recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Klaipėdos vokiečių teatras** – teatras, veikęs Klaipėdoje XVIII a. pabaigoje – XX a. pirmoje pusėje.

Istorija
--------

1785 m. įkurtas Klaipėdos miesto dramos teatras (vok. *Stadtisches Schauspielhaus*) buvo vadinamas Komedijų namu (*Komödienhaus*), vėliau oficialiai pavadintas **Vokiečių operos ir dramos artistų draugija** (*Deutsche Opern und Schauspieler Gesellschaft*). Trupėje buvo apie 40 artistų. Savo struktūra, darbo sistema, meniniu lygiu teatras buvo panašus į kitus Vokietijos provincijos teatrus. 

XIX a. pradžioje trupės antrepreneriu tapus J. H. Hekertui, dirigentu – K. Eisrichui teatro veikla suaktyvėjo. 1805 m. sausio 25 d. įvyko A. fon Kocebu dramos „Kryžiuočiai" premjera. Buvo statomi dramos veikalai (V. Šekspyro „Hamletas", F. Šilerio „Klasta ir meilė", „Mesinos nuotaka", „Vilius Telis", „Orleano mergelė"), nuo 1820 m. – muzikiniai kūriniai (V. A. Mocarto „Tito gailestingumas", „Pagrobimas iš seralio", Dž. Rosinio „Tankredas", A. M. Bertono „Alina", „Golkondo karalienė", Dž. Paisielo „Gražioji malūnininkė"), rengiami vokalinės ir instrumentinės muzikos koncertai. 

Nuo 1813 m. Klaipėdos vokiečių teatras buvo vadinamas Dramos teatru (*Schauspielhaus*), vėliau vėl iki 1939 m. vadintas Klaipėdos miesto dramos teatru. 1854 m. teatro pastatas sudegė per didįjį Klaipėdos gaisrą. 1857 m. atstatytas, Klaipėdos vokiečių teatras vėl tapo svarbiu miesto kultūrinio gyvenimo židiniu, buvo statomos operos, operetės, dramos, rengiami simfoniniai ir kameriniai koncertai. 

Klaipėdos vokiečių teatras gastroliavo Klaipėdos krašte, Vilniuje – 1820–1921 m. 1823 m. 1824–1825 m. Kaune – 1930 m. 

Nuo 1826 m. Klaipėdos vokiečių teatrą materialiai rėmė vokiečių kultūros organizacija „Concordia", nuo 1919 m. buvo išlaikomas Vokietijos lėšomis, teatrą rėmė ir 1927 m. Miunchene įsteigta Klaipėdos teatro bičiulių draugija. 

Klaipėdos vokiečių teatras Klaipėdos krašte skleidė teatrinę kultūrą, bet kartu prisidėjo prie krašto germanizavimo. 1923 m. Klaipėdos kraštą prijungus prie Lietuvos Klaipėdos vokiečių teatras tęsė savo veiklą, bet nuolatinės trupės neturėjo. Vaidino iš Vokietijos atvykę aktoriai, gastroliuojantys kolektyvai. 1924 m. buvo pastatyta P. Maskanio Kaimietiška garbė ir R. Leonkavalio „Pajacai". 

Ketvirtame dešimtmetyje Klaipėdos vokiečių teatro veiklai sumenkus jo patalpomis Klaipėdos miesto valdyba leido naudotis „Aukuro" draugijai, kuri 1934 m. atgaivino Klaipėdos lietuvių operą.

Literatūra
----------

* Jonas Tatoris. Senoji Klaipėda: Urbanistinė raida ir architektūra iki 1939 m. Vilnius, 1994 m.
* Daiva Kšanienė. Muzika Mažojoje Lietuvoje. Lietuvių ir vokiečių kultūrų sąveika (XVI a.-XX a. 4 dešimtmetis), Klaipėda ,2003 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Daiva Kšanienė. *Klaipėdos vokiečių teatras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 225 psl.
| Carla Macelloni |
| --- |
|  |
| K. Mačeloni 1964 m. |
|  |
| Tikras vardas |  |
|  |
| Gimė | 1937 m. vasario 17 d.  Milanas |
| Mirė | 2015 m. kovo 23 d. (78 metai)  Grotaferata |
|  |
| Šalis |  Italija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
| Aktyvumo metai | 1951–2003 |
| Užsiėmimas | aktorė |
|  |
|  |
|  |
|  |

**Karla Mačeloni** (it. *Carla Macelloni*; 1937 m. vasario 17 d. – 2015 m. kovo 23 d.) buvo italų aktorė ir televizijos laidų vedėja.

Biografija
----------

Dar vaikystėje Karla pradėjo vaidinti Milano radijo komedijose ir pjesėse; vienas pirmųjų jos pasirodymų buvo filme „Casa di bambola" (1951 m.).

Turėdama labai kibirkščiuojantį ir simpatišką vaidybos stilių, ji dalyvavo keliuose filmuose (įsimintinas jos vaidmuo Vittorio De Sica filme „Anna di Brooklyn", 1958 m.), taip pat dirbo kartu su komiku Totò, kol palaipsniui jos karjera nugrimzdo į užmarštį.

1974 m. kovo 21 d. dienraštis „La Stampa" pranešė, kad, važiuojant pirmos klasės vagone traukinyje, turėjusiame ją nuvežti iš Milano į Romą, Karlą užpuolė 26 metų jaunuolis ir bandė ją išprievartauti. Tačiau aktorės reakcija užkirto kelią blogiausiam: po grumtynių jaunuolis pabėgo, o išgelbėta aktorė buvo nugabenta į Sant‘Orsola ligoninę ir po kelių patikrinimų galėjo tęsti kelionę.

Vėlesniais metais Karla daugiausia vaidino teatre ir kaip suflerė, paskui televizijoje (ji vaidino eilėje siužetų su Paolo Villaggio), o naujojo tūkstantmečio pradžioje, po daugelio metų tylos, vėl pasirodė kine ir televizijoje: filme „Ti spiace se bacio mamma?" (2003 m.) ir televizijos seriale „Butta la luna" (2006 m.).

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Carla Macelloni** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis

Šaltiniai
---------

1. ↑  La Stampa - Consultazione Archivio
2. ↑  Dorina Mori (24 May 2015). „Addio a Carla Macelloni, sbarazzina della tv". *Il Tempo*. Suarchyvuotas originalas 16 May 2015. Nuoroda tikrinta 16 May 2015.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
| Ibikui |
| --- |
| Ibikui Manoel Vianos apylinkėse Ibikui Manoel Vianos apylinkėse |
| **Ilgis** | 480 km |
| **Baseino plotas** | ~47 100 km² |
| **Vidutinis debitas** | ~900–1000 m³/s |
| **Ištakos** | Pinjalo kalnagūbris |
| **Žiotys** | Urugvajus |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Ibikui |

**Ibikui** (port. *Rio Ibicuí*) – upė pietų Brazilijoje, Pietų Rio Grandės valstijoje; kairysis Urugvajaus upės intakas. Prasideda Pinjalo kalnagūbryje, ~450 m aukštyje, į šiaurės rytus nuo Santa Marijos. Smarkiai vingiuoja daugiausia į pietvakarius, vakarus. Įteka į Urugvajų į šiaurės rytus nuo Urugvajanos, priešais Argentinos sieną.

Didžiausi intakai – Ibikuizinjas, Santa Marija, Ibirapuitanas, Ibirakuai (kairieji), Toropi, Žagvari, Itu (dešinieji).

Upės vaga smėlinga, pakrantėse kasamas smėlis, yra paplūdimių. Miestai prie Ibikui: Dilermando de Agiaras, Kasekis, Manoel Viana.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Mapa físico do estado do Rio Grande do Sul, IBGE, 2011.
3. ↑  Mapa multimodal Rio Grande do Sul, IBGE, 2013.
| Negras |
| --- |
| Negras ties Paso del Puertu Negras ties Paso del Puertu |
| **Ilgis** | 750 km |
| **Baseino plotas** | 70 714 km² |
| **Vidutinis debitas** | 650 m³/s |
| **Ištakos** | Pedras Altaso kalnagūbris |
| **Žiotys** | Urugvajus |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava BrazilijaUrugvajaus vėliava Urugvajus |
|  |
|  **Vikiteka** | Negras |

**Negras** (isp. *Río Negro*) – didžiausia Urugvajaus upė; Urugvajaus kairysis intakas. Prasideda Brazilijoje, Pietų Rio Grandėje, Pedras Altaso kalnagūbryje, ~300 m aukštyje, į rytus nuo Bažės. Teka į pietvakarius per centrinį Urugvajų (dalina šalį pusiau). Žemupyje vaga vingiuota, sudaro meandras. Įteka į Urugvajų šalia Vilja Soriano, Argentinos pasienyje.

Didžiausi intakai – Takuarembo ir Ji.

Laivuojamas 70 km nuo žiočių. Ant Negro įrengtos trys hidroelektrinės su tvenkiniais: Rinkon del Bonetės, Baigorijos ir Palmaro. Užtvankos taip pat reguliuoja vandens tėkmę. Prie Negro įsikūrę miestai: Hulja Negra (Brazilija), San Gregorio de Polankas, Paso de los Torosas, Mersedesas, Vilja Sorianas (Urugvajus).

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
| Mainotas*Minot* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

MainotasMainotas

48°14′15″ š. pl. 101°16′14″ v. ilg.﻿ / ﻿48.23750°š. pl. 101.27056°r. ilg.﻿ / 48.23750; 101.27056﻿ (Mainotas)Koordinatės: 48°14′15″ š. pl. 101°16′14″ v. ilg.﻿ / ﻿48.23750°š. pl. 101.27056°r. ilg.﻿ / 48.23750; 101.27056﻿ (Mainotas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6)------ vasaros: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Šiaurės Dakota Šiaurės Dakota |
| **Apygarda** | Vordo apygarda |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 48 384  |
| **Plotas** | 71,8 km² |
| **Tankumas** (2020) | 674 žm./km² |
| **Altitudė** | 472 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Mainotas |

**Mainotas** (angl. *Minot*) – miestas Jungtinių Amerikos Valstijų šiaurėje, Šiaurės Dakotos šiaurės vakaruose, prie Suriso upės, 80 km į pietus nuo sienos su Kanada, 160 km į šiaurės vakarus nuo Bismarko. Vordo apygardos administracinis centras. Plentų ir geležinkelių mazgas (į Vilistoną, Grand Forksą, Bismarką, Fargą, Mūs Džo), yra oro uostas. Maisto pramonė. Apylinkėse auginami kviečiai, miežiai, rugiai, linai, saulėgrąžos, rapsai, išgaunama nafta, kasamas lignitas. Už 25 km į šiaurę nuo Mainoto yra karinių oro pajėgų bazė (nuo 1957 m.).

Veikia Mainoto valstijos universitetas (nuo 1913 m.), meno, geležinkelių, aviacijos muziejai, zoologijos sodas, Skandinavų paveldo centras. Mieste vyksta kasmetinė Šiaurės Dakotos mugė, skandinavų *Norsk Høstfest* šventė. Apylinkėse yra indėnų mandanų, hidatsų ir arikarų rezervacija.

2020 m. 79,7 % miesto gyventojų buvo baltieji, 10,1 % – mišrios kilmės ar kitų rasių, 5,2 % – afroamerikiečiai, 2,9 % – indėnai, 1,9 % – azijiečiai. Dauguma miesto gyventojų yra vokiečių, norvegų, mažiau – anglų, airių, švedų kilmės.

Istorija
--------

Mainotas įkurtas 1886 m. kaip darbininkų, stačiusių Didįjį šiaurės geležinkelį, gyvenvietė. Pavadinta geležinkelių investuotojo Henrio Mainoto (*Henry Minot*) garbei. Dėl spartaus augimo pramintas „magiškuoju miestu". Miestas nuo 1887 m. apygardos centras nuo 1888 m.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  MINOT: in Ward (North Dakota)
2. 1 2 3  *Minot*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį straipsnį yra pasiūlyta sujungti su „Žvaigždės sistema".**Dėl kokių priežasčių palikta ši žymė, galite sužinoti diskusijų puslapyje. |

Sirijus A (didelė centre) ir B (maža apačioje kairėje) žvaigždės sudaro dvinarę žvaigždžių sistemą
**Žvaigždžių sistema** – žvaigždžių grupė, kurios narės gravitaciškai sąveikaudamos sukasi viena aplink kitą ir bendrą masės centrą. Skaičiuojama, kad vienanarės žvaigždės sudaro apie pusę visų žvaigždžių skaičiaus, dvinarės – apie trečdalį, likusios žvaigždės – daugianarės. Dažnai plika akimi dvinarės žvaigždės matomos kaip viena ir tik teleskopo pagalba jas galima atskirti. Didelės žvaigždžių sistemos vadinamos spiečiais.

Hierarchija
-----------

Skirtingi žvaigždžių sistemų hierarchijos lygmenys
Sistemos būna hierarchinės ir nehierarchinės. Hierarchinės trinarės žvaigždės būna išsidėsčiusios dviejose orbitose – dvi pirmojoje vidinėje, trečioji – antrojoje išorinėje. Nehierarchinės sistemos greitai suyra į stabilias sistemas, išmesdamos stebimas tolstančias jaunas žvaigždes.

Istorija
--------

Dar 1617 m. Galilėjus pirmasis pastebėjo žvaigždžių sistemą (manė dviejų, iš tiesų tai buvo šešių žvaigždžių sistema), o 1802 m. Viljamas Heršelis pavadino tokias sistemas dvinarėmis žvaigždėmis. Iš viso jis atrado apie 700 tokių žvaigždžių porų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žvaigždžių sistema(parengė Donatas Narbutis). Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2022-02-21).
2. ↑  Tokovinin, A. (2014). From Binaries to Multiples. I. Data on F and G Dwarfs within 67 pc of the Sun. The Astronomical Journal, 147(4), 86.
3. ↑  Star systems. Lumenlearning.com (tikrinta 2022-02-21).
4. ↑  Busetti, F. Beust, H. Harley, C. (2018). Stability of planets in triple star systems. A&A, 619, A91.
5. ↑  Binary Star Systems: Classification and Evolution. 2018-01-18, Space.com (tikrinta 2022-02-21).
| Ievos Simonaitytės memorialinis muziejus |
| --- |
|  |
|  |
| **Įkurtas** | 1979 m. |
| **Vieta** | Vingio g. 11, LT-96340 Priekulė, Klaipėdos rajono savivaldybė |
| **Vadovas** | Laima Lemežienė |
| **Interneto svetainė** |  |

**Ievos Simonaitytės memorialinis muziejus** – memorialinis muziejus Lietuvoje, Klaipėdos rajono savivaldybėje, Priekulėje, Vingio g. 11. Su muziejumi ribojasi Vingio parkas. Muziejus įkurtas 1979 m. buvusiame rašytojos vasarnamyje. Nuo 1984 m. liepos 6 d. lankytojams prieinamoje ekspozicijoje galima susipažinti su I. Simonaitytės gyvenimu ir kūryba. Joje eksponuojamos nuotraukos, dokumentai, visų jos knygų pirmieji leidimai bei kiti asmeniniai daiktai.

Muziejuje išsaugota autentiška (1961–1978 m.) vasarnamio aplinka: baldai, paveikslai, suvenyrai, dovanos. Darbo kambaryje saugoma asmeninė rašytojos namų biblioteka. Kieme auga paminklinis medis – Ievos Simonaitytės bukas.

Veikla
------

Muziejus mini I. Simonaitytės gimtadienius ir kitas atmintinas datas. Organizuojami susitikimai su I. Simonaitytės literatūrinės premijos laureatais, rengiami naujų knygų pristatymai. Per tarptautines muziejų dienas vyksta renginys „Šviesos naktyje".

Muziejaus lankytojams suteikiama informacija apie I. Simonaitytės gyvenimą ir kūrybą. Jį aplanko ne tik Lietuvos gyventojai. Būta svečių iš Armėnijos, Australijos, Japonijos, JAV, Lenkijos, Moldovos, Prancūzijos, Rusijos, Slovakijos, Švedijos, Šveicarijos ir kitų šalių.

Edukacinės programos
--------------------

* „Kas ji – Ieva Simonaitytė?" (siūloma vaikams 6-10 m.)
* „Ieva Simonaitytė – Klaipėdos krašto metraštininkė"
* „Simonaitytės skaitymai" (skaitoma kūrėjos kūryba arba iš jos asmeninio fondo knygų)

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Ievos Simonaitytės memorialinis muziejus (kodas 16536)". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ievos Simonaitytės memorialinis muziejus** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiame straipsnyje bent dalis informacijos yra pasenusi.**Jeigu galite, atnaujinkite informaciją ir ištrinkite šį pranešimą. |

Rygos susisiekimas|  |
| Originalus pavadinimas | Rīgas Satiksme |
| Forma | Valstybės įmonė |
| Pramonė | Viešasis transportas |
| Įkurta | 2003 m. |
| Centrinė būstinė | Ryga, Latvija |
| Svarbiausi darbuotojai | Leons Bemhens |
| Darbuotojų | 4 100 (2016 m.) |
| Tinklalapis |  |

**Rygos susisiekimas** (latv. *Rīgas Satiksme*) – valstybės įmonė, prižiūrinti Rygos ir aplinkinių rajonų viešojo transporto ir automobilių statymo vietų infrastruktūrą. Įmonei priklauso miesto autobusai, troleibusai, autobusiukai ir tramvajai.

2017 m. įmonėje dirbo 4 100 darbuotojų. 2015 m. kompanija aptarnavo 146,8 milijonus keleivių.

Rygos susisiekimo įmonė buvo įkurta 2003 m. vasario 20 d. Po poros metų prie įmonės buvo prijungti ir kiti keleivių vežėjai, tad kompanija tapo didžiausia šių paslaugų tiekėja Rygoje. Visos transporto priemonės dažomos mėlynos ir baltos spalvų deriniu.

Istorija
--------

Škoda 15 T tramvajus Rygoje.
Pirmieji troleibusai Rygoje buvo pradėti naudoti 1947 m. Iš pradžių buvo naudojami tik Tarybų Sąjungoje gamintais produktais, tačiau vėliau buvo įsigyti troleibusai iš Škoda. 1975 m. iki tol troleibusuose važinėjusius konduktorius pakeitė paprasti bilietų žymėjimo aparatai. 1997 m. į Rygos troleibusus vėl buvo sugrąžinti konduktoriai, o 2007 m. juos pakeitė naujos kartos automatiniai bilietų žymėjimo aparatai.

Tramvajai yra pati seniausia transporto priemonė Rygoje. Dar 1882 m. atsirado pirmieji arklių traukiami tramvajai. 1900 m. buvo sutarta mieste įrengti elektrinių tramvajų linijas, o tai buvo padaryta jau po metų.

1924 m. mieste pradėjo veikti pirmosios autobusų linijos.

II pasaulinis karas visiškai sugriovė miesto transporto sistemą ir ji po truputį buvo atstatyta.

Nuo 2010 m. mieste naudojami elektriniai žemagrindžiai Škoda 15 T tramvajai.

Nuo 2015 m. vieno važiavimo kaina žmogui siekia 1,15 euro (2 eurus perkant iš vairuotojo). Autobusų bilietų kainos skiriasi priklausomai nuo maršruto.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė

Šaltiniai
---------

1. ↑  2015 saw public transport numbers dip in Riga
2. ↑  History Archyvuota kopija 2018-10-13 iš Wayback Machine projekto.
| Stade Olympique Yves-du-Manoir |
| --- |
|  |
| Vieta | Paryžius, Prancūzija |
| Atidarytas | 1907 m. |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 14 000 vietų |
| Nuomininkai | RCF Paris (futbolas)Racing Métro 92 (regbis) |

**Stade Olympique Yves-du-Manoir** (dar žinomas kaip *Stade Olympique de Colombes* arba *Colombes*) yra stadionas Kolombe, netoli Paryžiaus, Prancūzijoje. Pavadintas prancūzų regbio žaidėjo *Yves du Manoir* garbei. Stadione namų rungtynes žaidžia futbolo klubas RCF Paris bei regbio klubas *Racing Métro 92*. Stade Olympique Yves-du-Manoir talpina 14 000 žiūrovų.

Istorija
--------

Colombes buvo 1924 m. vasaros olimpinių žaidynių pagrindinis stadionas, tuo metu talpinęs 45 000 žiūrovų. Žaidynių metų vyko atletikos, gimnastikos, teniso, futbolo, regbio bei kitos sporto rungtys. Stadiono vietų skaičius buvo padidintas iki 60 000. Colombes stadione 1938 m. vyko III pasaulio futbolo čempionato finalas tarp Italijos ir Vengrijos rinktinių.

Stadione vyko Coupe de France finalai, taip pat iki 1972 m. žaidė Prancūzijos regbio rinktinė bei iki 1975 m. Prancūzijos vyrų futbolo rinktinė. Iki 1972 m. buvo didžiausias šalies stadionas iki kol nebuvo renovuotas Parc des Princes. Dėl saugumo reikalavimų vietų skaičius buvo sumažintas iki 50 000.

Galerija
--------

*

Nuorodos
--------

* Stadiono atviručių galerija Archyvuota kopija 2012-03-05 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RFIFA 1938 pasaulio futbolo čempionato stadionai |
| --- |
|  |
| 
Stade du Fort Carré (Antibas) · Parc Lescure (Bordo) · Stade Cavée Verte (Havras) · Stade Victor Boucquey (Lilis) · Stade de Gerland (Lionas) (atšauktas) · Stade Vélodrome (Marselis) · Parc des Princes (Paryžius) · Stade Olympique de Colombes (Paryžius) · Vélodrome Municipal (Reimsas) · Stade de la Meinau (Strasbūras) · Stade Chapou (Tulūza) |

 |
| ***11 dienų, 11 naktų*** |
| --- |
|  |
| Pavadinimas | 11 giorni, 11 notti |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Joe D'Amato |
| Scenaristas (-ai) | Rosella DrudiClaudio Fragasso |
| Vaidina | Jessica Moore  Joshua McDonald  Mary Sellers  Barbara CupistiLaura Gemser |
| Metai | 1987 |
| Žanras | erotinis |
| Trukmė | 101 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**11 dienų, 11 naktų** (it.  *11 giorni, 11 notti*) – 1987 m. italų režisieriaus Joe D'Amato sukurta erotinė drama, nufilmuota JAV, Naujajame Orleane.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Maiklas ir Helena ketina susituokti po 11 dienų. Plaukdamas keltu, jis susipažįsta su Sara, kurį jį lengvai suvilioja, o vėliau pasiūlo jam kartu praleisti likusias iki vedybų dienas kartu. Aistringoji Sara, visiška priešingybė būsimai žmonai Helenai, netrunka sujaukti Maiklo protą ir šis, nors ir supranta, kad myli Heleną, o ne Sarą, negali atsispirti šios siūlomiems žaidimams ir eksperimentams. Tiesa išaiškėja paskutinę, 11 dieną, kuomet Sara prisipažįsta rašanti knygą apie savo patirtų 100-ą meilės nuotykių ir kurioje Maiklas yra paskutinis herojus...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Jessica Moore – Sara
* Joshua McDonald – Maiklas
* Mary Sellers – Helena
* Barbara Cupisti – Alicija
* Laura Gemser
| Amapa*Amapá* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Amapos vėliava | Amapos herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės regionas |
| **Administracinis centras** | Makapa |
| **Mezoregionai** | 2 |
| **Mikroregionai** | 4 |
| **Savivaldybės** | 16 |
| **Gubernatorius** | Pedro Paulo Dias |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 877 613 |
| **Plotas** | 142 828 km² |
| **Tankumas** (2021) | 6 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | AmapaVikiteka |

**Amapa** (port. *Amapá*) – valstija Brazilijoje, šalies šiaurinėje dalyje. Ribojasi su Paros valstija iš pietų ir vakarų, su Prancūzijos Gviana šiaurėje ir su Surinamu šiaurės vakaruose. Šiaurės rytinį pakraštį skalauja Atlanto vandenynas. Valstijos sostinė – Makapa.

Geografija
----------

Beveik visą valstiją užima plokščia lyguma, tankiai apaugusi Amazonijos džiunglėmis. Šiaurėje, vakaruose yra aukštumų, iškylančių virš 500 m. Vandenyno pakrantė žema, pelkėta, apaugusi mangrovių sąžalynais. Buvusiose miško kirtavietėse vyrauja savanos.

Klimatas tropinis, labai drėgnas. Valstija tankiai išraižyta upių tinklu: pietinį pakraštį užima Amazonės upės delta. Šios upės baseinui priklauso dauguma valstijos upių. Kitose teka tiesiai į vandenyną arba priklauso į šiaurę tekančios Ojapokės upės baseinui. Upėse nemažai slenksčių ir krioklių.

Gyventojai
----------

Etninė sudėtis:

* pardo – 74,4 %
* baltieji – 21,4 %
* juodaodžiai – 4,5 %
* azijiečiai ir indėnai – 0,8 %

Didžiausi miestai
-----------------

* Makapa – 366,4 tūkst. gyv. (2008 m.)
* Santana – 97,2
* Laranžal do Žari – 40,3
* Ojapokė – 20,9
* Porto Grandė – 14,9

Ojapokės miestelis

Šaltiniai
---------

1. ↑  BRAZIL: States and Major Cities, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Brazilijos valstijos** |  |
| Akrė | Alagoasas | Amapa | Amazonė | Bahija | Espirito Santas | Gojasas | Maranjanas | Mato Grosas | Minas Žeraisas | Para | Paraiba | Parana | Pernambukas | Piaujis | Pietų Mato Grosas | Pietų Rio Grandė | Rio de Žaneiras | Rondonija | Roraima | Santa Katarina | Seara | Seržipė | San Paulas | Šiaurės Rio Grandė | Tokantinsas |
| ***Alkana žmona ir karštas meilužis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La moglie in bianco... l'amante al pepe |
| Kilmės šalis |  Italija Ispanija |
| Režisierius | Michele Massimo Tarantini |
| Scenaristas (-ai) | Bruno Di Geronimo  Jose Vincente Puente  Michele Massimo Tarantini |
| Metai | 1980 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 96 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Alkana žmona ir karštas meilužis** (it. *La moglie in bianco... l'amante al pepe*) – 1980 m. sukurta komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Lino Banfi – donas Pepino
* Pamela Prati – Sonia
* Marisa Porcel – Pepino žmona
* Javier Vinas – Džanluka
* Susan Scott – Ana Marija
* Ria De Simone – Linda

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Donas Pepino labai rūpinasi savo šeimos garbe ir reputacija. Jis labai didžiuojasi savo sūnumi Džanluka, ką tik baigusiu mokslus Londone, nes tuo negali pasigirti nei vienas jo pažįstamas. Vis tik Pepino tėvui kyla įtarimas, kad jo anūkas gėjus, mat šis domisi ne moterimis, o kultūrizmu. Senelis netikėtai miršta nuo širdies smūgio, bet Pepino negali pasidžiaugti paveldėtu turtu, nes šis atiteks jam tik jei Džanluka per metus ves ir susilauks palikuonio. Donui Pepino tai atrodo vieni niekai, tačiau netrukus ir jis sužino, dėl ko paslapčia iš jo šeimos šaiposi visas miestelis. Negalėdamas tuo patikėti, jis paprašo pagalbos savo meilužės Anos Marijos, tačiau ir šiai nepavyksta sugundyti Džanlukos.

Galiausiai Pepino nusamdo patrauklią sekretorę Sonią, kurią visais būdais mėgina supiršti su sūnumi. Galiausiai jam tai pavyksta, įvyksta vestuvės ir gimsta palikuonis. Pepino gauna palikimą ir gali džiaugtis prieš visą miestelį išgelbėta garbe, tačiau tai nepakeičia Džanlukos potraukio vyrams…
**Ambasadorių konferencija** (pranc. *Conférence des Ambassadeurs*, angl. *Conference of Ambassadors*) – Antantės aukščiausiosios tarybos nutarimu sudarytas vykdomasis organas, nuo 1919 m. iki 1931 m. veikęs Paryžiuje ir turėjęs prižiūrėti Versalio taikos sutarties nuostatų įgyvendinimą.

Ambasadorių konferenciją sudarė Didžiosios Britanijos, Italijos ir Japonijos ambasadoriai Prancūzijoje bei Prancūzijos užsienio reikalų ministras, kuris kartu buvo ir konferencijos prezidentas. JAV ambasadorius turėjo stebėtojo teises, kadangi Jungtinių Valstijų Senatas neratifikavo Versalio sutarties ir JAV nedalyvavo Tautų Sąjungos veikloje. Faktiškai konferencija buvo neformalus Tautų Sąjungos politiškai įtakingiausių valstybių organas, dalyvavęs įvairių teritorinių konfliktų Europoje sprendimuose, tarp jų: Zaolzės konfliktas tarp Lenkijos ir Čekoslovakijos, Vilniaus krašto priklausomybės konfliktas tarp Lenkijos ir Lietuvos, Klaipėdos krašto priklausomybės klausimas. Po Lokarno sutarčių pasirašymo 1925 m. Ambasadorių konferencijos aktyvumas ženkliai sumažėjo.

Su Lietuva susiję konferencijos procesai:

* 1919 m. balandžio 8 d. į konferenciją kreipėsi Mažosios Lietuvos tautinė taryba, prašydama Mažąją Lietuvą autonomijos teisėmis prijungti prie Lietuvos.
* 1922 m. gruodžio 20 d. konferencija pranešė Lietuvos vyriausybei, kad pripažįsta Lietuvą de jure.
* 1923 m. vasario 16 d. perdavė Lietuvai suvereno teises į Klaipėdos kraštą.
* 1923 m. kovo 15 d. pripažino Lenkijos valda jos užgrobtą Vilniaus kraštą.
* 1924 m. gegužės 8 d. konferencija pasirašė Klaipėdos krašto konvenciją, kuria Lietuvai autonomijos teisėmis buvo perduotas Klaipėdos kraštas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Ambasadorių konferencija(parengė Regina Žepkaitė). Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2023-07-03).
|  |
| --- |
| **Klaipėdos „Aitvaro" gimnazija** |
| [[Vaizdas:|Klaipėdos „Aitvaro" gimnazija herbas|center|100px]] |
| Klaipėdos „Aitvaro" gimnazija |
| **Adresas** | Paryžiaus Komunos g. 18a, Klaipėda |
| **Direktorius(-ė)** | Marina Ustinova |
| **Mokinių skaičius** | 509 |
| **Įkūrimo data** | 1964 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 47 |

**Klaipėdos „Aitvaro" gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Klaipėdoje, Paryžiaus Komunos g. 18A (pašto kodas:LT-91166), vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas rusų kalba. Įstaigos kodas 290439860.

Istorija
--------

Mokykla pradėjo veikti 1964 m. visiškai naujose patalpose: trūko suolų, baldų. Klasėse mokėsi po 40-50 mokinių, pamokos vykdavo trimis pamainomis. Tuo metu mokyklos direktorius buvo Lietuvos SSR nusipelnęs mokytojas G. Direktorius. Bėgant laikui, mokykla įgijo sustiprinto matematikos ir fizikos dėstymo statusą. Direktorė – V. Žuravkova. 1980 m. direktore tapo T. Ždanova. Mokykla išgarsėjo vakarais, kitais renginiais, susitikimais, skirtais pasidalyti patirtimi, metodine veikla. 

1995 m. mokyklos bendruomenė ėmė siekti gimnazijos statuso. Po trejų metų darbo, 1998 m. rugsėjo 1 d. mokykla tapo realine gimnazija. Gimnazijoje aktyvią veiklą pradėjo mokinių savivalda. Nuo 1999 m. leidžiamas laikraštis „Via Aitvaras". Gimnazijoje užtikrinama formaliojo ir neformaliojo ugdymo dermė. Veikia šiuolaikinių šokių studija „Čiko", muzikiniai mokinių ir mokytojų ansambliai „Melodija", mokinių teatras „Talismanas", choras „Orfėjus". Direktorė – T. Datenienė.

Nuo 1999 m. gimnazijos bendruomenė aktyviai dalyvauja tarptautiniuose projektuose. Per 10 projektinės veiklos metų apie 300 ugdytinių turėjo galimybių susipažinti su švietimo sistemomis Italijoje, Maltoje, Anglijoje, Lenkijoje, Vokietijoje, Danijoje.

2001 m. įrengtos dvi šiuolaikinės kompiuterių klasės. 2002 m. vasarą prasidėjo gimnazijos kapitalinis remontas. 2003 m. reorganizacija: nuo gimnazijos atskirta pagrindinė mokykla. 2004 m. buvo atidarytas gimnazijos muziejus. 2005 m. kiekvienas kompiuteris prijungtas prie Interneto. Pradėjo veikti elektroniniai dienynai. Nuo 2007 m. gruodžio 3 d. gimnazijos direktorė Irina Fiodorova.

Nuo 2008 m. gimnazijoje pradėjo veikti profesinio informavimo taškas (PIT), atnaujinti technologijų kabinetai. Siekiant glaudesnio bendradarbiavimo su tėvais įkurtas Šeimos klubas, kuriam vadovauja gimnazijos Tėvų komiteto pirmininkė. Kartu su socialiniu pedagogu Šeimos klubo vadovas padeda gimnazijos mokinių tėvams spręsti socialines problemas.

Direktoriai
-----------

* 1964 m. G. Direktorius
* V. Žuravkova
* 1980 m. T. Ždanova
* 1995 m. Tatjana Datenienė
* 2007 m. Irina Fiodorova

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pagrindiniai duomenys

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Klaipėdos Aitvaro gimnazija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Gimnazijos svetainė
| **Angonita Rupšytė** |
| --- |
|  |
| Angonita Rupšytė prie tėvo sodinto klevo |
| Gimė | 1959 m. rugsėjo 21 d. (64 metai)Šiauliuose |
| Tautybė | Lietuvė |
| Pilietybė |  Lietuva |
|  |
| Veikla | Visuomenininkė, LRS tarnautoja |
|  |
| Išsilavinimas | fizikė |
| Alma mater | VU (1984) |
| Žinomas (-a) už | Sąjūdžio rinkimų kampanijų ir renginių organizatorė |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Sausio 13-osios atminimo medalisOrdino „Už nuopelnus Lietuvai" Komandoro kryžius |
|  |
|  **Vikiteka** | Angonita Rupšytė |

**Angonita Rupšytė** (g. 1959 m. rugsėjo 21 d. Šiauliuose) – Lietuvos visuomenės veikėja.

Biografija
----------

Šiauliuose baigė vidurinę, Vilniaus universitete įgijo fizikės profesiją.

Kilusi iš 1941 m. tremtinio šeimos. Prasidėjus Atgimimui įsijungė į Sąjūdžio veiklą kaip žaliaraištė, vėliau viena iš pirmojo Sąjūdžio suvažiavimo organizatorių.

1988 m. gruodžio 13 d. tapo Sąjūdžio rinkimų koordinacinės darbo grupės (kurios uždavinys buvo organizuoti ir koordinuoti TSRS liaudies deputatų Sąjūdžio rinkimų kampaniją) name. Po sėkmingos rinkimų kampanijos, kurioje laimėjo 36/39 iškeltų Sąjūdžio kandidatų – nuolatinė visų Sąjūdžio rinkimų kampanijų organizatorė, Sąjūdžio sekretoriato darbuotoja, Sąjūdžio atsakingoji sekretorė.

Viena iš 1989 m. rugpjūčio 23 d. Baltijos kelio organizatorių ir koordinatorių.

1990 m. Sąjūdžiui laimėjus rinkimus į Lietuvos TSR Aukščiausiąją Tarybą – jos pirmininko Vytauto Landsbergio sekretoriato darbuotoja. Nuo 1992 m. Vyriausiosios rinkimų komisijos narė, konsultantė, darbuotoja.

Nuo 2005 m. Seimo Informacijos technologijų ir telekomunikacijų departamento vyriausioji specialistė. Nuo 2009 m. Seimo kanceliarijos Parlamentarizmo istorijos ir atminties įamžinimo sk. (dab. Parlamentarizmo istorinės atminties skyrius) vedėja.

2010 m. viena iš „Laisvės kelio" sienos organizatorių.

Nuo 2009 m. balandžio 4 d. VU Fizikos fakulteto Alumnio draugijos valdybos narė.

Bibliografija
-------------

* 1991-ųjų sausis – rugsėjis: nuo SSRS agresijos iki tarptautinio pripažinimo / sudarytoja. Vilnius: Valstybės žinios, 2008 m.
* Sąjūdis ateina iš toli: Sąjūdžio Iniciatyvinės grupės ir Sąjūdžio Seimo Tarybos narių kalbos, atsiminimai, apmąstymai /parengė Romas Gudaitis, Antanas Rybelis, Angonita Rupšytė. Vilnius: Margi raštai, 2008 m.
* Kelias į Nepriklausomybę. Lietuvos Sąjūdis 1988–1991. Sudarytojai Bronislovas Genzelis, Angonita Rupšytė. Šviesa, 2010 m. ISBN 9785430049270

Įvertinimas
-----------

* 1999 m. sausio 8 d. – Sausio 13-osios atminimo medalis
* 2007 m. sausio 18 d. – Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Karininko kryžius
* 2010 m. Lietuvos radijas išrinko Metų žmogumi.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3
| ***Guvernantė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La Governante |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Giovanni Grimldi |
| Scenaristas (-ai) | Vitaliano Brancati |
| Metai | 1974 |
| Žanras | komedija, drama |
| Trukmė | 111 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Guvernantė** (it.  *La governante*) – 1974 m. Italijoje sukurta komiška drama. Filmas tarsi padalintas pusiau: pirmoji jo pusė yra tipiška italų komedija, antroji – drama.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Enriko ir Elena turi du vaikus ir gyvena name su naivia kambarine Jana ir turtingu seneliu Leopoldu. Jie nuolat riejasi, mat Enriko neberodo žmonai dėmesio, senelis atvirai niekina sūnų ir iš esmės vadovauja šeimai, tuo tarpu Elenai dėl intymumo trūkumo nuolat vaidenasi nuogi vyrai.

Šeimoje pasirodo nauja guvernantė prancūzė, kurią suvilioti Enriko laiko garbės reikalu, tačiau Katerinos jis visiškai nedomina. Ji susidraugauja su seneliu, kuriam iš pradžių nepatinka, kad naujoji guvernantė kalvinistė, o ne katalikė, tačiau netrukus ima praleisti su juo vis daugiau laiko. Katerinai vis daugiau dėmesio rodo ir Jana, tačiau kuomet jis įgauna seksualinį pobūdį, ji pasako apie tai šeimai. Leopoldas nusprendžia atleisti Janą ir išsiusti ją atgal į kaimą. Šeima nusamdo naują kambarinę, kurią suranda Katerina, o po kurio laiko gauną žinią, kad Janos traukinys pateko į avariją ir mergina po kelių dienų mirė. Leopoldas nori pranešti apie tai Katerinai, tačiau aptinka ją lovoje su naująja kambarine. Sukrėstam Leopoldui ji prisipažįsta apie savo potraukį moterims, su kuriuo kovoja jau eilę metų ir kad Janos ji atsikratė tam, kad padėtų merginai išvengti pagundos. Kuomet Katrina sužino apie merginos mirtį, ji bando nusižudyti, tačiau Leopoldas ją išgelbsti…

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Turi Ferro – Leopoldo Platanija
* Martine Brochard – Katerina
* Paola Quattrini – Elena
* Agostina Belli – Jana
* Pino Caruso – Enriko Platanija
* Vittorio Caprioli – Aleksandras
* Umberto Spadaro
* Christa Linder
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Arvydas Salda** |
| --- |
|  |
| 2020 m. |
| Gimė | 1955 m. lapkričio 7 d. (68 metai)Kretingoje |
| Sutuoktinis (-ė) | Nijolė |
| Vaikai | Artūras, Saulius |
|  |
| Veikla | Politikas, verslininkas |
| Partija | 
* 1997 m. Lietuvos liberalų sąjunga,
* 2003 m. Liberalų ir centro sąjunga

 |

**Arvydas Salda** (g. 1955 m. lapkričio 7 d. Kretingoje) – Šiaulių politikas, verslininkas.

Biografija
----------

1991–1995 m. Šiaulių miesto meras. 1995 m. Lietuvos ir JAV UAB „Šiaulių skrydis" direktorius, UAB „Laisvųjų ekonominių zonų vystymo centras" direktorius, nuo 1999 m. UAB „Šiaulių banko turto fondas" direktorius, nuo 1991 m. AB Šiaulių bankas Tarybos narys, nuo 1999 m. pirmininkas.

1997 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, LLS valdybos narys, LLS pirmininko pavaduotojas, 1999–2003 m. LLS Šiaulių skyriaus pirmininkas, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys, Valdybos narys.

1995–1997, 1997–2000, 2000–2003 m. ir 2003–2007 m. Šiaulių m. savivaldybės tarybos narys. Šiaulių regiono plėtros tarybos narys.

Šiaulių krepšinio klubo viceprezidentas, Lietuvos merų klubo narys, Rotary klubo narys. Žmona Nijolė, vaikai Artūras, Saulius.
| ***Pagaliau, pagaliau*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La moglie vergine |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Marino Girolami |
| Vaidina | Edwige Fenech |
| Metai | 1975 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 100 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Pagaliau, pagaliau** (it.  *La moglie vergine*) – 1975 m. Italijoje sukurta komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Edwige Fenech – Valentina
* Renzo Montagnani – dėdė Federiko
* Carroll Baker – Liucija
* Ray Lovelock – Džovaninis
* Florence Barnes – Brigita
* Michele Gammino – Džanfranko
* Gabriella Giorgelli

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Valentina ir Džovaninis – jaunavedžių pora, ką tik grįžusi po savo medaus mėnesio. Tačiau jų santuoka netrukus ima braškėti, nes vyras kenčia nuo erekcijos sutrikimų, o žmona vis dar tebėra nekalta. Naujiena greitai pasklinda ir netrukus Valentinai „padėti" siūlosi vis daugiau vyrų, tarp kurių ir jos vyro dėdė bei advokatas, tuo tarpu Džovaninis kreipiasi pagalbos į savo brolį Džanfranko ir jo žmoną Brigitą...
| ***Policininkė ir dorovės policija*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La poliziotta della squadradel buon costume |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Michele Massimo Tarantini |
| Metai | 1979 |
| Žanras | erotinė komedija |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Policininkė ir dorovės policija** (it.  *La poliziotta della squadra del boun costume*) – 1979 m. itališka erotinė komedija.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Policininkė Amikuči svajoja patekti į dorovės policijos padalinį, tačiau šio vadovas komisaras Nardekijas nenori jos priimti. Gatvėje sutikusi berniuką, ieškantį savo motinos, kuri greičiausiai buvo striptizo šokėja, Džijana pažada jam savo pagalbą. Mėgindama rasti dingusiosios pėdsakus, ji atsiduria naktiniame klube, kur išgirsta apie planuojamą naujų sekso vergių atvykimą. Džijana nusprendžia, kad, padėjusi atskleisti šį nusikaltimą, ji neabejotinai nusipelnys vietos dorovės policijoje, todėl ima veikti savarankiškai…

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Edwige Fenech – Džijana Amikuči
* Alvaro Vitali – policininkas Taralo
* Lino Banfi – komisaras Skapavija
* Maurizio Honorato – agentas Arturas
* Gianfranco Barra – komisaras Nardekijas
* Sal Borgese
* Giacomo Rizzo
* Silvia Patras
| Commerzbank-Arena |
| --- |
|  |
| Vieta | Frankfurtas, Hesenas, Vokietija |
| Atidarytas | 1925 m. gegužės 21 d. |
| Savininkas | Waldstadion Frankfurt Gesellschaft für Projektentwicklung |
| Operatorius | Stadion Frankfurt Management GmbH |
| Paviršius | Žolė |
| Architektas | Gerkan, Marg & PartnerMax Bögl |
| Talpa | 52 300 vietų |
| Lauko matmenys | 105 x 68 m |
| Nuomininkai | Eintracht Frankfurt(nuo 1925 m. iki šių dienų) |

**Commerzbank-Arena** – stadionas Frankfurte, Hesene. Vienas didžiausių stadionų Vokietijoje. Taip pat žinomas ir kaip *Waldstadion*. Pavadintas bankų koncerno „Commerzbank" vardu. Stadionas gali talpinti 52 000 žiūrovų. Daugiausiai naudojamas futbolo ir amerikietiškojo futbolo rungtynėms. Savo namų rungtynes šiame stadione žaidžia Frankfurto Eintracht ir Frankfurto Galaxy klubai. Stadionas pastatytas 1925 m.

Rekonstrukcija
--------------

2002 m. prasidėjo stadiono rekonstrukcija, kuri tęsėsi iki 2005 m. Stadionas rekonstruotas jo neuždarius (dėl rekonstrukcijos nebuvo nukeltos nei vienos varžybos). Stadiono atnaujinimui buvo sunaudota 80 000 kubinių metrų betono ir 12 000 tonų plieno. Požeminė automobilių stovėjimo aikštelė gali talpinti 1800 automobilių. Arenos stogas sveria 2500 tonų, o videokubas – 30 tonų. Iš viso rekonstrukcija kainavo 171 mln. eurų.

2005 m. liepą stadionas pervadintas į *Commerzbank-Arena*.

Renginiai
---------

1966 m. vyko bokso kova tarp Muhammad Ali ir Karl Mildenberger. 1976 m. Europos futbolo čempionato pusfinalyje susitiko Lenkijos ir Vakarų Vokietijos nacionalinės futbolo ekipos.

Po rekonstrukcijos 2005 m. *Commerzbank-Arena* buvo surengtas Konfederacijų taurės finalas, kuriame žaidė Brazilija ir Argentina.

2006 m. stadione buvo sužaistos penkerios XVIII pasaulio futbolo čempionato rungtynes.

Galerija
--------

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2020-05-14 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Commerzbank-Arena** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REuro 1988 stadionai |
| --- |
|  |
| 
Olimpinis stadionas (Miunchenas) · Parko stadionas (Gelzenkirchenas) · HSH Nordbank Arena (Hamburgas) · Commerzbank-Arena (Frankfurtas) · Reino stadionas (Diuseldorfas) · AWD-Arena (Hanoveris) · Neckarstadion (Štutgartas) · RheinEnergieStadion (Kelnas) |

 |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RFIFA 2006 pasaulio futbolo čempionato stadionai |
| --- |
|  |
| 
Signal Iduna Park (Dortmundas) · Commerzbank-Arena (Frankfurtas) · Veltins-Arena (Gelzenkirchenas) · HSH Nordbank Arena (Hamburgas) · AWD-Arena (Hanoveris) · RheinEnergieStadion (Kelnas) · Allianz arena (Miunchenas) · Franken-Stadion (Niurnbergas) · Fritz-Walter-Stadion (Kaizerslauternas) · Gottlieb-Daimler-Stadion (Štutgartas) · Olimpinis stadionas (Berlynas) · Red Bull Arena (Leipcigas) |

 |
Koordinatės: 58°07′48″š. pl. 23°59′24″r. ilg.﻿ / ﻿58.1300°š. pl. 23.9900°r. ilg.﻿ / 58.1300; 23.9900

| Kihnu valsčiusest. *Kihnu vald* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Estijos vėliava Estija |
| **Regionas** | Pernu apskritis |
| **Administracinis centras** | Serė |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 489 |
| **Plotas** | 16,88 km² |
| **Tankumas** (2010) | 29 žm./km² |
| **Teritorijos kodas** | EE |
|  |
| **Tinklalapis** | www.kihnu.ee |
|  **Vikiteka** | Kihnu valsčiusVikiteka |

**Kihnu valsčius** (est. *Kihnu vald*) – valsčius pietvakarių Estijoje, Pernu apskrityje. Valsčius apima visą Kihnu salą ir gretimas saleles, yra vienas mažiausių šalyje - teritorija sudaro 16,88 km². Valsčiuje gyvena 489 žmonės (2010 m. sausio 1 d.).

Kihnu valsčiaus geografinė padėtis, 2017 žemėlapis
Kihnu valsčiaus ribos

Geografija
----------

Kihnu valsčius įkurtas 1992 m. gegužės 21 d. Nuo šalies žemyninės dalies nutolęs apie 12 km. Valsčiaus administracinis centras įsikūręs Serėje (est. *Sääre*, 137 gyv.), šiaurinėje Kihnu salos dalyje. Sala užima 16,4 km², yra apie 7x3,3 km dydžio, iškilusi iki 9 m virš jūros lygio.

Gyvenvietės
-----------

Valsčiuje yra 4 kaimai: Lemsi, Linaküla, Rootsiküla ir Serė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Population figure and composition". Statistics Estonia. Nuoroda tikrinta 2010-08-16.

Nuorodos
--------

* Valsčiaus oficiali svetainė
| ***Tėvelio vaikas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Il gatto mammone |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Nando Cicero |
| Vaidina | Lando Buzzanca  Rossana Podesta  Gloria Guida |
| Metai | 1975 |
| Žanras | erotinė komedia |
| Trukmė | 95 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Tėvelio vaikas** (it.  *Il gatto mammone*) – 1975 m. itališka erotinė komedija.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Sicilietis Lolo turi mažą makaronų fabriką ir jau 7 metus yra vedęs Rozaliją. Slėpdamas galimą žmonos nevaisingumą, kas kaime būtų laikoma gėdingu dalyku, Lolo visiems pasakoja, kad pats nenori turėti vaikų. Kai miršta tėvas, Lolo lieka vieninteliu šeimos įpėdiniu ir priverstas vėl galvoti apie tėvystę. Žmonai sutikus, jų namuose apsigyvena jauna mergina Marieta, turinti tapti jai „pakaitalu" pagimdyti taip laukiamą kūdikį. Deja, vaiko susilaukti niekaip nepavyksta, kol galiausiai mergina nusprendžia, kad iš tiesų nevaisingas yra pats Lolo. Tam, kad šeima galiausiai turėtų vaiką, Marieta suranda „pakaitalą" pačiam Lolo...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Lando Buzzanca – Lolo / Lolo tėvas
* Rossana Podesta – Rozalija, Lolo žmona
* Gloria Guida – Marieta
* Grazia Di Marza
* Franco Lantieri
* Sofia Lusy
| Estadio El Molinón |
| --- |
| El Molinón |
|  |
| Vieta | Chichonas, Ispanija |
| Atidarytas | 1908 m. |
| Renovuotas | 1997–1998 m. |
| Savininkas | Chichono miestas |
| Operatorius | R. Sporting de Gijón |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 30 000 sėdimų vietų |
| Lauko matmenys | 105 x 68 metrai |
| Nuomininkai | R. Sporting de Gijón |

**Estadio El Molinón** (liet. *Malūno stadionas*) yra futbolo stadionas Chichone, Astūrijoje, Ispanijoje. Nuo 1915 m. namų rungtynes žaidžia R. Sporting de Gijón.

Istorija
--------

Atidarytas 1908 m. Tai seniausias stadionas šalyje, kuriame vis dar vyksta futbolo varžybos. Pirmosios oficialios varžybos buvo sužaistos 1917 m. balandžio 22 d. Copa del Rey taurės metu, tarp Real Sporting ir Arenas Club de Getxo. Arenas laimėjo rungtynes 0–1. 1920 m. gegužės 2 d. stadione vyko Ispanijos futbolo taurės finalas, kuriame FC Barcelona rezultatu 2–0 nugalėjo Athletic Bilbao.

1924 m. stadioną nusipirko Real Sporting klubas. 1931 m. stadionas nukentėjo nuo gaisro. Chichono miesto savivaldybė perstatė jį 1944 m. o vėliau ir perpirko stadioną iš klubo dėl finansinių priežasčių.

1968 m. stadione buvo instaliuoti keturi šviesos bokštai. Futbolo varžybas pradėta rengti vėlai vakare. Pirmosios rungtynės įvyko 1969 m. lapkričio 30 d. prieš Valencia CF. El Molinón 1970 m. sausio 28 d. tapo pirmuoju, pilnai dengtu stadionu Ispanijoje.

1997–1998 m. po UEFA ir FIFA reikalavimų tapo pilnai sėdimu. Stadiono vietų skaičius sumažėjo nuo 42 000 iki 25 885. Po 2009 ir 2010 m. renovacijos vietų skaičius padidintas iki 30 000.

Tarptautinės varžybos
---------------------

El Molinón
Pirmosios stadione tarptautinės varžybos buvo sužaistos 1928 m. balandžio 22 d. tarp Ispanijos ir Italijos rinktinių. Rungtynės baigėsi lygiosiomis 1–1. Jų pažiūrėti atėjo 36 000 žiūrovų.

Po penkiasdešimties metų El Molinón stadione buvo surengtos varžybos tarp Ispanijos ir Čekoslovakijos rinktinių. Stadione aštuonis kartus yra sužaidusi Ispanijos rinktinė. Be rinktinės varžybų, šiame stadione Sporting klubas žaidė visas UEFA taurės rungtynes, įskaitant 1987 m. rugsėjo 30 d. pergalę 1–0 prieš AC Milan klubą.

Stadione vyko B grupės varžybos 1982 m. XII pasaulio futbolo čempionate.

Kiti renginiai
--------------

Stadione vyko ir tokių žinomų atlikėjų ar grupių kaip Bon Jovi, Paul McCartney, The Rolling Stones, Bruce Springsteen, Sting ir Tina Turner muzikos renginiai.

Nuorodos
--------

* Stadiono istorija

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RFIFA 1982 pasaulio futbolo čempionato stadionai |
| --- |
|  |
| 
José Rico Peréz (Alikantė) · Martínez Valero (Elčė) · Camp Nou (Barselona) · Sarrià (Barselona) · San Mamés (Bilbao) · El Molinón (Chichonas) · Riazor (La Korunja) · Santiago Bernabéu (Madridas) · Vicente Calderón (Madridas) · La Rosaleda (Malaga) · Carlos Tartiere (Ovjedas) · La Romareda (Saragosa) · Benito Villamarín (Sevilija) · Pizjuán (Sevilija) · Luis Casanova (Valensija) · José Zorrilla (Valjadolidas) · Balaídos (Vigas) |

 |
**Tomislav Gomelt**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Tomislav Gomelt |
| Gimimo data | 1995 m. sausio 7 d. (28 metai) |
| Gimimo vieta | Sisakas, Kroatija |
| Ūgis | 185 cm |
| Svoris | 74 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugas |
| Jaunimo klubai |
| 2004–2007  2007–2011  2011  2012–2015 | Segesta Sisak  NK Zagreb  HAŠK Zagreb  Tottenham Hotspur FC |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2013–2015  2013  2013–2014  2014–2015  2015–2017  2015–2017  2017–2018  2018  2018–2019  2019–2021  2021  2022  2023– | Tottenham Hotspur  → RCD Espanyol B (skol.) → Royal Antwerp FC (skol.)  → SSC Bari (skol.)  SSC Bari → CFR Cluj (skol.)  HNK Rijeka  → Lorca FC (skol.)  FC Dinamo București  FC Crotone  ADO Den Haag Sūduva  NK Rudeš | 00 0(0)04 0(0)03 0(0)06 0(0)00 0(0)44 0(2)00 0(0)14 0(0)12 0(0)22 0(1)10 0(1)08 0(0)03 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. gegužės 9 d.. |

**Tomislavas Gomeltas** (*Tomislav Gomelt*, g. 1995 m. sausio 7 d.) – futbolininkas iš Kroatijos, saugas. 

Kitados atstovavo Kroatijos U-19 jaunimo rinktinei.

Karjera
-------

Futbolo pagrindų mokėsi gimtinėje, o 2013 m. persikėlė į Londono „Tottenham Hotspur". Anglijos klube debiuto nesulaukė – buvo skolinamas Belgijos „Royal Antwerp" ir Italijos „Bari".

2015 m. tapo Bario klubo nariu, tačiau buvo paskolintas Rumunijos „Cluj", kuriame žaidė du sezonus.

2017 m. grįžo į gimtinę ir sudarė sutartį su „Rijeka".

2018-ųjų metų pradžioje buvo paskolintas Ispanijos antrosios lygos „Lorca" ekipai.

2018 m. vasarą persikėlė į Rumuniją, kur atstovavo Bukarešto „Dinamo" klubui.

2019-ųjų žiemą tapo „Crotone" nariu. Žaidė Serie B ir šia ekipa iškovojo kelialapį į „Serie A". 2020–2021 m. sezono pradžioje sužaidė dvejas Serie A rungtynes.

2021 m. vasarą persikėlė į „ADO Den Haag". 2021-aisiais „Eredivisie" sužaidė 10 rungtynių, per kurias pasižymėjo pelnydamas vieną įvartį.

### FK Sūduva

Nuo 2022 m. sausio mėn. FK Sūduva narys.

2022 m. kovo 6 d. oficialiai debiutavo „Sūduvos" klubo gretose A lygos rungtynėse prieš „Šiaulių" ekipą, kurios baigėsi nulinėmis lygiosiomis.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2022** | **„Sūduva"** | 28 | 0 |
|

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;

Pasiekimai
----------

### su FK Sūduva

Supertaurė
**Nugalėtojas:** 2022 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  alyga.lt: naujienos
2. ↑  delfti.lt: naujienos
3. ↑  sportas.lt: naujienos
4. ↑  alyga.lt: 2022-03-06 Šiauliai 0-0 Sūduva
5. ↑  sportas.lt: 2022-03-06 Šiauliai 0-0 Sūduva
6. ↑  LF: 2022-03-06 Šiauliai 0-0 Sūduva
7. ↑  sportas.lt; Supertaurė 2022 m.

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* fksuduva.lt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive