recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 16°10′ p. pl. 124°15′ r. ilg.﻿ / ﻿16.167°š. pl. 124.250°r. ilg.﻿ / 16.167; 124.250

Koljerio įlankos žemėlapis
**Koljerio įlanka** (angl. *Collier Bay*) – Indijos vandenyno dalis prie šiaurės vakarinių Australijos krantų, Vakarų Australijoje, Kimberlio krašte. Ilgis apie 65 km, plotis apie 100 km. Iš pietų ribojama Jampio (*Yampi*) pusiasalio, ties įlankos žiotimis yra Montgomerio (*Montgomery*) ir Kulano (*Koolan*) salos.

Kranto linija raižyta, daug nedidelių salų. Per Julo sąsiaurį (*Yule Entrance*) jungiasi su Volkoto įlanka (*Walcott Inlet*), į kurią įteka Isdelis, Čarnlis ir Kolderis.

1821 m. įlanką Karališkojo jūrų laivyno viceadmirolo Džordžo Koljerio (*George Collier*) garbei pavadino įlanką tyrinėjęs australų keliautojas Filipas Parkeris Kingas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Koljerio įlanka*, Pasaulio vietovardžiai. Nuoroda tikrinta 2023-02-12.
2. ↑  *Collier Bay*, Britannica.com. Nuoroda tikrinta 2023-02-07.
3. ↑  *Western Australian Names*, Sunday Times, 1928-03-04. Iš Trove projekto. Nuoroda tikrinta 2024-03-17.
**XXII pasaulio futbolo čempionato atrankos varžybos** vyko nuo 2019 m. birželio 6 d. iki 2022 m. birželio 14 d. Iš viso buvo sužaistos 865 rungtynės. Kadangi kiekvienoje konfederacijoje turnyras turėjo prasidėti nevienodu laiku, bendrieji atrankos varžybų burtai nebuvo traukiami.

Komandos
--------

Vienintele šalimi be atrankos varžybų patekusia į finalinį turnyrą tapo Kataras – turnyro šeimininkas. Likusi 31 šalis paaiškėjo po atrankos varžybų, kuriose dalyvavo komandos iš skirtingų 6 konfederacijų – jos kovojo viena prieš kitą toje pačioje konfederacijoje. Iš viso užsiregistravo visos 211 FIFA priklausančios federacijos, tačiau kelios šalis atsisakė žaisti prasidėjus COVID-19 pandemijai. Rusija buvo diskvalifikuota dėl invazijos į Ukrainą.

Varžybos vyko atskirai konfederacijose pagal žemynus.

|  |  |
| --- | --- |
|   Pateko į pasaulio čempionatą   Nepateko   Pašalintos prieš atranką   Ne FIFA narės | * 2022 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Afrika
* 2022 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Azija
* 2022 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Europa
* 2022 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Okeanija
* 2022 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Pietų Amerika
* 2022 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Šiaurės Amerika
 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  2022 World Cup qualifying: How it works around the world. 2022-06-08, Espn.com (tikrinta 2024-04-08).


|  **2022 m. pasaulio futbolo čempionato atranka** |
| --- |
| Afrika (CAF) | Azija (AFC) | Europa (UEFA) | Okeanija (OFC) | Pietų Amerika (CONMEBOL) | Šiaurės Amerika (CONCACAF) |
| **Icchokas Rudaševskis*Yitskhok Rudashevski*** |
| --- |
|  |
| I. Rudaševskis |
| Gimė | 1927 m. gruodžio 10 d.Vilnius |
| Mirė | 1943 m. spalio 1 d. (15 metų)Paneriai |
| Tautybė | žydas |
|  |
| Veikla | mokinys |
| Organizacijos | Žydų realinė gimnazija |
|  |
| Žinomas (-a) už | „Vilniaus geto dienoraštį" |

Atminimo plokštelė Vilniaus Rūdninkų g. grindinyje
**Icchokas Rudaševskis** (*Yitskhok Rudashevski*; 1927 m. gruodžio 10 d. Vilniuje – 1943 m. spalio 1 d. Paneriuose) – žydų paauglys, Antrojo pasaulinio karo metu gyvenęs Vilniaus gete. Pasaulyje žinomas jo parašytas „Vilniaus geto dienoraštis" – svarbus autentiškas Holokausto ir Vilniaus geto istorijos dokumentas.

Biografija
----------

Icchokas gimė Vilniuje, kur iki karo su tėvais Rachele ir Eliju gyveno nuomojamame Pylimo g. 51 namo 4 bute. Tėvas dirbo vieno didžiausių miesto dienraščių „Vilner Tog" („Vilniaus diena") tipografu. Berniukas mokėsi Realinėje žydų gimnazijoje. Karo metais naciams okupavus kraštą, keturiolikmetis kartu su tėvais ir kitais žydais buvo išvarytas į Vilniaus senamiestyje įkurtą getą. Čia jis rašė dienoraštį paprastame mokykliniame sąsiuvinyje savo gimtąja kalba-jidiš(žydu kalba)

. 15-os metų gete sulaukęs Icchokas buvo nužudytas su savo šeima Paneriuose.

Icchoko dienoraštis
-------------------

Jau po karo Icchoko užrašus buvusioje slėptuvėje surado jo bendraamžė pusseserė Sorė Vološin, neįtikėtinai išsigelbėjusi iš žudynių Paneriuose. Vilniaus žydų poeto Abraomo Suckeverio rūpesčiu, dienoraštis 1953 m. publikuotas Izraelyje, literatūriniame žurnale „Di Goldene Keyt" („Aukso grandis"), ilgainiui išleistas hebrajų, anglų ir prancūzų kalbomis. Rankraštis saugomas YIVO instituto (*Yidisher Visnshaftlekher Institut*) archyve Niujorke.

Dienoraštyje aprašytas ne tik privatus gyvenimas, bet ir visos žydų bendruomenės kova už išlikimą. Daug pasakojama apie gete atsikūrusią realinę gimnaziją, moksleivių kultūrinę veiklą, geto teatrą, išlikti bandančios bendruomenės vidinį susiskaldymą, atsirandančias vidines geto kastas.

Lietuvos žydų bendruomenės iniciatyva jidiš rankraščio tekstas išverstas į lietuvių kalbą (vert. Mindaugas Kvietkauskas). 2018 m. knyga pristatyta Vilniaus knygų mugėje.

Įamžinimas
----------

Vilniaus Rūdninkų gatvės grindinyje, ties buvusios Žydų realinės gimnazijos pastatu, kur I. Rudaševskis mokėsi, 2016 m. įmūrytas jo atminimui skirtas akmuo su vokiečių menininko Gunterio Demnigo sukurta žalvarine plokštele.

Bibliografija
-------------

* Yitskhok Rudashevski, *Vilniaus geto dienoraštis, 1941-1943*. Vilnius: Lietuvos žydų bendruomenė, 2018. ISBN 978-9955-9317-3-7.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Icchoko Rudaševskio „Vilniaus geto dienoraščio" pristatymas Vilniaus knygų mugėje
2. 1 2  Nevaikiškas vaiko dienoraštis iš Vilniaus geto
| Ančių ežeras |
| --- |
| Ančių ežeras nuo rytinio krantoAnčių ežeras nuo rytinio krantoAnčių ežeras nuo rytinio kranto |
| Vieta | Varėnos r. Lietuva |
| Plotas | 0,039 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,94 km |
| Didžiausias gylis | 1,45 m |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Ančių ežeras

  |
| **Koordinatės** |  54°00′17″ š. pl. 24°32′48″ r. ilg.﻿ / ﻿54.00472°š. pl. 24.54667°r. ilg.﻿ / 54.00472; 24.54667 |

**Ančių ežeras** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 11 km į pietryčius nuo Marcinkonių, 2,3 km į šiaurės vakarus nuo Katros kaimo, Čepkelių raisto pietinėje dalyje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,34 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 132,1 m.

Ančių ežeras antrinės kilmės. Dugną dengia >0,5 m storio sapropelio sluoksnis.

Krantai žemi, apaugę raistiniu mišku. Ežeras nenutekantis, priklauso Nemuno intako Katros baseinui. Tolėliau pietuose telkšo ežeras Vykis.

Ežeras pavadintas pagal paukščius *antis*.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Čepkelių rezervatas*, sudarė K. Balevičius. Vilnius: Mokslas, 1984. p. 34–39.
2. ↑
3. ↑  Šarūnas Šimkus. Varėnos krašto vietovardžių etimologinis žodynas. – Vilnius, Liutauras Leščinskas, 2023. // psl. 10.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Intensyvas** – gramatinė lytis, nurodanti stipresnį, smarkesnį, sutelktesnį, kurį laiką trunkantį veiksmą, nei įprasta tos šaknies lytis. Intensyvas buvo indoeuropiečių prokalbėje, naudojamas dalyje semitų kalbų.

Intensyvas plačiai naudojamas lietuvių kalboje, sudaromas su priesagomis -inė-, -io-, -iuo-, pvz.: bėgti – *bėgioti* arba *bėginėti*; šokti – *šokinėti*; eiti – *eidinėti*. Dažnai taip pat pakinta ir veiksmažodžio šaknies laipsnis (pakeliamas į stiprųjį): šaukti – *šūkčioti*; riekti – *raikyti*; lipti – *laipioti*; bristi – *braidžoti*.

Intensyvas taip pat paplitęs ir sanskrite, sudaromas repduplikuojant bei pakeliant šaknies laipsnį ir pridedant neveikiamosios rūšies priesagą -ya-, pvz.: dhā-/dádhāti – *dedhīyate* („duoti – davinėti"), plu-/plávate – *poplūyate* („plaukti – plaukioti"), vṛ-/vṛṇóti – *vevrīyate, vovūryate* („verti, dengti – varstyti, dangstyti"), dru-/drávati – *dodrūyate* („bėgti – bėgioti").
| Čepkelių ežerasMorės ežeras |
| --- |
| Ežeras nuo rytinio krantoEžeras nuo rytinio krantoEžeras nuo rytinio kranto |
| Vieta | Varėnos r. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,018 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,75 km |
| Didžiausias gylis | 1,45 m |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Čepkelių ežerasMorės ežeras

  |
| **Koordinatės** |  54°00′44″ š. pl. 24°32′40″ r. ilg.﻿ / ﻿54.01222°š. pl. 24.54444°r. ilg.﻿ / 54.01222; 24.54444 |
|  |
|  Vikiteka | Čepkelių ežerasMorės ežeras |

**Čepkelių ežeras** (arba **Morės ežeras**, **Moris**, **Čepkių ežeras**) – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 10 km į pietvakarius nuo Rudnios, Čepkelių raiste. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,21 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 132,2 m.

Ežeras antrinės kilmės.

Reginys į Morės ežerą nuo Jokymkės grando
Krantai žemi, apaugę retmiškiu, rytiniame krante stūkso sausa kalva Jokymkės grandas. Ežeras nenutekantis, priklauso Katros upės baseinui. Į rytus už 0,07 km telkšo didesnis Vido ežeras.

Čepkelių pavadinimas suteiktas greičiausiai pagal pelkę. Ežeras geriau žinomas kaip *Mõrė, Mõris, Mõrės ẽžeras*. Šis žodis greičiausiai kilęs iš blrs. *мора, морэ* („jūra; dideli vandenys; užlieta pieva").

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  *Čepkelių rezervatas*, sudarė K. Balevičius. Vilnius: Mokslas, 1984. p. 34–39.
2. ↑
3. ↑  Šarūnas Šimkus. Varėnos krašto vietovardžių etimologinis žodynas. – Vilnius, Liutauras Leščinskas, 2023. // psl. 41.
**Siaurukas Švenčionėliai-Berezvečė** – 750 mm pločio vėžės siaurasis geležinkelis, nutiestas ir eksploatuotas Rusijos imperijos Vilniaus gubernijoje. Jungė Švenčionėlius ir Berezvečę (Gluboko priemestis).

Istorija
--------

Kaizerinės Vokietijos kariai Adutiškio geležinkelio stotyje Pirmojo pasaulinio karo metu
Švenčionėlių–Berezvečės siaurojo geležinkelio atkarpa prie Kabilninko (1916 m.)
Leidimas statybai buvo duotas 1894 m. o po metų jau prasidėjo eismas maršrutu Švenčionėliai–Pastovys. Darbus finansavo iš Saldutiškio kilusio inžinieriaus Boleslovo Jaloveckio įkurta *Pirmoji geležinkelių bendrovė* (rus. *Первое обществo подъездных путей*). Palaipsniui paklotų bėgių kelias ilgėjo, kol 1897 m. pasiekė Berzvečę. Bendras traukinių maršruto ilgis tais metais sudarė 118 varstų (126 km), trasa ėjo per šiuos miestelius ir kaimus:

* Švenčionėliai–Švenčionys–Adutiškis-Lentupis-Pastovys-Varapajeva-Novodruckas-Berezvečė.

Geležinkelis buvo numatytas keleivių, žemės ūkio produkcijos ir miško medžiagos transportavimui. Aptarnaujama teritorija buvo neturtinga ir gabentinų krovinių susidarydavo nedaug. Kiek geresnė padėtis buvo mazginėje Švenčionėlių stotyje, kurioje susijungdavo plačiojo geležinkelio Sankt Peterburgas-Varšuva ir siauruko Panevėžys-Švenčionėliai, valdomo tos pačios *Pirmosios geležinkelių bendrovės*, linijos. Akcininkai kasmet turėdavo dengti susidariusius nuostolius ir buvo net galvojama įmonę likviduoti, o bėgius demontuoti. Caro administracija taip pat nenorėjo finansiškai paremti geležinkelį, neskirtą kariškiams ar jų amunicijai pervežti.

Pirmojo pasaulinio karo metais frontas perskyrė *Siauruką* pusiau. Rytinį jo ruožą Rusijos kariuomenės geležinkelininkai praplatino iki 1524 mm vežios ir pratęsė iki dvikelės geležinkelio magistralės Bologojė–Polockas–Sedlecas, naujuoju bėgių keliu buvo gabenami kroviniai tiesiai į pafrontę. Vokiečių okupacinėje zonoje likusioje *Siauruko Švenčionėliai-Berezvečė* aptarnaujamo teritorijoje taip pat įvyko permainų: nutiestas Pabradės–Lentupio platusis geležinkelis ir 600 mm pločio *siaurukas Lentupis–Kabilninkas*.

Tarpukaryje lenkų valdomame Vilniaus krašte vietoje buv. *Siauruko Švenčionėliai-Berezvečė* veikė:

* platusis geležinkelis Pabradė-Krulevščizna (apie 1925 m.);
* Švenčionėlių–Lentupio–Naručio siaurasis geležinkelis (1937 m.).

Dabartiniais laikais rekonstruota buv. *Siauruko* trasa kursuoja traukiniai tik Baltarusijoje, o Lietuvoje bėgiai buvo demontuoti: 1967–1968 m. – atkarpoje Švenčionys-Lentupis, o 1972 m. tarp Švenčionių ir Švenčionėlių.

Šaltiniai
---------

* „Первое ОПП (Свенцянско-Березвечская ж.д.)". Suarchyvuota iš originalo 2014-01-05. Nuoroda tikrinta 2018-05-12.
* В. Лобачевский. *Воропаевская дистанция пути и сооружений*
| Kreivasis kalnas |
| --- |
| Ant kalno – Trijų Kryžių paminklas |
| 

Kreivasis kalnasKreivasis kalnas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°41′14.27″ š. pl. 25°17′51.32″ r. ilg.﻿ / ﻿54.6872972°š. pl. 25.2975889°r. ilg.﻿ / 54.6872972; 25.2975889 |

 |
| Vieta | Vilnius |
| Seniūnija | Senamiesčio seniūnija |
| Aukštis | 163,6 m |
| Naudotas | 1 tūkstm. pr. - XIV a. |
| Tirtas | 1988-1989 ir 1991 m. m. |
| Registro Nr. | A1961K1 / 30357 |

**Kreivasis kalnas** (arba ***Plikasis kalnas, Trijų Kryžių kalnas***) – kalnas Vilniaus senamiestyje, stūksantis 300 m į rytus nuo Pilies Kalno, Neries kairiajame ir Vilnios dešiniajame krante, Vilnios ir Neries santakoje esančioje aukštoje kalvoje (abs. aukštis 163,6 m). Čia sovėjusi Kreivoji pilis – viena gynybinių Vilniaus pilių. Kalnas labiausiai žinomas dėl čia pastatyto Trijų Kryžių paminklo.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis labai sunaikintas erozijos, viršus apardytas čia XVII-XIX a. buvusių gynybinių įtvirtinimų. Pietinėje dalyje ant pylimo 1916 m. pastatyti 3 kryžiai (1948 m. nugriauti, atstatyti 1989 m.).

Piliakalnio viršus dirvonuoja, šlaitai apaugę lapuočiais. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės–pietų kryptimi, 65x35 m dydžio. Rytiniame aikštelės krašte yra 1 m aukščio, 6 m pločio pylimas. Į šiaurės–rytų, šiaurės, šiaurės–vakarų puses nuo aikštelės nueina 10 m pločio, 2 m aukščio į šiaurės–vakarus nuolaidėjanti ketera, panaši į pylimą. Rytiniame šlaite, 6 m žemiau pylimo yra 7 m pločio terasa. Pietvakariuose šlaitas erodavęs, status, iki 70 m aukščio, kiti žemesni, 15-30 m aukščio.

1988–1989 ir 1991 m. prie Trijų Kryžių ištirtas 317 m² bendras plotas. Rasta medinės gynybinės sienos liekanų, brūkšniuotos ir žiestos keramikos. Ankstyviausia buvo 2 m pločio medinė gynybinė siena, sudaryta iš sukaltų 15-20 cm skersmens rąstų, tarpas tarp kurių išklotas 10-15 cm skersmens rąsteliais ir sutvirtintas smulkiais akmenimis. Ši gynybinė siena datuojama I tūkst. pradžia. Vėliau smėlinga žeme užpiltas aikštelės kraštas, suklotas skeltų rąstų klojinys ir iš molio suplūktas iki 3 m aukščio, 12 m pločio pylimas, ant kurio pastatyta medinė gynybinė siena. Pastarajai sudegus, gaisravietė užpilta smėlio sluoksniu ir naujas pylimas vėl suplūktas iš molio. Jo aukštis siekė iki 4 m, plotis 17 m. Ant jos stovėjusi medinė siena buvo tinkuota. Šiuos įtvirtinimus galima datuoti XIV a. pabaiga.

Nuorodos
--------

* Apie Kreivąjį kalną Kultūros paveldo registre
* Lietuvos piliakalniai. Vilnius I
**Taneritas** (angl. *tannerite*, pagal išradėjo pavardę *Daniel Jeremy Tanner*) – binarinė sprogstamoji medžiaga, naudojama daugiausia taikiniams šaudymo treniruotėse. Taneritas atsparus tokiems silpnesniems dirgikliams kaip plaktuko smūgis ar numetimas. Tiekiamas kaip dveji milteliai, kuriuos reikia sumaišyti prieš vartojimą.

Tanerito sudėtis
----------------

Taneritas sudarytas iš dviejų komponentų:

* pagrindinė medžiaga – 85 % amonio nitrato ir 15 % amonio perchlorato miltelių mišinys.
* jautriklis (sensibilizatorius) – 90 % aliuminio miltelių, 5 % titano ir 5 % cirkonio hidroksido mišinys.

Paprastesni amonio nitrato ir aliuminio miltelių mišiniai irgi veikia, bet jų jautrumas mažesnis, jie ne taip patikimai detonuoja.

Panaudojimas
------------

Nesumaišyti tanerito komponentai nesprogsta, todėl juos pardavinėti be licencijos daug kur legalu. Sumaišyti komponentai tampa sprogstamąja medžiaga.
  
Jau sumaišyti komponentai yra sprogstamoji medžiaga, kurią pervežant viešais keliais reikia laikytis specialių saugumo priemonių (specialiai pažymėti automobiliai, saugios pakuotės, specialus draudimas ir kt.). Sumaišytus komponentus draudžiama ir laikyti tam neskirtose vietose.

### Tanerito taikiniai

Automobilio variklio dangtis skrieja detonavus po juo padėtam 230 g tanerito užtaisui.
Taneritą naudoja šaunamųjų ginklų demonstracijose, varžybose ir panašiuose renginiuose. Paprastai šaudant šautuvu girdėti tik šūvio garsas, o kulkos pataikymas į taikinį girdimas silpnai. Taikinys su taneritu duoda kinematografišką efektą – sprogimą. Sprogstant taneritui susidaro vandens garų debesis.

Tanerito taikiniai patogūs šaudant iš didelio nuotolio, nes nereikia eiti prie taikinio tikrinti ar pataikyta. Kulkai pataikius sprogimas ir yra ženklas, kad šūvis buvo sėkminmgas.

Gamintojas rekomenduoja naudoti 230 g (pusės svaro) užtaisus, kurie detonuoja nuo galingos kulkos pataikymo. Pistoleto ar mažo kalibro šoninio dūžio šovinių kulkos tanerito nesužadina, ir šis nesprogsta.

### Kitoks panaudojimas

Taneritas dažnai pardavinėjamas kaip suformuoti kumuliaciniai užtaisai lavinų valdymui, taip pat policijos reikalams.

Taneritas naujienose
--------------------

2008 m. sausio 14 d. *Red Wing* mieste (Minesota) buvo apkaltintas susprogdinęs ~45 kg tanerito, padėto savivarčio kėbule. Sprogimas buvo sukeltas .50 kalibro šautuvo kulka iš maždaug 270 m nuotolio. Sprogimas buvo pajustas *Prairie Island* atominėje elektrinėje (*Prairie Island Nuclear Power Plant*).
  
*Brian Wesley Childs* buvo suimtas už sukeltą grėsmę žmonių gyvybėms bei nuosavybės naikinimą sprogmenimis ar padegamosiomis medžiagomis.

Nuorodos
--------

1. ↑  Tannerite binary exploding targets[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Federal Explosives Law and Regulations, Questions and Answers Archyvuota kopija 2009-10-08 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Big boom could land amateur bomb maker in huge trouble
4. ↑  Blast near Red Wing brings felony charges[neveikianti nuoroda]
5. ↑  State of Minnesota Criminal Complaint Archyvuota kopija 2011-06-13 iš Wayback Machine projekto.

* Tannerite™ Binary Exploding Target Company (Gamintojo puslapis anglų kalba)
*
| **Marius Matijošaitis** |
| --- |
| Gimė | 1992 m. rugpjūčio 28 d. (31 metai)Kaunas |
| Partneris (-ė) | Brigita Dominikaitytė |
|  |
| Pareigos | Seimo narys |
| Partija | Laisvės partija (nuo 2019 m.) |
|  |
| Išsilavinimas | Aberdyno universitetas (tarptautiniai santykiai ir politikos mokslai) |

**Marius Matijošaitis** (g. 1992 m. rugpjūčio 28 d. Kaune) – politikas, visuomenininkas, Seimo narys (nuo 2020 m.).

Biografija
----------

2010 m. su kitais jaunuoliais įkūrė nevyriausybinę jaunimo organizaciją „Nepriklausomas jaunimo judėjimas". 2011 m. laimėjęs „Euroscola" konkursą, buvo Lietuvos delegacijos atstovas Europos Parlamente. Savanoriavo projekte „Lietuva 2030".

2012 m. baigęs Kauno „Saulės" gimnaziją, išvyko studijuoti į Jungtinę Karalystę, 2012–2014 m. *Thistle Aberdeen* oro uosto viešbutyje dirbo barmenu-padavėju, o 2014–2017 m. lošimo namuose *Grosvenor Casino Aberdeen*. 2014 m. prisijungė prie asociacijos „Jaunimas, kuriantis Lietuvą". Studijavo Aberdyno universitete, jį baigė 2016 m. (tarptautinių santykių ir politikos mokslų bakalauras).

2016–2017 m. Škotijos teismuose kaip laisvai samdomas darbuotojas užsiėmė sinchroniniu vertimu. 2017–2020 m. logistikos vadybininkas UAB „Vytauto paslaugos", 2020 m. tapo UAB „Hoptransa" transporto vadybininku.

2019 m. dalyvavo steigiant Laisvės partiją, išrinktas į šios partijos Kauno miesto skyriaus valdybą. 2020 m. rinkimuose išrinktas į Seimą Kauno vienmandatėje Savanorių apygardoje. M. Matijošaitis, kuriam tuo metu buvo 28-eri, tapo jauniausiu Seimo nariu.

2023 m. birželį išrinktas į Laisvės partijos valdybą. 2024 m. vasarį, kilus abejonių dėl parlamentinei veiklai skirtų lėšų panaudojimo, sustabdė narystę partijoje.

Pažiūros
--------

Pasisako už marihuanos legalizavimą, teisę tos pačios lyties poroms sudaryti partnerystę, dvigubos pilietybės įteisinimą.

Išnašos
-------

1. ↑  „Seimo narys Marius Matijošaitis pasipiršo mylimajai Brigitai: sužadėtuvės – ne Lietuvoje". 15min.lt. 2023-08-24. Nuoroda tikrinta 2024-04-15.
2. 1 2  „Marius MATIJOŠAITIS". Lietuvos Respublikos vyriausioji rinkimų komisija. Nuoroda tikrinta 2024-04-15.
3. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Margarita Vorobjovaitė (2020-10-27). „Kas jie – į Seimą išrinkti 49 parlamento naujokai?". Alfa.lt. Nuoroda tikrinta 2024-04-15.
4. 1 2  Valdemaras Šukšta (2020-10-27). „Jauniausias Seimo naujokas Matijošaitis: apie dvigubą pilietybę, patirtį emigracijoje ir galimą pokalbį apie kanapes su konservatoriais". Lrt.lt. Nuoroda tikrinta 2024-04-15.
5. 1 2  Karolina Stažytė (2020-10-26). „Interviu su jauniausiu Seimo nariu – M.Matijošaičiu: „18-metis gali nešiotis ginklą, tuoktis, bet negali pakelti šampano taurės?"". 15min.lt. Nuoroda tikrinta 2024-04-15.
6. ↑  „„Laisviečiai" išsirinko partijos vadovybę: pirmuoju pirmininkės pavaduotoju tapo V. Mitalas". Lrytas.lt, ELTA. 2023-06-10. Nuoroda tikrinta 2024-04-15.
7. ↑  Gailė Jaruševičiūtė-Mockuvienė (2024-02-13). „Matijošaitis stabdo narystę Laisvės partijoje ir traukiasi iš EP rinkimų". Delfi.lt. Nuoroda tikrinta 2024-04-15.
55°42′29″š. pl. 21°07′54″r. ilg.﻿ / ﻿55.70796°š. pl. 21.13155°r. ilg.﻿ / 55.70796; 21.13155

Skulptūra 2012 m.
**Taravos Anikė** – skulptūra Klaipėdos miesto centre, Teatro aikštėje. Vienas miesto simbolių, sukurtas poeto S. Dacho meilei atminti. Ant postamento yra vokiškas užrašas: „Ännchen von Tharau, mein Reichthum, mein Gut, du meine Seele, mein Fleisch und mein Blut!" (liet. *Anike Taravos, turte didžiausias, tu mano siela, kūnas ir kraujas!*). Tarava yra buvusi prūsų gyvenvietė Rytprūsiuose, dabar Vladimirovas Karaliaučiaus krašte.

Istorija
--------

„Taravos Anikė" 1916 m.
1912 m. Klaipėdos Teatro aikštėje buvo įrengtas Simono Dacho fontanas, skirtas Klaipėdoje gimusio Karaliaučiaus universiteto profesoriaus, poeto Simono Dacho atminimui. Kartu pastatyta ir skulptūra, vaizduojanti jaunutę basą mergaitę – vieną iš poeto apdainuotų herojų (autorius – berlynietis Alfred Künne). Viena populiariausių versijų byloja, kad tai XVII amžių siekianti meilės istorija apie anksti mirusio kunigo iš Taravos dukrą Anikę, kuri būdama 17 metų ištekėjo už vieno lietuvių raštijos pradininkų kunigo Johano Partacijaus. Kaip tik į šias jungtuves Karaliaučiaus katedroje buvo pakviestas jau pagarsėjęs poetas ir būsimas Karaliaučiaus universiteto profesorius Simonas Dachas, iš pirmo žvilgsnio įsimylėjęs Anikę.

Manoma, kad 1939 m. iš Teatro aikštės buvo pašalintas, galbūt ruošiant vietą A. Hitlerio paminklui. Kurį laiką Taravos Anikės skulptūra stovėjo paremta prie Lietuvininkų aikštės. Karo metais paminklas dingo. 1989 m. lapkričio 18 d. atidengtas naujasis paminklas (autorius – berlynietis M. Haacke). Skulptūra buvo atkurta remiantis nuotraukomis ir originalia kopija – maža skulptūrėle. Ją atidengė Alfonsas Žalys ir vokietis Haincas Radzivilas, laikomas Radvilų giminės palikuoniu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Paminklas Simonui Dachui skulptūra „Taravos Anikė". Archyvuota kopija 2021-08-20 iš Wayback Machine projekto. N. Klimantavičienė, 2014. Krastogidas.lt (tikrinta 2021-08-20).
2. ↑  Klaipėdos simboliu tapusią Taravos Anikę išdrįso stumdyti tik naciai. G. Pilaitis, 2019-10-22. Lrytas.lt (tikrinta 2021-08-20).
3. ↑  „Taravos Anikė" skulptūra Teatro aikštėje. Uostas.info (tikrinta 2021-08-20).
4. ↑  Taravos Anikė: keturi vyrai per keturis šimtmečius. J. Andriejauskaitė, 2012-08-01. 15min.lt (tikrinta 2021-08-20).
5. ↑  Klaipėdos apskrities viešoji I. Simonaitytės biblioteka, *Arbeitsgemeinschaft der Memellandkreise e. V. (AdM)* archyvas.
6. ↑  Taravos Anikės sugrįžimui į Klaipėdą – 30 metų. 2019-11-18, Atviraklaipeda.lt (tikrinta 2021-08-20).
7. ↑  Taravos Anikės sugrįžimui į Klaipėdą – 30 metų (II). 2019-11-19, Atviraklaipeda.lt (tikrinta 2021-08-20).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Tarp kitų asmens duomenų Kroatijos piliečio pase – vardas, pavardė.
**Asmenvardis** arba **antroponimas**; (gr. anthrōpos – žmogus + *onyma* – vardas) – tikriniai žodžiai, naudojami žmogui įvardinti. Oficialiai: vardas, pavardė, neoficialiai: pravardė, patronimas (tėvavardis) arba pakeičiant ir papildant oficialų asmenvardį – slapyvardis. Lietuvoje naudojama dvinarė sistema (vardas ir pavardė), rytų slavų kraštuose – trinarė (vardas, tėvavardis ir pavardė). Kai kuriose tautose paplitęs paprotys suteikti kelis vardus. Pasitaiko atvejų, kai žmonės turi dvigubas ar net trigubas pavardes.

Lietuvių antroponimų sistemos formavimosi pradžioje (iki XV a. vidurio) dažniau naudotas tik vienas asmenvardis, kartais keičiamas dvinariu. XVI-XVII a. įsivyravo dvinarė sistema, t. y. naudotas vardas (tautinis ar krikščioniškas) bei patronimas (*Dominykaitis*, *Vėževičius*), rečiau nepatroniminės kilmės asmenvardis (*Staniulis Briedis*, *Jurgis Kantrimas*). XVIII a. antrąjį asmenvardį pakeitė pavardė.

Daugumoje Europos tautų yra priimta vardą įrašyti prieš pavardę (išskyrus abėcėlinius sąrašus, katalogus), todėl jis dar vadinamas *pirmuoju vardu* (angl. *forename, first name*). Vengrijoje, kaip ir kai kuriose Afrikos dalyse, Rytų Azijoje (pvz. Kinijoje, Japonijoje, Korėjoje, Vietname), pavardė pagal susiklosčiusią tradiciją eina priekyje. Be to, Rytų Azijos šalyse kai kurios vardo dalys gali būti suteikiamos kitiems tos pačios kartos asmenims šeimoje ar jos šakose, kad būtų galima atskirti kartas vienas nuo kitkat ohio skibidi rizz pipi kaka 420 29 ochard street

-skibidi

Taip pat skaitykite
-------------------

* Adaptuotoji asmenvardžio forma
* Asmenvardžių adaptavimas lietuvių kalboje
54°57′09″š. pl. 23°50′55″r. ilg.﻿ / ﻿54.952397°š. pl. 23.848493°r. ilg.﻿ / 54.952397; 23.848493

Logotipas
**AB Giraitės ginkluotės gamykla** (**GGG**) – Lietuvos šovinių gamykla, įkurta 2000 m. Gamyklos biuras, sandėliai, laboratorijos, šaudyklos bei kitos patalpos yra Kauno rajone, Giraitės kaime, netoli Kauno miesto ribos.

Istorija
--------

Ginkluotės gamykla
Giraitės ginkluotės gamykla buvo įkurta 2000 m. iki 2001 m. pastatyti pastatai, sumontuota šiuolaikinė įranga, įdiegtos reikalingos technologijos, pagaminti pirmieji šovinių pavyzdžiai. 2002 m. pardavimui pradėti gaminti 5,56x45 mm, 7,62x51 mm, 7,62x39 mm šoviniai ir visi jiems reikalingi metalo komponentai. Taip pat įdiegta integruota kokybės vadybos sistema pagal ISO 9001:2000 ir ISO 14001:1996 standartus. Paskutinis kokybės sistemos auditas atliktas pagal naujausius ISO 9001:2008 ir ISO 14001:2004 standartus.[reikalingas šaltinis]

2005 m. dviejų tipų šovinius vienu metu išbandžius NATO Europos regioniniame bandymų centre, GGG gavo teisę gaminamus šovinius 5,56x45 GP21 (SS109) ir 7,62x51 GP11 (M80) žymėti NATO pakeičiamumo ženklu, nurodančiu atitikimą NATO standartų reikalavimams. nuo 2006 m. daugiau nei 90 proc. metinės pagaminamos produkcijos eksportuojama NATO ir kitų šalių karinėms pajėgoms, specialiosioms struktūroms ir kitoms institucijoms.

Veikla
------

Modernūs įrengimai, naujausios technologijos, kvalifikuotas personalas, kelių etapų kokybės kontrolės sistema užtikrina kokybiškų šovinių gamybą. GGG specializuojasi 5,56x45 GP21 (SS109) ir 7,62x51 GP11 (M80) šovinių bei jų metalinių komponentų gamyboje. Šoviniai gaminami pagal NATO arba sugriežtintus klientų reikalavimus. Įmonės laboratorijose naudojama moderni kompiuterizuota įranga. Prie Šovinių kokybės laboratorijos įrengtos dvi dengtos šaudyklos – 580 m ilgio šaudykla balistiniams bandymams ir 50 m ilgio šaudykla funkciniams bandymams.

Dabar Lietuvos Respublikos Ūkio ministerija valdo 100 % AB Giraitės ginkluotės gamyklos akcijų, kurių nominali vertė – 21,5 mln. litų. 2009 m. akcijos perimtos iš Ginklų fondo 2009 m. liepos mėn. LR Vyriausybės nutarimu.

Giraitės ginkluotės gamyklą saugo Lietuvos šaulių Sąjungos Objektų apsaugos būrys.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Giraitės ginkluotės gamyklos potencialas – 150 mln. litų apyvarta
2. ↑   Archyvuota kopija 2013-10-24 iš Wayback Machine projekto. Giraitės ginkluotės gamykla pernai pasiekė rekordinę apyvartą
3. ↑  Giraitės ginklų gamyklos ateitis – nuoma arba koncesija
4. ↑  LŠS štabo Garbės sargybos kuopos Garbės sargybos, Objektų apsaugos būriai Archyvuota kopija 2007-03-06 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Giratės ginkluotės gamykla Archyvuota kopija 2010-03-27 iš Wayback Machine projekto. (anglų kalba)
Sport-Saller|  |
| Pramonė | sporto prekės, drabužiai, avalynė |
| Įkurta | 1972 m. |
| Įkūrėjas (-ai) | Richard Saller |
| Centrinė būstinė | Vaikershaimas, Vokietijos vėliava Vokietija |
| Produkcija | sportinė apranga, avalynė, kamuoliai ir kt. |
| Tinklalapis | Sport-saller |

**Sport-Saller** – Vokietijos sporto prekių gamintojas. „Sports-Saller" parduoda ir platina futbolo įrangą klubams, daugiausiai aprangas, kamuolius ir batelus. Įmonė gamina ir prekiauja ne tik savo gaminiais, bet ir kitų prekių ženklų prekes.

Istorija
--------

„Sport-Saller" 1972 m. įkūrė Richard Saller, kuris tuo metu buvo futbolo treneris. Kitados tai prasidėjo kaip futbolo verslas, tačiau netrukus kilo mintis, kad derėtų kurti, gaminti ir pardavinėti savo sportinę aprangą. Iš pradžių buvo atidaryta sportinių drabužių parduotuvė, norėta aprūpinti vietines sporto komandas joms reikalinga įranga.

1990 m. „Sport-Saller" persikėlė į Vaikershaimą, kur bendrovė pastatė biurų pastatą, sporto parduotuvę, sandėliavimo patalpas, logistikos ir gamybos patalpas. Kartu su naujuoju biurų pastatu buvo pastatyta moderni sporto salė, padedanti ugdyti motyvuotus ir talentingus jaunus žaidėjus.

2008 m. „Uhlsport" tapo „Arminia Bielefeld" techniniais rėmėjais. Dvylika metų buvo šio klubo partneriais.

2008 m. įmonė išplėtė veiklą Gruzijoje ir atidarė prekybos centrą Tbilisyje, aprūpinantį Gruzijos olimpinį komitetą.

2010 m. pasirašė sutartį su Gambijos futbolo federacija, įtraukdami visas nacionalines komandas, t. y. U17, U20 ir U23 komandas, vyresniųjų rinktinę ir moterų nacionalinę komandą.

2014 m. tapo Gdansko „Lechia" techniniais rėmėjais, buvo sudaryta 2 metų sutartis.

2018 m. gegužę jie sukūrė specialius marškinėlius paskutinėms Jahn Regensburg sezono rungtynėms.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Mit Sport Saller in eine goldene Zukunft
3. ↑  Richard Saller at the Georgian NOC
4. ↑  Sport Saller Germany sign contract with GFA
5. ↑  Piłkarze Lechii wybrali numery na koszulkach
6. ↑  Lechia Gdańsk pick up German kit deal
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Alisarda|  |
| 

| IATA**IG** | ICAO**ISS** | Šaukinys**Alisarda** |
| --- | --- | --- |

 |
| Įkurta | 1963 m. kovo mėn. |
| Pagrindinis oro uostas | Olbia – Kosta Smeralda oro uostas |
| Lėktuvų skaičius | 25 |
| Būstinė | Olbija, Italija |

**Alisarda** – buvusi oro linijų bendrovė iš Italijos. Ji pradėjo savo veiklą 1963 m. o 1991 m. susijungusi su Ispanijos *Universair* tapo *Meridiana Fly* kompanija.

Istorija
--------

Kompanija pradėjo savo veiklą 1963 m. kovo mėnesį kaip oro taksi tarp Olbijos ir Romos. 1969 m. kompanija pradėjo skrydžius į Boloniją, Pizą ir Kaljarį. Vėliau prie flotilės pridėjus *McDonnell Douglas DC-9* lėktuvus kompanija pradėjo skrydžius į Vokietiją.

1985 m. *Alisarda* pradėjo skrydžius į Paryžių, Frankfurtą ir Londoną, o 1991 m. savo veiklą tęsė kaip *Meridiana Fly* oro linijų bendrovė.

Galerija
--------

* McDonnell Douglas DC-9McDonnell Douglas DC-9
| **Aleksejus Šalanda** |
| --- |
| Gimė | 1969 m. gegužės 31 d. (54 metai)Gardinas, Baltarusijos TSR Baltarusijos Tarybų Socialistinė Respublika |
| Tautybė | baltarusis |
|  |
| Sritis | istorikas, heraldikos ekspertas |
|  |
| Alma mater | Gardino universitetas |
| Žinomas (-a) už | Baltarusijos heraldikos tyrimai |

**Aleksejus Šalanda** (blrs. *Аляксей Шаланда*, g. 1969 m. gegužės 31 d.) – baltarusių istorikas ir heraldikos ekspertas.

Biografija
----------

Šalanda gimė Gardine ir 1993 m. baigė Gardino universitetą. 2000 m. jam suteiktas mokslų kandidato laipsnis (disertacija „Baltarusijos bajorų heraldika XVI a. antroje pusėje – XVIII a.", blrs. *Шляхецкая геральдыка Беларусі ў другой палове ХVІ–ХVІІІ ст.*).

Nuo 2008 m. istorikas dirba Baltarusijos nacionalinės mokslų akademijos Istorijos institute. 2010–2012 m. vadovavo instituto Specialiųjų istorinių tyrimų ir informacinių-analitinių darbų skyrio Heraldikos ir numizmatikos sektoriui. Nuo 2012 m. Šalanda vadovauja Specialiųjų istorinių tyrimų ir informacinių-analitinių darbų skyriui.

2015–2020 m. vadovavo Istorijos instituto Heraldikos, genealogijos ir numizmatikos skyriui.

2020 m. gruodį Heraldikos, genealogijos ir numizmatikos skyrius, kuriam vadovavo profesorius Šalanda, buvo uždarytas, o jis pats kartu su keliais kolegomis atleistas iš darbo, kaip įtariama, už tai, kad palaikė visoje šalyje vykusius protestus prieš Aleksandro Lukašenkos režimą po prieštaringai vertinamų prezidento rinkimų 2020 m. rugpjūtį. Jis pateikė savo ekspertinę nuomonę dėl teismo prašymo, susijusio su Baltarusijos istorine balta–raudona–balta vėliava – populiariu protesto simboliu, nurodydamas, kad policija neturėjo pagrindo persekioti piliečių už viešą šios vėliavos demonstravimą.

Išnašos
-------

1. 1 2  Шаланда Аляксей Iванaвiч Archyvuota kopija 2021-08-19 iš Wayback Machine projekto.
2. 1 2  The Flag Revolution. Understanding the Political Symbols of Belarus
3. ↑  Ученый заявил, что БЧБ-флаг — национальный символ белорусского народа. С ним не продлевают контракт Archyvuota kopija 2021-03-22 iš Wayback Machine projekto.
Aston Martin DB7 V12 Vantage 2001 m.
**Aston Martin DB7** – GT klasės kupė ir kabrioletas pristatytas 1994 metais ir gamintas iki 2003. Šis Aston Martin buvo pats populiariausias bendrovės istorijoje – jo pagaminta daugiau nei 7000 vienetų.

Savybės
-------

Pigiausias variantas turėjo šešių cilindrų variklį ir buvo klase žemesnis nei V8 Virage. DB7 platforma buvo sukurta naudojant senojo Jaguar XJS pagrindą tik su daugeliu pakeitimų. Automobilio dizainas buvo kurtas kaip Jaguar F-type modelis, tačiau Ford (tuo metu tiek Jaguar, tiek Aston Martin priklausė Ford bendrovėi) panaikino šį modelį, o projektas modifikuotas taip, kad atrodytų kaip tipiškas Aston Martin. Pirmas kartos Jaguar XK-8 taip pat naudoja šią XJ-S/DB-7 platformą, tačiau Aston Martin DB7 yra ženkliai brangesnis ir labiau išskirtinis. 1999 metais DB7 gavo galingą V12 variklį, šis 6.0 litrų, 48 vožtuvų motoras išvysto 420 AG (313 kW) ir 540 Nm sukimo momentą. Variklis komplektuojamas su šešių pavarų mechanine greičių dėže arba penkių pavarų automatine. Aston Martin tvirtina, kad automobilis pasiekia didžiausią 299 km/h greitį ir spurtuoja nuo 0-60 mylių per valandą (97 km/h) per 4.9 sekundės. Šis DB7 yra 4692 mm ilgio, 1830 mm pločio, 1243 mm aukščio ir sveria 1.8 tonos.

Galerija
--------

* DB7 Vantage VolanteDB7 Vantage Volante
* DB7 ZagatoDB7 Zagato
* DB7 VantageDB7 Vantage
* Aston Martin DB AR1Aston Martin DB AR1

Nuorodos
--------

* Aston Martin - Oficiali Aston Martin svetainė
**Kaip užsiauginti baimę**| 
Pirmojo leidimo viršelis |
| **Autorė** | Jurga Ivanauskaitė |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Žanras** | apsakymai |
| **UDK:** | 821.172-32 |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | Kaip užsiauginti baimę |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Kalba** | lietuvių |
| **Leidykla** | Vaga |
| **Išleista** | 1989 m. |
| **Formatas** | Kietais viršeliais |
| **Puslapių** | 277 |
| **ISBN:** | 5-415-00516-1 |
| **ISBN-13:** | 9785415005161 |
| **OCLC:** | 246733617 |

**Kaip užsiauginti baimę** – lietuvių rašytojos Jurgos Ivanauskaitės novelių ir apsakymų knyga, išleista 1989 m. Perleista 2009 m. Tai antroji šios autorės trumposios prozos rinktinė.

Knygos temos – susvetimėjimas, jauno žmogaus pasaulėvoka bei moralinė degradacija, pasimetimas, mirties baimė. Apsakymų veikėjai vartoja narkotikus, svaiginasi, skęsta nykioje kasdienybėje. Šios temos būdingos ir ankstesniems Jurgos Ivanauskaitės kūriniams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Knygų puslapiuose – skaudžios jaunuolių išpažintys

Nuorodos
--------

* Baimės sudedamosios dalys
* Apsakymai iš knygos „Kaip užsiauginti baimę"
| Bertaučių palivarkas |
| --- |
| Bertaučių palivarko gyvenamasis namas (2016 m.) Bertaučių palivarko gyvenamasis namas (2016 m.) |
| Vieta | Bertaučiai, Joniškio rajonas |
| Įkurtas | 1845 m. |
| Rūmų stilius | istorizmas |
| Bajorų giminės | von Pfelitzer gen. Franck |
| Pastatų būklė | gera |
| Savininkas | įvairūs savininkai |

**Bertaučių palivarkas** (vok. *Bartautschen, Bertauzschen, Bertauz, Bertauzen,* rus. *Бартовцњ* (1843 m.), *Бертауцы* (1846 m.)*, ф. Бертоуце* (1877 m.), *Бартовце* (1881 m.)*, им. Бертовцы* (1908 m.)*, ф. Бортовце* (1910 m.)) yra Šiaurės Lietuvoje, Joniškio r. Joniškio sen. Bertaučių kaime. Dvaras įsikūręs kaimo gale.

Istorija
--------

Palivarką 1845 m. įsteigė Julijus fon Frankas (1800-1877). Iš tėvo Julijaus Daunoravos dvarą, kartu su Bertaučių (Бартовце) palivarku, malūnu, plytine, karčema, 1876 m. paveldėjo viengungis sūnus Dietrich Alexander Rudolph von Pfeilizer-Franck (1843-1904). 1877 m. inventoriuje Bertaučių palivarke surašyta 15 pastatų. Apie 1908 m. palivarkas išdalintas tarp valstiečių.

Architektūra
------------

š XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje statytų palivarko sodybos pastatų išliko vos keletas. Tai apie 1900 m. statytas gyvenamasis namas (Beržų g. 33) – medinis, tašytų rąstų, stačiakampio formos, pusvalminiu stogu, buvęs dengtas gontais, palėpė apkalta vertikaliomis lentomis, su 6 ir 9 įstiklintų dalių dvivėriais langais su langinėmis (šiai dienai langai su 6 dalimis fiksuoti pietiniame – 3, rytiniame – 2, vakariniame – 1, o šiauriniame – 2 devynių dalių ir 1 šešių, taip pat vertikalus siauras 3 dalių langelis kamaroje), su atviru prieangiu dvišlaičiu stogeliu, su išpjaustyta tvorele ir puslankio formos ažūrinėmis arkomis – panašiai kaip kiti dundurniekų gyvenamieji namai. Jame 1949–2003 m. veikė Bertaučių pradžios mokykla su mokytojų butais (išliko 1961 m. mokyklos pastato planas, su 8 patalpomis, 139,78 m² bendro ploto[6]). Taip pat išliko tvartas molio sienomis (rekonstruotas) (Beržų g. 35), akmenų mūro svirnas dvišlaičiu stogu.

Galerija
--------

* Bertaučių palivarkas ir kaimas 2016 m.Bertaučių palivarkas ir kaimas 2016 m.
* Bertaučių palivarko gyv. namas 2016 m.Bertaučių palivarko gyv. namas 2016 m.
* Bertaučių palivarko gyv. namas 2016 m.Bertaučių palivarko gyv. namas 2016 m.
* Bertaučių palivarko ūkinis namas 2016 m.Bertaučių palivarko ūkinis namas 2016 m.
* Bertaučių palivarko ūkinis namas 2016 m.Bertaučių palivarko ūkinis namas 2016 m.
* Dvaro savininkų 1797–1904 m. Franck gen. Pfeilitzer herbasDvaro savininkų 1797–1904 m. Franck gen. Pfeilitzer herbas

Literatūra
----------

Vasiliauskas E. *Joniškio krašto dvarai. Didžioji ir Mažoji Daunoravos, Bertaučiai, Satkūnai / Güter in der Gegend von Joniškis. Gross und Klein Donnerhof, Bärtautzen, Satkuhnen*, Klaipėda, 2017.

Nuorodos
--------

**Bertaučių palivarko sodyba (Išlikęs)** Archyvuota kopija 2017-08-20 iš Wayback Machine projekto.
**Angelo rūbas**| 
2011 m. leidimo viršelis |
| **Autorius** | Jurga Ivanauskaitė |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Žanras** | maldos |
| **UDK:** | 821.172-4769.2(474.5)(084) |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | Angelo rūbas |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Kalba** | lietuvių |
| **Leidykla** | Tyto alba |
| **Išleista** | 2011 m. |
| **Formatas** | Kietais viršeliais |
| **Puslapių** | 299 |
| **ISBN-13:** | 978-9986-16-851-5 |

**„Angelo rūbas"** – 50-ųjų lietuvių rašytojos Jurgos Ivanauskaitės gimimo metinių proga išleista knyga, kurioje spausdinamos improvizuotos maldos už save, artimuosius; kreipiamasi į Angelą Sargą bei kitus dangiškųjų sferų būtybes.

„Angelo rūbe" spausdinamos maldos buvo nurašytos nuo 2005 m. Jurgos Ivanauskaitės personalinėje parodoje „Angelariumas" eksponuotų baltų marškinių pavadinimu „Marškinėliai angeliškiems sapnams sapnuoti".

Išleista 2011 m. Įžangą parašė kun. Julius Sasnauskas, spaudai parengė Jurga Užkurnytė.

Nuorodos
--------

* Apie knygą (su ištraukomis)
| **Pulsatilla patens**Apsauga: 2(V) – Pažeidžiama rūšis |
| --- |
| Vėjalandė šilagėlė (Pulsatilla patens)Vėjalandė šilagėlė (*Pulsatilla patens*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Vėdrynažiedžiai  *( Ranunculidae)* |
| Šeima: | Vėdryniniai  *( Ranunculaceae)* |
| Gentis: | Šilagėlė  *( Pulsatilla)* |
| Rūšis: | Vėjalandė šilagėlė  *( Pulsatilla patens)* |

 |

**Vėjalandė šilagėlė** (*Pulsatilla patens*) – vėdryninių (*Ranunculaceae*) šeimos, šilagėlių (*Pulsatilla*) genties augalas.

Daugiametis, 7-50 cm aukščio žolinis augalas. Šaknis liemeninė, storoka, tamsiai ruda. Žiedstiebiai statūs, tankiai apaugę švelniais, sidabriškais plaukeliais. Apatiniai lapai, kurie išauga augalui peržydėjus, ilgais lapkočiais. Lakštas plaštakiškai suskaldytas į 3-7 dalis, o jų kiekviena dar į kelias skiltis. Viršutiniai lapai redukuoti, linijiškai suskaldyti, plaukuoti. Žiedai iš pradžių susiglaudę, vėliau žvaigždiškai išsiskleidžia. Apyžiedis paprastas. Žiedlapiai 6, pailgai kiaušiniški, nusmailėję, melsvai violetiniai, išorinė pusė apaugusi sidabriškais plaukeliais. Kuokelių daug, išoriniai virtę staminodžiais. Piestelių daug. Vaisius – tankiai apaugęs šilkiškais plaukeliais riešutėlis.

Vėjalandės šilagėlės Rūdninkų poligone
Žydi balandžio – gegužės mėn. Pietryčiuose dažna, kitur reta arba visai neaptinkama. Auga sausuose pušynuose, sauso miško aikštelėse, pamiškėse, ant sausų šlaitų, lengvuose smėlio dirvožemiuose.

Požeminėse augalo dalyse yra 5,6 % triterpeninių saponinų, patensozidų A, B, C ir D, antžeminėse dalyse – kumarinų, alkaloido ranunkulino, žieduose – antocianų: glikozido delfinidino.

Visos augalo dalys nuodingos. Sultys, patekusios ant akių, burnos gleivinės ar jautresnės odos, gali sukelti uždegimą.

Augalas dekoratyvus, įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.

Literatūra
----------

Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 50 psl.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vėjalandė šilagėlė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| ***Nuodėmės užkalbėjimas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Nuodėmės užkalbėjimas |
| Kilmės šalis | Lietuva |
| Režisierius | Algimantas Puipa |
| Prodiuseris (-iai) | Algimantas Puipa Ramūnas ŠkikasŽivilė Januškaitė |
| Scenaristas (-ai) | Algimantas PuipaJurga Ivanauskaitė |
| Vaidina | Remigijus SabulisKostas SmoriginasAleksas KazanavičiusNelė SavičenkoRasa Samuolytė |
| Metai | 2007 |
| Žanras | Drama |
| Trukmė | 98 min. |
| Kalba | lietuvių k. |

**Nuodėmės užkalbėjimas** – 2007 m. Lietuvos kino studijoje ir studijoje „Uljana Kim" sukurtas meninis filmas J. Ivanauskaitės romanų „Ragana ir lietus", „Placebas" bei „Sapnų nublokšti" motyvais. Drama. Filmo trukmė – 98 min.

Apie filmą
----------

Filmavimas, trukęs septynias savaites, vyko Vilniuje ir Trakų Vokėje, o planuotos išvykos į Buriatiją dėl lėšų stygiaus teko atsisakyti.

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filme pasakojama apie jauną žurnalistę Viktoriją, kuri lankosi pas psichoanalitikę Ritą. Viktoriją kankina meilė ir aistra kunigui Pauliui. Skausminga jaunos moters aistra kunigui ir gyvenimo vidurio sulaukusios psichoterapeutės intymus dienoraštis, kurį leista perskaityti visiems norintiems. lengvos ironijos persmelktame filme daug emocinės istorijos, kuri nejučia priverčia juostą žiūrėti su gilia asmenine pajauta. Apie erotines scenas – didelis komplimentas režisieriui, savotiška pergalė kebliausiame fronte.

Kūrybinė grupė
--------------

* Scenarijaus autoriai – Algimantas Puipa, Jurga Ivanauskaitė
* Režisierius statytojas – Algimantas Puipa
* Prodiuseriai – Uljana Kim, Ramūnas Škikas, Živilė Januškaitė
* Kompozitorius – Juozas Širvinskas
* Panaudotos muzikos autoriai – Kostas Smoriginas, Jonas Jurkūnas
* Muzikos atlikėjas – Algimantas Pauliukevičius
* Dirigentas – Donatas Katkus
* Operatorius statytojas – Algimantas Mikutėnas
* Montažo režisierius – Danielius Kokanauskis
* Dailininkas statytojas – Galius Kličius
* Garso režisierius – Saulius Urbanavičius
* Kostiumų dailininkas – Renata Valčik.

Vaidina
-------

Rasa Samuolytė, Aleksas Kazanavičius, Nelė Savičenko, Kostas Smoriginas, Remigijus Sabulis, Romualdas Ramanauskas, Toma Vaškevičiūtė, Rolandas Boravskis, Darius Petkevičius, Adomas Stančikas, Gediminas Vilaniškis, Irmantas Jankaitis, Loreta Juodkaitė, Irena Žitkutė, Virginija Vareikytė, Juozas Rimas, Donatas Šimukauskas, Ramūnas Cicėnas, Julija Stefanovičienė.

Apdovanojimai ir nominacijos
----------------------------

| Metai | Apdovanojimai | Kategorija | Rezultatas |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | Sidabrinė gervė | Geriausias filmas | Nominuotas |
|

Nuorodos
--------

* Filmo svetainė
* Filmo recenzija
| Branduoliškių dvaras |
| --- |
| Branduoliškių (Aukštojo Gelgaudiškio) dvaro ūkvedžio namas (2015 10 24) Branduoliškių (Aukštojo Gelgaudiškio) dvaro ūkvedžio namas (2015 10 24) |
| Vieta | Branduoliškiai, 
Gelgaudiškio seniūnija,Šakių rajonas |
| Bajorų giminės | Kirštenšteinai,Koideliai,Šemetos |
| Pastatų būklė | sunykęs |

**Branduoliškių dvaras** – dvaras, esantis Branduoliškiuose (Aukštajame Gelgaudiškyje), Gelgaudiškio seniūnijoje (Šakių rajone), į rytus nuo Gelgaudiškio dvaro, prie Virangės upelio.

Dvaro sodybos fragmentai − ūkvedžio namas, arklidės griuvėsiai.

Buvęs Gelgaudiškio dvaro palivarkas. Kaip rašo savo istorinėje pažymoje Virginijus Jocys, XVII a. pradžioje priklausė Žemaičių vyskupui Jonui Jeronimui Kiršenšteinui, kurio tėvonija buvo Kidulių dvaras.

1794−1810 m. Aukštasis Gegaudiškis (Branduoliškiai), kaip ir kiti aplinkiniai dvareliai, prijungti prie Koidelio (Keudell) valdomo Gelgaudiškio dvaro.

Nuo 1892 iki 1940 metų Aukštasis Gegaudiškis (Branduoliškiai) Šemetų giminės nuosavybė.

Tarybiniu periodu dvaro pastatais naudojosi kolūkis. Iki mūsų laikų išliko dvaro ūkvedžio namas.

Galerija
--------

* Branduoliškių dvaro ūkvedžio namas (2015 10 24)Branduoliškių dvaro ūkvedžio namas (2015 10 24)
* Branduoliškių dvaro ūkvedžio namas (2015 10 24)Branduoliškių dvaro ūkvedžio namas (2015 10 24)
* Branduoliškių dvaro ūkvedžio namas (2015 10 24)Branduoliškių dvaro ūkvedžio namas (2015 10 24)
* Branduoliškių dvaro ūkvedžio namo pirmas aukštas (2015 10 24)Branduoliškių dvaro ūkvedžio namo pirmas aukštas (2015 10 24)
* Branduoliškių dvaro ūkvedžio namo laiptai į palėpę (2015 10 24)Branduoliškių dvaro ūkvedžio namo laiptai į palėpę (2015 10 24)
* Branduoliškių dvaro ūkvedžio namo palėpė (2015 10 24)Branduoliškių dvaro ūkvedžio namo palėpė (2015 10 24)
* Branduoliškių dvaro ūkvedžio namas (2015 10 24)Branduoliškių dvaro ūkvedžio namas (2015 10 24)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ingrida Semaškaitė. „Lietuvos dvarai". Enciklopedinis žinynas. – Vilnius, „Algimantas", 2010. // psl. 1–512