recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Antonella Salvucci |
| --- |
|  |
| 2017 m. |
|  |
| Tikras vardas |  |
|  |
| Gimė | 1975 m. gruodžio 18 d. (47 metai)  Čivitavekija |
|  |
| Šalis |  Italija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
| Aktyvumo metai | 2000– |
| Užsiėmimas | aktorė, laidų vedėja |
| Žymesni vaidmenys |
|  |
|  |
|  |

**Antonela Salvuči** (it. *Antonella Salvucci*; g. 1975 m. gruodžio 18 d. Čivitavekijoje) – italų aktorė ir laidų vedėja.

Biografija
----------

Pirmosios sėkmės Antonela sulaukė vaidmenimis TV serialuose „Carabinieri", „Il maresciallo Rocca", „Moana", „Distretto di Polizia" ir kt. Kine ji atliko tiek antraeilius, tiek pagrindinius vaidmenis vietinių režisierių Aurelio Grimaldi („L'educazione sentimentale di Eugénie", 2005 m.), Lamberto Bava („The torturer", 2005 m.) ir Paolo Sorrentino („L'amico di famiglia", 2006 m.) filmuose. Taip pat fimavosi keliuose užsienio režisierių filmuose, kurie buvo sukurti Italijoje („The Music Box", „Mission Possible", „The Beginning:Feel the Dead"). 

Antonela taip pat aktyvi laidų vedėja: jau eilę metų ji turi savo laidą „Ciak si gira" interneto televizijoje „Primo Italia TV". Taip pat yra „Fantafestival" bei Romos kino festivalio vedėja, dirba kanale RAI 2.

2000 m. išmėgino jėgas kaip dainininkė (įrašė sainglą „Fever" ). 2004 m. pasirodė teatro scenoje, komedijoje „Vampiri", o 2008 m. miuzikle „Pulcinella" suvaidino Laros Croft personažą.

Filmografija
------------

* Il giuoco dei sensi (2001)
* Apri gli occhi e sogna (2002)
* Crazy Blood (2003)
* Cappuccetto rosso sangue (2003)
* L'educazione sentimentale di Eugénie (2005)
* The Torturer (2005)
* L'amico di famiglia (2006)
* Il punto rosso (2006)
* La rabbia (2008)
* Night of the Sinner (2009)
* 5 (Cinque) (2011)
* Bloody Sin (2011)
* Young Europe (2011)
* Bellerofonte (2011)
* Tulpa - Perdizioni mortali (2012)
* Midway - Tra la vita e la morte (2013)
* Milano in the Cage (2015)
* The Voice and the Diva (2015)
* Il carillon (2016)
* The American Connection (2016)
* The Music Box (2018)
* Mission Possible (2018)
* The Beginning: Feel the Dead (2019)
* Frank and Ava (2020)
* Stilema (2021)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Antonella Salvucci** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis
* mymovies.it profilis

Šaltiniai
---------

1. ↑  „31.Fantafestival". Suarchyvuotas originalas 2011-06-09. Nuoroda tikrinta 2017-03-04.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
2. ↑  „Untitled Page". *www.artsplanet.it*.
| **Antoni Hałko** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1896 m. liepos 15 d.Kudirkos Naumiestis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1967 m. rugpjūčio 15 d. (71 metai)Varšuva, Lenkijos Liaudies Respublika |
| Tėvas | Jonas Galkus |
| Motina | Jadvyga Marmaitė |
|  |
| Veikla | Politikas, publicistas. |
|  |
|  **Vikiteka** | Antoni Hałko |

**Antoni Halko**, **Antanas Galkus** (lenk. *Antoni Hałko*) (1896 m. liepos 15 d. Kudirkos Naumiestyje, Rusijos imperija - 1967 m. rugpjūčio 15 d. Varšuvoje, Lenkijos Liaudies Respublika) – politikas, Lenkijos seimo narys, publicistas.

Biografija
----------

Gimė 1896 m. liepos 15 d. Kudirkos Naumiestyje. Tėvai *Jonas Galkus* ir *Jadvyga Marmaitė* buvo valstiečiai. Baigė Marijampolės gimnaziją, vėliau studijavo Vilniaus universiteto teisės fakultete. 1919 m. tapo Lenkų karinės organizacijos nariu, vėliau paskirtas organizacijos Vilniaus ir Naugarduko skyrių vadu.

1922 m. išrinktas į Lenkijos seimą, kaip valstiečių partijos narys, seime dirbo iki 1927 metų. Prasidėjus II pasauliniam karui, veikė slaptose pasipriešinimo organizacijose, vokiečių buvo suimtas ir kalintas. 1945 m. tapo Lenkijos Liaudies partijos nariu. Po karo dirbo vietinės valdžios institucijose. Mirė 1967 m. rugpjūčio 15 d. Varšuvoje.

Nuorodos
--------

* Biografija (lenk.).

Literatūra
----------

* Kto był kim w drugiej Rzeczypospolitej. Jacek Majchrowski (red.). Warszawa: Polska Oficyna Wydawnicza "BGW", 1994, s. 291. ISBN 83-7066-569-1.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Hałko vel Gałko (Galkus) Archyvuota kopija 2012-06-06 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| Sade |
|  
Sade koncerto metu Vokietijoje (2011 m.) |
| Biografija |
| Kilmė | Londonas, Anglija, Jungtinė Karalystė |
| Žanrai | Soul, smooth jazz, sophisti-pop |
| Aktyvumo metai | 1982–dabar |
| Įrašų kompanija | Epic **·** Portrait **·** RCA **·** Sony |
| Susijusi veikla | Sweetback |
| Svetainė | sade.com |
| Nariai |
| Sade AduPaul DenmanAndrew HaleStuart Matthewman |
| Buvę nariai |
| Paul CookDave Early |

**Sade** – britų muzikos grupė iš Londono, susiformavusi 1982 m. Grupės muzikinį stilių sudaro soul, R&B, džiazo lengvojo roko ir fank elementų mišinys. Iš viso grupė yra išleidusi šešis studijinius albumus ir visame pasaulyje pardavusi per 75 milijonus įrašų. Grupė pasivadino vokalistės Sade Adu vardu.

Grupės debiutinis albumas „Diamond Life", išleistas 1984 m. Jungtinėje Karalystėje pagal pardavimus pasiekė 2-ąją vietą, kai buvo parduota jo 1,2 mln. kopijų. Be to, albumas pelnė „Brit Award" apdovanojimą už geriausią britišką albumą 1985 m. Pažymėtina, jog albumas populiarumo sulaukė kone visame pasaulyje, kai kuriose šalyse užimdamas 1-ą vietą pagal pardavimus, įskaitant ir patekimą į Top 10 Jungtinėse Amerikos Valstijose. 1985 metų gale grupė išleido savo antrąjį darbą – albumą „Promise", kuris sugebėjo šoktelėti į pirmąsias pardavimų vietas tiek JAV, tiek Jungtinėje Karalystėje. Pastarojoje albumas įvertintas dukart platininiu. 1986 m. Sade laimėjo Grammy apdovanojimą kaip geriausi nauji atlikėjai. Grupės penktasis studijinis albumas „Lovers Rock", išleistas 2000 metais, laimėjo Grammy už geriausią pop vokalo albumą. O šeštasis albumas „Soldier of Love" (2010) užėmė 4-tą vietą Jungtinėje Karalystėje ir 1-ą vietą JAV pagal pardavimų skaičius. 2011 m. grupė laimėjo savo ketvirtąjį Grammy apdovanojimą už geriausią R&B pasirodymą duetu arba grupėje su vokalais.

Grupės nariai
-------------

Dabartiniai nariai
* Sade Adu – vokalas, dainų žodžiai, dainų autorė
* Paul Denman – bosinė gitara, dainų autorius
* Andrew Hale – klavišiniai, dainų autorius
* Stuart Matthewman – gitara, saksofonas, dainų autorius

Buvę nariai
* Paul Anthony Cook – būgnininkas, dainų autorius
* Dave Early – būgnininkas

Diskografija
------------

* *Diamond Life* (1984)
* *Promise* (1985)
* *Stronger Than Pride* (1988)
* *Love Deluxe* (1992)
* *Lovers Rock* (2000)
* *Soldier of Love* (2010)

Nuorodos
--------

* Oficialus tinklalapis
* Sade svetainėje Last.fm

Šaltiniai
---------

1. ↑  Whitburn, Joel (2006). The Billboard Book of Top 40 Hits. Billboard Books
2. ↑  "And The GRAMMY Went To ... Sade" Grammy.com.
3. ↑  "Sade's 'Soldier' Sizzles At No. 1 With 502,000" Billboard.
Pirmasis žurnalo numeris, 1935 m.
 *Kitos reikšmės – Moksleivis.*
**„Moksleivis"** – Lietuvos mėnesinis žurnalas moksleiviams, ėjęs 1935–1936 m. Kaune ir 1958–2001 m. Vilniuje su 1963–1964 m. pertrauka.

Istorija
--------

### 1935–1936 m.

Leistas Kaune vietoje uždrausto žurnalo „Moksleivių varpai". Žurnalo Nr. 1-9 leido ir redagavo Večeslavas Kuraitis, nuo Nr. 10 leido VDU studentų varpininkų sąjunga, „Varpo" bendrovė, redagavo Balys Dundulis. Rašė moksleivijos gyvenimo klausimais, spausdino mokslo, literatūros, gamtos pažinimo straipsnius, moksleivių kūrinius. Bendradarbiavo Julius Būtėnas, K. Čaplinskas, J. Gaigalas, Kazys Jakubėnas, Pranas Jonuška, Valerijonas Knyva, Kostas Korsakas, Eduardas Mieželaitis, Antanas Rūkas, Juozas Vaišnoras, Tadas Zaleskis ir kt. Išėjo 21 numeris. Uždarytas uždraudus partijų veiklą Lietuvoje.

### 1958–2001 m.

Nuo 1958 m. iš pradžių leido LLKJS CK ir LSSR švietimo ministerija, nuo 1969 m. – kartu su laikraščių ir žurnalų susivienijimu „Periodika", nuo 1990 m. – Lietuvos Respublikos kultūros ir švietimo ministerija bei žurnalo redakcija. Tiražas: 1981 m. – 105 100, 1985 m. – 70 000, 1997 m. – 3500 egzempliorių.

Spausdino moksleivių grožinius kūrinius, rašinius, reportažus, rašė įvairių meno sričių, moksleivių gyvenimo temomis. Bendradarbiai: Ona Baliukonė, Rimantas Dichavičius, Leonardas Grudzinskas, Virgilijus Juodakis, Stasys Kašauskas, Robertas Keturakis, Pranas Kulikauskas, Vytautas Lomsargis, Paulius Širvys, Marija Žarkauskaitė.

Redaktoriai
-----------

* 1958–1959 m. Antanas Jonynas
* 1960–1962 m. Leopoldas Mykolaitis
* 1962–1964 m. Albinas Bernotas
* 1965–1966 m. Antanas Drilinga
* 1967–1974 m. Vytautas Jurgis Bubnys
* 1975–1981 m. Algimantas Zurba
* 1981–1988 m. Rimantas Vanagas
* 1989–2001 m. Algimantas Zurba

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 335 psl.
2. ↑  *Moksleivis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 126
3. ↑  *Moksleivis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 339 psl.
| **Antoninas Zapotockis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1884 m. gruodžio 19 d.Zakolanos prie Kladno |
| Mirė | 1957 m. lapkričio 13 d. (72 metai)Praha |
| Tautybė | čekas |
|  |
| Veikla | Čekoslovakijos politinis veikėjas |
| Pareigos | buvęs Čekoslovakijos Prezidentas ir Ministras pirmininkas |
|  |
|  **Vikiteka** | Antoninas Zapotockis |
| Parašas |
|  |

**Antoninas Zapotockis** (ček. *Antonín Zápotocký*, 1884 m. gruodžio 19 d. Zakolanos prie Kladno – 1957 m. lapkričio 13 d. Prahoje) – Čekoslovakijos politinis ir valstybės veikėjas, buvęs šios šalies Prezidentas ir Ministras pirmininkas.

Biografija
----------

Nuo 1900 m. dalyvavo Čekoslovakijos socialdemokratų darbininkų partijos kairiojo sparno veikloje. 1921 m. buvo vienas Čekoslovakijos komunistų partijos įkūrėjų, Centro komiteto narys, 1922 – 1929 m. – šios partijos CK sekretorius, Politinio biuro narys 1929-1939 m. ir nuo 1945 m.

1925 – 1938 m. buvo Čekoslovakijos nacionalinio susirinkimo deputatas nuo ČSKP.

Antrojo pasaulinio karo metais buvo suimtas ir kalėjo Zaksenhauzeno koncentracijos stovykloje.

Po išlaisvinimo 1945 m. išrinktas Čekoslovakijos profesinių sąjungų Centro tarybos pirmininku. Nuo 1945 m. vasario mėn. iki 1948 m. birželio mėn. buvo Ministro pirmininko pavaduotojas, nuo 1948 birželio mėn. iki 1953 m. kovo mėn. – Čekoslovakijos Ministras pirmininkas.

Kartu su ČSKP vadovu K.Gotvaldu organizavo represijas ir parodomuosius procesus prieš politinius oponentus.

Po K. Gotvaldo mirties 1953 m. išrinktas Čekoslovakijos prezidentu. Tęsė jo politinį kursą ir represijas (pavyzdžiui, 1954 m. kalėti iki gyvos galvos buvo nuteistas Gustavas Husakas), nors parodomųjų procesų jau nebeorganizavo.

Šaltiniai
---------

1. ↑   (dic.academic.ru inf.)

  



  

  

  

  


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Klementas Gotvaldas** | **Čekoslovakijos Ministras pirmininkas**1948 —1953 | Po to:**Vilijamas Širokas** |
| Politinis postas |
| Prieš tai:**Klementas Gotvaldas** | **Čekoslovakijos Prezidentas**1953 – 1957 | Po to:**Antoninas Novotnas** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RČekija Čekijos prezidentai |
| --- |
|  |
| Čekoslovakijos prezidentai (1918–1992) | 
Tomáš Garrigue Masaryk • Edvardas Benešas • Emil Hácha • Edvardas Benešas • Klement Gottwald • Antonín Zápotocký • Antonín Novotný • Ludvík Svoboda • Gustáv Husák • Václav Havel |
|  |
| Čekijos prezidentai (nuo 1992) | 
Václav Havel • Václav Klaus • Miloš Zeman |

 |
| **Antonijs Urbšs** |
| --- |
| Gimė | 1879 m. lapkričio 29 d.Rokiškis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1965 m. rugpjūčio 17 d. (85 metai)Montserato vienuolynas, Ispanija |
|  |
| Veikla | Kunigas, vyskupas. |

**Antonijus Urbšas** (1879 m. lapkričio 29 d. Rokiškyje, Rusijos imperija – 1965 m. rugpjūčio 17 d. Montserato vienuolyne, Ispanija) – katalikų kunigas, pirmasis Liepojos vyskupijos vyskupas.

Biografija
----------

Gimė 1879 m. lapkričio 29 d. Rokiškyje. Būdamas 10 metų neteko tėvo ir su mama išvyko gyventi į Varkavos kaimą, kur baigė mokyklą. 1898 m. įstojo į Sankt Peterburgo kunigų seminariją, 1903 m. įšventintas į kunigus ir pakviestas kunigo Jeronimo Klopotovskio dirbti į Mogiliavą. 1903-1904 m. Varaklianų Šv. Marijos bažnyčios vikaras. 1904-1911 m. Rygos Šv. Pranciškaus bažnyčios vikaras. 1911-1920 m. Daugpilio Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčios prepozitas. 1922 m. pradėjo dirbti Rygos arkivyskupijoje. 1924 m. tapo monsinjoru, o 1937 m. prelatu. 1938 m. birželio 29 d. tapo naujai įkurtos Liepojos vyskupijos vyskupu. 1944 m. rugsėjį pasitraukė į Vokietiją, kur apsistojo Loros kapucinų vienuolyne. Po II pasaulinio karo lankėsi dipukų stovyklose, kur laikydavo mišias. 1949 m. pavasarį išvyko į Montserato vienuolyną. 1953 m. kovo 22 d. vienuolyne apsilankius popiežiui Pijui XII jam buvo suteiktas *Pontificio Solio Adstans* titulas. Mirė 1965 m. rugpjūčio 17 d. Montserato vienuolyne, kur ir buvo palaidotas vienoje iš kriptų.

Nuorodos
--------

* Biografija (lat.) Archyvuota kopija 2014-03-11 iš Wayback Machine projekto.
**Penetracija** (lot. *penetratio* – „prasiskverbimas"; arba ***imisija***, lot. *immissio* – „įleidimas") – kūno dalies (dažniausiai varpos) arba daikto įstūmimas į makštį arba išangę, taip pat varpos įstūmimas į burną. Įprastai vyksta sueities metu. Penetracija taip pat yra vadinama ne lytinių organų ar daiktų įkišimas į makštį arba išangę, pavyzdžiui, pirštų (fingeringas), sekso žaislų ir kt.

Moteriai pirmoji penetracija dažniausiai sutampa su defloracija. Penetracija gali būti skausminga moteriai, ir tai labiausiai priklauso nuo to, kiek yra prasiplėtusi makštis ir ar pakankama makšties lubrikacija, todėl prieš penetraciją dažnai yra atliekamos glamonės. Vyrui įvedus varpą į makštį, paprastai atliekamos frikcijos.

Išprievartavimo ar išžaginimo metu itin griežtai baudžiamas lytinis aktas, neatsižvelgiant į penetracijos gylį ar trukmę. Apibrėžimas aiškiau pateikiamas JK lytinių nusikaltimų akte, kuriame aprašant seksą su nepilnamečiais, penetracija įvardijama kaip varpos arba daikto įstūmimas į makštį arba varpos įstūmimas į burną. LR baudžiamasis kodeksas, XXI skyriuje aprašydamas lytinius nusikaltimus, penetracijos neįvardija.

Formos
------

Priklausomai nuo būdo, pagrindinės penetracijos formos yra:

* vaginalinis seksas – varpos įstūmimas į makštį;
* analinis seksas – varpos įstūmimas į išangę;
* oralinis seksas – varpos įstūmimas į burną.

* Pagrindinės penetracijos formos Édouard-Henri Avril (1849–1928) piešiniuose
* Vaginalinis seksas Vaginalinis seksas
* Oralinis seksas Oralinis seksas
* Analinis seksas Analinis seksas

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Sex". *www.getthefacts.health.wa.gov.au*. Nuoroda tikrinta 2022-05-15.
2. ↑  Jungtinės Karalystės lytinių nusikaltimų aktas. 64.1 papunktis.
3. ↑  LR baudžiamojo kodekso patvirtinimo ir įsigaliojimo įstatymas. 2000-09-26, Nr. VIII-1968.
| Albengait. *Albenga* |
| --- |
| *Albengos senamiestis* |
|  |
| 

AlbengaAlbenga

44°03′00″ š. pl. 8°13′00″ r. ilg.﻿ / ﻿44.05000°š. pl. 8.21667°r. ilg.﻿ / 44.05000; 8.21667﻿ (Albenga)Koordinatės: 44°03′00″ š. pl. 8°13′00″ r. ilg.﻿ / ﻿44.05000°š. pl. 8.21667°r. ilg.﻿ / 44.05000; 8.21667﻿ (Albenga) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Ligūrija Ligūrija |
| **Provincija** | Savonos provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 24 429  |
| **Plotas** | 36,5 km² |
| **Tankumas** (2009) | 669 žm./km² |
| **Altitudė** | 5 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Albenga |

**Albenga** (it. *Albenga*) – miestas šiaurės vakarų Italijoje, Ligūrijoje, Italijos Rivjeroje, Genujos įlankos (Ligūrijos jūra) pakrantėje. Pro miestą eina Genujos-Nicos plentas.

Maisto, medžio ir metalo apdirbimo, chemijos, statybinių medžiagų gamybos pramonė. Veikia archeologijos muziejus. Yra XI-XIV a. Šv. Arkangelo Mykolo katedra, V a. krikščionių krikštykla su mozaika, II-III a. romėnų amfiteatras, pirtys, viduramžių rūmai, bokštai.

Istorija
--------

Senovėje šioje vietoje buvo keltų genties ligūrų gyvenvietė. Romėnų laikais buvo žinoma kaip *Albingaunum*, ėjo kelias *Via Julia Augusta*, buvo uostas. Albengos reikšmė sumenko iškilus Genujai.

Katedra

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Albenga*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
| **Alber Sabinangl. *Albert Bruce Sabin*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1906 m. rugpjūčio 26 d.Balstogė, Rusijos imperija |
| Mirė | 1993 m. kovo 3 d. (86 metai)Vašingtonas, JAV |
| Tėvas | Jakob Saperstein |
| Motina | Tillie Saperstein |
|  |
| Veikla | Medikas, virusologas, imunologas |
|  |
| Alma mater | Niujorko universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Albert Sabin |

**Albert Sabin** (angl. *Albert Bruce Sabin* tikras vardas *Albert Saperstein*; 1906 m. rugpjūčio 26 d. Balstogėje, Rusijos imperijoje – 1993 m. kovo 3 d. Vašingtone, JAV) − žydų kilmės JAV medikas, virusologas ir imunologas, išgarsėjęs savo sukurta Polio vakcina, kuri skirta kovoti su poliomielitu.

Biografija
----------

Albertas Sabinas gimė 1906 m. rugpjūčio 26 d. Balstogėje, žydų Jakobo ir Tilės Sapersteinų šeimoje. 1921 m. su tėvais emigravo į JAV. 1930 m. tapo JAV piliečiu ir pasikeitė savo pavardę į *Sabin*. 1931 m. baigė medicinos studijas Niujorko universitete. 1931-1933 m. dirbo *Bellevue* ligoninėje Niujorke. Labai domėjosi infekcinėmis ligomis. 1939 m. pradėjo dirbti Cincinačio vaikų ligoninėje. Antrojo pasaulinio karo metu dirbo JAV kariuomenės medikų padalinyje, kur padėjo sukurti priešnuodį nuo *Japoniško encefalito*. 1946 m. pradėjo vadovauti Cincinačio universiteto pediatrijos skyriui. 1969-1972 m. dirbo ir gyveno Izraelyje, Rehovoto mieste. 1974-1982 m. dirbo Pietų Karolinos medicinos universitete.

Polio vakcina
-------------

1955 m. gydytojas Jonas Salk sukūrė įšvirškiamą vakciną nuo poliomielito. Tačiau mokslininkai toliau ieškojo būdų kaip šią vakciną padaryti naudojamą oraliniu būdu. 1960 m. tai pavyko padaryti būtent Alberto Sabino vadovaujamai medikų komandai. Tais pačiais metais šia vakcina buvo paskiepyti 77 milijonai Tarybų Sąjungos gyventojų, kiekvienas žmogus nuo 2 iki 22 metų. Neilgai trukus buvo paskiepyti dar 23 milijonai žmonių Rytų Europos regione. Daktaras A.Sabinas buvo aktyvus masinių skiepų prieš poliomielitą šalininkas, tačiau daugelis JAV sveikatos apsaugos sistemos atstovų vis dar palaikė tradicinį laipsnišką skiepų planavimą, kuomet buvo skiepijama nuo kelių ligų vienu metu.

Nuorodos
--------

* Rotary kovos su poliomielitu atgarsiai neaplenks Lietuvos Archyvuota kopija 2012-09-10 iš Wayback Machine projekto..
| **Boehmeria nivea** |
| --- |
| Pluoštinė bemerija (*Boehmeria nivea*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Eilė: | Dilgėliečiai  *( Urticales)* |
| Šeima: | Dilgėliniai  *( Urticaceae)* |
| Gentis: | Bemerija  *( Boehmeria)* |
| Rūšis: | Pluoštinė bemerija  *( Boehmeria nivea)* |

 |

**Pluoštinė bemerija** (*Boehmeria nivea*) – dilgėlinių (*Urticaceae*) šeimos, bemerijų (*Boehmeria*) genties daugiametis augalas. Užauga iki 3 m aukščio, lapai 7-15 cm ilgio ir 6-12 cm pločio žaliu viršumi ir balta apačia. Auga šilto ir drėgno klimato sąlygomis, pakelia šaltesnes žiemas. Plačiai paplitęs Kinijoje ir kitose Rytų Azijos šalyse. Tai vienas iš seniausiai žmonių naudojamų pluoštinių augalų.

Istorija
--------

Iš pluoštinės bemerijos pagaminti rūbai aptikti senovės Egipte ir Kinijoje jau 5000 m. pr. m. e. Bemerijos audiniai taip pat yra naudojami Korėjos tradiciniame kostiume. Po Antrojo pasaulinio karo bemerijos pluoštas buvo plačiai paplitęs dėl palankių pasaulinės prekybos sąlygų. XXI a. bemerijos auginimas sumažėjęs, ją nukonkuruoja pigesni natūralūs ir sintetiniai pluoštai.

Naudojimas
----------

Pluoštinė bemerija naudojama tekstilei tinkamo pluošto, daugiausiai susikaupusio augalo stiebe, gavybai. Augalai nupjaunami tik prieš ar po žydėjimo ir apdirbami stiebus sutraiškant, kaitinant šarmingame tirpale, perplaunant vandeniu ir džiovinant. Gautas pluoštas gali būti naudojamas siūlų gamybai, iš kurių audžiamos medžiagos ir siuvami rūbai. Savo savybėmis bemerija yra panaši ir gali pakeisti lininį pluoštą.

Daugiausiai pluoštinės bemerijos užauginama Kinijoje, tačiau augalas auginamas ir kitose šalyse: Filipinuose, Brazilijoje, Indijoje ir kitur.

Lapai ir šaknys taip pat gali būti naudojamos maistui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ramie or Chinese Nettle fibre, Wild Fibres
2. ↑  Boehmeria nivea - (L.)Gaudich. Plants for a Future
3. ↑  Valerie Steele. *Encyclopedia of Clothing and Fashion (Volume 3)*. Thomson Gale, 2005, p. 292
4. ↑  Valerie Steele. *Encyclopedia of Clothing and Fashion (Volume 3)*. Thomson Gale, 2005, p. 81
5. ↑  Valerie Steele. *Encyclopedia of Clothing and Fashion (Volume 2)*. Thomson Gale, 2005, p. 256
6. ↑  Boehmeria nivea - (L.)Gaudich. Plants for a Future
**Lytinis susijaudinimas** – tam tikra fiziologinė-psichologinė būsena, kuomet žmogus jaučiasi pasiruošęs sueičiai. Žmonėms, ne taip kaip gyvūnams, lytinis susijaudinimas yra nuo metų laiko nepriklausantis reiškinys. Esant tinkamai stimuliacijai, lytinis susijaudinimas baigiasi orgazmu, tačiau jis gali būti malonus pats savaime net ir nepasiekiant orgazmo. Tokio susijaudinimo metu smegenų limbinėje sistemoje vyksta sudėtingi fiziologiniai procesai.

Lytinis susijaudinimas tam tikra prasme yra asmens būsena, kuriai būdingas noras pradėti lytinius santykius ir iškrauti lytinę įtampą. Tai pasireiškia anatominiais ir fiziologiniais pakitimais, nors kiekvienam žmogui būdinga individuali lytinio susijaudinimo dinamika.

Kartais lytinis susijaudinimas gali kilti be regimos priežasties ar išorinio dirgiklio – tiesiog veikiant lytinei įtampai. Jis kyla tuo lengviau, kuo didesnė lytinė įtampa, kurią iš esmės daug lemia ilgas lytinis susilaikymas. Pradėjus sueitį jau po pirmųjų frikcijų lytinis susijaudinimas sparčiai didėja ir greitai baigiasi orgazmu.

Kitos priežastys: galimo lytinio partnerio matymas (taip pat akių kontaktas), kvapas ir prisilietimas, taip pat erotinės fantazijos, pornografija.

Požymiai
--------

*Daugiau informacijos galite rasti straipsnyje Kopuliacinis ciklas.*
Lytinio susijaudinimo požymiai, būdingi abiem lytims:

* padažnėjęs kvėpavimas,
* pakilęs kraujospūdis,
* padidėjęs raumenų tonusas,
* padažnėjęs pulsas,
* didesnis kraujo pritekėjimas į odą ir kitus organus,
* išsiplėtę vyzdžiai (ypač tarp moterų),
* spenelių erekcija,
* elgesio su kitos lyties asmenimis pokyčiai.

  


| Požymiai, būdingi moterims: | Požymiai, būdingi vyrams: |
| --- | --- |
| *Kairėje*: Lytiškai nesusijaudinusios moters vulva. *Dešinėje*: Kuomet moteris lytiškai susijaudinusi, didžiosios ir mažosios lytinės lūpos išbrinksta, o vulva sudrėksta.* praplatėjusi krūtinė,
* makšties sudrėkimas,
* kraujo pritekėjimas į makšties sieneles,
* varputės erekcija,
* išsiplėtusi makštis,
* kiek pakilusi gimda,
* pakitusi vulvos išvaizda (lytinių lūpų forma ir dydis) dėl kraujo pritekėjimo.
 | *Kairėje*: Lytiškai nesusijaudinusio vyro varpa. *Dešinėje*: Kuomet vyras lytiškai susijaudinęs, pakilęs sėklidžių kapšelis ir sustandėjęs penis.* varpos sustandėjimas ir erekcija,
* sėklidžių pakilimas,
* prejakuliatas (skystis, išsiskiriantis iš varpos dar prieš ejakuliaciją),
* įsitempęs ir sutankėjęs sėklidžių kapšelis.
 |

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5 6  Jones, Richard E. (2006). *Human reproductive biology*. Kristin H. Lopez (3rd ed.). Amsterdam: Elsevier Academic Press. ISBN 978-0-12-088465-0. OCLC 61351645.
**Šudzialovo Šv. Jurgio Nugalėtojo parapija** (lenk. *Parafia św. Jerzego Zwycięzcy w Szudziałowie*) - nebeegzistuojanti stačiatikių parapija Šudzialovo kaime. Parapija įkurta 1900 m. balandžio 24 d. kurios centru tapo Šudzialovo Šv. Jurgio Nugalėtojo cerkvė. Parapijai priklausė 14 kaimų: Šudzialovas, Bialų Lugas, Boratinščizna, Sluikos Borovščizna, Kozlovų Lugas, Novinka, Ostruvekas, Rovekas, Sluika, Sukovičė, Talkovščizna ir kiti mažesni kaimai. Parapijoje buvo 1125 parapijiečiai. 1913 m. buvo 1238 parapijiečiai. 1906 m. stačiatikiai sudarė daugumą Šudzialovo kaimo gyventojų. Parapija egzistavo iki 1915 m. kai prasidėjus I pasauliniam karui beveik visi parapijiečiai pabėgo į Rusijos imperiją. Per 1918-1921 metus parapija buvo galutinai panaikinta, o 1936 m. galutinai nugriauta ir parapijos cerkvė.

Šaltiniai
---------

* A. Radziukiewicz, W Szudziałowie stanął krzyż, "Przegląd Prawosławny", nr 8 (302), sierpień 2010, ISSN 1230-1078, s.14

Literatūra
----------

* Bibliografia parafii prawosławnych na Białostocczyźnie, ks. Grzegorz Sosna, Ryboły 1992
* Grzegorz Sosna, Antonina Troc-Sosna: Zapomniane dziedzictwo. Nie istniejące już cerkwie w dorzeczu Biebrzy i Narwi. Białystok: Orthdruk, 2002. ISBN 83-85368-94-9.
| Purmsatailatv. *Purmsāti* |
| --- |
| *Tvartas Purmsatuose* |
|  |
| 

PurmsataiPurmsatai

56°24′20″ š. pl. 21°31′29″ r. ilg.﻿ / ﻿56.40556°š. pl. 21.52472°r. ilg.﻿ / 56.40556; 21.52472﻿ (Purmsatai)Koordinatės: 56°24′20″ š. pl. 21°31′29″ r. ilg.﻿ / ﻿56.40556°š. pl. 21.52472°r. ilg.﻿ / 56.40556; 21.52472﻿ (Purmsatai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Latvijos vėliava Latvija |
| **Istorinis regionas** | Kuršas Kuršas |
| **Savivaldybė** | Pietų Kuršo savivaldybė |
| **Valsčius** | Virgos valsčius |
|  |
| **Įkūrimo data** | iki 1357 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 115  |

**Purmsatai** (latv. *Purmsāti*) – gyvenvietė Latvijoje, Kurše, Pietų Kuršo savivaldybės Virgos valsčiuje, kelių V1211 (Priekulė–Purmsatai–Kalėtai), V1215 (Kruogžemiai–Purmsatai) ir V1216 (Purmsatai–Gramzda) kryžkelėje. 115 gyventojų (2021 m.). Yra biblioteka ir Purmsatų specialioji internatinė mokykla.

Purmsatai pirmąsyk paminėti 1357 m. kaip Romelių (*Rommel*) giminės nuosavybė. Giminė valdė gyvenvietę ateinančius 456 metus. 1840 m. dvare įsteigta mokykla, 1961 m. dvaras perduotas Purmsatų specialiajai internatinei mokyklai. Dvaro parkas ir kai kurie pastatai išlikę. 1915 m. pro gyvenvietę nutiestas Bajorų–Priekulės geležinkelis, įrengta geležinkelio stotelė.

1848–1861 m. Purmsatuose mokytoju dirbo literatas Matysas Vytinis (1795-1861).

**Geležinkelio ruožas**| 

Apulė
**Purmsatai**
Priekulė
Paplaka

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Purmsāti. Informācija par objektu*, Vietvārdu datubāze, Latvijas ģeotelpiskās informācijas aģentūra. Nuoroda tikrinta 2021.07-01.
2. ↑  Priekules novada mājaslapa
Straipsnyje aprašomas **lyties keitimo reglamentavimas Lietuvoje**.

2001 m. liepos 1 d. įsigaliojo naujasis Civilinis kodeksas, kurio 2.27 straipsnis numatė asmens teisę pakeisti lytį. Ši norma įsigaliojo 2003 m. liepos 1 d.; iki to termino Seimas rekomendavo Vyriausybei parengti Lyties keitimo įstatymo projektą.[1]

2003 m. birželio 4 d. Sveikatos apsaugos ministerija įregistravo Lyties keitimo įstatymo projektą Nr. IXP-2627, bet Tėvynės sąjungos – konservatorių bei Naujosios Sąjungos (socialliberalų) frakcijų pastangomis jis buvo išbrauktas iš Seimo darbotvarkės.[2]

2007 m. Europos Žmogaus Teisių Teismas byloje *L. prieš Lietuvą*[3] priėmė ieškovui palankų sprendimą, nustatydamas 3 mėnesių terminą tam, kad pagal Civilinio kodekso 2.27 straipsnį Lietuva priimtų reikalingą specialų įstatymą dėl transseksualų lyties pakeitimo. Šis įstatymas niekada taip ir nebuvo priimtas, tačiau teisę pasikeisti lytį transseksualai gali gauti teismo keliu.[4]

Nuorodos
--------

1. ↑  Civilinio kodekso patvirtinimo, įsigaliojimo ir įgyvendinimo įstatymas. Civilinis kodeksas
2. ↑  Delfi: A.Paulauskas – prieš lyties pakeitimo operacijas
3. ↑
4. ↑
Komjaunimo tiesa, 1965 m.
Komjaunimo tiesa, 1969 m.
**Komjaunimo tiesa** – LLKJS CK dienraštis, leistas 1940–1941 m. ir 1944–1989 m.

Istorija
--------

Leistas vietoj iki tol nelegalaus komunistinio laikraščio „Komjaunuolis", publikuoto Kaune 1937–1938 m. Pirmasis numeris pasirodė 1940 m. liepos 4 d. tačiau veikla nutraukta 1941 m. birželio mėn. Tuo laikotarpiu laikraštis spausdintas Kaune.

1944 m. laikraščio leidimas atnaujintas Vilniuje. Iki 1948 m. ėjo 2-3 kartus per savaitę, nuo 1948 m. – 5 kartus per savaitę. Nuo 1955 m. publikuota ir versija rusų kalba („Комсомо́льская пра́вда").

Tiražas: 1985 m. – 250 000 egz.

1990 m. „Komjaunimo tiesą" pakeitė „Lietuvos rytas".

Redaktoriai
-----------

* Feliksas Bieliauskas – 1940 m.
* Eduardas Mieželaitis – 1941 m.
* Vladas Mozūriūnas – 1945–1948 m.
* Jonas Januitis – 1949–1952 m.
* Kazys Petkevičius – 1953–1954 m.
* Albertas Laurinčiukas – 1954–1959 m.
* Joana Civilkaitė – 1959–1970 m.
* Vilhelmas Chadzevičius – 1970–1983 m.
* Robertas Grikevičius – 1983–1986 m.
* Gedvydas Vainauskas – 1986–1989 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Liubomiras Viktoras Žeimantas. *Komjaunimo tiesa*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 360-361
2. ↑  LCVA fondo R-853 pažyma Archyvuota kopija 2021-08-15 iš Wayback Machine projekto. Lietuvos centrinis valstybės archyvas
Purimas teatre
**Purimas** (hebr. ‏פּוּרִים‏‎) – pavasario šventė, kurios metu švenčiamas žydų išgelbėjimas nuo mirties Babilone. Vyksta pagal Hebrajų kalendoriaus *adaro* mėnesio (vasario-kovo mėn. pagal Grigalių) 14 d. po žydų pergalės prieš savo priešus.

Istorija
--------

Karaliaus Ahasvero patarėjas Amanas nekentė žydų, todėl jis pasiūlė karaliui juos sunaikinti mainais už didelius turtus. Pasiūlymas buvo priimtas ir laikomas didžiulėje paslaptyje, tačiau žydai apie didelį pavojų sužinojo. Karalienė Estera buvo žydų kilmės, sinedriono pirmininko Mordekajaus dukterėčia. Ji liepė žydams tris dienas pasninkauti. Be to, ji ketvirtą dieną nuėjo pas karalių prašyti pasigailėti žydų tautos. Karalius neatsispyrė gražuolei žmonai ir sutiko, vėliau dar ir pakardamas Amaną.

Papročiai
---------

Žodis *purim* reiškia burtą, kurį karalius metė norėdamas išrinkti dieną, kada bus sunaikinti visi žydai. Tam atminti per purimą vaikai žaidžia vilkeliais (suktukais). Judėjai per Purimo šventę skaito Esteros knygą, kurioje pasakojama apie žydaitę Esterą, tapusią Persijos karaliaus Ahasvero žmona. Svarbiausia šių laikų purimo šventės tradicija – tai Esteros ritinio, pasakojančio purimo istoriją, skaitymas sinagogoje. Skaitymo metu pasigirdus Amano vardui, visi ima belsti, kelti triukšmą specialiomis tarškynėmis ir t. t. Taip daroma todėl, kad nebūtų girdimas Amano vardas, kad jis būtų ištrintas iš žmonių atminties. 

Purimas yra linksmiausia žydų šventė, jos metu priimta ir netgi būtina persirengti, rengti karnavalus, paradus, daug vaišintis, dovanoti maistą kitiems. 

* ParadasParadas
* Pasipuošę vaikaiPasipuošę vaikai
* Esteros ritinysEsteros ritinys
* Šventės skanėstaiŠventės skanėstai
* Tarškynė – šventinis atributasTarškynė – šventinis atributas

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Purimas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Žydų šventės Lietuvoje Archyvuota kopija 2009-05-03 iš Wayback Machine projekto.
* Purimo šventė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Paprastojo elniavabalio (elniaragio) patino (kairėje) galva labai didelė, plati, viršutiniai žandai labai stambūs, su elnio ragų formos ataugomis. Patelės (dešinėje) galva nedidelė, viršutiniai žandai trumpi.
**Lytinis dimorfizmas** – reiškinys, kai patinai ir patelės skiriasi kūno sandara, spalva, elgsena ir kitais požymiais, kurie nėra gonadų ar lytinių organų skirtumai.

Lytinis dimorfizmas pasireiškia jau ankstyvose evoliucijos pakopose. Apvaliųjų kirmėlių patelės stambesnės už patinus. Daugelio jų, pavyzdžiui, askaridžių, patinai su spikulėmis ir į pilvo pusę užlenkta užpakaline kūno dalimi.

Lytinis dimorfizmas ryškus tarp visų nariuotakojų tipų organizmų. Daugeliui šio tipo atstovų būdinga tai, kad patelės stambesnės už patinus. Drugių patinai ir patelės paprastai būna skirtingų spalvų. Vabalų (pavyzdžiui, raganosio, elniaragio ir kt.) patinai turi specialius organus. Daugeliui stuburinių būdinga ryškus dimorfizmas. Kai kurios žuvys skiriasi dydžiu, kūno sandara ir spalva. Iš varliagyvių ryškūs lytinio dimorfizmo požymiai yra tritonų. Jų patinų poravimosi metu yra ryškios spalvos pilvas ir dantyta ketera ant nugaros.

Daugelio rūšių paukščių patinai labai skiriasi nuo patelių, ypač jiems poruojantis. Gaiduko patinas paprastai nelabai skiriasi nuo patelės, tačiau pavasarį jo apdaras pasidaro puošnus, aiškiai skiriasi nuo patelės.
| **Ona Miciūtė** |
| --- |
| Gimė | 1909 m. gruodžio 14 d.Vilnius |
| Mirė | 1973 m. vasario 2 d. (63 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | J. Šutovičius |
|  |
| Veikla | poetė, vertėja |

**Ona Miciūtė** (1909 m. gruodžio 14 d. Vilnius – 1973 m. vasario 2 d. ten pat) – Lietuvos poetė, vertėja.

Biografija
----------

Gimė darbininkų šeimoje, kur nuolat stigo duonos ir vaikystė prabėgo skurdžioje vaikų prieglaudoje. Šeimoje, be Onos, augo dar dvi seserys ir brolis, tad vargas ir skurdas buvo kasdienybė. Tačiau ji nuo pirmųjų sąmoningo gyvenimo dienų aistringai siekė tikslo, mokslo sau ir visam Vilnijos jaunimui – šviesos ir padorumo. Buvo mažesnė už mažesnį, bet neleido savęs pažeminti ir pati nesižemino. Gyvendama prieglaudoje baigė pradinius mokslus. Vėliau – Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnaziją, kur gyveno mokinių bendrabutyje. Baigusi gimnaziją ir gavusi Vilniaus lietuvių komiteto stipendiją, 1932 m. įstojo į Vilniaus Stepono Batoro universiteto Humanitarinių mokslų skyrių, pasirinkdama polonistiką (į programą įėjo ir bibliotekininkystės disciplinos) ir antrąją sritį – lituanistiką. 1937 m. Vilniaus universitete baigė lenkų kalbą ir literatūrą.

Bendradarbiavo literatūros leidiniuose „Varsnos", „Varpos". Dalyvavo Vilniaus lietuvių meno ir literatūros draugijos, Vilniaus lietuvių studentų sąjungos veikloje. 1939–1941 m. dirbo Vilniaus radiofone vertėja į lenkų ir lietuvių kalbas, hitlerinės okupacijos metais iki 1942 m. balandžio – bibliotekininke. 1944–1950 m. dirbo Lietuvių literatūros instituto vyresniąja bibliografe ir Lietuvių grožinės literatūros rankraštyno vedėja. Tuo metu parašė mokslinį darbą „Simono Daukanto rankraštinis palikimas" (MA Lietuvių literatūros instituto leidinys „Darbai". I tomas). NKVD suėmus vyrą pašalinta iš Lietuvos rašytojų sąjungos ir atleista iš darbo.

Kūryba
------

Pirmuosius dainiškosios intonacijos eilėraščius išspausdino 1929 m. Eilėraščių rinkiniuose „Žiburiai pelkėse" ir „Slėnių paukščiai" poetizuojama gamta, būdingi emocingi pakartojimai, impresionistinė stilistika, Vilniaus krašto socialiniai kontrastai, stoiško žmogaus pasaulėvaizdis savitai derinamas su moterišku naiviu tyrumu. Jos pasaulėjauta ir poetika neoromantinė, jos kūryba artima S. Nėries poezijai. Parašė eilėraščių vaikams, pjesę „Laimės dėžutė" (1957 m.), autobiografinę apysaką apie vaikystę. Į lietuvių kalbą išvertė lenkų rašytojų J. Andžejevskio, M. Dombrovskos, J. Parandovskio ir kitų kūrinių.

Bibliografija
-------------

* Žiburiai pelkėse, 1938 m.
* Išdaigėlė, vaikams, 1959 m.
* Pavasarėlio puokštė, vaikams, 1969 m.
* Slėnių paukščiai, 1971 m.
* Pirmoji šakelė, autobiografinė apysaka, 1972 m.
* Rudens gėlės, rinktinė, 1979 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Marija Macijauskienė. Nepabūgusi sunkumų. XXI amžius, 2004 m.
2. ↑  *Ona Miciūtė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 32 psl.
Sektorinis šalmas (*spangenhelm*) su vienu išlikusiu antskruosčiu
Sektoriniai šalmai

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Sektorinis šalmas**, *spangenhelmas* – populiarus viduramžių šalmų tipas, būdingas Europai ir Artimiesiems Rytams.

Pavadinimas *spangenhelmas* yra vokiškos kilmės: vok. *Spangen* 'sąvaržos, apkabos' + vok. *Helm* 'šalmas'. *Spangen* reiškia metalinių juostų karkasą, kuris sujungia 4–6 plieninius ar bronzinius sektorius į šalmą. Šalmo forma atitinka galvos formą, viršus iškilas, tad šalmas primena smailiąją kiaušinio pusę. Priekyje šalmas gali turėti juostos pavidalo kyšulį, kuris yra antnosis.
  
Senieji sektoriniai šalmai dažnai turėdavo metalinius ar odinius antskruosčius, galėjo turėti grandinį antsprandį. Kai kurie turėdavo akis dengiančią dalį, kuri primindavo dabartinių akių rėmelius. Dalis spangenhelmų turėdavo visą veidą dengiantį antveidį (kaukę).

Sektoriniai šalmai atsirado Centrinėje Azijoje. Į Europą atkeliavo per dabartines Pietų Rusiją ir Pietų Ukrainą. VI a. sektoriniai šalmai buvo patys populiariausi Europoje ir populiarūs Viduriniuose Rytuose, juos naudojo iki IX a.

Spangenhelmai buvo efektyvi, bet palyginti lengvai pagaminama galvos apsauga. Sektoriniai šalmai turėjo silpnų vietų:

* Dengė tik viršutinę galvos dalį,
* Buvo sudaryti iš sektorių, prikniedytų prie karkaso. Toks sujungimo būdas buvo pernelyg silpnas. Vėliau sektorinius šalmus pakeitė didšalmiai.

Išnašos
-------

1. ↑  Simon Coupland, „Carolingian Arms and Armor in the Ninth Century Archyvuota kopija 2007-12-05 iš Wayback Machine projekto.", (accessed 10 March 2006).
**Ona Kublickienė** (1927 m. kovo 21 d. Arsla, Mosėdžio valsčius – 2005 m. vasario 27 d. Vilnius) – Lietuvos veterinarijos gydytoja, parazitologė ir histologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija
----------

Vyras Albertas Kublickas. 1953 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1970 m. biologijos mokslų daktarė

1956–1959 m. dirbo Biologijos institute, 1959–1977 m. – Zoologijos ir parazitologijos institute. Nuo 1977 m. Vilniaus universiteto dėstytoja, nuo 1992 m. profesorė.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų sritis – patologinė histologija ir parazitų mikromorfologija.

Bibliografija
-------------

* Kepenų patologinė morfologija ir atkuriamieji procesai eksperimentinės fascioliozės atveju, monografija, 1976 m. rusų kalba
* Žemės ūkio gyvulių patologinės histologijos praktinis vadovas, 1964 m.
* Histologinė technika ir praktinė histochemija, 1978 m.
* Parazitiniai pirmuonys, 2000 m.
* Parazitinės kirmėlės, 2002 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algimantas Jakimavičius. *Ona Kublickienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 182 psl.
| Kominas-VarnetonasComines-Warneton, Komen-Waasten |
| --- |
|              |
| *Komino-Varnetono rotušė* |
|  |
| 

Kominas-VarnetonasKominas-Varnetonas

50°46′00″ š. pl. 03°00′00″ r. ilg.﻿ / ﻿50.76667°š. pl. 3.00000°r. ilg.﻿ / 50.76667; 3.00000﻿ (Kominas-Varnetonas)Koordinatės: 50°46′00″ š. pl. 03°00′00″ r. ilg.﻿ / ﻿50.76667°š. pl. 3.00000°r. ilg.﻿ / 50.76667; 3.00000﻿ (Kominas-Varnetonas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Belgijos vėliava Belgija |
| **Regionas** | Valonijos regionas |
| **Provincija** | Heno provincija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1977 |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 18 102  |
| **Plotas** | 61,09 km² |
| **Tankumas** (2017) | 296 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | 7780-7784 |
| **Tinklalapis** | www.villedecomines-warneton.be |
|  **Vikiteka** | Kominas-Varnetonas |

**Kominas-Varnetonas** (pranc. *Comines-Warneton*, ol. *Komen-Waasten*) – miestas ir komuna Belgijoje, Valonijos Heno provincijoje.

Geografija
----------

Kominas-Varnetonas atskirtas nuo pagrindinės Heno provincijos teritorijos
Prancūzakalbis Kominas-Varnetonas yra Heno provincijos eksklavas, įsiterpęs tarp Belgijos Flandrijos ir Prancūzijos. Išsidėstęs Liso upės šiauriniame krante.

Kominas-Varnetonas yra viena iš Mukrono apskrities (*Arrondissement de Mouscron*) komunų. Užima 61,09 km² plotą, turi 18,1 tūkst. gyventojų (2017). Į jos sudėtį patenkančios gyvenvietės:

* Comines (ol. *Komen*)
* Comines-ten-Brielen
* Houthem
* Warneton (ol. *Waasten*)
* Bas-Warneton (ol. *Neer-Waasten*)
* Ploegsteert
* Le Bizet

Jų visų administracinė priklausomybė iš Ypro apskrities (*Arrondissement d'Ypres*) olandiškai kalbančioje Vakarų Flandrijos provincijoje 1963 m. buvo perleista naujai sukurtai Mukrono apskričiai prancūzakalbėje Heno provincijoje. 1977 m. sukurta Komino-Varnetono komuna. Nuo tada ji tapo Heno provincijos ir Valonijos eksklavu, kurį supa Vakarų Flandrija ir Prancūzijos Šiaurės departamentas, ir jis nėra sujungtas su likusiu Belgijos prancūzakalbiu regionu.

Miestų partnerystė
------------------

|  |  |
| --- | --- |
| **Miestas** | **Šalis** |
| Hedž Endas |  Jungtinė Karalystė |
| Vulvertonas |  Jungtinė Karalystė |

Galerija
--------

* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė (prancūzų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Šuarų kalba *Shuar* |
| Kalbama | Peru, Ekvadoras |
| Kalbančiųjų skaičius | 35 000 |
| Kilmė | Chivaroanų kalbos 
**Šuarų kalba** |
| Rašto sistemos | lotynų abėcėlė |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-1 | - |
| ISO 639-2 | - |
| ISO 639-3 | jiv |

**Šuarų kalba** arba **šuarų-čičamų kalba** – indėnų kalba, priklausanti negausiai, izoliuotai chivaroanų kalbų šeimai. Vartojama indėnų šuarų, gyvenančių rytų Ekvadore, ir šiaurės Peru. Nors pačių šuarų yra apie 80 tūkst. sav kalbą tebemoka 34 tūkst. žmonių.

Šuarų kalbai labai artima ačuarų kalba, vartojama šuarų genties – ačuarų.

Kalba agliutinacinė, paremta priesagine žodžių daryba.

Šuarų kalbos mokoma pradinėse mokyklose, išleistas Naujasis Testamentas. 1998 m. šuarų kalba Ekvadore oficialiai gavo regioninės kalbos statusą.

Nuorodos
--------

* jiv Duomenys apie kodu „jiv" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Ona Kuprienė** |
| --- |
| Gimė | 1944 m. liepos 14 d. (78 metai)Batakiai, Tauragės rajonas |
|  |
| Veikla | pedagogė, Lietuvos politinė veikėja. |
| Partija | 1991 m. Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | 1966 m. Vilniaus universitetas |

**Ona Kuprienė** (g. 1944 m. liepos 14 d. Batakiuose, Tauragės rajonas) – pedagogė, Lietuvos politinė veikėja.

Biografija
----------

1961 m. baigė Batakių vidurinę mokyklą, 1966 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą, rusų kalbos ir literatūros dėstytoja.

1966 m. Lentvario vidurinės mokyklos, 1967 m. Vilniaus 32–os vidurinės mokyklos mokytoja. 1968–1972 m. Zibalų aštuonmetės mokyklos direktorė. 1972–1976 m. Vilniaus 3–os vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotoja. 1976–1983 m. Vilniaus profesinės technikos mokyklos mokymo dalies vedėja, 1983–1988 m. Buivydiškių tarybinio ūkio – technikumo profsąjungos pirmininkė. 1988–1995 m. Vilniaus 2–os statybininkų mokyklos mokytoja. 1996–2000 m. Seimo nario padėjėja.

Nuo 1991 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilniaus skyriaus narė, 1999–2000 m. LSDP statuto komisijos narė. Nuo 2000 m. „Socialdemokratija – 2000" narė.

1997–2000 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narė.

Tarptautinės tikinčiųjų socialistų lygos Vykdomojo komiteto narė. Organizacijos „Gelbėkit vaikus" valdybos narė, Vilniaus organizacijos pirmininkė, labdaros fondo „Vaikai" pirmininkė.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Lauryno bažnyčia.*
Koordinatės: 56°23′46″š. pl. 22°14′05″r. ilg.﻿ / ﻿56.3960°š. pl. 22.2348°r. ilg.﻿ / 56.3960; 22.2348

|  Leckavos šv. Lauryno bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Mažeikių |
| **Savivaldybė** | Mažeikių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Leckava |
| **Adresas** | Leckavos g. 7 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1958 m. |

**Leckavos šv. Lauryno bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Leckavos miestelyje, Ventos dešiniajame krante, 0,5 km į pietus nuo Lietuvos ir Latvijos valstybės sienos.

Istorija
--------

Pirmoji katalikų bažnyčia pastatyta 1630 m. nors dar 1622 m. buvo pastatyta evangelikų reformatų bažnyčia. Katalikus globojo Žemaičių seniūnas Liackis. Vietos gyventojai bažnyčią ir vietovę vadino jo vardu. 1644 m. bažnyčia sudegė. Dvarininkas pastatė kitą, didesnę, ir pakvietė 2 kunigus. Krikšto metrikų knygos pradėtos rašyti nuo 1700 m. santuokų – nuo 1706 m. Bažnyčia 1783 m. sudegė.

1785 m. Adomas Gurskis pastatė naują. Per Antrąjį pasaulinį karą bažnyčia sudegė. Po karo parapijiečiams ilgai neleista statyti bažnyčios senoje vietoje, todėl 1955 m. (daugiausia grįžusių tremtinių lėšomis) kaime pastatyta laikina. 1958 m. suręsta senoje vietoje, miestelyje.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, su bokšteliu. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
**Ona Maksimaitienė-Girčytė** (1902 m. vasario 5 d. Sankt Peterburgas – 1999 m. gruodžio 10 d. Vilnius, palaidota Panevėžyje) – Lietuvos istorikė, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

Sūnus Mindaugas Maksimaitis. Mokėsi privačioje mergaičių gimnazijoje, 1916–1918 m. Voronežo Martyno Yčo mergaičių gimnazijoje, 1919–1922 m. – Kauno „Saulės" gimnazijoje. 1927 m. baigė Kauno universiteto Humanitarinį fakultetą. 1966 m. istorijos mokslų kandidatė.

1923–1924 m. mokytojavo Kaune, 1925–1929 m. Mažeikių gimnazijos, 1929–1935 m. Kėdainių gimnazijos mokytoja. Vyrą, Lietuvos kariuomenės karininką perkėlus į Panevėžį, 1935–1944 m. mokytojavo Panevėžio mergaičių gimnazijoje, 1944–1948 m. dėstė Panevėžio mokytojų seminarijoje, 1948–1957 m. Panevėžio berniukų gimnazijos mokytoja. 1957–1970 m. dirbo Istorijos institute. Išleista į pensiją mokslinio darbo Istorijos institute nenutraukė, nors atlyginimo ir negavo.

1937–1983 m. išspausdinta 19 jos sudarytų XIII a.–XX a. Lietuvos ir Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės istorijos žemėlapių. Parašė atsiminimų. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių autorė.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos sukilėlių kovos 1863–1864 m. monografija, 1969 m.
* Lietuvos istorinės geografijos ir kartografijos bruožai, 1991 m.
* Iš Panevėžio istorijos, 1992 m.
* Istorijos mokymo metodika: Iš Lietuvos Respublikos (1918–1940 m.) metodinio palikimo, 1993 m.
* Lietuvos istorinė geografija ir kartografija: XX a. Lietuvos istorijos žemėlapiai ir jų šaltiniai, 1995 m.
* Panevėžio miesto istorija: nuo pirmųjų paminėjimų šaltiniuose iki XX a. 8-ojo dešimtmečio, 2003 m.
* Voroneže 1915–1918 metais, atsiminimai, 1983 m.
* Atsiminimai: iš mokytojos dienoraščio, 1996 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Matulevičius. *Ona Maksimaitienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 110 psl.
| **Ona Radvilaitė** |
| --- |
|  |
| Radvilos |
| Trimitai |
| Trimitai |
|  |
| Mirė | 1600 m. |
| Tėvas | Jonas Radvila |
| Motina | Ona Kopstevič |
| Sutuoktinis (-ė) | 1. Stanislovas Kiška, 2. Krzysztof Sadowski |
| Vaikai | Jonas, Stanislovas |

**Ona Radvilaitė Kiškienė Sadovskienė** (gimimo data nežinoma, m. 1600 m.) – kunigaikštienė, kalvinistų ir arijonų reformacijos Lietuvoje aktyvistė.

Biografija
----------

Lietuvos pataurininkio Jono Radvilos ir Onos Kostevič, Vitebsko ir Palenkės vaivados Jonušo Kostevičiaus dukters duktė. Turėjo dvi seseris, Petronėlę (Stanislovo Davainos žmona) ir Elžbieta (Jeronimo Seniavskio žmona).

Šeima
-----

Apie 1552 metus ištekėjo už vieno iš turtingiausių Lietuvos magnatų, Vitebsko vaivados Stanislovo Kiškos, Polocko vaivados Petro Kiškos ir Ano Helenos Iljiničnos sūnaus, Lietuvos didžiojo etmono Stanislovo Kiškos ir maršalkos Jurgio Ivanovičiaus Iljiničiaus anūko. Ona pagimdė Stanislovui du sūnus – Joną ir Stanislovą taip pat dukterį Oną. Po vyro mirties 1554 metais, jos sūnus paveldėjo milžinišką palikimą, kurį pavyko išsaugoti iki sūnaus pilnametystės.

Išnašos
-------

1. ↑  Janusz Kostewicz, Polski Słownik Biograficzny, t.14, s.343-4

Nuorodos
--------
Milikano paruoštas aliejaus lašo eksperimentas
**Aliejaus lašo eksperimentas** – eksperimentas, kurį 1909 m. atliko Robertas Milikanas ir Harvis Flečeris, jo metu buvo išmatuotas elementarusis krūvis (elektrono krūvis).

Eksperimentas buvo paremtas balansavimu tarp žemyn nukreiptos gravitacinės jėgos ir į viršų veikiančios mažų aliejaus lašų stabdymo bei elektrinės jėgos. Lašai buvo pakabinti tarp dviejų metalų elektrodų. Kadangi aliejaus tankumas buvo žinomas, tai lašų masės ir jų gravitacinės jėgos galėjo būti nustatytos, nustatant stebimą spindulį. Naudodami žinoma elektrinį lauką, Milikanas ir Flečeris galėjo net nustatyti aliejaus lašų krūvį mechaninėje pusiausvyroje. Kartodami eksperimentą daugybei lašelių, jie patvirtino, kad krūviai buvo kartotiniai konkrečios fundamentinės vertės ir apskaičiavo tą vertę, kuri yra labai artima dabar apibrėžtam elementariajam krūviui:

{\displaystyle e=1,602\ 176\ 487\times 10^{-19}} C.
Aliejaus lašo eksperimento prietaisas

Nuorodos
--------

* Aliejaus lašo eksperimentas – video **(**angl.**)**