recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ryuga Nakamura**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Ryuga Nakamura  jap. 中村 龍雅 |
| Gimimo data | 2001 m. liepos 24 d. (22 metai) |
| Gimimo vieta | Hiracuka, Japonija |
| Ūgis | 186 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FS Jelgava |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2020 2021  2022 2023  2023– | SC Sagamihara  Valmiera FC → FK Tukums (skol.)FC Hegelmann  FS Jelgava | 00 0(0)00 0(0)32 0(2)04 0(0)04 0(1) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. rugsėjo 1 d.. |

**Riuga Nakamura** (jap. Japan,中村 龍雅/Ryuga Nakamura, g. 2001 m. liepos 24 d.) – Japonijos futbolininkas, saugas.

Karjera
-------

Žaidė gimtojoje Japonijoje. Atstovavo SC Sagamihara jaunimo ekipoms. 2020 m. pakviestas į pagrindinę ekipą, tačiau J3 League nedebiutavo.

### Latvija

2021 m. pasirašė sutartį su Valmiera FC, tačiau dėl traumos nežaidė pusmetį.

2022 m. sezone Valmieros klubas nuomos pagrindais žaidėją pasklino Tukumo klubui. Rungtyniaudamas šaime klube sužaidė 32 rungtynes ir pasižymėjo pelnydamas du įvarčius.

### Kauno rajono „Hegelmann"

2023 m. vasario 24 d. tapo žinoma, kad atstovaus Hegelmann klubui.

2023 m. kovo 4 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš DFK Dainava. „Hegelmann" klubas nugalėjo varžovus rezultatu 3;0.

2023 m. liepos 8 d. pranešta, kad japonas palieka klubą. A lygoje sužaidė ketverias rungtynes, dar vienerias – LFF taurės turnyre.

### FS Jelgava

2023 m. vasarą persikėlė į Latviją ir atstovavo FS Jelgava. 2023 m. rugpjūčio 13 d. pasižymėjo įvarčiu rungtynėse prieš „Valmieros" klubą.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2023** | **FC Hegelmann** | 4 | 0 |

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;

Rinktinė
--------

Kitados atstovavo Japonijos U-18 rinktinei.

Šaltiniai
---------

1. ↑  sportas.lt naujienos: Japonas naujokas
2. ↑  tv3 naujienos: Hegelmann naujokas
3. ↑
4. ↑  sportas.lt naujienos.lt: japonas palieka klubą
5. ↑  2023-08-13 Valmiera 2-2 Jelgava
6. ↑  delfi.lt naujienos: Hegelmann klubo naujokas

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
| Čerinjolait. *Cerignola* |
| --- |
| *Chiesa del Carmine* |
|  |
| 

ČerinjolaČerinjola

41°16′0″ š. pl. 15°54′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.26667°š. pl. 15.90000°r. ilg.﻿ / 41.26667; 15.90000﻿ (Čerinjola)Koordinatės: 41°16′0″ š. pl. 15°54′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.26667°š. pl. 15.90000°r. ilg.﻿ / 41.26667; 15.90000﻿ (Čerinjola) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Apulija Apulija |
| **Provincija** | Fodžos provincija |
|  |
| **Meras** | Antonio Giannatempo |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 59 103  |
| **Plotas** | 593,71 km² |
| **Tankumas** (2010) | 100 žm./km² |
| **Altitudė** | 120 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 71042 |
| **Tel. kodas** | 0885 |
| **Tinklalapis** | www.comune.cerignola.fg.it |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Ripaltos Madona |

**Čerinjola** (it. *Cerignola*) – miestas Italijoje, Apulijoje, Fodžos provincijoje, 40 km į pietryčius nuo Fodžos. Pagal plotą tai trečias miestas Italijoje po Romos ir Ravenos.

Istorija
--------

Čerinjoloje buvo Furfane, Via Traiana stotis tarp Apulijos Kanozos (lot. *Canusium*) ir Ordonos (lot. *Herdoniae*).

Čerinjola yra miestas nuo Romos laikų ir buvo atstatyta po 1731 m. žemės drebėjimo. Pagrindinis verslas yra žemės ūkis. 1503 m. ispanas Gonzalo de Córdoba nugalėjo prancūzą Louis d'Armagnac netoli miesto vykusiame Čerinjolos mūšyje, užtikrindamas Ispanijos valdžią Neapolio karalystėje.

Tai filologo Nicola Zingarelli, Zingarelli žodyno sudarytojo, ir sindikalisto (ekonominės sistemos atstovo) Giuseppe Di Vittorio gimtinė. Achille LaGuardia, Niujorko mero Fiorello LaGuardia tėvas, kilęs iš čia.

Sportas
-------

* Audace Cerignola – futbolo klubas;
* Namų rungtynes žaidžia Stadio Domenico Monterisi arba kitaip Campo Littorio, talpinančiame 7,4 tūkst. žiūrovų.

Rosso di Cerignola DOC
----------------------

Rosso di Cerignola DOC – raudonasis Italijos vynas. Derlius negali viršyti 14 tonų iš hektaro, o alkoholio turi būti mažiausiai 12%. Vynas tuti bent 55% Uva di Troia, 15-30% Negroamaro ir iki 5% of Sangiovese, Barbera, Montepulciano, Malbec ir Trebbiano rinkinį. Jei vynas turi etiketę *Riserva*, tai jis turi būti bent 2 metus laikomas ąžuolo statinėse ir turėti ne mažiau 13% alkoholio

Miestai partneriai
------------------

Miestai, su kuriais Čerinjola yra užmezgusi partnerystės ryšius:

* Italija Vicinis, Italija
* Ispanija Montila, Ispanija
* Prancūzija Nemours, Prancūzija

Išnašos
-------

1. ↑  Globalsportsarchive
2. ↑  P. Saunders *Wine Label Language* pg 196 Firefly Books 2004 ISBN 1552977200
**Antriniai lytiniai požymiai** – lytį rodančių ir lytinės brandos metu atsirandančių požymių ir funkcijų visuma, susiformuojanti maždaug 10–18 gyvenimo metais. Skiriama nuo pirminių lytinių požymių, apibūdinančių lytinius organus. Šie požymiai priklauso nuo pirminių, jų raidą lemia lytiniai hormonai, jie pradeda ryškėti lytinės brandos metu.

Antriniams lytiniams požymiams priskiriama kaulų ir raumenų sandara, kūno sudėjimas (proporcijos), poodinis riebalų sluoksnis, plaukuotumas, krūtinės forma, pieno liaukų raida, balso tembras, specifinė elgsena. Tiek berniukams, tiek ir mergaitėms ima augti plaukai ant gaktos ir pažastyse, sparčiai vystosi lytiniai organai.

Labiausiai išoriškai pastebimi antriniai lytiniai požymiai yra krūtys, gaktos plaukų augimo forma (vyro auga link bambos, moters link vulvos), juosmuo (moters platesnis) ir pečių lankas (vyrų platesnis).

Mergaitės
---------

Veikiant moteriškiems hormonams, mergaitės pradeda sparčiau augti (padidėja ūgis ir svoris, sparčiai auga galūnės), keičiasi kaulų forma, praplatėja klubai, apvalėja kūno formos (ypač apie sėdmenis, šlaunis ir pilvą), oda tampa plonesnė ir švelnesnė. Pradeda formuotis krūtys, kuriose kaupiasi riebalinis audinys, išryškėja segmentinis apskritimas aplink spenelius, auga plaukai ant vulvos – pas mergaites gaktos plaukai ima augti anksčiau nei pas berniukus ir pasižymi moterims būdinga žemyn nukreipto trikampio forma, su aiškia viršutine linija virš gaktos. Prakaito liaukos, ypač esančios pažastyse, ima gaminti prakaitą, kuris turi moterims būdingą kvapą. Padidėjusi riebalų liaukų sekrecija skatina spuogų atsiradimą. Praėjus 2–3 metams nuo antrinių lytinių požymių pasirodymo (maždaug sukakus 12–13 metų), daugeliui mergaičių prasideda mėnesinės – pagrindinis lytinio subrendimo požymis, rodantis, kad organizmas jau yra pasiruošęs nėštumui. Tačiau organizmo visiškai subręsta tik po keleto metų, per kuriuos antriniai požymiai toliau vystosi ir dauginimosi sistema pasiruošia galimai motinystei.

Berniukai
---------

Berniukams antrinių požymių atsiradimas visų pirma susijęs su spartesniu augimu, raumenų masės didėjimu. Formuojasi vyriška figūra (praplatėja pečiai), sparčiau ima augti varpa ir sėklidės (dėl ko jas gali šiek tiek skaudėti), pasikeičia gerklų sandara, ima žemėti balsas („balso mutacija"), atsiranda sėklidžių kapšelio odos pigmentacija, auga plaukai ant gaktos (viršun kylanti gaktos plaukų linija – vyro trikampis) ir pažastyse, taip pat ant įvairių kūno vietų – krūtinės, pečių, kojų, rankų. Kalasi ūsai ir barzda, išryškėja Adomo obuolys. Šiuo laikotarpiu berniukams šiek tiek pabrinksta krūtinės liaukos, pajautrėja speneliai. Sulaukus 12–15 metų jau ima rastis lytinis susijaudinimas, o naktimis – savaiminiai sėklos išsiliejimai, vadinami poliucijomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lytiniai požymiai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-05-08.
2. ↑  Fiziologiniai brandos ypatumai. Lytinės ir reprodukcinės sveikatos kabinetas, 2017-06-12. PDF Archyvuota kopija 2021-11-28 iš Wayback Machine projekto.
| Janonių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Janonių piliakalnisJanonių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°23′49″ š. pl. 25°11′37″ r. ilg.﻿ / ﻿55.39694°š. pl. 25.19361°r. ilg.﻿ / 55.39694; 25.19361Koordinatės: 55°23′49″ š. pl. 25°11′37″ r. ilg.﻿ / ﻿55.39694°š. pl. 25.19361°r. ilg.﻿ / 55.39694; 25.19361 |

 |
| Vieta | Molėtų rajonas |
| Seniūnija | Alantos seniūnija |
| Aukštis | 13 m |
| Plotas | 46x25 |
| Priešpilis | gyvenvietė |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Žvalgytas | 1970 |
| Tirtas | 1978 m. |

**Janonių piliakalnis ir pilkapynas** – piliakalnis (A830P) ir pilkapynas (A831P) Molėtų rajono savivaldybės teritorijoje, prie Janonių kaimo (Alantos seniūnija), Šilalio miško vakariniame pakraštyje.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis, vadinamas Pilale, yra pailgos kalvos vakarinė, aukštesnė, dalis, kurią iš trijų pusių juosia daubos, rytuose yra kalvos žemesnioji dalis. Pilalės pietiniai, vakariniai ir šiauriniai šlaitai 13 m aukščio, statūs, šiaurinio šlaito viršutinė dalis stačiai nukasta. Aikštelė ovali, 46x25 m dydžio. Jos rytinis pakraštys buvo sutvirtintas pylimu ir grioviu, išliko jų žymių.

Apie 0,3 km į šiaurės vakarus nuo Pilalės yra pilkapynas, kurį sudaro 26 pilkapiai. Jų sampilai 10–15 m skersmens ir 0,8-1,5 m aukščio. Sampilus juosia grioviai arba supa duobės. Dalis pilkapių XX a. pradžioje buvo iškasinėti senienų mėgėjų.

Tyrimai
-------

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1970 m. atliko Lietuvos istorijos institutas, 1978 m. tyrė Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Buteikių piliakalnis 6 km | Šeimyniškėlių piliakalnis 17 km  Bijeikių piliakalnis 11 km | Buivydų piliakalnis (Anykščiai) 11 km |  |
| Trakinių piliakalnis 6 km  Svirnų piliakalnis 19 km |  | Jašiškių piliakalnis 11 km |
| Vargulių piliakalnis 10 km | Klabinių piliakalnis 3 km  Suginčių piliakalnis 5 km | Antakščių piliakalnis 7 km  Maišiakulės piliakalnis 7,5 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bronius Dakanis. *Janonių piliakalnis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 522 psl.

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalnių atlasas Archyvuota kopija 2009-04-18 iš Wayback Machine projekto.
* Janonių piliakalnis
**Martin Perveinis**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 2004 m. sausio 16 d. (19 metų) |
| Gimimo vieta | Pabradė, Lietuva |
| Ūgis | 187 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Salernitana U19 |
| **Pozicija** | puolėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2018–2022  2022  2022 | BFA  FK Panevėžys→ Panevėžys B | ? 0(0)00 0(0)01 0(1) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 20??  20??  20??– | U-18  U-19 Lietuvos jaunimo iki 21 | ? 0(?)  ? 0(?) ? 0(?) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. kovo 1 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2021 m. lapkričio 20 d.. |

**Martin Perveinis** (g. 2004 m. sausio 16 d.) – Lietuvos futbolininkas, puolėjas. Kviečiamas į jaunimo rinktines.

Karjera
-------

### FK BFA

Baltijos Futbolo Akademija auklėtinis. Joje sportavo nuo 14 m. atstovavo BFA jaunimo ekipoms ir pagrindinei eikpai, kuri rungtyniavo Pirmoje lygoje.

Atstovaudamas BFA ekipai pelnė dešimt įvarių Pirmoje lygoje ir penkis LFF taurės turnyre.

### FK Panevėžys

2022 m. liepos mėn. paskelbta, kad žaidėjas keliasi į „Panevėžio" klubą. Sutartis galiojo iki sezono pabaigos.

2022 m. rugpjūčio 6 d. pelnė įvartį Pirmos lygos rungtynėse prieš BFA. Panevėžys B ekipa rezultatu 3:2 nugalėjo varovus, iškovojo tris taškus, tačiau vis dar buvo paskutinėje vietoje, šešiolikti.

2023 m. kovo 1 d. tapo žinoma, kad persikėlė į Italiją ir atstovaus Salernitana U19 ekipai.

Statistika
----------

A lygos statistika.

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |
| **2022** | **„Panevėžys"** | 0 | 0 |

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;

Jaunimo rinktinės
-----------------

Žaidė įvairaus amžiaus jaunimo rinktinėse. Atstovavo U-18, U-19 rinktinėms.

Pasiekimai
----------

**su FK Panevėžys**
* (būsimas įvykis)

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  sportas.lt naujienos: Perveinis į Italiją
5. ↑
6. ↑

Nuorodos
--------

* [ alyga.lt]
* Soccerway
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* national-football-teams
| Sirenomelija |
| --- |
| **Kitaip** | Undinėlės sindromas |
|  |
|  |
|  |
|  |
| **Sritis** | Medicininė genetika |
| **Simptomai** | Suaugusios kojos |
| **Komplikacijos** | Netinkamai išsivystę organai |
| **Medicininis gydymas** | Chirurginė intervencija |
| **Prognozė** | Dažniausiai miršta kūdikystėje |

**Sirenomelija** (lot. *sirenomelia*) arba **undinėlės sindromas** – reta chromosominė liga, pasižyminti kojų suaugimu, primenančiu undinės uodegą. Sirenomelijos rimtumas skirstomas į lygius: I-ojo (lengviausio) lygio atveju pas asmenį suaugę tik audiniai, bet kaulai išsivystę tinkamai, tuo tarpu VII-ojo (sunkiausio) lygio atveju įprastai terandamas tik bendras šlaunikaulis. Šis sutrikimas taip pat yra laikomas uodeginės regresijos sindromo forma. Pirmasis žinomas sirenomelijos atvejis datuojamas 1542 m.

Priežastys
----------

Sirenomelijos atsiradimo priežastys lig šiol išlieka ginčytinu klausimu. Pirmoji sutrikimo hipotezė atsirado dar 1927 m. pagal kurią undinėlės sindromas gali būti dėl vystymosi sutrikimų iškilusios nepakankamos kraujotakos apatinėse galūnėse problemos pasekmė. Ši hipotezė buvo sukurta atsižvelgiant į pastebėtą aortos, esančios žemiau bambos arterijos, nebuvimą, dėl ko apatinės galūnės negali būti tinkamai aprūpintos krauju. Kita hipotezė – galimi embriono pažeidimai 28–32 vystymosi dienomis, lemiantys uodegos mezodermą, teratogeninį atvejį, paveikiantį nervinį vamzdelį neuruliacijos metu, ar sudvigubėjimo problemą, kuri arba sustabdo nugarkaulio ataugos diferenciacijos procesą, arba sukuria antrą nereikalingą stuburo stygos ataugą.

Išnašos
-------

1. 1 2  *B. Holmes, Lewis (2011). Common malformations. Oxford: Oxford University Press, USA. ISBN 9780199722785. OCLC 751694637.*
2. ↑  *Onyeije, Chukwuma; Sherer, David; Handwerker, Sara; Shah, Leena (2008). „Prenatal Diagnosis of Sirenomelia with Bilateral Hydrocephalus: Report of a Previously Undocumented form of VACTERL-H Association". American Journal of Perinatology. **15** (3): 193–7. doi:10.1055/s-2007-993925. PMID 9572377.*
3. ↑  *M. Carlson, Bruce (2014). Human embryology and developmental biology (5th ed.). Philadelphia, Pa.: Elsevier/Saunders. ISBN 9781455727971. OCLC 828737906.*
*Kitos reikšmės – Kordiljeros (reikšmės).*

| Kordiljeros |
| --- |
| **Žemynas** | Šiaurės Amerika, Pietų Amerika |
| **Aukščiausias taškas** | Akonkagva (6960 m) |
| **Koordinatės** | 16° p. pl. 72° v. ilg.﻿ / ﻿16°š. pl. 72°r. ilg.﻿ / 16; 72Koordinatės: 16° p. pl. 72° v. ilg.﻿ / ﻿16°š. pl. 72°r. ilg.﻿ / 16; 72 |
| **Susidarymo periodas** | Juros periodas, Kreidos periodas |
| **Kalnodara** | alpinė kalnodara |
| **Iškasenos** | auksas, sidabras, vario, geležies, cinko rūda ir kt. |

Kordljeros. Uoliniai kalnai
Kordiljeros. Andai pietų Čilėje
**Kordiljeros** (isp. *Cordilleras*; „kalnų grandinė") – ilgiausia kalnų sistema pasaulyje, besidriekianti palei vakarinę Amerikų pakrantę nuo pat Aliaskos iki Ugnies Žemės.

Geografija ir klimatas
----------------------

Ilgis daugiau nei 18 tūkst. km. Plotis iki 1600 km Šiaurės Amerikoje, iki 900 km Pietų Amerikoje. Išsidėsčiusios JAV, Kanados, Meksikos, Centrinės Amerikos šalių, Kolumbijos, Bolivijos, Peru, Ekvadoro, Čilės ir Argentinos teritorijose. Beveik per visą savo ilgį sudaro vandenskyrą tarp Ramiojo ir Atlanto vandenyno baseinų. Taip pat daro labai didelę įtaką Amerikos klimatui. Pagal aukštį nusileidžia tik Himalajams ir kai kuriems Centrinės Azijos kalnams. Aukščiausios viršukalnės – Makinlis (6193 m) ir Akonkagva (6960 m). Kordiljeros dalijamos į Šiaurės Amerikos Kordiljeras (Šiaurės Amerikoje) ir Andus (Pietų Amerikoje).

Kordiljeros išsidriekusios beveik per visas klimatines zonas, išskyrus subantarktinę ir arktinę, dėl to pasižymi labai didele landšaftų įvairove. Sniego riba Aliaskoje yra 600 m aukštyje, Ugnies Žemėje – 500–700 m, ties pusiauju – 6000–6500 m. Aliaskoje ir Čilėje Kordiljerų ledynai leidžiasi tiesiai į Ramųjį vandenyną. Tropinėse juostose ledynai dengia tik aukščiausias viršūnes. Bendras ledynų plotas – 67 tūkst. km².

Geologija
---------

Kordiljeros susidarė Ramiojo vandenyno tektoninei plokštei ir kitoms, mažesnėms plokštėms (Naskos, Kokosų plokštėms), palindus po žemyninėmis Pietų ir Šiaurės Amerikos plokštėmis. Tai jauni kalnai, todėl aktyvūs seisminiai ir vulkaniniai procesai (~80 veikiančių ugnikalnių).

Taip pat skaitykite
-------------------

* Andai
* Šiaurės Amerikos Kordiljeros

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 224
Koordinatės: 54°37′43″š. pl. 21°49′08″r. ilg.﻿ / ﻿54.6286°š. pl. 21.8189°r. ilg.﻿ / 54.6286; 21.8189

|  |
| --- |
| Įsruties geležinkelio stotis |
| Stoties pastatas 
Stoties pastatas |
| Šalis | Rusijos vėliava Rusija |
| Gyvenvietė | Įsrutis |
| Atidaryta | 1860 m. |

**Įsruties geležinkelio stotis** (arba ***Černiachovsko geležinkelio stotis***, rus. *вокзал Черняховск*) – geležinkelio stotis Rusijoje, Karaliaučiaus srityje, Įsruties mieste. Geležinkelio mazgas. Keleivinių ir prekinių traukinių stotis. Į rytus artimiausias geležinkelio mazgas – Kybartų geležinkelio stotis, esanti jau Lietuvos teritorijoje.

Istorija
--------

XIX a. Įsrutis priklausė Vokietijai, čia jau 1860 m. įkurta geležinkelio stotis (vok. *Bahnhof Insterburg*). XIX a. pabaigoje miestas tapo geležinkelio transporto mazgu. 1949 m. suteiktas rusiškas pavadinimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Станция Черняховск. Railwayz.info (tikrinta 2023-08-16).
2. ↑  Архангельский А. С. Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР (справочник). – Москва, Транспорт, 1981.
3. ↑  Įsrutis. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2023-08-21).
4. ↑  Архангельский А. С. Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР (справочник). – Москва, Транспорт, 1981.
| Dašoguzo velajatas*Daşoguz welaýaty* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Turkmėnijos vėliava Turkmėnija |
| **Administracinis centras** | Dašoguzas |
| **Rajonų skaičius** | 8 |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 1 550 354 |
| **Plotas** | 73 430 km² |
| **Tankumas** (2022) | 21 žm./km² |

**Dašoguzo velajatas** (turkm. *Daşoguz welaýaty*) yra Turkmėnistano šiaurėje, Uzbekistano pasienyje. Administracinis centras – Dašoguzas.

Sovietmečiu teritorija vadinosi **Tašauzo sritimi** (rus. *Ташаузская область*).

Geografija
----------

Velajatas išsidėstęs Turano žemumoje (aukštis iki 209 m), kurios didžiąją dalį užima Karakumai. Klimatas ryškiai kontinentinis, sausringas. Vidutinė sausio temperatūra -6 °C, liepos 27 °C. Per metus vidutiniškai iškrinta ~100 mm kritulių. Šiaurėje yra pelkėta Amudarjos delta ir Sarykamyšo ežeras. Vyrauja dykumų augalija.

Ekonomika
---------

Lengvoji, maisto, metalo apdirbimo pramonė. Drėkinamoji žemdirbystė (medvilnė, javai, vaisiai, moliūginiai). Gyvulininkystė.

Didžiausi miestai
-----------------

* Dašoguzas (Tašauzas)
* Konja Urgenčas

Skirstymas
----------

Ahalo velajatą sudaro 8 etrapai ir 2 miestai:

* Dašoguzas
* Kunia-urgenčas
* Akdepės raj.
* Boldumsazo raj.
* Giorogly raj. (Tachta)
* Gubadago raj.
* Gurbansoltano raj. (Iljaly)
* Konja Urgenčo raj.
* Saparmurato Niazovo raj.
* Saparmurato Turkmėnbašy raj.

Šaltiniai
---------

1. ↑  TURKMENISTAN, *citypopulation.de*
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.


|  |  |
| --- | --- |
|  **Turkmėnistano velajatai** |  |
| Ahalas | Balkanas | Dašoguzas | Lebapas | Maras |
Koordinatės: 56°18′12″š. pl. 22°53′48″r. ilg.﻿ / ﻿56.3034°š. pl. 22.8967°r. ilg.﻿ / 56.3034; 22.8967

|  |
| --- |
|    **Karpėnų geležinkelio stotis** |
| **Adresas** | Naujoji Akmenė |
| **Atidaryta** | 1949 m. |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
| ↑ MAŽEIKIAI ↑ |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | **Karpėnai** |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 6,4 |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | Alkiškiai |
| AKMENĖ |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 11,8 |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| ↓ KUŽIAI ↓ |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Karpėnų geležinkelio stotis** – geležinkelio stotis šiaurės vakarų Lietuvoje, Naujojoje Akmenėje, Karpėnuose, AB „Akmenės cementas" teritorijoje. Geležinkelio šaka į Šiaulių–Mažeikių geležinkelį, krovininių traukinių stotis.

Istorija
--------

Įsteigta 1949 m. nutiesus geležinkelį iš Akmenės geležinkelio stoties į Karpėnus, kur buvo statoma Akmenės cemento gamykla. Po 1980 m. buvo pastatytas specialus mūrinis pastatas, kuris nebuvo nepradėtas eksploatuoti. Stoties funkcijas atliko „Akmenės cemento" geležinkelio transporto cechas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Karpėnų geležinkelio stotis. Akmenės krašto enciklopedinis žodynas. Akez.lt *(interaktyvi enciklopedija)*.
| **Vytolis Kučinskas** |
| --- |
| Gimė | 1936 m. lapkričio 1 d. (86 metai)Šiuraičiai, Švėkšnos valsčius |
| Sutuoktinis (-ė) | Ramutė Kučinskienė |
|  |
| Veikla | sociologas, edukologas |
| Partija | 
* 1989 m. Lietuvos socialdemokratų partija;
* 1994 m. Tėvynės sąjunga.

 |
|  |
| Išsilavinimas | 1988 m. pedagogikos mokslų daktarashabilituotas socialinių mokslų daktaras, profesorius |
| Alma mater | 1960 m. Vilniaus pedagoginis institutas |

**Vytolis Kučinskas** (g. 1936 m. lapkričio 1 d. Šiuraičiuose, Švėkšnos valsčiuje) – sociologas, edukologas, habilituotas socialinių mokslų daktaras, profesorius.

Biografija
----------

1954 m. baigė Švėkšnos vidurinę mokyklą, 1955–1960 m. studijavo Vilniaus pedagoginiame institute, 1965–1967 m. – Kauno fizikinių techninių energetikos problemų instituto aspirantūroje. 1988 m. pedagogikos mokslų daktaras.

1954–1960 m. Klaipėdos raj. Pėžaičių, 1960–1961 m. Kapsuko internatinės mokyklos mokytojas, 1961–1965 m. Kapsuko specializuoto konstruktorių biuro inžinierius konstruktorius. 1968–1993 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos vyr. dėstytojas, 1971 m. – docentas, 1990–1993 m. Fizikos katedros vedėjas, 1990 m. – profesorius. 1994–1995 m. Kretingos Šv. Antano kolegijos direktorius. 1995–2005 m. Klaipėdos universiteto Socialinių mokslų fakulteto profesorius, Vytauto Didžiojo universiteto profesorius.

1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1989–1991 m. LSDP tarybos narys, 1991–1993 m. Etikos komisijos narys. Nuo 1994 m. Tėvynės sąjungos narys. 1995–1997 m. Kretingos rajono savivaldybės tarybos narys.

Buvo Lietuvos aštuonviečių akademinio irklavimo čempionas. Žmona doc. Ramutė Kučinskienė.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinės veiklos kryptys – pedagogikos ergonomika, vadybos etika, viešasis administravimas.

Bibliografija
-------------

* Mokymo proceso aukštojoje mokykloje intensyvinimo ergonominiai pagrindai, 1987 m;
* Pedagoginės ergonomikos įvadas, 1997 m;
* Socialinis darbas Švietimo sistemoje: teoriniai aspektai, su R. Kučinskiene, 2000 m;
* Ergonomika, JANDRIJA, Vilnius, 2001 m. ISBN 9955-431-08-3;
* Valdymo įvadas, su R. Kučinskiene, 2002 m;
* Vadovavimo etika, Klaipėda, 2003 m;
* Valdymo problemos: teorija ir tendencijos, su kitais, 2004 m;
* Socialinių projektų rengimas ir valdymas, su R. Kučinskiene, Klaipėda. 2005 m;
* Ugdymo aplinkos ergonomika, su G. Poderiene, 2006 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytolis Kučinskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 188 psl.
Koordinatės: 56°15′53″š. pl. 22°31′10″r. ilg.﻿ / ﻿56.2648°š. pl. 22.5194°r. ilg.﻿ / 56.2648; 22.5194

|  |
| --- |
|    **Viekšnių geležinkelio stotis** |
| **Adresas** | Rekečiai |
| **Atidaryta** | 1871 m. |
| **Aptarnaujanti įmonė** | AB „Lietuvos geležinkeliai" |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↑ PRIEKULĖ ↑ |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | (Lietuvos–Latvijos siena) |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | → BUGENIAI → |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | VENTA |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 9,1 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | MAŽEIKIAI |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | LAIŽUVA |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 12,8 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | **Viekšniai** |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 7,2 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | *Daubiškiai* |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 6,4 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | AKMENĖ |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | → KARPĖNAI → |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↓ KUŽIAI ↓ |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Viekšnių geležinkelio stotis** – geležinkelio stotis šiaurės vakarų Lietuvoje, Rekečių kaime netoli Viekšnių. Stotis yra Kužių–Mažeikių geležinkelio ruože. Skirta traukiniams prasilenkti vienkelėje linijoje, aptarnauja pietuose esantį Viekšnių miestelį. Stoja priemiestiniai keleiviniai traukiniai Panevėžys–Mažeikiai.

Istorija
--------

Profesorius Mykolas Biržiška rašė, kad 1868 m. projektuojant Liepojos–Romnų geležinkelį, inžinieriai reikalavę iš Viekšniuose gyvenusių žydų 300 rublių kyšio, už kurį žadėjo kelią nutiesti per miestelį, bet jo negavę, stotį suplanavo už 3 km nuo Viekšnių centro. 1871 m. atidaryta stotis. 1905 m. stovėjo medinis keleivių namas, prie jo buvo ledainė ir peronas. Dar vienas namas stovėjo tarp kelių. Stotis buvo sujungta 4 telegrafo laidais, turėjo 1 telegrafo aparatą. Geležinkelininkams gyventi stovėjo du mediniai namai, apšildomi 11 krosnių. Geležinkelininkai naudojosi 2 šuliniais ir 3 paplavų duobėmis.

1920 m. stoties pastate laikinai įsikūrė Rekečių pradinė mokykla.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Viekšnių geležinkelio stotis. Geltoni.lt (tikrinta 2023-07-21).
2. ↑  Traukinių išvykimai iš stotelės Viekšniai. (Stops.lt)
3. ↑  Mykolas Biržiška. Anuo metu Viekšniuose ir Šiauliuose. – Kaunas, 1938. // psl. 76.
4. ↑  Архангельский А. С. Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР (справочник). – Москва, Транспорт, 1981.

* Viekšnių geležinkelio stotis. Mažeikių krašto enciklopedija.
Grybienė su perlinėmis kruopomis
**Grybienė** – sriuba, gaminama iš grybų. Toks patiekalas paplitęs daugiausia Europos ir Rytų Azijos virtuvėse. Grybienei tinka tiek švieži, tiek marinuoti, sūdyti ar džiovinti grybai. Europos virtuvėse dažniausiai ruošiama iš baravykų, voveraičių ar pievagrybių, Japonijoje – iš „šitake" grybų (*Lentinula edodes*) ir pievagrybių.

Grybienė paprastai ruošiama, panašiai kaip ir daržovių sriubos: verdamos bulvės, morkos, dedami nuplauti ir supjaustyti grybai, prieskoniai (druska, pipirai, lauro lapai, žalumynai, pvz. svogūnų laiškai, čiobreliai, petražolės), svieste pakepti svogūnai, kiti vietoje bulvių deda makaronus (vermešėlius), kruopas (perlines, ryžius), mėsos atraižų. Kartais grybienė maišoma su burokėlių sūrymu (barščiais).

Grybienė su bulvėmis
Valgoma su juoda duona, užbalinama grietine.

Džiovintų grybų grybienė yra vienas tradicinių Kūčių patiekalų Lenkijoje ir vietomis Lietuvoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Grzegorz Russak. *Polska Wigilia*. „Mówią Wieki". 12/09, s. 23, grudzień 2009. ISSN 12304018.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Grybienė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 55°42′52″š. pl. 26°28′12″r. ilg.﻿ / ﻿55.7144°š. pl. 26.4699°r. ilg.﻿ / 55.7144; 26.4699

|  |
| --- |
| Zemgalės geležinkelio stotis |
| Zemgalės geležinkelio stotis XX a. 4-ajame dešimtmetyje 
Zemgalės geležinkelio stotis XX a. 4-ajame dešimtmetyje |
| Šalis | Latvija |
| Gyvenvietė | Zemgalė |
| Aptarnaujanti įmonė | AB „Latvijos geležinkeliai" |
| Atidaryta | 1922 m. |

**Zemgalės geležinkelio stotis** – buvusi Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelio stotis Zemgalėje, Demenės valsčiuje, Aukštutinės Dauguvos savivaldybėje, Latvijoje.

Istorija
--------

Atidaryta 1922 m. po Latvijos-Lenkijos sienos patikslinimo Turmanto pasienio stočiai atsidūrus Lenkijos teritorijoje. 1923–1928 m. įrengtas stoties pastatas su dideliu kupolu virš centrinės pastato dalies. 1944 m. atsitraukiantys vokiečių kariai sugriovė du trečdalius pastato. Stotis buvo naudojama iki XX a. 7-ojo dešimtmečio, vėliau apleista. Pastatą kiauru stogu ir išdaužytais langais pastebėję Daugpilio dekanai A. Madelanas, A. Olehno bei kunigas E. Klavcanas inicijavo rekonstrukciją ir perstatymą į bažnyčią. 2006 m. atstatytame pastate įrengta Zemgalės Švento Kryžiaus garbinimo bažnyčia.

* Stoties pastate įrengta Zemgalės Švento Kryžiaus garbinimo bažnyčiaStoties pastate įrengta Zemgalės Švento Kryžiaus garbinimo bažnyčia
* Bėgiai greta bažnyčiosBėgiai greta bažnyčios
* Stoties gyvenamasis pastatasStoties gyvenamasis pastatas

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Zemgalės geležinkelio stotis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. „Dzelzceļi Latvijā", *Daugavpils–Zemgale*, p. 38. Jumava, 2009 m. ISBN 978-9984-38-698-0.
2. ↑  Zemgale Catholic Church, Visit Daugavpils. Nuoroda tikrinta 2020-11-21.
| Libertador Cheneral San Martinas*Libertador General San Martín* |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

Libertador Cheneral San MartinasLibertador Cheneral San Martinas

23°48′0″ p. pl. 64°47′0″ v. ilg.﻿ / ﻿23.80000°š. pl. 64.78333°r. ilg.﻿ / 23.80000; 64.78333﻿ (Libertador Cheneral San Martinas)Koordinatės: 23°48′0″ p. pl. 64°47′0″ v. ilg.﻿ / ﻿23.80000°š. pl. 64.78333°r. ilg.﻿ / 23.80000; 64.78333﻿ (Libertador Cheneral San Martinas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Chuchujaus provincija Chuchujaus provincija |
| **Departamentas** | Ledesmos departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1962 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 46 642  |
| **Altitudė** | 472 m |

**Libertador Cheneral San Martinas** (isp. *Libertador General San Martín*) – miestas Argentinoje, Chuchujaus provincijos šiaurės rytuose, prie San Lorenso upės. Ledesmos departamento centras. 46,6 tūkst. gyventojų.

Miestas įkurtas 1899 m. *Pueblo Nuevo Ledesma* pavadinimu Ledesmos cukraus fabriko savininko žemėse. 1906 m. miestą pasiekė geležinkelis. Ekonomiškai suklestėjo atvykus emigrantams iš Sirijos ir Libano. 1950 m. pervadintas į Libertador Cheneral San Martiną nepriklausomybės kovų lyderio Chosė de San Martino garbei. 8 km nuo miesto prasideda *Calilegua nacionalinis parkas*. Turistus taip pat vilioja karštosios versmės ir žygiai po kalnus.

Per miestą eina Tukumano – Tartagalio kelias ir geležinkelis į Boliviją. Cukraus pramonės centras. Taip pat alkoholio, celiuliozės gamyba.

Šaltiniai
---------

1. ARGENTINA: Jujuy, *citypopulation.de*
2. ↑  ARGENTINA: Jujuy, *citypopulation.de*

Nuorodos
--------

* Turizmas Archyvuota kopija 2012-08-06 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 54°14′43″š. pl. 25°21′11″r. ilg.﻿ / ﻿54.2453°š. pl. 25.3531°r. ilg.﻿ / 54.2453; 25.3531

|  |
| --- |
| Benekainių geležinkelio stotis |
| Benekainių stotis 1939 m. 
Benekainių stotis 1939 m. |
| Šalis | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| Gyvenvietė | Benekainys |
| Atidaryta | 1884 m. |

**Benekainių geležinkelio stotis** – geležinkelio stotis vakarų Baltarusijoje, Benekainių miestelyje, netoli sienos su Lietuva. Paskutinė stotis pasienyje su Lietuva (toliau Lietuvos pusėje yra Stasylų geležinkelio stotis).

Istorija
--------

Motociklai stotyje 1938 m.
Atidaryta 1884 m. 1919 m. balandžio 19–20 d. čia su armija buvo apsistojęs Juzefas Pilsudskis.[nepatikimas šaltinis?]

Šaltiniai
---------

1. ↑  Архангельский А. С. Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР (справочник). – Москва, Транспорт, 1981.
2. ↑

Nuorodos
--------

* Станция Беняконе (Railwayz.info)
| Libertavos dvaras |
| --- |
| Vieta | Libertava, Molėtų rajonas |

**Libertavos dvaras** – dvaras, esantis Molėtų rajone, Balninkų seniūnijoje, Libertavoje.

Istorija
--------

XIX a. dvaras priklausė dvarininkui Fiodorui Paškevičiui, iš jo dvarą įsigijo Kornelijus Makarskis ir jo žmona Marija Mackevičiūtė-Makarskienė. Sutuoktiniams mirus, 1882 m. dvarą paveldėjo sūnus Anupras Makarskas. Prieš 1914 m. jis samdė žmones, kad šie mokytų lietuviškai skaityti ir rašyti kumečių vaikus. 1914 m. dvaras paminėtas juodraštinėje Balninkų priešvedybinės apklausos knygoje. Dvarą Anupras Makarskas valdė iki 1922 m. teritorija buvo apsodinta medžiais, būta dviejų tvenkinių, sodo. Vykdant žemės reformą, 1926 m. balandžio 28 d. žemės reformos valdyba nutarė Libertavos dvarą perimti iš Anupro Makarsko įpėdinių (apytikriai 200 ha žemės), dalis likusios žemės atiteko A. Makarsko sesers vyrui A. Prušinskui.

Sovietmečiu dvaro rūmuose veikė mokykla ir biblioteka, gyveno Dapkūniškių kolūkiečių šeimos. Dvare gyventa maždaug iki 2010 m.

2011 m. Molėtų rajono savivaldybės administracija inicijavo teisines procedūras dėl dvaro ansamblio išsaugojimo. 2020 m. birželio 5 d. Libertavos dvarą perėmė ir patikėjimo teise pradėjo valdyti Turto bankas. Atlikti Libertavos dvaro rūmų ir svirno pastatų fotogrametriniai apmatavimai.

Būklė
-----

Iki šių dienų išlikę mediniai rūmai su stambiu dviaukščiu rizalitu centre (langai ir pakraigės dekoruotos medžio pjaustiniais), svirnas, tvartas, parkas su smulkiosios architektūros elementais yra kultūros paveldo objektai.

2018 m. duomenimis, dvaro rūmų būklė buvo prasta: išgriautos krosnys, sienos, sukritusios perdangos tarp aukštų; nebelikę dalies dvaro svirno stogo, grindų, sienos supuvusios.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  *Tūkstantis Molėtų krašto istorijos faktų*. Molėtų krašto muziejus. Suarchyvuota 2013-04-14.
2. 1 2  *Nykstantis paveldas: kol valstybės institucijos aiškinosi santykius – sunyko įspūdingas dvaras*. 15min.lt. Nuoroda tikrinta 2023-04-01.
3. 1 2  „Lietuvos dvarai". Enciklopedinis žinynas. Sudarytoja Ingrida Semaškaitė. // Vilnius, „Algimantas", 2010. 210 psl.
4. 1 2 3 4  *Libertavos dvaro kompleksas – pagaliau aukcione*. Verslo žinios. Nuoroda tikrinta 2023-04-01.
**Untitled** – Lietuvos muzikos grupė. Ji gyvuoja antrus metus, jos nariai – 5 bendraminčiai Lietuvos muzikos ir teatro akademijos bei Vilniaus kolegijos studentai.

Nariai
------

* Karolis Jančenkovas – gitara
* Nojus Jurkus – saksofonas
* Vytautas Skudas – trimitas, fliugelhornas
* Domas Žostautas – elektrinė bosinė gitara
* Marius Leiburas – būgnai

*Untitled* lyderis, kompozitorius ir idėjų generatorius – gitaristas Karolis Jančenkovas. Jis yra originalios kompozicijos „op.2 nr.1" autorius. Savitą stilių plėtojantis gitaristas groja grupėje *Black Coffee*, su ja dalyvavo konkurse „Brodvėjus Star 2006" ir buvo pripažintas geriausiu instrumentininku. Šiemet[paaiškinti] konkurse „Gitarų šėlsmas" pelnė publikos simpatijų prizą.

Trimitininkas Vytautas Skudas yra dalyvavęs „Vilnius Jazz" 2000 m. su jauniausia festivalio istorijoje grupe *Jazz Pictures*. Vytautas Skudas baigė B. Dvariono muzikos mokyklą, Vilniaus Tallat-Kelpšos konservatoriją, Vilniaus kolegiją. Šiuo metu studijuoja Lietuvos Muzikos ir teatro akademijoje. Su Vilniaus kolegijos projektu trimitininkas dalyvavo Vladimiro Čekasino projekte „Balandžio Charono pica", pristatytame praeitame Birštono džiazo festivalyje, jis muzikuoja su Eduardu Armonu, Vyčiu Nivinsku bei kitais.

Kvinteto saksofonininkas Nojus Jurkus, baigęs Klaipėdos E. Balsio menų gimnaziją bei Vilniaus konservatoriją, šiuo metu studijuoja Lietuvos Muzikos ir teatro akademijoje. Saksofonininkas grojo su džiazo grupe *InSearch*, rytietiškos muzikos grupe *Bhakti*, drauge su Eduardu Armonu dalyvavo Petro Lisausko šokio ir muzikos improvizacijos projekte. Su įvairiais projektais yra grojęs Švedijoje, Suomijoje, Latvijoje, Estijoje bei Indijoje.

Bosistas Domas Žostautas, Vilniaus kolegijos absolventas, patirtį kaupė įvairiose roko, džiazo, popmuzikos grupėse bei projektuose, muzikavo Vladimiro Čekasino projekte „Balandžio Charono pica", groja su grupe *Black Coffee*, *IR Band*. Dalyvavo pirmajame „Vilnius Jazz Young Power" konkurse su laureate tapusia grupe *Lietaus uždanga*, taip pat antrajame „Vilnius Jazz Young Power" su laureate tapusia *Untitled*.

*Untitled* būgnininkas Marius Leiburas – Vilniaus kolegijos absolventas. Būgnininkas grojo grupėse *No Problem*, *The Chemicals*, *FJC! Project*; paskutiniu metu dalyvauja įvairiuose džiazo projektuose.

Spauda
------

* Atradimų festivalis – „Vilnius Jazz 2007" Archyvuota kopija 2007-11-23 iš Wayback Machine projekto.
* Reportažas iš Vilniaus Jazz 2007 Archyvuota kopija 2007-12-21 iš Wayback Machine projekto.
* Repeat / Retry – Vilnius Jazz rudeninės reminiscencijos Archyvuota kopija 2007-12-07 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

Untitled profilis frype.lt[neveikianti nuoroda]
Koordinatės: 55°05′01″š. pl. 21°52′48″r. ilg.﻿ / ﻿55.0837°š. pl. 21.8801°r. ilg.﻿ / 55.0837; 21.8801

|  |
| --- |
| Tilžės geležinkelio stotis |
| Tilžės geležinkelio stotis 1910 m. 
Tilžės geležinkelio stotis 1910 m. |
| Šalis | Rusijos vėliava Rusija |
| Gyvenvietė | Tilžė |
| Atidaryta | 1870 m. |

**Tilžės geležinkelio stotis** (arba ***Sovetsko geležinkelio stotis***, rus. *вокзал Советск*) – geležinkelio stotis Rusijoje, Karaliaučiaus srityje, Tilžės (Sovetsko) miesto centrinėje dalyje. Keleivinių ir prekinių traukinių stotis. Į šiaurę geležinkeliu artimiausia Tilžei stotis – Pagėgių geležinkelio stotis, esanti jau Lietuvos teritorijoje.

Istorija
--------

Tilžės geležinkelio stotis atidaryta 1870 m. XIX a. Tilžė priklausė Vokietijai, kurios iniciatyva 1875 m. nutiestas Tilžės–Klaipėdos geležinkelis, sujungęs Tilžę su Klaipėdos kraštu, nutiestas Tilžės geležinkelio tiltas. 1892 m. nutiestas Tilžės–Ragainės geležinkelis. 1923–1939 m. buvo pasienio stotis su Lietuva, nuo 1945 m. – su TSRS, nuo 1990 m. – vėl su Lietuva.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Станция Советск. Railwayz.info (tikrinta 2023-08-12).
2. ↑  Архангельский А. С. Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР (справочник). – Москва, Транспорт, 1981.
3. ↑  Tilžė. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2023-08-12).
| **Ctenopharyngodon idella** |
| --- |
| Baltieji amūrai (Ctenopharyngodon idella)Baltieji amūrai (*Ctenopharyngodon idella*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Karpžuvės  *( Cypriniformes)* |
| Šeima: | Karpinės  *( Cyprinidae)* |
| Gentis: | Baltieji amūrai  *( Ctenopharyngodon)* |
| Rūšis: | Baltasis amūras  *( Ctenopharyngodon idella)* |

 |
| Binomas |
| ***Ctenopharyngodon idella***Valenciennes, 1844 |
|  FishBase |

**Baltasis amūras** (*Ctenopharyngodon idella*) – karpžuvių žuvis, priklausanti karpinių (*Cyprinidae*) šeimai.

Vardą gavo nuo Tolimuosiuose Rytuose tekančios upės pavadinimo.

Kūnas kresnas, kakta plati. Nugara gelsvai pilka, šonai šviesiai auksinio atspalvio. Žvynai stambūs su tamsiomis dėmelėmis pakraščiuose. Ilgis iki 1,2 m, gali sverti iki 30 kg, tačiau įprastai sugaunami 60–80 cm ilgio ir 4–8 kg masės. Minta vandens makrofitais, neleidžia užželti vandens telkiniams. Auga greitai.

Paplitimas
----------

Natūraliai paplitęs Pietryčių Azijoje – Amūro baseine ir Kinijoje. Introdukuotas Lietuvos vandenyse. Retas, veisiamas žuvivaisos įmonėse (pirmą kartą atvežtas 1962 m.).

Auginimas
---------

Baltasis amūras labai panašus į karpį ištemptu kūnu. Baltasis amūras kartu su plačiakakčiu atlieka tvenkinio švarintojo funkciją, nes maitinasi sužėlusiais augalais, stambiais dumbliais. Skirtingai nuo plačiakakčio, šią žuvį galima (įveisus didesnius jos kiekius ir būtina) papildomai maitinti, nes kitaip gali sunaikinti visus tvenkinio augalus. Amūras ypač mėgsta šviežiai nupjautą žolę. Paprasti vienai 0,5-1 kg svorio žuviai savaitei užtenka 0,5-1 kg žolės, kuri įmetama į tvenkinį. Didesnių kiekių, nei sugeba šios žuvys suėsti per savaitę, mesti į tvenkinį nereikėtų, nes nesuėsta žolė irs ir pradės kauptis dumblas. Vandens paviršiuje žole besimaitinančių amūrų būrys palieka neužmirštamą įspūdį. Intensyviai auginant šias žuvis geriau ir pigiau šerti nupjauta žole nei kombinuotais pašarais.

Jauniklis

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Baltasis amūras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 59
| Libertaangl. *Liberta* |
| --- |
| *Bažnyčia Libertoje* |
|  |
| 

LibertaLiberta

17°02′0″ š. pl. 61°47′0″ v. ilg.﻿ / ﻿17.03333°š. pl. 61.78333°r. ilg.﻿ / 17.03333; 61.78333﻿ (Liberta)Koordinatės: 17°02′0″ š. pl. 61°47′0″ v. ilg.﻿ / ﻿17.03333°š. pl. 61.78333°r. ilg.﻿ / 17.03333; 61.78333﻿ (Liberta) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Antigvos ir Barbudos vėliava Antigva ir Barbuda |
| **Sala** | Antigva |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 3 301  |

**Liberta** (angl. *Liberta*) – miestas Karibų salose, Antigvos ir Barbudos valstybėje. Išsidėstęs pietinėje Antigvos salos dalyje, Šventojo Pauliaus parapijoje. Trečias pagal dydį miestas saloje.

Istorija
--------

19 amžiuje čia gyvenęs plantatorius pateko į finansinę duobę. Jis buvo priverstas pardavinėti savo žemes maža kaina. Valdas supirkinėjo buvę vergai, kūrėsi jų smulkūs ūkiai.

1835 m. gyvenvietė buvo pavadinta Liberta, arba lietuviškai Laisvė.

2012 m. čia gyveno 3 301 asmuo.

Sportas
-------

* Liberta SC – futbolo klubas.
* Kennedy’s Sports Complex, futbolo stadiono talpa 1 000 žiūrovų.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Globalsportsarchive

Nuorodos
--------

* soccerway
| Lietuvos mokinių neformaliojo švietimo centras |
| --- |
|  |
|  |
| **Įkurta** | 2012 m. |
| **Panaikinta** | {{{Panaikinta}}} |
| **Trumpinys** | LMNŠC |
| **Tipas** | Biudžetinė įstaiga |
| **Agentūros pirmtakė** |  |
| **Jurisdikcija** | ŠMSM |
| **Būstinė** | Žirmūnų g. 1B,09101 Vilnius |
| **Metinis biudžetas** | {{{Metinis biudžetas}}} |
| **Vadovas** | Valdas Jankauskas (nuo 2022) |
| **Pavaduotojas** | Gitana ViganauskienėAušra Birgelytė-Žukienė |
| **Darbuotojų skaičius** | 208 (2023-07) |
| **Narių skaičius** | {{{Narių skaičius}}} |
| **Biudžetas** | 10,568 mln. € (2022) |
| **Aukštesnioji agentūra** | {{{Aukštesnioji}}} |
| **Tinklalapis** | LMNSC.LT |
| 
Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Lietuvos mokinių neformaliojo švietimo centras** – lietuviška jaunimo neformalaus ugdymo įstaiga.

Buveinė
Veikia neformaliojo mokinių švietimo metodikos, ugdymo karjerai, mokytojų kompetencijų, gabių ir talentingų vaikų, pilietinio, kūno kultūros ir sportinio, gamtinio ir ekologinio, turizmo ir etnokultūrinio, sveikatos ir saugos, mokslinio ir techninio, meninio ir kultūrinio ugdymo bei neformaliojo švietimo paslaugų teikimo srityse.

Istorija
--------

2012 m. įsteigtas reorganizavus ir sujungus Lietuvos mokinių informavimo ir techninės kūrybos, Lietuvos jaunųjų gamtininkų, Lietuvos mokinių ir studentų sporto, Lietuvos jaunimo turizmo centrus.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
| **Albinas Dumbliauskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1925 m. vasario 10 d.Rumbonių kaime, Alytaus apskrities |
| Mirė | 1991 m. sausio 10 d. (65 metai)Karagandoje (Kazachijos TSR |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | misionierius |
| Pareigos | Katalikų kunigas |
|  |
| Alma mater | Kauno kunigų seminarija |

**Albinas Dumbliauskas** SJ (rus. *Альбинас Думбляускас*; 1925 m. vasario 10 d. Alytaus apskrities Rumbonių kaime – 1991 m. m. sausio 10 d. Karagandoje (Kazachijos TSR)) – Romos katalikų kunigas ir jėzuitų vienuolis Kazachstane bei Lietuvoje.

Biografija
----------

Mokėsi Alytaus gimnazijoje ir Kauno kunigų seminarijoje. Kunigu įšventintas 1950 m. rugsėjo 24 d. ir netrukus buvo paskirtas Joniškio bažnyčios vikaru. Vėliau klebonavo: 1952 m. Lankeliškių Švč. Trejybės, 1953 m. Santaikos Kristaus Karaliaus bei Paparčių Šv. vyskupo Stanislovo ir Šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčiuose.

Dėl vykdomos sielovadinės veiklos Paparčiuose Lietuvos TSR Religijos reikalų tarybos įgaliotinis anuliavo kunigo registracijos pažymėjimą ir Alb. Dumbliauskas buvo priverstas įsidarbinti Kauno psichiatrinėje ligoninėje sanitaru, o vėliau – vairuotoju. Atostogų metu keliaudavo po Sibirą ir Kazachstaną. 1968 m. Kustanajuje (Šiaurės Kazachstanas) vietos valdžia netikėtai leido jam vystyti pastoracinę veiklą, bet po kurio laiko leidimą atšaukė. Tada kun. Albinas Dumbliauskas įsidarbino kūriku (vėliau sargu, vairuotoju) ir tikinčiuosius aptarnavo po darbo. 1975 m. pervažiavo į Karagandą, kur tęsė ganytojišką veiklą nelegaliai. 1977 m. šiame mieste jis užregistravo religinę katalikų bendruomenę, pirmąsias Šv. Mišias teko aukoti žeminėje. Tų pačių metų spalio 31 d. gautas leidimas miesto Maikuduko mikrorajone statyti katalikišką bažnyčią, jau po kelių savaičių suskubta išlieti pamatus. Statyboms daugiausiai aukojo vietiniai katalikai, finansinė pagalba atėjo ir iš Lietuvos tikinčiųjų. 

Tuometinėje ateistinėje Tarybų Sąjungoje naujos katalikiškos bažnyčios statyba buvo išskirtinis įvykis. 1980 m. birželio 29 d. ji buvo konsekruota Šv. Juozapo vardu. Šventovė buvo panaši į gyvenamą namą ir turėjo šiuos išmatavimus: ilgis 26 m, plotis 18 m, aukštis 4 m. Vienu metu ji galėjo sutalpinti apie 1000 tikinčiųjų. Kai 1991 m. mieste įsikūrė *Karagandos apaštalinė administratūra*, Šv. Juozapo bažnyčia tapo šios Administratūros pagrindine šventove. Nuo 1999 m. ji kurį laiko tarpą buvo Karagandos vyskupijos katedra, kol 2012 m. šis titulas perėjo kitai – Karagandos Fatimos Švč. Mergelės Marijos bažnyčiai. 

Kun. Albinas Dumbliauskas mirė 1991 m. ir buvo palaidotas savo pastatytos Karagandos Šv. Juozapo bažnyčios šventoriuje.

Šaltiniai
---------

* Apaštalavęs Vidurinės Azijos ir Sibiro platybėse // Katalikas, 2015 m. lapkričio 6 d. Nr. 21 (240)
* Две годовщины в селениях праведных упокоившихся… // Сибирская католическая газета
* Думбляускас, Альбинас // Казахстанская Энциклопедия
**Adrianas van de Veldė** (ol. *Adriaen van de Velde*, 1636 m. lapkričio 30 d. Amsterdamas, Nyderlandai – 1672 m. sausio 21 d. ten pat) – XVII a. Nyderlandų tapytojas-peizažistas.

Biografija
----------

Adrianas van de Veldė gimė 1636 m. lapkričio 30 d. Amsterdame. Jo tėvas Vilemas van de Veldė Vyresnysis buvo jūros ir laivų vaizdų piešėjas, brolis Vilemas van de Veldė Jaunesnysis – tapytojas-marinistas. Pirmuosius mokslus Adrianas tikriausiai išėjo pas tėvą, bet jis pasirinko ne tapti jūrinių peizažų tapytoju kaip brolis ir vėliau mokėsi Harleme pas Jan Wijnants, kuris specializavosi kopų tapyboje. 1657 m. Adrianas van de Veldė grįžo į Amsterdamą, kur gyveno iki mirties. Daugiausiai jis vaizdavo Olandijos kraštovaizdį ir nuo 1667 m. – Italijos vaizdus. Nėra jokių žinių, kad Adrianas būtų lankęsis Italijoje. Šie jo peizažai tikriausiai paremti Nicolaes Berchem ir Karel Dujardin paveikslais.

Itališki peizažai daugiausiai vaizdavo piemenis ir gyvulius kalnuotoje vietovėje. Gyvulių vaizdavimas rodo, kad Adrianas van de Veldė buvo įtakotas Paulus Potter kūrybos. Dauguma Adriano paveikslų, sukurtų nuo 1654 iki 1671 m. yra datuoti. Adrianas van de Veldė buvo gana universaliu tapytoju. Jis tapė portretus, buitines scenas, žinomos alegorinės, istorinės ir religinės jo kompozicijos. Taip pat jis paliko piešinių ir grafikos kūrinių. Adrianą van de Veldę kviesdavosi kiti dailininkai, kad jis nutapytų kai kurias detales jų paveiksluose. Tarp tokių tapytojų buvo Jakobas van Reisdalis, Meindertas Hobema, Janas van der Heidenas. Adrianas van de Veldė mirė 1672 m. sausio 21 d. Amsterdame maždaug tuo pat metu, kai jo tėvas ir brolis išvyko iš Olandijos į Angliją.

Darbų galerija
--------------

* „Figūros pakrantėje prie Ševeningeno" (1660, Karališkoji kolekcija, Vindzoro pilis)
* „Pastoralinis peizažas" (1663, Thyssen-Bornemisza muziejus, Madridas)
* „Gyvuliai prie upės" (1664, Luvras, Paryžius)
* „Peizažas su šeimos grupe" (1667, Amsterdamo valstybinis muziejus)
* „Vertumnas ir Pomona" (1670, Meno istorijos muziejus, Viena)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Adriaen van de Velde** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* museothyssen.org
* Encyclopaedia Britannica
* wga.hu