recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Vaclavas Grodeckis
**Vaclavas Grodeckis** (lenk. *Wacław Grodecki*; apie 1535 m. Grodzece – 1591 m. Brno) – Lenkijos dvasininkas, kartografas.

Biografija
----------

Gimė Grodzeco kaime Silezijoje (pagal kaimą ir pavardė). Studijavo Krokuvos ir Leipcigo universitetuose. Gyveno Italijoje, Čekijoje. Pasinaudojęs B. Vapovskio žemėlapiu ir rašytiniais šaltiniais apie 1557 m. sudarė Lenkijos žemėlapį.

Žemėlapiai
----------

1570 m. Lenkijos žemėlapis
Per 1556–1558 m. V. Grodeckis parengė „Lenkijos ir gretimų žemių žemėlapį" (lot. *Poloniae finitimarumque locorum descriptio auctore Wenceslao Godreccio Polono*) ir sudarė 724 geografinių objektų pavadinimų sąrašą. Žemėlapyje V. Grodeckis pavaizdavo plotą nuo Oderio iki Dniepro ir nuo Vengrijos iki Latvijos, nemažai Lietuvos geografinių objektų. sąrašas. Žemėlapis buvo išspausdintas 1561 ar 1562 m. Bazelyje, vėliau daugelį kartų savo veikaluose jį naudojo Varmės vyskupas Martinus Cromerus. Ne kartą šis žemėlapis buvo perdirbtas ir perspausdinamas atlasuose – žymiausias A. Orteliuso atlase „Theatrum orbis terrarum". Žemėlapio mastelis buvo 1 : 2 342 000, formatas 49,4×37,4 cm.

V. Grodeckio žemėlapyje Lietuvos teritorijoje pavaizduotos 23 gyvenvietės – Alytus, Aukštadvaris, Betygala, Birštonas, Biržai, Jurbarkas, Kaunas, Klaipėda, Medininkai, Merkinė, Nemenčinė, Nemunaitis, Rūdninkai, Šaukėnai, Švenčionys, Šventoji, Trakai, Varniai, Vepriai, Vilkija, Vilnius, Žeimiai. Pažymėta daugiau kaip 10 upių – Nemunas, Neris, Šventoji, Akmena (Danė), Nevėžis, Dubysa ir viena kita neįvardyta upė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Wacław Grodecki(parengė Aloyzas Samas). Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2021-11-16).
2. ↑  Grodecki Wacław. Pwn.pl (tikrinta 2021-11-16).
3. ↑  1579, Mapa Polski Wacława Grodeckiego. DawneMapyKrakowa.pl (tikrinta 2021-11-16).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

W3C logotipas
**World Wide Web Consortium** (**W3C**) – konsorciumas, leidžiantis programinės įrangos standartus („rekomendacijas", kaip jie jas vadina) žiniatinkliui (angl. *World Wide Web*). Vadovauja Tim Berners-Lee, sukūręs URL (Uniform Resource Locator), HTTP (HyperText Transfer Protocol) ir HTML (HyperText Markup Language), interneto technologinį pagrindą.

Turi lokalines atstovybes įvairiose šalyse, vadinamas „W3C biurai" (angl. *W3C Offices*) ir valdomas bendrai:

* Masačusetso technologijos institutas MIT (biurai Gates Tower 5-ame aukšte Stata Center),
* ERCIM (Sophia Antipolis, Prancūzija),
* Keio universitetas (Japonija).

  

W3C standartai praeina šiuos etapus:

* Darbinis projektas (*Working Draft*),
* Paskutinis skelbimas (*Last Call*),
* Rekomendacijos projektas (*Candidate Recommendation*) ir
* Pasiūlyta rekomendacija (*Proposed Recommendation*).

Veikiantis standartas yra Rekomendacija (*Recommendation*). Pastaroji gali būti atnaujita atskirai išleista (paskelbta) *Errata* iki sukaups pakankamai esminių pataisų, ir tuomet bus naujas Rekomendacijų *leidimas* (angl. *edition*) (pvz.; XML dabar yra 'trečia laida'). Taip pat W3C skelbia (leidžia) įvairios rūšies informacines Žinutes (Pastabas) (angl. *Note*), kurios nelaikomos standartais.

Konsorciumas palieka laisvę gamintojams prisilaikyti Rekomendacijų.

Rekomendacijos yra autoriniu mokesčiu licencijuojami patentai, kuriuos įdiegti gali kiekvienas.

Skirtingai nuo ISOC ir kitų tarptautinių standartizuojančių institucijų, W3C neturi sertifikacijos programos.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Cascading Style Sheets
* Document Object Model DOM
* HTML
* Resource Description Framework RDF
* RSS
* Scalable Vector Graphics SVG
* WAI
* XHTML
* XML
WASP-1 b ir Jupiterio dydžių palyginimas
**WASP-1 b** – egzoplaneta, skriejanti apie F spektrinės klasės žvaigždę WASP-1. Nuo Saulės sistemos nutolusi 1296 šviesmečius. WASP-1 b yra vienintelė WASP-1 sistemoje atrasta planeta.

WASP-1 b yra karštojo Jupiterio tipo dujinė milžinė. Jos masė siekia 0,854 Jupiterio masės, o spindulys – 1,483 Jupiterio spindulio. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per 2,5 paros, jos orbitos spindulys – 0,03889 av. Planetos pusiausvyros temperatūra – 1644 K. WASP-1 b masė nustatyta radialinių greičių metodu.

WASP-1 b atrasta 2006 m. taikant tranzitų metodą. WASP-1 b ir WASP-2 b yra pirmosios „SuperWASP" (angl. *Super Wide Angle Search for Planets*) projekto atrastos egzoplanetos.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „WASP-1 b". *Exoplanet Exploration*. Nuoroda tikrinta 2020-02-03.
2. 1 2  „Planet WASP-1 b". *The Extrasolar Planets Encyclopaedia*. Nuoroda tikrinta 2020-02-03.
3. 1 2  David Shiga. „Third 'puffed-up planet' discovered", *NewScientist*, 2006-09-26. Nuoroda tikrinta 2020-02-03.
4. ↑  „WASP-1". *Open Exoplanet Catalogue*. Nuoroda tikrinta 2020-02-03.
5. ↑  Cameron, A. Collier; et al. (2007). „WASP-1b and WASP-2b: two new transiting exoplanets detected with SuperWASP and SOPHIE". *Monthly Notices of the Royal Astronomical Society* **375** (3): 951–957. Bibcode:2007MNRAS.375..951C. arXiv:astro-ph/0609688. doi:10.1111/j.1365-2966.2006.11350.x.
**Kaunas plius TV**| **Šalis** |  Lietuva |
| **Rodoma** | Kaunas, Vilnius |
| **Savininkas** | Kauno sporto halė |
| **Transliavimopradžia** | 1993 m. birželio 4 d. |
| **Transliavimopabaiga** | 1998 m. (~5 metai) |
| **Vaizdoformatas** | 576i 4:3 SDTV |

**Kaunas plius TV** – regioninis televizijos kanalas, transliavęs programą Kauno ir Vilniaus regionams 1993–1998 m.

Istorija
--------

Pradėtas transliuoti 1993 m. birželio 4 d. iš Kauno. Pirmaisiais veiklos metais daugiausia transliavo palydovinių televizijų programas. Nuo 1993 m. gruodžio jų atsisakius, pradėta rengti ir transliuoti originalias laidas, kurias matė Kauno miesto ir rajono gyventojai. Nuo 1994 m. gegužės iki 1996 m. rugpjūčio televizija retransliuota Vilniui. Tuo metu televizija tapo koncerno EBSW dalimi.

Televizijos kanalas baigtas transliuoti 1998 m. kai jos kanalu ėmė transliuoti AR televizija. 

Transliuotojas – Kauno sporto halė.

Direktoriai
-----------

* Henrikas Žukauskas – 1993–1997 m.
* Darius Martinis – 1997 m.
* Artūras Orlauskas – 1997–1998 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 212-213 psl.
2. ↑
| Čamdo城关镇, ཆབ་མདོ |
| --- |
| *Viešbutis Čamdo mieste* |
|  |
| 

ČamdoČamdo

31°10′0″ š. pl. 97°14′0″ r. ilg.﻿ / ﻿31.16667°š. pl. 97.23333°r. ilg.﻿ / 31.16667; 97.23333﻿ (Čamdo)Koordinatės: 31°10′0″ š. pl. 97°14′0″ r. ilg.﻿ / ﻿31.16667°š. pl. 97.23333°r. ilg.﻿ / 31.16667; 97.23333﻿ (Čamdo) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Kinijos vėliava Kinija |
| **Provincija** | Tibeto autonominis regionas |
| **Prefektūra** | Čamdo prefektūra |
|  |
| **Gyventojų** (1999) | 86 280  |
| **Altitudė** | 3 230 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Čamdo |

**Čamdo** (tibet. ཆབ་མདོ་ , pinyin *Changdu* arba *Qamdo*) – miestas rytiniame Tibete, apie 480 km į rytus nuo Lasos, vienas didžiausių šalyje. Apie 80 tūkst. gyventojų, dauguma tibetiečiai, tačiau nemažai ir kinų. Išsidėstęs prie *Ngon – chu* ir *Dza – chu* upių santakos, *Kham* kultūriniame regione. *Jampaling* vienuolynas.

Miesto oro uostas yra aukščiausias pasaulyje, esantis 4 334 m virš jūros lygio. Taip pat oro uostas pirmauja pasaulyje pagal ilgiausią kilimo ir tūpimo taką (5500 m ilgio), kuris yra prieinamas viešam naudojimui.

Istorija
--------

1909 m. kinų generolas *Zhao Erfeng* buvo įsiveržęs į miestą ir surengė dideles skerdynes. 1950 m. spalio 19 d. Čamdo užėmė Kinijos armija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  ZUBD – Airport
| ***Apkasas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | The Trench |
| Kilmės šalis |  Jungtinė Karalystė Prancūzija |
| Režisierius | William Boyd |
| Scenaristas (-ai) | William Boyd |
| Vaidina | Daniel CraigPaul NicholsDanny Dyer |
| Metai | 1999 |
| Žanras | karinė drama |
| Trukmė | 98 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Apkasas** (angl.  *The Trench*) – 1999 m. režisierius Williamo Boydo sukurta drama apie paskutines 48 valandas Britanijos kariams rengiantis Somos mūšiui. Filme įtaigiai pasakojama apie karių nusiteikimą, nuotaikų kaitas prieš mūšį, kuris buvo vienas didžiausių ir kruviniausių Pirmajame pasauliniame kare. Mūšio scenų beveik nėra, tik juostos pabaigoje kariai kyla į ilgai lauktą ataką ir daugelis jos metu žūva.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Daniel Craig – seržantas Telfordas Vinteris
* Paul Nichols – Bilis Makfarleinas
* Julian Rhind–Tutt – Elisas Hartas
* Danny Dyer – Viktoras Delis
* James D‘Arcy – Kolinas Daventris
| **Mindaugas Milinis** |
| --- |
| Gimė | 1970 m. (~53 metai)Šilutė |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, leidėjas |
|  |
| Alma mater | 1993 m. Klaipėdos universitetas |

**Mindaugas Milinis** (g. 1970 m. Šilutėje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, leidėjas.

Biografija
----------

1993 m. baigė Klaipėdos universitetą. 1995–1997 m. regioninės televizijos „Balticum TV" informacinės laidos redaktorius, publicistinės laidos „Tavo problemos" ir sportinės laidos „Riteriai" kūrėjas. 1997–2000 m. dienraščio „Vakarų ekspresas" reporteris. 2000–2001 m. krovos kompanijos „Bega" atstovas spaudai. 2001–2003 m. dienraščio „Vakarų ekspresas" vyr. redaktoriaus pavaduotojas. 2003–2004 m. žurnalo „Ekstra laikas" redaktorius ir leidėjas. 2004–2006 m. Neringos savivaldybės atstovas spaudai. 2006–2012 m. dienraščio „Lietuvos žinios" korespondentas. Nuo 2012 m. dienraščio „Vakarų ekspresas" ekonomikos ir politikos aktualijų redaktorius. 2015 m. laikraščio „Naujas rytas" redaktorius.

Kūryba
------

Išleido fotoalbumą „Neringai 45" (2006 m.), knygą „Paskutinieji Kuršių nerijos betonuotojai" (2008 m.), parašė publicistines knygas „Afganistano kariai" (2010 m.), „Afganistano kariai. Antra knyga" (2012 m.), istorinį romaną „Partizanas" (2015 m.).

Bibliografija
-------------

* Neringa: fotoalbumas. – Klaipėda: S. Jokužio leidykla-spaustuvė, 2006. – 120 p.: iliustr. – ISBN 9986-31-186-1
* Paskutinieji Kuršių nerijos betonuotojai; Žmogus reptilija: apysakos / Ansas Plonis. – Klaipėda: M. Milinis, 2008. – 191 p. – ISBN 978-9955-800-55-2
* Afganistano kariai: atsiminimai po trisdešimties metų, 1979–1989. – Vilnius: Knygius, 2010. – 359 p.: iliustr. – ISBN 978–609-95140-1-7
* Afganistano kariai II: prisiminimų rinkinys. – Vilnius: Knygius, 2012. – 232 p. – ISBN 9786094270680
* Partizanas. – Vilnius: Briedis, 2015. – 424 p. – ISBN 9789955265269
* Afganistano mėsmalė, 1979–1989 m. Vilnius : Briedis, 2019. – 376 p.: iliustr.. –ISBN 978-9955-26-682-2
* Partizanas II. - Vilnius. Briedis, 2019. - 520 p. ISBN 9789955267119

Nuorodos
--------

* M. Milinis, „Turėjome už savo laikraštį pakovoti", 2005-09-03
* M. Milinis, „Mūsų pokario istorija verta nuotykių romano", 2015-12-02
XII a. Hariharos skulptūra iš Radžasthano
**Harihara** (skr. हरिहर = IAST: *Harihara-*) – hinduistinė dievybė, apimanti Višnaus ir Šivos aspektus. Žodis susideda iš abiejų šių dievų vardų: *hari-* ('auksinis') yra įprastas Višnaus epitetas, o *hara-* ('griovėjas') – Šivos epitetas. Kartais Višnus gali būti pavaizduotas savo Mohinės avatara.

Hariharos samprata artima monistinei advaita vedantos filosofijai, teigiančiai visų dievų vienybę Brahmane. Hariharos vaizdiniu siekta sumažinti prieštaras tarp vaišnavų ir šaivų valdovų.

Ankstyviausi (VI a.) Hariharą vaizduojantys paminklai aptikti Badamio urvų šventyklų komplekse (Karnataka). Skulptūrose Harihara vaizduojamas dvilypis: dešinioji dalis (Šiva) pateikiama su jogo atributais, kairioji (Višnaus) – su karališkomis regalijomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Harihara*.0Bruce M. Sullivan. Historical Dictionary of Hinduism. The Scarecrow Press, 1997.0p. 96
2. ↑  David Leeming (2001), *A Dictionary of Asian Mythology*, Oxford University Press. p. 67.
3. ↑  Coulter, Charles Russell; Turner, Patricia (6 December 2021). *Encyclopedia of Ancient Deities*. McFarland. p. 204.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Harihara** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Čandragupta** |
| --- |
| Maurijai |
| Gimė | ~340 m. pr. m. e.Pataliputra (?) |
| Mirė | 298 m. pr. m. e.Šravanabelagola |
| Sutuoktinis (-ė) | Durdhara |
| Vaikai | Bindusara |
| Maurijų samradža |
| Kelintas | 1 |
| Ėjo pareigas | 321 m. pr. m. e. – 298 m. pr. m. e. |
| Įpėdinis | Bindusara |

**Čandragupta** (skr. चन्द्रगुप्त = IAST: *Candragupta*; g. 340 m. pr. m. e. – m. 298 m. pr. m. e.) – Maurijų dinastijos įkūrėjas, pirmasis valdovas, suvienijęs Indijos žemes. Jis pirmasis iš indų valdovų užmezgė kontaktus su Vakarais. Graikų šaltiniuose įvardijamas kaip ***Sandrokotas*** (sen. gr. Σανδρόκυττος) arba ***Androkotas***.

Plutarcho teigimu, Čandragupta 326 m. pr. m. e. Taksiloje susitiko su Aleksandru Makedoniečiu. Indų šaltinių teigimu, Čandragupta priklausė Nandų giminei, tačiau graikai mini, kad Čandragupta apie Nandų valstybę atsiliepė neigiamai. Čandragupta buvo žymaus indų filosofo Čanakjos mokinys. Jo padedamas užkariavo Magadhos valstybę, kurioje vėliau įsikūrė graikai. Čanakja aktyviai siekė išvyti graikus iš Indijos, tačiau vietiniai kunigaikščiai nebuvo tam pajėgūs, o Nandų valdovas Dhana Nanda nesutiko prisidėti. Tada Čanakija įtikino, kad Čandragupta įkurtų savo imperiją.

Čandragupta, suradęs sąjungininkų iš aplinkinių karalysčių, po eilės mūšių 321 m. pr. m. e. užėmė Pataliputrą ir Nandų imperijos vietoje įsteigė Maurijų imperiją. Tada jis atkovojo šiaurės vakarų Indijos sritis, kurias valdė graikų prefektai. Vėliau įsikūrus Seleukidų valstybei, Seleukas I Nikatoras bandė atkovoti šias žemes, bet karą pralaimėjo. Tada Čandragupta ir Seleukas sudarė taiką – graikai atsisakė pretenzijų į žemes, o mainais gavo 500 dramblių kavaleriją. Vėliau į Pataliputrą buvo atsiųstas ambasadorius Megastenas (vėliau Deimachas), valdovai apsikeisdavo dovanomis.

Užvaldęs visą Indo-Gangos slėnį ir rytinius Persijos pakraščius, Čandragupta pasiuntė armiją užkariauti Pietų Indiją. Jis užėmė Kalingą, tamilų žemes ir taip užvaldė praktiškai visą Indijos subkontinentą. Megasteno teigimu, Čandraguptos armiją tada sudarė 400 tūkst. karių.

298 m. pr. m. e. Čandragupta užleido savo sostą sūnui Bindusarai, o pats tapo džainų asketu (tapo Ačarja Bhadrabahu mokiniu). Tada iškeliavo į šventąjį džainų miestą Šravanabelagolą, kur atliko santharą – badavimą iki mirties.
*Šis straipsnis apie Juozapą Matulaitį-Labuką. Apie Juozapą Matulaitį skaitykite straipsnyje Juozapas Matulaitis.*
**Juozapas Matulaitis-Labukas** (1894 m. sausio 19 d. Greikonys, Stakliškių valsčius – 1979 m. gegužės 28 d. Kaunas, palaidotas Šiluvos bazilikos šventoriuje) – Lietuvos vyskupas, socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1913–1918 m. mokėsi Vilniaus kunigų seminarijoje. 1918 m. įšventintas kunigu. Vikaras Žasliuose, Kalesninkuose ir Švenčionyse. 1922–1926 m. studijavo socialinius ir ekonomius mokslus Vokietijoje ir Šveicarijoje. 1926 m. socialinių mokslų daktaras. Nuo 1926 m. Kaišiadorių vyskupijos kurijos kancleris, nuo 1928 m. Kaišiadorių vyskupo J. Kuktos, vėliau vyskupo T. Matulionio generalinis vikaras. Rūpinosi Kaišiadorių katedros, kurijos, vyskupijos poilsio namų Birštone statybos darbais, parapijų ūkio reikalais. 1928 m. Kaišiadorių kapitulos prelatas, 1934 m. popiežius Pijus XI suteikė popiežiškojo prelato titulą. 1942 m. kaip kapitulinis vikaras valdė Kaišiadorių vyskupiją. Kartu su vyskupu T. Matulioniu 1946 m. TSRS saugumo suimtas ir nuteistas 10 m. kalėti lageryje, ištremtas į Sibirą. Į Lietuvą sugrįžo 1955 m. paskirtas Raseinių altarista. 1957–1965 m. dėstė Kauno tarpdiecezinėje kunigų seminarijoje. 1965 m. gegužės 6 d. išrinktas Kauno arkivyskupijos ir Vilkaviškio vyskupijos valdytoju. 1965 m. gruodžio 5 d. Romoje konsekruotas vyskupu, paskirtas Kauno arkivyskupijos ir Vilkaviškio vyskupijos apaštališkuoju administratoriumi, šias pareigas ėjo iki mirties. 1965 m. dalyvavo Vatikano II susirinkimo paskutinėje sesijoje. 1966–1979 m. Lietuvos vyskupų ordinarų kolegijos pirmininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mindaugas Puidokas. *Juozapas Matulaitis-Labukas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 452 psl.

Nuorodos
--------

* Dr. Ign. Urbonas. Vyskupas J. Labukas-Matulaitis

| Romos katalikų bažnyčios vadovai |
| --- |
| Prieš tai:**Juozapas Kukta** |  **Kaišiadorių vyskupas**1942–1943 m. | Po to:**Teofilius Matulionis** |
| Prieš tai:**Vincentas Sladkevičius** |  **Vilkaviškio vyskupas**1965–1979 m. | Po to:**Liudvikas Povilonis** |
| Estádio José Alvalade |
| --- |
|  |
| Vieta | Lisabona, Portugalija |
| Atidarytas | 2003 m. rugpjūčio 6 d. |
| Savininkas | Sporting Clube de Portugal |
| Paviršius | Žolė |
| Architektas | Tomás Taveira |
| Talpa | 50 049 sėdimų vietų |
| Lauko matmenys | 105 x 68 metrai |
| Nuomininkai | Sporting Clube de Portugal |

**Estádio José Alvalade** – futbolo stadionas Lisabonoje, Portugalijoje. Namų rungtynes žaidžia Sporting Clube de Portugal klubas. Prieš tai klubas žaidė nugriauto to paties pavadinimo stadiono vietoje. Stadionas kartu su prekybos centru sudaro kompleksą, pavadinimu *Alvalade XXI*, į kurį įeina kino teatras, klubo muziejus bei kt. Suprojektuotas portugalų dizainerio Tomo Taveiros (port. *Tomás Taveira*). Pagal UEFA stadionų klasifikaciją priskiriamas penkių žvaigždučių stadionams, kuriame gali vykti pagrindinės UEFA varžybos. Stadionas turi 40 000 sėdimų vietų, bet talpina 50 049 žiūrovus muzikos renginiams. Po stadionu yra 1315 vietų automobilių stovėjimo aikštelė, 30 iš jų skirtos neįgaliesiems.

Oficialiai atidarytas 2003 m. rugpjūčio 6 d. Atidarymo dieną vyko futbolo varžybos tarp Sporting CP ir Manchester United. Svečiai rungtynes laimėjo 3–1. 2005 m. vyko UEFA Europos taurės finalas tarp Sportingo ir CSKA Moskva. Svečiai varžybas laimėjo rezultatu 3–1.

Stadione vyko penkios UEFA Euro 2004 varžybos. Pusfinalyje Portugalija, rezultatu 2–1 laimėjo prieš Nyderlandus.

Nuorodos
--------

* Sportingo klubo svetainė Archyvuota kopija 2011-05-19 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REuro 2004 stadionai |
| --- |
|  |
| 
Estádio da Luz (Lisabona) · Estádio José Alvalade (Lisabona) · Estádio do Dragão (Portas) · Estádio do Bessa Século XXI (Portas) · Estádio Municipal de Braga (Braga) · Estádio Municipal de Aveiro (Aveiras) · Estádio Cidade de Coimbra (Koimbra) · Estádio D. Afonso Henriques (Gimarainsas) · Estádio Dr. Magalhães Pessoa (Leirija) · Estádio Algarve (Faras/Lolė) |

 |
| Čambišis*Chambishi* |
| --- |
| 

ČambišisČambišis

12°43′0″ p. pl. 28°04′0″ r. ilg.﻿ / ﻿12.71667°š. pl. 28.06667°r. ilg.﻿ / 12.71667; 28.06667﻿ (Čambišis)Koordinatės: 12°43′0″ p. pl. 28°04′0″ r. ilg.﻿ / ﻿12.71667°š. pl. 28.06667°r. ilg.﻿ / 12.71667; 28.06667﻿ (Čambišis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Zambijos vėliava Zambija |
| **Provincija** | Vario Juostos provincija |
| **Apskritis** | Kalulušio apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 11 000  |
|  |
|  **Vikiteka** | Čambišis |

**Čambišis** (angl. *Chambishi*) – miestas Zambijoje, Vario Juostos provincijoje, netoli nuo Kongo DR sienos. Miestą su kitais regionas jungia geležinkelis ir greitkelis. Susisiekimą užtikrina oro uostas. Mieste daugiau nei 11 tūkst. gyventojų. Veikia vario kasyklos.

Istorija
--------

Pirmosios žinios apie vietovę siekia 1899 m. po to, kai šias vietas aplankė George Grey. Tais pačiais 1899 metais Grėjus aplankė kaimą šiaurės vakarų Zambijoje, apžiūrėjo tenykštes vario kasyklas. Vėlesniais metais išaugo vario poreikis pramonėje, tad išaugo miestelis.

1962 m. seras Ronald Prain, „Roan Selection Trust" pirmininkas, paskelbė, kad bendrovė ketina atidaryti kasyklą, kuri kainuos 7,5 mln. Didžiosios Britanijos svarų.

Nuo 1963 m. miestelis augo, jame apsigyveno kasyklose dirbantys kalnakasiai.

Sportas
-------

* Chambishi FC – futbolo klubas. Superlygos dalyviai.
* Čambišio stadionas (angl. *Chambishi Stadium*) talpina 5 000 tūkst. žiūrovų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Zambijos miestų gyventojų skaičius
2. ↑  SOCCERWAY
3. ↑  Globalsportsarchive
4. ↑  Chamsishi Stadium Archyvuota kopija 2022-12-13 iš Wayback Machine projekto.
| **Chaenomeles japonica** |
| --- |
| Japoninis svarainis (Chaenomeles japonica)Japoninis svarainis (*Chaenomeles japonica*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Erškėtiniai  *( Rosaceae)* |
| Pošeimis: | Obeliniai  *( Maloideae)* |
| Gentis: | Svarainis  *( Chaenomeles)* |
| Rūšis: | Japoninis svarainis  *( Chaenomeles japonica)* |

 |

**Japoninis svarainis** (*Chaenomeles japonica*) – erškėtinių (*Rosaceae*) šeimos, svarainių (*Chaenomeles*) genties augalas, vaisinis ir dekoratyvinis krūmas.

Auginamas Lietuvoje, paplito kolektyviniuose soduose. Populiarios veislės: „Sargentii" (žiedai stambūs, ryškiai raudoni), „Orange Beauty" (žiedai oranžinės spalvos, pusiau pilnaviduriai) ir „Alpina" (krūmelis nedidelis, nusvirusiomis šakomis).

Giminingas cidonijai.

Apibūdinimas
------------

Kilęs iš Japonijos. Krūmas 70–100 cm aukščio, šakos dygliuotos. Lapai elipsiški, smulkiai dantyti, blizgantys, su stambiais prielapiais. Žiedai – iki 3 cm skersmens, raudoni arba oranžiniai, po 5–8 trumpose kekėse. Žydi dvimetės ir senesnės šakos gegužės–rugpjūčio mėnesiais, apie dvi savaites. 

Vaisiai – 3–4 cm skersmens, gali būti įvairių formų (obuolio, kriaušės, citrinos) ir spalvų (žalsvi, geltoni, rausvai geltoni). Kvapnūs, rūgštaus skonio. Subrandinami rudenį, pradeda nokti rugsėjo mėnesį. Naudojami kulinarijoje, liaudies medicinoje.

Sudėtis
-------

Vaisiuose yra apie 4 % angliavandenių, 4,4–5,7 % rūgščių, 10,3–15 mg pektininių medžiagų, 82,6–102,6 mg vitamino C, 0,9–1,2 mg karotino. Iš svarainių vaisių gaminami kompotai, uogienės, džemai, vaisvandeniai, likeriai, pyragų įdarai.

* SėklosSėklos
* ŽiedaiŽiedai
* Nokstantys vaisiaiNokstantys vaisiai
* Prinokę vaisiaiPrinokę vaisiai

Šaltiniai
---------

1. ↑  „AUGALAI "JAPONAI" LIETUVOJE". *Medeinos tinklaraštis*. 2015-04-19. Suarchyvuotas originalas 2015-05-08. Nuoroda tikrinta 2016-04-09.
2. 1 2  Namų ūkio enciklopedija, Vilnius, Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987, 536 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Japoninis svarainis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Linas Jablonskis** (g. 1959 m. sausio 27 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas.

Biografija
----------

1982 m. baigė dailės istoriją ir teoriją Lietuvos dailės institute. Nuo 1977 m. dirba Vilniaus universiteto bibliotekos Grafikos kabinete.

Kūryba
------

Kuria lakštinę grafiką, piešinius, autorinius atvirukus, dailininko knygas. Ankstyvieji kūriniai, atlikti daugiausia oforto ir sausosios adatos technika – galantiški vaizdai su stilizuotais, baroko ar rokoko dailės motyvais. Kompozicijos dažnai papildytos raižytais tekstais, natomis. Vėlesni kūriniai – pastele, spalvotais pieštukais, akvarele atlikti piešiniai; juose pabrėžiama siluetinė linija. Kūriniuose svarbi žmogaus figūra, galima įžvelgti erotinę potekstę.

Svarbiausi kūriniai: dailininko knygos „Laiškai" 1989 m. „Gabrielio D'Anuncio laiškai arba Sentimentalios meilės istorijos" 1991 m. estampai, „Besimaudanti" 1992–1994 m. „Du personažai" 1993 m. „Venecijietiškos figūros" 1994 m. Surengė individualių parodų (Kaunas 1989 m. Osnabriukas 1990 m. Paryžius 1993 m. Vilnius ir Gdanskas 1996 m.), dalyvavo apie 20 grupinių parodų Lietuvoje ir užsienyje. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Regina Urbonienė. *Linas Jablonskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 459 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Čamorų kalba *Fino' Chamoru* |
| Kalbama | Guamas, Šiaurės Marianai, JAV |
| Kalbančiųjų skaičius | >60 000 |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | į šimtuką nepatenka |
| Kilmė | Austronezinės Malajų-polineziečių  Vidurio-Rytų   **Čamorų** |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba | Guamas Guamas, Šiaurės Marianos salos Šiaurės Marianai |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-1 | ch |
| ISO 639-2 | cha |
| ISO 639-3 | cha |

**Čamorų kalba** – malajų-polineziečių kalbų šeimos kalba, vartojama daugiausia čamorų tautybės žmonių, gyvenančių Marianų salose bei išeivijoje (Havajuose, vakarų JAV). Tai oficiali Guamo ir Šiaurės Marianos valdų kalba, greta anglų. Čamorų kalbą vartoja virš 60 tūkst. žmonių.

Kalba smarkiai paveikta anglų ir ispanų kalbų įtakos, ypač Guame paplitęs čamorų-anglų kalbos pidžinas. Čamorų kalba, priešingai nei kitos Okeanijos kalbos, nepriklauso nei polineziečių nei mikroneziečių kalbų grupei, o sudaro atskirą malajų-polineziečių kalbų atšaką (drauge su palau kalba) ir kartu su Sumbos-Floreso kalbomis išskiriamos į Vidurio-Rytų malajų-polineziečių kalbų grandį.

Čamorų kalba naudoja lotynišką abėcėlę, tačiau dar naudoja papildomas raides Å ir Ñ. Kalba agliutinacinė.

Nuorodos
--------

* cha Duomenys apie kodu „cha" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*

WikipediaWikipedia
Vikipedija ***Čamorų kalba***
| Šetekšna |
| --- |
| Šetekšnos upė Šetekšnos upė |
| **Ilgis** | 82 km |
| **Baseino plotas** | 610,5 km² |
| **Vidutinis debitas** | 5,17 m³/s |
| **Ištakos** | Sriubiškių apylinkės |
| **Žiotys** | Šventoji |
| **Šalys** | Lietuva |

Jaros upė ties Jodkonimis
**Jara-Šetekšna** (iki buvusio Jaros ežero vadinama ***Šetekšna***, žemiau ežero – ***Jara***) – upė šiaurės rytų Lietuvoje. Ištakos apie 3 km į pietryčius nuo Šetekšnio ež. Rokiškio rajone. Teka Kupiškio–Rokiškio, Anykščių rajonų riba, pro Kamajus, Panemunėlio gelež. st. į Šventąją įteka ties Galvydžiais.

Intakai: Uosija, Žvygupis, Uosinta, Maleiša (kairieji), Aluotis (dešinysis).

Vagos plotis žemupyje 9–10 metrai. 1939 m. upės vaga patiesinta, išlyginti krantai ir suvienodintas gylis, nugriauti nenaudojami statiniai.

Upės krantuose ir Jotkonių pakraštyje 1933–1934 m. tiesinant vagą rasta neolito raginių ir kaulinių įrankių. 1975–1976 m. Istorijos instituto archeologai ištyrė dvi neolito gyvenvietes dešiniajame Jaros krante. Buvo rasta židinių, titnago dirbinių, akytos ir virvelinės keramikos puodų šukių. Šios gyvenvietės priklauso Narvos kultūrai.

Etimologija
-----------

Upėvardis Šetekšna galimai sietinas su *šėtoti* („dūkti, siausti"), *šėtas* („storas, riebus"), *šėtas, šėtos* („kilpos, sietas paukščiams gaudyti"). Kai kurie kalbininkai siūlo žodį „Jara" laikyti finiškos kilmės (plg. suom. *järvi* „ežeras", kuris savo ruožtu suomių kalbininkų yra laikomas skoliniu iš baltų kalbų).

Galerija
--------

* Jaros upė Anykščių rajone, 2009 m. liepos mėn.
* Jaros upė ties santaka su Aluočiu, 2012 m. gruodžio 31 d.
* Jaros upė Anykščių rajone, 2012 m. gruodžio 31 d.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Jaros-Šetekšnos intakai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jara-Šetekšna*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 105
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
3. ↑   Archyvuota kopija 2015-02-15 iš Wayback Machine projekto. Fi. järvi 'lake' < PreF \*jävrä- > Proto-Finnic \*järv- > Blt./Slv. or Baltic \*jaura- > PIE ?\*iouh1r-
| **Vitis coignetiae** |
| --- |
| Japoninis vynmedis (*Vitis coignetiae*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Vynmediniai  *( Vitaceae)* |
| Gentis: | Vynmedis  *( Vitis)* |
| Rūšis: | Japoninis vynmedis  *( Vitis coignetiae)* |

 |

**Japoninis vynmedis** (*Vitis coignetiae*) – vynmedinių šeimos augalas. Paplitęs Šiaurės Japonijoje, Sachalino pietuose.

Užauga 20–30 m aukščio. Lapai apskriti, ištisiniai arba su 3–5 neryškiomis skiautėmis, 10–30 cm ilgio ir beveik tokio pat pločio, kiek raukšlėti. Besiskleidžiantys lapai šviesiai rausvi, o rudenį ryškiai raudoni. Dvinamis augalas. Žiedai susitelkę 6–10 (15) cm ilgio ritiniškose kekėse. Uogos rutuliškos, 8–12 mm skersmens, juodai purpurinės ar juodai violetinės, turi 2–4 sėklas.

Žydi birželį–liepą. Uogos prinoksta rugsėjį–spalį.

Lietuvoje retas. Vilniaus universiteto Botanikos sodo lianų kolekcijoje beveik kasmet žydi ir dera, yra puošniausias ir vešliausiai augantis vynmedis. Gerai pakenčia šaltas žiemas.

Rytų šalyse japoninio vynmedžio lapus naudoja maistui, deda į troškinius ir į kitus patiekalus.[1]

Šaltiniai
---------

1. ↑  „AUGALAI "JAPONAI" LIETUVOJE". *Medeinos tinklaraštis*. 2015-04-19. Suarchyvuotas originalas 2015-05-08. Nuoroda tikrinta 2016-04-09.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Nanzhao, Nandžao** (kin. 南詔, pinyin: *Nánzhāo*, bajų kalba: ??) – valstybė, klestėjusi Rytų Azijoje, dabartinio Junano provincijoje (Kinija) ir aplinkinėse teritorijose 8-9 a.

Susikūrimas
-----------

VIII a. prie Erhai ežero bajų tauta sukūrė daug smulkių valstybėlių, kiniškai vadinamų *zhao*. Šaltiniai mini tokias *zhao*, kaip *Mengshe*, *Mengsui*, *Langqiong*, *Dengtan*, *Shilang* ir *Yuexi*. 728 m. pietinės *zhao* (*Mengshe*) valdovas *Piluoke* užėmė kitas valstybes ir susikūrė Nanzhao (kin. pietinė *zhao*). Jos sostine tapo *Taihe* (netoli nuo Dali miesto).

Klestėjimas
-----------

|  |
| --- |
| **Junano istorija** |
| Junano priešistorė |
| Dian |
| *Han imperija* |
| Nandžongas, Cuan klanas |
| Nandžao |
| Dali imperija |
| *Mongolų imperija* |
| *Ming imperija* (Tusi) |
| *Čing imperija:* |
| Pantajų sukilimas (Pingnanas) |
| *Kinijos Respublika* > *KLR:* |
| Junano provincija |

Valstybėje aktyviai dalyvavo tokios tautos, kaip bajai ir i, nors nėra sutariama, kuri iš šių tautų laikė valstybės vairą.

Šalyje klestėjo kiniška kultūra, menas. Čia buvo propaguojamas labai savitas budizmas, daug artimesnis indiškajai vadžrajanai, negu kiniškajai tradicijai. Kadangi jo dvasininkai vadinti *azhali* (iš skr. *acarya*), jis įvardijamas *azhali* budizmu ir rėmėsi ezoteriniais ritualais. Tai buvo vienintelė ankstyvojo budizmo kryptis, kurios dvasininkai galėjo vesti ir perduodavo tradicijas sūnums.

Nanzhao aktyviai kovojo su kaimyniniu Tibetu. IX a. ši valstybė išsiplėtė visame Junane, o 829 m. nusiaubė Kinijos provincijos miestą Čengdu, o 832 m. – pietuose esantį Mianmarą (tuometinė Piu).

Jų užkariavimai pietuose vėliau paskatino giminigą bamarų tautą migruoti į dabartinio Mianmaro teritoriją, kur jie sukūrė Pagano valstybę.

Žlugimas
--------

IX a II pusėje Nanzhao ėmė silpti. 873 m. jos armijos atsitraukė iš Čengdu. 878 m. valstybė buvo pervardinta **Dafengmin** (大封民 *Dafengmin*).

902 m. šalis nugrimzdo į suirutę: iki tol valdžiusi dinastija buvo nuversta, ir į valdžią atėjo Dženg (郑 *Zheng*) giminė, o valstybė pakeitė pavadinimą į **Dačanghe** (大长和 *Dachanghe*). 928 m. įsigalėjus Jang (杨 *Yang*) giminei, vėl pakeistas pavadinimas, – iš pradžių į **Datiansing** (大天兴 *Datianxing*), o nuo 829 m. – į **Daining** (大义宁 *Dayining*).

Galiausiai 937 m. į valdžią atėjo nauja, – Duan, – dinastija, ir valstybė pakeitė pavadinimą į Dali. Taip prasidėjo naujas valstybės klestėjimas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Nanto ediktas
**Nanto ediktas** − Prancūzijos karaliaus Henriko IV pasirašytas ediktas (įsakas) 1598 m. birželio 13 d. Nante, pasibaigus hugenotų karams.

Šiuo ediktu hugenotai gavo tikėjimo laisvę ir politines teises, galėjo atlikinėti apeigas miestuose (išskyrus Paryžių ir kelis kitus miestus), savo pilyse, kai kuriuose kaimuose, bet dominuojanti religija liko katalikybė.

Hugenotų bylas nagrinėjo ypatingieji rūmai, įsteigti prie Paryžiaus, Tulūzos, Bordo, Grenoblio parlamentų.

Pagal slaptus papildomus *Nanto edikto* straipsnius hugenotai gavo 100 tvirtovių su karinėmis įgulomis, teisę turėti kariuomenę. Tai sukėlė popiežiaus, katalikų dvasininkijos ir parlamentų priešiškumą. Po 1621 − 1629 m. karaliaus karo su hugenotais slaptieji straipsniai buvo panaikinti, o vėliau, 1685 m. spalio 18 d. Liudvikas XIV Fontenblo ediktu panaikino *Nanto ediktą*, ir Prancūzijoje prasidėjo hugenotų persekiojimas.

* Prancūzijos karalius Henrikas IV (Frans Pourbus Jaunesniojo paveikslas)Prancūzijos karalius Henrikas IV (*Frans Pourbus* Jaunesniojo paveikslas)
* Prancūzijos karalius Liudvikas XIVPrancūzijos karalius Liudvikas XIV
| **Cercidiphyllum japonicum** |
| --- |
| Japoninis puošmedis (Cercidiphyllum japonicum)Japoninis puošmedis (*Cercidiphyllum japonicum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | *Saxifragales*  *( Saxifragales)* |
| Šeima: | Puošmediniai  *( Cercidiphyllaceae)* |
| Gentis: | Puošmedis  *( Cercidiphyllum)* |
| Rūšis: | Japoninis puošmedis  *( Cercidiphyllum japonicum)* |

 |
| Binomas |
| ***Cercidiphyllum japonicum***Siebold & Zucc. 1835 |
| **Sinonimai** |
| * *C. japonicum var. sinense* Rehder & E.H. Wilson
* *Cercidiphyllum ovale* Maxim
 |
| Japoninio puošmedžio savaiminio paplitimo arealas |

**Japoninis puošmedis** (*Cercidiphyllum japonicum*) – puošmedinių (*Cercidiphyllaceae*) šeimos, puošmedžių (*Cercidiphyllum*) genties lapus metantis medis. Tėvynėje medis dar vadinamas ***Katsura*** (jap. カツラ,桂).

Japoninio puošmedžio lapai.

Morfologija
-----------

Laja kiaušiniška. Žievė lygi, juosvai ruda, greitai sueižėja. Ūgliai ploni, pilki, rudi arba rausvi, žvilgantys, su smulkiomis, gelsvai rudomis karpelėmis. Pumpurai smulkūs, kiaušiniški, priešiniai, rausvi, pridengti dviem žvyneliais. Lapai paprasti, odiški, plačiai rutuliški, širdišku pamatu, lenkta viršūne, apvaliais pjūkliškais kraštais, 5–10 cm ilgio, melsvai žalia viršutine ir balsvai žalia apatine puse, su rausvais, žvilgančiais, 2–3 cm ilgio lapkočiais. Rudenį lapai gelsvi, oranžinės arba oranžiškai gelsvos spalvos. Rudenį lapai skleidžia silpną karamelės kvapą, tačiau išdžiovinus lapus jie tampa bekvapiai. Žiedai smulkūs, lapų pažastyse. Žydi gegužės mėnesį.Vaisiai – odiškos dėžutės, 1,5–2 cm ilgio, jose bręsta daug sparnuotų sėklų, kurios yra rudos spalvos. Dauginasi sėklomis ir ataugomis.

Matmenys
--------

Medis įprastai užauga nuo 15 iki 30 m aukščio, o Lietuvoje iki 10-15 m.

Augavietės
----------

Mėgsta pusiau pavėsį, saulėtoje vietoje lėtai auga. Gerai auga derlingame, drėgname dirvožemyje. Jis turėtų būti rūgštus arba neutralus (pH 6-7). Labai dekoratyvus, atsparus klimatinėms sąlygoms. Jauni medeliai linkę nušalti, todėl žiemai reikia pridengti. Lietuvoje vaisius subrandina labai vėlai. Sėklas patartina sėti rudenį, kad pereitų stratifikacijos periodą. Pirmais metais auga labai lėtai. Taip pat galima dauginti gyvašakėmis. Tinka auginti pavieniui, labai gražiai atrodo rudenį.

Paplitimas
----------

Labiausiai paplitęs Japonijoje. Lietuvoje auginamas retai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „AUGALAI "JAPONAI" LIETUVOJE". *Medeinos tinklaraštis*. 2015-04-19. Suarchyvuotas originalas 2015-05-08. Nuoroda tikrinta 2016-04-09.

Literatūra
----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Japoninis puošmedis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* A. Navasaitis, M. Navasaitis, „Lietuvos medžiai", Vilnius „Mokslas", 1979 m. (214 psl.)
| Nantalissuom. *Naantali*  šved. *Nådendal* |
| --- |
|        |
|  |
|  |
| 

NantalisNantalis

60°28′0″ š. pl. 022°02′0″ r. ilg.﻿ / ﻿60.46667°š. pl. 22.03333°r. ilg.﻿ / 60.46667; 22.03333﻿ (Nantalis)Koordinatės: 60°28′0″ š. pl. 022°02′0″ r. ilg.﻿ / ﻿60.46667°š. pl. 22.03333°r. ilg.﻿ / 60.46667; 22.03333﻿ (Nantalis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Suomijos vėliava Suomija |
| **Provincija** | Vakarų Suomija |
| **Regionas** | Pietvakarių Suomija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1443 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 18 858  |
| **Plotas** | 687,98 km² |
| **Tankumas** (2012) | 27 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.naantali.fi |
|  **Vikiteka** | Nantalis |

**Nantalis** (suom. *Naantali*, šved. *Nådendal*) – miestas Suomijoje, Pietvakarių Suomijos regione, 14 km į vakaras nuo Turku. Savivaldybėje gyvena 18,8 tūkst. gyv. (2012 m. duomenys). Turistų traukos centras. Yra Trolių Mumių pramogų parkas.

Miestas apima apie 311 km² sausumos teritorijos, kurios didžiąją dalį sudaro miškais apaugusios, arba dirbamąja žeme paverstos salos. Gyventojų dauguma gyvena žemyninėje šalies dalyje.

Istorija
--------

Gyvenvietė įsikūrė apie viduramžių Brigitos ordino *Vallis gratiae* vienuolyną. Miesto statusą gyvenvietei 1443 m. suteikė Švedijos karalius Kristupas III Bavarietis. Tuo laikotarpiu miestas buvo svarbi piligrimų kelionės atkarpa.

XVI a. katalikybės reikšmė sumenko, jos vietą kaip pagrindinė Suomijos religija užėmė protestantizmas, vienuolynas buvo uždarytas ir miestą apniko sunkūs laikai. Jie tęsėsi iki XVIII a. vid. kai mieste buvo įkurta muitinė. Prieš du ekonominio sąstingio šimtmečius miestelis buvo žinomas dėl pėdkelnių trikotažo pramonės.

1863 m. *Kalevanniemi* kyšulyje buvo įkurtas mineralinių vandenų kurortas ir miestelis tapo plačiai žinoma poilsio vieta. 1917 m. Suomijai atgavus nepriklausomybę, 1922 m. Kultarantos dvare, esančiame *Luonnonmaa* saloje, buvo įkurta oficiali Suomijos Respublikos prezidento vasarinė rezidencija.

2009 m. sausio 1 d. *Merimasku*, *Rymättylä* ir *Velkua* savivaldybės buvo prijungtos prie Nantalio.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Vigna angularis** |
| --- |
| Japoninė pupuolė (Vigna angularis)Japoninė pupuolė (*Vigna angularis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Eilė: | Pupiečiai  *( Fabales)* |
| Šeima: | Pupiniai  *( Fabaceae)* |
| Pošeimis: | *Faboideae*  *( Faboideae)* |
| Gentis: | Pupuolė  *( Vigna)* |
| Rūšis: | Japoninė pupuolė  *( Vigna angularis)* |

 |

**Japoninė pupuolė** (*Vigna angularis*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos pupuolių (*Vigna*) genties augalų rūšis.

Kulinarija
----------

Šios pupelės buvo sukultūrintos Himalajuose, tačiau kaip maisto produktas paplitęs gana plačiame Tolimųjų Rytų regione. Plačiai naudojamos kinų (kin. 小豆 *xiǎodòu* / 红豆 *hóngdòu*), korėjiečių (팥 *pat*) ir japonų (*azuki*) virtuvėse.

Pagrindinis japoninių pupuolių produktas yra saldi raudona pasta (kin. 豆沙 *dòushā*, jap. 餡子 *anko*), gaunama verdant pupeles su cukrumi iki visiško suvirimo. Ši pasta naudojama Tolimųjų Rytų virtuvėse kaip vienas pagrindinių produktų gaminant desertus. 

Iš šios pastos gaminama sriuba (kin. 紅豆湯 *hóngdòutāng*, jap. shiruko), kuri gaunama pastą atskiedžiant vandeniu ir pašildžius. Dažniausiai tokioje sriuboje plaukioja gličių ryžių kukuliukai. Pasta gali būti įdaromi įvairūs ryžių patiekalai.
| **Juozapas Potockis (1764)** |
| --- |
| Potockiai |
| Herbas "Pilawa" |
| Herbas "Pilawa" |
|  |
| Gimė | apie 1695 m. |
| Mirė | 1764 m. (~69 metai) |
| Tėvas | Aleksandras Jonas Potockis |
| Motina | Tereza Tarlo |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Baltojo erelio ordinasBaltojo erelio ordinas |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Grafas **Juozapas Potockis** (1695–1764) – ATR valstybinis veikėjas, Lvovo kaštelionas (1760–1764), Ščižisko ir Čorštino seniūnas.

Biografija
----------

Juozapo Potockio funduota Dievo Motinos bažnyčia, Monastyryska, Ternopilio sritis
Lenkijos magnatų Potockių giminės atstovas, herbo „Piliawa" savininkas. Haličo pakamario ir Smolensko vaivados Aleksandro Jono Potockio (m. 1714) vyresnysis sūnus nuo antros santuokos su Tereza Tarlo. Lenkijos rašytojo Pavalo Stefano Potockio anūkas ir Antano Mykolo Potockio brolis.

1760 metais gavo Lvovo kašteliono pareigybę ir tapo Baltojo erelio ordino kavalieriumi.

Šeima
-----

Buvo vedęs du kartus. 1730 metais pirma santuoka buvo su Konstancija Morštyn, nuo santuokos su kuria turėjo vienintelę dukterį:

* Mariana Potocka, Vavolnicos seniūno Stanislavo Malachovskio žmona.

1736 metais antrą kartą vedė Pelagiją Potockytę (m. po 1794), Griboveco ir Tlumačo seniūno Jurgio Potockio (m. 1747) dukterį nuo antros santuokos su Konstancija Podberezka (m. 1730). Vaikai:

* Ignotas Potockis (1738–1794), Kanevo, Gliniansko seniūnas, po to Krokuvos kanauninkas
* Juozapas Makarijus Potockis (m. 1821), Haličo ir Čorštino seniūnas
* Dominykas Potockis (m. 1803), Sokolniko seniūnas
* Petras Pranciškus Potockis (1745–1829), Čorštino seniūnas, Potockių pulko šefas
* Pavelas Potockis, Krokuvos kanauninkas
* Kajetonas Potockis (m. 1793), Gniezno ir Krokuvos kanauninkas
* Jonas Potockis, Kanevo seniūnas
* Pelagija Mariana Potocka, Lietuvos didžiojo raikytojo Zigmanto Grabovskio žmona.

Nuorodos
--------
Mariaus Jovaišos „Neregėta Lietuva"
**„Neregėta Lietuva"** – menininko, verslininko Mariaus Jovaišos padarytų nuotraukų albumas, kuriame pavaizduotas Lietuvos kraštovaizdis iš oro. Fotoalbume po nuotraukomis pateikiami vietovių aprašymai.

Albumu siekiama parodyti, jog Lietuva yra tokia pat graži, kaip ir kitos, egzotiškos šalys. „Neregėtos Lietuvos" nuotraukose – ne tik garsios, bet ir mažiau lankomos, užmirštos Lietuvos vietos.

M. Jovaiša atliko 51 skrydį, ore praleido 88 valandas ir padarė beveik 20 000 nuotraukų, iš kurių į „Neregėtą Lietuvą" įdėjo beveik 300.[reikalingas šaltinis]

Nuotraukų albumas „Neregėta Lietuva" buvo kuriamas 2006–2007 m. Visos fotoalbumo nuotraukos buvo daromos iš oro (baliono, malūnsparnio ir kt.), išskyrus naktines Trakų nuotraukas. Marius Jovaiša daugiausia nuotraukų padarė anksti ryte arba saulėlydžio metu.

Bendradarbiaujant su Andriumi Mamontovu, kartu su knyga pristatytas dainos „Marso Kanjonai" vaizdo klipas, sukurtas iš skaitmeniniu būdu apdorotų judančių vaizdų.

Nuorodos
--------

* Oficialus albumo tinklalapis
* http://whatson.delfi.lt/
* http://www.balsas.lt/
**Juozapas Radziukynas** (1844 m. gegužės 24 d. Sutros kaime, dab. Seirijų senūnijoje, Lazdijų rajone – 1925 m. birželio 9 d. Suvalkuose, dab. Palenkės vaivadijoje, Lenkija) – mokytojas ir kraštotyrininkas, 1863 m. sukilimo dalyvis, Lietuvių mokslo draugijos narys, knygnešių rėmėjas.

Biografija
----------

Baigęs Suvalkų gimnaziją, studijavo Varšuvos universiteto Istorijos – filologijos fakultete. Po baigimo, nuo 1871 m. mokytojavo įvairiose Varšuvos mokyklose – dėstė graikų, lotynų ir lenkų kalbas. Įsitraukė į tautinį išsivadavimo judėjimą, dalyvavo 1888 m. Varšuvos lietuvių studentų pasitarime. Kurį laiką buvo artimas varpininkams, bendradarbiavo jų leidžiamuose laikraščiuose „Varpas" ir „Ūkininkas". Brolis Motiejus Radziukynas buvo kunigas ir knygnešys.

Atostogų metu keliavo po gimtąją Suvalkiją, tyrinėjo jos piliakalnius. 1911 m. J. Radziukynas apsigyveno Kaune, nuo 1913 m. dėstė lotynų kalbą privačioje Kauno progimnazijoje. Bendradarbiavo M. Davainio-Silvestraičio redaguojamame žurnale „Litwa", rinko medžiagą lietuvių – lenkų žodynui. Prasidėjęs Pirmas pasaulinis karas nubloškė Radziukyną į Rusiją, į Voronežą. 1921 m. jis grįžo į Suvalkus, kur galėjo gauti mokytojo pensiją.

Juozapo Radziukyno darbai istorijos ir archeologijos, etnografijos ir mitologijos bei pedagogikos srityse iki šiol išliko aktualūs, nors ir neretai kritikuojami dėl tikslumo ir nuoseklumo stokos.

Bibliografija
-------------

* „Lietuvos istorija", išspausdinta laikraštyje „Varpas", 1890–1895 m.;
* „Suvalkų rėdybos pilekalniai", išspausdinta žurnale „Dirva-Žinynas", 1904 m.;
* „Dzūkai", išspausdinta Varšuvoje, 1909 m.

Nuorodos
--------

* Eugenijus Svetikas. Juozapas Radziukynas (Strapisnis žurnale „Suvalkietis" 2007 Nr.4) Archyvuota kopija 2008-06-12 iš Wayback Machine projekto.
| Naningas南宁 |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

NaningasNaningas

22°49′0″ š. pl. 108°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿22.81667°š. pl. 108.31667°r. ilg.﻿ / 22.81667; 108.31667﻿ (Naningas)Koordinatės: 22°49′0″ š. pl. 108°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿22.81667°š. pl. 108.31667°r. ilg.﻿ / 22.81667; 108.31667﻿ (Naningas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Kinijos vėliava Kinija |
| **Provincija** | Guangsi |
| **Prefektūra** | Naningas |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 837 364  |
|  |
|  **Vikiteka** | Naningas |

**Naningas** (kin. 南宁, pinyin: *Nánníng*, džuang. *Namzningz*) – miestas pietryčių Kinijoje, prie Judziango upės (Sidziango baseinas); Guangsi autonominio regiono administracinis centras, džuangų tautos kultūrinis, ekonominis centras. Yra Vusu tarptautinis oro uostas, greitojo geležinkelio linija į Guangdžou. Metalurgijos, mašinų gamybos, tekstilės, maisto pramonė; turizmas. Veikia keli universitetai, menų kolegija. Yra Guangsi muziejus, botanikos sodas, zoologijos sodas, arbatmedžių parkas. Apylinkėse yra senovinio Jangmėjaus miesto liekanos, Guilino kalvos.

Istorija
--------

Naningas įkurtas 318 m. baijuė tautų žemėse. Šis miestas tapo vienų svarbiausių kinų karinių postų šalies pietuose. XX a. pr. tapo svarbiu prekybiniu centru, nuo 1912 m. Naningas tapo Guangsi sostine (pakeitė Guiliną).

* Naujas dangoraižių kompleksasNaujas dangoraižių kompleksas
* Senovinė keramika Guangsi muziejujeSenovinė keramika Guangsi muziejuje
* Naningo parodų rūmaiNaningo parodų rūmai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 296
| ***Meilė ir auksas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Faut pas prendre lesenfants du bon Dieupour des canards sauvages |
| Kilmės šalis |  Prancūzija |
| Režisierius | Michel Audiard |
| Vaidina | Marlene Jobert  Francoise Rosay  Bernard Blier  Andre Pousse |
| Metai | 1968 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 79 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Meilė ir auksas** (pranc. *Faut pas prendre les enfants du bon Dieu pour des canards sauvages* ) – 1968 m. Prancūzijoje sukurta kriminalinė komedija. Filmo režisierius – Michel Audiard, vaidino: Françoise Rosay, Bernard Blier ir Marlène Jobert.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Rita vienu metu palaikė santykius su dviem konkuruojančiais banditais Čarliu ir Fredu. Jos sužadėtinis Fredas susprogdina banko mašiną ir pagrobia aukso krovinį, tačiau Rita jį išduoda Čarliui. Kuomet grobis atitenka jam, šis pats palieka Ritą. Netekusi pinigų, persekiojama Fredo ir trokštanti keršto, ji kreipiasi į tetą Leontiną – buvusią įtakingą mafijos vadeivą, išėjusią į pensiją po Al Kaponės arešto. Šios pasirodymas mieste išgąsdina Čarlį, kuris nesėkmingai bando atsikratyti senąja moterimi. Ją nužudyti pasiųstas sūnėnas TIburcas, pamatęs Ritą, ją įsimyli ir tampa Leontinos įkaitu derybose su Čarliu.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Marlene Jobert – Rita
* Francoise Rosay – teta Leontina
* Bernard Blier – Čarlis
* Andre Pousse – Fredas
* Mario David – Džekis
* Claude Rollet – Tiburcas
* Robert Dalban

Šaltiniai
---------

1. ↑  Oscherwitz, Dayna & Higgins, MaryEllen. The A to Z of French Cinema. Scarecrow Press, 2009.