recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Germanas Titovas** |
| --- |
|  |
| Germanas Titovas |
| Gimė | 1935 m. rugsėjo 11 d.Altajaus krašte |
| Mirė | 2000 m. rugsėjo 20 d. (65 metai)Maskvoje |
| Palaidotas (-a) | Novodevičės kapinės |
|  |
| Veikla | antrasis Žemės žmogus, skridęs į kosmosą. Tarybų Sąjungos didvyris. Generolas pulkininkas. |
|  |
|  **Vikiteka** | Germanas Titovas |

**Germanas Titovas** (rus. *Титов Герман Степанович*, 1935 m. rugsėjo 11 d. Altajaus krašte – 2000 m. rugsėjo 20 d. Maskvoje) – tarybinis kosmonautas, ketvirtasis Žemės žmogus, skridęs į kosmosą. Tarybų Sąjungos didvyris. Generolas pulkininkas.

Biografija
----------

1953 m. baigė Nalobichos kaimo vidurinę mokyklą, 1955 m. – Kustanajaus karinės aviacijos pirminio lakūnų parengimo mokyklą, o 1957 m. – Novosibirsko karo lakūnų mokyklą. Tarnavo karinėse oro pajėgose Leningrade.

Nuo 1960 m. – kosmonautų būrio narys. Buvo pirmojo kosmonauto J.Gagarino skrydžio dubleris.

1961 m. rugpjūčio 6-7 d. kosminiu laivu „Vostok-2" majoras G. Titovas per 25 valandas ir 18 minučių 17 kartų apskrido Žemę, nuskridęs virš 700 tūkstančių kilometrų ir sėkmingai nusileido Saratovo srityje.

Skrydžio metu G. Titovui dar nebuvo sukakę 26 metai. Jis iki šiol yra jauniausias į kosmosą skridęs žmogus.

1972–1973 m. dirbo TSRS Gynybos ministerijos Karinės paskirties kosminių aparatų valdymo centro viršininko pavaduotoju, vėliau iki 1991 m. buvo TSRS Gynybos ministerijos Vyriausiosios kosmoso valdybos viršininko pavaduotojas.

Išėjęs į atsargą vadovavo Rusijos kosmonautikos federacijai.

1962–1970 m. G.Titovas buvo TSRS Aukščiausiosios Tarybos deputatas, 1995–2000 m. – Rusijos Valstybės Dūmos deputatas nuo Komunistų partijos.

Palaidotas Novodevičės kapinėse Maskvoje.

G. Titovo vardu pavadintas krateris Mėnulyje, Rusijos karinių kosmoso pajėgų bandymų centras, licėjus Maskvos srities Krasnoznamensko mieste, sala Tonkino įlankoje, Barnaulo oro uostas bei aviakompanijos „Aeroflot" keleivinis lėktuvas А-320.

Nuorodos
--------

* Germanas Titovas („Skraiduolis")
* Antrasis. Germanas Titovas Rusijos TV dokumentinis filmas

Šaltiniai
---------

1. ↑  palaidojimo vieta pagal warheroes.ru
2. ↑  Титов Г.С. („Герои Страны")
Koordinatės: 56°19′29″š. pl. 22°00′34″r. ilg.﻿ / ﻿56.3247°š. pl. 22.0095°r. ilg.﻿ / 56.3247; 22.0095

|  |
| --- |
| **Židikų Marijos Pečkauskaitės gimnazija** |
| Židikų Marijos Pečkauskaitės gimnazija herbasŽidikų Marijos Pečkauskaitės gimnazija herbas |
| Židikų Marijos Pečkauskaitės gimnazija |
| **Adresas** | S. Dariaus ir S. Girėno g. 14, Židikai |
| **Direktorius(-ė)** | Rima Širvinskienė |
| **Mokinių skaičius** | 158 |
| **Įkūrimo data** | 1865 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 26 |

Atnaujintos gimnazijos fasadas su Šatrijos Raganos portretu
**Židikų Marijos Pečkauskaitės gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Židikuose (Mažeikių raj.), S. Dariaus ir S. Girėno g. 14, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190191894.

Istorija
--------

Įkurta 1865 m. seniausia mokykla Mažeikių rajone. Apie pirmuosius mokyklos gyvavimo metus duomenų beveik nėra išlikę. Žinoma tik, kad 1904 m. mokykloje buvo keturios klasės, o mokė mokytojas, kuris visiškai nesuprato lietuviškai. 1915 m. į Židikus atvykus Marijai Pečkauskaitei, pradeda veikti nelegali lietuviška mokykla.

1918 m. miestelyje veiklą pradėjo jau legali lietuviška mokykla, kuriai 1929 m. suteiktas Marijos Pečkauskaitės vardas. 1948 m. atidaryta progimnazija. Nuo 1954 m. vidurinė mokykla. 1989 m. tuometinio direktoriaus P. Permino pastangomis mokyklai grąžintas Marijos Pečkauskaitės vardas, kuris sovietmečiu buvo atimtas. Mokykla turi mokyklos himną ir vėliavą.

Mokyklos direktoriai
--------------------

* 1940–1948 m. Juozas Garška
* 1949–1956 m. Algirdas Gailius
* 1956–1958 m. Irena Paulauskienė
* 1959–1964 m. Birutė Kekienė
* 1964–1969 m. Aleksandras Bašermanovas
* 1969–1975 m. Vytautas Rimiškis
* 1975–1985 m. Alfonsas Dagys
* 1985–1990 m. Paulius Perminas
* 1990–1993 m. Andrius Meinorius
* nuo 1993 m. Rima Širvinskienė

Žymūs mokiniai
--------------

Židikų mokyklą baigė ir tokie žymūs žmonės kaip: Ričardas Grušas (Mažeikių muzikos mokyklos direktorius), Laima Liukinevičienė (ŠU docentė), Povilas Vasiliauskas (Vilniaus OMNITEL tinklo projektavimo vadovas), Kazimieras Barkauskas (Kretingos miesto ligoninės chirurgas), Saulius Vainutis (LR Krašto apsaugos ministerijos gynybos štabo logistikos valdymo skyriaus viršininkas), Vytautas Kesminas (VU Ekologijos instituto vandenų ekologijos skyriaus vadovas), Klemas Inta (politikas, Atkuriamojo Seimo narys), Laimonas Inis (rašytojas) ir daug kitų.

Galerija
--------

* Šiame pastate anksčiau buvo Židikų mokyklaŠiame pastate anksčiau buvo Židikų mokykla
* Šiame pastate buvo šios mokyklos sporto salėŠiame pastate buvo šios mokyklos sporto salė
* Židikų Marijos Pečkauskaitės vidurinė mokyklaŽidikų Marijos Pečkauskaitės vidurinė mokykla
* Stogastulpis su užrašu „Kilti ir kelti"Stogastulpis su užrašu „Kilti ir kelti"
* 
* Trečio aukšto sienaTrečio aukšto siena

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
* Židikų\_Marijos\_Pečkauskaitės\_vidurinė\_mokykla. Mažeikių krašto enciklopedija.
**Paulius Valinskas**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1995 m. gruodžio 9 d. (27 metai) |
| Gimimo vieta | Kaunas, Lietuva |
| Ūgis | 1,91 m |
| Svoris | 85 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Panevėžio Lietkabelis |
| **Pozicija** | įžaidėjas, atakuojantis gynėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 2013–20192013–20162018–201920192019–202120212021–20222022–20232023– | Kauno Žalgiris→ Kauno Žalgiris-2 →Panevėžio Lietkabelis→Orleano Loiret BasketPanevėžio Lietkabelis→Utenos JuventusAlsto „Okapi"Belgrado „FMP"Panevėžio Lietkabelis |  |
| Šalies rinktinė |
| 2018– | Lietuva Lietuva |  |
|  |

**Paulius Valinskas** (g. 1995 m. gruodžio 9 d.) – Lietuvos krepšininkas, rungtyniaujantis įžaidėjo arba atakuojančio gynėjo pozicijoje.

2013 m. baigė Žalgirio-Sabonio sporto mokyklą. Nuo 2014 m. priklausė Kauno „Žalgiriui", rungtyniavo dublerių komandoje. 2015–2016 m. sezone Nacionalinėje krepšinio lygoje užėmė antrą vietą. 2016–2018 m. Paulius Valinskas priimtas į pagrindinę „Žalgirio" komandą, bet žaidė nedaug (įsimintiniausios varžybos – 11 taškų prieš Maskvos CSKA 2017 m. „Eurolygos" susitikime). 2018–2019 m. skolintas Panevėžio „Lietkabeliui" bei Orleano „Loiret Basket". 2019 m. vėl tapo „Lietkabelio" žaidėju. 2022 m. rugpjūčio pradžioje pasirašė dviejų metų sutartį su Belgrado „FMP" klubu.

2023 m. rugsėjo pradžioje sugrįžo į Panevėžio „Lietkabelio" klubu ir pasirašė sutartį iki sezono pabaigos.

Paulius Valinskas buvo Lietuvos jaunučių iki 16 m. rinktinės narys. 2018 m. debiutavo Lietuvos nacionalinėje rinktinėje.

Pasiekimai
----------

* LKL čempionas: 2017, 2018 m.
* Karaliaus Mindaugo taurė: 2017, 2018 m.

Eurolygos trecios vietos laimetojas 2018

Šaltiniai
---------

1. ↑  basketnews.lt
2. ↑
3. ↑
|  Burušai |
| --- |
| Hunzai (burušai) XIX a. Radža su genties nariaisHunzai (burušai) XIX a. Radža su genties nariais |
| Gyventojų skaičius | ~87 000 |
| Populiacija šalyse |  Pakistanas (Gilgitas-Baltistanas) |
| Kalba (-os) | burušaski, urdu |
| Vėliava |  |
| Religijos | islamas (šiizmas, izmailizmas) |
| Giminingos etninės grupės | kašmyrai, vachai, šinai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Burušai |

**Burušai** arba ***burišiai, buriškiai, burušaskiai, veršikiai*** – Azijos tauta, gyvenanti dabartinio Pakistano šiaurėje, Gilgito-Baltistano krašte, Hunzos ir Nagaro aukštikalnių slėniuose. Populiacija 2000 m. siekė 87 tūkst. žmonių. Rasiškai burušai yra europidai. Kalba genetiškai izoliuota burušaski kalba. Dauguma tikinčiųjų yra musulmonai (šiitai bei izmailitai).

Tradicinis verslas – terasinė ariamoji žemdirbystė ir sodininkystė. Verčiasi ir gyvulininkyste. Kultūra artimi kašmyrams.

Burušų moterys
Burušų kilmė yra ginčų objektas. Patys burušai save laiko graikų, IV a. pr. m. e. atkeliavusių su Aleksandru Makedoniečiu, palikuonimis. Tiesa, genetiniai tyrimai jokių ženklesnių sąsajų su Graikijos ar Makedonijos gyventojais neparodė. Burušai genetiškai artimi Hunzos ir aplinkiniuose slėniuose gyvenantiems vachams ir šinams, tačiau nuo jų skiriasi savo kalba.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Burušai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
| **Elvira Bolgova** |
| --- |
| Gimimo vardas | Эльвира Алексеевна Болгова |
| Visas vardas | Эльвира Алексеевна Болгова |
| Gimė | 1975 m. gruodžio 28 d. (47 metai)Maskva, Rusija |
| Gyven. vieta | nežinoma |
| Tautybė | Rusė |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Elvira Bolgova** (rus. *Эльви́ра Алексе́евна Бо́лгова*, g. 1975 m. gruodžio 28 d. Maskvoje) – Rusijos aktorė.

Biografija
----------

1996 m. baigė M. S. Ščepkino vardo aukštąją teatro mokyklą. Kursiokais buvo Maratas Bašarovas ir Jegoras Barinovas. 

1995 m. debiutavo kine, pasirodė filme „Bedugnė". Sužibėjo Andrejaus Razenkovo ​​filme „Tikrų vyrų išbandymai" (1998). Vėliau vaidino melodramoje „Retro trejetas" (1998), veiksmo filme „Sibiro kurortai" (1998), televizijos seriale „Grožio salonas" (2000).

2003 m. aktorė vaidino vieną iš pagrindinių vaidmenų televizijos seriale „Norai". 

2004 m. buvo išleistas televizijos serialas „Dvynės".

2011 m. suvaidino pagrindinį vaidmenį televizijos seriale „Nereikalingų žmonių sala".

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
*Šis straipsnis apie upelį. Apie pilį skaitykite straipsnyje Pieštvė.*

| Pieštvė |
| --- |
| Pieštvė Seredžiuje, prie piliakalnio Pieštvė Seredžiuje, prie piliakalnio |
| **Ilgis** | 2,3 km |
| **Baseino plotas** | 5,1 km² |
| **Ištakos** | Motiškiai |
| **Žiotys** | Nemunas |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Pieštvė |

**Pieštvė** – upelis Jurbarko rajone, tekantis pro Seredžių, išsaugojęs istorinės Pieštvės pilies pavadinimą.

Pieštvė priklauso Nemuno mažųjų intakų (su Nemunu) baseinui. Įteka dešiniajame krante, 166,7 km atstumu nuo pastarojo žiočių. Vandentakio kodas LR upių klasifikatoriuje – 10011880. Upelio ilgis – 2,3 km, baseino plotas – 5,1 km².

Geografija
----------

Tiltelis per Pieštvę prie šv. Jono šaltinio
Pieštvė prasideda numelioruotuose laukuose ties Motiškių kaimu, apie 1 km į šiaurę nuo Seredžiaus. Teka pietvakarių kryptimi palei kelio  **1708**  Padubysys–Vosbutai–Butkiškė–Putriai  sankasą. Aukštupyje natūralia vaga aplenkia iš vakarų pusės Seredžiaus miestelio naująsias kapines. Vidurupyje vaga vingiuota, krantai apaugę krūmais ir medžiais. Leidžiasi į Nemuno slėnį griovoje, iš šiaurės vakarų apjuosdama Seredžiaus I piliakalnį. Per upelį Seredžiuje, akmenimis grįstoje S. Šimkaus gatvėje pastatytas vienos angos betoninis tiltas. Ištiesinta vaga pratekėjusi sodybinių namų sklypus, Pieštvė kerta plentą  **141**  Kaunas–Jurbarkas–Šilutė–Klaipėda , toliau nubėga į Nemuną likusius 400 m dirbamu lauku. 

Seredžiuje, upelio dešiniajame krante, prižiūrima šventvietė – Seredžiaus šv. Jono šaltinis.

Intakai: Dauba (dešinysis), Dubausis (kairysis).

Įsikūrusios gyvenvietės: Motiškiai, Pieštvėnai, Seredžius.

Pavadinimas
-----------

Upėvardis *Piẽštvė* siejamas su žodžiais *piẽšti* („brėžti liniją, paišyti"), *piẽšos* („suodžiai"), *piešà* („dėmė, suteptis").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pieštvė *Gamtos kataloge*
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 257

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Nemuno intakai
* LR upių klasifikatorius
Kang Youwei
**Kang Youwei** (liet. *Kang Jouvei*; 1858 m. kovo 19 d. – 1927 m. kovo 31 d.) – vienas iš XIX a. pab. reformatoriško judėjimo Kinijoje lyderių ir Šimto dienų reformų iniciatorių.

Biografija
----------

Kang Youwei gimė 1858 m. netoli Guangzhou, intelektualų šeimoje. Jaunystėje įgijęs konfucianistinį išsilavinimą, vėliau jis nusigręžė nuo klasikinio mokymo ir susidomėjo daoizmu bei budizmu. Skaitydamas daug istorinių ir geografinių knygų, Kang Youwei ėmė domėtis Vakarais ir tyrinėti Vakarų civilizaciją. Po pralaimėto Kinijos-Prancūzijos karo 1884–1885 m. Kang pirmąkart kreipėsi į imperatorių, siūlydamas reformas administracijoje, tačiau laiškas imperatoriaus greičiausiai nepasiekė. 1891 m. Guangzhou mieste Kang Youwei įkūrė mokyklą, kurioje be klasikinio lavinimo buvo dėstomos tokios modernios vakarietiškos disciplinos kaip matematika ar karinė parengtis.

Po 1895 m. pralaimėto karo japonams Kang Youwei papiktino toks šalies pažeminimas, ir jis surinko 1200 parašų peticijai, reikalaujančiai nepasirašyti taikos sutarties ir tęsti karą, bet šis jo planas įgyvendintas nebuvo. Nepaisant to, kad pradžioje daugelis reformatoriškų Kang Youwei idėjų žlugo, visgi vėliau jis tapo autoritetingu žmogumi ir reformatoriško judėjimo Kinijoje lyderiu.
1897 m. Kang Youwei išsiuntė antrąjį laišką imperatoriui Guangxu, kuriame reikalavo reformų, įspėdamas, kad kitu atveju kinai visiškai išnyks kaip tauta. Kang rekomendavo imperatoriui imti pavyzdį iš Rusijos Petro I arba japonų imperatoriaus Meiji. Po šio laiško į imperatoriaus rūmus sekė didelė siunta knygų apie Japonijos ir Rusijos reformas. Jaunasis imperatorius buvo įtikintas. 1897 m. birželio mėn. imperatorius išleido dekretą, skelbiantį būsimųjų reformų programą. Po metų Kang Youwei netgi buvo suteikta audiencija imperatoriaus rūmuose, kurios metu buvo aptarti svarbiausi reformų etapai. Netrukus, remdamasis Kang Youwei ir kitų reformatorių rekomendacijomis, per 103 dienas imperatorius išleido 110 imperatoriškųjų įsakų, dėl ko dažnai šis reformatoriškas judėjimas vadinamas Šimto dienų reformomis. Reformos iki galo įgyvendintos nebuvo. Joms buvo pasipriešinta, imperatorius buvo išduotas, o Kang Youwei pasitraukė į Honkongą.

Nuorodos
--------

* Kang Youwei profilis Archyvuota kopija 2012-07-28 iš Wayback Machine projekto.
* Encyclopedia.com – Kang Youwei Archyvuota kopija 2006-07-13 iš Wayback Machine projekto.
*Šis straipsnis apie kalnus Kambodžoje. Apie kalnus Indijoje skaitykite straipsnyje Kardamono kalnai (Indija).*

| Kardamono kalnai |
| --- |
| Kardamono kalnų dalis TailandeKardamono kalnų dalis Tailande |
| **Žemynas** | Azija |
| **Šalys** | Kambodžos vėliava KambodžaTailando vėliava Tailandas |
| **Aukščiausias taškas** | 1813 m (Oralis) |
| **Koordinatės** | 12°00′00″ š. pl. 103°15′00″ r. ilg.﻿ / ﻿12.00000°š. pl. 103.25000°r. ilg.﻿ / 12.00000; 103.25000Koordinatės: 12°00′00″ š. pl. 103°15′00″ r. ilg.﻿ / ﻿12.00000°š. pl. 103.25000°r. ilg.﻿ / 12.00000; 103.25000 |
| **Uolienos** | smiltainis, kristalinės uolienos |
| **Susidarymo periodas** | paleogenas, neogenas |
| **Kalnodara** | hercininė kalnodara |

**Kardamono kalnai** arba **Kravanis**, **Banthatas** (khmer. ជួរភ្នំក្រវាញ = *Chuŏ Phnum Krâvanh*, taj. ทิวเขาบรรทัด = *Thio Khao Banthat*) – kalnai Kambodžos vakaruose ir Tailando pietryčiuose, besitęsiantys 350 km palei Siamo įlanką.

Pietryčiuose Kardamono kalnai jungiasi su kitu kalnų masyvu − Damrėjumi. Rytuose plyti Kambodžos lyguma. Aukščiausias taškas − Pnom Ouralio kalnas (1813 m), kuris yra ir aukščiausias Kambodžos taškas. Kalnai susidarę iš kristalinių uolienų bei smiltainio. Šiaurės rytuose daug karstinių urvų. Suskaidyti erozijos. Šie kalnai susiraukšlėję hercininės kalnodaros metu, iškilę paleogene ir neogene.

Ant kalno vakarinių šlaitų iškrenta apie 3800−5000 mm kritulių, o ant rytinių − apie 1000−1500 mm.

Kardamono kalnų fauna pasižymi didele įvairove − čia gyvena azijinis dramblys, indokininis tigras, malajinis lokys, gibonai ir tropiniai paukščiai. Vandenyse veisiasi krokodilai ir bagatūros.

Kalno šlaituose auginami kardamonai ir juodieji pipirai.

Dėl sunkiai pasiekiamo rajono, ilgą laiką čia buvo raudonųjų khmerų bazės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 230
2. ↑  *Kardamono kalnai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006

Nuorodos
--------

* Kardamono kalnai (anglų k.)
|  |
| --- |
| **Mažeikių „Gabijos" gimnazija** |
| [[Vaizdas:|Mažeikių „Gabijos" gimnazija herbas|center|100px]] |
| Mažeikių „Gabijos" gimnazija |
| **Adresas** | Gabijos takas 1, Mažeikiai |
| **Direktorius(-ė)** | {{{direktorė}}} |
| **Mokinių skaičius** | 530 |
| **Įkūrimo data** | 1970 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 48 |

**Mažeikių „Gabijos" gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Mažeikiuose, Gabijos takas 1, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190176796.

Istorija
--------

1970 m. įkurta Mažeikių 2-oji vidurinė mokykla. 1974 m. pradedama dirbti kabinetine sistema, įrengti 27 mokomieji kabinetai, 1975 m. mokykloje įvestas sustiprintas chemijos mokymas. 1989 m. sustiprintai pradedama dėstyti anglų kalba, 1990 m. ir vokiečių kalba. 1994 m. vidurinei mokyklai suteiktas Gabijos vardas. 1995 m. pristatyta mokyklos vėliava ir emblema. 1998 m. suteikiamas realinės gimnazijos klasių statusas, 2001 m. patvirtinamas ir humanitarinis profilis. 2005–2009 m. mokykla išgryninta – tapo keturmete gimnazija. 2008 m. atlikta gimnazijos renovacija.

Direktoriai
-----------

* 1970–1997 m. Pranas Barvydas (rusų k.)
* 1997–2001 m. Gediminas Gudas (matematika-fizika)
* 2001–2017 m. Stasys Šiurkus (matematika)
* nuo 2017 m. Eduardas Vaičiulis

Mokykla 2006 m.

Žymūs mokytojai
---------------

* Laima Prialgauskienė, direktoriaus pavaduotoja.
* Vaidilutė Barvydienė, Lietuvių literatūros ir gramatikos mokytoja

Žymūs mokiniai
--------------

* Vitas Lingys (1960–1993), žurnalistas
* Robertas Dargis (g. 1960 m.), verslininkas, buvęs LRV kancleris

Literatūra
----------

* Mažeikių „Gabijos" gimnazija (sud. Pranas Barvydas). – Vilnius: Andrena, 2010. – 160 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-37-059-8

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė

Gabijos\_gimnazija. Mažeikių krašto enciklopedija.
|  |
| --- |
| **Krakių pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Krakių pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Krakių pagrindinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Pauliankos g. 46, Krakiai |
| **Direktorius(-ė)** | Emilija Bučienė |
| **Mokinių skaičius** | 71 |
| **Įkūrimo data** | 1918 m. |
| **Uždarymo data** | 2019 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 13 |

**Mažeikių rajono Krakių pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Krakiuose (Mažeikių raj.), Pauliankos g. 46, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190173490. Steigėjas Mažeikių rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

1918 m. spalio 1 d. Krakių kaimo gyventojos Mortos Sidabrienės sodyboje įkurta pradžios mokykla, kurioje įrengta viena klasė, virtuvė ir mokytojos kambarys aprūkusiomis sienomis. Mokykla kilnota iš vienos sodybos į kitą, finansavimas buvo menkas, trūko mokymo priemonių. Mokytojų darbo ir gyvenimo sąlygos buvo sunkios, todėl mokytojai nuolat keitėsi. Mokinių skaičius buvo nepastovus, žiemos laikotarpiu padaugėdavo, o pavasarį ir rudenį sumažėdavo. 

Po karo mokykla perkelta į suremontuotą malūno savininko Reingoldo Latčo namą. 1953 m. rugsėjo 1 d. Krakių pradinė mokykla reorganizuota į septynmetę mokyklą. 1954–1955 m. mokykla išaugo į pilną septynmetę, 1962 m. reorganizuota į aštuonmetę mokyklą. 1986 m. rugsėjo 1 d. mokykla reorganizuota į devynmetę. 1989 m. liepos 1 d. pastatyta nauja mokykla pagal individualų Žemės ūkio statybos projektavimo instituto architektų paruoštą projektą, kurio sąmatinė vertė daugiau kaip milijonas rublių. Tai buvo vienintelė tokio tipo mokykla tuometinėje Lietuvoje su žiemos sodu, oranžerija, erdviais koridoriais, mokomaisiais kabinetais, biblioteka, valgykla, sporto sale, administracijos patalpomis.

2019 m. rugsėjo 1 d. mokykla uždaryta.

Direktoriai
-----------

* 1953 m. Algirdas Šlaustas
* 1954 m. Eugenija Budzinauskaitė-Jonuškienė
* 1958 m. Vytautas Gargasas
* 1982 m. Stefanija Jackevičienė
* nuo 1998 m. Emilija Bučienė

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2007-09-08 iš Wayback Machine projekto.
* Krakių\_pagrindinė\_mokykla. Mažeikių krašto enciklopedija.
Koordinatės: 55°15′06″š. pl. 24°46′07″r. ilg.﻿ / ﻿55.251616°š. pl. 24.768614°r. ilg.﻿ / 55.251616; 24.768614

|  |
| --- |
| **Ukmergės Ryto specialioji mokykla** |
| [[Vaizdas:|Ukmergės Ryto specialioji mokykla herbas|center|100px]] |
| Ukmergės Ryto specialioji mokykla |
| **Adresas** | Ukmergė |
| **Direktorius(-ė)** | Agnė Talalienė |
| **Mokinių skaičius** | 59 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 43 |

**Ukmergės „Ryto" specialioji mokykla** – valstybinė dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Ukmergėje, Vytauto g. 20, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir neformaliojo ugdymo programas lietuvių kalba intelekto sutrikimų turintiesiems vaikams. Įstaigos kodas 190987119. Steigėjas Vilniaus apskrities viršininko administracija.

Istorija
--------

Pastatas, kuriame šiuo metu įsikūrusi Ukmergės specialioji mokykla, niekada nebuvo praradęs pedagoginės paskirties. Jau nuo XIX amžiaus vidurio jame buvo vykdoma švietiejiška veikla. Šio pastato istorija siekia 1840 m. kuomet buvo baigta statyti ir įkurta mokykla bajorų vaikams. Nuo 1846 m. joje buvo įsikūrusi rusų progimnazija, vėliau – gimnazija. Nuo 1918 m. – lietuvių gimnazija. Nuo 1938 m. – mokytojų seminarija. 1941 m. žlugus Nepriklausomos Lietuvos valstybei, mokytojų seminarija nenutraukė savo veiklos, tik mokytojai ir mokiniai buvo orientuojami į socialistinės sistemos garbinimą. Vokiečių okupacijos metais Mokytojų seminarija veikė, bet vėl su naujomis ideologijomis. Pasitraukus vokiečiams, seminarija buvo pavadinta Vlado Žvirblio pedagogine mokykla. 1956 m. Ukmergės Vlado Žvirblio vardo pedagoginės mokyklos patalpose buvo įsteigta Ukmergės pagalbinė mokykla-internatas. Pirmaisiais 1956 – 1957 mokslo metais mokykloje veikė 3 klasės su 49 mokiniais. 1957 – 1958 mokslo metais jau veikia 5 klasės su 87 mokiniais. 5 klasės išlieka iki 1964 – 1965 mokslo metų. 1962 metais mokyklą baigė pirmoji 17 mokinių laida. Jie baigė 7 klasių kursą ir įgijo siuvėjo ir staliaus amato žinių. 1962 – 1963 mokslo metais įvedamas aštuonmetis mokymas. 1965 m. pastatomas priestatas. Jame įrengti miegamieji kambariai. 1999 metais įvedamas dešimtmetis mokymas. Nuo 2006 metų sausio 16 dienos mokykla vadinasi Ukmergės specialiąja mokykla. Mokyklai vadovavo diretoriai: Henrikas Ambrazaitis (1956–1958), Vladas Amankavičius (1958–1965), Stasys Šimonis (1965–1979), Aleksandras Mackevičius (1979–1987), Eugenija Kliaugienė (1987–2005). Nuo 2005 m. mokyklai vadovauja Elena Šemetienė.

2012 m. rugsėjo 1 d. Ukmergės specialioji mokykla Ukmergės savivaldybės tarybos sprendimu sujungta su Ukmergės specialiojo ugdymo centru „Vyturėlis" ir tapo Ukmergės „Ryto" specialiąja mokykla.

Direktoriai
-----------

* Elena Šemetienė
* Agnė Talalienė

Nuorodos
--------

1. ↑  Istorija.[neveikianti nuoroda] Lm.lt (tikrinta 2022-04-23).
2. ↑   Archyvuota kopija 2021-08-04 iš Wayback Machine projekto.

* Mokyklos svetainė
*Kitos reikšmės – Avataras (reikšmės).*
**Avatara** arba ***avataras*** (skr. अवतार = IAST: *Avatāra-* „nužengimas") – hinduizme, į materialų pasaulį kokiu nors pavidalu nužengęs dievas, kuris taip siekia „išgelbėti pasaulį", atstatyti „įstatymą" ar apginti savo garbintojus. Tai dievo ar jo galios įsikūnijimas konkrečiu pavidalu, dievystės pasireiškimas pasaulyje.

Tikėjimas avataromis iš esmės paplitęs tarp vaišnavų, nors dievybės įsikūnijimą pripažįsta šaktai, tantrikai, šaivai (advaita vedantos mokyklos pagrindėją Šankarą laikantys Šivos avatara). Avatarų sekėjais laikomi pastarųjų šimtmečių hinduizmo mokyklų pradininkai ir mokytojai (Ramakrišna, Vivekananda, Anandamaji Ma, Satja Sai Baba).

Avatara vaišnavizme
-------------------

Vaišnavizme išvardijami 10 Višnaus avatarų, kurie laikomi amžinais dvasiniais Višnaus pavidalais, pakartotinai nužengiančiais į materialų pasaulį skirtingomis epochomis (jugomis): Matsja (Žuvis), Kūrma (Vėžlys), Varaha (Šernas), Narasimha (Liūtažmogis), Vamana (Nykštukas), Parašurama (Rama su kirviu), Rama, Balarama arba Krišna, Buda ir Kalkis. „Bhagavata puranoje" pateikiamas 22 avatarų sąrašas.

Pasak vaišnavų tikėjimo, Prieš pat pasaulio galą (pralają) pasirodysianti dešimtoji Višnaus avatara – Kalkis, raitelis ant balto žirgo, kuris kardu išžudysiąs nedoruosius ir teisingai valdysiąs žmones.

Brahma įsikūnydavęs išminčiais ir poetais („Ramajanos" autoriumi Valmikiu, tariamuoju „Mahabharatos" autoriumi Vjasa, „Šakuntalos" autoriumi Kalidasa, teisių davėju Manu, kanklių išradėju Narada ir kt.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kuri forma vartotina: „avataras" ar „avatara"?, vlkk.lt
2. ↑  Kazimieras Seibutis. *Avatara*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
**Atanazas I Aleksandrietis** (apie 296–298 – 373 m. gegužės 2 d.), dar vadinamas **Atanazu Didžiuoju**, **Atanasiju Aleksandriečiu** arba (tarp koptų krikščionių) **Atanasijumi Apaštalu** - Bažnyčios tėvas ir 20-asis Aleksandrijos patriarchas (vardas popiežiaujant - **Atanazas I**). Su pertraukomis vyskupavo 45 metus – nuo 328 m. birželio 8 d. iki 373 m. gegužės 2 d. Vadovavimo bažnyčiai metu turėjo ištverti 17 tremčių iš Aleksandrijos, kuomet keturių skirtingų Romos imperatorių keletą kartų šalintas iš pareigų. Kaip Bažnyčios tėvas Atanazas buvo krikščionių teologas, pagrindinis mokymo apie Švč. Trejybę gynėjas prieš arijonizmą ir žymus IV a. Egipto krikščionių vadovas.

Atanazo kaip dvasininko ir Bažnyčios tėvo karjerą suformavo konfliktai su Arijumi ir jo pasekėjais bei su vienas po kito pareigas einančiais Romos imperatoriais. 325 m. 27-erių metų sulaukęs Atanazas pradėjo vadovauti kovai su arijonais kaip diakonas ir Aleksandrijos vyskupo Aleksandro padėjėjas pirmojo Nikėjos susirinkimo metu. Romos imperatorius Konstantinas Didysis 325 m. gegužės-rugpjūčio mėn. sušaukė susirinkimą, kad išspręstų arijonų ginčą, jog Dievo Sūnus Jėzus iš Nazareto yra atskiras nuo Tėvo. Praėjus trejiems metams po susirinkimo, Atanazas pats tapo Aleksandrijos popiežiumi. Be konflikto su arijonais (įskaitant galingus ir įtakingus arijonų bažnytininkus, vadovaujamus Eusebijaus Nikomediečio), jis kovojo su imperatoriais Konstantinu, Konstantinu II, Julianu Apostatu ir Valensu. Dėl principinės laikysenos buvo pramintas „Atanazu prieš pasaulį" (lot. *Athanasius Contra Mundum*).

Atanazo indėlis buvo įvertintas po mirties. Grigalius Nazianzietis IV a. pab. pavadino jį „Bažnyčios atrama". Jo raštus teigiamai įvertino vėlesni Bažnyčios tėvai Vakaruose ir Rytuose, pabrėžę jo atsidavimą „Žodis tapo kūnu", pastoracinį rūpestį ir domėjimąsi vienuolyste. Atanazas yra laikomas vienu iš keturių didžiųjų Rytų Bažnyčios mokytojų Katalikų Bažnyčioje. Kai kurie teigia, kad 367 m. Velykiniame laiške Atanazas buvo pirmasis asmuo, išvardijęs 27 Naujojo Testamento kanonines knygas, kurios kanone yra naudojamos iki šiandien. Kitų teigimu, tai padarė Origenas iš Aleksandrijos savo homilijose apie Jozuę. Atanazas yra garbinamas kaip šventasis Rytų stačiatikių, katalikų, koptų stačiatikių, anglikonų ir liuteronų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Atanazas (VLE)
2. ↑  Laos, Nicolas (2016). *Methexiology: Philosophical Theology and Theological Philosophy for the Deification of Humanity* (anglų). Wipf and Stock Publishers. p. 217. ISBN 978-1-4982-3385-9.
3. ↑  Šablonas:Catholic
4. ↑  Livingstone, E. A.; Sparkes, M. W. D.; Peacocke, R. W. eds. (2013). *The Concise Oxford Dictionary of the Christian Church*. Oxford University Press. pp. 91–92. ISBN 978-0-19965962-3. OCLC 1023248322.
5. ↑  Michael J. Kruger. „What is the Earliest Complete List of the Canon of the New Testament?".
6. ↑  „Online Chapel – Greek Orthodox Archdiocese of America". *www.goarch.org*.
7. ↑  Online, Catholic. „St. Athanasius – Saints & Angels". *Catholic Online* (anglų).
Koordinatės: 40°31′22″ š. pl. 112°9′3″ v. ilg.﻿ / ﻿40.52278°š. pl. 112.15083°r. ilg.﻿ / 40.52278; 112.15083

Bingamo kanjono kasykla
**Bingamo kanjono kasykla** (angl. *Bingham Canyon Mine*) – atviroji vario kasykla Jungtinių Amerikos Valstijų vakaruose, Jutoje, į pietvakarius nuo Solt Leik Sičio, Oukero kalnuose. Veikia nuo 1904 m. 1966 m. paskelbta JAV nacionaliniu istoriniu paminklu.

Bingamo kanjono kasykla yra didžiausias žmogaus sukurtas kasinys Žemėje, matomas iš kosmoso. Ji yra 0,97 km gylio, 4 km pločio ir apima 770 ha teritoriją. Tai viena produktyviausių kasyklų pasaulyje – iki 2004 m. iš jos buvo iškasta virš 17 mln. tonų vario, 715 t aukso, 5900 t sidabro, 386 tūkst. t molibdeno. Kasykloje yra ~0,835 mlrd. tonų rūdų atsargų, kuriose yra 0,48 % vario ir 0,041 % molibdeno. Taip pat randama platinos, nikelio, paladžio, seleno.

Bingamo kanjono kasykla priklauso kompanijai „Rio Tinto". 2013 m. kasykloje įvyko dvi galingos nuošliaužos.

* Kasyklos šlaitai 1942 m.Kasyklos šlaitai 1942 m.
* Rūdų kasyba ir gabenimasRūdų kasyba ir gabenimas
* EkskavatoriusEkskavatorius

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2007-03-22 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 62
| ***Grąžinti nepriklausomybę*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Lietuva |
| Režisierius | Saulius Baradinskas |
| Prodiuseris (-iai) | Dagnė PuodžiūnaitėOleg Šurajev |
| Scenaristas (-ai) | Saulius BaradinskasMantas BartuševičiusOleg ŠurajevMatas Vildžius |
| Kompozitorius | Robert MeyerLinas Poškus |
| Vaidina | Ramūnas CicėnasAlgirdas DainavičiusMartynas NedzinskasGediminas StorpirštisMarius Repšys ir kiti |
| Metai | 2018 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 70 min. |
| Kalba | lietuvių |
| **IMDb įrašas** |

**Grąžinti nepriklausomybę** – 2018 m. lietuviška komedija.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

2018 m. Lietuvoje nepaaiškinamu būdu atsiranda keturi 1918 m. Lietuvos Nepriklausomybės Akto signatarai – kaimietiškas Aleksandras Stulginskis (akt. Ramūnas Cicėnas), prezidentu 2019 m. tapti trokštantis Antanas Smetona (akt. Algirdas Dainavičius), kuklus Petras Klimas (akt. Martynas Nedzinskas) bei filosofiškas ir patriotiškas Jonas Basanavičius (akt. Gediminas Storpirštis). Šiltai sutinkami signatarai netrukus leidžiasi vedami asmeninių tikslų, kol nesužino, jog jų pasirašytas Nepriklausomybės Aktas šiuo metu yra Vokietijoje ir už jo sugrąžinimą yra paskelbtas milijono eurų atlygis. Tai sužinoję signatarai leidžiasi į Berlyną Akto susigrąžinti.

Vaidmenys
---------

* Ramūnas Cicėnas – *Aleksandras Stulginskis*
* Algirdas Dainavičius – *Antanas Smetona*
* Martynas Nedzinskas – *Petras Klimas*
* Gediminas Storpirštis – *Jonas Basanavičius*
* Marius Repšys – *Tadas Neveža*
* Giedrė Giedraitytė – *Katazina Kawenska*
* Ainis Storpirštis – *Policininkas Simas*

Filme kamėjose pasirodo Lietuvos Ministras Pirmininkas Saulius Skvernelis, Vilniaus meras Remigijus Šimašius, Arūnas Valinskas bei kiti žinomi politikos, žiniasklaidos ir pramogų pasaulio asmenys.

Nuorodos
--------

* Grąžinti nepriklausomybę svetainėje Internet Movie Database
Didysis Kanjonas
**Didysis kanjonas** – stačių šlaitų tarpeklis Arizonos valstijoje, JAV. Didžioji dalis tarpeklio užimamo ploto priklauso Didžiojo kanjono nacionalinio parko teritorijai. Tarpeklį išgraužė Kolorado upė bei jos intakai per daugiau kaip 6 milijonus metų. Kanjono gylis – apie 1600–2000 m, ilgis 446 km, o plotis kinta nuo 6,4 iki 29 km.

Priešistoriniais laikais Didžiojo kanjono apylinkėse gyveno indėnai, kurie statydavosi gyvenvietes pačiame tarpeklyje bei jo urvuose. Laikoma, kad pirmasis Didįjį Kanjoną išvydęs europietis buvo García López de Cárdenas, lankęsis čia 1540 m.

Didysis kanjonas buvo beveik nežinomas iki laikotarpio po JAV pilietinio karo. Pirmoji ekskursija buvo atlikta 1869 m. vienarankio majoro John Wesley Powell mažomis medinėmis valtimis kartu su kitais devyniais vyrais, iš kurių tik šeši sėkmingai baigė kelionę. Powell matomus kanjono nuosėdinių uolienų sluoksnius prilygino „įspūdingos knygos lapams".

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Didysis kanjonas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Grand Canyon svetainė
| ***Dukterėčia*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La nipote |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Nello Rossati |
| Scenaristas (-ai) | Giacomo Gramegna |
| Metai | 1974 |
| Žanras | komedija, drama |
| Trukmė | 84 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Dukterėčia** (it.  *La nipote*) – 1974 m. Italijoje sukurta komiška drama.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmo centre – pasiturintis inžinierius Luidžis, atvykstantis praleisti atostogų savo vasarnamyje su visa šeima: neišmanėliu sūnumi Antoniju, antrąja žmona, buvusia striptizo šokėja Zoraida, gašlia tarnaite Doris ir savo draugu Pjeru, kuris iš tiesų yra Zoraidos meilužis. Netrukus prie jų prisijungia Adelė – Zoraidos dukterėčia, ieškanti paguodos po motinos mirties – ir netrukus tampa visų šeimos vyrų geismo objektu...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Francesca Muzio – Adelė, dukterėčia
* Daniele Vargas – inžinierius Luidžis
* Annie Carol Edel – Zoraida
* George Ardisson – Pjeras
* Ezio Marano – Romeo
* Roberto Proietti – Antonijus
* Orchidea de Santis – Doris
* Carla Mancini
**Cyrille Tchamba**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Cyrille Tchamba |
| Gimimo data | 1998 m. vasario 25 d. (25 metai) |
| Gimimo vieta | ?, Kamerūnas |
| Ūgis | 175 cm |
| Svoris | 70 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FC Samtredia |
| **Pozicija** | saugas, puolėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2019  2020  2020  2021  2022– | Vilniaus Vytis  → *FK Riteriai (skol.)*  Vilniaus Vytis  Dainava  FC Samtredia | 12 0(14)02 00(0)13 00(6)31 00(3)46 0(11) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. rugsėjo 12 d.. |

**Sirilas Čajus Čamba** (*Cyrille Tchayi Tchamba*; g. 1998 m. vasario 25 d.) – futbolininkas iš Kamerūno, saugas, puolėjas.

Karjera
-------

Futbolininko karjerą pradėjo gimtinėje, Kamerūne, kur atstovavo aukščiausioje šalies lygoje rungtyniaujančiam „Union Douala" klubui. Union Douala pirmasis žinomas klubas, kuriam atstovavo.

### Vilniaus Vytis

Atvyko į Lietuvą 2019 m. ir žaidė Vilniaus Vytyje. 2019 m. spalio 16 d. rungtynėse prieš FC Pakruojis pasižymėjo penkiais įvarčiais ir prisidėjo prie varžovų triuškinimo (15:1). Pastarosios ekipos lyderiu antroje sezono pusėje tapęs kamerūnietis atkreipė Vilniaus „Riterių" dėmesį bei buvo išnuomotas. Po pusmečio nuomos futbolininkas grįžo į „Vilniaus Vytį", kur ir užbaigė 2020–ųjų metų sezoną.

2020 m. žaidė FK Riteriai ir Riteriai B ekipose; o 2020 m. antroje pusėje Vilniaus Vytyje Pirmoje lygoje.

### DFK Dainava

2021 m. buvo paskelbta, kad tapo Alytaus „Dainavos" nariu. 2021 m. balandžio 20 d. rungtynėse prieš FK Sūduva pelnė pirmą įvartį A lygoje. Sūduva pirmavo 3:0 ir Čamba pelnė garbės įvartį (galutinis rezultatas 3:1 marijampoliečių naudai). 2021 m. gegužės 8 d. rungtynėse prieš FC Džiugas pasižymėjo įvarčiu, atliko rezultatyvų perdavimą, bei surinko 253 „InStat" naudingumo balus. Buvo išrinktas į simbolinę turo rinktinę.

### FC Samtredia

2022 m. persikėlė į FC Samtredia (Gruzija). Rungtyniavo antrame pagal pajėgumą šalies divizione. Sužaidė 29 rungtynes Erovnuli lygoje ir pelnė aštuonis įvarčius.

2022 m. FC Samtredia užėmė trečią vietą, nugalėjo pereinamosiose rungtynėse ir išsikovojo vietą stipriausioje šalies lygoje.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2020** | **„Riteriai"** | 2 | 0 |
| **2021** | **„Dainava"** | 30 | 3 |

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  „Riteriai" stiprinasi puolėju iš Kamerūno Archyvuota kopija 2021-12-02 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* Soccerway
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
| **Nijolė Dariūtė-Maštarienė** |
| --- |
| Gimė | 1925 m. gegužės 10 d.Kaunas |
| Mirė | 1990 m. spalio 22 d. (65 metai)Kaunas |
| Tėvas | Steponas Darius |
| Motina | Jaunutė Liudvika Škėmaitė |
| Sutuoktinis (-ė) | Adolfas Maštaras |
| Vaikai | Skirmuntas, Giedrima |
|  |
| Veikla | Lietuvos gydytoja terapeutė, tapytoja, visuomenės veikėja |
| Sritis | Medicina |
| Organizacijos | Kauno medicinos institutas |
|  |
| Alma mater | Kauno universitetas |

Maštarų šeimos kapas Jokūbave, Kretingos r. sav.
**Nijolė Dariūtė-Maštarienė** (1925 m. gegužės 10 d. Kaune – 1990 m. spalio 22 d. Kaune. Palaidota Jokūbavo kapinėse, Kretingos r. sav.) – Lietuvos gydytoja terapeutė, medicinos mokslų kandidatė, tapytoja, visuomenės veikėja.

Biografija
----------

Tėvas lakūnas, sporto veikėjas Steponas Darius, motina – pedagogė Jaunutė Liudvika Škėmaitė-Darienė-Čižinauskienė, vyras – gydytojas chirurgas Adolfas Maštaras, sūnus – miškininkas Skirmuntas Maštaras, duktė - dailės mokytoja Giedrima.

Mokėsi Kauno Jono Jablonskio mokykloje. 1948 m. baigė Kauno universitetą. Nuo 1963 m. medicinos mokslų kandidatė.

1951–1980 m. Kauno medicinos instituto dėstytoja, nuo 1964 m. – docentė. Spaudoje paskelbė per 60 straipsnių, iš jų – 40 mokslinių. Parengė mokomąjį filmą apie plaučių ir širdies perkusiją (stuksenimą). Taikant perkusijos metodą Kauno medicinos instituto rūsio sienoje 1963 m. aptikti užmūryti ir paslėpti karstai su lakūnų S. Dariaus ir S. Girėno palaikais, iki 1944 m. buvusiais VDU Medicinos fakulteto rūmų koplyčioje.

1973 m. pradėjo tapyti, nutapė per 150 paveikslų.

Rūpinosi S. Dariaus ir S. Girėno atminimo išsaugojimu. 1989 m. sukūrė natūralaus dydžio S. Dariaus ir S. Girėno galvų bronzos skulptūras. 1989 m. sudarė fotografijų albumą apie S. Darių ir S. Girėną, parengė spaudai originalų S. Dariaus dokumentų rinkinį. 1990 m. laimėjo II vietą S. Dariaus ir S. Girėno paminklo konkurse.

Bibliografija
-------------

* Darius ir Girėnas: albumas / parengė Nijolė Dariūtė-Maštarienė. – Kaunas: Šviesa, 1991. – 159 p. – ISBN 5-430-00843-5
* Darius ir Girėnas: dokumentai, laiškai, atsiminimai / Nijolė Dariūtė-Maštarienė, Algirdas Gamziukas, Gytis Ramoška. – Kaunas: Lietuvos technikos muziejus „Plieno sparnai", 1991. – 162, [1] p. [5] iliustr. lap. – ISBN 5-89942-599-7

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Nijolė Dariūtė-Maštarienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 415 psl.

* Maštarienė Nijolė (Dariūtė). – Medicinos enciklopedija. – Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1993, t. 2, p. 498. ISBN 5-89950-006-9
| ***Emanuelė ir prekyba baltosiomis vergėmis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La via della prostituzione |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Joe D‘Amato |
| Scenaristas (-ai) | Joe D‘AmatoRomano Scandariato |
| Vaidina | Laura GemserEly GalleaniGabriele TintiVenantino Venantini |
| Metai | 1978 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 88 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Emanuelė ir prekyba baltosiomis vergėmis** (it.  *La via della prostituzione*) – 1978 m. sukurta erotinė drama, paskutinis režisieriaus Joe D‘Amato kūrinys iš serijos „Juodoji Emanuelė". Kaip ir juostoje „Emanuelė Bankoke", juostoje vaidina Laura Gemser ir Ely Galleani, tačiau pastaroji, skirtingai nuo ankstesniojo filmo, atlieka visiškai skirtingą vaidmenį.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Laura Gemser – Emanuelė
* Ely Galleani – Siuzana
* Gabriele Tinti – Frensis Harlis
* Venantino Venantini – Džordžas Rivetis
* Piere Marfut – princas Arosanis
* Gota Gobert – madam Klod

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Žurnalistė ir fotografė Emanuelė kartu su pagalbininke Siuzana Kenijoje mėgina gauti garsaus gangsterio Džordžo Rivečio interviu. Oro uoste Emanuelė tampa liudininke, kaip du vyrai perduoda vienas kitam jauną merginą, sėdinčią invalido vežimėlyje. Įtardama, kad tai gali būti „nešvari istorija", ji pradeda rinkti duomenis ir supranta aptikusi prekybos baltaodėmis merginomis tinklą. Grįžusi į Ameriką, Emanuelė užmezga pažintį su Frensiu Harliu, vienu iš pirklių, tikėdamasi tokiu būtu gauti daugiau informacijos. Šio padedama, ji tampa prostitute elitiniame madam Klod viešnamyje, kur toliau kaupia duomenis apie prekybą žmonėmis, tačiau netrukus žaidimas tampa pavojingas gyvybei...
| ***Geidžiant Džulijos*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Desiderando Giulia |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Andrea Barzini |
| Scenaristas (-ai) | Gianfranco ClericiDomenico MatteucciAndrea Barzini |
| Vaidina | Serena Grandi |
| Metai | 1986 |
| Žanras | erotinė drama |
| Trukmė | 104 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Geidžiant Džulijos** (it.  *Desiderando Giulia*) – 1986 m. sukurta erotinė drama.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Serena Grandi – Džulija
* Johan Leysen – Emilijo
* Valeria D'Obici – Amalija
* Sergio Rubini – Stefanas
* Massimo Sarchielli
* Giuliana Calandra

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Jaunas rašytojas Emilijo, gyvenantis su seserimi Amalija, susipažįsta su įspūdinga gražuole Džulija, kurią netrunka įsimylėti. Paslaptinga mergina lengvai apsuka jam galvą, tačiau buvimas kartu reiškia priimti jos žaidimo taisykles, susitaikyti su tuo, kad ji tuo pačiu metu gali susitikinėti ir su kitais vyrais. Mėgindamas būti su ja, Emilijo atstumia savo seserį ir sugriauna savo paties gyvenimą, tačiau tai nesulaiko Džulijos, kuomet ši nusprendžia jį palikti. Emilijo negali su tuo susitaikyti ir jo atkaklumas duoda rezultatą, tačiau tada nusižudo Amalija, kuri jaučiasi brolio atstumta. Galiausiai Emilijo apsisprendžia ir palieka Džuliją, kuri dabar jau nori likti su juo...
McDonnell Douglas X-36 skrydyje
McDonnell Douglas X-36 vaizdas iš viršaus (angl. *„planform"*), Draideno skrydžių tyrimų centras, NASA
**McDonnell Douglas X-36** (arba **Boeing X-36**) *beuodegis manevringumo bandymų naikintuvas* – 28% mastelio tyrimams naudotas beuodegio naikintuvo prototipas. Pirmą kartą į orą pakilo 1997 m. gegužės 17 d. ir viso atliko 31 sėkmingą skrydį. 

Pilotas sėdėdavo natūralaus dydžio žemėje pastatytame kokpite, lėktuvo nosyje buvo įtaisyta vaizdą pilotui perduodanti kamera. Lėktuvo kryptis buvo keičiama vietoje uodegos naudojantis kanardais, deceleronais (tam tikri perdaryti dviejų dalių eleronai) ir tūtomis. Stabilumo problemos buvo sprendžiamos naudojantis elektronine „fly-by-wire" valdymo sistema. Viso buvo pagaminti du lėktuvai.

1997 m. tebevykstant bandymams, McDonnell Douglas susijungė su Boeing, todėl šis lėktuvas kartais vadinamas Boeing X-36.

Eksperimentai laikomi pasiteisinusiais, lėktuvai įvykdė ar pranoko visus projekte numatytus reikalavimus. Nepaisant jo sėkmės, kol kas nėra jokių duomenų apie programos tęsimą ar jo pagrindu kuriamus naujus naikintuvus. Vienas lėktuvas nuo 2003 m. liepos 16 d. yra saugomas Ohajo valstijos Deitono mieste įsikūrusiame, Valstybinio Jungtinių Valstijų karinių oro pajėgų muziejaus „Research & Development" galerijoje. Kitas – Oro pajėgų bandomųjų lėktuvų muziejuje Edvardso karinių oro pajėgų bazėje Kalifornijoje.

Charakteristikos
----------------

* Įgula: valdomas nuotoliniu būdu
* Ilgis: 5,55 m
* Sparnų mojis: 3,15 m
* Aukštis: 95 cm
* Didžiausias pakilimo svoris: 560 kg
* Varikliai: vienas 3,1 kN traukos turboreaktyvinis "Williams International F112"

* Didžiausias greitis: 375 km/h
* Skrydžio lubos: 6 100 m

Taip pat skaitykite
-------------------

* X-lėktuvai

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* NASA Armstrong Fact Sheet: X-36 Tailless Fighter Agility Research Aircraft

### Išnašos

1. 1 2
2. ↑
3. ↑  designation-systems.net: Boeing (McDonnell Douglas) X-36
4. ↑  D. R. Jenkins, T. Landis, J. Miller \* American X-Vehicles: An Inventory—X-1 to X-50 (NASA Special Publication)
|  |
| --- |
| Lietuvos rusų sąjunga |
|  |
| Lyderis | Sergejus Dmitrijevas |
| Įkurta | 1995 m. gruodžio 28 d. |
| Panaikinta | 2021 m. likviduota  |
| Būstinė | Vilnius, Pamėnkalnio g. 3-27 |
| Politinė ideologija | rusų mažumų teisių atstovavimas |
| Svetainė |
|  |

**Lietuvos rusų sąjunga**, **LRS**, (rus. *Союз русских Литвы*, *СРЛ*) – 1995–2021 m. veikusi Lietuvos politinė partija.

*Dėl informacijos apie Lietuvos rusų aljansą žr. kitą straipsnį.*

Istorija
--------

Įkurta 1995 m. spalio 28 d. Vilniuje, „Pergalės" kino teatre vykusioje konferencijoje. Registruota Teisingumo ministerijoje 1995 m. gruodžio 28 d. (kodas 193025269, registracijos adresas Vilnius, Savanorių pr. 11-70).

Partijos steigimą paskatino *Rusų bendruomenių tarptautinis kongresas*, kuriam vadovavo Dmitrijus Rogozinas, siekęs suvienyti po TSRS subyrėjimo tapusiose nepriklausomomis, taip pat kitose valstybėse veikiančias rusų bendruomenes. Partijos iniciatorius buvo Antrojo pasaulinio karo dalyvis Antanas Naruševičius.

1996 m. Seimo rinkimuose partija surinko 1,63 proc. balsų ir į Seimą nepateko. 1997 m. savivaldybių rinkimuose LRS dalyvavo kartu su Lietuvos piliečių aljansu (LPA). Vilniuje laimėtos 10, Klaipėdoje – 7 vietos, tačiau netrukus LPA nariai prisišliejo prie konservatorių ir LRS liko tik 4 vietos Vilniuje bei 3 Klaipėdoje.

2000 m. savivaldybių rinkimuose Vilniuje partija surinko 3,9 proc. balsų ir į tarybą nepateko, o Klaipėdoje gautos 7 vietos. 2000 m. Seimo rinkimuose LRS dalyvavo koalicijoje su Lietuvos demokratine darbo partija, Naujosios demokratijos partija ir Lietuvos socialdemokratų partija ir gavo Seime 3 vietas – Seimo nariais tapo Sergejus Dmitrijevas, Vladimiras Orechovas ir Jurgis Utovka.

2001 m. įvesta fiksuota narystė. 2002 m. savivaldybių rinkimuose LRS laimėjo 11 vietų, iš jų Vilniuje – 6, Klaipėdoje – 3, Visagine – 2. 2007 m. savivaldybių rinkimuose LRS laimėjo 5 vietų, iš jų Vilniuje – 2, Klaipėdoje – 2, Visagine – 1.

Ideologija
----------

Pagrindiniu uždaviniu partija iškėlė tautinių mažumų integraciją į Lietuvos visuomeninį ir kultūrinį gyvenimą, demokratijos ir pilietinės visuomenės plėtrą.

Struktūra
---------

Turėjo skyrius Visagine, Klaipėdoje, Palangoje, Vilniuje, Kaune, Švenčionių rajone.

Pirmininkai
-----------

* 1995 m. – Sergej Dmitrijev

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė

Šaltiniai
---------

1. ↑
| Babolisبابل |
| --- |
| 

BabolisBabolis

36°33′0″ š. pl. 52°41′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.55000°š. pl. 52.68333°r. ilg.﻿ / 36.55000; 52.68333﻿ (Babolis)Koordinatės: 36°33′0″ š. pl. 52°41′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.55000°š. pl. 52.68333°r. ilg.﻿ / 36.55000; 52.68333﻿ (Babolis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3:30)------ vasaros: (UTC+4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Irano vėliava Iranas |
| **Provincija** | Mazenderano provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 193 617  |
| **Altitudė** | 50 m |

**Babolis** (pers. بابل = *Bābol*) – miestas šiaurės Irane, Mazenderano provincijoje, ~20 km nuo Kaspijos jūros (prie Babolio upės), į šiaurės rytus nuo Teherano. ~280 tūkst. gyventojų. Miesto apylinkėse gausiai lyja, todėl čia auginami citrusiniai augalai, ryžiai, arbatmedžiai, vilnamedžiai. Tekstilės, maisto (žuvies perdirbimo) pramonė. Netoli Babolio, Kaspijos pakrantėje yra Babolsaro žvejybos uostas ir kurortas.

Istorijs
--------

Babolis pradėjo kurtis XVI a. ir vadintas Mamtiru („didysis Mitra"). Iki 1930 m. miestas vadintas Barforušu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Babolis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002