordanijoje, šalies sostinė ir didžiausias miestas. 1,24 mln. gyventojų (2012). Nutolęs apie 40 km į šiaurės rytus nuo Negyvosios jūros. Tai didžiausias šalyje verslo, pramonės ir administracinis centras. Išvystyta tekstilės, tabako, odos, kilimų, cemento, maisto pramonė. Svarbi fosfatų gavyba ir naftos perdirbimas. Pro Amaną eina svarbiausia Jordanijos magistralė, kuri baigiasi šalies pietuose, Akabos uoste. Geležinkeliu Amanas susisiekia su Damasku, esančiu į šiaurę, Sirijoje. Yra tarptautinis oro uostas.

Istorija
--------

Karaliaus Abdulos I mečetė
Žinios apie *Rabbah Ammon* miestą siekia nuo 1500 m. pr. m. e. kai jis buvo svarbiausias amonitų miestas. III a. pr. m. e. Egipto karalius Prolemėjus Filadelfas užėmė miestą ir jį pavadino savo garbei – Filadelfija. Šiuo vardu miestas buvo žinomas romėnų ir Bizantijos laikais. Iš šio laikotarpio yra išlikę nemažai statinių liekanų dabartiniame Amane. I a. šis miestas buvo pagrindinis Romos imperijos Arabijos provincijos miestas. VII a. miestą užkariavo arabai, apie 1300 m. jis prarado svarbą, jam sugrąžintas ankstesnysis vardas *Rabbah Ammon*, kuris ilgainiui tapo Amanu. XX a. miestas ėmė sparčiai augti. I pasaulinio karo metu čia buvo svarbi Turkijos bazė, kurią 1918 m. rugsėjį užėmė Anglijos karinės pajėgos. 1946 m. Amanas tapo nepriklausomybę gavusios Jordanijos sostine. Arabų ir Izraelio karo metu 1948–1949 m. į Amaną suplūdo daug palestiniečių pabėgėlių iš Izraelio; jų skaičius dar padidėjo 1967 m. dėl Šešių dienų karo, kai Jordanija prarado dalį teritorijos vakariniame Jordano upės krante. Dabar Amane palestiniečiai gyvena tiek mieste, tiek ir didelėse pabėgėlių stovyklose. 1970 m. tarp Palestinos išsilaisvinimo organizacijos ir Jordanijos vyriausybės iškilo nesutarimai, prasidėjo tarpusavio kovos ir miestas buvo smarkiai apgriautas.

Išnašos
-------

1. ↑  world-gazetteer.com
**Albert Hensel** (1895 m. vasario 9 d. Berlyne, Vokietija – 1933 m. spalio 18 d. Pavija, Italija) – vokiečių teisininkas, teisėtyrininkas mokestininkas, Bonos ir Karaliaučiaus universiteto (KU) profesorius.

Biografija
----------

Hensel – vienintelis matematikos profesoriaus Kurt Hensel ir jo žmonos Gertrud (mergautinė pav. – Hahn; 1866–1954) sūnus. Jo protėviai – filosofas Moses Mendelssohn, prosenelė – kompozitorė Fanny Hensel, kompozitoriaus Felix Mendelssohn Bartholdy sesuo.

Albert Hensel habilitaciją Bonos universitete, nuo 1923 m. Bonos u. profesorius, vėliau – ordinarinis viešosios teisės profesorius Kenigsbergo universitete (1929–1933).

Mokesčių teise susidomėjo trumpalaikės tarnybos Marburgo mokesčių inspekcijoje. Nuo 1923 m. ekstraordinarinis profesorius Bonos u. Būdamas 29 metų paskelbė savo pagrindinį veikalą – išsamų mokslinį sisteminį Vokietijos mokesčių teisės peržiūrėjimą. Knyga 1927 ir 1933 metais buvo naujai perleista ir išversta į italų bei japonų kalbas.

Vokietijos teisininkų mokestininkų bendrija nuo 1981 m. kasmet skiria Henselio vardo premiją (Albert-Hensel-Preis) jaunajam VFR mokslininkui, esmingai prisidėjusiam ištiriant arba išplėtojant mokesčių teisę.

Bibliografija
-------------

* *Beethoven - der Versuch einer musik-philosophischen Darstellung* 1917.
* Finansinis balansas federacinėje valstybėje jo valstybine teisine reikšme // *Der Finanzausgleich im Bundesstaat in seiner staatsrechtlichen Bedeutung* 1922
* Mokesčių teisė // *Steuerrecht* (3 Auflagen, 1924-33)
* Pagrindinės [žmogaus] teisės ir politinės pažiūros // *Grundrechte und politische Weltanschauung* 1931
* Savivaldybių teisė ir savivaldos politika Vokietijoje // *Kommunalrecht und Kommunalpolitik in Deutschland* 1928
* Pagrindinė [žmogaus] teisė ir politinė pažiūra // *Grundrecht und politische Weltanschauung* 1931
* *Deutsches Reichs- und Landesstaatsrecht* 1931
* Šeimos mokesčių teisės sistema ir kiti raštai // *System des Familiensteuerrechts und andere Schriften* 2000.

Literatūra
----------

* Tilitzki, Christian *Die Beurlaubung des Staatsrechtslehrers Albert Hensel im Jahre 1933. Ein Beitrag zur Geschichte der Königsberger Universität* In: Mendelssohn-Studien (2001) 12, S. 243–261 ISSN 0340-8140

* Stammbaum der Familien Bartholdy - Hensel und Abkömmlinge Archyvuota kopija 2012-07-19 iš Archive.is projekto von 1729 bis ca. 1987
| **Alfonsas Stakėnas** |
| --- |
| Gimė | 1925 m. vasario 8 d.Papiškiai, Panemunio valsčius |
| Mirė | 2021 m. gruodžio 17 d. (96 metai) |
| Palaidotas (-a) | Donelaičio kapinėse |
| Vaikai | Virgis Stakėnas |
|  |
| Veikla | gydytojas, Šiaulių miesto garbės pilietis |
|  |
| Išsilavinimas | medicinos mokslų daktaras |
| Alma mater | 1952 m. Vilniaus universitetas |

**Alfonsas Stakėnas** (1925 m. vasario 8 d. Papiškiuose, Rokiškio valsčiuje – 2021 m. gruodžio 17 d.) – gydytojas, Šiaulių miesto garbės pilietis.

Biografija
----------

Mokėsi Kupiškio ir Rokiškio gimnazijose, 1946–1952 m. studijavo mediciną Vilniaus universitete, įgijo gydytojo chirurgo specialybę. 1968 m. Vilniaus universitete apgynė medicinos mokslų kandidato laipsnį. Jo mokslinis darbas 1993 m. nostrifikuotas suteikiant medicinos daktaro vardą.

1952 m. pradėjo dirbti Šiaulių ligoninėje. Susidomėjęs urologija, jaunas specialistas ėmė gilintis į šios srities paslaptis. 1958 m. įsteigus ligoninėje Urologijos skyrių, paskirtas šio skyriaus vedėju ir ėjo šias pareigas 41-rius metus. Sukaupė prostatos hiperplazijos diagnostikos bei gydymo duomenų archyvą, kurį kolegos vertina kaip neprilygstamą, pateikė techninių pasiūlymų, lengvinančių chirurgų darbą bei slaugą. Dėstė tuometinėje Aukštesniojoje medicinos mokykloje. Sukauptą patirtį ir žinias perteikė daugeliui jaunų chirurgų, kurie tęsia savo vadovo darbą. 2000–2005 m. skyriaus gydytojas – konsultantas.

Parašė ir paskelbė daug mokslinių straipsnių, aktyviai dalyvavo Lietuvos urologų asociacijos darbe. Be to, 10 metų buvo Trečiojo amžiaus universiteto rektorius, propagavo sveikatos apsaugos ir kitų svarbių mokslo sričių naujoves.

Apdovanojimai
-------------

* 2000 m. Šiaulių miesto garbės pilietis
* 2000 m. Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mirė Virgio Stakėno tėtis, žinomas gydytojas, garbės pilietis Alfonsas Stakėnas: sūnus pasidalijo jautriu atsisveikinimu. Delfi.lt. 2021-12-18. Nuoroda tikrinta 2021-12-18.
2. ↑  Mirė Virgio Stakėno tėvas, žinomas chirurgas Alfonsas Stakėnas. zmones.lt. 2021-12-18. Nuoroda tikrnta 2021-12-18.
3. ↑  STAKĖNAS ALFONSAS. rokiskis.rvb.lt. Nuoroda tikrinta 2021-12-18.
|  Kuleše Košcelnės Šv. Apaštalo Bartalomiejaus bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Lomžos |
| **Dekanatas** | Mazovijos Vysokio |
| **Savivaldybė** | Kulešės Košcelnės valsčius |
| **Gyvenvietė** | Kuleše Košcelne |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1926 m. |
| **Stilius** | neogotika |

**Kuleše Košcelnės Šv. Apaštalo Bartalomiejaus bažnyčia** (lenk. *Kościół św. Bartłomieja w Kuleszach Kościelnych*) – Romos katalikų bažnyčia šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Kulešės Košcelnės valsčiuje, Kuleše Košcelnės kaime. Bažnyčia priklauso Kuleše Košcelnės Šv. Apaštalo Bartalomiejaus parapijai. Bažnyčia yra neogotikinio architektūros stiliaus, kuri yra pastatyta ant kryžiaus formos pagrindo ir kurią sudaro trys navos. Bažnyčios ilgis 55 m; plotis 25 m ir aukštis 48 metrai.

Istorija
--------

1670 m. minima šioje vietoje stovėjusi maža medinė bažnyčia. 1730-1733 m. buvo pastatyta nauja medinė bažnyčia. Dabartinė bažnyčia pradėta statyti tarp 1911-1915 m. architektas buvo Józef Pius Dziekoński. Bažnyčios fundatorius buvo *Wincent Jonkajtys*. 1918-1926 m. statybos buvo užbaigtos, o pašventinta bažnyčia buvo 1939 m. birželio 18 dieną. 1987 m. rugpjūčio 31 d. bažnyčia buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą. 

* 
* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kuleše Košcelnės Šv. Apaštalo Bartalomiejaus bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

* Aprašymas apie parapiją (lenk.) Archyvuota kopija 2013-01-13 iš Archive.is projekto;
* Parapijos tinklalapis (lenk.) Archyvuota kopija 2012-07-01 iš Wayback Machine projekto.;
* Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.)[neveikianti nuoroda].
Straipsnis *Virgin Killer* vaizduojamas kaip nerastas
**IWF Vikipedijos blokavimas** – interneto stebėjimo tarybos (*Internet Watch Foundation*) Jungtinės Karalystės padalinio atliktas Angliškos Vikipedijos puslapio apie grupės Scorpions albumą *en:Virgin Killer* užblokavimas (nuo 2008 m. gruodžio 5 d.), teigiant, kad jame pavaizduotas albumo viršelis yra potencialiai nelegalus kaip skatinantis vaikų pornografiją.

Visi pagrindiniai Jungtinės Karalystės interneto tiekėjų (BT Group, Vodafone, Virgin Media/Tesco.net, Be/O2, EasyNet/UK Online/Sky Broadband, Demon, TalkTalk) adresai (95 % vartotojų) buvo užblokuoti nuo puslapio peržiūros Vikipedijoje, nepaisant to, kad albumo viršelį galima laisvai rasti visame internete, pats albumas yra pardavinėjimas JK. Visi šių tiekėjų vartotojai prie Vikipedijos jungiami ne įprastu IP adresu, bet per kelis Proxy serverius. Tai lėmė, kad daugelis JK Vikipedijos naudotojų patyrė nepatogumų, kadangi dėl vandalizmų šie proxy serveriai netrukus buvo užblokuoti ir konstruktyvūs naudotojai neteko galimybės redaguoti anonimiškai, o kai kuriose Vikipedijose – visiškai (kur nebuvo atžymėtas automatinis blokavimas).

Nuorodos
--------

* *Virgin Killer*
* Straipsnis Virgin Killer (blokavimą apeinanti versija)
*Kitos reikšmės – Gintaras (reikšmės).*
Baltijos gintaro luitai
**Gintaras** – fosiliniai sakai. Tai organinės kilmės mineralas, susidaręs sustingus spygliuočių augalų sakams. Dėl savo spalvos ir natūralaus grožio vertintas ir naudotas papuošalams nuo neolito. Baltijos gintaras sudaro virš 80 % viso pasaulyje randamo gintaro. Gintaras yra paplitęs visame pasaulyje, dažniausiai kreidos periodo ir ankstesnėse uolienose. Pasaulyje žinoma daugiau negu 200 gintaro rūšių ir kasmet jų vis atrandama naujų. Ekonominę reikšmę turi tik keletas jų rūšių.

Susidarymas
-----------

Miškuose augo sakingos pušys. Klimatui atšilus, jų sakai ėmė tekėti ant žemės, maišėsi su ja, kietėjo. Susikaupusius sakus iš miško dirvožemio išplaudavo upės ir nešdavo į jūrą. Ilgainiui, vykstant oksidacijos bei polimerizacijos procesams, sakai virto dabartiniu gintaru.

Gintaro amžius labai įvairus, susiformavęs:

* karbono periode prieš 360–285 mln. metų. Randamas JAV,
* permo periode (285–245 mln. metų). Randamas Rusijoje,
* triaso periode (245–215 mln. metų). Randamas Austrijoje,
* kreidos periode (145–65 mln. metų). Randamas JAV, Kanadoje, Rusijos Sibire, Brazilijoje, Meksikoje,
* neogeno periode. Pats jauniausias – Baltijos gintaras.

Gintaro dydis nuo 1–2 mm iki 1 m ilgio luitų, sveriančių iki 1 kg.

Gintaras gali būti įvairių formų: lašo, varveklio ar kvadratėlio formos gintaras atsirado sakams išsiliejus į paviršių. Daug sakų slinko medžio kamienu ant žemės, kietėjo ir tapo gumulais, kiti kaupėsi po žieve ar tiesiog medžio kamiene.

Sakams šliaužiant, įvairių spalvų srovės susimaišydavo, susipindavo, todėl gintaras įgijo labai margą spalvinę tekstūrą. Gintaro spalva kinta nuo baltos iki tamsiai rudos, raudonos, tamsiai raudonos, nuo šviesiai geltonos, gelsvos iki šviečiančios geltonos atspalvio ir oranžinės. Dėl į sakus patekusių priemaišų jis nusidažė mėlyna, žalia, juoda, ruda spalvomis. Gintaras gali būti skaidrus arba matinis, nepermatomas.

Sakams tekant medžio kamienu, prie jų prilipdavo augalų, vabzdžių bei kitų gyvūnų liekanų, taip susidarė inkliuzai.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Baltijos gintaras
* Borneo gintaras
* Dominikos gintaras
* Juodkrantės lobis

Išnašos
-------

1. ↑  *Gintaras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
2. ↑  Grimaldi, D. (2009). „Pushing Back Amber Production". *Science* **326** (5949): 51–2. Bibcode:2009Sci...326...51G. PMID 19797645. doi:10.1126/science.1179328.  Nežinomas parametras `|s2cid=` ignored (pagalba)
3. ↑  Ritzkowski, S. 1997. K-Ar-Altersbestimmungen der bernsteinführenden Sedimente des Samlandes (Paläogen, Bezirk Kaliningrad). Metalla, Bochum, 66: 19–23.
4. ↑  „Gintaro susidarymas ir morfologija". *Palangos Gintaro Muziejus*. Nuoroda tikrinta 2021-03-13.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gintaras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Lukas Veržbickas** |
| --- |
| Gimė | 1993 m. sausio 6 d.Kaunas, Lietuva |
|  |
| Veikla | lengvaatletis |

**Lukas Veržbickas (Lukas Verzbicas)** (g. 1993 m. sausio 6 d. Kaune) – JAV lengvaatletis, triatlonininkas.

Biografija
----------

2002 m. kartu su motina buvusia Lietuvos 3 km distancijos rekordininke Rasa Veržbickiene ir patėviu bėgimo treneriu Romu Bartuliu išvyko gyventi į JAV, kur apsigyveno Orland Park mieste Ilinojuje. Mokydamasis mokykloje 2009 m. tapo JAV moksleivių kroso čempionu. 2010, 2011 m. skirtas prestižiškiausias JAV bėgikų apdovanojimas – „National Gatorade Runner of the Year" prizas. Jam priklauso JAV moksleivių čempionatų 2 mylių rekordas 8:29.46. 2011 m. pasaulio triatlono jaunimo čempionate atstovaudamas JAV komandai laimėjo auksą. 2012 m. liepos mėnesį treniruotės metu su dviračiu pateko į avariją ir susilaužė stuburą ir buvo dalinai paralyžuotas, tačiau po reabilitacijos 2013 m. vėl pradėjo sportuoti.

Nuorodos
--------

* Kraupi avarija JAV neužgožė lietuvio čempiono Luko Veržbicko vilties tęsti triatlonininko karjerą
* Čikagos lietuvis L.Veržbickas siekia prasimušti į olimpinę JAV rinktinę Archyvuota kopija 2010-09-24 iš Wayback Machine projekto.
* Susiję straipsniai www.15min.lt
| **Nikolajus Čaušeskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1918 m. sausio 26 d.Skorničeštis |
| Mirė | 1989 m. gruodžio 25 d. (71 metai)Tirgovištė |
|  |
| Partija | Rumunijos komunistų partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Nicolae Ceaușescu |

**Nikolajus Čaušeskas** (*Nicolae Ceaușescu*; 1918 m. sausio 26 d. Skorničeštyje – 1989 m. gruodžio 25 d. Tirgovištėje) – Rumunijos politinis veikėjas.

Biografija
----------

Nikolajus Čaušeskas po arešto 1936 m.
Nikolajus Čaušeskas gimė 1918 m. sausio 26 d. Skorničeštyje (Olto apskritis), jis buvo trečias vaikas iš devynių vargingoje valstiečių šeimoje. Jo tėvas Andruță (1886-1969 m.) turėjo 3 hektarus dirbamos žemės ir kelias avis. Nikolajus padėjo šeimai dirbdamas siuvėju. Jis mokėsi kaimo mokykloje iki 11 metų, o po to išvyko į Bukareštą. Iš pradžių jis gyveno su seserimi Nikulina Rusesku, kol tapo batsiuvio pameistriu. Jis dirbo batsiuvio Alexandru Săndulesku, kuris buvo aktyvus tada nelegalios Rumunijos komunistų partijos veikėjas, dirbtuvėse. Čaušeskas greitai įsitraukė į partijos veiklą, tapdamas nariu 1932 m. pradžioje, bet kadangi buvo paauglys, jam tekdavo nesvarbios užduotys. Jis pirmąkart buvo suimtas 15 metų 1933 m. dėl muštynių per streiką. 1934 m. Nikolajus Čaušeskas vėl suimtas, kai rinko parašus peticijai, protestuojančiai prieš geležinkelio darbininkų teismą, ir dar du kartus už panašius nusižengimus. XX a. ketvirto dešimtmečio viduryje jis vyko į misijas Krajovoje, Kimpulunge ir Rimniku Vilčoje, kur buvo suimtas kelis kartus.

Slaptoji Rumunijos policija Čaušeską vadino „pavojingu komunistų agitatoriumi" ir „komunistinės bei antifašistinės propagandos platintoju". Dėl tokių kaltinimų Brašovo tribunolas 1936 m. birželio 6 d. nuteisė jį kalėti 2 metus ir pridėjo 6 mėnesius už teismo įžeidimą. Be to, jis turėjo po bausmės atlikimo 1 metus gyventi gimtajame kaime. Atlikęs bausmę Doftanos kalėjime 1939 m. jis sutiko Eleną Petresku, kurią vedė 1947 m. Ji vaidino vis svarbesnį vaidmenį jo politiniame gyvenime.

Netrukus po išėjimo į laisvę Nikolajus Čaušeskas vėl buvo suimtas už „konspiraciją prieš socialinę tvarką" ir karą praleido įvairiuose kalėjimuose. Tirgu Žiu internavo stovykloje, kur kalėjo vienoje kameroje su Gheorghe Gheorghiu-Dej ir tapo jo protežė.

1939–1940 m. Bukarešto komiteto narys, atsakingas už darbą su jaunimu. 1947–1952 m. Rumunijos žemės ūkio ministras. 1965 m. tapo Rumunijos komunistų partijos generaliniu sekretoriumi, o 1974 m. – Rumunijos prezidentu. 1989 m. pabaigoje prasidėjus neramumams, bandė su žmona pabėgti iš šalies, tačiau buvo sugautas ir sušaudytas.

Šalį valdė diktatoriškais metodais, siekė mažiau priklausyti nuo TSRS. Vykdė savarankišką užsienio politiką.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Gruia, Cătălin (29 July 2013). *The Man They Killed on Christmas Day*. United Kingdom: Createspace Independent Pub. p. 42. ISBN 978-1492282594.
2. 1 2  „www.ceausescu.org – the leading infosource on the web about Ceausescu and his era!". Nuoroda tikrinta 12 April 2016.
3. 1 2 3  Cătălin Gruia, "Viata lui Nicolae Ceausescu", in *National Geographic Romania*, November 2007, pp. 41–65
4. ↑  Istorijos žodynas. - Vilnius: Vaga, 2003. - 91 psl.
Kanalas pažymėtas raudonai, Dunojus – mėlynai
Kanalas ties Černavoda
Agigeos uostas ir kanalo pirmasis šliuzas
**Dunojaus-Juodosios jūros kanalas** (rumun. *Canalul Dunăre-Marea Neagră*) – laivybos kanalas, jungiantis Juodosios jūros Konstancos uostą Agigeą ir Dunojaus upės uostą Černavodą.

Kanalo ilgis 64 km 410 m, vidutinis gylis 7 m, plotis – 70-90 m. Šiaurinė kanalo atšakos: Poarta Albe – Midija Nevodari ilgis 34,6 km, vidutinis plotis – 50 m ir 5,5 m gylis. Kanalas buvo kasamas 1949–1987 m. turi 2 šliuzus: Agigea ir Černavode. Dunojaus-Juodosios jūros kanalas sutrumpina kelią 400 km.

Istorija
--------

1948 m. Stalino pasiūlymu buvo nuspręsta kasti šį kanalą. Nuo 1949 m. kanalo trasoje pradėti statyti darbo lageriai, kuriuose patalpinti nuteistieji iš kalėjimų, kolektyvizacijai nepaklusę valstiečiai, Rumunijos fašistai, žydai-sionistai ir kiti neproletariškos kilmės žmonės. Rumunijos komunistai šį kanalą vadino „buržuazijos kapu". Didžioji darbų apimtis buvo atlikta rankomis ir skirtingais paskaičiavimais nuo 1949–1953 m. čia žuvo nuo 10–200 tūkstančių žmonių.

Kanalo trasa ėjo per uolienas, todėl nepaisant Vidaus reikalų ministerijos pastangų, kanalas iki 1953 m. nebuvo baigtas. Kanalo statyba išsekino Rumunijos ekonomiką, todėl 1952 m. darbai buvo tyliai sustabdyti, projekto vadovai sušaudyti ir 23 metus kanalo statybos darbai įšaldyti.

1976 m. Rumunijos prezidentas Nikolajus Čaušesku nusprendė pabaigti kanalo statybos darbus. Pasitelkus sunkiąją kalnakasybos techniką kanalas buvo pastatytas 1984 m. o šiaurinė atšaka – 1987 m. Kanalo statybos darbai kainavo apie 2 milijardus eurų, bet dėl mažo kanalo gylio šiandien menkai naudojamas. 2006 m. kanalas davė tik 2 mln. eurų pelno.

Kanalas yra trečias pagal dydį pasaulyje po Sueco ir Panamos kanalų ir pirmas pagal statybos metu atliktų žemės darbų apimtis.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Rumunijos transportas

Šaltiniai
---------

1. ↑   Europos Sąjungos oficialusis leidinys, VIDAUS VANDENŲ KELIŲ TRANSPORTAS

Nuorodos
--------

* Kanalas Google žemėlapyje
**Muhamedas Anasyras** (arab.: الناصر لدين الله محمد بن المنصور, g. nežinoma – 1213 m. gruodžio 25 d.) – nuo 1199 m. Almochadų dinastijos Maroko kalifas.

Muhamedas Anasyras buvo Almansuro sūnus.

Istorija
--------

Po Abu Jusufo I Jakubo Almansuro mirties prasidėjo greitas Almochadų imperijos nuosmukis. 1199 m. šalį paveldėjo jo sūnus Muhamedas Anasyras. Jis pirmiausiai atnaujino kovą su Maljorkos emyru Banu Ganija (Banu Ghaniya). Almansuro laivynas vėl užėmė Tunisą, o armija įžengė į Gafsą ir Mahdiją. Kalifas Tunise vietininku paskyrė savo vizirį šeichą Abu Muhamedą (Abu Muhammad ben ach-Chaykh Abi Hafs).

Tuo tarpu Ispanijoje Kastilijos karalius Alfonsas VIII ruošėsi atsiimti Alarkos pilį. Į pagalbą pasikvietęs Aragono karalių Petrą II (Peter II of Aragon), Navaros karalių Sančą VII (Sancho VII of Navarre), Portugalijos karalių Alfonsą II (Afonso II of Portugal) ir net popiežių Paskalį II, kuris rėmė kryžiaus žygius prieš Almochadus. Iš visos Europos į Kastiliją suvažiavo riteriai ir nuotykių ieškotojai. 1211 m vasario mėn. Anasyras su didžiulę armija persikėlė į Ispaniją. Ši žygis buvo sunkus ir musulmonams pasibaigė katastrofa. Stipri jungtinė krikščionių armija perėjo Siera Morena kalnus ir 1212 m. liepos 16 d. smogė prie Las Navaso de Toloso lemtingą Almochadams smūgį (Battle of Las Navas de Tolosa). Tik maro epidemija sustabdė tolimesnį kryžiaus žygį į pietus. Muhamedas Anasyras buvo priverstas grįžti atgal į Rabatą, kur 1213 m. gruodžio 25 d. mirė nuo apsinuodijimo. Maroko sostą paveldėjo jo sūnus Abu Jakubas Jusufas II.

Las Navas de Tolos mūšis. XIX a. dailininkas F. P. Van Halenas, Senato rūmai, Madridas.
Muhamedas Anasyras turėjo tris vizirius:

* Abu Zayd ben Yujan (1198–1199) (أبو زيد بن يوجان abū zayd ben yūjān).
* Abu Muhammad ben ach-Chaykh Abi Hafs (1199–1205) (أبو محمد بن الشيخ أبي حفص abū muḥammad ben aš – šayḫ abī ḥafs)
* Abu Sa`id ben Jam`i (1205–1214) (أبو سعيد بن جامع abū sa`īd ben jām`i)

Nuorodos
--------

* *Istorinis žodynas* Archyvuota kopija 2008-01-29 iš Wayback Machine projekto.
* *Musulmonų vadovai*

Išnašos
-------

1. ↑   Alarkos pilis
2. ↑   Las Navas de Tolos mūšis


| Karališkieji titulai |
| --- |
| Prieš tai:**Abu Jusufas I Jakubas Almansuras** | **Almochadų dinastija**1199–1213 | Po to:**Abu Jakubas Jusufas II** |
Japonijos lovys fiziniame žemėlapyje
Giliavandenio lovio susidarymo procesas subdukcinėje zonoje
**Giliavandenis lovys** (kitaip ***povandeninis lovys, subdukcinis lovys***) – gili, siaura, ilga, stačiašlaitė vandenyno guolio įduba. Tai Žemės plutos įlinkiai, susidarę ties tektoninių plokščių subdukcinėmis zonomis. Sudaro pačias giliausias vandenyno gelmes (7300–11 000 m). Ilgis nuo kelių šimtų iki kelių tūkstančių kilometrų. Giliausias vandenyno lovys yra Marianų, esantis Ramiojo vandenyno šiaurės vakaruose. Jo giliausia vieta (Čalendžerio įduba) siekia 11 034 m.

Daugiausia povandeninių lovių yra ties aktyviais žemynų pakraščiais, subdukcinėse zonose, kur vandenyno tektoninė plokštė palenda po žemynine tektonine plokšte. Tose vietose, kur žemyninė plokštė palenda po vandenynine, virš lovio susidaro vulkaninių salų lankai. Subdukcinėse zonose dažni žemės drebėjimai.

Ilgiausias giliavandenis lovys (~5900 km) yra Peru–Čilės lovys Ramiojo vandenyno rytuose. Loviai paprastai nėra labai platūs, paprastai mažiau, nei 100 km.

Iš 20 pagrindinių pasaulio povandeninių lovių 17 yra Ramiajame vandenyne. Jie juosia daugelį šio vandenyno pakraščių ties žemynais ir salų lankais (Peru–Čilės, Aleutų, Marianų, Kurilų–Kamčiatkos, Filipinų, Japonijos, Naujųjų Hebridų, Tongos, Kermadeko, Vidurio Amerikos ir kt.). Svarbiausias Indijos vandenyno lovys – Javos, Atlanto vandenyno – Puerto Riko, Pietų Sandvičo, Kaimanų.

Povandeniniais loviais kartais vadinamos ir ne subdukcinio pobūdžio vandenyno įdubos (Vitiazio, Vemos, Diamantinos). Kai kurie subdukcinių zonų įlinkiai yra prisipildę nuosėdų ir vandenyno dugne neturi morfologinės išraiškos.

Giliavandenių lovių dugne susiformavusios savitos chemotrofinės ekosistemos. Yra purvo ugnikalnių, šaltųjų angų.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5  *deep-sea trench*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
2. ↑  Tadas Rimas Jankauskas. *povandeniniai loviai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIX (Pre-Reu). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  |  |  |
| Guandao |

**Guandao** (kin. 關刀; angl. *guandao* ar *kwandao*) – kinų ilgakotis gleivo tipo ginklas, sudarytas iš vienašmenio geležtinio antgalio ant ilgo koto. Guandao yra sudėtingesnė paprastesnio kinų ginklo pudao versija. Dabar naudojamas kai kuriuose kinų kovos menuose.

Geležtė labai plati, kraštas su ašmenimis išlenktas, kuo primena japonų naginatą ar europinį gleivą. Ašmenys dažnai pereina į smaigalį, todėl guandao galima ir durti. Geležtės nugarėlė turi spyglį, kuriuo galima užkabinti ir nutraukti raitelius. Kartais nugarėlė turėdavo daugiau spygliškų kyšulių. *Devynių žiedų guan dao* geležtės nugarėlė lygi, bet joje įverti metaliniai žiedai. Yra ir daugiau guandao variantų, kurių geležtės dar įmantresnės.
  
Medinis ar metalinis kotas 1,5–1,8 m ilgio, antrame gale – apkaustas su smaigaliu, gerinantis ginklo balansą ir leidžiantis atakuoti antru guandao galu. Masė nuo 2 iki 10 kg. Paprastai tarp geležtės ir koto turėdavo raudoną juostą ar kutą.

Pagal legendą guandao išrado III a. pradžioje gyvenęs garsus generolas Guan Ju, todėl ginklą pavadino „generolo Guan kalaviju" (*guan dao*). Guan Ju buvo stambus vyras, todėl naudojo labai masyvų (49 kg) guandao, kurio vardas buvo „Žaliojo drakono pusmėnuliška geležtė" (青龍偃月刀). Tačiau ši legenda, atrodo, yra anachronizmas, nes nėra jokių įrodymų, kad guandao naudojo anksčiau nei VII a.

Guandao naudojo pėstininkai tiek kaip ginklą prieš kitus pėstininkus, tiek prieš kavaleristus. Tačiau guandao buvo brangesni už ietis ir reikalavo geresnių įgūdžių, todėl juos naudodavo aukštesnio rango kariai. Guandao dėl brangumo tapo prestižiniais ginklais, būdavo išpuošti ir rodydavo savininko aukštesnę padėtį.

Nuorodos
--------

* Yanyuedao. „reclining moon sword" Archyvuota kopija 2007-09-29 iš Wayback Machine projekto.
* The Kwan-Dao Archyvuota kopija 2007-09-29 iš Wayback Machine projekto.
* Chen Village Spring Autumn Broadsword Archyvuota kopija 2006-01-28 iš Wayback Machine projekto.
* (guandao nuotrauka)
* (guandao piešinys)
* (nuotrauka)
* (piešinys)
* Kwandao, grote hellebaard Archyvuota kopija 2007-09-29 iš Wayback Machine projekto.
* [ (nuotrauka)
* Nine Ring Dragon Kwan Dao (nuotrauka)

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Guandao** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Viktoras Gamziukas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1913 m. rugpjūčio 6 d.Sartininkuose |
| Mirė | 1947 m. rugpjūčio 10 d. (34 metai)Haunštetene (Haunstetten) |
|  |
| Veikla | Lietuvos kariuomenės Priešlėktuvinės apsaugos rinktinės karininkas. |
| Organizacijos | Kauno „Aušros" gimnazija, PLP karo mokykla |

**Viktoras Gamziukas** (1913 m. rugpjūčio 6 d. Sartininkuose, Tauragės aps. – 1947 m. rugpjūčio 10 d. Haunštetene, Vokietijoje) – Lietuvos kariuomenės Priešlėktuvinės apsaugos rinktinės karininkas.

Biografija
----------

1933 m. baigęs Kauno „Aušros" berniukų gimnaziją pašauktas atlikti privalomąją karinę tarnybą ir nukreiptas į PLP karo mokyklą. 1935 m. baigė jos XVII laidą ir suteikus jauneniojo leitenanto laipsnį paskirtas į steigiamą Priešlėktuvinės apsaugos rinktinę automatinių pabūklų kuopos 3-io būrio vadu. 1938 m. suteiktas leitenanto laipsnis. 1940 m. pradžioje perkeltas į Kariuomenės štabo Priešlėktuvinės apsaugos skyrių karininku kuopos vado teisėmis bei atrinktas studijuoti Rygos karo akademijoje, tačiau Lietuvą okupavus SSRS į ją mokytis neišvyko. 

1940 m. rudenį likviduojant Lietuvos kariuomenę paskirtas Raudonosios armijos 29 Teritorinio šaulių korpuso 179 šaulių divizijos zenitinės artilerijos diviziono baterijos vadu. 

Kilus Vokietijos-SSRS karui, iš kariuomenės pasitraukė, vokiečių kariuomenei užėmus Vilnių suimtas ir trumpai kalintas Lukiškių kalėjime. Vėliau dirbo kooperatyvo „Dailė" parduotuvėje Kaune. 

1944 m. vasarą su šeima pasitraukęs iš Lietuvos į Austriją, Wattens miestelyje dirbo Swarovski firmos įmonėje. 1946 m. persikėlė į Vokietiją. 

Staiga mirė po atliktos išvaržos operacijos. Palaidotas senosiose Haunstetten miestelio kapinėse.
**Vytautas Rauba** (1899 m. rugpjūčio 9 d. Pusdešriuose, Šakių raj. – 1920 m. gegužės 12 d. Kaune, palaidotas miesto kapinėse, Vytauto pr. 1958 m. palaikai perkelti į Eigulių kapines) – Lietuvos karo lakūnas, leitenantas savanoris.

Biografija
----------

Antkapinis paminklas 
1919 m. sausio 28 d. savanoriu įstojo į 1-ąjį raitelių pulką Kaune. 1919 m. gruodžio 1 d. baigė aviacijos mokyklą, po dviejų savaičių gavo leitenanto laipsnį. Sukūrė 34 Karo aviacijos mokyklą baigusių I laidos absolventų ženklą, pagamintą Vokietijoje.

V. Rauba buvo perspektyvus ir drąsus lakūnas. Jam pirmajam suteikta teisė savarankiškai pakilti į orą. 1920 m. gegužės 12 d. pratybų metu imituodamas oro kautynes, šaudydamas kulkosvaidžiu, darydamas neleistinai staigius posūkius nedideliame aukštyje nesuvaldė lėktuvo Halberstadt CL.IV ir žuvo.

Atminimo įamžinimas
-------------------

* 1934 m. Aleksoto mikrorajone viena Linksmadvario gatvė pavadinta Ltn. V. Raubos vardu. 1946 m. gruodžio 12 d. gatvei suteiktas Gastelo vardas. 1990 m. grąžintas ankstesnysis pavadinimas.
* 2000 m. lapkričio 17 d. Aleksoto aerodrome atidarytame Lietuvos karo aviacijos memoriale atidengta atminimo lenta (archit. Algimantas Mikėnas).

Išnašos
-------

1. ↑  Lietuvos Aviacijos Istorija 1919 - 1940 m. Av. ltn. Vytautas Rauba *plienosparnai.lt*
2. ↑  „Objekto Nr. 11399 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Šaltiniai
---------

* Kaunas: V. Raubos g. – Portr. // Kaunas: gatvės ir žmonės. – Kaunas, 2001. – P.133
**Romualdas Vaitkevičius** (1898 m. vasario 13 d. Rukšių dvare, Rokiškio apskrityje – 1935 m. liepos 3 d. ties Dotnuva, Kėdainių apskr. Palaidotas Antalieptėje, Zarasų rajone), Lietuvos kariuomenės leitenantas, inžinierius, Vyčio kryžiaus ordininkas.

Biografija
----------

Gimė 1898 m. vasario 13 d. Rukšių dvare, Panemunėlio valsčiuje, Rokiškio apskrityje, dvaro ūkvedžio šeimoje. 1911 m. tėvai įsigijo Gaidelių dvarą, netoli Antalieptės, Zarasų apskrityje. Mokėsi Panevėžio realinėje mokykloje ir baigęs 7 klases, 1916 m. įstojo į Maskvos Konstantino matininkų institutą. 1917 m. gegužes mėn. mobilizuotas į Rusijos kariuomenę, lapkričio 11 d. baigė Peterhofo 3-ją praporščikų mokyklą, suteiktas karininko laipsnis. Dalyvavo pirmajame Pasauliniame kare. 1918 m. kovo 14 d. demobilizuotas, grįžo į Gaidelių dvarą pas tėvus. 1919 m. gegužes 13 d. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, paskirtas į Atskirojo Ukmergės bataliono 4 kuopą jaunesniu karininku. 1919 m. liepos 7 d. perkeltas į Kretingos komendantūrą kuopos vadu. Nuo 1919 m. lapkričio 4 d. ketvirtojo pėstininkų pulko 6 kuopos vadas. 1919 m. lapkričio – 1920 m. sausio mėn. dalyvavo nepriklausomybės kovose su bermontininkais prie Jurgaičių ir Daumantų, 1920 m. sausio – kovo ir liepos – gruodžio mėnesiais su lenkais prie Sudervės, Musninkų ir Vilniaus. Šiose kautynėse pasižymėjo ir buvo pristatytas apdovanoti Vyčio kryžiaus ordinu. 1921 m. kovo 12 d. sutektas vyresniojo leitenanto laipsnis.

1922 m. sausio 30 d. baigė Aukštųjų karininkų kursų I laidą. 1922 spalio 15 d. paleistas iš kariuomenės eiti aukštojo mokslo. Studijavo Lietuvos universitete Matematikos–gamtos fakultete. Studijų metu dirbo Žemės tvarkymo ir matavimo departamente braižytoju ir matininko padėjėju. Nuo 1923 m. rugsėjo su Žemės ūkio ministerijos stipendija studijavo Čekoslovakijoje ir 1929 m. gegužes 3 d. baigęs Prahos aukštosios technikos mokyklos Vandens ūkio ir kultūrtechnikos skyrių, 1929–1935 m. dirbo Lietuvos Žemės tvarkymo departamente kultūrtechniku, vėliau dėstytoju Kėdainių aukštesnioje kultūrtechnikos mokykloje, nuo 1934 m. rugsėjo 1 d. – šios mokyklos direktoriaus pavaduotojas.

Žuvo 1935 m. liepos 3 d. autoavarijoje ties Dotnuva. Palaidotas Antalieptes kapinėse, Zarasų rajone, Vaitkevičių šeimos kape.

Bibliografija
-------------

Parašė vadovėlį „Hidrotechniniai pastatai" (I–II dalys, 1932 m.), atsiminimus „Kovos dėl Vilniaus"

Apdovanojimai
-------------

* Vyčio kryžiaus V laipsnio ordinas (1920),
* Lietuvos Nepriklausomybės medalis (1928),
* Prancūzijos Sidabro medalis (1920),
* Prancūzijos medalis „La medaille de Honner" (1921).

Šaltiniai
---------

* LCVA, f. 930, ap. 2 v, byla 262,
* Lietuvos kariuomenės karininkai 1918–1953", VIII tomas, 2008, psl. 154,
* Vytautas Indrašius, „Aukštaitijos šviesuliai", 1999, psl. 188–192,
Koordinatės: 56°18′57″ š. pl. 22°20′19″ r. ilg.﻿ / ﻿56.31583°š. pl. 22.33861°r. ilg.﻿ / 56.31583; 22.33861

 *Kitos reikšmės – Senamiesčio mokykla.*

|  |
| --- |
| **Mažeikių Senamiesčio progimnazija** |
| [[Vaizdas:|Mažeikių Senamiesčio progimnazija herbas|center|100px]] |
| Mažeikių Senamiesčio progimnazija |
| **Adresas** | Vydūno g. 6, Mažeikiai |
| **Direktorius(-ė)** | Virginijus Laureckis |
| **Mokinių skaičius** | 501 |
| **Įkūrimo data** | 1980 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 55 |

**Mažeikių Senamiesčio progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Mažeikiuose, Senamiestyje, Vydūno g. 6, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190158435. Steigėjas Mažeikių rajono savivaldybė.

Istorija
--------

Mažeikių 5-oji vidurinė mokykla įkurta 1980 m. Mokėsi 1030 moksleivių, dirbo 51 pedagogas. 1994 m. mokyklai suteiktas Senamiesčio vardas. 2004 m. tapo pagrindine mokykla, vėliau – progimnazija.

Pavadinimų kaita
----------------

***Mokyklos pavadinimų kaita***:

* nuo 1980 m. *Mažeikių 5-oji vidurinė mokykla*
* nuo 1994 m. *Mažeikių Senamiesčio vidurinė mokykla*
* nuo 2004 m. *Mažeikių Senamiesčio pagrindinė mokykla*
* nuo ~2020 m. *Mažeikių Senamiesčio progimnazija*

Direktoriai
-----------

* 1980 m. Edvardas Benediktas Eičinas
* nuo 1989 m. Janina Norvilienė
* nuo 2017 m. Virginijus Laureckis

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė

Senamiesčio\_pagrindinė\_mokykla. Mažeikių krašto enciklopedija.
|  |
| --- |
| **Balėnų pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Balėnų pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Balėnų pagrindinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Mokyklos g. 1, Balėnos |
| **Direktorius(-ė)** | Vaida Raišiutienė |
| **Mokinių skaičius** | 66 |
| **Įkūrimo data** | 1919 m. |
| **Uždarymo data** | 2019 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 14 |

**Mažeikių rajono Balėnų pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Balėnose (Mažeikių raj.), Mokyklos g. 1, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190173152. Steigėjas Mažeikių rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Pirmoji mokykla Balėnų apylinkėse atidaryta 1919 m. Bružuose, Dominyko Balsio troboje, vėliau perkelta į Pakamanio trobą. 1933–1934 m. ji veikė dabartinėje Strazdauskų sodyboje, mokytojavo Vingevičiūtė ir Čaras. Mokykloje buvo 4 skyriai. Pradinę keturmetę mokyklą privalėjo lankyti 7-14 metų amžiaus vaikai, mokėsi 31 moksleivis. 1939 m. mokykla iškelta pas K. Indriušką.

1964 m. atidaryta nauja tipinė 200 vietų mokykla. Šiame pastate iki pat XXI a. mokėsi V–X klasių mokiniai. 1998 m. mokyklai atiduotas vaikų darželio pastatas. Jame įsikūrė pradinės klasės, atidaryta valgykla.

2019 m. rugpjūčio 31 d. mokykla baigė savo veiklą kaip juridinis asmuo ir nuo 2019 m. rugsėjo 1 d. tapo Tirkšlių Juozo Vitkaus-Kazimieraičio pagrindinės mokyklos teritoriniu struktūriniu padaliniu, kurio pavadinimas – Mažeikių r. Tirkšlių Juozo Vitkaus-Kazimieraičio pagrindinės mokyklos Balėnų skyrius. Tačiau jau rugsėjo 2 d. paaiškėjo, kad mokykloje nebeliko mokinių, todėl ji buvo uždaryta.

Direktoriai
-----------

* 1964 m. St. Jankevičius
* 1968 m. St. Narkevičiūtė
* 1969 m. A. Liaugaudas
* 1980 m. A. Šiaulys
* 1983 m. J. Mingėlienė
* 1992 m. A. Stonkus
* 1993 m. D. Pocienė
* 2002 m. Regina Grinkevičienė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mažeikių r. Balėnų pagrindinė mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-04-25).
2. ↑
3. ↑  Janina Sribaliutė. Balėnų mokykla: reorganizuota ir uždaryta. 2019-09-05, Santarve.lt (tikrinta 2022-04-25).

Nuorodos
--------

* Balėnų pagrindinė mokykla  Mažeikių krašto enciklopedijoje