recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Artūras Bogdanovas** |
| --- |
| Gimė | 1983 m. balandžio 8 d. (40 metų)Lietuva Klaipėda. |
|  |
| Išsilavinimas | VGTU |

**Artūras Bogdanovas** (g. 1983 m. balandžio 8 d. Klaipėdoje) – Klaipėdos miesto ir regiono visuomenės veikėjas, inžinierius.

Biografija
----------

Mokėsi Klaipėdos Gedminų vidurinėje mokykloje, vėliau Klaipėdos Vėtrungės gimnazijoje, kurią baigė 2001 m.

2005 m. baigė Vilniaus Gedimino technikos universitetą, kuriame įgijo Nekilnojamojo turto vadybos bakalauro laipsnį. Vėliau 2007 m. tame pačiame universitete įgijo geodezijos ir kartografijos magistro laipsnį.

2006–2007 m. UAB Korporacija „Matininkai" inžinierius geodezininkas. 2007–2010 m. UAB „Aidila" inžinierius geodezininkas, Kadastro skyriaus vadovas. 2010–2016 m. UAB „Geosmart" direktorius.

2016–2018 m. žemės ūkio viceministras. Būdamas viceministru, kuravo žemėtvarkos ir žuvininkystės sritis, buvo atsakingas už ministerijos ir pavaldžių įstaigų pertvarką. 2019 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys. 2019 m. gegužę tapo Klaipėdos rajono savivaldybės administracijos direktoriumi.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  BOGDANOVAS ARTŪRAS Archyvuota kopija 2021-05-10 iš Wayback Machine projekto.. Kas yra kas Lietuvoje 2018. Nuoroda tikrinta 2021-06-19.
2. 1 2  „Savivaldybės administracijos direktoriumi tapo Artūras Bogdanovas". Mano-gargzdai.lt. Nuoroda tikrinta 2021-06-19.
3. ↑
4. ↑
5. ↑  „A. Bogdanovas dirbs dviejose savivaldybėse". Vakarų ekspresas. Nuoroda tikrinta 2021-06-19.
| Tatula |
| --- |
| Tatula prie Pabiržės Tatula prie Pabiržės |
| **Ilgis** | 64,7 km |
| **Baseino plotas** | 453,4 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2,62 m³/s |
| **Ištakos** | Vabalninko seniūnija |
| **Žiotys** | Mūša |
| **Šalys** | Lietuva |

**Tatula** – upė Šiaurės Lietuvoje, daugiausia Biržų rajone; Mūšos dešinysis intakas. Prasideda Čypėnų apylinkėse, Vabalninko seniūnijoje. Pradžioje teka į pietvakarius, užkabina Kupiškio rajono pakraštį. Vėliau pasuka į šiaurę, vidurupyje sudaro Pasvalio-Biržų rajonų ribos atkarpą. Žemupyje vėl pasuka į pietvakarius, Pasvalio rajone, į vakarus nuo Raubonių įteka į Mūšą.

Didžiausi intakai: Skriaudžius, Upytė, Berlė, Ūgė (kairieji), Vabala, Daudžgirių upelis, Juodupė (dešinieji).

Ūgės ir Tatulos santaka
Mūšos ir Tatulos santaka
Vyraujantis slėnio plotis 0,3-0,5 km. Aukštupio vaga sureguliuota, vasarą išdžiūsta. Žemupio šlaitai versmėti. 3 km žemupio vagos ruožas įėjo į Kirdonių-Tatulos draustinį. Kirdonių–Tatulos geologinis draustinis panaikintas 1992 m. įkūrus Biržų regioninį parką. Ties Daudžgirių kaimu Biržų rajone Tatula įteka į Biržų regioninio parko teritoriją. Čia prasideda Tatulos kraštovaizdžio draustinis, kuris tęsiasi iki Ąžuolpamūšės piliakalnio netoli Tatulos žiočių.

Upėvardis (dar žinomas kaip *Tatala, Tatalas, Tatulė*) neaiškios kilmės; bandoma sieti su *tatėti* („barškėti, paukšėti"), *tatenti* („šaudyti"), *tatinti* („mušti").

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Aplinkos apsaugos agentūra: Mūšos pabaseinis. Nuoroda tikrinta 2009-02-04.
2. ↑  Tarybų Lietuvos enciklopedija, IV t. 277 psl.
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 341

Nuorodos
--------

* *Totoła*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. XII (Szlurpkiszki — Warłynka). Warszawa, 1892, 433 psl. **(**lenk.**)**
| Borzia*Борзя* |
| --- |
|        |
| *Geležinkelio stotis* |
|  |
| 

BorziaBorzia

50°23′0″ š. pl. 116°32′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.38333°š. pl. 116.53333°r. ilg.﻿ / 50.38333; 116.53333﻿ (Borzia)Koordinatės: 50°23′0″ š. pl. 116°32′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.38333°š. pl. 116.53333°r. ilg.﻿ / 50.38333; 116.53333﻿ (Borzia) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+10) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Kraštas** | Užbaikalės kraštas Užbaikalės kraštas |
| **Rajonas** | Borzios rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1899 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 29 822  |
| **Altitudė** | 690 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Borzia |

**Borzia** (rus. *Борзя*, bur. *Боорж*) – miestas Rusijoje, Užbaikalės krašto pietuose, 378 km į pietryčius nuo Čitos, prie Borzios upės (Onono intakas). Rajono centras. Geležinkelių mazgas: linijos į Čitą, Mongoliją, Kiniją. Plentai į Čitą, Nerčinską, Zabaikalską, Mongoliją. Maisto pramonė, geležinkelių transporto remontas. Apylinkėse kasamos rusvosios anglys (Šerlovaja Gora).

Netoli Borzios telkšo Borzios druskingas ežeras, yra įsteigtas Daūrijos draustinis.

Istorija
--------

XVIII a. Borzios apylinkėse, kur buvo buriatų ganyklos, pasirodė rusai. Pradėta druskos gavyba. 1899 m. čia nutiesta Transsibiro magistralės atšaka, todėl įkurta gyvenvietė. Borzia tapo svarbus pasienio prekybos centras, kur prekiauta odomis, vilna, mėsa. Veikė cerkvė. 1924 m. tapo apskrities centru. Tarybiniais metais tapo miesto tipo gyvenviete, svarbia karine pasienio baze. 1950 m. suteiktas miesto statusas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 69
Matuoklis matuojantis padangos slėgį
**Slėgis** – fizikinis dydis, jėgos veikimas į plotą. Kiekybiškai jis apibūdinamas kaip jėga, statmenai veikianti ploto vienetą:

{\displaystyle p={\frac {F}{S}}}
* p – slėgis;
* F – jėga (tiksliau, jėgos projekcija, lygiagreti ploto normalei);
* S – veikimo plotas.

Slėgio matavimo prietaisas vadinamas **manometru**.
Fizikoje slėgis svarbus nagrinėjant procesus dujose, skysčiuose, atmosferos fizikoje (atmosferos slėgis), medicinoje, biologijoje – kraujospūdis.

Dujų slėgis
-----------

Slėgį dujose lemia molekulių keitimasis impulsais dėl šiluminio judėjimo: šiuo atveju jėga susidaro dėl molekulių smūgių į indo sieneles. Idealioms dujoms galioja **Klapeirono lygtis**:
{\displaystyle {\frac {pV}{T}}=const}
Ši lygtis buvo sudaryta sujungus tris izoprocesų dėsnius:

* **Boilio-Marioto dėsnis**: {\displaystyle pV=const\,}, kai T=const (izoterminis procesas).
* **Šarlio dėsnis**: {\displaystyle {\frac {p}{T}}=const}, kai V=const (izochorinis procesas).
* **Gei-Liusako dėsnis**: {\displaystyle {\frac {V}{T}}=const}, kai p=const (izobarinis procesas).

Visi minėti dėsniai galioja, kai dujų kiekis (masė) nekinta.

Bendru atveju galioja **Mendelejevo-Klapeirono lygtis**: {\displaystyle pV={\frac {m}{M}}RT}

  

Realioms dujoms apytikriai tinka **Van der Valso dėsnis**:
{\displaystyle \left(p+{\frac {a}{V\_{m}^{2}}}\right)\left(V\_{m}-b\right)=RT}

**Žymėjimas:**

* p – slėgis
* V – tūris
* T – absoliutinė temperatūra (Kelvino skalė)
* R – universalioji dujų konstanta = 8,31 {\displaystyle {\frac {J}{Kmol}}}
* M – molinė masė
* m – masė
* Vm – molinis tūris
* a ir b – konstantos, priklausančios nuo dujų

Hidrostatinis slėgis
--------------------

Tai yra skysčio stulpelio, kurio aukštis h, slėgis.

{\displaystyle p={\rho }{g}{h}\,}
* p – slėgis
* ρ – skysčio ar dujų tankis
* g – laisvojo kritimo pagreitis (9,8 m/s²)

Skysčiams ir dujoms galioja **Paskalio dėsnis** – „skysčiai ir dujos išorinį slėgį perduoda visomis kryptimis vienodai."

Matavimo vienetai
-----------------

SI sistemoje pagrindinis slėgio matavimo vienetas yra paskalis (Pa) – vienas paskalis yra slėgis, kai vieno niutono jėga statmenai veikia į 1 kvadratinio metro plotą:

{\displaystyle 1Pa=1{\frac {N}{m^{2}}}}
Nesisteminiai vienetai , naudojami slėgiui matuoti:

* **Baras** (1 bar = 105 Pa)
* **Techninė atmosfera** – (1 at = 1 kg/cm² = 98 066 Pa)
* **Standartinė atmosfera**, arba **atmosfera** – (1 atm = 101 325 Pa) (standartinis atmosferos slėgis)
* **Gyvsidabrio stulpelio milimetras** arba **toras** – (1 mm Hg = 133,322 Pa)

Poveikis žmogui
---------------

Didžiausią įtaką slėgis daro nardytojams, alpinistams ir pilotams. Pavyzdžiui, esant giliuose vandenyse žmogus negali greitai iškilti į paviršių, dekompresija būna lėta, nes jo kraujyje ištirpęs papildomas azoto kiekis gali užvirti ir iššaukti aeroembolizmą ir kesoninę ligą.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2012-02-03 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  KOPUSTINSKAS Audris, KOPUSTINSKIENĖ Gindra. *Biofizika.* Kaunas: Technologija, 2009, 142 p. ISBN 978-9955-25-713-4.
| **Artur Plokšto** |
| --- |
| Gimė | 1961 m. liepos 16 d. (61 metai)Vilniuje |
| Sutuoktinis (-ė) | Vieslava |
| Vaikai | Magdalena |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* 1989 m. Lietuvos lenkų sąjunga,
* 1999 m. Lietuvos socialdemokratų partija

 |
|  |
| Alma mater | 1984 m. Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 2004 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Komandoro kryžius
 |

**Artur Plokšto** (g. 1961 m. liepos 16 d. Vilniuje) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas, Seimo narys (LDDP). Lietuvos ir užsienio spaudoje publikavo daugiau negu šimtą straipsnių ekonomikos klausimais, yra parengęs radijo laidų bei straipsnių ciklą apie bankininkystės raidą Vilniaus krašte.

Biografija
----------

1979 m. aukso medaliu baigė Vilniaus 19-ąją vidurinę mokyklą. 1979–1984 m. studijavo Vilniaus universitete, įgijo puslaidininkių fiziko specialybę, fizikos dėstytojas.

1984–1989 m. Vilniaus universiteto Fizikos fakulteto inžinierius. 1989–1992 m. Lietuvos lenkų sąjungos laikraščio „Nasza gazeta" vyr. redaktorius. 1992–2004 m. Seimo narys. 2004 m. gegužės 1 d. – 2004 m. liepos 20 d. Europos Parlamento narys. 2005–2007 m. Lietuvos Respublikos Draudimo priežiūros komisijos narys. 2007 m. Lietuvos Respublikos Krašto apsaugos ministerijos sekretorius. 

Vilniaus vidurinės Jono Pauliaus II mokyklos, Vilniaus Adomo Mickevičiaus gimnazijos mokytojas.

1989–1995 m. – Lietuvos lenkų sąjungos narys, sąjungos centro valdybos narys. 1992 m. Lietuvos lenkų kongreso valdybos pirmininkas. Nuo 1999 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, LSDP Finansų komisijos narys.

Vienas iš ansamblio „Kapela Wilenska" kūrėjų bei narių, groja gitara, bandža, bandžola, akordeonu, lūpine armonikėle, mandolina ir mušamaisiais. Žmona Vieslava, duktė Magdalena.

2004 m. balandžio 21 d. apdovanotas ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Komandoro kryžiumi

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Artur Plokšto – Seimo narys 1992 – 2000 m.
2. ↑  Prezidento dekretas Nr. 20, Adamkus.lt[neveikianti nuoroda]
*Kitos reikšmės – Žeimių koplyčia.*
Koordinatės: 55°11′02″š. pl. 24°13′16″r. ilg.﻿ / ﻿55.1838°š. pl. 24.2212°r. ilg.﻿ / 55.1838; 24.2212

|  Žeimių dvaro koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Jonavos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Žeimiai |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | XVIII a. |
| **Stilius** | barokas |

**Žeimių dvaro sodybos koplyčia**, arba **Žeimių sukilėlių koplytėlė** – koplyčia Žeimiuose, į šiaurę nuo miestelio centro, kairėje Kauno gatvės pusėje prie kelio  **232**  Vilijampolė–Žeimiai–Šėta . Žeimių dvaro ansamblio dalis, XVIII a. mūrinis statinys.(unik. kodas 1350). Apleistas statinys pagal arch. Ruslano Aranausko projektą 2014 m. buvo remontuojamas. Atidarytas ir pašventintas 2014 m. lapkričio 28 d.

Atnaujinta koplyčia ir jos aplinka

Istorija
--------

Koplytėlės istorija siejama su 1831 m. sukilimu. Žeimiškiai pasakodavo, kad Žeimių dvaro savininkas išdavęs sukilėlius rusams. Sukilėliai išdaviką dvarininką sugavę ir pakorę liepoje, augusioje toje vietoje, kur dabar ir stovi koplytėlė. Manoma, jog tikslesnes žinias apie ją suteikia Adomo Medekšos brošiūrėlė, parašyta lenkų kalba ir išleista 1877 m. Lvove. Joje teigiama, kad koplytėlę 1768 m. pastatęs Teodoras Medekša savo sūnaus, Baro konfederacijos dalyvio, atminimui. Jis buvo rusų šalininkų nudurtas ietimi prie Aukštosios Būdos (tarp Kauno ir Pilviškių).

Pagal kitą versiją, ją statė Kosakovskiai, atsidėkodami likimui, kad Juozapas Antanas Kosakovskis, buvęs Napoleono adjutantas, ir Juozapas Dominykas Kosakovskis, Napoleono kariuomenėje vadovavęs lietuvių šaulių pulkui, sėkmingai grįžo iš rusų-prancūzų karo. Jei ši versija tikra, tai koplyčia būtų pastatyta XIX a.

Architektūra
------------

Koplyčia 3 aukštų, apskritimo formos plano, stogeliai dengti molio čerpėmis virš I ir II tarpsnių profiliuotų karnizų. I aukšto patalpoje yra įėjimas iš rytų pusės (nuo dvaro), išlikusi tinkuoto mūro mensa, II aukšte yra šventojo skulptūra. 2014 m. remonto metu čerpių danga pakeista skardine. Sutvarkyta teritorija: išgrįstas akmenimis takas, vejoje pastatyti apšvietimo prožektoriai.

Galerija
--------

* Koplyčia yra pagrindinis Žeimių herbo akcentasKoplyčia yra pagrindinis Žeimių herbo akcentas
* Grotuotas koplytėlės langasGrotuotas koplytėlės langas
* Paveikslas koplytėlės viduje ant altoriausPaveikslas koplytėlės viduje ant altoriaus
* Skulptūra antrame koplytėlės aukšteSkulptūra antrame koplytėlės aukšte

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2016-04-02.
2. ↑  Bronius Kviklys. Mūsų Lietuva. II t. 458 p.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žeimių dvaro koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Žeimių dvaro koplytėlė (*zeimiudvaras.lt*) Archyvuota kopija 2016-03-21 iš Wayback Machine projekto.
* Sukilėlių koplytėlės atidarymo šventė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Collybia prolixa** |
| --- |
| *Rhodocollybia prolixa* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Baltikiniai  *( Tricholomataceae)* |
| Gentis: | Plempė  *( Collybia)* |
| Rūšis: | Smailiakotė plempė  *( Collybia prolixa)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Smailiakotė plempė** (lot. *Collybia prolixa*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, plempių (*Collybia*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 3–7 (10) cm skersmens, jauna kūgiška, iškili, gaubta, vėliau horizontali, lygi, neplaušuota, rudai raudona, geltonai raudona, kaštono spalvos. Lakšteliai iš pradžių balsvi, senesnių grybų gelsvi, pakraščiai ryškiai dantyti, tankūs, ploni, priaugtiniai. Kotas 5–7 (10) cm ilgio, 0,5–1,5 cm storio, į pagrindą rizoidiškai smailėjantis, išilgai vagotas, kepurėlės spalvos, pagrindas balsvas. Trama balsva. Sporos elipsiškos, 5–7×4–5 μm.

Auga rugpjūčio-rugsėjo mėn. mišriuose miškuose. Mitybinė vertė nežinoma.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Žeimių herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2007-11-28* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Žeimių herbas** – Žeimių heraldinis simbolis.

Aprašas
-------

Mėlyname skydo lauke ant žalios papėdės sidabrinė koplyčia auksiniais stogais ir kryžiumi, o šonuose dvi sidabrinės heraldinės lelijos.

Toks herbas pasirinktas neatsitiktinai. Jis įprasmina šio krašto žmonių kovą už šalies laisvę. Žeimių dvaro savininkai Medekšos buvo aktyvūs nacionalinio pasipriešinimo dalyviai. Dvarininko sūnus Teodoras, mokęsis kadetų korpuse ir turėjęs leitenanto laipsnį, buvo rusų kareivių nukautas mūšyje netoli Višakio Rūdos. Jo tėvas sūnaus žūties atminimui pastatė vėlyvojo baroko stiliaus Žeimių koplyčią, kuri išlikusi iki šių dienų.

Istorija
--------

Herbo etaloną sukūrė dailininkas Rolandas Rimkūnas. Herbas Lietuvos prezidento dekretu patvirtintas 2007 m. lapkričio 28 d.
Etruskų veidrodis, vaizduojantis deivę Thesan (III a. pr. m. e.)
**Thesan** – aušros deivė etruskų mitologijoje. Atitinka graikų Eos ir romėnų Aurorą.

Aptikti trys etruskų veidrodžiai, kuriuose įrašytas Thesan vardas, deivė minima ir etruskų *Liber Linteus* tekste, surašytame lino rietime, į kurį buvo suvyniota Zagrebo mumija. Pasak šio teksto, deivei Thesan aukota drauge su saulės dievu Usilu. Etrūrijoje susiklostė šios deivės kultas, svarbūs Thesan kulto centrai buvo Cerė ir jos Pirgų uostas. Atliekant archeologinius kasinėjimus, čia aptiktas „aušros antefiksų" rinkinys.

Thesan vaizduota kaip jauna patraukli moteris, drauge su ja buvo vaizduojamos kitos etruskų dievybės, kaip antai dievai Tinia ir Nefunsas, deivė Menrva, saulės dievas Usilas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Мифы народов мира. *Тезан* , А. И. Немировский – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
2. 1 2 3 4 5  Nancy Thomson de Grummond, Erika Simon. The Religion of the Etruscans, University of Texas Press, 2009, p. 60.
| **Theodore Rothstein** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1871 m. vasario 14 d.Kaunas, Rusijos imperija |
| Mirė | 1953 m. rugpjūčio 30 d. (82 metai)Maskva, TSRS |
|  |
| Veikla | žurnalistas, rašytojas, politikas |

**Theodore Rothstein** (1871 m. vasario 14 d. Kaune – 1953 m. rugpjūčio 30 d. Maskvoje) – Lietuvos žydų kilmės Jungtinės Karalystės ir TSRS žurnalistas, rašytojas, politikas.

Biografija
----------

Gimė 1871 m. vasario 14 d. Kaune. 1890 m. emigravo į Jungtinę Karalystę, dirbo žurnalistu užsienio naujienų skyriuose laikraščiuose *The Tribune*, *The Daily News* ir The Guardian. Priklausė JK žurnalistų sąjungai, taip pat dirbo komunistinių Rusijos imperijos laikraščių korespondentu Jungtinėje Karalystėje. 1895 m. įstojo į JK socialdemokratų federaciją, 1900 m. tapo partijos pirmininku. Vėliau buvo vienas iš Didžiosios Britanijos komunistų partijos įkūrėjų, tuo pačiu metu priklausė ir RSDP. Jo namuose Londone dažnai apsistodavo Leninas ir kiti Rusijos komunistai. I pasaulinio karo metu dirbo rusų kalbos vertėju. Po Spalio revoliucijos 1920 m. buvo pakviestas gyventi į Maskvą, įstojo į TSKP. 1921 m. paskirtas TSRS ambasadoriumi Teherane. Grįžęs į Maskvą tapo Pasaulio ekonomikos ir politikos instituto direktoriumi. Mirė 1953 m. rugpjūčio 30 d. Maskvoje.

Darbai
------

* *The Decline of British Industry*, 1903.
* *The Russian Revolution*, 1907.
* *Egypt’s Ruin, A Financial and Administrative Record*, London, 1910.
* *Essays in the History of the British Labour Movement, From Chartism to Labourism - Historical Sketches of the English Working Class Movement*, Dorrot Press Ltd. London, 1929

Nuorodos
--------

* Biografija (ang.)
* Biografija (rus.) Archyvuota kopija 2002-11-27 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

II Pasaulinio karo Šarvuotas traukinys "Hurban" (Zvolenas, Slovakija)
**Geležinkelių pajėgos** (rus. *железнодорожные войска*) – speciali kariuomenės rūšis, kuri tiesia, remontuoja, eksploatuoja, techniškai remia bei saugo karinėms reikmėms naudojamas geležinkelio linijas.

Rusijos geležinkelio dalinių istorija
-------------------------------------

Geležinkelio dalinys gariniu ekskavatoriumi atlieka kasimo darbus
Pirmieji geležinkelio kariuomenės daliniai buvo suformuoti 1851 m. Rusijoje. Imperatoriaus Nikolajaus I įsakymu buvo suformuota 14 atskirųjų karinių darbininkų, 2 konduktorių ir 1 telegrafistų kuopos. Bendras jų personalo skaičius buvo 4340 žmonių. Šių dalinių uždavinys buvo Sankt-Peterburgo - Maskvos geležinkelio linijos kelių, pervažų, tiltų priežiūra ir apsauga.

1870 m. sukūrus inžinerinę kariuomenę geležinkelio daliniai įėjo į jos sudėtį, pradžioje kaip geležinkelio komandos, o nuo 1876 m. - kaip geležinkelio batalionai. 
  
Rusijos-Turkijos karo (1877-1878 m.) metu geležinkelio daliniai nutiesė geležinkelio liniją Benderai-Galacas, kurią patys prižiūrėjo ir eismą kuria užtikrino.

1908 m. geležinkelio daliniai sudarė atskirą geležinkelių kariuomenę, buvo pavaldūs Rusijos Generalinio štabo karinio susisiekimo tarnybai. 

Pirmojo pasaulinio karo metais Rusijos geležinkelio daliniai nutiesė apie 300 km plačios vėžės ir iki 4000 km siauros vėžės geležinkelio linijų. Suremontavo virš 4600 km geležinkelio sankasų ir beveik 5000 km geležinkelio sistemos telefono ir telegrafo linijų. 

TSRS ginkluotosiose pajėgose geležinkelio kariuomenė irgi buvo.

Suirus TSRS Geležinkelio kariuomenę išlaikė Rusijos ir Baltarusijos ginkluotosios pajėgos. Geležinkelio kariuomenė yra ir Kinijos ginkluotosiose pajėgose.

Dabar Rusija turi keturis geležinkelio kariuomenės korpusus (štabai Smolenske, Volgograde, Jekaterinburge ir Chabarovske).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Janas Teodorikas Potockis** |
| --- |
| Potockiai |
| Herbas "Pilawa" |
| Herbas "Pilawa" |
|  |
| Gimė | 1608 m. |
| Mirė | 1664 m. (~56 metai) |
| Tėvas | Andžejaus Potockio |
| Motina | Katerina Bučacka-Tvorovskytė |

**Janas Teodorikas Potockis** (1608–1664) – ATR valstybinis veikėjas, Haličo pakamaris (nuo 1642 m.), Lenkijos vertėjas.

Biografija
----------

Lenkijos magnatų Potockių giminės atstovas, herbo „Piliawa" savininkas. Podolės-Kameneco Andžejaus Potockio (apie 1552–1609) jaunesnysis sūnus nuo antros santuokos su Katerina Bučacka-Tvorovska.

Nuo 1642 m. – Haličo pakamaris.

Šeima
-----

Janas Teodorikas Potockis buvo vedęs du kartus. Jo pirmoji žmona buvo Ana Leščinska, Karūnos didžiojo kanclerio Vaclavo Leščinskio (1576–1628) ir Anos Rozdraževskos (1586–1619) duktė, nuo santuokos su kuria turėjo du sūnus ir dvi dukteris:

* Kristupas Sedzivojus (m. 1683), Jablonuvo seniūnas
* Boguslavas (m. 1684/1693), Jablonuvo seniūnas
* Ana Potocka, Haličo pakamario Antonijaus Horaiskio žmona
* Elena Potocka, Lvovo pastalininkio Jackaus Jablonovskio žmona

Antrą kartą vedė Sofiją Horaiską, nuo santuokos su kuria turėjo vienintelę dukterį:

* Mariana Potocka, Marciano Grabiankos žmona
| Madurajusமதுரை |
| --- |
| *Madurajus. Deivės Mynakšės šventykla* |
|  |
| 

MadurajusMadurajus

9°55′0″ š. pl. 78°07′0″ r. ilg.﻿ / ﻿9.91667°š. pl. 78.11667°r. ilg.﻿ / 9.91667; 78.11667﻿ (Madurajus)Koordinatės: 9°55′0″ š. pl. 78°07′0″ r. ilg.﻿ / ﻿9.91667°š. pl. 78.11667°r. ilg.﻿ / 9.91667; 78.11667﻿ (Madurajus) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Tamilnadas Tamilnadas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 1 230 015  |
| **Plotas** | 248 km² |
| **Tankumas** (2011) | 4 960 žm./km² |
| **Altitudė** | 101 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Madurajus |

**Madurajus** (tamil. மதுரை  = *Maturai*, angl. *Madurai*) – miestas pietų Indijoje, Vaigajaus upės pakrantėje, antras pagal dydį Tamilnado valstijoje. Madurajus yra vienas seniausių tebegyvenamų miestų pasaulyje, svarbus pietų Indijos religinis centras, tamilų kultūrinis centras. Geležinkelių, plentų mazgas, yra regioninis oro uostas. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (ryžiai, gėlės, kaučiukas), išvystyti amatai, prekyba. Veikia universitetas, keletas koledžų.

Paveldas
--------

Madurajus žymus savo sakraliosios architektūros paveldu:

* Deivės Mynakšės šventykla – skirta Šivos žmonai Parvatei (Mynakšės), kompleksą sudaro 14 bokštų, iškylančių iki 51 m aukščio. Nors pati šventykla egzistuoja tūkstantmečius, dabartinis pastatas yra XIII–XVII a.
* Kūdal Azharo šventykla – skirta Višnui;
* Deivės Mariaman šventykla – skirta lietaus deivei Mariaman;
* Kazimaro didžioji mečetė ir medresė – įkurta XIII a.;
* Goripalajamo mečetė – persų musulmonų mečetė;
* Šv. Marijos katedra.

Taip pat yra Thirumalai Najakaro rūmai (XVII a.), Gandžio memorialinis muziejus, miesto parkas.

* Mynakšės šventyklos vidusMynakšės šventyklos vidus
* Thirumalai Najakaro rūmaiThirumalai Najakaro rūmai
* Madurajaus panoramaMadurajaus panorama
* Miesto gatvėMiesto gatvė

Istorija
--------

Madurajus gyvenamas bent nuo 3 tūkstantmečio pr. m. e. Miestas taip pat minimas tamilų literatūroje, Plinijaus Jaunesniojo, Ptolemėjaus, Strabono veikaluose. Nuo III a. miestą valdė Kalabharai, vėliau – Pandijų dinastija, kurios laikais Madurajus buvo valstybės sostine. Buvo užkariautas Čolų imperijos, bet grįžo Pandijams. XIV a. Madurajus tapo Delio sultonato dalimi, bet greitai atsiskyrė Madurajaus sultonatas, kuris užkariautas Vidžajanagaros imperijos. Vėliau dėl pietų Indijos vyko kovos tarp musulmoniškų šiaurės dinastijų ir vietinių valdovų. XIX a. miestą valdė britai, jų valdymo metu Madurajus patyrė sparčią urbanizaciją. Madurajus tapo vienu iš Indijos nepriklausomybės kovos židinių.

Šatiniai
--------

1. ↑  *Madurai*.0Bruce M. Sullivan. Historical Dictionary of Hinduism. The Scarecrow Press, 1997.0p. 126–127
2. ↑  *Madurai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Oftalmologijoje **didelės energijos regimąja šviesa** vadinama regimojo šviesos spektro didelio dažnio ruožas (violetinis–mėlynas 380–530 nm ilgio bangų ruožas). Šio spektro ruožo šviesos spinduliuotė laikoma viena iš priežasčių sukeliančių amžinę geltonosios dėmės degeneraciją.

Mėlynųjų spindulių pavojus
--------------------------

Mėlynųjų spindulių pavojus – tai 400–500 nm bangų ilgio regimosios šviesos spinduliuotės sukeliama fotocheminė reakcija galinti pažeisti tinklainę. Fotocheminis tinklainės pažeidimas gali įvykti kai akies fotoreceptoriai sugeria šviesą. Įprastinėmis sąlygomis, kai šviesa pasiekia fotosensorinę ląstelę, ši ląstelė išblunka ir tampa nebejautri šviesai, kol jos jautrumas atsistato vykstant metaboliniam procesui vadinamam regimaja fototransdukcija (šviesine pernaša). Tačiau kai sugeriama mėlynojo spektro ruožo šviesa, fotosensorinė ląstelė atgauna jautrumą šviesai dar iki kol nebūna įvykęs metabolinis šviesinės pernašos ciklas, dėl to labai padidėja oksidacinio pažeidimo pavojus.
Geležinkelio pervaža be užtvaros Jonavos rajone
Geležinkelio pervaža be užtvaros Anglijoje
**Geležinkelio pervaža** – geležinkelio vieno lygio susikirtimas (sankryža) su kitu geležinkeliu ar keliu, taip pat taikoma norint atskirti pirmenybę turinčių transporto priemonių eismą.

Anksčiau pervažos būdavo reguliuojamos žmogaus, kuris artėjant traukiniui mojuodavo raudona vėliava ir sustabdydavo geležinkelio liniją kertančio transporto eismą. Rankiniai ir elektriniai užtvarai (šlagbaumai) atsirado vėliau. Tais laikais įvykdavo daug avarijų dėl gyvulių, tad vėliau geležinkelio pervažos šlagbaumas aprėpė visą kelio plotą, kad negalėtų pereiti nei žmonės, nei gyvuliai. Pirmasis JAV patentas geležinkelio pervažų šlagbaumams buvo įteiktas Dž. Nasonui ir Dž. F. Vilsonui iš Bostono 1867 m. rugpjūčio 27 d.

Vystantis transportui atsirado naujų problemų – senieji užtvarai nebuvo pastebimi, tad dauguma šalių pakeitė užtvarus lengvesniais ir labiau pastebimais, su įspėjimo signalais ir stop ženklais.

Daugumoje šalių geležinkelio pervažos yra atviros, su paliktais signalo ir stop ženklais. Kai kuriuose šalyse, tarkim Airijoje, prie pervažų dirba žmonės, kurie atvažiuojant traukiniui patys nuleidžia užtvarus. Šie žmonės turi tiksliai žinoti traukinių grafiką, tad su traukinių mašinistais bendrauja racijomis.

* Europoje naudojamas Šv. Andriaus kryžius įspėjantis eismo dalyvius.Europoje naudojamas Šv. Andriaus kryžius įspėjantis eismo dalyvius.
* Šiaurės Amerikoje ant ženklo būna užrašas "Geležinkelio pervaža" (angliškai "Railroad Crossing"), kaip perspėjimo ženklas apie pervažą, o Kanadoje ženklas yra tuščias su raudonu tašku.Šiaurės Amerikoje ant ženklo būna užrašas "Geležinkelio pervaža" (*angliškai "Railroad Crossing"*), kaip perspėjimo ženklas apie pervažą, o Kanadoje ženklas yra tuščias su raudonu tašku.
* Toks užtvėrimas skirtas atitverti žmones nuo pervažos.Toks užtvėrimas skirtas atitverti žmones nuo pervažos.
* Naujas žymėjimas Suomijoje. Jis yra nebrangus ir naudojamas tik mažo eismo intensyvumo keliuose.Naujas žymėjimas Suomijoje. Jis yra nebrangus ir naudojamas tik mažo eismo intensyvumo keliuose.

Didžiausios avarijos
--------------------

Geležinkelio pervaža JK
* Kanada Dorionas – 1966 – 19 žuvusių
* Rytų Vokietija Langenvedingenas – 1967 – 94 žuvę
* Jungtinė Karalystė Hiksonas – 1968 – 11 žuvusių
* Jungtinė Karalystė Lokingtonas – 1986 – 9 žuvę
* Jungtinės Amerikos Valstijos Foks River Grūvas – 1995 – 7 žuvę
* Jungtinės Amerikos Valstijos Burbono – 1999 – 11 žuvusių
* Australija Gerogeris – 2001 – 5 žuvę
* Jungtinė Karalystė Uftono Nervetas – 2004 – 7 žuvę
* Jungtinės Amerikos Valstijos Glendeilas – 2005 – 11 žuvusių
* Šri Lanka Polgahavela – 2005- 35 žuvę
* Pietų Afrikos Respublika Johanesburgas – 2005: 9 žuvę
* Indija Nagpuras – 2005 – 55 žuvę
* Australija Kerangas – 2007 – 11 žuvusių

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Geležinkelio pervaža** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Madredeus |
|  
„Madredeus" 2005 m. |
| Biografija |
| Kilmė |  Portugalija, Lisabona |
| Žanrai | fado, pop muzika, world muzika |
| Kūrinių kalbos | portugalų |
| Aktyvumo metai | nuo 1985 |
| Įrašų kompanija | Blue Note, EMI |
| Svetainė | www.madredeus.com |
| Nariai |
| Pedro Ayres MagalhãesCarlos Maria Trindade |
| Buvę nariai |
| Rodrigo Leão, Francisco Ribeiro, Gabriel Gomes, Teresa Salgueiro, Fernando Júdice, José Peixoto |

**„Madredeus"** – žymi Portugalijos grupė, atliekanti fado stiliaus ir kitą tradicinę portugalų muziką. Būdinga melancholiška atmosfera, eilės apie jūrą, prarastą meilę, ilgesį (*saudade*).

Grupė susikūrė 1985–1986 m. ją sudarė Pedro Ayres Magalhães (gitara), Rodrigo Leão (klavišiniai), Francisco Ribeiro (violončelė), Gabriel Gomes (akordeonas). 1987 m. prie grupės prisijungė ir pagrindine jos vokaliste tapo Teresa Salgueiro. Tais pačiais metais „Madredeus" išleido savo pirmąjį albumą „Os dias da Madredeus".

1993 m. prie grupės prisijungė antras gitaristas José Peixoto. Grupė buvo labai populiari šalyje, tačiau beveik nežinoma už jos ribų. Tačiau 1994 m. „Madredeus" dalyvavo filmo „Lisbon Story" filmavime ir susilaukė tarptautinio pripažinimo.

1996 m. grupę paliko klavišininkas Rodrigo Leão, vietoje jo priimtas Carlos Maria Trindade. 1997 m. nusivylę grupės nutolimu nuo fado muzikos ją paliko Francisco Ribeiro ir Gabriel Gomes. Naujuoju gitaristu tapo Fernando Júdice.

2007 m. „Madredeus" paliko ir solinę karjerą pradėjo Teresa Salgueiro. Dėl to grupės veikla sustojo. Tačiau 2008 m. „Madredeus" grįžo į scena drauge su projektu „Banda Cósmica". Tiesa, naujasis jų stilius tolimas nuo ištakų, būdingesni afrikietiški, braziliški ritmai.

Diskografija
------------

* *Os Dias da MadreDeus* (1987 m.)
* *Existir* (1990 m.)
* *Lisboa* (1992 m. live)
* *O Espírito da Paz* (1994 m.)
* *Ainda* (1995 m. filmo *Lisbon Story* garso takelis)
* *O Paraíso* (1997 m.)
* *O Porto* (1998 m. live)
* *Antologia* (2000 m. kompiliacija)
* *Movimento* (2001 m.)
* *Palavras Cantadas* (2001 m.)
* *Euforia* (2002 m.)
* *Electrónico* (2002 m.)
* *Um Amor Infinito* (2004 m.)
* *Faluas do Tejo* (2005 m.)
* *Metafonia* (2008 m. su A Banda Cósmica)
* *A Nova Aurora*(2009 m. su A Banda Cósmica)

Nuorodos
--------

* Madredeus svetainėje Last.fm
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Peilių geležtės
Geležčių skerspjūviai
Kalavijų geležčių skerspjūviai
**Geležtė** (angl. *blade*, rus. *клинок*) – trumpa ar ilga įrankio ar ginklo plokštelės ar strypo formos dalis, turinti ašmenis ir/arba smaigalį, paprastai metalinė (šiais laikais – plieninė, nors gali būti ir medinė, plastikinė, kaulinė), skirta pjauti, durti, kirsti, gramdyti, drožti ir pan.

Geležtes turi tokie įrankiai ir ginklai, kaip peilis, kaltas, oblius, atsuktuvas, kalavijas, durtuvas ir t. t.

Pjaunančios ir kertančios geležtės turi ašmenis. Pagal ašmenų skaičių geležtės gali būti:

* beašmenės – pvz. končiaras
* vienašmenės – pvz. peilis
* pusantraašmenės – pvz. dalis palašų
* dviašmenės – pvz. daugelis durklų

Medžiaga geležtėms
------------------

Senovėje geležtės būdavo varinės ar bronzinės, vėliau – geležinės ar plieninės. Aukščiausios kokybės plienas, naudojamas geležtėms, kartais būna labai brangus (pvz. damasko plienas), todėl ir ginklo su
tokia geležte kaina gali būti labai didelė.

Siekiant padidinti geležčių patvarumą geležčių metalas apdorojamas specialiais būdais. Pvz. varines ir bronzines geležtes kietindavo kūju kaldami šaltas. Plienines geležtes (turinčias >0,2 % anglies) grūdina (įkaitina ir aušina alyvoje ar vandenyje). Pernelyg užgrūdintos geležtės gali tapti pernelyg trapiomis, todėl grūdinimą neretai papildo ir atleidimas.   

Mažaanglio plieno geležtės gali būti kietinamos įanglinant jų paviršių.

Grioveliai
----------

Ginklų geležčių griovelius neretai klaidingai vadina „grioveliais kraujui", atseit, tais grioveliais greičiau išteka aukos kraujas. Kartais teigiama, kad jais į kūną patenka oras, todėl geležtę lengviau ištraukti iš žaizdos (geležtė, atseit, „neužsisiurbia").   

Grioveliai atlieka dvi funkcijas:

* griovelių kraštai veikia kaip standinančios briaunos, todėl geležtė tampa standesnė,
* išdrožti grioveliai geležtę padaro lengvesne.

* Katanų geležtės muziejujeKatanų geležtės muziejuje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Turkestano frontas, 1922 m.
**Basmačių** maištas (rusų kalba: *Восстание басмачей*) buvo sukilimas prieš rusų ir sovietų valdymą Vidurinėje Azijoje.

Judėjimas kilo 1916 m. Pirmojo pasaulinio karo metu, kaip pasipriešinimo rusams forma ir išsivystė į ilgametį pilietinį karą prieš sovietų valdžią.

Sovietiniuose šaltiniuose maištas vaizduojamas kaip islamo tradicionalistų, paprastų vagių ir plėšikų bei islamo radikalų judėjimas. Maištininkai, pradėję sukilimą, buvo vadinami basmačiais, arba „banditais", sąmoningai menkinančiu terminu. Kiti istorikai teigia, jog svarbią maišto pagrindo dalį sudarė paprasti valstiečiai ir klajokliai, priešinęsi kultūriniam Rusijos imperializmui ir bolševikų brutalumui bei maisto ir gyvulių grobstymams.

Basmačiai greitai paplito didžiojoje Turkestano dalyje, o jų skaičius daug kartų išaugo. Ironiška, tačiau nemaža Turkestano dalis tuomet buvo valdoma ne Sovietų Rusijos, prieš kurią maištavo basmačiai, o kitų režimų, kurie, kita vertus, buvo Sovietų Rusijos sąjungininkai.

3 dešimtmečio pradžioje basmačių maištas taip išaugo, jog Sovietų valdžia suvokė rizikiuojanti prarasti savąją Turkestano teritorijos dalį. Tuo metu vidiniai konfliktai basmačių tarpe susilpnino jų galią prieš Sovietų politinę struktūrą, kuri turėjo bendrą tikslą ir vieną viziją, neskaitant didesnės karinės galios. Lenino vyriausybė padarė nuolaidų tautiniams sentimentams tam, kad nuramintų Turkestano nenorą būti Sovietų Sąjungos dalimi, ir iki 1926 m. maištas beveik nurimo, nors pavieniai bruzdėjimai tęsėsi iki 1932 m.

Maištas buvo populiari „raudonųjų vesternų" tema, suvaidinusi svarbius vaidmenis filmuose „Baltoji dykumos saulė" („Белое Солнце Пустыни"), „Septintoji kulka" („Седьмая Пуля") ir „Asmens sargybinis" („Телохранитель").
| **Bruno Kraiskisvok. *Bruno Kreisky*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1911 m. sausio 22 d.Vienoje |
| Mirė | 1990 m. liepos 29 d. (79 metai)Vienoje |
|  |
| Veikla | teisininkas, Austrijos politinis veikėjas, 1970–1983 m. federalinis kancleris |
| Partija | 1925 m. Austrijos socialdemokratų partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Bruno Kreisky |

**Bruno Kraiskis** (vok. *Bruno Kreisky*, 1911 m. sausio 22 d. Vienoje – 1990 m. liepos 29 d. Vienoje) – teisininkas, Austrijos politinis veikėjas, 1970–1983 m. federalinis kancleris.

Biografija
----------

Nuo 1925 m. Austrijos socialdemokratų partijos (SPOe) jaunimo organizacijos narys, 1934 m. Dolfuso diktatūros metais – pogrindinių „*Revoliucinių socialistų*" funkcionierius, 1935 m. buvo suimtas, keletą mėnesių kalėjo. 1937 m. baigė Vienos universiteto Teisės fakultetą. 1938 m. emigravo į Švediją, dirbo emigrantų organizacijose.

Nuo 1945 m. dirbo Austrijos diplomatinėje misijoje Švedijoje. 1951–1953 m. Federalinio prezidento kanceliarijos vadovas, 1953 m. užsienio reikalų ministerijos valstybės sekretorius, 1956–1970 m. Austrijos parlamento narys.

1956 m. Austrijos socialdemokratų partijos SPOe valdybos narys, 1959 m. partijos pirmininko pavaduotojas. 1967–1983 m. SPOe pirmininkas, jo vadovaujama partija laimėjo 1970, 1975 ir 1979 m. parlamento rinkimus.

1976–1989 m. SI pirmininko pavaduotojas. Nuo 1989 m. SI Garbės pirmininkas.

1959–1966 m. Austrijos užsienio reikalų ministras. 1970–1983 m. Austrijos federalinis kancleris, pirmasis žydas šiame poste.

Nuorodos
--------

* Bruno Kraiskio Fondas Archyvuota kopija 2005-02-04 iš Wayback Machine projekto..

  



| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:**Jozefas Klausas** | **Austrijos Respublikos federalinis kancleris** 1970 m. balandžio 21 d. — 1983 m. gegužės 24 d. | Po to:**Fredas Zinovacas** |
| Prieš tai:**Julijus Rabas** | **Austrijos Respublikos užsienio reikalų ministras**1959 m. liepos 16 d. – 1966 m. balandžio 19 d. | Po to:**Lujo Tončić-Sorinj** |
**Pareto principas**, kitaip **Pareto taisyklė** arba **20/80 taisyklė**, teigia, kad 20 % pastangų duoda 80 % rezultatų, o likę 80 % pastangų – tik 20 % rezultatų. Tolimesni pagerinimai ne visada pasiteisina (žr. Pareto kreivė).

20/80 nereiškia tikslių proporcijų ir laikoma mnemonine taisykle, o ne realiais orientyrais. Iš tikro sprendžiant skirtingus uždavinius reikia atlikti statistinius tyrimus.

Istorija
--------

Tai universalus principas, suformuluotas italų ekonomisto ir sociologo Vilfredo Pareto 1897 m. vėliau ištyrinėtas anglo Ričardo Koho. Savo rezultatus pateikė knygoje „20/80 principas: didelių turtų pasiekimo rezultatai įdedant mažas pastangas".

Šis principas pasireiškia įvairiose srityse. Pavyzdžiai: 20 % žmonių priklauso 80 % kapitalo; 80 % žmonių lankosi 20 % internetinių svetainių; 20 % įmonės darbuotojų atlieka 80 % darbo; 80 % darbo atliekama per 20 % laiko ir kt. Šituose tvirtinimuose pagrindas yra ne reikšmė, o pats tokių skirtumų egzistavimas.

Pagrindiniai Pareto taisyklės teiginiai
---------------------------------------

* Svarbių faktorių nedaug, o trivialių faktorių daugybė – tik vienetiniai veiksniai priveda prie svarbių rezultatų.
* Didžioji dalis pastangų neduoda laukiamų rezultatų.
* Tai, ką mes matome, dažniausiai skiriasi nuo to, ką gauname, – visada yra paslėptos jėgos.
* Įprastai labai sudėtinga aiškintis kas vyksta, o dažniausiai ir nereikia: svarbu tik žinoti, ar jūsų idėja veikia, ar ne, ir ją keisti taip, kad ji veiktų, o toliau palaikyti situaciją tol, kol idėja nustos dirbti.
* Daugumą sėkmingų įvykių lemia mažas kiekis našių jėgų; daugumą nemalonumų lemia mažas kiekis našių jėgų.
* Didžioji dalis darbo, grupėje ar individualiai, paprasčiausiai yra nenaudinga ir nepadeda siekti rezultato.

Nuorodos
--------

* Pareto taisyklės taikymo analizė Archyvuota kopija 2007-09-05 iš Wayback Machine projekto. **(**rus.**)**
* T. Vasilenko straipsnis: „Pareto principas: formuluotės ir abejonės" **(**rus.**)**
|  |
| --- |
| Baskų kalba(*Euskara*) |
| Kalbama | Ispanijoje, Prancūzijoje |
| Kalbančiųjų skaičius | 1 063 000 |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | į šimtuką nepatenka |
| Kilmė | Izoliuota |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba | Baskijoje, Navaroje (Ispanija) |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-1 | eu |
| ISO 639-2 | baq/eus |
| ISO 639-3 | eus |

Baskų šalis žemėlapyjeBaskų šalis žemėlapyje
**Baskų kalba** (*euskara*, kitais dialektais *euskera*, *eskuara* ir *üskara*) – baskų tautos kalba, kuria šnekama Baskijoje, regione, iš dalies priklausančiame Ispanijai, iš dalies Prancūzijai, kalbančiųjų iš viso 690 tūkst. iš jų 500 tūkst. Ispanijoje. Taip pat yra nemažai baskų kalba kalbančiųjų kitose Europos ir Amerikos šalyse, bendras baskiškai kalbančiųjų skaičius siekia apie 1 mln.

Genetiniai kalbos ryšiai nenustatyti, ji laikoma izoliuota kalba.

Baskų kalbos žodynuose yra iki pusės milijono leksinių vienetų. Tai paaiškinama dideliu kiekiu sinonimų ir dialektinių variantų (tarmių skaičius faktiškai lygus gyvenviečių skaičiui).[reikalingas šaltinis]

Pirma knyga baskų kalba buvo išleista 1545 m. Tai buvo eilėraščių rinkinys *Linguae Vasconum Primitiae*. Antrasis leidinys – Naujasis Testamentas, kuris į baskų kalbą buvo išverstas tik 1576 m. Valdant Fransiskui Frankui, baskų kalbos leidiniai, transliacijos, vardai buvo uždrausti. 1975 m. žlugus Franko Ispanijai, šie draudimai buvo panaikinti.

Dialektai
---------

Baskų dialektai
Yra 6 pagrindiniai baskų kalbos dialektai: Biskajos, Gipuzkoa, Aukštutinės Navaros (Ispanijoje) ir Žemutinės Navaros, *Lapurdian*, *Zuberoan* (Prancūzijoje).

Plačiai naudojamas standartizuotas dialektas batua, didžiąja dalimi paremtas Gipuzkoa dialektu.

Abėcėlė
-------

Baskų kalbos abėcėlė

`**A а, B b, D d, Dd dd, E e, F f, G g, H h, I i, J j, K k, L l, Ll ll, M m, N n, Ñ ñ, O o, P p, R r, Rr rr, S s, T t, Ts ts, Tt tt, Tx tx, U u, X x, Z z**`

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Overview of Basque literature". *English Pen* (anglų). 2008-06-18. Nuoroda tikrinta 2021-09-26.
2. ↑  Frances Kerry (1988-09-10). „Growing Use of Once-Banned Euskera : Basques Revive Their Native Language". *LA Times* (anglų). Nuoroda tikrinta 2021-09-26.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baskų kalba** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

WikipediaWikipedia
Vikipedija ***Baskų kalba***

* eus Duomenys apie kodu „eus" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
* Baskų-anglų ir anglų-baskų kalbų žodynas
* Baskų-lietuvių kalbų žodynas (reikalinga programa *Babylon*)
| **Pranciškus Porutis** |
| --- |
| Gimė | 1924 m. birželio 4 d.Šiauliuose |
| Mirė | 2009 m. rugpjūčio 25 d. (85 metai)Kaune |
| Palaidotas (-a) | Petrašiūnų kapinės |
|  |
| Veikla | Lietuvos dailininkas tapytojas akvarelininkas |
| Organizacijos | Čiurlionio dailės muziejus |
| Pareigos | mokslo bendradarbis |

**Pranciškus Porutis** (1924 m. birželio 4 d. Šiauliuose – 2009 m. rugpjūčio 25 d. Kaune. Palaidotas Kauno Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos dailininkas tapytojas akvarelininkas.

Biografija
----------

1941-1956 m. gyveno tremtyje Altajaus krašte ir Jakutijoje, Turuchtos kaime ant Lenos kranto. 1950 m. baigė Jakutsko dailės technikumą. Nuo 1950 m. dailės mokytojas Muchtujos vidurinėje mokykloje, Jakutijoje, 1956-1965 m. Raseinių vidurinėje mokykloje, Kaune. 1965-1985 m. M.K.Čiurlionio dailės muziejaus mokslo bendradarbis. Kartu su lietuvių dailės klasiku Antanu Žmuidzinavičiumi sutvarkė ir atvėrė visuomenei A. Žmuidzinavičiaus memorialinį dailės muziejų, parengė pirmąją Velnių muziejaus ekspoziciją.

Nuo 1961 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.

Kūryba
------

Nuo 1947 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje (Latvija, Rusija, Jakutija, Brazilija ir kt), surengė per 40 personalinių parodų. Nutapė teminių kompozicijų „Prie marių" (1972 m.), „Prieš startą" (1975 m.), peizažų „Seni laivai" (1982 m.), „M.K.Čiurlionio keliais" (1984 m.), natiurmortų, daug akvarelių, ciklus „Vilniaus apylinkės" (1965-1966 m.), „Kauno senamiestis" (1972 m.) ir kt.

Bibliografija
-------------

* Tėvas palaimino būti dailininku, 2006 m.
* Sudarė keturias knygas apie A. Žmuidzinavičiaus velnių kolekciją.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Pranciškus Porutis. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Vandens (H2O) molekulė
**Molekulė** (lotyniškai *molecula* – mažybinė žodžio *moles* (masė) forma), mažiausia medžiagos dalelė, turinti esmines tos medžiagos chemines savybes.

Susideda iš atomų, susijungusių cheminiu ryšiu (kovalentinis ryšys).

Atomų yra du ar daugiau, jie būna tokie pat arba skirtingi, pavyzdžiui, deguonies molekulę O2 sudaro du deguonies O atomai, vandens molekulę H2O – du vandenilio H ir vienas deguonies O atomas.

Molekulė, kurioje yra daugiau kaip 1000 atomų, vadinama **makromolekule**. Baltymo molekulėje yra apie 10 milijonų atomų.

Individualios molekulės savybės labiausiai išryškėja dujinėje fazėje, nes čia silpniausia sąveika tarp molekulių. Pereinant molekulei iš vienos fazės į kitą, gali keistis jos sandara. Tirpaluose molekulės dažniausiai būna asocijuotos arba disocijavusios į jonus.

Molekulinė masė atomų vienetais yra lygi ją sudarančių atomų masių sumai. Molekulė, tikriau jos elektroninio apvalkalo, skersmuo apytiksliai lygus 0,1-1 nm. Jis apskaičiuojamas iš vienos molekulės tūrio, kuris nustatomas, medžiagos (kietos arba skystos, nes tik jų molekulės yra glaudžiai supakuotos) molinį tūrį padalijus iš Avogadro skaičiaus.
| **Pranciškus Janulaitis** |
| --- |
| Gimė | 1874 m. balandžio 28 d.Malavėnai, Šiaulių apskritis. |
| Mirė | 1952 m. (~78 metai)Vladimiras |
| Tėvas | Matas Janulaitis |
| Motina | Agota |
|  |
| Veikla | kunigas, knygnešys |

**Pranciškus Janulaitis** (1874 m. balandžio 28 d. Malavėnai, Šiaulių apskritis – 1952 m. Vladimiras) – Lietuvos kunigas, knygnešys.

Biografija
----------

Jauniausia 13 vaikų šeimoje, kurioje išgyveno broliai Kaliksas, Juozas, Petras, Jurgis, Augustinas, seserys Ona, Julija ir Veronika.

Baigė Kauno Žemaičių kunigų seminariją, įšventintas kunigu. Paskirtas Šeduvos Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčios vikaru įsitraukė į knygnešystę, pradėjo platinti draudžiamą lietuvišką spaudą. 1898-1902 m. Troškūnų Švč. Trejybės parapijos vikaras. 1900 m. prasidėjus L. Vaineikio bylai ir įkliuvus broliui Augustinui, buvo kratytas ir jo butas Troškūnuose, rastas kažkokio kunigo Stanislovo laiškas, kuriame prašoma atsiųsti dešimt egzempliorių laikraščio „Tėvynės Sargas", rankraštį „Modus vivendi" apie kovą už lietuvių kalbos teises. Vienas P. Janulaičio laiškas dėl bendradarbiavimo spaudoje buvo rastas ir pas brolį A. Janulaitį. Rusijos caro 1902 m. vasario 27 d. paliepimu už antivalstybinę veiklą metams ištremtas į Smolenską.

Grįžęs į Lietuvą dirbo įvairiose parapijose, 1924-1930 m. Betygalos Šv. Mikalojaus parapijos klebonas, statė naują šios parapijos bažnyčią, kuri konsekruota 1932 m. Betygaloje įveisė didžiulį sodą. Daug obelų tebeauga šlaite prie saugomo Mikalojaus Daukšos ąžuolo. Vėliau dirbo Kauno katedros kapitulos garbės kanauninku.

1946 m. ištremtas į Rusiją, kalintas Vladimiro kalėjime kartu su arkivyskupu Mečislovu Reiniu ir vyskupu Teofiliumi Matulioniu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvių enciklopedija. Bostonas, 1956.-T. 24, p. 294
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Spirgučiai
Mamalyga su brinza ir spirgais
**Spirgai** – stipriai apkepti nedideli lašinių ar taukinės gabalėliai. Kepimo metu didelė taukų dalis išsilydo, tad spirgai, palyginus su pradiniu gabalėliu, yra mažesnio tūrio ir mažiau riebūs.

Kiaulienos spirgai populiarūs beveik visoje Centrinėje ir Rytų Europoje. Jie yra klasikinis komponentas arba ir atskiras patiekalas amerikos pietuose (*fried fatback, cracklins*).

Valgomi bei vertinami ir kitokie spirgai. Spirginant žąsų riebalinį audinį išsiskiria žąsų taukai, vadinamieji *žąstaukiai*, o lieka žąsiniai spirgai. Tiek spirgai, tiek žąstaukiai naudojami gaminant kitus patiekalus arba valgomi kaip atskiri patiekalai, tepant juos ant juodos duonos pasūdžius druska. Jautienos lašiniai maistui nėra tinkami. JAV jautienos riebalų atliekos perdirbamos į kurą.

Spirgai skaninami svogūnais, česnakais, pipirais.

Spirgai valgomi kaip atskiras patiekalas su kokiu nors garnyru, bet dažniausiai patiekiami kaip pagardas ar padažas įvairiems patiekalams. Lietuvoje populiaru spirgais užpilti bulvių plokštainį (kugelį), didžkukulius (cepelinus), vėdarus, bulvinius blynus. Su spirgais kepama kiaušinienė, blynai, bulvės ir kitos daržovės.