recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Ankštakių kapinynas |
| --- |
| Kapinyno vaizdas iš šiaurės vakarų pusės |
| 

Ankštakių kapinynasAnkštakių kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°55′37″š. pl. 21°12′06″r. ilg.﻿ / ﻿55.927013°š. pl. 21.201692°r. ilg.﻿ / 55.927013; 21.201692Koordinatės: 55°55′37″š. pl. 21°12′06″r. ilg.﻿ / ﻿55.927013°š. pl. 21.201692°r. ilg.﻿ / 55.927013; 21.201692 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Kretingos seniūnija |
| Plotas | 0,48 ha |
| Naudotas | III - VI a. |
| Žvalgytas | 1959, 1982, 1995 m. |
| Tirtas | 1940 m. |
| Registro Nr. | 5249 /A451P; AR531/ |

**Ankštakių kapinynas** (kultūros paminklas: unikalus kodas – 5249, senas registro kodas – A451P, senas kultūros paminklų sąrašo numeris – AR531) – kapinynas pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Ankštakių kaime (Kretingos seniūnija), kairiajame Tenžės krante.

Kapinynas
---------

Įrengtas aukštumos kyšulyje. 1972 m. paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu (AR531), 1992 m. įrašytas į kultūros vertybių registrą, 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu (A451P), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu. Teritorija užsodinta spygliuočių jaunuolynu.

Teritorijos plotas – 0,48 ha.

1,6 km į šiaurės rytus yra Ankštakių-Senkų kapinynas, 1,72 km – Senkų piliakalnis.

Tyrimai
-------

1959 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas).

1940 m. Vytauto Didžiojo kultūros muziejus (tyrimų vadovas Pranas Baleniūnas) ištyrė 50 m² plotą. Atidengta 13 akmenų vainikų, iš kurių trijuose buvo kapų ir III a. – VI a. radinių. Mirusieji laidoti nedeginti, 45–55 cm gylyje, kapai apjuosti akmenų vainikų; griaučiai sunykę, išlikę tik dantų liekanos. Kapų duobių sampile pastebėta anglių ir degėsių. Rasta geležinių ir žalvarinių pasidabruotų smeigtukų, žalvarinė apyrankė ir žiedas, molinio puodelio fragmentų.

Radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas. – Vilnius, 1973. – P. 137
2. ↑  Ankštakių kapinynas, Kretingos r. sav. Ankštakių k. (Kretingos sen.)[neveikianti nuoroda]
3. ↑  Mykolas Michelbertas. Ankštakių kapinynas. – Lietuvos archeologiniai paminklai. Lietuvos pajūrio I–VII a. kapinynai. – Vilnius, 196. – P. 112–115
4. ↑  Mykolas Michelbertas. *Ankštakių kapinynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 546 psl.

Nuorodos
--------

* Kretingos krašto enciklopedija Archyvuota kopija 2016-07-16 iš Wayback Machine projekto.
| ***Susišaudymas O.K. Korale*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Gunfight at the O.K. Corral |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | John Sturges |
| Scenaristas (-ai) | Leon UrisGeorge Scullin |
| Vaidina | Burt LancasterKirk DouglasDennis HopperLee Van Cleef |
| Metai | 1957 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 122 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Susišaudymas O.K. Korale** (angl.  *Gunfight at the O.K. Corral*) – 1957 m. JAV sukurtas ir 2 Oskarams nominuotas vesternas, sukurtas pagal realius 1881 m. spalio 26 d. įvykius.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Burt Lancaster – Vaitas Erpas
* Kirk Douglas – Dokas Holidėjus
* Rhondas Fleming – Laura Denbou
* Jo Van Fleet – Keitė Fišer
* John Ireland – Džonis Ringo
* Lyle Bettger – Aikas Klentonas
* Dennis Hopper – Bilis Klentonas
* Lee Van Cleef – Edas Beilis

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Garsus Laukinių Vakarų šerifas Vaitas Erpas ketina pasitraukti iš pareigų ir atsidėti ramiam gyvenimui. Dodž Sityje jis susitinka seną savo pažįstamą, profesionalų kortuotoją ir puikų šaulį Doką Holidėjų, nuolat įklimpsantį į įvairias nemalonias situacijas. Kol Erpas stengiasi palaikyti mieste tvarką, Holidėjų palieka jo draugė Keitė, susidedanti su banditu Džoniu Ringo.

Erpas įsimyli kortuotoją Laurą Denbou, su kuria ketina praleisti savo likusias dienas, tačiau brolių pagalbos prašymas priverčia Vaitą pakeisti planus: jis pasieka moterį ir keliauja pas brolius į Tumstouną. Šių kelias susikirto su gyvulių kontrabanda iš Meksikos besiverčiančiu Klentonu, kuris neketina nutraukti savo nusikalstamos veiklos bei Tumstouno terorizavimo. Broliai meta Klentonui iššūkį, tačiau netrukus vienas jų nužudomas. Likę 3 broliai Erpai ir prie jų prisijungęs sunkiai sergantis Dokas Holidėjus susigrumia su Klentono žmonėmis O.K. Kerolo rančoje...

Apdovanojimai
-------------

Kadras iš filmo
* Oskaras (nominacija) – geriausias garsas
* Oskaras (nominacija) – geriausias redagavimas
* Laurel apdovanojimas – geriausias aktorius (Burt Lancaster)
* Laurel apdovanojimas – geriausia veiksmo drama
* Laurel apdovanojimas (nominacija) – geriausias aktorius (Kirk Douglas)
* „Directors Guild of America" (nominacija) – geriausias režisierius (John Sturges)

Taip pat skaitykite
-------------------

* Tumstounas
| **Phaeolepiota aurea** |
| --- |
| Auksuotoji smulkiažvynė (*Phaeolepiota aurea*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Pievagrybiniai  *( Agaricaceae)* |
| Gentis: | Smulkiažvynė  *( Phaeolepiota)* |
| Rūšis: | Auksuotoji smulkiažvynė  *( Phaeolepiota aurea)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Auksuotoji smulkiažvynė** (*Phaeolepiota aurea*) – pievagrybinių (*Agaricaceae*) šeimos, smulkiažvynių (*Phaeolepiota*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Pamiškės, pagiriai, krūmynai, pagrioviai, žolėtos paežerės, paupiai.

* **Augimo laikas**

Vasara antra pusė, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Geltoni, aukso spalvos, stambūs vaisiakūniai, auga grupėmis.

Vaisiakūniai dideli, stambūs. Kepurėlė iki 35 cm skersmens ir didesnė, aksomiška, smulkiai grūdėta, žvynuota, aukso spalvos. Jauni lakšteliai pridengti odišku geltonu grūdėtu apvalkalu, vėliau - laisvi, gelsvai rudi, siauri. Kotas 8–15 (20)×2–6 cm, į pamatą storėjantis, su plėveliniu geltonu žiedu, virš kurio balsvas, gelsvas lygus, žemiau jo grūdėtas, žvynuotas, kepurėlės spalvos. Trama gelsva, stora, be ypatingo kvapo, nekarti. Sporos verpstiškos, didelės, 9–13×4,5–5,5 μm.

**Būdingi požymiai:** mėsingi, dideli vaisiakūniai žvynuoti, grūdėti, su ryškiu grūdėtu, geltonu žiedu.

Auga didelėmis grupėmis, kartais ratilais, durpingose žemėse. Valgoma. Dažna. Didelės kepurėlės ir kotai nevartojami.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 208 psl.

Nuorodos
--------

* Auksuotosios smulkiažvynės nuotraukos Archyvuota kopija 2010-03-25 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Auksuotoji smulkiažvynė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Dubingių tiltas |
| --- |
|  |
| 

Dubingių tiltasDubingių tiltas

55°3′25.92″ š. pl. 25°26′37.46″ r. ilg.﻿ / ﻿55.0572000°š. pl. 25.4437389°r. ilg.﻿ / 55.0572000; 25.4437389﻿ (Dubingių tiltas)Koordinatės: 55°3′25.92″ š. pl. 25°26′37.46″ r. ilg.﻿ / ﻿55.0572000°š. pl. 25.4437389°r. ilg.﻿ / 55.0572000; 25.4437389﻿ (Dubingių tiltas) |
|  |
| **Vieta** | Dubingiai, Molėtų raj. |
| **Kerta** | Asveja |
| **Ilgis** | 76,4 m |
| **Plotis** | 6 m |
| **Aukštis** | 2,6 m |
| **Pastatytas** | 1934 m. |
| **Konstrukcija** | medinis tiltas |

**Dubingių tiltas** – medinis tiltas per ilgiausią Lietuvoje Asvejos ežerą ties Dubingiais Molėtų rajone. Tiltas yra Asvejos regioniniame parke. Tai vienas iš trijų Lietuvos medinių tiltų, esančių valstybiniuose keliuose – rajoniniame kelyje  **2812**  Joniškis–Dubingiai–Dirmeitai–Paberžė . Statinio ilgis – 76,4 m, plotis – 6 m, aukštis – 2,6 m, 12 angų, jį laiko ąžuoliniai poliai. Tiltu važiuojančių transporto priemonių svoris ribojamas iki 5 t. Statinį eksploatuoja VĮ „Utenos regiono keliai".

Tai pirmasis medinis tiltas per ežerą Lietuvoje, 1934 m. pastatytas Lietuvos prezidento Antano Smetonos iniciatyva. 1995 m. Dubingių tiltas paskelbtas technikos ir istorijos paminklu (reg. nr. 4492, S20).

Istorija
--------

Iki tilto pastatymo per ežerą grafo Tiškevičiaus rūpesčiu buvo įrengtas keltas ir keltininko namelis. 1933 m. Lietuvos prezidentas A. Smetona atvykęs į Dubingius negalėjo per ežerą persikelti į miestelį. Ta priežastis ir vietos gyventojų prašymas lėmė, kad būtų leista pastatyti tiltą. 1934 m. birželio 3 d. dalyvaujant Lietuvos prezidentui tiltas buvo iškilmingai atidarytas.

1998 m. žvalgymų metu šalia Dubingių tilto rasti senovinio tilto poliai. 24 ąžuolinių ir spygliuočių medienos polių liekanos stūkso 1,20- 12,0 m gylyje. Tai viduramžių tilto, jungusio tuometinę Dubingių piliavietės salą su krantu, liekanos. Ilgalaikį tilto tarnavimą byloja tai, kad tiltas ne sykį buvo remontuotas ar perstatinėtas, nes dalis polių nesusieina į vientisą sistemą. Ankstyviausią Dubingių pilies piešinį (1872 m.), kartu vaizduojantį buvusių rūmų griuvėsius ir link piliavietės vedantį tiltą, yra palikęs dailininkas Napoleonas Orda.

Galerija
--------

* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑   Dubingių tilto priežiūra
2. ↑   Dubingių tiltas paveldo objektų sąraše
3. ↑   Povandeninis Asvejos ežero paveldas

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dubingių tiltas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Dubingių tilto atidarymas
* Didikų Radvilų paveldas Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
* Dubingių tiltas *efoto.lt* svetainėje
**Karaliaučiaus karališkoji vokiečių draugija** (vok. *Königliche deutsche Gesellschaft zu Königsberg*) – Prūsijos lietuvių mokslinė organizacija, veikusi 1741-1945 m. Karaliaučiaus pilyje.

Veikla
------

Tyrė Prūsijos tautų istoriją, kalbą, literatūrą. Leido mokslinį žurnalą „Preussisches Archiv" (1790-1798 m.), „Preussische Provinzial-Blatter" (1829-1845 m.), „Neu Preussische Provinzial-Blatter" (1845-1864 m.), „Altpreussische Monatschrift" (1864-1922 m.). Turėjo apie 1000 vnt. biblioteką, kurioje, spėjama, buvo knygų lietuvių ir prūsų kalbomis, rankraščių, archyvinės medžiagos. 

Draugijos vadovai ir nariai paskelbė lituanistikos ir prūsistikos veikalų. 1789 m. turėjo 50 narių. Tarp jų buvo J. G. Jordanas, Prūsijos žodyno sudarytojas G. Henigas. Iki Lietuvių literatūros draugijos įsteigimo 1879 m. Karaliaučiaus karališkoji vokiečių draugija buvo lituanistinių tyrinėjimų Prūsijoje svarbiausias centras.

Draugijos vadovai
-----------------

Fridrichas Kuršaitis, Jonas Kvantas, Georgas Neselmanas, Gotfrydas Ostermejeris, Liudvikas Rėza.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Domas Kaunas. *Karaliaučiaus karališkoji vokiečių draugija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kelio maršrutas
**Karakorumo plentas** (angl. *The Karakoram Highway - KKH*) – automobilių kelias Pietų ir Centrinėje Azijoje, jungiantis Pakistano miestą Hasan Abdalą (netoli Abotabado) ir Kinijos miestą Kašgarą. Oficialus kelio numeris Pakistane yra **N-35**, Kinijoje – **G314**. Karakorumo plentas kerta Karakorumo kalnų grandinę per Chundžerabo perėją (4693 m) – aukščiausią pasaulyje asfaltuotu keliu kertamą perėją. Ilgis – 1300 km.

Istorija
--------

Karakorumo plentas jungtinėmis Kinijos ir Pakistano pastangomis pradėtas statyti 1959 m. užbaigtas 1979 m. o viešai naudojamas nuo 1986 m. Statybų metu žuvo apie 810 pakistaniečių ir 200 kinų, daugiausia dėl nuošliaužų arba nukritę. Kelio trasa eina vienu iš senųjų šilko kelio maršrutų.

Būklė
-----

Nors kelias gerai prižiūrimas, dėl ekstremalių geologinių ir klimatinių sąlygų keliaujant juo iškyla pavojų. Karakorumo plentas eina ypatingai seismiškai aktyvia sritimi, todėl čia pasitaiko žemės drebėjimų, galinčių sukelti nuošliaužas ar akmenų griūtis. Ypač pavojingas laikotarpis yra vasaros musono metu (liepa-rugpjūtis), kuomet kyla purvo nuošliaužos ir upių potvyniai. Žiemą dažnai eismas keliu uždaromas dėl storos sniego dangos. Be to, Pakistanui priklausanti kelio dalis eina per ginkluotais konfliktais pasižymintį Kašmyro regioną.

Turizmas
--------

Karakorumo plentas pastaruoju metu tampa svarbia turistine atrakcija, mat jis driekiasi itin vaizdingais kraštovaizdžiais. Nuo kelio galima išvysti vienus aukščiausių pasaulio kalnų Nanga Parbatą, Rakapošį, Diraną, Ultar Sarą ir kt. vienus ilgiausių pasaulyje kalnų ledynų (Baltorą, Pasu, Gulkiną). Kelias kerta Indo, Hunzos, Gilgito upes, eina šalia Karakulio, Atabado ežerų. Pakistano pusėje esančiose olose galima išvysti 7000 m. senumo petroglifų.

Prie plento įsikūrę miestai: Bešamas, Čilasas, Gilgitas, Karimabadas, Nagaras, Gulmitas, Pasu, Sustas (Pakistanas), Taškurganas, Upalas, Kašgaras (Kinija).

Galerija
--------

* Plentas KinijojePlentas Kinijoje
* Plentas Indo pakrantėje BaltistanePlentas Indo pakrantėje Baltistane
* Ties Chundžerabo perėjaTies Chundžerabo perėja
* Nuošliauža kelyjeNuošliauža kelyje
| **Vilhelmas Gertėvok. *Wilhelm Gaerte*** |
| --- |
| Gimė | 1890 m. sausio 19 d.Eitkūnai |
| Mirė | 1958 m. rugpjūčio 31 d. (68 metai)Hanoveris |
|  |
| Veikla | vokiečių archeologas |
|  |
| Alma mater | Karaliaučiaus universitetas |

**Vilhelmas Gertė** (vok. *Wilhelm Gaerte*, 1890 m. sausio 19 d. Eitkūnai – 1958 m. rugpjūčio 31 d. Hanoveris) – vokiečių archeologas, kalbininkas, istorikas, daktaras.

Biografija
----------

Nuo 1909 m. Karaliaučiaus universitete studijavo klasikinę filologiją, archeologiją ir vokiečių kalbą. 1914 m. daktaras.

Nuo 1919 m. dirbo muziejuje „Prussia", 1925-1944 m. direktorius. 1928-1943 m. draugijos „Prussia" prezidentas ir žurnalo „Prussia" redaktorius; 1935-1938 m. redagavo ir žurnalą „Altpreussen" (Senoji Prūsija). Nuo 1946 m. Hanoverio muziejaus direktorius.

Mokslinė veikla
---------------

Parašė veikalą „Rytų Prūsijos priešistorė", kuriame susistemino Rytų Prūsijos archeologijos medžiagą ir gausiai iliustravo; šiek tiek tendencingai akcentavo germanų, ypač gotų bei vikingų, įtaką prūsų ir vakarų lietuvių genčių kultūrai.

Tyrė Prūsijos piliakalnius ir kitą archeologinį paveldą. Jo tirti:

* Įsruties kapinynas
* Kirpainių kapinynas

Bibliografija
-------------

* Urgeschichte Ostpreussens Gräfe und Unzer, Königsberg, 1929 m.
* Das altpreußische Weiberfest, Tolkemita-Texte Dieburg

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valdemaras Šimėnas. *Wilhelm Gaerte*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 316 psl.
| **Ascomycota** |
| --- |
| Aukšliagrybis |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Aukšliagrybūnai  *( Ascomycota)* |

 |
| **Eilės** |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Ragangrybiečiai | (*Taphrinales*) |
| Ausūniečiai | (*Pezizales*) |
| Helotiečiai | (*Helotiales*) |
| Žvynokiečiai | (*Rhytismatales*) |
| Skalsiagrybiečiai | (*Clavicipitales*) |

 |

**Aukšliagrybūnai** (*Ascomycota*) – grybų skyrius.

Grybai išaugina cilindro, buožės ar rutulio formos aukšlius (askus), kuriuose susidaro po 8 aukšliaspores. Praplyšus aukšliui, sporos su didele jėga yra iš jo iššaunamos. Sporas išnešioja vėjas. Šių grybų vaisiakūniai yra disko, lėkštelės, dubenėlio, puodelio formos, su kotu arba bekočiai, smulkučiai, tik pro mikroskopą matomi vienaląsčiai organizmai (mielės) arba dideli iki 15-20 cm skersmens (briedžiukai, bobausiai).

Aukšliagrybiai skiriasi gyvenimo būdu, teikiama nauda ar daroma žala. Jie sukelia daugybę augalų, naminių gyvūnų, žmonių ligų; be to, jie yra svarbūs tam tikrų maisto produktų gamybai, pvz. sūrio ir duonos, alaus ir vyno. Aukšliagrybiai svarbūs medicinai, nes *Penicillium chrysogenum* gaminamas antibiotikas penicilinas labai svarbus kovojant su bakterijų sukeliamomis ligomis. Taip pat iš kai kurių šių grybų gaminami fermentai, vitaminai, pašariniai baltymai ir kt. naudingos medžiagos. Dauguma jų aktyviai ardo ligniną, celiuliozę, gliukozę ir net baltymingus maisto produktus. 

Aptikti galima ant sudrėkusios mūrinės sienos, lubų, ar kitokių neorganinės kilmės daiktų. Auga ant popieriaus, drabužių, suirusios avalynės. Nukritę lapai, šakelės, apmirusi žolinė danga, maisto atliekos aukšliagrybių drauge su kitais grybais ir mikroorganizmais greitai paverčiami trąšia dirva.

Sistematika paini. Jie aptinkami visose geografinėse platumose, labai įvairuoja vaisiakūnių forma, spalva ir dydžiu. Aukšliagrybių yra daugiau nei 30 tūkst. rūšių, būdingiausi yra bobausiai ir briedžiukai, nors valgomų yra daugiau nei 30 grybų rūšių. Ypač naudingi vienaląsčiai grybai – mielės, plačiai vartojamos tiek maistui, tiek pašarams. Svarbūs ir kiti aukšliagrybiai, tokie kaip karingoji grūdmenė, išauganti rudenį ant naktinio drugio lėliukės. Šis ir kai kurie kiti aukšliagrybiai užpuola nusilpusius, kenksmingus miškui vabzdžius bei lėliukes ir juos pribaigia.

Pagrindinės Lietuvoje augančių aukšliagrybių eilės:

* Onigeniečiai (*Onygenales*)
* Ragangrybiečiai (*Taphrinales*)
* Ausūniečiai (*Pezizales*)
* Vaisiapūdiečiai (*Helotiales*)
* Skalsiagrybiečiai (*Clavicipitales*)
* Hipokrėjiečiai (*Hypocreales*)
* Sordarijiečiai (*Sordariales*)
* Diatripiečiai (*Diatrypales*)
* Sferijiečiai (*Sphaeriales*)

Nuorodos
--------

* Outline of Ascomycota – 2001 Archyvuota kopija 2004-12-15 iš Wayback Machine projekto. aukšliagrybių sistematika
| **Janas Harfas** |
| --- |
| Gimė | 1943 m. kovo 14 d. (80 metų)Giustrovas, Vokietija |
|  |
| Veikla | geologas |
| Organizacijos | Leibnizo Baltijos jūros tyrimų institutas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Išsilavinimas | habilituotas daktaras |
| Alma mater | Greifsvaldo universitetas |

**Janas Harfas** (vok. *Jan Harff*, g. 1943 m. kovo 14 d. Giustrovas, Vokietija) – vokiečių geologas, habilituotas daktaras.

Biografija
----------

1969 m. baigė Greifsvaldo universitetą. 1974 m. gamtos mokslų daktaras, 1992 m. habilituotas daktaras. 2002 m. Lietuvos mokslų akademijos užsienio narys.

1969–1976 m. dirbo Rostoke, 1977–1992 m. – Potsdamo Žemės fizikos institute, 1992–2008 m. Varnemiundės Leibnizo Baltijos jūros tyrimų instituto skyriaus vadovas; nuo 1993 m. profesorius.

Nuo 2007 m. Vokietijos archeologijos instituto, Tarptautinės matematinės geologinės asociacijos, Amerikos naftos geologų asociacijos narys.

Mokslinė veikla
---------------

Svarbiausia mokslinių tyrimų kryptys – matematinis modeliavimas geologijoje, geostatistika, aplinkos ir jūrų geologija.

Bibliografija
-------------

* Nuosėdinių sistemų kompiuterinis modeliavimas (*Computerized Modeling of Sedimentary Systems*), monografija, su kitais, 1999 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algimantas Grigelis. *Janas Harfas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 749 psl.

Nuorodos
--------

* Jan Harff[neveikianti nuoroda]
VŽT-3216 „Dubingiai".
„**Dubingiai**" – vidutinis žvejybos traleris VŽT-3216. Pastatytas „Baltijos" laivų statykloje 1961 m. Buvo skirtas žvejoti tralu ir dreifuojančiais tinklais. Eksponuojamas iškeltas iš vandens Smiltynėje senųjų žvejybos laivų aikštelėje.

Charakteristikos
----------------

„Dubingiai" – *Bologoje* tipo laivas.

* Ilgis – 43,6 m.
* Plotis – 7,6 m.
* Vandens talpa – 380 t.
* Variklio galingumas – 400 AJ
* Statybos metai – 1961 m.
* Paskirtis – žvejoti tralu ir dreifuojančiais bei gaubtiniais tinklais.

Naudojimas
----------

Iki 1955 m. Klaipėdos miesto žvejams vidutiniai žvejybos traleriai buvo statomi Vokietijos Demokratinėje Respublikoje. Nuo 1955 iki 1961 m. šie traleriai jau buvo statomi Klaipėdoje, „Baltijos" laivų statykloje. Per šešerius metus buvo pastatyti 122 vidutiniai traleriai Lietuvos, Latvijos, Archangelsko, Petrozavodsko žvejams. 116-as laivas ir buvo „Dubingiai".

Žvejams perduotas 1961 m. rugsėjo mėnesį. 1967 m. VŽT-3216 buvo pritaikytas žūklei gaubiamaisiais tinklais. 1980 m. laivas perduotas Jūrų muziejui.
  
1986 m. iškeltas į senųjų žvejybos laivų aikštelę. 2004 m. laivą neatlygintinai restauravo vakarų laivų gamykla ir „Baltijos" laivų statykla.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2008-12-20 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
Koordinatės: 55°48′47″š. pl. 22°23′07″r. ilg.﻿ / ﻿55.8131°š. pl. 22.3854°r. ilg.﻿ / 55.8131; 22.3854

 *Kitos reikšmės – Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia.*

|  Janapolės šv. arkangelo Mykolo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Telšių |
| **Savivaldybė** | Telšių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Janapolė |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1815 m. |

**Janapolės šv. arkangelo Mykolo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Janapolės miestelyje, 8 km į šiaure nuo Varnių. Architektūros ir dailės paminklas (unik. kodas 1675).

Istorija
--------

Viržuvėnai (taip iki XVIII a. antrosios pusės buvo vadinama Janapolė) 1421–1842 m. priklausė Žemaičių vyskupams. Iki 1748 m. pastatyta bažnyčia. Jonas Domininkas Lopacinskis, 1762 m. tapęs Žemaičių vyskupu, Viržuvėnuose pasistatė rūmus ir čia gyveno. 1763 m. pastatyta nauja bažnyčia, po 1774 m. įkurta parapija. 1776 m. bažnyčiai paskirtas valakas žemės. 1887 m. leista perstatyti bažnyčios bokštą, varpinę, kapų koplyčią. Kunigas Jonas Paliukas (1913–1990) 1950 m. suimtas ir 6 m. kalintas Sibire.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, su apside ir bokšteliu. Joje 4 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi medinė dviaukštė varpinė.

Galerija
--------

* Nuo kapinių pusėsNuo kapinių pusės
* VartaiVartai
* Bažnyčios bokštelio kryžiusBažnyčios bokštelio kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Bažnyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2016-01-06.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Janapolės šv. arkangelo Mykolo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos svetainė
* *Architektūros objektai*. Janapolės bažnyčia Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
**Will Clyburn**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1990 m. gegužės 17 d. (32 metai) |
| Gimimo vieta | Detroitas, JAV |
| Ūgis | 2,01 m |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Stambulo „Anadolu Efes" |
| **Pozicija** | lengvasis krašto puolėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 2013–20152015–20162016–20172017–20222022– | Ulmo „ratiopharm"Holono „Hapoel" Stambulo „Darüşşafaka"Maskvos „CSKA"Stambulo „Anadolu Efes" |  |
|  |

**Viljamas Deilenas Klaibernas** (*William Dalen Clyburn*, g. 1990 m. gegužės 17 d.) – Jungtinių Amerikos Valstijų krepšininkas, lengvasis krašto puolėjas.

Gimė Detroite. Baigė Romuluso mokyklą, kurios komandoje tapo geriausiu metiku. 2008–2010 m. mokėsi Maršaltono koledže (Ajova), 2010–2011 m. Jutos universitete (žaidė „Runnin' Utes" komandoje), 2012–2013 m. – Ajovos valstijos universitete („Cyclones" komandoje).

2013 m. NBA naujokų biržoje nepakviestas. Debiutavo Vokietijos klube Ulmo „ratiopharm", su kuriuo pasiekė Vokietijos taurės finalą. Vėliau rungtyniavo Holono „Hapoel", kur buvo komandos lyderiu, o 2016 m. perėjo į Eurolygos klubą – Stambulo „Darüşşafaka". Po sėkmingo sezono ten, V. Klaibernas tapo Maskvos „CSKA" žaidėju. Su šiuo klubu 2019 m. laimėjo Eurolygą ir tapo Eurolygos finalo ketverto MVP. 2019 m. sezone beveik nežaidė dėl traumos. 2022 m. išmetus Rusijos klubus iš Eurolygos, Klaibernas perėjo į lygos čempionus Stambulo „Anadolu Efes", kur kartu su Vasilijė Micičiumi ir Šeinu Larkinu tapo komandos lyderiu.

Vilo Klaiberno brolis Krisas Klaibernas – taip pat krepšininkas.

Pasiekimai
----------

* Eurolyga: 2019 m.
* Eurolygos finalo ketverto MVP: 2019 m.
* VTB lyga: 2018, 2019, 2021 m.
* Turkijos krepšinio supertaurė: 2022 m.
* Izraelio lygos rezultatyviausias žaidėjas: 2016 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Will Clyburn – Iowa State University Athletics". *Cyclones.com.*
2. ↑  מקל, וויאט, סמית', אליהו ומונרו בחמישיית העונה, *one.co.il*
3. ↑  „CSKA loses Clyburn to ACL injury". *EuroLeague.net*
4. ↑  „Anadolu Efes Spor Kulübü". m.anadoluefessk.org
5. ↑  Giorgos Kyriakidis. 'No-brainer': Will Clyburn reveals his reasoning for joining Efes, *basketnews.com'*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Sorento hercogystė**, *Sorento hercogija* (it. *Ducato di Sorrento*) - maža ankstyvųjų viduramžių hercogija Sorentino pusiasalyje (prie Neapolio įlankos, Italija), kurios centras buvo Sorento miestas.

Pradžioje Sorento hercogijos teritorija buvo Bizantijai priklausiusios Neapolio hercogijos dalis, bet IX a. Sorentas kaip ir Amalfis bei Gaeta atsiskyrė nuo Neapolio ir sudarė atskirą hercogiją. Sorento hercogija daugiausia buvo Amalfio hercogijos vasalė, tik vienintelis hercogas Sergijus IX a. antroje pusėje buvo nepriklausomas.

1035 m. Sorento hercogiją užkariavo Salerno kunigaikščio Gvaimaro IV (*Guaimar IV*) vadovaujami lombardai, ir hercogo sostą užėmė Gvaimaro IV jaunesnysis brolis Gvidas (*Guido*), valdęs iki mirties (po 1073 m.). Po jo mirties Sorento hercogija kuriam laikui atgavo nepriklausomybę. O dar vėliau normanai hercogiją aneksavo.
Koordinatės: 47°18′0″ š. pl. 29°06′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.30000°š. pl. 29.10000°r. ilg.﻿ / 47.30000; 29.10000


| Dubesario tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Moldavija |
| Plotas | 67,5 km² |
| Kilmė | dirbtinis |
| Vidutinis gylis | 7,2 m |
| Didžiausias gylis | 19 m |
| Tūris | 0,266 km³ |
| Įteka | Dniestras |
| Išteka | Dniestras |

**Dubesario tvenkinys** (rumun.  *Hidroelectrocentrala de la Dubăsari*) – tvenkinys Moldavijoje, sufotmuotas 1954–1955 m. užtvekus Dniestrą ir pastačius Dubesario hidroelektrinę. Tvenkinys telkšo Dniestro atkarpoje tarp Kamenkos ir Dubesario. Telkinio plotas – 67,5 km², ilgis pagal Dniestro vagą – apie 128 km, vidutinis plotis – 528 m, vidutinis gylis – 7,2 m, didžiausias – 19 m. Tvenkinio tūris pastaraisiais metais, dėl uždumblėjimo, sumažėjo nuo 0,485 iki 0,266 km³. Šlaitai aukšti, statūs, vietomis susidarę skardžiai. Tvenkinio vandens lygio svyravimo amplitudė – 3,8 m, priklausanti nuo paros ir savaitės nuotėkių. Telkinio dėka galima drėkinti ir laistyti 40 tūkst. ha žemės plotus esančius greta tvenkinio. Šalia tvenkinio įsikūrę Rybnicos ir Rezinos miestai. Gojansko užutėkio (Dubesario tvenkinio atšaka) krantuose yra „Jagorlyko" draustinis, įkurtas 1988 metais. Jo teritorijoje kalkingi šlaitai su unikalia augalija ir gyvūnija.

Nuorodos
--------

* Dubesario tvenkinio nuotraukos Archyvuota kopija 2015-11-17 iš Wayback Machine projekto.
**Eutanazija** (gr. *ευ* 'geras, garbingas' + *θάνατος* 'mirtis') – lengvas ir neskausmingas žmogaus ar kito gyvūno gyvybės nutraukimas, mirtis.

Skiriama žmonių eutanazija ir gyvūnų eutanazija.

Žmonių eutanazija
-----------------

Žmogaus eutanazija – sąmoningas žmogaus gyvybės atėmimas kiek įmanoma švelnesnėmis priemonėmis, atliekamas vien marinamojo labui. Tai – pagalba nusižudyti. Savanoriška eutanazija dažniausiai taikoma nepagydomiems ligoniams, kurių likęs gyvenimas praeitų skausmuose, ir tik jiems patiems norint. Paciento sąmoningas atsisakymas gydytis, dėl ko sutrumpėja gyvenimo trukmė lyginant su trukme taikant gydymą, vadinama pasyviąja eutanazija, (aktyvių priemonių užbaigti gyvenimą nesiimama).

Dalyje valstybių, tarp jų ir Lietuvoje, tai yra uždrausta. Nuo 2008 metų tam tikros eutanazijos formos leidžiamos Belgijoje, Liuksemburge, Nyderlanduose, Šveicarijoje, Oregone, ir Tailande.

2014 m. vasario 13 d. Belgijos parlamentas balsavimu priėmė įstatymą, leidžiantį atlikti eutanaziją neribojant paciento amžiaus. Belgija yra vienintelė šalis pasaulyje priėmusi tokį įstatymą.

### Nacistinėje Vokietijoje

Eutanazija nacistinėje Vokietijoje buvo taikoma tik vokiečiams žudyti, sergantiems psichine negalia, šizofrenija ar dėl kitų psichinių ligų, taip pat dėl kokios nors fizinės negalios. Kitų III Reicho teritorijų gyventojai (lenkai ar žydai) buvo tiesiog šaudomi.

Gyvūnų eutanazija
-----------------

Neskausmingas gyvūno numarinimas. Ne viena šalis teisiškai reguliuoja skerdžiamų gyvulių, naminių ir laboratorinių gyvūnėlių marinimą. Plačiau apie tai skaityti „Gyvūnų eutanazija".

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Euthanasia and the law
2. ↑  Luxembourg says 'yes' to euthanasia
3. ↑  Oregon’s Death with Dignity law and Euthanasia in the Netherlands: Factual Disputes
4. ↑  พระราชบัญญัติสุขภาพแห่งชาติ พ.ศ. 2550. (2550, 19 มีนาคม). ราชกิจจานุเบกษา, (เล่ม 124, ตอนที่ 16 ก).[neveikianti nuoroda]
5. ↑  Belgium’s parliament votes through child euthanasia
**Janis Jankovskis** (latv. *Jānis Jankovskis*; 1876 m. vasario 7 d. Paislicės dvaras (latv. *Poislīces muiža*), dab. Panevėžio rajone, Lietuvoje – 1925 m. gruodžio 2 d. Rygoje, Latvijoje) – carinės Rusijos ir Latvijos Respublikos chirurgas ir pedagogas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

J.Jankovskis mokėsi Mintaujos gimnazijoje ir Rygos realinėje mokykloje. Studijavo mediciną Kijevo universitete, vėliau baigė Berlyno universitetą. Kurį laiką dirbo Sankt Peterburge, pas Karo medicinos akademijos profesorių A.Lebedevą, po to – Berlyne pas profesorius Senatorą ir Nagelį. 1910 m. Tartu universitete apgynė medicinos mokslų daktaro disertaciją apie vidaus organų sužalojimus.

Pirmojo pasaulinio karo metu mobilizuotas į Rusijos kariuomenę. Tarnavo Latvijos šaulių divizijos karo ligoninės vedėju, ypač daug darbo turėjo per Mintaujos operaciją (latv. *Ziemassvētku kaujas*) 1916–1917 m. Pasibaigus karui atsidūrė Cėsyse: šiame mieste 1918 m. įkūrė sanatoriją karo invalidams ir jai vadovavo. Tais pačiais merais Rygoje įsteigė Tarptautinio Raudonojo Kryžiaus organizacijos padalinį Latvijoje, buvo išrinktas vadovu. Jo iniciatyva 1921 m. Rygoje buvo atidaryta *Gailestingųjų seserų mokykla* (dabar *Raudonojo Kryžiaus medicinos koledžas*), 1922 m. – Kaulų tuberkuliozės sanatorija Krimuldoje.

1922 m. paskirtas naujai įsteigto Latvijos universiteto Medicinos fakulteto Chirurgijos katedros pirmuoju vedėju. Jo asistentais dirbo (vėliau tapę žinomais šalies medikais) A.Neibergs, A.Mednis, J.Šulcas ir kt. J. Jankovskiui teko naujai organizuoti chirurgijos studijas Universitete, šia veikla užsiėmė iki pat mirties. 
Palaidotas Rygos Meža kapinėse. 1927 m. atidengtas antkapinis paminklas (skulptorius Karlis Jansonas).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jānis Jankovskis* / Cēsu Centrālā bibliotēkas inf.[neveikianti nuoroda]
2. ↑  *Ķirurģijas katedras vēsture* / Rīgas Stradiņa universitāte Archyvuota kopija 2017-07-08 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Profesors Alfrēds Miltiņš. *Kāda daļiņa par kaujām Latvijā Ziemassvētkos* / Universitātes Avīze, 2001.01.23.[neveikianti nuoroda]
4. ↑  *Jānis Jankovskis* / Cēsu Centrālā bibliotēkas inf.[neveikianti nuoroda]
5. ↑  *Rīgas Meža kapi. Profesora, medicīnas doktora Jāņa Jankovska kapa piemineklis, 2010* / Latvijas Nacionālā bibliotēka. Zudusī Latvija
6. ↑  *Ķirurģijas katedras vēsture* / Rīgas Stradiņa universitāte Archyvuota kopija 2017-07-08 iš Wayback Machine projekto.
7. ↑  *Rīgas Meža kapi. Profesora, medicīnas doktora Jāņa Jankovska kapa piemineklis, 2010* / Latvijas Nacionālā bibliotēka. Zudusī Latvija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Sorataisp. *Sorata* |
| --- |
| *Soratos panorama* |
|  |
| 

SorataSorata

15°46′0″ p. pl. 68°38′0″ v. ilg.﻿ / ﻿15.76667°š. pl. 68.63333°r. ilg.﻿ / 15.76667; 68.63333﻿ (Sorata)Koordinatės: 15°46′0″ p. pl. 68°38′0″ v. ilg.﻿ / ﻿15.76667°š. pl. 68.63333°r. ilg.﻿ / 15.76667; 68.63333﻿ (Sorata) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Bolivijos vėliava Bolivija |
| **Departamentas** | La Paso departamentas |
| **Provincija** | Larekachos provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 5 000  |
| **Altitudė** | 2 677 m |

**Sorata** (isp. *Sorata*, keč. *Surata*) – miestas Bolivijoje, La Paso departamente, 2677 m aukštyje, Iljampu kalno papėdėje. Larekachos provincijos centras. ~5,0 tūkst. gyventojų. Miestas yra 120 km į šiaurę nuo La Paso, 25 km nuo vakarinio Titikakos ežero kranto.

Sorata yra svarbus Bolivijos turistinis centras, ypač lankomas alpinistų, kurie kopia į greta iškilusias Realio Kordiljeros viršukalnes.

Istorija
--------

Kolonijiniais laikais Sorata buvo aukso gavybos ir kaučiuko auginimo regiono centras. 1781 m. Tupac Amaru sūnėnas surengė indėnų sukilimą, kurio metu užliejo Soratą kalnuose susitvenkusiu vandeniu.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 40°41′53″ p. pl. 71°39′31″ v. ilg.﻿ / ﻿40.69806°š. pl. 71.65861°r. ilg.﻿ / 40.69806; 71.65861

| Korentosas |
| --- |
| Ežero pakrantėEžero pakrantė |
| Vieta | Argentina |
| Plotas | 27 km² |
| Kilmė | Ledyninė |
| Įteka | Ruka Malenas |
| Išteka | Korentosas |
|  |
|  Vikiteka | Korentosas |

**Korentosas** (isp. *Lago Correntoso*) – ežeras Argentinoje, Neukeno provincijoje, Nahuel Huapi nacionaliniame parke, į šiaurę nuo Vilja La Angosturos. Į vakarus nuo Korentoso telkšo Espechas (iš jo atiteka Ruka Maleno upė), į pietus – Nahuel Huapi ežeras (į jį išteka Korentoso upė).

Ežeras nusidriekęs šiaurės vakarų–pietryčių kryptimi, telkšo 775 m aukštyje. Apsuptas kalnų, kurių šlaitus dengia miškai.

* Korentoso (arčiau) ir Nahuel Huapi ežeraiKorentoso (arčiau) ir Nahuel Huapi ežerai
* Ežeras iš Vilja La Angosturos pusėsEžeras iš Vilja La Angosturos pusės
* Trumpas Korentoso upelis, jungiantis ežerusTrumpas Korentoso upelis, jungiantis ežerus
| Norkūnų pilkapynas |
| --- |
| [[Image:|260pxpx]] |
| 

Norkūnų pilkapynasNorkūnų pilkapynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°50′45″ š. pl. 25°40′57″ r. ilg.﻿ / ﻿55.84583°š. pl. 25.68250°r. ilg.﻿ / 55.84583; 25.68250Koordinatės: 55°50′45″ š. pl. 25°40′57″ r. ilg.﻿ / ﻿55.84583°š. pl. 25.68250°r. ilg.﻿ / 55.84583; 25.68250 |

 |
| Vieta | Rokiškio rajonas |
| Seniūnija | Jūžintų seniūnija |
| Plotas | 18 900 m² |
| Naudotas | V–VII a. |
| Tirtas | 1907, 1948, 1964, 1968, 1970 m. m. |
| Registro Nr. | 5639 / A567 / AR952 |

**Norkūnų pilkapynas** (***Krūsnys***) – senovinių pilkapių sankaupa šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, Jūžintų seniūnijoje, Norkūnų kaimo pakraštyje, prie Audros upės. Valstybinės reikšmės archeologinis paminklas.

XX a. pr. būta ~50 pilkapių, apdėtų akmenų vainikais, bet vėliau jie suardyti ariant laukus. 1949 m. rasta 17 apardytų pilkapių. Juos kasinėjant rasti 4 griautiniai kapai bei dar 2 pilkapiai su kaulais. Rasta įkapių, datuojamų V–VII a.

1907 m. Norkūnų pilkapyną tyrinėjo Juozas Žiogas, o vėliau Rokiškio kraštotyros muziejus (1948, 1964, 1968, 1970 m.), vadovaujamas Alfonso Krasausko (1948 m.), Stasio Juodelio (1964–1970 m.). Pilkapyno radiniai saugomi Rokiškio muziejuje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 5639 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  *Norkūnų pilkapynas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 219
**Kirsnos žmogus** – 1930 m. prie Kirsnos upės, ties Kamšų kaimu rasta ir Turlojiškės archeologiniam kompleksui priskiriama žmogaus kaukolė, datuojama vėlyvuoju bronzos amžiumi. Kirsnos žmogus įvardijamas kaip vienas seniausiai dabartinės Lietuvos teritorijoje gyvenusių žmonių.

Tyrimai
-------

Kirsnos žmogaus kaukolė kartu su mezolito dirbiniais 1930 m. melioracijos darbų metu aptikta Kirsnos upėje Kamšuose, Raudenio valsčius, Marijampolės apskr. Kaukolę 1931 m. aprašė J. Žilinskas, pakartotinai 1954 m. – estų antropologė K. Mark, antropologinę rekonstrukciją atliko Vytautas Urbanavičius.

Kirsnos žmogus, kaip ir Turlojiškės žmogus, priklauso vėlyvajam bronzos amžiui, kaukolė datuojama 895±55 m. pr. m. e. Kirsnos žmogus – pagyvenęs vyras masyvia dolichokranine smegenine, siauru ryškiai vertikaliai ir horizontaliai profiliuotu veidu, išsišovusiu tarpantakiu, vidutinio pločio nosimi su labai išvešėjusiu balneliu. Kirsnos žmogaus kraniologinės ypatybės svarbios Lietuvos gyventojų biologinės istorijos tyrimams. Kaukolę saugo Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Anatomijos muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Lietuvių protėviai – skandinavai, o pusbroliai – baltarusiai
2. ↑  J. Žilinskas, Akmens periodo žmogus Žemaitijoje ir Suvalkijoje, Kaunas, 1931.
3. ↑  Iškasti senovės gyvulių kaulai", Lietuvos aidas, 1930, rugsėjo 13 d.
4. ↑  Gintautas Česnys. *Kirsnos žmogus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 167 psl.

Nuorodos
--------

* Turlojiškės archeologinio komplekso medinių radinių konservavimas Archyvuota kopija 2008-01-25 iš Wayback Machine projekto.
Endžio Varholo paminklas prie buvusio Fabriko
**The Factory** (liet. *Fabrikas*) – amerikiečių popmeno pradininko Endžio Varholo įkurta kūrybinė dirbtuvė Niujorke, veikusi 1962–1984 m. trijose vietose Manhatane bei Brodvėjuje. Šioje studijoje E. Varholas kūrė ir vystė savo meninius projektus, čia gimė jo vieni žinomiausių meno kūriniai, avangardistiniai filmai.

Istorija
--------

7-ame dešimtmetyje E. Varholo įkurtas Fabrikas buvo Niujorko undergroundo meno centras. Ir vėliau, menininkui dirbant kitose studijose, joms taip pat buvo prigiję *fabriko* vardai. Fabrikas buvo ta vieta, kur modeliai, šokėjai, aktoriai laisvai reiškė savo svajones ir iliuzijas. Tai buvo Niujorko bohemos užuovėja, garsėjusi triukšmingais vakarėliais, orgijomis. Grojo JAV roko grupė The Velvet Underground, dainavo vokiečių dainininkė ir modelis Nico, Varholo kolega fotografas, filmų kūrėjas Gerardas Malanga šoko projektoriumi eksponuojamų išdidintų nuotraukų bei filmų fone, suplaktame su psichodeliniais šviesos efektais.

Fabrike meno kūrinių gamyba buvo tapusi kolektyvine, E. Varholas turėjo būrį asistentų. Vieni – fotografavo, kiti – nuotraukas kėlė ant drobės. Paties E. Varholo dalyvavimas šiame procese apsiribojo tik vaizdų atranka ir sprendimu – juos dauginti ar didinti. Per dvejus metus E. Varholas su savo darbuotojais čia pagamino virš 2000 atvaizdų, sudariusių piešinių ir portretų serijas su kino ir muzikinio pasaulio žvaigždėmis, poparto menininkais, politiniais veikėjais, daiktais ir pan.

1968 m. liepos 3 d. nuolatinė studijos klientė Valerie Solanas (anksčiau vaidinusi viename jo filmų) pasitiko E. Varholą Fabriko lifte su revolveriu rankose ir iš arti į jį paleido kelis šūvius, sunkiai jį sužeisdama

Devintajme dešimtmetyje Fabrikas persiorganizavo į nedidelį, bet prabangų „Ofisą", kur Endis įsteigė ir leido žurnalą „Inter/VIEW", daugiausiai skirtą nepriklausomam kinui, interviu su ekrano ir muzikos žvaigždėmis.

Nuorodos
--------

* Menininkas, atradęs popAmeriką Archyvuota kopija 2012-11-20 iš Wayback Machine projekto.
| Medaliai |
| --- |
|
| Moterų sportinis šaudymas |
| **Atstovaujant: Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė**  |
| Pasaulio čempionatas |
| **Bronza** | 2018 Čangvonas | Mišri komanda |
| Europos čempionatas |
| **Sidabras** | 2018 Leobersdorfas  | Traneštas |
| **Atstovaujant: Šiaurės Airijos vėliava Šiaurės Airija**  |
| Sandraugos žaidynės |
| **Sidabras** | 2018 Gold Kostas | Traneštas |

**Kirsty Barr** (g. 1988 m. rugsėjo 12 d. Kreigavone) – Jungtinės Karalystės sportinio šaudymo sportininkė, kuri specializuojasi stendinio šaudymo rungtyse, olimpietė.

Biografija
----------

2015 m. pasaulio čempionate užimta 11-a vieta.

2018 m. pasaulio sportinio šaudymo čempionate Kirsty kartu su Aaron Heading dalyvavo mišrių porų varžybose. Didžiosios Britanijos duetas iškovojo bronzos medalius. Tais pačiais metais vykusiose Sandraugos žaidynėse pelnytas sidabro medalis.

Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse britė dalyvavo moterų tranšeto varžybose. Atrankoje sportininkė numušė 116 taikinius ir užėmė 16-ią vietą. Mišrių porų varžybose kartu su Matthew Coward-Holley užimta 10-oji vieta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugsėjo 10 d.

Nuorodos
--------

* ISSF svetainėje
|  *Norman Pritchard*  |
| --- |
|  |
|  |
| Pilnas vardas | Norman Gilbert Pritchard |
| Gimė | 1877 m. birželio 23 d.  Kolkata, Indija |
| Mirė | 1929 m. spalio 31 d. (52 metai)  Los Andželas, JAV |
| Atstovauja (-vo) | Indijos vėliava Indija |
|  |
| Rungtys | Bėgimai |
|  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas**0 | **Sidabras**2 | **Bronza**0 | **Suma**2 |
|  |

**Norman Pritchard** (g. 1877 m. birželio 23 d. - m. 1929 m. spalio 31 d.) – Britų Indijos aktorius ir lengvaatletis, pirmasis šalies olimpinis prizininkas.

Biografija
----------

Paryžiuje vykusiose antrosiose moderniose 1900 m. vasaros olimpinėse žaidynėse sportininkas dalyvavo trijose lengvosios atletikos rungtyse. 60 m ir 100 m bėgimo atrankos lengavaatletis neįveikė. Vyrų 200 m ir 200 m barjeriniame bėgimuose Norman Pritchard pelnė sidabro medalius. Sportininkas taip pat buvo pirmasis Azijoje gimęs olimpinis medalininkas.

1900 m. - 1902 m. Indijos futbolo asociacijos sekretorius.

Vėliau emigravo į JAV ir vaidino tyliuosiuose Holivudo filmuose. Suvaidino 28-iuose filmuose.

Nuorodos
--------

* Sports Reference svetainėje Archyvuota kopija 2020-04-17 iš Wayback Machine projekto.
* imdb svetainėje
**Janina Malinauskaitė** (g. 1935 m. vasario 25 d. Kaune) – Lietuvos dailininkė, grafikė, scenografė.

Biografija
----------

Vyras Mikalojus Šalkauskas. 1959 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1959–1986 m. dirbo Kauno dramos teatre, nuo 1968 m. vyr. dailininkė, 1986–2007 m. Kauno muzikiniame teatre, iki 2003 m. vyr. dailininkė.

Kūryba
------

Sukūrė apie 100 scenovaizdžių, kostiumų eskizų spektakliams. Scenovaizdžiams būdinga metaforiškumas, asociatyvumas, simbolinės detalės, raiškus koloritas. Sukūrė taikomosios grafikos kūrinių (plakatų, spektaklių programėlių), nutapė paveikslų, Lietuvos valdovų ir didikų portretų (LDK kancleris Albertas Goštautas 2001 m. Karalius Mindaugas, Karalienė Morta, abu 2003 m.) Nuo 1960 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje. Individualios parodos: Kaunas – 1985 m. 1994 m. Talinas, Helsinkis – abi 1995 m. Anykščiai, Molėtai, Naujoji Akmenė, Kėdainiai – visos 1996 m. Vilnius – 2005 m. Seinai – 2007 m.

Scenografija
------------

* Kazys Saja. Mamutų medžioklė, 1968 m.
* Juozas Glinskis. Grasos namai, 1970 m.
* Juozas Grušas. Barbora Radvilaitė, 1972 m.
* Alfredas Žari. Karalius Ūbas, 1977 m.
* Maksimas Gorkis. Paskutinieji, 1978 m.
* Henrikas Ibsenas. Statytojas Solnesas, 1980 m.
* Imrė Kalmanas. Silva, 1992 m.
* Fransis Leharas. Šypsenų šalis, 2000 m.

Įvertinimas
-----------

* 1978 m. – LTSR valstybinė premija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Janina Malinauskaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 154 psl.
| **Janina Žėkaitė–Kubilienė** |
| --- |
| Gimė | 1926 m. liepos 8 d.Degionyse, Panevėžio rajonas |
| Mirė | 2006 m. liepos 27 d. (80 metų)Vilnius, Lietuva |
| Sutuoktinis (-ė) | Vytautas Kubilius |
| Vaikai | Rūta Kubiliūtė-ValainienėAndrius Kubilius |
|  |
| Veikla | Literatūrologė |

**Janina Žėkaitė–Kubilienė** (1926 m. liepos 8 d. Degionyse, Panevėžio rajonas – 2006 m. liepos 27 d. Vilniuje) – literatūrologė.

Biografija
----------

Gimė 1926 m. liepos 8 d. Degionyse. Baigusi universitetą 1951 m. įstojo į aspirantūrą ir liko Literatūros institute moksline bendradarbe. 1955 m. apsigynė mokslų daktaro kandidato disertaciją, o vėliau ir Habilitacijos disertaciją. yra išleidusi monografiją „Lietuvių romanas", „Impresionizmas ir ekspresionizmas lietuvių prozoje", monografiją „Šatrijos Ragana", „Žemaitės kūryba", „Jurgis Savickis", „Ignas Šeinius", „Modernizmas lietuvių prozoje". Ji paruošusi ir išleidusi Jurgio Savickio raštus, Šatrijos Raganos laiškus, dokumentinę knygutę apie Jurgį Savickį. Literatūros mokslininkė yra parašiusi nemažai skyrių „Literatūros istorijai". Paskutinis jos didelis darbas - monografija apie išeivijos lietuvių rašytoją Aloyzą Baroną.

Mirė 2006 m. liepos 27 d. Vilniuje, palaidota Antakalnio kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Janina Žėkaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-08-27.
2. ↑  Mirė garsi literatūros tyrinėtoja Janina Žėkaitė Archyvuota kopija 2014-11-29 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Literatūros dirvonus apleido hab. dr. Janina Žėkaitė
**Trinties jėga** – jėga, veikianti dviejų paviršių susilietimo regione, besipriešinanti jų judėjimui ar polinkiui judėti. Tai nėra pagrindinė jėga, nes ji susidaro iš atomų sąveikos elektromagnetinių jėgų. Kai kontaktuojantys paviršiai juda vienas kito atžvilgiu, trinties jėga jų kinetinę energiją verčia šilumine energija.

**Trinties jėgos** atvaizdavimas

Rūšys
-----

Trinties jėga būna dviejų rūšių:

* **Rimties trinties jėga**, arba dar vadinama **statinės trinties jėga** – didžiausia trinties jėga tarp dviejų paviršių. Ji atsiranda, kai tie paviršiai yra ties slydimo vienas kito atžvilgiu riba.

* **Judėjimo (dinaminė) trinties jėga** dar skirstoma į smulkesnes:
	+ Slydimo – atsiranda tarp slystančių paviršių.
	+ Riedėjimo – tarp riedančių vienas kito atžvilgiu. Ji įprastai yra mažesnė nei slydimo trintis.

Trinties skaičiavimas
---------------------

Klasikinė mechanikos formulė dviejų kietųjų kūnų trinčiai (angl. *coulomb friction*):

{\displaystyle F\_{tr}=\mu N\,},
čia:

{\displaystyle \mu } – trinties koeficientas;
{\displaystyle N} – normalinė jėga, atsirandanti tarp paviršių (veikianti statmenai paviršiui);
{\displaystyle F\_{tr}} – trinties jėga arba didžiausia galima trinties jėga.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Tribologija
* Niutono dėsniai

Nuorodos
--------

* Trinties koeficientai ir kita informacija Archyvuota kopija 2019-02-01 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**
| **Janis Cimzėlatv. *Jānis Cimze*** |
| --- |
| Gimė | 1814 m. liepos 3 d.Cimzė, netoli Raunos |
| Mirė | 1881 m. spalio 22 d. (67 metai)Valka |

**Janis Cimzė** (latv. *Jānis Cimze*, 1814 m. liepos 3 d. Cimzės dvarelyje netoli Raunos, Vidžemė – 1881 m. spalio 22 d. Valka, palaidotas Lugažų kapinėse) – latvių dirigentas, kompozitorius, pedagogas.

Biografija
----------

Nuo 1830 m. namų mokytojas Ruozės dvare Raunoje, Smiltenėje, Valmieros bendruomenės mokykloje. 1836–1838 m. studijavo pedagogiką Berlyno universitete. Muzikos mokėsi Berlyne pas L. Erką. 1839–1849 m. Vidžemės mokytojų seminarijos Valmieroje, 1849–1881 m. Valkos mokytojų seminarijos direktorius. Parengė nemaža latvių ir estų vargonininkų, choro dirigentų.

Vienas pirmųjų latvių liaudies melodijų rinkėjų ir harmonizuotojų. Su broliu Davidu ir mokiniais sudarė 4 balsų chorui harmonizuotų latvių liaudies dainų rinkinį „Dainų grožis" (Dziesmu rota) 8 sąs. 1872–1884 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Danutė Mekaitė. *Janis Cimzė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 132 psl.
| Koriakų kalnynas |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Rusijos vėliava Rusija |
|  |
| Aukščiausi kalnai | Ledianaja (2562 m) |
|  |
| Kalnagūbriai |  |
|  |
| Upių ištakos | Mainas, Velikaja, Vyvenka |
|  |
| Ežerai |  |
|  |
| Uolienos | smiltainis, skalūnas, vulkaninės uolienos |
|  |
| **Ilgis** | ~800 km |

**Koriakų kalnynas** (rus. *Корякское нагорье*) – kalnynas Rusijos Tolimuosiuose Rytuose, Kamčiatkos krašte (Koriakijoje) ir Čiukčių autonominėje apygardoje. Tęsiasi iš pietvakarių į šiaurės rytus ~800 km nuo Anadyrio įlankos, pagal Beringo jūros krantą iki Kamčiatkos pusiasalio šiaurinės dalies (Parapolo įslėnio, skiriančio nuo Penžinos kalnagūbrio). Didžiausias plotis ~250 km. Aukštis iki 2562 m (Ledianajos kalnas). Vidutinis aukštis – 1000–1800 m.

Koriakų kalnynas susidaręs iš mezozojaus smiltainių, molio skalūnų, vulkaninių uolienų, labai suskaidytas. Būdingas iš stačiašlaičių kalnagūbrių, gilių skersinių tektoninių slėnių sudarytas alpinis reljefas. Yra ledynų, kurių bendras plotas ~260 km². Yra akmens anglių, gyvsidabrio, sieros, sidabro, alavo, aukso ir kt. telkinių.

Kalnų šlaituose (iki 200–400 m) auga krūminiai alksniai, žemosios pušys, aukščiau – žolynų-samanų ir akmeninga kalnų tundra, akmenynai, kalnų dykumos. Kalnuose veisiasi snieginiai avinai. Paplitęs amžinas įšalas.

Koriakų kalnyne prasideda Maino, Velikajos, Vyvenkos, Apukos, Pachačos upės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 227
2. ↑  *Koriakų kalnynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006