recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Šaksgamas |
| --- |
| Šaksgamo slėnis Šaksgamo slėnis |
| **Ilgis** |  ? km |
| **Baseino plotas** | 5800 km² |
| **Ištakos** | Karakorumas (Rimo Muztago klng.) |
| **Žiotys** | Jarkantas |
| **Šalys** | Pakistanas, Kinija |

**Šaksgamas** (urd. دریائے شکسگام = *darya Šaksagām*, kin. 沙克斯干河, pinyin: *Shakesigan He*), arba **Kyrčinbulakas, Čontokajus**) – upė Vidurinėje Azijoje; Jarkanto kairysis intakas. Prasideda Karakoramo kalnuose, susiliejus keletui kalnų ledynų, visai netoli Jarkanto ištakų. Aukštupyje teka Šaksgamo slėniu, kuris yra faktiškai Kinijai pavaldi Kašmyro dalis, nors šią teritoriją yra valdęs ir Pakistanas, į jį pretenzijas reiškia Indija. Aukštupyje Šaksagamas surenka Kiagiro, Singhi, Urdoko ir Gašerbrumo ledynų vandenis, tada pasuka į šiaurę, kur vadinama Kyrčinbulaku. Upė smarkiai vingiuoja, teka kalnų slėniais ir dykynėmis Kinijos (Sindziango) teritorija.

Didžiausi intakai: Taldybulakas, Uprangas (kairieji).

Maždaug iki 1976 m. Šaksgamo aukštupyje telkšojo nedidelis Kagylkiolio ežeras, bet vėliau išdžiuvo. Pakistane prie Šaksgamo yra alpinizmo centras Šimšalis.
| Jerevano operos teatras |
| --- |
|  |
| 

Jerevano operos teatrasJerevano operos teatras

40°11′09″š. pl. 44°30′54″r. ilg.﻿ / ﻿40.185833°š. pl. 44.515°r. ilg.﻿ / 40.185833; 44.515﻿ (Jerevano operos teatras)Koordinatės: 40°11′09″š. pl. 44°30′54″r. ilg.﻿ / ﻿40.185833°š. pl. 44.515°r. ilg.﻿ / 40.185833; 44.515﻿ (Jerevano operos teatras) |
|  |
| Vieta | Jerevanas, Armėnija Armėnija |
| Statusas | veikiantis |
| Architektas | Aleksandras Tamanianas |
| Atidarymas | 1933 m. |

**Armėnijos nacionalinis akademinis Aleksandro Spendiariano vardo operos ir baleto teatras**, arba **Jerevano operos teatras** – operos ir baleto teatras, įsikūręs Jerevane (Armėnija).

Opera naktį
Prieigos

Istorija
--------

Pirmasis operos teatro pasirodymas įvyko 1930 m. lapkričio 28 d. minint 10-ąsias Sovietų Armėnijos metines. 1933 m. sausio 20 d. buvo oficialiai atidarytas teatro pastatas. Netrukus buvo įkurta baleto trupė. Pirmasis baleto spektaklis įvyko 1935 m. – pristatytas Piotro Čaikovskio „Gulbių ežeras".

Remiantis A. Tamaniano projektu ir prižiūrint jo sūnui, 1939 m. teatro salė buvo baigta statyti, o operos teatras pavadintas kompozitoriaus Aleksandro Spendiariano (1871-1928) vardu. Didelės apimties statybos darbai dar nebuvo baigti iki 1953 m. kol visas pastatas buvo galutinai užbaigtas ir įgavo dabartinę formą.

Teatro atidarymas paskatino kurti naujas nacionalines operas ir baletus. Pirmasis armėnų baletas buvo Aramo Chačaturiano „Laimė". Remdamasis šiuo baletu kompozitorius netrukus sukūrė „Gajanė", su kuria koncertavo visame pasaulyje. Daugelis kitų armėnų kompozitorių sukūrė operų ir baletų. Bėgant metams teatre dirbo žymūs menininkai: dainininkai Goharas Gasparianas, Tatevik Sazandarian, Pavelas Lisicianas, Gehamas Grigorianas, Anahit Mechita, dirigentas Konstantinas Saradževas, baleto meistrai Vilenas Galstianas, Rudolfas Charatianas, dailininkai Martirosas Sarianas, Minas Avatesianas.

Nuo 1935 m. Jerevano operos teatre pradėta rodyti armėnų opera „Anuš" (aut. Armenas Tigranianas). Tai buvo puikus Armėnijos operos istorijos puslapis. „Anuš" iki šiol yra teatro repertuare. Vienas iš sopranų, šiuo metu atliekantis šį vaidmenį, – Marija Movsisian.

Nuo atidarymo teatras atliko daugiau nei 200 armėnų, rusų ir Vakarų Europos kompozitorių sukurtų operų ir baletų. Teatro trupė koncertavo daugiau nei 20 šalių, pvz. Rusijoje, Ispanijoje, Libane, JAV, Graikijoje, Vokietijoje. 1956 m. teatras gavo Nacionalinio akademinio operos ir baleto teatro statusą.

Teatre taip pat vyko koncertai, kuriuose dalyvavo atlikėjai Šarlis Aznavuras, Janas Andersonas, Džonas Maklaflinas, grupė „Akvarium" ir daugelis kitų.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jerevano operos teatras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
| Jerevano šv. Grigaliaus Švietėjo katedra |
| --- |
|  |
| 

Jerevano šv. Grigaliaus Švietėjo katedraJerevano šv. Grigaliaus Švietėjo katedra

40°10′19″š. pl. 44°31′01″r. ilg.﻿ / ﻿40.172003°š. pl. 44.516836°r. ilg.﻿ / 40.172003; 44.516836﻿ (Jerevano šv. Grigaliaus Švietėjo katedra)Koordinatės: 40°10′19″š. pl. 44°31′01″r. ilg.﻿ / ﻿40.172003°š. pl. 44.516836°r. ilg.﻿ / 40.172003; 44.516836﻿ (Jerevano šv. Grigaliaus Švietėjo katedra) |
|  |
| Vieta | Jerevanas, Armėnija Armėnija |
| Statusas | Veikianti |
| Architektas | Stepanas Kurkčianas |
| Statybų pradžia | 1997 m. |
| Statybų pabaiga | 2001 m. |
| Atidarymas | 2001 m. rugsėjo 23 d. |

**Jerevano šv. Grigaliaus Švietėjo katedra** (arm. Սուրբ Գրիգոր Լուսավորիչ մայր եկեղեցի, *Surb Grigor Lusavorich mayr yekeghetsi*), arba **Jerevano katedra** – Armėnijos apaštalų bažnyčiai priklausanti katedra. Ji stovi Armėnijos sostinės Jerevano centriniame Kentrono rajone ir laikoma vienu didžiausių religinės paskirties pastatų Pietų Kaukaze kartu su Tbilisio Šventosios Trejybės katedra (žinoma kaip Samebos katedra). Didingas statinys pastebimas iš daugelio Jerevano miesto vietų.

Kita armėniška šv. Grigaliaus Švietėjo bažnyčia Jerevano centre jau stovėjo. Sovietinės valdžios sprendimu, 1937 m. ji buvo nugriauta. Bažnyčia ir varpinė gerai derėjo su miesto architektūriniu ansambliu, todėl šios šventyklos sunaikinimas buvo didelė netektis bendrai miesto panoramai. Jos vieta šiuolaikiniame Jerevane yra Amiriano gatvėje, čia pastatyta Egišės Čiarenco vardo mokykla. 

Katedrą statyti buvo nuspręsta katoliko Vazgeno I iniciatyva. Statybos prasidėjo 1997 m. joms gausiai paaukojo užsienio armėnų filantropai. Pašventinta 2001 m. rugsėjo 23 d. minint 1700-ąsias krikščionybės paskelbimo Armėnijos valstybine religija metines. Katedroje yra šv. Grigaliaus Švietėjo relikvijos, kurios buvo atvežtos iš Neapolio (Italija). Netrukus po katedros pašventinimo, antrąją savo vizito Armėnijoje dieną, čia apsilankė Romos popiežius Jonas Paulius II.

Didžiulė katedra yra kompleksas, susidedantis iš trijų bažnyčių: 1700 vietų pagrindinės bažnyčios su karaliaus šv. Tiridato bei karalienės šv. Ašchenos koplyčiomis (abi po 150 vietų). Šios dvi karališkosios figūros buvo esminiai šv. Grigaliaus pagalbininkai atverčiant Armėniją į krikščionybę. Varpinės bokštas (kurį sudaro daugiau nei 30 arkų) stovi prie katedros įėjimo. Bendras komplekso plotas yra 3 822 m², o katedros aukštis – 54 m. 

* Katedros prieigose – nacionalinio didvyrio Andraniko Ozaniano paminklasKatedros prieigose – nacionalinio didvyrio Andraniko Ozaniano paminklas
* Katedros kompleksasKatedros kompleksas
* InterjerasInterjeras
* 
*

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Armėnų krikšto 1700 metų jubiliejus minėtas kartu su Popiežiumi. *xxiamzius.lt*
2. ↑  Louise Simone and Richard Manougian Donate $2 Million to Yerevan Cathedral Project
3. ↑  APOSTOLIC VOYAGE IN ARMENIA, ECUMENICAL CELEBRATION, HOMILY OF JOHN PAUL II. Cathedral of St. Gregory the Illuminator, Yerevan, 2001-09-26

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jerevano šv. Grigaliaus Švietėjo katedra** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
Koordinatės: 55°42′0″ š. pl. 24°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.70000°š. pl. 24.30000°r. ilg.﻿ / 55.70000; 24.30000


| Molainių II tvenkinys |
| --- |
| Molainių II tvenkinys |
| Vieta | Lietuva (Panevėžio rajonas) |
| Plotas | 0,052 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,44 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,4 m |
| Didžiausias gylis | 2,2 m |
| Tūris | 0,000086 km³ |
| Įteka | Molaina, bevardis upelis |
| Išteka | Molaina |

**Molainių II tvenkinys** – tvenkinys Panevėžio rajone, Molainių gyvenvietės pietinėje dalyje. Susidaręs patvenkus Molainos upę (Nevėžio intakas) 6,4 km nuo jos žiočių. Ilgis iš pietų į šiaurę 1,01 km, plotis iki 0,13 km. Altitudė 47,7 m. Krantai žemi, daug kur apaugę siaura medžių ir krūmų juosta. Į šiaurę žemiau užtvankos eina kelias  **195**  Kėdainiai–Krekenava–Panevėžys .

Debitas:

* Upės: 0,14 m³/s
* Užtvankos skaičiuotinis: 9,3 m³/s

Užtvanka 195 m ilgio, 3 m pločio. Vandens pralaida – šachtinė. Įrengta 1984 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| **Nelumbo** |
| --- |
| Lotosas (Nelumbo)Riešutinis lotosas (*Nelumbo nucifera*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | **Lotosiniai**  *( Nelumbonaceae)* |
| Gentis: | Lotosas  *( Nelumbo)* |

 |

 *Kitos reikšmės – Lotosas (reikšmės).*
**Lotosas** (*Nelumbo*) – monotopinės lotosinių augalų šeimos (*Nelumbonaceae*) gentis. Tai daugiametės vandens žolės, paplitusios tropinio, subtropinio klimato srityse. Lapai dideli, žiedai iki 35 cm skersmens. Panašios į vandens lelijas, nors nėra lūgninių augalų genties. Artimiausi lotoso giminaičiai yra *Proteaceae* ir *Platanaceae* šeimos. Pavadinimas *Nelumbo* kilo iš sinhalų kalbos.

Tarp mokslininkų kilo nesutarimai dėl lotoso šeimos, tačiau 2003 m. buvo nuspręsta, kad monotopinė gentis priklauso lotosinių augalų šeimai.

Rūšys
-----

Dvi pagrindinės genties rūšys yra:

* Riešutinis lotosas (*Nelumbo nucifera*)
* Geltonasis lotosas (*Nelumbo lutea*)

Nuorodos
--------

* http://delta-intkey.com/ Archyvuota kopija 2006-11-01 iš Wayback Machine projekto. Tinklalapis apie lotosinių augalų šeimą. **(**angl.**)**

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lotosas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Nelumbo lutea*Nelumbo lutea*
* Nelumbo nucifera*Nelumbo nucifera*
* Nelumbo nucifera*Nelumbo nucifera*
*Šis straipsnis apie objektą filosofijoje. Apie objektą programavime skaitykite straipsnyje Objektas (programavimas).*
**Objektas** (lot. *objectus* – daiktas, reiškinys) – realiai egzistuojantis pasaulis, žmogaus, kaip daiktinės praktinės ir pažintinės veiklos subjekto, priešybė. Visuomenės istorinėje raidoje sukurtos veiklos, kalbos, žinių formos (pvz. loginės kategorijos) taip pat yra objektas. Pažinimui iš empirinio darantis teoriniu, atsiranda teoriniai objektai. Jie iš esmės skiriasi nuo empirinių, nors nei vieni, nei kiti atskiros veiklos sričių ir nesudaro. Dalis teorinio pažinimo objektų (idealiosios dujos, idealiai kieti kūnai ir pan.) realiai neegzistuoja ir tėra būdas išskirti ir fiksuoti teorine kalba tuos objekto aspektus, kurie ne visai apima empirines žinias. Kiti teoriniai objektai, pavyzdžiui, atomai, elementariosios dalelės, ontologiniu požiūriu iš esmės nesiskiria nuo empirinio pažinimo objektų – makrokūnų. 

Stebėtojiško materializmo, pozytivizmo, fenomenologijos ir kitos koncepcijos teigia, kad pažinimo objektas yra tiesiogiai duotas subjektui ir kad pažinimo procesas visada yra tolimas nuo objekto. Kantizmo, pragmatizmo bei kai kurios kitos koncepcijos tvirtina, jog objektas – subjekto vidinio turinio motyvacija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, VIII t. MELI institutas, Vilnius.

Vikižodynas
|  |
| --- |
| Hosamas Ramzis |
| Pilnas vardas | حسام رمزي |
| Gimė | Egiptas Kairas, Egiptas |
| Žanrai | etninė, world |
| Veikla | kompozitorius, instrumentalistas |
| Instrumentai | darbuka, tabla, sadžatai, mazharas |
| Aktyvumo metai | 1970- |
| Įrašų kompanija | ARC Music |
| Svetainė | Oficiali svetainė |

**Hosamas Ramzis** (arab. حسام رمزي) – Egipto perkusionistas ir kompozitorius. Atlieka muziką įvairiais rytietiškais mušamaisiais – darbuka, tabla, sadžatais, mazharu. Daugelis jo muzikos skirta pilvo šokiams.

Gimė turtingoje kairiečių šeimoje. Nuo vaikystės pradėjo groti darbuka. Vėliau keliavo po Saudo Arabiją, kur mokėsi beduinų muzikos. 1970 m. išvyko į Londoną, kur grojo su saksofonistu Endžiu Šepardu. Dėl dalyvavimo džiazo koncertuose Hosanas Ramzis pramintas „svingo sultonu". 1989 m. jis prisidėjo prie „auksinį gaublį" laimėjusio Piterio Geibrielio albumo *Passion: Music for The Last Temptation of Christ*. Vėliau prisidėjo kuriant Page and Plant (buvusių „Led Zeppelin" narių) albumą *No Quarter*. Hosamas Ramzis kartu su anglų kompozitoriumi Filu Torntonu sukūrė egiptietiškos tematikos albumus *Eternal Egypt*, *Enchanted Egypt* ir *Immortal Egypt*. Pastarasis albumas 1999 m. apdovanotas „New Age Voice" apdovanojimuose kaip geriausias šiuolaikinis *world* muzikos albumas.

Hosamas Ramzis taip pat prisidėjo įrašant albumus Rašidui Tahai, Chaledui, Rikiui Martinui, Šakirai, prisidėjo prie garso takelių filmams „Persijos princas: laiko smiltys" bei „Konanas Barbaras".

Diskografija
------------

* *Baladi Plus* (1994 m.)
* *Sultaan* (1994 m.)
* *Source of Fire* (1995 m.)
* *Modern Egyptian Belly Dance* (1996 m.)
* *Eternal Egypt* (su Phil Thornton, 1996 m.)
* *Best of Hossam Ramzy* (1997 m.)
* *Rhythms of the Nile* (1998 m.)
* *Immortal Egypt* (su Phil Thornton, 1996 m.)
* *Amar* (2000 m.)
* *Sabla Tolo – Journeys into Pure Egyptian Percussion* (2000 m.)
* *Faddah* (2002 m.)
* *Qanun El Tarab* (2002 m.)
* *Flamenco Arabe* (2003 m.)
* *Hossam Ramzy Presents Egyptian Sufi Sheikh Mohamed Al Helbawy* (2003 m.)
* *Enchanted Egypt* (su Phil Thornton, 2004 m.)
* *Bedouin Tribal Dance* (2007 m.)
* *Secrets of the Eye* (2007 m.)
* *Sabla Tolo II* (2007 m.)
* *Sabla Tolo III* (2008 m.)
* *Ruby* (2009 m.)
* *Rock the Tabla* (2011 m.)

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Hossam Ramzy svetainėje Last.fm
Koordinatės: 55°15′ p. pl. 69°00′ v. ilg.﻿ / ﻿55.250°š. pl. 69.000°r. ilg.﻿ / 55.250; 69.000

Hostės sala žemėlapyje
Hostė žvelgiant iš Ugnies Žemės
**Hostė** (isp. *Isla Hoste*) – sala pietų Čilėje, Ugnies Žemės salyne, tuoj į pietus nuo Ugnies Žemės salos (skiria Byglio sąsiauris), 155 km nuo žemyno kranto. Rytuose Murėjaus sąsiauris skiria nuo Navarino salos. Plotas – 4117 km². Tai antra pagal dydį Ugnies Žemės salyno sala. Patenka į Magelano ir Čilės Antarktidos regioną (Čilės Antarktidos provincija). Paviršius kalnuotas (aukštis iki 1402 m). Sala giliai išraižyta įlankų ir fjordų, yra keletas didelių pusiasalių: Diuma, Huso, Hardžio, Pastero. Pastarasis pusiasalis užsibaigia „Apgaulinguoju Horno kyšuliu" (*False Cabo de Hornos*, tikrasis Horno kyšulys yra kiek toliau esančioje Horno saloje). Pietinė pakrantė užsibaigia gausybe salelių ir uolų. Hostė patenka į Alberto de Agostinio nacionalinį parką.

Hostės sala negyvenama. XIX a. pab. Hostę tyrinėjo prancūzų mokslininkai, anglų misionieriai. Dar XX a. pirmojoje pusėje Hostėje tebegyveno vietiniai gyventojai jaganai, bet nuo žvejų ir keliautojų užneštų ligų jie mirė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Hòstė
2. ↑   Archyvuota kopija 2020-02-22 iš Wayback Machine projekto.
**Ksaveras Strumskis** (1884 m. lapkričio 20 d. Zybolių k. Rokiškio valsčius – 1954 m. lapkričio 9 d. Brooklyne, NY – JAV) – vargonininkas, chorvedys ir kultūros veikėjas.

Biografija
----------

Baigęs Rokiškio pradžios mokyklą, 1897–1903 m. mokėsi Rokiškio R. Lymano (Liehmann) vargonininkų mokykloje, vėliau kurį laiką vargonininkavo. 1906 m. atvykęs į JAV, iš pradžių vargonininkavo Čikagoje, IL, vadovavo „Birutės" ir „Pirmyn" chorams, įkūrė Operetės draugiją. 1909 m. užėmė vargonininko ir chorvedžio vietą Šv. Jurgio lietuvių parapijoje Brooklyne. 1913–1915 m. New York Music College studijavo kompoziciją ir fortepijoną, 1915 m. su P. Bukšnaičiu iš seniau veikusių chorų dainininkų Brooklyne suorganizavo Operetės chorą ir pastatė 34 užsienio ir lietuvių kompozitorių operetes. Iki 1936 m. vadovaudamas chorui, surengė daug koncertų Niujorke, tarptautiniuose renginiuose atstovaudamas lietuviams.

Visuomeninė veikla
------------------

K. Strumskis iš pradžių įstojo į JAV Lenkų – lietuvių vargonininkų draugiją, paskui prisidėjo prie ALRK Vargonininkų sąjungos organizavimo ir 1911 m. pirmajame šios sąjungos seime buvo išrinktas Centro valdybos pirmininku. Šias pareigas ėjo iki 1916 m. Taip pat buvo Vargonininkų sąjungos provincijos narys. 1913 m. Vargonininkų sąjungos seime su M. Marijos Apsireiškimo parapijos choru iš Brooklyno atliko giesmių programą. Vėliau buvo išrinktas Centro valdybos knygininku. Pasirūpino, kad Vargonininkų sąjungos susivienijimo raštinė būtų perkelta į Brooklyną. Vienai kadencijai buvo išrinktas generaliniu sekretoriumi ir įsteigė garso įrašų studiją. Valstybės laikraščio leidyklai persiorganizavus į akcinę bendrovę, buvo jos pirmininkas, reikalų vedėjas, iždininkas ir rėmėjas. 1923 m. vienas iš New Yorko Lietuvių prekybos rūmų organizatorių – pirmininkas ir valdybos narys. Atvykus kompozitoriui S. Šimkui, buvo 1916 m. Filadelfijoje, PA, leisto žurnalo „Muzika" administratorius ir sekretorius. 1917 m. su S. Šimkum įkūrė natų leidybos bendrovę ir iki 1933 m. išleido apie 200 įvairių kūrinių. Į leidybą įdėjo apie 7000 dolerių ir išleido 20 tūkstančių dolerių vertės muzikos leidinių. Tai buvo viena didžiausių lietuvių natų leidykla Amerikoje. 1915–1935 m. dirbo Brooklyne vedybinių leidimų skyriuje, vėliau vertėsi prekyba. Nemažai rašė spaudoje muzikos klausimais. Jo žmona Marija Strumskienė-Jokubaitienė-Sidabraitė (1903–1973) buvo žinoma dainininkė ir operečių statytoja, dukra Aldona Strumskytė-Norkienė (g. 1924) pianistė.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį straipsnį gali būti gana sunku suprasti be papildomų informacijos šaltinių.**Galite perrašyti dėstomus teiginius plačiau ir suteikiant daugiau konteksto. |

**Objektų fabrikas** (liet. *kalvė*[reikalingas šaltinis]) – objektas, kurio užduotis kurti naujus kitai nei jis pats klasei priklausančius objektus.

Objektų fabrikas turi vieną ar keletą metodų, kurių grąžinama reikšmė yra reikalaujamas sukurti objektas. Šie metodai gali turėti kuriamus objektus aprašančių parametrų. Fabrikas paprastai turi ir jo nuostatas keičiančius metodus. Priklausomai nuo būsenos ir metodo parametrų, fabrikas gali parinkti sukuriamo objekto klasę (konstruktorius to padaryti negali). Prireikus iš tėvinės fabriko klasės (neretai būna tik sąsaja) kildinama specializuota dukterinė klasė. Toks fabrikas gali būti perduodamas kaip sudėtingesnio algoritmo parametras ir ten kurti algoritme dalyvaujančius objektus, kuriems būdingas specifinis programuotojui reikalingas elgesys (tarkim, šifruotą kodavimą naudojančias tinklo jungtis (angl. *sockets*) vietoje paprastų).

Nors fabriko metodas gana paplitęs, ne visos net ir aukšto lygio programavimo kalbos turi specialias konstrukcijas dirbti su fabrikais. Dažniau fabrikas yra tiesiog vienas iš daugelio programos objektų.

Kad fabrikus būtų lengviau atpažinti, jų klasių vardai paprastai susideda iš objektų kuriuos jie kuria, klasės vardo, papildyto sutartine priesaga (tarkim, *SocketFactory* – jungčių fabrikas).[reikalingas šaltinis]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

GE Building naktį
**„Rockefeller Center"** – 22 akrų žemės plote stovintis 19 komercinių pastatų kompleksas tarp 48 ir 51 Niujorko gatvių. Kompleksą Manhatano centre tarp penktosios is septintosios aveniu pastatė Rokfelerių šeima. Tai yra didžiausias privatus tokio tipo kompleksas pasaulyje. Statybų darbai buvo pradėti 1930 m. gegužės 17 d. ir užbaigti 1939 m. lapkričio 1 d.

Kalėdinė eglutė 2003 m.
Kiekvienų metų gruodį arba lapkričio pabaigoje komplekso aikštėje yra įžiebiama kalėdų eglutė. Eglutės įžiebimo ceremonija Jungtinėms Amerikos Valstijoms įprastai būna transliuoja per NBC kanalą. Tai dažniausiai būna 23-27 metrų aukščio paprastoji eglė, kurį būna įžiebta iki pirmos savaitės po naujųjų metų.

Pagrindinis centro pastatas yra 70-aukštų aukščio GE Building. Visi 22 komplekso pastatai sudaro 743 000 m² plotą.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Obokas*Obock أوبوك* |
| --- |
| *Vaizdas į Oboką* |
|  |
| 

ObokasObokas

11°58′0″ š. pl. 43°17′0″ r. ilg.﻿ / ﻿11.96667°š. pl. 43.28333°r. ilg.﻿ / 11.96667; 43.28333﻿ (Obokas)Koordinatės: 11°58′0″ š. pl. 43°17′0″ r. ilg.﻿ / ﻿11.96667°š. pl. 43.28333°r. ilg.﻿ / 11.96667; 43.28333﻿ (Obokas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Džibučio vėliava Džibutis |
| **Regionas** | Oboko regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 21 200  |
| **Altitudė** | 13 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Obokas |

**Obokas** (afar. pranc. *Obock*, arab. أوبوك = *Obok*) – miestas šiaurės rytų Džibutyje, Tadžuros įlankos pakrantėje (netoli jos išėjimo į Adeno įlanką). Regiono centras. Yra jūrų uostas, aerodromas. Kelias į Tadžurą, kelto linija į Džibutį. Yra JAV karinė bazė.

Istorija
--------

Viduramžiais Obokas priklausė Ifato, Adalio sultonatams, vėliau jį valdė afarai. Prancūzų valdymo laikais Obokas buvo svarbus garlaivių anglies papildymo uostas, čia įsikūrė pirmoji Prancūzijos Somalilando administracija. 1894 m. administracija perkelta į Džibučio miestą, Oboko reikšmė sumenko.

Keltas Oboke
Cilindras su Hotepsechemvio vardu
**Hotepsechemvis** (**Bedžau**, **Baunetdžeras**, **Boetos**) – pirmasis antrosios Egipto dinastijos faraonas. Vardas reiškia „dvi jėgos taikoje". Mažai žinoma apie jo valdymą. Pagal Manetoną, jis valdė 38 metus. Egiptologai trumpina jo valdymą iki 15−25 metų. Tikėtina, kad Hotepsechemvis kartu su įpėdiniu Nebra valdė abu viso 38 ar 39 metus.

| Faraono vardai |
| --- |
|  |  |
| **Hatep-Sechemui** (*Ḥtp-sḫmwj*) „Dvi jėgos sutaikytos" |
|  |
|  |  |
| **Hotep** (*htp*) |
|  |
|  |
|  |
|  |
| **Manetonas** | *Bochos* |

Manoma, kad faraonas Hotepsechemvis nebuvo Kaa sūnus, o atėjo į valdžią vedęs princesę. Tačiau nežinoma, ar jis siejasi su sena Tinio valdovų linija. Jis valdė apie 2850−2800 m. pr. m. e. laikotarpyje. Buvo atsakingas už Kaa laidotuves, aukojo jo atminimui. Antspaudai su jo vardu buvo rasti Kaa kapo patalpos prieangyje Abydose. Jo paties kapas indentifikuojamas Sakaroje, pati struktūra išliko, tačiau neliko jos didingumo. Jame rasta tik karaliaus antspaudo įspaudų, pats kapas buvo tuščias. Šis kapas buvo skirtingos struktūros nei karalių kapai Abydose dėl skirtingos vietos uolienos. Nežinoma, kodėl Hotepsechemvio valdymas išskirtas kaip kitos valdančiosios dinastijos pradžia. Reikšmingiausias karaliaus valdymo įvykis buvo karališkojo kapo perkėlimas iš tradicinės Abydoso vietovės į Sakarą šalia šalies sostinės Memfio. Objektai su įspaustu Hotepsechenvio vardu rasti Badaryje, po Mikerino ir Džoserio bei šalia Uno piramidės. Tikėtina, kad jo tikrasis kapas gal buvo pietinėje Sakaros dalyje ir sugriautas statant Uno piramidę.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Hotepsechemvis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Toby A. H. Wilkinson. *Early Dynastic Egypt*. Routledge, 2002, p. 70
* Margaret Bunson. *Encyclopedia of Ancient Egypt*. Infobase Publishing, 2014, p. 173
* Touregypt.net (anglų k.)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Ankstyvųjų dinastijų laikotarpis**
**Antroji dinastija**
Hotepsechemvis → 
Ranebas →
Ninetdžeras →
Venegas → 
Senedas → 
Nubneferas → 
Neferkara → 
Neferkasekeras → 
Hudžefa I →
Peribsenas →
Sechemibas → 
Chasechemvis |

 |
| **Aleksandras Makenzisangl. *Alexander Mackenzie*** |
| --- |
| Kanados ministras pirmininkas |
|  |
| Gimė | 1822 m. sausio 28 d.Logierait, Škotija Škotija |
| Mirė | 1892 m. balandžio 17 d. (70 metų)Torontas, Kanada Kanada |
| Kanados ministras pirmininkas |
| Ėjo pareigas | 1873 m. – 1878 m. |
| Ankstesnis | John A. Macdonald |
| Vėlesnis | John A. Macdonald |
| Kanados ministras pirmininkas |
|  |
| Partija | Kanados liberalų partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Alexander Mackenzie |
| Parašas |
|  |

**Aleksandras Makenzis** (angl. *Alexander Mackenzie*; 1822 m. sausio 28 d. Škotijoje – 1892 m. balandžio 17 d. Toronte) – Kanados politikos veikėjas, 2–asis Kanados ministras pirmininkas (1873–1878). 

Makenzis gimė Škotijoje. Imigravo į Kanadą, kai buvo 19 metų ir apsigyveno Ontarijuje. Jo verslas klestėjo, todėl galėjo užsiimti ir kita veikla - pavyzdžiui, laikraščio „Lambton Shield" redagavimu. 

1861 m. Makenzis buvo išrinktas į Kanados provincijos teisėkūros asamblėją kaip George Browno rėmėjas.

1867 m. Makenzis buvo išrinktas į naują Kanados rūmų liberalų partiją. Jis tapo partijos lyderiu (taigi opozicijos lyderiu).

1874 m. rinkimuose Makenzis ir liberalai laimėjo aiškia persvara. Jis buvo populiarus plačiojoje visuomenėje dėl savo demokratiškų idėjų.

Kaip premjeras Makenzis tęsė tautos kūrimo programą, kurią pradėjo jo pirmtakas. Jo vyriausybė įsteigė Kanados Aukščiausiąjį Teismą ir Kanados karališkąjį karo koledžą bei sukūrė Keewatino apskritį, kad galėtų geriau administruoti Kanados naujai įgytas Vakarų teritorijas. 

1878 m. rinkimuose Makenzio vyriausybė patyrė pralaimėjimą. Dar dvejus metus jis liko Liberalų partijos lyderiu, vėliau iki mirties buvo parlamento nariu.

Nuorodos
--------

* Bibliografija
* Bibliografija
* Nuotrauka[neveikianti nuoroda]

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**John A. Macdonald** | **Kanados ministras pirmininkas**1873–1878 | Po to:**John A. Macdonald** |
| **Ginas Dabašinskas** |
| --- |
| Gimė | 1963 m. birželio 25 d. (59 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | 1986 m. Vilniaus universitetas |

**Ginas Dabašinskas** (g. 1963 m. liepos 25 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas.

Biografija
----------

1981 m. baigė Vilniaus 23-ąją vidurinę mokyklą, 1986 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą.

1986–1988 m. Karjeros ir profesinio ugdymo centro psichologas. 1988–1990 m. Vilniaus universiteto Filosofijos ir logikos fakulteto dėstytojas. 1990–1992 m. LR Aukščiausiosios Tarybos Informacijos analitikos skyriaus specialistas.

1992–1994 m. žurnalo „Veidas" politikos skyriaus redaktorius. 1994–1995 m. laikraščio „Lithuania in the World" kultūros skyriaus redaktorius. 1995–1996 m. laikraščio „Lietuvos žinios" politikos skyriaus redaktorius.

1996–1997 m. UAB „Lokada" konsultantas. 1997–1999 m. kultūros ministro Sauliaus Šaltenio patarėjas viešiesiems ryšiams, LR kultūros ministerijos Kultūros politikos departamento direktorius. 1999–2000 m. UAB „Suomijos energija" viešųjų ryšių specialistas. 2001 m. UAB „Penki kontinentai" informacijos analitikas. 2001–2002 m. „rentAIRA", Lietuvos ir Vokietijos UAB viešųjų ryšių specialistas. 2003–2012 m. ir 2018 m. Žinių radijo laidų „Prie pietų stalo", „Kitas Klausimas" vedėjas. 2006–2008 m. Baltijos televizijos laidos „Su Palmira" vedėjas. 2012–2015 m. radijo stoties „Laisvoji banga" vedėjas, vyriausiasis redaktorius.

Nuo 2015 m. Lietuvos nacionalinės Martyno Mažvydo bibliotekos Strateginės plėtros departamento Informacijos analitikos skyriaus vadovas. Nuo 2018 m. bendradarbiauja naujienų portale 15min.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2018-03-30 iš Wayback Machine projekto.
| ***Gimtojo miesto istorija*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Home Town Story |
| Kilmės šalis | JAV |
| Režisierius | Arthur Pierson |
| Prodiuseris (-iai) | Arthur Pierson |
| Scenaristas (-ai) | Arthur Pierson |
| Kompozitorius | Louis ForbesAlfred Newman |
| Vaidina | Jeffrey LynnDonald CrispMarjorie ReynoldsMarilyn MonroeAlan Hale jaunesnysis |
| Metai | 1951 |
| Žanras | Drama |
| Trukmė | 61 min. |
| Kalba | anglų k. |
| Platintojas | Metro-Goldwyn-Mayer |
| **IMDb įrašas** |

**Gimtojo miesto istorija** (angl. *Home Town Story*) – 1951 m. JAV filmas, drama. Scenarijaus autorius, prodiuseris ir režisierius – Arthur Pierson, pagrindinius vaidmenis atliko Jeffrey Lynn, Donald Crisp ir Marjorie Reynolds, taip pat vaidino Marilyn Monroe ir Alan Hale jaunesnysis.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Pralaimėjęs rinkimus į senatorius, politikas Bleikas Vošbernas (*Blake Washburn*), siekdamas būti išrinktas, mažame miestelyje tampa laikraščio redatoriumi. Jo kampanija nukreipta į stambiosios pramonės blogybių atskleidimą, o strategija tokia, kad kasdien būtų spausdinami reportažai prieš daug pelno gaunančias korporacijas, kurios neša turtus akcininkams.  

Mokyklinėje išvykoje į apleistą šachtą Vošberno jaunesniajai seseriai nutinka nelaimė: ją užgriūva šachtos tunelis ir miestelio įmonės imasi ją gelbėti. Po šio įvykio Vošbernas keičia savo nuomonę ir pripažįsta, jog didelės korporacijos yra būtinos, nes „norint nuveikti didelius darbus reikalingas didysis verslas".

Aktoriai
--------

* Jeffrey Lynn – Blake Washburn
* Donald Crisp – John MacFarland
* Marjorie Reynolds – Janice Hunt
* Alan Hale Jr. – Slim Haskins
* Marilyn Monroe – Iris Martin
* Barbara Brown – ponia Washburn
* Melinda Plowman – Katie Washburn
* Renny McEvoy – Leo, taksi vairuotojas
* Glenn Tryon – Ken Kenlock
* Byron Foulger – Berny Miles
* Griff Barnett – dėdė Cliff Washburn
* Virginia Campbell – Phoebe Hartman
* Harry Harvey – Andy Butterworth
* Nelson Leigh – dr. Johnson
* Speck Noblitt – pareigūnas su motociklu

Žiūrovų vertinimas
------------------

Pasak MGM ataskaitų, filmas JAV ir Kanadoje uždirbo 243 000 dolerių, o kitur – 91 000 dolerių, tad pelnas siekė 195 000 dolerių.

Vertinimų apibendrinimo svetainėje „Rotten Tomatoes" žiūrovai (daugiau kaip 500 balsų) filmui suteikė 24 % reitingą.

Nuorodos
--------

* Filmas „Gimtojo miesto istorija" (YouTube kanalas, anglų k.)

Išnašos
-------

1. ↑  „Home Town Story (1951). Full Cast & Crew". IMDb. Nuoroda tikrinta 2023-02-06.
2. ↑  *The Eddie Mannix Ledger*, Los Angeles: Margaret Herrick Library, Center for Motion Picture Study .
3. ↑  „Home Town Story". Rotten Tomatoes. Nuoroda tikrinta 2023-02-07.
| **Antuanas Burdelis** |
| --- |
|  |
| A. Burdelis 1925 metais |
| Gimė | 1861 m. spalio 30 d.Montobanas |
| Mirė | 1929 m. spalio 1 d. (67 metai)Paryžius |
| Palaidotas (-a) | Monparnaso kapinės |
| Tautybė | Prancūzas |
|  |
| Veikla | Skulptorius |
|  |
|  **Vikiteka** | Antoine Bourdelle |

**Antuanas Burdelis** (pranc. *Antoine Bourdelle*, 1861 – 1929 m.) – Prancūzijos ankstyvojo modernizmo skulptorius, tapytojas. Skulptūros mokytojas.

Biografija
----------

Emilis Antuanas Burdelis gimė 1861 m. spalio 30 d. Montobane. Jis buvo vieninteliu sūnumi baldininko bendravardžio tėvo Antuano ir Emili Burdelių šeimoje. Jaunystėje A. Burdelis parodė polinkį piešimui, padėjo tėvui baldų gamyboje. 1876 m. įstojo į Tulūzos dailės mokyklą. 1885 m. persikėlė į Paryžių, sėkmingai įstojo į Paryžiaus dailės mokyklą, mokėsi Alexandre Falguière klasėje, bet ją paliko po dvejų metų nepasitenkinęs mokyklos konservatyvumu. Mokėsi pas Jules Dalou. 1893 m. jį asistentu pasamdė Ogiustas Rodenas. 1895 m. A. Burdelis gavo užsakymą iš gimtojo Montobano miesto monumentui 1870-71 m. Prancūzijos-Prūsijos karo įvykiams pažymėti, kurį atliko iki 1902 m. 1900 m. kartu su O. Rodenu ir Jules Desbois Monparnase atidarė skulptūros mokyklą. 1900 m. sukurta skulptūra „Apolono galva" rodo savarankišką A. Burdelio skulptūros stilių.

1905 m. Paryžiuje įvyko pirmoji A. Burdelio personalinė paroda su 39 skulptūromis, 18 paveikslų ir 21 piešiniu. Tais metais A. Burdelis pirmą kartą eksponavo Paryžiaus Rudens salone (15 kūrinių). 1908 m. jis paliko darbą pas O. Rodeną. 1909 m. A. Burdelis pradėjo dėstyti *Grande Chaumière* akademijoje, kur jo mokiniais buvo Alberto Giacometti, Germaine Richier, Vieira da Silva ir Otto Gutfreund. 1910 m. sukurta A. Burdelio statula „Heraklis" tapo skulptoriaus triumfu (variantai yra daugelyje pasaulio muziejų). Jis pradėjo garsėti tarptautiniu mastu. 1912 m. dirbo Eliziejaus laukų teatre kurdamas reljefus, dekoracijas. 1914 m. sukūrė statulą „Mirštantis kentauras". Vėlyvaisiais gyvenimo metais A. Burdelis sulaukė svarbių viešųjų užsakymų: „Elzaso Madona" (1919-1923), „Prancūzija" (prieš Gran Palė Paryžiuje, 1925), monumentas generolui Karlosui Marijai Alvearui (Buenos Airės, 1926) ir monumentas Adomui Mickevičiui (Paryžius, 1929). Antuanas Burdelis mirė 1929 m. spalio 21 d. Paryžiuje. Palaidotas Monparnaso kapinės. Jo studijoje Paryžiuje, kurioje A. Burdelis dirbo nuo 1885 m. įsteigtas skulptoriaus vardo muziejus.

Darbų galerija
--------------

* „Apolono galva" „Apolono galva"
* „Heraklis" „Heraklis"
* „Kentauro mirtis" „Kentauro mirtis"
* „Sapfo" „Sapfo"
* „Mauduolė" „Mauduolė"
* monumentas Adomui Mickevičiui monumentas Adomui Mickevičiui

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Antoine Bourdelle** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* A. Burdelio muziejaus informacija
* Encyclopaedia Britannica
Ugnies Žemė žemėlapyje
**Ugnies Žemė** (isp. *Tierra del Fuego*) – salynas pačiuose Pietų Amerikos pietuose, kurį nuo žemyno skiria Magelano sąsiauris. Plotas – 73 753 km². Salynas priklauso Čilei ir Argentinai.

Geografija
----------

Ugnies Žemės salos sostinė Ušuaja
Pagrindinė salyno sala – Ugnies Žemės sala, jos plotas – maždaug 48 000 km². Kitos svarbesnės salos: Estadosas, Santa Inesos sala, Kapitono Arasenos sala, Hostė, Navarinas, Londonderio sala, Dausono sala, Klarenso sala, Desolasjonas, Gordonas, Hermitės salos (su Horno sala), Volastono salos ir kt. Ugnies Žemės salyne gyvena apie 200 000 žmonių.

Istorija
--------

1520 m. salas atrado Fernandas Magelanas. Jis ir suteikė pavadinimą salynui.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  MELC; Sabina Prušinskienė (redaktorė) (2018-07-16 (red. 2020-10-13)). „Ugnies Žemė". VLE. Nuoroda tikrinta 2021-09-03.
2. ↑  Bergreen, Laurence (2003). Over the Edge of the World: Magellan’s Terrifying Circumnavigation of the Globe. HarperCollins. p. 179. ISBN 978-0-06-186588-6.
**Antoine Jordan**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1983 m. kovo 10 d. (40 metų) |
| Gimimo vieta | Baltimorė, JAV |
| Ūgis | 1,94 m |
| Svoris | 92 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | - |
| **Pozicija** | atakuojantis gynėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 2002–200620062007200720072007–2008200820092010–20122012-2013 2013-2014 | „Siena" (NCAA)Livorno „TDShop.it" Šiaulių „Šiauliai"Fort Vorto „Flyers" (NBDL)Olbanio „Patroons"Nijmegeno „Matrixx Magixx"Talsos „66ers"Nijmegeno „Matrixx Magixx"Getingeno „BG Göttingen"Kouvolos „Kouvot"Manisaleso „Once Caldas" |  |
|  |

**Antuanas Džordanas** (*Antoine Jordan*; g. 1983 m. kovo 10 d. Baltimorėje) – JAV krepšininkas. Rungtyniavo atakuojančiojo gynėjo ir įžaidėjo pozicijose.

Karjera
-------

Krepšininkas vasarą dalyvavo NBA vasaros stovyklose – bandė įsitvirtinti Vašingtono „Wizards" komandoje, tačiau per 5 sužaistas rungtynes išviso tepelnė tik 3 taškus.

Nepavykus patekti į NBA krepšininkas atvyko į Europą ir bandė įsitvirtinti Livorno „TDShop.it" komandoje, bet ir joje krepšininkas nerado sau vietos, tad ganėtinai greitai sutartis su amerikiečiu buvo nutraukta.

Išvykęs iš Italijos A. Jordanas ilgai be klubo nebuvo ir 2007 m. pradžioje pasirašė vieno mėnesio kontraktą su „Šiaulių" komanda. Tačiau aikštėje krepšininkas pasirodydavo tik epizodiškai, o jo statistiniai rodikliai nebuvo tokie kokių tikėtasi, tad pasibaigus mėnesio kontraktui, vasario 2 d. krepšininkas paliko „Šiaulius".

2007 m. vasario 16 d. A. Jordanas tapo NBDL komandos Fort Worth „Flyers" nariu. Pirmosiose savo rungtynėse krepšininkas žaidė 14 min. ir pelnė 5 taškus. Tačiau amerikietis praleidęs naujoje komandoje kiek daugiau nei mėnesį buvo atleistas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  ANTOINE JORDAN STATS
Golfo laukas su PAR 4 skaičiumi
Golfe **PAR** – iš anksto nustatytas skaičius, per kuriuos žaidėjas turi įridenti kamuoliuką į duobutę. Šis skaičius numato mušimų skaičių viename lauke, laukų komplekse ar visame turnyre. PAR skaičius yra pagrindinis orientyras nustatant žaidimo nugalėtoją. Dažniausiai turnyrą žaidėjas laimi, jei jo PAR skaičius yra mažesnis už nustatytą. Tuo pačiu principu rezultatai skaičiuojami ir diskgolfe.

Dažniausiai PAR skaičius numatomas pagal viso lauko ilgį nuo išmušimo vietos iki duobutės. Beveik visur PAR skaičius vienam laukui svyruoja nuo 3 iki 5 smūgių. Paprastam žaidėjui PAR 3 duobutė bus 90–230 m atstumu, PAR 4 – 230–430 m, PAR 5 – 430–550 m atstumu. Kai kuriais atvejais PAR skaičius gali kisti nuo lauke išdėstytų kliūčių (vandens, smėlio, kalnų ir įdubų). Retas pasaulio laukas turi PAR 6 ar PAR 7 duobučių, tačiau jos nėra pripažįstamos JAV golfo asociacijos.

Įprastas čempionato laukas būna PAR 72 skaičiaus. Jį sudaro keturios PAR 3, dešimt PAR 4 ir keturios PAR 5 duobutės. Kai kuriuose čempionatuose PAR skaičius gali būti nuo 69 iki 73.

Rezultatų skaičiavimas
----------------------

Žaidėjo rezultatas skaičiuojamas pagal jo smūgių skaičių palyginus su PAR skaičiu. Tarkim, žaidėjui PAR 4 lauke kamuoliuką įridenus per 5 smūgius, jo rezultatas bus +1. Jei kamuoliuką įridena per 3 smūgius PAR 4 lauke, rezultatas bus -1.

Žaidėjų rezultatai pagal PAR skaičių turi tam tikrus pavadinimus. +1 vadinamas „bogey", +2 – „double-bogey", +3 – „triple-bogey". Geresni rezultatai vadinami pagal paukščių pavadinimus: -1 vadinamas „birdie", -2 – „eagle", -3 – „albatross". -4 rezultatas vadinamas „condor". „Condor" yra aukščiausias pasiektas rezultatas golfo istorijoje (tai gali būti vienu smūgiu įmuštas kamuoliukas PAR 5 lauke). Lygus PAR skaičiui rezultatas vadinamas PAR.

Šaltiniai
---------

1. ↑  What is par?
2. ↑  How is par on a golf course determined? Archyvuota kopija 2021-06-11 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Appendix F: Establishing Par
4. ↑  Golf A to Z - The 'Condor'
PAZ-672
**PAZ-672** – tarybinės Pavlovo automobilių gamyklos (PAZ) 1967–1989 m. gamintas autobusų modelis. Naudoti daugiausia priemiesčio, rajoniniuose maršrutuose visoje TSRS, kartais kaip maršrutiniai taksi ar katafalkai. Dabar dar sutinkami Rusijos (ypač Sibiro, šiaurės), Vidurinės Azijos, Kaukazo, Afrikos, Kubos keliuose. Lietuvoje 2014 m. dar keletą važiuojančių PAZ-672 turėjo Biržų autobusų parkas, 2013 m. asociacija „Retromobile" restauravo tokį automobilį ir jį eksploatuoja.

Standartinis modelis buvo 7,15 m ilgio, 2,44 m pločio, 3,6 m bazinio aukščio. Sveria 4,5 t (pilnai pakrautas – 7,8 t). Kėbulas užapvalintas, turi dvejas pneumatines duris („širmos" tipo, sudarytos iš 4 dalių) bei rankines duris vairuotojui. Autobusą varo benzininis variklis ZMZ-672: 8 cilindrų, 115 AG, 4250 cm³ darbinio tūrio, 100 km sunaudoja 21 l degalų. Išvysto maksimalų 80 km/h greitį. Įrengtos 23 sėdimos vietos.

Išleistos 24 PAZ-672 modifikacijos, iš viso 288 688 vienetai. PAZ-672VJU buvo skirtas Kubai, ir joje gamintas „Giron" pavadinimu, PAZ-672JU buvo skirtas tropinėms socialistinėms šalims, PAZ-3742 gaminti kaip automobiliai-šaldytuvai, PAZ-672Ž buvo varomi dujomis, PAZ-672S skirti šiaurės kraštams, buvo su papildomu apšildymu, PAZ-3201 buvo skirtas sunkiai pravažiuojamiems keliams, buvo 4 varomų ratų, neturėjo galinių durų, KT-201 gamintas kaip katafalkas, turėjo galinėje pusėje įrengtas specialias duris. Dalis modifikacijų rinktos kaip turistiniai autobusai, laboratorijos ant ratų.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: PAZ-672** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* PAZ-672Ž (Jerevanas)
* PAZ-3201
* PAZ-672Ž (Dušanbė)
* PAZ-3201
* Vaizdas iš galo

Nuorodos
--------

* PAZ-672 „Test drive"
* PAZ-3201 „Test drive"
* PAZ-672 atkūrimas
* Biržų autobusų parko PAZ-672 Archyvuota kopija 2014-08-26 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 54°50′54″š. pl. 24°51′22″r. ilg.﻿ / ﻿54.848346°š. pl. 24.856239°r. ilg.﻿ / 54.848346; 24.856239

Alkų ąžuolas
**Alkų ąžuolas** – išskirtinio amžiaus ąžuolas, augantis Elektrėnų savivaldybėje, Kazokiškių seniūnijoje, Alkų girioje, šalia Paalkių piliakalnio. Paskelbtas valstybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2015 m. sausio 9 d. įsakymu Nr. D1-19.

Ąžuolas auga nuošalioje vietoje, pasiekiamas iš kelio  **4717**  Vievis–Kazokiškės–Paparčiai–Žasliai  ties Diržonimis pasukus pagal ženklą link piliakalnio, pavažiavus apie 1,2 km gruntiniu keliu pamiške iki staigaus posūkio į dešinę. Toliau eiti per dirbamą lauką šiaurės rytų kryptimi apie 0,6 km. Ąžuolas stūkso miške, 150 m į šiaurę nuo griovos, ribojančios piliakalnį, apie 100 m nuo miško pakraščio. Medis informaciniu ženklu nepažymėtas. Pamiškėje pastatytas piliakalnio informacinis stendas. 

Ąžuolo kamienas
Neries regioninio parko Kulio kraštovaizdžio draustinyje augantis Alkų ąžuolas – storiausias regioninio parko teritorijoje. Vietovė, kurioje auga šis saugomas ąžuolas, ypatinga. Tai natūralių kalvų grandinė, vadinama Alkų kalnais (alkais buvo vadinamos senosios šventvietės). Kadaise už jų plytėjo šventoji Alkų giria, minima ir XVI a. šaltiniuose. Todėl naujai atrastas šimtametis galiūnas pavadintas Alkų ąžuolu.

Duomenys
--------

* Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (*Quercus robur L.*)
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 5,12 m
* Aukštis – 18,0 m
* Amžius – apie 300 metų

Nuorodos
--------

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras Archyvuota kopija 2021-01-26 iš Wayback Machine projekto.
* Neries regioninis parkas

Nuorodos
--------

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras Archyvuota kopija 2021-01-26 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RElektrėnų savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Nacionaliniai parkai | 
Trakų istorinis nacionalinis parkas |
|  |
| Regioniniai parkai | 
Neries regioninis parkas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Pipiriškių geomorfologinis • Strošiūnų kraštovaizdžio |
|  |
| Savivaldybės draustiniai | 
Ilgio ornitologinis |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
Alkų ąžuolas • Ausiutiškių konglomeratas • Bražuolės akmuo • Bražuolės tufų atodanga • Paneriškių ąžuolas |
|  |
| Savivaldybės gamtos paveldo objektai | 
Aleksandriškių eglė • ~~Aleksandriškių uosis~~ • Beižionių akmenys • Belezų akmuo • Giedraitiškių ąžuolas • Grabijolų klevas • Laičių akmenys • Mustenių akmuo • Pajurgiškių akmuo • Streipūnų ąžuolas • Žikaronių akmuo |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| ***Salamandra salamandra*** |
| --- |
| Ugninė salamandra |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Varliagyviai  *( Amphibia)* |
| Būrys: | Uodegotieji varliagyviai  *( Caudata)* |
| Šeima: | Tikrosios salamandros  *( Salamandridae)* |
| Pošeimis: | Salamandrinae  *( Salamandrinae)* |
| Gentis: | Paprastosios salamandros  *( Salamandra)* |
| Rūšis: | Ugninė salamandra  *( Salamandra salamandra)* |

 |
| Ugninės salamandros paplitimo arealasUgninės salamandros paplitimo arealas |

**Ugninė salamandra** (*Salamandra salamandra*) – uodegotųjų varliagyvių (*Caudata*) būrio, tikrųjų salamandrų (*Salamandridae*) šeimos varliagyvių rūšis. 

Rūšį 1758 m. pirmąkart aprašė švedų gamtininkas Karlas Linėjus.

Kūnas 15-25 cm ilgio, kartais gali siekti 30 cm, juodai geltonas, kartais su oranžinėmis dėmėmis. Vidinė pusė yra juodai pilka, išmarginta ryškių taškų. Patelės yra šiek tiek didesnės už patinėlius bei pasižymi mažesniu lytiniu dimorfizmu. Apvaisinimas vidinis.

Ugninės salamandros daugumą laiko praleidžia nuošaliose vietose, plyšiuose. Aktyviausios naktį. Minta smulkiais bestuburiais gyvūnais. Esant aukštai arba žemai oro temperatūrai (žiemos ir vasaros sezonui) būna neaktyvios. Salamandros yra sėslios ir daugelį metų gali gyventi toje pačioje vietoje. Ugninės salamandros gali gyventi iki 14 metų.

Ugninės salamandros nuo priešų ginasi nuodais. Didelės liaukos netoli akių ir per visą kūną besitęsiančios spalvotos juostos išskiria neurotoksinus.

Paplitimas
----------

Ugninės salamandros paplitusios Vakarų, Vidurio, Pietų ir Pietryčių Europoje, Šiaurės Afrikoje ir Vidurio Rytuose. Europoje šiaurinė paplitimo riba praeina per Šiaurės ir Vidurio Vokietiją, į pietus palei Karpatus iki Ukrainos ir Rumunijos ir toliau į pietus per Bulgariją į Graikiją. Pietinė Arealo riba praeina plona paplitimo juosta Šiaurės Afrikoje nuo Maroko iki Alžyro.

Šaltiniai
---------



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ugninė salamandra** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
F. Juvaros portretas, apie 1735 m. aut. Agostino Masucci
**Filipas Juvara** (it. *Filippo Juvarra*, 1678–1736 m.) – XVIII a. pr. italų baroko architektas, scenografas.

Biografija
----------

Filipas Juvara gimė 1678 m. kovo 27 d. Mesinoje. Jo tėvas buvo metalo apdirbėjas ir graveris. F. Juvara mokėsi Mesinoje ir jo anksčiausios architektūrinės idėjos buvo realizuotos Šv. Grigaliaus bažnyčios interjere (neišliko). 1703 m. jis priėmė dvasininko įžadus ir persikėlė į Romą, kur studijavo vadovaujamas K. Fontanos. Dirbo scenografu kardinolui Pjetrui Otoboniui, sukūrė scenos dekoracijas Lenkijos karalienei Marijai Kazimirai jos Cukario rūmuose Romoje bei kitas dekoracijas operai Austrijos imperatoriui Juozapui I. 1714 m. jis tapo Sicilijos karaliaus Viktoro Amadėjaus II architektu ir persikėlė į Turiną dirbti Savojiečių dinastijai. Jis dalyvavo trečiajame Turino miesto praplėtime ir sukūrė svarbiausius savo pastatus: medžioklės rūmus – palaciną Stupinidžyje (pradėta 1728 m.) ir Karmelitų bažnyčią (1732 m.). Iki 1731 m. pastatyta Superga bazilika. Portugalijos karaliui Jonui V jis 1719−20 m. dirbo ties Mafros rūmų projektais. Filipas Juvara buvo vienu garsiausių vėlyvojo baroko architektų, ypač įtakotas F. Borominio. Teikė pirmenybę formų paprastumui ir siekė integruoti pastatą į urbanistinę aplinką. Filipas Juvara mirė 1736 m. sausio 31 d. Madride, kur paruošė Madrido karališkųjų rūmų projektą Pilypo V užsakymu. Jo architektūra pranašavo rokoką.

Darbų galerija
--------------

* Karmelitų Šv. Marijos bažnyčia, Turinas
* Medžioklės palacina, Stupinidžis
* Bazilika *Superga*, interjeras, Turinas
* Madrido karališkųjų rūmų projektas

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Filippo Juvarra** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Musei Online
* Encyclopaedia Britannica, 2008
*Šis straipsnis apie upę Kaliningrado srityje. Apie upę Tauragės rajone skaitykite straipsnyje Alksnupis.*

| Alksnupė |
| --- |
| **Ilgis** | 19 km |
| **Baseino plotas** | 93 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,61 m³/s |
| **Ištakos** | Dikiautų apylinkės |
| **Žiotys** | Šešupė |
| **Šalys** | Rusija |

**Alksnupė** (vok. *Alxnuppe*, nuo 1938 m. *Hangwasser*) arba ***Staraja*** (rus. *Старая*) – upė Rusijoje, Kaliningrado srityje, (Krasnoznamensko rajone); Šešupės kairysis intakas.

Prasideda 2 km į šiaurę nuo Šilėnų, buvusio Dikiautų kaimo apylinkėse. Iš pradžių teka šiaurės rytų kryptimi, priartėjusi per 400 m nuo Šešupės, pasuka į vakarus ir teka vakarų kryptimi pro Vieškalnių girią, Užberžius ir ties Alksnupėnais įteka į Šešupę 51 km nuo jos žiočių. Slėnis 100–150 m pločio, 5–10 m gylio. Vagos plotis 5–6 m, gylis 1 m, srovės greitis 0,1 m/s, vidutinis nuolydis 1,19 m/km.

Intakai, visi kairieji: Žvirgalis, įteka ties Rukais, 4 km nuo žiočių, Paurupė, arba Beržupė, įteka ties Užberžiais, 2,2 km nuo žiočių, ir Balupė, įteka ties Alksnupėnais, 0,5 km nuo žiočių.

Istorija
--------

Iki XIX a. Alksnupė buvo ilgesnė, ištekėjo iš Viliūnų ežero. XVIII–XIX a. sandūroje upės vidurupyje, kiek žemiau Eidlaukių kaimo iškastas apie 1 km ilgio perkasas į Šešupę. Upės vaga žemiau perkaso nuseko, Alksnupė sutrumpėjo perpus, jos buvęs aukštupys tapo atskira upe – Ežerupe.

Buvusios gyvenvietės prie Alksnupės: Ąžuolupiai, Klišiai, Simokai, Lieplaukiai, Ambrazgiriai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Alksnupė. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T.1 (A–Kar). Vilnius, Mažosios Lietuvos fondas, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2000
2. ↑  Albert Zweck, Litauen, Litauen; eine Landes- und Volkskunde, p.42. Hobblng und Buchle, Stuttgart, 1898, vok.