recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Antanas Dirvelė** (1901 m. balandžio 3 d. Juodupėnai, Slavikų valsčius – 1948 m. Irkutskas) – Lietuvos kunigas pranciškonas, vienuolinis vardas Augustinas.

Biografija
----------

Studijavo Kauno, Vokietijos, Vroclavo kunigų seminarijose. 1928 m. įšventintas kunigu. 1931 m. išrinktas Kretingos konvento gvardijonu. 1932 m. Kretingoje pastatydino Šv. Antano kolegiją, 1932–1939 m. jos rektorius. 1933 m. pastatė Lurdo grotą. 1934–1936 m. laikraščio „Švento Pranciškaus varpelis" redaktorius. 1936–1939 m. leido savaitraštį „Sursum corda", 1934–1940 m. „Misijų metraštį". 1936–1939 m. Lietuvos pranciškonų provincijolas. 1936 m. įkūrė Švč. Mergelės Marijos nepaliaujamos pagalbos Šv. Pranciškaus seserų kongregaciją. Rūpinosi labdara, išlaikė klierikus. 1939 m. Pajūrio konvento vikaras, pamokslininkas, 1940 m. grįžo į Kretingą. Sovietinio saugumo suimtas, kalintas Kretingoje, Kaune, nuo 1941 m. birželio 1 d. Irkutske. Žuvo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Antanas Dirvelė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 805 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Indėnas *Bijantis Vanago* (*Afraid of Hawk*), laikantis senovinį tomahauką
**Tomahaukas** (angl. *tomahawk*) – svaidomasis ir kertamasis vienrankis kirvukas, kurį naudojo kai kurios Š. Amerikos indėnų gentys. Žodis tomahaukas kilęs iš kažkurios indėnų algonkinų kalbos. Iki XVIII a. galo šie indėnai tomahaukais vadino tiesiog kirvius. Po to tomahaukais ėmė vadinti tik tam tikrus kirvius su specifiniais požymiais. Tomahaukai nuo kitų kirvių skiriasi tuo, kad paprastai turi ne paprastą, o plaktukišką pentį, arba vietoj penties yra kabliškas kyšulys ir pan.

Tomahauko koto ilgis būdavo apie 50-60 cm, galvos masė – apie 250-400 g.

Senieji tomahaukai buvo kirvukai su šlifuoto akmens galva ir mediniu kotu ar net medinės buožės akmenine galva. XVI-XVIII aa. pasirodė metaliniai tomahaukai, kuriuos atveždavo europiečiai arba gamino tiesiog Š. Amerikoje. Pirmieji tomahaukų variantai buvo perdaryti abordažiniai anglų laivyno kirviai, savo kilme galbūt vedantys prie skandinaviškų ir vikingų kirvių. Prancūzų kolonizuotose teritorijose buvo paplitę tomahaukai, savo forma primenantys ankstyvaisiais viduramžiais naudotas *franciskas*.

Indėnų karių apeigose tomahaukai buvo simbolinis ginklas. Raudonai dažytas tomahaukas buvo karo paskelbimo simbolis. Pasakymas *užkasti tomahauką* reiškė 'sudaryti taiką'. Labai populiarūs buvo *pypkiniai tomahaukai*. Jų kotai būdavo pragręžti ar pradeginti įkaitintu plieniniu virbu, o pentis būdavo su įduba tabakui, įduba susijungdavo su kanalu kote. Pypkinis tomahaukas buvo ne tik tradicinis ginklas, bet ir nemažiau tradicinė pypkė. Jie buvo populiarūs ne tik indėnų, bet ir medkirčių bei kareivių tarpe.

Apie 1750 m. irokėzų ir kai kuriose kitose gentyse išpopuliarėjo *pikiniai tomahaukai*, kurie vietoj penties turėjo pikos antgalio tipo nusmailėjimą.

Neretai tomahaukus puošė graviruotėmis – geometriniai ornamentais, savininkų vardais. Labai dažnai tomahaukai buvo fabrikinės gamybos, gaminti specialiai indėnams ir atgabenti į indėnų žemes.

Dabar tomahaukai yra populiarūs JAV kaip sporto priemonė, juos naudoja istorinio rekonstravimo mėgėjų grupės. Kovos menų entuziastai bando atkurti kirstynių tomahaukais techniką.

* Pypkinis tomahaukas (XIX a. pradžia)Pypkinis tomahaukas (XIX a. pradžia)
* Sijų pypkinio tomahauko galva (XIX a. pradžia)Sijų pypkinio tomahauko galva (XIX a. pradžia)
* Oglalų tomahaukas (XIX a. pab. ar XX a. pr.)Oglalų tomahaukas (XIX a. pab. ar XX a. pr.)
| Tolšma |
| --- |
| **Ilgis** | 157 km |
| **Baseino plotas** | 1540 km² |
| **Ištakos** | Soligaličo raj. |
| **Žiotys** | Suchona |
| **Šalys** | Rusija |

**Tolšma** (rus. *Толшма*) – upė Rusijoje, Kostromos ir Vologdos srityse; Suchonos dešinysis intakas (Šiaurinės Dvinos baseinas). Prasideda Galičo aukštumoje, pelkėse netoli Chomutino kaimo. Teka miškingomis, retai gyvenamomis vietomis daugiausia į šiaurės vakarus. Įteka į Suchoną 331 km nuo jos žiočių, ties Krasnojės kaimu.

Didžiausias intakas: Jelšma (dešinysis).

Tolšma laikosi užšalusi nuo lapkričio pradžios iki balandžio pabaigos arba gegužės pradžios. Upę maitina daugiausia sniego tirpsmo vandenys. Naudota miško plukdymui.

Upėvardis kildinamas iš komių kalbos ir reiškia „vėjų žemė" (kom. *тол* „vėjas, vėjuotas").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Толшма*,Большая советская энциклопедия,
2. ↑  Кузнецов А. В. Дославянские топонимы Тотемского края // Словарь топонимов
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Cirkonas |
| --- |
|  |
| Savybės |
| Kategorija | Mineralas silikatas |
| Cheminė formulė | Cirkonio silikatas ZrSiO4 |
| Identifikacija |
| Spalva | Ruda, raudona, geltona, žalia, mėlyna, juoda ir bespalvė |
| Kristalinė gardelė | Tetragoninė |
| Skalumas |  ? |
| Lūžimai |  ? |
| Kietumas pagal Moso skalę | 7,5 |
| Blizgesys | Deimantinis |
| Lūžio rodiklis | nω=1.967–2.015 nε=1.920–1.960 (dvigubas lūžis δ=0.047–0.055) |
| Specifinis tankis | 4,6-4,7 |
|

**Cirkonas** – mineralas priklausantis nesosilikatų grupei (Cirkonio silikatas). Cheminė formulė – ZrSiO4.

Cirkonas randamas magminėse uolienose (pirminis kristalizacijos produktas), metamorfinėse uolienose (perkristalizuoti grūdai) ir nuosėdinėse uolienose (nuolaužinė, nuotrupinė medžiaga). Paprastai grūdeliai nedideli, bet pegmatituose išauga ir kelių centimetrų dydžio kristalai.

Cirkono minerale dažnai būna urano ir torio priemaišų. Šios priemaišos leidžia datuoti uolienas. Seniausios Žemės uolienos yra 4,4 mlrd. metų senumo. Cirkonas naudojamas ir kaip rūda metalui cirkoniui gauti.

Bespalviai cirkono kristalai labai panašūs į deimanto kristalus, tačiau skiriasi jų kietumas. Cirkonas naudojamas juvelyrikoje kaip pigi deimanto imitacija.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Cirkonas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Valstybės **sostinė** (liet. nuo Sostas) – valstybės suvereno rezidavimo vieta (demokratijose – parlamento, monarchijose – monarcho). Paprastai sostinė ir vyriausybės rezidavimo vieta sutampa, nors yra ir išimčių, pavyzdžiui, Nyderlandai (sostinė Amsterdamas, vyriausybės rezidencija Hagoje). Paprastai valstybės sostinė įvardinta įstatymuose.

Sostinėmis dažnai vadinami ir teritorinių administracinių vienetų centrai. Žodis taip pat naudojamas nurodant tam tikros veiklos centrą, pvz. „kultūros sostinė", „pramogų sostinė".

Sostinė dažniausiai įvardijama valstybės konstitucijoje. Dažniausiai valstybinės valdžios ir sostinės vieta sutampa, nors yra ir išimčių, pavyzdžiui, Olandijos konstitucinė sostinė yra Amsterdamas, parlamentas, vyriausybė ir karalienė reziduoja Hagoje. Dažniausiai tai yra didžiausias (pavyzdžiui, Maskva Rusijoje) ar vienas didžiausių (Kitas Ekvadore) valstybės miestų. Dažnai valstybių sostinės yra ir seniausi miestai, pavyzdžiui, Atėnai Graikijoje, Roma Italijoje. Seniausia iš dabartinių sostinių yra Damaskas Sirijoje. Yra specialiai statytų sostinių, pavyzdžiui, Brazilija Brazilijoje, Kanbera Australijoje, Abudža Nigerijoje, Dodoma Tanzanijoje. Kai kur sostinė sudaro specialų administracinį vienetą, pavyzdžiui, Ulan Batoras Mongolijoje.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Sąrašas:Valstybių sostinės

Šaltiniai
---------

1. ↑  Visuotinė lietuvių enciklopedija

Nuorodos
--------

* Sostinė – iš „žodžių sodo" Archyvuota kopija 2008-03-21 iš Wayback Machine projekto.

Vikižodynas 

Laisvajame žodyne yra terminas **sostinė**

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sostinė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Briūlisvok. *Brühl* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

BriūlisBriūlis

50°50′0″ š. pl. 6°54′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.83333°š. pl. 6.90000°r. ilg.﻿ / 50.83333; 6.90000﻿ (Briūlis)Koordinatės: 50°50′0″ š. pl. 6°54′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.83333°š. pl. 6.90000°r. ilg.﻿ / 50.83333; 6.90000﻿ (Briūlis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Šiaurės Reinas-Vestfalija Šiaurės Reinas-Vestfalija |
| **Apskritis** | Reino-Erfto apskritis |
| **Regionas** | Kelno regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2013) | 44 029  |
| **Plotas** | 36 km² |
| **Tankumas** (2013) | 1 223 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Briūlis |

**Briūlis** (vok. *Brühl*) – miestas Vokietijos vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, netoli kairiojo Reino kranto, 20 km į pietus nuo Kelno, Rūro aglomeracijoje. Mašinų gamybos ir metalo apdirbimo, maisto (alaus, cukraus), popieriaus pramonė. Veikia pramogų parkas, Makso Ernsto muziejus.

Mieste stovi dveji rūmai (UNESCO pasaulio paveldo objektai): barokinė Augustusburgo pilis (1734 m. su rokokiniais laiptais) ir Medžioklės rūmai *Falkenlust* (1740 m.).

Istorija
--------

Ankstyvaisiais viduramžiais Briūlyje buvo Kelno arkivyskupų rūmai. Prie jų buvusi gyvenvietė 1285 m. išsiplėtė į miestą. 1288 m. pastatyta pilis. XII–XVII a. Briulis buvo puodininkystės centras. 1730–1986 m. miesto apylinkėse vykdyta rusvųjų anglių kasyba.

Galerija
--------

* Falkenlust rūmai*Falkenlust* rūmai
* Augustusburgo rūmaiAugustusburgo rūmai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Briūlis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
Instituto buveinė
**Partijos istorijos institutas prie LKP CK** – valstybinė mokslo įstaiga, 1946–1990 m. veikusi Vilniuje.

Istorija
--------

Įkurtas 1946 m. kaip Marksizmo-leninizmo instituto prie TSKP CK filialas. Rengė spaudai marksizmo-leninizmo teoretikų veikalus lietuvių kalba, tyrė, telkė ir publikavo medžiagą apie komunistinį judėjimą Lietuvoje, LKP ir LKJS veiklą. 1963–1990 m. prie instituto veikė Respublikinė TSKP istorijos ir partinės statybos mokslinių tyrimų koordinavimo taryba. 1990 m. prijungtas prie Istorijos instituto.

Direktoriai
-----------

* Romas Šarmaitis – 1948–1984 m.
* Vanda Kašauskienė – 1984–1990 m.

Skyriai
-------

* Marksizmo-leninizmo klasikų veikalų vertimų
* Partijos istorijos
* Partinės statybos

Leidyba
-------

Institutas kartu su Lietuvos aukštosiomis mokyklomis leido tęstinį mokslo leidinį „LKP istorijos klausimai".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Romas Šarmaitis, Vanda Kašauskienė. *Partijos istorijos institutas prie LKP CK*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 308
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kinara*Quinara* |
| --- |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC) |
|  |
| **Valstybė** | Bisau Gvinėjos vėliava Bisau Gvinėja |
| **Administracinis centras** | Buba |
| **Sektorių** | 4 |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 63 610 |
| **Plotas** | 3 138,4 km² |
| **Tankumas** (2009) | 20 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | GW-QU |

**Kinaros regionas** (port. *Região Quinara*) – regionas Bisau Gvinėjos vakarinėje dalyje. Administracinis centras – Buba.

Geografija
----------

Regionas ribojasi su Bafata rytuose, su Tombali pietuose, su Bolama vakaruose. Iš vakarų supa Atlanto vandenynas, iš šiaurės – Žebos ir Korubalo estuarijos. Gilyn į regioną įsiterpusios Didžiosios Bubos ir Tombali estuarijos. Yra Kontanjeso nacionalinis parkas.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Kinaros regionas padalintas į 4 sektorius:

* Buba
* Empada
* Fulakunda
* Titė

Sektorių žemėlapis

|  |  |
| --- | --- |
|  **Bisau Gvinėjos regionai** |  |
| Bafata | Biombas | Bisau | Bolama | Gabu | Kašeu | Kinara | Ojas | Tombali |
| **Tom Kelley** |
| --- |
| Gimė | 1914 m. gruodžio 12 d.Filadelfija, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
| Mirė | 1984 m. sausio 8 d. (69 metai)Los Andželas, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
| Vaikai | Tom Kelley jaunesnysis |
|  |
| Veikla | fotografas |

**Tomas Kelis** (angl. *Tom Kelley*, 1914 m. gruodžio 12 d. Filadelfija, JAV – 1984 m. sausio 8 d. Los Andželas, JAV) – amerikiečių fotografas.

Biografija
----------

Fotografavo tokias įžymybes, kaip Garis Kuperis, Greta Garbo, Džeimsas Kegnis, Klarkas Geiblas, Vinstonas Čerčilis, Bobas Houpas, Marlena Dytrich, Džoana Kroford, Džekas Benis, Džonas Kenedis, Dvaitas Eizenhaueris ir Franklinas Ruzveltas.

1949 m. gegužės 27 d. jis susisiekė su Merlin Monro ir jai pasiūlė už 50 USD atlygį pozuoti nuotraukoms apsinuoginusiai. Aktorė tuo metu nebuvo įžymi ir savo įvaizdžiui tokiomis nuotraukomis nebūtų pakenkusi. Monro, paprašiusi fone paleisti plokštelę su Arčio Šou atliekama daina „Begin the Beguine", pozuoti sutiko.

Šios nuotraukos pradžioje buvo parduotos už 900 dolerių leidėjui, kuris nusprendė jas įtraukti į seksualų kalendorių „Miss Golden Dreams", jame nuotraukos buvo publikuojamos nenurodant fotomodelio vardo. Galiausiai šie kadrai pasklido po pasaulį ir uždirbo 750 000 dolerių.

Hju Hefneris nusipirko teises į šias nuotraukas ir 1953 m. jas panaudojo savo naujojo žurnalo „Playboy" pirmajam numeriui. Vėliau, išgarsėjusi, Merlin Monro dėl savo apsinuoginusios nuotraukų buvo pakliuvusi į skandalą.

1952 ir 1956 m. Tomas Kelis teisėjavo grožio konkurse „Mis Visata".

Išnašos
-------

1. ↑  James Haspiel, Young Marilyn: becoming the legend, p. 49, Smith Gryphon, 1994, ISBN 978-1-85685-075-9.
2. ↑  Enrico Giacovelli, Mariliyn Monroe vita carriera e film, p. 41, Lindau, 2009, ISBN 978-88-7180-861-1.
3. ↑  Michael Conway, Mark Ricci, M. D’Amico, Enrico Magrelli, tradotto da M. D’Amico, Gremese Editore, 1992, Marilyn Monroe, p. 19, ISBN 978-88-7605-696-3.
4. ↑   Marilyn Monroe Didn’t Actually Pose for the First Issue of 'Playboy', Biography. Nuoroda tikrinta 2023-01-14
| Brodasbosn. *Brod*, kroat. *Brod*, serb. *Брод* |
| --- |
|        |
| *Brodas nuo kito Savos kranto* |
|  |
| 

BrodasBrodas

45°08′00″ š. pl. 17°59′00″ r. ilg.﻿ / ﻿45.13333°š. pl. 17.98333°r. ilg.﻿ / 45.13333; 17.98333﻿ (Brodas (Bosnija ir Hercegovina))Koordinatės: 45°08′00″ š. pl. 17°59′00″ r. ilg.﻿ / ﻿45.13333°š. pl. 17.98333°r. ilg.﻿ / 45.13333; 17.98333﻿ (Brodas (Bosnija ir Hercegovina)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Bosnijos ir Hercegovinos vėliava Bosnija ir Hercegovina |
| **Autonomija** | Serbų respublika Serbų respublika |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1691 m. |
| **Meras** | Ilija Jovičić |
|  |
| **Gyventojų** (2013.) | 17,943  |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  |
| **Kirčiavimas** | Bròdas |

**Brodas** (arba tiesiog **Brodas**) – miestas šiaurinėje Bosnijoje ir Hercegovinoje, prie Savos upės priešais Kroatijos miestą Slavonski Brodą. Vyrauja serbai. Naftos perdirbimo pramonė.

Istorija
--------

1691 m. minimas kaip *Turcae Brodiensis* („Turkų Brodas"), čia buvo turkų tvirtovė. 1897 m. nutiestas geležinkelis. Po II pasaulinio karo miestas buvo sugriautas, vėliau kroatai ir musulmonai jį atstatė, nutiesė tiltą per upę. 1992 m. prasidėjus pilietiniam karui serbai išvijo iš miesto kroatus ir 1994 m. miestą pervadino *Srpski Brod* („Serbų Brodas"), bet 2004 m. sugrąžintas labiau neutralus pavadinimas *Bosanski Brod* („Bosnių Brodas").

Sportas
-------

* FK Polet Bosanski Brod (futbolas)

Žymūs žmonės
------------

* Edin Mujčin, futbolininkas
**Ypatingosios paskirties padaliniai** (**OSNAZ**; rus. *Подразделения ОСобого НАЗначения, ОСНАЗ*) – GRU Šeštosios valdybos Pirmajam radijo ryšio skyriui pavaldžios struktūros, kurioms buvo pavesta vykdyti radijo bei radiotechnikos žvalgybą.

Istorija
--------

1918 m. lapkričio 13 d. Registracinės valdybos sudėtį papildė radijo ryšio priėmimo bei kontrolės stotis Serpuchove – pirmasis radijo žvalgybos padalinys. Jo vadovu paskirtas Ch. Ivanovas.

XX a. III deš. radijo žvalgybos padaliniai iš ryšių sektoriaus perėjo į RA žvalgybos valdybos (GRU) pavaldumą, sukuriant radijo ryšio skyrių, kuris koordinavo bei vadovavo ypatingosios paskirtiems divizionams (ORD OSNAZ), Antrojo pasaulinio karo metais tapusiais pagrindinėmis GRU radijo ryšio žvalgybos srities organizacinėmis struktūromis. Tokie divizionai sėkmingai veikė karo metu.

1939 m. Ukrainos fronte veikė 4 OSNAZ radiodivizionai (368-asis, 370-asis, 372-asis, 592-asis), išdėstyti pasienio zonoje nuo Liubomlio iki Karpatų. Jie klausėsi radijo ryšiu perduodamos informacijos Pietų Lenkijos teritorijoje.

1939 m. lapkričio mėn. Raudonosios armijos garnizone Lietuvoje, Prienuose, buvo įsteigtas OSNAZ 363-iojo radiodiviziono žvalgybos punktas, priklausęs Baltarusijos frontui bei vykdęs žvalgybą Rytprūsiuose bei šiaurrytinėje Varšuvos dalyje. Tokie radijo ryšio divizionai buvo įkurti ir kitose pasienio apygardose. Antrojo pasaulinio karo meto pradžioje veikė 16 tokių divizionų, be to dar Vyriausiosios Vadovybės radiobrigada, kurios 6 radiodivizionai bei radiopulkai vykdė žvalgybą daugiau nei 1000 km pasienio zonoje.

Pagrindinė radiožvalgybininkų veikla tuo metu – radijo ryšiu perduodamos informacijos rinkimas, priešininko armijų štabų pelengacija, telefoninių pokalbių klausymasis bei radijo prietaisų įrengimas pasienio juostoje.

Literatūra
----------

* Советская разведка и проблема внезапного нападения. Мельтюхов Михаил Иванович. Упущенный шанс Сталина. Советский Союз и борьба за Европу: 1939-1941.
* Эндрю К. Гордиевский О. Указ. соч. С.321; 1941 год – уроки и выводы. М.1992. С.43; Пранович А. Состояние боевой готовности оперативной и тактической разведки Красной Армии накануне нападения фашистской Германии на СССР в июне 1941 года (критический анализа/Военный вестник АПН. 1992. № 2–3 С.7–8; РГВА. Ф.35084. Оп.1. Д.11. Л.248; Ф.35086. Оп.1. Д.359. Л.367.

Šaltiniai
---------

agentura.ru GRU OSNAZ istorija **(**rus.**)** 1989 m.
| Berunisuzb. *Beruni, Беруни* |
| --- |
| 

BerunisBerunis

41°41′0″ š. pl. 60°45′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.68333°š. pl. 60.75000°r. ilg.﻿ / 41.68333; 60.75000﻿ (Berunis)Koordinatės: 41°41′0″ š. pl. 60°45′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.68333°š. pl. 60.75000°r. ilg.﻿ / 41.68333; 60.75000﻿ (Berunis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5) |
|  |
| **Valstybė** | Uzbekijos vėliava Uzbekija |
| **Vilajetas** | Karakalpakijos vilajetas |
| **Rajonas** | rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 54 590  |
| **Altitudė** | 87 m |

**Berunis** (arba ***Berunijus***; karakalpak. *Biruniy*) – miestas vakarų Uzbekistane, Karakalpakstane, Amudarjos dešiniajame krante, 20 km į šiaurės rytus nuo Urgenčo. Rajono centras. Pro miestą eina Bucharos-Nukuso plentas.

Tekstilės (medvilnės), maisto (aliejaus), statybinių medžiagų (asfalto) pramonė. Išgaunamas marmuras.

Istorija
--------

Senovėje dabartinio miesto vietoje buvo Chorezmo miestas **Katas** (angl. *Kath*). Nuo 305 m. iki 995 m. buvo Afrigidų valstybės sostinė. Mieste 973 m. gimė žymus persų (chorezmų) mokslininkas Al Birunis. 997 ir 1681 m. miestas sugriautas Amudarjos potvynių, ir Chorezmo sostinė perkelta į Kunja Urgenčą. XIX a. miestas pusėje priklausė Chivos chanatui. Vadintas **Šaich Abos Vali**, vėliau – **Šobozu**. Beruniu vadinamas nuo 1958 m. Miesto teisės suteiktos 1962 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Berunis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
| Berčiūnų pilkapynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Berčiūnų pilkapynasBerčiūnų pilkapynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°44′21″ š. pl. 24°14′32″ r. ilg.﻿ / ﻿55.73917°š. pl. 24.24222°r. ilg.﻿ / 55.73917; 24.24222Koordinatės: 55°44′21″ š. pl. 24°14′32″ r. ilg.﻿ / ﻿55.73917°š. pl. 24.24222°r. ilg.﻿ / 55.73917; 24.24222 |

 |
| Vieta | Panevėžio rajonas |
| Seniūnija | Panevėžio seniūnija |
| Naudotas | III a. – VII a. |
| Registro Nr. | AR723 / 5409 / A260P |

**Berčiūnų pilkapynas**, vadinamas *Švedkapiais* – pilkapynas Panevėžio rajono savivaldybės teritorijoje, prie Berčiūnų kaimo, Panevėžio seniūnija, 1 km į šiaurės rytus nuo Sanžilės ir Nevėžio santakos, 0,4 km į šiaurę nuo kelio Panevėžys-Šiauliai, 0,35 km į pietus nuo geležinkelio Šiauliai–Daugpilis ir 0,1 km į šiaurės rytus nuo Nevėžio dešiniojo kranto, pušyne.

Pilkapynas
----------

Yra apie 40 apardytų pilkapių. Sampilai apie 7–12 m skersmens ir iki 1,2 m aukščio; kai kurie su akmenų vainikais. Vieną pilkapį, kurio sampilo aukštis 0,9 m, skersmuo 13 m 1909 m. kasinėjo Ivanas Abramovas; rado nedegintų mirusiųjų kapų. Iš suardytų kapų surinkta III a. – VII a. papuošalų: antkaklių šaukštiniais ir kūginiais galais, lankinė žieduota segė, smeigtukas profiliuota galvute bei kitų dirbinių. 1948 m. ir 1968 m. žvalgomuosius tyrimus atliko Istorijos instituto, 1975 m. ir 1982 m. Kultūros paveldo mokslinio centro archeologai. Dalį radinių saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus ir Panevėžio kraštotyros muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Berčiūnų pilkapynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 78 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Kingas Kempas Džiletasangl. *King Camp Gillette*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1855 m. sausio 5 d.Viskonsino valstijoje, JAV |
| Mirė | 1932 m. liepos 9 d. (77 metai) |
|  |
| Veikla | amerikiečių išradėjas |
|  |
|  **Vikiteka** | King Camp Gillette |

1904 m. lapkričio 15 d. Džileto patentas
**Kingas Kempas Džiletas** (*King Camp Gillette*, 1855 m. sausio 5 d. – 1932 m. liepos 9 d.) – amerikiečių išradėjęs, pirmasis užpatentavęs skutimosi peiliukus.

Biografija
----------

K. K. Džiletas gimė 1855 m. Viskonsino valstijoje, tačiau netrukus su šeima persikėlė gyventi į Čikagą. Dirbdamas vienkartinius daiktus pardavinėjančiose bendrovėse, Džiletas sugalvojo, jog brangius ir sunkiai pagalandamus skutimosi įrankius reikėtų pakeisti daug kartų naudojamu skustuvu su vienkartiniais, plono plieno peiliukais. Sudėtingiausia buvo paruošti ir pagaląsti plonus peiliukus, ir dėl to idėjos realizavimas užtruko. 1901 m. įkūręs savo bendrovę, amerikietis išradimą užpatentavo ir dvejais metais vėliau pradėjo jį pardavinėti. Pirmaisiais metais iš jo buvo nupirkta *51as* skustuvas ir *168i* peiliukai. Tačiau po metų šis kiekis buvo skaičiuojamas šimtais tūkstančių.

1915 m. Džileto peiliukai ir skustuvai buvo gaminami ne tik Amerikoje, bet ir Kanadoje, Anglijoje, Prancūzijoje ir Vokietijoje. Jungtinėms Valstijoms įsitraukus į pirmąjį pasaulinį karą, šalies valdžia iš Džileto kompanijos visiems kareiviams nupirko po skustuvų komplektą.

Gamybai įsibėgėjus, Kingas Džiletas daug keliavo po pasaulį ir dažnai buvo atpažįstamas žmonių pagal portretą ant skustuvų pakuočių. Amerikietis mirė 1932 m. būdamas beveik be pinigų, nes Didžiosios depresijos metu smarkiai nukrito jo kompanijos akcijos, o turimas lėšas jis buvo investavęs į nekilnojamąjį turtą. Džileto kompaniją, kuriai priklauso tokie prekių ženklai kaip *Braun*, *Oral-B* ir *Duracell*. 2005 m. už 57 milijardus dolerių nusipirko koncernas „Procter & Gamble".
Oachakos sūris
**Oachakos sūris** (isp. *Queso Oaxaca*; angl. *Oaxaca cheese*) – baltas puskietis Meksikos sūris, panašus į nenokintą amerikietišką puskietį sūrį *Monterey Jack*, bet su mocarelos tipo virviška tekstūra. Sūris pavadintas pagal Oachakos valstijos (Pietų Meksika), kur jį ėmė gaminti, pavadinimą.

Šis sūris būna kelių formų:

* *Quesillo Oaxaca* arba siūlinis sūris – suvyniotas į kamuolį (ir primena siūlų kamuolį),
* *Asadero* ('gaidys' ar 'broileris') arba *queso quesadilla* – plytų pavidalo luitais, patogus pjaustyti.

Gamybos procesas sudėtingas, viena stadijų – sūrio masės formavimas juostelėmis, kurios po to suvyniojamos į kamuolius. Itališkoji mocarela yra kitas sūris, kurį gaminant naudojamas sūrio masės tempimas (*pasta filata* procesas).

Oachakos sūris naudojamas Meksikos virtuvėje, ypač kesadilijose ir empanadose, juose Oachakos sūris išlydomas ir į įdarą dedami kiti komponentai, pvz. *huitlacoche*.

* Kesadilija su queso Oaxaca.Kesadilija su *queso Oaxaca*.
* Tlajuda (tlayuda) su uždėtais pomidoro griežinėliais ir quesillo Oaxaca virvelėmis.Tlajuda (*tlayuda*) su uždėtais pomidoro griežinėliais ir *quesillo Oaxaca* virvelėmis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Guide To Mexican Cheese Archyvuota kopija 2013-02-06 iš Wayback Machine projekto.
| Otavapranc. *Ottawa*, angl. *Ottawa* |
| --- |
|        |
| *Otavos miesto centras* |
|  |
| 

OtavaOtava

45°25′15″ š. pl. 75°41′24″ v. ilg.﻿ / ﻿45.42083°š. pl. 75.69000°r. ilg.﻿ / 45.42083; 75.69000﻿ (Otava)Koordinatės: 45°25′15″ š. pl. 75°41′24″ v. ilg.﻿ / ﻿45.42083°š. pl. 75.69000°r. ilg.﻿ / 45.42083; 75.69000﻿ (Otava) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Kanados vėliava Kanada |
| **Provincija** | Ontarijas Ontarijas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1850 m. kaip „Bytaunas" |
| **Meras** | Larry O'Brien |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 812 129  |
| **Plotas** | 2 778,64 km² |
| **Tankumas** (2006) | 292 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | K0A, K1A-K4C |
| **Tel. kodas** | 613, 343 |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Otava |

**Otava** (pranc. *Ottawa*, angl. *Ottawa*), – Kanados sostinė ir ketvirtas pagal dydį miestas. 874,4 tūkst. gyventojų (2007). Išsidėsčiusi prie Otavos upės, Ontarijo provincijoje. Yra tarptautinis oro uostas. Išvystyta popieriaus, celiuliozės, poligrafijos, radioelektronikos, prietaisų gamybos pramonė. Du universitetai (prancūziškas ir angliškas). Otavoje įsikūrusi Kanados karališkoji mokslų draugija, atominės energetikos mokslinių tyrimų institutas.

Mieste yra Kanados nacionalinė galerija, nacionalinis muziejus, Parlamento pastatas ant Parlamento kalvos (1927 m.).

Istorija
--------

Pirmoji europiečių gyvenvietė regione įkurta apie 1820-uosius metus, vadinosi ***Baitaunu*** (*Bytown*). 1854 m. pervadinta ***Otava***. 1857 m. gruodžio 31 d. karalienė Viktorija turėjo išrinkti bendrą sostinę Rytinei ir Vakarinei Kanadai (tuo metu sostinės buvo dabartiniai Kvebekas ir Ontarijas) ir ji išrinko Otavą, nors tuo metu tai tebuvo nedidelis miestelis, esantis toli nuo didelių miestų. Nuo 1867 m. Otava – nepriklausomos Kanados sostinė.

Sportas
-------

* Otavos „Senators" - profesionali ledo ritulio komanda, žaidžianti  Nacionalinėje ledo ritulio lygoje. Komanda namų rungtynes žaidžia Canadian Tire Centre arenoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Oficiali Otavos „Senators" komandos svetainė
| Amaraarab. العمارة‎ |
| --- |
| 

AmaraAmara

31°50′0″ š. pl. 47°09′0″ r. ilg.﻿ / ﻿31.83333°š. pl. 47.15000°r. ilg.﻿ / 31.83333; 47.15000﻿ (Amara)Koordinatės: 31°50′0″ š. pl. 47°09′0″ r. ilg.﻿ / ﻿31.83333°š. pl. 47.15000°r. ilg.﻿ / 31.83333; 47.15000﻿ (Amara) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3)------ vasaros: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Irako vėliava Irakas |
| **Muchafaza** | Maisano muchafaza |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 340 000  |

**Amara** (arab. العمارة‎ = *Al ‘Amārah*) – miestas pietryčių Irake, Tigro kairiajame krante, prie Basros-Bagdado geležinkelio, netoli Irano sienos. Maisano muchafazos centras. Amara yra antras pagal dydį po Bagdado upių uostas šalyje. Yra oro uostas. Maisto (malimo, žuvų ir mėsos konservų) pramonė. Vystomi sidabrakalystės amatai. Apylinkėse verčiamasi žemės ūkiu.

Istorija
--------

Miestas įkurtas XIX a. antroje pusėje osmanų, siekiant kontroliuoti karingas Banu Lamo ir Al Bu Muhamado gentis. 1915 m. Amarą užėmė britai. Irano-Irako karo metu ties Amara vyko nuožmūs mūšiai, iraniečiai bandė pažeisti strategiškai svarbų geležinkelį. 1991 m. Amaroje vyko sukilimas prieš Sadamą Huseiną. Miestas intensyviai priešinosi JAV okupacijai.

Sportas
-------

* Naft Maysan FC (futbolo klubas);
* Maimunos (Al-Maimunos) stadionas; talpa 5 tūkst. žiūrovų;

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Amara*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
| **Thecla betulae** |
| --- |
| Beržinis zefyras (Thecla betulae)Beržinis zefyras (*Thecla betulae*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Drugiai  *( Lepidoptera)* |
| Šeima: | Melsviai  *( Lycaenidae)* |
| Gentis: | *Thecla*  *( Thecla)* |
| Rūšis: | Beržinis zefyras  *( Thecla betulae)* |

 |
| Binomas |
| ***Thecla betulae***Linnaeus, 1758 |

**Beržinis zefyras** (*Thecla betulae*) – melsvių (*Lycaenidae*) šeimos drugys.

Lytinis dimorfizmas ryškus. Patino ir patelės sparnų viršus tamsiai rudas. Patelės priekinis sparnas su plačia oranžine skersine juosta. Patino sparno vidurys su nedidėle gelsvai oranžine dėme. Apatinė sparnų pusė abiejų lyčių vienodo rašto, tik patelės ryškiai rausvai geltona, o patino – pilkai gelsva.  

Sparno ilgis: 17-20 mm.   

Skraido liepos – rugpjūčio mėnesiais, soduose, lapuočių miškų jaunuolynuose, pamiškėse, paupiuose. Randami pavieniai drugiai.  

Mitybiniai augalai: slyva (*Prunus* sp.), gudobelė (*Crataegus* sp.), beržas (*Betula* sp.), lazdynas (*Corylus* sp.).  

Kiaušinėlius po vieną ar kelis deda ant šakelių prie pumpurų pagrindo. Kiaušinėliai žiemoja, pavasarį išsiritę vikšrai maitinasi naktį. Pasiekę 23 mm ilgį, paklotėje ar ant mitybinių augalų virsta lėliukėmis.  

Paplitimas: Europa, Azija iki Korėjos.

Literatūra
----------

* Lietuvos dieniniai drugiai, Povilas Ivinskis, Jonas Augustauskas, Kaunas, LUTUTĖ, 2004, ISBN 9955-575-41-7, p. 110

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Beržinis zefyras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 55°11′28″ š. pl. 25°51′35″ r. ilg.﻿ / ﻿55.19111°š. pl. 25.85972°r. ilg.﻿ / 55.19111; 25.85972

**Béržalotas** – aukštapelkė Švenčionių rajono savivaldybės teritorijoje, 8 km į šiaurės vakarų nuo Švenčionėlių, Labanoro regioninis parkas, Girutiškio gamtinis rezervatas.

Plotas 245 ha. Beržalotas susidaręs fliuvioglacialinėje lygumoje. Plynraistis. Yra 5 liekaniniai ežerėliai, iš viso 24 ha. Durpių ištekliai 6,7 mln. m³. Durpių klodo didžiausias storis 8,4 m, vidutinis – 3,5 m. Vidutinis susiskaidymas 19%, vidutiniškai peleningumas 4,8%. Po durpėmis yra – 0,5 m storio sapropelio sluoksnis, giliau molis ir smėlis. 1974 m. įkurtas Beržaloto botaninis draustinis – spanguolynas. Tai Europos Sąjungos mastu svarbi Natura 2000 teritorija, svarbi paukščių ir buveinių apsaugai bei potenciali Ramsaro teritorija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rimvydas Kunskas. *Beržalotas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 121 psl.
| Beršadėukr. *Бершадь* |
| --- |
|              |
| *XIX a. pab. Beršadės architektūra* |
|  |
| 

BeršadėBeršadė

48°22′0″ š. pl. 29°31′0″ r. ilg.﻿ / ﻿48.36667°š. pl. 29.51667°r. ilg.﻿ / 48.36667; 29.51667﻿ (Beršadė)Koordinatės: 48°22′0″ š. pl. 29°31′0″ r. ilg.﻿ / ﻿48.36667°š. pl. 29.51667°r. ilg.﻿ / 48.36667; 29.51667﻿ (Beršadė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ukrainos vėliava Ukraina |
| **Sritis** | Vinycios sritis Vinycios sritis |
| **Rajonas** | Beršadės rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 13 223  |
| **Plotas** | 7,14 km² |
| **Tankumas** (2011) | 1 852 žm./km² |
| **Altitudė** | 171 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Beršadė |

**Beršadė** (ukr. *Бершадь*) – miestas Ukrainoje, Vinycios srityje, 160 km į pietus nuo Vinycios; rajono centras. Geležinkelio stotis prie Rudnicios–Golovaninsko siaurojo geležinkelio linijos; keliai į Umanę, Baltą, Tulčiną. Maisto (pieno miltų, spirito), metalo apdirbimo pramonė. Veikia krašto muziejus.

Istorija
--------

Beršadė rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1459 m. kaip LDK tvirtovė, saugojusi pietinę valstybės sieną. Nuo XVIII a. Beršadėje gyveno gausi žydų bendruomenė. XX a. pr. čia jų gyveno ~4500. Daug jų žuvo karo metais, o likusieji po TSRS žlugimo emigravo.

Beršadei miesto statusas suteiktas 1648 m. 1922 m. tapo apskrities centru. Tarybinių metų pradžioje buvo miesto tipo gyvenviete, o miesto statusas grąžintas 1966 m. Buvo svarbus cukraus pramonės centras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 61
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Otiši nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| **Vieta:** | Chunino dep. Kusko dep. Peru |
| 

Žemėlapis rodantis Otiši nacionalinis parkas vietą.Otiši nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 11°40′0″ p. pl. 73°05′0″ v. ilg.﻿ / ﻿11.66667°š. pl. 73.08333°r. ilg.﻿ / 11.66667; 73.08333Koordinatės: 11°40′0″ p. pl. 73°05′0″ v. ilg.﻿ / ﻿11.66667°š. pl. 73.08333°r. ilg.﻿ / 11.66667; 73.08333 |
| **Plotas:** | 3059,73 km² |
| **Įkurtas:** | 2003 m. |

**Otiši nacionalinis parkas** (isp. *Parque Nacional Otishi*, keč. *Utishi mamallaqta parki*) yra Peru centrinėje dalyje, Chunino (Satipo ir Chunino provincijos) bei Kusko (La Konvensjono provincija) departamentuose. Įkurtas 2003 m. ir apima 305,9 tūkst. ha plotą.

Otiši nacionaliniame parke saugomos aukštutinės (Rupa-Rupa) ir žemutinės (Omagva) selvos ekoregionai. Saugomi Urubambos ir Ene upių baseinai bei juose gyvenančios indėnų tautos – ašaninkai ir mačigengai. Iš būdingų gyvūnų paminėtinos koatos, kiškiaplaukės beždžionės, didžiosios skruzdėdos, akiniuotieji lokiai, akmengaidžiai, harpijos, ocelotai, ilgauodegės katės.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Amaryllidaceae** |
| --- |
| Narcizas (Narcissus sp.)Narcizas (*Narcissus* sp.) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Eilė: | Smidriečiai  *( Asparagales)* |
| Šeima: | Amariliniai  *( Amaryllidaceae)* |

 |

**Amariliniai** (*Amaryllidaceae*) – magnolijūnų (*Magnoliophyta*) šeima, kuriai priklauso daugiamečiai augalai su svogūnais. Lapai žali, gana dideli, linijiški arba lancetiški, visi pamatiniai. Žiedai pavieniai arba po kelis susitelkę stiebo viršūnėje. Vaisius – dėžutė, kartais uoga (pvz. klivijos). Ši šeima gana artima lelijiniams.

Pasaulyje auga apie 800 šios šeimos augalų rūšių, kurios grupuojamos į 60 genčių. Auga sausuose stepių ir pusdykumių kraštuose, ypač jų gausu Pietų Afrikoje ir Centrinėje Amerikoje. Daugelis rūšių dekoratyvios ir auginamos šiltnamiuose, kambariuose arba darželiuose.

Lietuvoje dauguma amarilinių šeimos atstovų auginami kaip dekoratyviniai augalai. Lietuvoje savaime auga tik česnako genties rūšys.

Gentys
------

* Amarilė (*Amaryllis*)
* Česnakas, svogūnas, poras (*Allium*)
* Klivija (*Clivia*)
* Leukoja (*Leucojum*)
* Meilenis (*Hippeastrum*)
* Narcizas (*Narcissus*)
* Snieguolė (*Galanthus*)
* Zefyrantas (*Zephyranthes*)

ir kt.
Koordinatės: 55°34′27″š. pl. 22°14′13″r. ilg.﻿ / ﻿55.574195°š. pl. 22.237022°r. ilg.﻿ / 55.574195; 22.237022

|  Šiauduvos Kristaus Prisikėlimo koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Šilalės |
| **Savivaldybė** | Šilalės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Šiauduva |
| **Adresas** | Dievyčio g. 3 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1998 m. |

 **Šiauduvos Kristaus Prisikėlimo koplyčia** – naujai įsteigta koplyčia Šiauduvos kaime, Laukuvos seniūnijoje, Šilalės rajone, 0,4 km į pietryčius nuo kelio  **162**  Laukuva–Šilalė . Priklauso Laukuvos Šv. Kryžiaus Atradimo parapijai. Nuo 1998 m. veikianti koplyčia įsikūrusi renovuotuose kaimo kultūros namuose. Ji įrengta ir aprūpinta visa atributika, reikalinga šv. Mišių aukai: yra altorius su Aušros Vartų Dievo Motinos paveikslu, klausykla, ant sienos kabo Kryžiaus kelio paveikslai, įrengtas kambarys-zakristija.

Šiauduvoje nepamirštamos senos tradicijos: kasmet Gavėnios ir Advento metu giedami „Kalvarijos Kalnai", atėjus pavasariui giedamos gegužinės giesmės Šv. Motinos Marijos garbei, Didysis penktadienis skiriamas Kristaus Kančios kelio vaikštynėms po Šiauduvos gyvenvietę.

Istorija
--------

Pirmieji Šeduvos koplyčios įsteigimu rūpinosi prieš 15 metų Laukuvoje klebonavęs kun. Antanas Jurgaitis, šiauduviškiai Juzefa ir Antanas Sabockiai. Juzefa dirbo *pročkele*. Įdėtos pastangos davė vaisių: šiauduviškiai turėjo kur sekmadieniais susirinkti ir drauge su atvažiuojančiu klebonu kun. A. Jurgaičiu melstis. Vėliau Šiauduvos koplyčią aptarnavo, ja rūpinosi ir gražino Laukuvoje dirbę klebonai kunigai Pranas Bartasūnas, Stasys Toleikis. 

2013 m. lapkričio 23 d. paminėta koplyčios įkūrimo 15 metų sukaktis.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šiauduvos Kristaus Prisikėlimo koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Laukuvos Šv. Kryžiaus Atradimo parapija *telsiuvyskupija.lt*
2. ↑  Koplyčios 15 metų sukakties šventė
| **Lycopodium annotinum** |
| --- |
| Pataisas varinčius (Lycopodium annotinum)Pataisas varinčius (*Lycopodium annotinum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Pataisūnai  *( Lycopodiophyta)* |
| Klasė: | Pataisainiai  *( Lycopodiopsida)* |
| Šeima: | Pataisiniai  *( Lycopodiaceae)* |
| Gentis: | Pataisas  *( Lycopodium)* |
| Rūšis: | Pataisas varinčius  *( Lycopodium annotinum)* |

 |

**Pataisas varinčius** (*Lycopodium annotinum*) – pataisūnų (*Lycopodiophyta*) skyriaus augalas.

Apibūdinimas
------------

Archajiškas, daugiametis, sporas brandinantis augalas. Būdingi tikrieji lapai, stiebai ir šaknys. Sporangės susidaro lapų pamate, susitelkusios į varputes. Varpos bekotės, iki 4 cm ilgio, po vieną statmenų šakų viršūnėse. Sporofilai iki 3 mm ilgio, gelsvai žali, vėliau ruduojantys. Sporifikuoja birželio–rugsėjo mėn.

Morfologija
-----------

Lapai be liežuvėlių, iki 7 mm ilgio, su dygia viršūnėle, smulkiais pjūkliškais kraštais, išsidėstę apyrečiai. Stiebas su į viršų statmenai kylančiais, dažnai dvišakai išsišakojusiais, iki 30 cm aukščio ūgliais, driekiasi žeme ir sudaro tankius sąžalynus. Šaknys neturi brazdo, jų augimas vyksta tik viršūnine meristema. Varpos bekotės, iki 4 cm ilgio, po vieną statmenų šakų viršūnėse.

Pataisų varinčių sąžalynas

Gyvenimo ciklas
---------------

Gyvenimo cikle vyrauja sporofitas ir gametofitas, gametofito karta nepriklausoma nuo sporofito. Gametofitai dvilyčiai, daugiamečiai, mikosimbiotrofiniai, makroskopiniai, dubenėlio pavidalo, požeminiai (iki 10 cm gylyje), ilgaamžiai. Gametofitas izosporinis (bechlorofilis). Sporos smulkios, rutuliškai tetraderiškos. Vegetatyviškai dauginasi atsiskyrusiomis besidriekiančių stiebų dalimis.

Paplitimas
----------

Dažnai sutinkama Lietuvos floros rūšis. Auga apydrėgniuose spygliuočių ir mišriuose miškuose, ties pelkių pakraščiais.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pataisas varinčius** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------


* Naujalis J. Meškauskaitė E. Meldžiukienė A. Juzėnas S. 2009. *Botanikos praktikos darbai: archegoniniai ir žiediniai augalai*
* Algirdas Lekavičius. *Vadovas augalams pažinti*. – Vilnius: Mokslas, 1989. // psl. 33
Pando, 2013 m. nuotrauka, daryta nuo apžvalgos kelio U-25
**Pando** (lot. skleidžiuosi, plečiuosi) – smulkiadantė tuopa (*Populus tremuloides*), auganti Žuvų ežero nacionaliniame miške pietų Jutoje (JAV). Medis turi daug kamienų ir atrodo kaip giraitė, tačiau visa giraitė iš tiesų yra vienas organizmas su viena šaknų sistema, visi kamienai yra susijungę tarpusavyje ir genetiškai identiški. Jo apytikslis svoris siekia 6 tūkstančius tonų, tai yra vienas sunkiausių žinomų organizmų žemėje. Pando taip pat yra ir tarp seniausių vis dar gyvų organizmų, jam (šaknų sistemai) yra apytiksliai 80 tūkstančių metų. Konkrečių kamienų amžius smarkiai varijuoja, daug kamienų yra 5–10 tūkstančių metų senumo. Kamienų amžiaus vidurkis, sprendžiant pagal rieves, yra apie 150 metų.

Pando pirmą kartą aptiko biologas Burton V. Barnes 1968 m. Jis nustatė, kad tai yra vienas organizmas, remdamasis vien morfologiniais požymiais. Vėliau jo išvadas patvirtino genetiniai tyrimai. 1992 m. Kolorado universiteto mokslininkas Michael Grant dar sykį ištyrė tuopą, patvirtino, kad tai yra vienas organizmas, pavadino jį Pando ir paskelbė, kad tai yra sunkiausias žinomas organizmas pasaulyje.

Šiuo metu Pando pamažu miršta dėl įvairių tikėtinų priežasčių, tiek susijusių su žmogaus veikla, lapus ir jaunus ūglius graužiančių gyvūnų, sausrų ir kitų reiškinių. Vyksta tyrimai ir bandymai siekiant jį išsaugoti. 2018 m. spalį publikuotas tyrimas parodė, kad Pando nebedidėja paskutinius 30–40 metų, pagrindinės to priežastys yra žmonių laikomi galvijai bei elnių populiacijos, nugraužiantys ūglius.

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

### Išnašos

1. ↑
2. ↑
3. 1 2
4. ↑   Archyvuota kopija 2018-09-19 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑
6. ↑   Archyvuota kopija 2019-05-31 iš Wayback Machine projekto.
7. ↑
8. ↑
9. ↑
**Vievio Dievo Motinos Ėmimo į dangų parapija** – viena iš Vilniaus apskrities stačiatikių dekanato parapijų, Vievio mieste. Parapijai priklauso Vievio Dievo Motinos Ėmimo į dangų cerkvė, Semeliškių Šv. Nikolajaus Stebukladario cerkvė ir Vievio visų rusų Šventųjų koplyčia.

Istorija
--------

Nuo XIV a. iki 1810 m. Vievyje veikė Vievio stačiatikių vienuolynas, prie kurio buvo ir cerkvė. 1810 m. įkurta parapija, bet karo su Napoleonu metu 1812 m. sudegė cerkvė, naujoji pastatyta tik 1842–1843 metais. 1875 m. parapijoje buvo 667 tikintieji. 1937 m. parapijoje buvo 805 tikintieji. 1945 m. parapijoje buvo 370 tikinčiųjų, nors pati parapija TSRS valdžios įregistruota tik 1948 metais.

Nuorodos
--------

* Informacija apie parapiją Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.

Literatūra
----------

* Eparchia litewska: Храм в честь Успения Божией Матери, Вевис (1843 г.) (Parafia Zaśnięcia Matki Bożej w Jewiach) (ros.). [dostęp 29 sierpnia 2009].
* G. Szlewis, Православные храмы Литвы, Свято-Духов Монастыр, Vilnius 2006, ISBN 9986-559-62-6
| Otava |
| --- |
|  Otavos upė Kanados sostinėje |
| **Ilgis** | 1120 km |
| **Baseino plotas** | 147 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2000 m³/s |
| **Ištakos** | Laurentijos kalnai |
| **Žiotys** | Šv. Lauryno upė |
| **Šalys** | Kanada |
|  |
|  **Vikiteka** | Otava |

**Otava** (pranc. *Rivière des Outaouais*, angl. *Ottawa River*) – upė Kanadoje, Ontarijo ir Kvebeko provincijose; Šv. Lauryno upės kairysis intakas. Prasideda Laurentijos kalnuose, Kapimičigamos ežere. Teka į vakarus, prateka Timiskamingo ežerą ir dar grupę ežerų. Nuo Ontarijo sienos pasuka į pietryčius. Įteka į Šv. Lauryno upę ir Dviejų Kalnų ežerą ties Kanados sostine Otava. Slenkstėta. Užšalusi nuo gruodžio iki balandžio. Didžiausi intakai: Bonešeras, Kulonžas, Gatino, De Livrė, Madavaska, Matava, Misisipė, Rido. Rido upe ir kanalais jungiasi su Ontarijo ežeru. Laivuojama 400 km nuo žiočių. Įrengta hidroelektrinė. Medienos plukdymas.

Nuorodos
--------

* Straipsnis Kanados enciklopedijoje Archyvuota kopija 2007-09-30 iš Wayback Machine projekto.
| Vievio pėsčiųjų viadukas |
| --- |
|  |
| Pėsčiųjų viadukas nuo Kauno pusės |
| 

Vievio pėsčiųjų viadukasVievio pėsčiųjų viadukas

54°46′19″š. pl. 24°49′09″r. ilg.﻿ / ﻿54.772083°š. pl. 24.819058°r. ilg.﻿ / 54.772083; 24.819058﻿ (Vievio pėsčiųjų viadukas)Koordinatės: 54°46′19″š. pl. 24°49′09″r. ilg.﻿ / ﻿54.772083°š. pl. 24.819058°r. ilg.﻿ / 54.772083; 24.819058﻿ (Vievio pėsčiųjų viadukas) |
|  |
| **Vieta** | Vievis |
| **Kerta** | automagistralę A1 |
| **Ilgis** | 123,88 m |
| **Plotis** | 3 m |
| **Pastatytas** | 1984 m. |
| **Konstrukcija** | medinis |

**Vievio pėsčiųjų viadukas** – pėsčiųjų viadukas, kertantis automagistralę  **A1**  Vilnius–Kaunas–Klaipėda  su greitėjimo juostomis abiejose jos pusėse Vievyje, skirtas gyventojams saugiai patekti į abi miesto dalis. Jungia svarbius infrastruktūros objektus: iš Vievio centro pietų pusėje prieina Ežero gatvė, stovi autobusų stotis, Vievio bažnyčia (250 m), iš šiaurės – Geležinkelio gatvė, stotis (1 km) ir kt.

Šis transporto statinys magistralinio kelio 38,5 km iškilo 1984 m. buvo antras kelyje panašaus silueto ir konstrukcijos po Kleboniškio pėsčiųjų viaduko, nuo 1982 m. stovinčio Kaune. Vievio objektas pastatytas iš klijuotų medinių konstrukcijų, pagamintų Lietuvoje, Jūrės gamykloje UAB „Jūrės medis" (Kazlų Rūdos sav.).

Viaduko siluetas išlenktas, konstrukcija rėminė, gembinė, trijų tarpatramių. Bendras statinio ilgis (su nulipimais į abi puses) - 123,88 m, pagrindinės dalies plotis - 3 m. Skersiniame viaduko profilyje yra dvi pagrindinės (142x14 cm) sijos, sumontuotos iš atskirų sekcijų. Medinės konstrukcijos atremtos į masyvias gelžbetonines atramas. Abiejų pusių nulipimuose įrengti mediniai laiptai, pritaikyti judėti su vežimėliais, dviračiais. Ėjimo tako danga sudėta iš skersinių lentų. 

* Viaduko konstrukcija (nuo bažnyčios pusės)Viaduko konstrukcija (nuo bažnyčios pusės)
* Laiptai, vedantys ant viadukoLaiptai, vedantys ant viaduko

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vievio pėsčiųjų viadukas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Atlikti darbai. Tiltai *juresmedis.lt*
2. 1 2  Henrikas Kebeikis. Žvilgsnis į Lietuvos tiltus. Pėsčiųjų viadukas per kelią Vievyje. 394 p.
Koordinatės: 54°47′14″ š. pl. 24°49′05″ r. ilg.﻿ / ﻿54.78722°š. pl. 24.81806°r. ilg.﻿ / 54.78722; 24.81806


| Vievio tvenkinys |
| --- |
| Vievio tvenkinys |
| Vieta | Vievio sen. Lietuva |
| Plotas | 0,11 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,72 km |
| Kilmė | dirbtinis vandens telkinys |
| Vidutinis gylis | 4,6 m |
| Didžiausias gylis | 7 m |
| Įteka | Aliosa, bevardis upelis |
| Išteka | Aliosa |

**Vievio tvenkinys** – dirbtinis vandens telkinys Elektrėnų savivaldybėje, į šiaurę nuo Vievio. Susidarė užtvenkus Aliosos upę (Neries intakas) 9 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius - 1,3 km, plotis - iki 0,16 km. Altitudė 105,3 m. Krantai daugiausia aukšti, kranto linija labai vingiuota. Pietinis krantas vietomis apaugęs medžiais. Šiaurinėje pakrantėje plyti dirbami laukai. Priešsroviui už kelio  **4717**  Vievis–Kazokiškės–Paparčiai–Žasliai  telkšo 1,72 ha bevardis tvenkinys. Šalia įsikūrę Alesninkų ir Pilypiškių kaimai.

Tvenkinys įrengtas 1970 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998