recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Stanislovas Kiška III** |
| --- |
| Kiškos |
| Ąžuolynas (herbas) |
| Ąžuolynas (herbas) |
|  |
| Gimė | 1549 m. |
| Mirė | 1619 m. (~70 metų) |
| Tėvas | Stanislovas Kiška |
| Motina | Ona Radvilaitė |
| Sutuoktinis (-ė) | Elžbieta Sapiegaitė |
| Vaikai | Stanislovas Kiška  Mikalojus Kiška  Ona Kiškaitė  Kristupas Kiška  Jonušas Kiška |

**Stanislovas Kiška** (1549-1619 m.) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės veikėjas, vienas turtingiausių Lietuvos didikų.

Biografija
----------

Kilęs iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos lenkų ir čekų kilmės lietuvių didikų Kiškų giminės. Tėvas Stanislovas Kiška, motina Ona Radvilaitė. Broliai Jonas Kiška, Petras Kiška, sesuo Elžbieta Kiškaitė.

Šeima
-----

Žmona Povilo Sapiegos duktė Elžbieta Sapiegaitė, vaikai Stanislovas Kiška, Mikalojus Kiška, Kristupas Kiška, Jonušas Kiška. Dukra Ona 1606 m. ištekėjo už Kristupo Radvilos (1585-1640 m.) ir Kėdainiai vėl atiteko Radvilų valdoms.

Buvo kurčnebylis, po tėvo mirties mažametį auklėjo tėvo pusbrolis Mikalojus Radvila Rudasis. Perėjęs į katalikybę 1614 m. savo dvare Musninkuose pastatė bažnyčią.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nelė Asadauskienė. Kiškų giminė LDK XV a. pab.-XVI a. (Genealoginis tyrimas) Vilnius, 2003.
2. ↑  Nelė Asadauskienė. *Stanislovas Kiška III*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 184 psl.

Nuorodos
--------
| **Stanislovas Kristupas Naruševičiuslenk. *Stanisław Naruszewicz*** |
| --- |
| Naruševičiai |
| Herbas Wadwicz |
| Herbas Wadwicz |
|  |
| Gimė | prieš 1610 m. |
| Mirė | 1650 m. (~40 metų) |
| Tėvai | Kristupas Naruševičius |
| Sutuoktinis (-ė) | Ona Sapiegaitė |
| Vaikai | Konstancija, Joana |
| Lietuvos referentas |
| Valdė | 1639–1650 |
| Lietuvos didysis raštininkas |
| Valdė | 1631–1639 |
| Pirmtakas | Kristupas Mykolas Sapiega |
| Įpėdinis | Jonas Kazimieras Pacas |

**Stanislovas Kristupas Naruševičius** (lenk. *Stanisław Naruszewicz*, g. prieš 1610 m. – m. 1650 m. birželio 21 d.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos diplomatas, valstybės veikėjas.

Biografija
----------

Kilęs iš Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajorų Naruševičių giminės. Tėvas Kristupas Naruševičius, brolis Aleksandras Kristupas Naruševičius (m. 1650 m.). Uošvis – Oršos seniūnas, LDK taurininkas Aleksandras Bogdanas Sapiega (1585-1635 m.), duktė Joana Teodora Naruševičiūtė, žentas Lietuvos lauko etmonas Jonas Jackus Oginskis.

Studijavo Ingolštato universitete (Bavarija). 1629–1646 m. Lydos seniūnas, nuo 1631 m. Lietuvos didysis raštininkas, nuo 1639 m. pasaulietinis Lietuvos referentas. 1632 m. 1633 m. 1637 m. 1648 m. 1649 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Seimų atstovas.

Šeima
-----

Vedė Aną Sapiegą (apie 1615 − 1668), Oršos seniūno Aleksandro Bogdano Sapiegos dukterį. Nuo santuokos su kuria turėjo dukterį Konstanciją, kuri ištekėjo už Vladislovo Karengo, ir Janą Teodorą kuri pirmą kartą ištekėjo už Smolensko kašteliono Jono Dalmat-Isaikovskio, o po to už Lietuvos lauko etmono Jono Jackaus Oginskio.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rita Regina Trimonienė. *Naruševičiai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 70 psl.

Nuorodos
--------

* Genealogija
| Didžiųjų Gulbinų piliakalnis |
| --- |
| Piliakalnis iš šiaurės rytų |
| 

Didžiųjų Gulbinų piliakalnisDidžiųjų Gulbinų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°48′04″ š. pl. 25°18′10.1″ r. ilg.﻿ / ﻿54.80111°š. pl. 25.302806°r. ilg.﻿ / 54.80111; 25.302806Koordinatės: 54°48′04″ š. pl. 25°18′10.1″ r. ilg.﻿ / ﻿54.80111°š. pl. 25.302806°r. ilg.﻿ / 54.80111; 25.302806 |

 |
| Vieta | Vilnius |
| Seniūnija | Verkių seniūnija |
| Plotas | 0,234 ha |
| Naudotas | 1 tūkstantmečio m. e. pr. |
| Žvalgytas | 2007 m. |
| Registro Nr. | 33045 |

**Didžiųjų Gulbinų piliakalnis** – piliakalnis, stūksantis Vilniaus šiaurinėje dalyje, į rytus nuo kelio  **A14**  Vilnius–Utena , Didžiuosiuose Gulbinuose, Gulbino ežero saloje.

Piliakalnis yra archeologijos ir kraštovaizdžio paminklas, 2009 m. įrašytas Į LR Kultūros paveldo registrą (unik. kodas 33045). Užima 2234 m² teritoriją, datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. pab. – I mūsų eros tūkstantmečiu.

Piliakalnis yra vienintelėje Gulbino ežero saloje, vandens telkinio šiaurinėje dalyje. Sala netaisyklingo ovalo pavidalo, apie 0,25 ha ploto, gana stačiais į vandenį besileidžiančiais 5-6 m aukščio krantais, apaugusi lapuočiais medžiais – juodalksniais, klevais, liepomis. Pietvakarinis krantas paveiktas erozijos dėl žmonių poveikio – čia pramintas takas į salos viršų.

Piliakalnis žiemą
Piliakalnio aikštelė beveik trapecijos pavidalo, maždaug 40 m ilgio šiaurės–pietų kryptimi, apie 12 m pločio, kiek nelygi, aukštesniu šiauriniu galu, nuolaidėjanti į pietų pusę, iškiliu maždaug 1 m aukštesniu viduriu. Aikštelė apaugusi lapuočiais medžiais, jos rytiniame krašte yra sena maždaug 7x4,5 m dydžio bei 1,5-2 m gylio iškasa.

Aptikti pavieniai archeologiniai radiniai (lipdytos keramikos šukės).

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Maišiagalos piliakalnis – 17 km | Bernotų piliakalnis – 12 km | Nemenčinės piliakalnis – 13 km |  |
| Mažosios Riešės piliakalnis – 6.5 km |  | Prienų piliakalnis (Švenčionys) – 32 km |
| Avižienių piliakalnis – 9 km | Gedimino pilis – 13 km | Staviškių piliakalnis – 5 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Didžiųjų Gulbinų piliakalnis". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2014-12-01.
| **Stanislovas Gruodis** |
| --- |
| Gimė | 1896 m. vasario 12 d.Rusija Bagužiškiai, Pabaisko valsčius, Ukmergės apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1990 m. lapkričio 1 d. (94 metai)Lietuva Kaunas |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos darbo federacija |
|  |
| Alma mater | Kauno kunigų seminarija |

**Stanislovas Gruodis** (1896 m. vasario 12 d. Bagužiškiai, Pabaisko valsčius, Ukmergės apskritis – 1990 m. lapkričio 1 d. Kaunas) – SJ, Lietuvos kunigas, teologijos daktaras.

Biografija
----------

1911 m. baigė Ukmergės miesto mokyklą. Pirmojo pasaulinio karo metais nublokštas į Rusiją, gyveno Voroneže. 1916 m. baigė Martyno Yčo vyrų gimnaziją, 1916–1918 m. studijavo Sankt Peterburgo karo medicinos akademijoje.

1918 m. grįžo į Lietuvą, dirbo mokytoju Ukmergės „Saulės" gimnazijoje, 1919 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas VI (Utenos) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos darbo federacijos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką.

1922–1925 m. studijavo Kauno kunigų seminarijoje. 1925 m. įšventintas kunigu. Nuo 1927 m. balandžio 21 d. jėzuitas. 1927–1932 m. studijavo teologiją bei filosofiją Vokietijoje ir Olandijoje. 1932 m. teologijos daktaras. Nuo 1932 m. Kauno kunigų seminarijoje dėstė moralinę teologiją, Moralinės teologijos katedros vedėjas, 1944–1946 m. rektorius. 1935 m. habilitacijos darbo tema „Negimusios gyvybės panaikinimas".

1941–1948 m. Lietuvos jėzuitų provincijolas, bet sovietinė valdžia privertė atsisakyti šių pareigų. 1948–1985 m. kunigas Skarulių, Krakių, Skirsnemunės, Balninkų parapijose, nuo 1985 m. Kaune.

Paskelbė straipsnių žurnaluose „Tiesos kelias", „Naujoji Romuva".

Bibliografija
-------------

* Negimusios gyvybės panaikinimas, 1935 m.;
* Eutanazija, 1936 m.;
* Laikykis įsakymų: Krikščioniškos dorovės mokslas, 1939 m.;
* Modernieji laikai ir aktualieji katalikiškos doktrinos klausimai, 1939 m.;
* Kelias į šviesą, Nuošalusis taboras ir kt. (rankraščiai);
* Atsiminimai, 1980 m. 2 leid. Čikaga, 1992 m.

Literatūra
----------

* Gruodis Stasys, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 24.
* Gruodis Stanislovas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1956, t. 7, p. 532.
* Veilentienė A. Gruodis Stasys, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 165–166.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
2. ↑  Lionginas Virbalas. *Stanislovas Gruodis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 212 psl.
| **Stanislovas Išora** |
| --- |
| Gimė | 1838 m. balandžio 12 d.Siesartis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1863 m. birželio 3 d. (25 metai)Vilnius, Rusijos imperija |
|  |
| Veikla | Kunigas, rezistentas |

Atminimo lenta Vilniaus Šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčioje
**Stanislovas Išora** (1838 m. balandžio 12 d. Siesartyje, Rusijos imperija – 1863 m. birželio 3 d. Vilniuje, Rusijos imperija) – kunigas, tapęs pirmąja M. Muravjovo įsakymu sušaudyta 1863 m. sukilimo auka.

Biografija
----------

Gimė 1838 m. balandžio 12 d. Siesartyje, Stanislovo Išoros ir Marijos Šantyraitės šeimoje. Baigė gimnaziją Vilniuje, vėliau Peterburgo dvasinę akademiją. 1861 m. pradėjo dirbti Žaludko bažnyčioje. 1863 m. vasario 8 d. viešai iš sakyklos perskaitė atsišaukimą, kuriuo valstiečiai buvo raginami prisidėti prie sukilimo. Po to pats pasitraukė pas sukilėlius, buvo Liudviko Narbuto būrio kapelionas. Jo neradę, caro pareigūnai suėmė bažnyčios kleboną. Tai sužinojęs ir pagailėjęs klebono, kun. S. Išora pats pasidavė, iš pradžių buvo nuteistas penkeriems metams katorgos darbų, paskui Vilniaus generalgubernatoriaus M. Muravjovo įsakymu nuteistas mirties bausme. Sušaudytas Lukiškių aikštėje 1863 m. birželio 3 dieną. Kunigo kūną miestiečiai palaidojo ant pilies kalno. 1933 m. birželio 4 d. Vilniaus Šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčioje kunigo atminimui įrengta paminklinė lenta.

Literatūra
----------

* Encyklopedia Katolicka, Wyd TN KUL, Lublin 1997, tom 7, str 546
* Polski Słownik Biograficzny, tom 10 (1962-1964) str 174-175
* Rok 1863. Wyroki Śmierci. Wileńskie źródła archiwalne, Wydane pod redakcja Władysława Studnickiego. Wilno 1923. Nakładem i Drukiem Ludwika Chomińskiego.
* Eligiusz Kozłowski, Pierwsza Ofiara Murawiewa, Kierunki, nr 4 z 27 stycznia 1963

Šaltiniai
---------

1. ↑  1863 metų sukilimas ir dvasininkija
Panašias reikšmes žr. čia
Ernst Ludwig Kirchner prezentacinė vinjetė, skirta „Tilto" grupės parodai 1910 m. Dresdeno Arnoldo galerijoje
**Die Brücke** (vok. *Die Brücke* 'tiltas') – dailininkų grupė, 1905–1913 m. veikusi Vokietijoje, vokiečių ekspresionizmo pradininkai.

Istorija
--------

Grupę „Tiltas" 1905 m. Drezdene įkūrė keturi architektūros studentai  :

* Fritz Bleyl
* Ernst Ludwig Kirchner
* Erich Heckel
* Karl Schmidt-Rottluff

Skirtingais metais šiam judėjimui priklausė tiek vokiečių (Emil Nolde, Max Pechstein, Otto Mueller), tiek ir užsienio šalių tapytojai (iš viso 75 nariai):

* šveicaras Cuno Amiet
* suomis Akseli Gallen-Kallela
* olandas Kees van Dongen
* čekas Bohumil Kubišta

Grupės dailininkai vasaros mėnesiais kartu išvažiuodavo tapyti į vaizdingas Drezdeno, Oldenburgo apylinkes, Nidą (tuomet Rytų Prūsijoje), Baltijos Fėmarno salą. Grupė, kilus vidiniams prieštaravimams tarp jos narių, skandalingai iširo 1913 m.

Stilius
-------

Dar grupės susikūrimo pradžioje jos nariai savo kūrybai sumanė pritaikyti savotišką „grupinį stilių". Jo dėka kuriami paveikslai buvo tiek panašūs savo tapymo technika, siužetais, kad sunku buvo nustatyti konkretaus darbo autorystę. Tai buvo kūrybinis protestas prieš įprastą „vienišo genijaus" sampratą to meto visuomenėje. Kita šio stiliaus ypatybė – sąmoningai supaprastinta formos ir turinio estetika (deformuoti kūnai, platūs kontrastingi potėpiai su paryškintais kontūrais), siekiant atkreipti žiūrovo dėmesį, padaryti jam stipresnį įspūdį. „Tilto" grupės dailininkai neigė stilizaciją, bet kokį simbolizmą.

Berlyne nuo 1968 m. veikia „Tilto" grupės kūrybai skirtas muziejus.

Lietuvoje
---------

1999 m. įkurta Nidos menininkų asociacija „Tiltas". Ekspresionistinės „Brücke" kartos tradicijos tęsiamos Nidoje kasmet rengiamame tarptautiniame tapybos plenere „Nidos ekspresija"  (nuo 1995 m.). Čia siekiama atnaujinti iki 1945 m. Nidoje veikusios garsios Nidos menininkų grupės kūrybinę nuotaiką. Rytų Prūsijos laikais Nidoje lankėsi daugelis Europos menininkų, tarp kurių buvo ir žinomiausi „Tilto" grupės tapytojai. Šiandien meno istorijoje jų Nidoje tapytos drobės su Nidos motyvais yra laikomos vienomis žymiausių, jos eksponuojamos garsiausiuose pasaulio muziejuose ir galerijose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tilto grupės studentai ir mokytojai
2. ↑  Nidos tapytojų plenerai


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Die Brücke** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Literatūra
----------

* Saulius Kruopis *NIDA. BRÜCKE. Ekspresionistinės tapybos plenerų antologija* Leidykla „Tiltas", 2009 m. 604 psl. ISBN-7561146

Nuorodos
--------

* *Die Brücke*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
* Die Brücke muziejus
* Apie Brücke Nidoje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Stanislovas Kostka Čartoriskis** |
| --- |
| Čartoriskiai |
| Čartoriskiai (herbas) |
| Čartoriskiai (herbas) |
|  |
| Mirė | 1766 m. balandžio 5 d. |
| Tėvas | Juozapas Čartoriskis |
| Motina | Teresė Denhof |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Baltojo erelio ordinasBaltojo erelio ordinas |

Kunigaikštis **Stanislovas Kostka Čartoriskis** (m. 1766 m. balandžio 5 d. Varšuvoje) – ATR valstybinis veikėjas, Lietuvos didysis taurininkas, po to Karūnos didysis medžioklis (nuo 1742 m.), Lucko, Lipnicko ir Radošicko seniūnas. Šarvuotos vėliavos pulkininkas.

Biografija
----------

Korecko linijos magnatų Čartoriskių giminės atstovas, herbo „Pogonia" savininkas. Lietuvos didžiojo vėliavininko, kunigaikščio Juozapo Čartoriskio (m. 1750) ir Terezės Denhof, Pamario vaivados Vladislovo Denhofo dukters, vyresnysis sūnus.

Jo auklėtojas buvo ksiondzas - piaristas Mamčinskis. Dažniausiai jis gyveno netoli Krokuvos, bet dažnai buvo Liubline ir Varšuvoje Augusto Stipriojo valdymo pabaigoje. 1732 m. gruodį buvo išrinktas pasiuntiniu nuo Braclavo vaivadijos į seimą.

Lenkijos karaliaus Augusto III valdymo metu Stanislovas Kostka Čartoriskis užėmė Lietuvos didžiojo taurininko pareigybę, o 1742 m. gegužės 21 d. tapo Karūnos didžiuoju medžiokliu. 1743 m. – Vislicos pasiuntinys į seimą. 1752 m. gavo Lucko seniūno pareigybę. 1744 m. kovo 8 d. tapo Baltojo erelio ordino kavalieriumi.

Kunigaikštis Stanislovas Kostka Čartoriskis sirgo tuberkulioze.

1763 metų balandžio 25 d. atsisakė Lucko seniūno pareigų savo vyresnio sūnaus Juozapo Klemenso Čartoriskio naudai, bet tik tai ant popieriaus, o faktiškai vykdė tas pareigas iki savo mirties. 

1763 metais po Lenkijos karaliaus Augusto III mirties kunigaikštis Stanislovas Kostka Čartoriskis buvo paskirtas ATR pasiuntiniu Prūsijos rūmuose Berlyne. Bandė pasiekti išrinkimą į seimą „savo" pasiuntinius ir neleisti į seimą Voluinės vaivados Juozapo Kanto Osolinskio, „Familijos" priešininko. 1764 metais pasirašė išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą Stanislovą Augustą Poniatovskį. 

Karūnaciniame seime 1764 metais Stanislovas Kostka Čartoriskis buvo paskirtas pasiuntiniu deryboms su rusų ir prūsų pasiuntiniais. 1765 metų vasarį rimtai sirgo. 

1766 metų balandžio 5 d. šeštadienį Stanislovas Kostka Čartoriskis mirė Varšuvoje. Balandžio 8 d. jį palaidojo bernardinų bažnyčioje Zebžydovo - Kalvarijoje.

Šeima
-----

1736 metais Krokuvoje vedė Aną Rybinską (m. 1778), Kulmo vaivados ir Karūnos artilerijos generolo Jokūbo Zigmanto Rybinskio (m. 1725) dukterį. Vaikai:

* Juozapas Klemensas (1740–1810), Lietuvos didysis stalininkas, vaitas ir Lucko seniūnas
* Kazimieras Kostka (1741–1806)

Literatūra
----------

* Encyklopedyja Powszechna" tom 6, rok wydania 1861, Warszawa, str.245-247
Dominikos vėliava, pločio ir ilgio santykis 1:2
**Dominikos vėliavos** žalias fonas simbolizuoja žaliuosius salos miškus ir apskritai salos vešlumą. Centre esančiame raudoname skritulyje vaizduojamas nacionalinis Dominikos paukštis – Siserou papūga (*Amazona imperialis*) – skrydžio į dideles aukštumas ir siekimų išsipilymo simbolis. Siserou papūga taip pat pavaizduota ir Dominikos herbe. Papūga apsupta dešimties žalių žvaigždžių – tradicinio vilties simbolio – reiškiančių dešimt lygiateisių šalies apygardų, taip pat ir žmonių lygiateisiškumą. Centre esantis raudonas skritulys simbolizuoja Dominikos įsipareigojimą socialiniam teisingumui. Iš raudono skritulio horizontaliai ir vertikaliai veda keturios trispalvės juostos (geltona, juoda ir balta), sudarančios kryžių. Trispalvės juostos simbolizuoja švč. Trejybę. Kryžius simbolizuoja tikėjimą Dievu. Dominika buvo įkurta remiantis Dievo pranašumo principu. Geltonos juostos simbolizuoja šalies saulės šviesą, žemės ūkio produktus: citrusinius vaisius, bananus. Jos taip pat yra pirmųjų salos gyventojų karibų ir aravakų simbolis. Baltos juostos simboliziuoja upių skaidrumą ir krioklius bei žmonių siekių tyrumą. Juodos juostos simbolizuoja pakenčiamai tinkamą žemės ūkiui salos žemę, taip pat Afrikos palikimą.

Dominikos vėliava įteisinta 1978 m. lapkričio 3 d. Lygiai po trejų metų 1981 m. lapkričio 3 d. buvo pararytas pirmasis pakeitimas – balta ir juoda juostos sukeistos vietomis, o žvaigždės gavo apvadus. 1988 metais vėliava buvo pakeista antrą kartą – papūga buvo atsukta į priešingą pusę.

Nuorodos
--------

* Dominikos vėliava **(**angl.**)**
* Vexilla-Mundi

**Šiaurės ir Centrinės Amerikos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Antigva ir Barbuda · Bahamos · Barbadosas · Belizas · Dominika · Dominikos Respublika · Grenada · Gvatemala · Haitis · Hondūras · JAV · Jamaika · Kanada · Kosta Rika · Kuba · Meksika · Nikaragva · Panama · Salvadoras · Sent Kitsas ir Nevis · Sent Lusija · Sent Vinsentas ir Grenadinai · Trinidadas ir Tobagas
Angilija · Aruba · Bermudų salos · Boneras · Britų Mergelių Salos · Gvadelupa · Grenlandija · JAV Mergelių Salos · Kaimanų Salos · Kiurasao · Martinika · Montseratas · Puerto Rikas · Sen Pjeras ir Mikelonas · Terkso ir Kaikoso Salos |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai · Herbai |
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Dominikos demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 72,660 (2009 m. apsk.)

Dominikos populiacijos kitimas 1961-2003 m.
**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:* 24 %
* *15-64 m.:* 65,8 %
* *65 m. ir daugiau:* 10,2 % (2009 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus mediana**:

* *Bendra:* 29,8 m.
* *Vyrų:* 29,4 m.
* *Moterų:* 30,2 m. (2009 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 0,208 % (2009 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 15,73 gimimų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 8,2 mirčių/1000 gyv. (2009 m. apsk.)

**Migracijos indeksas** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): -5,45 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas**: 74 % (2008 m.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas**: 0,2 % (2005-2010 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas:**

* *Gimimo metu:* 1,05 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,05 vyro vienai moteriai
* *15-64 metų:* 1,05 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 0,76 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 1,02 vyro vienai moteriai (2009 m. apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 13,65 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 m. apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *Bendra:* 75,55 m.
* *Vyrų:* 72,61 m.
* *Moterų:* 78, 64 m. (2009 m. apsk.)

**Vaisingumo rodiklis:** 2,09 vaiko vienai moteriai (2009 m. apsk.)

**Etninės grupės**:

* Juodaodžiai – 86,6 %
* Maišyti – 8,9 %
* Karibų indėnai – 2,9 %
* Baltieji – 0,8 %
* Kiti – 0,7 % (2001 m. surašymas)

**Religijos**:

* Krikščionys – 90,9 %
	+ Romos katalikai – 61,4%
	+ Septintosios dienos adventistai – 6%
	+ Sekmininkai – 5,6%
	+ Baptistai – 4,1%
	+ Metodistai – 3,7%
	+ Dievo bažnyčia – 1,2%
	+ Jehovos liudytojai – 1,2%
	+ Kiti krikščionys – 7,7%
* Rastafariai – 1,3%
* Kita – 1,6%
* Jokios – 6,1% (2001 m. surašymas)

**Kalbos**: Anglų (oficiali), Prancūzų kalbos tarmė

**Vyresnių nei 15 metų žmonių raštingumas**: 

* *Bendras*: 94 %
* *Vyrų*: 94 %
* *Moterų*: 94 % (2003 m. apsk.)

Šaltiniai
---------

* CŽV pasaulio faktų knyga: Dominika (angliškai) Archyvuota kopija 2016-01-30 iš Wayback Machine projekto.
|  Guanai |
| --- |
| Gyventojų skaičius | 1645 (1995 m.) |
| Populiacija šalyse | Paragvajus, Brazilija |
| Kalba (-os) | guanų, gvaranių, ispanų |
| Religijos | krikščionybė, šamanizmas |
| Giminingos etninės grupės | lengua |

**Guanai, kasikihai** ar **enlhetai** (*Guaná, enlhet, kaskihá*) – Gran Čiake, vakarų Paragvajuje gyvenanti indėnų gentis. Kalba maskojanų šeimai priklausančia guanų kalba, tačiau ši kalba nyksta, nes guanai vis dažniau kalba gvaraniškai ar ispaniškai.

1995 m. Paragvajuje gyveno 1645 guanai. Pagrindinės jų gyvenvietės išsidėsčiusios Paragvajaus upės pakrantėje: Puerto Sastrėje, Marija Kasildoje ir Puerto Kasade. Dirba tanino gamyklose, žemės ūkyje.

Nemaišytini su kitais guanais, dar vadinamais kinikinao, kurie gyvena Brazilijos Pietų Mato Groso valstijoje ir yra giminingi terenams.

1760 m. Mariano Durano įkurtoje Šv. Jono Nepomuko jėzuitų misijoje gyveno ~600 guanų.

Guanai, dirbantys tanino gamyklose dažnai sudaro mišrias šeimas su kitomis regiono gentimis ir palaipsniui asimiliuojasi. Atokiau gyvenančios bendruomenės tebėra išsaugojusios senovinius papročius ir tikėjimus.

Nuorodos
--------

* Apie guanus

1. ↑
**Korbikas** (rus. *Корбик, Усть Корбик*) – buvusi miško kirtėjų gyvenvietė Rytų Sajano priekalniuose, prie Bazaichos (Jenisiejaus dešinysis intakas) ir Korbiko santakos, apie 60 km į pietryčius nuo Krasnojarsko, Beriozovkos rajonas (buv. Sovetskij), Krasnojarsko kraštas, Rusija.

Lietuviai
---------

1948 m. birželio mėn. į Korbiką iš TSRS okupuotos Lietuvos atvežti 165 žmonės, daugiausia ūkininkų šeimos, dar kelios dešimtys šeimų išskirstyta į gretimus miško kirtimo punktus. Be lietuvių, Korbike buvo kelios Pavolgio vokiečių, ukrainiečių, kalmukų, graikų tremtinių šeimos. Tremtiniai dirbo miško ruošos darbus, gabeno rąstus prie upių, juos plukdė. 1957 m. pirmieji lietuviai grįžo į Lietuvą, 1958–1959 m. grįžo dauguma. 1965 m. Korbike dar gyveno kelios lietuvių kalba šeimos.

Korbiko kapinėse buvo palaidota apie 50 lietuvių iš visų Verchniaja Bazaichos skyriaus gyvenviečių. 1955 m. jose pastatyta Švč. Mergelės Marijos statula (autorius buvęs politinis kalinys J. Maldutis), 1989–1990 m. dalis lietuvių palaikų parvežta į Lietuvą. XX a. aštuntame dešimtmetyje Korbikas sudegė. 1990 į Korbiką iš Kauno buvo nuvykusi buvusių tremtinių ekspedicija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aldona Juodvalkytė. *Korbikas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 580 psl.

Koordinatės: 55°39′24″š. pl. 93°25′15″r. ilg.﻿ / ﻿55.6566719°š. pl. 93.4208679°r. ilg.﻿ / 55.6566719; 93.4208679
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Gubernijos parkas
Trikamienė liepa Gubernijos parke
**Gubernijos parkas** – apie 1 ha ploto parkas Šiauliuose, Gubernijos rajone, šalia alaus daryklos „Gubernija". Tai buvusio Šiaulių ekonomijos Gubernijos dvaro parko netaisyklingos formos likučiai. Parko įžymybė – trikamienė liepa.

Istorija
--------

Patikimų žinių, kaip atrodė pirmasis Gubernijos dvaras ant buvusio Vinkšnos ežero kranto, išlikę mažai; tik užsimena apie jį ir Šiaulių ekonomijos istorijos autorius Mauricijus Griškevičius. Ekonomijos rūmuose Gubernijoje buvo įsikūrusi dvarų administracija, čia lankydavosi ekonomijos valdytojai ir nuomotojai.

1657 m. švedai rūmus sudegino, bet jau 1680 m. dvare vėl stovėjo du gyvenamieji namai, kuriuose gyveno aukštieji ir žemieji Ekonomijos pareigūnai, keli ūkiniai pastatai ir kalėjimas. Dvarą supo daržai ir vyšnių sodas. Netoliese buvo palivarko pastatai. 1736 m. dvaro rūmai vėl sudegė, 1738 m. naujų mūrinių rūmų statyba buvo pradėta, bet nepabaigta pritrūkus lėšų, kai dėl karaliaus karūnos kovojo Augustas III ir Stanislovas Leščinskis.

Vėliau ekonomijos būstinė perkelta į Šiaulius, į Didždvarį, kur buvo pastatyti nauji mediniai rūmai prie dabartinės Vilniaus gatvės ir vasaros rezidencija (dabar Šiaulių universiteto Menų fakultetas), o Gubernijos parke buvusiuose pastatuose Šiaulių ekonomijos valdytojas Antanas Tyzenhauzas įkūrė alaus daryklą, manufaktūrą, pastatytas vandens malūnas.
| ***Romos auksas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | L'oro di Roma |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija |
| Režisierius | Carlo Lizzani |
| Scenaristas (-ai) | Lucio BattistradaAlberto LeccoCarlo Lizzani |
| Metai | 1961 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 92 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Romos auksas** (it.  *L'oro di Roma*) – 1961 m. sukurta nespalvota karinė drama, paremta tikrais faktais apie Romos geto likvidavimą 1943 m spalį. Juostos filmavimas buvo vykdomas autentiškoje pasakojamiems įvykiams vietoje.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Gerard Blain – Davidas
* Anna Maria Ferrero – Džulija
* Jean Sorel – Masimo
* Andrea Checchi – Ortona
* Paola Borboni – Roza
* Umberto Raho – Benjaminas
* Filippo Scelzo – Liudvikas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

1943-ųjų metų spalį Romos geto vadovui vokiečiai paskelbė ultimatumą: jei šie per trumpą laiką nesurinks 50 kilogramų aukso, iš jų bus paimta 200 vyrų įkaitais, kas šiems reikš garantuotą mirtį. Gete pasideda sujudimas: laiko maža, be to, nėra garantijų, kad ir patenkinus reikalavimą vokiečiai laikysis žodžio. Vieni atiduota paskutines atsargas, kiti mėgina savo dalį nuslėpti ir už ją rasti saugų prieglobstį už geto sienų, o būrys jaunuolių nusprendžia pabėgti ir prisijungti prie partizanų.

Šioje sudėtingoje istorijoje italas Masimo, įsimylėjęs žydaitę Džuliją, nori ją vesti, tačiau tam prieštarauja jo šeima, o ir pati mergina turi apsispręsti – likti su mylimuoju ar su savo tautiečiais...
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Euterpe** |
| --- |
| Kopūstpalmės (*Euterpe* sp.) Brazilijoje |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Eilė: | Arekiečiai  *( Arecales)* |
| Šeima: | Arekiniai  *( Arecaceae)* |
| Pošeimis: | *Arecoideae*  *( Arecoideae)* |
| Gentis: | Kopūstpalmė  *( Euterpe)* |

 |

**Kopūstpalmė** (*Euterpe*) – palmių (*Arecaceae*) gentis, paplitusi tropinės Pietų ir Centrinės Amerikos pelkėse ir upių pakrantėse.

Tai 15–30 m aukščio medžiai, plunksniškais, 3 m ilgio lapais. Auga greitai. Vaisius – nedidelis, apskritas, 25 mm skersmens purpuriškai juodas kaulavaisis. Ant vienos šluotelės susiformuoja 700–900 vaisių. Vaisiaus viduje yra 7-10 mm skersmens sėkla. Iš kopūstpalmės vaisių gaminamos sultys, smutis, soda, įvairūs kiti gėrimai, naudojami desertų gamyboje. Vaisiuose gausu antioksidantų. Lapai naudojami krepšių, demblių, kepurių pynimui, stogų gamybai, mediena – pastatų statybai.

Rūšys
-----

Gentyje yra 8 rūšys. Dalis anksčiau priskirtų rūšių dabar priskirtos *Prestoea* genčiai.

* *Euterpe broadwayi*
* *Euterpe catinga*
* *Euterpe edulis*
* Aliejinė kopūstpalmė (*Euterpe oleracea*)
* *Euterpe longibracteata*
* *Euterpe precatoria*
* *Euterpe luminosa*
|  |
| --- |
| Buriatų kalba*буряад хэлэн* |
| Kalbama | Rusija (pagr. Buriatija), Mongolija, Kinija (Vidinė Mongolija) |
| Kalbančiųjų skaičius | 590 000 |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | nepriklauso kalbamiausių kalbų šimtukui |
| Kilmė | Altajaus 
 mongolų 
  rytų mongolų
   Oiratų-chalchų
    Chalchų-buriatų
     **buriatų** |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba |  Buriatija |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-2 | bua |
| ISO 639-3 | bua |

**Buriatų kalba** – Altajaus kalbų šeimos kalba, vartojama daugiausia Rusijos Užbaikalėje gyvenančių buriatų. Artima mongolų kalbai.

Rusijoje buriatų kalba yra oficiali Buriatijos respublikos kalba. Taip pat vartojama Užbaikalės krašte, Irkutsko srityje (daugiausia Ust Ordos Buriatų apygardoje). Taip pat buriatų kalba vartojama Mongolijoje ir Kinijoje (Vidinė Mongolija) gyvenančių buriatų.

Nuo XVII a. pab. buriatų kalba buvo užrašoma klasikiniu mongolų raštu. 1931 m. sukurtas lotyniškas raidynas, o nuo 1939 m. buriatų kalba užrašoma kirilica, įvedus tris papildomas raides: Үү, Өө, Һһ.

Išskiriami šie buriatų kalbos dialektai:

* vakarų (echiritų-bulagų)
* rytų (chorių)
* pietų (congolų-sartulų)
* chongodorų
* bargų-buriatų (Kinijos buriatų kalba)

Buriatų kalba kartais išskiriama į 3 atskiras kalbas: Rusijos buriatų [bxr], Mongolijos buriatų [bxm] ir Kinijos buriatų [bxu].

Nuorodos
--------

* bxr Duomenys apie kodu „bxr" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*

WikipediaWikipedia
Vikipedija ***Buriatų kalba***
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Koralų jūros salos** (angl. *Coral Sea Islands*) – tai daugybė mažų, neapgyvendintų (vienintelė apgyvendinta sala – Vilis sala) tropinių salelių Koralų jūroje, į šiaurės rytus nuo kitos Australijos Kvynslendo. Teritorija užima maždaug 780 000 km². Salynas yra į rytus nuo Didžiojo barjerinio rifo.

Istorija
--------

Koralų jūros salos pirmąkartą pažymėtos žemėlapyje 1803 metais. 1870–1880 metais kastas guanas, bet dėl gėlo vandens stygiaus kasyba nutraukta. Kaip teritorija jos sukurtos 1969 metais, o 1997, teritorija patikslinta įtraukiant ir rifus esančius 500 km į pietus Tasmano jūroje. Teritorija yra administruojama iš Kanberos

Geografija
----------

Yra 30 atskirų rifų ir atolų. Vilis salynas yra svarbus vėžlių ir paukščių perykla.

  


| Australijos valstijos ir teritorijos | Australia |
| --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Valstijos: | Kvynslandas | Naujasis Pietų Velsas | Pietų Australija | Tasmanija | Vakarų Australija | Viktorija |
| Vidinės teritorijos: | Australijos sostinės teritorija | Džarvio įlankos teritorija | Šiaurės Teritorija |
| Išorinės teritorijos: | Ašmoro ir Kartjė salos | Australijos Antarktinė teritorija | Kalėdų sala | Kokosų salos | Koralų jūros salos | Herdo ir Makdonaldo salos | Norfolko sala |

 |
**Autofagija** (angl. *autophagy*) – normalus ir valdomas ląstelės savęs virškinimo procesas.
Šalinamos ląstelės dalys apgaubiamos endoplazminio tinklo sluoksniu, taip susidaro autofaginė pūslelė. Jai susiliejus su lizosoma į lizosomos vidų patekusios struktūros visiškai suardomos.

Baltymų atranka ir po jos sekanti viduląstelinė proteolizė vykdomos citoplazmoje, ją atlieka sudėtinga daugiakomponentė sistema. Čia labai svarbų vaidmenį atlieka oligopeptidas ubikvitinas ir ubikvitinavimo sistema. Be to, baltymų degradacijoje dalyvauja ATP ir polifermentinis kompleksas, vadinamas *proteosoma*, kuri be proteolizinio aktyvumo turi dar ir ATPazinį aktyvumą, taip pat šaperonai, specifiniai baltymai, kontroliuojantys polipeptidinių grandinių susilankstymą (angl. *folding*), jų migraciją ir proteolizę.

Mikro ir makro autofagijos
--------------------------

Daugiausia viduląstelinių baltymų degraduojami lizosomose vykstant makroautofagijai.
Šio proceso metu citoplazmos regionas su citozoliniais baltymais yra apgaubtas membranos tam, kad susidarytų dvigubos membranos dariniai, kurie žinomi kaip *autofagosomos* arba *autofaginės vakuolės*. Autofagosomos viduje baltymai po susiliejimo su lizosomomis visiškai suardomi.

Makroautofagijos valdyme svarbų vaidmenį atlieka baltymų fosforilinimas. 

Kitas, viduląstelinių baltymų sekvestracijos lizosomose procesas, vadinamas **mikroautofagija**. Jos metu lizosomos įlinkstančia membrana praryja (apgaubia) mažas citoplazmos porcijos. Po šių pūslelių internalizacijos ir tūrinio suskaldymo pūslelę supančios membranos baltymai degraduojami lizosomos viduje.

Taigi, skirtingai nei **makroautofagija**, kur svarbiausia aktyvacija vyksta po trumpalaikio maisto medžiagų netekimo, **mikroautofagija** yra atsakinga už pastovią, ilgai gyvuojančių baltymų degradaciją.

Šaltiniai
---------

* Natalija Gerasimčik „Baltymų degradacijos keliai",
* Abramova EB, Karpov VL. Proteosoma: ardymas vardan kūrimo (2003)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kopėčių paradoksas** – Wolfgang Rindler pasiūlytas įsivaizduojamas specialiosios reliatyvumo teorijos eksperimentas kurio metu vienam stebėtojui atrodo, jog kopėčios telpa į garažą, o kitam stebėtojui atrodo, jog netelpa.

Paradoksali situacija
---------------------

Kopėčios yra šiek tiek ilgesnės nei garažas. Pirmasis stebėtojas neša kopėčias į garažą, kurio abiejuose galuose yra atviros durys. Antrasis stebėtojas yra garaže.

Kadangi kopėčios juda garaže esančio stebėtojo atžvilgiu, jam atrodo, jog jos sutrumpėja ir yra trumpesnės nei garažas, todėl tam tikru momentu įmanoma uždaryti abejas garažo duris iš karto ir vėl jas atidaryti nepalietus kopėčių. Tačiau pirmajam stebėtojui(nešančiam kopėčias) atrodo, jog garažas sutrumpėja, nes jis juda jo, o kartu ir kopėčių atžvilgiu, ir todėl niekaip neįmanoma vienu metu trumpam uždaryti abejų durų nepalietus kopėčių.

Sprendimas
----------

Garažo atskaitos sistema: sutrumpėjo kopėčios.
Kopėčių atskaitos sistema: sutrumpėjo garažas.
Paradokso priežastis yra tame, jog įvykių vienalaikiškumas yra reliatyvus. Garaže esančiam stebėtojui vienalaikis įvykis - abejų durų uždarymas ir atidarymas - nėra vienalaikis stebėtojui nešančiam kopėčias. 

Pastarajam atrodys, jog pirma užsidarė ir atsidarė priekinės durys, ir tik kopėčių galui pro jas išlindus užsidarė ir atsidarė galinės durys. Abiem stebėtojams atrodys, jog durys kopėčių nepalietė.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |


|  |
| --- |
| VAZ 2107 / Lada Riva |
|  |
| Bendra informacija |
| Gamintojas | Avto VAZ |
| Metai | 1982-2012 |
| Chronologija |
| Kėbulas ir važiuoklė |
| Klasė | B klasė |
| Kėbulo tipas (-ai) | 4-durų sedanas |
| Variklis ir transmisija |
| Variklis (-iai) | ВАЗ-2103 l4, ВАЗ-2106 l4 |
| Transmisija (-os) | 4/5-pavarų mechaninė |
| Išmatavimai |
| Ilgis | 4145 mm |
| Plotis | 1611 mm |
| Aukštis | 1440 mm |
| Kita informacija |
| Susiję automobiliai | VAZ-2104, VAZ-2105 |

**VAZ-2107** (*ВАЗ-2107*) – tarybinis (vėliau Rusijos) lengvasis automobilis, 1982–2012 m. gamintas Volgos automobilių gamykloje (AvtoVAZ). Šis automobilis priklausė „Žigulių" serijai, o užsienyje buvo pardavinėjamas pavadinimais Lada Nova, Lada Riva, Lada 1500.

VAZ-2107 buvo pagerinta VAZ-2105 atmaina: turėjo didesnes, chromuotas radiatoriaus groteles, kiek pakeisti galiniai žibintai, įrengtos patogesnės sėdynės, atnaujinta salono vėdinimo sistema, prietaisų skydelis, pakeisti variklio, bagažinės dangčiai.

Vaizdas iš galo
VAZ-2107 – 4 durų, 5 sėdimų vietų sedanas, kurio ilgis 4145 mm, plotis 1611 mm, aukštis 1440 mm, ratų bazė 2424 mm, masė 1049 kg. Buvo leidžiamas su 1,5 ir 1,6 l darbinio tūrio varikliais (77 AG).

---

VAZ automobiliai

VAZ-2101 ; VAZ-2102 ; VAZ-2103 ; VAZ-2104 ; VAZ-2105 ; VAZ-2106 ; VAZ-2107 ; VAZ-2108 ; VAZ-2109

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: VAZ-2107** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Garbės sargybinis šalia antkapio žuvusiems per katastrofą
**Nedelino katastrofa** – 1960 m. spalio 24 d. Baikonuro kosmodrome įvykęs tarpkontinentinės balistinės raketos R-16 sprogimas. Sprogimo ir po to kilusio gaisro metu žuvo 126 žmonės, tarp jų TSRS strateginės paskirties raketinės kariuomenės vadas maršalas Mitrofanas Nedelinas.

Katastrofa įvyko likus pusei valandos iki bandomojo raketos starto. Dėl saugumo taisyklių pažeidimo įsijungė raketos antrosios pakopos variklis. Įkaitusių išmetamųjų dujų srovė pradegino pirmosios pakopos kuro bakus, o tada užsidegęs kuras užliejo starto aikštelę.

Ši katastrofa laikoma stambiausia visoje kosmoso užkariavimo istorijoje. Beveik 30 metų Tarybų Sąjungoje žinios apie šį įvykį buvo įslaptintos. Maršalo M. Nedelino palaikai atpažinti pagal munduro sagą. Oficialiai skelbta, kad jis žuvo lėktuvo katastrofoje.

Raketos konstruktorius M. Jangelis likus kelioms minutėms iki sprogimo iš starto aikštelės išėjo parūkyti ir liko gyvas.

Nuorodos
--------

* Filmuoti katastrofos kadrai
* Filmas „Diena, kai nestartuoja raketos"
* Filmas „Kremliaus laidotuvės. Mitrofanas Nedelinas"[neveikianti nuoroda]

Šaltiniai
---------

1. ↑  Baikonūre prisiminta didžiausia istorijoje raketinės technikos katastrofa (www.technologijos.lt)
2. ↑  Россия вспоминает о случившейся 50 лет назад катастрофе на космодроме (inosmi.ru)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Burlaivių varžybos
**Buriavimo varžybos** skirstomos į tris pagrindines kategorijas: regatos Olimpinio tipo trasoje, lenktynės vandenyne ir lenktynės su bendru startu. Nors laivai ir trasos skirtingi, visų varžybų tikslas vienas – pirmam pasiekti finišą. Varžybose dalyvauja ir vyrai ir moterys, išskyrus kai kurias Olimpinių žaidynių specifines kategorijas. Lenktynių vandenyne metu vadovaujamasi ne tik varžybų, bet ir tarptautinėmis laivų susidūrimo prevencijos taisyklėmis. Iš viso yra 9 Olimpinės laivų klasės, lenktynės vyksta trikampio pavidalo Olimpinėje trasoje, kurios ilgis nustatomas atsižvelgiant į vandens plotą, kurį galima panaudoti, vyraujančią vėjo kryptį, oro sąlygas ir dalyvių skaičių. Trasa nužymima plūdurais, kuriuos reikia apiplaukti tam tikra tvarka aštriu beidevindu, buku beidevindu ir fordevindu. Atstumai tarp plūdurų priklauso nuo laivų klasės.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Baidaarab. البيضاء |
| --- |
|  |
|  |
| 

BaidaBaida

32°46′0″ š. pl. 21°45′0″ r. ilg.﻿ / ﻿32.76667°š. pl. 21.75000°r. ilg.﻿ / 32.76667; 21.75000﻿ (Beida (Libija))Koordinatės: 32°46′0″ š. pl. 21°45′0″ r. ilg.﻿ / ﻿32.76667°š. pl. 21.75000°r. ilg.﻿ / 32.76667; 21.75000﻿ (Beida (Libija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Libijos vėliava Libija |
| **Savivaldybė** | Džabal al Achdaro savivaldybė |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 250 000  |
|  |
|  **Vikiteka** | Baida |

**Baida** (arba **Beida**, **Zavijat al Baida**; arab. البيضاء = *al-Bayd̨ā*) – miestas Libijos šiaurės rytuose; Džabal al Achdaro savivaldybės centras. 250,000 tūkst. gyventojų (2010). Tai gana naujas miestas, išsidėstęs maždaug 30 km prie Viduržemio jūros pakrantės. Pastatyta apie 1960 metus kaip būsimoji šalies sostinė prie *Rawayfi ibn Thabit* kapo (pranašo Mahometo draugas). Nors mieste yra parlamento pastatas, ministerijų ofisai, *Gar Younis* universiteto filialas (islamo studijų centras), tačiau šalies sostine išlieka Tripolis. Yra modernus oro uostas, magistralė į Bengazį (170 km į vakarus). Prie Baidos yra senovės graikų Kirėnės miesto liekanos.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Sea Organization, Sea Org. S.O.**  (vert. *Jūrų Organizacija*) – Scientologijos bažnyčios dalis, veikianti, kaip sukarinta organizacija. Įkurta 1967, Scientologų bažnyčios vadovui L. Ron Hubbard esant Didžiojoje Britanijoje. Organizacijos paskirtis – vykdyti scientologinę veiklą valstybių nekontroliuojamose zonose, suteikti prieglobstį svarbiems scientologinių organizacijų veikėjams persekiojimo atveju, kontroliuoti visų kitų scientologinių organizacijų veiklą, vykdyti itin griežtą ištikimiausių narių atranką, galutinį scientologinį apmokymą. Skirtingai nuo kitų scientologijos organizacijų, išlaiko savo narius (suteikia jiems maistą, būstą). Organizacijos nariai nešioja uniformas, panašias į JAV karinių jūrų pajėgų, turi laipsnių ir apdovanojimų sistemą. Stojantys į organizaciją nariai turi pasirašyti du kontraktus: teisinės galios neturintį kontraktą milijardui metų bei paprastą sutartį, dažniausiai – penkeriems metams. Organizacijos veikla didžiąja dalimi įslaptinta. Geriausiai žinomi organizacijos padaliniai:

* Reabilitacijos projekto pajėgos (angl. *Rehabilitation Project Force, RPF*) – faktinis kalėjimo įstaigų atitikmuo.
* Specialiųjų reikalų biuras (angl. *Office of Special Affairs, OSA*) – saugumo tarnyba.
* Vėliavos tarnybos organizacija (angl. *Flag Service Organization, FSO*) – sektos mokymo organizacija.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tiaretasتيارت |
| --- |
| *Tiaretas žiemą* |
|  |
| 

TiaretasTiaretas

35°22′0″ š. pl. 1°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿35.36667°š. pl. 1.31667°r. ilg.﻿ / 35.36667; 1.31667﻿ (Tiaretas)Koordinatės: 35°22′0″ š. pl. 1°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿35.36667°š. pl. 1.31667°r. ilg.﻿ / 35.36667; 1.31667﻿ (Tiaretas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Alžyro vėliava Alžyras |
| **Vilaja** | Tiareto vilaja |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 176 000  |

**Tiaretas** (arab. تيارت = *Tiyārat*, pranc. *Tiaret*) – miestas vidurio Alžyre, į pietryčius nuo Alžyro miesto; vilajos centras. 176,0 tūkst. gyventojų (2007). Pasižymi labai didele pramonine tarša.

Istorija
--------

Romėnai vietovę vadino *Tingurtia*, vėliau žinomas kaip **Tahertas**. VIII–X a. buvo berberų Rustamidų dinastijos sostinė. X amžiuje atiteko Fatimidams, priklausė Tlemseno sultonatui. XVI–XIX a. priklausė Osmanų imperijai, 1843 m. užkariavo Prancūzija, kurie ir suformavo dabartinį miestą.

### Pavadinimo kilmė

Miesto vardas tikriausiai berberiškas: berberų kalba *Tahert* (*Tihert*) reiškia „stotis".
Koordinatės: 55°55′31″š. pl. 23°19′42″r. ilg.﻿ / ﻿55.9253°š. pl. 23.3283°r. ilg.﻿ / 55.9253; 23.3283

Ch. Frenkelio vilos piešinys
**Chaimo Frenkelio vila** – pastatas Šiaulių mieste, Vilniaus g. 74, į pietryčius nuo miesto centro. Vienas iš dviejų architektūros paminklų Šiauliuose, priklauso Šiaulių Aušros muziejui. Viloje veikia dvi ekspozicijos: „Provincijos dvaras XIX a. vid. – XX a. vid." ir „Žydų kultūros paveldas Šiauliuose: pirkliai Frenkeliai".

Istorija
--------

Frenkelio vila 2008 m. spalį
Šie istorizmo stiliaus rūmai pastatyti 1908 m. juos pastatydino Chaimas ir Dora Frenkeliai. Juose gyveno Chaimo Frenkelio šeima, vėliau – sūnus Jakobas, kuris tikriausiai ir buvo suprojektavęs rūmus. 1920–1940 m. čia veikė privati žydų gimnazija. Per II pasaulinį karą įsikūrė vokiečių karo ligoninė, vėliau ilgus metus veikė sovietų karo ligoninė. 1994 m. pastatas perduotas Šiaulių „Aušros" muziejui ir restauruotas per 11 metų.

Eskpozicija „Provincijos dvaras XIX a. vid.–XX a. vid."
-------------------------------------------------------

Keletas įdomiausių eksponatų:

* Nyderlandų tapytojo Antonio Van Deiko paveikslo „Filypo Vortono portretas" kokybiškiausia iš visų žinomų kopijų (originalas - Niujorko Metropoliteno meno muziejuje).
* 21 japonų graviūra iš Edo epochos (1603–1868 m.).
* Lietuviškas tarpukario laikais pagamintas lempinis radijo imtuvas „Dubysa".

Ekspozicija „Žydų kultūros paveldas Šiauliuose: pirkliai Frenkeliai"
--------------------------------------------------------------------

Ekspozicijoje pasakojama apie žymų XIX–XX a. sandūros Lietuvos fabrikantą, Sankt Peterburgo I gildijos pirklį Ch. Frenkelį, jo sukurtą garsų visoje Rusijos imperijoje odų išdirbimo fabriką, labdarą Šiauliams ir vietinei žydų bendruomenei bei šeimos rezidenciją, XX a. pr. moderno architektūros statinį su parku ir stilingu fontanu – Ch. Frenkelio vilą.

Modernizacija: audiogidas
-------------------------

2009 m. Ch. Frenkelio vila drauge su Dviračių muziejumi (Šiauliai) tapo pirmaisiais Lietuvoje neprivačiais muziejais, įsigijusiais profesionalią audiogidų įrangą - tokią pačią modernią, kokia 2008 m. buvo įdiegta prestižiniuose Austrijos sostinės Šenbruno rūmuose (vienas didžiausių Europos muziejų, prilygstantis Paryžiaus Luvrui ir St. Peterburgo Ermitažui).

Nuorodos
--------

1. ↑  Chaimo Frenkelio vila-muziejus. Ausrosmuziejus.lt (tikrinta 2022-09-04).

* CH. FRENKELIO VILOS EKSPOZICIJA ,,PROVINCIJOS DVARAS"
* CH. FRENKELIO VILOS EKSPOZICIJA ,,PROVINCIJOS DVARAS"
* Frenkelio vila
* Frenkelio vilos ekspozicija[neveikianti nuoroda]
* Muziejai.lt
Koordinatės: 55°29′ š. pl. 21°50′ r. ilg.﻿ / ﻿55.483°š. pl. 21.833°r. ilg.﻿ / 55.483; 21.833
**Begėdžių-Radviečio miškai** – miškai Šilutės raj. ir Šilalės rajono savivaldybių teritorijų sandūroje, 8 km į pietryčius nuo Švėkšnos. Priklauso Šilutės miškų urėdijos Meškinės ir Šiaudėnų girininkijoms.

Geografija
----------

Plotas 7990 ha, mišku apaugę 6720 ha. Valstybinės reikšmės miškų 6210 ha. Miškų šiaurinėje dalyje yra 579 ha Stemplių kraštovaizdžio draustinis. Sudaro 14 miškų. Didesnieji: Barsukinės, Begėdžių, Jurkaičių, Radviečio, Valmierinės, Žagatpurvio miškai. Miškų šiaurės vakarinėje dalyje siekia Ašvos, pietinėje dalyje – Tenenio upę. Per miškus teka Ašvos kairieji intakai Juodupis, Stigrė, Žvelesys ir Tenenio dešinieji intakai Surtikė, Šiaudė, Ringalis, Ringys. Paviršius lygus, vietomis banguotas, yra nedidelių pelkėtų įdubų.

Medynai
-------

Augavietės derlingos laikinai užmirkusios. 7 % miškų yra ekosistemų apsaugos, 2 % vandens apsauginių, 91 % ūkinių. Eglynų yra 42 %, beržynų 30 %, pušynų ir juodalksnynų po 10 %, drebulynų 5 %, baltalksnynų 2 %, ąžuolynų 1 %. Jaunuolynai sudaro 23 %, pusamžiai medynai 40 %, pribręstantys 21 %, brandūs 16 %. Medynų vidutinis amžius 50 m. bonitetas 11,1, skalsumas 0,70, tūris 180 m³/ha, kasmet priauga po 6,0 m³/ha.

Miškuose nuolat gyvena vilkai, kanopinių žvėrių palyginti nedaug.

Istorija
--------

Tenenių girininkijos 85 kvartale išlikę 1863 m. sukilėlių kapai. 1945–1951 m. Begėdžių-Radviečio miškuose veikė Lietuvos partizanų Kęstučio apygardos Butageidžio rinktinės A. Miliulio vadovaujamos kuopos trečiojo Nemuno būrio partizanai (vadas S. Paulavičius).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Brukas, Dalius Žygelis. *Begėdžių-Radviečio miškai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 772 psl.
WikiTribune|  |
| URL | wikitribune.com |
| Tipas | socialinė žiniasklaida |
| Kalba(-os) | anglų k. |
| Savininkas | WikiTribune Ltd |
| Įkūrėjas | Jimmy Wales |
| Startavo | 2017 m. spalio 30 d. |

„WikiTribune" – pelno siekianti naujienų svetainė, įkurta Jimmy Wales 2017 m. Svetainėje turinys kuriamas, remiantis atvirojo turinio (angl. *open content*) bei vikio (angl. *wiki*) principais. Joje skelbiamos aktualijos, politinės, kultūrinės naujienos ir kt. Įmonė bus išlaikoma iš aukų, tačiau ji neturi jokių sąsajų su „Vikimedija" ir „Vikipedijos" projektu. Projektas buvo sukurtas tam, kad žmonės nebebūtų kvailinami melagingų naujienų, kurios pastaraisiais metais išplito „Facebook" ir, spėjama, prisidėjo prie Donald Trump pergalės JAV prezidentų rinkimuose.

Svetainė pateikia savanorių interneto vartotojų kuriamas naujienas su profesionalių žurnalistų pagalba. Profesionalūs žurnalistai ieško faktinės informacijos, skelbia naujienas kartu su savanoriais-redaktoriais, kurie atliekas teksto redagavimo darbus (klaidų taisymus), patikrina informacijos šaltinius, siūlo pakeitimus ir prideda šaltinius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Click and elect: how fake news helped Donald Trump win a real election". *The Guardian*. 2016-11-14. Nuoroda tikrinta 2018-01-05.
2. ↑  „Can Wikipedia’s Jimmy Wales fix the news?". *Financial Times*. Nuoroda tikrinta 2017-12-04.
3. ↑  „Wikipedia founder to fight fake news with new Wikitribune site". *The Guardian*. 25 April 2017. Nuoroda tikrinta 24 April 2017.