recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Mindaugas Kazimieras Leonavičius** |
| --- |
| Gimė | 1942 m. kovo 3 d. (81 metai)Kruonyje |
|  |
| Veikla | Lietuvos mechanikos inžinierius, habilituotas technologijos mokslų daktaras. |

**Mindaugas Kazimieras Leonavičius** (g. 1942 m. kovo 3 d. Kruonyje) – Lietuvos mechanikos inžinierius, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1967 m. baigė Kauno politechnikos instituto Vilniaus filialą. 2000 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.

1962-1971 m. dirbo Metalo pjovimo staklių institute; 1971 m. vyresnysis mokslo darbuotojas. Nuo 1971 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto (iki 1991 m. Vilniaus inžinerinis statybos institutas, 1991-1996 m. Vilniaus technikos universitetas) dėstytojas, 1998–2000 m. Stiprumo mechanikos laboratorijos vedėjas, nuo 2000 m. – jos mokslinis vadovas; nuo 2000 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių darbų svarbiausios sritys: konstrukcijų elementų atsparumas irimui ir deformavimui, t. p. jų prisitaikomumas. Daugelio tarptautinių projektų dalyvis. Parengė medžiagų mechanikos mokomųjų knygų ir priemonių, paskelbė mokslinių straipsnių. 4 išradimų autorius.

Bibliografija
-------------

* Mechaninis medžiagų irimas, 2000 m.
* Bakalauro baigiamojo darbo rengimo metodiniai nurodymai, Kauno technologijos universiteto leidykla „Technologija", 2008 m. ISBN 978-9955-25-443-0

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mindaugas Kazimieras Leonavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 13 psl.
| Vilniaus kogeneracinė jėgainė |
| --- |
|  |
| Vieta | Vilnius, Lietuvos vėliava Lietuva |
| Jėgainės tipas | Kogeneracinė šiluminė jėgainė |
| Kuras | Biokuras, atliekos |
| Eksploatuojantikompanija | UAB „Vilniaus kogeneracinė jėgainė" (Ignitis grupė) |
| Statybospradžia | 2016 m. rugsėjo 29 d. |
| Statybųkaina | 345 mln. € |
| Rangovas | Vokietija „Steinmuller Babcock Environment"Lietuva Kauno dujotiekio statybaLenkija „Budimex"Lenkija „Rafako" |
| Pradėtaeksploatuoti | 2021 m. |
| Reaktoriųskaičius | 2 |
| Naudingumokoeficientas | 101 % |
| Galingumas | 88 MW |
| Šiluminėgalia | 227 MW |
| Tinklalapis | VKJ.LT |

**Vilniaus kogeneracinė jėgainė** – biokurą ir komunalines atliekas deginanti šiluminė elektrinė Vilniuje.

Pajėgumai
---------

Vilniaus kogeneracinę jėgainę sudarys du kogeneracijos įrenginiai – pirmajame bus deginamos neperdirbamos komunalinės atliekos, o antrasis bus kūrenamas biokuru. Komunalinių atliekų deginimo įrenginio elektrinė galia sieks 18 MW, o šiluminė galia – 53 MW. Biokuro įrenginio elektrinė ir šiluminė galia sudarys atitinkamai 70 MW ir 174 MW. Projekto vertė 343 mln. €. Iš dalies finansuojamas ES struktūrinių fondų.

Vilniaus kogeneracinėje jėgainėje bus deginamos po rūšiavimo likusios netinkamos nei perdirbti, nei pakartotinai naudoti, bet turinčios energinę vertę komunalinės atliekos. Čia planuojama apdoroti iki 160 tūkstančių tonų atliekų per metus iš Vilniaus ir Utenos regionų.

Jėgainę nuspręsta statyti šalia buvusios Vilniaus elektrinės-3 dėl jau suformuotos elektros tinklo infrastruktūros.

Istorija
--------

2016 m. rugsėjo 29 d. pradėta jėgainės statyba.

Projektą finansuoja Europos investicijų bankas, kuris suteikė 190 mln. eurų paskolą. 150 mln. eurų paramą suteikė Europos Komisija. Dar apie 10% lėšų jėgainei skirs pati Lietuvos energija. Jėgainės atliekų deginimo ir bendrus technologinius įrenginius stato Vokietijos įmonės „Steinmuller Babcock Environment" ir Lenkijos statybų grupės „Budimex" konsorciumas. Biokuro deginimo įrenginius už 149,65 mln. eurų įrengs Lenkijos energetikos objektų statytoja „Rafako".

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  vMilijonus Lietuvai kainavusios jėgainės gali tapti pačių sau paspęstais spąstais: rizikuojame atsidurti ant pavojingos ribos
3. ↑  Oficialiai pradėtos Vilniaus kogeneracinės jėgainės statybos
4. ↑  Pradedamas rangos konkursas Vilniaus kogeneracinės jėgainės statyboms Archyvuota kopija 2017-03-26 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  Laužo galvą dėl Vilniaus ir Kauno atliekų deginimo jėgainių likimo Archyvuota kopija 2017-01-12 iš Wayback Machine projekto.
| **Birutė Pranevičienė** |
| --- |
| Tėvas | Pranevičius |
|  |
| Veikla | teisininkė, teisėtyrininkė, teisės pedagogė |
| Sritis | administracinė teisė |
| Organizacijos | MRU Teisės fakultetas |
| Pareigos | profesorė |
|  |
| Alma mater | 2002 m. MRU Teisės fakultetas, daktarė |

**Birutė Pranevičienė** (g. Lietuvoje) – teisininkė, teisėtyrininkė kriminalistė, teisės pedagogė, Mykolo Romerio universiteto (MRU) profesorė, administracinės teisės specialistė.

Biografija
----------

2000 m. baigė teisę, teisės magistrė. 2002 m. apgynė daktaro disertaciją tema „Kvaziteismai administracijos veiksmų teisėtumo kontrolės ir administracinių ginčų nagrinėjimo sistemoje", socialinių mokslų (teisės krypties) daktarė.

Nuo 2003 m. sausio mėn. iki 2003 m. birželio mėn. Lietuvos teisės universiteto Teisės fakulteto Administracinės teisės ir proceso katedros lektorė.
Nuo 2003 m. birželio mėn. – iki šiol MRU Teisės fakulteto Administracinės teisės ir proceso katedros docentė.
Nuo 2003 m. rugsėjo mėn. – iki šiol MRU Viešojo saugumo fakulteto Teisės katedros vedėja. MRU Teisės fakulteto Administracinės teisės ir proceso katedros profesorė.

Moka anglų, rusų kalbas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Birutė Pranevičienė, CV (Profesinė tinklavietė, MRU)
2. ↑  MRU TF inf. Archyvuota kopija 2011-03-04 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Birutė Teodora Visokavičienė** |
| --- |
| Gimė | 1946 m. sausio 7 d. (77 metai)Grinkiškis, Kėdainių apskritis |
| Sutuoktinis (-ė) | Romualdas Visokavičius |
| Vaikai | Gintarė, Regimantas |
|  |
| Veikla | ekonomistė, politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | 1990 m. Lietuvos socialdemokratų partija, 1995 m. Tėvynės sąjunga, 2000 m. Nuosaikiųjų konservatorių sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1970 m. Kauno politechnikos institutas |

**Birutė Teodora Poderytė-Visokavičienė** (g. 1946 m. sausio 7 d. Grinkiškyje, Kėdainių apskritis) – ekonomistė, Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

Kartu su tėvais buvo tremtyje Komijos ASSR. 1963 m. baigė Kauno 4-ą vidurinę mokyklą, 1970 m. Kauno politechnikos institutą.

1970–1972 m. Kauno elektrotechnikos gamyklos ekonomistė, operatyvinio gamybos planavimo biuro viršininkė. 1972–1983 m. Kauno politechnikos instituto dėstytoja, 1983–1986 m. docentė. 1979 m. ekonomikos mokslų daktarė. 1986–1996 m. Vilniaus universiteto Ekonomikos fakulteto Visuomenės ūkio katedros docentė. 1996–2000 m. LR Seimo narė. 2003 m. Lietuvių kalbos mokyklos prie LR ambasados Kazachstane mokytoja.

 1995 m. Tėvynės sąjungos-Lietuvos konservatorių partijos narė nuo 2000 m. Nuosaikiųjų konservatorių sąjungos narė.

Vyras Romualdas Visokavičius, duktė Gintarė, sūnus Regimantas.
| Mošiko provincijaport. *Província do Moxico* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Angolos vėliava Angola |
| **Administracinis centras** | Luena |
| **Savivaldybių skaičius** | 9 |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 964 400 |
| **Plotas** | 201 000 km² |
| **Tankumas** (2022) | 5 žm./km² |

**Mošiko provincija** (port. *Província do Moxico*) – provincija rytų Angoloje. Ribojasi su Pietų Lundos, Bijė ir Kvando Kubango provincijomis bei Zambija. Administracinis centras – Luena.

Istorija
--------

Angolos pilietinio karo metu Mošike buvo įsikūrę UNITA partizanai.

Geografija
----------

Provincija išsidėsčiusi daugiausia plynaukštėje, vakaruose iškilę kalnai. Svarbiausios upės – Zambezė, Kasajus, Lungvebungu, Kvandas. Provincijoje įsteigtas Kamėjos nacionalinis parkas.

Gyventojai
----------

Dauguma gyventojų yra čokviai ir nganguelai.

Savivaldybės
------------

Provincija padalinta į 9 savivaldybes:

* Aukštutinė Zambezė
* Bundasas
* Kamanongė
* Leua
* Luakanas
* Luau
* Lušazesas
* Lumežė
* Mošikas

Šaltiniai
---------

1. ↑  ANGOLA, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
| **Angolos provincijos** |  |
| Bengas | Bengela | Bijė | Huambas | Huila | Kabinda | Kunenė | Kvandas Kubangas | Luanda | Malanžė | Mošikas | Namibas | Pietų Kvanza | Pietų Lunda | Šiaurės Kvanza | Šiaurės Lunda | Uižė | Zairas |
**Dovydas Redikas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1992 m. gruodžio 11 d. (29 metai) |
| Gimimo vieta | Šiauliai, Lietuva |
| Ūgis | 1,93 m |
| Svoris | 90 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Grieso „Alliance Sport Alsace" |
| **Pozicija** | Atakuojantis gynėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 2008-20102010-20112011-20142013-2014201420152015-20162016-20172017-20182018-20192019-20202020-20212021-20222022- | Vilniaus „KK Akademija" (NKL)Vilniaus „Perlas" (LKL)Vilniaus „Lietuvos rytas"→Pasvalio "Pieno žvaigždės" (*skol.*)Rygos "Barons/LDz"Šakių „Zanavykas" (NKL)Pasvalio "Pieno žvaigždės"Arkadijos „SEFA"Jonavos „Sporto Klubas"Limasolio „Apollon"Limasolio „AEL"Kaizersbergo „Ammerschwihr"Bezansono „Avenir"Grieso „Alliance Sport Alsace" |  |
|  |

**Dovydas Redikas** (g. 1992 m. gruodžio 11 d. Šiauliuose) – Lietuvos krepšininkas.

Karjera
-------

Profesionalo karjerą pradėjo 2009–2010 metų sezone Vilniaus „KK Akademija„ komandoje, kuri rungtyniavo Nacionalinėje krepšinio lygoje (NKL).

2010 rugpjūčio mėnesį pasirašė sutartį su Vilniaus „Lietuvos rytu", vėliau buvo paskolintas Vilniaus „Perlo" komandai.

2010–2011 m. sezone Vilniaus „Perlo" komandoje debiutavo aukščiausioje Lietuvos krepšinio lygoje (LKL).

2013 m. spalio mėn. pablogėjus santykiams su Vilniaus „Lietuvos ryto" vyr. treneriu Dirku Bauermanu žaidėjas buvo paskolintas Pasvalio „Pieno žvaigždžių" klubui.

2016 m. birželio pabaigoje už teisingo ir sąžiningo žaidimo nesilaikymą buvo metams diskvalifikuotas iš LKL varžybų.

2017 m. gruodžio viduryje sugrįžo į Lietuvą ir pasirašė sutartį iki sezono pabaigos su NKL lygos Jonavos klubu.

Lietuvos jaunimo rinktinės
--------------------------

2008 metais kartu su Lietuvos jaunučių (iki 16 metų) rinktine Europos čempionate iškovojo aukso medalius.

2010 m. Lietuvoje vykusiame Europos jaunių (iki 18 m.) čempionate kartu su Lietuvos jaunių (iki 18 metų) dar kartą tapo Europos čempionu.

2011 m. liepą Pasaulio jaunimo (U-19) čempionate Latvijoje su auksine Lietuvos devyniolikmečių rinktine tapo pasaulio čempionu, be to, buvo vienas lyderių.

2012 m. Slovėnijoje vykusiame Europos jaunimo (iki 20 m.) čempionate kartu su Lietuvos jaunimo (iki 20 metų) rinktine trečią kartą tapo Europos čempionu.

Pasiekimai
----------

* 2008 metų Europos jaunučių (iki 16 metų) čempionas.
* 2010 metų Europos vaikinų (iki 18 metų) čempionas.
* 2011 metų Pasaulio jaunimo (iki 19 metų) čempionas.
* 2012 metų Europos jaunimo (iki 20 metų) čempionas.

Asmeninis gyvenimas ir baudžiamoji byla
---------------------------------------

Draugavo su fotomodeliu Asta Valentaite. 2017 m. D. Redikas tapo kaltinamuoju, jog 3 metus sistemingai, stambiu mastu vogė iš A. Valentaitės turtą (papuošalus, brangenybes ir kitas vertybes).

Šaltiniai
---------

* Basketnews.lt puslapis apie žaidėją

1. ↑
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2016-12-31 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑
5. ↑
| **Elaphurus davidianus** |
| --- |
| Dovydo elnias (*Elaphurus davidianus*) |
| Apsaugos būklė |
| Išnykę laisvėje (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Pobūris: | Atrajotojai  *( Ruminantia)* |
| Šeima: | Elniniai  *( Cervidae)* |
| Gentis: | **Dovydo elniai**  *( Elaphurus)* |
| Rūšis: | Dovydo elnias  *( Elaphurus davidianus)* |

 |
| Binomas |
| ***Elaphurus davidianus***Milne-Edwards, 1866 |

**Dovydo elnias** (*Elaphurus davidianus*) – elninių (*Cervidae*) šeimos žinduolis. Stambus, sveria 150-210 kg, paplitęs Rytų Azijoje, su plačiomis kanopomis ir ilga uodega bei per nugarą einančiu tamsiu dryžiu. Žiemą kailis tamsiai gelsvai rudas, pilko atspalvio, vasarą – ryškiai rausvai rudas. Patino ragai su atgal nukreiptomis atšakomis. Rūšis gamtoje buvo išnaikinta, gyvena tik zoologijos soduose.

Kilmė
-----

Dovydo elniai laisvėje jau senai išnykę. Šie elniai buvo auginami Kinijos imperatoriaus parke netoli Pekino. XIX amžiuje ten nukeliavo vienuolis Armandas Dovydas. Jau 1866 metais jis parvežė elnių porą į Europą. 1869 metais jie buvo apgyvendinti Londono zoologijos sode. 1895 metais Kinijoje išsiliejo Geltonoji upė ir nugriovė imperatoriaus parko tvorą. Daug elnių paskendo, kiti išsilakstė po apylinkes ir buvo sumedžioti. Laisvėje šie gyvūnai išnyko 1900 metais. Pekino zoologijos sode paskutinė dovydo elnio patelė nugaišo 1920 metais. Tuo metu Europoje šių gyvūnų populiacija gausėjo labai lėtai. Bedfordo hercogas uždarė likusius 18 elnių savo dvare ir jau 1932 metais ten gyveno 182 gyvūnai. Per II pasaulinį karą keli elniai buvo nuvežti į Londono zoologijos sodą, o iš ten pasklido po visą pasaulį. Šiuo metu pasaulio zoologijos soduose gyvena apie 500 Dovydo elnių.

Dauginimasis
------------

Dovydo elniai poruojasi birželį-liepą. Patelės tuo metu laikosi bandomis kuriose būna vienas patinas. Patinai per poravimosi laikotarpį aršiai kovoja, nugalėjęs poruojasi su visomis patelėmis. Kai patinų jėgos nelygiavertės, silpnesnysis dažniausiai pasitraukia be didesnės kovos, tačiau susitikus lygiaverčiams priešininkams prasideda arši kova. Patinai badosi ragais, kandžiojasi ir atsistoję ant užpakalinių kojų spardosi. Patelių nėštumas trunka 250-270 dienų. Dažniausiai gimsta vienas jauniklis, rečiau du. Jauniklių kailis būna smėlio spalvos arba rusvas. Jaunikliai žinda motinos pieną šešias savaites, paskui pradeda ėsti žolę.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dovydo elnias** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑   „IUCN Red List - Elaphurus davidianus". IUCN Red list. Nuoroda tikrinta 2011-10-26.

Nuorodos
--------

* arkive.org Archyvuota kopija 2019-02-05 iš Wayback Machine projekto.
| **Setis II** |
| --- |
| Egipto faraonas |
|  |
| Sečio II statula Turino Egipto muziejuje |
| Devynioliktoji Egipto dinastija |
| Gimė | Nežinoma |
| Tautybė | Egiptietis |
| Egipto faraonas |
| Valdė | ~1204–1198 m. pr. m. e. |
| Pirmtakas | Merenptahas |
| Įpėdinis | Siptahas |
|  |
|  **Vikiteka** | Setis II |

**Setis II** (valdė apie 1204–1198 m. pr. m. e.) – penktasis ar šeštasis 19-osios dinastijos Senovės Egipto valdovas. Jis buvo faraono Merenptaho sūnus. Neaišku, ar jis valdė prieš, ar po apsišaukėlio faraono Amenmeso, o gal jie valdė atskirai: Setis II − Žemutinį Egiptą, Amenmesas − Aukštutinį. Sečio II pagrindine žmona buvo Tausret, būsima faraonė. Setis II pastatė trijų kambarių valties šventyklėlę tiesiai už pirmojo pilono Karnake ir kapą (KV15) Karalių slėnyje. Po jo valdė Siptahas. Sečio II mumija buvo rasta slėptuvėje (DB320) prie Deir al Bachri.

Šaltiniai
---------

* *The Oxford Encyclopedia of Ancient Egypt*. Tomas III. Red. Donald B. Redford. Oxford University Press, − 2001, p. 273
* Encyclopaedia Britannica

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Naujoji karalystė**
**Devynioliktoji dinastija**
Ramzis I → Setis I → Ramzis II → Merenptahas →
Setis II → Amenmesas → Siptahas → Tausret |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Sevano nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
|   |
| **Vieta:** | Armėnija, Gegarkuniko sritis |
| 

Žemėlapis rodantis Sevano nacionalinis parkas vietą.Sevano nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 40°20′46″ š. pl. 45°20′4″ r. ilg.﻿ / ﻿40.34611°š. pl. 45.33444°r. ilg.﻿ / 40.34611; 45.33444Koordinatės: 40°20′46″ š. pl. 45°20′4″ r. ilg.﻿ / ﻿40.34611°š. pl. 45.33444°r. ilg.﻿ / 40.34611; 45.33444 |
| **Įkurtas:** | 1978 m. |

**Sevano nacionalinis parkas** (arm. Սևան ազգային պարկ) – nacionalinis parkas Armėnijoje. Įkurtas 1978 m. apsaugoti Sevano ežerą ir jo apylinkes. Parkas patenka į gamtos apsaugos ministerijos pavaldą ir yra mokslinių tyrimų centras, kuris stebi ekosistemą, bei atlieka įvairias apsaugos priemones. Žvejyba ežere yra reguliuojama. Tai vienas iš dviejų nacionalinių parkų šalyje (kitas – Diližano nacionalinis parkas).

Gervės

Fauna
-----

### Žinduoliai

Mokslinių žinių ne daug apie Sevano baseino žinduolius. Yra paminėti vilkai, šakalai, lapės, kiaunės, katės, kiškiai bei smulkus graužikai.

### Paukščiai

Ežero apylinkėse yra daug paukščių rūšių. Seveno ežero baseine yra užregistruotos 267 paukščių rūšys, iš kurių 39 įtrauktos į Armėnijos raudonąją knygą. Taip pat yra endeminės rūšys, tokios kaip armėnų kiras (lot. *Larus armenicus*).
Kasparo Nečerio autoportretas (Amsterdamo valstybinis muziejus)
**Kasparas Nečeris** (Netšeris, Netčeris, ol. *Caspar Netscher*, 1639 m.(?) Heidelbergas – 1638 m. sausio 15 d. Haga) – XVII a. vokiečių kilmės Nyderlandų tapytojas. Telšių Žemaičių muziejuje „Alka" yra jo paveikslas „Markizës Montespan portretas".

Biografija
----------

Kasparas Nečeris gimė 1639 m. (kitu variantu − 1636 m.) Heidelberge, Vokietijoje (kitu variantu − Prahoje). Jo tėvas Johann Netscher buvo skulptorius ir senelis − Heidelbergo meru. Paauglystėje K. Nečeris buvo išsiųstas į Amsterdamą, kur mokėsi pas menkai žinomą portretų ir natiurmortų tapytoją Hendrik Coster. 1654 m. K. Nečeris persikėlė į Deventerį, kur baigė mokslus Gerardo Terborcho dirbtuvėje. 1658 m. K. Nečeris išsiruošė kelionei tobulintis į Italiją, tačiau nukeliavo tik iki Bordo, kur vedė Margaretha Godijn. Su šeima grįžo į Olandiją 1662 m. ir apsistojo Hagoje, kur tapo vietos tapytojų draugijos nariu. Ankstyvuoju laikotarpiu K. Nečeris kūrė mažo formato tamsių spalvų kasdienės buities žanro paveikslus, akivaizdžiai įtakotus G. Terborcho.

Apie 1660-ųjų vidurį K. Nečeris išvystė nuosavą stilių su turtingų interjerų ir veikėjų brangiais drabužiais, ypač brokato ir šilko, vaizdavimu paveiksluose. Nuo 1667 m. K. Nečeris daugiausiai tapė portretus, susijusius su A. van Deiko pasekėjų Hagoje daile. Jis yra nutapęs mažo formato istorinių paveikslų. Gyvenimo metu K. Nečeris buvo gerai žinomu dailininku, jis sukūrė Amalijos van Solms, Oraniečių princo Frederiko Hendriko našlės, portretą. Kasparas Nečeris mirė 1684 m. sausio 15 d. Hagoje. Jo sūnūs Teodoras, Konstantinas ir Antonis tapo portretų tapytojais.

Darbų galerija
--------------

* „Pieter de Graeff portretas" (1663, Amsterdamo valstybinis muziejus)
* „Šeimyna namų interjere" (1669, Amsterdamo valstybinis muziejus)
* „Du berniukai, pučiantys muilo burbulus" (apie 1670, Londono nacionalinė galerija)
* „Marija Stiuart, princo Vilemo III žmona" (1683, Amsterdamo valstybinis muziejus)
* „Maria Timmers portretas" (1683, Mauricheisas, Haga)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Caspar Netscher** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  samogit, p. 2 Archyvuota kopija 2015-09-24 iš Wayback Machine projekto.

* The Kremer Collection
* museothyssen.org
* Encyclopaedia Britannica
* wga.hu
| **Kazimiras Lefoše** |
| --- |
| Gimė | 1802 m. sausio 26 d.*Bonnétable*, Prancūzija |
| Mirė | 1852 m. rugpjūčio 9 d. (50 metų)Paryžius |
| Tautybė | prancūzas |
| Vaikai | sūnus Eugenijus Lefoše |
|  |
| Veikla | konstruktorius, išradėjas |
| Sritis | šaunamųjų ginklų pramonė |

**Kazimiras Lefoše** (*Casimir Lefaucheux*; g. 1802 m. sausio 26 d. – 1852 m. rugpjūčio 9 d.) – prancūzų šaunamųjų ginklų konstruktorius. Žinomas kaip smeiginių šovinių ir smeiginių revolverių sukūrėjas.

Gimė *Bonnétable* miestelyje, mirė Paryžiuje.

Kazimiras Lefoše pirmą savo patentą gavo 1827 m.

Lefoše dvivamzdis medžioklinis šautuvas
Atlaužtas Lefoše dvivamzdis
1825 m. pradėjo, o 1832 m. baigė konstruoti *drop barrel* principu paremtą medžioklinį dvivamzdį šautuvą su šoviniais popierinėmis tūtelėmis. Šautuvas turėjo vamzdžio fiksatorių su originaliu ekscentriku, dėl ko vamzdžiai buvo užrakinami patikimiau, o pats šautuvas buvo saugesnis. Šiam šautuvui Lefoše sukonstravo specialų šovinį kartonine tūtele ir privirintu padegamuoju vamzdeliu. Šis šovinys buvo tolesnis Paulio šovinių vystymas.

K. Lefoše laikomas ginklininku, išradusiu (1836 m.) vieną pirmųjų efektyvių šovinių, naudojusių smeiginį (angl. *pin-fire*) mechanizmą. Šis smeiginis šovinys kartonine tūtele ir variniu dugneliu sukurtas tobulinant jo paties šovinį su padegamuoju vamzdeliu. Lefoše šovinys turėjo kūginę kulką, kartoninę tūtelę parakui ir varinį pamatėlį, kuriame buvo kapsulė. Lefoše pasiūlė vieną pirmųjų realiai veikusių pro drūtgalį užtaisomų ginklų.
Šis jo išradimas buvo paremtas 1808–1812 m. Žano Samuelio Paulio pionieriniais darbais.

Lefoše peperboksas
1846 m. Lefoše sukūrė ir užpatentavo smeiginį *peperboksą* – pistoletą su revolveriškai besisukančiais vamzdžiais. 1851 m. šis peperboksas buvo sėkmingai pademonstruotas Londone.

1846 m. Lefoše sistemą patobulino Bendžaminas Hulje (*Benjamin Houllier*), išradęs visiškai metalinę (žalvarinę) šovinio tūtelę.

Tolesnis smeiginių ginklų kūrimas
---------------------------------

1852 m. Kazimiras Lefoše mirė, jo darbus pratęsė sūnus Eugenijus Lefoše. Jo sukurtas smeiginis revolveris 1853 m. buvo priimtas į Prancūzijos kariuomenės ginkluotę, tai buvo pirmasis pasaulyje karinis revolverio modelis.

1858 m. pasirodė *Lefaucheux M1858* – Lefoše smeiginis revolveris, kuris tapo pirmuoju pasaulyje revolveriu, naudojančiu metalinius šovinius, kurį valstybė priėmė ginkluotėn.

* Belgų gamybos Lefaucheux armijos revolveris, (apie 1860-1865 m.)Belgų gamybos *Lefaucheux* armijos revolveris, (apie 1860-1865 m.)
* Lefoše sistemos peperboksasLefoše sistemos peperboksas
* Lefoše sistemos kišeninis revolverisLefoše sistemos kišeninis revolveris

Nuorodos
--------

1. ↑  Rifles of the World By John Walter, p.258[neveikianti nuoroda]
2. ↑  *Pistols* by Jeff Kinard p.109
3. ↑  *Machine Guns: An Illustrated History of Their Impact* – Page 15 by James H. Willbanks
4. ↑  *Pistols* by Jeff Kinard p.109
5. ↑  *Pistols* by Jeff Kinard p.109
| Medaliai |
| --- |
|
| Moterų buriavimas |
| **Atstovaujant: Italijos vėliava Italija**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2020 Tokijas | Nacra 17 |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2018 Orhusas | Nacra 17 |
| **Bronza** | 2017 La Grande | Nacra 17 |

**Caterina Banti** (g. 1987 m. birželio 13 d. Romoje) – Italijos buriuotoja sportiniais katamaranais, olimpinė čempionė. Sportininkė varžosi dviviečių Nacra 17 katamaranų klasėje.

Biografija
----------

Nuo 2017 m. Banti varžosi poroje su Ruggero Tita. Duetas 2017 m. tapo Europos čempionais ir pasaulio čempionato bronzos medalininkais. 2018 m. Italijos duetas pirmą kartą tapo pasaulio čempionais ir užsitikrino kelialapį į Tokijo olimpiadą.

2020 m. Banti trečią kartą tapo Europos Nacra 17 čempione. 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Banri ir Tita laimėjo keturis iš dvylikos plaukimų ir iškovojo aukso medalius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugpjūčio 27 d.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RBuriavimo olimpinės čempionės mišrių porų dviviečių Nacra 17 klasės katamaranų varžybose |
| --- |
|  |
| 

* 2016:  Lange & Carranza (ARG)
* 2020:  Tita & Banti (ITA)
 |

 |
2008 m. pasaulio maisto kainų krizė itin aštriai pasireiškė 37 valstybėse.
Globali prekyba kviečiais, grūdais, sojos pupelėmis nuo 1990 m. iki 2008 m. ir prognozė 2016 m. JAV žemdirbystės departamentas, 2008 m.
**2008-2009 m. pasaulio maisto kainų krizė** pasireiškė dramatišku pasaulinių maisto kainų augimu, kurios pagilino socialinį bei ekonominį nestabilumą daugelyje valstybių. Nuo 2006 m. iki 2008 m. vidutinė ryžių kaina pasaulyje pakilo 217 %, kviečių – 136 %, kukurūzų – 125 %, sojos pupelių – 107 %. Dėl tokių maisto kainų pokyčių yra tebediskutuojama, tačiau pagrindine priežastimi yra nurodoma sisteminiai pokyčiai žemdirbyste besiverčiančiose šalyse, kurių pagrindine priežastimi laikoma naftos kainų augimas. Jos pabrangino trąšas, maisto transportavimą ir visą žemdirbystės industriją. Kitomis svarbiomis priežastimis nurodoma ir didėjantis biokuro vartojimas, pasaulio populiacijos augimas ir didėjantis poreikis produktams, dirvos ir produktyvumo praradimai. Pasaulio Banko vertinimu, energijos ir trąšų brangimas lėmė tik 15 % kainų šuolio, o biodegalų įtaka sudarė 75%. 2009 m. birželio mėn. badaujančiųjų skaičius Žemėje pasiekė rekordinį skaičių - 1,2 milijardo žmonių, pareiškė JT maisto ir žemės ūkio organizacijos generalinis sekretorius Žakas Diufas. Nors 2008 m. pabaigoje maisto produktų kainos pasaulyje ėmė smarkiai kristi, tačiau 2011 m. jos vėl pasiekė naujas aukštumas.

Nuorodos
--------

* Verslo Žinios – Brangstantis maistas provokuoja riaušes.
* Versus – Patraukliausia investicija?[neveikianti nuoroda]

Išnašos
-------

1. ↑  Financial speculators reap profits from global hunger. Archyvuota kopija 2011-03-10 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Slapta Pasaulio banko ataskaita: Biodegalai 75 % pabrangino maistą.
Suimti Tibeto vienuoliai, 2008 m. balandis
Suimti Tibeto vienuoliai, 2008 m. balandis
**2008 m. neramumai Tibete** arba taip pat žinomas kiniškas pavadinimas **3-14 riaušės** – maištų, protestų ir demonstracijų serija, kuri prasidėjo Tibeto sostinėje Lasoje ir paplito po kitas Tibeto sritis bei vienuolynus, esančius už Tibeto autonominio regiono ribų. Neramumai prasidėjo nuo Tibeto nacionalinio sukilimo dienos minėjimo, o kovo 14 d. peraugo į vienuolių protestus gatvėse, riaušes, padegimus ir žudynes. Tibetiečiai, dalyvaujantys neramumuose, daugiausia nukreipė smurtą prieš hanių ir hujų civilius gyventojus. Policija įsikišo tam, kad užstotų kelią tolesniam konflikto eskalavimui. Tuo pačiu metu, kaip atsakas į neramumus Tibete, prasidėjo protestai Šiaurės Amerikos ir Europos miestuose. 18 Kinijos ambasadų ir konsulatų buvo užpulti.

Kinijos administracijos nuomone, neramumai Tibete buvo motyvuoti separatizmu ir juos suorganizavo Dalai lama. Tuo tarpu Dalai Lama paneigė kaltinimus ir pareiškė, kad neramumai prasidėjo dėl plataus nepasitenkinimo Tibete. Tais pačiais metais Kinijos Liaudies Respublikos Vyriausybė ir Dalai Lama nuo gegužės 4 d. iki liepos 1 d. surengė derybas riaušėms aptarti.

Neramumų metu Kinijos valdžia neįleido į regioną užsienio ir Honkongo žiniasklaidos.

Vakarų žiniasklaida spėliojo, kad neramumai Tibete turės įtakos 2008 m. Pekino olimpinių žaidynių lankomumui, tačiau tai nepasitvirtino.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „China’s Forbidden Zones". Archyvuota kopija 2010-03-02 iš Wayback Machine projekto. psl. 32–33.
2. ↑  „Tibetan riots spread outside region". New York Times. March 16, 2008.
3. ↑  „Fire on the roof of the world". The Economist. March 14, 2008.
4. ↑  „Tibetan separatists attack Chinese embassy in Washington(04/02/08)". Chinese Embassy in the United States. April 2, 2008.
5. ↑   Archyvuota kopija 2015-05-18 iš Wayback Machine projekto.
6. ↑  Cutler, David; Murdoch, Gillian (August 6, 2008). „World leaders to attend Olympics opening in Beijing". Archyvuota kopija 2015-09-24 iš Wayback Machine projekto. Factbox. Reuters.
**Leopoldas Kumpikas** (1906 m. lapkričio 15 d. Čepiškė, Židikų valsčius – 1993 m. liepos 30 d. Kaunas) – Lietuvos inžinierius mechanikas, technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1938 baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1949 m. technikos mokslų kandidatas.

1944–1993 m. Vytauto Didžiojo universiteto (1946–1950 m. Kauno universitetas, 1951–1990 m. Kauno politechnikos institutas, nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1951–1986 m. Mašinų gamybos technologijos katedros vedėjas, 1953–1962 m. dar ir Mechanikos fakulteto prodekanas, 1962–1972 m. Mašinų gamybos fakulteto dekanas, nuo 1965 m. profesorius. Daug prisidėjo prie mašinų gamybos terminijos tobulinimo, rinko ir paskelbė kraštotyrinės medžiagos apie Kauno pramonės istoriją.

Bibliografija
-------------

* Spartusis metalų tekinimas, 1953 m.
* Plienų parinkimas ir terminis apdirbimas, 1955 m.
* Metalų apdirbimas spaudimu, 1957 m.
* Frezuotojo vadovas, 1958 m. 2 leid. 1974 m.
* Metalų paviršiaus išbaigimas, 1960 m.
* Techniniai matavimai ir pakeičiamumo pagrindai, 1963 m. 2 leid. 1972 m.
* Mašinų gamybos technologijos pagrindai, su H. Klementavičiumi, 1967 m. 2 leid. 1978 m.
* Mašinų gamybos terminų žodynas, 1996 m.

Įvertinimas
-----------

* 1973 m. LTSR valstybinė premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Leopoldas Kumpikas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 254 psl.
| **Lepas Mikas** |
| --- |
| Gimė | 1911 m. gruodžio 7 d.Tuhala, Viljandžio apskritis |
| Mirė | 1978 m. gruodžio 6 d. (66 metai)Talinas |
|  |
| Veikla | estų tapytojas, pedagogas |
| Organizacijos | Tartu dailės institutas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Alma mater | Tartu dailės mokykla |

**Lepas Mikas** (est. *Lepo Mikko*, tikroji pavardė *Leonid Mikk*, 1911 m. gruodžio 7 d. Tuhala, Viljandžio apskritis – 1978 m. gruodžio 6 d. Talinas) – estų tapytojas, pedagogas.

Biografija
----------

1939 m. baigė aukštesniąją dailės mokyklą „Palias" Tartu, mokėsi pas N. Triką. Nuo 1944 m. dėstė Tartu dailės institute; nuo 1965 m. profesorius.

Kūryba
------

Nutapė subtiliai niuansuotų figūrinių kompozicijų („Laivų dervuotojai" 1939 m. „Šienapjūtėje" 1945 m. „Derliaus šventė" 1961 m. „Keturios moterys" 1969 m.), peizažų („Laukai" 1942 m.), natiurmortų. Apie 1950 m. kūrė paveiktas marksistinės pasaulėžiūros – nutapė kubistinių figūrinių kompozicijų, vaizduojančių žmogų vykstant revoliuciniams pertvarkymams („Žmogus ir kosmosas", „Laiko ratas", abu 1971 m. ciklas „Žmogus ir gamta" 1977 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lepas Mikas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 86 psl.
| ***Karščiausia valstija*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | The Hottest State |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Ethan Hawke |
| Prodiuseris (-iai) | Alexis AlexanianYukie Kito Sheila Jaffe |
| Scenaristas (-ai) | Itanas Houkas |
| Kompozitorius | Jesse Harris |
| Vaidina | Mark WebberCatalina Sandino Moreno |
| Metai | 2006 |
| Žanras | Drama |
| Trukmė | 117 min. |
| Kalba | anglų |
| Platintojas | Barracuda Films |
| **IMDb įrašas** |

**Karščiausia valstija** (angl. *The Hottest State*) – 2006 m. JAV režisieriaus Ethan Hawke drama pagal jo paties 1997 m. romaną „The Hottest State".

Filmo premjera įvyko 2006 m. rugsėjo 2 d. Venecijos filmų festivalyje.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filme pasakojama apie pradedantį aktorių Viljemą iš Teksaso, kuris įsimyli dainininkę Sarą. Kelionės į Meksiką metu pora beveik tampa šeima, bet paskui jų laukia sunkus išsiskyrimas...

Aktoriai
--------

*Aktorius – vaidmuo*
* Mark Webber – Viljemas
* Catalina Sandino Moreno – Sara
* Michelle Williams – Samanta
* Laura Linney – Džeisė
* Ethan Hawke – Vince
* Daniel Ross – jaunas Vince

Įdomūs faktai
-------------

2006 m. šis filmas buvo pristatytas iš karto dviejuose kino festivaliuose – Venecijos ir Toronto. Kanadoje filmas buvo įtrauktas į naują „Avangardo" programą – pristatančią režisierius–novatorius, kurie laužo nusistovėjusius kultūrinius ir socialinius stereotipus.

Išnašos
-------

1. ↑  The Hottest State, Ethan Hawke. Vintage Books, 1997, ISBN 0679781358
2. ↑  Marijaus Kulviečio Venecijos festivalio dienoraštis: Kova dėl „Auksinio liūto" darosi karštesnė Archyvuota kopija 2011-11-14 iš Wayback Machine projekto.
| Silos nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Ariamačinos ežeras Ariamačinos ežeras |
| **Vieta:** | Kalabrija, Italijos vėliava Italija |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Krotonė |
| 

Žemėlapis rodantis Silos nacionalinis parkas vietą.Silos nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 39°22′34″ š. pl. 16°35′31″ r. ilg.﻿ / ﻿39.37611°š. pl. 16.59194°r. ilg.﻿ / 39.37611; 16.59194Koordinatės: 39°22′34″ š. pl. 16°35′31″ r. ilg.﻿ / ﻿39.37611°š. pl. 16.59194°r. ilg.﻿ / 39.37611; 16.59194 |
| **Plotas:** | 736,95 km² |
| **Įkurtas:** | 1997 m. |
|  **Vikiteka:** | Silos nacionalinis parkas |

**Silos nacionalinis parkas** (it. *Parco Nazionale della Sila*) – 1997 m. įkurtas nacionalinis parkas pietų Italijoje, Kalabrijos regione. Arčiausiai parko yra Krotonės miestas. Parkui vardas duotas nuo to paties pavadinimo plynaukštės ir istorinio Kalabrijos regiono.

Per parką teka kelios upės, iš kurių ilgiausia yra Krati – 91 km. Tuo tarpu didžiausias parko ežeras yra 0,7 km² ploto Arvo ežeras.

Parke išvystytas dviračių turizmas, žygiai, orientavimosi sportas, kanjoningas, šaudymas iš lanko, paukščių stebėjimas, baidarių ir kanojų irklavimas.

Nuorodos
--------

* Nacionalinio parko svetainė
**Silpnoji lentelė** (angl. *weak map*) – lentelė, kurioje raktą atitinkanti reikšmė saugoma tik tol, kol rakto nesunaikina šiukšlių surinktuvas. Rakto - reikšmės poros buvimas tokioje lentelėje rakto nuo šiukšlių surinkėjo neapsaugo.

Silpnoji lentelė gerai tinka naudojant tokius raktus, kurie, kartą prarasti, negali būti sukurti iš naujo. Nebesant rakto, saugoti jį atitinkančią reikšmę nėra prasmės.

Jei raktą galima sukurti ar tiesiogiai nurodyti iš naujo (pavyzdžiui, naudojant simbolių eilutės tipo raktus), programuotojas turi nepamiršti, jog silpnojoje lentelėje esantis objektas gali iš jos bet kada dingti. Kadangi šiukšlių surinkėjo darbo greitis ribotas, lentelė ir tokiais atvejais naudojama jei rakto reikšmę galima rasti ir kitais, ilgiau užtrunkančiais būdais (pavyzdžiui, susisiekiant su serveriu). Kuomet raktą atitinkančios reikšmės klausiama labai dažnai, surinkėjas tokio rakto iš lentelės pašalinti nespėja. Jei ji reikalinga retai, saugoti lentelėje vis viena netikslinga.

Silpnoji lentelė paprastai realizuojama panaudojant maišos funkciją. Šį duomenų tipą turi Java (nuo Java 1.2), C# (nuo .NET 5.0) ir kai kurios kitos programavimo kalbos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Silpnoji maišos lentelė (WeakHashMap, Java. Oracle oficiali dokumentacija.
2. ↑  Silpnoji maišos lentelė (ConditionalWeakTable, C#). Microsoft oficiali dokumentacija.
Farnezės Heraklis, rom. kopija, Neapolio nacionalinis archeologijos muziejus.
**Lisipas** (gr. Λύσιππος) – IV amžiuje pr. m. e. gyvenęs graikų skulptorius, vėlyvojo klasikinio laikotarpio atstovas. Kartu su Skopu ir Praksiteliu laikomas vienu iš geriausių Senovės Graikijos klasikinės epochos skulptorių, davusių įtaką helenizmui. Dirbo Aleksandro Didžiojo dvare, turėjo ir savo mokyklą. Sukūrė daug dievų ir žmonių skulptūrų, tarp jų – Aristotelio, Aleksandro Didžiojo, Sokrato ir Platono biustai.

Gyvenimas ir kūryba
-------------------

Lisipas gimė Sikijone apie 390 m. pr. m. e. Savarankiškai išmoko skulptūros meno, studijavo Polikleto „Doriforą". Visos jo skuptūros buvo išlietos iš bronzos. Buvo Argo mokyklos vadovas, dirbo Aleksandro Didžiojo dvare. Karalius tik jam vienam buvo davęs teisę liedinti jo bronzinius biustus. Lisipas buvo labai darbštus, gyveno tik iš savo meno. Iš kiekvieno už kūrinį gaunamo honoraro jis atidėdavo į taupyklę po vieną aukso monetą; po jo mirties turto paveldėtojas rado jų 1500. Pagal kitus šaltinius, jis mirė skurde, nes niekaip negalėjo pabaigti vienintelio kūrinio.

Lisipas buvo kitų pažiūrų į žmogaus kūno proporcijas. Išsiskyrė natūralizmu, ypač perteikdamas plaukus ir akis, taip pat kiek ištemptomis proporcijomis. Polikleto skulptūros buvo stambesnės, sunkesnės, o Lisipo – grakštesnės, lengvesnės. Kitas Lisipo nuogų vyrų statulų bruožas – jie nebestovi tvirti ir sustingę, o atrodo tarsi judėtų; čia viskas lengvesnių formų, atrodo lanksčiau, kūnai lieknesni, galvos mažesnės. Tačiau labiausiai Lisipas nusipelnė tuo, kad statuloms, kurios anksčiau buvo stambios ir plačiapetės, suteikė trečią, gilumo, matmenį; jos tiesė rankas ir ėjo. Aleksandro Didžiojo biustuose pabrėžė kūno grožį ir karaliaus dvasingumą.

Jo mokinys Charesas sukonstravo Rodo kolosą – vieną iš septynių pasaulio stebuklų.

Galerija
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lisipas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* *Erotas, tempiantis lanką*, kopija, Kapitolijaus muziejai.
* *Apoksiomenas*, kopija, Pijaus ir Klemenso muziejus.
* *Atalantės Hermis*, rom. kopija, Atėnų nacionalinis archeologijos muziejus.
* Sokrato biustas, rom. kopija, Luvras.

Literatūra
----------

1. ↑  [
2. ↑  Antikos žodynas, Alma littera, Vilnius, 1998 m. 294 p.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Lisi |
| --- |
| Gyventojų skaičius | 230 tūkst. |
| Populiacija šalyse |  Čadas |
| Kalba (-os) | naba |
| Religijos | islamas |
| Giminingos etninės grupės | bagirmiai |

**Lisiai** (*Lisi*) – etninė grupė, gyvenanti centriniame Čade, daugiausia Batos regione. Kalba naba kalba, kuri priklauso Centrinio Sudano kalbų grupei. Lingvistiškai giminingi bagirmiams.

Etninės subgrupės
-----------------

Lisiai yra dalinami į tris etnines subgrupes:

* **Bilalai** (*Bulala*, *Bilala*), apie 136 000;
* **Kukai** (*Kuka*), apie 76 000;
* **Medogai** (*Medogo*), apie 19 000.

Istorija
--------

Manoma, kad į dabartines teritorijas naba kalba kalbančios gentys atsikėlė Centrinio Sudano genčių migracijos metu. XIV a. į šias teritorijas iš Kanemo migravo dalis kanūrių, žinomų, kaip bulalai. Jie atsinešė valstybingumo idėją, tačiau perėmė vietinių gyventojų kalbą.

Įsitvirtinę Fitrio ežero apylinkėse, jie rengė siaubiamuosius žygius į Kanemą, ir jų invazijos buvo vienas pagrindinių faktorių, sunaikinusių šią valstybę. Tarp 1376 ir 1400 bulalai nužudė net penkis Kanemo valdovus, dėl ko galiausiai Kanemo monarchija buvo priversta palikti savo tradicines teritorijas ir įsikurti į vakarus nuo Čado ežero, įkurdami Bornu. Lisiai, vadovaujami bulalų, įkūrė savo valstybę prie Fitrio ežero, su centru Jao miestelyje, žinomą kaip Jao sultonatas.

XVI a. Bornu susigrąžino prarastas Kanemo žemes Garni Kiyala mūšyje ir privertė Jao sultonato žmones atsitraukti. Nepaisant to, lisiai ir toliau kontroliavo teritorijas prie Fitrio ežero ir vykdė klestinčią prekybą su Egiptu. XIX a. pabaigoje Jao sultonatas atiteko Prancūzijos Ekvatorine Afrikai.

Dabar lisiai yra žemdirbiai, auginantys sorgą, soras, medvilnę, manijoką. Augina gyvulius. Gyvena nedideliais kaimais, kurių kiekvienam vadovauja kaimo seniūnas.
|  *Lisa Misipeka*  |
| --- |
|  |
| Pilnas vardas | Lisa Vasa Misipeka |
| Gimė | 1975 m. sausio 3 d. (47 metai) |
| Atstovauja (-vo) | Amerikos Samoa vėliava Amerikos Samoa |
|  |
| Rungtys | Metimai |
| Asmeniniai rekordai | Kūjo metimas: 69,24 m Disko metimas: 51,76 mRutulio stūmimas: 16,67 m |
|  |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas**0 | **Sidabras**0 | **Bronza**1 | **Suma**1 |
|  |
| Kiti titulai | Ramiojo vandenyno žaidynių čempionė |
| World Athletics profilis: |  |

**Lisa Misipeka** (g. 1975 m. sausio 3 d.) – Amerikos Samoa lengvaatletė, pasaulio čempionato prizininkė.

Biografija
----------

1995 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionate L.Misipeka dalyvavo rutulio stūmimo rungtyje, bet nepasiekė finalo. Po metų sportininkė buvo atrinkta atstovauti Amerikos Samoa 1996 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. 1999 m. Pasaulio čempionate L. Misipeka kūjo metime pateko į finalą, kuriame numetus kūjį 66,06 m iškovojo bronzos medalį. Misipeka tapo pirmąją ir kol kas vienintele Amerikos Samoa medalininke pasaulio čempionatų istorijoje. Taip pat jos užfiksuotas rezultatas turi didžiausią skirtumą tarp trečios ir pirmosios vietų (75,20 m – Mihaela Melinte). 2000 m. vasaros olimpinių žaidynių kūjo metimo atrankoje užfiksavo 61,74 m rezultatą ir į finalą nepateko. 2001 m. ir 2003 m. pasaulio čempionatuose neįveikė atrankos etapų ir į finalus nepateko. 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse dėl patirtos kelio traumos Misipeka iš tolimesnės kovos pasitraukė.

Nuorodos
--------

* L.Misipeka IAAF svetainėje
| Paola Pitagora |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Paola Gargaloni |
|  |
| Gimė | 1941 m. rugpjūčio 24 d. (81 metai)Parma, Italija |
|  |
| Šalis |  Italija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
|  |
| Apdovanojimai |
| Nastro d'argento (1970 m.) |

**Paola Pitagora** (tikrasis vardas – *Paola Gargaloni* ; g. 1941 m. rugpjūčio 24 d. Parma) – italų kino aktorė.

Biografija
----------

Gimusi Parmoje, Paola lankė Alessandro Ferseno aktorystės mokyklą, o 1960 m. debiutavo televizijos kanalo RAI programose kaip pagalbinė laidų vedėja. 1962 m. ji pirmą kartą pasirodė teatro scenoje ir vėliau joje sukūrė ne vieną svarbų vaidmenį. 1965 m. Paola sulaukė pripažinimo ir dėmesio dėl pagrindinio vaidmens TV seriale „Promessi sposi".

Kine ji pirmą kartą pasirodė 1959 m. filme „Costa azzurra", tačiau nebuvo paminėta titruose. 1965 m. Paola sukūrė vieną geriausių savo vaidmenų juostoje „I pugni in tasca", o 1969 m. pelnė Italijos nacionalinio kino žurnalistų sindikato skiriamą apdovanojimą „Sidabrinė juosta" už darbą filme „Senza sapere niente di lei".

Paola yra sukūrusi keletą dainų vaikams, už kurias 1962 m. pelnė „Zecchino d‘Oro" apdovanojimą.

1982 m. jos aktai buvo išspausdinti itališkame žurnalo „Playboy" leidinyje. 

Su Ciro Ciri turi dukterį, taip pat aktorę Evita Ciri, su kuria 2004 m. kartu vaidino spektaklyje „Magnificat".

Dalinė filmografija
-------------------

* „Kapo" (1960)
* „Barabas" (1961)
* „Tiesa ir melas" (1972)
* „Gyvatė" (1973)
* „Revolveris" (1973)

Apdovanojimai
-------------

* Nastro d'argento – geriausia aktorė (1970 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Enrico Lancia, Roberto Poppi. *Dizionario del cinema italiano - Le Attrici*. Gremese Editore, 2003. ISBN 888440214X.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paola Pitagora** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis
*Kitos reikšmės – Vilniaus gatvė.*
Vilniaus gatvė Kaune
Senosios Kauno telefono būdelės
**Vilniaus gatvė** – seniausia Kauno miesto gatvė.

Tai seno viduramžių kelio į Vilnių dalis. Daugelis pastatų prie šio kelio buvo mediniai, vėliau atsirado raudonų plytų turtingų miestiečių namų, kurių keletas išliko iki šių dienų. XIX–XX a. sandūroje čia veikė arklinis tramvajus.
Šioje gatvėje iki šiol yra išlikusių keletas išskirtinių namų:

*Vilniaus g. 1* – gotikinė Kauno arkikatedra bazilika.

*Vilniaus g. 7* – šioje vietoje buvo medinis namas, kuris sudegė, o ant jo griuvėsių XVI a. pabaigoje pastatytas mūrinis gotikos stiliaus pastatas su rytiniame ir vakariniame gale esančiais puošniais frontonais. Po karų ir gaisrų perstatytas ir 1808 m. atiduotas Augustinų vienuoliams. Restauruotas 1984 m. Plytų rišimas gotikinis, mūro viduje rasta lauko akmenų, puošybai panaudota kelių rūšių profiliuotos plytos. Pastato viduryje buvo įvažiavimas į kiemą. Namas išsiskiria gotikiniais fasadais ir interjerais.

*Vilniaus g. 10* – turtingo miestiečio gyvenamasis namas, pradėtas statyti XVI a. pradžioje ir statytas keliais etapais. Išliko gotikiniai rūsiai su laiptinėmis, renesansinių elementų, barokiniai frontonai. Fasadas iš Vilniaus gatvės pusės susideda iš dviejų dalių, kurias jungia įvažiavimas.

*Vilniaus g. 11* – XVI a. gyvenamasis namas. Iš pradžių jis buvo vienaaukštis. XVI a. pab. – XVII a. pradžioje sumūrytas antras aukštas su frontonais. Fasadai buvo netinkuoti. Sienos sumūrytos iš stambių riedulių, pirmojo aukšto – iš smulkesnių akmenų, išorėje apmūrytos gotikinio rišimo plytų kiautu. Fasado kompozicijoje darnus gotikos ir renesanso derinys. Namas restauruotas 1963 m. Pirmasis aukštas, autentiškas, frontonas atstatytas pagal to meto analogiją. Rytiniame fasade dominuoja gotikinis juodų plytų ornamentu puoštas mūras.

*Vilniaus g. 29/J. Jablonskio g. 2* – katalikiška aukštoji mokykla Šv. Ignaco Lojolos kolegija.

*Vilniaus g. 33* – tarpukario Lietuvos istorinė prezidentūra.

Vilniaus gatvė, po rekonstrukcijos tapusi pėsčiųjų gatve, ir toliau lieka pagrindine Kauno senamiesčio ašimi, kuri iš Rotušės aikštės veda į Laisvės alėją.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vilniaus gatvė (Kaunas)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Paola Benincà** |
| --- |
| Gimė | 1942 m. (~81 metai) |
|  |
| Veikla | kalbininkė |
| Pareigos | profesorė |

**Paola Beninka** (it. *Paola Benincà*, g. 1942 m.) – Italijos kalbininkė.

Biografija
----------

Paola Beninka yra Padujos universiteto profesorė emeritė, prieš tai profesoriaus pareigas ėjo Milano universitete ir dirbo tyrėja Padujos Nacionalinės tyrimų tarybos Italų dialektologijos centre. P. Beninko moksliniai interesai aprėpia romanų kalbų sinchroninę ir diachroninę sintaksę bei morfologiją, taip pat kalbotyros istoriją. Skyrė daug dėmesio friulų ir venetų kalbų tyrimams. Vieniems iš paskutinių jos darbų priklauso „Grammatica dell’Italiano Antico" skyriai (redagavo G. Salvi ir L. Renzi, 2010) ir straipsnių rinkinys „Mapping the Left Periphery: The Cartography of Syntactic Structures", t. 5, kurį ji redagavo su Nicola Munaro (OUP 2010). P. Beninka koordinavo prijungtinės (angl. *on-line*) duomenų bazės ASIt („Italų tarmių sintaksės atlasas") darbą.

Išnašos
-------

1. ↑  „Interview to Paola Benincà". ResearchGate. 2016. Nuoroda tikrinta 2021-11-06.

Bibliografija
-------------

* P. Beninkos bibliografija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Panč phoronas
**Panč phoronas** (beng. পাঁচ ফোড়ন = *pãch phoṛon* 'penki prieskoniai') – prieskonių mišinys, gausiai naudojamas Bengalijos virtuvėje, taip pat gretimose Asamo, Orisos virtuvėse. Asamiečių kalba vadinamas *pas phoṛôn*, o orijų kalba: *panch phutana*.

Šį prieskonių mišinį sudaro penki ingredientai, maišomi lygiomis dalimis:

* Vaistinė ožragė (*Trigonella foenum-graecum*) (মেথি *methi*);
* Sėjamosios juodgrūdės (*Nigella sativa*) sėklos (কালো জিরা *kalo jira*);
* Kmynas (*Carum carvi*) (জিরা *jira*);
* Indinis šventkmynis (*Trachyspermum roxburghianum*) (রাধুনি *radhuni*), gali būti pakeistas salierų sėklomis;
* Pankolio ('Foeniculum vulgare*) sėklos (সঁওফ* sőf *arba মৌরি* mouri*)*

Šis prieskonis plačiai naudojamas įvairiuose bengalų patiekaluose, kaip kad daržovių, žuvies patiekaluose, kariuose, ačariuose. Prieš vartojimą sėklos pakepinamos, taip gaunant čaunką.
Koordinatės: 54°40′45″š. pl. 25°16′58″r. ilg.﻿ / ﻿54.6791367°š. pl. 25.2828395°r. ilg.﻿ / 54.6791367; 25.2828395


|  Vilniaus evangelikų liuteronų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Tikėjimo srovė** | liuteronai |
| **Savivaldybė** | Vilniaus miesto savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Vilnius |
| **Adresas** | Vokiečių g. 20 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1583 m. |
| **Stilius** | barokas |

**Vilniaus evangelikų liuteronų bažnyčia** – vienintelė evangelikų liuteronų bažnyčia Vilniuje.

Istorija
--------

Liuteronai Vilniuje veikė nuo XVI a. tačiau susidūrė su stipriu katalikų pasipriešinimu. 1555 m. vokiečių pamokslininko Viklifo iniciatyva įkurti maldos namai (manoma, kad dabartinė parapijos raštinė), o apie 1581–1583 m. pastatyta bažnyčia. Apie ankstyvąją bažnyčią nėra žinoma. 1616 m. joje jau buvo vargonai. 1624 m. bažnyčia sudegė, vėliau atstatyta, bet 1655 m. sudegė ir vėl. XVIII a. liuteronų bažnyčia taip pat ne kartą buvo nusiaubta gaisrų. Daug kartų restauruota, vykstant darbams parapijiečiai melsdavosi Vilniaus evangelikų reformatų bažnyčioje. 1739–1744 m. bažnyčia restauruota žymaus architekto Jono Kristupo Glaubico. 1871 m. pastatyta varpinė, o 1872 m. išlietas didžiulis varpas. Vėliau dėl karų dauguma tikinčiųjų išvyko, o tarybiniais metais bažnyčioje įrengta krepšinio salė ir restauratorių dirbtuvės. Nepriklausomybės metais bažnyčia grąžinta liuteronams ir 1995 m. restauruota.

Varpinė

Nuorodos
--------

* Parapija Archyvuota kopija 2011-10-26 iš Wayback Machine projekto.