recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Alentežas*Alentejo* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Portugalijos vėliava Portugalija |
| **Subregionų skaičius** | 5 |
| **Savivaldybių skaičius** | 58 |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 758 739 |
| **Plotas** | 31 551 km² |
| **Tankumas** (2011) | 24 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | AlentežasVikiteka |

Kalvotojo Alentežo kraštovaizdžiai
Kalvotojo Alentežo kraštovaizdžiai
Eštremošas
**Alentežas** (port. *Alentejo*) – regionas centro pietinėje Portugalijoje. Pavadinimas kilo nuo žodžių *além do Tejo* kas reiškia „anapus Težo". Ši upė žymi šiaurinę Alentežo ribą ir skiria nuo Centro regiono. Pietuose ribojasi su Algarve, rytuose – su Ispanija, šiaurės vakaruose – su Lisabonos regionu. Plotas 31 152 km². Gyventojų skaičius – 776,6 tūkst. Regiono sostinė – Evora.

Geografija
----------

Regiono paviršius keičiasi nuo uolingų lygumų vakaruose iki granitinių kalvų Ispanijos pasienyje. Vienas pagrindinių objektų – Alkevos užtvanka ant Gvadianos upės. Regiono gamta saugoma *Serra de São Mamede, Vale Guadiana, Sudoeste Alentejano e Costa Vicentina* gamtos parkuose.

Ekonomika
---------

Verčiamasi žemės ūkiu, gyvulininkyste, medienos pramone. Tradicinė sūrių, Alentežo vyno gamyba, kumpio (*presunto*) gamyba. Marmuro gavyba, kamščių, alyvų aliejaus gamyba.

Istorija
--------

Miestų ir kaimų, ypač pietuose, kubo formos namai liudija ilgą maurų okupaciją. Žemėvalda čia visada buvo svarbi, labai populiarios tapo komunizmo idėjos – visi Alentežo gyventojai rėmė 1974 m. revoliuciją.

Skirstymas
----------

Alentežą sudaro 5 subregionai:

* Centrinis Alentežas
* Pajūrio Alentežas
* Aukštasis Alentežas
* Žemasis Alentežas
* Lezirija do Težas

Miestai
-------

Didžiausi miestai (gyventojų sk. su savivaldybėmis):

* Santarenas – 64,1 tūkst. gyv.
* Evora – 55,6
* Beža – 35,0
* Santjago do Kasenas – 31,1
* Benaventė – 27,1
* Odemira – 26,1
* Kartašas – 24,8
* Portalegrė – 24,7
* Almeirinas – 22,8
* Elvašas – 22,5
* Azambuža – 21,8
* Rio Majoras – 21,1
* Salvatera de Magušas – 20,2
* Korušė – 20,2
* Montemor o Novas – 18,6
* Ponte de Soras – 18,1
* Mora – 16,6
* Serpa – 16,2
* Eštremošas – 14,8
* Grandola – 14,2
* Sinešas – 13,6

Nuorodos
--------

* Archyvuota kopija 2008-07-27 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |
| --- | --- |
| **Portugalijos regionai** |  |
| Alentežas | Algarvė | Azorų salos | Lisabonos regionas | Madeira | Šiaurės Portugalija | Vidurio Portugalija |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Helianthus annuus** |
| --- |
| Paprastoji saulėgrąža (Helianthus annuus)Paprastoji saulėgrąža (*Helianthus annuus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Astriniai  *( Asteraceae)* |
| Gentis: | Saulėgrąža  *( Helianthus)* |
| Rūšis: | Paprastoji saulėgrąža  *( Helianthus annuus)* |

 |

**Paprastoji saulėgrąža** (*Helianthus annuus*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalas, kilęs iš Šiaurės Amerikos. Dabar auginamas daugelyje pasaulio valstybių.

Šiaurės Amerikoje saulėgrąžos indėnų augintos daugiau nei prieš 2000 metų. Į Europą atgabentos ispanų, XVI a. pradėtos auginti Madrido botanikos sode. Į Rytų Europą pateko XVIII a.

Morfologija
-----------

Augalas vienmetis, žolinis. Stiebas 0,6-3 m aukščio, status, tvirtas, padengtas šiurkščiais plaukeliais. Lapai išsidėstę pražangiai ant ilgų lapkočių, paprastieji, ištisiniai iki 40 cm ilgio, taip pat dengiami šiurkščių plaukelių. Žiedai auga stiebų viršūnėse. Tai labai stambūs graižai, kurių skersmuo siekia 30-50 cm. Kraštiniai žiedyną sudarantys žiedai liežuviški, oranžiškai geltoni, 4-7 cm ilgio, paprastai bevaisiai. Vidiniai žiedlapiai vamzdiški, rudai geltoni, dvilyčiai, gausūs (500–2000 viename žiedyne). Paprastoji saulėgrąža dažniausiai išaugina vieną žiedyną, nors kartais gali būti dar keli smulkesni. Pasižymi tuo, jog dienos bėgyje žiedynai gręžiasi Saulės kryptimi. Žydi liepos-rugsėjo mėnesiais. Rudenį subrandina juodas arba juodai-baltai dryžuotas sėklas.

Panaudojimas
------------

Paprastoji saulėgrąža – labai svarbus aliejinis, pašarinis, maistinis augalas. Iš sėklų spaudžiamas saulėgrąžų aliejus – vienas pagrindinių augalinių aliejų pasaulyje. Saulėgrąžų sėklos valgomos šviežios taip pat skrudintos, sūdytos, jomis gardinama duona, konditerijos gaminiai. Sėklų išspaudos naudojamos galvijams šerti. Dekoratyvinės saulėgrąžų veislės auginamos darželiuose.

Paprastosios saulėgrąžos lapų ir žiedų preparatai vartojami apetitui sužadinti. Saulėgrąžų aliejumi patariama gydyti žaizdas, nudegimus, votis bei aterosklerozę.

Simbolika
---------

Heraldikoje saulėgrąža yra vaisingumo, vienybės, Saulės šviesos, nušvitimo, taikos simbolis.

* Subrendęs žiedynasSubrendęs žiedynas
* Keletas individųKeletas individų
* Išlukštentos ir nelukštentos sėklosIšlukštentos ir nelukštentos sėklos
**Brahim**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Brahim Konate |
| Gimimo data | 1996 m. kovo 20 d. (27 metai) |
| Gimimo vieta | Monfermėjus, Prancūzija |
| Ūgis | 183 cm |
| Svoris | 67 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugas |
| Jaunimo klubai |
| nežinoma | AJ „Auxerre" |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2013–20152015–2018  2018–2021  2018–2020  2021–2022  2022  2023 | Auxerre BAJ Auxerre  Chamois Niort FC → Chamois Niort BCF Fuenlabrada Rayo Majadahonda FK Kauno Žalgiris | 37 0(1)64 0(2)40 0(3)04 0(0)18 0(2)07 0(0)20 0(2) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2016 | Prancūzija Prancūzijos U-20 | 06 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. rugpjūčio 9 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2023 m. vasario 14 d.. |

**Brahimas Konatė** (pranc. *Brahim Konate*; g. 1996 m. kovo 26 d.) – Malio ir Prancūzijos pilietybes turintis futbolininkas, saugas. Kitados atstovavo Prancūzijos U-20 rinktinei.

Karjera
-------

Prancūzijoje gimęs ir Malio pilietybę turintis futbolininkas išugdytas „Auxerre" klubo sistemoje. Rungtyniavo „Auxerre" jaunimo ekipose, pateko į pagrindinę ekipą, o būdamas 19 metų amžiaus debiutavo Ligue 2. Sužaidė šioje lygoje daugiau nei 60 rungtynių, pelnė 2 įvarčius ir atliko 5 rezultatyvius perdavimus. 

Vėliau trejus metus atstovavo Njoro „Chamois" klubui. Ligue 2 sužaidė 40 rungtynių ir pasižymėjo dviem įvarčiais. 

2021 m. pasirašė sutartį su „Fuenlabrada" klubu. Antroje Ispanijos lygoje sužaidė 18 rungtynių. Pasižymėjo dviem įvarčiais ir dviem rezultatyviais perdavimais.

2022 m. rugpjūčio mėn. pasirašė sutartį su Rayo Majadahonda (ispanija).

### FK Kauno Žalgiris

2023 m. vasario 14 d. pranešta, kad atstovaus „Kauno Žalgiriui".

2023 m. kovo 5 d. įvyko debiutas A lygos rungtynėse prieš „Sūduvos" klubą. Žaidėjas pasirodė startinėje sudėtyje, tačiau vėliau buvo pakeistas.

2023 m. balandžio 2 d. rungtynėse prieš Alytaus „Dainavą" užsidirbo geltoną kortelę. Po rungtynių už konfliktą su varžovais buvo parodyta dar viena geltona kortelė, kuri netrukus virto raudona.

2023 m. balandžio 15 d. pasižymėjo pelnydamas įvartį rungtynėse prieš „Riterių" klubą.

2023 m. rugpjūčio 9 d. oficialiai pranešta, kad dėl šeimyninių aplinkybių žaidėjas palieka klubą.

2023 m. A lygoje sužaidė 20 rungtynių, 19 pradėjo startinėje sudėtyje, pelnė 2 įvarčius ir atliko 2 rezultatyvius perdavimus.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2023** | **„Kauno Žalgiris"** | 20 | 2 |

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;

Šaltiniai
---------

1. ↑  sportas.lt: FK Kauno Žalgirio naujokas
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* SOFASCORE
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
| **Australinis baobabas** |
| --- |
| Australinis baobabas prie Derbio, Vakarų Australijoje |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Dedešviečiai  *( Malvales)* |
| Šeima: | Dedešviniai  *( Malvaceae)* |
| Gentis: | Baobabas  *( Adansonia)* |
| Rūšis: | Australinis baobabas  *( Adansonia gregorii)* |

 |

**Australinis baobabas** (*Adansonia gregorii*) – Australijoje augantis dedešvinių šeimos medis, Vakarų Australijos ir Šiaurės teritorijos šiaurinių regionų endemikas.

Vienintelė Australijoje auganti baobabų rūšis. Paplitęs Vakarų Australijos Kimberlio regione ir Šiaurės teritorijos šiaurės vakaruose. Genetiškai artimas Afrikoje augančiam tikrajam baobabui. Gali augti žemumose iki 300 m virš jūros lygio, dažniausiai aptinkamas retmiškiuose ir uolėtose vietovėse, kartais ir musoniniuose atogrąžų miškuose.

Savybės
-------

Kaip ir kiti baobabai, australinis nesunkiai atpažįstamas iš apatinėje dalyje pastorinto kamieno, suteikiančio medžiui butelio išvaizdą. Užauga iki 5–15, dažniausiai iki 9–12 m aukščio, kamieno skersmuo siekia 5 m. Mediena minkšta, akyta, kaupianti vandenį. Sausuoju sezonu (Pietų pusrutulio žiemą) meta lapus, nuo lapkričio iki birželio augina naujus. Žydi gruodžio–gegužės mėnesiais. Žiedai balti, iki 75 mm ilgio su 6 cm ilgio kotais, žydi vieną–dvi paras – atsiveria vakare, apdulkinami naktį. Vaisiai rutuliški arba elipsoidiški, storasieniai, 10 x 4 cm ir didesnio dydžio. Sėklos inksto formos, 10–11 x 8 mm dydžio, apsuptos miltingo, rūgštaus, valgomo minkštimo.

Auga lėtai; gyvena daugiau nei tūkstantį metų, kai kurių medžių amžius vertinamas arti 2 tūkstančių.

Panaudojimas
------------

Australijos aborigenai iš šaknų pluoštų veja virves, vaisiaus minkštimą ir sėklas naudoja maistui. Vaisiai dažnai išgraviruojami ar dekoruojami ir parduodami turistams. Valgomi ir jauni baobabų lapai bei jaunų medelių šaknys.

Galerija
--------

* Didelis baobabas pakelėje tarp Derbio ir Ficroi KrosingoDidelis baobabas pakelėje tarp Derbio ir Ficroi Krosingo
* Baobabo žievėje išskaptuoti užrašai išlieka ilgą laiką – daugiau kaip šimtą metų.Baobabo žievėje išskaptuoti užrašai išlieka ilgą laiką – daugiau kaip šimtą metų.
* Medžio šakelėMedžio šakelė

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Gregory Moore, *Built like buildings, boab trees are life-savers with a chequered past*, The Conversation, 2019-06-14. Nuoroda tikrinta 2023-02-05.
2. 1 2 3 4  *Adansonia gregorii, F. Muell*, Australian Tropical Rainforest Plants. Nuoroda tikrinta 2023-02-05.
3. ↑  *Adansonia gregorii, F. Muell*, Florabase. Nuoroda tikrinta 2023-02-05.
4. ↑  *Boab Adansonia gregorii* Archyvuota kopija 2022-03-03 iš Wayback Machine projekto. Native Plant Notes, Kings Park & Botanic Garden. Nuoroda tikrinta 2023-02-05.
5. ↑  Alasdair McGregor, *How did the iconic boab tree get to Australia?*, Australian Geographic, 2019-07-03. Nuoroda tikrinta 2023-02-05.
**Viziris** (arab. وزير = *wazīr*) – musulmonų šalių ministro ir aukščiausio valdininko titulas. Osmanų imperijoje didysis, arba vyriausiasis, viziris vadovavo vyriausybei; sultono vardu leido fermanus (įsakymus), sudarydavo taikos sutartis.

Vizirio pareigybė atsirado Abasidų kalifate. Taip vadintas vyriausiasis ministras arba kalifo atstovas. Jis veikė kaip tarpininkas tarp monarcho ir jo pavaldinių. Ankstesniais Omejadų laikais monarchas pats bendravo su pavaldiniais, tačiau Abasidai perėmė iš persų principą, kad valdovas nuo bendravimo su pavaldiniais turi būti atribotas.

Osmanai vizirio pareigybę perėmė iš Mažosios Azijos seldžiukų. Pradžioje veikė *pervane* („patarimo") institucija, o nuo 1384 m. minimas viziris. Iki Konstantinopolio užkariavimo viziris buvo ne titulas, o institucija, kurią galėjo sudaryti keletas asmenų, įskaitant ministrus. Tuo laikotarpiu vizirių pareigas paprastai ėmė įtakingos Čandarli šeimos nariai.

XV a. vid. valdant Mehmedui II, grąžinta sena islamiška praktika (didžiuoju) viziriu vadinti vyriausiąjį ministrą. Didžiajam viziriui buvo pavaldūs kiti viziriai, kurie jį pavaduodavo, reikalui esant vadovaudavo armijoms. Vėliau viziriais pradėti vadinti provincijų administratoriai, aukšti valdžios pareigūnai (pvz. iždininkas).

Didysis viziris buvo absoliutinis Osmanų sultono atstovas, kuris naudojosi sultono antspaudu. Tikroji didžiojo vizirio galia priklausydavo nuo sultono jam suteiktų kompetencijų. Nuo XIX a. pr. didysis viziris vadovaudavo sultono paskirtai ministrų tarybai, o nuo 1908 m. įgijo teisę pats skirti ministrus.

Viziriais kartais vadinami ir Senovės Egipto pareigūnai, turėję faraono padėjėjo pareigas. Šitokia pareigybė žinoma nuo IV-osios dinastijos laikų, o didelę svarbą įgijo valdant Sesostriui III (XIX a. pr. m. e.), kai viziris tapo atsakingas už viso šalies biurokratinio aparato priežiūrą.

Viziriais vadinamus valdininkus turėjo įvairūs musulmoniški kraštai – Persija (Gaznevidai ir kt.), al Andalusija, Egipto Fatimidai, Hidžazo Hašemitai, Tuniso Huseinidai, Bengalijos sultonatas, Duranio imperija ir kt. Šio titulo svoris galėjo smarkiai skirtis – nuo vyriausiojo ministro, monarcho atstovo iki eilinių valdininkų. Kai kuriose islamiškose valstybėse ir dabar žodžiu *viziris* vadinami ministrai.

Etimologija
-----------

Žodis greičiausiai persiškos kilmės – iš vid. persų *vičir* („nutarimas, nurodymas, įgaliojimas") < av. *vīčira* („sprendimas").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *viziris*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014
2. 1 2 3 4 5  *Vizier*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
3. ↑  Jeffery, Arthur (2007). *The foreign vocabulary of the Qur'ān*. Leiden: Brill. p. 288.
Koordinatės: 56°19′29″š. pl. 22°53′06″r. ilg.﻿ / ﻿56.324823°š. pl. 22.885079°r. ilg.﻿ / 56.324823; 22.885079

|  Naujosios Akmenės evangelikų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Tikėjimo srovė** | evangelikai |
| **Gyvenvietė** | Naujoji Akmenė |
| **Adresas** | Nepriklausomybės al. 20 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1995 m. |

**Naujosios Akmenės evangelikų bažnyčia** – protestantų krypties bendruomenės bažnyčia, veikianti Naujojoje Akmenėje. Ji yra Lietuvos evangelinių bažnyčių bendrijos narė, priklauso Krikščionių bendrijai „Tikėjimo žodis". Maldos namai įsikūrę buvusiame miesto kino teatre.

Istorija
--------

1992 m. Akmenės rajone, Ventos miestelyje susikūrė pirmoji bendruomenė. Į susirinkimus pradėjo atvykti tikintieji ir iš kitų rajono miestų bei kaimų. 1993 m. Naujojoje Akmenėje susibūrusią tikinčiųjų bendruomenę jau sudarė 20 žmonių.

1995 m. sausio 12 d. Naujosios Akmenės bažnyčia buvo oficialiai įregistruota savivaldybėje. 1995 m. bažnyčioje veikė Šiaulių bažnyčios „Tiesos žodis" Biblijos videomokykla. 1996-1997 m. didžioji dalis bažnyčios tikinčiųjų mokėsi vietinėje Biblijos mokykloje, kuri išleido dvi laidas. Bažnyčiai augant ir stiprėjant, 1996 m. susikūrė profesionali šlovinimo grupė, kuri tarnauja ne tik savo bažnyčioje, bet šlovina bei koncertuoja ir kitose krikščionių bendruomenėse įvairiuose Lietuvos miestuose bei užsienyje. 1997 m. už tikinčiųjų aukas bažnyčia įsigijo pastatą miesto centre, buvusį kino teatrą.  

1998 m. bažnyčios bendruomenė prisijungė prie labdaros ir paramos akcijų. 2010 m. pradėjo misionierišką tarnystę Latvijoje. Rėmė evangeliškas bendruomenes Ventoje, Akmenėje, Papilėje, Žagarėje, Vanaguose (Klaipėdos raj.). Įsteigta Pastoracinė taryba.

Nuo bažnyčios įkūrimo vietos bendruomenei vadovavo bažnyčios steigėjas pastorius Mindaugas Palionis (g. 1973 m.).

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  Naujosios Akmenės evangelikų bažnyčia *evangelija.lt*
2. ↑  Pastorius M. Palionis apie Sielovados namus senosiose evangelikų žemėse: „Tai didelis projektas" *bernardinai.lt*

Nuorodos
--------

* Akmenės krašto enciklopedinis žodynas. Naujosios Akmenės evangelikų bažnyčia
* Naujosios Akmenės evangelikų bažnyčia *facebook.lt*
|  |
| --- |
| Virgis Stakėnas |
|  
Virgis Stakėnas |
| Biografija |
| Gimė | 1953 m. rugpjūčio 10 d. (70 metų) |
| Kilmė |  Lietuva, Šiauliai |
| Žanrai | Country muzika |
| Veikla | dainininkas, dainų autorius, prodiuseris, žurnalistas |
| Instrumentai | gitara, lūpinė armonika, armonika ir kt. |
| Aktyvumo metai | 1975- |
| Įrašų kompanija | Melodija, Bomba Records, JAM Records, Intervid |
| Svetainė | www.stakenas.ot.lt |

Virgio Stakėno delno spaudas Nidoje
**Virgis Stakėnas** (g. 1953 m. rugpjūčio 10 d. Šiauliuose) – *country* dainininkas, dainų autorius, prodiuseris, žurnalistas.

Biografija
----------

1971 m. baigė Šiaulių J. Janonio vidurinę mokyklą. Studijavo mediciną, bet gydytoju netapo. Baigė Šiaulių pedagoginį institutą, po to trejus metus dirbo mokytoju, vadovavo Šiaulių dviračių gamyklos „Vairas" radijo studijai, laikraštyje „Lietuvos pionierius" vedė „Muzikos skrynelę". Šiauliuose veikusios Dainuojamosios poezijos studijos įkūrėjas ir vadovas. Ansamblių „Sekmadienis" ir „Jonis" krikštatėvis.

Lietuvos *country* muzikos festivalių judėjimo pradininkas, festivalių „Visagino Country", „Juod'Country", „Vieną kartą per Velykas…", „Pūdas druskos" iniciatorius. TV laidų „Country vakarėlis" (Lietuvos radijas ir televizija), „Mana-Mana" (Šiaulių televizija) vedėjas. Lietuvos *country* muzikantų asociacijos prezidentas. Sukūrė per 300 baladžių.

Tėvas Alfonsas Stakėnas. Žmona Ramutė – rūbų modeliuotoja, duktė Agnė.

2011 m. buvo apdovanotas Vytauto Kernagio vardo gitaros apdovanojimu.

Diskografija
------------

* *Gyvenimas* (1979 m.)
* *Vakaras* (1986 m.)
* *Čia Tavo Namai* (1989 m.)
* *Šiauliai* (1991 m.)
* *Dainynas* (1995 m.)
* *Jumbo* (1997 m.)
* *615* (1998 m.)
* *SV* (2000 m.)
* *Country Mama* (2001 m.)
* *Tavo Zona* (2002 m.)
* *ACTROS* (2003 m.)
* *COUNTRY`bė* (2003 m.)
* *Radiolabas* (2006 m.)
* *sTAKENas* (2020 m.)

Bibliografija
-------------

* „Baladės". Vilnius, „Tigris", 1995 m.

Nuorodos
--------

* Daina „Erelio brolis"
Nijolė Gaigalaitė. Jūratė ir Kastytis. Palanga.
**Nijolė Gaigalaitė** (1928 m. gruodžio 10 d. Gaižūnuose, Linkuvos valsčius – 2009 m. birželio 18 d. Vilniuje) – Lietuvos skulptorė.

Biografija
----------

Sesuo Aldona Gaigalaitė, brolis Algirdas Gaigalas. 1953 m. baigė Lietuvos dailės institutą. Nuo 1953 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narė.

Kūryba
------

Sukūrė skulptūrinių portretų (Janina Degutytė, 1962 m. Salezijus Pavilonis, 1979 m. Elena Nijolė Bučiūtė, 1985 m.), antkapinių paminklų (Rapolas Jakimavičius, 1963 m. Nepriklausomos Lietuvos kariams, kritusiems kovose su lenkais 1994 m. abu Vilniuje), dekoratyvinių („Jūratė ir Kastytis", Palanga, 1961 m.) ir kamerinių (triptikas „1863 metų atminimui" 1967 m. „Lopšinė" 1972 m.) kompozicijų. Vėlesnėje kūryboje vyrauja religinės tematikos skulptūros, dažna Pietos tema („Pieta Nr. 3" TV bokšto gynėjams, 1992 m.). Bronzos, marmuro, granito, medžio skulptūros ekspresyvios, apibendrintų formų. Nuo 1953 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Neringa Markauskaitė. *Nijolė Gaigalaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 324 psl.
| **Aliona Ledeniova** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1964 m. (~59 metai)Novosibirskas, Rusijos TSR |
|  |
| Veikla | sociologė |
| Pareigos | profesorė |
|  |
| Alma mater | Novosibirsko valstybinis universitetas |

**Aliona Ledeniova** (rus. *Алёна Валерьевна Леденёва*; g. 1964 m. Novosibirskas, Rusijos TSR) – Londono universiteto koledžo (UCL) Slavų ir Rytų Europos studijų mokyklos politikos ir visuomenės mokslų profesorė. Yra atlikusi įžymių studijų apie naudojimąsi pažintimis, korupciją ir neformalią praktiką Rusijoje.

Karjera
-------

Ledeniova studijavo ekonomiką Novosibirsko valstybiniame universitete (1986 m.) ir socialinę bei politinę teoriją Kembridžo universitete (Newnham College, ma. 1992; dr. 1996). Ji buvo podoktorantūros mokslinė darbuotoja Niu Holo koledže Kembridže (1996–1999); Harvardo universiteto Deiviso centro vyresnioji darbuotoja (2005 m.); Mančesterio universiteto Simono profesorė (2006), kviestinė profesorė Po mokslų institute Paryžiuje (2010) ir kviestinė profesorė Pažangiųjų studijų institute Paryžiuje (2013–2014). Ji yra Valdai diskusijų klubo narė. Ledeniova vadovavo UCL paramai didelės apimties mokslinių tyrimų projekte, finansuojamame pagal Europos Komisijos Septintąją bendrąją programą „Anticorruption Policies Revisited: Global Trends and European Responses to the Challenge of Corruption" (2013–2017).

Rinktinės publikacijos
----------------------

* Russia’s Economy of Favours (Cambridge University Press, 1998)
* How Russia Really Works (Cornell University Press, 2006)
* Can Russia Modernise? Sistema, Power Networks and Informal Governance *(Cambridge University Press, 2013)*
* The Global Encyclopaedia of Informality, Volume 1 (Open access) (UCL Press, 2018)
* The Global Encyclopaedia of Informality, Volume 2 (Open access) (UCL Press, 2018)

Nuorodos
--------

* UCL Homepage

* Google Scholar

* ANTICORRP

* Global Informality Project

* Oxford University Archyvuota kopija 2021-03-29 iš Wayback Machine projekto.

Išnašos
-------

1. ↑  SSEES
2. ↑  „BBC World Service - The Forum, Corruption: where does it begin and end?". bbc.co.uk. Nuoroda tikrinta 2022-06-10.
3. ↑  „University College London, UK (UCL) « Anticorrp". anticorrp.eu. Nuoroda tikrinta 2022-06-10.
*Christadelphian Hall*, Bath
**Kristadelfai** (liet. *Broliai Kristuje*) – krikščioniška grupė, kurią XIX a. įsteigė Dr. John Thomas JAV. Šiuo metu narių ir bažnyčių (*eklezijų*) turi visame pasaulyje.

Kristadelfai turi ilgą netarnavimo armijoje praktiką. Jiems priklauso *Bible College*, *Aletheia College*. Bendruomenė leidžia labai daug literatūros, apie 1000 pavadinimų publikacijų. Nepriklausomi vertintojai priskaičiavo apie 50 000 narių visame pasaulyje.

Dažniausiai Kristadelfai kritikuojami dėl Trejybės atsisakymo .

Tikėjimas
---------

Pagrindinės jų tikėjimo tiesos yra šios:

* Biblija yra Dievo įkvėptas žodis
* Jėzus Kristus yra Dievo Sūnus, bet ne Dievas ir jis neegzistavo iki savo gimimo
* Kristus sugrįš į žemę ir įkurs čia Dievo karalystę
* Mirtis yra nebūtis. Atmetamas sielos nemirtingumas
* Pragaras – tai kapas
* Krikštas – pilnas suaugusio žmogaus panardinimas į vandenį
* Šv. Dvasia – ne asmuo, bet Dievo galia
* Šėtonas irgi nėra asmuo, o simbolis, žymintis žmonių nedorumą .

Kristadelfų įsitikinimai skiria juos nuo kitų krikščioniškų grupių. Pagrindinius tikėjimo pagrindus galima rasti knygoje „Bible Basics", kuri išversta į daugiau nei 50 pasaulio kalbų, taip pat ir lietuvių („Biblijos Pagrindai").

Apeigos
-------

Kristadelfai reguliariai susitinka, kad atliktų duonos laužymo ceremoniją, tuo prisimindami Jėzaus kančią ir mirtį. Susirenkama namuose ar kokioje nors kitoje patalpoje. Apeigos yra paprastos, tiesiog bandymas būti panašiems į I a. krikščionis. Nėra jokios centrinės valdžios: kiekviena eklezija yra autonominis vienetas.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑  Kristadelfų leidiniai
3. ↑   Archyvuota kopija 2009-02-10 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑   Archyvuota kopija 2007-04-17 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑
6. ↑
7. ↑
| Daivoinšo užtvanka |
| --- |
| Daivoinšo užtvankaUžtvankos statybos |
| Bendra informacija |
| Valstybė | Portugalijos vėliava Portugalija |
| Būklė | Veikianti |
| Upė | Tamega |
| Pradėjo veikti | 2022 m. liepa |
| Instaliuota galia | 118 MW |
| Užtvanka |
| Užtvankos tipas | Arkinė slėgio užtvanka |
| Slėgio aukštis | 77,5 m |
| Užtvankos ilgis | 264 m |
| Šliuzai | 4 |
| Tvenkinio plotas | 1,76 km2 |
| Turbinos ir generatoriai |
| Turbinos tipas | Francis turbina |
| Turbinų kiekis ir markė | 2 X 57 MW |

**Daivoinšo užtvanka** – betoninė hidroelektrinė šiaurinėje Portugalijoje.

Istorija
--------

2014 m. liepą Portugalijos vyriausybė pasirašė 70-ies metų sutartį su Ispanijos elektros infrastruktūros kompanija Iberdrola. Susitarimu įsipareigota pastatyti trijų užtvankų ir hidroelektrinių kompleksą (Daivoinšo, Guvainšo ir Aukšt. Tamegos) ant Tamegos upės. Komplekso statybą iš dalies finansavo Europos Sąjunga.

2022 m. liepą hidroelektrinės statybos darbai užbaigti.

Hidroelektrinė
--------------

Hidroelektrinę sudaro dvi didelės galios 57 MW turbinos, kurių maksimalus išleidimas 220 m³/s, bei viena maža 4,1 MW galios turbina. Metinis turbinų pajėgumas siekia 159 GWh.

Užtvankos tėkmę reguliuoja keturi 11,5 m pločio ir 9 m aukščio šliuzai, kurių pralaidumas siekia 3400 m³/s.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Tamega River Hydropower Complex
2. ↑  EIB financing sought for Tâmega river complex in Portugal
3. ↑  Iberdrola inaugura "pilha" gigante de água que não depende da chuva

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2023-03-30 iš Wayback Machine projekto.
Prancūzijos dofino herbas
**Prancūzijos dofinas** (pranc. *Dauphin de France*), iš pradžių **Vjenua dofinas** (pranc. *Dauphin de Viennois*) – Prancūzijos sosto įpėdinio titulas 1350–1791 ir 1824–1830 m. Įpėdinio žmona vadinta **Prancūzijos** **dofina** (pranc. *Dauphine de France*).

Vjenua grafo Gigezo VIII herbe buvo pavaizduotas delfinas (*dauphin*), todėl grafas turėjo pravardę *Le Dauphin*. Iš šios pravardės atsirado titulas *Vjenua dofinas*, kurį paveldėdavo Vjenua grafai. Ilgainiui jis tapo Vjenua grafams būdingu titulu. Jų valdytą sritį irgi pradėta vadinti Dofinė (*Dauphiné*). 1349 m. Vjenua dofinas Humberas II Prancūzijos karaliui Pilypui VI šią sritį perdavė su sąlyga, kad Prancūzijos įpėdiniai visada bus turės *dofino* titulą.

Prancūzijos dofino heraldinė karūna
Pirmuoju Prancūzijos dofinu tapo būsimasis Prancūzijos karalius Karolis V. Vėliau šį titulą turėdavo tiesioginis valdančio karaliaus įpėdinis, kuris buvo jo palikuonis (sūnus, vaikatis, provaikaitis). Jei įpėdiniu buvo brolis, sūnėnas ar kitoks karaliaus giminaitis, jis dofino titulo neturėdavo. 1791 m. įvedus konstitucinę monarchiją (išlikusią iki 1792 m.), dofino titulas buvo pakeistas *karališkojo princo* (*prince royal*) titulu. Atkurtas 1814 m. bet tuo metu jis niekam nepriklausė, nes tuometinis karalius Liudvikas XVIII buvo bevaikis. 1824 m. šis karalius mirė, ir Prancūzijos dofinu tapo Karolio X sūnus Angulemo hercogas Liudvikas Antanas, kuris šį titulą turėjo iki 1830 m. kai jis buvo galutinai panaikintas.

Iš pradžių Prancūzijos dofinas asmeniškai valdydavo ir Dofinė sritį, kuri *de jure* buvo Šventosios Romos Imperijos provincija. Imperatoriai leisdavo Prancūzijos įpėdiniams valdyti provinciją su sąlyga, kad provincija niekada nebus Prancūzijos dalis. Dėl to XIV–XV a. Dofinė sritis neretai būdavo prastai valdoma, kadangi Prancūzijos dofinai dažnai būdavo mažamečiai ar užsiėmę kitais dalykais. Provinciją prie Prancūzijos prijungė Liudvikas XI.

Išnašos
-------

1. ↑  „Dofinas". *Visuotinė lietuvių enciklopedija*. Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras. Nuoroda tikrinta 2023-08-23.
2. 1 2  „Dauphin". *britannica.com*. Encyclopædia Britannica. Nuoroda tikrinta 2023-08-23.
3. ↑  Mousnier, Roland (1979). *The Institutions of France Under the Absolute Monarchy, 1598–1789: The Organs of State and Society* **II**. Translated by Goldhammer, Arthur. Chicago: University of Chicago Press. p. 4. ISBN 978-0226543284.
|  |
| --- |
| Patricia Bredin |
| Gimė | 1934 m. vasario 15 d.Kingstonas prie Halo, Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| Mirė | 2023 m. rugpjūčio 13 d. (89 metai)Naujoji Škotija, Kanados vėliava Kanada |
| Veikla | aktorė, dainininkė |

**Patrisija Bredin** (1934 m. vasario 15 d. Kingstone prie Halo, Jungtinėje Karalystėje – 2023 m. rugpjūčio 13 d. Naujojoje Škotijoje, Kanadoje) – Anglijos aktorė ir dainininkė.

Pirmoji Jungtinės Karalystės atstovė „Eurovizijos" dainų konkurse. Ji dalyvavo 1957 metais, vykusiame Frankfurte, su daina „All" iš dešimties dalyvių užėmusi septintą vietą. Tai baladės tipo daina, trukusi 1 min. 52 sek. ir iki 2015 metų buvo trumpiausia daina konkurso istorijoje, tačiau 2015 m. pagerino suomių grupės Pertti Kurikan Nimipäivät daina „Aina mun pitää", trukusi 1 min. 27 sek. Taip pat „All" yra pirmoji „Eurovizijos" daina, skambėjusi anglų kalba.

1964 metais ištekėjo už dainininko Ivor Emmanuel, po dvejų metų pora išsiskyrė. 1979 m. antrą kartą ištekėjo už Kanados verslininko Charles MacCulloch, tačiau jos vyras mirė po kelių dienų.

Dalinė filmografija
-------------------

* 1959: *Left Right and Centre* – Stella Stoker
* 1959: *Desert Mice* – Susan
* 1959: *Make Mine a Million*
* 1961: *The Treasure of Monte Cristo* – Pauline

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mistry, Pritti (2023-08-15). „UK's first Eurovision singer Patricia Bredin dies aged 88". *BBC* (anglų). Nuoroda tikrinta 2023-08-16.

Nuorodos
--------

* Patricia Bredin IMDB svetainėje
* Daina „All"

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**–** |  **Jungtinės Karalystės atstovė Eurovizijoje**1957 | Po to:**Pearl Carr ir Teddy Johnson  *„M88n"*** |
*Šis straipsnis apie katalikų vienuolių ordiną. Apie primatus skaitykite straipsnyje Kapucinai (beždžionės).*
Kauno šv. Vincento Pauliečio bažnyčia – pirmoji kapucinų bažnyčia Lietuvoje
**Kapucinai** (oficialiai ***Mažesniųjų brolių kapucinų ordinas***, lot. *Ordo Fratrum Minorum Capucinorum, OFM Cap.*) – katalikų vienuolių ordinas, nuo 1528 m. turintis popiežiaus teisių ordino statusą. Pranciškonų atšaka, tad vadovaujasi Pranciškaus Asyžiečio regula ir testamentu bei savo konstitucija. Vienuolių tikslai – malda, apaštalavimas, pagalba ligoniams, vargšams.

Etimologija
-----------

Kapucinų abitas yra rudos spalvos, sujuosiamas virve su mazgais, su ilgu smailiu gobtuvu (it. *cappuccio* – „gobtuvas, kapiušonas"). Tokį abitą jie perėmė iš kamaldulių ordino, pas kuriuos iš pradžių glaudėsi.

Istorija
--------

Įsteigtas apie 1525 m. Italijoje (atsiskyrė nuo mažesniųjų brolių), kai pranciškonas observantas Matteo Serafini apleido savo konventą ir įsikūrė nuošalioje vietoje. Pasisiuvo paprastesnio sukirpimo abitą (kaip Pranciškus Asyžietis) ir prisiėmė atsiskyrėlišką, neturtingą ir kontempliatyvų atgailos gyvenimą. Juo pasekė kiti observantų ir konventualų pranciškonai. 1528 m. liepos 3 d. popiežius Klemensas VII savo bulėje suteikė leidimą „gyventi atsiskyrėlišką gyvenimą ir visur eiti pamokslaujant vargšams".

Į Lietuvą kapucinai atvyko 1928 m. iš Vokietijos, Plungėje 1930 m. atidarė mokyklą. 1935 m. jiems atiduota Kaune tuo metu dar nebaigta statyti Kauno šv. Vincento Pauliečio bažnyčia. 1948 m. sovietų valdžia uždarė vienuolynus, visi broliai privalėjo išsiskirstyti po parapijas, nusivilkti abitus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kapucinai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2023-08-23.
2. ↑  Kapucinų istorija. Kapucinai.lt (tikrinta 2023-08-23).
3. ↑  Kapucinai Lietuvoje. Kapucinai.lt (tikrinta 2023-08-23).
Šablonas:Krepšininkas Father of Austin Reaves
**Vaidas Kariniauskas** (g. 1993 m. lapkričio 16 d. Alytuje) – Lietuvos krepšininkas.

2018 m. lapkričio viduryje pasirašė sutartį iki sezono pabaigos su Panevėžio „Lietkabelio" klubu. 2019 m. sausio 31 d. dėl įtarimų, susijusių su lažybomis, paliko Panevėžio klubą.

2020 m. rugpjūčio gale Kėdainių „Nevėžis" pasikvietė V. Kariniauską, kadangi pagrindinis įžaidėjas S. Barefieldas patyrė rankos traumą. 2020 m. lapkričio gale persikėlė į Utenos „Juventus" ir pasirašė sutartį iki 2022 m. sezono.

2022 m. rugpjūčio 1 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Bambergo „Brose" klubu. 2023 m. vasarą grįžo į Lietuvą ir turėjo žaisti Mažeikių M Basket klube, bet po sėkmingo pasirodymo su Lietuvos rinktine susitikime su amerikiečiais, V. Kariniauskas išpirktas Vilniaus „Wolves".

Pasiekimai
----------

* 2012, 2013 m. NKL trečios vietos laimėtojas (Kauno „Žalgiris-2")
* 2015, 2022 m. LKL čempionas
* 2016 m. Graikijos antrosios lygos čempionas
* 2017 m. Rumunijos taurės laimėtojas
* 2017, 2018 m. Rumunijos lygos laimėtojas
* 2020 m. Bosnijos ir Hercogovinos lygos čempionas

Dalyvavimas čempionatuose
-------------------------

| Čempionatas | Rinktinės vieta | Vid. minučių | Vid. taškai | 0Vid. atk. kamuoliai0 | 0Vid. rez. perdavimai0 | 02tšk. taikl.0 | 03tšk. taikl. | Baud. m. taikl. 0 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Olimpinės žaidynės** |
| Rio de Žaneiras 2016 | **7** | 8,4 | 2 | 0,8 | 0,8 | 55,6 % | 0 % | 0 % |
| **Pasaulio čempionatai** |
| Filipinai ir kt. 2023 | **6** | 14,5 | 4 | 1,4 | 3,1 | 54,5 % | 42,9 % | 87,5 % |

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑  Lukas Katilius. „Kariniausko netekęs Mažeikių ekipos vadovas rėžė agentui: „Tai yra neetiška"", *basketnews.lt*

Nuorodos
--------

* Basketnews.lt puslapis apie žaidėją
Žuvininkystės ūkis
**Žuvininkystė** – žuvų ūkis, jų veismas, auginimas ir priežiūra gamtiniuose vandenyse (jūrose ir vandenynuose, ežeruose, upėse ir t.t) ir dirbtiniuose vandens telkiniuose (tvenkiniuose, baseinuose, kūdrose). Skirstoma į natūraliąją ir intensyviąją žuvininkystę, o natūralioji – į jūrų ir vidaus vandenų. Žuvininkystei naudojamos šios priemonės: žuvų neršto apsauga bei sąlygų gerinimas, žuvų išteklių gausinimas bei aklimatizavimas.

Žuvų gaudymas pomėgiui/poilsiui ar varžybose vadinamas žūkle, o pramoninis žuvies gaudymas – žvejyba.

Lietuvos žuvininkystė
---------------------

Lietuvos žuvininkystės pradžia laikomas XV amžius (išleisti įstatymai dėl žvejybos reguliavimo ir žuvų apsaugos, 1529 m. jie paskelbti I Lietuvos Statute), tame pačiame amžiuje LDK pradėjo auginti karosus, XVII amžiuje – karpius, o XIX amžiuje – upėtakius.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  „Žuvininkystė". *www.vle.lt*. Nuoroda tikrinta 2023-08-23.  Nežinomas parametras `|lang=` ignored (pagalba)
| ***Coelacanthiformes*** |
| --- |
| (Latimeria chalumnae)*Latimeria chalumnae* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Mėsingapelekės žuvys  *( Sarcopterygii)* |
| Būrys: | Riešapelekės  *( Coelacanthiformes)* |

 |
| Binomas |
| ***Coelacanthiformes***Huxley, 1861 |
| **Paplitimas** |
|  |
| PaplitimasIšlikusių dviejų riešapelekių rūšių natūralus, apytikslis paplitimo arealas pasaulio vandenynuose |

**Riešapelekės** (*Coelacanthiformes*) – mėsingapelekių klasės žuvų būrys.

Riešapelekės kaip atskiras taksonas išsivystė prieš daugiau kaip 400 mln. metų, tačiau jų fosilijos neaptinkamos maždaug nuo to meto, kai išnyko dinozaurai.

Iki 1938 m. riešapelekės buvo žinomos tik iš fosilijų. Mokslininkai manė, kad visi riešapelekėms priklausančios *Latimerioidei* pobūrio taksonai išnyko prieš daugiau nei 65 mln. metų. Bet 1938 m. atsitiktinai prie Pietų Afrikos krantų vakarų Indijos vandenyne buvo rasta išlikusi ***Latimeria chalumnae*** rūšis. Toks netikėtas latimerijų (*Latimeria*) genties atradimas reiškia, kad jos yra vadinamojo Lozoriaus efekto rūšis, ir dabar latimerijos dažnai vadinamos „gyvosiomis iškasenomis".

Šiuo metu žinomos dvi iki mūsų dienų išlikusios riešapelekių būrio rūšys – ***Latimeria chalumnae*** (atrasta 1938 m.) ir ***Latimeria menadoensis*** (aprašyta 1999 m.).

Šios senovinės kaulinės žuvys dienas leidžia slėpdamosios vandenyno urvuose, o naktimis išlenda maitintis. Jos gali užaugti iki 2 metrų ilgio ir sverti iki 90 kilogramų.

2021 m. tyrėjai, naudodami pažangų amžiaus nustatymo metodą, ant riešapelekių žvynų suskaičiavo kalcifikuotas struktūras – tarsi skaičiuotų medžio augimo žiedus – ir nustatė, kad šios žuvys gali išgyventi iki 100 metų. Tyrimas taip pat parodė, kad jos lėtai pasiekia lytinę brandą: patinai pradeda daugintis nuo 40 metų, o patelės – nuo 58 metų. Be to, patelių nėštumo laikotarpis yra ilgiausias iš visų žinomų stuburinių – jis trunka penkerius metus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  sciencedirect.com / New data on the coelacanth fish-fauna (Mawsoniidae) from the Late Jurassic and Early Cretaceous of Araripe Basin, Brazil; Thatiany Alencar Batista, Renan Alfredo Machado Bantim, Flaviana Jorge de Lima, Edilson Bezerra dos Santos Filho, Antônio Álamo Feitosa Saraiva; Journal of South American Earth Sciences | Volume 95, November 2019, 102280
2. 1 2 3 4  livescience.com / West Indian Ocean coelacanth: The once-'extinct' Lazarus fish that can live for 100 years; By Megan Shersby | 19.08.2023
**Ernstas Domšaitis** (vok. *Ernst Domscheit*; 1900 m. birželio 27 d. Klaipėdoje, Vokietijos imperija – 1976 m. lapkričio 15 d. Lėverkuzene, VFR) – Vokietijos ir Lietuvos diplomuotas inžinierius statybininkas, plaukikas ir buriuotojas ledu.

Biografija
----------

Gimė ir augo žinomos Klaipėdos statybų įmonės savininko šeimoje. Baigęs Klaipėdos Luizės gimnaziją, toliau studijavo Technikos aukštojoje mokykloje Dancige. 1925 m. išlaikė valstybinius egzaminus ir metus laiko stažavosi Siemens AG dukterinėje statybinėje organizacijoje. Vėliau grįžo į aukštąją mokyklą Dancige ir dar vienerius metus specializavosi hidrotechninės ir tiltų statybos srityje. Po baigimo dirbo įvairiose Vokietijos statybvietėse: statė tiltus, krantines ir užtvankas. 1930 m. Berlyne išlaikė egzaminus, suteikiančius teisę vykdyti techninę kontrolę atsakinguose hidrotechninės ir kelių statybos valstybiniuose objektuose. Grįžo į Klaipėdą ir perėmė tėvo verslą.

E.Domšaičio vadovaujamoje įmonėje dirbo apie tūkstantį darbuotojų, tai buvo didžiausia statybinė organizacija visoje Mažojoje Lietuvoje. Klaipėdoje ji statė naująją šiluminę elektrinę prie Dangės upės, gelžbetoninį tiltą per Miniją, išliejo pamatus trąšų fabrikui „Union" ir gelžbetoninę halę Celiuliozės fabrike. Be to, esant aikštam gruntinio vandens lygiui, sugebėjo išbetonuoti 3 000 m² ploto požeminį rūsį naujajame Tekstilės fabrike. Įmonė statė ir administracinius pastatus: laikraščio Memeler Dampfboot redakciją, taip pat Miesto taupomąją kasą. Antrojo pasaulinio karo metu dalyvavo pertvarkant Klaipėdos ir Liepojos uostus.

Karo pabaigoje E.Domšaitis pateko į Raudonosios armijos nelaisvę ir iki 1950 m. atstatinėjo sugriautus namus Minske. Vėliau jam buvo leista išvykti į Vokietiją, apsigyveno Kelne. *Vokietijos betono įmonių susivienijime* dirbo patarėju Šiaurės Reino-Vestfalijos žemei.

Ernstas Domšaitis buvo aktyvus visuomenininkas. Klaipėdoje jis buvo išrinktas *Krašto pramonės ir prekybos rūmų* vicepirmininku, priklausė *Karaliaučiaus pramonės ir prekybos rūmų* vienam iš komitetų. Buvo žinomas buriuotojas, išrinktas Kuršių ledo jachtklubo (vok. *Kurische Eisyacht-Club (KEYC)*) vadovu. (Tai buvo trečiasis pagal senumą buriavimo ledu klubas Europoje, kaip Lietuvos Respublikos sportinė organizacija priimtas į naujai įkurtą *Europos buriavimo ledu sąjungą*). E.Domšaičio vadovaujamos statybinės įmonės dirbtuvėse buriuotojai galėdavo pasigaminti naujas jachtas ir suremontuoti senas. Mėgdavo plaukti, vadovavo Klaipėdos sportinio plaukimo klubui.

Šaltiniai
---------

* Regierungsbaumeister a. D. Ernst Domscheit 60 Jahre // Memeler Dampfboot Nr. 13, 5. Juli 1960, S. 179 Archyvuota kopija 2019-03-06 iš Wayback Machine projekto.
* Regieringsbaumeister Dipl. Ing. Ernst Domscheit verstarb 15.11.1976 in Leverkusen // Memeler Dampfboot Nr. 12, Dezember 1976, S. 240[neveikianti nuoroda]
„Nekaltas prasidėjimas" (aut. Giovanni Battista Tiepolo)
**Nekaltas Marijos prasidėjimas** – katalikybės dogma, skelbianti, kad Dievo sūnaus Jėzaus Kristaus motina Marija nuo pat prasidėjimo momento buvo apsaugota nuo gimtosios nuodėmės. Marijos nekalto prasidėjimo dogmą bule „Ineffabilis deus" paskelbė popiežius Pijus IX 1854 m. gruodžio 8 d. Marijos nekalto prasidėjimo šventė švenčiama gruodžio 8 d.

Ankstesniais amžiais vieningo sutarimo dėl Nekalto Prasidėjimo koncepcijos nebuvo. Ją neigė vienuoliai dominikonai, įskaitant ir Tomą Akvinietį. Tuo tarpu pranciškonų ordinas, išskyrus Šv. Bonaventūrą, šią koncepciją pripažino.

Biblijoje apie nekaltą Marijos prasidėjimą nėra rašoma, todėl protestantai ir stačiatikiai šią doktriną atmeta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Katalikų Bažnyčios Katekizmas (1996), antras skyrius, antras poskyris, trečias skirsnis, antras skirsnelis, 491 paragrafas
2. ↑  *Nekaltas Marijos prasidėjimas*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, VIII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1981. T.VIII: Moreasas-Pinturikjas, 132 psl.
3. ↑
|  |
| --- |
| **RK-1 „Kregždutė"** |
|  |
|  |
| Tipas | Pramoginis lėktuvas |
| Gamintojas | Rolandas Kalinauskas |
| Kūrėjas | Rolandas Kalinauskas |
| Gamybos metai | 1989 m. |
| Pagaminta vnt. | 1 |

**RK-1 „Kregždutė"** – vienvietis žemasparnis metalinės konstrukcijos monoplanas 1989 m. sukurtas Rolando Kalinausko.

Lėktuvas konstruotas Sovietų Sąjungos egzistavimo pabaigoje, dėl detalių ior gamybinių pajėgumų trūkumo jam naudota daug kitų orlaivių dalių: sparnai ir uodega – perdirbti iš sklandytuvo L-13 „Blanik", kabinos gaubtas – iš lenkiško sklandytuvo „PZL SZD-30 Pirat".

Liemens santvara suvirinta ir plonasienių  plieno vamzdelių. Formai išlaikyti panaudoti mediniai stringeriai. Priekinė liemens dalis iki sparno dengta skarda, likusi aptraukta drobe.

Pritaikant sklandytuvo sparnus nuimta šio sparno pašaknio storoji dalis, palikus ištisus eleronus ir 30 proc. užsparnių ilgio. Užsparniai atsilenkia į fiksuotas 20°, 35° ir 50° padėtis.

Perdirbant sparną buvo sustiprintos lonžerono sijos, įkniedyti nauji sparnų tvirtinimo mazgai. Uodegos plokštumos pagamintos panaudojant  L-13 uodegos elementus. Abi stabilizatoriaus pusės sujungtos į vieną, jas sutrumpinus iš pašaknių. Tokiu pat būdu perdirbti ir aukščio vairai ir kilis su posūkio vairu.

Kabinoje pilotas sėdi pusiau gulom. Pedalai pakabinami. Ant jų sumontuoti atskirų ratų stabdžiai.

Pagrindinės važiuoklės ratai – 320X100 mm dydžio, su stabdžiais. Važiuoklės lingė pagaminta iš stiklo plastiko. Užpakalinis uodegos ratukas – 100X50 mm dydžio, laisvai besisukiojantis. Užpakalinio ratuko amortizatorius – taip pat nuo sklandytuvo L-13.

Lėktuvas varomas dviejų cilindrų 63 AG galios (esant maksimaliems 6700 aps./min.) dvitakčiu varikliu Rotax 582. Propeleris – 1,65 m diametro, trimentis, plastikinis, pastovaus žingsnio. Propelerio trauka – 160 kg. Kuras: benzinas A-92.

Pagamintas vienintelis egzempliorius, Lietuvos orlaivių registre įregistruotas numeriu LY-XMF.

Šaltiniai
---------

* (LT) 1989: RK-1 „Kregždutė", wings.lt, 2014 m. gruodžio 29 d.
* (LT) Lėktuvas RK-1 „Kregždutė", Lietuvos sparnai, 1992 Nr. 2
Koordinatės: 53°38′05″ š. pl. 23°24′10″ r. ilg.﻿ / ﻿53.63472°š. pl. 23.40278°r. ilg.﻿ / 53.63472; 23.40278


|  Ružanistoko Mergelės Marijos sanktuariumas |
| --- |
|  |
| **Dekanatas** | Dambravos |
| **Savivaldybė** | Dambravos valsčius |
| **Gyvenvietė** | Ružanistokas |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1785 m. |
| **Stilius** | barokas |

**Ružanistoko Mergelės Marijos sanktuariumas** (lenk. *Sanktuarium Maryjne w Różanymstoku*) – tai ant stačiakampio formos pagrindo pastatytas barokinio architektūros stiliaus sanktuariumas, kuriame gyvena sileziečių vienuoliai. Sanktuariumas priklauso Ružanistoko Švč. Mergelės Marijos Apsireiškimo parapijai. Sanktuariumas buvo pastatytas pagal Gardino Jėzuitų bažnyčios pavyzdį. Sanktuariumo altoriai rokoko architektūros stiliaus.

Istorija
--------

Teigiama, kad XVII a. viduryje šioje vietoje apsireiškė Mergelė Marija. 1662 m. Vilniaus vyskupas Jurgis Bialozoras įkūrė specialią komisiją, kuri nustatė kad Mergelė Marija apsireiškė šioje vietoje. 1759 m. prasidėjo bažnyčios statyba. 1785 m. vyskupas Tomas Zenkovičius pašventino naująją bažnyčią. 1811 m. bažnyčioje pamokslus pradėjo skaityti vyskupas Stanislavas Bohušas Sestžencevičius. 1846 m. caras Nikolajus I perėmė bažnyčios valdymą iš dominikonų vienuolių. 1866 m. bažnyčia paversta į cerkvę. 1901 m. buvo atidarytas Ružanistoko Dievo Motinos vienuolynas. 1915 m. iš bažnyčios buvo išvežtas Mergelės Marijos paveikslas ir bažnyčioje įsikūrė kareivinės. 1964 m. rugsėjo 19 d. bažnyčia buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą. 1981 m. karūnuotas Mergelės Marijos paveikslas. Karūnacijos metu atvyko apie 250,000 piligrimų.

* 
* 
* 
*

Literatūra
----------

* Aneta Kułak, *Kościół w Różanymstoku. Zespół ołtarzowy – historia i ikonografia.* Biuletyn Konserwatorski Województwa Podlaskiego, z. 10, Białystok 2004 m. s. 159–188.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ružanistoko Mergelės Marijos sanktuariumas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sanktuariumo tinklalapis (lenk.);
* Balstogės arkivyskupijos tinklalapis (lenk.);
* Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.)[neveikianti nuoroda];
* Parapijos tinklalapis (lenk.)[neveikianti nuoroda].
**Noelle Murray**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Noelle Murray |
| Gimimo data | 1989 m. gruodžio 25 d. (33 metai) |
| Gimimo vieta | Airija |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Shelbourne |
| **Pozicija** | puolėja |
| Profesionalūs klubai\* |
| 20112011–20122012–20152015–201720172018– | Raheny UnitedSt Catherine'sShamrock RoversRaheny UnitedShelbourneGlasgow City FCShelbourne | 0? 0(?)0? 0(?) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2007– | Airija Airija | 0? 0(?) |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys {{{ntupdate}}}. |

**Noelė Mari** (*Noelle Murray*; g. 1989 m. gruodžio 25 d.) – airių futbolininkė, puolėja. Atstovavo Airijos moterų futbolo rinktinei.

Karjera
-------

Gimė, augo, futbolą pradėjo žaisti gimtinėje. Kitados rungtyniavo Raheny United, St Catherine's, Shamrock Rovers, 2012–2015 m. priklausė Raheny United, o 2015–2017 m. žaidė Dublino „Shelbourne". 2017 m. atstovavo Glasgow City FC (Škotija).

Nuo 2017 m. atstovavo Dublino „Shelbourne". Airijos čempionės kovojo 2023–2024 m. čempionių lygos atrankose, vykusiame Lietuvoje.

2023 m. rugsėjo 6 d. Šiauliuose, Savivaldybės stadione, grupės pusfinalio rungtynėse, Glasgow City (Škotija) rezultatu 2-0 nugalėjo Airijos čempiones Shelbourne. Pirmąjį įvartį pelnė Brenna Lovera, o po Lauren Davidson smūgio rezultatas tapo 2-0. Į grupės finalą pateko Glasgow City FC, o Shelbourne kovojo dėl trečiosios vietos. Noelle Murray šiose rungtynėse 33 minutę buvo parodyta geltona kortalė.

2023 m. rugsėjo 9 d. Šiauliuose, Savivaldybės stadione, Airijos čempionės Shelbourne nugalėjo Cardiff City (Velsas) rezultatu 3-0. Noelle Murray pasižymėjo įvarčiu 37 minutę, o 54 minutę pelnė ir antrą. Elizabeth Moore 64 minutę pelnė trečią įvartį, o rezultatas tapo 3-0.

Laimėjimai
----------

Airija Raheny United
* Women's National League: 2012–2013, 2013–2014 m.
* FAI Women's Cup: 2012, 2013, 2014 m.
	+ Finalininkė: 2007
* WNL Cup: 2014–2015 m.

Airija Shelbourne
* FAI Women's Cup: 2016 m.
	+ Finalininkė: 2015 m.
* WNL Cup: 2015–2016 m.

Airija St Catherine's
* FAI Women's Cup: 2011 m.

Škotija Glasgow City
* Scottish Women's Premier League: 2017 m.

### Asmeniniai

* 2016 m. Women's National League metų žaidėja.

Išnašos
-------

1. ↑  SWPL Cup: Noelle Murray pivotal in Glasgow City win over Stirling University
2. ↑
3. ↑  2023-09-06 Glasgow City 2-0 Shelbourne (pagal Soccerway)
4. ↑
5. ↑
6. ↑  Women's Champions League qualifying: Cardiff City Women beaten by Shelbourne
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑

Nuorodos
--------

* Shelbourne klubo svetainė
* SOCCERWAY
* SOFASCORE
* FLASHSCORE
* UEFA svetainė
* worldfootball.net
* SOCCERDONNA