recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Willer Oliveira**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Willer Souza Oliveira |
| Gimimo data | 1979 m. lapkričio 18 d. (43 metai) |
| Gimimo vieta | Brazilija |
| Ūgis | 172 cm |
| Svoris | 68 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 1999-200120012002-20042004-20052005-2006→20062007-2008200820092009-201020102011201120122012- | Itapipoca Esporte ClubeIndependienteFC Anzhi MakhachkalaFC Dynamo BryanskLuch-Energia VladivostokFC Oryol *(skol.)*FK SūduvaFC SmorgonFortaleza Esporte ClubeFerroviário Atlético ClubeAlianza F.C.Horizonte Futebol ClubeSKS Wigry SuwałkiHalcones FCAlianza F.C. | ? (?)36 (2)42 (8)22 (7)30 (14)12 (3)20 (5)  19 (2)7 (4)? (?) |
|  |

**Willer Oliveira** (g. 1979 m. lapkričio 18 d.) – Brazilijos futbolininkas. Žaidėjas puikiai kontroliuoja kamuolį, standartinių padėčių meistras.

Karjera
-------

### Pirmieji žingsniai futbole

Savo karjerą pradėjo Brazilijoje Itapipoca Esporte Clube. 2001 m. persikėlė į Argentinos Independiente klubą, kuriame tuo metu rungtyniavo dabartinės Argentinos futbolo žvaigždės Esteban Cambiasso, Gabriel Milito, bei urugvajietis Diego Forlan.

### 2002–2007 m. laikotarpis Rusijoje

2002 m. už neskelbiamą sumą buvo parduotas FC Anzhi Makhachkala (Rusija). Per 36 rungtynes pelnė 2 įvarčius. Viename interviu rusų klubo treneris Gadzhi Gadzhiev parėiškė, kad „Viller žaidžia kaip Dievas, bet nežaidžia komandai". 

2004–2005 m. sezone Oliveira perėjo į FC Dynamo Bryansk. 2006 m. buvo perleistas Luę-Energia Vladivostok. Neįsitvirtino pagrindinėje sudėtyje ir buvo paskolintas Oriolo „Spartakui".

### FK Sūduva

2007 m. balandžio atstovavo Sūduvos klubui. Greitai įsitvirtino pagrindinėje ekipoje. 

A lygoje 2007 m. sezone pelnė 10 įvarčių ir buvo vienas rezultatyviausių žaidėjų. 

Sėkmingas Vilerio žaidimas padėjo Sūduvai iškovoti sidabro medalius.

Nuorodos
--------

* Vilerio žaidimas Sūduvos klube
| ***Ana Karenina*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Anna Karenina |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Bernard Rose |
| Scenaristas (-ai) | Bernard Rose |
| Kompozitorius | Georg Solty |
| Vaidina | Sophie Marceau  Sean Bean |
| Metai | 1997 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 108 min. |
| Kalba | anglų ir rusų |
| Platintojas | Warner Bros. |
| Biudžetas | 35 mln. dolerių |
| **IMDb įrašas** |

**Ana Karenina** – 1997 m. JAV sukurta istorinė drama pagal to paties pavadinimo rusų rašytojo Levo Tolstojaus romaną. Pagrindinį vaidmenį filme sukūrė prancūzų aktorė Sofi Marso.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Sophie Marceau – Ana Karenina
* Sean Bean – grafas Vronskis
* Alfred Molina – Konstantinas Levinas
* James Fox – Aleksejus Kareninas
* Danny Hudson – Stepanas Obolonskis
* Saskia Wickham – Darija Obolonskaja
* Petr Shelokhonov - Kapitonich, Kareninas Majordome

Kūrimas
-------

Tai buvo tarptautinis projektas, kuriame, be amerikiečių kompanijų Warner Bros. ir Icon Productions taip pat dalyvavo ir Rusijos kino kūrėjai, o šių aktoriams buvo patikėti epizodiniai vaidmenys. Beveik visi filmavimo darbai buvo vykdomi Sankt Peterburge ir Maskvoje.

Šio filmo kūrimo darbus pradėjo Melas Gibsonas, kurio kompanija Icon Productions skyrė 20 milijonų dolerių ir kuris pats asmeniškai susitarė su Sofi Marso dėl pagrindinio vaidmens. Scenarijų filmui parašė britų režisierius Bernard Rose, o visi juostos redagavimo darbai buvo atlikti JAV. Sumontuotas filmas buvo 140 min. trukmės, todėl kino kompanijai teko jį gerokai sutrumpinti, iki 108 minučių.
| **Ana Nazarova** |
| --- |
| Gimimo vardas | Анна Назарова |
| Visas vardas | Анна Сергеевна Назарова |
| Gimė | 1984 m. lapkričio 19 d. (38 metai)Jaroslavlis, RTFSR |
| Gyven. vieta | nežinoma |
| Tautybė | Rusė |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Ana Nazarova** (rus. *Анна Назарова*, g. 1984 m. lapkričio 19 d. Jaroslavlyje) – Rusijos aktorė.

Biografija
----------

Gimė 1984 metais Jaroslavlyje. Lankė teatro studiją, o 2007 m. ji baigė Jaroslavlio valstybinį teatro institutą. Vaidino Jaroslavlio teatre.

2006 m. pradėjo vaidinti filmuose, debiutavo filme „Džonikas".

Pirmasis žymus darbas buvo Nastjos vaidmuo Dmitrijaus Astrachano komedijoje „Viskas sąžininga".

Tais pačiais 2007 m. ji atliko pagrindinius vaidmenis filmuose „Teisė į laimę" (Lelia) ir „Meilės jungas" (Nadia Neronova).

Melodrama „Balta suknelė", kurioje Anna vaidino pagrindinį veikėją Olesiją Kondratjevą, sulaukė didelio žiūrovų pasisekimo.

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
| **Hirudo medicinalis**Apsauga: DD |
| --- |
| Medicininė dėlė (*Hirudo medicinalis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Žieduotosios kirmėlės  *( Annelida)* |
| Potipis: | Balnelinės kirmėlės  *( Clitellata)* |
| Klasė: | Dėlės  *( Hirudinea)* |
| Poklasis: | Tikrosios dėlės  *( Euhirudinea)* |
| Būrys: | Bestraublės dėlės  *( Arhynchobdellida)* |
| Šeima: | Vandenyje gyvenančios dėlės  *( Hirudinidae)* |
| Gentis: | *Hirudo*  *( Hirudo)* |
| Rūšis: | Medicininė dėlė  *( Hirudo medicinalis)* |

 |
| Binomas |
| ***Hirudo medicinalis***Linnaeus, 1758 |

**Medicininė dėlė** (*Hirudo medicinalis*) – žieduotųjų kirmėlių (*Annelida*) bestuburis gyvūnas.

Paplitimas
----------

Plačiai paplitusi Europoje ir Azijoje, į kitus regionus atvežta žmonių. Aptinkama negiliuose, tankiai užžėlusiuose, ramiuose upių užtakiuose, kanaluose.

Medicininė dėlė naudojama gydymui, todėl jos ne tik gaudomos natūraliuose vandens telkiniuose, bet ir specialiai veisiamos. Nuo seno dėlės naudojamos medicinoje – jomis gydoma hipertoninė liga – mažinamas arterinis kraujo spaudimas, be to, jos stabdo kraujo krešėjimą ir tirpdo trombus.

Medicininė dėlė įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą, populiacijos gausumas ir paplitimas Lietuvos teritorijoje tiksliai nėra žinomas.

Biologija
---------

Burnoje yra 3 judrūs žandai, kuriais prakerta aukos, kurios krauju minta, odą. Gali išsiurbti 10-15 ml kraujo. Burna pereina į ryklę, kurioje yra liaukos, išskiriančios ypatingą sekretą (hirudiną), neleidžiantį krešėti kraujui. Už ryklės yra trumpa stemplė ir toliau vidurinė žarna su šoninėmis kišenėmis. Žarnynas baigiasi tiesiąja žarna, kuri į išorę atsiveria išeinamosios angos (analiniu) siurbtuku. Kraujagyslių nėra. Jų funkciją atlieka pulsuojančios lakūnos. Lytinis aparatas hermafroditinis. Apvaisinti kiaušiniai būna kokonuose.

Minta žuvų, varlių ir žinduolių krauju. Vandens baseinui išdžiuvus, įsirausia į žemę ir pereina į vasaros įmygio būklę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rašomavičius, V. (2021). *Lietuvos raudonoji knyga.* Lututė, p. 70
| **Ana Marija Radvilaitė** |
| --- |
|  |
| Ana Marija Radvilaitė |
| Trimitai |
| Trimitai |
|  |
| Gimė | 1939 m. balandžio 20 d.Lenkija Sichuvas, |
| Mirė | 2009 m. sausio 23 d. (69 metai)Varšuvoje |
| Tėvai | Kristupas Mikalojus Radvila ir Marija iš Popielų |
|  |
| Pareigos | Švietimo ministerijos pasekretorė |
| Partija | Akcja Wyborcza Solidarność |
|  |
| Išsilavinimas | Varšuvos universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Krzyż Komandorski z Gwiazdą Orderu Odrodzenia Polski Krzyż Komandorski Orderu Odrodzenia Polski Złoty Krzyż Zasługi Medal Komisji Edukacji Narodowej |
|  |
|  **Vikiteka** | Ana Marija Radvilaitė |

**Ana Marija Radvilaitė** (lenk. *Anna Maria Pia Radziwiłł*, g. 1939 m. balandžio 20 d. Sichuve – 2009 m. sausio 23 d. Varšuvoje) – pedagogė, Lenkijos politinė veikėja. Kunigaikštytė, kilusi iš Radvilų giminės Nesvyžiaus šakos, tėvas Kristupas Mikalojus Radvila, motina Marija iš Popielų, herbo Sulima.

Biografija
----------

1961 m. baigė Varšuvos universiteto Istorijos fakultetą, 1967 m. ten pat apsigynė humanitarinių mokslų daktaro disertaciją. Trisdešimt metų dirbo mokytoja mokyklose.

1989 m. išrinkta Lenkijos senato nare nuo judėjimo „Solidarumas", 1989-1991 m. Tadeušo Mazoveckio vyriausybėje užėmė Švietimo ministerijos valstybės pasekretorio postą. 1997–2001 m. nuo partijos Solidarumo rinkimų akcija (*Akcja Wyborcza Solidarność*) Liaudies švietimo ministro pavaduotoja, kuravo švietimo reformos klausimus. Nuo 1999 m. vadovauja Stepono Batoro fondui. 2004–2005 m. Švietimo ministerijos valstybės pasekretorė. 2007 m. parengė švietimo plėtros planą iki 2013 m.

Kelių istorijos knygų ir istorijos vadovėlių licėjams autorė. Apdovanota 1981 m. Nuopelnų auksiniu kryžiumi, 1991 m. Liaudies švietimo komisijos medaliu, 1998 m. Lenkijos atgimimo komandoro ordinu.

Anos Marijos Radvilaitės kapas

Nuorodos
--------

Trimitų herbo Radvilos Archyvuota kopija 2007-01-28 iš Wayback Machine projekto. lenkų kalba

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLDK didikų giminės |
| --- |
|  |
| Lietuvių kilmės | 
Alšėniškiai • Astikai • Bilevičiai • Čartoriskiai • Daugirdai • Daumantai Siesickiai • Drazdauskai • Giedraičiai • Gelgaudai • Goštautai • Hlebavičiai • Kęsgailos • Manvydai • Naruševičiai • Nagurskiai • Olelkaičiai • Pacai • Radvilos • Sakaičiai • Sudimantaičiai • Zaleskiai |
|  |
| Rusėnų kilmės | 
Chodykinai • Chodkevičiai • Iljiničiai • Oginskiai • Ostrogiškiai • Puzinai • Sapiegos • Strutinskiai • Tiškevičiai • Valavičiai • Višnioveckiai |
|  |
| Vokiečių kilmės | 
Pliateriai • Tyzenhauzai |
|  |
| Totorių kilmės | 
Glinskiai |
|  |
| Lenkų kilmės | 
Kiškos • Kosakovskiai • Potockiai |
|  |
| Italų kilmės | 
Karpiai • Morikoniai |
|  |
| Portugalų kilmės | 
Goesai |

 |
| San Chuan Bautista*San Juan Bautista* |
| --- |
| *Įvažiavimas į miestą* |
|  |
| 

San Chuan BautistaSan Chuan Bautista

26°38′0″ p. pl. 57°10′0″ v. ilg.﻿ / ﻿26.63333°š. pl. 57.16667°r. ilg.﻿ / 26.63333; 57.16667﻿ (San Chuan Bautista (Paragvajus))Koordinatės: 26°38′0″ p. pl. 57°10′0″ v. ilg.﻿ / ﻿26.63333°š. pl. 57.16667°r. ilg.﻿ / 26.63333; 57.16667﻿ (San Chuan Bautista (Paragvajus)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Paragvajaus vėliava Paragvajus |
| **Departamentas** | Misjoneso departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1893 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 32 979  |
| **Altitudė** | 135 m |
|  |
|  **Vikiteka** | San Chuan Bautista |
|  |
| **Kirčiavimas** | Sán Chuán Bautistà |

**San Chuan Bautista** (isp. *San Juan Bautista* – 'Šv. Jonas Krikštytojas') – miestas pietryčių Paragvajuje, 196 km nuo Asunsjono; Misjoneso departamento centras. Pro miestą eina plentas *Ruta 1*. Žemės ūkio srities prekybinis centras (soja, medvilnė, ryžiai, kviečiai, matė, kukurūzai, galvijai). Veikia keleto universitetų padaliniai, teatras, meno galerija, katedra, Santa Rosa de Limos koplyčia, seminarija.

Birželio 24 d. vyksta miesto šventė, skirta Šv. Jonui Krikštytojui, pažymima procesijomis, koridomis, vaidinimais.

Istorija
--------

1893 m. San Chuan Bautista paskelbta miesteliu, o 1945 m. – departamento centru.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| Aleganis |
| --- |
| Salos ir užtvanka Aleganio upėje Salos ir užtvanka Aleganio upėje |
| **Ilgis** | 523 km |
| **Baseino plotas** | 30 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 559 m³/s |
| **Ištakos** | Aleganų kalnai |
| **Žiotys** | Ohajas |
| **Šalys** | JAV |
|  |
|  **Vikiteka** | Aleganis |

**Aleganis** (angl. *Allegheny River*) – upė rytinėje Jungtinių Valstijų dalyje; viena iš upių, sudarančių Ohajo upę (Misisipės baseinas). Prasideda šiaurės Penisilvanijoje, Aleganų kalnuose. Pradžioje teka į šiaurės vakarus, prateka Niujorko valstijos pietvakariniu pakraščiu. Vėliau pasuka į pietvakarius ir vėl teka per Pensilvaniją. Ties Pitsburgu Aleganis susilieja su Monongahela ir sudaro Ohają.

Svarbiausi intakai – Klarionas, Kiskiminetasas.

Upė patvenkta Kinzua užtvanka, sudarytas Aleganio tvenkinys. Laivuojama.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Tibellus** |
| --- |
| Ilgasis laibavoris (Tibellus oblongus)Ilgasis laibavoris (*Tibellus oblongus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Voragyviai  *( Arachnida)* |
| Būrys: | Vorai  *( Araneae)* |
| Šeima: | Vikrūnai  *( Philodromidae)* |
| Gentis: | Laibavoriai  *( Tibellus)* |

 |

**Laibavoriai** (*Tibellus*) – vikrūnų (*Philodromidae*) šeimos vorų gentis.

Lietuvoje 2 rūšys. Vorai 8-10 mm. Ramybės būsenoje šiek tiek panašūs į storažandžių (*Tetragnatha*) genties vorus. Patinėlis panašus į patelę, bet yra ryškesnių spalvų, su mažesniu ir siauresniu pilveliu. Kūnas šviesiai rudas, apaugęs švelniais, balsvais plaukeliais, su rudu išilginiu dryžiu, šonuose su tamsiai rudais ar juodais taškais.

Vasarą patelės ant žolių nuverpia plokščią, baltą kiaušinėlių kokoną ir jį saugo. Peržiemoja jaunikliai. Iki lytinio subrendimo dažniausiai praeina 2 metai. Jauni vorai dar neturi ilgo pilvelio, kuris išsivysto tik bręstant.

Gyvena smėlėtose, sausose vietose, taip pat drėgnose vietose ant žolių.
| San Antonijus*San Antonio* |
| --- |
| *Bažnyčia* |
|  |
| 

San AntonijusSan Antonijus

25°25′40″ p. pl. 57°32′40″ v. ilg.﻿ / ﻿25.42778°š. pl. 57.54444°r. ilg.﻿ / 25.42778; 57.54444﻿ (San Antonijus (Paragvajus))Koordinatės: 25°25′40″ p. pl. 57°32′40″ v. ilg.﻿ / ﻿25.42778°š. pl. 57.54444°r. ilg.﻿ / 25.42778; 57.54444﻿ (San Antonijus (Paragvajus)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Paragvajaus vėliava Paragvajus |
| **Departamentas** | Centrinis departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 38 933  |
|  |
|  **Vikiteka** | San Antonijus |

**San Antonijus** (isp. *San Antonio*) – miestas Paragvajuje, Centriniame departamente, 25 km į pietryčius nuo Asunsjono centro, Asunsjono aglomeracijoje. Įsikūręs prie dešiniojo Paragvajaus upės kranto ir nedidelių jo intakų – *Arroyo Guazú* ir *Ytororó*. Eina Asunsjono-Itos kelias (*Acceso Sur*).

San Antonijus yra svarbus pramoninis centras. Cukraus, odos apdirbimo, elektronikos pramonė. Yra krovininių laivų terminalas.

Veikia 5 kolegijos, 21 mokykla, medicinos punktas, gaisrinė, bažnyčia, Šv. Blažiejaus koplyčia, Itororo klubas, futbolo stadionas.

Istorija
--------

1782 m. dabartinio miesto vietoje veikė pranciškonų misija. 1868 m. gruodžio 6 d. prie Itororo upelio įvyko Itororo mūšis (Trigubo Aljanso karas), po kurio brazilai žengė tolyn į Asunsjoną. 1890 m. čia įsikūrė vokiečių kilmės Gustavo Conrado Goetz, bet o jo mirties gyvenvietė nunyko. San Antonijus atkurtas 1903 m. Vėliau čia įsikūrė JAV šaldymo įmonė, lėmusi spartų gyvenvietės augimą.

Šaltiniai
---------

Reportaje al País. Tomo 2. Año 2001.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Senovės Armėnijos regionasAldznikas Աղձնիք |
| --- |
|  |
| Šalis | pietrytinė Turkija |
| Tautos | armėnai > kurdai |
| **Miestai** | Tigranakertas, Arzana |
|  |
|  |

**Aldznikas**, dar žinomas kaip **Aghdznikas** (arm. Աղձնիք, *Ałjnikʿ*), klasikiniuose šaltiniuose vadinamas **Arzanena** – istorinis Senovės Armėnijos regionas ir administracinis vienetas (ašcharas). Buvo dabartinės Turkijos pietrytinėje dalyje.

Geografija
----------

Aldznikas buvo kraštas į pietvakarius nuo Vano ežero, Tigro aukštupyje. Į vakarus nuo regiono buvo Malitenė, į šiaurės vakarus – Sofena (Copkas), į šiaurę – Turuberanas, į rytus – Mokas, į pietryčius – Korčaikas. Rytuose Aldzniką supo Asirija.

Regionas pasižymėjo šiltu klimatu, gausiomis upėmis ir šaltiniais. Čia buvo gaunama geležis ir nafta.

Istorija
--------

II a. pr. m. e. regionas buvo įtrauktas į Armėnijos karalystę ir tapo vienu iš ašcharų. Regione buvo ir svarbiausias karalystės miestas Tigranakertas. Tuo metu regionas buvo skirstomas į 10 gavarų: 1. Arzenas, 2. Neperkertas, 3. Kegas, 4. Ketikas, 5. Tatikas, 6. Aznuac-dzoras, 7. Cherchetsas, 8. Gzezas, 9. Sanodzoras, 10. Sasunas.

387 m. padalinus Armėniją, Aldznikas atiteko Sasanidų imperijai, o 591 m. dalybų metu perėjo Bizantijai. Dalis armėnų buvo iškeldinti į Kiprą. Viduramžiais regionas patyrė kurdų kolonizaciją. Šiuo metu laikomas Kurdistano dalimi.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSenovės Armėnijos istoriniai regionai |
| --- |
|  |
| Didžioji Armėnija(ašcharai) | 
Aukštutinė Armėnija (Karenitida) · Copkas (Sofena) · Aldznikas (Arzanena) · Turuberanas (Tarontida) · Mokas (Moksoena) · Korčaikas (Korduena) · Parskahaikas (Sigriana) · Vaspurakanas (Basorepida) · Siunikas · Arcachas (Orchistena) · Utikas (Otena) · Paitakaranas (Kaspiana) · Taikas (Taochija) · Gugarkas (Gogarena) · Airaratas (Araksena) |  |
|  |
| Kita | 
Mažoji Armėnija · Kilikijos Armėnija |

 |
Aldosterono struktūra
**Aldosteronas** – antinksčių žievės išskiriamas hormonas, mineralkortikoidas. Reguliuoja mineralinių medžiagų, tokių kaip natrio ir kalio jonai, koncentraciją kraujyje, kraujospūdį, keisdamas inkstų nefronų sienelių pralaidumą atitinkamiems jonams. Hormonas atlieka esminį vaidmenį reguliuojant natrio apykaitą inkstuose, seilių ir prakaito liaukose, taip pat žarnyne.

Aldosteronui patekus į kraują, padidėja distalinio vingiuotojo nefrono kanalėlio sienelių pralaidumas Na+ jonams. Tuomet iš pirminio šlapimo į kraują aktyviai įsiurbiama daugiau natrio jonų, paskui kuriuos difuzijos būdu pagal koncentracijos gradientą juda ir vanduo. Dėl to padidėja kraujospūdis. Priešingai aldosteronui veikia prieširdžių natriuretinis hormonas.

Aldosterono išskyrimą į kraują reguliuoja renino-angiotenzino sistema. Sumažėjus kraujospūdžiui, aparatas, esantis aferentinės arteriolės ir distalinio vingiuotojo kanalėlio sąlyčio vietoje išskiria reniną. Reninas skatina kepenyse gaminamo baltymo angiotenzinogeno vertimą angiotenzinu I, kuris veikiamas plaučiuose gaminamo fermento virsta angiotenzinu II. Angiotenzinas II savo ruožtu skatina antinksčių žievę išskirti aldosteroną, padidinantį kraujo spaudimą. Tai vienas iš pavyzdžių, kai organizmo funkcijos reguliuojamos neigiamu grįžtamuoju ryšiu – sumažėjus kraujospūdžiui, jis nedelsiant padidinamas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Keiko Arai, MD, Nektaria Papadopoulou-Marketou, MD, PhD, and George P. Chrousos, MD. Aldosterone Deficiency and Resistance. Nih.gov (tikrinta 2022-11-01).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Jagminai** - žemaičių bajorų giminė, žinomi nuo XVI a. Turėjo valdų įvairiose Žemaitijos kunigaikštystės
vietose, vėliau įsigijusi dvarų Ašmenos, Kalvarijos, Kauno, Trakų, Upytės, Lietuvos Brastos, Pružanų ir
Kobryno pavietuose bei Lenkijos karalystėje. Iš šios giminės kilę 4 bajorų pavietų maršalkos, 2 generolai,
tarp giminės atstovų būta Žemaitijos pasiuntinių į Abiejų Tautų Respublikos Seimus, LDK Vyriausiojo
Tribunolo deputatų, įvairių instancijų teismų pareigūnų, bažnyčių ir vienuolynų fundatorių, publicistų,
meno ir mokslo veikėjų. Keliems giminės atstovams už nuopelnus suteikti aukšti apdovanojimai
(Kobryno vėliavininkui Povilui Jagminui (1747-1808) – Šv. Stanislovo ordinas (1792 m.); Lenkijos
kariuomenės brigados generolui Bonifacijui Jagminui (1780-1840) – Prancūzijos Garbės Legiono bei
Lenkijos Virtuti Militari ordinų kryžiai). Giminės atstovai dalyvavo 1794 m. T. Kosčiuškos
organizuotame pasipriešinime, 1812 m. Napoleono kampanijoje, 1831 ir 1863 m. sukilimuose prieš
Rusijos okupaciją. Dalis jų už tai prarado dvarus ir buvo tremiami į Sibirą..

1. ↑  Lietuvos bajorai, I tomas
| **Raimundas Yla** |
| --- |
| Gimė | 1941 m. gegužės 1 d.Skriaudžiai, Marijampolės apskritis |
| Mirė | 2018 m. vasario 11 d. (76 metai)Birštonas |
| Tėvas | Stasys Yla |
| Motina | Magdalena Žukauskaitė-Ylienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Anelė Ylienė |
| Vaikai | Raimonda Ylaitė |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | 1976 m. Vilniaus universitetas |

**Raimundas Yla** (1941 m. gegužės 1 d. Skriaudžiuose, Marijampolės apskritis – 2018 m. vasario 11 d. Birštone) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1948–1955 m. mokėsi Skriaudžių septynmetėje mokykloje. 1959 m. Kauno politechnikume baigė kelių ir tiltų specialybę. 1959–1960 m. Liekelprojekto vyr. technikas. Studijavo Kauno politechnikos institute. 1962–1969 m. Vandens ūkio projektavimo instituto inžinierius. 1969–1977 m. Prano Ziberto šilko ir pliušo kombinato savaitraščio „Zibertietis" redaktorius. 1976 m. Vilniaus universitete įgijo žurnalisto specialybę.

Nuo 1977 m. Lietuvos radijo ir televizijos Kauno redakcijos radijo laidų redaktorius. 1983–1996 m. televizijos laidų „Krašto apžvalga", „Lietuviai svetur" ir kt.) redaktorius. 1996–1997 m. Kauno miesto savivaldybės administratoriaus pavaduotojas. 1997–1999 m. Kauno apskrities viršininko administracijos Kultūros skyriaus viršininkas, 1999–2001 m. vedėjas.

Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Domėjosi tremties ir gamtos tematika. Sukūrė tris videofilmus: „Be vilties sugrįžti", „Žygis į Dolganų žemę", „O mes ar sugrįšim kada?". Per 100 radijo laidų „Jaunimo banga" vedėjas. Lenkijos lietuvių žurnalo „Aušra" bendradarbis.

Palaidotas Skriaudžių kapinėse.

Bibliografija
-------------

* Du keliai: atsiminimai, eilėraščiai / Stasys Yla, Raimundas Yla. – Kaunas: Varpas, 1995. – 171 p. – ISBN 9986-10-033-X
* Nenutilk, armonika. – Kaunas: Santara, 2000. – 33 p.: iliustr. – ISBN 9986-868-30-0

Įvertinimas
-----------

* 2002 m. Sausio 13-osios atminimo medalis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 165 psl.
2. ↑  Kas yra kas Lietuvoje: kraštiečiai. – Kaunas: Neolitas, 2008. – 430 psl.
3. ↑
4. ↑
| **Raimundas Palaitis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1957 m. spalio 23 d. (65 metai)Palanga |
| Tėvas | Algirdas |
| Motina | Genovaitė |
| Sutuoktinis (-ė) | Vilija Venckutė-Palaitienė |
| Vaikai | Barbora, Povilas, Antanas |
|  |
| Veikla | verslininkas, politikas, LR vidaus reikalų ministras |
| Partija | 1994 m. LLS, 2003 m. LiCS |
|  |
| Alma mater | 1980 m. Vilniaus universitetas |

**Raimundas Palaitis** (g. 1957 m. spalio 23 d. Palangoje) – verslininkas, Lietuvos ir Palangos miesto politikas, buvęs LR vidaus reikalų ministras.

Biografija
----------

Pirmus penkis gyvenimo metus augo Kartenoje, kur abu tėvai mokytojavo pagal paskyrimus. 1975 m. baigė Palangos vidurinę mokyklą. 1975–1980 m. studijavo Vilniaus universiteto Matematikos ir informatikos fakultete, įgijo matematiko specialybę. Universitete domėjosi baidarių irklavimu, sportiniu bridžu ir diskotekomis. 1978 m. vedė buvusią klasės draugę, tuometinę studentę, palangiškę Adelę.

1980–1989 m. dirbo Kauno kardiologijos instituto Palangos filiale kompiuterių programuotoju. Dirbdamas baigė matematinės kibernetikos aspirantūros studijas Matematikos kibernetikos institute. 1989–1992 m. dirbo Palangos ryšių mazge, savivaldybėje. Užsiėmė privačiu verslu – kūrė programinę įrangą kompiuteriams, vėliau persiorientavo į finansinę veiklą – prekybą akcijomis, investicijas. 1995 m. savo finansinio tarpininkavimo firmą perkėlė į Klaipėdą. 1997–2000 m. paties įsteigtos UAB „Klaipėdos vertybiniai popieriai" direktorius. Nuo 2000 m. balandžio 13 d. iki lapkričio 2 d. Palangos savivaldybės meras.

Nuo 2004 m. našlys. Nuo 2006 m. vedęs, žmona Vilija. Duktė Barbora, sūnūs Povilas ir Antanas.

Politinė veikla
---------------

Nuo 1994 m. Lietuvos liberalų sąjungos, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Palangos skyriaus narys. 1995–1997 m. 1997–2000 m. ir 2007 m. (mandato atsisakė) Palangos savivaldybės tarybos narys. 2000–2004 m. ir 2004–2008 m. LR Seimo narys. 2000–2004 m. Biudžeto ir finansų komiteto pirmininko pavaduotojas ir Seimo liberalų-centro frakcijos seniūno pavaduotojas. Nuo 2005 m. Jūrinių ir žuvininkystės reikalų komisijos pirmininko pavaduotojas, LiCS frakcijos seniūno pavaduotojas. 2008–2012 m. Andriaus Kubiliaus Vyriausybėje – LR vidaus reikalų ministras. Po išaiškėjusių ryšių su nusikalstamo pasaulio autoritetu A. Pukeliu–Šviniumi paliko postą. Nuo 2012 m. gegužės mėn. LiCS atsakingasis sekretorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-07-25 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2004–2008 m. kadencijos Seimo narys
3. ↑
4. ↑  Vidaus reikalų ministras R. Palaitis atsistatydina iš pareigų, 2012-03-19
5. ↑
6. ↑   Archyvuota kopija 2012-09-21 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Asmeninis tinklalapis Archyvuota kopija 2012-09-28 iš Wayback Machine projekto.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Regimantas Čiupaila** |  **LR vidaus reikalų ministras**2008–2012 m. | Po to:**Artūras Melianas** |
**Ajerso uola** (*Ayers Rock*) arba **Uluru** – Australijos viduryje (Uluru–Kata Čiutos nacionalinis parkas) esanti viena iš didžiausių Žemėje pavienių uolų. Jos ilgis – 3,8 km, užimamas plotas – 3,33 km². Aukštis – 348 m, nors lygumoje esančios uolos viršūnė iškilusi 862,5 metrus virš jūros lygio. Pasak geologų, šis smiltainio monolitas – tik milžiniško luito viršūnė. Kita jo dalis po žeme leidžiasi gilyn dar 6 kilometrus.

Uluru – tikras turistų traukos šaltinis. Vakare, saulei leidžiantis, Uluru bent kelis kartus keičia spalvas.

Pirmasis baltaodis (*William Christie Gosse*) užkopė ant uolos 1873-iais. Jis uolą pavadino *Sir Henry Ayers* – tuometinio pietinės Australijos premjero garbei. Ką reiškia aborigenų *Uluru* – nežinoma.

Aborigenams ši uola – dievų buveinė ir Sapnalaikio – pasaulio pradžios, kai formavosi žemė – reliktas. Šiuo metu žemės aplink Uluru vėl grąžintos aborigenams. Uola išvarpyta olų, kurių sienos išmargintos aborigenų piešiniais. Prie Uluru rasta archeologinių radinių, liudijančių, kad aborigenai čia gyveno prieš 40 tūkst. m. tačiau jų buitis ir tradicijos beveik nepasikeitė.

2019 m. spalio 26 d. Uluru uola buvo visiškai uždaryta. Turistams po šios dienos bandantiems įkopti į uolą bus taikoma teisinė atsakomybė. Uždarymo dieną Uluru pritraukė šimtus gerbėjų lipusių į uolos viršų paskutinį kartą.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Uluru** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 56°05′51″š. pl. 21°42′07″r. ilg.﻿ / ﻿56.097623°š. pl. 21.70181°r. ilg.﻿ / 56.097623; 21.70181

|  Notėnų bažnyčios šventoriaus koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Skuodo rajonas |
| **Gyvenvietė** | Notėnai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | XVIII a. |

**Notėnų bažnyčios šventoriaus koplyčia** – koplyčia, esanti Notėnų kaime, Skuodo rajone, šalia kelio  **2704**  Seda–Barstyčiai–Salantai . Ji stovi Šv. kankinės Kotrynos bažnyčios šventoriaus tolimajame kampe, bažnyčiai iš kairės. Šventoriuje išlikusios senosios kapinės. Tvora sumūryta iš akmenų, stovi originalūs ir saviti vartai.

Istorija
--------

Medinė, valminiu stogu dengta koplyčia pastatyta XVIII a.

Koplyčioje kurį laiką buvo saugomas sovietmečiu Notėnuose nugriautas Kristaus karaliaus paminklas.

Koplyčia, šventoriaus vartai ir bažnyčia sudaro Bažnyčios kompleksą, kurio objektai buvo daug metų netvarkyti ir neprižiūrėti. 2015 m. koplyčia buvo suremontuota.

Galerija
--------

* Šalia – antkapiai, koplytėlėŠalia – antkapiai, koplytėlė
* Nuo apsidės pusėsNuo apsidės pusės
* Į balkono pusęĮ balkono pusę
* Viduje – bažnyčios inventoriusViduje – bažnyčios inventorius

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Notėnų bažnyčios šventoriaus koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Notėnų Šv. kankinės Kotrynos parapija
2. 1 2  Simona Macevičiūtė.Skuodo krašto kultūros paveldo išteklių panauda tiriamos vietovės turizmo plėtrai
MELC pastatas Karoliniškėse
**Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras** (**MELC**) – Lietuvos enciklopedinių žinynų ir kitų leidinių leidybos bendrovė Vilniuje. 
MELC yra valstybinė mokslo leidybos įstaiga, įsteigta Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerijos.

Istorija
--------

2010 m. sausio 1 d. Centras organizuotas iš Mokslo ir enciklopedijų leidybos instituto (MELI), o šis – iš Mokslo ir enciklopedijų leidyklos, įsteigtos iš dviejų 1992 m. sujungtų leidyklų – Mokslo leidyklos ir Valstybinės enciklopedijų leidyklos.

Veikla
------

MELC (anksčiau MELI) rengia ir leidžia:

* Visuotinę lietuvių enciklopediją (22 tomai)
* šakines enciklopedijas (Mažosios Lietuvos, muzikos, technikos, žemės ūkio)
* žurnalą „Gimtoji kalba"
* knygų seriją moksleiviams „Lietuva"
* esperantininkų literatūrą

Kiti MELC rengiami leidiniai:

* visuomenės, gamtos ir technikos mokslų monografijos
* filologiniai ir terminų žodynai
* aukštųjų mokyklų vadovėliai
* užsienio autorių moksliniai veikalai
* mokslo populiarinamosios knygos
* elektroniniai žodynai

Nuorodos
--------

* MELC tinklalapis
**Raimundas Arnas Dineika** (1928 m. rugpjūčio 7 d. Rimkūnai, Linkuvos valsčius – 2006 m. spalio 7 d. Vilnius) – Lietuvos architektas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Tėvas Karolis Dineika. 1946–1952 m. studijavo Kauno politechnikos institute (iki 1950 m. Kauno universitetas). 1952–1972 m. Leningrado sąjunginio projektavimo instituto grupės vadovas, skyriaus vyr. architektas, 1972–1974 m. instituto „Giprostanok" Vilniaus filialo vyr. architektas. Nuo 1974 Vilniaus inžinerinio statybos instituto, nuo 1991 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas, 1985–1993 m. architektūros katedros vedėjas, nuo 1993 m. profesorius. Nuo 1992 m. Dineikos projektavimo bendrovės vadovas.

Darbai
------

Pagal jo projektus pastatyta statinių ir jų kompleksų Rusijoje bei Lietuvoje, svarbesni iš jų:

* 1963 m. – Gamybinio susivienijimo „Svetlana" laboratorinis korpusas Leningrade (su architektu G. Kostiurinu)
* 1968-1976 m. – Šiaulių televizorių gamyklos sporto salė.

Išradimas – plonasienės klostės, 1996 m.

Pagerbdami jo atminimą architektai Audrius Ambrasas, Gintaras Čaikauskas, Sigitas Kuncevičius, Rolandas Palekas, Saulius Pamerneckis, Audrys Karalius, Vaidotas Kuliešius ir Vykintas Šeškus 2005 m. įsteigė Arno Dineikos stipendiją perspektyviausiam ketvirto kurso studentui – architektui.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Algimantas Mačiulis Visuotinė lietuvių enciklopedija, IV t.

Literatūra
----------

* *Architektas Arnas Dineika*: monografija. Sudarė Tomas S. Butkus. Klaipėda: Vario burnos, 2018.
**Mokslumas** – individualios žmogaus savybės, nuo kurių priklauso, kaip sparčiai ir lengvai žmogus mokydamasis įgyja žinių, mokėjimų, įgūdžių ir kokia jų kokybė. 

Mokslumas nesutampa su bendraisiais protiniais gebėjimais, todėl skiriamas bendrasis mokslumas – gebėjimas išmokti bet kurį naują dalyką, rodantis žmogaus bendruosius gabumus ir specialusis mokslumas – gebėjimas išmokti tam tikrų dalykų, pvz. kai kurių mokslų, menų, praktinės veikios rūšių, rodantis specialiuosius gabumus. Mokslumo pagrindą sudaro žmogaus dėmesio ir pažinimo procesų (suvokimas, vaizduotė, atmintis, mąstymas, dėmesys, kalba), motyvacija, valia, emocijų ypatybės, taip pat mokymosi sudedamosios dalys – dalyko, kurio mokomasi, turinio suvokimas iš tiesioginių ar netiesioginių paaiškinimų ir toks dalyko išmokimas, kad galima būtų jį taikyti praktikoje. 

Mokslumą rodo aktyvaus (ką jis gali pažinti ir išmokti savarankiškai) ir receptinio (ką jis gali pažinti ir išmokti padedamas kito žmogaus, jau įgijusio atitinkamų žinių, mokėjimų ir įgūdžių) pažinimo lygis. Mokslumas kaip gebėjimas mokytis ir išmokti, skiriasi nuo gebėjimo savarankiškai pažinti ir negali būti tiksliai vertinamas vien pastarojo rodikliais. Mokslumo aukštą lygį lemia savanoriško pažinimo galimybės. Siekiant įvertinti mokslumą dažniausiai tiriami asmens mąstymo gebėjimai ir produktyvumas: gebėjimas apibendrinti naują mokymosi medžiagą, pažinti nagrinėjamo dalyko esmę ir jį teisingai suprasti. 

Svarbiausias mokslumo rodiklis, vadinamasis mąstymo gilumas, yra priešingas paviršutiniškam mąstymui – žemo mokslumo požymiui, kai išskiriami atsitiktiniai, antraeiliai požymiai ir sąsajos. Mąstymo patvarumas, kaip susikaupimas ir ilgas kryptingas mąstymas, per greitas perėjimas nuo vienų veiksmų prie kitų dėl atsitiktinių asociacijų ar požymių rodo mąstymo nepatvarumą. Mąstymo sąmoningumas – atliekamų veiksmų supratimas, įsisąmoninimas ir savitaisa, kurį lemia praktinio, žodinio ir loginio mąstymo santykis, kai mąstymas intuityvus, praktinis, besiformuojančios operacijos yra vienpusiškesnės ir sunkiau pritaikomos, todėl mažėja galimybė kontroliuoti ir koreguoti veiksmus atsižvelgiant į tikslą. Mąstymo lankstumas – gebėjimas prisilaikyti prie kintančių uždavinio sąlygų. Pastebėta, kad žemo mokslumo mokiniai nepajėgia suteikti dėmesio į mokymo dalykus, intelektualiai yra pasyvūs, be ryškesnių pažintinių procesų, viskam abejingi; tai gali priklausyti nuo emocinių išgyvenimų, fizinių, neurofiziologinių, socialinių, pedagoginių ir kitų priežasčių, kurios visos susijusios. Įrodyta, kad mokiniai, sėkmingai įveikę minėtas priežastis, gali išsiugdyti aukštesnį mokslumo lygį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mokslumas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 787 psl.
LHS 3844 b dailininko įsivaizdavimu
**LHS 3844 b** – egzoplaneta, skriejanti apie raudonąją nykštukę LHS 3844. Nuo Saulės sistemos nutolusi 48,6 šviesmečio.[1]

Ši planeta yra 2,25 karto masyvesnė už Žemę, o jos spindulys – 1,32 karto didesnis. Teigiama, kad LHS 3844 b paviršius gali būti panašus į Mėnulio arba Merkurijaus. Planetos atmosfera greičiausiai labai reta arba jos apskritai nėra.[1] Apie savo žvaigždę LHS 3844 b apskrieja per 11 valandų,[2] jos orbitos spindulys – 0,00622 av. LHS 3844 b yra vadinamoji superžemė.[3] Temperatūra joje siekia 805 (± 20,0) K.[4]

Apie LHS 3844 b atradimą pranešta 2019 m. Planeta aptikta tranzitų metodu. LHS 3844 b yra vienintelė LHS 3844 sistemoje atrasta planeta.[3]

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Greicius, Tony (2019-08-19). „NASA Gets a Rare Look at a Rocky Exoplanet's Surface". *NASA*. Nuoroda tikrinta 2019-08-25.
2. ↑  Team, the TESS; Villaseñor, Jesus Noel S.; Twicken, Joseph D.; Rose, Mark; Morgan, Edward H.; Pepper, Joshua; Glidden, Ana W.; Fausnaugh, Michael; Davies, Misty D. (2018-09-19). „TESS Discovery of an ultra-short-period planet around the nearby M dwarf LHS 3844". *The Astrophysical Journal* (anglų) **871** (2): L24. arXiv:1809.07242v1. doi:10.3847/2041-8213/aafb7a.
3. 1 2  „LHS 3844 b". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-02-01.
4. ↑  „Planet LHS 3844 b". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-02-01.
| Tarfajaطرفاية |
| --- |
| *Jūros krantinė* |
|  |
| 

TarfajaTarfaja

27°54′0″ š. pl. 12°51′0″ v. ilg.﻿ / ﻿27.90000°š. pl. 12.85000°r. ilg.﻿ / 27.90000; 12.85000﻿ (Tarfaja)Koordinatės: 27°54′0″ š. pl. 12°51′0″ v. ilg.﻿ / ﻿27.90000°š. pl. 12.85000°r. ilg.﻿ / 27.90000; 12.85000﻿ (Tarfaja) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Maroko vėliava Marokas |
| **Regionas** | Alujuno-Budžduro-Sakija Alhamro regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 5 615  |

**Tarfaja** (arab.: طرفاية) – Maroko miestas – uostas (11 313) pietvakarinėje šalies dalyje prie Atlanto vandenyno, Jubi kyšulyje. Miestą nuo Vakarų Sacharos sienos skiria 32 km.

Istorija
--------

1879 m. Anglija čia įsteigė prekybos postą **Port Viktorija**, bet 1895 m. miestą su teritoriją nuo 27°40' lygiagretės ir Dra upės pardavė Marokui. 1912 m. Marokui tapus Prancūzijos protektoratu, Ispanija vedė derybas dėl šios teritorijos koncesijos. 1916 m. liepos 29 d. Vakarų Sacharos kolonijos administratorius Francisko Bens (Francisco Bens Argandoña) užėmė šią teritoriją. Čia buvo pastatytas oro uostas, kaip tarpinis pašto lėktuvų tupimo takas iš Europos į Dakarą. *Port Viktorija* buvo pervardinta į **Villa Bens**. 1927 m. į Tarfają, kaip *Latécoère* (savininkas Pierre-Georges Latécoère) oro linijos pašto lakūnas, buvo atskridęs Antuanas de Sent Egziuperi (Antoine de Saint-Exupéry) ir čia praleido 18 mėnesių, vedė derybas su maurais dėl lakūnų išlaisvinimo. Čia jis parašė savo pirmąjį romaną „Pietų paštas". 1956 m. Marokui atgavus nepriklausomybę, Tarfajos teritoriją Ispanija 1958 m. balandžio 2 d. grąžina Marokui. 2004 m. rugsėjo 28 d. Tulūzos merijos ir Airbus iniciatyva Tarfajoje atidarytas pašto lakūnų atminimo muziejus.

Nuorodos
--------

* Tarfaja Archyvuota kopija 2007-11-25 iš Wayback Machine projekto.

Išnašos
-------

1. ↑   Archyvuota kopija 2007-09-14 iš Wayback Machine projekto. „Latekoero" aviacijos istorija
Koordinatės: 43°58′7.86″ š. pl. 21°16′6.28″ r. ilg.﻿ / ﻿43.9688500°š. pl. 21.2684111°r. ilg.﻿ / 43.9688500; 21.2684111


| Jagodinos miesto stadionas |
| --- |
|  |
| Vieta | Jagodina, Serbija |
| Atidarytas | 1958 m. |
| Renovuotas | 2007–2008 m. (visiškai renovuotas) |
| Savininkas | FK Jagodina |
| Operatorius | FK Jagodina |
| Paviršius | Žolė |
| Lauko matmenys | 105 x 68 metrai |
| Nuomininkai | FK Jagodina |

**Jagodinos miesto stadionas** (serb. *Градски стадион Јагодина*) – įvairių paskirčių stadionas Jagodinoje, Serbijoje. Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms. Jame yra 15 000 sėdimų vietų. Namų rungtynes žaidžia FK Jagodina.

Istorija
--------

Stadionas pastatytas 1958 m. Visiškai renovuotas 2007–2008 m. Pakeistos sėdimos vietos, kartu su VIP vietomis, vakarų tribūnoje įrengtas stogas. 2009 m. rugsėjį sumontuotas stogas šiaurinėje tribūnoje. 2012 m. lapkritį pastatyti prožektoriai.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-09-09 iš Wayback Machine projekto.
**„Mokykla"** – Lietuvos mėnesinis pedagogikos ir pedagogikos metodikos žurnalas, ėjęs 1945–2000 m. Vilniuje (1945–1989 m. **„Tarybinė mokykla"**, 1989–1992 m. **„Tautinė mokykla"**).

Istorija
--------

1945–1990 m. leido LTSR švietimo ministerija, 1990–1994 m. Lietuvos Respublikos kultūros ir švietimo, 1994–2000 m. Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerija. 1997 m. turėjo priedą „Anglų kalbos brandos egzaminai: 1997 metai". Tiražas 6000 egz. (1945 m.), 25 800 egz. (1988 m.), 5700 egz. (1993 m.), 3500 egz. (1997 m.).

Skelbė mokslinę, metodinę informaciją, straipsnius pedagogikos teorijos ir praktikos klausimais.

Vyr. redaktoriai
----------------

* Petras Mikutaitis – 1945–1951 m.
* Kazys Kedaitis – 1951–1954 m.
* Juozas Kavaliauskas – 1954–1961 m.
* Birutė Boreišienė – 1961–1965 m.
* A. Burokas – 1965–1972 m.
* Antanas Stundys – 1972–1988 m.
* Povilas Lapeikis – 1988–1992 m.
* Elena Tervidytė – 1992–2000 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Domas Kaunas. *Mokykla (žurnalas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 324 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Diplomatas.*
Iliustracija iš knygos "Codex diplomaticus Regni Poloniae et Magni Ducatus Lituanie". Vilnius, 1758–1764 m.
Ger van Elk, *Symmetry of Diplomacy*, 1975, Groninger Museum.
**Diplomatija** visuma priemonių, kurių pagalba tarptautinės teisės subjektas (valstybė, tarpt. organizacija) yra atstovaujamas santykiuose su kitais subjektais. Diplomatai paprastai yra akredituojami – naujas pasiuntinys arba ambasadorius įteikia savo vyriausybės skiriamuosius raštus valstybės, kuriai jis yra skirtas vyriausybei, tuo patvirtindamas kad gali vesti derybas ir atstovauti savo šaliai. Diplomatams suteikiamas diplomatinis imunitetas, kuris saugo jį nuo galimos baudžiamosios, civilinės ar administracinės atsakomybės.

„Diplomatišku" vadinamas toks elgesys, kuris rodo polinkį į kompromisus, taip pat stengiasi suprasti kitos pusės norus ir siekius.

Svarbiausios tarptautinės diplomatijos institucijos yra diplomatinės tarnybos.

Yra keletas pagrindinių diplomatijos formų. Paprasčiausia ir seniausia yra dvišalė diplomatija tarp dviejų valstybių. Ši diplomatija paprastai pasireiškia ambasadų veikla ir aukščiausiųjų valstybės pareigūnų vizitais į kitas šalis. Kita diplomatijos forma yra daugiašalė diplomatija, kai keletas valstybių vienu metu siekia gauti bendrą rezultatą, kuris būtų visoms joms įpareigojantis. Formalios daugiašalės diplomatijos pradžia laikomas XIX a. vykęs Vienos Kongresas.

Diplomatinė atstovybė
---------------------

*Pagrindinis straipsnis – Diplomatinė atstovybė*.

Nuorodos
--------

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Diplomatija***

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Diplomatija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Jungtinės Tautos
* Fletcher School of Law and Diplomacy
* Georgetown University School of Foreign Service
* Le Monde diplomatuque
* Diplomatijos žodynas vok. k. Archyvuota kopija 2012-07-20 iš Wayback Machine projekto.

Papildomam skaitymui
--------------------

**Lietuvių k.**

* Diplomatija, Henry Alfred Kissinger, Leidykla: Pradai. Išleidimo metai: 2003, Formatas: 16x25 cm, ISBN 9986-943-88-4, Puslapių skaičius: 902.
* Der Derian, James: Apie diplomatiją. Vakarų susvetimėjimo genealogija. Eugrimas.
| Stan Kryko rajonas*Stann Creek District* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Belizo vėliava Belizas |
| **Administracinis centras** | Dangriga |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 47 343 |
| **Plotas** | 2 554 km² |
| **Tankumas** (2021) | 19 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Stan Kryko rajonasVikiteka |

**Stan Kryko rajonas** (angl. *Stann Creek District*) – rajonas vidurio rytų Belize, Karibų jūros pakrantėje. Administracinis centras – Dangriga.

Geografija
----------

Pajūryje driekiasi upių išvagota žemuma, vakaruose paviršius kyla į Majų kalnus. Rajono teritorijoje yra vienas aukščiausių šalyje Viktorijos kalnas (1120 m). Svarbiausios upės – Stan Krykas, Sity, Mulinsas. Kalnuose įsteigtas Kokskombo laukinės gamtos draustinis.

Gyvenvietės
-----------

Svarbesnės gyvenvietės:

* Dangriga
* Big Krykas
* Plasensija
* Mango Krykas
* Hopkinsas

Šaltiniai
---------

1. ↑  BELIZE, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Belizo rajonai** |  |
| Belizas | Kajas | Korosalis | Orendž Volkas | Stan Krykas | Toledas |
**Diplomatinis atstovas** – diplomatas, oficialiai atstovaujantis savo valstybei santykiuose su užsienio valstybėmis ar tarptautinėmis organizacijomis. Jis reziduoja užsienyje arba atitinkamai priimančiojoje valstybėje.

Lietuva
-------

Lietuvos atstovybės diplomatai Paryžiuje 1930 m.
### Skyrimo tvarka

1. Atstovą skiria Prezidentas Vyriausybės teikimu, prieš tai kandidatūrą apsvarsčius Parlamento Užsienio reikalų komitete, diplomatinį atstovą užsienio valstybėje ir gavus užsienio valstybės sutikimą priimti (agremaną).

  

3. Žiniomis apie kandidato į diplomatinius atstovus skyrimo procesą keičiamasi vadovaujantis valstybės ir tarnybos paslapčių įstatymu. Prašymo dėl sutikimo priimti (agremano) diplomatinį atstovą užsienio valstybėje pateikimo tvarką nustato užsienio reikalų ministras.

4. Kai diplomatinis atstovas išdirba daugiau kaip 3 metus, Vyriausybė gali siūlyti Respublikos Prezidentui jį atšaukti.

  

### Funkcijų vykdymo pradžia

Diplomatinis atstovas užsienio valstybėje savo funkcijas pradeda vykdyti tada, kai įteikia įgaliojamuosius raštus valstybės, į kurią jis paskirtas, vadovui ar kitam šio įgaliotam pareigūnui arba kai praneša apie atvykimą ar įteikia įgaliojamųjų raštų nuorašą valstybės, į kurią jis paskirtas, užsienio reikalų ministrui ar užsienio reikalų ministerijos funkcijas atliekančios institucijos vadovui ar kitam šio įgaliotam pareigūnui, kaip toje valstybėje įprasta.

### Diplomatinio atstovo prie tarptautinės organizacijos funkcijų vykdymo pradžia

Diplomatinis atstovas prie tarptautinės organizacijos savo funkcijas pradeda vykdyti įteikęs įgaliojamuosius raštus tarptautinės organizacijos vadovui arba kita tarptautinėje organizacijoje nustatyta tvarka.

Nuorodos
--------

* Ambasadorius
* Laikinasis reikalų patikėtinis
* Attaché
* Diplomatija
* Doyen
* Konsulinė sutartis
* Konsulas
| Notėnų paminklas šauliams |
| --- |
| Paminklas vokiečių kareivių sušaudytiems Notėnų būrio šauliams atminti |
| 

Notėnų paminklas šauliamsNotėnų paminklas šauliams

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°05′43″š. pl. 21°43′07″r. ilg.﻿ / ﻿56.095409°š. pl. 21.718599°r. ilg.﻿ / 56.095409; 21.718599Koordinatės: 56°05′43″š. pl. 21°43′07″r. ilg.﻿ / ﻿56.095409°š. pl. 21.718599°r. ilg.﻿ / 56.095409; 21.718599 |

 |
| Vieta | Skuodo rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Notėnų seniūnija |
| Aukštis | 1,6 m |
| Plotas | 1 m² |
| Naudotas | Pastatytas 1998 m. |

**Notėnų paminklas 1941 m. vokiečių sušaudytiems šauliams atminti** yra pietiniame Skuodo rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Notėnų (Notėnų seniūnija) gyvenvietės pietrytinėje dalyje, kelio  **2704**  Seda–Barstyčiai–Salantai  dešinėje pusėje, Notės upės kairiajame krante.

Paminklas
---------

Paminklui panaudotas natūralus, statmenas, pilkos spalvos, smulkaus grūdėtumo granito akmuo, siaurėjantis ir apvalėjantis į viršų, įbetonuotas į stačiakampį pamatą. Pagrindinio fasado pusėje pritvirtinta lieto metalo Nukryžiuotojo skulptūra, o po ja – pilkšvai juodos spalvos stambaus grūdėtumo granito horizontalaus stačiakampio formato šlifuota paminklinė lenta. Jos viršuje, kairėje pusėje iškaltas Lietuvos šaulių sąjungos ženklas – skydas su Vyčio kryžiumi, dešinėje pusėje – Gediminaičių stulpai, o tarp jų – įrašas: „ŠAULIAI, ŽUVĘ UŽ / LIETUVOS LAISVĘ". Žemiau – žuvusiųjų vardai ir pavardės: „KOSTAS KONTENIS / KOSTAS POCIUS / ANTANAS ŠOBLINSKAS / KOSTAS POCEVIČIUS / FELIKSAS LIAUČYS / 1941 ŠLIKTINIŠKIAI". 

Paminklo aukštis – 1,60 m, plotis – 85 cm, storis – 70 cm. Paminklinės lentos dydis – 33 x 47,5 cm.

Istorija
--------

Antrąją Vokietijos–Sovietų sąjungos karo dieną Notėnuose nuo vokiečių karių kulkų krito 5 Notėnų būrio šauliai: Kostas Kontenis (g. 1906 m.), Feliksas Liaučys (g. 1906 m.), Kastantinas Pocius (g. 1905 m.), Konstantinas Pocevičius (g. 1915 m.) ir Antanas Šoblinskas (g. 1918 m.), atvykę iš gretimo Šliktinės kaimo. Tai atsitiko dėl piktavalio žmogaus, kuris besiveržiantiems į Rytus Vermachto kariams pranešė, jog jų tyko „ginkluoti komunistai". Jų kūnus artimieji palaidojo Notėnų parapijos kapinėse.

Žuvusiems atminti, 1998 m. rugpjūčio 16 d. Lietuvos šaulių sąjungos Skuodo kuopos vado Valerijono Viršilo ir Prano Kontenio rūpesčiu atidengtas ir pašventintas paminklinis akmuo. Jis stovi sodybos pievelėje priešais 1932 m. Notėnų šaulių būrio pastatytą (1989 m. atstatytą) Kristaus Karaliaus paminklą.

Šaltiniai
---------


* Trimitas. – 1999. – Nr. 10. – P. 9
* Trimitas. – 2012. – Nr. 4. – P. 43

Nuorodos
--------

* Gintaras Lučinskas. Kruvinos Joninės Dzūkijoje 1941 m. birželį Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
* Paminklai: Skuodo rajono savivaldybė, Notėnų seniūnija, Notėnų miestelis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Standartinės raiškos televizija** (**SDTV**) – televizijos sistema, kurios naudojama vaizdo raiška nepriskiriama nei raiškiajai televizijai (1080i, 1080p, 1440p, 4K UHDTV ir 8K UHD), nei padidintos raiškos televizijai (EDTV 480p). Du plačiausiai paplitę SDTV signalų tipai yra 576i (PAL ir SECAM) ir 480i (NTSC). Standartinė raiškioji televizija pasižymi šiek tiek aukštesne raiška nei analoginė televizija. SDTV yra skaitmeninės televizijos atmaina, todėl transliuojama skaitmeniniais signalais.

Techniniai parametrai
---------------------

Remiantis ATSC standartais, SDTV gali būti transliuojama trejais skirtingais būdais. Pirmuoju būdu transliuojamo vaizdo kraštinių santykis lygus 16:9, o vaizdo raiška – 704x480 taškų. Antruoju – 4:3 vaizdo santykis ir 704x480 taškų raiška. Trečiuoju – 4:3 vaizdo santykis ir 640x480 taškų raiška. Kadrų dažnis atitinkamai lygus 24, 30, 60 kadrų per sekundę.

### Privalumai

SDTV pasižymi kiek aukštesne raiška nei analoginė televizija todėl, kad ji yra atsparesnė triukšmui ir trikdžiams. Taip pat garso kokybė yra pranašesnė. Kadangi SDTV transliuojama skaitmeniniais signalais, ja galima transliuoti ne tik įprastą analoginės TV turinį, bet ir raiškiosios TV programas (aišku prastesne raiška). Taip pat dėl to ji turi ir kitokių funkcijų, pvz. daugiafunkcinį režimą, elektroninį programų gidą.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **Vaizdo formatas** | **Vaizdo rezoliucija** | **Pikselio kraštinių santykis** | **Ekvivalentinė kvadratinių pikselių rezoliucija** |
| PAL 4:3 | 704×576 | 12:11 | 768×576 |
| PAL 4:3 | 720×576 | 12:11 | 786×576 |
| PAL 16:9 | 704×576 | 16:11 | 1024×576 |
| PAL 16:9 | 720×576 | 16:11 | 1048×576 |
| NTSC 4:3 | 704×480 | 10:11 | 640×480 |
| NTSC 4:3 | 720×480 | 10:11 | 654×480 |
| NTSC 16:9 | 704×480 | 40:33 | 854×480 |
| NTSC 16:9 | 720×480 | 40:33 | 872×480 |