recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Utukokas |
| --- |
|   |
| **Ilgis** | 362 km |
| **Ištakos** | De Longo kalnai (Brukso kalnagūbris) |
| **Žiotys** | Kasegaluko lagūna (Čiukčių jūra) |
| **Šalys** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |

**Utukokas** (angl. *Utukok River*, inupiakų k. *Utuqqaq*) – upė JAV, Aliaskoje, Šiaurės Nuokalnių regione. Upės ilgis siekia 362 km.

Utokokas prasideda De Longo kalnuose (vakarinis Brukso kalnagūbrio pakraštys), susiliejus Kogruko ir Tupiko upeliams; upė teka į šiaurę, šiaurės rytus, paskui į šiaurės vakarus; 32 km į pietryčius nuo *Icy Cape* kyšulio įteka į Čiukčių jūros Kasegaluko lagūną (Arkties vandenynas). Upės apylinkėse veisiasi karibu, peri įvairūs paukščiai.

Manoma, kad upėvardį 1847 m. pirmasis paminėjo Rusijos laivyno leitenantas Lavrentijus Zagoskinas. Minimi *Utukak-myut*, gyvenantys prie to paties pavadinimo upės. Teigiama, kad Zagoskinas šią informaciją gavęs iš Kaševarovo, kurio vedlys kreolas Utuktak 1838 m. sudarė pakrantės, esančios į pietus nuo Barou kyšulio, žemėlapį.

Žodžiu *Utuqqaq*, reiškiančiu *senas*, inuitai vadina *Icy Cape* kyšulį; XIX a. buvo vartojami ir upėvardžio variantai „Utukak" bei „Ootokok".

Išnašos
-------

1. 1 2  Orth, Donald J. (1971). Dictionary of Alaska Place Names: Geological Survey Professional Paper 567 (PDF), University of Alaska Fairbanks, p. 1015.
2. 1 2 3  „Utukok River". *Geographic Names Information System*. United States Geological Survey. 2000-01-01. Nuoroda tikrinta 2021-03-14.
3. ↑  „Utukok River Uplands | Alaska Wilderness League". *www.alaskawild.org*. Suarchyvuotas originalas 2021-01-26. Nuoroda tikrinta 2021-02-03.
**Sociolingvistika** (sociologinė lingvistika)  – kalbotyros šaka, nagrinėjanti kalbos ir jos egzistavimo socialinių sąlygų ryšius. Sociolingvistika glaudžiai susijusi su tokiomis kalbotyros disciplinomis, kaip psicholingvistika ir etnolingvistika. Sociolingvistikos ir kalbos ekonomijos teorijos sandūroje plėtojami kalbos ekonomijos tyrimai.

Sociolingvistikos pradžia galima laikyti XX a. 3-ąjį dešimtmetį, sparčiau ėmė vystytis 6-ajame – 8-ajame dešimtmečiuose (JAV kalbininkai Urielis Veinreichas, Viljamas Labovas).

Sociologinės lingvistikos tyrimų objektas – plati klausimų sritis: kalba ir tauta, nacionalinė kalba kaip istorinė kategorija, socialinis kalbos susiskaidymas, kalbinių ir socialinių struktūrų tarpusavio sąsajos, socialinių veiksnių nulemtų kalbinių situacijų tipologija, socialiniai daugiakalbystės aspektai, pidžinai, kreolinės kalbos, kodų kaita ir kita.

Skiriama mikrosociolingvistika, tirianti vidinę kalbos sandarą, jos detales ir jų ryšius su visuomeniniais veiksniais, ir makrosociolingvistika (dar vadinama kalbos sociologija), nagrinėjanti visuomenės kalbos įvairovę. Makrosociolingvistikos tyrimų objektas – kalbų politika ir planavimas, kalbų pasirinkimas, visuomenės dvikalbystė bei daugiakalbystė ir kita.

Sociolingvistikos tyrimams taikomi kiekybiniai ir kokybiniai metodai. Sociolingvistikos metoduose jungiami lingvistikos (kalbotyros) ir sociologijos tyrimo būdai, pavyzdžiui, pasitelkiant sociolingvistines taisykles fiksuojami ir analizuojami socialinių aplinkybių sąlygoti kalbos aktai, modeliuojama socialiai nulemta kalbinė veikla, anketuojama, imami interviu, taikant matematinę statistiką apdorojami socialiniuose eksperimentuose gauti rezultatai ir pan.

Pasak Rusijos istorikės T. Kudriavcevos (2008), dėmesio verti analizės metodai pastaraisiais dešimtmečiais buvo sukurti sociolingvistikos, „vykdančios kalbinės veiklos tyrimus (*performance studies*). Iškilūs šios palyginti jaunos ir perspektyvios mokslinės krypties atstovai, pavyzdžiui, Dž. Ostinas, Dž. Serlas, S. Petrėjus remiasi tuo, kad tam tikromis aplinkybės galima „žodžių pagalba daryti dalykus" (*do things with words*), mat kalba yra ne tik aprašomoji (*descriptive*), bet ir kuriamoji (*performative*), ir tinkamoje, pagal tam tikras taisykles struktūruotoje socialinėje aplinkoje žodžiai ne tik apibūdins įvykusią tikrovę, jie šią tikrovę keis (*speech act theory*)."

Išnašos
-------

1. ↑  *Latvijas padomju enciklopēdija*. t. 9. Rīga : *Galvenā enciklopēdiju redakcija*. p. 130
2. ↑  Trask, R. L. (1997). A Student’s Dictionary of Language and Linguistics. London: Arnold. pp. 124. ISBN 0-340-65266-7.
3. 1 2 3  M. Ramonienė (2012-12-04, red. 2019-01-08). T. Paulauskytė (red.). „Sociolingvistika". VLE. Nuoroda tikrinta 2024-02-19. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|date=` (pagalba)
4. ↑  Кудрявцева Т. В. Народный суд и афинская демократия (2008)
Koordinatės: 55°41′2″ š. pl. 21°12′1.67″ r. ilg.﻿ / ﻿55.68389°š. pl. 21.2004639°r. ilg.﻿ / 55.68389; 21.2004639

|  |  |
| --- | --- |
| Forma | Uždaroji akcinė bendrovė |
| Įkurta | 2013 m. Lietuva Lietuva |
| Centrinė būstinė | Kretainio g. 3, LT-94103, Klaipėda, Lietuva |
| Svarbiausi darbuotojai | Donatas Petronis (generalinis direktorius) |
| Pajamos | 32,6 mln. eurų (2021 m.) |
| Darbuotojų | 34 (2022 m.) |
| Tinklalapis | www.gren.lt |

„Gren Klaipėda" jėgainė
**„Gren Klaipėda"** – termofikacinė jėgainė, veikianti Klaipėdos LEZ. Pirmoji tokia jėgainė Baltijos šalyse.

Istorija
--------

UAB „Fortum Klaipėda" įkurta 2007 m. lapkričio 21 d. Tuomet pagrindinė UAB „Fortum Klaipėda" akcininkė buvo UAB „Fortum Heat Lietuva", valdžiusi 95 % akcijų. Likusios akcijos priklausė AB „Klaipėdos energija".

2011 m. kovo mėnesį pradėti jėgainės statybos darbai. Jėgainei pastatyti prireikė apie 1,2 milijono darbo valandų. 2013 m. pradėta jėgainės eksploatacija. Jėgainę atidarė Lietuvos prezidentė Dalia Grybauskaitė ir Suomijos prezidentas Sauli Niinistö.

Nuo 2021 m. liepos 5 d. „Fortum" šilumos ir vėsinimo paslaugų verslo padalinys Baltijos šalyse, kurį įsigijo privataus kapitalo investicijų bendrovė „Partners Group", savo veiklą tęsia kaip Šiaurės Europos žaliosios energetikos bendrovė „Gren".

Techniniai duomenys
-------------------

Jėgainė degina 3 rūšių kurą – iš viso 260 tūkst. tonų per metus, iki pusės šio kiekio sudarys išrūšiuotos komunalinės šiukšlės. Termofikacinė jėgainė šilumą parduoda „Klaipėdos energijai" ir tiekia į Klaipėdos miesto centralizuotą šilumos tiekimo sistemą. Elektros energija tiekiama į Lietuvos elektros energijos tinklus. Jėgainės elektrinė galia – 20 MW, šiluminė – 50 MW ir papildomi 13 MW, kurie bus gaunami iš išeinančių dūmų žiemos laikotarpiu panaudojant kondensatorių. Jėgainė per metus pagamina apie 140 GWh elektros energijos ir apie 400 GWh šilumos energijos. Kasmetinis eksploatacijos valandų skaičius sudarys 8000 valandų.

85 MW ardyninio tipo katilo įranga generuoja 47 bar slėgio bei 400 °C temperatūros garą, sumontuota garo turbina su generatoriumi ir šilumokaičiais bei dūmų valymo sistema. Jėgainės pajėgumai sudaro 40 % viso Klaipėdos miestui reikalingo šilumos kiekio.[reikalingas šaltinis]

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Klaipėdoje atidaryta termofikacinė elektrinė už 435 mln. Lt". Delfi.lt. 2013-05-15. Nuoroda tikrinta 2013-05-17.
2. ↑
3. ↑  „Klaipėdoje jau gamina energiją iš šiukšlių". Delfi.lt. 2013-03-04. Nuoroda tikrinta 2013-03-06.
4. ↑  „Termofikacinė elektrinė". Fortum Heat Lietuva. 2013-03-04. Suarchyvuotas originalas 2013-01-29. Nuoroda tikrinta 2013-03-06.
**Hipoaktyvus lytinio potraukio sutrikimas** arba **hiposeksualumas** (buitiškai *frigidiškumas*) – lytinis sutrikimas, kuriam esant asmuo jaučia silpną seksualinį potraukį ar apskritai jo nejaučia. Pasireiškia ilgalaikiu erotinių fantazijų nebuvimu ir abejingumu lytiniams santykiams. Tai lemia tarpasmeninių santykių kėblumus bei sielvartą. Lytiniai santykiai gali sukelti pasišlykštėjimą, pasibjaurėjimą ar baimę. To priežastis gali būti praeities trauma (išprievartavimas, išžaginimas) ir dėl to ramybės neduodantis potrauminio streso sindromas. Taip pat itin įskaudinę santykiai su buvusiu partneriu, grubus ar pasitikėjimo nekeliantis dabartinio partnerio elgesys, nesugebėjimas rasti tinkamo partnerio, pernelyg didelis stresas ir neturėjimas laiko bei jėgų užsiimti seksu, tėvų neigiamas požiūris į lytinius santykius ar religinės institucijos įskiepytas neigiamas požiūris į pastaruosius santykius ir kitos priežastys. Be to, gali sukelti menopauzė, būti kontraceptinių piliulių, antidepresantų vartojimo padarinys.

Anksčiau hipoaktyvus lytinio potraukio sutrikimas buvo įtrauktas į Amerikos psichiatrų asociacijos Psichikos sutrikimų diagnozavimo ir statistikos sąrašą, tačiau DSM-5 vietoj abiem lytims bendro hipoaktyvaus lytinio potraukio sutrikimo buvo išskirti vyrų hipoaktyvaus lytinio potraukio sutrikimas ir moterų lytinio susidomėjimo / susijaudinimo sutrikimas. Su pastaraisias sunkumais susiduria 8,9 % 18–44 m. ir 12,3 % 45–64 m. moterų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Encyclopedia of psychology*. Kazdin, Alan E. Washington, D.C.: American Psychological Association. 2000. ISBN 1-55798-650-9. OCLC 42692282.`{{cite book}}`: CS1 priežiūra: others (link)
2. ↑  American Psychiatric Association, red. (2013). „Male Hypoactive Sexual Desire Disorder, 302.71 (F52.0)". *Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders, Fifth Edition*. American Psychiatric Publishing. pp. 440–443.
3. ↑  American Psychiatric Association, red. (2013). „Female Sexual Interest/Arousal Disorder, 302.72 (F52.22)". *Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders, Fifth Edition*. American Psychiatric Publishing. pp. 433–437.
4. ↑  Parish, Sharon J.; Hahn, Steven R. (2016 m. balandžio mėn.). „Hypoactive Sexual Desire Disorder: A Review of Epidemiology, Biopsychology, Diagnosis, and Treatment". *Sexual Medicine Reviews*. **4** (2): 103–120. doi:10.1016/j.sxmr.2015.11.009. ISSN 2050-0521. PMID 27872021.
| Jablanica |
| --- |
| Jablanica, netoli Gorna Belica kaimoJablanica, netoli Gorna Belica kaimo |
| **Aukštis** | 2257 m |
| **Šalys** | Albanijos vėliava Albanija, Šiaurės Makedonijos vėliava Šiaurės Makedonija |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Jablanica

  |
| **Koordinatės:** | 41°15′0″ š. pl. 20°30′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.25000°š. pl. 20.50000°r. ilg.﻿ / 41.25000; 20.50000Koordinatės: 41°15′0″ š. pl. 20°30′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.25000°š. pl. 20.50000°r. ilg.﻿ / 41.25000; 20.50000 |

**Jablanica** (alb. *Jabllanica*; maked. *Јабланица (info)*) – kalnas Albanijoje ir Makedonijoje, esantis prie abiejų šalių sienos. Abi šalys dalinasi kalnu po lygiai, vakarinė jo dalis priklauso Albanijai, o rytinė – Makedonijai. Jablanicos kalne yra daug didelių ežerų. Artimiausi miestai – Libraždis Albanijoje ir Struga Makedonijoje.

Kalnas yra viena iš paskutinių vietų Balkanuose, kur gyvena Balkanų lūšis (*Lynx lynx martinoi*), paprastosios lūšies (*Lynx lynx*) porūšis. Balkaninės lūšies individų yra išlikę mažiau negu 100.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Spangenberg, Annette; et al. „Jablanica-Shebenik Working towards a transboundary protected area for the Balkan lynx" (PDF). Euronatur. Suarchyvuotas originalas (PDF) 2012-05-15. Nuoroda tikrinta 2013-01-21.
Viešnamis Kelne, Vokietijoje XVIII pasaulio futbolo čempionato metu. Vienas iš didžiausių Europoje.
**Viešnamis** (*bordelis* nevartotinas) – legali ar nelegali įmonė, patalpa ar pastatas, kuriame prostitutės susitinka su klientais ir teikia sekso paslaugas, verčiasi prostitucija, vykdoma sąvadavimo veikla. Paplitę beveik visame pasaulyje, daug kur jų veikla reguliuojama įstatymų.

Šalyse, kuriose prostitucija legalizuota (pvz. Vokietijoje), viešnamiai traktuojami kaip verslo įmonės. Jie moka mokesčius, o prostitutės dirba kaip samdomos darbuotojos. Šalyse, kuriose prostitucija draudžiama įstatymu, viešnamių veikla ir sąvadavimas yra nelegalūs.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „German brothel ad angers Muslims". *BBC*. 2006-04-25. Nuoroda tikrinta 2022-10-09.
2. 1 2  „Pascha: One of Europe's biggest brothels goes bust". *BBC*. 2020-09-03. Nuoroda tikrinta 2020-10-16.
3. ↑  „Bordelis". *VLKK*. Suarchyvuotas originalas 2022-10-09. Nuoroda tikrinta 2022-10-09.
4. 1 2  *Sąvadavimas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-10-08.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Viešnamis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Menarchė** (sen. gr. μέν = *mēn* – 'mėnuo' + sen. gr. ἀρχή = *arkhē* – 'pradžia') – pirmosios mėnesinės. Šis įvykis dažnai laikomas mergaitės lytinio brendimo pradžia, nors kai kurie kiti antriniai lytiniai požymiai gali imti formuotis anksčiau (pvz. krūtys; telarchė). Be to, mėnesinių atsiradimas siejamas su vaisingumu – nuo šio laiko mergina gali pastoti. Menarchė – tai ypatingas įvykis, kurį dauguma moterų atsimena geriau už kitus su lytine raida susijusius įvykius. Dažniausiai menarchė būna apie 12–13 mergaitės gyvenimo metus. Greta berniukų spermarchės, menarchė yra esminis jaunuolio lytinio brendimo momentas. Menarchė arba spermarchė dažniausia atskiria puberteto greitąjį ir lėtąjį tarpsnius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Cabrera, Susanne M.; Bright, George M.; Frane, James W.; Blethen, Sandra L.; Lee, Peter A. (2014 m. sausio mėn.). „Age of thelarche and menarche in contemporary US females: a cross-sectional analysis". *Journal of pediatric endocrinology & metabolism: JPEM*. **27** (1–2): 47–51. doi:10.1515/jpem-2013-0286. ISSN 2191-0251. PMC 4137967. PMID 23959659.
2. ↑  Rees, M. (1995). „The age of menarche". *ORGYN: Organon's magazine on women & health* (4): 2–4. PMID 12319855.
3. ↑  *Pubertetas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-05-14.
| **Juris Losmanasest. *Jüri Lossmann*** |
| --- |
|  |
| Juris Losmanas 1920 m. Olimpiadoje |
| Gimė | 1891 m. vasario 4 d.Kabala, Estija |
| Mirė | 1984 m. gegužės 1 d. (93 metai)Stokholmas, Švedija |
|  |
| Veikla | Lengvoji atletika |
|  |
| Žinomas (-a) už | Maratonas |

**Juris Losmanas** (est. *Jüri Lossmann*; 1891 m. vasario 4 d. – 1984 m. gegužės 1 d.) – Estijos ilgųjų nuotolių bėgikas. 1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Antverpene buvo antras maratono rungtyje, finišavo per 2:32:48.6, nuo Haneso Kolehmaineno atsilikęs 13 sekundžių, bet trečioje vietoje likusį Valerio Arri aplenkęs beveik 4 minutėmis. 1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Paryžiuje jis nešė Estijos vėliavą ir buvo 10-tas maratono rungtyje.

Biografija
----------

Losmanas prieš užsiimdamas lengvąja atletika buvo futbolininkas „Merkur" klube. Buvo sužeistas Pirmajame pasauliniame kare, tačiau atsigavo ir 1916 m. laimėjo maratono bėgimą Taline ir Rusijos čempionatą 5000 m distancijoje. 1923 m. laimėjo tarptautinį bėgimą Geteborge.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Jüri Lossmann Olympic Results". *sports-reference.com*. Suarchyvuotas originalas 2012-11-12. Nuoroda tikrinta 2012-10-07.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jüri Lossmann** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Nostalgija** (sen. gr. νόστος = *nostos* – grįžimas + sen. gr. άλγος = *algos* – skausmas, kančia) – emocija, sužadinta idealizuotų praeities prisiminimų, tam tikro gyvenimo tarpsnio ar vietovės pasiilgimo. Paprastai sukelia gerus jausmus, į nostalgiją linkęs žmogus jaučia gyvenimo prasmę, tačiau ji gali sukelti ir depresiją. Nostalgija gali būti reakcija į netektį, asmeninių ryšių, emociškai reikšmingų vietų, kultūros ir istorijos vertybių praradimą.

Nostalgija kyla dėl to, kad žmogus praeitį prisimena idealizuotai, supriešina ją su dabarties sunkumais. Psichiatro A. Hiršo teigimu, nostalgija labiau susijusi ne su pačiais išgyventais įvykiais, bet su jausmais, kuriuos patyrėme per tuos įvykius. Pavyzdžiui, žmogus jaučia ilgesį ne konkretiems vaikystės nutikimams ar pačiai vaikystei, o nerūpestingumo, džiugesio jausmui, kurį dažnai išgyvena būdami vaikai.

Pirmasis nostalgiją aprašė Homeras veikale Odisėja. Nostalgijos terminas pirmąkart buvo pavartotas 1688 m. Šveicarijos gydytojo J. Hoferio, norėdamas įvardyti jaunų kareivių, kovojančių toli nuo savo gimtųjų kraštų, namų ilgesį. Tuo metu nostalgija buvo laikyta liga, pasireiškiančia tokiais simptomais kaip verksmas be priežasties, širdies ritmo sutrikimas bei apetito praradimas. XX a. manyta, kad nostalgija yra psichikos sutrikimas, pasireiškiantis nemiga, nerimu ir depresinėmis nuotaikomis, būdingiausias emigrantams ir studentams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Большая советская энциклопедия
2. ↑  „Nostalgia". *www.merriam-webster.com*. Nuoroda tikrinta 2022-04-10.
3. 1 2 3 4 5  Nostalgija. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-04-10.
4. 1 2 3 4 5  Nostalgija[neveikianti nuoroda]. Aiškinamasis psichologijos terminų žodynas. Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras, 2019. – 376 p. ISBN 9785420018125.
5. ↑  Newman, David B.; Sachs, Matthew E.; Stone, Arthur A.; Schwarz, Norbert (2020 m. vasario mėn.). „Nostalgia and well-being in daily life: An ecological validity perspective". *Journal of Personality and Social Psychology*. **118** (2): 325–347. doi:10.1037/pspp0000236. ISSN 1939-1315. PMC 7513922. PMID 30667254.
6. 1 2  „Nostalgija – liūdnas jausmas, darantis mus laimingus". *www.psichologijatau.lt*. Nuoroda tikrinta 2022-04-05.
| **Anatolijus Chruliovasrus. *Анатолий Хрулёв*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1955 m. birželio 3 d. (68 metai)Naro-Fominske (Maskvos sritis, Rusija |
|  |
| Veikla | Rusijos kariuomenės generolas leitenantas, Šiaurės Kaukazo karinės apygardos 58-osios armijos, dalyvavusios 2008 m. rugpjūčio mėn. P. Osetijos kare, vadas. |

**Anatolijus Chruliovas** (rus. *Анатолий Хрулёв* g. 1955 m. birželio 3 d.) – Rusijos kariuomenės generolas leitenantas, Šiaurės Kaukazo karinės apygardos 58-osios armijos, dalyvavusios 2008 m. rugpjūčio mėn. P. Osetijos kare, vadas.

Biografija
----------

Gimė 1955 m. birželio 3 d. Naro-Fominske (Maskvos sritis, Rusija).

1976 m. baigė Taškento aukštąją tankų kariuomenės mokyklą (*Ташкентское высшее танковое командное училище*).
  
1989 m. baigė Tankų kariuomenės karo akademiją (*Военная академия бронетанковых войск*)
  
2003 m. baigė Rusijos federacijos Generalinio štabo karo akademiją (*Военная академия Генерального штаба Вооружённых Сил Российской Федерации*).

Iki 2006 m buvo Šiaurės Kaukazo karinės apygardos vado pavaduotojas.
  
Nuo 2006 m. balandžio 4 d. – 58-osios armijos Šiaurės Kaukazo karinėje apygardoje vadas.

Sužeistas 2008 m. rugpjūčio 10 d. Gruzijos artilerijai apšaudžius Rusijos kariuomenės koloną, važiavusią link Cchinvalio. Kartu buvo sužeisti trys Rusijos TV kanalo „Vesti" žurnalistai – karo korespondentas Aleksandras Sladkovas, operatorius Leonidas Losevas, videoinžinierius Igoris Ukleikinas.

Nuorodos
--------

1. ↑  Назначения. Газета «Южный федеральный» Archyvuota kopija 2008-08-28 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  „Russian general wounded in Georgia's rebel region". Reuters. 2008-08-09. Nuoroda tikrinta 2008-08-09.
3. ↑  Abelsky, Paul; Alex Nicholson (2008-08-10). „Russian Ships Steam Toward Georgia as Conflict Grows". Bloomberg. Nuoroda tikrinta 2008-08-10.
4. ↑  Под Цхинвали ранен генерал Анатолий Хрулев

Nuotrauka – Generolas leitenantas A. Chruliovas[neveikianti nuoroda]
| Voruchas*Ворух* |
| --- |
|        |
| 

VoruchasVoruchas

39°51′12″ š. pl. 70°34′37″ r. ilg.﻿ / ﻿39.85333°š. pl. 70.57694°r. ilg.﻿ / 39.85333; 70.57694﻿ (Voruchas)Koordinatės: 39°51′12″ š. pl. 70°34′37″ r. ilg.﻿ / ﻿39.85333°š. pl. 70.57694°r. ilg.﻿ / 39.85333; 70.57694﻿ (Voruchas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5) |
|  |
| **Valstybė** | Tadžikijos vėliava Tadžikija |
| **Rajonas** | Isfaros |
| **Provincija** | Sugdo provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 35 000  |

**Voruchas** (tadž. *Ворух*) – vienas iš eksklavų, esančių šiaurės Tadžikistano pasienyje, supamas Kirgizijos teritorijai priklausančios Batkeno srities.

Geografija
----------

Voruchas yra kaimiškoji savivaldybė (angl. *jamoat*), įsikūrusi Tadžikistano Sugdo provincijoje, Isfaros upės slėnyje, užspausta Pamyro Alajaus kalnų, su Tadžikistanu jungiama vieno automobilių kelio. Voruchas užima apie 130 km² plotą. Isfaros rajonui priklauso dar vienas Tadžikijos eksklavas – Kairagačas.

Vorucho geografinė padėtis

Gyventojai
----------

2016 m. buvo 35 tūkst. gyv. iš kurių 99,99 % sudarė tadžikai, 0,01 % – kirgizai. Nepaisant dalies gyventojų (dažniausiai – tadžikų jaunimo) dešimtmečiais vykstančios migracijos iš eksklavo į rajono centrą Isfarą, gyventojų skaičius Voruche 1870–1990 m. laikotarpu išaugo daugiau kaip 20 kartų ir tebeauga kasmet po 1,5-2,0 %.

Etniniai konfliktai
-------------------

Dėl ganyklų ir vandens išteklių trūkumo yra kilę etninių konfliktų tarp tadžikų ir kirgizų visu eksklavo perimetru, taip pat ir kitose šio rajono vietovėse 1980-aisiais. Tarp Vorucho (Tadžikistanas) ir Tangos (Kirgizija) gyventojų vyko susirėmimai 1982 m. Santykiai tarp Isfaros rajono tadžikų ir Batkeno rajono (dabar tai sritis) kirgizų buvo paaštrėję 1989 m. Dviejų šalių valdžios atstovai buvo susitikę 2013 m. gegužės mėn. aptarti ginčytinos teritorijos problemų.

Istorija
--------

Voruchas paminėtas prieš 2000 metų. Jo teritorija turtinga ikiislaminio laikotarpio archeologinių radinių, yra palaidota garbių islamo mokytojų. Kai kurių vietovių pavadinimai yra senovės persų kilmės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Узбекский анклав Сох в Кыргызстане, населенный таджиками". Радио Азаттык. Nuoroda tikrinta 2017-06-26.
2. ↑  „List of Jamoats". UN Coordination, Tajikistan. Suarchyvuotas originalas 2012-02-26. Nuoroda tikrinta 2009-04-04.
3. ↑  «Золотая долина»: от мира до конфликта – один шаг, Информационно-аналитическое агентство Вароруд[neveikianti nuoroda]
4. ↑  „Eurasian specialist warns that Central Asia's ethnic enclaves are 'heating up'". Stratrisks. Suarchyvuotas originalas 2015-04-17. Nuoroda tikrinta August 12, 2014. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
**Vytautas Pakštas** (žinomas slapyvardžiais **Naras** bei **Vaidotas**; 1922 m. Obeliai, Rokiškio apskritis – 1951 m. kovo 19 d. Alguva, Utenos apskritis) – Lietuvos partizanas, Liūto rinktinės vadas.

Biografija
----------

Gimė geležinkelio tarnautojo šeimoje. 1941 m. baigė Utenos gimnaziją, dirbo spaustuvėje. 1944 m. buvo įstojęs į Vietinę rinktinę. Antrosios sovietinės okupacijos metu dirbo mokytoju Utenos gimnazijoje. Slapta suimtas, KGB kapitono Chazovo verčiamas dirbti agentu sutiko, bet įsitraukė į rezistencinę veiklą. 1945 m. gruodžio 1 d. žuvus Šarūno rinktinės vadui Vladui Mikulėnui-Lubinui paskirtas rinktinės vadu. Tėvai ir brolis Balys 1948 m. gegužės 22 d. buvo ištremti. Brolis Mykolas 1944 m. metais pasitraukė į vakarus, vėliau emigravo į Australiją, ten ir mirė. Vytautas Pakštas persikėlė į Labanoro girią, netoli Šnieriškių. Buvo Vytauto apygardos ir Šiaurės Rytų srities visuomeninio skyriaus viršininkas, „Aukštaičių kovos" redaktorius. 1951 m. kovo 19 d. išduotas MGB agento žuvo Alguvos kaime kartu su žmona Natalija Deveikyte-Vaidilute ir dar aštuoniais partizanais. Vėliau perlaidotas naujosiose Utenos kapines prie Garnelių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Utenos krašto enciklopedija. Partizanai". Utenos A. ir M. Miškinių viešoji biblioteka. 2002. Suarchyvuotas originalas 2013-09-28. Nuoroda tikrinta 2014-11-29.
**Germanizmas** – skolinys iš germanų kalbų.

Pirmieji skoliniai iš vokiečių kalbos į lietuvių kalbą pateko XIII – XIV a. Kai kurie germanizmai galėjo būti gauti tarpininkaujant prūsų kalbai, nes prūsai kurį laiką gyveno greta gotų ir šiedvi tautos palaikė glaudžius kontaktus. Germanizmų skaičius lietuvių kalboje maždaug tris kartus mažesnis negu slavizmų, germanizmai sudaro apie 0,5% bendrinės kalbos žodyno. Iš dažnesnių dabartinėje lietuvių kalboje vartojamų germanizmų minėtini: *amatas* (plg. vidurio vokiečių aukštaičių *am(m)et*), *budelis* (plg. vokiečių žemaičių *boddel*), *bulius* (plg. vidurio vokiečių žemaičių *bulle*), *durpė* (plg. vokiečių žemaičių *turf*), *kalkės* (plg vokiečių k. *Kalk*), *kunigas*, *kunigaikštis* (plg. vokiečių aukštaičių *kuning*), *pinigas* (plg. vidurio vokiečių žemaičių *pennig*), *skydas* (plg. vokiečių aukštaičių *scit*), *vertas* (plg. vokiečių k. *wert*) ir kt.

Lietuvių kalboje yra keletas ne vokiečių kilmės senųjų germanizmų, pavyzdžiui, *yla* (galbūt iš got. *\*ēla*), *silkė* (iš šved. *sillaka*).

Pastaruoju laikotarpiu į lietuvių kalbą ima skverbtis kiti germanizmai – anglicizmai.

Išnašos
-------

1. 1 2  Algimantas Urbanavičius. „Skoliniai". Gerbkime žodį. Suarchyvuotas originalas 2012-01-03. Nuoroda tikrinta 2021-01-05. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
2. ↑  „yla". Lietuvių kalbos etimologinio žodyno duomenų bazė. Nuoroda tikrinta 2021-02-06.
3. ↑  „silkė". Lietuvių kalbos etimologinio žodyno duomenų bazė. Nuoroda tikrinta 2021-02-06.

Literatūra
----------

* Pietro Umberto Dini. *Baltų kalbos.* – Vilnius, 2000. – ISBN 5-420-01444-0
| Nyka |
| --- |
| Nyka ties Ilguva Nyka ties Ilguva |
| **Ilgis** | 12,6 km |
| **Baseino plotas** | 38,9 km² |
| **Ištakos** | Zyplinio miškas |
| **Žiotys** | Nemunas |
| **Šalys** | Lietuvos vėliava Lietuva |

**Nyka** – upelis Lietuvoje, Šakių rajone; Nemuno kairysis intakas. Prasideda Zyplinio miške, ties Sutkais (9 km į šiaurės rytus nuo Lukšių). Teka į šiaurę giliu, miškingu slėniu. Įteka į Nemuną 161,2 km nuo jo žiočių, ties Ilguva.

Intakai: Smilgupis (I), Pacupis, Smilgupis (II), Lukašius (dešinieji), bevardis (kairysis).

Beveik visa Nykos vaga ir slėnis (išskyrus ištiesintą aukštupį) patenka į Panemunių regioninį parką. Prie upelio įsikūrę kaimai: Sutkai, Morkai, Žeimis, Margava, Šalnynė, Liepalotėliai, Meškeliūnai, Tūbiškiai, Andriūniškė, Ilguva, Dulinčiškiai. Žemupio pakrantėje stūkso Dulinčiškių piliakalnis.

Upėvardis kildinamas arba nuo žodžio *nykti* („mažėti, menkti, gaišti"), arba siejamas su latv. *nica* („vieta pavandeniui"), slav. *ниць* („sukniubęs"), skr. नीचः = IAST: *nīcaḥ* („žemas"), skr. निवत् = IAST: *nivat* („žemuma, slėnis").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos upės: B. Gailiušis, J. Jablonskis, M Kovalenkovienė, Kaunas, Lietuvos energetikos institutas, 2001, 377 - 387 psl.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 230
Koordinatės: 40°52′ š. pl. 20°59′ r. ilg.﻿ / ﻿40.867°š. pl. 20.983°r. ilg.﻿ / 40.867; 20.983

Golem Gradas
Gyvatė Golem Grado saloje
**Golem Gradas** (maked. *Голем Град*, liet. *Didžioji citadelė*) arba **Gyvatės sala** – sala Makedonijoje, Prespos ežere. Plotas – apie 20 ha. Sala yra arti Graikijos ir Albanijos teritorijų. Golem Grade yra keletas senovinių griuvėsių ir bažnyčių. Yra randama įvairių gyvūnų rūšių, ypač gyvačių. 2008 m. rugpjūčio mėn. sala buvo atverta turistams.

Aprašymas
---------

Golem Grado salos plotas – 20 ha, jos ilgis – 600 m, plotis – 350 m. Sala yra negyvenama nuo XX a. vidurio, kai ją paliko nedidelė vienuolių bendruomenė.
Salą pasiekti galima tik laivu. Konjsko kaimas yra arčiausiai salos esanti gyvenvietė (nutolusi 2 km).

Taip pat skaitykite
-------------------

* Prespos ežeras

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  „GOLEM GRAD IN PRESPA (FROM ORESTIANS TO ROMANS)". *micnews.com.mk*. 2007-03-06. Suarchyvuota iš originalo 2017-04-18. Nuoroda tikrinta 2017-04-18.
2. ↑  Culture in MK
3. ↑  Balkan Travellers Archyvuota kopija 2008-09-01 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Golem Gradas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Svetainė apie Golem Grado salą Archyvuota kopija 2011-07-07 iš Wayback Machine projekto.
*Kitos reikšmės – Kiaušinis (reikšmės).*
**Kiaušinio sala** (angl. *Egg Island*) – negyvenama Bahamų salelė, kurios plotas apie 800 m². Saloje veisiamos vištos, kurių kiaušinius surenka atplaukiantys artimiausių salų gyventojai. Nuo to ir kilęs salos pavadinimas.

Saloje yra pusmėnulio formos paplūdimys, pilnai apsuptas rifo. Vandens gylis čia nesiekia 2 m, todėl galima maudytis arba stebėti povandeninį pasaulį. Dėl mažo gylio ir apsaugos nuo vandenyno vanduo šiltesnis nei aplinkiniai vandenys.

Kiaušinio sala buvo pagarsėjusi XX a. 9 dešimtmetyje, kai buvo manoma, kad būtent čia pirmą kartą išsilaipino Kolumbas.

Netoli salos yra nuskendęs laivas *Arimoroa*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Cruising Guide to the Abacos and the Northern Bahamas". Suarchyvuota iš originalo 2008-02-06. Nuoroda tikrinta 2010-01-29.`{{cite web}}`: CS1 priežiūra: netinkamas URL (link)
2. ↑  „Journal of the Bahamas Historical Society, Volume 14 (October 1992)". Suarchyvuotas originalas 2008-11-19. Nuoroda tikrinta 2010-01-29.
3. ↑  „Aplinkos taršos tyrimas: nuskendęs laivas *Aremoroa* Kiaušinio saloje, Bahamose" (PDF). Suarchyvuotas originalas (pdf) 2008-05-13. Nuoroda tikrinta 2010-01-29.
4. ↑   „Nardymas prie *Aremoroa* laivo".
Ilgametė Centrinės rinkimų komisijos pirmininkė Lidija Jermošina, 2016 m.
**Baltarusijos centrinė rinkimų komisija**, *CRK* (blrs. *Центральная избирательная комиссия Республики Беларусь*), oficialiai **Baltarusijos Respublikos centrinė rinkimų ir respublikinių referendumų pravedimo komisija** (blrs. *Цэнтральная камісія Рэспублікі Беларусь па выбарах і правядзенні рэспубліканскіх рэферэндумаў*) – valstybinė institucija, organizuojanti rinkimus ir referendumus Baltarusijoje. Įsikūrusi Minske, Vyriausybės rūmuose, Sovetskajos g. 11. Jos pirmininkė nuo 1996 m. (su pertraukomis) – Lidija Jermošina.

CRK pastoviai veikianti, sudaroma remiantis Baltarusijos Konstitucijos nuostatomis. Jos teisinį statusą reglamentuoja Baltarusijos Respublikos rinkimų kodeksas. Komisijos darbo tvarka nustatyta jos reglamentuose. Komisijos narių kadencija trunka 5 metus. Komisiją sudaro Baltarusijos prezidentas ir Nacionalinio susirinkimo taryba pariteto pagrindu (po 6 narius) iš kandidatų, kuriuos rekomenduoja regioninių ir Minsko miesto tarybų prezidiumai ir atitinkami vykdomieji komitetai.

Istorija
--------

CRK įkurta 1989 m. gruodžio 4 d. Baltarusijos TSR Aukščiausiosios Tarybos. Jos veikla buvo apibrėžta tais pačiais metais priimtame įstatyme „Dėl liaudies deputatų rinkimų Baltarusijos TSR". Komisiją sudarė pirmininkas, du pavaduotojai, sekretorius, 15 narių.

1998 m. – priimta į Centrinės ir Rytų Europos rinkimų organizatorių asociaciją.

2006 m. po eilinių Baltarusijos prezidento rinkimų CRK pirmininkė Lidija Jermošina buvo įtraukta į sąrašą su daugiau kaip 40 Baltarusijos vyriausybės narių, kuriems buvo uždrausta atvykti į Europos Sąjungą ir Jungtines Valstijas. Jai buvo mesti kaltinimai dėl manipuliavimo rinkimų rezultatais. Draudimas buvo panaikintas 2008 m.

2011 m. sudaryta dabartinė sudėtis (12 narių).

Šaltiniai
---------

1. ↑   Ikstens, Jānis and more (2001 m. spalio mėn.). „Party and Campaign Funding in Eastern Europe: A Study of 18 Member Countries of the ACEEEO". International Foundation for Electoral Systems. `{{cite journal}}`: Citatai journal privalomas `|journal=` (pagalba) found at Google Scholar Archyvuota kopija 2004-07-14 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  „EU lifts Belarus travel ban". Aljazeera. 2008-10-14. Nuoroda tikrinta 2010-07-25.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2020-12-31 iš Wayback Machine projekto.
Pagrindiniai žemės biomai.   Kalnų tundra
Kalnų tundra (paramai) Venesuelos Anduose
Kalnų tundra Uoliniuose kalnuose
**Kalnų tundra** – analogiška tundrai gamtinė zona, būdinga vertikaliojo zoniškumo sritims. Kalnų tundra užima juostą kalnuose tarp medžių ribos ir sniego ribos. Nuo poliarinių ir subpoliarinių kraštų tundros kalnų tundra skiriasi tuo, kad joje daug mažiau užsilaiko vandens, todėl paviršius mažai supelkėjęs.

Kalnų tundrai būdingas vėsus klimatas. Dėl adiabatinių procesų kylant į viršų oro temperatūra žemėja. Paprastai kalnų tundroje vasarą temperatūra svyruoja apie +10 °C, o žiemos šaltos ir sniegingos. Tačiau dėl būdingo vėjo, šlaitų padėties vietomis sniego danga gali ir nesusidaryti. Kalnuose dėl didesnės saulės radiacijos daug didesnis garuojamumas ir transpiracija, todėl nesikaupia drėgmė.

Kalnų tundra susidaro visuose kalnuose, kurie yra pakankamai aukšti arba pakankamai arti poliarinių sričių. Dažniausiai ši zona sutinkama vidurinių platumų ir subpoliarinės juostos kalnuose, kur medžių riba baigiasi nedideliame aukštyje – Šiaurės Amerikos Kordiljerose, Alpėse, Skandinavijos kalnuose, Pirėnuose, Naujosios Zelandijos Alpėse, Uralo kalnuose, Sibiro kalnuose. Taip pat randama aukštuose kalnuose – Kaukaze, Himalajuose, Anduose, sudaro didelius plotus aukštuose plokščiakalniuose – Tibeto plokščiakalnyje, Altiplane. Kalnų tundra dažnai eina pakaitomis su subalpinėmis bei alpinėmis pievomis.

Kalnų tundrai būdingos daugiametės žolės, viksvuoliniai, įvairiažoliai augalai. Šiems augalams būdinga didelė šaknų ir rizomų biomasė, padedanti sulaikyti drėgmę ir išlaikyti maisto medžiagas per žiemą. Vienmečiai augalai kalnų tundroje paprastai išauga gležni, maži, silpnomis šaknimis. Taip pat būdingi krūmokšniai, kupsinės žolės, pagalvių formos augalai, samanos ir kerpės. Dėl to, kad kalnų tundros plotai izoliuoti, be to, augalija turi prisitaikyti prie būdingo mikroklimato, šioje juostoje gausu endeminių rūšių. Kalnų tundros gyvūnija labai skirtinga priklausomai nuo vietos, tačiau dažni įvairūs kalnuose prisitaikę gyventi atrajotojai (snieginė ožka, jakas, snieginis avinas, gemzė, himalajinis taras), smulkieji žinduoliai (kiškėnai, šinšilos, švilpikai), plėšrūnai (lokiai, snieginiai leopardai, pumos, vilkai).

Šaltiniai
---------

1. ↑ . Тундра горная // *Геологический словарь*: в 2-х томах. – М.: Недра. – 1978.
2. ↑  ГОРНАЯ ТУНДРА, *physiography.ru*
3. ↑  Grassland Habitat Group. *Bureau of Land Management*.
4. ↑  Körner, Christian (2003). *Alpine Plant Life: Functional Plant Ecology of High Mountain Ecosystems*. Berlin: Springer. pp. 9–18.
5. ↑  The tundra biome, *UCMP*


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kalnų tundra** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Wolfram Euler** |
| --- |
| Gimė | 1950 m. gegužės 5 d. (73 metai) |
|  |
| Veikla | vokiečių kalbininkas |
| Organizacijos | Gyseno universitetas |

**Volframas Oileris** (vok. *Wolfram Euler*, 1950 m. gegužės 5 d.) – vokiečių kalbininkas, indoeuropeistas.

Biografija
----------

Vadovaujamas R. Hiršės, 1979 m. V. Oileris Gyseno universitete apgynė daktaro laipsnį, disertacijos tema – indoiranėnų ir graikų kalbų vardažodžio darybos panašumai. Šis darbas padėjo nustatyti, kad graikų kalba, nepaisant jos geografinės padėties, pradžioje priklausė rytinei indoeuropiečių kalbų šakai. Po to sekė Insbruko univeristeto keltologo V. Meido tyrimai. Daugiau kaip 80–yje publikacijų V. Oileris nagrinėja daugumą indoeuropeistikos sričių. Pagrindinis dėmesys jo darbuose tenka baltų, indoiranėnų, iranėnų, graikų ir romanų kalboms.

V. Oileris palaiko 1995 m. G. Holcerio pateiktą teoriją, kad slavų prokalbė susidarė ir ėmė vystytis maždaug nuo 600 mūsų eros metų. V. Oileris taip pat neigia bendros baltų-slavų prokalbės egzistavimą; baltų ir slavų kalbos labai anksti buvo atskiros ir tik vėliau vienos kitas paveikė. Gana nesename ginče dėl germanų protėvynės V. Oileris sutinka su G. Leibnico ir J. Udolfo požiūriu, kad germanų kalbos arba jų pirmtakės išsirutuliojo ne Skandinavijoje, o, kaip rodo Harco regiono vandenvardžiai, jos radosi dabartinėse Žemutinėje Saksonijoje, Saksonijoje-Anhalte ir Tiuringijoje. V. Oileris nepritaria daugumos kalbininkų nuomonei, kad ypatingosios germanų kalbų raidos ypatybės nulemtos ikigermaniškojo substrato.

V. Oileris yra tolimas matematiko Leonardo Oilerio (1707–1783) giminaitis. V. Oileris gyvena Miunchene, yra vedęs ir turi sūnų.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  „Dr. Wolfram Euler". Verlag Inspiration Un Limited. Suarchyvuotas originalas 2022-02-02. Nuoroda tikrinta 2022-02-02. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
2. 1 2 3  „Wolfram Euler". MEMIM Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2022-02-02.[neveikianti nuoroda]

Bibliografija
-------------

* V. Oilerio bibliografija
Koordinatės: 43°46′36″š. pl. 11°15′33″r. ilg.﻿ / ﻿43.77671°š. pl. 11.259103°r. ilg.﻿ / 43.77671; 11.259103

 Akademijos galerijos įėjimas
*Šis straipsnis apie galeriją Florencijoje. Apie kitą galeriją Venecijoje skaitykite Akademijos galerija (Venecija)*
**Akademijos galerija** (it. *Galleria dell'Accademia*) – meno galerija Florencijoje. Dar vadinama tiesiog Akademija (it. *Accademia*), įsikūrusi Ricasoli gatvėje (Via Ricasoli) 58-60. Žymiausias galerijos eksponatas – Mikelandželo „Dovydo" skulptūra.

Apie galeriją
-------------

Galerijos ištakos siekia 1561 m. kai Florencijoje buvo įkurta Meno ir dizaino akademija, pirmoji tokio pobūdžio institucija Europoje. Tarp akademijos įkūrėjų buvo žymūs to meto Florencijos menininkai: Giorgio Vasari, Agnolo Bronzino, Bartolomeo Ammanati ir kt. Akademijos globėjais buvo Mikelandželas ir Toskanos kunigaikštis Kozimas I Medičis. 

1784 m. visos Florencijos dailės mokyklos buvo suvienytos į šią akademiją. Tuo pat metu buvo pradėti kaupti kūriniai akademijos dailės kolekcijai. 1873 m. į Akademiją buvo perkelta originali Mikelandželo „Dovydo" statula (dabar yra specialiai jai sukurtoje patalpoje). Buvo sumanymas čia įkurti Mikelandželo muziejų. Šiuo metu galerija labiau orientuota į ankstyvąjį XIV-XV a. florentietiškąjį meną. Yra senovinių muzikinių instrumentų galerija. Iš skulptūrų galerijoje yra Mikelandželo „Išsilaisvinančių vergų" statulos ir Džambolonjos originalus „Sabinės pagrobimo" statulos modelis.

2008 m. galeriją aplankė per 1,3 mln. lankytojų.

Galerijos eksponatai
--------------------

Keletas iš žymiausių galerijos eksponatų:

* Mikelandželo „Dovydo" statula Akademijoje Mikelandželo „Dovydo" statula Akademijoje
* Sandras Botičelis. „Madona prie jūros" Sandras Botičelis. „Madona prie jūros"
* Lorencas Monakas. „Madona soste" poliptikas Lorencas Monakas. „Madona soste" poliptikas
* Nežinomas menininkas. „Geroji naujiena" Nežinomas menininkas. „Geroji naujiena"

Išnašos
-------

1. ↑  „I dossier del Touring Club Italiano 2009" (PDF). Suarchyvuotas originalas (PDF) 2011-04-09. Nuoroda tikrinta 2011 m. spalio 24 d.. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|accessdate=` (pagalba)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Akademijos galerija (Florencija)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
* Florencijos muziejai
| **Panthera leo europaea** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Plėšrieji žinduoliai  *( Carnivora)* |
| Šeima: | Katiniai  *( Felidae)* |
| Pošeimis: | Didžiosios katės  *( Pantherinae)* |
| Gentis: | Panteros  *( Panthera)* |
| Rūšis: | Liūtas  *( Panthera leo)* |
| Porūšis: | Europinis liūtas  *( Panthera leo europaea)* |

 |
| Binomas |
| ***Panthera leo europaea***?, [[{{{metai}}}]] |

**Europinis liūtas** (*Panthera leo europae* ar *Panthera leo tartarica*) – spėjamas išnykęs liūto (*Panthera leo*) porūšis, gyvenęs Pietų Europoje iki ankstyvųjų istorinių laikų. Vieni ekspertai Europoje gyvenusius liūtus laiko azijinio liūto (*Panthera leo persica*) populiacijos dalimi, kiti – atskiru porūšiu. Gali būti, kad šie liūtai buvo paskutiniai europinių urvinių liūtų (*Panthera leo spelaea*) individai.

Europoje gyveno du ikiistorinių liūtų porūšiai – ankstyvojo vidurinio pleistoceno fosilinis liūtas ir aukštutinio pleistoceno urvinis liūtas.

Išnykimas
---------

Apie ikiistorinius Europos liūtus žinoma labai nedaug. Aristotelis ir Herodotas rašė, kad I tūkstantmečio pr. m. e. viduryje Balkanuose liūtai gyveno. Kai Kserkso I kariuomenė 480 m. žygiavo per Makedoniją, ji sutiko kelis liūtus.

Apie 20 m. pr. m. e. liūtai išnyko Italijoje, apie 1 m. e. m. liūtai išnyko Vakarų Europoje.
  
Apie 70 m. e. m. liūtai gyveno tik šiaurinėje Graikijoje, tarp Aliakmono ir Mestos upių.
  
Apie 100 m. e. m. liūtai Rytų Europoje jau buvo išnykę. Po to liūtai Europoje tegyveno tik Kaukazo kalnuose, kur azijiniai liūtai išgyveno iki X a.

Europinis liūtas išnyko dėl išmedžiojimo (liūtų medžioklė buvo populiari graikų ir romėnų pramoga), konkurencijos su sulaukėjusiais šunimis, tipinio liūtų grobio gausos sumažėjimo. Europinius liūtus kartu su berberiniais ir azijiniais liūtais naudojo Romos cirkuose, kur su liūtais kaudavosi bestiarijai ir tokie žvėrys kaip turaninis tigras, tauras, lokiai. Pradžioje europiniai liūtai romėnams buvo labiau prieinami negu Šiaurės Afrikos ar Artimųjų Rytų liūtai. Europiniams liūtams nykstant romėnai liūtus ėmė importuoti iš Afrikos ir Azijos.

Nuorodos
--------

1. ↑  J. Burger; Rosendahl W, Loreille O, Hemmer H, Eriksson T, Götherström A, Hiller J, Collins MJ, Wess T, Alt KW. (2004). „Molecular phylogeny of the extinct cave lion Panthera leo spelaea". *Mol. Phylogenet. Evol.* (30): 841–849.`{{cite journal}}`: CS1 priežiūra: multiple names: authors list (link). Online pdf Archyvuota kopija 2006-10-13 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Asiatic Lion Information Centre. *2001 Past and present distribution of the lion in North Africa and Southwest Asia*. Downloaded 1 June 2006 from  Archyvuota kopija 2008-05-10 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Guggisberg, C.A.W. (1961). *Simba: the life of the lion*. Cape Town: Howard Timmins..
4. 1 2  Lion Coins
| Shelbee Myne |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Shelli Marie Casterline |
|  |
| Gimė | 1974 m. sausio 6 d. (50 metų)Kalifornija, JAV |
|  |
| Šalis |  JAV |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |
| Apdovanojimai |
| XRCO apdovanojimas 2001 m. |

**Šelbi Main** (tikrasis vardas – *Shelli Marie Casterline*; g. 1974 m. sausio 6 d. Kalifornija) – buvusi JAV pornografinių filmų aktorė.

Biografija
----------

Šelbi Main gimė ir užaugo Pietų Kalifornijoje. Dirbdama informacijos paieškos kompanijoje ji susipažino su pardavimų vadybininku Pat Myne ir 1997 metų gegužę už jo ištekėjo.

Tais pačiais metais Šelbi susipažino su buvusia vyro mokslo drauge ir jo geriausio draugo žmona Krista Maze, kuri prisipažino besifilmuojanti pornografiniuose filmuose ir pakvietė sutuoktinius taip pat pamėginti. Šelbi, vyro skatinama, sutiko, Krista ją supažindino ją su filmų kūrėjais ir 1997 metais ši debiutavo kaip aktorė. Vėliau duotame interviu ji tvirtino, kad pinigai niekada nebuvo svarbiausias apsisprendimo motyvas, nes ją kur kas labiau viliojo nauji įspūdžiai 

Nepaisant žmonos apsisprendimo, Patas dar kurį laiką dvejojo ir tik po pusės metų, 1998 balandį ryžosi nusifilmuoti bendroje juostoje kartu su žmona. Krista Maze tuo metu jau buvo pasitraukusi iš pornografijos, o Šelbi – jau pradėjusi garsėti aktorė. Už vieną pirmųjų bendrų filmų „Psycho Sexuals II" bendrą sceną Šelbi buvo sumokėta 1500 dolerių, o jos vyrui – tik 100.

Pradžioje Patas filmavosi tik kartu su Šelbi ir tai padėjo jam apsiprasti su nauju vaidmeniu. Po kurio laiko jiedu ėmė filmuotis tik su kitais partneriais, norėdami tokiu būdu atriboti savo asmeninį gyvenimą nuo vaidybos  ir įkūrė kompaniją „Myne Productions" , kuri rūpinosi judviejų filmais ir platinimu.

Nors pornografijos pasaulyje Šelbi ir Pato šeima atrodė ideali, 2001 metais jiedu nusprendė išsiskirti. Jiedu liko porno versle, tačiau Šelbi filmavosi kur kas rečiau nei jos buvęs vyras. Paskutinis jos filmas „Biker Dollz" pasirodė 2008 metais.

Apdovanojimai
-------------

| Metai | Apdovanojimas | Kategorija | Rezultatas |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001 | XRCO apdovanojimas | Unsung Siren | laimėjo |
| 2003 | AVN apdovanojimas | Best All-Girl Sex Scene | nominacija |
|

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Shelbee Myne bio". Nuoroda tikrinta 2013-04-08. `{{cite web}}`: Cite has empty unknown parameter: `|3=` (pagalba)[neveikianti nuoroda]
2. 1 2 3  „Shelbee Pat Myne". Nuoroda tikrinta 2013-04-08. `{{cite web}}`: Cite has empty unknown parameter: `|1=` (pagalba)
3. 1 2  „Shelbee Myne bio". Nuoroda tikrinta 2013-04-08. `{{cite web}}`: Cite has empty unknown parameter: `|3=` (pagalba)[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Shelbee Myne** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis
* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2010-10-04 iš Wayback Machine projekto.
| Zaterlandasvok. *Saterland* |
| --- |
|              |
| *Šv. Petro ir Pauliaus bažnyčia* |
|  |
| 

ZaterlandasZaterlandas

53°2′0″ š. pl. 7°43′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.03333°š. pl. 7.71667°r. ilg.﻿ / 53.03333; 7.71667﻿ (Zaterlandas)Koordinatės: 53°2′0″ š. pl. 7°43′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.03333°š. pl. 7.71667°r. ilg.﻿ / 53.03333; 7.71667﻿ (Zaterlandas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Žemutinė Saksonija Žemutinė Saksonija |
| **Apskritis** | Klopenburgo apskritis |
|  |
| **meras** | Thomas Otto |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 13 701  |
| **Plotas** | 123,62 km² |
| **Tankumas** (2019) | 111 žm./km² |
| **Altitudė** | 5 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 26683 |
| **Tel. kodas** | 0 44 920 44 98 |
| **Tinklalapis** | www.saterland.de |
|  **Vikiteka** | Zaterlandas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Zãterlandas |

**Zaterlandas** (vok. *Saterland*) – miestas Vokietijoje, Žemutinėje Saksonijoje, Klopenburgo apskrityje. Miestas įsikūręs tarp Liero, Klopenburgo ir Oldenburgo miestų. Mieste gyvena Zaterlando fryzų etninė grupė, kuri be vokiečių kalbos šneka Zaterlando fryzų kalba.

Zaterlando savivaldybė susikūrė 1974 m. susijungus Štriuklingeno, Ramsloho, Zėdelsbergo ir Šarelio savivaldybėms.

2019 m. duomenimis, mieste gyvena 13 701 gyventojas.

Istorija
--------

Dvikalbis vokiečių ir Zaterlando fryzų kalbų kelio ženklas
Viduramžiais Zaterlandas buvo smėlėtas regionas, užimantis maždaug 15 km ilgio ir 1-4 km pločio plotą, apsuptą pelkėmis. X-XIII a. jame apsigyveno fryzai, atkeliavę čia iš Rytų Fryzijos. Kadangi vietos gyventojai buvo gana izoliuoti nuo kitų regiono gyventojų, Zaterlande išsivystė savita rytų fryzų kalba – Zaterlando fryzų kalba, kuria mieste šnekama ir šiandien. Zaterlando fryzai (vok. *Saterfriesen*) yra mažiausia federalinės vyriausybės pripažinta mažuma.

Žymios vietos
-------------

Zaterlando savivaldybės teritorijoje yra labai žemo dažnio siųstuvas *DHO38* – didelis labai žemo dažnio Vokietijos karinio laivyno siųstuvas, skirtas siųsti komandas šalies povandeniniams laivams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Bevölkerung der Gemeinden mit 10 000 und mehr Einwohnern am 31.12.2019 (Ranking)". *Landesamt für Statistik Niedersachsen*. 2019-12-31. Suarchyvuotas originalas 2020-11-01. Nuoroda tikrinta 2020-11-07. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
Victor Company of Japan, Ltd.  
日本ビクター株式会社|  |
| Forma | Dukterinė įmonė |
| Pramonė | Profesionali elektronikos įranga, plataus vartojimo įrenginiai |
| Įkurta | Jokohamoje, Japonijoje (1927) |
| Centrinė būstinė | Jokohama, Japonija |
| Svarbiausi darbuotojai | Shoichiro Eguchi (prezidentas) |
| Produkcija | Plataus vartojimo audio, videoaparatūra ir programinė įranga, multimedijos produktai |
| Pajamos | Mažėjimas 658,4 mlrd. jenų (2008 m.) |
| Darbuotojų | 19 044 (2008 m.) |
| Holdingas | JVC Kenwood |
| Padaliniai | Victor Entertainment |
| Tinklalapis | www.victor.co.jp |

**JVC** (jap. 日本ビクター株式会社 = *Nippon Bikutā Kabushiki-gaisha*, TYO: 6792 Archyvuota kopija 2015-01-09 iš Wayback Machine projekto.) – Japonijos tarptautinė plataus vartojimo ir profesionalios elektronikos įrangos gamintoja, įsikūrusi Jokohamoje. Bendrovė geriausiai žinoma dėl to, kad Japonijoje pristatė pirmąsias televizijos sistemas, taip pat dėl to, jog sukūrė VHS vaizdajuostės formatą.

Istorija
--------

### Nuo įsteigimo iki Antrojo pasaulinio karo

„JVC" buvo įkurta 1927 m. pavadinimu „The Victor Talking Machine Company of Japan, Limited", kaip viena iš vieno didžiausių Jungtinių Valstijų fonografų ir vinilinių plokštelių gamintojo „Victor Talking Machine Company" dukterinių įmonių. 1929 m. didžioji dalis akcijų perėjo į „RCA-Victor" rankas. XX a. 4-ajame deš. „JVC" gamino fonografus ir jų įrašų laikmenas. 1932 m. bendrovė ėmė kurti radijo imtuvus. 1939 m. Japonijoje pristatė pirmąją televizijos sistemą. Antrojo pasaulinio karo metu bendrovė aktyviai bendradarbiavo su užsienio gamintojais.

### Pokario laikotarpiu

1953 m. „Panasonic" įsigijo didžiąją dalį „JVC" akcijų. Nuosavybės teisių į „JVC" bendrovė „Panasonic" atsisakė 2007 m.

1970 m. bendrovė pristatė Videosphere, šalmo formos CRT televizorių su įmontuotu žadintuvu. Produktas buvo komerciškai sėkmingas.

1971 m. pristatė pirmąją diskrečią sistemą CD-4 keturių kanalų kvadrofoniniam garsui ar vinilo įrašams.

1975 m. „JVC" pristatė pirmąjį nešiojamąjį baterijomis įkraunamą radijo imtuvą su įmontuotu TV (modelis 3050). TV buvo 7,6 cm apimties, CRT tipo. Metais vėliau „JVC" modelį praplėtė kasetofonu 3060.

Vėlyvajame 8-ajame dešimtmetyje bendrovė sukūrė vaizdajuostės formatą VHS, kuris buvo vienas iš dviejų pagrindinių to laikmečio namų videotekos formatų (kitas „Sony" Betamax). Nors ir VHS buvo techniškai silpnesnis vadinamajame videokasečių formatų kare nurungė savo konkurentą.

### XXI a.

2008 m. „JVC" susijungė su „Kenwood". Buvo suformuota holdingo bendrovė „JVC Kenwood".

Išnašos
-------

1. ↑  „JVC (Victor)". *stereo80s.com*. Suarchyvuotas originalas 2016-03-04. Nuoroda tikrinta 2016-08-01. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: JVC** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė