recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Dongnambo regionas Vietname
Vungtau miestas
Saigono uostas
**Dongnambo** (viet. *Đông Nam Bộ* – „Pietryčių regionas") – regionas pietų Vietname. Jį sudaro viena savivaldybė (Hošiminas) ir šešios provincijos (Binfėko provincija, Taininio provincija, Binzėngo provincija, Dongnajaus provincija, Bintuanio provincija ir Barijos–Vungtau provincija). Tai labiausiai ekonomiškai išsivystęs Vietnamo regionas. 2006 m. regionas pervedė 148 000 milijardų dongų į šalies biudžetą, kurį sudarė 251 000 milijardų dongų. Dongnambo labiausiai urbanizuotas šalies regionas su 50%, kai visoj šaly urbanizacijos lygis yra 25%.

Provincijos
-----------

Dongnambo statistika| Nr. | Provincija/Savivaldybė | Plotas (km²) | Gyv. skaičius (2009 m. balandžio 1 d.) | Gyv. tankumas (žm./km²) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Hošiminas | 2 095 | 7 123 340 | 3 401 |
| 2 | Barijos–Vungtau provincija | 1 982,2 | 994 837 | 501,9 |
| 3 | Binzėngo provincija | 2 695,5 | 1 482 636 | 550 |
| 4 | Binfėko provincija | 6 857,3 | 874 961 | 127,6 |
| 5 | Dongnajaus provincija | 5 894,8 | 2 483 211 | 421,2 |
| 6 | Taininio provincija | 4 029,6 | 1 066 402 | 264,6 |
| 7 | Bintuanio provincija | 4 400,5 | 1 699 | 206 |
|

Transportas
-----------

Tan Son Nhat tarptautinis oro uostas yra didžiausias šalyje, pervežęs 8,5 mln. keleivių 2006 m. bet planuojama, kad tarptautinius skydžius perims statomas Long Thanh tarptautinis oro uostas. Lien Khuong oro uostas yra kitas svarbus regiiono oro uostas. Saigono uostas ir keletas gilavandenių Barijos–Vungtau provincijos uostų yra didžiausi šalyje. National 1A, National Road 51 ir TransAsia greitkelis yra pagrindiniai greitkeliai regione.

Išnašos
-------

1. ↑  Official fiscal report in 2006 by the Ministry of Finance of Vietnam at its official website  Archyvuota kopija 2017-08-01 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

| Araukanijos regionasisp. *Región de la Araucanía* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Araukanijos regiono vėliava | Araukanijos regiono herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Čilės vėliava Čilė |
| **Administracinis centras** | Temukas |
| **Provincijų skaičius** | 2 |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 957 224 |
| **Plotas** | 31 842,3 km² |
| **Tankumas** (2017) | 30 žm./km² |

**Araukanijos regionas** (isp. *Región de la Araucanía*), *IX Čilės regionas* – vienas iš 15 Čilės regionų (pirmo lygio administraciniai valstybės vienetai). Sostinė – Temukas, kiti du stambūs miestai – Angolis (*Angol*) ir Padrė Las Kasas (*Padre las Casas*).

Regioną sudaro dvi provincijos:

* Maljeko provincija – šiaurinė,
* Kautino provincija – pietinė.

Gamta
-----

Regione daug miškų, kuriuose auga blizgusis ir kvapusis notofagas, *Laureliopsis philippiana*, kiparisai. Vieni aukščiausių medžių yra čilinės araukarijos, kurias vietiniai gyventojai vadina *pehuén*. Jų sėklos, vadinamos *piñón*, yra vienas pagrindinių vietinių indėnų pehuenčų maisto objektų.

Didelę dalį miškų saugo įvairiuose nacionaliniuose parkuose (*Nahuelbuta*, *Tolhuaca*, *Conguillío*, *Villarrica* ir *Huerquehue*) bei nacionaliniuose rezervatuose (*Malalcahuello*, *Las Nalcas* ir *Alto Biobío*).

Istorija
--------

Araukanija yra mapučių (dar vadinamų *araukanais*) tėvynė. Mapučiai priešinosi tiek inkų, tiek ispanų užkariavimams. Teritorija nuo Araukanijos okupavimo (1861–1883), po 1885 m. buvo Čilės dalis. Iki tol ispanai išliejo daug kraujo siekdami užkariauti mapučius, ispanai buvo priversti įsitvirtinti palei Bio Bio upę. Čilės vyriausybė, iškovojusi nepriklausomybę nuo ispanų, nevykdė okupacijos iki 1861 m. kai buvo įkurti nauji miestai, nutiesti telegrafas, keliai ir geležinkelis.

Ekonomika
---------

Ilgą laiką pagrindinė regiono ūkio šaka buvo javų auginimas, dėl ko regioną vadino „Čilės aruodu". Kviečiai iki šiol tebėra pagrindinė kultūra, tačiau regione augina avižas, rapsus, lubinus, Vystoma sodininkystė ir gėlininkystė.

Ryškus miestų ir komercijos vystymas, plačios turizmo galimybės suteikia galimybių pažangai. Turistus traukia kazino *Pucón’e*, karštieji šaltiniai, nuotykių trasos, triatlonas (*Half-Ironman Triathlon* – 1,9 km plaukimas, 90 km dviračiu ir 21 km bėgimas).

Šaltiniai
---------

1. ↑  CHILE: Regions and Urban Agglomerations, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Čilės regionai** |  |
| Aisenas | Antofagasta | Araukanija | Arika ir Parinakota | Atakama | Biobio | Kokimbas | Los Lagosas | Los Riosas | Magelano r. ir Antarktida | Maulė | O'Higinso regionas | Santjago Metropolija | Tarapaka | Valparaisas |
Koordinatės: 55°55′59″š. pl. 23°53′38″r. ilg.﻿ / ﻿55.933°š. pl. 23.894°r. ilg.﻿ / 55.933; 23.894

**Paežerių miškas** (arba ***Legminių miškas***) – miškas šiaurės Lietuvoje, Pakruojo rajone, 2 km į rytus nuo Pakruojo. Priklauso Pakruojo miškų urėdijos Pakruojo girininkijai. Apima 8 km² plotą.

Paviršius lygus. Būdingi velėniniai glėjiški sujaurėję priemoliai, yra dolomito klodų.

Medynai:

* beržynai: 46 %
* eglynai: 21 %
* drebulynai: 14 %
* uosynai: 11 %
* ąžuolynai: 4 %
* pušynai: 2 %
* juodalksnynai: 2 %

Jaunuolynai sudaro 19 % medynų, pusamžiai medžiai 44 %, pribręstantys 20 %, brandūs 17 %.

Paežerių miške gyvena stambieji kanopiniai žvėrys (šernai, stirnos), kiškiai.

Pietiniu pakraščiu eina kelias  **150**  Šiauliai–Pakruojis–Pasvalys . Aplink įsikūrę Paežeriai I, Minioniai, Pakruojo sodai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Paežerių miškas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 262–263
| Vičita Folsas*Wichita Falls* |
| --- |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

Vičita FolsasVičita Folsas

33°53′50″ š. pl. 98°30′50″ v. ilg.﻿ / ﻿33.89722°š. pl. 98.51389°r. ilg.﻿ / 33.89722; 98.51389﻿ (Vičita Folsas)Koordinatės: 33°53′50″ š. pl. 98°30′50″ v. ilg.﻿ / ﻿33.89722°š. pl. 98.51389°r. ilg.﻿ / 33.89722; 98.51389﻿ (Vičita Folsas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6)------ vasaros: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Teksasas Teksasas |
| **Apygarda** | Vičitos apygarda |
|  |
| **Gyventojų** (2013) | 104 898  |
| **Plotas** | 183,1 km² |
| **Tankumas** (2013) | 573 žm./km² |
| **Altitudė** | 289 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Vičita Folsas |

**Vičita Folsas** (angl. *Wichita Falls*) – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, šiaurės Teksase, 185 km į šiaurės vakarus nuo Fort Vorto. Apygardos centras. Prateka Vičitos upė (Raudonsios upės baseinas). Naftos perdirbimo, chemijos, odos, tekstilės pramonė, mašinų gamyba. Apylinkėse išgaunama nafta ir gamtinės dujos. Veikia 1922 m. įkurtas universitetas. Vičita Folse yra vienas svarbiausių šalyje Šepardo karinis aerodromas, kuriame rengiamos NATO pratybos. Miestas žymus 1919 m. pastatytu pastatu, vadinamu „mažiausiu pasaulio dangoraižiu" (12 m aukščio).

Istorija
--------

„Mažiausias pasaulio dangoraižis"
XIX a. Vičita Folso vietoje gyveno indėnai čoktavai. Amerikiečiai gyvenvietę įkūrė apie 1861 m. miestu tapo 1872 m. jau 1882 m. čia nutiestas geležinkelis, miestas tapo apygardos centru. Miestą nesyk nusiaubė potvyniai ir tornadai (1964, 1979 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vičita Folsas*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1984. T.XII: Vaislapėlis-Žvorūnė, 204 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Nasalis larvatus** |
| --- |
| Didnosė beždžionė (*Nasalis larvatus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Primatai  *( Primates)* |
| Šeima: | Šunbeždžionės  *( Cercopithecidae)* |
| Pošeimis: | Laibaliemenės beždžionės  *( Colobinae)* |
| Gentis: | Didnosės beždžionės  *( Nasalis)* |
| Rūšis: | Didnosė beždžionė  *( Nasalis larvatus)* |

 |
| Binomas |
| ***Nasalis larvatus***Wurmb, 1787 |

**Didnosė beždžionė** (*Nasalis larvatus*) – šunbeždžionių (*Cercopithecidae*) šeimos primatų rūšis, priklausanti monotipinei **didnosių beždžionių** (*Nasalis*) genčiai. Labai specifinės išvaizdos gyvūnas, turintis didelę nosį. Subrendusių patinų ji ilga ir nukarusi. Ji yra svarbi viliojant porą. Ką tik gimęs jauniklis turi normalią nosį, senstant ji didėja, bet patelių ji daug mažesnė negu patino. Patinai žymiai didesni už pateles. Patinai yra iki 72 cm ūgio, turi iki 75 cm ilgio uodegą ir sveria iki 24 kg. Patelės yra iki 60 cm ūgio ir sveria iki 12 kg.

Gyvena Borneo salose prie vandens, drėgnuose žemumų miškuose, mangrovių pelkėse ir pajūryje. Būryje būna vienas patinas ir 6-10 patelių ir jų jaunikliai. Patinas gina savo grupę garsiai gargsėdamas, šiepiantis dantis ir mojuoja priešui stačia varpa. Nykstanti rūšis.
J.P. Morgan & Co.|  |
| Forma | JPMorgan Chase padalinys |
| Pramonė | Finansinės paslaugos |
| Įkurta | 1871 m. |
| Centrinė būstinė | Niujorkas, JAV |
| Paslaugos | Investicinė bankininkystė,Privačioji bankininkystė |
| Darbuotojų | 26 314 (2010 m.) |
| Tinklalapis | www.jpmorgan.com |

**J.P. Morgan & Co.** – „JPMorgan Chase" investicinės ir privačiosios bankinkystės padalinys.

Istorija
--------

„Morgan Stanley" investicinis bankas buvo įsteigtas dalijantis „J.P. Morgan & Co." komerciniam bankui 1935 m. dėl įsigaliojusio Glasso-Steagallo įstatymo, reikalavusio atskirti investicinės bankininkystės padalinius nuo komercininės bankininkystės skyrių.

Trečias pagal dydį JAV bankas „Chase Manhattan" ir Niujorko bankas „J.P. Morgan & Co." 2000-ųjų pabaigoje baigė susijungimo procesą. Naujoji bendrovė pavadinta „JPMorgan Chase". „Chase Manhattan" perėmė „J.P. Morgan" maždaug už 30 mlrd. USD.

2008 m. Bankas „JPMorgan Chase" sutiko už 236 mln. USD – mažą dalelę buvusios vertės – nusipirkti problemų parklupdytą investicinį banką „Bear Stearns".

Išnašos
-------

1. ↑  Verslo Žinios: „Chase Manhattan" priglobė „J.P. Morgan"[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Verslo Žinios: „JPMorgan" perka parklupusį „Bear Stearns"[neveikianti nuoroda]
|  Vičitai |
| --- |
| Vičitų kaimo vadas Isadova (~1870 m.)Vičitų kaimo vadas Isadova (~1870 m.) |
| Gyventojų skaičius | 2953 |
| Populiacija šalyse | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos(Oklahomos vėliava Oklahoma) |
| Kalba (-os) | anglų, vičitų✝ |
| Vėliava |  |
| Religijos | tradicinė tikyba, krikščionybė |
| Giminingos etninės grupės | kadai, pauniai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Vičitai |

**Vičitai** (angl. *Wichita*, sav. *Kitikiti’sh* – „meškėnakiai", pagal kūno dažymo žymes) – indėnų tauta, gyvenanti Oklahomoje (Jungtinės Amerikos Valstijos). Populiacija – 2100–3000 žmonių. Vičitų kalba, priklausanti kadų šeimai, mirusi (2016 m. mirė paskutinė jos vartotoja), kalba angliškai. Priėmę krikščionybę (katalikai, protestantai), kiti puoselėja prigimtinę tikybą.

Vičitai buvo padrika kelių genčių konfederacija. Pagrindinės ją sudariusios gentys buvo taovajai, tavakoniai, veikai, kicajai ir tikrieji vičitai. Ši tauta kildinama iš Repablikano aukštupio kultūros, XI–XV a. gyvavusios dabartinėje Nebraskoje. Nuo XVI a. vičitai gyveno vidurio Kanzase, iš kurio XVII a. pietinių sijų buvo išstumti į Arkanzaso slėnį (dab. Oklahoma). Čia ėmė prekiauti su prancūzais, jų gyvenvietės virto pietinių lygumų prekybiniais centrais. XIX a. pagrindinės vičitų gyvenvietės buvo įsikūrusios išilgai Raudonosios upės (ties Oklahomos ir Teksaso sandūra). XVIII a. pab. populiacija siekė 3200 žmonių. 1859 m. vičitai Indėnų teritorijoje gavo rezervaciją, 1936 m. pasiekė dalinę savivaldą.

Vičitai kultūriškai artimi kitoms rytų Didžiųjų lygumų tautoms. Vertėsi raitąja bizonų medžiokle ir lydimine žemdirbyste. Gyvenvietės būdavo įtvirtintos. Būstai kūgiški, iš nendrių ir šiaudų, 12–15 m skersmens su ugniakuru ir čiukuru (dūmų anga) viduryje. Kraustydamiesi gyvendavo tipiuose.

Įprasta vyrų apranga – strėnraištis, naginės, mokasinai; moterų – trumpas odinis sijonas. Per šalčius vilkėdavo apsiaustus iš bizonų kailių. Kūną tatuiruodavosi, dažydavosi.

Vičitus valdė vadų taryba, vadovaujama vyriausiojo vado (titulas paveldimas). Naujavedžiai paprastai keldavosi į žmonos namus. Tradicinei tikybai būdingas šamanizmas, tikėjimas į dvasias-globėjas, ūkinės apeigos, ritualiniai šokiai. XIX a. tarp vičitų paplito „Dvasios šokio", o XX a. – pejotizmo praktikos.

Dabartiniai vičitai daugiausia dirba samdomus darbus. Turi vičitų ir susijusių genčių rezervaciją, esančią Kado apygardoje (būstinė – Anadarkas).

* Vičitų būstas (XIX a. pab.)Vičitų būstas (XIX a. pab.)
* Vičitų merginos vasariškais rūbais (~1870 m.)Vičitų merginos vasariškais rūbais (~1870 m.)
* Vičitų stovyklavietė (1904 m.)Vičitų stovyklavietė (1904 m.)
* Vičitų moteris su vaiku (1898 m.)Vičitų moteris su vaiku (1898 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  wic Duomenys apie kodu „wic" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
3. ↑  *Уичита*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
Koordinatės: 54°49′1.19″ š. pl. 23°26′0.77″ r. ilg.﻿ / ﻿54.8169972°š. pl. 23.4335472°r. ilg.﻿ / 54.8169972; 23.4335472

|  Višakio Rūdos šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Marijampolės |
| **Savivaldybė** | Kazlų Rūdos savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Višakio Rūda |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1883 m. |
| **Stilius** | neobarokas |

 *Kitos reikšmės – Šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia.*
**Višakio Rūdos šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Višakio Rūdos kaime, 10 km į šiaurės vakarus nuo Kazlų Rūdos. Barokinių proporcijų. Bažnyčia yra didžiausia medinė bažnyčia Lietuvoje. Architektūros paminklas, 2008 m. įtrauktas į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas 32496).

Parapijoje yra Višakio Rūdos Šaltinio ir Kardokų koplyčios.

Interjeras

Istorija
--------

Višakio Rūdoje 1817 m. pastatyta medinė bažnyčia, Zapyškio parapijos filija. 1867 m. paskirtas klebonas Juozas Strimavičius rado apgriuvusią bažnyčią. Jis gavo leidimą ją remontuoti, bet 1883 m. pastatė naują dabartinę medinę bažnyčią. Ją 1885 m. konsekravo pavyskupis Juozapas Olekas. Kunigas Feliksas Martišius 1910 m. įkūrė „Žiburio" draugijos skyrių, įsteigė biblioteką – skaityklą, pastatė parapijos salę. 1911–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Po 1915 m. įkurta parapija. Po Antrojo pasaulinio karo bažnyčia suremontuota. Klebonija nusavinta, klebonas Gvidonas Dovidaitis 1978 m. pastatė naują mūrinę kleboniją.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, barokinių proporcijų, dvibokštė. Ji pseudobazilikinė, trinavė, su daugiasiene apside ir zakristijomis abipus jos. Stogo forma - centrinės dalies - dvišlaitė, bokštų - aštuonkampiai šalmai, apsidės - trišlaitė. Virš priebažnyčio įrengtas vargonų choras, šoninių navų dalis pratęsia dvi zakristijos.

Šventoriaus tvora medinių statinių, su mūriniais stulpais. Šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia yra vienintelis medinis neobaroko stiliaus sakralinis pastatas Sūduvoje.

Galerija
--------

* 2007 m.2007 m.
* 2013 m.2013 m.
* 2018 m.2018 m.
* ApsidėApsidė
* Apsidės bokštelisApsidės bokštelis
* Šventoriaus kryžius, datuojamas 1937 m.Šventoriaus kryžius, datuojamas 1937 m.
* Vargonų chorasVargonų choras
* AltoriusAltorius
* Bažnyčios maketasBažnyčios maketas
* Bažnyčios būgnas, naudojamas per šventesBažnyčios būgnas, naudojamas per šventes
* Atminimo paminklas Pranui DovydaičiuiAtminimo paminklas Pranui Dovydaičiui
* Kun. Juozas Štrimaitis (1829–1918), bažnyčios statytojasKun. Juozas Štrimaitis (1829–1918), bažnyčios statytojas
* Kun. Domininkas Budzeika (1869–1949)Kun. Domininkas Budzeika (1869–1949)
* Kun. Vincentas Švelnys (1886–1959)Kun. Vincentas Švelnys (1886–1959)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Višakio Rūdos šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  „Bažnyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2018-02-04.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Višakio Rūdos šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos svetainė Archyvuota kopija 2018-02-02 iš Wayback Machine projekto.
| Tumbeso departamentas*Departamento de Tumbes* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Peru vėliava Peru |
| **Administracinis centras** | Tumbesas |
| **Provincijos** | 3 |
| **Apygardos** | 13 |
|  |
| **Gyventojų** (2017 m.) | 224 863 |
| **Plotas** | 4 669 km² |
| **Tankumas** (2017 m.) | 48 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | PE-TUM |
|  |
| **Tinklalapis** | regiontumbes.gob.pe |
|  **Vikiteka** | Tumbeso departamentasVikiteka |

**Tumbeso departamentas** (isp. *Departamento de Tumbes*, keč. *Tumpis suyu*) – departamentas Peru šiaurės vakarinėje dalyje, Ramiojo vandenyno pakrantėje. Ribojasi su Ekvadoru rytuose (El Oro provincija ir Lochos provincija) ir su Piuros departamentu pietuose. Administracinis centras – Tumbesas.

Istorija
--------

Teritorija žmonių apgyvendinta nuo senovės. Čia gyvavo Čimu valstybė, kurią vėliau užkariavo inkai. 1532 m. šiame krašte pasirodė Fransisko Pisaro vadovaujami ispanai, čia įvyko pirmasis kolonizatorių ir inkų susidūrimas. Nepriklausomos Peru laikais Tumbesas buvo pavaldus Piurai. 1941–1942 m. čia vyko Peru–Ekvadoro karo veiksmai. Karui pasibaigus, sudarytas Tumbeso departamentas.

Geografija
----------

Puerto Pisaro uostas Tumbese
Pietvakarinę dalį užima Kosta, kurią užima pusdykumės, šiaurėje pereinančios į sausringas savanas ir miškus bei mangrovių sąžalynus. Rytuose paviršius kyla į priešandines aukštumas, kurių šlaitai apaugę tropiniais miškais. Gvajakilio įlankos pakrantėse yra kelios salos (Korea, Matapalas, Ronkalis).

Svarbiausios upės – Tumbesas ir Sarumilija – teka iš Andų į vandenyną.

Klimatas tropinis, daugiausia karštas ir drėgnas. Vidutinė metinė oro temperatūra yra 27 °C, vasaros karštomis dienomis gali pakilti iki 40 °C, žiemos naktimis atvėsti iki 17 °C. Pakrantėje sausa, per metus iškrenta 50-250 mm kritulių (sausį–balandį), kalnų šlaituose drėgniau.

Yra Tumbeso mangrovių nacionalinis draustinis, Amotapės kalvų nacionalinis parkas, Tumbeso nacionalinis draustinis.

Ekonomika
---------

Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu – svarbus kukurūzų ir tabako auginimo kraštas, taip pat auginami ryžiai, medvilnė, batatai, bananai, vaisiai. Svarbus verslas yra žvejyba, moliuskų, vėžiagyvių gaudymas. Yra naftos, gamtinių dujų, akmens anglių, bentonito, gipso, druskos telkinių. Vystomas turizmas – Tumbesas garsėja savo paplūdimiais.

Gyventojai
----------

Beveik visi Tumbeso gyventojai yra ispanakalbiai (metisai, baltieji, mulatai), indėnai nesudaro nei pilno procento gyventojų dalies.

Administracinis skirstymas
--------------------------

Tumbeso departamentas administraciškai padalintas į 3 provincijas (skliaustuose – administracinis centras).

* Tumbeso provincija (Tumbesas)
* Sarumilijos provincija (Sarumilija)
* Kontralmirante Viljaro provincija (Soritosas)

| Peru departamentai | Peru State Flag |
| --- | --- |
| Ajakučas | Amazonė | Ankašas | Apurimakas | Arekipa | Chuninas | Huankavelika | Huanukas | Ika | Kachamarka | Kaljao | Kuskas | La Libertadas | Lambajekė | Lima | Loretas | Madre de Diosas | Mokegva | Paskas | Piura | Punas | San Martinas | Takna | Tumbesas | Ukajalis |
|  **Limos provincija nepriklauso nė vienam departamentui.** |
|  |
| --- |
| JAV Senato laikinasis pirmininkas*President pro tempore of the United States Senate* |
| JAV Senato laikinojo pirmininko herbas 
Dabartinė Senato laikinoji pirmininkė Patty Murray |
| Įkurta | 1789 m. kovo 4 d. (1789-03-04) |
| Statusas | Senato laikinasis pirmininkas |
| Pirmas ėjęs pareigas | John Langdon |

**JAV Senato laikinasis pirmininkas** (angl. *The president pro tempore of the United States Senate*, taip pat ***JAV Senato laikinasis prezidentas***, ***JAV Senato pro tempore prezidentas***) – antrasis aukščiausias pagal rangą (po JAV viceprezidento) Jungtinių Valstijų Senato pareigūnas. Remiantis JAV Konstitucijos pirmuoju straipsniu, JAV viceprezidentas yra JAV Senato prezidentas (nepaisant to, kad neužima senatoriaus pareigų), o Senatui privaloma išsirinkti laikinąjį Senato prezidentą, kuris pirmininkautų posėdžiams nesant viceprezidentui.

Laikinąją Senato pirmininką renka JAV Senato nariai, dažniausiai bendru sutarimu priėmus atitinkamą rezoliuciją be formalaus balsavimo. Konstitucija nėra numačiusi reikalavimų šioms pareigoms, bet į jas visada būdavo išrenkamas vienas iš pareigas einančių Senato narių. Kitaip nei JAV viceprezidentas, esant lygiosioms laikinojo Senato pirmininko balsas nėra lemiamas.

Nesant viceprezidentui laikinasis Senato prezidentas turi teisę pirmininkauti Senato posėdžiams. Tačiau tiek viceprezidentas, tiek laikinasis Senato pirmininkas pirmininkauja retai – tik tada kai būtina, ar esant svarbiems balsavimams, vietoj jų pirmininkaujančiojo pareigos rotacijos būdu deleguojamos daugumos partijai priklaustiems Senato nariams, kurie dar neturi didelės patirties.

Nuo 1890 metų yra nusistovėjusi tradicija (kurios ne visada laikomasi), kad į šias pareigas skiriamas daugumos partijai priklausantis vyriausias senatorius, ir pareigas iki kol yra išrenkamas kitas. Nuo 1947 m. kai buvo priimtas įstatymas, kuris įtvirtino JAV prezidento pareigų perėmimo liniją, yra trečiasis pareigūnas perėmimo linijoje po JAV viceprezidento ir atstovų rūmų pirmininko.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Senate Historical Office; With a preface by Senator Robert C. Byrd, President pro tempore (2008). Erickson, Nancy (Secretary of the Senate), ed. *Pro Tem: Presidents Pro Tempore of the United States Senate since 1789*. U.S. Government Printing Office. p. 9. ISBN 978-0-16-079984-6. Nuoroda tikrinta January 9, 2017.
2. ↑  „Hillary takes Senate gavel–for an hour". CNN. January 24, 2001. Suarchyvuotas originalas January 20, 2010.
3. ↑  Davis, Christopher M. (December 20, 2012). The President Pro Tempore of the Senate: History and Authority of the Office (Report). Congressional Research Service. Nuoroda tikrinta February 23, 2015.
4. ↑  Lord, Debbie (June 18, 2018). „A president resigns, dies or is impeached: What is the line of succession?". *wftv.com*. Cox Media Group. Nuoroda tikrinta June 18, 2018.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tumuk Humako kalnai |
| --- |
| Gvianos plokščiakalnio panoramaGvianos plokščiakalnio panorama |
| **Žemynas** | Pietų Amerika |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Aukščiausias taškas** | 701 m |
| **Koordinatės** | 02°20′00″ š. pl. 55°00′00″ v. ilg.﻿ / ﻿2.33333°š. pl. 55.00000°r. ilg.﻿ / 2.33333; 55.00000Koordinatės: 02°20′00″ š. pl. 55°00′00″ v. ilg.﻿ / ﻿2.33333°š. pl. 55.00000°r. ilg.﻿ / 2.33333; 55.00000 |

**Tumuk Humako kalnai** arba **Tumukumakis** (port. *Serra Tumucumaque*) yra Brazilijos šiaurėje ir Surinamo bei Prancūzijos Gvianos pietuose. Kalnagūbris priklauso Gvianos plokščiakalniui.

Tumuk Humako kalnų ilgis apie 120 km. Kalnagūbrio aukščiausias taškas (701 m) yra Brazilijoje, Amapos valstijoje. Kalno šlaituose prasideda Ojapokės ir Maroni upių ištakos. Kalnagūbrį dengia miškai. Nežiūrint į tai, kad jo aukštis nėra didelis, vietovė sunkiai pasiekiama ir retai apgyvendinta.

2002 m. Brazilijos teritorijoje įkurtas Tumukumakio nacionalinis parkas (38,9 tūkst. km²).
| Šumperkasček. *Šumperk* |
| --- |
|              |
|  |
|  |
| 

ŠumperkasŠumperkas

49°57′55″ š. pl. 16°58′15″ r. ilg.﻿ / ﻿49.96528°š. pl. 16.97083°r. ilg.﻿ / 49.96528; 16.97083﻿ (Šumperkas)Koordinatės: 49°57′55″ š. pl. 16°58′15″ r. ilg.﻿ / ﻿49.96528°š. pl. 16.97083°r. ilg.﻿ / 49.96528; 16.97083﻿ (Šumperkas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Čekijos vėliava Čekija |
| **Kraštas** | Olomouco kraštas |
|  |
| **Meras** | Zdeněk Brož |
|  |
| **Gyventojų** (2014 m.) | 26 806  |
| **Plotas** | 27,91 km² |
| **Tankumas** (2014 m.) | 960 žm./km² |
| **Altitudė** | 315 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 787 01 |
| **Tinklalapis** | Oficiali svetainė |
|  **Vikiteka** | Šumperkas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Šùmperkas |

**Šumperkas** (ček. *Šumperk*; vok. *Mährisch Schönberg*) – miestas Olomouco krašte, Čekijoje. Šumperko rajono administracinis centras. 26 806 gyventojai (2014 m. duomenys). Vadinamas *„Vartai į Hruby Jesenyko kalnus"*.

Etimologija
-----------

Miesto pavadinimas vokiškas, sudarytas iš dviejų žodžių: būdvardžio „schön", reiškiančio *grožį* ir veiksmažodžio „berg" – *kalva* arba *kalnas*. Čekų kalba pavadinimas buvo fonetinė transkripcija „Šenberk" (schön=šen; berg=berk), vėliau pakeistas į „Šumberk" ir galiausiai į „Šumperk".

Istorija
--------

Manoma, kad Šumperkas buvo įkurtas antroje XIII a. pusėje vokiečių iš Silezijos. Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1281 m.
Žydų holokausto vieta Kaušėnuose (Plungės raj.)
**Kaušėnų Holokausto aukų memorialas** - Holokausto aukų memorialas, esantis Kaušėnuose, Plungės rajonas. Skirtas atminti sunaikintai  Plungės žydų bendruomenei.

Istorija
--------

Kaušėnų kaimo kalnelyje 1941 metų liepos 12-13 dienomis buvo žiauriai nužudyta ir palaidota apie 1800 Plungės rajono žydų. Iš pradžių jie 2 savaites buvo laikomi uždaryti Plungės sinagogoje be maisto, antisanitarinėmis sąlygomis. Kai kurie išprotėjo, kai kurie buvo nužudyti, viena moteris pagimdė kūdikį. Po to paeiti galintys buvo varomi pėsčiomis apie 5 kilometrus mirties keliu į egzekucijos vietą. Nebegalintys paeiti buvo sumesti į sunkvežimius ir vežami atskiromis grupėmis. 

Pasmerktieji patys turėjo išsikasti duobes, nusirengti ir atsistoti prie jų krašto. Budeliai šaudė suaugusiuosius, o vaikams kulkų pagailėjo – kūdikius paėmę už kojų trenkdavo į medį. Kita atvežtoji aukų grupė turėdavo palaidoti mirusiuosius ir iškasti naują duobę sau.

Atminimas
---------

Paskutinis Plungės žydas Jakovas Bunka,  Antrojo pasaulinio karo veteranas, už kovinius nuopelnus apdovanotas ordinais ir medaliais, su antifašistinės koalicijos armija pasiekęs net  Berlyną, per karą praradęs senelius, mažiausią sesutę, tėvą ir brolį, visą likusį savo gyvenimą paskyrė nužudytų Plungės žydų atminimo įamžinimui ir saugojimui. Jakovas Bunka - liaudies menininkas, medžio skulptūrų meistras - kartu su savo draugais medžio drožėjais lietuviais įkūrė Kaušėnų memorialą. Ąžuoliniai paminklai sukurti nuo 1986 iki 1989 metų.

2011 m. atidengta Atminties siena, skirta 1800 nužudytų Plungės žydų. Ši siena sumūryta iš 1800 plytų, paimtų iš nugriautos didžiosios Plungės sinagogos. 

Kiekvieną vasarą, trečiąjį liepos sekmadienį, Kaušėnuose vyksta nužudytų Plungės žydų prisiminimo ir pagerbimo ceremonija (organizuoja Jakovas Bunka).

Memorialą nuolat prižiūri ir tvarko Plungės Saulės gimnazijos Tolerancijos ugdymo centras.

Nuorodos
--------

* Plungės rajone atidengtas atnaujintas memorialas holokausto aukoms.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Kaušėnų Holokausto aukų memorialas (LR Seimas)
3. ↑  Plungės rajone išniekintos žydų kapinės Archyvuota kopija 2011-09-22 iš Wayback Machine projekto.
| ***Marijos meilužiai*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Maria‘s Lovers |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Andrejus Končialovskis |
| Scenaristas (-ai) | Gérard BrachAndrejus KončialovskisPaul ZindelMarjorie David |
| Vaidina | Nastassja KinskiRobert MitchumJohn SavageKeith Carradine |
| Metai | 1984 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 109 min. |
| Kalba | anglų, kroatų ir serbų |
| **IMDb įrašas** |

**Marijos meilužiai** (angl.  *Maria‘s Lovers*) – 1984 m. rusų kilmės režisieriaus Andrejaus Končialovskio sukurta drama, kurioje pagrindinį vaidmenį atliko aktorė Nastassja Kinski. Už šį filmą režisierius buvo nominuotas Auksiniam liūtui Venecijos kino festivalyje bei Cezario apdovanojimui.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Pasibaigus Antrajam pasauliniam karui, į mažą miestelį Pensilvanijoje, kuriame gyvena serbų emigrantų bendruomenė, grįžta iš japonų nelaisvės išvaduotas Ivanas Babičius. Netrukus jo ryšys su buvusia mergina Marija atsinaujina ir jiedu susituokia, nors Ivano tėvas įsitikinęs, kad mergina per gera, kad būtų sūnaus žmona.

Ivano džiaugsmas grįžus į normalų gyvenimą ir vedus savo vaikystės draugę netrukus aptemdomas seksualinių problemų: būdamas su žmona, jis tampa impotentu, tačiau tokių problemų nepatiria su kitomis moterimis. Šeimyninis gyvenimas nuolat temdomas kivirčų, kol galiausiai Ivanas palieka žmoną ir išvyksta į kitą miestą. Marija, visą laiką saugojusi savo nekaltybę, susipažįsta su keliaujančiu muzikantu Klarensu. Po vienos nakties nuotykio ji išvaro naująjį meilužį, tačiau netrukus supranta esanti nėščia. Ji vyksta pas Ivaną, tačiau šis vėl ją atstumia.

Praėjus kuriam laikui, Ivanui su draugais besilinksminant su draugais, į barą užklysta Klarensas. Iš jo pasakojimo Ivanas atpažįsta istoriją apie Mariją ir nusprendžia grįžti namo. Ši, viena auginanti sūnų, priima jį pas save, o Ivaną nustoja kankinti impotencija žmonai...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Nastassja Kinski – Marija
* John Savage – Ivanas Babičius
* Robert Mitchum – Ivano tėvas
* Keith Carradine – Klarensas Butas
* John Goodman – Frenkas
* Karen Young – Rouzė
* Anita Morris – misis Vynic
|  |
| --- |
| Kristina Hautala |
|  
Kristina Hautala 1968 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Kristina Hautala |
| Gimė | 1948 m. birželio 28 d. (74 metai)  Stokholmas, Švedijos vėliava Švedija |
| Žanrai | popmuzika |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 1966–1972  2003–dabar |
| Įrašų kompanija | Scandia |
| Susijusi veikla | Lasse Mårtenson |

**Kristina Hautala** (g. 1948 m. birželio 28 d. Stokholme) – švedų kilmės Suomijos dainininkė.

1966 metais atlikėja išleido debiutinį singlą „En koskaan", perdainavusi Dusty Springfield kūrinį „You Don’t Have to Say You Love Me" suomių kalba. Jau septintojo dešimtmečio antroje pusėje ji buvo viena sėkmingiausių pop muzikos dainininkių. Kristina Hautala taip pat yra perdainavusi tokius žinomus kūrinius kaip The Beatles „All You Need Is Love" ir Peggy Lee „So What’s New". Per 1966–1970 metų laikotarpį ji įrašė 20 singlų, kuriuos išleido įrašų kompanija „Scandia".

1970 m. pasirodė su Lasse Mårtenson televizijos laidoje, vėliau abu įrašė bendrą albumą „Kristina & Lasse".

1972 metais dainininkė paliko šou verslą ir grįžo į Švediją. Ten ji studijavo psichologiją ir sociologiją vietos universitetuose, nuo tada dirba psichologe.

2003-aisiais Kristina grįžo į sceną, išleidusi albumą „Hetki tää", šiuo metu bendradarbiauja su Matti Viita-aho grupe.

Nuorodos
--------

* Kristina Hautala svetainėje *Discogs*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Fredi  *„Varjoon – suojaan"*** |  **Suomijos atstovė Eurovizijoje**1968 | Po to:**Jarkko & Laura  *„Kuin silloin ennen"*** |
**Malvina** (*Malwine*, *Malvine*, *Malwida*, *Malve*, *Mal* ir *Malvin*) – moteriškas vardas.

Vardadienis: sausio 4 d.

Manoma, kad vardas *Malvina* yra kilęs iš škot. gėl. *mala mhinn* 'glotni kakta, lygūs antakiai'. Vardą išpopuliarino XVIII a. škotų poetas Džeimsas Makfersonas, aprašęs Osiano giesmėse – jo sukurtoje mistifikacijoje. Osianas, atseit, buvo legendinis III a. keltų dainius, o Malvina buvo jo žuvusio sūnaus draugė, kuri senatvėje lydėjo Osianą. 

Vardas *Malvina* paplito Skandinavijoje, nes Napoleonas, žavėjęsis Makfersono osianiškąja poezija, buvo kelių savo karininko Žano Batisto Bernadoto, kuris vėliau tapo Švedijos ir Norvegijos karaliumi, vaikų krikštatėvis.

Folklando salų ispaniškas pavadinimas *Malvinų salos* (isp. *Islas Malvinas*) etimologiškai nesusijęs su vardu *Malvina*. Salos per prancūzišką pavadinimą pranc. *Îles Malouines* pavadintos Prancūzijos uostamiesčio Sen Malo garbei.

Žmonės
------

* Malvina Meškauskienė (g. 1933) – Lietuvos ekonomistė, habilituota socialinių mokslų daktarė;

Personažai
----------

* Malvina – pasakos apie Buratiną personažas,

Nuorodos
--------

1. 1 2  Hanks, Patrick; Hardcastle, Kate & Hodges, Flavia (2006), *A dictionary of first names*, Oxford Paperback Reference (2nd ed.), Oxford University Press, p. 180, ISBN 978-0-19-861060-1 .
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Malūnėlis (reikšmės).*
**Malūnėlis** – vaikų tautinių šokių kolektyvas, įkurtas 1951 metais Kaune.

Istorija
--------

Vaikų tautinių šokių kolektyvas. 1951m. choreografė Genovaitė Montvilaitė subūrė tautinių šokių ratelį, kuris buvo vienas iš nedaugelio Kauno mieste. Tai buvo nedidelis tautinio meno ugdymo židinys tuometiniu sudėtingu pokario laikotarpiu. 1976m. kolektyvui pradėjo vadovauti choreografė Birutė Brazdžiūtė. Jai vadovaujant šokių ratelis išaugo į vaikų tautinių šokių ansamblį, jungiantį apie du šimtus dalyvių: šešias skirtingo amžiaus šokėjų grupes, liaudies instrumentų orkestrą ir kaimišką kapelą. Dalyvių amžius nuo 4 iki 18 metų.

Ansamblis tituluojamas vienu geriausiu Lietuvos vaikų šokių kolektyvu. Kolektyvo repertuaras itin platus, įvairus ir nuotaikingas. Pasipuošęs lietuviškais tautiniais kostiumais kolektyvas daug koncertuoja Kaune ir kitose Lietuvos vietose, dalyvauja respublikiniuose renginiuose ir konkursuose bei įvairiuose festivaliuose užsienio šalyse: Latvijoje, Švedijoje, Vokietijoje, Lenkijoje, Turkijoje, Brazilijoje, Prancūzijoje, Graikijoje, Vengrijoje, Ukrainoje, Kroatijoje, Bulgarijoje. 2000 m. kolektyvas respublikiniame vaikų tautinių šokių konkurse "Aguonėlė" buvo pripažintas profesionaliausiu vaikų tautinių šokių ansambliu visoje respublikoje, 2004 m. "Malūnėlis" tame pačiame konkurse pelnė laureato vardą. 2001 m. kolektyvas apdovanotas "Aukso paukštės" prizu kaip geriausias vaikų tautinių šokių kolektyvas šalyje bei už nuopelnus Lietuvos liaudies menui.

Dabar jau profesionalaus vaikų kolektyvo meno vadove ir baletmeistere ketvirtą dešimtį dirba Birutė Brazdžiūtė. Groti originaliais liaudiškais ir klasikiniais muzikos instrumentais vaikus moko: Zita Labutienė, Danutė Šimakauskaitė, Vincentas Kurša, Audronė Ravkienė ir Alfonsas Ūsas. Koncertmeisterė - Zita Dirgėlienė.
**Kristina Paliokaitė** (g. 1990 m.) – lietuvių šaudymo sporto atstovė. Gyvena Aukštadvaryje (Trakų rajonas). Lietuvos šaudymo rungčių rekordininkė. Treneris – Viktoras Stukas.

Lietuvos rekordai
-----------------

K. Paliokaitė dalijasi Lietuvos rekordu su Margarita Belochvostova atliekant 40 šūvių iš 10 m atstumo su 4,5 mm kalibro pneumatiniu šautuvu stovint. Abejų sportininkių rezultatas – 394 taškai. K. Paliokaitės rezultatas pasiektas 2010 m. sausio 15 d. Vilniuje vykusiose tarptautinėse kulkinio šaudymo sporto varžybose „Polonia 2010" .

2010 m. gegužės 30 d. Rokiškyje vykusiose šaudymo sporto varžybose K. Paliokaitė pasiekė Lietuvos rekordą trijų padėčių – gulomis, klūpomis ir stovint (5,6 mm kalibro šautuvas – 60 (3x20) šūvių) – rekordą. Jos rezultatas – 573 taškų iš 600 galimų. Ankstesnis rezultatas (559 tšk.) priklausė net trims sportininkėms: Jelenai Bazdyrevai (1992 m.), Rasidai Kovalskai (1995 m.) ir Gerdai Židovainytei (1999 m.).

Dalyvavimas varžybose
---------------------

* 2009 m. Lietuvos studentų kulkinio šaudymo čempionate Vilniaus Universiteto komandoje. Asmeninėje įskaitoje šaudyme pneumatiniu šautuvu užėmė antrąją vietą .
* Vilniuje vykusiose tarptautinėse kulkinio šaudymo sporto varžybose „Polonia 2010". Pasiektas Lietuvos rekordas, užimta pirmoji vieta.
* 2008, 2009 ir 2010 metais vykusiuose Europos šaudymo sporto pneumatiniais ginklais čempionatuose .

Nuorodos
--------

* Lietuvos šaudymo sporto rekordai Archyvuota kopija 2010-02-17 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
| Malviško valsčiusAmtsbezirk Mallwischken |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **1874 – 1945** |  |

 |
| *Malviško valsčius Pilkalnio apskrityje* |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Provincija** | Rytų Prūsija |
| **Administracinis centras** | Malviškas |
|  |
| **1874–1945** | Pilkalnio apskritis |

**Malviško valsčius** (vok. *Amtsbezirk Mallwischken*, nuo 1938 m. *Amtsbezirk Mallwen*) – Rytų Prūsijos administracinis teritorinis vienetas, gyvavęs 1874–1945 m. dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje. Priklausė Pilkalnio apskričiai. Valsčiaus centras buvo Malviške.

Istorija
--------

Suformuotas 1874 m. pagal 1872 m. priimtus „Apskričių nuostatus Prūsijos, Brandenburgo, Pomeranijos, Poznanės, Silezijos ir Saksonijos provincijoms" iš 14 kaimo bendruomenių ir 2 dvaro agygardų. 1928 m. abi dvaro apygardos – Malviško I ir Malviško II prijungtos prie Malviško kaimo, o 1937 m. prie Gumbinės apskrities Užbalių kaimo bendruomenės prijungtas Vantlaužių kaimas. 1937–1945 m. valsčių sudarė 13 kaimo bendruomenių: Antbalių, Apšriūtų, Edraičių, Enskiemio, Juodžių, Kišų, Malviško, Paberžių, Plimbalių, Verdeliškių, Vidgirių, Vingerupių ir Žvirblių.

Valsčius buvo pietvakarinėje apskrities dalyje, Gumbinės apskrities paribyje. Valsčiumi tekėjo Įsruties baseino upeliai Eimenys, Draugupė, Kusupė, ir Žąsupė, į vakarus nuo valsčiaus plytėjo Čiulkinių giria. Didžiausia gyvenvietė 1939 m. buvo valsčiaus centras ir bažnytkaimis Malviškas (783 gyv.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vasilijus Safronovas, Valsčius, 2, Mažosios Lietuvos enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-10-03.
2. ↑  Amtsbezirk Mallwen, Territoriale Veränderungen in Deutschland und deutsch verwalteten Gebieten 1874–1945 (vok.). Nuoroda tikrinta 2021-12-21.
3. ↑  Landkreis Pillkallen Archyvuota kopija 2021-10-05 iš Wayback Machine projekto. verwaltungsgeschichte.de (vok.). Nuoroda tikrinta 2021-12-21.
Kristijono Olyviečio atvaizdas Grudziondzo herbe
**Kristijonas Olyvietis** (m. apie 1245 m.) – pirmasis Prūsijos vyskupas (nuo 1215–1216 m.).

Kristijonas buvo cisteriečių ordino narys. Iki tampant vyskupu tarnavo Lekno vienuolyno (netoli Gniezno) abatu. 1209 m. tapo misionieriumi Prūsijoje. 1212 m. popiežiaus Inocento III įšventintas vyskupu. 1215 m. grįžo į Romą, kur pateikė ataskaitą apie misijas Prūsijoje, ir buvo paskirtas pirmuoju Prūsijos vyskupu. Vyskupijos centru tapo Olyvos vienuolynas. Kristijonas rėmė kryžiaus žygius į Prūsiją, 1227–1228 m. su Mazovijos kunigaikščiu Konradu įsteigė Dobrynės ordiną kovai su prūsais. 1228 m. jie pasikvietė Teutonų ordiną, kuriam dovanojo Kulmo žemę.

1233 m. Kristijonas Olyvietis pateko į prūsų nelaisvę, bet buvo paleistas už popiežiaus Grigalijaus IX išpirką. 1243 m. popiežiaus legatas Viljamas iš Modenos padalino Prūsijos vyskupiją į 4 vyskupijas: Kulmo, Pamedės, Varmės ir Sembos. Kristijonui siūlyta pasirinkti vieną iš jų, tačiau jis nesutiko su padalijimu. Konfliktui nesibaigus mirė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kristijonas. *Kristijonas Olyvietis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 403
| Vaineikių partizanų atminimo vieta |
| --- |
| Atminimo vieta iš šiaurės rytų pusės |
| 

Vaineikių partizanų atminimo vietaVaineikių partizanų atminimo vieta

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°00′44″š. pl. 21°19′51″r. ilg.﻿ / ﻿56.012339°š. pl. 21.330864°r. ilg.﻿ / 56.012339; 21.330864Koordinatės: 56°00′44″š. pl. 21°19′51″r. ilg.﻿ / ﻿56.012339°š. pl. 21.330864°r. ilg.﻿ / 56.012339; 21.330864 |

 |
| Vieta | Kretingos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Darbėnų seniūnija |
| Aukštis | 3,7 m |
| Plotas | 4 m² |

**Vaineikių partizanų atminimo vieta** yra centrinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Vaineikiuose (Darbėnų seniūnija), kelio Darbėnai–Vaineikiai dešinėje pusėje, Akmenos kairiajame krante.

Atminimo vieta
--------------

Įrengta pakelėje, lauko pakraštyje. Ją ženklina monumentalus kryžius, aptvertas statinių tvorele. Kryžius medinis, kryžmiškas. Šonus puošia kiauraraščiai stilizuoto augalinio motyvo ornamentai. Viršūnės ir pečių galai profiliuoti, gilės pavidalo. Prie kryžmos prikalta metalinė Nukryžiuotojo skulptūra, virš kurios išlenktas skardos stogelis. Stiebas platėja į apačią. Prie liemens priekyje pritvirtintas skydas su Vyčio kryžiumi, o žemiau – vertikalaus stačiakampio formos lentelė su Gedimino stulpais ir užrašu: „1948 ŽUVĘ UŽ / LIETUVOS / LAISVĘ / VANAGO / BŪRIO VADAS / KAZIMIERAS / LAURECKAS / KAZYS / PUDŽMYS". 

Teritorijos plotas – 4 m². Kryžiaus aukštis – 3,7 m.

Istorija
--------

Barkelių miško pakraštyje prie Akmenos upės 1948 m. birželio 27 d. žuvo Kardo rinktinės Vizbuto kuopos Vanago būrio vadas Kazimieras Laureckas–*Jucys Jonas, Zubris* ir partizanas Kazys Pudžmys–*Martynas*.

Atminimo kryžius pastatytas Lietuvos laisvės kovos sąjūdžio dalyvio Julijono Mickaus iniciatyva, pašventintas 2000 m. spalio 1 d. Meistras – Adolfas Kontrimas.

Saugotinas kultūros paveldo objektas.

Šaltiniai
---------
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Malšė |
| --- |
| Malšės ir Vltavos santaka Česke Budejovicuose Malšės ir Vltavos santaka Česke Budejovicuose |
| **Ilgis** | 96 km |
| **Baseino plotas** | 979,1 km² |
| **Vidutinis debitas** | 7,26 m³/s |
| **Ištakos** | Netoli Sandlo gyvenvietės, Freištato rajonas, Aukštutinė Austrija |
| **Žiotys** | Vltava |
| **Šalys** | Austrija, Čekija |
|  |
|  **Vikiteka** | Malšė |

**Malšė** (vok. *Maltsch*, ček. *Malše*) – upė, tekanti Austrijoje ir Čekijoje; kairysis Vltavos intakas. Ištakos – šiauriniai Viehbergo šlaitai, netoli Sandlo gyvenvietės, esančios Freištato rajone, Aukštutinės Austrijos žemėje. Teka šiaurės kryptimi. Pasienyje tarp Austijos ir Čekijos teka 22 km. Čekijoje pradeda tekėti Česky Krumlovo rajone, Pietų Čekijos krašte, netoli Dolni Dvoržištės kaimo. Česke Budejovicuose įteka į Vltavos upę.

* 
* 
*
Vanduo šulinyje
**Šulinys** – įrenginys vandeniu aprūpinti. Patys seniausi šuliniai buvo sutvirtinti rąstų, akmenų rentiniu. Kibiras užkabinamas ant karties su kabliu. XIX a. paplito svirtys. Dabar šulinius dažnai sudaro betoniniais žiedais sutvirtinta iškasa ir įtaisas vandeniui semti (dažnai ir su elektriniu vandens siurbliu).

Seniausią šulinį Lietuvoje archeologai aptiko Apuolės piliakalnyje (Skuodo r.). Manoma, kad jis iškastas IX a. Šuliniai minimi XVI a. rašytiniuose šaltiniuose. Iki XX a. žemės reformos, kai buvo išsiskirstyta į vienkiemius, 3-4 kaimo sodybos naudojosi bendru šuliniu. Prie šulinio dažnai statydavo skobtą arba lentų lovį, į kurį pripildavo vandens gyvuliams.

Senieji šuliniai nebuvo gilūs, jų sienas sutvirtindavo rąsteliais arba išgrįsdavo akmenimis. Nuo XX a. imta ręsti šulinius su rentiniais. 

Lietuvos sodybose paplitę dviejų tipų šuliniai: svirtiniai ir veleniniai.

Svirtiniai šuliniai
-------------------

Jį sudaro stipriai į žemę įkastas vertikalus dvišakis rąstas. Jo dvišakumoje įtaisyta ilga svirtis, kurios viename gale yra atsvara, kitame – grandine pritvirtinta kartis su kabliu kibirui užkabinti.

Veleniniai šuliniai
-------------------

Tokių šulinių sienos yra iš betono žiedų (lietuvių liaudyje dar kitaip vadinamais rentiniais ir boniomis), vienas ant kito suleistų į žemę; vienas žiedas visada virš žemės paviršiaus. Abipus šulinio vertikaliai įkalti stulpai, kurie laiko veleną su grandine ir kabliu (kobiniu) kibirui užkabinti. Viename veleno gale įtaisyta metalinė rankena. Veleno abu galai dažnai sutvirtinti metaliniu žiedu.

Nuorodos
--------

* Kaip išsikasti šulinį

Šulinių tipai
-------------

* Rankomis traukiamas Vokietijos vienuolyneRankomis traukiamas Vokietijos vienuolyne
* Medinis Punske (Lenkija)Medinis Punske (Lenkija)
* Pakopinis IndijojePakopinis Indijoje
* Svirtinis VengrijojeSvirtinis Vengrijoje

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šulinys** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvių liaudies architektūra |
| --- |
|  |
| Gyvenamieji namai | 
 gryčia **·**  numas **·**  pirkia **·**  rūmas **·**  stuba  **·**  troba |  |
|  |
| Ūkiniai statiniai | 
 daržinė  **·**  diendaržis  **·**  išvietė  **·**  jauja **·**  klėtis  **·**  klojimas  **·**  kluonas  **·**  ledainė  **·**  pirtis  **·**  svirnas  **·**  šulinys  **·**  tvartas  **·**  vežiminė  |
|  |
| Patalpos ir detalės | 
 alkieriukas **·**  asla **·**  čiukuras **·**  gonkos  **·**  kamara  **·**  kamaraitė **·**  kaminas  **·**  krikštasuolė  **·**  langinės **·**  lėkis  **·**  liepys  **·**  lunginė **·**  numogalis  **·**  prieklėtis  **·**  priemenė  **·**  priešinė  **·** seklyčia  **·**  vėjalentė  **·**   |

 |
| Pagėgių herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 1994-09-08* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Pagėgių herbas** – vienas iš Pagėgių miesto ir Pagėgių savivaldybės heraldikos atributų.

Aprašas
-------

Herbo žaliame lauke kylanti sidabrinė gegutė, kojose laikanti auksinį raktą galvute atgal, barzdele priekin.

### Simbolika

Žalia spalva heraldikoje tradiciškai simbolizuoja viltį ir gamtos grožį (Pagėgius supančius miškus). Gegutė perteikia liaudišką vietovardžio etimologiją, o raktas simbolizuoja pasienio miestą, pro kurį atsiveria pasaulio keliai į Lietuvą.

Istorija
--------

Atkūrus Lietuvos Nepriklausomybę, miestas vėl atsidūrė prie valstybės sienos. Pagėgių atgimimo ženklu galima laikyti 1994 m. liepos 21 d. Lietuvos heraldikos komisijos oficialiai patvirtintą herbą. Herbą miestas turėjo dar vokiečių valdymo metais, bet jame vaizduotas kryžiuotis kėlė niūrias asociacijas.

Herbo etalono autorius – dailininkė Laima Ramonienė. Lietuvos Respublikos Prezidentas herbą 1994 m. rugsėjo 8 d. patvirtino dekretu Nr. 383.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| Vainežerio senovės gynybinis įtvirtinimas |
| --- |
| Įrengti laiptai ant gynybinio įtvirtinimo pylimo |
| 

Vainežerio senovės gynybinis įtvirtinimasVainežerio senovės gynybinis įtvirtinimas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°04′48.28″ š. pl. 23°40′21.79″ r. ilg.﻿ / ﻿54.0800778°š. pl. 23.6727194°r. ilg.﻿ / 54.0800778; 23.6727194Koordinatės: 54°04′48.28″ š. pl. 23°40′21.79″ r. ilg.﻿ / ﻿54.0800778°š. pl. 23.6727194°r. ilg.﻿ / 54.0800778; 23.6727194 |

 |
| Vieta | Lazdijų rajonas |
| Seniūnija | Kapčiamiesčio seniūnija |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Tirtas | 2006 m. |
| Registro Nr. | 5295 |

**Vainežerio senovės gynybinis įtvirtinimas**, dar vadinamas **Okopka** (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas 5295) – gynybinis įtvirtinimas, stūksantis Lazdijų rajono savivaldybės teritorijoje, Kapčiamiesčio seniūnijoje, Vainežerio kaime, Ančios ežero pietinio kranto pusiasalyje, 300 m į šiaurę nuo Vainežerio ežero. Šalia plyti Vainežerio dvaro parkas. Objektas pritaikytas lankymui: įrengtos nuorodos, mediniai takai per pelkę, pavėsinė, stendas su išsamia informacija. 

Gynybinį įtvirtinimą sudaro 5–6 m aukščio pylimas, žiedu juosiantis trapecijos formos, 40 m pločio aikštelę, kurios šiaurinis pakraštys yra 60 m ilgio, pietinis – 50 m ilgio. Pylimo viršus plokščias, 2–4 m pločio, prie pagrindo siekia 15–20 m pločio. Įtvirtinimo pietrytiniame kampe yra įvažiavimas į aikštelę. Gynybiniai įtvirtinimai užima 130 m ilgio ir iki 100 m pločio teritoriją.

Istorija
--------

Ančios ežero pusiasalis, patogus dėl savo kraštovaizdžio ir išteklių, buvo apgyvendintas kelis kartus, prieš čia įrengiant Vainežerio senovės gynybinius įtvirtinimus. Ankstyviausi apgyvendinimo (stovyklavietės) pėdsakai datuojami mezolito laikotarpiu, vėlyvesni – I tūkst. Galiausiai įrengti gynybiniai įtvirtinimai pagal radinius gali būti datuojami XVI(?)–XVIII a. 

Manoma, kad gynybinis įtvirtinimas įrengtas dvarininkų XVII–XVIII a. nes yra buvusio Justinavo (Vainežerio) dvaro teritorijoje. Neabejojama, jog šie įtvirtinimai buvo naudojami karo su Švedija ir Rusija metais (1701–1721). Tuo metu tokie gynybiniai įtvirtinimai buvo statomi netoli dvarų.

Archeologiniai tyrimai
----------------------

2006 m. atlikti archeologiniai tyrimai gynybinio pylimo vietoje (18x4 m dydžio perkasoje). Nustatyta, jog pylimo statybai naudotas atvežtinis molis su gargždo priemaišomis. Pylimo pietinėje pusėje akivaizdus juodo šlyno tarpsluoksnis. Spėjama, kad jis supiltas iš aplink pylimą esančios pelkės. Pylimo aukštis siekia 1,75–2 m, plotis – 16 m, jo vidinė dalis buvo apdėta skaldytais, vidutiniškai 30x20x6 cm dydžio akmenimis. Prieš įrengiant pylimą, pasirinkta teritorija buvo lyginama, reljefiniai nelygumai užpilti gruntu, daugiausia moliu. Po pylimu atidengtas 20–40 cm storio kultūrinis sluoksnis, kuriame surasta lipdytos keramikos. Aptiktas grindinio fragmentas nėra pylimo įrengimo konstrukcinis elementas, jis siejamas su lipdytos keramikos, datuojamos I tūkst. kultūriniu horizontu. Tarp kitų archeologinių radinių – titnaginiai dirbiniai.

Nuorodos
--------

* Veisiejų regioninio parko lankytinos vietos Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.