recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Leokadija Diržinskaitė-Piliušenko** |
| --- |
| Gimė | 1921 m. sausio 20 d.LietuvaAnčlaukys, Vilkaviškio rajonas |
| Mirė | 2008 m. (~87 metai)LietuvaVilnius |
| Tėvas | Juozas Diržinskas |
|  |
| Veikla | valstybės ir partinė veikėja |
| Partija | 1950 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1951 m. Respublikinė partinė mokykla1958 m. Aukštoji partinė mokykla prie SSKP CK |

**Leokadija Diržinskaitė-Piliušenko** (1921 m. sausio 20 d. Ančlaukyje, Vilkaviškio rajonas – 2008 m. Vilniuje) – sovietinės Lietuvos valstybės ir partinė veikėja, tuo metu aukščiausią partinį postą užėmusi moteris.

Biografija
----------

Tėvas Juozas Diržinskas (1889–1941), Spalio revoliucijos Rusijoje bei pogrindinio komunistinio judėjimo Lietuvoje dalyvis; po sovietų okupacijos 1940 m. paskirtas Pajevonio valsčiaus vykdomojo komiteto pirmininku ir sušaudytas prasidėjus karui su Vokietija.

1940–1941 m. Pajevonio valsčiaus sekretorė ir LLKJS Pajevonio valsčiaus komiteto sekretorė, vėliau LLKJS Vilkaviškio apskrities komiteto instruktorė. Karo metais gyveno Ivanovo srityje, dirbo gamykloje, 1943–1944 m. mokėsi sovietinių darbuotojų kursuose Šujoje, vėliau mokytojavo lietuvių vaikų namuose Kirovo srityje.

1946–1949 m. dirbo komjaunimo darbą Tauragėje, Šiauliuose ir kt. 1949–1951 m. mokėsi Respublikinėje partinėje mokykloje. 1951–1953 m. LKP Šiaulių srities komiteto instruktorė, sektoriaus vedėja. 1953–1958 m. LKP Šiaulių miesto komiteto sekretorė, 1958–1960 m. I sekretorė. 1958 m. Maskvoje baigė Aukštąją partinę mokyklą prie SSKP CK. 1960–1976 m. LSSR MT pirmininko pavaduotoja, 1966–1976 m. dar ir butaforinė LSSR užsienio reikalų ministrė. 1976–1985 m. LSSR AT prezidiumo pirmininko pavaduotoja.

Nuo 1950 m. SSKP narė. Nuo 1958 m. LKP CK narė, 1960–1964 m. kandidatė į LKP CK biuro narius. 1959–1963 m. ir nuo 1967 m. LSSR AT deputatė, 1962–1966 m. SSRS AT deputatė. 1985 m. išėjusi į pensiją kurį laiką dirbo Lietuvos kraštotyros draugijoje. Teigiama, kad jos nurodymu buvo organizuotas Kryžių kalno naikinimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Leokadija Diržinskaitė-Piliušenko*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 437
| Kontasas |
| --- |
| Kontasas Žekijės apylinkėse Kontasas Žekijės apylinkėse |
| **Ilgis** | 510 km |
| **Baseino plotas** | 55 334 km² |
| **Ištakos** | Šapada Diamantina |
| **Žiotys** | Atlanto vandenynas |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Kontasas |

**Kontasas** arba ***De Kontasas*** (port. *Rio de Contas, Rio das Contas*) – upė šiaurės rytų Brazilijoje, Bahijos valstijoje. Prasideda Brazilijos plokščiakalnyje, Šapada Diamantinoje, Sinkoros masyve, 1220 m aukštyje, Piatano miestelio apylinkėse. Aukštupyje teka plokščiakalniu į pietus, toliau pasuka į rytus. Žemupyje teka lyguma. Įteka į Atlanto vandenenyną ties Itakarės miestu.

Didžiausi intakai – Brumadas, Gaviaunas, Kaveira, Gongoži (dešinieji), Sinkora, Žakarė, Žakijenzinjas (kairieji).

Kontasas keliose vietose patvenktas (didžiausia užtvanka prie Žekijės). Miestai prie upės: Žusiapė, Žekijė, Žitauna, Ipiau, Bara do Roša, Ubataunas, Ubaitaba, Itakarė.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Yanko Marcius de Alencar Xavier, Nizomar Falcão Bezerra (org.) (2004). «Gestão Legal dos Recursos Hídricos dos Estados do Nordeste do Brasil». Fortaleza.
3. 1 2  Mapa físico do estado de Bahia
4. ↑  Mapa Multimodal Bahia, DNIT, 2013.
| **Joana Narutavičienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1868 m. kovo 21 d.Klyšiai, Akmenės valsčius, Rusijos imperija |
| Mirė | 1948 m. vasario 19 d. (79 metai)Varšuva, Lenkija |
| Palaidotas (-a) | Povonzkų kapinėse |
| Tėvas | Ipolitas Bilevičius |
| Motina | Elena Daugirdaitė |
| Sutuoktinis (-ė) | Stanislovas Narutavičius |
| Vaikai | Zofija  Jonas  Elena  Kazimieras Narutavičius |
|  |
| Veikla | Mokytoja, visuomenės veikėja. |

**Joana Bilevičiūtė-Narutavičienė** (lenk. *Joanna Billewiczówna-Narutowiczowa*) (1868 m. kovo 21 d. Klyšiuose, Rusijos imperija – 1948 m. vasario 19 d. Varšuvoje, Lenkijos Liaudies Respublika) – mokytoja, visuomenės veikėja, pirmoji Lietuvos moteris įgijusi aukštąjį išsilavinimą Vakaruose – Ciuriche (Šveicarija), nepriklausomybės akto signataro Stanislovo Narutavičiaus žmona.

Biografija
----------

Gimė 1868 m. kovo 21 d. Klyšiuose. Tėvas Ipolitas Bilevičius, motina Elena Daugirdaitė. J. Bilevičiūtė per tėvo liniją buvo Juzefo Pilsudskio pirmos eilės pusseserė. Baigė filosofijos studijas Ciuricho universitete. 1889 m. Ciuriche buvo įregistruota civilinė Stanislovo Narutavičiaus ir Joanos Bilevičiūtės santuoka, o 1890 m. Vilniaus šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčioje ir bažnytinė santuoka. Po studijų ir santuokos su vyru trumpai gyveno Varšuvoje, 1891 m. grįžo į Lietuvą, kur trumpai apsistojo Vilniuje, po to išvyko į vyro dvarą Brėvikiuose, kur 1891–1899 m. ir 1904–1907 m. dirbo mokytoja, kur mokytojavo lietuvių kalba. Su vyru susilaukė 4 vaikų: Sofijos (1893), Jono (1896), Elenos (1899) ir Kazimiero (1904).

1907 m. išvyko į Telšius, kur savo įsteigtoje privačioje mergaičių progimnazijoje mokė aritmetikos ir lenkų kalbos. I pasaulinio karo metu pasitraukė į Smolensko guberniją, Roslavlį, kur taip pat dirbo mokytoja. 1918 m. kartu su vyru grįžo į Lietuvą ir toliau mokė kaimo vaikus Brėvikiuose bei Alsėdžiuose. Nuo 1926 m. gyveno Kaune, kur iš pradžių dirbo lenkų kultūros ir švietimo organizacijoje ,,Žibintas", po to mokytojavo lenkiškoje Kauno Adomo Mickevičiaus gimnazijoje, nuo 1929 m. iki 1934 m. buvo šios gimnazijos vicedirektore, laikinai pavaduodavo ir gimnazijos direktorių. Nuo 1930 m. priklausė Kauno lenkių moterų akademiniam klubui *Znicz*. 1932 m. po tragiškos vyro mirties (jam nusižudžius), metė pedagoginį darbą ir grįžo į Brėvikius, kur tvarkė apleistą dvarą. II pasaulinio karo metu gyveno Kaune, slėpė žydus. 1945 m. persikėlė gyventi į Varšuvą, kur ir mirė 1948 m. vasario 19 d. palaidota Povonzkų kapinėse.

Literatūra
----------

* K. Buchowski Polacy w niepodległym państwie litewskim 1918–1940, Białystok 1999, s. 193

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žemaičių bajoras Stanislovas Narutavičius Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Geneologija (ang.)
3. ↑  Už kiekvieno didžio vyro – didi moteris! Archyvuota kopija 2013-03-06 iš Wayback Machine projekto.
**Šionbruno geltona** (vok. *Schönbrunner Gelb*) – baroko epochos Austrijos reprezentacinių statinių spalva, jos pavadinimas siejamas su Šionbruno rūmais Vienoje. Spalva kartais įvardijama ir kaip *Habsburgų geltona* (vok. *Habsburgergelb*), *Kaizerio geltona* (vok. *Kaisergelb*) arba (klaidingai) *Marijos Teresės geltona* (vok. *Maria-Theresiengelb*). Gaunama į kalkinius dažus įmaišant auksaspalvės ochros. XIX a. pab. išpopuliarėjo to meto visuomenės skonį labiau atitinkantis *Šionbruno geltonos* pastelinis atspalvis – *Zaitenšteteno geltona* (vok. *Seitenstettner Gelb*), kuriai pavadinimą davė benediktinų vienuolynas Zaitenšteteno mieste. Tiek *Šionbruno geltona*, tiek ir *Zaitenšteteno geltona* yra išplitusios visoje buvusios Austrijos–Vengrijos imperijos teritorijoje.

Šionbruno geltona
-----------------

Tradicija dažyti atskirų pastatų fasadus šia spalva siekia baroko laikus, bet 1780 m. imperatorius Juozapas II įsakė visų valstybinius pastatus ir Habsburgų giminės namus padengti *Šionbruno geltona*. (Tuo metu jo motina Marija Teresė jau buvo mirusi, todėl klaidinga šią spalvą vadinti *Marijos Teresės geltona*). Iš pietinės Prancūzijos importuojama auksaspalvė ochra buvo nepaprastai brangi, bet laiku atrasti šios uolienos klodai Čekijoje padėjo išspręsti šių dažų žaliavų poreikį.

1817–1819 metais architektas Johanas Amanas Vienos Šionbruno rūmus pertvarkė klasicistiniu stiliumi. Kai vėliau dažytojai savo darbą baigė, imperatoriaus pavaldiniai liko sužavėti ir *Šionbruno geltona* spalva puolė dengti ne tik pilis, valdžios įstaigas, geležinkelio stotis, bet ir valstiečių pirkias.

Spalvos panaudojimas Šionbruno rūmuose
--------------------------------------

* Bernardo Bellotto Canaletto 1758–1761 m. paveiksle šoniniai pastatai jau nudažyti, o centriniai rūmai – dar ne.Bernardo Bellotto *Canaletto* 1758–1761 m. paveiksle šoniniai pastatai jau nudažyti, o centriniai rūmai – dar ne.
* Šiuolaikinis rūmų vaizdas (2005 m.)Šiuolaikinis rūmų vaizdas (2005 m.)
* Pagrindinis fasadas nakties metuPagrindinis fasadas nakties metu

Zaitenšteteno geltona
---------------------

Panaši į aukščiau aprašytą, tik kiek mažiau sodri, ji yra daugiau būdinga neobarokiniams pastatams. Labiau populiari Žemutinės Austrijos pietvakarinėje dalyje, vadinamoje (vok. *Mostviertel*) – ten išplitusi tradicija ja dengti religinių ir pasaulėtinių namų fasadų plotus, kartu angokraščius ir karnizus dažant baltai. 

* Zaitenšteteno benediktinų abatijaZaitenšteteno benediktinų abatija
* Klebonija Ašbacho miesteKlebonija Ašbacho mieste
* Užmiesčio pastatai Žemutinėje AustrijojeUžmiesčio pastatai Žemutinėje Austrijoje

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Schönbrunner Gelb"-Kaiserlicher Trend mit Zukunft (Interview mit dem Leiter der Restaurierwerkstätten des Bundesdenkmalamtes in Wien, Manfred Koller, zur Restaurierung der Westfassade von Schloss Schönbrunn) // Baumit Journal. Nr. 2, 2003, S. 5
2. ↑  Friedmund Hueber. *Farbgestaltung historischer Fassaden in Wien* – Wien: Magistrat der Stadt Wien – MA 19, 2005, S. 12

Nuorodos
--------

* Historische und moderne Pigmente in der Denkmalpflege
| **Walery Roman** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1877 m. rugsėjo 12 d.Kalvarija, Rusijos imperija |
| Mirė | 1952 m. spalio 25 d. (75 metai)Varšuva, Lenkijos Liaudies Respublika |
| Palaidotas (-a) | Povonzkų kapinėse |
| Tėvas | Marijanas Romanas |
| Motina | Natalija Cepeušaitė |
|  |
| Veikla | Advokatas, politikas, Lenkijos senato narys, Polesės vaivadijos vaivada. |
|  |
|  **Vikiteka** | Walery Roman |

**Valerijus Romanas** (lenk. *Walery Roman*) (1877 m. rugsėjo 12 d. Kalvarijoje, Rusijos imperija - 1952 m. spalio 25 d. Varšuvoje, Lenkijos Liaudies Respublika) – advokatas, 1928-1935 m. II ir II Lenkijos seimo senatorius, Polesės vaivadijos vaivada.

Biografija
----------

Gimė 1877 m. rugsėjo 12 d. Kalvarijoje. Tėvas *Marijanas Romanas*, motina *Natalija Cepeušaitė*, turėjo brolį Stanislovą ir seseris Mariją, Matildą ir Nataliją. 1895 m. baigė Suvalkų gimnaziją, vėliau baigė Varšuvos universiteto teisės fakultetą. 1899 m. grįžo į Suvalkus, kur atidarė advokato kontorą. Dirbdamas Suvalkuose aktyviai dalyvavo visuomeninėje veikloje. 

I pasaulinio karo metu, 1917 m. paskirtas Lenkijos karalystės apylinkės teismo prokuroru, o po metų aukščiausiojo teismo prokuroru. Karo pabaigoje, su Józef Piłsudski pagalba įvedinėjo Suvalkuose lenkišką valdžią. Mieste įsteigė apylinkės teismą. Po karo dalyvavo lenkų delegacijose, įvairiose derybose su Lietuva ir Vokietija. 1919 m. liepos mėnesį vyko į Paryžių nustatinėti Lietuvos ir Lenkijos demarkacinę liniją. 1921 m. Romanui buvo įteiktas Suvalkų miesto garbės piliečio titulas.

Nuo 1921 m. kovo 14 d. iki 1922 m. gegužės 3 d. buvo Polesės vaivadijos vaivada. 1922 m. balandį tapo lenkų sukurtos, marionetinės Vidurinės Lietuvos parlamentaru, kur dirbo iki 1924 m. rugpjūčio 29 dienos. 1926 m. gegužės mėnesį dalyvavo Juzefo Pilsudskio įvykdytame valstybės perversme. 1928-1935 m. buvo II ir II Lenkijos seimo senatorius, atstovavo Sanacijos politinį judėjimą. Baigęs darbą senate pasitraukė iš politinės veiklos, iki 1950 m. dirbo advokatu. Mirė 1952 m. spalio 25 d. Varšuvoje, palaidotas Povonzkų kapinėse. Suvalkų mieste, teisininko garbei pavadinta viena iš miesto gatvių. 

* Kapas Povonzkų kapinėseKapas Povonzkų kapinėse

Nuorodos
--------

* Biografija I (lenk.);
* Biografija II (lenk.);
* Biografija III (lenk.).
| Otvockaslenk. *Otwock* |
| --- |
|              |
| *Miesto merija* |
|  |
| 

OtvockasOtvockas

52°7′00″ š. pl. 21°16′00″ r. ilg.﻿ / ﻿52.11667°š. pl. 21.26667°r. ilg.﻿ / 52.11667; 21.26667﻿ (Otvockas)Koordinatės: 52°7′00″ š. pl. 21°16′00″ r. ilg.﻿ / ﻿52.11667°š. pl. 21.26667°r. ilg.﻿ / 52.11667; 21.26667﻿ (Otvockas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Mazovijos vaivadija |
| **Apskritis** | Otvocko apskritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1916 (miesto teisės) |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 43 247  |
| **Plotas** | 47,33 km² |
| **Tankumas** (2006) | 914 žm./km² |
| **Altitudė** | 100 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 05-400 iki 05-402 |
| **Tinklalapis** | www.otwock.pl |
|  **Vikiteka** | Otvockas |

**Otvockas** (lenk. *Otwock*) – miestas Lenkijos centre, Mazovijos vaivadijoje, apie 25 km į pietryčius nuo Lenkijos sostinės Varšuvos, administracinis Otvocko apskrities (*Powiat otwocki*) centras. Miestas įsikūręs dešiniajame Vyslos upės krante. Turi apie 43,2 tūkst. gyventojų. Pasižymi išskirtine medine *Swidermajer* stiliaus architektūra.

Istorija
--------

Stotis
Miestas minimas jau nuo XV a. tačiau tikram ekonominiam vystymuisi postūmį XIX a. antroje pusėje suteikė pro čia nutiestas geležinkelis, sujungęs su Varšuva. Otvockas greitai tapo populiariu priemiesčiu ir kurortine vietove. Čia lankėsi rašytojas Vladislavas Reimontas, politikas Jozefas Pilsudskis ir kitos įžymybės. 1916 m. suteiktos miesto teisės. 1936 m. buvo elektrifikuota geležinkelio linija į sostinę. II Pasaulinio karo metu Otvocke veikė žydų getas. Ypač pasižymėjo žydų gelbėtoja Irena Sendler.

1958 m. priemiestyje atidaryta pirmoji Lenkijoje atominė elektrinė (pirmasis reaktorius *Ewa*). 1974 elektrinė buvo išplėsta, pastatant 2-jį reaktorių *Maria*.

Nuorodos
--------

* Otvockao oficiali svetainė (lenkų k.)
* Miesto architektūra (lenkų k.)
Koordinatės: 55°27′10″š. pl. 22°02′25″r. ilg.﻿ / ﻿55.452813°š. pl. 22.040241°r. ilg.﻿ / 55.452813; 22.040241

|  |
| --- |
| **Pajūrio žemės ūkio mokykla** |
| [[Vaizdas:|Pajūrio žemės ūkio mokykla herbas|center|100px]] |
| Pajūrio žemės ūkio mokykla |
| **Adresas** | Dariaus ir Girėno g. 17, Pajūris |
| **Direktorius(-ė)** |  |
| **Mokinių skaičius** |  |
| **Įkūrimo data** | 1940 m. |
| **Uždarymo data** | 2014 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** |  |

**Pajūrio žemės ūkio mokykla** – buvusi valstybinė profesinio mokymo įstaiga Šilalės rajono savivaldybėje, Pajūrio miestelyje. Įstaigos kodas – 190805278. Mokymo kalba – lietuvių. Mokykla Pajūryje veikė iki 2014 m.

Specialybės
-----------

Įstaigoje buvo mokoma žemės ūkio technikos mechaniko, namų ūkio meistro, namų ūkio ekonomės, smulkaus verslo organizatoriaus, kalvio-suvirintojo, kasininko-sąskaitininko specialybių. Mokykla buvo viena iš regioninių žemdirbių tęstinio profesinio mokymo centrų.

Istorija
--------

1940 m. sovietų valdžiai nusavinus Pajūrio dvarą, ten stovėjusiame vienuolyno pastate buvo įkurta žemės ūkio mokykla. Pasibaigus Antrajam pasauliniam karui Pajūryje veikė vienmetė žemės ūkio mokykla. 1955 m. ji pertvarkyta į žemės ūkio technikumą. Šioje mokymo įstaigoje buvo pradėta agronomų ruošimo programa. 1980 m. Pajūrio tarybinis ūkis-technikumas reorganizuotas į profesinę kaimo mokyklą. Nuo 1989 m. žemės ūkio specialistus rengianti įstaiga pavadinta Pajūrio žemės ūkio mokykla.

Po reorganizacijos 2009 m. liepos 1 d. Pajūrio žemės ūkio mokykla prijungta prie Tauragės profesinio rengimo centro ir iki 2014 m. buvo šio centro Pajūrio skyriumi. Skyrius, sumažėjus mokinių, uždarytas. 

Po uždarymo daugelis mokyklos pastatų Pajūryje stovėjo tušti, apleisti, vėliau perduoti Lietuvos kariuomenei. Statiniai beveik 12 ha teritorijoje (mokymo bazė, valgykla, bendrabučiai, sandėliai, dirbtuvės) buvo nugriauti ar perstatyti, bendrabučių gyventojai iškelti, įrengta nauja karinė infrastruktūra.2018 m. Pajūryje įsikūrė Brigados generolo Motiejaus Pečiulionio artilerijos batalionas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pajūrio žemės ūkio mokykla *aikos.smm.lt*
2. ↑  Pajūrio žemės ūkio mokykla *rekvizitai.vz.lt*
3. ↑  „Pajūrio dvaro sodybos fragmentai". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
4. ↑  Pajūryje užsitęsė didžiosios kraustynės *silales-artojas.lt*
5. ↑  Žemės ūkio mokykla virto griuvėsių krūva[neveikianti nuoroda] *agroeta.lt*
6. ↑  Pajūrio miestelyje kuriamas naujas kariuomenės padalinys

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos profesinio mokymo įstaigos
**Jonas Čiurlionis** (1891 m. rugpjūčio 15 d. Druskininkuose – 1955 m. rugpjūčio 26 d. Vilniuje, palaidotas Rasų kapinėse šalia brolio M. K. Čiurlionio) – vargonininkas, muzikos mokytojas, vienas iš penkių vargonininko Konstantino Čiurlionio sūnų.

Biografija
----------

1910–1919 m. (su pertraukomis) vargonų ir kitų muzikos disciplinų mokėsi Varšuvos konservatorijoje, baigė suaugusiųjų vakarinių kursų šešias klases. Baigęs konservatoriją, įgijo muzikos mokytojo specialybę. 1914–1915 m. tarnavo carinės Rusijos kariuomenėje netoli Varšuvos, sužeistas pateko į Petrogrado ligoninę.

1915–1917 m. Lietuvių pabėgėlių komiteto tarnautojas Maskvoje ir laisvasis klausytojas konservatorijoje. Nuvykęs pas brolį Stasį Čiurlionį į Kijevą, 1917–1918 m. buvo Muzikos meno darbuotojas ir privatus mokytojas Kijeve ir jo gubernijos miestuose. 1919 m. baigęs muzikos studijas Varšuvoje, pusmetį mokėsi Kauno karo mokykloje, 1920–1926 m. tarnavo Lietuvos kariuomenės įvairiuose daliniuose – buvo būrio ir kuopos vadas, užsitarnavo vyr. leitenanto karinį laipsnį.

1927–1930 m. dirbo Finansų ministerijoje Kaune. 1930–1933 m. privatus muzikos mokytojas Kaune, 1933–1935 m. progimnazijos muzikos mokytojas Širvintose, 1935–1939 m. muzikos mokytojas Palangos progimnazijoje, 1939–1942 m. muzikos mokytojas Skapiškio progimnazijoje, 1942–1944 m. muzikos mokytojas Pandėlio progimnazijoje, 1944–1945 m. muzikos mokytojas Rokiškio mergaičių gimnazijoje, 1945 m. muzikos mokytojas 4-ojoje berniukų gimnazijoje Vilniuje, 1945–1946 m. lietuvių kalbos mokytojas ir vertėjas Vilniaus valstybinėse įstaigose, 1947–1953 m. Vilniaus Salomėjos Nėries ir Juozo Tallat-Kelpšos muzikos mokyklos dėstytojas – atleistas kaip nepatikimas sovietų valdžiai.

Mokėjo vokiečių, rusų ir lenkų kalbas, nuo 1940 m. priklausė Meno ir mokslo darbuotojų profesinei sąjungai. Be pedagoginės ir kitokios veiklos, vargonininkavo Lietuvos bažnyčiose.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Petras Vaškys** |
| --- |
| Gimė | 1921 m. sausio 1 d.Mosėdis, Kretingos apskritis |
| Mirė | 2001 m. balandžio 14 d. (80 metų)Filadelfija, JAV |
| Tėvas | Petras Vaškys |
| Motina | Kazimyra Pocevičiūtė-Vaškienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Julija Eitmanavičiūtė, Valentina Vaškienė |
| Vaikai | Petras Vaškys |
|  |
| Veikla | keramikas, skulptorius |
|  |
| Alma mater | Florencijos meno akademija, Romos Karališkoji meno akademija |

**Petras Vaškys** (1921 m. sausio 1 d. Mosėdyje, Kretingos apskritis – 2001 m. balandžio 14 d. Filadelfijoje, JAV) – Lietuvos keramikas, skulptorius.

Biografija
----------

Turėjo du brolius ir tris seseris. Pradinę mokyklą baigė Mosėdyje. Vėliau išvyko mokytis į Kauno aukštesniąją sodininkystės mokyklą Aukštojoje Fredoje.

Paskatintas kraštiečio dailininko Adomo Galdiko, kuris tuo metu dėstė Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute, 1941 m. įstojo į šio instituto antrąjį kursą studijuoti skulptūrą ir keramiką.

Antrojo pasaulinio karo pabaigoje pasitraukė į Vokietiją. 1945 m. persikėlė gyventi į Italiją, čia studijavo Florencijos (1945–1947 m.) ir Romos (1947–1948 m.) dailės akademijose. Įgijo skulptoriaus specialybę.

1949 m. persikėlė gyventi į JAV, kur dekoravo bažnyčias, dirbo privatiems savininkams. 1956 m. pakviestas dėstyti į Dizaino katedrą Filadelfijos menų kolegijoje (vėliau Filadelfijos menų universitetas). Vėliau perėjo į Keramikos katedrą ir jai daugelį metų vadovavo. Žinios apie įvairių medžiagų apdirbimo technologijas jam sudarė galimybę darbuotis ne tik skulptūros, keramikos, bet ir kitose kūrybinės veiklos srityse. Palaidotas Filadelfijoje.

Kūryba
------

Išgarsėjo kūriniais iš vaško. 1976 m. kovo 21 d. Filadelfijos vaškinių figūrų muziejuje eksponuotos jo padarytos 75 Amerikoje nusipelniusių žmonių vaškiniės skulptūros. Iš viso nulipdė 108 JAV prezidentų ir jų žmonų, mokslininkų, rašytojų, dailininkų skulptūrų. 1965–1980 m. buvo minimas tarp 10 geriausių JAV keramikų.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2007-10-27 iš Wayback Machine projekto.
**Antanas Ričardas Druvė** (pranc. *Antoine Richard Drouvet*, 1867 m. Pavirvyčio dvaras, Tryškių valsčius – 1919 m. vasario 17 d. ten pat) – Lietuvos karinis veikėjas, Rusijos imperijos kariuomenės generalinio štabo pulkininkas.

Biografija
----------

Antoine Richard Drouvet (kairėje) su C.G.E. Manerheimu, apie 1887-1889 m.
Prancūzų kilmės. Gimė Pavirvyčio dvare, kurio savininkai buvo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikai Šemetos. Po Napoleono žygio į Rusiją, dvare pasiliko prancūzų leitenantas Pjeras Druvė, Antuano Rišaro senelis. 1887–1889 m. mokėsi Nikolajaus kavalerijos karo mokykloje, vėliau baigė Sankt Peterburgo Generalinio štabo akademiją. Mokydamasis Kavalerijos mokykloje artimai draugavo su C. G. E. Manerheimu. Per Japonijos-Rusijos karą 1905 m. sunkiai sužeistas. Per Pirmąjį pasaulinį karą 1915 m. rudenį vadovavo Rusijos imperijos kariuomenės 43-ajam kavalerijos pulkui, pasižymėjo kovose su vokiečiais prie Dauguvos. Vėliau Šiaurės vakarų fronto štabo operacijų skyriaus karininkas.

P. Plechavičiaus paragintas 1919 m. sausio mėn. slapta atvyko i Lietuvą (Pavirvytį) ir padėjo jam Eigirdžiuose, Raudėnuose, Tryškiuose, Ubiškėje organizuoti partizanų būrius kovai su bolševikais. Apsilankęs savo dvare buvo raudonarmiečių užkluptas ir nukautas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Antanas Ričardas Druvė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 163 psl.
| Ngorongoras |
| --- |
| Pasaulio paveldo sąrašas |
| 

---

 |
| Ngorongoro krateris

---

 |
| **Vieta** | Tanzanijos vėliava Tanzanija |
| **Tipas** | Gamtinis |
| **Kriterijus** | vii, viii, ix, x |
| Pasaulio paveldo emblema **Nuoroda** | (angl.) (pranc.): 39 |
| **Regionas**\*\* | Afrika |
| **Įrašymo istorija** |
| **Įrašas** | 1979  (3-oji sesija) |
| 

Ngorongoras šalies/regiono žemėlapyje

 |
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Ngorongoras** – užgesęs ugnikalnis yra Didžiajame riftiniame slėnyje, Žemės plutos rifto, vingiuojančio per Afriką nuo Mozambiko iki Sirijos, rytinėje atšakoje, Tanzanijoje. *Ngorongoro* reiškia „didelė duobė".

Per milijonus metų milžiniški Žemės plutos slėgiai per silpnas rifto vietas ugnikalnių virtinėje – ji dabar sudaro *Rytų Afrikos Kraterių* grandinę – išstūmė magmą į paviršių. *Ngorongoras* yra vienas šių ugnikalnių. Kitados jis buvo kūgio pavidalo ir beveik dvigubai aukštesnis negu dabar. Tačiau kai maždaug prieš 2,5 mln. metų galų gale išsieikvojo jo paskutinio išsiveržimo galia ir visos po jo kūgiu buvusios magmos židinys ištuštėjo, kūgio viršūnė susmego į tuštumą. Dabar iš jo likusi tik *Apskritojo stalo* kalva šiaurės vakarinėje kraterio dalyje.

*Ngorongoras* yra šešta pagal dydį pasaulio kaldera – apie 18 km skersmens ir beveik taisyklingai apskrita. Be to, tai didžiausia kaldera su nepertraukiama ketera.

Gyvūnai Ngorongore
Ant kraterio dugno, užimančio 260 km², galima pamatyti vieną didžiausių Afrikoje gyvūnijos sankaupų, maždaug – 30 000 gyvūnų. *Ngorongoro* krateryje galima rasti įvairių gyvūnų. Čia laikosi apie 50 skirtingų didelių žinduolių rūšių, tarp jų liūtų, dramblių, raganosių, hipopotamų, žirafų, įvairių antilopių, pavyzdžiui, kanų ir impalų, žaliųjų markatų, babuinų ir hienų. Be to, įsikūrę daugiau kaip 200 paukščių rūšių. Iš tikro šis krateris – mažytis laukinio *Rytų Afrikos* gyvūnijos pasaulio pavyzdys. Dauguma *Ngorongoro* gyvūnų ištisus metus gyvena krateryje – čia vandens yra net sausuoju sezonu. Du šaltiniai ir dvi upės – *Mungė* ir *Lonjokė* – maitina daug pelkių ir pagrindinį seklų sodos ežerą, vadinamą Magadžiu.

Kasmet po ilgojo lietaus sezono – nuo gruodžio iki balandžio ar gegužės – kraterio pievos sodriai sužaliuoja, jas užtvindo derlingoje vulkaninėje dirvoje tarpstančios rausvos, geltonos, mėlynos ir baltos gėlės: petunijos, lubinai, saulutės ir reti mėlynieji dobilai. Nuo gegužės iki lapkričio krateris pamažu keičia spalvą iš žalios į geltoną, paskui gelsvai rudą ir šviesiai rudą.

Kraterio keteros atitvertiems nuo išorinio pasaulio, *Ngorongoro* gyvūnams nieko, ko reikia gyvenimui, nereikia ieškoti. Tik maža dalis gyvūnų iškeliauja iš kraterio senais, per jo keterą vedančiais takais. Jie susilieja su sausuoju sezonu lygumose migruojančiais gyvūnais, o vėliau sugrįžta. Šie migruojantys gyvūnai sudaro labai mažą procentą, bet jie susieja *Ngorongoro* gyvūniją su bendru genetiniu išorinio pasaulio fondu.

1979 m. Ngorongoras įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ngorongoras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Ngorongoras **(**angl.**)**
| Šilutės kalėjimas |
| --- |
| Vienas iš kalėjimo statinių |
| 

Šilutės kalėjimasŠilutės kalėjimas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°20′37″š. pl. 21°28′39″r. ilg.﻿ / ﻿55.343724°š. pl. 21.477401°r. ilg.﻿ / 55.343724; 21.477401Koordinatės: 55°20′37″š. pl. 21°28′39″r. ilg.﻿ / ﻿55.343724°š. pl. 21.477401°r. ilg.﻿ / 55.343724; 21.477401 |

 |
| Vieta | Šilutės rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Šilutės seniūnija |
| Plotas | 4200 m² |
| Naudotas | nuo 1848 m. |
| Registro Nr. | u.k. 30551 / G519K |

**Šilutės kalėjimas** – buvęs kalėjimas Šilutėje, Lietuvininkų g. 72A.

1848 m. statytas kalėjimo pastatas 2005 m. buvo įrašytas į Kultūros vertybių registrą. Priklauso Kalėjimo statinių kompleksui, kartu su teismo rūmais (trijų aukštų pagrindinis pastatas, rūmų flygelis), kalėjimo sandėliu su pirtimi bei kitais ūkiniai statiniais ir tvora su vartais.

Istorija
--------

Šilutės kalėjimo ir teismo rūmų pastatai pastatyti apie 1848 m. 1909 m. buvo rekonstruoti ir padidinti. Sovietinės represinės struktūros perėmė kalėjimą 1945 m. pradžioje. Iki 1946 m. buvo LSSR vidaus reikalų ministerijos kalėjimas Nr. 14, nuo 1947 m. ‒ kalėjimas Nr. 8. 1954 m. rugsėjo 28 d. kalėjimas likviduotas, jo pastatai perduoti LSSR Darbo rezervų valdybai. Buvęs kalėjimas pertvarkytas ir 1954 m. pritaikytas visuomeniniam naudojimui – jo statiniuose buvo įkurta Šilutės žemės ūkio mechanizacijos mokykla, 1960 m. reorganizuota į Šilutės statybininkų mokyklą. Nuo 2000 m. čia įsikūrusi Šilutės turizmo ir paslaugų verslo mokykla. Buvusiame karceryje nuo 2011 m. įkurtas kraštotyros muziejus.

Architektūra
------------

Kalėjimo pastatas istorizmo laikotarpio, „plytų stiliaus". Jis mūrinis, trijų aukštų (ketvirtas – antstatas), su rūsiu, kompaktiško stačiakampio formos plano, stambaus tūrio pastatas. Pagrindinio tūrio planas simetrinės kompozicijos su plačia laiptine pastato centre, išilginiu koridoriumi ir abipus jo išdėstytomis patalpomis. Pietinėje dalyje vėliau pristatyta laiptinė. Pietų pusėje iš koridoriaus patenkama į pietinę laiptinę. Patalpų išplanavimas visuose aukštuose analogiškas. Išlikusi kapitalinių sienų planinė struktūra. Iš buvusių kamerų įrengti viešbučio gyvenamieji kambariai. Dalis buvusių kamerų apjungtos po dvi.

Teritorijos šiaurės vakariniame kampe yra teismo rūmų korpusai, sujungti kampu. Seniausias, pagrindinis (šiaurės) teismo rūmų korpusas yra palei Lietuvininkų gatvę. Rekonstrukcijos metu, stačiu kampu, tarpine jungtimi prijungtas vakarų korpusas. Pagrindinis įėjimas į pastatą korpusų jungtyje. Teritorijos centre yra kalėjimo pastatas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 30553 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  „Objekto Nr. 30551 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

* Šilutės teismo rūmai ir kalėjimas
| **Jakovas Gensas** |
| --- |
|  |
| Jakovas Gensas |
| Gimė | 1903 m.Šiauliai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1943 m. rugsėjo 14 d. (~40 metų)Vilnius, Trečiasis Reichas |
| Sutuoktinis (-ė) | Elvyra Budreikaitė |
|  |
| Veikla | Gydytojas, mokytojas, karininkas |

**Jakovas (Jokūbas) Gensas** (1903 m. Šiauliuose, Rusijos imperija – 1943 m. rugsėjo 14 d. Vilniuje, Trečiasis Reichas) – Lietuvos žydų kilmės gydytojas, mokytojas, karininkas, Vilniaus geto žydų policijos viršininkas.

Biografija
----------

Gimė 1903 m. Šiauliuose. 1919 m. paimtas į Lietuvos kariuomenę. Kovojo Lenkijos–Lietuvos kare. 1924-1935 m. studijavo teisę ir ekonomiką Vytauto Didžiojo universitete. Baigęs mokslus dirbo lietuvių kalbos ir fizinio lavinimo mokytoju įvairiose Lietuvos mokyklose. 

1939 m. rudenį persikėlė į Vilnių, kur įsitraukė į sionistinę veiklą. Prasidėjus sovietų trėmimams slapstėsi kaimuose aplink Vilnių. Prieš pat Vokietijos ir TSRS karą grįžo į Vilnių, o vokiečiams užėmus Vilnių ir įkūrus getą paskirtas geto ligoninės direktoriumi. Glaudžiai bendradarbiavo su judenratu, 1942 m. liepos 15 d. vokiečiai jį paskyrė žydų policijos viršininku, Judenrato ir geto vadu bei oficialiu jo atstovu. Vėliau Judenratas buvo perorganizuotas ir Gensas tapo vienvaldžiu geto vadovu.

Daugelis geto gyventojų gerbė Gensą, nes jis buvo vedęs lietuvę, kuri su jų dukra gyveno ne geto teritorijoje ir turėjo galimybę išsigelbėti, tačiau nusprendė likti gete su savo tauta. Daugelis apeliavo į Genso autoritetą nacistams ir į tai, kad jo gyvybė yra geto gyvavimo užstatas. Buvo nemažai žmonių, ypač inteligentų tarpe, kurie Gensą laikė išdaviku ir apgaviku, nes jis sutiko, kad žydų policija dalyvautų akcijose. Buvo ir tokių, kurie manė, kad jis klysta taip veikdamas, tačiau jis nuoširdžiai siekė išgelbėti žydus iš geto. 1943 m. rugsėjo 14 d. nužudytas. Buvo vedęs lietuvę Elvyrą Budreikaitę su kuria susilaukė dukters Ados. 2006 m. sukurtas filmas Vilniaus getas, kuriame Jakovo Genso vaidmenį atliko vokiečių aktorius Heino Ferch.

Nuorodos
--------

* Filmas Vilniaus getas (2006) www.imdb.com

Literatūra
----------

* Mieczysław Jackiewicz, Wileńska encyklopedia: 1939–2005, Warszawa 2007, s. 179
* Israel Gutman: Enzyklopädie des Holocaust. Band 1, Piper-Verlag: München und Zürich 1995 ISBN 3-492-12120-9 (deutsche Ausgabe herausgegeben und bearbeitet von Eberhard Jäckel und Peter Longerich)
* Mascha Rolnikaitė: Ich muss erzählen. Mein Tagebuch 1941-1945. Aus dem Jidd. von Dorothea Greve. Mit einem Vorw. von Marianna Butenschön. Berlin: Kindler Verlag, 2002 ISBN 3-499-23555-2. (Erste, gekürzte dt. Ausgabe: Berlin : Union-Verl. VOB , 1967)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija I Archyvuota kopija 2007-01-16 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Biografija II Archyvuota kopija 2015-09-23 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Mykolas Levinskas** |
| --- |
| Gimė | 1920 m.Žeimių valsčiuje |
| Mirė | 1941 m. (~21 metai)Šiauliuose |
| Palaidotas (-a) | Šiaulių kapinės |
|  |
| Veikla | sportininkas, pasipriešinimo judėjimo dalyvis. |

**Mykolas Levinskas** (1920 m. Žeimių valsčiuje – 1941 m. Šiauliuose) – sportininkas, pasipriešinimo judėjimo dalyvis.

Biografija
----------

Gimė Kėdainių apskrityje, 7 vaikų šeimoje. Tėvas buvo geležinkelininkas. 1930 m. Levinskų šeima apsigyveno Šiauliuose. Mama mirė 1933 m. Šiauliuose baigė pradžios mokyklą, mokėsi Berniukų gimnazijoje, vėliau – Suaugusiųjų gimnazijoje. Buvo aktyvus sportininkas. 1940 m. bolševikams užėmus Lietuvą, įsijungė į pasipriešinimo judėjimą. Žuvo 1941 m. birželio 27 d. Palaidotas senosiose Šiaulių kapinėse, netoli Lietuvos kariuomenės karių ir savanorių kapų. Tarybinės okupacijos metais apas sunyko. Artimųjų inicatyva 1992 m. kapavietė atkurta, 1996 m. Šiaulių miesto savivaldybės lėšomis pastatytas antkapinis paminklas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

75 mm kalibro vokiečių II pasaulinio karo prieštankinė patranka PaK 40.
**Prieštankinis ginklas** – ginklas, skirtas šarvuotiems taikiniams (tankams, šarvuočiams) bei įtvirtintiems priešo ugnies taškams naikinti. Tokie ginklai pasižymi aukšta prieššarvine galia, dažniausiai taikomas jų efektyvumo rodiklis – tai pramušamo šarvo storis milimetrais. Šarvas pramušamas, panaudojant aukštos kinetinės energijos prieššarvinę šerdį, esančią prieššarviniame sviedinyje/kulkoje, kumuliacinę čiurkšlę arba dinaminį sviedinį, sukuriamą specialaus užtaiso sprogimu.

Prieštankiniams ginklams priskiriami prieštankiniai šautuvai, patrankos ir joms skirti pokalibriai ir kumuliaciniai artilerijos sviediniai, valdomi reaktyviniai sviediniai, prieštankinės minos, prieštankinės granatos, prieštankiniai granatsvaidžiai, kartais – ir bendros paskirties ginkluotė, pvz. sraigtasparniai.
**Vladas Karosa** (1896 m. rugsėjo 20 d. Remeikiai, Alytaus apskritis – 1933 m. gegužės 5 d. Kaunas) – Lietuvos visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1916 m. Voroneže baigė gimnaziją ir studijavo žemės ūkio institute. Mobilizuotas į Rusijos kariuomenę tapo karininku. Grįžęs į Lietuvą 1918–1919 m. Dzūkijoje organizavo Rusijos socialistų revoliucionierių partijos tarybas. Mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę 1920 m. prisidėjo prie Kauno įgulos maišto. Vėliau mokytojavo, studijavo Kauno universitete, dalyvavo Lietuvos mokytojų profsąjungos, Studentų socialistų draugijos veikloje. Dėl protestavimo prieš mirties bausmės taikymą 1925 m. pašalintas iš universiteto, kalintas. Iki 1929 m. gyveno emigracijoje.

Vienas moksleivių aušrininkų organizacijos, Lietuvos socialistų revoliucionierių maksimalistų sąjungos ideologų, anti-religinių nuostatų propaguotojas.

Bibliografija
-------------

* Tiesos beieškant, 1925 m. 2d.
* Dorovės klausimas, 1928 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vladas Karosa*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 480 psl.
| Slupskaslenk. *Słupsk* |
| --- |
|              |
| *Šv. Marijos parapijinė bažnyčia* |
|  |
| 

SlupskasSlupskas

54°27′50″ š. pl. 17°01′40″ r. ilg.﻿ / ﻿54.46389°š. pl. 17.02778°r. ilg.﻿ / 54.46389; 17.02778﻿ (Slupskas)Koordinatės: 54°27′50″ š. pl. 17°01′40″ r. ilg.﻿ / ﻿54.46389°š. pl. 17.02778°r. ilg.﻿ / 54.46389; 17.02778﻿ (Slupskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Pamario vaivadija |
|  |
| **Meras** | Krystyna Danilecka-Wojewódzka |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 93 706  |
| **Plotas** | 43,1 km² |
| **Tankumas** (2006) | 2 174 žm./km² |
| **Altitudė** | 22 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Slupskas |

**Slupskas** (lenk. *Słupsk*, vok. *Stolp*, kaš. *Stôłpsk*) – miestas-apskritis vakarų Lenkijoje, Pamario vaivadijoje. 93 706 gyventojų (2014 m.), to paties pavadinimo apskrities centras. Išvystyta baldų, avalynės, žemės ūkio mašinų, autobusų ir sunkvežimių gamyba. Lankytini objektai: Bohuslavo X pilis, miesto *Naujieji vartai*, šv. Hiacinto bažnyčia, pilies malūnas, šv. Marijos parapijinė bažnyčia, šv. Jurgio koplyčia, rotušė, senasis paštas ir kt. Per miestą eina turistinis Europos plytų gotikos kelias.

Miestai partneriai
------------------

Miestai, su kuriais Slupskas yra užmezgęs partnerystės ryšius:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Rusija Archangelskas, Rusija
* Italija Baris, Italija
* Uzbekija Buchara, Uzbekistanas
 | * Jungtinė Karalystė Karlailas, Didžioji Britanija
* Portugalija Kartašas, Portugalija
* Vokietija Flensburgas, Vokietija
 | * Lenkija Ustka, Lenkija
* Suomija Vanta, Suomija
* Danija Vordingborgas, Danija
 |

Lietuviai
---------

Kartu lenkų repatrijantais po Antrojo pasaulinio karo mieste apsigyveno ir lietuviai. Kiek anksčiau Slupske atsidūrė Vakarus nepasiekę karo pabėgeliai iš Lietuvos. 1962 m. gruodžio 30 d. buvo užregistruotas LVKD Slupsko skyrius. Tautiečiai kartu klausėsi paskaitų apie vyskupą ir poetą Antaną Baranauską, dailininką ir kompozitorių M. K. Čiurlionį, 1863 m. sukilimą. 1974-87 m. buvo leidžiamas rašomąja mašinėle spausdintas skyriaus biuletenis. Skyriaus nariai globoja transatlantinių lakūnų Dariaus ir Girėno žūties vietą Pščelnike. 1993–1995 m. mieste gyveno ir Slupsko pedagoginiame universitetete dėstė profesorius dr. Antanas Grigelis.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Vitalija Stravinskienë. Lenkijos lietuvių bendruomenė 1944–2000 metais

Nuorodos
--------

* Miesto internetinė svetainė (lenkų k.), (anglų k.), (vokiečių k.), (prancūzų k.), (rusų k.), (arabų k.) ir (kinų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Petras Linkevičius–Linkus** |
| --- |
| Gimė | 1898 m. lapkričio 19 d.Lizdeikiai, dab. Pakruojo rajonas |
| Mirė | 1981 m. birželio 16 d. (82 metai)Čikaga, JAV |
|  |
| Veikla | teisininkas, savivaldybininkas, karinis ir politinis veikėjas |
| Partija | 1925 m. Lietuvos socialdemokratų partija, 1929 m. Lietuvių tautininkų sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1925 m. Lietuvos universitetas |

**Petras Linkevičius-Linkus** (1898 m. lapkričio 19 d. Lizdeikiuose, dab. Pakruojo rajonas – 1981 m. birželio 16 d. Čikagoje) – teisininkas, savivaldybininkas, Lietuvos karinis ir politinis veikėjas.

Biografija
----------

Baigė Rygos realinę mokyklą ir 1917 m. Vladimiro karo mokyklą Peterburge. 1918–1919 m. Sibiro lietuvių bataliono organizatorius ir vadas. Patekęs į bolševikų nelaisvę, 1920 m. iškeistas į bolševikų politinius kalinius Lietuvoje.

Grįžęs į Lietuvą tarnavo Lietuvos kariuomenės Generaliniame štabe. 1925 m. baigė Lietuvos universiteto Teisės fakultetą. Studijuodamas dalyvavo Lietuvos socialdemokratų partijos jaunimo organizacijų „Žiežirba" ir „Žaizdras" veikloje.

1926–1927 m. taikos teisėjas Šiauliuose, kaip nepatikimas, po 1926 m. valstybės perversmo atleistas. 1928–1938 m. dirbo advokatu. Nuo 1929 m. Lietuvių tautininkų sąjungos narys. Įstojo į šią partiją patartas tuometinio Šiaulių miesto burmistro Jackaus Sondeckio ir advokato, miesto socialdemokratų vadovo Kazimiero Venclauskio, nes būtų netekęs darbo. Nuo 1938 m. rugpjūčio 18 d. iki 1940 m. liepos 1 d. ir nuo 1941 m. rugpjūčio mėn. iki 1944 m. birželio mėn. buvo Šiaulių miesto savivaldybės burmistras.

Baigiantis Antrajam pasauliniam karui, 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, nuo 1947 m. gyveno Čikagoje. 1948–1954 m. redagavo žurnalą „Margutis". Amerikos lietuvių tautinės sąjungos steigėjas ir pirmininkas.
| Senasis Uhrynivasukr. *Старий Угринів* |
| --- |
|              |
| *Senojo Uhrynivo cerkvė* |
|  |
| 

Senasis UhrynivasSenasis Uhrynivas

48°56′42″ š. pl. 24°22′17″ r. ilg.﻿ / ﻿48.94500°š. pl. 24.37139°r. ilg.﻿ / 48.94500; 24.37139﻿ (Senasis Uhrynivas)Koordinatės: 48°56′42″ š. pl. 24°22′17″ r. ilg.﻿ / ﻿48.94500°š. pl. 24.37139°r. ilg.﻿ / 48.94500; 24.37139﻿ (Senasis Uhrynivas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ukrainos vėliava Ukraina |
| **Sritis** | Ivano Frankivsko sritis Ivano Frankivsko sritis |
| **Rajonas** | Kalušo rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1447 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 1 010  |
| **Plotas** | 7,51 km² |
| **Tankumas** (2001) | 134 žm./km² |
| **Altitudė** | 335 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Senasis Uhrynivas |

**Senasis Uhrynivas** (ukr. *Старий Угринів*) – kaimas vakarų Ukrainoje, Ivano Frankovsko srityje, 10 km į pietus nuo rajono centro Kalušo. Priklauso Novycios kaimiškajai hromadai (*Новицька сільська громада*). 2001 m. turėjo 1010 gyventojų.

Senasis Uhrynivas 1889 m. žemėlapyje

Istorija
--------

Pirmą kartą šaltiniuose Senasis Uhrynivas paminėtas 1447 m. Žinoma, kad 1648 m. uhrynoviečiai, vadovaujami šventiko Joano Grabovskio, dalyvavo Chmelnickio sukilime. 

Senojo Uhrynovo gyventojai buvo masiškai represuoti pasibaigus Antrajam pasauliniam karui. 1947 ir 1950 m. daugiau nei 60 šeimų buvo priverstinai ištremta, paskelbus šiuos žmones „nacionalistų bendrininkais".

Vietos cerkvė pastatyta 1820 m. Ji 1914 m. sudegė nuo rusų kariuomenės apšaudymo. 1924 m. buvo atstatyta, vėliau uždaryta ir apiplėšta vietos bolševikų. Šalia stovėjusi koplyčia buvo visiškai sunaikinta kolūkio laikais. 1988 m. prasidėjo maldos namų atgimimas, 1990 m. tikintieji koplyčią atkūrė pirminėje vietoje.

Žinomi žmonės
-------------

1909 m. čia gimė Ukrainos politikas, XX amžiaus ukrainiečių nacionalinio judėjimo ideologas Stepanas Bandera. Jis buvo Ukrainos nacionalistų organizacijos (OUN-B) vadovas. 1990 m. spalio 15 dieną pastatytas atminimo paminklas. Netrukus jis buvo susprogdintas du kartus. Dabar stovintis bronzinis paminklas iškilo 1992 m. rugpjūčio 17 d. panaudojus buvusio 7 m aukščio paminklo Leninui dalis.

Nuo 1996 m. veikia Stepano Banderos istorijos ir memorialinis muziejus.

Galerija
--------

* Kaimo tarybos buveinėKaimo tarybos buveinė
* Paminklas S. BanderaiPaminklas S. Banderai
* S. Banderos muziejusS. Banderos muziejus
* Laisvės kovotojų kapasLaisvės kovotojų kapas
* Uhrynivo istorijos metaiUhrynivo istorijos metai
* PaštasPaštas
* MokyklaMokykla

Išnašos
-------

1. ↑  Австро-Угорщина реквізувала з храмів Калущини 355 дзвонів. — «Вікна», 2017.11.20.
2. ↑  Перші мітинги у Калуші та Шевченко з Бандерою замість пів-Леніна
3. ↑  Історико-меморіальний музей Степана Бандери

Nuorodos
--------

* Географічний словник Королівства Польського, 1892, т. ХІІ, стор. 760
**Ulysse Diallo**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Ulysse Diallo |
| Gimimo data | 1992 m. spalio 26 d. (31 metai) |
| Gimimo vieta | Bamakas, Malis |
| Ūgis | cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2011–2013  2013–2014  2014  2015  2015–2016  2016–2017  2017–2018  2019  2019–2020  2021  202 2023 | Shabab Al Sahel  Ferencváros  FC Arouca  A. Académica  Marítimo  Mezőkövesd  Puskás Akadémia  MTK Budapest  Sabah FK  Mezőkövesd  FK Panevėžys  Rahmatgañj | 41 0(28)18 00(4)04 00(1)05 00(0)06 00(0)15 00(4)30 00(8)10 00(1)15 00(3)03 00(0)15 00(3)07 00(2) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. gegužės 10 d.. |

**Julisas Dialas** (*Ulysse Diallo*; g. 1992 m. spalio 26 d.) – futbolininkas iš Malio, puolėjas.

Karjera
-------

Malietis karjerą pradėjo gimtosios šalies „Djoliba" klube.

2011 m. išvyko į Libaną, kur atstovavo Beiruto „Shabab Al Sahel" klubui.

2013 m. persikėlė į Budapešto „Ferencvaroš" ekipą.

2014–2016 m. žaidė Portugalijos čempionate, kuriame atstovavo „Arouca", Koimbros „Academica" ir Madeiros „Maritimo" klubams.

2016 m. persikėlė į Vengriją. Rungtyniavo „Mezokovesd Zsory", Felčuto „Puškaš Akademia" ir Budapešto MTK.

2019–2020 metais rungtyniavo Masaziro „Sabah" iš Azerbaidžano.

2021 m. trumpai priklausė „Mezokovesd Zsory" (Vengrija).

### FK Panevėžys

2022 m. kovo 17 d. pranešta, kad atstovaus „Panevėžio" klubui.

2022 m. kovo 20 d. oficialiai debiutavo panevėžiečių gretose A lygos rungtynėse prieš „Džiugo" klubą. Pasirodė po keitimo ir žaidė iki rungtynių pabaigos.

2022 m. balandžio 2 d. rungtynėse prieš „Sūduvos" klubą pelnė įvartį.

2022 m. lapkričio 9 d. pelnė vienintelį įvartį rungtynėse prieš FK Žalgiris. Panevėžiečiai po šios pergalės pakilo į antrą vietą turnyrinėje lentelėje ir sustiprino pozicijas kovoje dėl medalių.

### Vėlesnė karjera

2023 m. balandžio mėn. tapo žinoma, kad žaidėjas tęs karjerą „Rahmatganj" klube (Bangladešas).

2023 m. balandžio 14 d. debiutavo Premjer lygoje prieš Ābāhanī Limited. Varžovai sutriuškino Rahmatgañj rezutatu 4:0.

2023 m. gegužės 6 d. pelnė įvartį Premjer lygos rungtynėse prieš Utaros klubą. Tuo metu varžovai pirmavo rezultatu 2-1, o U. Diallo išlygino rezultatą, o vėliau „Rahmatganj" pelnė dar vieną ir iškovojo pegalę (3:2).

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2022** | **FK Panevėžys** | 15 | 3 |

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;

Pasiekimai
----------

**su FK Panevėžys**
* A lygos trečioji vieta: 2022 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  alyga.lt FK Panevėžio naujokas
2. ↑  lrt.lt; Panevėžio naujokas
3. ↑  alfa.lt: Panevėžio naujokas
4. ↑  2022-03-20 Džiugas 0-1 Panevėžys
5. ↑  alyga.lt 2022-04-02 panevezys suduva
6. ↑  LF: PANEVĖŽYS 2:1 SŪDUVA (5. turas)
7. ↑  alyga.lt naujienos: Žalgiris v. Panevėžys
8. ↑  sportas.lt naujienos: apie Ulysse Diallo
9. ↑  2023-04-14 Abahani 4-0 Rahmatgonj
10. ↑  2023-05-06 Uttara 2-3 Rahmatganj

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* lietuvosfutbolas.lt
* Transfermarkt
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Globalsportsarchive
| ***Venecietė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La venexiana |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Mauro Bolognini |
| Scenaristas (-ai) | Massimo FranciosaMauro Bolognini |
| Kompozitorius | Ennio Morricone |
| Vaidina | Laura AntonelliMonica GuerritoreJason ConneryClaudio Amendola |
| Metai | 1986 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 100 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Venecietė** (it. *La venexiana*) – 1986 m. Italijoje sukurta erotinė drama pagal to paties pavadinimo nežinomo autorius XVI amžiuje parašytą pjesę.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

XVI amžius, Venecija. Atvykęs vienai dienai į miestą jaunas išvaizdu Žiulis gatvelėje pamato jį sudominusią moterį ir pradeda ją sekti. Galiausiai ši dingsta jam iš akių, tačiau Žiulis nerimsta ir sutinka šios tarnaitę. Iš šios sužinojęs, kad jį sužavėjusi moteris vardu Valerija ir yra ištekėjusi, tačiau tai nesustabdo jaunuolio, kuris primygtinai prašo, kad apie jo troškimą vakare pasimatyti būtinai būtų pranešta poniai.

Tuo metu, kol Žiulis vaikėsi Valeriją, jį pastebėjo Andžela – gražiausia moterimi Venecijoje vadinama našlė, kuri taip pat nori bet kokia kaina su juo susipažinti. Andželos tarnaitė paprašo pagalbos savo draugo Bernardo, kuris vakare susitinka lūkuriuojantį Žiulį ir kviečia jį vykti kartu. Pastarajam tenka apsispręsti: ar likti ir tikėtis, kad į jo kvietimą atsilieps Valerija, arba vykti su Bernardu...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Laura Antonelli – Andžela
* Monica Guerritore – Valerija
* Jason Connery – Žiulis
* Claudio Amendola – Bernardas
* Clelia Rondinella – Nena
* Cristina Noci – Orija

Apdovanojimai
-------------

* David di Donatello nominacija – geriausi kostiumai
* „Italian National Syndicate of Film Journalists" nominacija – geriausi kostiumai
| **Vincas Šmulkštys** |
| --- |
| Gimė | 1892 m. spalio 15 d.Rusija Igliauka, Marijampolės apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1965 m. rugsėjo 15 d. (72 metai)Jungtinės Amerikos Valstijos Evanstonas, JAV |
| Lietuvos Respublikos Seimo atstovas |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos krikščionių demokratų partija |
|  |
| Alma mater | Kauno karo mokykla |

**Vincas Šmulkštys** (1892 m. rugpjūčio 10 d. Igliauka, Marijampolės apskritis, Rusijos imperija – 1965 m. rugsėjo 15 d. Evanstonas, JAV) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Privačiai mokėsi Marijampolėje. 1913 m. baigė buhalterijos kursus Vilniuje. 1913 m. mobilizuotas, Rusijos imperijos kariuomenės daliniuose kovojo Pirmojo pasaulinio karo frontuose, 1915 m. lapkričio 23 d. – 1918 m. lapkričio 15 d. buvo patekęs į austrų nelaisvę.

1918 m. lapkričio mėn. grįžo į Lietuvą, Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919 m. liepos 6 d. baigė Kauno karo mokyklą. Nuo 1919 m. vasaros dalyvavo kovose su bolševikais.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas I (Marijampolės) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai. 1922 m. dalyvavo rinkimuose į Pirmąjį Seimą, neišrinktas, iš politinio gyvenimo pasitraukė.

1944 m. emigravo į Vakarus. 1962–1963 m. Lietuvių Fondo direktorius.

Literatūra
----------

* Šmulkštys Vincas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 62.
* Šmulkštys Vincas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1964, t. 30, p. 68.
* Blažytė-Baužienė D. Šmulkštys Vincas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 384–385.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas