recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Velnio sodas** – mirmekologijos terminas, naudojamas apibūdinti tam tikriems Amazonijos miškams, kuriuose auga vienintelė medžių rūšis – *Duroia hirsuta*. Velnio sodai lengvai pastebimi ir atpažįstami, nes labai išsiskiria iš kitų Amazonijos miškų, turtingų savo biologine įvairove. Pasak Stanfordo universiteto biologės Deborah Gordon, miškų pavadinimas kilęs iš vietinių genčių tikėjimo, esą ten gyvena piktoji dvasia.

Velnio miškuose kitos medžių rūšys išnyksta, kadangi skruzdėlių rūšis *Myrmelachista schumanni* jas sistemingai nuodija, į lapo lakštą įšvirkšdamos rūgšties. Neliečia vienintelių *Duroia hirsuta* medžių, nes juose įsirengia savo skruzdėlynus. Tai yra simbiozės pavyzdys: nelikus konkurentų ir sumažėjus kenkėjų (kuriuos taip pat sunaikina ar nuveja skruzdėlės), medžiams atitenka daug daugiau erdvės ir resursų. Tuščiaviduriai medžių kamienai leidžia skruzdėlynui vis didėti ir plėstis; didžiausiame žinomame skruzdėlyne yra virš 15 tūkstančių motinėlių ir virš trijų milijonų darbininkių. Jį sudaro 328 medžiai 1300 m² plote. Šio velnio sodo amžius siekia 800 metų.

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* labs.eeb.utoronto.ca[neveikianti nuoroda]
* BBC News: Devilish ants control the garden

### Išnašos

1. ↑  Ayahuasca visions
Velnio akmuo
Velnio akmuo
**Akmuo su „Velnio pėda"** – archeologinis, istorinis paminklas, esantis Gyvakarų kaime, Alizavos seniūnijoje, Kupiškio rajone.

Istorija
--------

1971 m. akmenį žvalgė Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba. 1973 m. įrašytas į Lietuvos kultūros paminklų sąrašą. Akmuo garsus savo dydžių ir tuo, jog ant jo viršaus matomas įspaudas panašus į velnio kanopą. Dalis akmens įsmigęs į žemę.

2018 m. Kupiškio rajono savivaldybės taryba įtraukė į Kupiškio rajono lankytinų vietų sąrašą.

Duomenys
--------

Nuoroda į „Velnio akmenį" 
Akmuo yra apie 100 m. į rytus nuo Gyvakarų kaimo kryžkelės su  **1309**  Vabalninkas–Salamiestis–Kupiškis  keliu.

* Akmens dydis (vizualiai matomas) – 3x2,7 m.
* Aukštis (virš žemės) – 1,7 m.
* Įdubos „Velnio pėda" dydis – 10x6 cm, gylis – 6 cm.

Šaltiniai
---------

* Mokslinės metodinės tarybos Koordinacijos grupės ekspedicijos po Kupiškio rajoną ataskaita.
* Objektas Kultūros vertybių registre Archyvuota kopija 2016-11-19 iš Wayback Machine projekto.

Išnašos
-------

1. ↑
| Bokalyktagas |
| --- |
| Južu (Sob Gangri) viršukalnė kalnagūbrio šiaurėjeJužu (Sob Gangri) viršukalnė kalnagūbrio šiaurėje |
| **Žemynas** | Azija |
| **Šalys** | Kinijos vėliava Kinija |
| **Aukščiausias taškas** | ~6300 m |
| **Koordinatės** | 35°45′ š. pl. 93°0′ r. ilg.﻿ / ﻿35.750°š. pl. 93.000°r. ilg.﻿ / 35.750; 93.000Koordinatės: 35°45′ š. pl. 93°0′ r. ilg.﻿ / ﻿35.750°š. pl. 93.000°r. ilg.﻿ / 35.750; 93.000 |
| **Uolienos** | granitas, metamorfinės uolienos |

**Bokalyktagas** (kin. 博卡雷克塔格山, pinyin: *Bókǎléikè-tǎgé shān*) arba ***Marko Polo kalnagūbris*** – kalnų grandinė rytų Kunluno kalnuose. Driekiasi vakarų Kinijoje, Činghai provincijoje. Ilgis ~350 km. Aukštis siekia iki 6300 m. Sudarytas daugiausia iš granito ir metamorfinių uolienų. Lengvai išraižytas, šlaitai padengti atlikuonine medžiaga. Būdingos aukštikalnių dykumos, yra sniegynų ir ledynų.

Vakariniame Bokalyktago gale, ties Altyntago pradžia (Sindziange) stūkso Monomacho Kepurė (arba Čong Karlyktagas), kurio aukštis 6860 m. Dalyje sistematikų jis įtraukiamas į Bokalyktago sudėtį (tokiu atveju yra jo aukščiausia vieta). Rytuose kalnagūbrį kerta Pekino–Lasos plentas ir Činghajaus-Tibeto geležinkelis (eina Kunluno tuneliu). Toliau rytuose pereina į Burchan Budos ir Bajan Chara Ulos kalnagūbrius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 52
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Stasys Gudaitis** (g. 1928 m. balandžio 29 d. Jankų k. Šakių r.), choro dirigentas, dainininkas, pedagogas.

Biografija
----------

Muzikos pradmenis gavo iš vargonininko brolio Jeronimo, o mokydamasis Marijampolės Rygiškių Jono gimnazijoje – iš muzikos mokytojo ir chorvedžio J. Kamaičio. Už dalyvavimą rezistencinėje veikloje 1946 m. buvo suimtas ir nuteistas dešimčiai metų kalėti. Būdamas Komijos respublikos Abezės lageriuose, kartu su kunigu ir muziku Tadu Budraičiu 1954 m. suorganizavo 20-25 kalinių vyrų chorą, kuris dainavo J. Naujalio, Č. Sasnausko, S. Šimkaus, J. Švedo, V. Paulausko ir kitų lietuvių kompozitorių dainas.

Grįžęs į Lietuvą, 1956–1959 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. A. Ilčiukas). 1959–1964 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. L. Abariaus klasė).

1956–1962 m. dainavo Lietuvos valstybinės filharmonijos chore, o 1963–1978 m. Lietuvos valstybinio radijo ir televizijos chore, atlikdavo solo partijas, chormeisterio ir dirigento pareigas. 1962–1975 m. Respublikinių mokytojų namų mišriojo choro meno vadovas ir dirigentas. 1963 m. Vilniaus miesto chorų apžiūroje pedagogai pelnė geriausio sostinės mišriojo choro vardą, 1964 m. su choru išlaikė konservatorijos baigimo valstybinius egzaminus, kolektyvą parengė 1965, 1970 ir 1975 m. respublikinėms dainų šventėms, konkursuose pelnė prizinių vietų, dažnai koncertavo Lietuvoje, dainavo Baltarusijoje, Lenkijoje, Latvijoje ir Estijoje, dalyvavo radijo ir televizijos laidose. Chorą (60 dalyvių) išmokė daug lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių, rengė tradicinius kolektyvo jubiliejinius koncertus.

Nuo 1976 m. dėstė choro dirigavimą neakivaizdinio skyriaus moksleiviams Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje, 1978–1988 m. buvo Vilniaus kultūros mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, nuo 1988 m. Vilniaus mokslinio tyrimo instituto „Venta" mišriojo choro chormeisteris, daugelio chorų dainininkas (tenoras) ir giesmininkas. Sūnus Dainius Gudaitis irgi kvalifikuotas choro dirigentas.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| Veljasas |
| --- |
| Veljaso žemupys netoli Varzea da Palmos Veljaso žemupys netoli Varzea da Palmos |
| **Ilgis** | 800 km |
| **Baseino plotas** | 29 173 km² |
| **Ištakos** | Espinjaso kalnai |
| **Žiotys** | San Fransiskas |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Veljasas |

**Veljasas** arba ***Das Veljasas*** (port. *Rio das Velhas*) – upė Brazilijoje, Minas Žeraiso valstijoje; dešinysis, didžiausias San Fransisko intakas. Prasideda Espinjaso kalnuose, Brazilijos plokščiakalnyje, 1220 m aukštyje, į šiaurę nuo Oro Preto. Teka į šiaurę, šiaurės vakarus plokščiakalniu, žemupyje smarkiai vingiuoja. Įteka į San Fransiską ties Bara do Gvaikui gyvenviete, į šiaurę nuo Piraporos.

Didžiausi intakai: Parauna, Karimatajus (dešinieji), Bikudas (kairysis).

Upė indėnų vadinta *Waimi’y, gwaimi* ('sena upė'). Pagal tai brazilų bandeirantai upėvardį išsivertė į „senolių upę" (*Rio das Velhas*). Veljasas buvo viena svarbiausių arterijų kolonizuojant Minas Žeraisą ir ieškant regione aukso. Dabar upės baseine daug geležies rūdos kasyklų. Aukštupyje sudarytas Sera do Gandarelos nacionalinis parkas.

Veljaso aukštupio baseinas tankiai gyvenamas, jame yra Belo Horizontės aglomeracija. Didžiausi miestai prie upės: Nova Lima, Rapososas, Sabara, Santa Luzija, Varzea da Palma.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Mapa Multimodal Minas Gerais, DNIT, 2013.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 14°32′ š. pl. 169°00′ r. ilg.﻿ / ﻿14.533°š. pl. 169.000°r. ilg.﻿ / 14.533; 169.000

Atolo palydovinė nuotrauka
**Bokakas** (marš. *Bokaak, Bok-ak*) arba ***Taongis*** – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Ratako salų grandinės šiaurėje. Atolas yra 684 km į šiaurę nuo Madžūro, 174 km į šiaurės rytus nuo artimiausio Bikaro atolo. Tai pats atokiausias iš Maršalo Salų atolų.

Atolas pusmėnulio formos, ilgis 18 km, plotis 9 km. Rifas nenutrūkstantis, jo pietrytinėje pusėje yra 10 salelių, iš kurių didžiausia – Sibilos (ilgis 7,2 km). Atolo sausumos plotas 3,2 km², lagūnos plotas 78 km². Bokakas pasižymi neliesta gamta, čia auga 9 augalų rūšys, sutinkamos 26 paukščių rūšys.

Atolą 1526 m. išvydo ispanų ekspedicija, vadovaujama Alonso de Salasaro, ir pavadino *San Bartolome*. Bokakas niekad nebuvo gyvenamas, čia kartais užklysdavo maršaliečiai, rinkę paukščių kiaušinius, kokosus, yra laivų nuolaužų, II pasaulinio karo japonų komunikacijos bokšto liekanos.

Bokaką savo valda laiko nepripažinta, į tarptautines aferas įsivėlusi Melchisedeko dominija.

* Atolo žemėlapisAtolo žemėlapis
* Didžioji fregata BokakeDidžioji fregata Bokake
* Japonų laivo liekanos 1953 m.Japonų laivo liekanos 1953 m.
**Stasys Guiga** (kovos vardas **Tarzanas**; 1920 m. Mėžionėliai, Švenčionėlių valsčius, Švenčionių apskritis – 1986 m. Činčikos, Švenčionių rajonas) – vienas iš ilgiausiai besislapsčiusių (iki mirties 1986 m.) Lietuvos partizanų.

Biografija
----------

Buvo Šaulių sąjungos narys. 1944 m. liepą įstojo į Lietuvos laisvės armijos Tigro rinktinės Adolfo Grigonio-Paberžio būrį. Po 1952 m. vasario 10 d. kautynių su čekistais Pastovių rajono Rinkionių apylinkėje (dabar Gudija) buvusiame bunkeryje (būrio vadas, Tigro rinktinės štabo viršininkas A. Grigonis-Paberžis, partizanai Pranas Grigonis-Ąžuolas, Bronius Laurukėnas-Uosis, žuvo) prasiveržęs pasitraukė ir beveik visą laiką slapstėsi Onutės Činčikaitės sodyboje Činčikose. O. Činčikaitei naktimis padėdavo dirbti įvairius žemės ūkio darbus, taisė žemės ūkio padargus, dirbo naujus. 1986 m. peršalęs šaltame tvarte susirgo plaučių uždegimu. O. Činčikaitei dėl konspiracijos negalint pakviesti gydytojo, mirė. Partizano palaikai buvo slapta palaidoti šalia kaimo augančiame Nevieriškės miškelyje, o atkūrus Lietuvos nepriklausomybę perkelti į Švenčionėlių kapines. 1994 m. pastatytas ir atidengtas skulptoriaus Romo Kazlausko ištašytas antkapinis paminklas.

Pripažinimas
------------

* 2000 m. gegužės 8 d. pripažintas kario savanorio statusas (po mirties);
* 2000 m. gegužės 15 d. Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu apdovanotas Vyčio Kryžiaus 4-ojo laipsnio ordinu (dabar – Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžius).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Striužas, Valdas. „Prieš 25 metus mirė". Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centras. Nuoroda tikrinta 2015-05-26.
| Jambolo sritisbulg. *Oбласт Ямбол* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Bulgarijos vėliava Bulgarija |
| **Administracinis centras** | Jambolas |
| **Savivaldybių skaičius** | 5 |
| **Gubernatorius** | Valentin Ivanov |
|  |
| **Gyventojų** (2012 m.) | 128 650 |
| **Plotas** | 3 355 km² |
| **Tankumas** (2012 m.) | 38 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.yambol.government.bg |
|  **Vikiteka** | Jambolo sritisVikiteka |

**Jambolo sritis** (bulg. *Oбласт Ямбол*) – sritis pietryčių Bulgarijoje. Pietuose ribojasi su Turkija, pietvakariuose su Chaskovu, vakaruose su Stara Zagora, šiaurės vakaruose su Slivenu ir rytuose su Burgasu. Sritis pavadinta pagal administracinį centrą – Jambolą. Kiti svarbesni miestai: Straldža, Boljarovas ir Elchovas. Padalinta į 5 savivaldybes, plotas – 3 355 km². 2012 m. gruodžio 31 d. duomenimis, Jambolo srityje gyveno 128 650 žmonių.

Rasti archeologiniai radiniai liudija, kad žmonių gyventa 6 tūkstantmetyje prieš mūsų erą. Tuo laiku valdžius Romos imperatoriui Diokletianui, dabartinio Jambolo miesto teritorijoje buvo pastatyta pilis, vadinta *Diospolis*. Išlikę XV a. istorinis *Bezisteno* turgus bei *Esky Djamia* mečetė, kuri buvo restauruota ir veikia iki šių dienų. Kitos istorinės vietos: priešistorinis pilkapis netoli Dramos kaimo, Jambolo viduramžių pilis ir Vodene esantis viduramžių vienuolynas.

Tautinė sudėtis
---------------

2011 m. duomenimis, srityje gyveno:

* bulgarai: 106 884 (86,85 %)
* čigonai: 10 433 (8,4 8%)
* turkai: 3 600 (2,93 %)
* kitos tautybės: 2 145 (1,74 %)

Miestai
-------

* Jambolas
* Straldža
* Elchovas
* Boliarovas

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2010-11-13 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RBulgarijos sritys |
| --- |
|  |
| 
Blagojevgradas · Burgasas · Chaskovas · Dobričas · Gabrovas · Jambolas · Kerdžalai · Kiustendilas · Lovečas · Montana · Pazardžikas · Pernikas · Plevenas · Plovdivas · Razgradas · Rusė · Silistra · Slivenas · Smolianas · Sofija (miestas) · Sofija · Stara Zagora · Šumenas · Tergovištė · Varna · Veliko Tirnovas · Vidinas · Vraca | Bulgarija |

 |
| **Stasys Daunys** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1922 m. spalio 14 d.Auksučiuose, Gruzdžių valsčius |
| Mirė | 2011 m. sausio 16 d. (88 metai)Rumšiškės |
|  |
| Veikla | etnografas, muziejininkas, poetas |

**Stasys Daunys** (1922 m. spalio 14 d. Auksučiuose, Gruzdžių valsčius – 2011 m. sausio 16 d. Rumšiškėse) – Lietuvos etnografas, muziejininkas, poetas.

Biografija
----------

Baigęs pradinę keturių skyrių mokyklą privačiai pasiruošęs įstojo į Šiaulių mokytojų seminariją, o ją vokiečiams uždarius, mokėsi Šiaulių Suaugusiųjų gimnazijoje, kartu dirbdamas Šiaulių apygardos Meno ir mokslo centre reikalų vedėju.

Nuo 1940 m. bendradarbiavo, o 1944–1945 m. ir 1947–1949 m. dirbo Šiaulių „Aušros" muziejuje. 1945 m. pakviestas dirbti į Liaudies švietimo komisariatą muziejų skyriaus inspektoriumi muziejų reikalams. Trūkstant darbuotojų, antraeilėse pareigose dirbo Vilniaus A. Puškino muziejaus direktoriumi. Pablogėjus sveikatai grįžo į Šiaulius. Dalyvavo Mokslų akademijos Istorijos instituto archeologinėse ekspedicijose. 1949 m. suimtas, iki 1956 m. kalintas Sverdlovsko lageriuose, 1956 m. reabilituotas. Nuo 1956 m. dirbo Panevėžio kraštotyros muziejuje, 1957–1966 m. Rokiškio kraštotyros muziejaus direktorius. 1966–1977 m. Lietuvos liaudies buities muziejaus skyriaus vedėjas. 1973 m. baigė istoriją Vilniaus universitete. 1977–1982 m. Paminklų konservavimo instituto etnografas – vyr. architektas. 1982 m. išėjo į pensiją.

Paskelbė straipsnių lietuvių liaudies kultūros, daugiausia pirčių istorijos, muziejininkystės klausimais, surinko kraštotyrinės medžiagos.

Bibliografija
-------------

* Pirtis kaimo kultūroje, 2003 m.

**Poezijos rinkiniai:**

* Šiaurės lyguma, 1986 m.
* Po troškimų medžiu, 1993 m.
* Kur beržai žali, 1995 m.
* Rugsėjo elegijos, 1997 m.
* Po šiaurės dangum, 1999 m.
* Spingsulė po dvyliktos, Saulės delta, 2000 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Stasio Daunio autobiografija Archyvuota kopija 2007-08-04 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Vacys Milius. *Stasys Daunys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 535 psl.

Nuorodos
--------

* Stasio Daunio staipsniai Archyvuota kopija 2010-03-26 iš Wayback Machine projekto.
**Jamchadas** (angl. *Yamkhad arba Jamhad*), kitaip **Halabo karalystė** – senovės Sirijos karalystė, viena didžiausių amoritų valstybių, egzistavusi XVIII – XV a. pr. m. e.

Raida
-----

XIX a. pr. m. e. pabaigoje Jamchado karalystę įkūrė viena iš Sirijos amoritų genčių. Jamchado karalystės centru buvo Halabas (Alepas) ir Alalachas, išsidėstę tarp Amiko ežero ir Eufrato vingio. Jamchado karalystės pirmieji valdovai yra nežinomi.

XVIII a. pr. m. e. pradžioje Jamchado karalystės karalius buvo Sumuepuhas. Karalystė klestėjimo laikotarpiu jos teritorija tęsėsi nuo šiaurinės Sirijos ir Tauro kalnų iki vidurio Eufrato vingio ir Karchemišo, bei Katnos karalystės pietuose. Bet XVIII a. pr. m. e. viduryje Jamchado karalystę pradėjo puldinėti hetitai ir karalystė suskilo į miestus–valstybes. Hetitų karalius Labarnas II (Hatušilis I) užėmė Alalahą ir Jamchadas prarado priėjimą prie Viduržemio jūros.

XVII a. pr. m. e. pabaigoje Muršilis I užėmė ir Halabą, o vietos karalių padarė savo vasalu. Bet senosios hetitų karalystės klestėjimas regione silpo ir Jamchado priešais tapo huritai. 

XVI a. pr. m. e. pabaigoje Halabo karalius Idrimis turėjo bėgti iš miesto ir pripažinti Mitanijos karaliaus Paršataro valdžią. Dar didesnę priklausomybę nuo Mitanijos karaliaus Šauštataro patyrė Idrimio sūnus Nikmelis II. Nikmelio II sūnus Ilimilimas II yra paskutinis žinomas Jamchado karalystės karalius. Manoma, kad po jo ši karalystė baigė savo egzistavimą.

Po Mitanijos ir hetitų viešpatavimo, XII a. pr. m. e. Jamhado vietoje susikūrė siro-hetitų valstybė Bit Agusi su sostine Arpade.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Jamchado karalystės karaliai

Išnašos
-------

1. ↑  Rytų viduržemis XX a. pr. m. e. rus.  Archyvuota kopija 2015-11-12 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Senovės Azijos istorija rus.  Archyvuota kopija 2015-11-12 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSenovės šiaurės Sirijos valstybės |
| --- |
|  |
| III tūkst. pr. m. e.Martu | 
 Ebla (Alalachas **·**  Karchemišas **·**  Katna **·**  Tutulis **·**  Emaras) **·**  Haranas **·**  Maris (Terka) **·**  Nagaras (Tel Arbidas **·**  Čagar Bazaras **·**  Kahatas **·**  Nabada **·**  Tel Hazna **·**  Šechna) **·**  Tel Chuera **·**  Urkešas |  |
|  |
| II tūkst. pr. m. e.(amoritai) | 
 Karkemišas **·**  Mukišas **·**  Jamchadas **·**  Ebla **·**  Ugaritas **·**  Katna **·**  Kidšu **·**  Kahatas **·**  Nagaras **·**  Kurda **·**  Amuru **·**  Maris **·**  Chana **·**  Urkešas **·**  Haranas **·**  Upi |
|  |
| XII-VIII a. pr. m. e.Siro-hetitai, aramėjai | 
 Bit Gabari **·**  Karkemišas **·**  Patina **·**  Bit Agusi **·**  Bit Adini **·**  Hatarikka-Luhuti **·**  Hamatas **·**  Damaskas **·**  Bit Bahiani **·**  Bekos slėnis |

 |
| **Stasys Jakeliūnas** |
| --- |
| Gimė | 1958 m. spalio 2 d. (64 metai)Karaganda, Kazachstano vėliava Kazachijos TSR |
| Sutuoktinis (-ė) | Daiva |
| Vaikai | Kostas |
|  |
| Veikla | individuali veikla |
| Pareigos | finansų analitikas, konsultantas |
| Partija | LVŽS |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas,JAV Mičigano valstijos universitetas |

**Stasys Jakeliūnas** (g. 1958 m. spalio 2 d. Karagandoje, Kazachijos TSR) – Lietuvos finansų analitikas, politikas.

Biografija
----------

1966 m. atvyko į Lietuvą. Gyveno ir mokėsi Telšiuose, Anykščiuose, taip pat Jonavoje, kur 1976 m. baigė vidurinę mokyklą. Tais pačiais metais įstojo į Kauno politechnikos institutą studijuoti radioelektronikos. 1980–1982 m. tarnavo sovietinėje armijoje. Grįžęs iš tarnybos, įstojo mokytis į Vilniaus universitetą. Jį baigė 1987 m. ir įgijo psichologo ir psichologijos dėstytojo specialybę.

Baigęs studijas, organizavo tarpusavio psichologinės pagalbos grupių darbą, vertėjavo seminaruose, dirbo sociologinių tyrimų srityje. 1989 m. prasidėjus kooperatyvų judėjimui, su kolega įkūrė biurą „Nauji kontaktai".

1993–1995 m. studijavo verslo ir finansų vadybą Mičigano valstijos universitete. 1995–2005 m. dirbo bendrovėje „Lietuvos draudimas", iš pradžių – Investicijų skyriaus vadovu, vėliau – Finansų departamento vadovu ir bendrovės valdybos nariu.

2009–2010 m. vedė Baltijos televizijos laidą „Svarbus pokalbis", skirtą Lietuvos finansams ir ekonomikai.

2012–2014 m. Ministro Pirmininko Algirdo Butkevičiaus patarėju finansų klausimais. 2015–2016 m. dirbo finansų analitiku. 2016–2019 m. Seimo,. o nuo 2019 m. – Europos Parlamento narys.

Vedęs, žmona – Daiva, sūnus – Kostas. Pomėgiai: skaitymas, kelionės.

Bibliografija
-------------

* *Swedbanko byla: premjero patarėjo užrašai*, 2015, Vilnius: Spaudos kontūrai. ISBN 978-609-408-716-5
* *Lietuvos krizės anatomija*, 2010, Kaunas: Spaudos praktika. ISBN 978-609-427-022-2

Šaltiniai
---------

1. ↑  Buvęs premjero patarėjas Stasys Jakeliūnas
2. ↑  Premjeras: Stasys Jakeliūnas buvo paprašytas išeiti
3. ↑
4. ↑  Stasys Jakeliūnas Archyvuota kopija 2022-01-23 iš Wayback Machine projekto.. Kas yra kas Lietuvoje 2018. Nuoroda tikrinta 2022-05-16.

Nuorodos
--------

* S. Jakeliūnas. Biografija (*vrk.lt*)
* Asmeninė svetainė
**Stasys Chockevičius** (1932 m. gegužės 22 d. Palendrių k. Šilutės r. – 1993 m. sausio 14 d. Kėdainiuose, palaidotas Žemaičių Naumiesčio kapinėse) – chorvedys ir pedagogas.

Biografija
----------

Baigęs Šilutės vidurinės mokyklos 9 klases, 1951–1959 m. su pertrauka choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. K. Griauzdė, J. Karosas ir V. Uloza). Mokydamasis vadovavo įvairiems meno mėgėjų būreliams.

Nuo 1959 m. iki mirties gyveno ir dirbo Kėdainiuose. Iš pradžių Kultūros namuose suorganizavo mišrųjį chorą, o vaikų muzikos mokykloje akordeonistų orkestrą, dėstė metiniuose chorvedžių kursuose. 1964–1970 m. vadovavo Kėdainių chemijos gamyklos mišriajam chorui, kurį parengė 1965 ir 1970 m. respublikinėms dainų šventėms.

Nuo 1972 m. nuolat dirbo su Kėdainių rajoninių kultūros namų tai mišriuoju, tai moterų, tai vyrų chorais. Mišrusis choras buvo parengtas 1975 m. respublikinei dainų šventei, o A. Budriūno chorų konkurse Biržuose pelnė prizinę vietą, koncertavo Latvijoje, dalyvavo Lietuvos televizijos laidoje.

Nuo 1978 m. sėkmingai dirbo su kultūros namų vyrų choru, kurį parengė 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms bei 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, nemažai koncertavo.

Nuo 1974 m. aktyviai reiškėsi su Kėdainių rajkoopsąjungos mišriuoju ir moterų chorais. Mišrųjį chorą parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei, o moterų chorą 1985 m. respublikinei dainų šventei ir 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei. Jo išmokyti chorai dalyvavo rajoninėse ir zoninėse dainų šventėse, taip pat moterų ir vyrų chorų sąskrydžiuose Šiauliuose ir kituose kultūros renginiuose. S. Chockevičius buvo uolus chorinės dainos puoselėtojas, rajoninių dainų švenčių dirigentas. 1989 m. apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Stasys Glėbus** (1948 m. birželio 8 d. Alešiškėse, Trakų raj. – 2008 m. gruodžio 10 d. Gudžionyse, Trakų raj. žuvo nelaimingo atsitikimo metu) – Lietuvos inžinierius mechanikas, technikos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1955–1963 m. mokėsi Gudžionių aštuonmetėje mokykloje, 1966 m. baigė Trakų r. Aukštadvario vidurinę mokyklą, 1972 m. baigė Vilniaus inžinerinio statybos instituto (dabar – Vilniaus Gedimino technikos universitetas) Mechanikos fakulteto suvirinimo įrenginių ir technologijos specialybę. 1979–1986 m. studijavo Leningrado Laivų statybos instituto Laivų konstrukcijų suvirinimo katedros neakivaizdinėje aspirantūroje, 1993 m. apgynė technikos mokslų daktaro disertaciją.

1967–1970 m. Geologijos instituto laborantas, 1972–1984 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto Medžiagotyros ir suvirinimo katedros suvirinimo laboratorijos vedėjas, 1977–1978 m. Metalų technologijos katedros vyresnis mokslinis bendradarbis, 1984–1990 m. Medžiagotyros ir suvirinimo katedros mokslinis bendradarbis, 1990–2000 m. katedros vyr. dėstytojas, 1998–1999 m. katedros vedėjas, nuo 1994 m. docentas, nuo 2000 m. – Geležinkelių transporto katedros docentas. 1993 m. stažavo Švedijos „ABB" kompanijos suvirinimo siūlių kokybės kontrolės institute, 1995 ir 1996 m. Linčiopingo universitete, 2002 m. Glivicos transporto universitete (Lenkija), 2008 m. Daugpilio lokomotyvų remonto gamykloje (Latvija).

Nuo 2005 m. – Lietuvos geležinkelių inžinierių sąjungos narys.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų pagrindinės kryptys – aliuminio ir kitų spalvotųjų metalų suvirinimas, detalių paviršių atnaujinimas. Suprojektavo ir pagamino aliuminio lydinių suvirinimo šaltinius ledlaužiui „Leninas", pirmą kartą nuplaukusiam į Šiaurės ašigalį. Tarp praktinių darbų: automobilių stabdžių kontrolės būgnų restauravimas, lietų lengvųjų lydinių ratlankių suvirinimo galimybės. Pastaruoju metu daug dėmesio skyrė Lietuvos geležinkelių riedmenų parko atnaujinimo problemoms. Vadovėlio „Riedmenų techninė eksploatacija, kursinio projekto metodikos nurodymai." (Vilnius, Technika, 2006 m.) ir daugelio mokslinių darbų, spausdintų Lietuvos ir užsienio moksliniuose leidiniuose, autorius ar bendraautoris.

Dalyvavo 3 disertacijų rengimo ir gynimo komitetuose. Vadovavo apie 250 bakalaurų darbų, apie 50 magistrų baigiamųjų darbų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  VGTU Geležinkelių transporto katedra Archyvuota kopija 2008-12-07 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Inžinerija. 2008 m. birželio 3 d. Nr. 10 (1354) Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Antarktidoje** nuolatinių gyventojų nėra, tačiau yra keliolika gyvenamų tyrimų stočių. Maždaug 29 valstybės, visos pasirašiusios Antarkties sutartį, siunčia mokslinius darbuotojus sezoniniams (vasaros) arba ištisus metus vykstantiems tyrimams į žemyną arba aplinkines salas.

Žmonių skaičius, atliekančių mokslinius tyrimus arba aptarnaujančią veiklą žemyne ir aplinkinėse salose piečiau 60 laipsnių pietų platumos (regionas, kuriam galioja Antarkties sutartis), keičiasi nuo maždaug 4 000 vasarą iki 1 000 žiemą; dar apie 1 000 asmenų, įskaitant laivų įgulas ir mokslininkus, atliekančius tyrimus iš laivų, būna sutarties regiono vandenyse.

Antarktidoje yra gimę mažiausiai trys vaikai. Pirmasis buvo Emilio Marcos Palma, gimęs 1978 m. sausio 7 d. argentiniečių šeimoje Esperanza bazėje netoli Antarktidos pusiasalio galo. 1986 m. *Presidente Eduardo Frei Montalva* bazėje gimė Juan Pablo Camacho, kuris tapo pirmuoju čiliečiu gimusiu Antarktidoje. Netrukus toje pačioje stotyje gimė mergaitė Gisella.

Concordia tyrimų stotis (Prancūzija-Italija)

| Šalis | Vasara (Sausis)  gyventojų  iš viso 3 687  (1998-9) | Žiema (liepa) gyventojų  iš viso 964 
(1998-9) | Nuolatinės stotys  iš viso 42  (1998-9) | Vasaros  stotys  iš viso 32  (1998-9) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Argentina | 302 | 165 | 6 | 7 |
| Australija | 201 | 75 | 4 | 4 |
| Belgija | 13 |  – |  – | - |
| Brazilija | 80 | 12 | 1 | – |
| Bulgarija | 16 | - | - | 1 |
| Čilė | 352 | 129 | 4 | 7 |
| Kinija | 70 | 33 | 2 | - |
| Suomija | 11 | - | 1 | - |
| Prancūzija | 100 | 33 | 1 | - |
| Vokietija | 51 | 9 | 1 | 1 |
| Indija | 60 | 25 | 1 | 1 |
| Italija | 106 | - | 1 | – |
| Japonija | 136 | 40 | 1 | 3 |
| Pietų Korėja | 14 | 14 | 1 | - |
| Nyderlandai | 10 | - | - | - |
| Naujoji Zelandija | 60 | 10 | 1 | 1 |
| Norvegija | 40 | - | 1 | - |
| Peru | 28 | - | - | 1 |
| Lenkija | 70 | 20 | 1 | - |
| Rusija | 254 | 102 | 6 | 3 |
| Pietų Afrikos Respublika | 80 | 10 | 1 | – |
| Ispanija | 43 | - | 1 | - |
| Švedija | 20 |  – |  – | 2 |
| Ukraina |   |   | 1 | – |
| Jungtinė Karalystė | 192 | 39 | 2 | 5 |
| JAV | 1,378 | 248 | 3 | - |
| Urugvajus |   |   | 1 | – |

Be to, antarktinės vasaros metu kai kurios šalys įrengia laikinas gyvenamas vietas – palapinių miestelius ir kitus laikinus statinius, reikalingus tyrimams palaikyti.
**Jamaikos liaudies nacionalinė partija** (**PNP**, *Peoples national party*) – Jamaikos kairioji demokratinio socializmo politinė partija.

Istorija
--------

Įkurta 1938 m. rugpjūčio 18 d. žymaus profsąjungų ir politinio veikėjo advokato Normano Menlio iniciatyva. Jis tapo ir pirmuoju partijos pirmininku. Generaliniu sekretoriumi 1938–1939 m. buvo išrinktas finansininkas Osmondas T. Fairklougas. 1943 m. nuo PNP atskilo kairysis sparnas, įkūręs Jamaikos leiboristų partiją (buvo valdžioje 1962–1971 m. ir 1980–1988 m.).

Normanas Menlis 1955–1962 m. buvo šalies Ministras pirmininkas. Buvo padidinti mokesčiai užsienio kompanijoms, išgaunančioms gamtos resursus, įvykdyta žemės reforma, nustatyta valstybinė kainų ir butų nuomos kontrolė, įvestas visuotinis pradinis mokslas.

1972–1980 m. premjeru tapo partijos įkūrėjo sūnus ir lyderis po jo mirties (1969 m.) Michaelis Menlis. 1977 m. buvo nutraukta sutartis su Tarptautiniu Valiutos Fondu, paremti nacionalinio išsivadavimo judėjimai kitose šalyse. 1978 m. priimta programa „*PNP principai ir tikslai*", kurioje pareikšta, kad partija renkasi nekapitalistinį šalies vystymosi kelią pagal demokratinio socializmo koncepciją. Pabrėžta, kad gamybos priemonės ir įmonėse priimami sprendimai turi būti liaudies kontroliuojami, O privati gamyba neturi prieštarauti nacionaliniams interesams.

1989 m. parlamento rinkimuose LNP vėl gavo 57 % balsų ir 44 mandatus iš 60. Buvo sudaryta M. Menlio vyriausybė, dirbusi iki 1992 m. kai M. Menlis užleido Ministro pirmininko ir partijos lyderio postus Persivaliui Patersonui.

P. Patersono vadovaujama partija laimėjo 1993, 1997 ir 2002 m. parlamento rinkimus. Tiesa, 2002 m. ji gavo tik 34 vietas 60 vietų Atstovų rūmuose, netekusi 15 vietų. Nauji rinkimai numatomi 2007 m.

Struktūra
---------

Turi apie 125 000 narių. Aukščiausias organas – kasmetinė konferencija, renkanti Nacionalinę tarybą ir Nacionalinį vykdomąjį komitetą. Juose atstovaujamos jaunimo ir moterų organizacijos bei Nacionalinė darbininkų sąjunga.

Leidžia žurnalą „*Rising sun*" (Kylanti saulė). Socialistų Internacionalo narė nuo 1952 m.

Partijos pirmininkas nuo 1992 m. Persivalis Patersonas, generalinis sekretorius P. Robertsonas.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2006-03-31 iš Wayback Machine projekto.
James Adam
Pultenio tiltas
**Džeimsas Adamas** (angl. *James Adam*, 1732 m. liepos 21 d. Kirkaldis, Škotija – 1794 m. spalio 20 d. Londonas) – škotų architektas, dizaineris.

Biografija
----------

Studijavo Edinburgo karališkojoje aukštojoje mokykloje. Architektūros praktikos mokėsi pas tėvą, garsų statybininką ir architektą Viljamą Adamą. Brolis architektas Robertas Adamas.[1] Nuo 1758 m. kartu su Robertu ir jaunesniuoju broliu Viljamu pradėjo architektūrinę veiklą Londone. Savitas brolių stilius vėliau įgijo pavadinimą Adamų stilius. Sekdamas brolio Roberto pėdomis, 1760–1763 m. atliko tuo metu madingą Anglijoje kelionę į Italiją, kur susipažino su klasikine architektūra. Nuo 1768 m. užėmė brolio vietą ir tapo karaliaus rūmų architektu.

Žymiausias jo darbas – Vederburno pilis prie Duno, Bervikšyras. Visgi daugelis jo darbų mūsų dienų nepasiekė. 1890 m. buvo nugriauti jo prieš pat mirtį 1794 m. pastatyti Asamblėjos rūmai, 1907 m. nugriautas Infirmarijus Glazge.

Bibliografija
-------------

* Roberto ir Džeimso Adamų architektūros darbai (The Works in Architecture of Robert and James Adam 3 t. 1773–1822 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Visuotinė lietuvių enciklopedija, I t.
Keli bokenai.
**Bokenas** (jap. 木剣, *bokken*, iš *bok(u)* 'medis' + *ken* 'kalavijas'), *bokutō* – japoniškas medinis kalavijas, skirtas treniruotėms. Bokenai paprastai būna katanos dydžio ir pavidalo, bet naudojami ir vakizašio bei tanto pavidalo bokenai. Bokenai buvo sugalvoti treniruotėms, siekiant sumažinti tikro kardo keliamą pavojų. Tačiau treniruoto eksperto rankose bokenas irgi yra pavojingas ginklas.

Terminas *bokken* (jap. 木剣) yra sinonimas su kitu japonišku terminu *bokutō* (jap. 木刀). Japonijoje dažniau vartojamas terminas *bokutō*, Europoje ir Amerikoje – *bokken*.

Bokenas nėra tas pats, kas *šinajus* (*shinai*) – bambukinis kalavijas, naudojamas mokantis kendo.

Naudojimas
----------

Bokenas naudojamas kaip pigus ir gana saugus tikro kalavijo pakaitalas mokantis kai kurių kovos menų (aikido, kendo, iaido, kenjutsu, jodo). Bokenai naudojami atliekant kendo katas, treniruojantis atlikti techniškai tikslius judesius.

Atskiras bokenų variantas yra *suburito*, naudojami atliekant *suburius*. *Suburito* yra storesni ir sunkesni už paprastus bokenus, jie naudojami ugdyti tiek jėgą, tiek judesių tikslumą.

Bokenus naudoja ir savigynai ar, atvirkščiai, darant nusikaltimus. Bokenai laikomi būdingais kai kurių gaujų tipų – *yankii* (moksleivių gaujos) ir *bosozoku* (baikerių gaujos) – ginklais. Tokie bokenai būna puošiami gaujų devizais ar kinų hieroglifais.

Bokenų tipai
------------

Pagrindiniai bokenų tipai:

* ilgas kalavijas – *daitō* ar *tachi* (katanos dydžio);
* trumpas kalavijas – *shoto*, *kodachi* ar *wakizashi* (vakizašio dydžio);
* durklas – *tanto* (tanto dydžio);
* suburito

Daromi ir mediniai tokių ginklų kaip nagamakis, nodačis, jaris, naginata, kama ir kt. pakaitalai.

Japonijos Kendo federacija (*All Japan Kendo Federation*) nustatė kendo katose naudojamų bokenų dydžius:

* Tačis: visas ilgis – 102 cm, rankenos ilgis – 24 cm
* Kodačis: visas ilgis – 55 cm, rankenos ilgis – 14 cm

Skirtinguose Japonijos kovų menuose bokenai neretai nedaug skiriasi savo ilgiu, smaigalio forma, cubos (gardos) buvimu.

* Keli bokenaiKeli bokenai
* Bokenų rinkinysBokenų rinkinys
* BokenasBokenas
* Baltojo ąžuolo bokenasBaltojo ąžuolo bokenas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ratti, Oscar; Westbrook, Adele (1991). *Secrets of the Samurai; A Survey of the Martial Arts of Feudal Japan* (1st pbk. ed.). Rutland, Vt.: C.E. Tuttle Co. p. 272. ISBN 978-0-8048-1684-7.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Germanis (Ge)
  |
| --- |
|  |
| Periodinė grupė | Pusmetalis |
| Atomo numeris | 32
  |
| Išvaizda | ? |
| Atomo savybės
  |
| Atominė masė(Molinė masė) | 72,64(1) а.m.v. (g/mol) |
| Atomo spindulys | 137 pm |
| Jonizacijos energija(pirmas elektronas) | 762 kJ/mol (eV) |
| Elektronų konfigūracija | [Ar] 3d10 4s² 4p² |
| Cheminės savybės
  |
| Kovalentinis spindulys | 122 pm |
| Jono spindulys | ? pm |
| Elektroneigiamumas | 2,01 (pagal Polingą) |
| Elektrodo potencialas | ? |
| Oksidacijos laipsniai | ? |
| Termodinaminės savybės
  |
| Tankis | 5,32 g/cm³ |
| Šiluminė talpa | ? J/(K·mol) |
| Šiluminis laidumas | 59,9 W/(m·K) |
| Lydymosi temperatūra | 1211,5 K |
| Lydymosi šiluma | 31,8 kJ/mol |
| Virimo temperatūra | 3107 K |
| Garavimo šiluma | 334,3 kJ/mol |
| Molinis tūris | 13,65 cm³/mol |
| Kristalinė gardelė
  |
| Kristalinė gardelė | fcc |
| Gardelės periodas | 4,5 Å |

**Germanis** – cheminis periodinės elementų lentelės elementas, žymimas **Ge**, eilės numeris 32.

Būdingos savybės
----------------

Germanis yra pilkšvas kietas mineralas. Jo kristalinė struktūra – tokia pati, kaip deimanto. Kristalinė struktūra elementui suteikia blizgesio, kuris išlaikomas iki gana aukštos temperatūros.
Germanis yra puslaidininkis, plačiai naudojamas elektronikos pramonėje. Grynas (be priemaišų) germanis, priešingai nei, pavyzdžiui, silicis, yra labai laidus bei difraguoja infraraudonuosius spindulius, todėl yra naudojamas infraraudonųjų spindulių detektoriuose ir panašiuose prietaisuose.

Atradimo istorija
-----------------

1871 m. Dmitrijus Mendelejevas numatė elemento, kurį pats pavadino ekasiliciu, egzistavimą, remdamasis savo sukurta periodine elementų sistema. 1886 m. šį elementą atrado vokietis Klemensas Vinkleris (*Clemens Winkler*). Šis atradimas dar sykį patvirtino Mendelevejo periodinės sistemos teisingumą. Elementas pavadintas Vokietijos (lot. *Germania*) garbei.

Naudojimas
----------

1950 m. sukūrus germaniu paremtą tranzistorių, maždaug 20 metų germanis buvo plačiausiai naudojamas puslaidininkis. Vėliau jį išstūmė silicis dėl savo pranašesnių elektrinių savybių. Šiuo metu germanis daugiau naudojamas optiniuose-skaitmeniniuose prietaisuose, infraraudonųjų spindulių detektoriuose, bei kaip polimerizacijos katalizatorius. Silicio ir germanio mišinys – silicio germanidas – taip pat naudojamas kaip puslaidininkis; jo pranašumas prieš silicį yra ypatingai didelis srovės perdavimo greitis.
Germanio tranzistoriai kartais naudojami muzikos prietaisuose, siekiant išgauti 1950-1970 m. laikotarpio muzikos įrašams būdingą šnypščiantį garsą.

Išgavimas
---------

Germanis randamas įvairiuose mineraluose, taip pat kaip priemaiša anglyje, cinko rūdoje ir kt. Pramoniniu būdu išgaunamas iš cinko rūdos kaip šalutinis deginimo produktas. Ypatingo grynumo germanis gali būti išgaunamas distiliuojant kai kuriuos mineralus, turinčius germanio tetrachlorido.

  

Vikižodynas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 55°24′11.473″ š. pl. 22°39′9.108″ r. ilg.﻿ / ﻿55.40318694°š. pl. 22.65253000°r. ilg.﻿ / 55.40318694; 22.65253000

|  Adakavo šv. Jono Krikštytojo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Tauragės |
| **Savivaldybė** | Tauragės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Adakavas |
| **Adresas** | Bažnyčios g. 3 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1793 m. |

 *Kitos reikšmės – Sąrašas:Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios.*
**Adakavo šv. Jono Krikštytojo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Adakavo kaime, 4,5 km į rytus nuo Skaudvilės. Medinė, tradicinio gyvenamojo namo formos. 

Bažnyčia priklauso Adakavo dvaro pastatų kompleksui.

Istorija
--------

Adakave 1793 m. pastatyta medinė bažnyčia. Ją konsekravo vyskupas Steponas Jonas Giedraitis. 1804 m. Ariogalos seniūnas Jonas Adakauskas dovanojo bažnyčiai valaką ir 3 margus žemės, 3000 sidabrinių rublių.

1911 m. bažnyčia atnaujinta. Lietuvaičių švietimo draugija (slaptosios vienuolės) 1925 m. įkūrė dvimetę mergaičių žemės ūkio mokyklą. 1932 m. įsigytos medžio drožybos Kryžiaus kelio stotys, darytos Italijoje. 1935 m. pastatyta parapijos salė.

Architektūra
------------

Bažnyčia savo forma primena paaukštintą tradicinį gyvenamąjį namą, stačiakampio plano, su prišlieta zakristija, bokšteliu. Joje įrengti 4 barokiniai altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi medinė 2 tarpsnių varpinė; čia palaidotas altarista Kazimieras Viršila (1913 m.–1981 m.).

Nuorodos
--------

* Bažnytiniai dokumentai
| **Džamalis Džuma** |
| --- |
| Visas vardas | Jamal Jumá Kazim |
| Gimė | 1956 m. (~67 metai)Bagdadas, Irakas |
| Gyven. vieta | Kopenhaga, Vilnius |
| Tautybė | arabas |
|  |
| Veikla | poetas, vertėjas, literatūrologas |
| Sritis | arabų literatūra |
| Organizacijos | Vilniaus universitetas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Išsilavinimas | Humanitarinių mokslų daktaras |
| Alma mater | Basros universitetas |

**Džamalis Džuma Kazimas** (arab. جمال جمعة = *Jamāl Jūmah*; g. 1956 m.) – iš Irako kilęs arabų poetas, literatūrologas, vertėjas. Kopenhagos universiteto daktaras (semitų literatūroje), Vilniaus universiteto Orientalistikos centro arabų literatūros dėstytojas.

Gimė Bagdade. Bakalauro studijas baigė Basros universitete, įgijo arabų literatūros specialisto išsilavinimą. 1984 m. išvyko į Daniją, kur studijavo Kopenhagos universitete. Vėliau atvyko dėstyti arabų kalbos ir literatūros į Vilnių.

Džamalis Džuma išleido keletą savo poezijos rinkinių, kurie buvo išversti ir į užsienio kalbas (anglų, danų, ispanų, persų, turkų, graikų, švedų ir kt.). Jis redagavo ir išleido viduramžių arabų erotinius tekstus „Kvepiantis sodas", „Širdžių pasivaikščiojimas", „Uždraustieji tekstai". Šie jo leidiniai susilaukė musulmonų pasipiktinimo ir buvo uždrausti visose Arabų šalyse. Džuma taip pat išvertė į arabų kalbą danų poetų Jens Fink-Jensen, Johannes Vilhelm Jensen, Janus Kodal, Niels Lyngsø, Bo Green Jensen darbų.

Žymus britų kompozitorius Michael Nyman sukūrė muziką keletui Džamalio Džuma eilėraščių iš rinkinio „Pasisveikinimas naktyje". 2007 m. šią kompoziciją Barbakano rūmuose Londone pristatė BBC simfoninis choras ir BBC simfoninis orkestras.

Bibliografija
-------------

* *Knygų knyga* (1990 m.)
* *Pasisveikinimas tamsoje* (1995 m.)
* *Naktibaldos dienoraštis* (1998 m.)
* *Akimirkos su Miro* (2012 m.)
* *Garso barjero pramušimas* (*khtiraq hadžiz al-saw*, 2013 m.)

Vertimai į arabų kalbą
* Johannes V. Jensen *Karaliaus krytis* (romanas, 2009 m.)
* Niels Lyngsø *Devyni eilėraščiai degančiai bibliotekai* (eilėraščiai, 2009 m.)
* *Čigonų poezija* (eilėraščiai, 2008 m.)
* Bo Green Jensen *Didžioji epocha* (eilėraščiai, 2007 m.)
* Janus Kodal *Ingenting Mestre* (eilėraščiai, 2000 m.)
* Jens Fink-Jensen *Arti atstumo* (eilėraščiai, 1999 m.)
* Orhan Veli *Ši Žemė, šis medis, šios žvaigždės* (eilėraščiai, 1998 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
Activision Blizzard, Inc.| Activision Blizzard logotipas |
| Forma | Viešoji |
| Pramonė | Žaidimų platinimas |
| Įkurta | 2008 m. |
| Svarbiausi darbuotojai | Brian Kelly (pirmininkas) |
| Produktai | Activision:*Crash Bandicoot* serija*Guitar Hero* serija*Call of Duty* serija*Prototype* serija*Tony Hawk* frančizė*Spider-Man* serija*Spyro the Dragon* serijaBlizzard Entertainment:*Warcraft* serija*StarCraft* serija*Diablo* serija |
| Įplaukos | $4,856 milijardų USD(2012 m.) |
| Pajamos | $1,328 milijardų USD(2012 m.) |
| Pelnas | $1,149 milijardų USD(2012 m.) |
| Darbuotojų | 7 061 (2013 m.) |
| Tinklalapis | activisionblizzard.com |

**Activision Blizzard** – JAV kompanijų „Activision" ir „Blizzard Entertainment" holdingas. „Activision Blizzard" yra antroji pagal pajamas kompiuterinių žaidimų gamintoja pasaulyje po „Tencent" (2013 m.).

Istorija
--------

2007 m. gruodžio 2 d. buvo pranešta, kad „Vivendi" žada įsigyti „Activision" įmonę. 2008 m. liepos 9 d. „Activision" susijungė su „Vivendi Games" ir suformavo naują bendrovę – „**Activision Blizzard**". „Activision" ir toliau egzistuoja, tik kaip dukterinė „Activision Blizzard" įmonė, ir toliau kuria ir leidžia tokius žaidimus, kaip „Call of Duty", „Guitar Hero" bei bendrovei „Vivendi" priklausančias „Crash Bandicoot" ir „Spyro the Dragon" serijas.

2013 m. liepos 25 d. „Activision Blizzard" pranešė, kad išpirks savo akcijas iš „Vivendi" įmonės už 5,83 milijardus dolerių. Taip savo akcijų paketą iš „Vivendi" sumažins nuo 63 % iki 12 %. Tokiu būdu „Activision Blizzard" taps nepriklausoma bendrove ir akcijų paketus pardavinės visuomenei.

Šaltiniai
---------

1. ↑  UNITED STATES SECURITIES AND EXCHANGE COMMISSION
2. ↑  UNITED STATES SECURITIES AND EXCHANGE COMMISSION
3. ↑  UNITED STATES SECURITIES AND EXCHANGE COMMISSION
4. ↑  ANNUAL REPORT
5. ↑  Top 25 Companies by Game Revenues
6. ↑  Regarding Vivendi – Activision merger and expectations.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| **Psathyrella pennata** |
| --- |
| *Psathyrella pennata* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Pievagrybiniai  *( Agaricaceae)* |
| Gentis: | Trapiabudė  *( Psathyrella)* |
| Rūšis: | Degėsinė trapiabudė  *( Psathyrella pennata)* |

 |
|  Index Fungorum |


|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

**Degėsinė trapiabudė** (*Psathyrella pennata*) – pievagrybinių (*Agaricaceae*) šeimos, trapiabudžių (*Psathyrella*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Negyva lapuočių, retai spugliuočių mediena.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Jauni grybai lyg apsnigti, apšerkšniję, baltai dribsniuoti.

Vaisiakūniai nedideli. Kepurėlė 1,5–4 cm skersmens, iš pradžių – kūgiška, varpeliška, dribsniuotai plaušuota, vėliau – iškiliai paplokščia, nešvariai pilkai ruda, išblunkanti iki pilkai gelsvos, baltai plaušuota. Lakšteliai pilkšvi, seni – purpuriškai rudi, pakraštėliai balsvi. Kotas 2–5 (7)×0,2–0,5 cm, baltas, baltai plaušuotas. Trama balsva, be kvapo ir skonio. Sporos 7–9×4–5 μm, elipsiškos, rusvos.

**Būdingi požymiai:** kepurėlė pilkai ruda, kotas baltas, ryškiai baltai plaušuotas, tarsi apšepęs.

Auga nuo pavasario iki rudens, gaisravietėse, laužavietėse, tarp žolių, pavieniui, grupelėmis. Karbotrofas, tiktų gaisravietėse apdegusiai medienai suardyti.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 234 psl.
A. Šeferio „Autoportretas", 1838 m.
**Aris Šeferis** (ol. *Ary Scheffer*, 1795–1858 m.) – XIX a. olandų tapytojas, kūręs Prancūzijoje.

Biografija
----------

Aris Šeferis gimė 1795 m. vasario 10 d. Dordrechte, Nyderlanduose. Jį tapybos apmokė tėvas, kuris buvo tapytojas. Po ankstyvos tėvo mirties motina su sūnumi 1811 m. persikėlė į Paryžių, kur Aris mokėsi pas Pierre-Narcisse Guérin, nuo 1812 m. pradėjo eksponuoti savo paveikslus Paryžiaus salone. Tuo metu dailėje pradėjo plisti romantizmas, tačiau A. Šeferis prisilaikė savo mokytojo vėlyvojo klasicizmo stiliaus, kuris pasireiškė pabrėžtinai realistinių ir glotnių paviršių vaizdavimu. 

Tapytojas daugiausiai tapė portretus ir literatūrinėmis temomis, atsiliepė į Graikijos nepriklausomybės karo įvykius (paveikslas „Graikų moterys, prašančios Mergelės Marijos pagalbos"). Kai kurie A. Šeferio paveikslai, pavyzdžiui, „Kristaus gundymas", buvo moralizuojančio pobūdžio. A. Šeferis buvo sėkmingu tapytoju iki 1848 m. Liepos revoliucijos, po kurios pasikeitė publikos skonis, jis nebeišstatinėjo paveikslų parodose. Aris Šeferis mirė 1858 m. birželio 15 d. Aržantėjuje. Palaidotas Paryžiaus Monmartro kapinėse. Jis taip pat dirbo iliustratoriumi, grafiku.

Kūrinių galerija
----------------

* „Graikų moterys, prašančios Mergelės Marijos pagalbos" (1826, Nacionalinis Vakarų meno muziejus, Tokijas)
* „Marija Žozefina, Elchingeno grafienė" (1832, privati kolekcija)
* „Kristaus gundymas" (1854, Volkerio dailės galerija, Liverpulis)
* „Frančeskos ir Paolo vaiduoklių pasirodymas Dantei ir Vergilijui" (1855, Luvras)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ary Scheffer** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Allison Lee Palmer. *Historical Dictionary of Neoclassical Art and Architecture*. Scarecrow Press, 2011, p. 202
* Londono nacionalinė galerija
* wga.hu
Koordinatės: 55°50′23″ š. pl. 34°43′01″ r. ilg.﻿ / ﻿55.83972°š. pl. 34.71694°r. ilg.﻿ / 55.83972; 34.71694

Dvikamienis Radvilonių miško ąžuolas Radvilonių miške
**Radvilonių miškai** – miškų masyvas Lietuvoje, Radviliškio rajone, 3 km į šiaurę nuo Šeduvos. Priklauso Radviliškio miškų urėdijai (Radvilonių ir Aukštelkų girininkijoms). Apima 28,7 km² plotą.

Masyvą sudaro Radvilonių ir Mažaičių miškai. Paviršius lygus. Dirvožemiai – velėniniai glėjiški ir velėniniai karbonatiniai sujaurėję bei velėniniai jauriniai glėjiški priemoliai ir moliai. Miškas patenka į Daugyvenės baseiną – juo teka Ežerėlė (su Erlaku, Vismanta, Uosupiu, Meškupiu), Šaka (su Ažagiu), Niauduva. Upelių vagos ištiesintos, miškas nusausintas.

Medynai:

* beržynai: 41 %
* eglynai: 28 %
* uosynai: 15 %
* drebulynai: 8 %
* pušynai: 2 %
* juodalksnynai: 2 %
* baltalksnynai: 2 %
* ąžuolynai: 2 %

Jaunuolynai sudaro 22 % medynų, pusamžiai medžiai 46 %, pribręstantys 19 %, brandūs 13 %.

Miškuose gyvena stirnos, briedžiai, elniai, šernai, lapės, kiškiai, usūriniai šunys, voverės, kiaunės, danieliai, jerubės, slankos. Įveista maumedžių, veimutinių pušų, kėnių. Pietrytinė miško dalis paskelbta Radvilonių botaniniu draustiniu. Miške auga paminkliniai medžiai – Radvilonių ąžuolas ir Dvikamienis Radvilonių miško ąžuolas.

Šalia Radvilonių miškų įsikūrę kaimai: Radviloniai, Margiai, Birutė, Mažaičiai, Riaubai, Aldoniškis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Radvilonių miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 488