recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Algis Povilas Kasperavičius** |
| --- |
| Gimė | 1942 m. sausio 16 d.Berčiūnai, Naujamiesčio valsčius |
| Mirė | 2022 m. birželio 27 d. (80 metų)Vilnius |
|  |
| Veikla | istorikas |
|  |
| Išsilavinimas | humanitarinių mokslų daktaras docentas |
| Alma mater | 1975 m. Vilniaus universitetas |

**Algis Povilas Kasperavičius** (1942 m. sausio 16 d. Berčiūnuose, Naujamiesčio valsčiuje – 2022 m. birželio 27 d. Vilniuje) – Lietuvos istorikas.

Biografija
----------

1963 m. baigė Vilniaus technologinį technikumą, dirbo Vilniaus ir Panevėžio stiklo fabrikuose. 1975 m. baigė Vilniaus universitetą. 1983 m. istorijos mokslų kandidatas.

1968–1970 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1976–2018 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1990–1993 m. Naujausiųjų laikų istorijos katedros vedėjas, 1991 m. docentas. 1995–2008 m. buvo nuolatinis Lietuvos moksleivių istorijos olimpiadų vertinimo komisijų pirmininkas. Palaikai palaidoti Naujamiesčio miestelio kapinėse, Panevėžio rajone.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų svarbiausios kryptys: 1918–1940 m. Lietuvos Respublikos vidaus ir užsienio politika, lietuvių ir lenkų, lietuvių ir žydų santykiai, istoriografija. Vienas naujausių lietuviškų istorijos vadovėlių rengimo pradininkų: nuo 1989 m. vidurinei mokyklai parašė (ir su kitais) 9 naujausiųjų laikų ir naujųjų amžių istorijos vadovėlius, sudarė chrestomatijų.

Bibliografija
-------------

* Didysis bastilijų šturmas, monografija, 1989 m.
* Klasių ir partijų kova Prancūzijoje 1924–1929, monografija, 1989 m.
* Naujausiųjų laikų istorija, 1991 m. rusų k. 1992 m. lietuvių k. 1993 m. lenkų k. apie 1918–1990 m. įvykius
* Naujųjų amžių istorija, su kitais, 1996 m. lenkų ir rusų k. 1996 m.
* Naujausiųjų laikų istorija, su kitais, 1998 m. 2005 m. lenkų k. 2001 m.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Mirė istorikas doc. dr. Algis Povilas Kasperavičius. lrt.lt. 2022-06-27. Nuoroda tikrinta 2022-06-27.
2. ↑   Archyvuota kopija 2008-06-06 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Algis Povilas Kasperavičius. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2018-08-01. Nuoroda tikrinta 2022-06-27.
4. ↑  R. Z. *Algis Povilas Kasperavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 535 psl.
| Antananaryvaspranc. *Antananarivo* |
| --- |
| *Ant kalvos – karališkieji* Rova *rūmai* |
|  |
| 

AntananaryvasAntananaryvas

18°56′0″ p. pl. 47°31′0″ r. ilg.﻿ / ﻿18.93333°š. pl. 47.51667°r. ilg.﻿ / 18.93333; 47.51667﻿ (Antananaryvas)Koordinatės: 18°56′0″ p. pl. 47°31′0″ r. ilg.﻿ / ﻿18.93333°š. pl. 47.51667°r. ilg.﻿ / 18.93333; 47.51667﻿ (Antananaryvas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Madagaskaro vėliava Madagaskaras |
| **Provincija** | Antananaryvo provincija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1625 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 1 275 207  |
| **Altitudė** | 1 276 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Antananaryvas |

**Antananaryvas** (pranc. *Antananarivo*) – Madagaskaro sostinė salos centre. 1,27 mln. gyventojų (2018 m). Didžiausias salos miestas. Miestas įsikūręs aukštai kalvose (apie 1300 m). Miesto viduryje yra Ihusio ežeras.

Pramonė, transportas
--------------------

Mieste yra maisto, tekstilės, tabako pramonė. Tarptautinis oro uostas. Geležinkelio mazgas, automobilių keliai į visas provincijas.

Švietimas ir kultūra
--------------------

Antananaryve yra Madagaskaro universitetas (*University of Madagascar*) bei Kaimo kolegija (*Collège Rural d’Ambatobe*).

Miesto įžymybės:

* *Rova* – karalių rūmai (nukentėję po gaisro);
* *Cimbazaza* – zoologijos sodas;
* *Zuma* – tradicinis turgus.

Istorija
--------

Miestas įkurtas 1625, nuo 1797 – Merinos karalystės sostinė. Pirmasis visos salos karalius Radama I padarė miestą visos salos sostine. Nuo 1825 karalienė Ranavalona I uždraudė statyti akmeninius statinus. Nuo 1895 m. – Madagaskaro protektorato (Prancūzijos sudėtyje) sostinė, kolonijiniu metu (iki 1976 m.) buvo žinoma kaip **Tananaryvė** (*Tananarive*). Nuo 1960 m. – Madagaskaro sostinė.

Pavadinimo kilmė
----------------

Malagasių kalba Antananaryvas reiškia „tūkstančio miestas" (pagal kitas versijas – „tūkstantis kaimų", „tūkstančio karių miestas").

Nuorodos
--------

* Oficialus miesto tinklalapis Archyvuota kopija 2005-08-28 iš Wayback Machine projekto. **(**pranc.**)**
**Merko prekių leksikonas** (vok. *Merck's Warenlexikon*, *Klemens Mercks Warenlexikon*) – vokiškas prekybos, pramonės ir verslo žinynas, 1871–1922 išleistas keletą kartų.

Apimtis
-------

10 000 straipsnių. Aprašomi gaminiai bei įvairios prekės, buvusios to meto prekyboje bei rinkoje. Chemijos, technikos gaminiai, fabrikatai, vaistai, dažai, Kolonijinės prekės, žemės ūkio produktai, materialinės ir mineralinės žaliavos.

Leidimai
--------

Pirmasis Klemens Merck'o leksikonas išleistas 1871 m. (vok. *Neuestes Waaren-Lexikon für Handel und Industrie*). Išleido Spamero leidykla Leipcige.

Paantraštinis pavadinimas – *Aprašymas prekyboje pasitaikančių gamtinių ir pagamintų gaminių, o būtent kolonijinių, materialinių, vaistinių ir spalvinių prekių, mineralų ir naudingų iškasenų produktų, chemijos - technikos ir kitokių fabrikatų* tiksliau nusako leidinio turinį (vok. *Beschreibung der im Handel vorkommenden Natur - und Kunsterzeugnisse, namentlich der Kolonial-, Material-, Droguerie - und Farbwaaren, Mineralien - und Bodenprodukte, chemisch - technischer und anderer Fabrikate*.

Pakartotiniai leidimai
----------------------

* 2. durchgesehene Auflage, als *Neuestes Waaren-Lexikon für Handel und Industrie*. Spamer, Leipzig 1876
* 3. gänzlich umgearbeitete Auflage, als *Klemens Merck's Warenlexikon für Handel, Industrie und Gewerbe*, unter Beteiligung von Carl Birnbaum. Gloeckner, Leipzig 1884
* 4. wesentlich vermehrte Auflage, bearbeitet von Gustav S. Heppe. Gloeckner, Leipzig 1890
* 5. völlig neu bearbeitete Auflage, hrsg. von Adolf Beythien und Ernst Dressler. Gloeckner, Leipzig 1908
* 6. völlig neu bearbeitete Auflage als *Merck's Warenlexikon für Handel, Industrie und Gewerbe*, hrsg. von Adolf Beythien und Ernst Dressler. Gloeckner, Leipzig 1919
* 7. Auflage, hrsg. von Adolf Beythien und Ernst Dressler. Gloeckner, Leipzig 1920 (Nachdruck: Manuscriptum, Recklinghausen 1996)
* 8. Auflage, hrsg. von Adolf Beythien und Ernst Dressler. Gloeckner, Leipzig 1922

Nuorodos
--------

* Internetinė versija, 3 leidimas, 1884
Koordinatės: 54°55′33″š. pl. 23°38′54″r. ilg.﻿ / ﻿54.9259°š. pl. 23.6482°r. ilg.﻿ / 54.9259; 23.6482

 *Kitos reikšmės – Sąrašas:Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios.*

|  Zapyškio šv. Jono Krikštytojo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Aleksoto |
| **Savivaldybė** | Kauno rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kluoniškiai |
| **Adresas** | Bažnyčios g. 13 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1942 m. |
| **Stilius** | neoromanika |

**Zapyškio šv. Jono Krikštytojo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Kluoniškių kaime, Kauno rajone. Bažnyčia pastatyta 1942 m. priklauso Zapyškio šv. Jono Krikštytojo parapijai (Vilkaviškio vyskupija, Aleksoto dekanatas).

Parapijos teritorijoje stovi senųjų kapinių koplyčia.

Istorija
--------

*Pagrindinis straipsnis – Senoji Zapyškio šv. Jono Krikštytojo bažnyčia*.
Naujoji bažnyčia skaičiuoja istoriją nuo 1942 m. Šioje vietoje klebono Kazio Valaičio ir architekto Valerijaus Rybarskio rūpesčiu toliau nuo Nemuno 1908–1913 m. mūryta nauja bažnyčia. Ji neišliko, nes traukdamasi Rusijos kariuomenė 1915 m. pastatą sugriovė. Ant tų pačių pamatų 1939–1942 m. pastatyta mažesnė bažnyčia.

Architektūra
------------

Bažnyčia mūrinė, stačiakampė, neoromaninė, tūrio kompozicija halinė, vienabokštė, be apsidės. Vidus padalintas į tris navas.

Galerija
--------

* 2016 m.2016 m.
* Šoninis fasadasŠoninis fasadas
* 2013 m.2013 m.
* Šventoriaus skulptūraŠventoriaus skulptūra
* Balkonas bažnyčios priekyjeBalkonas bažnyčios priekyje
* Bažnyčios interjerasBažnyčios interjeras
* VargonaiVargonai

Šaltiniai
---------


* Lietuvos architektūros istorija. I tomas. 1987 m. Leidykla „Mokslas".

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Zapyškio šv. Jono Krikštytojo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Aleksoto dekanatas. Zapyškio šv. Jono Krikštytojo parapija Archyvuota kopija 2017-01-08 iš Wayback Machine projekto.
* Zapyškio šv. Jono Krikštytojo parapija (*facebook.com*)
* Senosios bažnyčios istoriniai vaizdai (*miestai.net*)
| Sen Deni vienuolyno bazilika |
| --- |
|  |
| 48°56′08″ š. pl. 2°21′35″ r. ilg.﻿ / ﻿48.93556°š. pl. 2.35972°r. ilg.﻿ / 48.93556; 2.35972﻿ (Sen Deni vienuolyno bazilika)Koordinatės: 48°56′08″ š. pl. 2°21′35″ r. ilg.﻿ / ﻿48.93556°š. pl. 2.35972°r. ilg.﻿ / 48.93556; 2.35972﻿ (Sen Deni vienuolyno bazilika) |
|  |
| Vieta | Sen Deni, Paryžius, Prancūzija |
| Statusas | Veikianti |
| Paskirtis | Katedra |

**Sen Deni vienuolyno bazilika** (pranc. *Basilique royale de Saint-Denis* arba *Basilique Saint-Denis*) – didelė viduramžių vienuolyno bažnyčia Sen Deni komunoje, šiandieniniame šiauriniame Paryžiaus priemiestyje. Pastatas yra unikalus istoriniu ir architektūriniu atžvilgiu bei yra laikomas pirmąja gotikine kada nors pastatyta bažnyčia.

Istorija
--------

Prancūzijos karalienės Marijos Leščinskos antkapinis paminklas su Lietuvos ir Lenkijos heraldiniais ženklais (širdis palaidota Nansi Bonsekūro Švč. Dievo Motinos bažnyčioje)Senovės Romos laikais dabartinės bazilikos vietoje buvo galų-romėnų kapinės. Žmonių, kurie buvo čia palaidoti, tikėjimas turėjo krikščioniško bei prieškrikščioniško kulto bruožų. Katedros požemiuose vis dar galima rasti anksčiau Sen Deni bazilikos vietoje stovėjusių pastatų archeologines liekanas. Apie 475 m. Šv. Ženevjeva nusipirko žemės ir pastatė Sen Deni koplyčią, o apie 630 m. Dagobertas I padidino bažnyčią ir įkūrė benediktinų vienuolyną. 

Bazilika tapo piligrimystės ir Prancūzijos karalių laidojimo vieta. Bazilikoje buvo palaidotas beveik kiekvienas karalius, valdęs nuo X iki XVIII a. bei daug anksčiau valdžiusių karalių. Bazilika nebuvo naudojama karalių karūnacijai, nes ši funkcija buvo priskirta Reimso katedrai. Tačiau karalienės buvo dažnai vainikuojamos Sen Deni bazilikoje. Sen Deni bazilika greitai tapo vienuolyno bažnyčia. 

XII a. abatas Siužė perstatė vienuolyno bažnyčios dalis naudodamas novatoriškus struktūrinius ir dekoratyvinius elementus. Tokiu būdu jis sukūrė pirmąjį gotikinį pastatą. Bazilikos XIII a. nava, geras spindulinio (pranc. *Rayonnant*) gotikinio stiliaus pavyzdys, pagal kurį buvo statomos katedros ir vienuolynai šiaurės Prancūzijoje, Anglijoje ir kitose šalyse.

1966 m. vienuolyno bažnyčia tapo katedra. Joje palaidoti daugelis šalies monarchų, tarp jų ir Henrikas Valua – paskutinis Valua dinastijos Prancūzijos karalius bei Abiejų Tautų Respublikos valdovas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Banister Fletcher, *A History of Architecture on the Comparative Method*.

Nuorodos
--------

* Informacija apie katedrą (en)
* Katedra fotografijose
* Informacija apie katedrą (fr) Archyvuota kopija 2015-09-22 iš Wayback Machine projekto.
* Sen Deni bazilika // saint-denis.monuments-nationaux.fr (en)

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sen Deni vienuolyno bazilika** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koperniko kraterio padėtis (Nr. 2) Mėnulio matomosios pusės šiaurės pusrutulyje
**Kopernikas** (lot. *Copernicus*, 9°42′š. pl. 20°06′v. ilg.﻿ / ﻿9.7°š. pl. 20.1°v. ilg.﻿ / 9.7; -20.1) – smūginis Mėnulio krateris, esantis Mėnulio matomosios pusės centrinėje dalyje, šiek tiek į šiaurę ir į vakarus. Pavadintas lenkų astronomo Mikalojaus Koperniko (1473−1543) garbei.

 Koperniko krateris, „Apollo 12" misijos nuotrauka, 1969 m.
Koperniko krateris yra vienas žinomiausių Mėnulio kraterių. Skersmuo 93−107 km. Jis matomas iš Žemės be optinių priemonių pagalbos ir yra tarp Lietų ir Salų jūrų. Koperniko kraterį visomis kryptimis puošia didžiulė spindulių sistema. Spinduliai nusitęsia iki 800 km Mėnulio paviršiumi. Tai meteorito išmuštos iš kraterio medžiagos juostos, kurių storis gali siekti kelias dešimtis metrų. Savo spindulių sistema Kopernikas dominuoja Mėnulio matomosios pusės šiaurės pusrutulyje panašiai kaip Tichas pietiniame.

Manoma, kad Kopernikas yra jaunesnis nei 1 mlrd. metų krateris. Tikima, kad „Apollo 12" misijos paimti Mėnulio grunto mėginiai yra iš kraterio išmušta medžiaga. Jos nustatytas amžius − apie 800 mln. metų. Koperniko forma apskritiminė, pakraščiai smailiomis viršūnėmis, kas tikriausiai iššaukta daugelio nuogriuvų. Vidinės kraterio sienos stambios su daugeliu besileidžiančių terasų. Koperniko dugnas yra 3760 m gylyje, dugno centre − grupė kalnų, kurie pasiekia 800−1200 m aukštį. 50 km atstumu nuo kraterio ribų koncentriškai išsidėsčiusios kalvos, pasiekiančios 900 m aukštį prie pakraščio, taip pat yra koncentrinių gūbrių ir kt. Pagal kraterio pavadinimą Mėnulio stratigrafijoje pavadintas jauniausias periodas.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kopernikas (Mėnulio krateris)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Moore, Patrick; Rees, Robin. *Patrick Moore's Data Book of Astronomy*. Cambridge University Press, 2014, p. 53
2. ↑  Wlasuk, Peter T. *Observing the Moon*. Springer Science & Business Media, 2013, p. 153
3. ↑  NASA informacija Archyvuota kopija 2017-06-24 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Wlasuk, Peter T. *Observing the Moon*. Springer Science & Business Media, 2013, p. 153
5. ↑  Encyclopaedia Britannica
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

**Mindaugas Sabutis** (g. 1975 m. rugpjūčio 26 d. Tauragėje) – Lietuvos Evangelikų Liuteronų bažnyčios vyskupas.

Biografija
----------

1993 m. baigė Tauragės antrąją vidurinę mokyklą. Tais pačiais metais įstojo į Klaipėdos universiteto Humanitarinių mokslų fakulteto Evangeliškosios teologijos katedrą. 1996 m. sausio mėn. Jurbarke, besimokant trečiame kurse, įvestas į diakonus. Tų pačių metų birželio mėn. ordinuotas kunigu diakonu.

1997 m. baigė teologijos studijas ir gavo bakalauro laipsnį. Apsigyveno Jurbarke ir tarnavo klebonu keturiose parapijose: Jurbarko, Skirsnemunės, Smalininkų ir Vilkyškių.

1998 m. liepos 4 d. Skirsnemunėje ordinuotas kunigu, suteikiant sidabrinį tarnybinį kryžių. Tų pačių metų gruodžio 5 d. Vilniaus evangelikų liuteronų parapijos visuotinis narių susirinkimas vienbalsiai pašaukė Vilniaus parapijos klebonu. 1999 m. birželio mėn. Vilniaus universiteto Religijų studijų ir tyrimų centre pradėjo magistrantūros studijas, kurias baigė 2001 m.

Nuo 2000 m. yra Lietuvos evangelikų liuteronų bažnyčios Konsistorijos narys. 2001 m. vasario mėn. deleguotas Evangelikų Liuteronų bažnyčios atstovu Biblijos draugijos Direktorių taryboje. 2005 m. išrinktas šios tarybos viceprezidentu.

Nuo 2001 m. gruodžio 8 d. iki 2004 m. liepos buvo LELB Jaunimo centro valdybos pirmininkas.

2004 m. balandžio 24 d. išrinktas, o birželio 19 d. konsekruotas Lietuvos Evangelikų Liuteronų Bažnyčios vyskupu. 2005 m. laikraščio „Lietuvos evangelikų kelias" redaktorius.

Dirba Klaipėdos universiteto Teologijos katedros dėstytoju. Pasaulio Liuteronų Sąjungos (PLS) Rytų ir Centrinės Europos Bratislavos biuro koordinatorius bei laikinosios PLS Santuokos ir lytiškumo klausimų komisijos narys.

Nuo 2005 m. ne tik dėsto, bet ir pats tęsią doktorantūros studijas Klaipėdos universitete.

2009 m. gegužės 22 d. Misūrio Sinodo Konkordijos teologinėje seminarijoje (Fort Wayne, Indiana, JAV) suteiktas garbės daktaro vardas.

Vedęs Lietuvos Biblijos draugijos darbuotoją Vilmą. Vaikai: Jonas ir Elzė.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  *Mindaugas Sabutis* Archyvuota kopija 2023-02-04 iš Wayback Machine projekto.. Kas yra kas Lietuvoje 20/21. Nuoroda tikrinta 2023-02-04.
2. ↑  *Mindaugas Sabutis*. Mažosios Lietuvos enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2023-02-04.
Koordinatės: 55°47′11″š. pl. 21°07′31″r. ilg.﻿ / ﻿55.7865°š. pl. 21.1252°r. ilg.﻿ / 55.7865; 21.1252

|  |
| --- |
|    **Kalotės geležinkelio stotelė** |
|  |
| *Stoties pastatas 2023 m.* |
| **Adresas** | Kalotė |
| **Atidaryta** | XIX a. pabaiga |
| **Peronų sk.** | 2 |
| **Kelių sk.** | 2 |
| **Aptarnaujanti įmonė** | AB „Lietuvos geležinkeliai" |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↑ KRETINGA ↑ |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | *Kopūstai* |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | *Normantai* |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ***Kalotė*** |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 2,6 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Giruliai |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 3,5 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Pauostis |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↓ KLAIPĖDA ↓ |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Kalotės geležinkelio stotelė** – stotis šiaurės vakarų Lietuvoje, Kalotėje, prie Vilniaus–Klaipėdos geležinkelio. Tai nedidelė geležinkelio stotis tarp Kretingos ir Klaipėdos, kurioje vienkelė linija 3 kilometrams išsišakoja į dvikelę (iki Girulių), tad šioje atkarpoje priešpriešiniai traukiniai gali prasilenkti nesustodami. 2023 m. stotyje yra 2 keliai 100 metrų ilgio.

Istorija
--------

XIX a. pabaigoje nutiesus geležinkelį Kalotėje įkurta geležinkelio stotis. XXI a. pradžioje stodavo keleiviniai traukiniai Vilnius–Klaipėda ir Radviliškis–Klaipėda.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Viešosios geležinkelių infrastruktūros 2023–2024 metų tarnybinio traukinių tvarkaraščio tinklo nuostatai.[neveikianti nuoroda] Ltginfra.lt (tikrinta 2023-08-04).
2. ↑  Tarnybinis 2008–2009 metų keleivinių traukinių eismo tvarkaraštis. – Vilnius, Lietuvos geležinkelių Keleivių vežimo direkcija, 2008.
| **Mirdza Ķempe** |
| --- |
| Gimė | 1907 m. vasario 9 d.Liepoja, Rusijos imperija |
| Mirė | 1974 m. balandžio 12 d. (67 metai)Ryga, Latvija |
| Palaidotas (-a) | Rainio kapinėse |
| Sutuoktinis (-ė) | Eriks Ādamsons, Linards Naikovskis |
|  |
| Veikla | poetė, vertėja, mokytoja |

**Mirdza Kempė** (latv. *Mirdza Ķempe*; 1907 m. vasario 9 d. Liepojoje, Rusijos imperija – 1974 m. balandžio 12 d. Rygoje) – Latvijos poetė, vertėja, mokytoja.

Biografija
----------

Gimė Mirdza Ķempe gimė Liepojoje, Latvijoje. 1915–1919 m. Mokėsi I-oje Liepojos pradinėje mokykloje. 1925 m. baigė pirmąją Liepojos vidurinę mokyklą.

Pirmasis eilėraštis „Ne jums!" 1923 m. paskelbtas laikraštyje „Kurzemes vārds". Tais pačiais metais ji išvertė Puškino „Mocartą ir Salierį" į latvių kalbą.

1927 m. įstojo į Latvijos universitetą Rygoje, bet dėl pinigų stygiaus turėjo palikti universitetą. 1928 m. Ķempė pradėjo dirbti „Rīgas radiofons" pranešėja.

1931 m. susituokė su rašytoju Eriku Adamsonu.

Ji vertė kūrinius iš rusų, anglų, vokiečių, ispanų ir prancūzų kalbų.

Antrojo pasaulinio karo metu ji buvo evakuota į Maskvą, Astrachanę ir Ivanovą. Ji rašė pjeses, lyrines miniatiūras ir eilėraščius.

Palaidota Liepos kapinėse, Rygoje.

Įvertinimas
-----------

Ji buvo apdovanota Latvijos TSR valstybine premija (1958 m.), TSRS valstybine premija (1967 m.) ir Raudonosios darbo juostos ordinu.

1971 m. suteiktas Višva-Bharati universiteto garbės daktaro diplomas už darbus urdų kalba. 1989 m. vasario 9 d. Liepojoje (architektas Ligita Ulmanė), bei Rygoje, pastatyti paminklai Mirdzai Ķempei. Jos vardu pavadinta gatvė Liepojos Ezerkrasto rajone.

Poezija
-------

Mirdza Kempė išleido 15 poezijos rinkinių: „Rīta vejš" (1946), „Gaisma akmenī", „Ērkšķuroze" (1972), „Mīlestības krāšņais", „Dzintara spogulis" (1968), „Mirkļu mužiba" ir kitus.


|  |  |
| --- | --- |
| **Ne jums!**
„Ne jums es vaicāšu: kas grēks, kas kauns?
Par velti draudiet man ar tumsas baismu!
Es pati savu dzīvi celšu –
Vienalga man, kur ceļam reiz būs gals…" | **Manai Liepājai**
„Jūras meita, Zemes māsa.
Mana Liepāja, ko mīlu.
Tavām acīm dzelmes krāsa,
Kurā atspīd debess dzīle." |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pirms 40 gadiem mirusi dzejniece un tulkotāja Mirdza Ķempe*, 2014-04-12. Nuoroda tikrinta 2019-04-06.*
| Kosovo autonominis socialistinis kraštas*Социјалистичка Аутономна Покрајина Косово* |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ←  | **1945 – 1990** |  → |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Jugoslavijos SFR vėliava Jugoslavijos SFR |
| **Administracinis centras** | Priština |
| **Oficialios kalbos** | albanų, serbokroatų, turkų |
|  |
| **Gyventojų** | 1 500 000 (1978) |
| **Plotas** | 11 000 km² |

**Kosovo autonominis socialistinis kraštas** (serb. *Социјалистичка Аутономна Покрајина Косово*, alb. *Krahina Socialiste Autonome e Kosovës*), ***Kosovas*** – Jugoslavijos Socialistinės Respublikos administracinis vienetas, buvęs Serbijos Socialistinės Respublikos pietuose. Sostinė – Priština. 1978 m. čia gyveno 1,5 mln. gyventojų.

1945 m. socialistinės Jugoslavijos sudėtyje įkurta Kosovo ir Metochijos autonominė sritis (serb. *Аутономна Косовско-Метохијска Област*). 1963 m. gavo autonominio krašto statusą (kaip Vojvodina), 1968 m. iš pavadinimo išimta Metochija, pridėtas žodis „socialistinis".

1981 m. surašymo duomenimis, 77,4 % Kosovo gyventojų buvo albanai, 14,9 % – serbai ir juodkalniečiai, 3,7 % – etniniai musulmonai, 2,2 % – čigonai, 0,8 % – turkai, 0,6 % – kroatai, 0,2 % – „jugoslavai". Albanų dalis Kosove tolydžio augo: nuo 68 % 1948 m. iki 81 % 1991 m.

1991 m. subyrėjus socialistinei Jugoslavijai, Kosovo autonominis socialistinis kraštas pertvarkytas į Kosovo ir Metochijos autonominį kraštą Jugoslavijos Federacijos sudėtyje. Vietos albanai pradėjo separatistinį judėjimą ir 1992 m. paskelbė Kosovo Respubliką.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 228
2. ↑  Bugajski, Janusz (2002). *Political Parties of Eastern Europe: A Guide to Politics in the Post-Communist Era*. New York: The Center for Strategic and International Studies. p. 479.
Koordinatės: 38°40′59″š. pl. 69°46′19″r. ilg.﻿ / ﻿38.683056°š. pl. 69.771944°r. ilg.﻿ / 38.683056; 69.771944

| Fort Peko užtvanka |
| --- |
| Fort Peko užtvankaFort Peko užtvanka iš aukštai |
| Bendra informacija |
| Valstybė | Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
| Būklė | veikianti |
| Upė | Misūris |
| Statybos pradžia | 1933 m. |
| Pradėjo veikti | 1940 m. |
| Instaliuota galia | 185 MW |
| Metinė elektros gamyba | 1 048 GWh |
| Užtvanka |
| Užtvankos tipas | gruntinė |
| Slėgio aukštis | 76 m |
| Užtvankos ilgis | 6,4 km |
| Turbinos ir generatoriai |
| Turbinos tipas | vertikali |
| Turbinų kiekis ir markė | 5 Frensio turbinos |
| Turbinų debitas | 7 100 m³/s |

**Fort Peko užtvanka** (angl. *Fort Peck Dam*) – didžiausia iš 6 užtvankų, įrengtų ant Misūrio upės JAV, Montanos valstijoje, šalia Fort Peko miestelio. Suformuotas tvenkinys vandens tiekimui, įrengta hidroelektrinė ir apsauginė damba nuo potvynių.

Užtvankos statybos vyko nuo 1933 iki 1940 m. Elektros energijos gamyba pradėta 1943 m. liepos mėn. 

Vaizdas į užtvanką aukštupio kryptimi

Duomenys
--------

Užtvankos ilgis – 6,4 km, daugiau kaip 76 m aukščio. Pylimo pagrindo plotis – 1 100 m, keteros – 15 m. Ji yra didžiausia hidrauliškai suplauto grunto užtvanka JAV. Suformuota 22,8 km³ tūrio, daugiau kaip 210 km ilgio vandens saugykla, kurios veidrodinis paviršius užima 990 km². Tai penktas pagal dydį dirbtinis ežeras JAV. Sumontuotos 5 vertikalios Frensio turbinos, kurių bendras galingumas 185 MW. Per metus pagaminama 1 048 GWh elektros energijos.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Fort Peko užtvanka** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Fort Peko užtvanka (*fortpeckdam.com*)
* Fort Peko užtvanka. (*U.S. Army Corps of Engineers*)
|  |
| --- |
| Brahujų kalba *Bráhuí*, براوی |
| Kalbama | Pakistanas, Afganistanas |
| Kalbančiųjų skaičius | 4,2 mln. |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | ? |
| Kilmė | dravidų0šiaurės dravidų00**brahujų** |
| Rašto sistemos | arabų, lotynų |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba | - |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-1 | - |
| ISO 639-2 | - |
| ISO 639-3 | brh |
| Geografinis paplitimas |
|  |

**Brahujų kalba** (براوی = *brāwī*) – dravidų kalbų šeimos kalba, vartojama brahujų tautybės žmonių, gyvenančių vidurio Beludžistane (Pakistanas ir Afganistanas), taip pat brahujų diasporos Irane, Persų įlankos regione. Kalbančiųjų skaičius – daugiau kaip 4 mln. žmonių.

Daugiausia kalbančių brahujų kalba gyvena Kalato ir Mastungo rajonuose (Beludžistano provincija). Daug brahujų jau nebekalba gimtąja kalba, o vartoja beludžių kalbą. Ši kalba įtraukta į UNESCO nykstančių kalbų sąrašą.

Brahujų kalba yra vienintelė dravidų kalba, vartojama už Pietų Indijos ribų (kelios negausios kalbos taip pat vartojamos vidurio Indijoje). Su kurukhų ir maltų kalbomis sudaro šiaurinę dravidų kalbų atšaką. Ši kalba ženkliai paveikta indoiranėnų (ypač beludžių) kalbų. Dabar šia kalba leidžiamas laikraštis „Haftaí Talár". Kalba užrašoma arabų raštu, bet dabar sukurta ir lotyniška brahujų abėcėlė.

Brahujų kalbos atsiradimas atokiai nuo kitų dravidų kalbų tebėra diskusijų objektas. Pagal vieną iš hipotezių, brahujai pasiekė Beludžistaną maždaug 2 tūkstantmečio pradžioje ar dar vėliau (XIII–XIV a.). Kita versija yra tokia, kad brahujai yra palikuonys kažkada plačias žemes užėmusių dravidų genčių, kurias vėliau į pietus išstūmė indoarijai.

Nuorodos
--------

* brh Duomenys apie kodu „brh" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
* Anglų-brahujų elektroninis žodynas
* Brahujų k. projektas wiki-inkubatoriuje
**Kruvainė** (kitaip – ***kruvienė***, nevart. ***juka***) – lietuviška kraujinė sriuba. Jai naudojamas sukrešėjęs kiaulės arba žąsies kraujas, kuris blendžiamas ruginiais miltais, dar dedama smegenų, lašinių ar kitokios mėsos, kopūstų sūrymo, druskos, prieskonių (čiobrelių, lauro lapų, pipirų ir kt.), svogūnų, kartais – duonos trupinių, kruopų (pvz. grikių), džiovintų vaisių. Kruvainės ilgai virinti negalima. Kai kur juką dar verda su leistiniais ar bulviniais kukuliukais. Kruvainės sudedamosios dalys paprastai skiriasi priklausomai nuo krašto: aukštaičiai verda kraujinę sriubą su kruopomis, zanavykai su džiovintais obuoliais, dzūkai su grikiais, lietuvininkai ir žemaičiai su miltiniais kleckiukais. Juka turi gautis juoda, – kuo juodesnė, tuo geresnė, tuo gardesnė.

Kruvainė tai tradicinė skerstuvių sriuba, taisoma dažniausiai per Vėlines.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ar taisyklinga sriubą iš kraujo vadinti „juka"? Archyvuota kopija 2021-01-19 iš Wayback Machine projekto. vlkk.lt
2. ↑  Kruvienė – kraujo sriuba
3. ↑  *Apsilankę Kazlų Rūdos krašte paragaukite šviežio kraujo sriubos Archyvuota kopija 2021-01-16 iš Wayback Machine projekto.*, lrytas.lt, 2014 m. rugpjūčio 29 d.
4. ↑  V. Sakas, *Kiaulienos valgymas Lietuvoje*, meniu.lt, 2008-06-02
5. ↑  *Vėlinės – mirusiųjų pagerbimo šventė Archyvuota kopija 2021-01-16 iš Wayback Machine projekto.*, Respublika, 2012 lapkričio mėn. 02 d.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Hamerfestasnorv. *Hammerfest* |
| --- |
|        |
| *Miesto vaizdas* |
|  |
| 

HamerfestasHamerfestas

70°39′50″ š. pl. 23°40′55″ r. ilg.﻿ / ﻿70.66389°š. pl. 23.68194°r. ilg.﻿ / 70.66389; 23.68194﻿ (Hamerfestas)Koordinatės: 70°39′50″ š. pl. 23°40′55″ r. ilg.﻿ / ﻿70.66389°š. pl. 23.68194°r. ilg.﻿ / 70.66389; 23.68194﻿ (Hamerfestas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Norvegijos vėliava Norvegija |
| **Apskritis** | Finmarko apskritis |
| **Savivaldybė** | Hamerfesto savivaldybė |
|  |
| **Gyventojų** (2013) | 7 568  |
| **Plotas** | 2,94 km² |
| **Tankumas** (2013) | 2 574 žm./km² |
| **Altitudė** | 2 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Hamerfestas |

**Hamerfestas** (norv. *Hammerfest*, sam. *Hámmárfeasta*) – miestas šiaurės Norvegijoje, Finmarke, Kvaliojos salos šiaurės vakaruose, Barenco jūros pakrantėje. Savivaldybės centras. Yra jūrų uostas, kelias į Kvalsundą, oro uostas. Verčiamasi žvejyba, turizmu, jūroje pradėta gamtinių dujų gavyba. Mieste yra 1961 m. pastatyta bažnyčia, baltųjų lokių muziejus, samių kultūros centras. Apylinkėse yra Struvės geodezinio lanko (pasaulio paveldas) taškas. Hamerfesto mieste ir apylinkėse ganosi laukinių šiaurės elnių bandos.

Istorija
--------

Hamerfestas buvo samių žvejų kaimas, vietovę lankydavo pomorų pirkliai. 1684 m. čia pastatyta pirmoji bažnyčia. 1789 m. Hamerfestui suteiktas miesto statusas. XIX a. pr. miestą nusiaubė britų laivynas. 1890 m. miestą suniokojo gaisras. 1944–1945 m. Hamerfestą sunaikino naciai. Vėliau miestas atkurtas.

* PakrantėPakrantė
* UostasUostas
* BažnyčiaBažnyčia
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Julijonas Šalkauskis** |
| --- |
| Gimė | 1849 m. spalio 11 d.Joniškyje |
| Mirė | 1933 m. gegužės 12 d. (83 metai)Šiauliuose |
| Palaidotas (-a) | Šiaulių kapinės |
| Tėvas | Petras Šalkauskis |
| Motina | Teresė Bojaržinskytė |
| Sutuoktinis (-ė) | Barbora Goštautaitė |
| Vaikai | Antanina, Kazys, Stasys, Felicija, Teresė, Gema |
|  |
| Veikla | gydytojas, savivaldybininkas, Lietuvos politinis veikėjas |
| Partija | 1919 m. Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | 1879 m. Petrapilio Karo medicinos akademija |

Šalkauskių šeimos kapas Šiaulių kapinėse
**Julijonas Šalkauskis** (1849 m. spalio 11 d. Joniškyje – 1933 m. gegužės 12 d. Šiauliuose) – gydytojas, savivaldybininkas, Lietuvos politinis veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Šiaulių, vėliau – Mintaujos gimnazijose, 1887 m. baigęs Petrapilio Karo medicinos akademiją, dirbo gydytoju Ariogaloje. 1882 m. vedė bajoraitę Barborą Goštautaitę.

Nuo 1888 m. dirbo Rygoje, nuo 1891 m. – Šiauliuose. 1905–1915 m. – Šiaulių miesto burmistras. 1912 m. rūpinosi, kad mieste būtų leista statyti elektrinę. Pirmojo pasaulinio karo metu 1915 m. pasitraukė į Maskvą.

Grįžęs į Šiaulius 1918 m. spalio mėn. pradėjo organizuoti savivaldybės tarybos rinkimus. 1918 m. lapkričio 24 d. Šiauliuose išrinkta pirmoji nepriklausomoje Lietuvoje savivaldybė.

Dirbo Šiaulių miesto savivaldybės sanitarijos gydytoju. Nuo 1919 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių organizacijos narys. Nuo 1925 m. sausio 24 d. – Šiaulių miesto savivaldybės gydytojas.

Dirbo iki 80 metų, išaugino 5 dukteris ir 4 sūnus, iš kurių Kazys ir Stasys tapo profesoriais.
| **Chrysopogon zizanioides** |
| --- |
| Kvapusis auksabarzdis (*Chrysopogon zizanioides*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Migliniai  *( Poaceae)* |
| Gentis: | Auksabarzdis  *( Chrysopogon)* |
| Rūšis: | Kvapusis auksabarzdis  *( Chrysopogon zizanioides)* |

 |

**Kvapusis auksabarzdis** (*Chrysopogon zizanioides*, seniau – ***zizaninė vetiverija***, *Vetiveria zizanoides*) – daugiametė miglinių (*Poaceae*) šeimos augalų rūšis, savaime paplitusi Pietų Azijoje, ekvatorinio ir subekvatorinio klimato juostose. Taip pat augalas auginamas Pietryčių Azijoje, Amerikoje, Šiaurės ir Rytų Afrikoje, Juodosios jūros pakrantėse.

Stiebas iki 2 m aukščio, šaknys ilgos, lapai linijiški. Žiedynas – šluotelė, joje sunoksta grūdiniai vaisiai.

Šakniastiebių ryšuliai
Kvapusis auksabarzdis plačiai naudojamas ūkinėms reikmėms: iš šaknų ir šakniastiebių gaminamas parfumerinis eterinis aliejus, prieskoniai, gaminami šepečiai, dembliai, lapai naudojami stogų dengimui, gyvulių šėrimui, namų apyvokos daiktų pynimui.

Augalo pavadinimas kilęs iš tamil. வெட்டிவேர்  = *veṭṭivēr*. Kitur Indijoje dar vadinamas hind. खस, खसखस, IAST: *khas, khaskhas*.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Kvapusis auksabarzdis*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1984. T.XII: Vaislapėlis-Žvorūnė, 196 psl.
|  |
| --- |
| Vašingtono universitetasangl. *University of Washington* |
|  |
| Įkurtas | 1861 m. |
| Darbuotojų | 16174 |
| Studentų | 42907 |
| Vieta | Sietlas |
| Svetainė |  |

**Vašingtono universitetas** (angl. *University of Washington*) − seniausias ir žymiausias universitetas JAV šiaurės vakaruose, Vašingtono valstijoje, Sietlo mieste. Įkurtas 1861 m.

Universiteto miestelis išsidėstęs ant Vašingtono ežero ir *Puget sound* įlankos kranto. Jo plotas 2,8 km². Miestelyje veikia spaudos centras, koncertų salė, keturi teatrai, meno galerija, muziejus, o bibliotekoje sukaupta 5 mln. spaudinių. 

Universitete veikia 5803 fakultetai, personalą sudaro 16 174 darbuotojai, o studentų apie 43 000. 

Viena įspūdingiausių vietų − botanikos sodas, kuris 1990 m. pavadintas Edvardo Grygo vardu. Šiam norvegų kompozitoriui dar 1917 m. Šiaurės vakarų ir Aliaskos skandinavų bendruomenės iniciatyva pastatytas bronzinis biustas. E. Grygo paminklas, kompozitoriaus vardu pavadintas botanikos sodas bei jame augantis beržas iš Europos simbolizuoja ryšį tarp susigiminiavusių miestų − Sietlo ir Bergeno Norvegijoje.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vašingtono universitetas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vašingtono universitetas (anglų k.)
**Dmitrijus Olderoggė** (rus. *Дмитрий Алексеевич Ольдерогге*, moksl. transliteracija *Dmitrij Aleksejevič Olderogė*; g. 1903 m. gegužės 6 d. senuoju kalendoriumi balandžio 23 d. Vilniuje, tuometinėje Rusijos Imperijoje – m. 1987 m. balandžio 30 d. Leningrade, SSRS) – vokiečių kilmės sovietinis rusų etnografas, istorikas, lingvistas ir vienas iš sovietinės afrikanistikos kūrėjų, SSRS Mokslų Akademijos narys – korespondentas (1960 m.).

Tėvas, Rusijos armijos pulkininkas, buvo kilęs iš senos kilmingos Šlėzvigo-Holšteino bajorų giminės, kurios nariai tris šimtus metų tarnavo Rusijos valstybei. Sūnui suėjus trejiems metams, šeima pervažiavo į Sankt Peterburgą, kur vėliau Dmitrijus mokėsi Kadetų korpuse, tarnavo Raudonojoje armijoje. Iš armijos gavęs siuntimą, studijavo Petrogrado universitete, kurį baigė 1925 metais. Pasirinkęs mokslininko kelią, dirbo Leningrado antropologijos ir etnografijos muziejuje ir specializavosi egiptologijoje. 1927–1928 metais stažavosi Vokietijoje, Belgijoje ir Olandijoje. Grįžęs dėsto įvairiose Leningrado aukštosiose mokyklose Afrikos kalbas ir etnografiją, paskiriamas Leningrado antropologijos ir etnografijos muziejaus direktoriumi. Istorijos mokslų kandidato disertaciją apsigynė 1935 m. o 1945 metais tapo etnografijos mokslu daktaras. Nuo 1946 m. iki gyvenimo pabaigos vadovavo Leningrado universiteto Afrikanistikos katedrai, profesorius. Vienas iš nedaugelio sovietinių mokslininkų, kurie dalyvavo įvairiose tyriamosiose ekspedicijose Afrikoje, po Antrojo pasaulinio karo kelis kartus buvo išvažiavęs dirbti į Egiptą (1957–1958 m.), Malį (1961 ir 1963-64), Senegalą ir Sudaną (1961).

Svarbiausi darbai skirti Afrikos tautų kultūrų ir kalbų giminystės ryšiams, socialinės sanklodos problemoms. Kartu su Ivanu Potechinu (1903–1964) išleido fundamentalų veikalą „Afrikos tautos: praeitis ir dabartis". (Maskva, 1954 m.).

Nuorodos
--------

* Straipsnis Sankt Peterburgo enciklopedijoje[neveikianti nuoroda] **(**angl.**)**
* K. Kalinovskajos straipsnis apie Olderoggės šimtmetį **(**rus.**)**
Vilniaus Seimo antspaudas, 1922 m.
**Vilniaus Seimas** (lenk. *Sejm Wileński*) – marionetinės Vidurinės Lietuvos atstovaujamasis organas Vilniuje; organizuotas 1922 m. sausio 8 d. vykdant rinkimus, o 1922 m. vasario 20 d. balsų dauguma jame priimta rezoliucija apie Vilniaus krašto prijungimą prie Lenkijos.

Aplinkybės
----------

*Pagrindinis straipsnis – Želigovskio maištas*.
1920 m. spalio 8–9 d. lenkų daliniams užėmus Vilnių ir artimas jam teritorijas, buvo paskelbta apie Vidurio Lietuvos, į valstybę panašaus darinio, įkūrimą. Liucijus Želigovskis pasiskelbė vyriausiuoju šios marionetinės valstybės ginkluotųjų pajėgų vadu ir paskelbė, kad jo tikslas – sukviesti Vilniaus krašto atstovus, kurie išreikštų tikrąją gyventojų valią.

Organizavimas
-------------

Pirma 1921 m. sausio 9 d. rinkimų data buvo atidėta. 1921 m. spalio 28 d. paskelbta apie naujus rinkimus į Seimą, tačiau galutinė data buvo paskelbta 1921 m. gruodžio 1 d.

Dalyvauti rinkimuose į Vilniaus Seimą buvo leidžiama nuolatiniams Vidurio Lietuvos gyventojams ir joje gimusiems, vyresniems nei 21 metų amžiaus. Vilniaus krašte gimę, bet gyvenantys Lenkijoje, taip pat buvo kviečiami dalyvauti.

Iš dvylikos rinkimų apylinkių 3 buvo Lenkijos teritorijoje, o 2 Lietuvos (Širvintų ir Aukštadvario). Rinkimams Lenkijos finansų ministerija buvo skyrusi 79 mln. lenkiškų markių.
Lietuvos Respublikos vyriausybė 1921 m. gruodžio 14 d. Nacijų Lygai pasiuntė protesto notą dėl rengiamų rinkimų.

Didesnė dalis lietuvių, baltarusių ir žydų šiuos rinkimus boikotavo.

Rinkimai vyko Didžiosios Pohuliankos (dab. Jono Basanavičiaus) gatvėje teatro pastate. Seimo vadovu buvo išrinktas Antoni Łokuciewski.

Pasekmės
--------

Iš 106 Vilniaus Seimo deputatų didžioji dalis balsavo už visišką ir neginčijamą Vidurio Lietuvos (Vilniaus krašto) politinį inkorporavimą į Lenkijos sudėtį. 1922 m. kovo 24 d. Vilniaus Seimas išsiskirstė.

Nuorodos
--------

1. ↑  Krajewski Z. Geneza i dzieje wewnętrzne Litwy Środkowej (1920–1922), Lublin 1996
2. ↑  Wybory do Sejmu w Wilnie 8 stycznia 1922 r. Wilno 1922
3. ↑  Srebrakowski A. Stosunek mniejszości narodowych Litwy Środkowej wobec wyborów do Sejmu Wileńskiego Archyvuota kopija 2020-07-16 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Srebrakowski A. Sejm Wileński 1922 roku. Idea i jej realizacja, Wrocław 1993.
5. ↑  Sejm Wileński 1922. Przebieg posiedzeń według sprawozdań stenograficznych w opracowaniu Kancelarji Sejmowej, Wilno 1922
The Rank Organisation|  |
| Forma | Pramogų konglomeratas |
| Pramonė | Pramogos |
| Įkurta | 1935 m. balandžio 23 d. kaip **J. Arthur Rank** |
| Įkūrėjas (-ai) | J. Arthur Rank |
| Centrinė būstinė | Londonas, Anglija, Jungtinė Karalystė |
| Produkcija | Kino platinimas ir rodymas (diversifikavimas: radijo, televizijos ir kopijavimo aparatų gamyba, įrašų kompanija) |
| Padaliniai | Rank Audio Visual Multimedia Rank Records Top RankTop Rank Suite |

**The Rank Organisation** (įkurta kaip *J. Arthur Rank*) – Jungtinės Karalystės pramogų konglomeratas, kurį 1937 m. balandį įkūrė pramonininkas Dž. Arturas Rankas. Rankas taip pat ėjo įmonės pirmininko pareigas. Įmonė greitai tapo didžiausia ir labiausiai vertikaliai integruota kino kompanija Jungtinėje Karalystėje, jai priklausė kūrybos, platinimo ir rodymo pajėgumai, projekcinės įrangos bei kėdžių gamyba. Įmonė taip pat išplėtė savo veiklą į radijo imtuvų, televizorių ir kopijavimo aparatų (kaip viena iš „Rank Xerox" savininkių) gamybą. Pavadinimas „The Rank Organisation" išliko iki 1996 m. vasario, o tada įmonę ir dalį likusio turto perėmė naujai suformuota kompanija „Rank Group plc". Pati įmonė tapo „Xerox" dukterine kompanija ir 1997 m. buvo pervadinta į „XRO Limited".

Įmonės logotipas, gongininkas, grupės platinimo įmonės „General Film Distributors" 1935 m. panaudotas pirmą kartą ir rodytas filmų įžangose, buvo tapęs garsia ir ilgalaike kino emblema.

Išnašos
-------

1. ↑  „Extent and Scope of Rank's Worldwide Interests Reviewed At London Conv.". *Variety*. 1946-04-24. p. 15. Nuoroda tikrinta 2023-08-30 – via Archive.org.
2. ↑  „XRO LIMITED - Overview (free company information from Companies House)". *Beta.companieshouse.gov.uk*. Nuoroda tikrinta 2023-08-30.
3. ↑  The Independent July 16, 1999: Obituary: Sir John Woolf Nuoroda tikrinta 2023-08-30.
4. ↑  Walden, Joshua. S. (2013). *Representation in Western Music. Chapter 5 - Video cultures: 'Bohemian Rhapsody',Wayne's World, and beyond*. Cambridge University Press. p. 81.
**Andrijus Spivakovas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Andrijus Serhijovyčius Spivakovas  Співаков Андрій Сергійович |
| Gimimo data | 1995 m. gegužės 15 d. (28 metai) |
| Gimimo vieta | [[]], Ukraina |
| Ūgis | cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Numeris** | 14 |
| **Pozicija** | gynėjas, saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| nežinoma2021–2022 2022 | nežinoma„Livij Bereh" FK Jonava | nežinoma018 0(0)010 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. lapkričio 11 d.. |

**Andrijus Serhijovyčius Spivakovas** (ukr. *Співаков Андрій Сергійович*; g. 1995 m. gegužės 15 d.) – Ukrainos futbolininkas, gynėjas, saugas.

Karjera
-------

Žaidė Ukrainoje. Priklausė Livij Bereh klubui 2021–2022 m. sezone, bet čempionatas buvo nutrauktas dėl Rusijos invazijos į Ukrainą.

### FK Jonava

Nuo 2022 m. vasaros atstovavo „Jonavos" klubui. 2022 m. rugpjūčio 16 d. sužaidė LFF taurės rungtynes prieš FC Hegelmann.

Debiutavo A lygoje 2022 m. rugpjūčio 21 d. rungtynėse prieš Sūduvos klubą.

Atstovavo Jonava B ekipai Antroje lygoje. 2022 m. rugsėjo 12 d. pasižymėjo įvarčiu Antros lygos rungtynėse prieš Hegelmann B ekipą.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |
| **2022** | **„Jonava"** | 10 | 0 |

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* SOFASCORE
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Koordinatės: 39°04′ š. pl. 75°10′ v. ilg.﻿ / ﻿39.067°š. pl. 75.167°r. ilg.﻿ / 39.067; 75.167

Delavero įlanka žemėlapyje
**Delavero įlanka** (angl. *Delaware Bay*) – Atlanto vandenyno įlanka ties šiaurės rytiniais Jungtinių Amerikos Valstijų (Naujojo Džersio ir Delavero valst.) krantais; faktiškai Delavero upės estuarija. Ilgis 84 km, plotis ties žiotimis 19 km, vidurinėje dalyje ~40 km. Didžiausias gylis – 12 metrų. Užšąla tik šaltomis žiemomis.

Įlankos dugnu pravestas 11,8 m gylio kanalas, leidžiantis laivams įplaukti į Česapyko įlanką ir Delavero upę. Ties pastarosios žiotimis įsikūręs Vilmingtono uostas. Vystoma žvejyba, austrių auginimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dèlavero įlanka*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 131
| **Sergejus Kirovasrus. *Киров (Костриков) Сергей Миронович*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1886 m. kovo 27 d.Viatkos gubernijoje |
| Mirė | 1934 m. gruodžio 1 d. (48 metai)Leningrade |
| Palaidotas (-a) | Nekropolis prie Kremliaus sienos |
|  |
| Veikla | vienas garsiausių tarybinių partinių ir valstybės veikėjų |
| Partija | VKP(b) CK Politinio biuro narys |
|  |
|  **Vikiteka** | Sergejus Kirovas |

**Sergejus Kirovas** (tikroji pavardė – Kostrikovas, rus. *Киров (Костриков) Сергей Миронович*, 1886 m. kovo 27 d. Viatkos gubernijoje – 1934 m. gruodžio 1 d. Leningrade) – vienas garsiausių tarybinių partinių ir valstybės veikėjų, buvęs VKP(b) CK Politinio biuro narys, žuvęs pasikėsinimo metu.

Biografija
----------

S. Kirovas anksti įsijungė į bolševikinį judėjimą. Į RSDDP įstojo 1904 m. Tais pačiais metais baigė Kazanės mechanikos-technikos mokyklą. Dalyvavo 1917 m. Spalio perversme Petrograde, vėliau – įtvirtinant tarybų valdžią Šiaurės Kaukaze.

Nuo 1919 m. dirbo politinį darbą Raudonojoje armijoje. 1920 m. buvo RTSFR įgaliotinis Gruzijoje. 1921–1926 m. – Azerbaidžiano komunistų partijos pirmasis sekretorius.

VKP(b) CK narys nuo 1923 m. Nuo 1926 m.- kandidatas į VKP(b) CK Politinio biuro narius, nuo 1930 m. – Politinio biuro narys.

Nuo 1926 m. dirbo Leningrade: VKP(b) miesto ir gubernijos pirmasis sekretorius, VKP(b) CK Šiaurės Vakarų biuro vadovas, nuo 1934 m. vasario mėn. kartu ir VKP(b) CK sekretorius. 1934 m. gruodžio 1 d. nužudytas Smolnyje per pasikėsinimą. Palaidotas prie Kremliaus sienos Maskvoje.

  

S. Kirovas buvo laikomas vienu artimiausių J. Stalinui žmonių. S. Kirovo mirtį J. Stalinas panaudojo kaip pretekstą masiniam terorui TSRS pradėti. Praėjus kelioms dienoms po mirties Viatkos miestas pavadintas Kirovu (įdomu tai, kad šiame mieste S. Kirovas nebuvo nė karto). Jo vardu iki šiol Rusijoje ir kitose šalyse pavadinta daug gyvenamųjų vietovių, gatvių ir gamyklų.

Nuorodos
--------

* Biografija (rusų kalba).
| **Jonas Urbonas (1807)** |
| --- |
| Gimė | 1807 m. balandžio 15 d.Bandužiuose |
| Mirė | 1886 m. birželio 12 d. (79 metai)Įsrutyje |
|  |
| Veikla | Mažosios Lietuvos spaudos darbuotojas, mokytojas, poetas |

**Jonas Urbonas** (1807 m. balandžio 15 d. Bandužiuose prie Klaipėdos – 1886 m. birželio 12 d. Įsrutyje) – Mažosios Lietuvos spaudos darbuotojas, mokytojas, poetas.

Biografija
----------

Baigė greičiausiai Karalienės mokytojų seminariją. 1830-1834 m. mokytojavo Vilkyškiuose (II mokytojas), 1834-1852 m. Pagėgiuose, 1852-1866 m. Tilžės Prūsuose (1919 m. prijungtuose prie Tilžės), nuo 1866 m. gimnazijos vyresnysis mokytojas Įsrutyje.

Bendradarbiavo su lituanistu mokytoju Frydrichu Bekeriu, talkino šiam rengiant pirmąją lietuvių literatūros chrestomatiją „Lietuvininkas" (*„Der kleine Littauer"*, 1866), reklamavo jo knygas. 1866-1868 m. rašė į kunigo prof. Frydricho Kuršaičio leidžiamą laikraštį „Keleivis iš Karaliaučiaus...", gerai pažinojo tautosakininką ir etnografinės medžiagos skelbėją Eduardą Gizevijų, Tilžės gimnazijos mokytoją. Priklausė „Lietuvių literatūros draugijai", bet jos veikloje nepasižymėjo. 1870-1876 ir 1882-1886 m. vadovavo Įsruties gimnastikos mėgėjų draugijai.

Pagal laikraščių pranešimus parašė knygą „Prūsų karas" (*„Prusu karas bey ypatiškos kovos su estreikeis bey kelioms kitoms Vokes žememis mete 1866"*, Tilžė, 1867, 84 p.). Knygoje aprašomos Prūsijos kovos su Austrija ir kitomis vokiečių valstybėlėmis. Žinomas vienas išlikęs egz. Iš vokiečių kalbos išvertė didaktinio religinio turinio pasakojimus „Krikščioniškas vadas" (*„Krikščioniškas vadas, arba Kelo roditojis, keleivjams į dangu"*, Tilžė, 1840-1852, 100 p.). Sudarė ir redagavo 7 kalendorius („Prusiškos kalendros ant meto 1864 … 1870). Jų sudarytojas ir redaktorius buvo Erdmonas Šesnakas. J. Urbonas tapo antruoju redaktoriumi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Žemaitaitis. Jonas Urbonas (1807-1886) Mažoji Lietuva Archyvuota kopija 2008-12-24 iš Wayback Machine projekto.
| **Vasilijus Andrianovas** |
| --- |
| Gimė | 1902 m. kovo 21 d.Kalugos sritis |
| Mirė | 1978 m. spalio 3 d. (76 metai)Maskva, Rusija |
| Palaidotas (-a) | Novodevičės kapinėse |
| Pilietybė | TSRS |
|  |
| Veikla | TSKP funkcionierius |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| keturi Lenino ordinai, Tėvynės karo ordinas |

**Vasilijus Andrianovas** (rus. *Василий Михайлович Андрианов*, g. 1902 m. kovo 21 d. Kalugos gubernijoje, Rusija – 1978 m. spalio 3 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.

Biografija
----------

1928 – 1931 m. mokėsi K.Libknechto instituto darbininkų fakultete Maskvoje, vėliau baigė Maskvos universiteto mechanikos-matematikos fakulteto tris kursus, o 1958 m. – Aukštąją partinę mokyklą prie TSKP CK.

1931 m. pradėjo partinio funkcionieriaus karjerą, kuri dėl atsilaisvinančių postų vykstant stalinistinėms represijoms, buvo ypač sparti: 1937 – 1938 m. dirbo VKP(b) Ivanovo srities Kovrovo miesto komiteto pirmasis sekretorius, 1938 m. gegužės mėn. paskirtas VKP(b) CK Vadovaujančiųjų partinių organų skyriaus instruktoriumi ir tą patį mėnesį tapo Stalingrado srities partijos komiteto antruoju sekretoriumi. Tų metų gruodžio mėn. grįžo į CK aparatą, dirbo Vadovaujančiųjų partinių organų skyriaus vedėjo (G.Malenkovo) pavaduotoju.

1939 m. sausio mėn. paskirtas VKP(b) Sverdlovsko srities komiteto pirmuoju sekretoriumi, juo dirbo iki 1946 m. Sverdlovsko srityje buvo sukoncentruotos svarbiausios karinės pramonės gamyklos, kurių produkcija vaidino ypač svarbų vaidmenį Vokietijo-TSRS karo metu.

1946 – 1948 m. V.Andrijanovas buvo VKP(b) CK partinių organų tikrinimo valdybos viršininko pavaduotojas, 1946 – 1949 m. – TSRS Ministrų Tarybos Kolūkių reikalų tarybos pirmininko pavaduotojas. 1949 – 1953 m. vadovavo TSKP Leningrado srities organizacijai. 1953 – 1956 m. dirbo TSRS Valstybės kontrolės ministro pavaduotoju.

1939–1956 m. buvo TSKP CK narys, 1952 m. gruodžio mėn. – 1953 m. kovo mėn. – TSKP CK Politinio biuro narys, TSRS Aukščiausiosios Tarybos I–III šaukimų deputatas.

Palaidotas Novodevičės kapinėse Maskvoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Андрианов Василий Михайлович (Справочник по истории Коммунистической партии и Советского Союза)