recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bronislava Kerbelytė** (g. 1935 m. sausio 27 d. Rečionyse) – Lietuvos tautosakininkė, habilituota humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

1958 m. baigė Maskvos M. Lomonosovo universiteto Filologijos fakultetą. 1989 m. filologijos mokslų daktarė.

1958–2000 m. dirbo Lietuvių kalbos ir literatūros institute (nuo 1990 m. Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas). Nuo 1995 m. dėsto Vytauto Didžiojo universitete, nuo 1999 m. profesorė. 1989 m. Tarptautinės pasakojamojo folkloro tyrimų draugijos narė, 1991 m. draugijos Folkloro bičiuliai tikrasis narys.

Mokslinė veikla
---------------

Sukūrė struktūrinę semantinę folkloro tekstų analizės ir aprašymo metodiką. Susistemino apie 85 000 lietuvių pasakojamosios tautosakos kūrinių variantų, pagal sukurtą metodiką išanalizavo šiuos tekstus, taip pat sukūrė struktūrinę semantinę elementariųjų siužetų bei pasakojamosios tautosakos kūrinių tipų klasifikaciją.

Lietuviškų pasakų ir sakmių variantų semantiką bei struktūras aprašė knygpje „Lietuvių pasakojamosios tautosakos katalogas" (3 t. 1999–2002 m.), pasakų variantai priskirti siužetų tipams pagal tarptautinį A. A. Aarnės ir S. Tomsono katalogą. Knygoje „Lietuvių liaudies pasakų repertuaras" (2002 m.) paskelbė pasakų siužetų tipų klasifikaciją pagal A. A. Aarnės ir S. Tomsono katalogą. Paskelbė struktūrinę semantinę lietuvių sakmių klasifikaciją „Liaudies sakmių tipai" (*Tipy narodnych skazanij. The Types of Folk Legends* 2001 m.) ir struktūrinę semantinę lietuvių pasakų klasifikaciją „Liaudies pasakų tipai" (*Tipy narodnych skazok* 2005 m.). Sudarė populiarių pasakojamosios tautosakos rinkinių.

Bibliografija
-------------

* Lietuvių liaudies padavimai, 1970 m.
* Lietuvių liaudies padavimų katalogas, 1973 m.
* Pasakų struktūrų ir semantikos istorinė raida, 1991 m. rusų k.
* Pasakos, sakmės, oracijos, su K. Viščiniu, 1973 m.
* Lietuvių liaudies pasakos (vok. *Litauische Volksmarchen*), Berlynas, 1978 m. 2 leid. 1987 m.
* Lietuvių rašytojų surinktos pasakos ir sakmės, 1981 m.
* Lietuvių liaudies anekdotai, su P. Krikščiūnu, 1994 m.
* Lietuvininkų žodis, su kitais, 1995 m.
* Žemės atmintis: Lietuvių liaudies padavimai, 1999 m.
* Liaudies pasakos prasmė, 1986 m. 2 leid. 1997 m.
* Pasakojamosios tautosakos rinkėjo pagalbininkas, 1988 m.
* Lietuvių folkloro chrestomatija, su B. Stundžiene, 1996 m.
* Negirdėtos neregėtos pasakos, 1961 m.
* Kai milžinai gyveno, 1969 m. 2 leid. 1983 m.
* Gyvasis vanduo, 1989 m.
* Gerai, bet nelabai. Lietuvių liaudies melų ir formalinės pasakos, 2002 m.
* Lietuvių liaudies pasakos (rus. *Литовские народные сказки*), Maskva, 2014 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bronislava Kerbelytė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 754 psl.
Jauja Vokietijoje (pastatyta apie 1900 m.)
**Jauja** (arba ***duoba***) – klojimo dalis arba atskiras pastatas, skirtas javams, linams, kanapėms džiovinti.

Dažniausiai jauja būdavo renčiama iš apvalių rastų, lubos apkrečiamos moliu, kertėje įrengiama krosnis arba duobė laužui, viršuje – kilnojami ar̃dai, skirti javams džiauti, padėti ant sijų, įtaisytų pasieniais. Šonuose būdavo peludės – patalpos pelams laikyti. Vienu metu jaujoje buvo džiovinama iki 4 vienkinkių javų vežimų.

Istorija
--------

Jaujos plito XVI–XIX a. Rytų ir Pietryčių Europoje; Lietuvoje jauja išliko iki XX a. vid. naudota džiovinti ir minti linams. Kai kada jaujoje nakvodavo į vestuves ar laidotuves suvažiavę svečiai, sudegus gyvenamajam namui, apsigyvendavo ir visa šeima.

Tautosaka
---------

Liaudies pasakose jauja minima kaip įvairių dvasių buveinė. Jaują mini daugelis apie Lietuvą rašiusių keliautojų: A. Gvanjinis, F. Pretorijus, T. Lepneris.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jauja*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, V t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1979. T.V: Janenka-Kombatantai, 34 psl.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvių liaudies architektūra |
| --- |
|  |
| Gyvenamieji namai | 
 gryčia **·**  numas **·**  pirkia **·**  rūmas **·**  stuba  **·**  troba |  |
|  |
| Ūkiniai statiniai | 
 daržinė  **·**  diendaržis  **·**  išvietė  **·**  jauja **·**  klėtis  **·**  klojimas  **·**  kluonas  **·**  ledainė  **·**  pirtis  **·**  svirnas  **·**  šulinys  **·**  tvartas  **·**  vežiminė  |
|  |
| Patalpos ir detalės | 
 alkieriukas **·**  asla **·**  čiukuras **·**  gonkos  **·**  kamara  **·**  kamaraitė **·**  kaminas  **·**  krikštasuolė  **·**  langinės **·**  lėkis  **·**  liepys  **·**  lunginė **·**  numogalis  **·**  prieklėtis  **·**  priemenė  **·**  priešinė  **·** seklyčia  **·**  vėjalentė  **·**   |

 |
| Jauneikių kapinynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Jauneikių kapinynasJauneikių kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°12′50″ š. pl. 23°29′00″ r. ilg.﻿ / ﻿56.21389°š. pl. 23.48333°r. ilg.﻿ / 56.21389; 23.48333Koordinatės: 56°12′50″ š. pl. 23°29′00″ r. ilg.﻿ / ﻿56.21389°š. pl. 23.48333°r. ilg.﻿ / 56.21389; 23.48333 |

 |
| Vieta | Joniškio rajonas |
| Seniūnija | Joniškio seniūnija |
| Žvalgytas | 1968, 1973 |
| Tirtas | 1934, 1975-1976 m. |

**Jauneikių kapinynas** – kapinynas Joniškio rajono savivaldybės teritorijoje, į pietvakarius nuo Jauneikių kaimo, Sidabros kairiajame krante.

Tyrimai
-------

Kapinyną, vadinamą Milžinkapiais, 1934 m. tyrė Šiaulių Aušros muziejus, tyrimų vadovas Balys Tarvydas ir 1975–1976 m. Istorijos institutas, tyrimų vadovas Adolfas Tautavičius. 1934 m. rasta 12 (iš jų 8 apardyti) mirusiųjų kapų ir 11 ugniakurų liekanų. Kapinyno teritorijoje aptikta IV a. – X a. dirbinių. 1975–1976 m. ištirta kapinyno pietinė ir pietrytinė dalis, rasti 137 V a. – VII a. ir 230 VIII a. – XI a. nedegintų mirusiųjų kapų.

Vyrai ir moterys laidoti priešingomis kryptimis. Moterų kapuose rasta ylų, peilių lenktu smaigaliu (kartais pjautuvų) ir kaplių, daug papuošalų – apgalvių, smeigtukų, apyrankių, žiedų. Vyrų kapuose buvo įmovinių kirvių, 1-2, kartais 3-4 ietys, kovos peilių, papuošalų – antkaklių, segių, masyvių apyrankių. Dauguma papuošalų žalvariniai, dalis sidabrinių ar puošti sidabro plokštele. Įkapės būdingos žiemgaliams.

1934 metų radinius saugo Šiaulių Aušros, 1975–1976 metų – Lietuvos nacionalinis muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Adolfas Tautavičius. *Jauneikių kapinynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 595 psl.
| **Antanas Laukaitis** |
| --- |
| Gimė | 1943 m. gruodžio 12 d. (79 metai)Skersabalis, Šilavoto valsčius |
|  |
| Veikla | Lietuvos statybinių medžiagų technologas, habilituotas technologijos mokslų daktaras. |

**Antanas Laukaitis** (g. 1943 m. gruodžio 12 d. Skersabalis, Šilavoto valsčius) – Lietuvos statybinių medžiagų technologas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1967 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1975 m. technikos mokslų kandidatas, 1993 m. technikos mokslų daktaras, 1999 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Nuo 1967 m. Termoizoliacijos instituto (nuo 2002 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto Termoizoliacijos institutas) mokslo darbuotojas, 1980-1987 m. vyresnysis mokslo darbuotojas, 1987-1991 m. grupės vadovas ir mokslinis sekretorius, nuo 1999 m. vyriausiasis mokslo darbuotojas. 1991-1992 m. direktoriaus pavaduotojas mokslui, nuo 1992 m. direktorius. Nuo 1994 dar Vilniaus Gedimino technikos universiteto Statybinių medžiagų katedros docentas, nuo 2000 m. profesorius. VGTU Senato narys.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslo darbų svarbiausios sritys: akytojo betono, kitų termoizoliacinių, akustinių, kompozicinių medžiagų tyrimas ir gamybos technologija. Paskelbė daugiau kaip 100 mokslinių straipsnių. 16 išradimų autorius, 4 patentai, su kitais.

Bibliografija
-------------

* Akytojo betono sudėčių skaičiavimas ir jo savybių tyrimų metodikos, 1996 m.
* Akytųjų betonų formavimo mišinių ir gaminių savybės, 2000 m.
* Beautoklavis akytasis betonas ir kompozitiniai jo gaminiai, su M. Sinica, 2006 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Antanas Laukaitis. VGTU Statybinių medžiagų katedra Archyvuota kopija 2009-01-11 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Antanas Laukaitis (1943)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 610 psl.
| Sakuočių paminklas partizanams |
| --- |
| Bendras paminklo vaizdas |
| 

Sakuočių paminklas partizanamsSakuočių paminklas partizanams

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°57′24″š. pl. 21°30′45″r. ilg.﻿ / ﻿55.956618°š. pl. 21.512426°r. ilg.﻿ / 55.956618; 21.512426Koordinatės: 55°57′24″š. pl. 21°30′45″r. ilg.﻿ / ﻿55.956618°š. pl. 21.512426°r. ilg.﻿ / 55.956618; 21.512426 |

 |
| Vieta | Kretingos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Kartenos seniūnija |
| Aukštis | 2,90 m |
| Plotas | 6 m² |
| Naudotas | Pastatytas 2012 m. |

**Sakuočių paminklas Kardo rinktinės štabo narių atminimui** yra rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Sakuočiuose (Kartenos seniūnija), Minijos kairiajame krante.

Paminklinis akmuo su užrašu

Paminklas
---------

Paminklas padarytas iš akmens ir metalo, pastatytas ant lauko akmenų pamato. Jį sudaro gulsčia juodo šlifuoto akmens plokštė, virš kurios kairėje pusėje kyla metalinis, ornamentuotas kryžius, o dešinėje – paminklinė akmens plokštė. 

Kryžiaus stiebo pagrindas stačiakampio, o likusi dalis – apskrito skerspjūvio. Viršūnės ir pečių galai užsibaigia metaliniais rutuliais, o kryžmą juosia ažūrinis nimbas, kurio viduje sukomponuoti 4 Vyties kryžiai, o į išorę atsišakoja 16 spindulių. Prie kryžmos pritvirtinta lieto metalo Nukryžiuotojo figūra. 

Paminklinė plokštė padaryta iš nuskelto, statmeno ovalo pavidalo, tamsiai pilkos spalvos akmens. Priekinė plokštuma nušlifuota, joje iškaltas Vyties kryžius, apačioje vainikuojamas dviejų sukryžiuotų ąžuolo lapų, ir baltais dažais paryškintas įrašas: „Šioje sodyboje pavojaus atvejais slėpėsi LLA Žemaičių apygardos „Kardas" rinktinės Kartenos štabo vadovybė: Kazys Kontrimas / Juozas Kėkštas / Stasys Jonauskas / Antanas Savickas / 2012 m." 

Kryžiaus aukštis – 2,90 m, paminklinės plokštės aukštis – 1,27 m, plotis – 82 cm, storis – 35 cm. Paminklinės teritorijos plotas – 6 m².

Istorija
--------

Šioje vietoje nuo XVIII a. stovėjo Sakuočių kaimo ūkininkų Vaičekauskų sodyba. Joje 1945–1952 m. buvo įrengta Žemaičių apygardos Kardo rinktinės štabo atsarginė slėptuvė, kurioje pavojaus atveju glaudėsi rinktinės štabo nariai ir vadai Kazys Kontrimas–*Kontautas, Tėvas, Montė*, Juozas Kėkštas–*Drulis, Kaupas, Kanapis, Kanalas*, Stasys Jonauskas–*Simonas* ir Antanas Savickas–*Karklas, Fabijonas*.

Slėptuvės ir štabo narių atminimui žemės savininko B. Vaičekausko rūpesčiu pastatytas ir 2012 m. birželio 16 d. pašventintas paminklas.

Šaltiniai
---------
**Jaunesnysis leitenantas** – žemiausias karininko laipsnis dalies šalių ginkluotosiose pajėgose ir sukarintose organizacijose. Kai kuriose kariuomenėse šis laipsnis suteikiamas tik karo metais, kai ima trūkti karininkų. Šalyse, neturinčiose jaunesniojo leitenanto laipsnio, žemiausias laipsnis paprastai būna leitenantas. Dalyje šalių leitenanto laipsnio analogai vadinami kitaip (pvz. ensainas, paporučikis ir kt.).


Armijos leitenantų laipsniai| NATO kodas | Bulgarija, TSRS, Rusija | JAV | Prancūzija | Vokietija |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| OF-1c | jaunesnysis leitenantas | – | – | Unterleutnat zur See (1898)Unterleutnant (1990) |
| OF-1b | leitenantas | antrasis leitenantas (*second lieutenant*) | *sous-lieutenant* | *Leutnant* |
| OF-1a | vyresnysis leitenantas | pirmasis leitenantas (*first lieutenant*) | *lieutenant* | *Oberleutnant* |
| OF-2 | kapitonas | kapitonas (*captain*) | *capitaine* | *Hauptmann* |

TSRS ir Rusijos kariuomenė
--------------------------

Tarybinėje armijoje jaunesniojo leitenanto laipsnį gaudavo specialiųjų karo mokyklų absolventai, karo metu – pagreitintų karininkų ruošimo kursų absolventai.
  
Dabartinėje Rusijos kariuomenėje jaunesniojo leitenanto laipsnį gauna kai kurių karinių aukštųjų mokyklų vyriausiųjų kursų kursantai (pvz. kai kurių karo medicinos akademijų 5-ojo kurso kursantai), specialių jaunesniųjų leitenantų mokyklų kariuomenės daliniuose absolventai. Išimtiniais atvejais šį laipsnį gali gauti kai kurių civilinių profesinių mokymo įstaigų su viduriniu išsilavinimu absolventai ir praporščikai bei mičmanai už ypatingus nuopelnus ar ypatingai stingant jaunesniųjų karininkų.

* Rusijos kariuomenės jaunesniojo leitenanto antpetisRusijos kariuomenės jaunesniojo leitenanto antpetis
* VDR Nacionalinės liaudies armijos jaunesniojo leitenanto antpetisVDR Nacionalinės liaudies armijos jaunesniojo leitenanto antpetis

JAV
---

JAV kariuomenėje jaunesniųjų leitenantų nėra – visiškai nėra šio hierarchinio lygio karininkų laipsnių sistemoje. Egzistuoja karinis laipsnis laivyne labai panašiu pavadinimu *lieutenant, junior grade*, kuris pažodžiui gali būti verčiamas kaip *jaunesnysis leitenantas*, tačiau jis atitinka pirmąjį leitenantą JAV armijoje ar vyresnįjį leitenantą Lietuvos kariuomenėje – t. y. jis dviem lygiais aukštesnis.

Lietuva
-------

Dabartinėje Lietuvos kariuomenėje jaunesniojo leitenanto laipsnio nėra. Tačiau jaunesniojo leitenanto laipsnis yra Lietuvos Respublikos valstybės saugumo departamento pareigūnų laipsnių sistemoje.

Saugumo jaunesniojo leitenanto laipsnis suteikiamas saugumo viršiloms, ištarnavusiems saugumo viršilomis ne mažiau kaip 2 metus. Jaunesniesiems leitenantams, ištarnavusiems 2 metus su šiuo laipsniu, gali būti suteiktas saugumo leitenanto laipsnis.

Nuorodos
--------

1. ↑  „LR Valstybės saugumo departamento statuto patvirtinimo įstatymas" ir „LR Valstybės saugumo departamento statutas"
| **Antanas Lapukas** |
| --- |
| Gimė | 1951 m. rugsėjo 24 d.Šiauliai |
| Mirė | 1997 m. kovo 4 d. (45 metai)Plungė |
|  |
| Veikla | pedagogas, chemijos mokytojas ekspertas, Lietuvos ir Plungės rajono politinis bei visuomenės veikėjas. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1999 m. Sausio 13-osios atminimo medalis.
 |

**Antanas Lapukas** (1951 m. rugsėjo 24 d. Šiauliai – 1997 m. kovo 4 d. Plungė) – pedagogas, chemijos mokytojas ekspertas, Lietuvos ir Plungės rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Baigęs Šiaulių 10-ąją vidurinę mokyklą, įstojo į Vilniaus pedagoginio instituto gamtos – geografijos specialybę. Studijų metais garsėjo visapusiais pomėgiais ir talentais, mėgo literatūrą, muziką, meną, kūrė eilėraščius.

Įgijęs chemijos mokytojo specialybę, paskirtas į Plungės III vidurinę, ruošė moksleivius olimpiadoms, jo auklėtiniai laimėjo ne tik respublikinėse, bet ir tarptautinėse chemikų olimpiadose. Chemiko specialybę pasirinko 15 jo buvusių mokinių, kai kurie dirba mokslinį darbą. Už didelius pasiekimus 1993 m. jam suteikta mokytojo eksperto kvalifikacija. 1993–1996 m. jis rengė naujus chemijos vadovėlius Lietuvos mokytojams.

Nuo 1988 m. įsitraukė į Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio veiklą, 1989 m. Sąjūdžio Plungės rajono tarybos pirmininkas, nuo 1993 m. spalio 13 d. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatoriai) narys, Plungės skyriaus pirmininkas. 1990-1995 m. Plungės rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m. Plungės rajono savivaldybės tarybos narys, Plungės rajono savivaldybės meras.

Žmona Elvyra Valerija, duktė Monika.

Įvertinimas
-----------

* 1999 m. sausio 8 d. apdovanotas Sausio 13-osios atminimo medaliu (po mirties);
* 2001 m. liepos 13 d. suteiktas Plungės miesto garbės piliečio vardas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Plungės rajono Garbės piliečiai Archyvuota kopija 2008-04-12 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kilimas
**Kilimas** – stačiakampio formos austinės tekstilės gaminys.

Kilimas skirtas patalpų grindims ir sienoms puošti. Musulmonai kilimėlius naudoja melsdamiesi.

Kilimai būna ir odiniai (iš karvės, kiaulės ar kitos odos), bei kailiniai (dažyti arba natūralūs). Odinių kilimų priežiūra kiek sudėtingesnė, negalima jiems leisti sudrėkti arba laikyti ten, kur labai karšta. Taip pat reikalinga atitinkama priežiūra, kad odinis kilimas išliktų estetiškas.

**Kilimo istorija**

Kilimus žmonės austi pradėjo Centrinėje Azijoje, kur klajoklių gentys savaip turėjo spręsti būsto apšiltinimo, jo transportavimo ir jaukaus interjero kūrimo problemas. Pasistatę palapinę ir patiesę kilimą ant smėlio jos viduje, klajokliai galėjo gyventi jaukiai ir patogiai.

Seniausias kilimas saugomas Ermitaže Sankt Peterburge. Šiam kilimui jau – apie 7000 metų.

Egipto faraonų kapavietėse randami kilimai rodo, kad jau tais laikais jie buvo populiarūs.

XV amžiuje Persijoje (dabartinis Irakas Iranas) įvyksta tikra revoliucija kilimų gamyboje – išplečiama jiems naudojamų medžiagų gama ir įsigali augalinių raštų įvairovė.

Europa kilimus atrado išplitus prekybai. Industrinio perversmo metu buvo sukurtos staklės, galinčios kilimus gaminti masiškai.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kilimas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
*Dunn & Co.* švarkas
Vienaeilio ir dvieilio stiliaus švarkai
**Švarkas** – viršutinis drabužis, įprastai viena iš trijų vyriško kostiumo dalių. Šiais laikais laisvalaikiu švarkas gali būti vilkimas ir be kostiumo.

Švarko sagstymas
----------------

Švarkus, pagal tai kaip jie yra sagstomi, galima suskirstyti į dvi grupes – vienaeilius ir dvieilius. Kiekviena šių grupių, savo ruožtu, papildomai gali būti skirstoma pagal tai, kiek švarkas turi sagų iš viso, bei kiek jų yra naudojama užsegimui.

Vieną sagų eilę turintys švarkai dar kitaip yra vadinami vienborčiais (*single-breasted*). Kaip pavadinimas ir nusako, šis švarkas turi vieną eilę sagų, kurių būna nuo 1 iki 3, o užsegimui naudojamos 1 arba 2 sagos.

Dvieilio modelio švarkas dar kitaip yra vadinamas dviborčiu (*double-breasted*). Šis švarkas turi dvi eiles sagų, kurių dažniausiai būna 6 arba 4, o užsegimui yra naudojama 1 saga. Šio modelio švarkai apibūdinami dviem skaičiais – pirmasis nurodo sagų kiekį, o antrasis – kuri iš jų yra segama.

Švarko atvartai
---------------

Vyriški švarkai yra siuvami naudojant vieną iš šių atvartų stilių – įpjauti (*notch*), smailėjantys (*peak*) ir šaliko (*shawl*). Atvartų ilgis, plotis ir detalės gali skirtis, tačiau pati išvaizda bus viena iš šių trijų.

Atvartai – ne tik švarko stiliaus ar išvaizdos dalis, tačiau ir sufleris, padedantis parinkti tinkamą kaklaraiščio plotį – kuo platesni atvartai, tuo platesnis turėtų būti ir kaklaraištis.

Švarko kišenės
--------------

Dauguma švarkų turi kelias vidines ir dvi pagrindines išorines kišenes. Kišenės gali būti uždėtinės, įleisto su antkišeniais ir įleistos.

Uždėtinio tipo kišenės yra sukuriamos prie švarko medžiagos prisiuvant medžiagos gabalą – lopą. Įleistos į švarko vidų kišenės turi taip vadinamus antkišenius. Trečiojo tipo kišenės neturi antkišenių.

Švarko pečiai
-------------

Švarko pečiai, pagal tai kiek daug ar mažai juose yra įdėta pakietinimo, yra skirstomi į tris kategorijas: natūralus, dalinai kietinti ir pilnai kietinti.

Švarko skeltukai
----------------

Skeltukais yra vadinami švarko nugaroje ar šonuose esantys įkirpimai, kurių gali būti du, vienas arba apskritai nebūti. Skeltukai yra patogūs naudojant kišenes ar sėdint ir padeda geriau kristi švarkui, tad beveik visi šiuolaikiniai švarkai juos turi. Vakariniai *Black tie* švarkai įprastai neturi skeltukų.

Nuorodos
--------

* Vyro stilius

Šaltiniai
---------

1. ↑  PEAK VS. NOTCH LAPEL VS. SHAWL LAPEL | WHAT ARE THE DIFFERENT TYPES OF LAPELS?
2. ↑  The Nu-Way Course in Fashionable Clothes Making (1926). Lesson 33
Muziejų naktis viename iš Kroatijos muziejų
**Muziejų naktis** – Tarptautinės muziejų tarybos (ICOM) kasmet inicijuojamas Tarptautinės muziejų dienos (gegužės 18 d.) renginys. Akcijos tikslas – parodyti muziejų eksponatus naktį, kai paprastai muziejai nedirba, bei supažindinti su muziejais įvairių bendruomenių narius. Tą dieną organizuojami renginiai lankytojams nemokami.

Nuo 2005 m. rengiama tarptautinė muziejų bendruomenės akcija „Europos muziejų naktis" buvo inicijuota Prancūzijos kultūros ir ryšių ministerijos.

Lietuvoje
---------

Lietuvos muziejų asociacija kasmet kviečia muziejus iš anksto registruoti savo programas šios šventės renginiams. Šia proga daugelis Lietuvos muziejų bei galerijų veikia ilgiau ir lankymasis juose nemokamas. Muziejai paprastai parengia specialias programas, pristatomos ekspozicijų naujienos. Be didžiųjų miestų, renginiai organizuojami ir daugelyje kitų Lietuvos muziejų: Rokiškio krašto muziejuje, Trakų istorijos muziejuje, Alantos dvaro muziejuje-galerijoje, Kernavės archeologijos ir istorijos muziejuje, Vydūno muziejuje Kintuose, Raseinių krašto istorijos muziejuje, Žemaitijos kaimo muziejuje Telšiuose ir dar daug kitų.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Muziejų naktis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Tarptautinė muziejų bendruomenės akcija „Muziejų naktis"
| Švacasvok. *Schwaz* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

ŠvacasŠvacas

47°21′0″ š. pl. 11°42′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.35000°š. pl. 11.70000°r. ilg.﻿ / 47.35000; 11.70000﻿ (Švacas)Koordinatės: 47°21′0″ š. pl. 11°42′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.35000°š. pl. 11.70000°r. ilg.﻿ / 47.35000; 11.70000﻿ (Švacas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Austrijos vėliava Austrija |
| **Žemė** | Tirolio žemė |
|  |
| **Meras** | Hans Lintner |
|  |
| **Gyventojų** (2016 m.) | 13 444  |
| **Plotas** | 20,17 km² |
| **Tankumas** (2016 m.) | 667 žm./km² |
| **Altitudė** | 545 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.schwaz.at |
|  **Vikiteka** | Švacas |

**Švacas** (vok. *Schwaz*) – miestas Tirolio žemėje, Austrijoje. Švaco apskrities adminstracinis centras. Įsikūręs žemutinėje Ino upės slėnio dalyje (centre), *Kellerjoch* ir *Eiblschrofen* kalnų papėdėje. Nutolęs maždaug 30 km į rytus nuo Insbruko. Miesto plotas – 20,17 km². Populiacija – 13 444 žmonės (2016 m. sausio 1 d. duomenys).

XV–XVI a. buvo svarbus sidabro kasybos centras. Populiacija sudarė apie 20 000 žmonių, tai buvo antras pagal dydį Austrijos imperijos miestas po Vienos. 1898 m. Pranciškus Juozapas I suteikė miesto teises.

Galerija
--------

* 
* 
*
| ***Netrukdyti*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Do Not Disturb |
| Kilmės šalis |  Nyderlandai Vokietija |
| Režisierius | Dick Maas |
| Scenaristas (-ai) | Dick Maas |
| Vaidina | William Hurt  Jennifer Tilly  Francesca Brown  Denis Leary |
| Metai | 1999 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 94 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Netrukdyti** (angl.  *Do Not Disturb*) – 1999 m. Nyderlandų režisieriaus Dick Maas sukurtas trileris anglų kalba, kuriame pagrindinius vaidmenis atlieka amerikiečių aktoriai.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* William Hurt – Valteris
* Jennifer Tilly – Ketrina
* Francesca Brown – Melisa
* Denis Leary – Simonas
* Michael Chiklis – Hartmanas
* Corey Johnson – žudikas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Amerikietis farmacininkas Valteris verslo reikalais atvyksta į Amsterdamą kartu su žmona Ketrina ir 10-mete nebyle dukterimi Melisa. Kol tėvas dalyvauja verslo susitikimuose, po viešbutį beklaidžiojanti Melisa jo prieigose tampa žmogžudystės liudininke. Žudikas patebi mergaitę, tačiau šiai pavyksta pabėgti ir pasislėpti savo kambaryje. Žudikas vėl ją randa ir persekiojama Melisa priversta bėgti į nepažįstamą miestą...
| ***Netrukus ateis tamsa*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | And Soon the Darkness |
| Kilmės šalis |  Jungtinė Karalystė Prancūzija |
| Režisierius | Robert Fuest |
| Metai | 1970 |
| Žanras | kriminalinis |
| Trukmė | 99 min. |
| Kalba | anglų ir prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Netrukus ateis tamsa** (angl.  *And Soon the Darkness*) – 1970 m. sukurtas kriminalinis filmas. 2010 m. JAV pasirodė šios juostos perdirbinys.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Pamela Franklin – Džeinė
* Michele Dotrice – Keitė
* Sandor Eles – Polas
* John Nettleton – žandaras
* Clare Kelly
* Hana Maria Pravda

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Dvi jaunos britės leidžia atostogas keliaudamos dviračiais po Prancūzijos provinciją. Pakeliui jos susiginčija ir Džeinė nuvažiuoja į artimiausią miestelį viena, o jos draugė Keitė lieka ilsėtis miškelyje. Po kelių valandų, nesulaukusi kompanionės, Džeinė pradeda nervintis, ypač sužinojusi, kad šiuose kraštuose ir anksčiau buvo įvykdytas pagrobimas bei žmogžudystė. Likusi viena, nemokėdama kalbos, ji nesėkmingai bando ieškoti draugės, o vietiniai gyventojai, dėmesį rodantis jaunuolis su motoroleriu ir net žandaras dažnai elgiasi keistai ir dviprasmiškai...
| **Liūdas Brokas** |
| --- |
| Gimė | 1872 m. gruodžio 11 d.Rusija Alvito valsčius, Vilkaviškio apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1950 m. balandžio 15 d. (77 metai)Lietuva Kiršai netoli Alvito |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos darbo federacija |

**Liūdas Brokas** (1872 m. gruodžio 11 d. Alvito valsčius, Vilkaviškio apskritis – 1950 m. balandžio 15 d. Kiršai netoli Alvito) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Tėvai buvo dvaro darbininkai. Nuo 7 iki 16 metų tarnavo pas ūkininkus, išmoko siuvėjo amato. 1918 m. Alvito valsčiaus komiteto narys. 1919 m. sausio 16–23 d. dalyvavo II valstybės konferencijoje Kaune, išrinktas į Valstybės Tarybą.

Lietuvos darbo federacijos narys. Į Steigiamąjį Seimą iškeltas II (Kauno) rinkimų apygardoje LDF sąraše, tačiau išrinktas nebuvo. 1922 m. birželio 20 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas. Priklausė Lietuvos darbo federacijos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
| Okavangas |
| --- |
| Okavango upė Namibijoje Okavango upė Namibijoje |
| **Ilgis** | 1 700 km |
| **Baseino plotas** | 721 258 km² |
| **Vidutinis debitas** | 475 m³/s |
| **Ištakos** | Angola |
| **Žiotys** | Okavango delta |
| **Šalys** | Angola, Botsvana, Namibija |
|  |
|  **Vikiteka** | Okavangas |

**Okavangas** (angl. *Okavango*) arba **Kubangas** (*Cubango*) – upė pietvakarių Afrikoje, Botsvanoje, Angoloje ir Namibijoje. Daugybė vandentakių, pelkių, salų ir smaragdinių nendrių guotų sudaro didžiausią žemyno deltą pasaulyje.

Okavango upė išteka Angolos aukštumose kaip Kubango upė. Kovo mėnesį patvinęs Kubangas, tekėdamas per slenksčius ir krioklius, srūva pietinės Angolos sienos link. Tada, jau vadinamas Okavangu, ties Botsvanos riba teka į Kalahario dykumą. Ten patenka į slenksčių ruožą, vadinamą *Popos kriokliais*. Nukreipiamas dviejų kalvagūbrių, esančių 15 km atstumu vienas nuo kito, Okavangas įsilieja į *Kaistuvo rankeną* (80 km ilgio ir 16 km pločio salpa. Tai magistralė, per kurią į Okavango deltą kasmet įteka daugiau nei 10 milijardų tonų vandens).

Taip pat skaitykite
-------------------

* Okavango delta

Nuorodos
--------

* Okavango upės baseinas Archyvuota kopija 2005-04-15 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**
| Pukniaivok. *Pucknen*, rus. *Луганское* |
| --- |
| 

PukniaiPukniai

54°56′02″š. pl. 22°00′04″r. ilg.﻿ / ﻿54.934°š. pl. 22.001°r. ilg.﻿ / 54.934; 22.001﻿ (Pukniai (Ragainė))Koordinatės: 54°56′02″š. pl. 22°00′04″r. ilg.﻿ / ﻿54.934°š. pl. 22.001°r. ilg.﻿ / 54.934; 22.001﻿ (Pukniai (Ragainė)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kaliningrado sritis Kaliningrado sritis |
| **Rajonas** | Nemano rajonas |

**Pukniai** (vok. *Pucknen*, nuo 1946 m. rus. *Луганское*, ***Luganskojė***) – buvęs kaimas ir dvaras Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Ragainės apskrityje, 5 km į šiaurės rytus nuo Lenkviečių, prie Tilželės upės.

Istorija
--------

Banguotame plote įsikūrė kelios laukininkų sodybos, vėliau ir dvarelis. XIX a. pradžioje Lenkviečių parapijos mišriame kaime gyveno 71 žmogus, buvo 11 ugniakurų. XIX a. pabaigoje jau veikė Puknių valsčius. 1905 m. Pukniai valdė 344 ha žemės, gyveno 86 žmonės, buvo 12 sodybų, nedidelio dvaro sodyba. XX a. pradžioje vaikai mokyti ūkininko namo kambaryje, apie 1920 m. pastatyta mokykla, kur mokydavo 22–25 moksleivius. Iki II pasaulinio karo pabaigos vaikus mokė mokytojas Ernstas Žemaitaitis (Szameitat).

Sovietmečiu Pukniai sunaikinti – 1994 m. čia jau nieko nebebuvo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pucknen. Genealogy.net (tikrinta 2021-10-24).
2. ↑  Pukniai. Mle.lt (tikrinta 2021-10-24).
| **Antanas Lukoševičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1951 m. gegužės 19 d. (71 metai)Kaišiadoryse |
| Sutuoktinis (-ė) | Reda |
| Vaikai | Paulius, Lina |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Kaišiadorių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas. |
| Partija | Lietuvos liberalų sąjunga2003 m. Liberalų ir centro sąjunga |
|  |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Antanas Lukoševičius** (g. 1951 m. gegužės 19 d. Kaišiadoryse) – Lietuvos ir Kaišiadorių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1977 m. baigė Kauno A. Sniečkaus politechnikos institutą, inžinierius technologas.

Lietkopsąjungos vyriausias vadybininkas, 2003–2007 m. ir nuo 2018 m. Kaišiadorių rajono savivaldybės administracijos direktorius. 2007–2018 m. Savivaldybės įmonės „Kaišiadorių paslaugos" komunalinio skyriaus viršininkas.

2000–2003 m. ir 2007–2018 m. Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos narys.

Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Kaišiadorių rajono skyriaus narys.

Sutuoktinė Reda, vaikai Paulius, Lina..

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
4. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Liberalų ir centro sąjunga – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-10-15 iš Wayback Machine projekto.
| ***Jauna ir graži*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Prancūzija |
| Režisierius | Francois Ozon |
| Metai | 2013 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 95 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Jauna ir graži** (pranc.  *Jeune & jolie*) – 2013 m. Prancūzijoje sukurta drama.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Marine Vacth – Izabelė
* Geraldine Pailhas – Silvija
* Frederic Pierrot – Patrikas
* Fantin Ravat – Viktoras
* Johan Leysen – Džordžas
* Charlotte Rampling – Alisa

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Izabelė kartu su broliu ir tėvais leidžia atostogas prie jūros. Čia ji susipažįsta su bendraamžiu vokiečiu, su kuriuo vėliau praranda nekaltybę. Grįžusi namo, ji pradeda paskelbia savo slapto telefono numerį internete ir pradeda verstis prostitucija, susitikinėdama daugiausia su pagyvenusiais vyrais. Vienas jų, Džordžas, tampa jos ilgalaikiu meilužiu, tačiau kartą, susitikimo viešbutyje metu, jam sustoja širdis. Išsigandusi Izabelė pabėga ir niekam apie tai nepraneša, tačiau po keleto dienų namuose pasirodo policija. Sužinojus tėvams apie jos užsiėmimą, kyla skandalas. Izabelė liaujasi atsiliepinėti į skambučius, pradeda susitikinėti su bendraamžiu, tačiau po kurio laiko supranta, kad šie santykiai neturi ateities. Ji vėl įjungia savo telefoną ir randa Džordžo žmonos skambutį. Abi moterys sutaria susitikti viešbutyje, kuriame šis mirė...

Apdovanojimai
-------------

* Kanų kino festivalis (nominacija) – Auksinė palmės šakelė
* Cezario apdovanojimas (nominacijos) – perspektyviausia aktorė (M. Vacth), geriausia antrojo plano aktorė (G. Pailhas)
* CinEuphoria (nominacija) – geriausia aktorė (M. Vacth)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Antanas Martynaitis** |
| --- |
| Gimė | 1821 m. birželio 21 d.Vaivadiškės kaime, Gelgaudiškio valsčius |
| Mirė | po 1880 m. |
|  |
| Veikla | kunigas, kanauninkas |

Gelgaudiškio dvaras**Antanas Martynaitis-Marcinskas** (1821 m. birželio 21 d. Vaivadiškės kaime, Gelgaudiškio valsčius – m. po 1880 m.) – Romos katalikų kunigas, kanauninkas.

Biografija
----------

Gelgaudiškio dvaro savininkas, baronas von Keudelis (vok. *von Keudell*) nuo mažens finansiškai rėmė savo girių sargo sūnų Antaną Martynaitį, kuris mokėsi Seinuose, Marijampolėje ir Suvalkuose. 1845 m. įstojo į Varšuvos šv. Kryžiaus dvasinę seminariją, vėliau perėjo į Varšuvos šv. Jono seminariją, kurią baigė teologijos kandidato laipsniu. 1849 m. įšventintas kunigu. 1856–1858 m. buvo Varšuvos šv. Jono seminarijos viceregentas. Nuo 1858 m. – Varšuvos dvasinės akademijos dvasios tėvas ir konsistorijos fiskalas. 1862–1867 m. akademijos vicerektorius. Varšuvos arkidiecezijos, o vėliau – Lovičo kolegiato garbės kanauninkas. Padėjo mokytis savo pusbroliui klierikui Martynui Sederavičiui, vėliau tapusiu žinomu knygnešiu. Lenkiškai parašė religinę knygutę, kurią M. Sederavičius išvertė ir savo lėšomis išleido:

* *Pritajsimas Wajkialu prie Spawiednes ir Komunijos szwentos / iszwersta ant lietuwiszko liežuwio isz knigu Kunigo A. Marcinsko. Kan. S. Teologijos… - Iszspaudim's naujas ant lietuwiszko liežiuwio. Petropile, 1880* (Iš tiesų išspausdinta O. Mauderodės spaustuvėje Tilžėje 1887 m.)
Vojtěch Cepl (2007 m.)
**Vojtěch Cepl** (1938 m. vasario 16 d. Prahoje, Čekija – 2009 m. lapkričio 21 d. Prahoje) – čekų teisininkas, teisėtyrininkas, profesorius, teisėjas.

Biografija
----------

1961 m. Prahos universiteto Teisės fakultete baigę teisę, mokslų kandidatas (CSc.), 1966 m. apgynė disertaciją, teisės mokslų daktaras (JUDr.). 1967-1970 m. Oksfordo universitete (Didžioji Britanija) ir Mičigano universiteto Teisės mokykloje (JAV) baigė podiplomines teorinės teisės sociologijos studijas. 1989 m. habilituotas daktaras.

Nuo 1965 m. Teisės fakulteto dėstytojas, nepartinis, TF Valstybės teorijos ir valstybinės teisės katedros asistentas, nuo 1971 m. Valstybės pilietinės teisės katedros dalykinis asistentas, nuo 1990 m. prodekanas tarptautiniam ryšiams, katedros vedėjas, nuo 1993 m. profesorius, nuo 1993 m. liepos 15 d. Čekijos Konstitucinio Teismo teisėjas.

Darbo grupių narys (rengiant įvairių įstatymų, Civilinio kodekso ir Čekijos Konstitucijos projektus).

Šaltiniai
---------

* Former Czech constitutional court judge Cepl dies (anglų k.)
* Vojtěch Cepl auf der Seite des Tschechischen Verfassungsgerichts Archyvuota kopija 2010-04-25 iš Wayback Machine projekto. (čekų k.)
* Podcast der Sendereihe *Člověk a demokracie* von Vojtěch Cepl für den tschechischen Rundfunk Český rozhlas
|  |
| --- |
| Jaunasis popiežius |
|  |
| Žanras | drama |
| Kūrėjas (-ai) | Paolo Sorrentino |
| Scenarijaus autorius (-iai) | Paolo Sorrentino |
| Režisierius (-iai) | Paolo Sorrentino |
| Vaidina | Jude Law Diane KeatonSilvio OrlandoCecile de FranceLudivine SagnierJavier CamaraScott Shepherd |
| Kompozitorius (-iai) | Lele Marchitelli |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija IspanijaJungtinė Karalystė Jungtinė Karalystė JAV |
| Kalba (-os) | anglų ir italų |
| Sezonų skaičius | 1 |
| Trukmė | 50 min. |
| Transliacija |
| Vaizdo formatas | 16:9 HD |
| Išorinės nuorodos |
|  |
| IMDb įrašas |

**Jaunasis popiežius** (angl. *The Young Pope*) – režisieriaus Paolo Sorrentino sukurtas televizijos serialas, pasakojantis apie jauną amerikietį, išrinktą popiežiumi. Tai brangiausias visų laikų italų serialas (pirmojo sezono kūrimo darbai kainavo 45 mln. JAV dolerių), rodytas daugiau kaip 80 pasaulio šalių.

Pirmosios dvi serijos buvo parodytos kaip atskiras filmas Venecijos kino festivalyje ir tai buvo pirmas kartas istorijoje, kuomet konkurso programoje dalyvavo televizijos serialas.

2017 m. liepos 14 d. serialas buvo nominuotas dviejose kategorijose Primetime Emmy apdovanojimuose. Tai buvo pirmas kartas, kai šiuose apdovanojimuose nominuotas italų serialas.

2019 m. rugpjūtį buvo pranešta apie antrąjį serialo sezoną, pavadintą „Naujasis popiežius". 9 dalių sezonas pasirodė 2020 m. sausio mėnesį, jame be Jude Law ir kitų aktorių vaidina ir John Malkovich.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Jaunas kardinolas iš JAV, 47-erių Lenis Belardo, netikėtai išrenkamas popiežiumi ir pasirenka Pijaus XIII vardą. Taip nutinka dėl vidinių kardinolų intrigų, kuomet, jų nuomone, pasirenkamas jaunas neutralus kandidatas, kuriuo vėliau bus galima manipuliuoti. Netrukus paaiškėja, jaunasis popiežius nenusiteikęs kompromisams ir nuolaidoms, jam nerūpi aplinkinių žmonių ir žiniasklaidos nuomonė, visais klausimais jis turi savo nuomonę ir kardinolai suvokia, kad jų ramybės laikas baigėsi.

Vatikano valstybės sekretorius, intrigų meistras kardinolas Andželo Vuajela mėgina rasti kompromituojančios informacijos apie pontifiko praeitį, tačiau ir čia jam nieko nepavyksta. Lenis yra pamestinukas, kurį prieglaudoje užaugino vienuolė sesuo Merė. Pastaroji taip pat atvyksta į Vatikaną, kur padeda popiežiui šnipinėti patį Vuajelą.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Jude Law – popiežius Pijus XIII
* Diane Keaton – sesuo Merė
* Silvio Orlando – kardinolas Andželo Vuajela
* Javier Camara – monsinjoras Bernardo Gutieresas
* Scott Shepherd – kardinolas Endriu Diusolje
* Cecile de France – Sofija, Šventojo Sosto marketingo vadovė
* Ludivine Sagnier – Ester
* James Kromwell – kardinolas Maiklas Spenceris
* Allison Case – sesuo Merė jaunystėje
* Olivia Macklin – motina

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑  Emmy Awards: «The Young Pope», il record di «Saturday Night Live» e le candidature di Nicole Kidman, Anthony Hopkins e gli altri
3. ↑  The New Pope
| **Anatole Vologe** |
| --- |
| Gimė | 1909 m. gegužės 25 d.Vilnius |
| Mirė | 1944 m. gegužės 24 d. (34 metai)Lionas |
| Tautybė | litvakas |
|  |
| Veikla | Sportininkas |
| Sritis | Žolės riedulys |

**Anatole Vologe** (dar žinomas kaip **Tole Vologe**, 1909 m. gegužės 25 d. Vilniuje – 1944 m. gegužės 24 d.) – litvakų kilmės Prancūziją atstovavęs lengvaatletis ir žolės riedulininkas, olimpietis.

1936 m. vasaros olimpinėse žaidynėse sportininkas atstovavo Prancūzijos nacionalinę rinktinę. Vologe aikštelėje pasirodė penkiose varžybose. Galutinėje rikiuotėje kartu su Prancūzijos rinktine užimta ketvirtoji vieta.

1944 m. gegužę Antrojo pasaulinio karo metu suimtas nacių. Po kelių dienų nušautas. Vologe daiktai eksponuojami Liono rezistencijos muziejuje.

Rezultatai
----------

* Prancūzijos lengvosios atletikos 4 x 400 m estafetinio bėgimo čempionas (trys kartus)
* Prancūzijos žolės riedulio lygos čempionas: 1931, 1932, 1933, 1934, 1935, 1937, 1938, 1939;
* Olimpinės žaidynės: 1936 m. - 4 vieta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tola Vologe biography
1918 m. Banato respublikos teritorija
1920 m. Banatijos projektas pagal vietinius vokiečius
**Banato Respublika** (vok. *Banater Republik*) – buvusi valstybė, kurios nepriklausomybė buvo paskelbta 1918 m. lapkričio 1 d. Timišoaroje. Jos valstybingumą pripažino tik Vengrija.

Istorija
--------

1918 m. spalio 31 d. buvo sukurtos Banato teritorijoje gyvenančių tautybių karinės tarybos: rumunų, vengrų, vokiečių, serbų ir žydų.

Susitikime Otas Rotas (vok. *Otto Roth*), radikalios partijos socialistas, pasiūlė sukurti autonominę Banato žmonių tarybą, kurioje dalyvautų kiekvienos etninės grupės atstovai, tačiau Rumunijos pareigūnai atsisakė, remdamiesi Rumunijos nacionalinės tarybos rezoliucijos nebuvimu. Nepaisant to, vadovaujantys Socialdemokratų partijos nariai nusprendė paskelbti respubliką. Timišoaroje 1918 m. lapkričio 1 d. buvo paskelbta apie nepriklausomos valstybės įkūrimą, Otas Rotas tapo jos prezidentu. Banato nepriklausomybę pripažino Vengrija.

Lapkričio 4 d. Banato liaudies taryba pradėjo organizuoti karinius dalinius, siekdama kontroliuoti visą respublikos teritoriją, tačiau to nepavyko įgyvendinti. Lapkričio 15 d. Serbijos kariai įžengė į Banatą, o respublika nustojo egzistuoti. Jos teritorija buvo padalinta tarp Rumunijos ir serbų, kroatų ir slovėnų karalystės (Jugoslavijos).

1920 m. balandžio 16 d. etniniai vokiečiai iš Banato atsiuntė prašymą Paryžiaus taikos konferencijai su prašymu atkurti respubliką (vadinamą „Banatijos Respublika"), tačiau jie buvo atmesti.

Gyventojai
----------

Gyventojų skaičius buvo 1 582 133 žmonės:   

* rumunai – 592 049 (37,42 %);
* vokiečiai – 387 545 (24,50 %);
* serbai – 284 329 (17,97 %);
* vengrai – 242 152 (15,31 %),
* o taip pat slovakai, bulgarai, žydai ir kroatai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kókai, pp. 64–66

Nuorodos
--------

* Carmen Albert, „Ocupația sârbă din Banat în memorialistica bănățeană", in *Analele Banatului. Arheologie—Istorie*, Vol. XIX, 2011, pp. 449–456.
* Traian Birăescu, „Scrisori din Timișoara", in *Cele Trei Crișuri*, Vol. IX, November–December 1928, pp. 184–185.
* Nicolae Brînzeu, *Jurnalul unui preot bătrân*. Timișoara: Eurostampa, 2011.
* Anton Büchl, „Soziale Bewegungen in der Banater Ortschaft Detta 1875–1921", in *Ungarn-Jahrbuch*, Vol. VIII, 2000, pp. 223–254.
| **Voitechas Zamarovskissvk. *Vojtech Zamarovský*ček. *Vojtěch Zamarovský*** |
| --- |
| Voitechas Zamarovskis |
| Gimė | 1919 m. spalio 15 d.Trenčynas, Slovakija Slovakija (Čekoslovakija) |
| Mirė | 2006 m. liepos 26 d. (86 metai)Praha, Čekija Čekija |
|  |
| Veikla | rašytojas |
|  |
| Žinomas (-a) už | Knygos apie Viduržemio jūros regiono senovės tautas |
|  |
|  **Vikiteka** | Vojtech Zamarovský |
| Parašas |
|  |

Namas Trenčyne, kur gimė V. Zamarovskis
**Voitechas Zamarovskis** (svk. *Vojtech Zamarovský*, ček. *Vojtěch Zamarovský*; g. 1919 m. spalio 15 d. Trenčyne – m. 2006 m. liepos 26 d. Prahoje) – slovakų ir čekų rašytojas, daugelio istorijos mokslo populiarinimo darbų autorius, senovės civilizacijų (Senovės Graikijos, Romos, Egipto, Mesopotamijos, Šumero, Hetitų imperijos) istorijos tyrinėtojas, vertėjas iš anglų, vokiečių, prancūzų ir lotynų kalbų. Vienas iš dokumentinės prozos pradininkų Čekoslovakijos literatūroje.

Biografija
----------

V. Zamarovskis studijavo Bratislavoje ir Prahoje teisę ir ekonomiką. Po to persikėlė į Prahą, kur dirbo įvairiose pareigose valstybinėse įstaigose. Jam buvo suteiktas teisės daktaro laipsnis.

Priklausė Čekoslovakijos komunistų partijai. 2007 m. buvo demaskuotas kaip slaptosios policijos informatorius nuo 1962 m. nors jo nepriklausymą saugumo žinybai liudijo istorikas Pavelas Dvoržakas.

Paskutiniaisiais gyvenimo metais sirgo Parkinsono liga, o du mėnesius prieš mirtį buvo komos būsenos.

Kūryba
------

Nuo 1956 m. buvo atsidėjęs vien knygų rašymui. Jo kūryba susijusi daugiausiai su Viduržemio jūros regiono senovės tautų gyvenimo istorija. Rašė slovakų ir čekų kalbomis. V. Zamarovskio kūriniai išversti į daugelį pasaulio tautų kalbų, taip pat ir į lietuvių kalbą.

Bibliografija
-------------

* *Bohovia a hrdinovia antických bájí*, 1969 (Senovės mitų dievai ir didvyriai);
* *Bohovia a králi starého Egypta*, 1986 (Senovės Egipto dievai ir karaliai);
* *Dejiny písané Rímom*, 1971 (Istorija, parašyta Romoje);
* *Grécky zázrak*, 1974 (Graikijos stebuklas);
* *Ich veličenstvá pyramídy*, 1977 (Jų didenybės piramidės*);*
* *Na počiatku bol Sumer*, 1966 (Pradžioje buvo Šumeras);
* *Objavenie Tróje*, 1962 (Trojos atradimas);
* *Vzkriesenie Olympie*, 1978 (Olimpijos atgimimas);
* *Za siedmimi divmi sveta*, 1960 (Septyni pasaulio stebuklai);
* *Za tajemstvím říše Chetitů*, 1961 (Hetitų imperijos paslaptys).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vojtěch Zamarovský, autor knihy Za sedmi divy světa, byl prý agentem StB Archyvuota kopija 2012-02-24 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Voitechas Zamarovskis. Hetitų imperijos paslaptys (lietuvių k.) Archyvuota kopija 2014-10-06 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Voitecho Zamarovskio gyvenimas ir kūryba (čekų k.)
| **Antanas Maziliauskas** |
| --- |
| Gimė | 1954 m. gegužės 26 d. (68 metai)Paaluonys, Kėdainių rajonas |
|  |
| Organizacijos | Vytauto Didžiojo universiteto Žemės ūkio akademija |
| Pareigos | kancleris |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |
| Žinomas (-a) už | Jungtinių tautų maisto ir žemės ūkio organizacijos ekspertas |

**Antanas Maziliauskas** (g. 1954 m. gegužės 26 d. Paaluonyje, Kėdainių rajone) – inžinierius-hidrotechnikas, profesorius, Vytauto Didžiojo universiteto Žemės ūkio akademijos kancleris.

Biografija
----------

1977 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, įgydamas inžinieriaus-hidrotechniko profesiją. Po studijų pasiliko dirbti Akademijoje. Iki 1984 m. dirbo moksliniu bendradarbiu, asistentu, vyr. dėstytoju. 1985–1988 m. dirbo užsienyje – Alžyro Hidrotechnikos aukštosios nacionalinės mokyklos dėstytoju ir katedros vedėju. 1988–2004 m. – Lietuvos žemės ūkio universiteto Vandens ūkio ir žemėtvarkos fakulteto (VŪŽF) Vandentvarkos katedros docentu (iki 2003 m.) ir profesoriumi (nuo 2003 m.) nepagrindinėje darbovietėje. 1997–1998 m. LR žemės ūkio ministerijoje ėjo Melioracijos ir aplinkos apsaugos skyriaus vedėjo pareigas, 1998–2001 m. dirbo Žemės ūkio plėtros ir maisto departamento direktoriumi. 2001–2004 m. – Lietuvos žemės ūkio universiteto Vandens ūkio ir žemėtvarkos fakulteto dekanas. 2004 m. Universiteto prorektorius, 2004–2005 m. Vandentvarkos katedros profesorius. 2005–2010 m. toliau dirbo minėtos katedros profesoriumi ir vadovavo UAB „Projektų gama". Nuo 2010 m. – Vandentvarkos katedros profesorius. 2011 m. kovą tapo tuometinio Lietuvos žemės ūkio universiteto 14-uoju rektoriumi, pakeitęs ankstesnį universiteto vadovą Romualdą Deltuvą. Nuo 2019 m. sausio 1 d. Aleksandro Stulginskio universitetui (buvęs Lietuvos žemės ūkio universitetas) tapus VDU Žemės ūkio akademija - akademijos kancleris.

Nuo 1989 m. – Lietuvos žemėtvarkos ir hidrotechnikos inžinierių sąjungos tarybos narys. Nuo 2002 m. – Valstybinio mokslo ir studijų fondo ekspertas.

Tarptautiniai projektai
-----------------------

A. Maziliauskas turi strategijų rengimo ir planavimo, derybų bei tarptautinių organizacijų, tokių kaip Pasaulio bankas bei Jungtinių Tautų maisto ir žemės ūkio organizacija, ekspertinę patirtį įvairiose pasaulio valstybėse. Po Nepriklausomybės atgavimo pradėjo dalyvauti projektuose, konsultacinėse misijose Afrikoje, Pietų Amerikoje, Azijoje. Nuo 1993 m. – Lietuvos atstovas Tarptautinėje drėkinimo ir drenažo komisijoje (ICID) ir Europos regioninėje darbo grupėje. Nuo 1993 m. – Jungtinių Tautų FAO ekspertas žemės ūkio ir vandentvarkos klausimams.

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* A. Maziliausko biografija ASU svetainėje
* A. Maziliausko gyvenimo aprašymas
* Naujasis LŽŪU rektorius

| Akademinės pareigos |
| --- |
| Prieš tai:**Romualdas Deltuvas** | **Aleksandro Stulginskio universiteto rektorius**2011-2018 | Po to:**-** |
| Prieš tai:**-** | **Vytauto Didžiojo universiteto  Žemės ūkio akademijos kancleris**2019-2020 | Po to:**Astrida Miceikienė** |