recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Amerikos ristūnai** – lengvųjų (sportinių) arklių veislė. Išvesta JAV XIX a. pradžioje iš Norfolko ristūnų ir Olandų važiuojamųjų, sukryžmintų su grynakraujais jojamaisiais.

Amerikos ristūnas "STARO UNITED" AgroBalt 2012 Kaune.
Lengvo sudėjimo, labai nevienodo eksterjero. Galva vidutinio dydžio, kaklas ilgas, gogas aukštas, liemuo lygus. Aukštis ties gogu 154-167 cm, įstrižas liemens ilgis 154-158 cm, krūtinės apjuostis 170-185 cm, plaštakos apjuostis 18-20 cm, Eržilo vidutinė masė 450 kg, kumelės 350 kg. Dažniausiai bėri, juodbėri ir juodi.

Rusijoje XIX a. pabaigoje iš Amerikos ristūnų, sukryžmintų su Orlovo ristūnais, sukurta Rusų ristūnų veislė. Nuo 1961 m. Rusų ristūnus vėl imta kryžminti su Amerikos ristūnais.

Iš pradžių buvo naudojami važiavimui veliau tik sportui. Pagrindinė veislinė kryptis – didinti greitį risčia. Jau dvejų metų amžiaus pasiekia gerų rezultatų lenktynėse.

1987 m. pasaulio rekordai:

* risčia eržilas Mak Labelis 1600 m nubėgo per 52,2 s,
* eidine eržilas Niatrosas – per 1 min 49,2 s.

Paplitę JAV, Kanadoje, Italijoje, Vokietijoje, Švedijoje, Suomijoje.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Amerikos ristūnai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Leonas Briedislatv. *Leons Briedis*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1949 m. gruodžio 16 d.Pamatai, Maduonos rajonas |
| Mirė | 2020 m. vasario 1 d. (70 metų) |
|  |
| Veikla | latvių rašytojas |
|  |
| Alma mater | Kišiniovo universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1999 m. Trijų žvaigždžių ordinas |

**Leonas Briedis** (latv. *Leons Briedis*, 1949 m. gruodžio 16 d. Pamatai, Maduonos rajonas – 2020 m. vasario 1 d.) – latvių poetas, rašytojas, vertėjas.

Biografija
----------

1968–1970 m. studijavo Latvijos universitete; pašalintas už patriotinės tematikos eilėraščius. 1972–1974 m. studijavo Kišiniovo universitete. Mokėsi M. Gorkio literatūros instituto aukštuosiuose literatūros kursuose Maskvoje.

Dirbo Latvijos periodinių leidinių redakcijose. 1992 m. įkūrė literatūrinį žurnalą „Kentaurs XXI". Leidyklos „Minerva" direktorius.

Kūryba
------

Poezija pasižymi filosofiškumu, etiniu maksimalizmu, romantine pasaulėjauta; joje gausu latvių ir kitų tautų kultūrinių archetipų, dažnas ugnies įvaizdis. Parašė literatūrinių pasakų, tautosakinių motyvų eilėraščių vaikams. Su kompozitoriumi Raimondu Paulu sukūrė daugiau kaip 150 dainų.

Vertė iš lotynų, rusų, lenkų, anglų, rumunų, albanų, suahili kalbų.

Bibliografija
-------------

* Liepos medis, žalčio kraujas (*Liepas koks, zalkša asins*), 1974 m.
* Laikas mesti šešėlį (*Laiks mest ēnu*), 1977 m.
* Tolstantis lankas (*Aizejošais loks*), 1981 m.
* Po Joninių (*Pēcjāņi*), 1983 m.
* Mažas mažutėlis (*Mazais, mazītiņais*), vaikams, 1986 m.
* Keliaujanti siela (*Gāju dvēselīte*), 1988 m.

Įvertinimas
-----------

* Ojaro Vaciečio premija
* Rumunijos rašytojų sąjungos premija už rumunų literatūros skleidimą Latvijoje
* 1999 m. Trijų žvaigždžių ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Leons Briedis. BIOGRĀFIJA
2. ↑  Silvestras Gaižiūnas. *Leonas Briedis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. - 482 psl.
| **Klemensas Kučinskas** |
| --- |
| Gimė | 1927 m. rugsėjo 23 d. |
| Mirė | 2009 m. vasario 16 d. (81 metai) |
|  |
| Veikla | Lietuvos laisvės kovų dalyvis, zootechnikas, kraštotyrininkas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 2000 m. Garbės kraštotyrininkas,
* 2001 m. Mikelio prizas.
 |

**Klemensas Kučinskas** (1927 m. rugsėjo 23 d. Žeberiuose, Užvenčio valsčius – 2009 m. vasario 16 d. Šiauliuose) – Lietuvos laisvės kovų dalyvis, zootechnikas, kraštotyrininkas.

Biografija
----------

1952 m. areštuotas, kalintas Intoje. 1967 m. baigė Klaipėdos žemės ūkio technikumą. Nuo 1983 m. gyveno Šiauliuose, dirbo Televizorių gamykloje.

Kraštotyra susidomėjo apie 1942 m. mokydamasis Užvenčio progimnazijoje. Nuo 1957 m. rinko etnografinius dirbinius, kuriuos perdavė Užvenčio kraštotyros muziejui. Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, vėl įsijungė į kraštotyros veiklą.

Parengė per 10 kraštotyros darbų, iš jų svarbesni: „Žeberiai" (1992 m.), „Ubagai" (1992 m.), „Retų amatų žmonės" (1993 m.), „Garsieji krašto razbaininkai – plėšikai" (1995 m.), „Burnojimai" (1995 m.), „Tvoros" (1998 m.), „Sodžiaus metrologija" (1998 m.) ir kt. Dalyvavavo respublinėse kraštotyros darbų parodose, tapo laureatu. Lietuvos kraštotyros draugijos narys.

Įvertinimas
-----------

* 1995 m. „Valstiečių laikraščio" pirmoji premija kaimų istorijų rašymo apžiūroje
* 2000 m. Garbės kraštotyrininkas,
* 2001 m. Mikelio prizas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Klemensas Kučinskas. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
*Šis straipsnis apie upę. Apie gyvenvietę skaitykite straipsnyje Amga (gyvenvietė).*

| Amga |
| --- |
| Amga ties Verchniaja Amgos gyvenviete Amga ties Verchniaja Amgos gyvenviete |
| **Ilgis** | 1462 km |
| **Baseino plotas** | 69 300 km² |
| **Vidutinis debitas** | 178 m³/s |
| **Ištakos** | Aldano kalnynas |
| **Žiotys** | Aldanas |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija (Jakutijos vėliava Jakutija) |
|  |
|  **Vikiteka** | Amga |

**Amga** (rus. *Амга*, jak. *Амма*) – upė Rusijoje, Jakutijoje; dešinysis Aldano intakas. Prasideda Aldano kalnyne, kur sudaro siaurą, gilų slėnį su akmenuota vaga. Teka į šiaurės rytus. Žemiau Tiogjule Tiordio gyvenvietės slėnis išsiplečia. Įteka į Aldaną ties Chandyga.

Didžiausi intakai: Sylgylyras, Titiktjachas, Munduruču, Borulachas (kairieji), Bijelimė (dešinysis).

Upę maitina daugiausia lietaus ir sniego tirpsmo vandenys. Pavasario potvynių aukštis – virš 7 m. Vasarą dažni poplūdžiai. Žiemą labai nusenka. Spalio–gegužės mėnesiais laikosi užšalusi. Laivuojama 472 km nuo žiočių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
2. ↑  *Amga*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
| **Leonas Borovskis** |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Gimė | 1784 m. gegužės 27 d.prie Pinsko |
| Mirė | 1846 m. balandžio 16 d. (61 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Bernardinų kapinėse |

**Leonas Borovskis** (lenk. *Leon Borowski*, slapyvardis Pergrubius, 1784 m. gegužės 27 d. prie Pinsko – 1846 m. balandžio 16 d. Vilnius,Lietuvos filologas.

Biografija
----------

1801–1803 m. studijavo Vilniaus universitete, 1814–1832 m. jame dėstė retoriką, poetiką, 1832–1842 m. Vilniaus dvasinėje akademijoje dėstė homiletiką, nuo 1821 m. profesorius. Priklausė Šubravcų draugijai. Bendravo su universiteto studentais (t. p. ir su A. Mickevičiumi).

Leono Borovskio kapas
Traktate „Pastabos apie poeziją ir retoriką" (*Uwagi nad poezją i wymową* 1820 m.) nepritarė klasicizmo normoms, propagavo romantizmą, pabrėžė liaudies dainų reikšmę. Vilniaus periodinėje spaudoje paskelbė straipsnių apie literatūrą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algis Kalėda. *Leonas Borovskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 371 psl.
Pilies bokštas ir seniūno rūmai

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Livo pilis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Livo pilis** (lenk. *Zamek w Liwie*) – pilis stovėjusi rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Vengruvo apskrityje, Livo valsčiuje, Livo kaime ant kairiojo Liveco upės kranto. Šiuo metu išlikęs tik pilies bokštas ir pilies griuvėsiai. Taip pat šalia stovi seniūnų rūmai, kuriuose veikia muziejus.

Istorija
--------

Gotikinė pilis buvo pastatyta XV a. pradžioje, kaip sienos su Lietuvos Didžiąja kunigaikštyste pasienio apsaugos punktas. Pilies statybas finansavo Mazovijos kunigaikštis Janušas I Senasis. 1526–1536 m. pilis buvo rekonstruota. 1549–1570 m. karalienės Bonos Sforzos užsakymu buvo atlikta dar viena pilies rekonstrukcija. 1657 m. Švedijos kariuomenė susprogdino pilį. 1782 m. pilies vietoje buvo pastatyti miesto seniūno rūmai, kurie perkėlus administraciją į Sedlcas buvo apleisti.

Po Pirmojo pasaulinio karo buvo atlikti nedideli archeologiniai tyrimai ir iš dalies apsaugoti pilies griuvėsiai. Antrojo pasaulinio karo metu vokiečiai, suklaidinti vietinių administracijos darbuotojų, kad tai buvusi kryžiuočių pilis pradėjo pilį atstatinėti. Prasidėjusią pilies rekonstrukciją sustabdė paaiškėjusi tiesa, kad tai nėra buvusi kryžiuočių pilis.

Po karo pilies griuvėsiai buvo konservuojami, baigta pilies bokšto vartų rekonstrukcija. 1957–1961 m. sutvarkyti šalia pilies stovėję seniūno rūmai, kuriuose 1963 m. pradėjo veikti muziejus.

* Pilies bokštas ir seniūno rūmaiPilies bokštas ir seniūno rūmai
* Muziejaus ekspozicijaMuziejaus ekspozicija
* 
* 
* 
*

Literatūra
----------

* Roman Postek: Liw miasto i zamek. Wydawnictwa naukowo Techniczne, 2008. ISBN 978-83-204-3429-3.
* Marek Żukow-Karczewski, Zamek w Liwie – gotycka twierdza książąt mazowieckich, „AURA" 12/95.

Koordinatės: 52°22′24″ š. pl. 21°58′10″ r. ilg.﻿ / ﻿52.37333°š. pl. 21.96944°r. ilg.﻿ / 52.37333; 21.96944
**Leonas Jovaiša** (1921 m. sausio 11 d. Lieplaukėje, Telšių valsčiuje – 2017 m. sausio 17 d. Vilniuje) – Lietuvos edukologas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1933–1937 m. mokėsi Plungės progimnazijoje, 1937–1941 m. – Telšių gimnazijoje kartu su V. Mačerniu. 1950 m. baigė Vilniaus universitetą Istorijos-filologijos fakultetą. 1971 m. pedagogikos mokslų daktaras.

1941–1948 m. dėstė Anykščių, Trakų, Telšių vidurinėse mokyklose ir mokytojų seminarijose, 1948–1958 m. – Klaipėdos mokytojų institute. 1953–1956 m. Klaipėdos miesto švietimo skyriaus Pedagoginio kabineto vedėjas, 1956–1958 m. Klaipėdos internatinės mokyklos direktoriaus pavaduotojas, direktorius. 1958–1970 m. Švietimo ministerijos Mokyklų mokslinių tyrimų instituto mokslinis sekretorius. 1958–1970 m. dėstė Vilniaus pedagoginiame institute (dabar – Lietuvos edukologijos universitetas), 1970–1995 m. – Vilniaus universitete, 1978–1986 m. Pedagogikos katedros vedėjas. 1993–1996 m. – Kauno technologijos universiteto dėstytojas. Nuo 1973 m. buvo profesorius.

Tęstinio mokslinių darbų rinkinio „Acta paedagogica Vilnensia" 1991 m. steigėjas, 1991–2000 m. sudarytojas ir vyr. redaktorius. 1990 m. išvertė I. Kanto knygą „Apie pedagogiką".

Sūnūs Tomas Jovaiša, Linas Jovaiša, Eugenijus Jovaiša, vaikaitis Marius Jovaiša.

Bibliografija
-------------

* Mokinių parengimo rinktis profesiją pagrindai, 1970 m.
* Psichologinė diagnostika, 1975 m.
* Profesinio orientavimo pedagogika, 1978 m.
* Asmenybė ir profesija, 1981 m.
* Ugdymo gairės, 1985 m.
* Pedagogikos pagrindai, su kitais, 2 t. 1987–1989 m.
* Pedagogikos terminai, 1993 m.
* Edukologijos pradmenys, 1993 m. 4 leid. 2001 m.
* Edukologijos įvadas, 1993 3 leid. 2001 m.
* Hodegetika: auklėjimo mokslas, 1995 m.
* Toks gyvenimas, 2000 m.
* Ugdymo mokslas ir praktika, 2001 m.
* Enciklopedinis edukologijos žodynas, Gimtasis žodis, 2007 m. ISBN 9955-512-92-X

Įvertinimas
-----------

* 2001 m. Gedimino 5 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  MELC. Leonas Jovaiša. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2018-08-01. Nuoroda tikrinta 2023-01-05.
2. ↑  *Leonas Jovaiša*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 742 psl.
Dvirankio kleimoro piešinys
Kleimoras palašas
**Kleimoras** (angl. *claymore*) – škotiškas kalavijas, galintis būti vieno iš dviejų tipų – dvirankis kleimoras ar kleimoras palašas.

Pavadinimas
-----------

Žodis *claymore*, manoma, kilęs iš gėlų *claidheamh mōr* 'didysis kalavijas'. Kiti teigia, kad jis kilęs iš *claidheamh da lamh* 'dvirankis kalavijas'.

Dvirankis kleimoras
-------------------

Dvirankis kleimoras buvo didelis kalavijas, naudotas viduramžiais. Jį naudojo klanų tarpusavio kovose ir kovose su anglais maždaug 1300-1700 m. Paskutinis mūšis, kuriame, manoma, naudojo daug tokių kleimorų, buvo 1689 m. Kilikrankio mūšis (*Battle of Killiecrankie*).   

Dvirankiai kleimorai buvo mažesni už kitus dvirankius kalavijus. Kleimorų skersinio šakos, besibaigiančios mentelėmis (dažnai primenančiomis keturlapį), būdavo maždaug 15° kampu palenktos į geležtės pusę.   

Rečiau žinomas kleimorų tipas – kriaukliškas kleimoras (*clamshell hilted claymore*) turėjo kitokią gardą: kleimoriškas skersinis papildytas dviem rankenos pusėn nulenktomis „geldelėmis".

Vidutinis kleimoras būdavo maždaug 140 cm ilgio (rankenos ilgis apie 33 cm, geležtės – apie 107 cm), svėrė apie 2,5 kg.

Kleimoras palašas
-----------------

1715 m. škotų sukilimo aprašyme minimi kleimorai, spėjama, buvo ne dvirankiai kleimorai, kurių tuo metu nebenaudojo, o pintiniški kleimorai (*basket - hilted claymores*). Jie dar plačiau naudoti 1745 m. sukilime.

Šie kalavijai buvo daug trumpesni, vienrankiai, primenantys palašus (paprastai vienašmenius kalavijus sunkia geležte ir pintiniška garda). Juos pradedant XVIII a. plačiai naudojo škotų kariuomenė ir kai kurie anglų karininkai.   

Gardos pintinė kirstynėse saugojo ranką. Škotiški pintiniški kleimorai skiriasi nuo kitų pintiniškų palašų tuo, kad jų pintinės iš vidaus išklotos aksomu, dažnai raudonu. Rankena ar rankenos bumbulas kartais papuoštas dekoratyviniai kutais.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kleimoras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

1. ↑  „claymore." Webster's Third New International Dictionary, Unabridged. Merriam-Webster, 2002[neveikianti nuoroda]
2. ↑    Clamshell Claymore (Kriaukliško kleimoro nuotrauka)
3. ↑  Scottish Basket Hilt Claymore Kleimoras palašas (nuotrauka)

* Archyvuota kopija 2007-04-15 iš Wayback Machine projekto. The 16th Century Scottish Claymore, with Leather Wrapped Ricasso.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Senovės Egipto nomai
**Injotefas II** – trečiasis vienuoliktos Egipto dinastijos faraonas. Valdė Pirmojo suirutės laikotarpio metu, po brolio Injotefo I. Tuo metu Egiptas buvo padalintas tarp kelių vietinių dinastijų. Sostinė buvo Tėbai. Po Ankhtifi nomarcho mirties jis suvienijo pietinius nomus iki pat Pirmojo Nilo krioklio (sraunumos). Dėl Abydoso valdymo kovojo su Herakleopolio Magnos nomarchais. Miestas kontrolė pasikeitė keletą kartų, tačiau galiausiai Injotefas II nugalėjo ir išplėtė savo valdas iki 13 nomo. Po šių karų, buvo sudarytos taikos sutartys ir Injotefo II valdymas buvo ramus.

Jo valdymo laikotarpiu Karnake pirmą kartą paminėtas dievas Amonas.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Vienuoliktoji dinastija**
**Pirmasis suirutės laikotarpis**
Mentuhotepas I →
Injotefas I → 
Injotefas II →
Injotefas III →
**Vidurinioji karalystė**
Mentuhotepas II →
Mentuhotepas III →
Mentuhotepas IV |

 |
Niurnberge nukalti Žygimanto Augusto raitelio šarvai. Juos Ona Jogailaitė padovanojo Švedijos karaliui Jonui III Vazai.
**Karališkosios pilies arsenalas** (šved. *Livrustkammaren*) – seniausias Švedijos muziejus, nuo 1693 m. įsikūręs Stokholmo karalių rūmuose. Jame sukaupti Karališkosios šeimos buities ir karybos reikmenys, net ir šiandien kartais naudojami ceremonijų metu (pvz: per karališkasias vestuves ar krikštynas). Muziejaus pradinę kolekciją surinko Švedijos karalius Gustavas II Adolfas, 1628 m. sugrįžęs iš karo su Lietuvos-Lenkijos valstybe ir įsakęs palikuoniams savo karinę aprangą saugoti amžiams (šved. *till en evig åminelse*).

Muziejaus kolekcija
-------------------

Nuo to laiko eksponatai buvo kaupiami kelis šimtmečius. Muziejuje saugomi unikalūs 1600–1700 m. nešioti karališkieji rūbai, vaikų žaislai ir gerokai vėliau važinėti automobiliai. Seniausias eksponatas – 1500 m. paradinių šarvų ir ginklų kolekcija, o vienas naujesnių – princesės Viktorijos suknelė, kurią ji dėvėjo per savo aštuonioliktąjį gimtadienį 1995 metais.

Kai kurie daiktai yra susiję ir su Lietuva, į Švediją patekę kaip karo trofėjai:

* XVI a. italų nežinomų meistrų gaminys – oda trauktas medinis skydas, kurio viduje pavaizduoti Lietuvos ir Lenkijos herbai.
* auksu ir sidabru inkrustuoti berniukiški šarvai, priklausę būsimam ATR karaliui Vladislovui IV;
* Žygimantui Augustui 1548 m. nukaltas šalmas su plunksna;
* Rusijos caro Ivano Rūsčiojo karūnavimo šalmas. Tai buvo ATR kariuomenės karo su Maskva grobis, vėliau kaip trofėjas atsidūrė Stokholme.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Livrustkammaren** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Zigmanto Vazos rūmų vėliava
* Vladislovo Vazos šalmas
* Konstancijos Austrijietės laidotuvių gedulingo audeklo fragmentas. Išaustas 1631 m.
* Zigmanto Vazos žirgo kaktos papuošimas. Pagamintas apie 1600 m.

Šaltiniai
---------

* Muziejaus internetinė svetainė (angl.; šved.) Archyvuota kopija 2011-08-26 iš Wayback Machine projekto.
* Polonika Švedijos muziejuose (lenk.) Archyvuota kopija 2011-06-07 iš Wayback Machine projekto.
| Tokušimajap. 徳島 |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

TokušimaTokušima

34°4′00″ š. pl. 134°33′00″ r. ilg.﻿ / ﻿34.06667°š. pl. 134.55000°r. ilg.﻿ / 34.06667; 134.55000﻿ (Tokušima)Koordinatės: 34°4′00″ š. pl. 134°33′00″ r. ilg.﻿ / ﻿34.06667°š. pl. 134.55000°r. ilg.﻿ / 34.06667; 134.55000﻿ (Tokušima) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+9) |
|  |
| **Valstybė** | Japonijos vėliava Japonija |
| **Regionas** | Šikoku regionas |
| **Prefektūra** | Tokušimos prefektūra |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 263 372  |
| **Plotas** | 191,23 km² |
| **Tankumas** (2011) | 1 377 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.city.tokushima.tokushima.jp |
|  **Vikiteka** | Tokušima |

**Tokušima** (jap. 徳島市 = *Tokushima-shi*) – miestas Japonijoje, Šikoku regione, šiaurės rytinėje Tokušimos prefektūros dalyje, ties Jošino upės žiotimis. Prefektūros administracinis centras. 2011 m. duomenimis, mieste gyveno 263 tūkst. gyventojų.

Veikia trys universitetai. Netoliese esančiame Macušigės miestelyje veikia Tokušimos oro uostas.

Istorija
--------

Tokušimą įkūrė Hačisukos klanas. 1585 m. *daimyo* Hačisuka Avos žemėje pastatė Tokušimos pilį. Miestelio klestėjimas rėmėsi indigo dažų pramone.

Šiandieninis miestas įkurtas 1889 m. spalio 1 d. Tuomet Tokušima buvo 10-as pagal dydį miestas šalyje. Antrojo pasaulinio karo metu Tokušimą buvo pasirinkta subombarduoti dėl to, kad miestas buvo svarbus regiono agrikultūros centras. 1945 m. liepos 3 d. virš Tokušimos praskriejo 137 JAV lėktuvai, buvo numesta 1050 tonų padegamųjų bombų, sugriauta 74 % miesto pastatų.

Kultūra
-------

Kiekvieną rugpjūtį, Obon festivalio metu, Tokušimoje vyksta Ava Odori (*Awa Odori*) šokių festivalis. *Awa Odori* pažodžiui reiškia „Avos šokiai" (Ava, tai senovinis prefektūros pavadinimas).

Miesto simboliai
----------------

Oficiali miesto gėlė yra sakura, medis – alyvūnas.

Miestų partnerystė
------------------

* Jungtinės Amerikos Valstijos Saginas, Mičiganas, JAV
* Portugalija Leirija, Portugalija
* Kinijos LR Dandongas, Liaoningas, Kinija

Išnašos
-------

1. ↑


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Tokušimos prefektūros kontūrai | **Tokušimos prefektūra** |  |

 |
| Miestai |
| Ananas | Ava | Komacušima | Jošinogava | Mima | Mijošis | Narutas | Tokušima (sostinė) |
| Apskritys |
| Itano apskritis | Kaifu apskritis | Kacuuros apskritis | Mimos apskritis | Mijošio apskritis | Miodo apskritis | Miodzajaus apskritis | Nakos apskritis |
**Klemensas Kairys** (1836 m. vasario 15 d. Liudiškiai, Anykščių valsčius – 1864 m. gegužės 28 d. Verchoturjė, dab. Sverdlovsko sritis) – Lietuvos kunigas, poetas.

Biografija
----------

1854 įstojo į Varnių kunigų seminariją, 1857–1861 studijavo Dvasinėje katalikų akademijoje Sankt Peterburge, įšventintas kunigu. Nuo 1862 Kauno gimnazijos kapelionas. Rusų policijai išaiškinus, kad priklausė akademijoje veikiančiai slaptai studentų organizacijai, 1863 ištremtas į Uralą.

Draugavo su A. Baranausku, domėjosi bendrinės lietuvių kalbos kūrimu. Rašė eilėraščius lietuvių ir lenkų k. kūrė jiems melodijas. Sueiliavo gamtos aprašymų, laiškų. Jo eilėraštis „Dienelė brėkšta" virto daina. Sukūrė eilėraščių lenkų kalba rink. „Eilių ir poezijos rinkinėlis" (*Zbiorek rymov i poezyj*), par. 1857–1858, neišleistas, rankraštį saugo Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas. Poetinė kūryba romantinio pobūdžio.

Literatūra
----------

* Skirmantas Valentas. Klemensas Kairys. Dingę poezijos garsai. Šiauliai, Saulės delta, 1999 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Klemensas Kairys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 146 psl.
| **Klemensas Jurgis Zamoiskis** |
| --- |
|  |
| Zamoiskiai |
| Jelita (herbas) |
| Jelita (herbas) |
|  |
| Gimė | 1747 m. |
| Mirė | 1767 m. (~20 metų) |
| Tėvas | Tomas Antonis Zamoiskis |
| Motina | Mariana Liubensytė |
| Sutuoktinis (-ė) | Konstancija Čartoriskaitė |

**Klemensas Jurgis Zamoiskis** (1747–1767) – Lenkijos magnatas, 8-tas Zmoiskių ordinatas (1752–1767 m.), Ploskirovsko ir Tarnuvo seniūnas.

Biografija
----------

Klemenso Jurgio Zamoiskio žmona Konstancija Čartoriskaitė
Lenkijos magnatų Zamoiskių giminės atstovas, herbo „Jelita" savininkas. Vienintelis Liubelsko vaivados Tomo Antonio Zamoiskio (1707–1752) sūnus nuo pirmos santuokos su Mariana Liubensyte (m. 1737).

1752 metais po savo tėvo Tomo Antonio Zamoiskio mirties Klemensas Jurgis Zamoiskis paveldėjo Zamoiskių ordinaciją. Taip pat jam priklausė Ploskirovsko ir Tarnuvo seniūnijos.

Šeima
-----

1763 metais Varšuvoje vedė kunigaikštytę Konstanciją Čartoriskaitę (1742–1792), Karūnos didžiojo medžioklio Stanislovo Kostkos Čartoriskio (m. 1766) ir Anos Rybinskos (m. 1778) dukterį. Santuoka buvo bevaikė. 1768 m. po savo pirmo vyro mirties Konstancija Čartoriska ištekėjo už jo dėdės, Inovroclavo vaivados ir Karūnos didžiojo kanclerio Andžejaus Jeronimo Zamoiskio.

Nuorodos
--------

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RZamoiskių ordinatai |
| --- |
|  |
| 
Janas Zamoiskis • Tomas Zamoiskis • Jonas „Sau Ponas" Zamoiskis • Martynas Zamoiskis • Tomas Juozapas Zamoiskis • Mykolas Zamoiskis • Tomas Antonis Zamoiskis • Klemensas Jurgis Zamoiskis • Jonas Jokūbas Zamoiskis • Andžejus Jeronimas Zamoiskis • Aleksandras Augustas Zamoiskis • Stanislavas Kostka Zamoiskis • Konstantinas Zamoiskis • Tomas Pranciškus Zamoiskis • Mauricijus Klemensas Zamoiskis • Jonas Tomas Zamoiskis | Herb Jelita |

 |
| **Algis Balaišis** |
| --- |
| Gimė | 1936 m. gegužės 27 d.Geručiai, Žeimelio valsčius |
| Mirė | 2015 m. gegužės 1 d. (78 metai)Vilnius |
| Vaikai | Lina Balaišytė |
|  |
| Veikla | karinis veikėjas, istorikas |
|  |
| Alma mater | 1966 m. N. Žukovskio karo aviacijos inžinerinė akademija |

**Algis Balaišis** (1936 m. gegužės 27 d. Geručiuose, Žeimelio valsčius, Šiaulių apskritis – 2015 m. gegužės 1 d. Vilniuje) – Lietuvos karinis veikėjas, pasienio apsaugos kariuomenės istorikas, pulkininkas leitenantas.

Biografija
----------

1954 m. baigė Pasvalio vidurinę mokyklą, 1956 m. Daugpilio karo aviacijos radiolokacijos mokyklą. 1956–1982 m. SSRS kariuomenės, susijusios su karinės aviacijos techniniais ir su kosminės technikos tyrimais, konstravimu bei panaudojimu, karininkas. 1966 m. baigė Maskvos N. Žukovskio karo aviacijos inžinerinę akademiją. 1983–1991 m. dirbo Elektrografijos mokslinio tyrimo institute Vilniuje.

1991–1993 m. Vilniaus civilinės saugos vyr. inspektorius. 1992–1996 m. Lietuvos karo akademijos dėstytojas. 1993 m. pulkininkas leitenantas. 1993–1997 m. LR krašto apsaugos ministerijos valstybės sienos apsaugos skyriaus viršininkas. 1997–2000 m. LR vidaus reikalų ministerijos Antrojo pulko laikraščio „Tėvynės labui" redaktorius, pulko muziejaus vedėjas. 2001 m. padėjo įsteigti Valstybės sienos apsaugos tarnybos Pasieniečių muziejų. 2001 m. žurnalo „Kardas" redaktorius. Nuo 2003 m. „Pasieniečių klubo" pirmininkas, garbės narys.

Kelių knygų apie Lietuvos pasienio kariuomenę autorius. Knygoje „Žmonės ir įvykiai" pirmą kartą skelbiami duomenys apie ištremtus ir žuvusius pasienio policijos tarnautojus, pasienio policijos dalyvavimą 1941 m. Birželio sukilime ir vėlesnėse kovose už laisvę bei 2300 pasieniečių gyvenimo aprašymai-biogramos.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos valstybės sienos apsaugos tarnybos istorija (1918–2000): monografija / Česlovas Mančinskas, Algis Balaišis, Ingrida Reikaitė. – Vilnius: Valstybės sienos apsaugos tarnyba, 2003. – 210 p.: iliustr.
* Lietuvos kariuomenės karininkai, 1918–1953 (su kitais). – Vilnius: LNM, 2004–2013. – T. 4-9. – ISBN 9955-415-11-8
* Rusijos kariuomenės išvedimas iš Lietuvos dokumentuose / Algis Balaišis, Gintautas Surgailis. – Vilnius: LR krašto apsaugos ministerija: Generolo Jono Žemaičio Lietuvos karo akademija, 2005. – 471 p.: iliustr. – ISBN 9986-738-66-0
* Lietuvos valstybės sienos apsauga 1918–1940 m.: žmonės ir įvykiai. – Vilnius: VSAT, 2006. – 361 p.: iliustr. – ISBN 9955-9875-0-2
* Lietuvos valstybės sienos apsaugos karininkai 1918–1940 m. – Vilnius: VSAT, 2007. – 358 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-9875-1-2
* Valstybės sienos apsaugos istorija: kolektyvinė monografija / Algis Balaišis, Antanas Dubikaitis, Giedrius Mišutis, Gintautas Surgailis, Vytautas Voveris. – Vilnius: Lodvila, 2010. – 791 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-786-12-2

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Algis Balaišis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 852 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Tokijo įlanka iš kosmoso
**Tokijo įlanka** (東京湾, *Tōkyō-wan*?) – įlanka pietiniame Kanto regione, Japonijoje. Seniau ji vadinosi **Edo įlanka** (江戸湾, *Edo-wan*?).

Geografija
----------

Tokijo įlanka siaurąja prasme (raudona) ir plačiąja (raudona ir žydra)
Tokijo įlanką riboja Boso pusiasalis (Čibos prefektūra) rytuose ir Miuros pusiasalis (Kanagavos prefektūra) vakaruose. Siauresne prasme, Tokijo įlanka yra sritis į šiaurę nuo tiesios linijos tarp Kanono rago (観音崎, *Kannon-zaki*?) Miuros pusiasalyje ir Fucu rago (富津岬, *Futtsu - misaki*?) Boso pusiasalyje. Ši sritis užima apie 922 km². Tokijo įlankai platesne prasme priklauso ir Uragos kanalas. Tokiu atveju jos plotas yra 1320 km².

### Salos

* Svajonių sala (Yume No Shima)
* Odaiba
* Bezdžionių sala (Sarushima) (vienintelė naturali)
* Heivos sala ja:平和島
* Kacušima ja:勝島
* Šovos sala ja:昭和島
* Keihin sala ja:京浜島
* Kacušima ja:勝島
* Hakeidžima ja:横浜・八景島シーパラダイス
* Higaši Ogidžima ja:東扇島
* Tokijo Tarptautinis oro uostas

Plėtra
------

Tokijo įlankoje yra įsikūrę Tokijo, Čibos, Jokohamos, Kavasakio ir Jokosukos uostai. Pastarajame uoste veikia jūrinės Japonijos armijos bei Jungtinių Valstijų pajėgų bazės.

Vakarinėje Tokijo įlankos pakrantėje prasideda Keihin pramoninė zona, jungianti 3 svarbiausius regiono miestus - Tokiją, Jokohamą ir Kavasakį, kuri buvo įkurta Meidži eroje. Po Antrojo pasaulinio karo metų, ši teritorija išsiplėtė į šiaurę ir rytus.

Per Tokijo įlanką, išilgai driekiasi Tokijo įlankos vandens greitkelis, kuris jungia Kavasakio ir Kisarazu miestus.

Istorija
--------

1850 m. Tokijo įlankoje įvyko derybos tarp Jungtinių Valstijų komodoro Matthew C.Perry ir Tokugavų šiogunato, kurios buvo lemiamas taškas prieš Meidži restauraciją.

Tokijo įlankoje, Antrojo pasaulinio karo metu, t. y. 1945 m. liepos 22–23 d. įvyko Tokijo įlankos mūšis. 

Koordinatės: 35°25′ š. pl. 139°47′ r. ilg.﻿ / ﻿35.417°š. pl. 139.783°r. ilg.﻿ / 35.417; 139.783
| **Algis Gudelis** |
| --- |
| Gimė | 1953 m. gruodžio 8 d.Kaunas |
| Mirė | 1989 m. balandžio 29 d. (35 metai)Krymas |
|  |
| Organizacijos | Kauno politechnikos institutas |
| Pareigos | docentas |
|  |
| Išsilavinimas | technikos mokslų kandidatas |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutasLietuvos kūno kultūros institutas |

**Algis Gudelis** (1953 m. gruodžio 8 d. Kaunas – 1989 m. balandžio 29 d. Krymas) – Lietuvos alpinistas, alpinizmo instruktorius, alpinizmo treneris, alpinizmo sporto meistras, technikos mokslų kandidatas.

Biografija
----------

1976 m. baigė Kauno politechnikos institutą, 1988 m. – Lietuvos kūno kultūros institutą. 1983 m. technikos mokslų kandidatas. 

Nuo 1984 m. Kauno politechnikos instituto Fizinio lavinimo ir sporto katedros dėstytojas; nuo 1987 m. docentas.1982–1989 m. Kauno alpinizmo federacijos pirmininkas, Lietuvos alpinizmo federacijos trenerių tarybos pirmininkas. Žuvo kopdamas į Mčatkos sieną Kryme.

Sportinė veikla
---------------

1982 m. vadovavo ekspedicijai Centriniame Pamyre, Kičik Alajaus rajonas, 1984 m. – ekspedicijai Pietvakarių Pamyre, Šachdaro srityje. Nuo 1988 m. tarptautinės kalnų gidų asociacijos narys. 1987 m. vadovavo „Žalgirio" komandai TSRS alpinizmo čempionate Jarydago rajone (Dagestanas).

* 1980 m. Čimtarga, 5489 m; Pamyro Alajus, Zeravšano kalnagūbris
* 1981 m. Ušba, 4710 m, 6 sudėtingumo kategorija; Didysis Kaukazas, pagrindinis kalnagūbris
* 1984 m. Lituanikos viršukalnė, 6004 m; Pamyras
* 1984 m. Brolių Bajorų viršukalnė, 5596 m; Pamyras
* 1985 m. Krumkolas, 4676 m, 6 sudėtingumo kategorija; Didysis Kaukazas

Bibliografija
-------------

* Alpinizmas. Mazgai, virvės, panaudojimo būdai, 1984 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algis Gudelis. Kalnai.lt
2. ↑  Vilius Šaduikis. *Algis Gudelis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 746 psl.
| Independensasangl. *Independence* |
| --- |
| *Džeksono apygardos teismo rūmai* |
|  |
| 

IndependensasIndependensas

39°4′47″ š. pl. 94°24′24″ v. ilg.﻿ / ﻿39.07972°š. pl. 94.40667°r. ilg.﻿ / 39.07972; 94.40667﻿ (Independensas)Koordinatės: 39°4′47″ š. pl. 94°24′24″ v. ilg.﻿ / ﻿39.07972°š. pl. 94.40667°r. ilg.﻿ / 39.07972; 94.40667﻿ (Independensas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6)------ vasaros: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Misūris Misūris |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 116 830  |
| **Plotas** | 202,67 km² |
| **Tankumas** (2010) | 576 žm./km² |
| **Altitudė** | 315 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.indepmo.org |
|  **Vikiteka** | Independensas |

**Independensas** (angl. *Independence*) – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Misūrio valstijos vakaruose. Džeksono apygardos administracinis centras. Įsikūręs Misūrio upės dešiniajame krante, į rytus nuo Kanzas Sičio (priklauso jo aglomeracijai). 2010 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 116 tūkst. žmonių.

Yra H. S. Trumano biblioteka ir muziejus (1957).

Istorija
--------

Vietovėje gyventa vietinių indėnų genčių, kalbėjusių sijų kalbomis. Kurį laiką teritoriją valdė ispanai, vėliau prancūzai. Po 1803 m. Luizianos įsigijimo teritorija tapo Jungtinių Valstijų dalimi. Independensas įkurtas 1827 m. ir greitai tapo svarbiu pasienio miesteliu. Independensas buvo tolimiausias punktas, kurį garlaiviai ir krovininiai laivai galėjo pasiekti, plaukdami į vakarus Misisipės upe. Miestelis buvo Santa Fė prekybos kailiais maršruto pradinis taškas. XIX a. čia reiškėsi Pastarųjų dienų šventųjų judėjimo aktyvistai. Išaugus įtampai tarp vietinių misūriečių, Pastarųjų dienų šventųjų judėjimo nariai buvo išvaryti 1833 m. Šis konfliktas 1838 m. peraugo į Mormonų karą. Pradedant 1867 metais, keletas šio judėjimo atšakų vėliau pamažėle sugrįžo į miestą.

Ekonominis klestėjimas Independensą užklupo XIX a. 4–5-ąjį dešimtmečius. JAV pilietinio karo metu miestas regėjo keletą mūšių, buvo užimtas Konfederacijos karių. Karas miestui padarė daug žalos, jis taip ir nebesugebėjo atsigauti ekonomiškai, nors ir iškart po karo prasidėjo nekilnojamojo turto statybų sujudimas. Netoliese esančio Kanzas Sičio iškilimas prisidėjo prie Independenso stagnacijos. Nepaisant to Independensas išliko apygardos centru iki šių dienų.

Žymūs žmonės
------------

* Bess Truman – prezidento H.S. Trumano žmona, pirmoji šalies ponia nuo 1945 iki 1953 m.
* Ginger Rogers – Oskarą pelniusi miuziklų, dramų ir komedijų aktorė.
* Harry S. Truman – 33-iasis Jungtinių Valstijų prezidentas

Miestų partnerystė
------------------

Miestai, su kuriais Independensas yra užmezgęs partnerystės ryšius:

* Japonija Higašimurajama, Japonija

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Independensas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
2. 1 2 3  *Independence*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2021-05-21.
3. ↑  Eaton, David Wolfe (1916). *How Missouri Counties, Towns and Streams Were Named*. The State Historical Society of Missouri. p. 177.
| **Krišpinas Kiršenšteinas** |
| --- |
| Krišpinai-Kiršenšteinai |
| Krišpinas (herbas) |
| Krišpinas (herbas) |
|  |
| Gimė | XVI a. vid.Prūsijos kunigaikštystė |
| Mirė | 1611 m. |
| Sutuoktinis (-ė) | Lauderbachaitė |
| Vaikai | Krišpinas Kiršenšteinas, Ana Deltuviškienė |

**Krišpinas Kiršenšteinas** (XVI a. vid.–1611 m.) – pirklys, didikų Krišpinų-Kiršenšteinų giminės Lietuvoje pradininkas, Raudonės pilies statytojas.

Biografija
----------

Krišpinų-Kiršenšteinų herbas Raudonės pilies rytų korpuso sienoje
Kilęs iš Prūsijos kunigaikštystės, į LDK atvyko XVI a. 7-ame dešimtmetyje. Žygimantas Augustas jam, kaip svetimšaliui, suteikė indigenatą (šalies pilietybę, bajorystę, prisiekus ištikimybę valstybei). Remiamas Vilniaus kašteliono ir Žemaičių seniūno Jono Chodkevičiaus, gavo išskirtines teises medienos ir miško produktų gamybai ir jų realizavimui Prūsijoje bei tapo vienu stipriausių miško verslininkų Lietuvoje. Istorinėje tradicijoje nurodoma, kad Žygimantas Augustas šiam pirkliui davė Raudonės valdą bei Blagoslavenstvą (Plokščius) prie Nemuno. Praturtėjęs iš prekybos, prie svarbiausios miško prekybos arterijos – Nemuno – XVI a. pabaigoje pasistatė Raudonės pilį.

Šeima
-----

Buvo vedęs Lauderbachaitę, su ja turėjo du pilnametystės sulaukusius vaikus: dukrą Aną, kuri 1614 m. ištekėjo už Kauno vėliavininko Jono Deltuviškio, ir sūnų Pajūrio tijūną Krišpiną (Kristupą) Kiršenšteiną. Pastarojo sūnus Pajūrio tijūnas, Kauno maršalka, LDK didysis prievaizas, LDK iždininkas Jeronimas Krišpinas-Kiršenšteinas tapo Krišpinų-Kiršenšteinų giminės galios kūrėju: jo dėka Krišpinai-Kiršenšteinai XVII a. pab. pateko į įtakingiausių LDK giminių penketuką (po Sapiegų, Oginskių, Pacų ir Radvilų).

Šaltiniai
---------

* Raimonda Ragauskienė. Raudonė Krišpinų Kiršenšteinų laikais Archyvuota kopija 2016-09-10 iš Wayback Machine projekto.
* Raudonės pilis Kultūros vertybių registre Archyvuota kopija 2020-06-06 iš Wayback Machine projekto.
| **Algis Mickis** |
| --- |
| Gimė | 1927 m. gegužės 3 d.Kaunas |
| Mirė | 2006 m. rugsėjo 7 d. (79 metai)Kaunas |
| Tėvai | Matas Mickis |
|  |
| Veikla | farmakologas, pedagogas |
| Partija | 1955 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1950 m. Kauno universitetas |

**Algis Mickis** (1927 m. gegužės 3 d. Kaune – 2006 m. rugsėjo 7 d. ten pat) – Lietuvos farmakologas, visuomenės veikėjas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras, LMA narys korespondentas.

Biografija
----------

Tėvas Matas Mickis, brolis Rimvydas Mickis. 1945 m. baigė Kauno „Aušros" gimnaziją. 1950 m. su pagyrimu baigė Kauno universiteto Medicinos fakultetą. 1953 m. Maskvos medicinos institute apgynė daktaro disertaciją, 1968 m. apgynė habilituoto daktaro disertaciją.

1953–2006 m. Kauno medicinos universiteto (1950–1989 m. Kauno medicinos institutas, 1989–1998 m. Kauno medicinos akademija) dėstytojas, 1956–1992 m. Farmakologijos katedros vedėjas; 1959 m. docentas, 1971 m. profesorius. Jo iniciatyva Kauno medicinos universitete 1957 m. įkurtos Elektroencefalografijos (pirmoji mokslinio tyrimo laboratorija Kauno medicinos institute), Organinės sintezės ir eksperimentinės farmakologijos, Neurono fiziologijos ir neurokibernetikos laboratorijos. Lietuvoje įdiegė klinikinės elektroencefalografijos tyrimo metodų. Mokslinio darbo svarbiausia kryptis – neurofarmakologija.

Nuo 1980 m. LSSR farmakologų mokslinės draugijos pirmininkas. Aktyviai dalyvavo Sąjūdžio veikioje, 1989–1990 m. SSRS liaudies deputatas. 1990 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas. Lietuvos mokslo tarybos narys, 1991–1999 m. jos Atestacinės komisijos pirmininkas. Prisidėjo prie Vytauto Didžiojo universiteto atkūrimo, buvo išrinktas jo Atkuriamojo senato nariu. 1995–1998 m. Lietuvos gydytojų sąjungos prezidentas. Vienas „Medicinos enciklopedijos" redaktorių ir bendraautorių, Visuotinės lietuvių enciklopedijos mokslinės redakcinės tarybos narys.

Paskelbė daugiau kaip 200 mokslinių straipsnių, 1 išradimo autorius. Dalyvavo įkuriant Vaistų kontrolės tarnybą, vadovavo Vaistų registracijos skyriui.

Bibliografija
-------------

* Farmakologija, vadovėlis, vienas autorių, 1971 m. 1983 m. 2 leid.
* Miegas ir nemiga, su K. Tamašausku, 1974 m.

Įvertinimas
-----------

* 1977 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas
* 1987 m. Lietuvos mokslo premija
* 1998 m. LDK Gedimino 3 laipsnio ordinas
* apdovanotas dviem Latvijos medaliais

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Algis Mickis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. - 69
2. ↑  *Algis Mickis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. - 34 psl.
3. ↑
| **Tulostoma brumale** |
| --- |
| Žeminis vertinis (*Tulostoma brumale*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Vertininiai  *( Tulostomataceae)* |
| Gentis: | Vertinis  *( Tulostoma)* |
| Rūšis: | Žeminis vertinis  *( Tulostoma brumale)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Žeminis vertinis** (*Tulostoma brumale*) – vertininių (*Tulostomataceae*) šeimos grybas.

Vaisiakūniai smulkūs. Jauni – rutuliški, subrendę iki 6 cm aukščio. 
Galvutė 0,5-1(1,5) cm skersmens, apvali ar suplota, kartais svogūniška, su angele viršuj, šviesiai rudos, ochrinės, rudos, smėlio spalvos. 
Kotas 1,5-6 cm ilgio ir 0,2-0,3 cm storio, plaušuotas, žvyneliuotas, pasišerpetojęs, tuščiaviduris, kepurėlės spalvos, ties pamatu su gumbeliu. 
Sporos 4-4,5 μm. 
Auga pavieniui, retai po kelis vaisiakūnius, tarp žolių, mėgsta kalkingą, akmenuotą, smėlėtą dirvą. Retas. Nevalgomas.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, p. 478


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žeminis vertinis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Indaurasइंदौर |
| --- |
| *Radžvados rūmai* |
|  |
| 

IndaurasIndauras

22°25′0″ š. pl. 75°32′0″ r. ilg.﻿ / ﻿22.41667°š. pl. 75.53333°r. ilg.﻿ / 22.41667; 75.53333﻿ (Indauras)Koordinatės: 22°25′0″ š. pl. 75°32′0″ r. ilg.﻿ / ﻿22.41667°š. pl. 75.53333°r. ilg.﻿ / 22.41667; 75.53333﻿ (Indauras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Madhja Pradešas |
| **Rajonas** | Indauro rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 1 994 397  |
| **Altitudė** | 553 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Indauras |
|  |
| **Kirčiavimas** | Indáuras |

**Indauras** (angl. *Indore*, hind. इंदौर, IAST: *Indaur*) – miestas vidurio vakarų Indijoje, Madhja Pradešo valstijoje (didžiausias jos miestas). Indauras įsikūręs Dekano plokščiakalnio šiaurės vakaruose, Vindhjos kalnuose. Svarbus susisiekimo centras – geležinkelio, oro linijų (yra oro uostas, praeina Mumbajaus–Delio plentas). Išvystyta medvilnės, metalo, baldų, chemijos pramonė, yra universitetas, teatras, muziejai, kinoteatrai.

Miesto apylinkėse auginama medvilnė, kukurūzai, rapsai, kviečiai.

Veikia 1946 m. įsteigtas universitetas, aukštosios medicinos, prekybos mokyklos, muziejus.

Pavadinimo kilmė
----------------

Miestui vardas kildinamas nuo Indros šventyklos (Indrešvaro).

Istorija
--------

Miestas įkurtas 1715 m. priklausė marathų dinastijai Holkarams. 1732 m. tapo britams pavaldžios Indauro valstybės sostine.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 165
2. ↑  *Indaur*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
**Krizė** (nuo sen. gr. κρίσις = *krisis*[1]) – sprendimas, lemiamas įvykis, staigus pasikeitimas. Nors šis graikiškas žodis nusako taip pat ir staigų ar lemiamą pasikeitimą į geresnę pusę[1], terminas paprastai vartojamas pavojingai, sistemos stabilumui gresiančiai situacijai įvardinti. Krizė ateina, kuomet nebėra galimybės išsaugoti esamą padėtį, neišvengiamos permainos.[2]

Krizės savybės
--------------

Krizės:[3]

* Ateina netikėtai.
* Susijusios su padėties nestabilumu; ateitis sunkiai numatoma.
* Trukdo (arba manoma, kad trukdo) siekti svarbių tikslų.

Rūšys
-----

Krizės gali būti visuomeninės ir asmeninės, gamtinės ir techninės – socialinės, ekonominės, politinės, karinės, sukeltos sausros ar liūčių, techninio susidėvėjimo bei kūrybinės ar psichologinės. Sprendžiamos vidinio prieštaravimo ar išorinio konflikto išsprendimo keliu, struktūrinėmis, sisteminėmis permainomis.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  κρίσις, Henry George Liddell, Robert Scott, *A Greek-English Lexicon*, on Perseus
2. ↑  Venette, S. J. (2003). Risk communication in a High Reliability Organization: APHIS PPQ’s inclusion of risk in decision making. Ann Arbor, MI: UMI Proquest Information and Learning.
3. ↑  Seeger, M. W.; Sellnow, T. L.; Ulmer, R. R. (1998). „Communication, organization, and crisis". *Communication Yearbook* **21**: 231–275.
| **Martynas Gaubas** |
| --- |
| Gimė | 1980 m. kovo 7 d. (43 metai)Radviliškis |
|  |
| Veikla | dailininkas, skulptorius, grafikas. |
|  |
| Alma mater | 2004 m. Šiaulių universitetas |

**Martynas Gaubas** (g. 1980 m. kovo 7 d. Radviliškyje) – lietuvių dailininkas, skulptorius, grafikas.

Biografija
----------

Gimė 1980 m. kovo 7 d. Radviliškyje. 1999–2004 m. studijavo dailę - dizainą Šiaulių universitete. Nuo 2000 m. dalyvauja įvairiose parodose. Skulptorius jau sukūrė per 500 skulptūrų iš medžio, akmens, bronzos. Surengė jau apie 25 personalines parodas, dalyvavo daugiau kaip 70-yje grupinių parodų Lietuvoje ir užsienyje (Švedija, Danija, Suomija, Olandija, Vokietija, Lenkija, Latvija, Ukraina, Kinija). Užsienio galerijos "Gallery M" (Viena, Bratislava, Niujorkas), "Art gallery 21"(Ryga), "Gallery Salling" (Skive, Danija) menininką pristato pasaulinėse meno mugėse. 2006 m. gavo Šiaulių miesto savivaldybės stipendiją "Jaunajam menininkui". Jis yra pasaulio skulptorių tinklo „Sculpture network" ir Lietuvos dailininkų sąjungos narys.

Nuorodos
--------

* Darbų galerija ir biografija (lenk.) Archyvuota kopija 2014-02-20 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Skulptorius MARTYNAS GAUBAS Archyvuota kopija 2014-02-21 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Menininkas Martynas Gaubas Archyvuota kopija 2014-02-20 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Borsko žemumos, Slovakijoje panorama
**Žemuma** − žemyno sausumos plotas, kurio absoliutinis aukštis < 200 m.

Žemumos apima 32,3 % sausumos ir 9,5 % viso Žemės ploto. Tai daugiausia dabartinės arba senosios akumuliacijos (aliuvinės, jūrinės) sritys, turinčios plokščią arba į jūros pusę pasvirusį paviršių.

Kai kur vėlesni geomorfologiniai procesai (linijinė erozija, sufozija, defliacija, egzaracija, ledynų akumuliacija) tą paviršių performavo ir sukūrė banguotą, kalvotą, gūbriuotą, daubotą arba slėniuotą žemumos reljefą.

Didžiausia pasaulio žemuma yra Amazonės žemuma. Ji plyti Amazonės upės baseine tarp Gvianos plokščiakalnio šiaurėje ir Brazilijos plokščiakalnio pietuose. Vakaruose remiasi į rytinius Andų kalnų šlaitus ir tęsiasi per visą žemyną iki Atlanto vandenyno.

Indo Gango žemuma − viena didžiausių aliuvinių lygumų Azijoje, esanti Himalajų papėdėje. Jos ilgis nuo Bengalijos įlankos iki Arabijos jūros siekia apie 3000 km, o plotis 250−350 km.
*Kitos reikšmės – Lobinis (reikšmės).*

| Lobinis |
| --- |
| **Ilgis** | 15 km |
| **Baseino plotas** | 46 km² |
| **Ištakos** | Karčianinkų apylinkės |
| **Žiotys** | Liepona |
| **Šalys** | Rusija |

**Lobinis** (vok. *Lobinnis*, nuo 1938 m. Kuhfließ) arba ***Lobenka*** (rus. *Лобенка*) – upė Rusijoje, Kaliningrado srityje, (Krasnoznamensko ir Nesterovo rajone); Šešupės baseine, Lieponos kairysis intakas.

Prasideda Karčianinkų apylinkėse, teka negyvenamomis vietovėmis rytų ir pietryčių kryptimi. Ties buvusiu Varnininkų kaimu įteka į Lieponą 1,5 km nuo jos žiočių. Vagos plotis 5–6 m, gylis 1,3–2,2 m, srovės greitis 0,1 m/s. Vaga vietomis reguliuota.

Buvusios gyvenvietės prie Lobinio: Šoriai, Uosynai, Kybartai, Mažieji Varnininkai, Varnininkai.

Šaltiniai
---------

* Lobinis. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T.2 (Kas-Maž). Vilnius, Mažosios Lietuvos fondas, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
* Historische Meßtischblätter (TK25), Nr. 12100, Kussen, 1933 m.
* Historische Meßtischblätter (TK25), Nr. 12101, Pillkallen, 1931 m.
| Žemutinis Bestjachas*Нижний Бестях* |
| --- |
| *Gyvenvietės gatvė* |
|  |
| 

Žemutinis BestjachasŽemutinis Bestjachas

61°57′30″ š. pl. 129°54′40″ r. ilg.﻿ / ﻿61.95833°š. pl. 129.91111°r. ilg.﻿ / 61.95833; 129.91111﻿ (Žemutinis Bestjachas)Koordinatės: 61°57′30″ š. pl. 129°54′40″ r. ilg.﻿ / ﻿61.95833°š. pl. 129.91111°r. ilg.﻿ / 61.95833; 129.91111﻿ (Žemutinis Bestjachas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+10) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Jakutija Jakutija |
| **Rajonas** | Megino-Kangalaso rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 4 387  |
|  |
|  **Vikiteka** | Žemutinis Bestjachas |

**Žemutinis Bestjachas** (rus. *Нижний Бестях*, jak. *Аллараа Бэстээх*) – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Jakutijoje, Lenos dešiniajame krante, priešais Jakutską. Megino-Kangalaso uluso administracinis centras. Šioje gyvenvietėje susitinka du federaliniai keliai – „Kolyma" (į Magadaną) ir „Lena" (į Skovorodiną). Taip pat eina respublikinės reikšmės kelias į Amgą. Į Jakutską vasarą kelia keltas, žiemą – jungia žiemos kelias per ledą. Ledui šąlant ir ledonešio metu susisiekimas vyksta sraigtasparniais arba laivu su oro pagalve. Planuojama tilto per Leną statyba.

Istorija
--------

Žemutinis Bestjachas susikūrė ~1920 m. kaip perkėlos per Leną punktas. 1971 m. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas.

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑