recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| ***Našlaitynas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Našlaitynas |
| Kilmės šalis | Lietuva, Estija |
| Režisierius | Albina Griniūtė |
| Prodiuseris (-iai) | Irma PužauskaitėVygantas KirejevasGajane Kalatshjan |
| Scenaristas (-ai) | Albina Griniūtė |
| Metai | 2012 |
| Žanras | dokumentika |
| Trukmė | 20 min. |
| Kalba | lietuvių k. |

„**Našlaitynas**" (angl. *A Place We Call Home*) – Lietuvos ir Estijos dokumentinis filmas, sukurtas 2012 m. 20 min. trukmės. „Našlaityno" nacionalinė premjera įvyko 2012 m. kovo mėn rengtame tarptautiniame festivalyje „Kino pavasaris", kur pelnė apdovanojimą už geriausią lietuvišką debiutą. 2012 m. „Sidabrinės gervės" apdovanojimuose nominuotas geriausio trumpametražio dokumentinio filmo kategorijoje. 

Tai pirmas dokumentinis filmas apie gyvūnų nežudančią prieglaudą Lietuvoje, apie žmogaus ir gyvūno bendrystę. Režisierei Albinai Griniūtei (gim. 1985 m.) šis filmas – debiutas kine, pasakojantis apie Vilniuje veikiančią gyvūnų prieglaudą VšĮ „SOS gyvūnai", apie vietą, kurioje išmesti, niekam nebereikalingi keturkojai randa saugų prieglobstį ir bilietą į naują gyvenimą, o jais besirūpinantys žmonės – savo pašaukimą. Filmo kūrimas iš dalies finansuotas renkant visuomenės lėšas internetinėje svetainėje, be to, projektu susidomėjo ir jį pagarsino Šefildo dokumentinių filmų festivalis „Sheffield Doc Fest" Jungtinėje Karalystėje, padėjęs apie lėšų rinkimo akciją sužinoti užsienio auditorijai. Šefilde filmas buvo pristatytas Studentiškų filmų grupėje (*Sheffield Student Doc Award*).

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Čia, sename mediniame name pačiame Vilniaus centre, dienos bėga panašiai kaip ir bet kuriuose vaikų namuose: pusryčiai, tvarkymasis, žaidimai. Kartais – kova dėl gardesnio kąsnio ar auklės dėmesio. Dar – į tikruosius namus iškeliaujančių draugų palydėtuvės ir naujų sutiktuvės. Neįprasta galbūt tik tai, kad visi "vaikai" čia bėgioja keturiomis kojomis ir vizgina uodegas. Gyvūnai nemoka kalbėti, bet kalba jų likimai...

Kūrybinė grupė
--------------

* Kompanijos – Nerutina (Lietuva), Benjamin River Productions (Estija)
* Režisierė, scenaristė – Albina Griniūtė
* Prodiuseriai – Irma Pužauskaitė, Vygantas Kirejevas, Gajane Kalatshjan
* Operatorius – Saulius Lukoševičius, Justinas Piliponis
* Montažas – Mindaugas Galkus

Nuorodos
--------

* Apie filmą *kinopavasaris.lt* svetainėje[neveikianti nuoroda]
* Filmas apie gyvūno ir žmogaus bendrystę
* Filmo treileris[neveikianti nuoroda]
Savaitraščio viršelis. 1907 m. Nr. 3
**Naša Niva** (blrs. *Наша Ніва, Nasza Niwa*, liet. *Mūsų ežia, mūsų dirva*) – visuomenės, politikos ir literatūros savaitraštis, ėjęs Vilniuje 1906–1915 m. baltarusių kalba. Pirmasis baltarusių iliustruotas laikraštis.

Istorija
--------

Pirmasis numeris išėjo 1906 m. lapkričio 23 d. Savaitraštį leido Baltarusijos socialdemokratų partija Narodnaja Hramada, jis buvo skirtas valstiečiams ir provincijos inteligentijai, skleidė baltarusių politinio ir ekonominio atgimimo, nacionalinio kultūrinio sąjūdžio idėjas, žadino baltarusių tautinę savimonę, skatino kasdieniniame gyvenime vartoti baltarusių kalbą. Spausdintas kirilica, iki 1912 m. ir baltarusių lotyniškais rašmenimis M. Kuktos spaustuvėje. Leidimas nutrūko 1915 m. spalio 31 d. prie Vilniaus artėjant rusų-vokiečių frontui.

Bendradarbiai
-------------

Laikraštyje bendradarbiavo Vilniaus baltarusių inteligentijos žiedas – rašytojai Zmitrokas Biadulia, Maksimas Bogdanovičius, Aloiza Paškievič-Ciotka, Jakubas Kolasas, Janka Kupala, Vaclovas Lastauskis, Ivanas Luckievičius ir kiti.

Redaktoriai
* 1906 m. – S. Volskis,
* 1906–1914 m. – A. Vlasovas,
* 1914–1915 m. – Janka Kupala.

Naša Niva-2
-----------

1920 m. spalio 28 d. lenkų okupuotame Vilniuje Vladimiras Znamierovskis atgaivino laikraščio leidimą. Tačiau jau gruodžio 20 d. išėjus 9 numeriams lenkų cenzūra jį uždarė.

Naša Niva-3
-----------

1991 m. Vilniuje atgaivintas senasis Lietuvos baltarusių laikraštis „Naša Niva". Redaktorius iki 2000 m. Siargejus Dubaviecas. Tiražas 1994 m. – 20 000 egz. Išėjo 30 numerių. Spausdintas klasikine baltarusių kalba (taraškevicos kalba). Vėliau ėjo nereguliariai, 2008 m. buvo išbrauktas iš prenumeruojamų leidinių katalogo. Nuo 2008 m. laikraštis vėl eina, spausdinamas literatūrine baltarusių kalba, redaktorius Andrejus Skurko, tiražas 6000 egz.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozapas Vytas Urbonas. *Naša Niva*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 84 psl.

* М. В. Біч. «Наша ніва» // Беларуская Савецкая Энцыклапедыя: У 12 т. Т. 7. – Мн. : БелЭн, 1973.
* Арсень Ліс. «Наша Ніва» // Энцыклапедыя гісторыі Беларусі: У 6 т. Т. 5. М – Пуд / Беларус. Энцыкл. ; Рэдкал.: Г. П. Пашкоў (галоўны рэд.) і інш. ; Маст. Э. Э. Жакевіч. – Мн. : БелЭн, 1999. ISBN 985-11-0141-9.
* Кветка Вітан. «Наша ніва» і Іван Луцкевіч // На суд гісторыі: Успаміны, дыялогі / Уклад. Б. І. Сачанка. Мінск: Мастацкая літаратура, 1994. С. 61-65.
* Унучак А. «Нашаніўства» і «заходнерусізм»: да пытаньня ідэйнай барацьбы за беларускую інтэлігенцыю на пачатку 20 ст. // Гістарычны альманах. 2006. Т. 12. С. 108–122.
* Унучак А. Сацыяльна-эканамічная публіцыстыка «Нашай нівы» // Гісторыя: праблемы выкладання. 2004. № 1. С. 49-53

Nuorodos
--------

* Наша ніва. Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2020-06-26 iš Wayback Machine projekto.
**Nazaras Mocikas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Nazar Mocyk |
| Gimimo data | 1993 m. spalio 23 d. (29 metai) |
| Gimimo vieta | Lvivas, Ukraina |
| Ūgis | 185 cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FK Jonava |
| **Numeris** | 9 |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2016  2019  2022 | Králův Dvůr  FK Panevėžys  FK Jonava | 0? 0(0) 00 0(0) 05 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. rugpjūčio 27 d.. |

**Nazaras Mocikas** (lenk. *Nazar Mocyk*; g. 1993 m. spalio 23 d. Lvive) – futbolininkas, puolėjas. Turi Ukrainos ir Lenkijos pilietybes.

Karjera
-------

Gimė, užaugo Lvive, kur baigė žinomo „Karpatai" akademiją. Gimtinėje neveik nežaidė, tik trumpai buvo Kijevo „Dinamo B" nariu.

Nazaras rungtyniavo Ispanijos, Prancūzijos, Čekijos (Králův Dvůr), Maltos, Slovakijos komandose.

2019 m. vasarą atvyko į Lietuvą ir atstovavo FK Panevėžys. A lygoje buvo registruotas vieną kartą, bet nesužaidė nė minutės.

2022 m. vasarą grįžo į Lietuvą. Atstovavo FK Jonava. Debiutavo A lygos rungtynėse 2022 m. liepos 31 d. prieš FC Hegelmann.

Statistika
----------

A lygos statistika,

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |
| **2022** | **FK Jonava** | 5 | 0 |

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonava 0-1 Hegelmann (alyga.lt)

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* FLASHSCRE
* SOCCERWAY
* worldfootball.net
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
**Tarybos reglamentas dėl ekologinės žemės ūkio produktų gamybos ir nuorodų apie tokią gamybą ant žemės ūkio ir maisto produktų**, (EEB, Nr. 2092/91) – 1991 m. birželio 24 d. priimtas ES Tarybos reglamentas, apibrėžiantis ekologiškų gaminių žymėjimą, ženklinimą etiketėmis. Reglamentas priimtas atsižvelgiant į IFOAM, vienijančios per 750 asociacijų iš 108 valstybių, standartus.

Reglamentas taikomas produktams, ant kurių yra arba ant kurių turėtų būti nuorodos apie ekologišką produktų gamybos būdą: neperdirbtiems augalininkystės produktams, taip pat gyvūnams ir neperdirbtiems gyvulininkystės produktams; žmonių maistui skirtiems produktams, kurių sudėtyje yra iš esmės vienas ar daugiau augalinės kilmės ingredientų; produktams, kurie yra skirti žmonių maistui ir kurių sudėtyje yra gyvūninės kilmės ingredientų.

Produktai etiketėse ir reklamoje gali būti ženklinami kaip ekologiški tik jeigu toks ženklinimas aiškiai parodo, kad produktas yra pagamintas laikantis ekologiškų produktų gamybos reikalavimų; jeigu produktas yra pagamintas nepažeidžiant nustatytų taisyklių arba jeigu produktas yra importuotas iš trečiosios šalies reglamente nustatyta tvarka; taip pat jeigu produktas yra pagamintas arba importuotas ūkio subjekto, kuriam taikomos tam tikros reglamente numatytos patikrinimo priemonės.

Nuorodos
--------

* Reglamento tekstas[neveikianti nuoroda] **(**liet.**)**
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ekoterorizmas** – radikaliojo enviromenalizmo forma, kuomet dėl gamtosauginių paskatų atakuojama nuosavybė ar asmenys. Labiau sietinas su sabotažu, nei organizuotu terorizmu. Dažniausiai tai būna simbolinis gestas, kuriuo išreiškiamas nepasitenkinimas gamtą niokojančia sistema. Taikiniais dažnai tampa stambios kompanijos, vykdančios miškų kirtimą, kelių tiesimą, atliekančios ekspermentus su gyvūnais, ar kitus aplinkai žalingus veiksmus.

Ekoterorizmu vadinamos gamtosaugos aktyvistų taktikos siekiant išsaugoti medžius nuo kirtimo – pavyzdžiui, vinių kalimas į kamieną, kad kirtėjai sugadintų pjūklus, prisirakinimas prie medžių ir kitoks gamtos naikinimo trukdymas. Radikalesni būdai – padegimas, bombų sprogdinimas (šiuo metodu pagarsėjo Teodoras Kačinskis).

Ekoterorizmu kaltinamos organizacijos yra Gyvūnų išlaisvinimo frontas, Žemės išlaisvinimo frontas, Greenpeace, Earth First!, kitos mažiau skaitlingos organizacijos.

Ekoterorizmas labiausiai paplitęs JAV, Jungtinėje Karalystėje.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ekologinė sukcesija** – dėsningas biogeocenozės bendrijos kitimas, kai joje įsigali vienos rūšys, tuo tarpu kitos yra išstumiamos ir nyksta.

Sukcesijos priežastis paprastai yra bendriją sudarančių organizmų veikla. Jie keičia savo aplinką (veikdami dirvožemį, drėgmės režimą, užtamsinimą ir pan.), tuo blogindami savo pačių gyvenimo sąlygas ir gerindami kai kurių konkurentų, kurie ima įsigalėti bendrijoje, augimo (gyvenimo) sąlygas. Pavyzdžiui, beržyne beržai sudaro pavėsį, kuriame ima geriau augti eglės, kurios vėliau gali išstumti beržus ir sudaryti eglyną, kuris paprastai yra klimaksinė bendrija.

Pirminė sukcesija
-----------------

Ji prasideda, kai organizmai užima (kolonizuoja) laisvą žemės plotą, kuriame visiškai nėra organizmų, dažnai nėra ir dirvožemio. Tai gali būti nuošliaužos vieta, paviršius, atsidengęs nutirpus ledynui, sustingusios lavos paviršius, apleista asfaltuota aikštelė, nuleistos vandens saugyklos dugnas ir pan.

Antrinė sukcesija
-----------------

Ji vyksta teritorijoje, kurios ekologinė būsena smarkiai pažeista. Tai gali būti gaisravietė, kurioje žuvo daug augalų ir gyvūnų, dirbamas laukas, veja apie namą, smarkiai nuganyta ir degradavusi ganykla ir kt.

Per tam tikrą laiką įvairūs augalai ir kartu su jais gyvenantys gyvūnai vieni kitus keis tol, kol susidarys klimaksinė bendrija, kuri egzistuos ilgą laiką nesikeisdama, kol bus tokios pačios aplinkos sąlygos (pvz. klimatas).

Ekosistemose egzistuoja ir sezoninė kaita - atsakomoji reakcija į sezoninius terpės pokyčius, - kuri nėra sukcesija.
**Ekoturizmas** (dar kitaip vadinamas *ekologinis, gamtinis turizmas*) – turizmo šaka, orientuota į ekologiją; gamtos, kultūros vertybių lankymas, stengiantis kuo mažiau paveikti natūralias vietovės sąlygas. Nuotykių turizmas neretai priskiriamas prie ekologinio turizmo. Taip pat iš dalies persipina su kultūriniu turizmu.

Bekelės bėgimo varžybos, „Transgrancanaria" trasa.
Pagrindiniai ekoturizmo principai:

* kelionės po natūralią, mažai paliestą gamtą (žygiai į kalnus, kelionės džiunglėmis ir kt.);
* žaliųjų technologijų naudojimas, minimalizavimas daromos įtakos gamtai ir vietiniams gyventojams;
* atsisakymas bereikalingos prabangos, išteklių švaistymo;
* keliautojų ekologinis, kultūrinis švietimas;
* tiesioginė nauda vietiniams gyventojams.

Ekoturizmas yra orientuotas į ekologiškai, socialiai išsilavinusius asmenis, o ne į vidutinį vartotoją. Tiesa, ekoturizmo sąvoka dažnai naudojama komerciniais tikslais, dėl to yra kritikuojama gamtosaugininkų. Pavyzdžiui, dalis turistinių kompanijų tiesiog įrengia viešbučius vaizdingose vietose, gamtos apsuptyje, siūlo kai kurias kelionių po gamtą paslaugas ir tuo pačiu priskiria save ekoturistinėms.

Dalis šalių, tokių kaip Kosta Rika, Ekvadoras, Madagaskaras, Kenija, Nepalas, intensyviai plečia ekoturizmo paslaugas, iš kurių gaunamas pelnas sudaro ryškią šalies pajamų dalį. Mažesnio masto ekoturistinės paslaugos siūlomos daugelyje šalių.

Lietuvoje
---------

Parnidžio kopa Kuršių nerijos nacionaliniame parke.

*Daugiau informacijos galite rasti straipsnyje Turizmas Lietuvoje.*
Lietuvoje ekologinis turizmas apima keliavimą saugomose gamtinėse teritorijose, augalų, gyvūnų stebėjimą, vietinės kultūros ir tradicijų pažinimą bei aplinkos puoselėjimą. Pavyzdžiui, Kuršių nerijos nacionaliniame parke dirbtinai ribojamas turistų srautas, sunkiai išduodami naujos statybos leidimai, apmokestinamas automobilių srautas, idant būtų apsaugota jos gamta, tačiau čia nutiestas Neringos dviračių takas, taip pat įrengti pažintiniai takai Pilkosios kopose ir kt. Čia galima užsiimti veržliu laisvalaikiu. Kuršių Nerijoje apsilanko bene daugiausia migruojančių paukščių Lietuvoje, todėl yra puikios sąlygos ornitologiniam turizmui plėtoti.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Nacionaliniai parkai Baltijos šalyse
* Lietuvos regioniniai parkai
* Lietuvos pažintiniai takai
* Lietuvos kraštovaizdžio apžvalgos bokštai
* Lietuvos gamtos paminklai

Išnašos
-------

1. 1 2  Ekologinio turizmo vystymas – nuo skatinimo iki darnumo
2. ↑  „Neringos butai: seni dar nepinga, nauji – jau brangūs". *15min*. Nuoroda tikrinta 2017-06-26.
3. ↑  „Plonėja Kuršių nerijos lankytojų piniginės – 20 eurų rinkliava, 2 eurai už kopas". *15min*. Nuoroda tikrinta 2017-06-26.
4. ↑  „Brangsta kelionės į Kuršių neriją: vietinė rinkliava didėja 4 kartus". *15min*. Nuoroda tikrinta 2017-06-26.
Europos Sąjungos sertifikuotos ekologiškos produkcijos ženklas.
**Ekologinė žemdirbystė** – vienas iš alternatyviųjų žemdirbystės metodų. Vengiama sintetinių (mineralinių trąšų), greitai išsiplaunančių trąšų palaikant dirvožemio derlingumą. Vietoj to naudojamos organinės trąšos – mėšlas, kompostas, kt. taip pat taikoma sėjomaina. Tai padeda padidinti ir išlaikyti dirvožemyje sukauptą humuso pusiausvyrą. Jų apribojimai taip skatina intensyvesnius negu tradicinėje žemdirbystėje gyvybinius vyksmus, aktyvesnę mikrofloros ir mikrofaunos veiklą dirvožemyje.

Europos Sąjungoje, JAV, Kanadoje bei kitose šalyse reikalaujama, kad ekologiška produkcija būtų sertifikuota ir pažymėta ženklu. Už tai atsakingos regioninės, nacionalinės ir tarptautinės organizacijos (JAV žemės ūkio departamentas, Europos Komisija). Daugelyje šalių nenaudojamos žemės ūkio ir maisto pavadinimo asociacijos su ekologija: JAV, JK (angl. *organic*), Prancūzijoje, Vokietijoje (pranc. *biologique*, vok. *biologische*).

Lietuvoje
---------

Lietuvoje ekologiškos produkcijos augintojų ir gamintojų statusą suteikia viešoji įstaiga „Ekoagros". Ekologiškumo reikalavimus atitinkantys ūkiai gauna oficialų sertifikatą ir ženklą, kuriuo žymima ekologiška produkcija. 2016 m. sertifikuoti 2 539 ekologinės gamybos ūkiai Lietuvoje.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Ekologiškas maistas
* Veganiška žemdirbystė

Literatūra
----------

* Žemdirbystė. Vadovėlis. Aleksandro Stulginskio universitetas. 2013 m.

Išnašos
-------

1. ↑  „Vienintelei sertifikavimo įstaigai Lietuvoje „Ekoagros" - 20 metų". *Ekoagros*. Nuoroda tikrinta 2017-03-20.
**Ekosisteminės paslaugos** (angl. *ecosystem services*) – gamtos ir jos sukurtų ekosistemų (pvz. miškų, pievų, jūrų ir kt.) žmogui ir visuomenei teikiamos paslaugos. Šiomis paslaugomis yra reguliariai naudojamasi siekiant apsirūpinti švariu geriamuoju vandeniu ar šalinant atliekas (natūralus atliekų yrimas). 

Ekosisteminių paslaugų terminas buvo išpopuliarintas 2000 m. Jungtinių Tautų atlikto Tūkstantmečio ekosistemų vertinimo (angl. *Millennium Ecosystem Assessment*) pagalba. Šis tyrimas ekosistemines paslaugas suskirstė į keturias kategorijas:

* Aprūpinimo paslaugos (pvz. maisto ir vandens tiekimas);
* Reguliacinės paslaugos (pvz. klimato ir ligų kontrolė);
* Palaikymo paslaugos (pvz. maistinių medžiagų ciklai, pasėlių apdulkinimas);
* Kultūrinės paslaugos (pvz. teikiama dvasinė ir rekreacinė nauda).

Ekosisteminėms paslaugoms buvo priskirta ekonominė vertė siekiant pabrėžti jų dažnai sunkiai suprantamą ir apčiuopiamą naudą bei svarbą priimant lokaliu, regininiu ar nacionaliniu lygiu svarbius sprendimus. Bioįvairovės nykimas iškiriama kaip viena didžiausių grėsmių žmonijos gerovei.

Išnašos
-------

1. ↑  „Loss of biodiversity poses as great a risk to humanity as climate change". *The Economist*. 2021-06-15. ISSN 0013-0613. Nuoroda tikrinta 2021-12-26.

Nuorodos
--------

* CICES svetainė
Pampuškos
**Pampuška** (ukr. *пампушка, пампух* 'spurgų rūšis', nuo lenk. *pampuch* 'sklindis', vok. *Pfannkuchen* 'blynas, sklindis', kur *Pfanne* 'keptuvė', *Kuchen* 'pyragas') – nedidelė, pikantiška arba saldi, miltinė apvali bandelė, populiari ukrainiečių virtuvėje.

Prie barščių
Su uogienės įdaru
Šiuolaikinėje Ukrainoje pampuškos gaminamos iš mielių tešlos (su kiaušiniais, sviestu, pienu). Puriai tešlai padaryti naudojami rugių, kviečių, grikių arba mišrūs kviečių-grikių miltai. Tešla nekietai suminkoma, jai leidžiama pakilti du kartus. Padalijus tešlą į graikiško riešuto dydžio bandeles, jos suvilgomos lydytu sviestu, leidžiama dar šiek tiek pakilti ir tada 20–30 min. verdamos garuose ir baigiamos kepti orkaitėje iki lengvo parudavimo. Patiekiamos karštos prie barščių, su keptų svogūnų ar česnakų padažu. Saldžioms pampuškoms paruošti dedamas saldus įdaras iš uogų džemo, aguonų, pati bandelė apibarstoma cukraus pudra.

Lvove nuo 2008 m. rengiami kalėdiniai pampuškų festivaliai.

Istorija
--------

Pampuškos buvo žinomos Rusijoje kaip Odesos miesčioniškos virtuvės patiekalas, patekęs į restoranus. Pasak kulinarijos istoriko Viljamo Pochliobkino, jų pradininkai buvo vokiečių kolonistai Ukrainoje. Bandelės buvo iš dalies paplitusios XIX a. antroje pusėje ir pietų bei pietryčių Ukrainos miestų gyventojų virtuvėje, vėliau įgijusios „liaudies" patiekalo statusą. Odesos regione taip vadintos mielinės tešlos bandelės.

Lietuvoje
---------

Lietuvos gyventojų vartojama pampuška yra iš miltų arba iš miltų ir virtų bulvių kepta bandelė, paplotėlis, valgomas pasidažant taukuose. Be to, dėl pačios bandelės formos, šiuo žodžiu gali būti pavadinama stora, putli mergina. Gi de Mopasano garsi novelė „Boule de Suif" (1880) lietuviškai išleista pavadinimu „Pampuška".

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pampuškos** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Max Vasmer (1953–55).Пампуха. Russisches Etymologisches Wörterbuch. Heidelberg: Carl Winter
2. ↑  "Пампух, пампуха" Словник української мови в 11 томах. Академічний тлумачний словник. Kiev: Naukova Dumka. 1970–1980.
3. 1 2  William Pokhlyobkin. *Большая энциклопедия кулинарного искусства*. Moscow: Centrpoligraph. p. 820. ISBN 978-5-9524-3563-6.
4. ↑  Pampuška (*lkz.lt*)
*Kitos reikšmės – Pamiškė (reikšmės).*
Pamiškė (Ivanovo sritis, Rusija)
**Pamiškė** – pereinamoji zona tarp dviejų ekosistemų – iš miško ar miško teritorijos į laukus ir kitas atviras vietas. Tam tikros augalų ir gyvūnų rūšys yra prisitaikiusios gyventi miško pakraštyje, todėl jos žmonėms dažniausiai yra labiau pažįstamos nei rūšys, aptinkamos giliau miškuose. Klasikinis miško pakraščio rūšių pavyzdys yra baltauodegis elnias, paplitęs Šiaurės Amerikoje.

Pamiškė žemėlapiuose
--------------------

Topografiniuose žemėlapiuose miškai vaizduojami žalia spalva. Jų pakraščiai, kaip ir kiti vietovės požymiai, paprastai nustatomi pagal aeronuotraukas, bet kartais ir pagal antžeminę vietovės apžvalgą. Tačiau jie atspindi tik esamą vaizdą, nes beveik visi miškai turi tendenciją plisti ir palaipsniui užpildyti erčias. Be to, sunku tiksliai nustatyti miško kraštą ten, kur krūmynuose ima augti ploni medžiai. Žemėlapių sudarytojų nuomonių skirtumai, nurodant miško pakraštį, dažnai siekia keliolika metrų. Be to, daugelis kartografų nori parodyti net mažas medžių salas, o kiti, priklausomai nuo žemėlapio mastelio, renkasi bendresnes, ištisines linijas miško ar pamiškės vaizdavimui. Specializuotam darbui dažnai naudojamos oro nuotraukos ar vaizdai iš palydovų, todėl nereikia taisyti žemėlapių, kurie dėl išlaidų gali būti atnaujinami tik gana dideliais laiko intervalais.

Pamiškės biologija
------------------

Miško pakraštyje keičiasi ne tik flora, bet ir fauna bei dirvožemio rūšis. Daugelis gyvūnų rūšių renkasi pamiškes, o ne miško gilumą, nes jie čia gali ir pasislėpti, ir gauti šviesos. Miško pakraštyje medžiai dažnai yra kitokie, nei miško gilumoje. Tas pats pasakytina ir apie kitą, žemiau besivystančią augmeniją. Kuo laipsniškesnis perėjimas nuo atviro kraštovaizdžio į miškingą teritoriją (pavyzdžiui, per tarpinius jaunus medžius ar krūmus), tuo mažesnė rizika, kad audringu oru stiprus vėjas pažeis pamiškės išorines medžių eiles. Miško pakraščio medynų ir kitos augalijos sudėtis yra svarbūs miškotvarkoje, ypač atkuriant mišką. Pamiškes savo tikslams dažnai išnaudoja medžiotojai, kuriems patogu čia pastatytuose bokšteliuose stebėti gamtą ar medžioti gyvūnus. o kultūrinės ribos nėra teisiškai įpareigojančios

Tautosakoje
-----------

Įvairiose kultūrose yra susijusių patarlių:

* „Kaip pamiškėj šaukia, taip miške atsiliepia" (lietuvių).
* „Iš pamiškės nespręsk apie mišką" (rusų).

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pamiškė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Miškų enciklopedija. Pamiškė *forest.geoman.ru*
2. ↑  Lietuvių kalbos žodynas. Pamiškė *lkz.lt*
3. ↑  Толковый словарь живого великорусского языка: в 4 т. / авт.-сост. В. И. Даль. – 2-е изд. – СПб.: 1880–1882.
„Sunki pamoka", Viljamas Bugro
**Pamoka** − tai mokiniams perteikiamos ir mokinių jau turimos žinios, mokinių ir mokytojo veikla (t. y. įgytų ar turimų žinių taikymas, įgūdžių formavimas ar lavinimas).

Šiuolaikinei pamokai keliama gana daug ir įvairių reikalavimų. Tai priklauso nuo daugelio veiksnių. Būtina kompetentingai parinkti pamokos medžiagą, derinti ją su mokinių amžiaus ir jų gyvenamosios aplinkos ypatumais (t. y. mokomoji medžiaga turi būti aktuali ir prieinama mokiniams, ją reikia pasirinkti atsižvelgiant į mokinių amžiaus ypatumus, žinias, gebėjimus, mokinių poreikius ir interesus). Ugdymo turinyje turi atsirasti filosofinis pradas, verčiantis mąstyti, tobulėti. Mokytojas turėtų ne tik suteikti žinių, bet ir pratinti moksleivį mąstyti apie žmogaus ir tautos egzistenciją, atrasti įvairius ryšius tarp faktų bei procesų, formuoti savo elgesį bei įpročius. Pamokoje turi būti siekiama aktyvaus ir sąmoningo kiekvieno mokinio darbo, siekiama kalbos mokymo ir įgūdžių sudarymo vienovės. Būtina neužmiršti, kad dėstymo metodus pasirenkama atsižvelgus į mokinių (mokinių grupės, klasės) ypatumus.

Nėra ir negali būti universalaus kiekvienam mokytojui ir mokiniui tinkančio metodo. Mokytojas pagal savo prigimtį ir jėgas renkasi tokius metodus, kurie jam padėtų geriausiai pasiekti ugdymo tikslus bei uždavinius. Jei jam pačiam patogus metodas nepadeda skleistis kiekvieno mokinio individualybei, derėtų ieškoti kito arba permąstyti tą patį metodą. Tyrimai rodo, kad įvairesni mokymo būdai sužadina mokinio susidomėjimą, neleidžia nuobodžiauti, turi įtakos mokymosi motyvams. Koks mokymo metodas yra geriausias galima pasakyti tik tada, kai tiksliai įvertinamos mokinių savybės (amžius, motyvai, ankstesnis mokymasis ir rezultatai) ir mokymo tikslai.

Išnašos
-------

1. ↑  Reikalavimai pamokai Archyvuota kopija 2017-04-27 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

Vikižodynas 

Laisvajame žodyne yra terminas **pamoka**

* Kokia pamoka yra gera?
* Standartinis pamokos planas (anglų k.)
| **Hordeum vulgare** |
| --- |
| Paprastasis miežis (Hordeum vulgare)Paprastasis miežis (*Hordeum vulgare*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Migliniai  *( Poaceae)* |
| Gentis: | Miežis  *( Hordeum)* |
| Rūšis: | Paprastasis miežis  *( Hordeum vulgare)* |

 |

**Paprastasis miežis** (*Hordeum vulgare*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos miežių genties augalas.

Vienametis žolinis augalas. Žiedynas – keturbriaunė ar šešiabriaunė varpa. 

Paprastasis miežis (Hordeum vulgare L.) kultivuojamas nuo seno (jau daugiau nei prieš 10 000 metų) ir beveik visur dėl gero prisitaikymo prie platesnių aplinkos sąlygų svyravimų: didelio karščio (viduriniai rytai), kalnuotų ir aukštesnių vietovių (Himalajai), regionai arčiau dykumų (Etiopija, Marokas) bei kitur (Š. Amerika, Australija, Europa).

Sudėtis
-------

Grūduose 76 % angliavandenių, iki 15,8 % baltymų, fermentų, 9,6 % ląstelienos, mineralinių medžiagų, 3,5 % riebalų, vitaminų A, B, D, E.

Mityba
------

Miežių laukai Lietuvoje
Miežinė duona yra blogesnė, greitai žiedėja, trupa. Iš veislių, kurių grūdai yra stambūs ir baltymingi, gaminamos miežinės, perlinės kruopos. 

Iš miežių grūdų gaminamas kavos pakaitalas. Nuo senų laikų tai pagrindinė alaus gamybos žaliava. Tam auginamos specialios miežių veislės, turinčios daug krakmolo ir mažai baltymų. O iš baltymingų grūdų gaminamas spiritas.

Produkcija
----------

| Tūkstančiai tonų (2020 m.) |
| --- |
| 1 | Rusijos vėliava Rusija | 20938 |
| 2 | Ispanijos vėliava Ispanija | 11465 |
| 3 | Vokietijos vėliava Vokietija | 10769 |
| 4 | Kanados vėliava Kanada | 10740 |
| 5 | Prancūzijos vėliava Prancūzija | 10273 |
| 6 | Australijos vėliava Australija | 10127 |
| 7 | Turkijos vėliava Turkija | 8300 |
| 8 | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė | 8117 |
| 9 | Ukrainos vėliava Ukraina | 7636 |
| 10 | Argentinos vėliava Argentina | 4483 |
|  |
|  | Lietuvos vėliava Lietuva | 706 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vilniaus Universiteto Botanikos sodas/Miežių kolekcija
2. ↑


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastasis miežis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Zygaena lonicerae** |
| --- |
| Paprastasis marguolis
 (Zygaena lonicerae)Paprastasis marguolis (*Zygaena lonicerae*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Drugiai  *( Lepidoptera)* |
| Šeima: | Marguoliai  *( Zygaenidae)* |
| Gentis: | *Zygaena*  *( Zygaena)* |
| Rūšis: | Paprastasis marguolis  *( Zygaena lonicerae)* |

 |
| Binomas |
| ***Zygaena lonicerae***Scheven, 1777 |

**Paprastasis marguolis** (*Zygaena lonicerae*) – marguolių (*Zygaenidae*) šeimos drugys.  

Sparno ilgis – 15,5-19 mm.  

Tai dažniausiai Lietuvoje sutinkamas marguolis. Juos galima surasti įvairiuose biotopuose: pajūrio miškuose, pušynuose, tiek spygliuočių, tiek lapuočių miškuose, tiek mišriuose miškuose bei pamiškėse, sausapievėse, vidurinio drėgnumo pievose, stepinėse pievose, paupiuose, paežerėse. Šių drugių dažniausiai randama po keletą.  
Paprastieji marguoliai skraido saulėtomis dienomis, o ūkanotomis dažniausiai tupi ant buožainės (*Knautia*) žiedynų. Šie marguoliai sutinkami birželio – liepos mėnesiais.  

Vikšrai išmarginti juodų taškų linijomis. Jų randama ant įvairių laukinių dobilų, raženių, esparcetų ir kitų augalų. Kokonas būna prisitvirtinęs išilgai smilgos ar kito žolinio augalo.

Literatūra
----------

* Lietuvos drugiai, Ričardas Kazlauskas, Kaunas, Lututė, 2008, ISBN 978-9955-37-031-4, psl. 46

Nuotraukos
----------

* VikšrasVikšras
* LėliukėLėliukė

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastasis marguolis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Anthyllis vulneraria** |
| --- |
| Paprastasis perluotis (Anthyllis vulneraria)Paprastasis perluotis (*Anthyllis vulneraria*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Pupiečiai  *( Fabales)* |
| Šeima: | Pupiniai  *( Fabaceae)* |
| Gentis: | Perluotis  *( Anthyllis)* |
| Rūšis: | Paprastasis perluotis  *( Anthyllis vulneraria)* |

 |

**Paprastasis perluotis** (*Anthyllis vulneraria*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos žolinis augalas. Paplitęs Europoje.

Augalas daugiametis, 20-50 cm aukščio. Stiebas status, plaukuotas, kartais viršūnėlėje šakotas. Žiedai ryškiai geltoni, susitelkę į tankias galvutes (kamuolėlius), apsuptas dengiamųjų lapelių stiebų viršūnėlėse. Žydi birželio-liepos mėnesiais, medingas.

Gausiai paplitęs visoje Lietuvoje. Auga kalvų šlaituose, pagrioviuose, pušynuose, sausose pievose.

Paprastasis perluotis – vaistinis augalas. Žiedų ir žolės nuoviru skalaujama burna esant dantų uždegimui, arbata varo šlapimą, padeda sutrikus nervų sistemai, esant nemigai, sergant cukriniu diabetu. Šviežiomis sultimis gydomos sunkiai gyjančios, pūliuojančios žaizdos.

Požymiai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Koma Pedrosa |
| --- |
| Koma Pedrosos viršukalnėKoma Pedrosos viršukalnė |
| **Aukštis** | 2943 m |
| **Žemynas** | Europa |
| **Šalys** | Andoros vėliava Andora |
| **Kalnynas** | Pirėnų kalnai |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Koma Pedrosa

  |
| **Koordinatės:** | 42°35′26″ š. pl. 1°26′41″ r. ilg.﻿ / ﻿42.59056°š. pl. 1.44472°r. ilg.﻿ / 42.59056; 1.44472Koordinatės: 42°35′26″ š. pl. 1°26′41″ r. ilg.﻿ / ﻿42.59056°š. pl. 1.44472°r. ilg.﻿ / 42.59056; 1.44472 |
|  |
|  **Vikiteka** | Koma Pedrosa |

**Koma Pedrosa** (kat. *Coma Pedrosa*) – viršukalnė Pirėnų kalnuose, Andoros šiaurės vakaruose, La Masanos parapijoje, netoli Andoros, Ispanijos ir Prancūzijos sienų sandūros; aukščiausia vieta šalyje. Aukštis siekia 2943 m. Kalnas piramidės formos, yra ledyninių karų, užpildytų ežerais. Šlaitai apaugę spygliuočių miškais, aukščiau plyti alpinės pievos ir akmenynai. Žiemą kalną dengia sniegas.

Koma Pedrosa yra populiarus turistinis Andoros objektas. Į kalną iš Arinsalio kurorto nutiestas keltuvas.
| „Manao Tupapau" |
| --- |
|  |
| Menininkas | Polis Gogenas |
| Metai | 1892 m. |
| Meno kryptis | postimpresionizmas |
| Medžiagos, technika | drobė, aliejus |
| Matmenys | 116,05 cm × 134,62 cm su rėmu |
| Miestas (vieta) | Bafalas,  JAV |
| Muziejus | Albright-Knox dailės galerija |

**Manao Tupapau** (Mirusiojo dvasia stebi) – vienas žymiausių prancūzų dailininko postimpresionisto Polio Gogeno paveikslų, sukurtų jo pirmosios viešnagės Taityje metu.

Apie paveikslą
--------------

Paveikslą P. Gogenas sukūrė 1892 m. savo pirmos viešnagės Taityje metu. Paveiksle pavaizduota tuometinė jauna, jo meilužė (vahinė) Tehamana, arba, kaip dailininkas ją vadino − Tehura, su kuria gyveno per savo pirmą viešnagę Taityje 1891−1893 m. Gulinti vahinė apsupta magiškai švytinčių tonų: baltai-geltonos patalynės, kerinčio rožinio audeklo. Už lovos pavaizduotas *tupapau* − mirusio taitiečio dvasia. Kritikai pastebėjo aiškias paveikslo asociacijas su garsiu E. Manė paveikslu „Olimpija". Tačiau nuogos jaunos moters, gulinčios lovoje, vaizdiniui P. Gogenas suteikė visiškai kitokias prasmes nei erotinio kūrinio.

Knygoje „Noa Noa" dailininkas prisiminė paveikslo įkvėpimo ištakas: jo vežimas sulūžo ir jis namo grįžo tik paryčiais, įėjo į tamsų kambarį ir *„Tehura gulėjo nejudėdama, nuoga ant pilvo, ji žvelgė į mane, jos akys buvo išsiplėtusios iš baimės, atrodo, ji nežinojo kas aš toks. Trumpam momentui aš irgi pasijutau nejaukiai, Tehuros siaubas buvo apčiuopiamas. Man atrodė, kad iš jos akių liejasi fluorescencinė šviesa. Tikriausiai ji mane, pavargusiu veidu, supainiojo su tais legendiniais demonais, dvasiomis-stebėtojais **tupapau**, kurie pasirodo taitiečiams per bemieges naktis."*

Pasak P. Gogeno, paveikslo pavadinimas turi dvigubą prasmę: *„arba ji galvoja apie dvasią, arba dvasia galvoja apie ją"*. Paveikslą P. Gogenas už 900 frankų pardavė 1895 m. aukciono metu Paryžiuje. 1929 m. „Manao Tupapau" įsigijo JAV filantropas Ansor Conger Goodyear (1877−1964), po kurio mirties paveikslas perduotas A. C. Goodyear fondui ir eksponuojamas Albright-Knox galerijoje Bafale JAV.

Nuorodos
--------

* Vašingtono nacionalinė dailės galerija, P. Gogeno parodos 2015 m. bukletas Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
* Albright-Knox galerija
* Roger Kimball. *The Rape of the Masters*. Encounter Books, 2013.
| **Alfredas Guzenbauerisvok. *Alfred Gusenbauer*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1960 m. vasario 8 d. (63 metai)Sankt Peltenas, Austrija |
|  |
| Veikla | politologas, Austrijos politinis veikėjas |
| Partija | 1981 m. Austrijos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | Vienos universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Alfred Gusenbauer |

**Alfredas Guzenbaueris** (*Alfred Gusenbauer*, g. 1960 m. vasario 8 d. Sankt Peltene) – politologas, Austrijos politinis veikėjas.

Biografija
----------

Gimė Sankt Peltene, Žemutinėje Austrijoje.
1966–1970 m. mokėsi Ibso prie Dunojaus liaudies mokykloje, 1970–1978 m. Vyselburgo gimnazijoje, 1987 m. baigė politikos, filosofijos ir teisės studijas Vienos universitete, filosofijos daktaras.

1981–1990 m. Austrijos socialdemokratų partijos (*SPOe*) aparato tarnautojas, 1990–1999 m. Žemutinės Austrijos darbininkų ir tarnautojų rūmų darbuotojas, nuo 1999 m. vėl partinis darbuotojas.

1982 m. Austrijos socialistinio jaunimo organizacijos pirmininko pavaduotojas, 1984–1989 m. pirmininkas ir *SPOe* Federalinės valdybos narys. Nuo 1991 m. Ybso prie Dunojaus *SPOe* partinės grupės pirmininkas. 1985–1989 m. IUSY Tarptautinės jaunųjų socialistų sąjungos pirmininko pavaduotojas, 1989–2000 pirmininkas ir SI pirmininko pavaduotojas. Nuo 2000 m. balandžio 29 d. SPOe pirmininkas.

1990–2000 m. Melko apskrities tarybos narys, 1991–1998 m. Austrijos delegacijos Europos Taryboje narys, 1995–1998 m. pirmininkas. 1991–1993 m. Bundesrato narys, nuo 1993 m. Nacionalinio susirinkimo narys. 2007–2008 m. Austrijos federalinis kancleris.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Who's who in the Gusenbauer cabinet". *Wikileaks*. 2007-01-23. Nuoroda tikrinta 2013-10-16.
2. ↑  Universität Wien, Bibliotheks- und Archivwesen Archyvuota kopija 2015-12-22 iš Wayback Machine projekto.. Nuoroda tikrinta 2012-11-25.

Nuorodos
--------

* SPÖ Internetlink
* Asmeninė svetainė Archyvuota kopija 2005-12-08 iš Wayback Machine projekto.

  



| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:**Volfgangas Šiuselis** | **Austrijos Respublikos federalinis kancleris** 2007 m. sausio 11 d. – 2008 m. gruodžio 2 d. | Po to:**Verneris Faimanas** |
| **Jurgis Lietuvninkas** |
| --- |
| Gimė | 1855 m. spalio 12 d.Suvalkų gub. |
| Mirė | 1917 m. (~62 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Petronėlė Lietuvninkienė (1845–1934) |
|  |
| Veikla | knygnešys |

**Jurgis Lietuvninkas** (1855 m. spalio 12 d. Suvalkų gub. – 1917 m. Vilniuje) – pašto vežėjas, knygnešys.

Biografija
----------

J. Lietuvninkas gimė valstiečių šeimoje. Gyveno Marijampolėje, dirbo pašte. Vežiojo paštą po Marijampolės apskrities miestus. 1890 m. pradėjo platinti draudžiamą lietuvišką spaudą. Spaudą gaudavo iš knygnešio J. Kanclerio, gyvenusio Vilkaviškyje, vėliau persikėlusio į Sintautus. Draudžiamų leidinių perduodavo J. Bagdonas bei A. Baltrušaitis, kuriems talkino pašto vežėjas A. Žemantauskas, važinėjęs iš Naumiesčio. 

J. Lietuvninkas pašto vežime po pasoste buvo įrengęs slėptuvę. Dalį spaudos paimdavo knygnešiai pusiaukelėje, kitą parsivežęs saugodavo pašto arklidėse ir kitose slėptuvėse. Tvarkyti, skirstyti spaudą padėjo žmona Petronėlė. Iš pradžių veždavęs nedidelį kiekį spaudos, bet 1894 m. įsisteigus Marijampolėje „Sietyno" draugijai, pradėjo vežti daugiau. Tapo „Sietyno" draugijos bendradarbiu. Tuo laikotarpiu jis Marijampolėje turėjo didžiausią knygų sandėlį. Lietuvninkų namai Marijampolėje buvo svarbi spaudos sandėliavimo ir paskirstymo vieta.

J. Lietuvninką kaip savo konkurentą įskundė kitas spaudos platintojas A. Marcinkevičius. Knygnešio namuose per kratą 1897 m. kovo 4 d. buvo rasta daug lietuviškos spaudos, užrašai su knygų platinimo apskaita. Buvo keliems mėnesiams uždarytas į Kalvarijos kalėjimą, paskui paleistas už 200 rb užstatą. 1899 m. ištremtas į Žitomirą (Volynės gubernija). 1901 m. grįžo į Vilnių, kur ir mirė. Palaidojimo vieta nežinoma.

Atminimo įamžinimas
-------------------

* Įrašas Knygnešių sienelėje.

Nuorodos
--------

* Knygnešys Jurgis Lietuvninkas
| **Jurgis Narimantaitis** |
| --- |
|  |
| Narimantaičiai |
| Gimė | 1326 m. |
| Mirė | 1398 m. birželio mėn. |
| Tėvai | NarimantasOna-Elžbieta Vasilkovna |
| Belzo kunigaikštis |
| Valdė | 1340–1377 |
| Cholmo kunigaikštis |
| Valdė | 1366–1370 |

**Jurgis Narimantaitis** (rus. *Юрий Наримунтович*, m. po 1398 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės karinis veikėjas, kunigaikštis.

Biografija
----------

Kilęs iš Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikų Gediminaičių Narimantaičių giminės. Tėvas Gedimino sūnus Narimantas. 1340–1377 m. Belzo (dab. Lvovo sritis) ir Cholmo kunigaikštis.

XIV a. šeštame – aštuntame dešimtmečiais dalyvavo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės karuose su Lenkija ir Vengrija dėl Voluinės ir Haličo. Su Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kunigaikščiais Karijotaičiais, taip pat kovojusiais dėl šių sričių, buvo tapęs Lenkijos karaliaus Kazimiero III Didžiojo vasalu, jam mirus atgavo savo valdas ir dalyvavo žygiuose į Lenkiją. 1379 m. pakviestas valdė Didįjį Naugardą. 1386 m. dalyvavo Jogailos krikšto, karūnavimo ir vedybų ceremonijoje Krokuvoje. 1390–1392 m. rėmė Vytauto kovą dėl Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės sosto, 1390–1391 m. buvo jo įkaitas kryžiuočiams. Jį, matyt, galima sieti su Salyno sutarties tarp Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Vokiečių ordino liudytoju Pinsko kunigaikščiu Jurgiu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rimvydas Petrauskas. *Jurgis Narimantaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 56 psl.

Nuorodos
--------
| **Gustavas Juozupaitis** |
| --- |
| Gimė | 1895 m. spalio 24 d.Berštininkai, Plaškių valsčius |
| Mirė | 1954 m. balandžio 14 d. (58 metai)Panevėžys |
|  |
| Veikla | Mažosios Lietuvos visuomenės veikėjas, ekonomistas, poetas (slapyvardis Sėjus). |

**Gustavas Juozupaitis** (1895 m. spalio 24 d. Berštininkai, Plaškių valsčius – 1954 m. balandžio 14 d. Panevėžys) – Mažosios Lietuvos visuomenės veikėjas, ekonomistas, poetas (slapyvardis Sėjus).

Biografija
----------

Baigė 6 gimnazijos klases, galimas dalykas, mokėsi Tilžės vidurinėje mokykloje, kuri rengdavo vidutinius valdininkus ir tarnautojus. Be to, baigė finansinius kursus, mokėjo prancūzų ir anglų kalbas. 1919 m. Tautinio lietuvių banko Klaipėdoje steigėjas ir iki 1938 m. kovo mėn. jo direktorius. Donelaičio draugijos, įkurtos 1921 m. Klaipėdoje pirmininkas (1921-1930 m.) ir kasininkas (bibliotekininkas), 1921 m. – „Santaros" pirmininkas ir iždininkas, 1922 m. vienas „Aukuro" draugijos steigėjų. 1924-1925 m. su Jokūbu Stikloriumi įkūrė ribotos atsakomybės bendrovę Sargas įvairiai spaudai leisti ir leido nepopuliarų, Lietuvos vyriausybės politikai artimą laikraštį „Pajūrio sargas", 1924-1926 m. – dienraštį „Klaipėdos žinios". 1939 m. lietuviškos krypties laikraščio „Baltischer Beobachter" redaktorius. Nacių Vokietijai 1939 m. kovo mėn. užgrobus Klaipėdos kraštą apsigyveno Panevėžyje. Panevėžyje ir Biržuose dirbo įmonių buhalteriu, bet susirgo psichine liga, sunaikino visus asmeninius dokumentus, fotografijas ir eilėraščius sudegino ir nusižudė.

Klaipėdos krašto prijungimo prie Lietuvos Respublikos proga parašė eilėraščių, juos spausdino daugiausia Mažosios Lietuvos laikraščiuose „Prūsų Lietuvos savaitraštis", „Prūsų lietuvių balsas", „Rytojus" ir „Nauja lietuviška ceitunga", kalendoriuose.

Bibliografija
-------------

* Klaipėdos krašto lietuviška prekyba ir pramonė, studija, 1929 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gustavas Juozupaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
2. ↑  Mažosios Lietuvos enciklopedija. Vilnius, 2003 m. t. 1, p. 667
| **Gustavas Klucislatv. *Gustavs Klucis*** |
| --- |
|  |
| Gustavas Klucis |
| Gimė | 1895 m. sausio 4 d.Konių valsčius, Valmieros apskritis |
| Mirė | 1938 m. vasario 26 d. (43 metai)Rusija |
|  |
| Veikla | latvių ir rusų tapytojas, grafikas, skulptorius, dizaineris |
|  |
|  **Vikiteka** | Gustavas Klucis |

Konstrukcija, 1921 m. (Latvijos nacionalinis dailės muziejus)
**Gustavas Klucis** (latv. *Gustavs Klucis*, rus. *Густав Густавович Клуцис*, 1895 m. sausio 4 d. Konių valsčius, Valmieros apskritis – 1938 m. vasario 26 d. Butovo poligonas ar 1944 m. kovo 16 d. Rusija) – latvių tapytojas, grafikas, skulptorius, fotografas, dizaineris.

Biografija
----------

1913–1915 m. studijavo Rygos meno mokykloje, mokytojai Janis Rozentalis, Vilhelmas Purvytis. 1915–1917 m. mokėsi Petrogrado meno mokykloje. 1917 m. dalyvavo Vasario revoliucijoje ir Spalio perversme. Nuo 1918 m. gyveno Maskvoje, lankė Laisvojo meno studiją, 1918–1921 m. mokėsi pas K. Malevičių. 1921–1924 m. dėstė Aukštosiose meno ir technikos dirbtuvėse Maskvoje. 1938 m. NKVD suimtas ir netrukus sušaudytas Butovo poligone, kitais duomenimis, mirė koncentracijos stovykloje 1944 m. kovo 16 d. 1956 m. reabilituotas.

Kūryba
------

Kūrė konstruktyvizmo, suprematizmo stiliumi, įtakos turėjo N. Gabo, A. Pevsnerio kūryba. Tapė akvarele, guašu, naudojo koliažą, skulptūras kūrė iš popieriaus ir medžio, vienas pirmųjų knygų iliustracijoms ir projektams naudojo fotomontažo techniką. Sukūrė propagandinių kūrinių TSRS paviljonams Pasaulinėje parodoje Berlyne 1929 m. Paryžiuje 1937 m. agitacinių stendų, plakatų (Tribūnos eskizas 1922 m. „Fundacija" 1924 m. „Sporto varžybos Maskvoje" 1928 m.), dekoracijų, kostiumų projektų.

Literatūra
----------

* Lapidusa Ņ. Gustavs Klucis. // Latviešu tēlotāja māksla. – Rīga, 1977.
* Borgs J. Gustavs Klucis. // Grafika un poligrāfija. Nr. 3, 1999.
* Огинская Л. Густав Клуцис. – Москва, 1981
* Gustav Klucis: Retrospektive. – Kassel, 1991

Šaltiniai
---------

1. ↑  '**. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 293 psl.**

Nuorodos
--------

* Gustavas Klucis Tretjakovo galerijoje Archyvuota kopija 2012-05-24 iš Wayback Machine projekto.
**Gustavas Aleksandras Rauskinis** (latv. *Gustavs Aleksandrs Rauskiņš*; 1902 m. lapkričio 23 d. Vidžemės gubernijos Mazsalacos valsčiuje (prie Valmieros) – 1979 m. balandžio 10 d. Alkiškiuose, Lietuvos TSR) – Latvijos kariuomenės karininkas ir rašytojas, evangelikų liuteronų kunigas Lietuvoje.

Biografija
----------

Nuo 1919 m. tarnavo Latvijos kariuomenėje gimtajame Mazsalacos miestelyje: jaunesniuju raštininku, vėliau žvalgybos padalinio kareiviu. Kartu mokėsi Mazsalacos gimnazijoje, kurią baigė 1920 m. Tais pačiais metais demobilizuotas. 1920 m. lapkričio 15 d. įstojo į Latvijos karo mokylą, kurią po dvejų metų baigė. 1922 m. rugsėjo 1 d. buvo suteiktas leitenanto laipsnis. Tarnavo Rėzeknės pėstininkų pulke (nuo 1924 m. Ūkio padalinyje). 1926 m. paskirtas kuopos jaunesniuju vadu, tų pačių metų pabaigoje – vadu. 1927 m. lapkričio 17 d. pakeltas į vyresniuosius leitenantus. 1929 m. išleistas į atsargą.

Tarnaudamas susidomėjo literatūrine kūryba. Parašė ir per kelerius metus išleido keletą knygų. Vėliau nuo literatūros nutolo.

Stojo mokytis į Teologijos institutą. Po baigimo, 1933 m. buvo paskirtas į Alkiškių evangelikų liuteronų bažnyčią Lietuvoje – tapo pirmuoju naujai įsteigtos parapijos kunigu. Kartu teko aptarnauti ir kitas latviškas evangelikų bažnyčias Žagarėje ir Joniškyje. Gyveno Saunoriuose, kur vasaromis veikė konfirmantų mokykla. Kunigas įsijungė į Alkiškių latvių bendruomenės gyvenimą, išplėtė ir aptvėrė akmens mūru kaimo kapines. Antrojo pasaulinio karo metu jis pasirašė po bolševikinį režimą smerkiančiu straipsniu, todėl pokaryje buvo suimtas ir 1946 m. nuteistas dešimčiai metų tremties. Iš Sibiro grįžo 1955 m. ir iki pat mirties tarnavo Alkiškių evangelikų liuteronų bažnyčioje. Palaidotas šio kaimo kapinėse.

Bibliografija
-------------

* Sirds kad liesmo. (1926 m.)
* Laimīgie maņevri. Dramatiska etīde. (1927 m.)
* Seržanta līgaviņa. (Kāzu dziesma.) (1928 m.)
* Oskars Eglainis. (Ilgas dēļ brīvības.) Dramatiska spēle. (1929 m.)

Įvertinimas
-----------

* Penkto laipsnio Pripažinimo kryžius (1938 m.)
* Latvijos Išvaduojamojo karo (1918–1920) medalis (1923 m.)

Šaltiniai
---------

* Inž. Visvaldis Krūmiņš. *Eltišķu ev.-lut. latviešu draudze un baznīca* // LELB Šiaurės Lietuvos latviškai kalbančių parapijų 2005 metų metraštis ir 2006 metų kalendorius Archyvuota kopija 2019-02-20 iš Wayback Machine projekto.
* Rauskiņš Gustavs Aleksandrs Gustava d. // zudusilatvija.lv
* Gustavs Rauskiņš Archyvuota kopija 2019-02-20 iš Wayback Machine projekto.
* Šiaulių–Mažeikių parapijos bei filijų istorija ir Alkiškių parapija Archyvuota kopija 2017-11-12 iš Wayback Machine projekto.
* Gustavas Rauskinis, In: Alkiškių (buv. Šiaulių) evangelikų liuteronų bažnyčios archyvas (fotografijos), Šiaulių "Aušros" muziejus.
|  |
| --- |
| Straipsnių serija |
| **Islamas** |
|  |
| 
Pranašai ir dvasininkai

|  |
| --- |
| Alachas · Dievo vienovė
Mahometas · Kiti pranašai
Ahl al-Bayt · Sahaba 
Rašidų kalifatas · Kalifai  Imamatas · Imamai |

 |
| 
Musulmonų praktikos 

|  |
| --- |
| Šahada · Salatas ·
Zakiatas  Ramadano Saumas · Chadžas · Džihadas |

 |
| 
Islamiškosios šventės 

|  |
| --- |
| Id al Fitras · Id al Adcha
Maulidas · Miradžas · Didybės naktis |

 |
| 
Islamo atšakos 

|  |
| --- |
| Sunizmas · Šiizmas
Sufizmas |

 |
| 
Tekstai ir religiniai šaltiniai 

|  |
| --- |
| Koranas · Suna · Hadisai
Fikhas · Adabas · Šariatas · Kalam |

 |
| 
Kultūra ir visuomenė 

|  |
| --- |
| Mečetė · Menas Islamizmas · Džihadizmas Islamo fundamentalizmas · Islamofobija |

 |
| **Islamo terminų žodynas**
Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Imamatas** – islamo šiitų srovės doktrina, pagal kurią, vadovauti musulmonų tikintiesiems (būti imamais) turi Mahometo dukters Fatimos ir Ali ibn Abu Talibo palikuoniai.

Po Mahometo mirties 632 m. išrinkus kalifu Abu Bakrą buvo grupė musulmonų, kurie pasisakė prieš tai. Tradiciškai manoma, kad jų nuostata buvo, kad musulmonams vadovauti turi Mahometo šeima, jo įpėdiniai pagal giminystę. Tačiau kai kuriuose šaltiniuose yra užuominos, kad jie tikėjo Mahometo žentą Ali esant dvasiškai pranašesniu už Abu Bakrą ir, atitinkamai, vertesniu vadovauti musulmonams. Kanoniniu šiitišku požiūriu, musulmonų lyderio (imamo) postas turi priklausyti tiesioginiams Fatimos ir Ali palikuonims. Gausiausia šiitų sekta imamitai tiki po Mahometo buvus 12 dvasiškai tyrų imamų, kurių linija nutrūko 874 m. dvyliktajam imamui nepaskyrus įpėdinio. Imamitai tiki, kad šis nutrūkimas yra laikinas, ir imamas yra tik laikinai pasitraukęs iš pasaulio (haibatas) ir sugriš prieš pat Pasaulio pabaigą. Nesant tikrojo imamo kai kurie religiniai ritualai laikomi sustabdytais: pavyzdžiui džihadas, penktadienio malda. Imamitai atmeta po Mahometo buvusių trijų kalifų teisėtumą ir menkai vertina daugelį kitų Mahometo bendražygių (sahabų), nes laiko, kad jie uzurpavo valdžią iš tikrųjų imamų, pradedant Ali. Kita šiitų sekta izmailitai tiki buvus 7 teisėtus imamus. Izmailitų šaka mustalitai tiki imamų liniją besitęsiant iki šių laikų. Zaiditai tiki buvus 5 imamus. Jie yra artimesni sunitams, nes pripažįsta teisėtais Mahometo įpėdiniais tris pirmuosius kalifus, nors ir dvasiškai prastesnius už Ali.

Šaltiniai
---------

* Josef W. Meri. *Medieval Islamic Civilization*, 2005, p. 132