recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 54°45′4″ š. pl. 23°29′49″ r. ilg.﻿ / ﻿54.75111°š. pl. 23.49694°r. ilg.﻿ / 54.75111; 23.49694

|  |
| --- |
| **Kazlų Rūdos Saulės mokykla** |
| Kazlų Rūdos Saulės mokykla herbasKazlų Rūdos Saulės mokykla herbas |
| Kazlų Rūdos Saulės mokykla |
| **Adresas** | Atgimimo g. 8a, Kazlų Rūda |
| **Direktorius(-ė)** | Daiva Dabrilienė |
| **Mokinių skaičius** | 67 (2022 m.) |
| **Įkūrimo data** | 1962 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 20 |

**Marijampolės apskrities Kazlų Rūdos „Saulės" mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo internatinė mokykla Kazlų Rūdoje, Atgimimo g. 8A, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba intelekto sutrikimų turintiesiems vaikams. Įstaigos kodas 190984913. Steigėjas Marijampolės apskrities viršininko administracija.

Istorija
--------

Pagalbinė mokykla-internatas įkurtas 1962 m. birželio 4 d. LSSR švietimo ministro Mečislovo Gedvilo įsakymu. Tai buvo vienuolikta tokio tipo mokykla šalyje. 1973 m. pastatytas bendrabutis.

1992 m. pagalbinė mokykla-internatas pervardintas į specialiąją internatinę mokyklą. Nuo 1992 m. mokykloje veikia lavinamosios klasės, priimami vaikai, kurie dėl vidutinio ar protinio atsilikimo negali mokytis bendrojo lavinimo mokyklose. Nuo 1997 m. spalio 1 d. mokyklos steigėjo funkcijas perėmė Marijampolės apskrities viršininko administracija. 2005 m. Kazlų Rūdos specialioji internatinė mokykla pervardinta į Kazlų Rūdos specialiąją mokyklą.

2018 m. sausio 1 d. Kazlų Rūdos specialioji mokykla pervadinta į Kazlų Rūdos „Saulės" mokyklą.

Direktoriai
-----------

* Daiva Dabrilienė

Žymūs mokytojai
---------------

* Nijolė Tamošiūnienė, direktoriaus pavaduotoja ugdymui

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
* Mokyklos Facebook puslapis
**Švedijos ryšiai ir komunikacijos**:

**Telefonija**

* Laidinių telefonų naudotojų: 5,146 mln. (2009)
* Mobiliųjų telefonų naudotojų: 11,426 mln. (2009)

**Radijas**

* Radijo stotys: AM 1, FM 124. (2008)
* Radijo naudotojai: 8,25 mln. (1997)

**Televizija**

* Televizijos stočių: 252 (2008)
* Televizijos naudotojų: 4,6 mln. (1997)

**Internetas**

* Interneto kodas:.se
* Interneto tiekėjų: 29 (2000)
* Interneto naudotojų: 8,398 mln. (2009)

Šaltiniai
---------

* CIA Factbook Archyvuota kopija 2015-11-29 iš Wayback Machine projekto.

v • a • r **Europos šalių ryšiai** 

Airija |
Albanija |
Andora |
Armėnija |
Austrija |
Azerbaidžanas |
Baltarusija |
Belgija |
Bosnija ir Hercegovina |
Bulgarija |
Čekija |
Danija |
Estija |
Graikija |
Gruzija |
Islandija |
Ispanija |
Italija |
Jungtinė Karalystė |
Juodkalnija |
Kazachija |
Kosovas |
Kroatija |
Latvija |
Lenkija |
Lichtenšteinas |
Lietuva |
Liuksemburgas |
Šiaurės Makedonija |
Malta |
Moldavija |
Monakas |
Norvegija |
Nyderlandai |
Portugalija |
Prancūzija |
Rumunija |
Rusija |
San Marinas |
Serbija |
Slovakija |
Slovėnija |
Suomija |
Švedija |
Šveicarija |
Turkija |
Ukraina |
Vatikanas |
Vengrija |
Vokietija
**Povilas Kupstas (Kupstelis)** (1860 m. Berezninkų kaime, (dab. Kalvarijos savivaldybė) – 1940 m. Radiškėje, dab. Kalvarijos savivaldybė) – knygnešys, daraktorius.

Biografija
----------

Gimė mažažemių valstiečių šeimoje. Mirus tėvui, pradėjo bernauti pas svetimus. Tarnavo ir Punske pas kunigą Simoną Norkų, kuris išmokė jį rašyti, paskatino platinti lietuviškas maldaknyges. Gresiant persekiojimams dėl nelegalios spaudos platinimo ir artinantis tarnybai caro kariuomenei, išvyko į JAV. Dirbo anglies kasyklose, vėliau kunigo Antano Miluko spaustuvėje.

Apie 1898 m. grįžo į gimtinę ir Punske atidarė religinių reikmenų parduotuvėlę, įsteigė Blaivybės draugijos skyrių ir jam vadovavo. Kartu platino ir lietuviškas knygas, kurias parūpindavo vietos knygnešiai, tarp jų ir Agota Zigmantaitė. Po lietuviškos spaudos draudimo panaikinimo įsteigė knygyną, apie tūkstantį knygų padovanojo Marijampolės gimnazijai. Dar prieš Pirmąjį pasaulinį karą ir jo metu kaimiečių vaikus slapta mokė rašyti ir skaityti. 1919 m. prisidėjo prie lietuviško Punsko valsčiaus įkūrimo.

Lenkų valdžios persekiojamas dėl lietuviškos veiklos buvo priverstas persikelti į Lietuvos Respubliką. Apsigyveno Sangrūdoje, vėliau – Radiškėje. Finansiškai rėmė Sangrūdos Šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės bažnyčios statybą, buvo palaidotas prie šios šventovės esančiose kapinėse.

Šaltiniai
---------

* Kalvarijos krašto šviesuoliai // Kalvarijos savivaldybės viešoji biblioteka
* Lietuvos knygnešiai ir daraktoriai, 1864–1904 : [žinynas] / Benjaminas Kaluškevičius, Kazys Misius. – Vilnius: Diemedis, 2004, p. 252
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Perukas
**Perukas** – natūralius galvos plaukus primenantis galvos dangalas, kurį sudaro ant užsimaunamo audinio pagrindo pritvirtinti natūralūs žmogaus galvos plaukai ar tokių plaukų imitacija iš sintetinių arba natūralių medžiagų.

Perukai naudojami:

* kaip priemonė savų plaukų defektams (pvz. plikei ar praretėjusiems plaukams) paslėpti;
* kaip mados priemonė suteikti reikiamai išvaizdai.
	+ greitai pakeisti išvaizdą. Taip nereikia laukti kol jie užaugs, nereikia jų dažyti, garbanoti ar tiesinti ir pan.
	+ standartinei išvaizdai įgyti. Pvz. Europoje buvo laikotarpis, kai perukus nešiojo vyrai didikai, kariškiai, teisėjai, nes to reikalavo to meto mada, net jei nuosavi plaukai buvo nė kiek ne prastesni.
* kaip priemonė aktoriaus išvaizdai pakeisti teatre ar kine
* kaip maskuotės priemonė išvaizdai pakeisti slapstantis

Istorija
--------

Pirmieji perukai, kaip valdžios ir hierarchijos simboliai, atsirado senovės Egipte ir Persijoje. Tuo tarpu senovės Romoje itin madingi buvo natūralių plaukų perukai, padidinantys šukuosenas bei paslepiantys retėjančius plaukus. Na, o pripažinimo viršūnė buvo pasiekta XVIII amžiuje, kai pasirodyti visuomenėje be peruko tapo nedovanotinu nemandagumu.

Istorinės aplinkybės perukų nešiojimą koregavo ne vieną sykį: pradedant Senovės Egiptu, kur perukus dėvėjo visi (egiptiečiai kovodami su parazitais galvas skusdavosi plikai, o perukas atliko ne tik estetinę, bet ir praktinę funkciją: tarnavo ir kaip galvos apdangalas), baigiant Prancūzijos revoliucija 1789–aisiais, kai perukų buvo atsisakyta kartu su visomis kitomis turtingųjų privilegijomis.

Šinjonų era
-----------

Perukų „krizė" sukūrė palankias sąlygas kitos puošmenos – šinjono – įsigalėjimui. **Šinjonas** – pridėtiniai plaukai, prisegami arba pririšami prie natūralių plaukų.

Napoleono valdymo metais perukų vajų pakeitė šinjonų mada. Tiesa, tuo metu suklestėję šinjonai visai nebuvo panašūs į tuos, kuriuos renkamės šiandien. Napoleono epochos moterys puošėsi aukštais uždedamų plaukų šinjonais, dar vadinamais „žirafomis". Buvo manoma, kad kuo aukštesnis šinjonas, tuo labiau jis priartėja prie tų laikų mados standartų.

Kiek vėliau išpopuliarėjo įvairios kasytės, kurios buvo tvirtinamos ne prie šukuosenos, o prie skrybėlės ar kitokio galvos apdangalo.

XIX a. antrojoje pusėje įsiviešpatavo šinjonai iš dirbtinių sruogų. Šioms mados tendencijoms neliko abejingi ir vyrai: tapo įprasta dirbtinių plaukų sruoga užmaskuoti plikę ar išretėjusius plaukus.

Modernizmas šinjonų nešiojimo madas pasuko kita kryptimi. Kadangi mados norma tapo ilgų banguotų plaukų šukuosenos, šinjonai būdavo veliami ir prie šukuosenos tvirtinai taip, kad suteiktų natūraliai gausių plaukų efektą.
| Vachšas |
| --- |
| Vachšo aukštupys – Surchobas Vachšo aukštupys – Surchobas |
| **Ilgis** | 786 km |
| **Baseino plotas** | 39 100 km² |
| **Vidutinis debitas** | 660 m³/s |
| **Ištakos** | Užalajės kalnagūbris |
| **Žiotys** | Amudarja |
| **Šalys** | Kirgizija, Tadžikija |

**Vachšas** (tadž. *Вахш*, pers. وخش = *Wakhš*) – upė Vidurinėje Azijoje; Kirgizijoje ir Tadžikistane; Amudarjos dešinioji ištaka. Ilgis 524 km (786 km su Kyzil Su). Prasideda pietų Kirgizijoje ***Kyzyl Su*** pavadinimu. Teka į pietvakarius. Susiliejusi su Muksu vadinama ***Surchobu***. Žemiau santakos su Obichingou upe įgauna Vachšo pavadinimą. Toliau teka Vachšo slėniu, kur plačiai naudojama drėkinimui. Ties Afganistano siena susilieja su Pjandžu ir sudaro Amudarją.

Svarbiausi intakai – Muksu ir Obichingou (abu dešinieji).

Upės mityba pagrįsta kalnų ledynų tirpsmo vandeniu. Didelis vandens drumstumas (4,16 kg/m³). Upės žemupys intensyviai naudojamas drėkinimui ir energetikai (Nureko, Golovnajos, Rogūno, Bajpazino HE).

Prie upės įsikūrę Nureko ir Kalininabado miestai.

Upės baseinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 82
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Paprastoji tuklė (*Pinguicula vulgaris*)
Mažalapė saulašarė (*Drosera intermedia*)
**Vabzdžiaėdžiai augalai** – nedidelė augalų grupė, auganti skurdžiuose dirvožemiuose. Šie augalai prisitaikė papildomai maisto medžiagų gauti iš vabzdžių, kuriuos jie pagauna ir suvirškina.

Ant paprastosios tuklės (*Pinguicula vulgaris*) lapų išsidėsčiusios kotuotos liaukutės išskiria lipnų sekretą, kuriame įklimpsta nutūpę smulkūs vabzdžiai. Vabzdžio judesiai sukelia atitinkamą reakciją lapo audinyje ir lapo kraštas užsiriečia, visiškai apgaubdamas pagautąjį vabzdį. Po to pradeda aktyviai veikti mažosios liaukutės, jų išskiriami proteolitiniai fermentai ištirpina auką ir lapo ląstelės įsisavina baltymines medžiagas bei fosfatinius junginius. Kartu su fermentais išskiriamos ir antiseptinės medžiagos, artimos benzoinei rūgščiai, kurios apsaugo sugautus organizmus nuo greito gedimo. Po to liaukiniai plaukeliai vėl išsitiesia. Analogiškai vabzdžius gaudo saulašarinių (*Droseraceae*) šeimos augalai.

Skendenis ant lapų turi specialius maišelius, uždengtus vožtuvais, kurie vandenį praleidžia tik į vieną pusę – į vidų. Smulkūs vandens gyvūnai lengvai prasibrauna į maišelį, bet atgal išlįsti jau nebegali ir lieka jame. Ten juos suvirškina proteolitinis fermentas, kurį išskiria maišelio vidinės sienelės liaukos.

Lietuvoje gyvena dešimt vabzdžiaėdžių augalų rūšių, priklausančių šioms gentims:

* Aldrūnė (*Aldrovanda*)
* Saulašarė (*Drosera*)
* Tuklė (*Pinguicula*)
* Skendenis (*Utricularia*)

Į Lietuvos raudonąją knygą įrašytos šios rūšys:

* Pūslėtoji aldrūnė (*Aldrovanda vesiculosa*)
* Mažalapė saulašarė (*Drosera intermedia*)
* Paprastoji tuklė (*Pinguicula vulgaris*)

Kitos vabzdžiaėdžių augalų gentys ir rūšys
------------------------------------------

* Ąsotenis (*Nepenthes*)
* Heliamfora (*Heliamfora*)
* Kaliforninė darlingtonija (*Darlingtonia californica*)
* Luzitaninė rasotė (*Drosophyllum lusitanicum*)
* Pūslinis kriauklenis (*Cephalotus follicularis*)
* Saracėnija (*Sarracenia*)
* Vaivorykštenis (*Byblis*)
Sarumanas|  |
| Kiti vardai | Kuruniras |
| Rasė | Majaras |
| Kieno pusėje | Izengardas |
| Knyga (-os) | Hobitas
Žiedų valdovas: Žiedo brolija
Žiedų Valdovas: Dvi Tvirtovės
Žiedų valdovas: karaliaus sugrįžimas |

**Sarumanas** – Dž. R. R. Tolkino trilogijos Žiedų valdovas ir knygos Hobitas veikėjas.

Sarumanas buvo siųstas Valarų, kad padėtų žmonėms, tačiau jis pasidavė goduliui ir savanaudiškumui, todėl užėmė Izengardo tvirtovę ir pradėjo kurti kėslus, kaip gauti Galios Žiedą. Sarumanas klasta gavo vieną iš Palantirų – Reginčiųjų Akmenų. Naudodamasis juo, burtininkas galėjo matyti pro bet kurį kitą Regintįjį Akmenį.

Kai tik atkeliavo į Ardą (Žemę), Sarumanas buvo Gendalfo mokytoju, tačiau vėliau, kai pasidavė blogiui, jiedu tapo priešais. Kai Sarumanas pradėjo ruoštis karui, subūrė orkų ir vargų (milžiniškų vilkų) armiją. Baigiantis karui, Medžiabarzdis ir kiti Entai nusprendė kovoti prieš Sarumaną, nes šis kirto Fangorno miško medžius savo kalvėms kūrenti. Entai sugriovė netoli Izengardo buvusią užtvanką, taip sunaikindami didžiules orkų ordas ir įkalindami Sarumaną bokšte.

Išnašos
-------

1. ↑  Michael D. C. Drout (2007), *J.R.R. Tolkien Encyclopedia: Scholarship and Critical Assessment*, Taylor & Francis, p. 589–590, ISBN 978-0-415-96942-0
**Vaclovas Budrevičius** (lenk. *Wacław Budrewicz*, 1886 m. kovo 26 d. Kalvarijoje, Marijampolės apskritis – 1956 m. gruodžio 30 d. Smalėnuose, Punsko valsčius, Lenkija) – Romos katalikų kunigas, Lenkijos lietuvių tikinčiųjų teisių gynėjas.

Biografija
----------

Kunigu įšventintas 1909 m. kovo 28 d. Vikaravo Teoline (1909 m.), Mazovijos Vysokyje (1910 m.), Kuleše Košcelnėje (1915–1919 m.), Sokoluose (1916 m.). Buvo klebonu Dobryle (1918–1922 m.), Smalėnuose (1922–1932 m.), Punske (1932–1936 m.) ir vėl Smalėnuose (1936–1956 m.).

Nors buvo lenkų tautybės, bet gimęs Lietuvos teritorijoje, todėl jaunos Lenkijos valstybės saugumo organams atrodė įtartinas. 1926 m. ir 1927 m. jam buvo neigiamai atsakyta į prašymą suteikti Lenkijos pilietybę, nepadėjo ir vyskupo tarpininkavimas. 1931 m. tapo Lenkijos piliečiu. Gavus skundą, 1927 m. buvo areštuotas, kratos metu rasta religinė literatūra lietuvių kalba ir tik vyskupui tarpininkaujant buvo paleistas. 1928 m. Smalėnuose įkūrė *Gyvojo rožančiaus draugiją*, bažnyčioje buvo meldžiamasi lietuvių ir lenkų kalbomis. 1932 m. perkeltas klebonu į Punską, su parapijiečiais nesutarė. Bažnyčios chorui bandė įvesti grigališkąjį giedojimą, bet susidūrė su pasipriešinimu. Kelis kartus prašė vyskupą gražinti jį į Smalėnus. Kai 1936 m. tai įvyko, pradėjo didžiuliį Šv. Izidoriaus Artojo bažnyčios ir šalia esančio vienuolyno remontą, užtrukusį 12 metų. Kai 1945 m. rugsėjo mėnesį Suvalkų saugumas įsakė nutraukti lietuviškas pamaldas, Vaclovas Budrevičius su tuo nesutiko.

Šaltiniai
---------

* Ks. Witold Jemelity. Parafie polsko-litewske na Suwalszczyzne w latach 1919–1939
* Bronius Makauskas. Pokaris Sūduvoje[neveikianti nuoroda]
| Sarysu |
| --- |
| **Ilgis** | 671 km |
| **Baseino plotas** | 81 600 km² |
| **Vidutinis debitas** | 7,3 m³/s |
| **Ištakos** | Kazachijos kalvynas |
| **Žiotys** | Betpak Dala |
| **Šalys** | Kazachstanas |

**Sarysu** (kaz. *Сарысу*) – upė centriniame Kazachstane, Džezkazgano, Šimkento ir Kzylordos srityse. Prasideda į rytus nuo Atasu gyvenvietės, teka į pietvakarius per Kazachijos kalvyną. Išnyksta Betpak Dalos dykumos smėlynuose, sudaro Segizo ežerų sistemą.

Pagrindinis intakas – Karakengiras (dešinysis). Nuo liepos iki sausio aukštupio ir žemupio ruožuose išdžiūsta. Upės vandenys naudojami drėkinimui Archeologiniais duomenimis nustatyta, kad seniau Sarysu, Turgajaus ir Irgizo upės sudarė bendrą sistemą Syrdarjos baseine, tačiau dėl klimato sausėjimo dabar jos nebepasiekia Syrdarjos.

Upės pavadinimas kazachų kalba reškia „geltonas vanduo".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 372
**Laura Deloose**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Laura Deloose |
| Gimimo data | 1993 m. birželio 18 d. (29 metai) |
| Gimimo vieta | Belgija |
| Ūgis | 166 cm |
| Svoris | xx kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Briuselio „Anderlecht" |
| **Numeris** | 14 |
| **Pozicija** | gynėja |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2012– | Briuselio „Anderlecht" | 42 0(3} |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2015– | Belgija Belgija | 68 0(4) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. rugpjūčio 23 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022 m. rugpjūčio 23 d.. |

**Laura Delose** (*Laura Deloose*, g. 1993 m. birželio 18 d. Belgija) – Belgijos futbolininkė, gynėja.

Karjera
-------

2012 m. Briuselio „Anderlecht" klube pradėjo profesionalės karjerą. Su šiuo klubu tapo daugkartine Belgijos čempione.

### 2022–2023 m. moterų čempionių lygos atranka

2021–2022 m. sezone „Anderlechto" ekipa tapo šalies čempionėmis. UEFA moterų čempionų lyga 2022–2023 m. kvalifikacinėse rungtynėse ši komanda kovojo 5-oje grupėje. Pusfinalyje varžėsi UKS SMS Łódź ir Briuselio „Anderlecht". O ktame pusfinalyje kovojo „Gintra" prieš Kuopio „Kups" (Suomija). Belgės įveikė lenkes rezultatu 3:2, Po Anos Rendzios ir Dominykos Kopinskos pelnytų įvarčių lenkės pirmavo rezultatu 2:0, bet neišlaikė persvaros ir pralaimėjo. Belgijos klubo gretose pasižymėjo Allie Thornton, kuri pelnė du įvarčius ir Lola Wajnblum. O suomės rezultatu 2:0 nugalėjo Šiaulių „Gintrą". Dėl trečios vietos grupėje kovojo lenkės ir šiaulietės. Dėl vienintelio kelialapio į tolimesnį etapą kovojo Briuselio „Anderlecht" ir KuPS iš Suomijos.

2022 m. rugpjūčio 21 d. įvyko lemiamos rungtynės dėl pirmosios vietos grupėje. Laura Deloose 54 minutę gavo geltoną kortelė, o mušant 11 metrų baudinių seriją, smūgiavo pirmoji iš Belgijos ekipos ir pataikė. po jos smūgio rezultatas buvo lygus 1:1.

Pasiekimai
----------

### su Briuselio „Anderlecht"

**čempionė (5)**
2018, 2019, 2020, 2021, 2022 m.

Rinktinės
---------

Nuo 2015 m. kviečiama į nacionalinę rinktinę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Anderlecht 3-2 UKS Lodz (2022-08-18)
2. ↑  RSCA naujienos
3. ↑  FC Gintra 0-2 KuPS (2022-08-18)
4. ↑  Anderlecht v. KuPS (pagal Soccerway)

Nuorodos
--------

* Soccerway (Apie žaidėją)
* Sofascore (Apie žaidėją)
* Flashscore (Apie žaidėją)
* SOCCERPUNTER (Apie žaidėją)
* Globalsportsarchive (Apie žaidėją)
* [ RBFA svetainė] (Žaidėjos statistika)
|  |
| --- |
| Tony Cetinski |
|  
Tony Cetinski 2010 m. |
| Biografija |
| Gimė | 1969 m. gegužės 31 d. (54 metai)  Pula, Kroatijos vėliava Kroatija |
| Žanrai | popmuzika |
| Veikla | dainininkas |
| Aktyvumo metai | 1990–dabar |
| Svetainė | tony-cetinski.com |

**Anthony (Tony) Cetinski** (g. 1969 m. gegužės 31 d. Puloje) – kroatų pop muzikos dainininkas. Šiandien jis yra vienas populiariausių Kroatijos dainininkų. Atlikėjas taip pat žinomas Bosnijoje ir Hercegovinoje, Makedonijoje, Slovėnijoje, Serbijoje ir Juodkalnijoje.

Biografija
----------

Gimęs Puloje, muzikantų šeimoje. Tony dainuoti pradėjo, kai jam buvo 15 metų, būdamas įvairių vietos grupių nariu. 1991 metais persikėlė į Zagrebą, kur pradėjo dainininko karjerą ir greitai jis tapo vienu populiariausių Kroatijos pop žvaigždžių. 1994 metais atlikėjas atstovaudamas Kroatijai 1994 m. „Eurovizijos" konkurse su daina „Nek' ti bude ljubav sva" užėmė 16 vietą.

2005 m. su Toše Proeski įrašė bendrą dainą „Lagala Nas Mala", kuri buvo įtraukta į Proeski albumus „Po Tebe" ir „Pratim Te".

Diskografija
------------

* 1990: *Samo srce ne laže*
* 1992: *Ljubomora I*
* 1993: *Ljubomora II*
* 1995: *Ljubav i bol*
* 1996: *Prah i pepeo*
* 1998: *A1*
* 2000: *Triptonyc*
* 2003: *A sada…*
* 2005: *Budi uz mene*
* 2008: *Ako to se zove ljubav*
* 2010: *Da Capo*
* 2011: *Best of Tony Cetinski*
* 2012: *Opet si pobijedila*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tony Cetinski** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficialus tinklalapis – tony-cetinski.com

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Put  *„Don't Ever Cry"*** |  **Kroatijos atstovas Eurovizijoje**1994 | Po to:**Magazin ir Lidija  *„Nostalgija"*** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Sarumaisp. *Zaruma* |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

SarumaSaruma

3°41′0″ p. pl. 79°37′0″ v. ilg.﻿ / ﻿3.68333°š. pl. 79.61667°r. ilg.﻿ / 3.68333; 79.61667﻿ (Saruma)Koordinatės: 3°41′0″ p. pl. 79°37′0″ v. ilg.﻿ / ﻿3.68333°š. pl. 79.61667°r. ilg.﻿ / 3.68333; 79.61667﻿ (Saruma) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Ekvadoro vėliava Ekvadoras |
| **Provincija** | El Oro provincija |
| **Kantonas** | Sarumos kantonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 22 222  |
| **Altitudė** | 1 200 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Saruma |

**Saruma** (isp. *Zaruma*, keč. *Saruma*) – miestas pietvakarių Ekvadore, El Oro provincijoje, Andų kalnuose, Viskajos Kordiljeros pašlaitėje. Verčiamasi žemdirbyste, gyvulininkyste, turizmu, aukso gavyba.

Paveldas
--------

Saruma žymi savo turtingu architektūros paveldu. Miestas išlaikęs tradicinės kolonijinės architektūros bruožus, gausu bažnyčių, vilų. Pastatų fasadams būdingos ryškios, dekoratyvios spalvos. Apylinkėse yra priešistorinių petroglifų. Saruma įtraukta į kandidatų tapti UNESCO pasaulio paveldo objektu sąrašą.

* Centrinė aikštėCentrinė aikštė
* Dekoratyvi architektūraDekoratyvi architektūra
* Dekoratyvi architektūraDekoratyvi architektūra

Istorija
--------

Miestas įkurtas ispanų 1549 m. ir pavadintas *San Antonio del Cerro Rico de Zaruma*. Jis tapo svarbiu aukso gavybos centru ir 1593 m. gavo miestelio (*villa*) statusą. Nuo 1882 m. įeina į El Oro provinciją.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį straipsnį ar jo skyrių reikėtų peržiūrėti.**Būtina ištaisyti gramatines klaidas, patikrinti rašybą, skyrybą, stilių ir pan.Ištaisę pastebėtas klaidas, ištrinkite šį pranešimą.  |

|  |
| --- |
| Tony Visconti |
|  
Tonis Viskontis (2007 m.) |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Anthony Edward Visconti |
| Gimė | 1944 m. balandžio 24 d. (79 metai)Bruklinas, Niujorkas, JAV |
| Žanrai | rokas · glamrokas |
| Veikla | prodiuseris · aranžuotojas · muzikantas |
| Instrumentai | bosinė gitara · gitara · pianinas · fleita · "recorder" fleita · mandolina |
| Aktyvumo metai | 1967–dabar |
| Svetainė | tonyvisconti.com |

**Entonis Edvardas Viskontis** (*Anthony Edward Visconti*; g. 1944 m. balandžio 24 d.) – amerikiečių įrašų prodiuseris, muzikantas ir dainininkas. Nuo vėlyvųjų 1960-ųjų jis yra dirbęs su daugybe atlikėjų, bet daugiausiai bendradarbiavo su britų atlikėju David Bowie. Jiedu dirbo su pertraukomis nuo pat 1968 m. singlo „In the Heat of the Morning" / „London Bye Ta-Ta" iki 2016 m. „Blackstar". Viskontis prodiusavo daugelį Bouvio albumų ir retkarčiais pats juose pasirodydavo. Viskončio įnašas į „Blackstar" buvo pabrėžtas, kai albumas pelnė „Grammy" apdovanojimą už „geriausią inžineriją", o taip pat paminėtas už Angelique Kidjo albumo „Djin Djin", pelniusio „Grammy" už „geriausią šiuolaikinę muziką", prodiusavimą.

Nuorodos
--------

* Oficiali internetinė svetainė
* Tony Visconti svetainėje Discogs
* Visconti Studio studijos puslapis
**QS World University Rankings** – universitetų reitingas, kurį Quacquarelli Symonds pradėjo rengti 2004 m.[1]

Iki 2010 m. reitingas buvo kuriamas kartu su Times Higher Education.[1]

QS reitingas gaunamas iš šešių dalių:[1]

1. Akademinės reputacijos apklausa (40%)
2. Darbdavių reputacijos apklausa (10%)
3. Mokslo darbai, tenkantys vienam dėstytojui (20%)
4. Studentai, tenkantys vienam dėstytojui (20%)
5. Užsienio studentų kiekis (5%)
6. Užsienio dėstytojų kiekis (5%)

Sudarant reitingą naudojama „Scopus" publikacijų duomenų bazė.[1]

2014 m. šis reitingas buvo pripažintas vienu iš trijų pagrindinių universitetų reitingų, kartu su Academic Ranking of World Universities ir Times Higher Education World University Ranking.[1]

Šis reitingas kritikuotas dėl reputacijos nustatymo subjektyvumo.[1] Taip pat neigiamai vertinta tai, kad dėstymo kokybė nustatoma per vienintelį studentų ir dėstytojų kiekių santykį.[1]

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Ya-Wen Hou, W. James Jacob „What contributes more to the ranking of higher education institutions? A comparison of three world university rankings" // „International Education Journal: Comparative Perspectives", 2017, Vol 16, No 4

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
|  |
| --- |
| Tooji |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Touraj Keshtkar |
| Dar žinomas | Tooji |
| Gimė | 1987 m. gegužės 26 d. (36 metai) |
| Kilmė | Širazas, Irano vėliava Iranas |
| Žanrai | pop |
| Veikla | dainininkas, modelis, televizijos laidų vedėjas |
| Aktyvumo metai | 2008–dabar |

**Touraj Keshtkar** (pers. تورج کشتکار‎, žinomas kaip **Tooji**; g. 1987 m. gegužės 26 d.) – Norvegijos ir Irano dainininkas, modelis ir televizijos laidų vedėjas.

Atlikėjas yra gimęs Širaze, Irane, tačiau vienerių persikėlė į Norvegiją. Būdamas 16 metų pradėjo modelio karjerą, o vėliau dirbo MTV kanale Norvegijoje. 2008 metais Tooji įrašė pirmąją dainą „Swan Song", kurį atnešė jam populiarumą Norvegijoje.

Jis laimėjo *Melodi Grand Prix 2012* konkursą ir buvo išrinktas atstovauti Norvegijai 2012 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „Stay" (liet. *Pasilik*). Konkurso finale Tooji užėmė paskutinę vietą su 7 taškais.

2012 metais *Melodifestivalen 2012* finale paskelbė Norvegijos žiuri balsus. Per 2013 m. Eurovizijos finalą pristatė Norvegijos balsus.

Diskografija
------------

### Singlai

* 2008 – Swan Song
* 2012 – Stay
* 2012 – If It Wasn’t For You

Nuorodos
--------

* Apie Tooji svetainėje *eurovision.tv*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Stella Mwangi  *„Haba Haba"*** |  **Norvegijos atstovas Eurovizijoje**2012 | Po to:**Margaret Berger  *„I Feed You My Love"*** |
| Sasna |
| --- |
|  Sasna Sasnavos apylinkėse |
| **Ilgis** | 21,3 km |
| **Baseino plotas** | 102,2 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,57 m³/s |
| **Ištakos** | Smalinyčios apylinkės |
| **Žiotys** | Šešupė |
| **Šalys** | Lietuva |

**Sasna** – upė pietvakarių Lietuvoje, daugiausia Marijampolės savivaldybėje; Šešupės dešinysis intakas. Prasideda Smalinyčios kaimo apylinkėse, Varnabūdės miške. Teka į vakarus, aukštupyje kerta Kazlų Rūdos savivaldybės pakraštį. Už Sasnavos pradeda smarkiai vingiuoti, pasuka į šiaurę ir įteka į Antanavo tvenkinį, 177 km nuo Šešupės žiočių.

Intakai: Santaka, Valčiuva (kairieji), Utalina (dešinysis).

Vidutinis nuolydis 219 cm/km. Ties Sasnava patvenkta, susidaręs 13 ha tvenkinys.

Gyvenvietės prie Sasnos: Smalinyčia, Obelinė, Barsukinė, Sasnava, Kantališkiai.

Istorija
--------

Sasna (*Sassene*) minima XIV a. Kryžiuočių kelių aprašymuose. Spėjamas pavadinimo etimologinis ryšys su prūsų ir šiame krašte gyvenusių jotvingių (sūduvių) kalbos žodžiu *\*sasnis*, reiškiančiu kiškį.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Sasna*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. 629 psl.
3. ↑  „Baltų religijos ir mitologijos šaltiniai" I t. Norbertas Vėlius, Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1996. T.1: 433 psl.
4. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
**Daniel Joseph Anthony Meehan** (g. 1943 m. kovo 2 d. m. 2005 m. lapkričio 28 d.) – britų būgnininkas ir vienas iš instrumentinės grupės The Shadows įkūrėjų.

Gyvenimas
---------

Meehan gimė 1943 m. kovo 2 d. Londone. Būdamas dar visai jaunas jis išmoko groti būgnais. Jaunystėje jais grojo vienoje grupėje. Šešto dešimtmečio viduryje Meehan priklausė *Vipers* grupei, kurioje bosine gitara grojo Jet Harris. Kai 1958 m. palydovinė Cliff Richard grupė *The Shadows* buvo naujai formuojama, jie abu sutiko tapti jos nariais. Grupė tampa labai populiari Jungtinėje Karalystėje. Be grojimo būgnais Meehan turėjo ir kitų pomėgių. Vienas jų buvo psichologija. 1961 m. Harris ir Meehan gauna pasiūlymą iš Decca Records kaip atskiras duetas koncertuoti. Jie sutinka, palieka grupę ir tampa vienu sėkmingiausių duetų savo šalyje. Daniel Joseph Anthony Meehan mirė 2005 m. lapkričio 28 d. būdamas 62 metų amžiaus, Pedingtono ligoninėje nuo galvos sužeidimų.

Nuorodos
--------

* Tony Meehan biografija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Rusijos Federacijos šv. Georgijaus ordino ženklas
**Šv. Georgijaus ordinas** (rus. *орден Святого Георгия*) – aukščiausias Rusijos Federacijos karinis apdovanojimas nuo 2000 m. rugpjūčio 8 d.

Šv. Georgijaus ordino istorija
------------------------------

Po 1991 m. rugpjūtį įvykusio GKČP bandymo užgrobti valdžią Tarybų Sąjungoje norėta atkurti Šv. Georgijaus ordiną ir juo apdovanoti Baltųjų rūmų Maskvoje gynėjus, bet vėliau šios idėjos atsisakė ir įsteigė specialų medalį „Laisvosios Rusijos gynėjui.

1992 m. suirus TSRS nepriklausomomis tapusios respublikos, jų tarpe ir Rusija, sukūrė nuosavus valstybinius apdovanojimus, kurie skyrėsi nuo ankstesniųjų. 1992 m. kovo 2 d. Rusijos Federacijos Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku buvo perimta dalis TSRS ordinų ir Valstybinių apdovanojimų komisijai prie Rusijos prezidento buvo nurodyta sukurti statutus atkurtam Šv. Georgijaus ordinui ir pasižymėjimo ženklui „Georgijaus kryžius".
  
1993 m. spalį Aukščiausioji Taryba buvo paleista ir Šv. Georgijaus ordino atkūrimas irgi nutrūko.

Atkurtojo ordino statutas buvo patvirtintas 2000 m. rugpjūčio 8 d. Rusijos prezidento įsaku. Iki 2008 m. ordinu nebuvo apdovanojama, nes ordino statute nurodyta, kad juo apdovanojama už kovinius veiksmus užpuolus išorės priešui. Tais laikais Rusija tokių karo veiksmų neturėjo.

2008 m. rugpjūčio mėn. dėl karo Pietų Osetijoje ordino statutas buvo pakeistas, jame buvo įrašyta, kad ordinu galima apdovanoti už kovos veiksmus kitų valstybių teritorijose palaikant tarptautinę taiką ar ją atkuriant. Prezidentas D. Medvedevas 2008 m. rugpjūčio 18 d. šiuo ordinu apdovanojo pirmuosius karininkus.

Apdovanotieji
-------------

Pirmuoju 4-ojo laipsnio ordino kavalieriumi 2008 m. rugpjūčio 18 d. tapo Šiaurės Kaukazo karinės apygardos vadas generolas pulkininkas Sergejus Makarovas už sėkmingai atliktą operaciją, kuri oficialiai pavadinta „Gruzijos privertimas būti taikia" (*принуждение Грузии к миру*).

Už tą pačią operaciją antruoju 4-ojo laipsnio ordino kavalieriumi 2008 m. spalio 1 d. tapo oro desanto kariuomenės specnazo papulkininkis Anatolijus Lebedis, kuriam jau buvo suteiktas Rusijos Federacijos didvyrio vardas.

Žurnale *Российское военное обозрение* ('Rusijos karinė apžvalga'), 2008 m. Nr.12 pateiktose aukštų karininkų biografijose nurodyti dar trys apdovanotieji šv. Georgijaus ordinu (už indėlį į karo veiksmus Pietų Osetijoje):

* armijos generolas Nikolajus Makarovas (*Н. Е. Макаров*), Rusijos Federacijos Ginkluotųjų pajėgų Generalinio štabo viršininkas – apdovanotas 2-ojo laipsnio ordinu.
* armijos generolas Vladimiras Boldyrevas (*В. А. Болдырев*), Rusijos Sausumos kariuomenės vadas – apdovanotas 2-ojo laipsnio ordinu.
* generolas pulkininkas Aleksandras Zelinas (*А. Н. Зелин*), Rusijos Karinių oro pajėgų vadas.

Spauda, pranešdama apie apdovanojimus dažnai painioja šv. Georgijaus ordiną, skirtą aukštiesiems karininkams, su pasižymėjimu ženklu „Georgijaus kryžius", kuriuo apdovanojami jaunesnieji karininkai, seržantai ir kareiviai.
**Švento Pauliaus Atsivertimo bažnyčia**, lenk. *Kościół Nawrócenie św. Pawła* – Romos katalikų parapijinė bažnyčia pietryčių Lenkijos Liublino mieste.

Istorija
--------

Bažnyčios šoninis vaizdas
Plytų mūro pastatas bernardinų vienuolių dėka iškilo 1470–1497 m. po keleto gaisrų 1557–1569 m. ir 1602–1630 m. buvo atstatytas. Darbams vadovavo statybininkai Rudolfas Negronis ir Jokūbas Balinis, pastatas įgavo renesansinių bruožų. 1762 m. ir 1790 m. bažnyčia kapitališkai suremontuota. 1827 m. perstatytas vakarinis įėjimas, įrengtas prieangis. Po 1850–1860 m. ir 1903 m. pertvarkymų pasiketė fasado išvaizda. Darbus finansavo didikų Sobeskių, Potockių, Zamoiskių šeimos. Šventovė kelis kartus remontuota ir XX amžiuje. Šiuo metu centrinį altorių puošia Liublino globėjo Šv.Antano paveikslas, lankytojai grožisi ir išraiškingais skliautais.

ATR laikais prie Šv.Pauliaus Atsivertimo bažnyčios veikė bernardinų vienuolynas su turtinga biblioteka. 1864 m. Rusijos caro valdininkai vienuolyną uždarė, bažnyčiai aptarnauti palikti 1–2 vienuoliai. 1884 m. vyskupas Kazimieras Vnorovskis pašventino naują parapiją, kuriai priklausė pietinės miesto dalies tikintieji. 

Katalikų šventovės vardas įėjo į Liublino unijos istoriją: vienuolyne gyveno į pasirašymą atvykę bajorai, o bažnyčioje buvo aukojamos padėkos Šv.Mišios. Kad suspetų į pamaldas karalius Žygimantas Augustas nusprendė vykti ne karieta, o atjojo raitas risčia ir kartu su lietuvių bei lenkų pasiuntiniais giedojo giesmę „Te Deum Laudamus".

Šaltiniai
---------

* Jagielloński Szlak Unii Lubelskiej Archyvuota kopija 2015-10-01 iš Wayback Machine projekto.
* Kościół pw. Nawrócenia św. Pawła i klasztor Bernardynów Archyvuota kopija 2010-12-26 iš Wayback Machine projekto.
* Szlak zabytkowych kościołów

Nuorodos
--------

* Parapijos internetinė svetainė (lenk.)
Šv. Benediktas ir Šv. Skolastika
**Šv. Benediktas Nursijietis** (lot. *Benedictus Nursiae*, 480–547 m.) – seniausios krikščioniškuose Vakaruose benediktinų vienuolijos pradininkas ir regulos autorius, vienas iš šventųjų Europos globėjų.

Liepos 11 d. minima šv. Benedikto Nursijiečio diena. Jo sesuo – šv. Scholastika.

Biografija
----------

Kilęs iš Norsijos (Nursijos) miesto Umbrijoje.

Pasiturinčių tėvų išsiųstas studijuoti į Romą, bet pasibjaurėjęs daugelio studentų palaidu gyvenimu, Benediktas nebaigęs studijų apsigyveno kalnuose. Trejus metus kaip atsiskyrėlis praleidęs oloje, netoli Subiako įsteigė pirmuosius vienuolynus, vėliau įsikūrė Monte Kasine.

Šv. Benedikto regula rėmėsi ankstyvaisiais viduramžiais įvairiuose Europos kraštuose gausėjusios vyrų ir moterų vienuolių bendruomenės, misionieriai (taip pat ir baltų kraštus pasiekę šv. Adalbertas (Vaitiekus) ir šv. Brunonas Kverfurtietis).

Šaltiniai
---------

*Dangaus miestas: Vilniaus vienuolynų palikimas Bažnytinio paveldo muziejuje*, sudarytoja Dalia Vasiliūnienė – Vilnius: Bažnytinio paveldo muziejus, 2020, 201 psl.
| **Šventoji Agota** |
| --- |
|  |
| Agotos kankinystė, Sebastiano del Piombo paveikslas |
| Mirė | 251 m.Katanijoje, Sicilijoje |
| Šventasis |
| Šventė | vasario 5 d. |
| Globoja | Katanijos, Sicilijos ir Maltos globėja |
|  |
| Veikla | šventoji, krikščionių kankinė. |
|  |
|  **Vikiteka** | Šv. Agota |

**Šventoji Agota** (mirė apie 251 m. Katanijoje, Sicilijoje) – šventoji, krikščionių kankinė.

Žuvo Katanijoje, Sicilijoje imperatoriui Decijui persekiojant krikščionis.

Istoriniai duomenys ir legendos
-------------------------------

Šventosios Agotos vardas minimas Jeronimo martyrologijoje (lot. *Martyrologium Hieronymianum*; V a. vid.). Šventajai Agotai skirtas senovinis himnas, priskiriamas popiežiui Damasui. Yra liudijimų, kad popiežius Simonas šventosios Agotos garbei pastatė bažnyčią Romos priemiestyje, tai minima Grigaliaus Didžiojo laiškuose.

VI a. buvo sudarytas šventosios Agotos gyvenimo aprašymas, kuris neišliko. Šis aprašymas tapo pagrindu trims vėlesniems aprašymams, kurie yra identiški savo siužetu ir skiriasi tik detalėmis.

Pasak šventųjų gyvenimų aprašymus Agota gimė turtingoje šeimoje Sicilijoje. Priėmusi krikščionišką tikėjimą nusprendė gyventi nekaltybėje. Atsisakiusi tekėti už Katanijos miesto prefekto buvo pradėta jo persekioti pagal Decijaus antikrikščioniškuosius įstatymus. Buvo atiduota į viešnamį, vėliau įmesta į kalėjimą, kur jai buvo nupjautos krūtys. Po kankinimų buvo sudeginta ant laužo.

Liturgija
---------

Katanijos, Sicilijos ir Maltos globėja. Agotos liturginė šventė katalikų ir stačiatikių bažnyčiose yra vasario 5 d.

Nuorodos
--------

* Šventoji Agota lietuvių liaudies skulptūroje
* St. Agatha **(**angl.**)**
| **Andrius Kadaras** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1831 m. lapkričio 24 d.Kadarai arba Rigmantiškiai |
| Mirė | 1901 m. rugsėjo 17 d. (69 metai)Vilnius |
| Tėvai |  |
|  |
| Veikla | Lietuvos evangelikų reformatų kunigas |
|  |
| Alma mater | Dorpato universitetas |
| Žinomas (-a) už | pirmasis lietuvis reformatų kunigas – generalinis superintendantas |

**Andrius Kadaras** (1831 m. lapkričio 24 d. Kadarų vienkiemyje, Panevėžio apskritis, Kauno gubernija, Nemunėlio Radviliškio parapija, arba Rigmantiškiuose – 1902 m. birželio 17 d. Vilniuje) – Lietuvos evangelikų reformatų kunigas.

Biografija
----------

Tėvai buvo laisvi ūkininkai, susipratę lietuviai. Pradžios mokslą ir auklėjimą Andrius gavo namie. Po to mokėsi Kėdainių mokykloje. 1824 m. kai Kėdainių gimnazija rusų valdžios įsakymu buvo uždaryta, Kadaro tėvai sūnų nuvežė į vienintelę tuo laiku tebeveikiančią reformatų gimnaziją Slucke, Minsko gubernija. Gimnaziją baigė 1855 m. jau būdamas 23 metų. Tais pačiais metais įstojo į Dorpato universiteto Teologijos fakultetą. Po ketverių metų gavo akademinį titulą „Evangelikų teologijos kandidatas". 1860 m. sausio mėn. Papilyje Kadaras buvo įšventintas diakonu, tų pačių metų liepos mėn. Sinodo Biržuose metu – kunigu. Kunigas A. Kadaras buvo pirmasis lietuvis reformatų kunigas, kuris tarnavo generalinio superintendanto pareigose. Jis buvo vienas iš iniciatorių, kad Vilniaus parapijoje pamaldos būtų laikomos lietuvių kalba.

1875 m. įšventintas Žemaitijos distrikto konsinjoru (vicesuperintendantu), 1885 m. išrinktas Evangelikų Reformatų kolegijos nariu. 1888 m. mirus superintendantui Konstantinui Močiulskiui, tapo Žemaitijos distrikto superintendantu, o 1893 m. vietoje mirusio generalinio superintendanto Juozapo Glovackio (rus. *Іосифъ Гловацкій*), visos Evangelikų Reformatų Bažnyčios (Unitas Lithuaniae) generaliniu superintendantu. 1886 m. apdovanotas aukso kryžiumi.

Visą tarnystės laiką kun. A. Kadaras buvo mylimas parapijiečių – Papilio reformatų, Lietuvos patriotas, sąžiningas, mėgstantis sakyti tiesą į akis. Iki mirties jį globojo ir slaugė žmona Ona, generalinio superintendanto Stepono Lipinskio duktė. Jie užaugino sūnus Bronislovą, Steponą, dukterį Mariją-Emą.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Emilis Jokūbas Trečiokas. Biržų kalendorius.
2. ↑  Andrius Kadaras. Lietuvos evangelikų reformatų enciklopedija. 2009 m.[neveikianti nuoroda]
| **Andrius Bautronis** |
| --- |
| Gimė | 1987 m. sausio 27 d. (36 metai)Vaisodžiai, Alytaus raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Dovilė Vileikytė–Bautronienė |
|  |
| Veikla | Raseinių raj. savivaldybė politikas |
| Pareigos | Raseinių rajono savivaldybės meras (2019–2023) |
| Partija | TS-LKD |
|  |
| Alma mater | Šiaulių universitetas |

**Andrius Bautronis** (g. 1987 m. sausio 27 d. Vaisodžių k. Alytaus raj.) – pedagogas, Raseinių rajono visuomenės ir politikos veikėjas, buvęs Raseinių meras 2019–2023 m.

Biografija
----------

1994-2004 m. mokėsi Alytaus rajono Vaisodžių pagrindinėje mokykloje. 2004-2007 m. mokėsi barmeno-padavėjo specialybės Alytaus profesinio rengimo centre.

2006-2011 m. įgijo istorijos mokytojo profesiją Šiaulių universitete. 2014 m. šiame universitete suteiktas edukologijos magistro laipsnis.

2007-2018 m. dirbo istorijos mokytoju Ariogalos gimnazijoje, Juodaičių pagrindinėje mokykloje. 2016 m. įgijo mokytojo metodininko kvalifikaciją.

2009-2019 m. buvo Raseinių rajono kultūros centro meno vadovas, dirbantis Butkiškėje.

A. Bautronis, Tėvynės sąjungos – Lietuvos krikščionių demokratų partijos Raseinių skyriaus pirmininkas, 2019 m. buvo išrinktas Raseinių rajono savivaldybės meru. Jis antrajame rinkimų ture 55,50 proc. rinkėjų balsų prieš 42,81 proc. nugalėjo socialdemokratą Edmundą Jonylą.

Visuomeninė veikla
------------------

2014 m. dalyvavo projekte „Misija Sibiras". 2015 m. tapo Lietuvos šaulių sąjungos Vytauto Didžiojo 2–osios rinktinės Ariogalos kuopos šaulių vadu. Nuo 2018 m. – Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos narys.

Įvertinimas
-----------

* 2014 m. Gabrielės Petkevičaitės-Bitės atminimo medalis „Tarnaukite Lietuvai"
* 2016 m. Raseinių rajono savivaldybės atminimo ženklas „Žemaitis" už lietuvių tautos kultūros, paveldo ir tautiškumo puoselėjimą

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pokalbis su Andriumi Bautroniu. Apie darbus ir nieko nekainuojančią šypseną Archyvuota kopija 2020-01-29 iš Wayback Machine projekto.. *manoraseiniai.lt*
2. ↑

Nuorodos
--------

* Biografija (*raseiniai.lt*) Archyvuota kopija 2019-09-23 iš Wayback Machine projekto.
* Biografija (kandidato anketa *vrk.lt*)
* Nevadovėlinis istorijos mokytojas – ekspedicijos į Sibirą dalyvis, šaulys Andrius Bautronis
| **Cucujus cinnaberinus**Apsauga: 2(V) – Pažeidžiama rūšis |
| --- |
| Purpurinis plokščiavabalis (*Cucujus cinnaberinus*) |
| Apsaugos būklė |
| Beveik nykstantys (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Antšeimis: | Plokščiavabaliniai  *( Cucujoidea)* |
| Šeima: | Plokščiavabaliai  *( Cucujidae)* |
| Gentis: | *Cucujus*  *( Cucujus)* |
| Rūšis: | Purpurinis plokščiavabalis  *( Cucujus cinnaberinus)* |

 |
| Binomas |
| ***Cucujus cinnaberinus***Scopoli, 1763 |

**Purpurinis plokščiavabalis** (*Cucujus cinnaberinus*) – plokščiavabalių (*Cucujidae*) šeimos vabalas. Kūnas 11 – 15 mm ilgio, plokščias. Apatinė pusė juoda (tik galva raudona), viršutinė pusė purpurinės raudonos spalvos. Galva platesnė už priešnugarėlę.

Biologija
---------

Lervos vystosi po džiūstančių ir nudžiūvusių lapuočių medžių žieve. Plėšrios, labai ėdrios, sunaikina daug po žieve besivystančių vabzdžių. Vystymosi ciklas trunka 2 metus.

Suaugėliai vabalai aptinkami po lapuočių medžių žieve, ant kamienų ir rąstų. Kartais suaugėliai slepiasi ir po spygliuočių medžių žieve. Po medžių žieve taip pat ir žiemoja.

Vabalai aktyvūs birželio – liepos mėnesiais.

Paplitimas
----------

Aptiktas beveik visoje Europoje nuo Viduržemio jūros krantų iki Norvegijos. Kituose žemynuose neatrastas.
Retas, įrašytas į tarptautinę raudonąją knygą.

Lietuvoje taip pat retas. Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.  
  
  

Purpurinis plokščiavabalis,  Vaizdas iš viršaus (kairysis paveiksliukas), šono (vidurinis paveiksliukas) ir apačios (dešinysis paveiksliukas).

Išnašos
-------

1. ↑   „IUCN Red List - Cucujus cinnaberinus". IUCN Red list. Nuoroda tikrinta 2011-10-25.

Taip pat skaitykite:
--------------------

Pušinis plokščiavabalis

Nuorodos
--------

* Nuotraukos


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Purpurinis plokščiavabalis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Andrius Eiva, Eitavičius** (g. 1948 m. Bonoje) – JAV kariuomenės karininkas.

Biografija
----------

1972 m. baigė Vest Pointo karo akademiją. 1972–1980 m. vadovavo specialiajam desantininkų būriui Šiaurės Karolinoje, vėliau tarnavo karinėse bazėse Vokietijoje. Pasitraukęs iš tarnybos ginkluotosiose pajėgose lankėsi Afganistane, keletą mėnesių mokė modžahedus kovoti su TSRS kariuomenės daliniais. Bendradarbiaudamas su rusų disidentu V. Bukovskiu, įkalbinėjo afganus nežudyti sovietinių belaisvių, taip išgelbėjo gyvybę keliems šimtams jaunuolių, tarp jų ir lietuviams. JAV įkūrė Amerikos afganų veiksmų federaciją (*Federation for American Afghan Action*) ir vadovavo jai. Federacijos lobistinėmis pastangomis buvo padidinta karinė pagalba modžahedams. 1991 m. sausio mėn. TSRS agresijos dienomis patarimais padėjo Lietuvos AT rūmų gynėjams, faktiškai vadovavo rūmų gynybai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Andrius Eiva*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 374 psl.
| **Andrius Baranauskas** |
| --- |
| Gimė | 1947 m. vasario 4 d. (76 metai)Liūlinė, Švenčionių rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Stefanija Baranauskienė |
| Vaikai | Andrius, Donatas |
|  |
| Veikla | komjaunimo, partinis, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1969 m. SSKP, 2003 m. Darbo partija,2006 m. PDP |
|  |
| Alma mater | 1971 m. Lietuvos žemės ūkio akademija,1986 m. Visuomeninių mokslų akademija prie SSKP CK |

**Andrius Kazys Baranauskas** (g. 1947 m. vasario 4 d. Liūlinėje, Švenčionių rajonas) – Lietuvos komjaunimo, partinis, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1953–1964 m. mokėsi Švenčionėlių vidurinėje mokykloje. 1964–1965 m. Grybų ir Vaiškūnų pradinių mokyklų mokytojas. 1965–1966 m. LLKJS Švenčionių rajono komiteto darbuotojas. 1966–1970 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos Miškų ūkio fakultete, inžinierius miškininkas. 1971 m. sausio mėn. gavęs diplomą paskirtas Miškų ūkio fakulteto Miškotvarkos katedros jaunesniuoju moksliniu bendradarbiu. 1971–1972 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1972–1974 m. LLKJS Švenčionių rajono komiteto II, vėliau I sekretorius. 1974 m. sukūrė šeimą ir persikėlė gyventi į Uteną. 1974–1981 m. LKP Utenos rajono komiteto Pramonės-transporto skyriaus vedėjas, sekretorius. 1981–1989 m. LKP Raseinių rajono komiteto I sekretorius. 1984–1986 m. mokėsi Visuomeninių mokslų akademijoje prie SSKP CK, tęsė studijas ir 1989 m. baigė aspirantūrą.

1990–1998 m. UAB „Sandrava" ir „Litmos" direktorius. 1998–2003 m. Raseinių medienos perdirbimo įmonės UAB „Litlotas" direktorius. 2003–2004 m. Lietuvos verslo darbdavių konfederacijos atstovas Vyriausybėje ir Seime. 2004–2008 m. LR Seimo narys.

2003 m. Darbo partijos, nuo 2006 m. Pilietinės demokratijos partijos narys.

Žmona Stefanija, sūnūs Andrius ir Donatas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Anastazija Kuzmickaitė. *Andrius Baranauskas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 204
2. ↑   Archyvuota kopija 2010-01-09 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  2004–2008 m. kadencijos Seimo narys
Šv. Antano bažnyčia iš išorės
Interjero fragmentas: Relikvijų koplyčia
**Šv. Antano Paduviečio bazilika** (it. *Basilica di Sant'Antonio di Padova*) – katalikų bazilika su minareto pavidalo smailėmis ir bizantiniais kupolais Šiaurės Italijos Padujos mieste. Gausiai lankoma tikinčiųjų, Šv. Antano kapas yra šiauriniame transpete, 2018 m. gegužės 25 d. Kauno Kristaus Prisikėlimo bazilika iš šios šventovės gavo padovanotą Šv. Antano Paduviečio relikviją.

1232 m. pastatyta bažnyčia įvardijama kaip viena prabangiausių krikščioniškame pasaulyje. Bazilikos siluetas liudija Bizantijos įtaką – centrinis kūgio pavidalo kupolas kyla virš septynių jį supančių kupolų. Fasade derinami gotikos ir romanikos elementai. Viduje didįjį altorių puošia Donatello reljefai (1444–1445 m.), vaizduojantys Šv. Antano stebuklus, taip pat šventųjų statulos. Aplinkinės sienos dekoruotos dideliais marmuro reljefais, kuriuos 1505–1577 m. iškalė įvairūs skulptoriai. Pietinį transpetą puošia gyva freska su Nukryžiavimo scena, nutapyta Altichiero da Zevio XIV a.

Šv. Stanislovo koplyčia
-----------------------

1592 m. Padujos universiteto studentai iš Lenkijos karalystės ir LDK apsijungė į bendriją *Natio Polonica*, užvedė registracijos knygą. Bendrijos nariai nusprendė bazilikoje įkurti atskirą koplyčią su kripta, tad jau 1593 m. pr. pranciškonai paskyrė jai vietą šiaurinėje navoje. Lėšos buvo renkamos sunkiai, todėl įrenginėjimo darbai pradėti tik 1606 m. Altorių ir kriptą projektavo padujietis skulptorius Cesare Bovo, o jau 1607 m. naujoji koplyčia buvo pašventinta Šv. Stanislovo vardu.

1809 m. pirmasis altorius buvo demontuotas, o į jo vietą iš *San Prosdocino bažnyčios* atkeltas naujas – su venecijiečio Pietro Malomby nutapytu *Petrovino prikėlimu* (lenkų hagiografijos istorija, žinoma iš Šv. Stanislovo gyvenimo aprašymo). 1979 m. altoriuje atsirado kitas paveikslas su Šv. Maksimilijono atvaizdu (dail. Pietro Annigoni). Netoliese stebimos septynios epitafijos ir antkapinės lentos: ATR pasiuntinio Osmanų imperijoje Erazmo Kretkovskio, LDK valstybės veikėjo Kristupo Sapiegos ir LDK didžiojo pastalininko Aleksandro Kazimiero Sapiegos (abu Sapiegos mirė Padujoje, o jų kūnai parvežti į tėvynę) bei kt.

Išnašos
-------

1. ↑  Džiugi žinia – Kristaus Prisikėlimo bazilikai padovanota Šv. Antano Paduviečio relikvija // www.prisikelimas.lt
2. ↑  Dorota Kowalczyk. *Pierwsza kaplica w Padwie* // Spotkania z Zabytkami, nr. 7(65)/1992, s. 30-31


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šv. Antano Paduviečio bazilika** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

* Šventovės internetinė svetainė (en, fr, de, it, ru, es)