recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Neuroteologija** – neuromokslų kryptis, tirianti „religinės patirties neurofiziologiją".

Srities dalykas yra tyrimai, kuriuose bandoma žmonių, patiriančių transcendentinius jausmus, smegenyse aptikti sritis ar neuronų tinklus ir reiškinius, kurie leidžia jausti tokius jausmus. T.y. religiniai potyriai nagrinėjami kaip eiliniai neurofiziologiniai potyriai.

Pirmuosius eksperimentus, kuriuose magnetinių laukų pagalba (Transkranialinė magnetinė stimuliacija TMS) buvo sukuriamas „aukštesniosios jėgos" pojūtis, atliko kanadiečių neurologas *Michael Persinger*. Kai kurie bandomieji teigė esą jutę kone Dievo prisilietimą.

Literatūra
----------

* Newberg, Andrew, D’Aquili, Eugene und Rause, Vince: *Der gedachte Gott*, Piper 2003, ISBN 3-492-24138-7
* Wolf, Gerald: *Der HirnGott*, Dr. Ziethen Verlag 2005, ISBN 3-938380-04-7 (Wissenschaftsroman)

Nuorodos
--------

* Naujienlaiškis[neveikianti nuoroda]
* Eksperimentai su magnetiniais laukais (Die Zeit, 1.11.1996)
* Michael Persinger Archyvuota kopija 2005-08-16 iš Wayback Machine projekto.
* Neuroteologijos disertacija, religijotyros perspektyva bei rakursas Archyvuota kopija 2006-11-04 iš Wayback Machine projekto.
| **Leonas Gorskis (1760)** |
| --- |
|  |
| Gorskiai |
| Herbas „Nałęcz" |
| Herbas „Nałęcz" |
|  |
| Gimė | apie 1760 m. |
| Mirė | 1807 m. balandžio 4 d. (~47 metai)Vilnius |
| Tėvas | Mykolas Jonas Gorskis |
| Motina | Marijona Regina Vainaitė |
| Sutuoktinis (-ė) | I santuoka:Liudmila BoufalII santuoka:Marija Šumkovskaitė |
| Vaikai | Iš I santuokos:Leopoldas Gorskis,Olimpija Gorskaitė |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Šv. Stanislovo ordinas |

**Leonas Gorskis** (lenk. *Leon Gorski*, apie 1760 m. – 1807 m. balandžio 4 d. Vilniuje, Lietuvos Vilniaus gubernija) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (LDK) ir Abiejų Tautų Respublikos didikas, Lietuvos taurininkas, Šv. Stanislovo ordino kavalierius.

Giminė
------

Kilęs iš Lenkijos karalystės didikų Gorskių giminės. Tėvas Mykolas Jonas Gorskis (lenk. *Michał Jan Gorski*, apie 1717 m. – 1776 m.), motina – Marijona Regina Vainaitė (lenk. *Marianna Regina Wojna*, apie 1720 m. – apie 1770 m.). Seserys – Liudvika Teodora Broel-Platerienė, Kotryna Gorskaitė, Ona Goštautienė ir Teodora Boufal-Daraškevičienė. Broliai ir seserys iš tėvo I santuokos: Fortūnatas Gorskis (lenk. *Fortunat Gorski*, apie 1745 m. – apie 1810 m.), Adomas Gorskis (lenk. *Adam Gorski*, apie 1745 m. – ?), Stanislovas Augustas Gorskis (lenk. *Stanisław August Gorski*, apie 1745 m. – ?), Rožė Monvydienė, Barbora Koscelkovska ir Liudvikas Gorskis (lenk. *Ludwik Gorski*, 1749–1815 m.).

Santuokos
I. Apie 1780 m. susituokė su Liudmila Boufal (lenk. *Ludmiła Boufał*, apie 1760 m. – apie 1790 m.).

II. Apie 1790 m. vedė Mariją Šumkovskaitę (lenk. *Maria Szumkowska*, apie 1770 m. –?).

Vaikai
Iš I santuokos:

* Leopoldas Gorskis (lenk. *Leopold Gorski*, 1787–1825), Salantų, Siponiškių, Lelionų, Lebedžio ir Olževo dvarininkas, Telšių apskrities bajorų maršalka.
* Olimpija Gorskaitė-Renė (lenk. *Olimpia z Gorskich Rönne*, apie 1790 m. – ?), ištekėjo apie 1820 m. vyras – Renavo dvarininkas, baronas Antanas Renė (lenk. *Antoni von Rönne*, apie 1800 m. – 1869 m.), dukra – Olimpija Renė-Oginskienė (lenk. *Olimpia von Rönne-Ogińska*, 1829–1861 m.).

Dvarai
------

Valdė Salantų (Telšių apskritis), Lelionų, Siponiškių (Trakų apskritis), Lebiodų ir Olževo (Gardino apskritis) dvarus.

Veikla
------

Paskutinis Lietuvos taurininkas.

Salantų bažnyčios koliatorius, 1769 m. dovanojo jai monstranciją.

Apdovanojimai
-------------

1791 m. apdovanotas Šventojo Stanislovo ordinu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Liepa Griciūtė-Šverebienė. Salantų bažnyčios liturginiai indai ir kiti reikmenys. - Salantų bažnyčia: istorija, meno vertybės ir žmonės. - Žemaičių praeitis. - Vilnius: Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2011. - T. 15. - P. 169

Nuorodos
--------

* Leon Gorski z Góry h. Nałęcz: Potomkowie Sejmu Wielkiego
* Paulius Vaniuchinas. Salantų dvaro valdytojai: Nuo Skilandžių iki Salantų. – 2011 m. gruodžio 27 d.
| **Amianas Marcelinas** |
| --- |
| Gimė | 325 arba 330 m.Antiochijoje |
| Mirė | 391 m. (~66 metai) |
|  |
| Veikla | graikų kilmės IV a. romėnų istorikas |
|  |
|  **Vikiteka** | Amianas Marcelinas |

**Amianas Marcelinas** (lot. *Ammianus Marcellinus*; g. 325 arba 330 m. Antiochijoje – m. po 391 m.) – graikų kilmės IV a. romėnų istorikas, Tacito istorijos tęsėjas.

Biografija
----------

Gimė greičiausiai Antiochijoje, 376 m. atvyko į Romą. Dalyvavo įvairiuose imperijos karo žygiuose. Romoje parašė iš 31 knygos sudarytą istorijos knygą *Rerum gestarum libri*. Iki šių laikų išliko tik 18 paskutiniųjų knygų, aprašančių 352–378 m. įvykius. Savo aprašymuose beveik niekur nenurodė šaltinių, nors kai kur visgi mini žymius graikų ir romėnų mokslininkų darbus.

Savo veikale Amianas Marcelinas aprašo 365 m. Kretos žemės drebėjimą ir Aleksandriją užgriuvusį cunamį. Nors žinomos baltų gentys jo aprašymuose neminimos, tačiau užsimena apie nežinomas gentis gyvenančias toliau nuo Rifėjų kalnų bei rašo apie taikaus būdo arimfėjus, kuriuos, dėl panašaus vėlesnių istorikų baltų apibūdinimo, galima sieti ir su baltais.
Taip pat paminėjo lot. *Chronius* ir Vyslos (lot. *Vitula*) upes bei neurus.

Šaltiniai
---------

1. ↑   „Baltų religijos ir mitologijos šaltiniai" I t. Norbertas Vėlius, Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1996. T.1: 152 psl.
|  |
| --- |
| Kakčikelių kalba*Kaqchikel Ch'ab'äl* |
| Kalbama | Gvatemala |
| Kalbančiųjų skaičius | ~0,5 mln. |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | į šimtuką nepatenka |
| Kilmė | Majų Kičių-mamų  Kičių   **Kakčikelių** |
| Rašto sistemos | lotyniška abėcėlė |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba | - |
| Prižiūrinčios institucijos | Academía de las Lenguas Mayas de Guatemala |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-1 | - |
| ISO 639-2 | myn |
| ISO 639-3 | įvairūs |

**Kakčikelių kalba** (sav. *Kaqchikel Ch’ab'äl*) – majų kalbų šeimai priklausanti kalba, vartojama indėnų kakčikelių. Plačiausiai vartojama vakarinėse Gvatemalos aukštumose. Artima kičių ir cutuchilių kalboms.

Išskiriama net 10 kakčikelių kalbos tarmių:

* Akatenango pietvakarių [ckk]
* Vidurio [cak]
* Rytų [cke]
* Šiaurės [ckc]
* Santa Marija de Chesaus [cki]
* Santo Domingo Šenakocho [ckj]
* Pietų-vidurio [ckd]
* Pietų [ckf]
* Vakarų [ckw]
* Jepokapos pietvakarių [cbm]

Plačiausiai vartojamos vidurio ir rytų tarmės (virš 100 tūkst. žmonių), kitų kalbėtojų skaičius svyruoja nuo kelių šimtų iki keliasdešimt tūkstančių. Tarmių skirtumai labiausiai pasireiškia balsių tarime.

Seniausias rašytinis kalbos šaltinis – 1571–1604 m. parašyti Kakčikelių analai, kuriuose aprašoma kakčikelių tautos istorija, legendos, mitai.

Nuorodos
--------

* Ethnologue informacija
| **Leonas Juozapaitis** |
| --- |
|  |
| Leonas Juozapaitis |
| Gimė | 1901 m. lapkričio 28 d.Vilnius |
| Mirė | 1980 m. rugpjūčio 13 d. (78 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | futbolininkas, lengvaatletis, krepšininkas |
|  |
| Žinomas (-a) už | vienas Lietuvos sporto pradininkų |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino 3 laipsnio ordinas
 |

**Leonas Juozapaitis** (1901 m. lapkričio 28 d. Vilniuje – 1980 m. rugpjūčio 13 d. Kaune) – Lietuvos futbolininkas, lengvaatletis, krepšininkas, vienas pirmųjų futbolo teisėjų, olimpietis. Vienas Lietuvos sporto pradininkų.

Biografija
----------

Iki 1920 m. L. Juozapaitis gyveno Vilniuje, mokėsi Vytauto Didžiojo gimnazijoje. L. Želigovskiui okupavus Vilnių, persikėlė į Kauną. 1923 m. baigė Kauno karo mokyklą, nuo leitenanto pakilo iki kapitono, kuopos vado. 1940 m. sovietams okupavus Lietuvą, buvo ištremtas į Sibirą. Į Lietuvą grįžo 1956 m.

Sporto pasiekimai
-----------------

### Futbole

L. Juozapaitis buvo 1922 ir 1923 m. Lietuvos futbolo čempionas (atstovavo LFLS Kaunas). 1923 m. buvo Kaune vykusių pirmųjų tarpvalstybinių futbolo rungtynių Lietuva-Estija žaidėjas. 1923–1924 m. keturis kartus žaidė Lietuvos rinktinėje kaip saugas, tą pačią poziciją užėmė ir dalyvaudamas 1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Paryžiuje.

### Kitose sporto šakose

Pirmojo Lietuvos lengvosios atletikos čempionato (1921) prizininkas: 1500 m bėgimo varžybose pelnė sidabro medalį (5 min 09 s). 1922 m. tapo Lietuvos bėgimo čempionu 5000 m (19 min 14,7 s) ir 10 000 m (42 min 01,5 s) bėgimų rungtyse. 3 kartus buvo Lietuvos bėgimo rekordininkas: 1000 m (3 min 02,1 s – 1922 m.), 5000 m (18 min 30,0 s – 1921 m.), 10 000 m (42 min 01,5 s – 1922 m.).

Žaidė pirmąsias oficialias krepšinio rungtynes (1922) Lietuvos fizinio lavinimosi sąjungos komandoje.

L. Juozapaičio veikla įvertinta Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino 3 laipsnio ordinu.

Nuorodos
--------

* Leonas Juozapaitis Lietuvos sporto enciklopedijoje
* Lietuvos futbolo pionieriai: Leonas Juozapaitis
E. Viujaro autoportretas, apie 1888 m. piešinys
**Eduaras Viujaras** (pranc. *Édouard Vuillard*, 1868−1940 m.) – Prancūzijos tapytojas, grafikas, dekoratorius, dizaineris, XIX a. pb. Paryžiaus nabių grupės narys.

Biografija
----------

Eduaras Viujaras gimė 1868 m. lapkričio 11 d. Kiuzo (Sona ir Luara), Rytų Prancūzijoje. Jo tėvas buvo atsargos karininkas. 1877 m. šeima persikėlė į Paryžių. E. Viujaras mokėsi Kondorsė licėjuje, kur sutiko Morisą Deni ir Ker Ksaverą Ruselį. 1886−1888 m. E. Viujaras mokėsi Paryžiaus Aukštojoje dailės mokykloje ir Žiuljano akademijoje, kurioje susipažino su grupe tapytojų, paveiktų simbolistinės ir P. Gogeno dailės. Šie jaunieji dailininkai − E. Viujaras, Morisas Deni, Pjeras Bonaras, Polis Seriuzjė, Feliksas Valotonas, Ker Ksaveras Ruselis ir kiti, 1889 m. įkūrė grupę „Nabiai". Dailininkai kūrė aukšto dekoratyvumo laipsnio kūrinius, koncentruodamiesi į tekstūras, formų iškraipymus siekiant psichologinių reikšmių atskleidimo kasdienių objektų vaizdavime. Jų dailei būdingas pabrėžtinai plokštuminis vaizdavimas, supaprastinimai, įtakoti japonų estampų. E. Viujaras nabių laikotarpiu dirbo iliustratoriumi, afišistu, teatro dizaineriu, kūrė litografijas.

Prieš pat 1900 m. E. Viujaras grįžo prie natūralesnės dailės (nabiai paskutinį kartą eksponavo kartu 1989 m.). 1900 m. jis sutiko Lucie Hessel, savo dilerio žmoną, kuri tapo ilgametę dailininko drauge. Dėl savo paveikslų, kuriuose dažniausiai vaizdavo namų interjerą, E. Viujaras (kaip ir Pjeras Bonaras) priskiriamas „intymistams". Po 1900 m. E. Viujaras daugiausiai dirbo intymistų stiliumi, gavo viešųjų užsakymų sieninei tapybai: Eliziejaus laukų teatro fojė (1913), Šajo rūmuose Paryžiuje (1937), Tautų Sąjungos būstinėje Ženevoje (1939). Dailininkas mirė 1940 m. birželio 21 d. La Bol Eskublake (Atlanto Luara) Bretanėje. Palaidotas Batinjolio kapinėse Paryžiuje. Didžiausias dėmesys dailės istorijoje teikiamas E. Viujaro nabių laikotarpio kūriniams.

Darbų galerija
--------------

* E. Viujaro kūriniai chronologine tvarka

* „Lovoje", 1891 m. Orsė muziejus
* „Moteris dryžuotu drabužiu", 1895 m. Vašingtono nacionalinė dailės galerija
* „Skaitanti Lucy Hessel", 1913 m. Žydų muziejus, Niujorkas
* „Rožės stiklinėje vazoje", apie 1919 m. Bostono dailės muziejus
* „Laukiamajame", 1922 m. Toledo dailės muziejus

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Édouard Vuillard** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Encyclopaedia Britannica
* Londono nacionalinė galerija
* Gugenheimo muziejus
Lydos pilis
Lydos pilies bokštas
**Lydos pilis** – pilis prie Lydos miesto, viena seniausių Lietuvos mūro pilių dabartinėje Baltarusijoje. Gynybinės linijos, kurią sudarė Naugarduko, Krėvos, Medininkų ir Trakų pilys dalis.

Istorija
--------

Napoleonas Orda. Lydos pilies griuvėsiai
Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino įsakymu pilis pastatyta apie 1330 m. Nuo XIV a. aštunto dešimtmečio iki 1381 m. pilį valdė Algirdo, vėliau Jogailos patarėjas Vaidila, 1381–1392 m. kunigaikštis Kaributas. Nuo 1392 m. ją valdė Lietuvos didžiojo kunigaikščio skiriami seniūnai. Pilį 1384 m. buvo užėmę ir apgriovę kryžiuočiai, 1392 m. ją užėmė Vytautas su savo sąjungininkais. Pilis atlaikė 1394 m. anglų ir prancūzų riterių puolimą, 1406 m. jos neįveikė Smolensko kunigaikštis Jurijus Sviatoslavičius, 1433 m. – kunigaikštis Švitrigaila, 1506 m. – totoriai. 1659 m. ją buvo užėmusi Rusijos kariuomenė. Per Šiaurės karą pilį du kartus buvo užėmusi Švedijos kariuomenė, ji ir susprogdino pilies bokštus. Paskutinis mūšis pilies griuvėsiuose įvyko 1794 m. per T. Kosciuškos sukilimą su Rusijos kariuomene.

Pilyje buvo stačiatikių cerkvė, 1533 m. perkelta į Lydos miestą. 1568–1794 m. pilyje veikė apskrities bajorų teismas, buvo saugomi jo dokumentai. Pilis pradėjo nykti po 1710 m. Apleista 1794 m. 1794–1914 m. pilies aikštė Rusijos imperijos kariuomenės dalinių buvo naudojama kaip šaudykla. Po 1891 m. Lydos gaisro rusų valdžia leido pilies plytas panaudoti miesto pastatų atstatymui.

1982 m. Lydos pilies griuvėsiai konservuoti, iki 2004 m. atstatytos Lydos pilies sienos ir šiaurės rytų pusės bokštas. 2005 m. Lydos pilyje įsikūrė Lydos istorijos ir meno muziejus.

Pilis
-----

Lydos pilis – aptvarinio (gardinio) tipo mūrinė pilis su dviem bokštais, vienais vartais. Pilis statyta nuolaidžioje aukštumoje, kurią iš trijų pusių supo vandens perkasas, pilies rytinėje pusėje teka Lydajos upelis. Lydos pilis – netaisyklingo keturkampio plano uždaras gynybinis ir gyvenamasis kompleksas. Pilies viršutiniuose aukštuose – gyvenamosios patalpos, tarp jų kareivinės, komendanto butas ir ūkinės patalpos. Sienos kiautiniu būdu mūrytos iš lauko akmenų ir plytų, 12 m aukščio, 93,5 x 83,5 x 80 x 84 m ilgio, 2,5 m storio apačioje, 1,5 – viršuje. Pilies vidaus aikštė buvo 81,1 m ilgio ir 78 m pločio. Pilies bokštai – keturkampiai, stovėjo šiaurės rytų ir pietvakarinėje pusėje.

Literatūra
----------

* Трусаў А.А. Старадаўніх муроў адраджэнне: Мінулае і сучаснасць Лідскага замка / з серыі „Помнікі Беларускага дойлідства". – Мінск: Полымя, 1990.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lydos pilis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 124 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lydos pilis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Koordinatės: 53°53′13.26″ š. pl. 25°18′8.15″ r. ilg.﻿ / ﻿53.8870167°š. pl. 25.3022639°r. ilg.﻿ / 53.8870167; 25.3022639
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Amphisbaenia** |
| --- |
| Amfisbena (Amphisbaenia)Amfisbena (*Amphisbaena fuliginosa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Ropliai  *( Reptilia)* |
| Būrys: | Žvynaropliai  *( Squamata)* |
| Šeima: | Amfisbenos  *( Amphisbaenia)* |

 |

**Amfisbena** (*Amphisbaenia*) – roplys, paplitęs tik tropiniuose ir subtropiniuose regionuose.

Amfisbenos yra panašios į kirmėles – jų kūnas cilindro formos, o žiedais išdėstyti žvynai primena kūno segmentus. Akys rudimentinės, o lygi galva, žiūrint iš šono, yra panaši į pleištą. Visos amfisbenos bekojės, išskyrus 3 rūšis, turinčias netoli galvos esančias priekines galūnes, su ilgais nagais, pritaikytais rausti. Daugelio amfisbenų rausvai rudas kūnas yra nepigmentuotas; spalvingesnės yra tik kelios rūšys.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Amfisbena** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Åse Kleveland 2007 m.
**Åse Kleveland** (g. 1949 m. kovo 18 d. Stokholme) – Norvegijos dainininkė ir politikė.

Gimė Švedijos sostinėje Stokholme. Nuo 1957 m. gyvena Norvegijoje, kur dirbo radijuje ir televizijoje.

1966 metais Åse po pergalės *Melodi Grand Prix* konkurse, išrinkta atstovauti Norvegijai 1966 m. Eurovizijoje. Jame pasirodžiusi su daina „Intet er nytt under solen" (liet. *Niera nieko naujo už saulės*), atlikėja užėmė trečią vietą. Tai geriausias šalies rezultatas iki pergalės 1985 m. konkurse. Kūrinį parašė 1964 metais Eurovizijoje dalyvavęs Norvegijos atstovas Arne Bendiksen.

1986 m. Åse vedė Norvegijoje rengtą Eurovizijos dainų konkursą. 1990–1996 metais A. Kleveland ėjo Norvegijos kultūros ministrės pareigas.

Diskografija
------------

* *Åse* (1965)
* *Åse Kleveland 2* (1967)
* *Vær velkommen* (1974)
* *Midt på natta* (1976)

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Åse Kleveland** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Daina *Intet er nytt under solen*


| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Kirsti Sparboe  *„Karusell"*** |  **Norvegijos atstovė Eurovizijoje**1966 | Po to:**Kirsti Sparboe  *„Dukkemann"*** |
| Prieš tai: **Lill Lindfors** |  **Eurovizijos vedėja**1986 | Po to: **Viktor Lazlo** |
| Lyduvėnų II piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Lyduvėnų II piliakalnisLyduvėnų II piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°30′2.4″ š. pl. 23°4′50.8″ r. ilg.﻿ / ﻿55.500667°š. pl. 23.080778°r. ilg.﻿ / 55.500667; 23.080778Koordinatės: 55°30′2.4″ š. pl. 23°4′50.8″ r. ilg.﻿ / ﻿55.500667°š. pl. 23.080778°r. ilg.﻿ / 55.500667; 23.080778 |

 |
| Vieta | Raseinių rajonas |
| Seniūnija | Šiluvos seniūnija |
| Aukštis | 18 m |
| Plotas | 44x20 |
| Naudotas | I tūkstantmetis pr. m. e. - II tūkstantmečio pradžia |
| Registro Nr. | AR904 / 5591 /A381P |

**Lyduvėnų II piliakalnis**, vadinamas *Barsukalniu* – piliakalnis Raseinių rajono savivaldybės teritorijoje, Lyduvėnuose, Šiluvos seniūnija.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis yra 350 m į pietvakarius nuo Lyduvėnų pirmojo piliakalnio. Jis įrengtas aukštumos kyšulyje Lyduvos kairiajame krante. Aikštelė netaisyklingo keturkampio formos, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 44 m ilgio, 5-20 m pločio, 2 m žemesniu šiaurės rytų galu. Jos pietvakarių krašte supiltas 14 m ilgio, 1,5 m aukščio, 14 m pločio pylimas, kurio 2,5 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 10 m pločio, 1,5 m gylio griovį. Šiaurės rytų šlaite, 4 m žemiau aikštelės yra 3 m pločio terasa, dar 3 m žemiau – kita 9 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 18 m aukščio.

Aikštelės kraštai nugriuvę. Piliakalnis apaugęs lapuočiais. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 11000 m².

Legenda
-------

Pasak legendos, kadaise piliakalnyje stovėjo pilis, kurioje gyveno kunigaikštytė Danutė. Ji išlydėjo savo mylimąjį į karą su kryžiuočiais ir nesulaukė jo grįžtant. Likusi viena ji vis liejo ašaras ir taip susidarė Lyduvos upelis. O Danutės liūdesio vietą pradėta vadinti Lyduvėnais.

Tyrimai
-------

1967 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Gaučiškės piliakalnis 8 km | Bulavėnų piliakalnis 7 km  Pagryžuvio piliakalnis 11 km | Tytuvėnų piliakalnis 14 km  Lyduvėnų III piliakalnis 1,2 km  Lyduvėnų I piliakalnis 0,35 km |  |
| Pabalčių piliakalnis 21 km  Gudelių piliakalnis 26 km |  | Šiaulelių piliakalnis 9 km |
| Galkaičių piliakalnis 13 km | Raseinių piliakalnis 15 km  Kalnujų piliakalnis 18 km | Zvėgių piliakalnis 22 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. LAA, p. 97 (Nr. 383)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.166
* Gitana Kazimieraitienė. *Legendos pasakoja: Lietuvos geografiniai objektai.* Kaunas: Šviesa, 2008, 33 p. ISBN 5-430-04769-4.

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalniai. Lyduvėnai II
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| ***Æon Flux*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Æon Flux |
| Kilmės šalis | JAV |
| Režisierius | Karyn Kusama |
| Prodiuseris (-iai) | David GaleGregory GoodmanGale Anne HurdGary Lucchesi |
| Scenaristas (-ai) | Phil HayMatt Manfredi |
| Vaidina | Charlize TheronSophie OkonedoMarton CsokasJonny Lee Miller |
| Metai | 2005 |
| Žanras | Mokslinė fantastika, veiksmo |
| Trukmė | 92 min. |
| Kalba | Anglų |
| Platintojas | Paramount Pictures |
| Biudžetas | 62 mln. JAV dol. |
| **IMDb įrašas** |

**Æon Flux** (**Aeon Flux**) – 2005 m. JAV mokslinės fantastikos veiksmo filmas. 

Filmas sukurtas pagal to paties pavadinimo avangardinį mokslinės fantastikos animacinį televizijos serialą. Serialą kūrė korėjiečių kilmės amerikietis animatorius Peter Chung. Æon Flux stilistika paveikta japoniškų anime, Moebius ir Egon Schiele darbų. Pagrindinį šnipės Aeon Flux vaidmenį atliko Charlize Theron.

Filme pasakojama apie postapokaliptinę žmonijos ateitį ir paskutinį išlikusį miestą.

Istorija
--------

Animacinės „Æon Flux" premjera įvyko 1991 m. MTV eteryje vėlaus vakaro laidoje – laboratorijoje „Liquid Television" kaip eksperimentinis šešių trumpų (12 min.) dalių animacinis šou.

Kadangi serialą lydėjo sėkmė, dar penki epizodai buvo sukurti po metų, o 1995 m. dešimt savarankiškų serijų buvo transliuojamos visą sezoną.

Siužetas
--------

Animacinio serialo Æon Flux veiksmas vyksta distopinėje ateityje – žmoniją išguldė nežinomas virusas, išliko tik mokslininkų kongreso valdomas Bregnos miestas-valstybė.

Æon Flux yra anarchistinės Monikos valstybės slaptoji agentė, apsirūpinusi fantastine įranga, turinti nepaprastų akrobatikos įgūdžių. Jos tikslas – sabotuoti Bregnos sistemos darbą.
Centralizuotą Bregnos miestą-valstybę valdo technokratiškas lyderis Trevoras Goodchildas (Geravaikis), kuriam monikanė Æon Flux nėra abejinga.
Amerikos trumpaplaukė katė
**Amerikos trumpaplaukė katė** (angl. *American Shorthair*) – trumpaplaukių kačių veislė. Labai populiari JAV. Europos trumpaplaukių kačių variantas.

Istorija
--------

Nustatyta, jog iki XV a. Šiaurės Amerikoje kačių nebuvo. Manoma, jog pirmieji jas į žemyną atgabeno europiečiai. Jūreiviai kates gabendavosi tam, kad šios laisvuose gaudytų graužikus. Atplaukusios į Ameriką, katės įsikurdavo ūkiuose.

Ilgainiui katės paplito visame žemyne. Iš šių ištvermingų medžioklių ir atsirado Amerikos trumpaplaukių veislė. Šios katės nebuvo mišrintos su kitomis veislėmis.

Charakteris
-----------

Tai protingi gyvūnai, ilgai išsaugantys puikią sveikatą. Gerai sutaria su kitomis katėmis ir šunimis. Mėgsta žaisti, ilgai gyvena.

Fizinės savybės
---------------

Kūnas gana stambus, ilgis šiek tiek didesnis už aukštį. Krūtinė apvali, plati, pečiai masyvūs. Kojos vidutinio ilgumo, raumeningos. Kaulai stambūs, letenos didelės, apvalios, tvirtos. Uodega vidutinio ilgumo, prie pagrindo stora, galas bukas.

Galva apvalaina, žandai putnūs. Nosis poilgė, su nedideliu įlinkiu, snukutis kvadratinis. Ausys vidutinio didumo, toli viena nuo kitos. Tarp akių yra didelis tarpas.

Kailis žvilgus, tankus, trumpas. Žiemą daug storesnis nei vasarą.

Būdingos gamtinės spalvos: juoda, rausva, melsva, kreminė, raina, balta ir t. t. Akių spalvą lemia kailio spalva. Paprastai Amerikos trumpaplaukių akys būna vario spalvos arba žalios.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Amerikos trumpaplaukė katė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Esther J.J. Verhoef-Verhallen. *Kačių enciklopedija*, vert. Danguolė Žalytė. Vilnius: Aktėja, 2002.
| Zelvalenk. *Zelwa* |
| --- |
| 

ZelvaZelva

54°02′00″ š. pl. 23°27′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.03333°š. pl. 23.45000°r. ilg.﻿ / 54.03333; 23.45000﻿ (Zelva (Seinų apskritis))Koordinatės: 54°02′00″ š. pl. 23°27′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.03333°š. pl. 23.45000°r. ilg.﻿ / 54.03333; 23.45000﻿ (Zelva (Seinų apskritis)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Palenkės vaivadija Palenkės vaivadija |
| **Apskritis** | Seinų apskritis |
| **Valsčius** | Gibų valsčius |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 226  |
|  |
| **Pašto kodas** | PL 16-506 |

 *Kitos reikšmės – Zelva (reikšmės).*
**Zelva** (lenk. *Zelwa*) – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Gibų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 11 km į pietryčius nuo Seinų ir 104 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra įsikūręs tarp Seinos upės ir *Zelvos* ežero (plotas 105 ha, ilgis 2,45 km), kitoje upės pusėje yra *Kiecie* kaimas. Kaime yra mažas po atviru dangumi etnografinis muziejus. Muziejuje eksponuojami vietiniai kaimiečių darbai: verpimas, audimas, verpimo lynai, medienos apdirbimas, geležies apdirbimas, linų apdirbimas, duonos kepimas ir t. t. Kaime yra laisvalaikio centras *Zelva* ir nemažai kaimo turizmo sodybų, kurios svečiams siūlo apgyvendinimą ir maitinimą. Taip pat yra parduotuvė ir autobusų stotis. Šalia kaimo yra Kuklių draustinis.

Istorija
--------

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas buvo įkurtas XVII a. *Pželomsko* miške, pirmą kartą kaimas paminėtas 1645 m. tuo metu jame gyveno apie 10 žmonių. Pradžioje tai buvo medienos apdirbimo kaimas iš *Pžimožės* miško. XVIII a. kaime apsigyveno vienuoliai kamendulai. Tuo laikotarpiu kaimo žmonės aptarnavo Vygrių vienuolyną malkomis ir medžio dirbiniais. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2012-02-14 iš Wayback Machine projekto.

* "Suwalszczyzna i Podlasie" Pascal, "Suwalszczyzna Zaniemenie" – wyd. PPWiK.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RGibų valsčiaus gyvenvietės |
| --- |
|  |
| 
Aleksiejuvka • Barakiai • Bialogurai • Bialoveršniai • Bialožečka • Būdvietis • Chilinkai • Danilovcė • Dvarčėnai • Dziemianuvka • Gibai • Gibasuvka • Glemboka Bielas • Glemboki Brudas • Gulbinas • Ivanuvka • Juodoji Ančia • Karolinas • Konstantinuvka • Krasnė • Kukliai • Lipovas • Mačkova Ruda • Mulai • Okulekas • Pamarys • Pogoželecas • Poseinelė • Pronckai • Rigolis • Sarnetkiai • Stanoviskas • Studziani Lasas • Šlamas • Tartačiskas • Velki Buras • Veršniai • Vilkakukis • Visoki Mostas • Vrone Gurai • Zelva  |  |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Neurotoksinas** – toksinas, veikiantis nervų ląsteles (neuronus), jų sinapses. Dažniausiai veikia membranų baltymus – jonų kanalus.

Neurotoksinų poveikis gali būti staigus paralyžius: paralyžiuojami raumenys, sustoja kvėpavimas ar širdies veikla. Stiprus neurotoksinas, toks kaip batrachotoksinas ar tetrodoksinas, veikia nervų sistemą sukeldamas nervo depoliarizaciją, o raumenų skaidulose dėl padidėjusio natrio jonų kiekio sudirgina ląstelių membranas ir sukelia paralyžių.

Savigynai bei puolimui neurotoksinų ar jų komponentų savo nuoduose turi įvairios gyvačių, bičių, skorpionų, vorų, medūzų rūšys.

Išorinius neurotoksinus sudaro gamtoje randamos medžiagos: anglies monoksidas, metalai (pvz. gyvsidabris), skysčiai (pvz. etanolis) ir kitos vienalytės medžiagos. Neurotoksinui patekus į organizmą, poveikis priklauso nuo dozės. Pvz. mažomis dozėmis etanolis (alkoholis) veikia atpalaiduojančiai, didesnėmis sukelia apsvaigimą ar apgirtimą, perdozavus paveikti neuronai silpsta ar žūsta.

Vidinius neurotoksinus sudaro medžiagos gaminamos kūno viduje. Neurotoksinas smegenyse – glutamo rūgštis. Paradoksalu tai, kad tai yra vienas iš neuromediatorių, tačiau kai koncentracija apie neuroną viršija kritinę ribą, neuronas žūsta.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Neurotoksinas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Amerikos trumpauodegė katė
**Amerikos trumpauodegė katė** (angl. *American Bobtail*) – natūrali kačių veislė.

Istorija
--------

Pasakojama legenda, jog Amerikos trumpauodegės katės atsirado iš tarprūšinių naminės rainos katės ir lūšies santykių. Gali būti, jog šios katės turi Siamo ir kitų kačių kraujo.

Iš tiesų, šios veislės katės atsirado dėl naminių kačių mutacijos. Dar nenustatyta, kaip paveldima trumpa uodega. Žinoma, jog ją lemia dominuojantis genas. Veislė pirmą kartą pripažinta 1989 m.

Charakteris
-----------

Pakankamai judrios, mėgsta laipioti – trumpa uodega tam netrukdo. Labai prisiriša prie savų žmonių, svetimų bijo. Gerai sugyvena su šunimis. Apskritai, mėgsta bendrauti, kankinasi paliktos vienos.

Fizinės savybės
---------------

Vidutinio stambumo arba stambios, suauga tik dvejų ar trejų metų. Kūnas raumeningas, kojos vidutinio ilgumo, užpakalinės visada ilgesnės už priekines. Letenos apvalios, didelės.

Plaukas trumpas arba pusiau ilgas, su poplaukiu. Uodegos ilgis ir forma labai įvairūs: jos gal išvis nebūti, ji gali būti sulig puse įprastos uodegos ir laužyta.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Amerikos trumpauodegė katė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Esther J.J. Verhoef-Verhallen. *Kačių enciklopedija*, vert. Danguolė Žalytė. Vilnius: Aktėja, 2002.

Nuorodos
--------

* Informacija apie veislę anglų k.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Emilis Zola
**Emilis Zola** (*Émile Zola*, 1840 m. balandžio 2 d. Paryžiuje – 1902 m. rugsėjo 29 d. Paryžiuje) – prancūzų rašytojas, natūralizmo atstovas ir teoretikas.

Emilis Zola gimė 1840 m. balandžio 2 d. Paryžiuje (Prancūzija). Kai berniukui suėjo septyneri metai, mirė jo tėvas – Francas Zola – italų kilmės inžinierius. Šeimą išlaikė motina, turėjusi pensioną.

1858 m. Emilis Zola su motina persikėlė į Paryžių, kur jaunuolis susipažino su dailininku Paul Cézanne, dariusiu jam didelę įtaką. Šiame mieste jaunuolis sukūrė pirmuosius savo kūrinius. Nepavykus įstoti į teisę, Emilis Zola, dirbo keliose firmose, o nuo 1862 m. „Hachette" leidykloje, kur susipažino su žymiais to meto rašytojais. Tuo metu jis parašė keletą novelių ir romanų. 1865 m. Emilis Zola metė darbą ir pasišventė rašymui. Didžiausią dėmesį savo kūriniuose rašytojas skiria veikėjų vaizdavimui. Jo veikėjai – socialinės aplinkos ir kilmės veikiami žmonės, kuriems tenka patiems išsikovoti savo vietą po saule.

1898 m. sausio 13 d. Emilis Zola išspausdino atvirą laišką Prancūzijos prezidentui – „J‘accuse..!" („Aš kaltinu"), kuriame apkaltina jį Alfredo Dreifuso įkalinimu. Dėl šio pareiškimo rašytojas buvo uždarytas į kalėjimą. Nors jam pavyko pabėgti į Jungtinę Karalystę, netrukus vėl buvo grąžintas į Prancūziją.

Emilis Zola mirė 1902 m. rugsėjo 29 d. Paryžiuje. Jo mirties priežastis – nusinuodijimas anglies monoksido dujomis. Palaidotas Paryžiaus Panteone. Žymiausias rašytojo kūrinys – dvidešimties eksperimentinių romanų ciklas „Rugonai Makarai" (1871–1893).

Darbai
------

* „Rymas", 1909, „Lietuvos" spauda
* „Darbas: antroji dalis „Keturių evangelijų"", 1912, J. Ilgaudo spauda
* „Sąmyšis", 1936, „Šviesos" knygynas
* „Žerminalis", 1949, Valstybinė grožinės literatūros leidykla
* „Pinigai", 1962, Valstybinė grožinės literatūros leidykla
* „Moterų laimė" 1966, Vaga
* „Žlugimas", 1971, Vaga
* „Rugonų karjera", 1989, Mintis
* „Grobis", 1990, Mintis
* „Jo prakilnybė Eženas Rugonas", 1991, Mintis
* „Abato Murė nuodėmė", 1991, Mintis
* „Nana", 1991, Mintis
* „Paryžiaus pilvas", 1991, Mintis
* „Plasano užkariavimas", 1991, Mintis
* „Žmogus žvėris", 1994, Mintis
* „Spąstai", 1995, Mintis
* „Meilės puslapis", 1996, Mintis
* „Gyvenimo džiaugsmas", 1996, Mintis
* „Kūryba", 1998, Mintis
* „Daktaras Paskalis", 1998, Mintis
* „Lurdas", 1999, Mintis
* „Natūralizmas teatre: teorijos ir pavyzdžiai", 2008, Apostrofa

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Émile Zola***

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Émile Zola** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Leonas Baltrus-Baltrušaitis** (g. 1933 m. kovo 23 d. Klaipėdoje) – Lietuvos dainininkas, dramatinis tenoras.

Biografija
----------

Gimė Klaipėdos prekių stoties viršininko šeimoje. 1939 m. kovo 23 d. hitlerininkams užėmus Klaipėdą, šeimą tėvas išsiuntė į Kretingą. Vėliau šeima gyveno Šiauliuose, Vilniuje.

Muzikiniai Leono Baltrušaičio gabumai pastebėti anksti, jau 1943 m. su mokyklos choru Vilniaus radiofone tiesiai į eterį prie mikrofono dainavo „Santa Liučiją". 1944 m. šeima pasitraukė į Vokietiją, nuo 1949 m. apsigyveno JAV.

Nuo 1953 m. dainuoti mokėsi Manheteno muzikos koledže Niujorke, Ročesterio Ystmeno muzikos mokykloje, Sirakūzų universitete. Perspektyviam dainininkui įvairias stipendijas skyrė ne tik JAV institucijos. 1956–1960 m. studijavo Vienos muzikos akademijoje, koncertavo Vokietijoje ir Didžiojoje Britanijoje. 1963 m. dainavo Čikagos lietuvių operos pastatytoje R. Leonkavalio operoje „Pajacai". 1964 m. laimėtas konkursas Don Chose vaidmeniui Žoržo Bizė operoje „Karmen" sukurti. Tik sušlubavusi sveikata (dvi širdies operacijos) neleido dainininko svajonėms išsipildyti.

1966 m. tobulinosi Romoje, operos teatro solisto tenoro Alfredo Lataro klasėje. 1967–1969 m. dainavo Ročesterio italų operos trupės „Verdi Opera Society" spektakliuose. Dainavo JAV, Didžiosios Britanijos, Italijos, Vokietijos teatruose, koncertų salėse, dalyvavo tarptautiniuose festivaliuose. 1993–1995 m. dėstė Lietuvos muzikos akademijoje, koncertavo Vilniuje.

Žmona architektė Elena Brundzaitė.

Literatūra
----------

* Leonas Baltrus per pasaulio scenas (sud. Rita Aleknaitė-Bieliauskienė). – Vilnius: Vilniaus pedagoginio universiteto leidykla, 2004. – 130 p.: iliustr. – ISBN 9955-516-59-3

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vaclovas Juodpusis. *Leonas Baltrus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. - 577 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Neuroprotetika** – medicinos technikos sritis, siekiant kurti ir plėtoti elektroninius implantus, juos taikyti, siekiant (bent iš dalies) atkurti nervų sistemos funkcijas, eliminuoti jos sutrikimus (kai, pavyzdžiui, yra implantuojami neuroprotezai).

Neuroprotetika yra (mikro)technikos bei informacinių technologijų sritis, siekianti mažų techninių sistemų dėka atkurti sutrikusios žmogaus nervų sistemos funkcionavimą.

Pagrindai
---------

Neuroprotetika remiasi tokiais mokslais kaip mikrosistemų technika, mikroelektronika ir medžiagotyra. Taip pat sąveikauja su neurotechnika bei neuroinformatika.

Objektai
--------

Neuroprotetikoje kuriami:

* Cochlea implantai
* Tinklainės implantai
* Implantai, skirti neuroraumeninei stimuliacijai esant stuburo lūžiams,
* Valdomi protezai
* Sistemos, svarbios stimuliacijai, esant neurogeninei inkontinencijai.

Mokslo dalykas
--------------

Tyrimų dėka kuriami neuroprotezai, kurie sėkmingai įvedami į klinikinę praktiką.

Neuroprotetika kuria tarpines grandis tarp galvos smegenų ir kompiuterio (vad. „Brain-Computer-Interfaces", BCI). Negalintiems judėti pacientams (*Locked-in* sindromas) BCI padeda kompiuterio dėka komunikuoti su aplinka.

Istorija
--------

2004 m. pirmą kartą BCI JAV bandomosios studijos metu buvo implantuota pacientams. Pasaulinis neuroimplantų paplitimas kol kas yra sąlygojamas įvairių veiksnių; elektriškai aktyvuojamas implantas vis labiau populiarėja klinikinėje sferoje.

Protetikos srityje informatika mažiau nei per 25 metus sukūrė prielaidas naujadarams. Pionieriški pasiekimai atlikti mikrochirurgijos srityje: mikrostruktūros gali būti implantuojamos molekuliniame lygmenyje. Jos sukelia dirginimus nervų sistemoje ir generuoja biologinius signalus, perduodamus į kompiuterį. Taip miniatiūriniai sensoriai su „filtravimo" bei kompresijos programine įranga jau plačiai implantuojami, pvz. į ausį. Sensoriai būna prijungti prie mažyčio mikroprocesoriaus, kuris akustinius signalus skaitmeniškai apdoroja, kad pacientas gebėtų atskirti žmogaus balsą nuo aplinkos triukšmo.

Taip pat yra jungiami kompiuteriniai lustai su nervų sistema: tokiu atveju gali būti kompensuojami jutimai, valdomi mechaniniai protezai.

„Protingos mikrosistemos" neuroimplantų dėka padeda atkurti pažeistas nervų sistemos funkcijas.

Neuroprotetika siekia biologinius signalus paversti elektroniniais ir jų dėka valdyti atskiras kūno dalis (pvz. rankos protezą). Epilepsijos atveju konstruojama vizija padėti žmogui be medikamentinių priemonių.

Nuorodos
--------

* Frauenhofer biomedicininės technikos institutas
* Diuseldorfo universiteto Neurologijos instituto Neuroprotetikos departamentas[neveikianti nuoroda]
*Kitos reikšmės – Tualetas (reikšmės).*
Šiuolaikinis tualetas
Tualeto patalpa su santechnine įranga – seno stiliaus klozetu su pakeltu vandens bakeliu, kriaukle
**Tualetas** (pranc. *toilette*)  – nedidelė patalpa, dažniausiai su specialia santechnine įranga, skirta žmogaus natūralių poreikių tenkinimui (šlapinimasis, tuštinimasis), prijungta prie kanalizacijos tinklo.[reikalingas šaltinis] Tualetas įrengiamas naudojant drėgmei nelaidžias, lengvai valomas apdailos medžiagas (pvz. keramines plyteles). Tualetui patalpa skiriama bute, name, lauke (vadinama išviete). Šiuolaikiniuose tualetuose kartu su asmeninės higienos priemonėmis naudojama įvairi įranga ar atskiri prietaisai: klozetas, tualetinio popieriaus ir popierinių rankšluosčių laikikliai, bide, rankų džiovintuvas, kriauklė su muilo dozatoriumi, šiukšlių dėžė. Tualetai vyrams ir moterims aprūpinami skirtinga įranga, be to, ji gali skirtis ir priklausomai nuo šalies kultūros.

Etimologija
-----------

Siaurąja prasme, tualetu gali būti vadinama santechninė įranga, skirta surinkti ir pašalinti ekskrementams ir šlapimui.

Skirtinguose regionuose tualetas gali būti vadinamas įvairiai. Amerikiečių anglų kalboje tualeto patalpą priimta vadinti *bathroom* („vonia"), nors ten gali ir nebūti vonios ar dušo, o britų anglų kalboje *bathroom* paprastai vadinamas tik vonios kambarys, skirtas maudymuisi, o patalpa be vonios ar dušo dažniausiai žinoma kaip santrumpa *WC* (angl. *water closet* – nuplaunamas tualetas) ar *loo*.

Organizacijos
-------------

Veikia Pasaulinė tualeto organizacija.

* Tualetas su porcelianine įrangaTualetas su porcelianine įranga
* Mokamas tualetas Paryžiaus gatvėjeMokamas tualetas Paryžiaus gatvėje
* Japoniškas tualetas, kuriuo naudojamasi pritūpusJaponiškas tualetas, kuriuo naudojamasi pritūpus
* Visuomeninis tualetas vyrams (su pisuarais)Visuomeninis tualetas vyrams (su pisuarais)
* Autobusas su tualetais (Turkija)Autobusas su tualetais (Turkija)

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tualetas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Tualetas. *vle.lt*
2. ↑  Tualetas. lkz.lt
3. ↑  Tilley, Elizabeth; Ulrich, Lukas; Lüthi, Christoph; Reymond, Philippe; Zurbrügg, Chris. *Compendium of Sanitation Systems and Technologies*. Eawag. ISBN 978-3-906484-57-0.
4. ↑  "bathroom, *n.*", *Oxford English Dictionary* .
5. ↑  "W, *n.*" & "water closet, *n.*", *Oxford English Dictionary* .
6. ↑  "loo, *n.⁴*", *Oxford English Dictionary*
| **Algis Dobravolskas** |
| --- |
| Gimė | 1951 m. spalio 21 d. (71 metai)Vabalninkas, Biržų raj. |
|  |
| Veikla | Lietuvos ekonomistas, socialinių mokslų daktaras |
| Partija |  |
|  |
| Alma mater | 1974 m. Vilniaus universitetas |

**Algis Dobravolskas** (g. 1951 m. spalio 21 d. Vabalninkas, Biržų raj.) – Lietuvos ekonomistas, socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1974 m. baigė Vilniaus universiteto Pramonės fakultetą. 1979 m. ekonomikos mokslų kandidatas,

1974–1976 m. dirbo Aukštojo ir specialiojo vidurinio mokslo ministerijoje. 1979–1982 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1987 m. docentas. 1982–1990 m. Lietuvos mokslų akademijos Ekonomikos instituto tyrėjas, Socialinės infrastruktūros skyriaus vadovas. 1990–1992 m. socialinės apsaugos ministras, nuo 1991 m. ir vicepremjeras. 1992–1994 m. Lietuvos komercinių bankų asociacijos vykdomasis direktorius. Nuo 1994 m. bendrovės „Magnus Holding" direktorius. Nuo 2003 m. Mykolo Romerio universiteto Ekonomikos katedros vedėjas, docentas.

Dalyvavo rengiant Atviros Lietuvos fondo, Darbo rinkos mokymo tarnybos, Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos, Norvegijos vyriausybės, PHARE ir kt. institucijų projektus Lietuvos gyvenimo sąlygų, saugos ir sveikatos darbe, privalomojo sveikatos draudimo, socialinės globos ir kitomis temomis.

Svarbiausi veikalai
-------------------

* Ekonominis misticizmas (1989 m.);
* Socialinės apsaugos terminų žodynas (su kt. 1999 m.);
* Pirmasis reformų dešimtmetis (su kt. 2000 m.);
* Lietuva 1999. Gyvenimo sąlygos (su kt. 2001 m.);
* Skurdo būklės Lietuvoje 2001 m. ataskaita (2002 m.);
* Socialinės apsaugos sistemų 13 šalių-kandidačių tyrimas (su kt. 2002 m. anglų kalba);
* Sprendimų priėmimo procesas vyriausybės lygmenyje (vadovėlis, su kt. 2002 m.).

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**-** | **Lietuvos socialinės apsaugos ministras**1990–1992 m. | Po to:**Teodoras Medaiskis** |

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Algis Dobravolskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 40 psl.
**Neurorinkodara** – tarpdisciplininė tyrimų sritis, (neuro)psichologijos bei neurofiziologijos rezultatus aiškinanti ir taikanti rinkodaros kontekste. Neurorinkodara glaudžiai susijusi su neuroekonomika.

Neurorinkodariniuose tyrimuose naudojami įvairių mokslų metodai, pvz. funkcinė magneto rezonanso tomografija bei kt. Neurorinkodara tiria procesus, svarbius vartotojui apsispręsti dėl konkretaus produkto; sieja juos su objektyvizuojamais neurofiziologiniais procesais. Šiuo metu metodikos dar tik kuriamos: pvz. stebima, kokios smegenų sritys yra įvairių produktų dėka aktyvuojamos.

Produktų, su kuriais vartotojas identifikuojasi (dažnai kaip su statuso simboliais), atvaizdai sukelia didesnį aktyvumą tarpinėje prefrontalinėje žievės srityje. Mokslininkų tikslas – pasiekti, kad vartotojų reakcijų formavimosi mechanizmai būtų gerai suvokiami.

Kritikai mato neurorinkodaros panaudojimo piktnaudžiavimo potenciją bei galimas manipuliacijas vartotojų atžvilgiu.

Nuorodos
--------

* Austrijos neuroekonomistai Archyvuota kopija 2016-10-18 iš Wayback Machine projekto.
* Neurorinkodaros taikyklyje – vaikai Archyvuota kopija 2007-03-10 iš Wayback Machine projekto.
* Neuronų rinka Mokslininkai tampa rinkodaros specialistais (DIE ZEIT straipsnis)
* Neurorinkodaros apibrėžimas Archyvuota kopija 2006-06-30 iš Wayback Machine projekto.

Filmai
------

* *Das innere Auge* Archyvuota kopija 2020-11-25 iš Wayback Machine projekto. Vidinė ausis

Filmas, sukurtas kaip ironiškas protestas prieš reklamą. Į galvą yra įmontuojama mikroschema, kuri nuolat siunčia aktualizuojamus duomenis į marketingo firmos kompiuterinę sistemą.
| **Algis Čuplinskas** |
| --- |
| Gimė | 1929 m. vasario 24 d.Žvirbliniai, Vaškų valsčius |
| Mirė | 1998 m. rugpjūčio 8 d. (69 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | Lietuvos inžinierius elektrotechnikas, vienas Lietuvos radioelektronikos ir kompiuterijos pramonės pradininkų |
| Partija |  |
|  |
| Alma mater | 1952 m. Kauno politechnikos institutas |

**Algis Čuplinskas** (1929 m. vasario 24 d. Žvirbliniai, Vaškų valsčius – 1998 m. rugpjūčio 8 d. Vilnius) – Lietuvos inžinierius elektrotechnikas, vienas Lietuvos radioelektronikos ir kompiuterijos pramonės pradininkų.

Biografija
----------

1952 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1952–1957 m. Vilniaus radijo matavimo prietaisų gamyklos inžinierius, cecho viršininkas, vyriausiasis energetikas. 1957–1958 m. Vilniaus elektros matavimo technikos gamyklos direktorius. 1958–1965 m. LTSR Liaudies ūkio tarybos Prietaisų gamybos valdybos viršininkas. 1965–1971 m. gamybinio susivienijimo „Sigma" viršininkas, 1971–1990 m. generalinis direktorius.

1985–1990 m. LTSR Aukščiausiosios Tarybos deputatas.

Įvertinimas
-----------

* 1970 m. LTSR valstybinė premija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Algis Čuplinskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 379 psl.
| **Leopardus jacobita** |
| --- |
| Andinė katė (*Leopardus jacobita*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Plėšrieji žinduoliai  *( Carnivora)* |
| Šeima: | Katiniai  *( Felidae)* |
| Pošeimis: | Mažosios katės  *( Felinae)* |
| Gentis: | *Leopardus*  *( Leopardus)* |
| Rūšis: | Andinė katė  *( Leopardus jacobita)* |

 |
| Andinės katės paplitimo arealas |

**Andinė katė** (*Leopardus jacobita*) – Pietų Amerikos laukinių kačių (*Leopardus*) rūšis. Gyvena Andų aukštikalnėse, 3500–4800 m aukštyje, Peru, Bolivijos, Argentinos, Čilės teritorijose.

Andinė katė yra naminės katės dydžio, bet išvaizda primena snieginį leopardą – storu sidabrišku dryžuotu kailiu, ilga uodega. Kūno ilgis 57–64 cm, uodegos – 41–48 cm, aukštis 36 cm, sveria ~5,5 kg. Gimininga ir panaši į pampinę katę, kuri ne tokia storakailė ir dryžuota.

Andinė katė – rečiausias ir mažiausiai ištirtas katinis gyvūnas. Manoma, kad jų populiaciją sudaro mažiau nei 2500 individai. Nėra nei vienos, laikomos nelaisvėje. Iki 1998 m. mokslui buvo žinomos tik dvi šios katės nuotraukos. Maitinasi daugiausia viskašomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| ***Mokslinis žaidimas kortomis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Lo Scopone Scientifico |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Luigi Comenchini |
| Scenaristas (-ai) | Paul Thomas Anderson |
| Vaidina | Alberto Sordi  Silvana Mangano  Joseph Cotten  Doemnico Modugno Bette Davis  Mario Carotenuto |
| Metai | 1972 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 113 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Mokslinis žaidimas kortomis** (it. *Lo Scopone Scientifico*) – 1972 m. Italijoje sukurta komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Alberto Sordi – Pepino
* Solvana Mangano – Antonija
* Joseph Cotten – Džordžas
* Bette Davis – amerikietė milijonierė
* Mario Carotenuto – „profesorius"
* Domenico Modugno – Ridžetas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Kiekvienais metais turtinga pagyvenusi amerikietė atvyksta į Romą ir kiekvieną kartą ji susitinka su sutuoktiniais Pepino ir Antonija žaisti kortomis. Šie du visiški vargšai, tačiau bando apsimesti turtingais, tačiau žaidimo metu dėl įvairių priežasčių neturinčiais pinigų. Turtinga ponia jiems paskolina pinigų, o vėliau juos iš jų laimi. Taip tęsiasi eilę metų, tačiau Pepino su Antonija niekada nelaimi ir nuolat netenka paskolintų pinigų. Jų vaikai ir kaimynai vis laukia ir tikisi, kad vieną dieną jiems pasiseks.

Ir ta diena ateina: sutuoktiniai sugeba laimėti ir susižeria apvalią sumą. Tačiau pasitraukti su pinigais jie negali, nes turtingoji ponia reikalauja revanšo. Bėda ta, kad ji turtinga ir gali rizikuoti daug kartų. Sutuoktiniai laimi dar keletą kartų, tačiau iš jų vis reikalaujama galimybės atsilošti.

Apdovanojimai
-------------

* David di Donatello – geriausia aktorė (S. Mangano), geriausias aktorius (A. Sordi)
* Golden Goblets – geriausias prodiuseris
* Nastro d'argento – geriausias antrojo plano aktorius (M. Carotenuto)