recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| Dino Jelusić |
|  
Dino Jelušić 2014 m. |
| Biografija |
| Gimė | 1992 m. birželio 4 d. (31 metai)Požega, Kroatijos vėliava Kroatija |
| Žanrai | rokas |
| Veikla | dainininkas |
| Instrumentai | fortepijonas, klavišiniai |
| Aktyvumo metai | 1998–dabar |
| Svetainė | dino-official.com |

**Dino Jelusić** (g. 1992 m. birželio 4 d. Požegoje) – Kroatijos dainininkas, 2003 m. vaikų „Eurovizijos" dainų konkurso nugalėtojas.

Dainuoti pradėjo nuo penkerių metų. Dalyvavo tarptautiniuose muzikos festivaliuose Egipte, Ispanijoje, Lietuvoje, Portugalijoje, Italijoje ir Rumunijoje.

2003 m. lapkričio 15 d. jis dalyvavo pirmajame vaikų „Eurovizijos" dainų konkurse Kopenhagoje, kurio metu pristatė dainą „Ti si moja prva ljubav" (liet. *Tu esi mano pirma meilė*). Ten atlikėjas surinko 134 taškus, pelnęs maksimalius įvertinimus iš Makedonijos, Rumunijos ir Norvegijos, taip užimdamas pirmąją vietą. Kitais metais Jelusić išleido debiutinį studijinį albumą „No.1".

Jo sesuo Lorena (gim. 1995 m.) taip pat domisi muzika – dalyvavo 2005 m. vaikų „Eurovizijoje" (užėmė 12-ą vietą).

Nuorodos
--------

* Oficiali Dino Jelusić svetainė

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**–** |  **Vaikų Eurovizijos dainų konkurso nugalėtojas**2003 | Po to:**Ispanija María Isabel  *„Antes muerta que sencilla"*** |
| Prieš tai:**–** |  **Kroatijos atstovas vaikų Eurovizijoje**2003 | Po to:**Nika Turković  *„Hej mali"*** |
Koordinatės: 38°34′08″š. pl. 7°54′30″v. ilg.﻿ / ﻿38.56889°š. pl. 7.90833°v. ilg.﻿ / 38.56889; -7.90833

Koplyčia dekoruota kaukolėmis ir įvairiais skeletų kaulais
**Evoros kaulų koplyčia** (port. *Capela dos Ossos*, 'kaulų koplyčia') – vienas iš žinomiausių kultūros ir istorijos paminklų Evoroje, Portugalijoje. Tai nedidelė interjerinė katalikų koplyčia, įsikūrusi Šv. Pranciškaus bažnyčioje (*Igreja de São Francisco*). Ji taip vadinama, nes jos vidinės sienos yra padengtos ir papuoštos žmogaus kaukolėmis ir skeleto kaulais.

Kaulų koplyčią XVI a. pastatė pranciškonų vienuolis, kuris pagal tai epochai būdingą kontrreformacijos dvasią norėjo paskatinti brolius kontempliacijai ir perduoti žinią apie žemiško gyvenimo laikinumą, įprastą dvasingumo temoje, apibendrinamoje devizu memento mori. Tai aiškiai matyti garsiajame įraše virš koplyčios įėjimo: „Mes, kaulai gulintys čia, laukiame tavųjų".

Niūri, prieblandoje skendinti koplyčia susideda iš trijų – 18,7 m ilgio ir 11 m pločio – skliautuotų ervių. Šviesa patenka per tris nedideles angas iš kairės. Sienas ir aštuonias kolonas puošia kruopščiai išdėstytų kaulų ir kaukolių ornamentai, sutvirtinti cementu. Lubos sudėtos iš baltų plytų ir išdekoruotos freskomis mirties tema. Vienuolių skeletų skaičius galėtų siekti apie 5000 – tiek, kiek būta keliose dešimtyse Evoros regiono kapinių prie bažnyčių. Perpildyti bažnyčių šventoriai užėmė strategiškai svarbias vietas, todėl jos buvo atlaisvintos, skeletų kaulus nuspręsta panaudoti statant koplyčią. Kai kurios iš šių kaukolių šiandien yra išpieštos grafičiais. Du išdžiovinti lavonai, iš kurių vienas yra vaiko, pakabinti nuo grandinių. Koplyčios palubėje įrašyta citata *Melior est die mortis die nativitatis* (Geriau mirties diena nei gimtadienis), paimta iš Vulgatos (Ekleziasto knyga, 7, 1). Ant vienos iš kolonų pakabintas senas medinis rėmas su eilėmis apie būtinybę apmąstyti savo egzistenciją. Jos priskiriamos *São Pedro* kaimo, kuriame buvo pastatyta Šv. Pranciškaus bažnyčia, parapijoje tarnavusiam kunigui Fr. Antano da Ascenção Telesas (nuo 1845 iki 1848 m.).

2014–2015 m. koplyčia buvo renovuota už 3,5 mln. eurų.

Galerija
--------

* Koplyčios vidujeKoplyčios viduje
* AltoriusAltorius
* Puošyba kaukolėmisPuošyba kaukolėmis
* Skeletai, pakabinti ant grandiniųSkeletai, pakabinti ant grandinių
* Virš įėjimo: „Mes, kaulai gulintys čia, laukiame tavųjų"Virš įėjimo: „Mes, kaulai gulintys čia, laukiame tavųjų"
* Įmūrytos kaukolėsĮmūrytos kaukolės
* Osuarijus su koplyčios įkūrėjo vienuolio kaulaisOsuarijus su koplyčios įkūrėjo vienuolio kaulais

Šaltiniai
---------

1. ↑  Conheça a "Capela dos Ossos" em Portugal, um lugar construído com esqueletos humanos Archyvuota kopija 2017-03-02 iš Wayback Machine projekto. – Portal R7 (Record)
2. ↑  Obras de 3,5 milhões na Capela dos Ossos – Correio da Manhã
3. ↑  Obras de Conservação – documentário – Página oficial
4. ↑  Portugal's Chapel of Bones - Atlasobscura.com (em inglês)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Evoros kaulų koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Everistas Raišuotis** |
| --- |
| Gimė | 1951 m. balandžio 4 d.Buginiuose, Kretingos raj. |
| Mirė | 2001 m. spalio 27 d. (50 metų) |
| Sutuoktinis (-ė) | Teresė |
| Vaikai | Ieva, Liudvikas |
|  |
| Veikla | kultūros darbuotojas, choreografas, muzikos pedagogas, Švenčionių rajono savivaldos politikas |
| Partija | 
* 1975 m. Lietuvos komunistų partija;
* Lietuvos demokratinė darbo partija.

 |
|  |
| Alma mater | Šiaulių pedagoginis institutas |

**Everistas Raišuotis** (1951 m. balandžio 4 d. Buginiuose, Kretingos raj. – 2001 m. spalio 27 d.) – kultūros darbuotojas, choreografas, muzikos pedagogas, Švenčionių rajono savivaldos politikas.

Biografija
----------

Baigė Šiaulių pedagoginio instituto Klaipėdos muzikos fakultetą. 1973–1985 m. pagal paskyrimą dirbo Švenčionių rajono kultūros bei švietimo įstaigose. Dešimt metų vadovavo vieninteliam Rytų Lietuvos lietuviškam dainų ir šokių ansambliui „Aukštaitija". 1985–1992 m. naujai įkurtos Švenčionėlių vaikų meno mokyklos direktorius. Daugelio respublikinių dainų švenčių renginių asistentas, baletmeisteris.

1992–1996 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys, išrinktas Molėtų-Švenčionių vienmandatėje rinkimų apygardoje Nr.54, Seimo Žmogaus ir piliečio teisių ir tautybių reikalų komiteto narys.

1975–1990 m. Komunistų partijos narys, vėliau LDDP narys, LDDP Švenčionių rajono tarybos pirmininkas. Žmona Teresė, dukra Ieva, sūnus Liudvikas.
| **Evgenija Mandžijeva** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Evgenija Mandžijeva  Евгения Манджи́ева |
| Visas vardas | Evgenija Mandžijeva |
| Gimė | 1985 m. rugsėjo 2 d. (37 metai)Elista, Rusija |
| Tautybė | Rusė, kalmukė |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, televizija |
| Pareigos | Aktorė, modelis |

**Evgenija Mandžijeva** (rus. *Евгения Манджи́ева*, g. 1985 m. rugsėjo 2 d. Elistoje) – kalmukų kilmės Rusijos aktorė, modelis.

Biografija
----------

Gimė Elistoje, o būdama 18 metų persikėlė į Maskvą ir pradėjo modelio karjerą. 2006 metais pasirašė sutartį su garsia Niujorko modelių agentūra „Trump Models". Ji pasirodė „Costume National", „MAC Cosmetics", „Vera Wang", „Garnier", „Diesel", „Moschino" ir „Uniqlo" reklamos kampanijose. 2008 m. žurnalas „Time" Manjievą pavadino kylančia žvaigžde.

2014–2016 m. mokėsi Maskvos kino mokykloje pas aktorę Ingeborgą Dapkūnaitę. Debiutavo kine suvaidinusi juostoje „Žuvėdros" – rusų kalmukų kalba išleista drama, kurios premjera įvyko 2015 m. Berlinalėje.

2021 m. vasarį pristatyta juosta, kurioje įkūnijo Aigul detektyviniame seriale „Šerlokas Rusijoje". 2021 m. kovą pristytas projektas „Ugriumo upė" (rus. *«Угрюм-река»*), kuriame atliko vieną iš pagrindinių vaidmenų – mitinį personažą Sinilgu, piktojo šamano dvasią, padedančią pagrindiniam veikėjui Prochorui Gromovui (aktorius Aleksandras Gorbatovas) ieškoti aukso. 2022 m. filmavosi dviejose juostose – „Nulinis pacientas" ir „Velga".

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
|  |
| --- |
| Ewa Sonnet |
|  
Eva Sonet 2006 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Beata Kornelia Dabrowska |
| Gimė | 1985 m. kovo 8 d. (38 metai)Rybnikas, Lenkija |
| Kilmė |  Lenkija |
| Veikla | modelis, dainininkė |
| Aktyvumo metai | 2003–dabar |
| Svetainė | oficialus tinklalapis |

**Eva Sonet** (angl. *Ewa Sonnet*, tikrasis vardas – *Beata Kornelia Dabrowska*; g. 1985 m. kovo 8 d. Rybnikas, Lenkija) – foto modelis ir dainininkė.

Biografija
----------

Eva gimė pietų Lenkijoje, Rybkine, netoli sienos su Čekija. Dar mokykloje dėl ankstyvo brendimo ji išsiskyrė iš bendraamžių didele krūtine, o 2003 m. baigusi mokslus, susipažino su suaugusiųjų versle dirbančiais žmonėmis, kurie, atkreipę dėmesį į jos išvaizdą (duomenys 102-62-88 cm), pasiūlė tapti foto modeliu.
Netrukus Evos nuotraukos ir trumpi video filmai pasirodė populiariame suaugusiųjų tinklalapyje Busty.pl, o 2005 m. gruodį pasirodžiusi televizijos laidoje „The Kuba Wojewodzki Show" ji greitai tapo tikru šalies sekso simboliu.

Kelios kompanijos, kuriančios pornografinius filmus, pasiūlė Evai sutartis, tačiau ši panašius pasiūlymus atmetė. Beveik visose nuotraukose ji pozuodavo apsinuoginusi iki pusės ir tik keliose – visiškai nuoga.

2005 m. lapkritį jos nuotraukos pirmą kartą buvo išspausdinto žurnale. Tai buvo CKM, o jame esančiame interviu Eva tvirtino, kad jos krūtinė yra natūrali, o ne plastinių operacijų kūrinys.

Šio žurnalo viršelį jos nuotraukos taip pat puošė 2006 m. lapkritį ir 2007 m. lapkritį.

Tais pačiais metais Eva išmėgino jėgas kaip dainininkė, o 2006 m. spalį pasirodė debiutinis albumas „Nielegalna".

Nuo metų pradžios prasidėjęs koncertinis turas po šalį dar labiau padidino Evos populiarumą, ją ėmė kviesti įvairios TV laidos, radijo stotys bei pasirodė keletas interviu spaudoje.

2007 m. rugsėjį ji kartu su partneriu Lukaszu Jozwiaku dalyvavo TV projekte „Gwiazdy Tańczą na Lodzie", kuriame užėmė 10 vietą.

Pradėjusi muzikinę karjerą ir 2007 m. išleidusi antrąjį albumą „Hypnotiq", Eva atsisakė modelio darbo, tačiau kaip dainininkei nepavykus pasiekti didesnio populiarumo, 2010 m. Busty.pl pasirodė jos naujų nuotraukų serija.

Diskografija
------------

### Singlai

1. 2005 „…I R’n’B"
2. 2006 „Nie zatrzymasz mnie"
3. 2007 „Cry Cry"
4. 2008 „California"

### Albumai

1. 2006 „Nielegalna"
2. 2007 „Hypnotiq"

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Ewa Sonnet". Nuoroda tikrinta November 19, 2013.
2. ↑  Ewa Sonnet at IMDb.com

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ewa Sonnet** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis
| **Jekaterina Krupenina** |
| --- |
| Gimimo vardas | Jekaterina Krupenina  (rus. *Екатерина Вилкова*) |
| Visas vardas | Jekaterina Krupenina |
| Gimė | 1975 m. liepos 2 d. (47 metai)Maskva, Rusija |
| Gyven. vieta | nežinoma |
| Tautybė | Rusė |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Jekaterina Krupenina** (g. 1975 m. liepos 2 d. Maskvoje) – Rusijos aktorė.

Biografija
----------

2001 m. ji baigė RATI-GITIS, P. N. Fomenko kursą. Mokomajame teatre GITIS atliko vaidmenis spektakliuose: Tomasina – „Arkadija", T. Stoppardas (rež. E. Kamenkovičius); Nataša Bukova – „Fro", A. Platonovas (rež. V. Seninas); Valentina – „Praėjusi vasara Čulimske", A. Vampilovas (rež. S. Puskepalis); Undinė - "Undinė", A.S. Puškinas (rež. M. Karbauskis). 

Jekaterina Krupenina kinee pradėjo vaidinti 2001 m. kai debiutavo filmuose „Vyrų darbai" ir „Žmonės ir šešėliai. Lėlių teatro paslaptys. Populiarumo sulaukė 2002 m. po pagrindinio vaidmens detektyvinėje istorijoje „Gynybos linija". Įkūnijo Zimogorovo advokato padėjėją Zoją.

2010 m. Jekaterina Krupenina vaidino komedijoje „Kartą policijoje". Serialo veiksmas vyksta Maskvos policijos nuovadoje „Šiaurės Buchtejevo", kuri tapo sąžiningų policininkų tremties vieta.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
| **Descurainia sophia** |
| --- |
| Paprastasis poklius (*Descurainia sophia*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai  *( Dilleniidae)* |
| Šeima: | Bastutiniai  *( Brassicaceae)* |
| Gentis: | Poklius  *( Descurainia)* |
| Rūšis: | Paprastasis poklius  *( Descurainia sophia)* |

 |

**Paprastasis poklius** (*Descurainia sophia*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos poklių (*Descurainia*) genties augalų rūšis.

Žiedynas − kekė, ir pradžių tanki, pusrutuliška, vėliau, vaisiams nokstant, ištįsta, praretėja. Žiedai maži. Taurėlapiai gelsvi, 4, išoriniai įdubę, vidiniai lygūs. Vainiklapiai tokio pat ilgio kaip taurelės lapeliai ar net už juos trumpesni, žalsvai geltoni. Kuokeliai 6, ilgesni už žiedlapius. Vaisius − iki 2,5 cm ilgio, labai siaura, kiek išlinkusi ankštara. Vaiskotis tokio pat ilgio kaip ir vaisius, beveik statmenas stiebui. Vaisiaus sąvaros su 3 gyslomis, ties sėklomis iškilusios. Stiebas status, šakotas. Lapai pražanginiai, pailgai elipsiški, du ar net tris kartus plunksniškai suskaldyti siauromis, pailgomis skiltelėmis. Labiau suskaldyti pamatiniai ir žemesni stiebo lapai. Vienmetis, rečiau žiemojantis žolinis augalas, apaugęs paprastais ir šakotais plaukeliais, dėl to pilko atspalvio.

Auga pakelėse, šiukšlynuose, griuvėsiuose, prie mūrinių tvorų, diendaržiuose. Mėgsta lengvas, azoto gausias dirvas, pakenčia druskingą dirvožemi. Žydi nuo gegužės iki spalio mėn.

Žiedus lanko smulkūs vabzdžiai. Dažna savidulka. Sėklos noksta ilgai. Augalas nuodingas. Viduramžiais buvo vertinamas kaip vaistažolė žaizdoms gydyti. Kaip piktžolė nepavojingas, lengvai išnaikinamas. Pokliaus pelenai yra gera trąša, turi salietros. Kaukazo gyventojai sėklas vartoja vietoj garstyčių.

Literatūra
----------

Rudenį žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1991, 32 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastasis poklius** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Nephelium lappaceum** |
| --- |
| Paprastasis rambutanas (*Nephelium lappaceum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Muileniečiai  *( Sapindales)* |
| Šeima: | Sapindiniai  *( Sapindaceae)* |
| Gentis: | Rambutanas  *( Nephelium)* |
| Rūšis: | Paprastasis rambutanas  *( Nephelium lappaceum)* |

 |

**Paprastasis rambutanas** (*Nephelium lappaceum*) – sapindinių (*Sapindaceae*) šeimos augalų rūšis, plačiausiai auginama iš visos rambutanų genties. Natūraliai auga Pietryčių Azijoje, Šri Lankoje. Auginamas įvairiuose tropiniuose kraštuose.

Tai 12-20 m aukščio visžalis medis. Lapai pražangūs, plunksniški, 10-30 cm ilgio, sudaryti iš 3-11 lapelių, kurių ilgis 5-15 cm, plotis 3-10 cm. Medžiai dvinamiai. Žiedai smulkūs, susitelkę į šluoteles. Vaisius – 3-6 cm skersmens kaulavaisis. Susitelkę į kekes po 10-20 vienetų. Vaisių dengia raudonas apyvaisis su „plaukeliais". Minkštimas rausvas arba balsvas, saldus, kiek rūgštokas. Viduje yra 1-1,3 cm ilgio ruda sėkla. Žalia ji šiek tiek nuodinga, tačiau paruošta tinkama valgymui. Rambutano vaisiai prinoksta tik nukritę arba nuskinti.

Rambutano vaisiai valgomi švieži, konservuojami, iš jų gaminami džemai. Savo sudėtyje turi kalcio, fosforo, geležies, vitamino C, niacino. Augalo lapai ir šaknys naudojami liaudies medicinoje. Iš sėklų spaudžiamas aliejus naudojamas muilo ir žvakių gamyboje.

* VaisiaiVaisiai
* Žiedai ir pumpuraiŽiedai ir pumpurai
* LapaiLapai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Charakteristika |
| --- |
| **Dar žinomas kaip** | Sir Quackly McDuck |

**Seras Kvakaila Makdakas** yra išgalvotas Volto Disnėjaus komiksų personažas, gimęs apie 1010 m. Škotijoje senojoje Makdakų pilyje. Jis buvo aristokratas karaliaus Makbeto dvariškis. Daug kartų kovėsi su slibinais, kurių senovės Škotijoje netrūko.

1057 metais Kvakaila buvo apdovanotas Škotijos finansų ministerijos už karaliaus Makbeto apsaugą Makdakų pilyje vykstant pilietiniam karui. Tačiau norėdamas paslėpti gautą skrynią dovanų, bandė ją užmūryti sienoje, tačiau, netyčia, užsimūrijo pats. Daugiau nei 900 m. besikeičiančios Makdakų kartos stengėsi rasti Kvakailos palaikus, bet tai padaryti pasisekė tik Skrudžui Makdakui 1948 m. Tačiau pirmą kartą Skrudžas sutiko Kvakailą matydamas jo dvasią vienas apsilankęs Makdakų pilyje 1877 m. Tuo metu velionis nenurodė jaunėliui kur rasti lobį, nes norėjo, kad Skrudžas turtus užsidirbtu vargdamas savo rankomis.
| Serangas*Serang* |
| --- |
|        |
| *Serango geležinkelio stotis* |
|  |
| 

SerangasSerangas

6°7′12″ p. pl. 106°9′1″ r. ilg.﻿ / ﻿6.12000°š. pl. 106.15028°r. ilg.﻿ / 6.12000; 106.15028﻿ (Serangas)Koordinatės: 6°7′12″ p. pl. 106°9′1″ r. ilg.﻿ / ﻿6.12000°š. pl. 106.15028°r. ilg.﻿ / 6.12000; 106.15028﻿ (Serangas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+7) |
|  |
| **Valstybė** | Indonezijos vėliava Indonezija |
| **Provincija** | Bantenas |
|  |
| **Meras** | Tubagus Haerul Jaman |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 577 000  |
| **Plotas** | 267 km² |
| **Tankumas** (2010) | 2 161 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Serangas |

**Serangas** (indonez. *Serang*) – miestas Indonezijoje, Banteno provincijos ir Serango regencijos sostinė. Miestas yra provincijos šiaurėje, per jį eina Džakarts-Merako kelias.

Serange vyrauja pusiaujinis klimatas be sausojo sezono. Iš šiaurės miestą supa Javos jūra, kurioje vienoje iš esančių salų įsikūrusi Pulau Seribu regencija.

2010 m. mieste gyveno 576 961 žmogus. Serangas yra trečias pagal dydį provincijos miestas. Jis yra 15 km nuo Džabodetabeko, *Didžiosios Džakartos*. Prieš Banteno provincijos sukūrimą 2000 m. miestas priklausė Vakarų Javai.

Subrajonai
----------

Miestą sudaro 6 subrajonai (*kecamatan*):

* Serangas
* *Cipocok Jaya*
* Curugas
* Kasemenas
* Taktakanas
* Valantaka

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2010-11-13 iš Wayback Machine projekto.
| **Koman Coulibaly** |
| --- |
| Gimė | 1970 m. liepos 4 d. (52 metai)Bamakas, Malis |
|  |
| Veikla | finansų inspektorius, futbolo arbitras |
|  |
| Išsilavinimas | Teisė ir finansai |
| Alma mater | Bamako universitetas |

**Komanas Kulibalis** (*Koman Coulibaly*; g. 1970 m. liepos 4 d.) – tarptautinės FIFA kategorijos Malio futbolo arbitras.

Baigė teisės ir finansų mokslus Bamako universitete, tapo Malio vyriausybės finansų inspektoriumi. 1993 m. pradėjo futbolo arbitro karjerą vietinėje Bamako lygoje, vėliau tapo Malio lygos teisėju, o 1999 m. tapo tarptautinio lygio teisėju.

Komanas Kulibalis teisėjavo 2002, 2004, 2006, 2008, 2010, 2012, 2013 m. Afrikos Tautų taurės čempionatuose, tame tarpe 2010 m. finale tarp Ganos ir Egipto. Jis taip pat teisėjauja CAF Čempionų Lygos varžybose.

Komanas Kolibalis teisėjavo 2010 m. pasaulio futbolo čempionate, kur teisėjavo tik vienose, grupės etapo, varžybose tarp JAV ir Slovėnijos rinktinių. Po šių varžybų susilaukė daug kritikos, nes neįskaitė amerikiečių potencialiai pergalingo įvarčio, ir rungtynės baigėsi lygiosiomis 2:2. Vėliau jis buvo 4-uoju teisėju grupės varžybose tarp Italijos ir Naujosios Zelandijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2010-12-22 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Komandantas** (angl. *commandant*) – karinis laipsnis Prancūzijos, Ispanijos, Airijos kariuomenėse, lygus kitų šalių armijos majorui (NATO sistemoje rangas OF-3).

Airija
------

Komandantas (air. *ceannfort*) (santr. *Comdt*) – karinis laipsnis Airijos armijoje ir Airijos aviacijos korpuse, lygus kitų šalių majorui. Airijos laivyno tarnyboje to paties lygio laipsnis vadinasi komanderis leitenantas.

* Prancūzijos Karinių oro pajėgų komandanto antpetisPrancūzijos Karinių oro pajėgų komandanto antpetis
* Ispanijos Karinių oro pajėgų komandanto antpetisIspanijos Karinių oro pajėgų komandanto antpetis

Prancūzija
----------

Komandantas (pranc. *commandant*), sutrumpintai iš pranc. *capitaine-commandant*) 'kapitonas vadovaujantis (batalionui)') – Prancūzijos armijos ir karinių oro pajėgų karinis laipsnis, atitinkantis kitų šalių majorą.

Komandantas pėstininkų daliniuose dar vadinamas pranc. *chef de bataillon*) 'bataliono vadas', šarvuočių daliniuose pranc. *chef d'escadrons* 'eskadronų vadas', artilerijoje ir žandarmerijoje – pranc. *chef d'escadron* 'eskadrono vadas'.

*Komandantas* yra kreipinys Prancūzijos karo laivyne, taip kreipiamasi į *capitaine de corvette*, *capitaine de frégate* ir *capitaine de vaisseau*.

Ispanija
--------

Ispanijos armijoje ir Karinėse oro pajėgose komandantas irgi yra kitų valstybių majoro analogas.

Pietų Afrika
------------

Pietų Afrikoje *komandantais* XIX a. – XX a.pr. vadino milicijos dalinių vadus.
  
1950-1994 m. Pietų Afrikos armijoje, Pietų Afrikos Karinėse oro pajėgose ir Pietų Afrikos Medicininėje tarnyboje komandantas buvo karininko laipsnis, analogiškas kitų šalių papulkininkio ar pulkininko leitenanto laipsniui.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Steven Gerrard, buvęs Liverpool FC bei Anglijos rinktinės kapitonas.
**Komandos kapitonas** – garbės vardas, skiriamas vienam sporto komandos nariui. Dažniausiai komandos kapitonas yra atsakingas už komandinį žaidimą bei strategijos koregavimą žaidimo metu. Kai kurių sporto šakų taisyklėmis komandos kapitonui numatyta galimybė diskutuoti su teisėjais dėl taisyklių interpretavimo.

Kai kuriose sporto šakose kapitonas būtinai turi būti aikštėje (futbolas), tokiu atveju pakeitus ar pašalinus kapitoną, kapitonu paskiriamas kitas žaidėjas. Kitose sporto šakose kapitonas paskiriamas visoms rungtynėms (krepšinis, ledo ritulys), todėl kartais jis gali ir nebūti aikštėje.

Futbolas
--------

Pagal futbolo taisykles kapitonui numatyta tik teisė dalyvauti metant monetą prieš rungtynes ir prieš 11 m baudinių seriją. Kartais rungtynių teisėjas kapitonui išsako visai komandai taikomas pastabas.

Aikštėje visada turi būti vienas komandos kapitonas, kuris dažniausiai ryši raištį ant rankos. Dažnai klubai paskiria ir klubo kapitoną, kuris dalyvauja viešųjų ryšių renginiuose. Klubo kapitonas taip pat atlieka ir komandos kapitono vaidmenį, jei žaidžia aikštėje.

Ledo ritulys
------------

Pagal IIHF ir NHL taisykles, tik komandos kapitonas gali diskutuoti su teisėjais. Jei komandos kapitono nėra ant ledo, su teisėju gali diskutuoti alternatyvus kapitonas, kurių komanda gali turėti daugiausiai du (pagal NHL taisykles, komanda gali turėti 3 alternatyvius kapitonus, jei nėra paskirtas pagrindinis kapitonas). Jei ant ledo nėra nei pagrindinio, nei alternatyvių kapitonų, nei vienas jų negali išbėgti į aikštę diskusijoms, nebent juos pakviestų teisėjas. Vartininkai, žaidžiantys treneriai ir treneriai negali būti paskirti nei pagrindiniu, nei alternatyviuoju kapitonu.

Komandos kapitono marškinėlių priekinė pusė pažymėta 8 cm aukščio **C** raide. Alternatyvių kapitonų marškinėlių marškinėliai pažymėti 8 cm aukščio **A** raide.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Komajagvaisp. *Comayagua* |
| --- |
| *Komajagvos katedra* |
|  |
| 

KomajagvaKomajagva

14°27′0″ š. pl. 87°38′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.45000°š. pl. 87.63333°r. ilg.﻿ / 14.45000; 87.63333﻿ (Komajagva)Koordinatės: 14°27′0″ š. pl. 87°38′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.45000°š. pl. 87.63333°r. ilg.﻿ / 14.45000; 87.63333﻿ (Komajagva) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Hondūro vėliava Hondūras |
| **Departamentas** | Komajagvos departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1537 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 60 078  |
| **Altitudė** | 594 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Komajagva |

**Komajagva** (isp. *Comayagua*) – miestas vidurio Hondūre, 80 km į šiaurės vakarus nuo Tegusigalpos, prie Humujos upės, beveik 600 m aukštyje virš jūros lygio. Komajagvos departamento centras. Virš 60 tūkst. gyventojų. Per miestą eina Tegusigalpos – San Pedro Sulos plentas. Greta miesto yra Soto Kano karinė oro bazė.

Kultūra
-------

Komajagva žymi savo gerai išlikusia kolonistinio laikotarpio architektūra. Šalia centrinės aikštės yra 1711 m. pastatyta katedra, turinti seniausią visoje Amerikoje katedros laikrodį. Taip pat yra XVI a. neoklasicistinė alkaldija, karališkieji rūmai, Malonės, Šv. Pranciškaus, Šv. Sebastijono, Rūpesčio bažnyčios. Veikia archeologijos, religinio meno muziejai, 4 universitetai.

Istorija
--------

Pavadinimas Komajagva kilo iš indėnų lenkų kalbos ir reiškia „stepę (paramą), kur gausu vandens". Miestas įkurtas 1537 m. gruodžio 8 d. kaip *Santa María de Comayagua* konkistadoro Alonso de Kasereso, Jukatano gubernatoriaus Fransisko de Montecho nurodymu. 1540 m. miestas tapo Hondūro kolonijos, pavaldžios Gvatemalos karalystei sostine. 1821 m. Centrinės Amerikos federacijai paskelbus nepriklausomybę, Komajagva išliko Hondūro valstijos sostine. Vėliau šaliai tapus galutinai nepriklausoma, sostinė buvo kilnojama tai į Tegusigalpą, tai į Komajagvą, kol 1880 m. galutinai perkelta į Tegusigalpą.
*Kitos reikšmės – Mana (reikšmės).*

| Mana |
| --- |
| Mana Angulemo apylinkėse Mana Angulemo apylinkėse |
| **Ilgis** | 462 km |
| **Vidutinis debitas** | 319,7 m³/s |
| **Ištakos** | Gvianos plokščiakalnis |
| **Žiotys** | Atlanto vandenynas |
| **Šalys** | Prancūzija Prancūzijos Gviana |
|  |
|  **Vikiteka** | Mana |

**Mana** (pranc. *Mana*) – upė Pietų Amerikoje, Prancūzijos Gvianoje. Prasideda keliais upeliais Gvianos plokščiakalnyje (Centriniame Gvianos masyve), į šiaurės vakarus nuo Saulio gyvenvietės. Teka į šiaurę. Įteka į Atlanto vandenyną netoli Avala Jalimapo kaimo, tuoj į rytus nuo Maroni žiočių.

Didžiausias intakas – Akaruanis (kairysis).

Manos baseine – gausūs aukso telkiniai (Aukso Kalno (*Montagne d’or*) kasykla). Šalia upės žiočių įsikūrusi Manos gyvenvietė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mana, SANDRE - Service d'administration nationale des données et référentiels sur l'eau
2. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Inklingai** buvo Oksfordo universitete XX a. 4-6 dešimtmetyje gyvavusi literatų diskusijų grupelė. Jos nariai daugiausia buvo universiteto akademikai. Inklingams priklausė J. R. R. Tolkienas, C. S. Lewisas, Owen Barfield, Charles Williams, Adam Fox, Hugo Dyson, Robert Havard, Nevill Coghill, Charles Leslie Wrenn, Roger Lancelyn Green, James Dundas-Grant, John Wain, R. B. McCallum, Gervase Mathew, C. E. Stevens, J.A. W. Bennett, lordas David Cecil, Christopher Tolkien ir Warren Lewis.

Inklingai buvo literatūros mėgėjai ir profesionalūs tyrinėtojai. Jie domėjosi magine fantastika. Savo darbuose daug kur rėmėsi krikščioniškomis vertybėmis, tačiau tarp jų būta ir ateistų bei antroposofų.

Visi inklingai buvo vyrai (kaip įprasta to meto universiteto klubams). Per susitikimus jie skaitydavo savo kūrybą. Inklingai pirmieji išgirdo skaitant Lewiso romaną „Out of the Silent Planet", Tolkieno „Žiedų valdovą" ir kt. Įprastinė inklingų susitikimo vieta buvo Lewiso kambariai Magdalenos koledže arba užeigoje „The Eagle and Child", kurią perkrikštijo „The Bird and the Baby" arba tiesiog „The Bird". Tačiau čia savo rankraščių neskaitydavo. Vėliau susirinkimai persikėlė į barą „The Lamb and Flag".

Būrelio pavadinimas siejasi su apie 1931 m. universiteto studento Edward Tangye Lean įkurtu klubu, kurio tikslas buvo garsiai skaityti savo kūrybą. Šiam klubui priklausė studentai ir dėstytojai, tarp jų buvo ir Tolkienas su Lewisu. 1933 m. Leanas paliko Oksfordą, ir klubas apmirė, tačiau pavadinimą Lewisas su Tolkienu panaudojo savo būreliui pavadinti.
**Inkultūracija** (angl. *enculturation; dar kitaip inkultūrizacija*) – kultūrinės antropologijos sąvoka, įvardijanti visą žmogaus gyvenimą trunkantį vyksmą, kai įsiliejama į visuomenės, kurioje gyvenama, kultūrą ir tampama jos kultūrinio tapatumo reiškėju. Tai socialinis, psichologinis ir pedagogoginis ugdymo vyksmas vaikystėje pasireiškiantis nesąmoningai, o suaugus – sąmoningai.[1]

Ši M. J. Herskovitso įvesta sąvoką mažai skiriasi tiek nuo socializacijos, tiek nuo anksčiau įneštos akultūracijos sąvokos. Pirmoji yra kiek platesnė sociologijos sąvoka, daugiau dėmesio skirianti pritapimui visuomenėje, o pastaroji apima svetimų kultūrų įtaką asmenims ar jų grupėms.[2]

Taip pat skaitykite
-------------------

* Akultūracija
* Socializacija

Išnašos
-------

1. ↑  M. J. Herskovits, Man and his works: The science of cultural anthropology, New York, 1949.
2. ↑  Stonkuvienė, Irena, 1974 m. Augti Lietuvoje: ugdymo kaip inkultūracijos eskizai.

Literatūra
----------

* Stonkuvienė, Irena, 2013 m. Augti Lietuvoje: ugdymo kaip inkultūracijos eskizai. Vilniaus universiteto leidykla.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Inkubai** (lot. *incubus* – „gultis ant viršaus") – krikščioniškoje mitologijoje vyriškos giminės demonai, lytiškai santykiaujantys su miegančiomis moterimis. Pasak krikščionių teologų, inkubai – puolę angelai, neretai persekiojantys vienuoles. Lytinio akto metu inkubas iščiulpa iš moters visą energiją, kad palaikytų savo gyvastį. Dažniausiai demonas nužudo savo auką arba palieka labai silpną, be gyvybės energijos. Šių demonų moteriškas atitikmuo – sukubės.

Moteris galėjo pastoti nuo inkubo. Buvo manoma, kad inkubas gali pavirsti žmogumi ir susilaukti palikuonių, kurie dažnai būdavo išsigimę, luošiai ar pusiau žvėrys. Dažniausiai inkubai aplankydavo raganas ar jų burtų aukas.

Mito kilmė
----------

Inkubų legendą paaiškina tai, kad viduramžiais buvo ypač neigiamai žiūrima į moterų seksualines nuodėmes. Inkubų aukos galėjo patirti vaikščiojimą per miegus ar miego paralyžių. Taip pat inkubų aukos galėjo savo ar ne savo valia turėti seksualinių santykių ne santuokoje. Tokiu būdu buvo aiškinami atsiradę nesantuokiniai vaikai. Prievartautojai kaltindami inkubus išvengdavo bausmės už išžaginimus. Kartais pačios moterys teigdavo pastojusios nuo inkubo slėpdamos tiesą, jog pastojo ne santuokoje nuo mylimo draugo ar pažįstamo asmens, kuris ją išžagino.

Literatūra
----------

* „Mitologijos enciklopedija: 2 tomas", Vaga, Vilnius, 1999.
**Inkunabulas** (lot. *Incunabula* 'lopšys, vystyklai') – ankstyviausiojo spaudos laikotarpio knyga. Šis laikotarpis skaičiuojamas nuo vokiečių spaustuvininko J. Gutenbergo išleistos garsiosios "42 eilučių Biblijos (apie 1456 m.) iki 1500 m. gruodžio 31 d. Šiuo metu išliko labai mažai šių knygų egzempliorių, nes pirmuoju knygų spausdinimo laikotarpiu buvo leidžiami nedideli jų tiražai.

XV a. antroje pusėje knygų spausdinimas Europoje sparčiai plito. Tuo metu skirtingu laiku 246 Europos miestuose veikė 1099 spaustuvės. Iš viso buvo išspausdinta apie 40 000 pavadinimų inkunabulų bendru 12–15 mln. egz. tiražu. Leisti inkunabulai buvo panašūs į rankraštines knygas: inkunabulų tekstas buvo be pastraipų, iš naujos eilutės buvo spausdinami tik svarbiausi skyriai, iliustracijas piešdavo iliuminantai, naudota daug trumpinių, nebuvo antraštinių lapų.

Inkunabulai Lietuvoje
---------------------

Pirmieji inkunabulai Lietuvoje atsirado dar XV a. Šiuo metu Lietuvoje saugoma apie 510 inkunabulų, daugiau kaip pusė jų išleista Vokietijoje. Daugumoje Lietuvoje saugomų inkunabulų dominuoja religinio turinio tekstai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Terminai. Terminas: Inkunabulas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kalinimas** - teismo skiriama laisvės atėmimo bausmė, sunkesnė už kitas laisvės atėmimo formas. Pasižymi griežtesniu režimu sustiprinta nuteistųjų apsauga ir priežiūra, maksimalia jų izoliacija.

Istorija
--------

Lietuvoje iš pradžių suimtieji buvo kalinami tik iki nuosprendžio įvykdymo (mirties bausmės nusikaltusiojo sužalojimo) arba jų išpirkimo. Pagal Lietuvos statutą kalėjimu buvo baudžiama rečiau, negu piniginėmis baudomis. XIX a. Lietuvoje kylant anticariniam judėjimui caro valdžia pradėjo vis plačiau taikyti kaip slopinimo priemonę. Buvo kalinami 1831 ir 1863 sukilimų dalyviai, vėliau - rev. judėjimo dalyviai. Lietuvos respublikoje režimą ir sąlygas iš pradžių reglamentavo 1919 „laikinas įstatymas apie namus suimtiesiems" ir atitinkama instrukcija kalėjimų viršininkams. Kalinimo (ypač rev. polit. kalinių) sąlygos nuolat sunkėjo. Pagal teisingumo ministro 1932.IX.22 aplinkraštį kaliniai buvo skirstomi į grupes. Kalinant buvo siekiama demoralizuoti rev. polit. kalinius, palaužti jų solidarumą ir fiziškai juos išsekinti.

Kalinimo režimai
----------------

* Bendrasis
* Griežtasis

Griežtasis režimas kalinimas skiriamas retai - dažniausia laisvės atėmimo forma yra laikymas pataisos darbų kolonijose.

Kalėjime laikomų nuteistųjų teises, pareigas, režimo sąlygas reglamentuoja įstatymai. Pagal baudžiamąjį kodeksą kalinimas gali būti skiriamas tik už itin pavojingų valstybinių ir kitų sunkių nusikaltimų padarymą bei visuomenei labai pavojingiems pilnamečiams nusikaltėliams.

Pataisos darbų kolinijos
------------------------

Kalėjimu pakeičiamas laisvės atėmimas pataisos darbų kolonijose už piktybiškus režimo pažeidimus. Kalinimas gali būti skiriamas visam laisvės atėmimo laikui arba jo daliai. Už pavyzdingą elgesį ir sąžiningą darbą nuteistieji iš kalėjimo gali būti perkelti bausmei toliau atlikti į pataisos darbų kolonijas, kai jie atbūna nemažiau kaip pusę nuosprendžiu paskirto laiko.
Galima kalinio dilemos išlošimų matrica
Kalinio dilemos iliustracija
**Kalinio dilema** – viena iš svarbiausių žaidimų teorijos problemų. Šį žaidimą sukūrė *RAND Corporation* darbuotojai Melvin Dresher ir Merrill Flood 1950 metais.

Kalinio dilemos sąlygos
-----------------------

Du rimtu nusikaltimu įtariamus nusikaltėlius sulaikė už menką nusižengimą. Policija žino, kad jie yra kalti, bet neturi įrodymų. Jeigu:

* įtariamieji **bendradarbiaus** tarpusavyje, atsėdės už smulkų nusižengimą (žodis **bendradarbiaus** taikomas tik nusikaltėliams ir netaikomas policijai; tai reiškia, jie abudu neprisipažins);
* vienas įtariamasis **nutrauks bendradarbiavimą** ir prisipažins, o kitas ne. Tada pirmasis bus paleistas, o kitas bus pasodintas už sunkų nusikaltimą;
* abu prisipažins, abu sės, ir dėl to bausmė bus kiek sumažinta.

Problema yra tokia: nepriklausomai nuo kito įtariamojo elgesio apsimoka prisipažinti. Jei nė viena iš pusių neprisipažintų, abu žaidėjai būtų nubausti švelnesne bausme. Bet pasirinkimą skatina egoistiniai interesai.

Kiti kalinio dilemos variantai
------------------------------

Kasdieniame gyvenime pasitaiko situacijų, panašių į kalinio dilemą.

Vienas iš populiariausių šitos dilemos sprendimų būdų yra savanoriškas bausmės prisiėmimas, jei kitas įtariamasis bendradarbiaus. Taip veikia įvairūs „garbės kodeksai", taip pat ir nusikaltėlių pasaulyje. Jeigu abi pusės laikosi garbės kodekso, bendradarbiaudamos jos laimės.

Kita situacija yra pasikartojanti kalinio dilema – daugkartinis kalinio dilemos žaidimas tarp dviejų žaidėjų. Laimėjimas dėl bendradarbiavimo nutraukimo yra daug kartų mažesnis, negu pralaimėjimas dėl nebendradarbiavimo kituose turuose.

Taip pat egzistuoja ir daugelio asmenų dilemos variantas.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kalinio dilema** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Tyrimo ataskaita apie kalinio dilemą Archyvuota kopija 2005-12-11 iš Wayback Machine projekto.
* Ekonomistų kritika, įskaitant kontraktų mokyklą
* Kalinio dilemos simuliacija erdvėje
| Las Pilasas |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Nikaragva Nikaragva |
|  |
| Aukštis | 1088 m |
|  |
| Tipas | kompleksinis ugnikalnis |
|  |
| Amžius |  |
|  |
| Aktyvumas | snaudžiantis |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 1954 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 12°29′0″ š. pl. 86°41′0″ v. ilg.﻿ / ﻿12.48333°š. pl. 86.68333°r. ilg.﻿ / 12.48333; 86.68333Koordinatės: 12°29′0″ š. pl. 86°41′0″ v. ilg.﻿ / ﻿12.48333°š. pl. 86.68333°r. ilg.﻿ / 12.48333; 86.68333 |

**Las Pilasas** (isp. *Las Pilas*) arba ***El Hojas*** (*El Hoyo*) – ugnikalnis Nikaragvoje, Leono departamente, į rytus nuo Leono. Aukštis iki 1088 m (El Hojo kūgis). Tai kompleksinis ugnikalnis, kurį sudaro vulkaninių ertmių spiečiai. Viso masyvo, nusidriekusio iš šiaurės į pietus, ilgis yra 30 km. Asosaskos kalno krateryje telkšo lagūna (818 m aukštyje). Dar dvi mažos lagūnos yra pietuose, į vakarus nuo Managvos ežero.

Manoma, kad Las Pilasas galėjo išsiveržti XVI a. Vienintelis istorinis išsiveržimas užfiksuotas 1954 m.

Nuorodos
--------

* Las Pilasas. Global Volcanism Program, Smithsonian Institution Archyvuota kopija 2020-11-14 iš Wayback Machine projekto.
| Las Tunaso provincija*Provincia de Las Tunas* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kubos vėliava Kuba |
| **Administracinis centras** | Las Tunasas |
| **Savivaldybių skaičius** | 8 |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 533 224 |
| **Plotas** | 6 587 km² |
| **Tankumas** (2020) | 81 žm./km² |

**Las Tunaso provincija** (isp. *Provincia de Las Tunas*) – provincija rytų Kuboje, driekias tarp šiaurinės ir pietinės pakrančių. Ribojasi su Granmos provincija ir Holgino provincija rytuose bei Kamagvėjaus provincija vakaruose. Administracinis centras – Las Tunasas.

Geografija
----------

Provincija pietuose siekia Gvakanajabo įlanką, kurios pakrantė pelkėta ir apaugusi mangrovėmis. Būdingas lygumų kraštovaizdis, aukščiausia vieta (219 m) yra Kanjada Hondos aukštumoje. Svarbiausios upės yra Čapara, Chobabas, Sevilija ir Tana; jų slėniuose įrengta tvenkinių.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Provincija padalinta į 8 savivaldybes:

* Amansijas,
* Kolombija,
* Chesus Menendesas,
* Chobabas,
* Machibakoa,
* Manati,
* Puerto Padrė,
* Las Tunasas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  CUBA, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Kubos provincijos** |  |
| Artemisa | Chuventudas | Granma | Gvantanamas | Havana | Holginas | Kamaguėjus | Kubos Santjagas | Las Tunasas | Majabekė | Matansasas | Pinar del Rijas | Sankti Spiritus | Siego de Avila | Sjenfuegosas | Vilja Klara |
|  |
| --- |
| Kruonis-Sovetskas elektros jungtis |
|  |
| Vieta |
| **Šalys** | Lietuvos vėliava Lietuva, Rusijos vėliava Rusija |
| **Trasa** | Kruonio hidroakumuliacinė elektrinė - Sovetskas |
| Savininkai |
| **Partneriai** | Litgrid, ? |
| Gamyba |
| Techninė informacija |
| **Jungties tipas** | Antžeminė jungtis |
| **Srovės tipas** | Aukštos įtampos tiesioginė |
| **Nuolatinė srovė** | 330 kV |
| Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Kruonio-Sovetsko elektros jungtis** – elektros jungtis tarp Lietuvos ir Rusijos.

Tai viena iš 6-ių elektros jungčių tarp Lietuvos ir Kaliningrado srities bei viena iš trijų, kurios turi 330 kv nuolatinę elektros srovę. Viena iš trijų aukštos įtampos elektros jungčių su Sovetsku (kartu su Klaipėda-Sovetskas elektros jungtimi ir Jurbarkas-Sovetskas elektros jungtimi).

Prie jungties planuojama prijungti Marijampolės transformatorinę pastotę, kuri bus baigta kartu su antruoju LitPol Link elektros jungties etapu. Lietuvos elektros tinklų sinchronizacijos atveju Marijampolės transformatorinė pastotė taptų Jurbarko-Sovetsko elektros jungties nuolatinės srovės intarpo stotimi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Trūkčiojanti Kruonio elektrinės plėtra Archyvuota kopija 2016-10-12 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Krumplynas** (lot. *corpus ciliare*) – akies vidurinė kraujagyslinio dangalo dalis, esanti tarp rainelės ir gyslainės; laiko lęšiuką, keičia jo formą akomoduojant akį. Jis iš vidaus apjuosia priekinę akies obuolio dalį, yra 5-6 mm pločio. Priekinė dalis storesnė, krumpliuota. Priekiniame krumplyno paviršiuje yra apie 70 krumplyninių ataugų, kurių ilgis apie 3 mm, o storis – 1 mm. Šiose ataugose gaminamas akies skystis, kuris užpildo akies obuolio ertmes. Užpakalinė krumplyno dalis yra 4 mm pločio ir tiesiog pereina į gyslainę. Krumplyne yra raumuo, kurio skaidulos susitraukinėdamos gali keisti lęšiuko kreivumą.

Ligos
-----

* Ciklitas – krumplyno uždegimas;
* Iridociklitas – rainelės ir krumplyno uždegimas.

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

Jutimo organai ← **Akis**  

Ragena -
Odena -
Rainelė -
Vyzdys -
Krumplynas -
Gyslainė -
Tinklainė -
Regos nervas -
Stiklakūnis -
Lęšiukas -
Vokai -
Junginė -
Ašaros
| **Gerhard Rohlfs** |
| --- |
| Gimė | 1892 m. liepos 14 d.Lichtenfeldė, Vokietijos imperija |
| Mirė | 1986 m. rugsėjo 12 d. (94 metai)Tiubingenas, Vakarų Vokietija |
|  |
| Veikla | kalbininkas |

**Gerhardas Rolfsas** (vok. *Gerhard Rohlfs*, 1892 m. liepos 14 d. Lichtenfeldė (Berlynas), Vokietijos imperija – 1986 m. rugsėjo 12 d. Tiubingenas, Vakarų Vokietija) – vokiečių kalbininkas. Tiubingeno ir Miuncheno universitetuose dėstė romanų kalbas ir literatūrą. Buvo apibūdinamas kaip „žodžių archeologas".

Biografija
----------

G. Rolfsas gimė Berlyne. Baigęs vidurinę mokyklą, Grenoblyje ir Berlyne studijavo romanų filologiją, Berlyne gavęs daktaro laipsnį 1922 m. tapo privatdocentu. 1926 m. buvo pakviestas į Tiubingeno universitetą dirbti romanų kalbų fakultete, čia jis dėstė iki 1938 m. Miuncheno universitete, kaip K. Foslerio įpėdinis, 1938 m. perėmė romanų filologijos katedrą, o 1957 m. išėjo į pensiją.

Labiausiai domėjosi Pietų Italijoje vartojamomis kalbomis ir tarmėmis, daug keliavo po šį kraštą. Tyrė grikų tarmę (keliose vietovėse Salente, pietų Apulijoje ir Bovesijoje, pietų Kalabrijoje vartojama graikų tarmė) ir nustatė keletą požymių, leidžiančių teigti, kad grikų tarmė yra tiesioginė palikuonė kalbos, kuria šnekėjo Didžiosios Graikijos kolonistai graikai. Pirmą kartą šią teoriją jis išplėtojo knygoje *Griechen und Romanen in Unteritalien* (1924). G. Rolfsas taip pat publikavo išsamius Bovesijoje (1938–1939) ir Salente (1956–1961) vartojamų tarmių žodynus.

Pagrindiniu G. Rolfso darbu laikoma „Italų kalbos ir jos tarmių istorinė gramatika" (vok. *Historische Grammatik der italienischen Sprache und ihrer Mundarten*, 1949–1954). G. Rolfsui buvo suteiktas Kalabrijos ir Salento universitetų garbės daktaro vardas.

Išnašos
-------

1. 1 2  „Gerhard Rohlfs". Personen - Internationales Biographisches Archiv. 1986-10-20. Nuoroda tikrinta 2021-09-25.

Bibliografija
-------------

* G. Rolfso bibliografija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Jekaterina Zelenko** (rus. *Екатерина Ивановна Зеленко*; ukr. *Катерина Іванівна Зеленко*; 1916 m. rugsėjo 14 d. Žitomiro srities Olevsko rajono Koroščinės kaime – 1941 m. rugsėjo 12 d. palaidota Anastasjevkos kaime, Sumų sritis) – karo lakūnė, vyresnioji leitenantė, vienintelė moteris pasaulyje, atlikusi oro taraną. Tarybų Sąjungos Didvyrė.

Gimė 1916 m. rugsėjo 14 d. Žitomiro srities Olevsko rajono Koroščinės kaime. Kurske baigė septynias klases.
  
1933 m. Voronežo aeroklube išmoko skraidyti. 1934 m. su pagyrimu baigė 3-iąją Orenburgo karinę aviacijos mokyklą.

Buvo komjaunuolė. Jos vyras buvo karo lakūnas Pavlas Ignatenka, žuvęs oro mūšyje 1943 m.

Tarnavo 19-oje lengvųjų bombonešių brigadoje, kuri bazavosi Charkove. Per keturius metus įsisavino septynių tipų lėktuvus.
  
Dalyvavo TSRS-Suomijos kare su 11-ojo lengvųjų bombonešių pulko 3-iąja eskadrile. Atliko 8 kovinius skrydžius, kurių metu subombardavo artilerijos bateriją ir šaudmenų sandėlį.
  
Po TSRS-Suomijos karo grįžo į 19-ąją aviabrigadą.
  
Nuo 1940 m. gegužės tarnavo naujai suformuotame 135-ajame bombonešių pulke lakūnu instruktoriumi.

Nuo antrojo pasaulinio karo pradžios dalyvavo mūšiuose Pietvakarių fronte 6-osios oro armijos 16-osios mišriosios aviacijos divizijos 135-ojo bombonešių pulko 5-oje eskadrilėje, kur buvo buvo eskadrilės vado pavaduotoja. Atliko 40 kovinių skrydžių, dalyvavo 12-oje oro mūšių su priešo naikintuvais.
  
1941 m. liepos mėnesį vadovavo grupei bombonešių, kurie, pagal tarybinės pusės pranešimą, Propoisko rajone sunaikino apie 45 tankus, 20 automobilių, iki bataliono kareivių ir be nuostolių grįžo.

1941 m. rugsėjo 12 d. atliko du žvalgybiniu skrydžius lėktuvu Su-2. Į trečią skrydį išskrido antrojo skrydžio metu pažeistu lėktuvu. Grįžtant ties Romnais Zelenko ir porininko lėktuvus atakavo septyni Bf-109. Porininko lėktuvas buvo pamuštas ir iš oro mūšio pasitraukė. J. Zelenko numušė vieną priešo naikintuvą ir, pasibaigus šoviniams, taranavo kitą vokiečių naikintuvą. Taranu numušė antrą vokiečių naikintuvą, bet žuvo ir pati.

Lakūnę vietiniai gyventojai palaidojo Anastasjevkos kaime (Sumų sritis). Po karo ji buvo perlaidota Kurske. 1990 m. gegužės 5 d. jai po mirties suteiktas Tarybų Sąjungos Didvyrio vardas.
**Herpetofobija** – patologinė roplių ir (arba) varliagyvių baimė, viena iš labiausiai paplitusių specifinių fobijų, panaši į ofidiofobiją.

Herpetofobai skirtingai jaučia baimę – vieniems ji pasireiškia nerimu, kitiems – panika. Dažniausiai pasitaikanti reakcija – pykinimas. Jei ši fobija kelia sunkumų gyvenime, būtina kreiptis į psichologą ar psichoterapeutą. Geriausių rezultatų pasiekiama taikant kognityvinę elgesio terapiją.

Priežastys
----------

Mokslininkai priskiria herpetofobiją vadinamosioms evoliucinėms fobijoms. Mūsų protėviai, norėdami išlikti, bijojo nuodingų gyvačių įgėlimų. Vėliau pradėta bijoti visų gyvačių, o dar vėliau – ir kitų roplių ar varliagyvių, kurių judėjimo būdas primena gyvates.

Kiekvieno vaiko didžiausias autoritetas – tėvai. Jeigu tėvai į roplius ar varliagyvius reaguoja nerimu ar net panika, vaikas tokią reakciją įsidėmės ir galiausiai pats pradės bijoti to paties.

Herpetofobijos vystymuisi kartais įtakos turi roplių sugebėjimas puikiai maskuotis, greitai ir tyliai judėti, įsiskverbti į sunkiai pasiekiamas vietas. Be to, gyvatės yra puikios plaukikės. Būtent dėl to žmogus jas pastebi paskutinę akimirką ir, neturėdamas laiko įsižiūrėti, ar šita rūšis yra nuodinga, išsigąsta. Šis jausmas gali būti įsimintas ir laikui bėgant tapti įpročiu.

Daugelyje kultūrų šią baimę kursto nežinojimas ir prietarai. Pavyzdžiui, Vidurinės Azijos gyventojai tradiciškai laiko visas gyvates nuodingomis ir jų bijo.

Be to, retai laikoma, kad ropliai ar varliagyviai yra patrauklūs bei gražūs. Daugumai jie kelia pasibjaurėjimą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Informacija apie herpetofobiją Phobias puslapyje Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto. (prieiga 2013-01-04) (anglų k.)
2. ↑  Informacija apie herpetofobiją RD puslapyje(prieiga 2013-01-04) (anglų k.)
3. ↑  Fear of Snakes, Spiders Rooted in Evolution, Study Finds National Geographic, 2001 m. (prieiga 2013-01-04) (anglų k.)
4. ↑  Ильинский Ю. Б. За ядовитыми змеями. Армада, 1997. 74—76 psl. (rusų k.)
Robinas Hudas – herojus iš viduramžių anglų folkloro.
**Herojus** (sen. gr. ἥρως = *hērōs* – 'didvyris') – literatūros kūrinio, teatro spektaklio ar kino filmo pagrindinis veikėjas. Šiuolaikiniame literatūros moksle herojaus terminas retai vartojamas, dažniausiai herojus vadinamas pagrindiniu veikėju, personažu ar protagonistu.

Antikinėje Graikijoje pusdieviai, pvz. Heraklis. Graikų mitologijos populiarinimo literatūroje dažnai sąvoka vartojama sinonimiškai su „didvyriu"; Šlovinamas didvyris legendose ir epuose, pavyzdžiui Gilgamešo epe ir Iliajadoje. Homero epuose herojais vadinami galingi ir narsūs kariai ar kovotojai; vėlesniuose kūriniuose šiuo vardu imta vadinti vyrus ar moteris, pasižyminčius išskirtinėmis fizinėmis ar dvasinėmis savybėmis.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Protagonistas
* Superherojus
* Piktadarys
* Antiherojus

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Herojus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-12-12.
2. 1 2  „Hero". *Britannica*. Nuoroda tikrinta 2022-12-12.