recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Igarių senovės žemdirbystės vieta |
| --- |
| Igarių senovės žemdirbystės vieta iš pietryčių pusės |
| 

Igarių senovės žemdirbystės vietaIgarių senovės žemdirbystės vieta

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°09′36″š. pl. 21°33′23″r. ilg.﻿ / ﻿56.160106°š. pl. 21.556373°r. ilg.﻿ / 56.160106; 21.556373Koordinatės: 56°09′36″š. pl. 21°33′23″r. ilg.﻿ / ﻿56.160106°š. pl. 21.556373°r. ilg.﻿ / 56.160106; 21.556373 |

 |
| Vieta | Skuodo rajonas |
| Seniūnija | Mosėdžio seniūnija |
| Plotas | 4 ha |
| Naudotas | II tūkstantmečio I pusė – XVII a. |
| Žvalgytas | 2003–2004 |

**Igarių senovės žemdirbystės vieta** yra pietvakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 0,4 km į pietvakarius nuo kelių Skuodas–Plungė ir Mosėdis–Lenkimai kryžkelės, Igariuose (Mosėdžio seniūnija), dešiniajame Šakalės upelio krante, Kalvelės miške. Saugotinas kultūros paveldo objektas.

Vieta
-----

Aukštumoje išliko per 10 akmenų krūsnių ir 3 pylimai. Krūsnys 2–3 m skersmens, iki 30 cm aukščio, pasidengusios storu velėnos ir žemių sluoksniu. Iš pietvakarių, pietų, rytų ir šiaurės rytų pusių senuosius žemdirbystės laukus juosia aptvarai, kurių pylimai 1–1,5 m pločio ir 0,5–0,7 m aukščio, krauti iš stambių lauko akmenų. Vienas pylimas eina beveik šiaurės – pietų kryptimi ir dalina žemdirbystės vietą į 2 dalis. Šiaurės vakarų dalyje yra rytų – vakarų kryptimi pailgo stačiakampio pavidalo aptvaras. Šiaurinėje dalyje yra keletas labai stambių riedulių, išrautų iš dirvos melioruojant aplinkinius laukus. 

Teritorijos plotas 4 ha.

Istorija
--------

Senieji žemdirbystės laukai naudoti I tūkstantmečio I pusėje. Per valakų reformą XVI a. II pusėje jie liko už valakais išmatuotų dirbamų laukų, bendro naudojimo žemėje, skirtoje ganykloms, o vėliau apaugo mišku. Lietuvos žemės reformos metu ganyklų žemė išdalinta ūkininkams, kurie įdirbdami plėšinines žemes XX a. 4–5 dešimtmečiais dalį akmenų krūsnių ir aptvarų pylimų nuardė. 

Laukų aplinkoje buvo apeiginis akmuo su dubeniu, kuris saugomas Respublikiniame V. Into akmenų muziejuje Mosėdyje.

Tyrimai
-------

2003 m. vietą išaiškino Vilniaus universiteto (VU) ir Kretingos muziejaus (KM) žvalgomoji ekspedicija, 2003 ir 2004 m. žvalgomuosius archeologinius tyrimus atliko VU, KM ir Tartu universiteto archeologinė ekspedicija (Algimantas Merkevičius, Rėda Nemickienė, Julius Kanarskas, Valteris Langas, Marge Konsa).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Danutė Mukienė. Netektys: Vaclovas Intas. – Žemaičių žemė. – 2007. – Nr. 4. – P. 54 Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Igarių senovės žemdirbystės vieta. Kultūros paveldo objekto dosjė. Parengė Julius Kanarskas. – 2006 10 04. – Salantų regioninio parko direkcijos paveldotyros archyvas

Nuorodos
--------

* Algimantas Merkevičius, Rėda Nemickienė, Julius Kanarskas. Šiaurės vakarų Lietuvos senųjų laukų žvalgymai. – Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2003 metais. – Vilnius, 2005. – P. 261-262
* Rėda Nemickienė, Algimantas Merkevičius, Julius Kanarskas. Senųjų žemdirbystės laukų žvalgymai Kretingos ir Skuodo rajonuose. – Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2004 metais. – Vilnius, 2005. – P. 287-288
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Igasslovėn. *Ig* |
| --- |
| *Miestelio panorama* |
|  |
| 

IgasIgas

45°58′0″ š. pl. 14°32′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.96667°š. pl. 14.53333°r. ilg.﻿ / 45.96667; 14.53333﻿ (Igas)Koordinatės: 45°58′0″ š. pl. 14°32′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.96667°š. pl. 14.53333°r. ilg.﻿ / 45.96667; 14.53333﻿ (Igas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Slovėnijos vėliava Slovėnija |
| **Savivaldybė** | Igo savivaldybė |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 2 054  |
| **Altitudė** | 289 m |

**Igas** (slovėn. *Ig*) – miestelis vidurio Slovėnijoje, į pietus nuo Liublianos. Savivaldybės centras. Yra 1780 m. pastatyta Šv. Martyno katalikų bažnyčia, taip pat yra XIV a. Šv. Jurgio bažnyčios griuvėsiai. Igo apylinkėse yra priešistorinės namų ant polių gyvenvietės liekanų (UNESCO pasaulio paveldo objektas – „Alpių priešistoriniai būstai ant polių").

Istorija
--------

Igas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1249 m. Viduramžiais Igu vadintas kraštas, o miestelis buvo žinomas kaip *Studenec*. Pokario metais čia veikė Jugoslavijos politinių kalinių darbo stovykla.
|  |
| --- |
| Milano universitetas |
| lot. *Universitas Studiorum Mediolanensis* |
| Įkurtas | 1924 m. |
| Tipas | Valstybinis |
| Darbuotojų | 2500 |
| Studentų | 66120 |
| Vieta | Milanas, Italija, Lombardija |
| Svetainė | www.unimi.it |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Milano universitetas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Milano universitetas
**Milano universitetas** (it. *Universita degli Studi di Milano*), vienas didžiausių Italijos ir didžiausias Lombardijos universitetas.

Istorija
--------

Įkurtas 1924 m. sujungus Mokslų ir literatūros akademiją (*Accademia Scientifico–Letteraria*, įkurta 1861 m.) ir Medicinos tobulinimosi institutą (*Istituti Clinici di Perfezionamento*, įkurtas 1906 m.). 1998 m. iš dalies Milano universiteto įsteigtas Milano–Bikokos universitetas (*Universita degli Studi di Milano–Bicocca*).

Struktūra
---------

2008 m. veikė 9 fakultetai:

* Farmacijos,
* Filologijos ir filosofijos,
* Matematikos, fizikos ir gamtos mokslų,
* Medicinos ir chirurgijos,
* Politikos mokslų,
* Sporto ir kūno kultūros,
* Teisės mokslų,
* Veterinarijos mokslų,
* Žemės ūkio
* 19 doktorantūros ir 92 specializuotų studijų mokyklų.

2007–2008 m. buvo 66 120 studentų, 2500 dėstytojų, iš jų 796 profesoriai. 

Universitetui priklauso 48 mokslo tyrimų institutai, 105 bibliotekos (tarp jų – Egiptologijos biblioteka ir archyvas, Papirusologijos biblioteka, joje yra viena iš penkių garsiausių pasaulyje III a. pr. m. e.– XI a. papirusų ir ostrakonų kolekcijų, apimanti daugiau kaip 1400 graikų, apie 100 hieratinio ir demotinio, daugiau kaip 20 koptų, apie 50 arabų rašto papirusų, 200 graikų, demotinio ir koptų raštų ostrakonų, apie 20 medinių ir vaškuotų lentelių ir kiti), Anatomijos, Astronomijos, Botanikos, Paleontologijos, zoologijos muziejai, Astronomijos observatorija (įkurta 1767 m.), 4 botanikos sodai (tarp jų – Breros botanikos sodas, kurį 1774 m. įkūrė Austrijos valdovė Marija Teresė; jame auga Europoje seniausias dviskiautis ginkmedis). Veikia simfoninis orkestras, choras. 

Universitetas leidžia apie 2400 leidinių per metus, žurnalus, *Gnida alle Senole di specializzione*, *Scientific Publications*, *Educazzione Permenente*.

Ryšiai su Lietuva
-----------------

Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę su Milano universitetu bendradarbiauja Kauno medicinos universitetas, Mykolo Romerio universitetas, Vilniaus universitetas.

Universitete dirbo ar studijavo:

* Ričardas Rotomskis

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Milano universitetas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 127 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Glosuotas Graciano dekreto tekstas
**Glosatoriai** (viduramžių lot. *glos(s)ator*, iš *glos(s)are* – glosuoti, pažymėti glosa) – pasaulietinės teisės mokykla. Jos susikūrimą sąlygojo romėnų teisės atgimimimas, XI a. atradus digestų tekstus (*Florentina*). Susiformavusi XII–XIII a. I pusėje Bolonijoje (Italija).

Veikla
------

Teisėtyrininkai komentuodami romėnų Civilinės teisės sąvadą (*Corpus Iuris Civilis*), tekstuose įrašydavo pastabas, paaiškinimus (glosas, *glossae*) dėl sąvokų, paralelinių tekstų vietų. Pastabos buvo užrašomos teksto pakraščiuose (marginalinė glosa) arba tarp eilučių (interlinearinė glosa). Vėliau teisėtyrininkai aprašydavo atskiras teisines problemas (*summae*) ir spręsdavo atskirų nagrinėjamų tekstų ištraukų prieštaravimus (*distinctiones*). Glosatoriai sistemiškai netyrė viso atskiro teisės akto turinio – tą vėliau pradėjo tik postglosatoriai (komentatoriai arba konsiliatoriai).

Glosatoriais – teisės komentatoriais – gali būti vadinami ir kanonistai, Viduarmžių kanonų teisės specialistai, kadangi jie (pvz. dekretistai) analogiškais metodais tyrė, komentavo bažnytinės teisės aktus, pvz. Graciano dekretą (*Decretum Gratiani*) arba popiežiškąsias dekretalijas (dekretalistai).

Atstovai, darbų reikšmė
-----------------------

Žymiausi glosatoriai – Irnerijus, Azo ir Accursius (sudarė glosų rinkinį *Glossa ordinaria*, 1250 m.).

Glosatorių darbus XIII–XIV a. tyrė bei tęsė kiti teisėtyrininkai – vadinamieji postglosatoriai (ypač Cino da Pistoia, Bartolus de Saxoferrato ir Baldus de Ubaldis). Abiejų teisės mokyklų (su)modernintos romėnų teisės nuostatos, absatrahuoti principai vėliau pasitarnavo, klojant kontinentinės privatinės teisės pamatus (pvz. Vokietijoje, rengiant BGB).

Literatūra
----------

* Lange, Hermann: *Römisches Recht im Mittelalter I: Die Glossatoren* (München 1997).
* Emil Seckel. *Distinctiones Glossatorum: Studien zur Distinctionen-Literatur der romanistischen Glossatorenschule*. Berlin 1911.
| **Gomphidius glutinosus** |
| --- |
| Gličioji geltonpėdė (*Gomphidius glutinosus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Baravykiečiai  *( Boletales)* |
| Šeima: | Geltonpėdiniai  *( Gomphidiaceae)* |
| Gentis: | Geltonpėdė  *( Gomphidius)* |
| Rūšis: | Gličioji geltonpėdė  *( Gomphidius glutinosus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Gličioji geltonpėdė** (lot. *Gomphidius glutinosus*) – geltonpėdinių (*Gomphidiaceae*) šeimos, geltonpėdžių (*Gomphidius*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 3–8 (12) cm skersmens, labai gleivėta, pilkai ruda, rudai violetinė, sena – su juodomis dėmėmis. Jauni lakšteliai būna pilkšvi, o seni – juodai dėmėti, beveik juodi, reti, stori, šakoti, nuaugtiniai. Kotas 5–9×1–2,5 cm dydžio, pilkšvas, pilkai rusvas, pamatinėje dalyje gražiai geltonas, netoli lakštelių su žiedo apvadu, gana gleivėtas. Sporos 18–23×5–6 μm.

Būdingi požymiai: kepurėlė ir kotas labai gleivėti, trama storoka, minkšta, balta, malonaus skonio. Kotas pamatinėje dalyje nusmailėjęs, ryškiai geltonas.

Auga rugpjūtį–spalį pavieniui ar po kelis vaisiakūnius, daugiausia eglynuose, ypač, samanotuose. Valgoma, malonaus skonio, tik išvirta pajuoduoja. Nereta. Apverdant truputį įdėti citrinos rūgšties – mažiau pajuoduos.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 82 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gličioji geltonpėdė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Boko globulės padrikojo spiečiaus IC 2944 H II srityje, nufotografuotos Hablo teleskopu
**Globulė** arba **Boko globulė** – tamsus dujų-dulkių debesis, kuriame kartais gali vykti žvaigždėdara. Globulės randamos H II srityse, jų masės apie 10–50 Saulės masės, debesų matmenys yra maždaug šviesmečio eilės. Boko globulėse randama molekulinio vandenilio (H2), anglies oksidų, helio ir apie 1 % (pagal masę) silikatinių dulkelių. Iš Boko globulių dažniausiai susidaro dvinarės arba daugianarės žvaigždžių sistemos.

Pirmasis globules atrado vokiečių kilmės amerikiečių astronomas Bartas Bokas 1947 metais (todėl jos kartais ir vadinamos jo vardu). Kartu su E. F. Reilly jie iškėlė hipotezę, kad tose globulėse vyksta žvaigždėdara Kadangi tamsūs debesys sugeria visą regimąją šviesą, tik 1990 m. infraraudonojo diapazono stebėjimai patvirtino, kad globulių viduje vyksta žvaigždėdaros procesai. Tolesni tyrimai atskleidė, kad kai kuriose globulėse slypi šilumos šaltiniai, kai kuriose yra Herbigo ir Haro objektų, o dar kai kuriose stebimos molekulinės dujų čiurkšlės. Milimetrinio diapazono emisinių linijų tyrimai parodė, kad globulių viduje vyksta medžiagos akrecija į prožvaigždę.

Išoriškai Boko globulės yra vieni šalčiausių objektų (tik apie 3 K). Todėl juos tyrinėjant daugiausia informacijos tikimasi gauti iš infraraudonojo diapazono.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Molekulinis debesis

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Clemens D.P. Yun, J.L. Heyer M.H. (1991). *Bok globules and small molecular clouds – Deep IRAS photometry and (C-12)O spectroscopy*, Astrophysical Journal Supplement, v.75, p.877.
2. ↑  Launhardt R. Sargent A.I. Henning T. et al. (2002). *Binary and multiple star formation in Bok globules*, Proceedings of IAU Symposium No. 200 on The Formation of Binary Stars. Eds Reipurth & Zinnecker, p.103.
3. ↑  Bok, B. J. Reilly, E. F. (1947). *Small Dark Nebulae*, Astrophysical Journal, v.105, p.255.
4. ↑  Yun J.L. Clemens D.P. (1990). *Star formation in small globules – Bart Bok was correct*, Astrophysical Journal, v.365, p. L73.
5. ↑  Reipurth, B. Heathcote, S. & Vrba, F. (1992), *Star formation in Bok globules and low - mass clouds. IV - Herbig-Haro objects in B335*, Astronomy & Astrophysics, v.256, p.225.
6. ↑  Yun, J. L. & Clemens, D. P. (1992). *Discovery of outflows from young stellar objects in BOK globules*, Astrophysical Journal, v.385, p. L21.
7. ↑  Zhou, S. Evans, N. J. II, Kömpe, C. & Walmsley, C. M. (1993). *Evidence for protostellar collapse in B335*, Astrophysical Journal, v.404, p.232.

Nuorodos
--------

* Straipsnis iš *American Scientist* Archyvuota kopija 2003-06-29 iš Wayback Machine projekto. (2001)
* Žvaigždė formuojasi
| Tubokurarino chloridas |
| --- |
|  |
| Sisteminis (IUPAC) pavadinimas |
| Cheminė formulė | C₃₇H₄₁N₂O₆+ |
| Molinė masė |  |
| SMILES | CN1CCC2=CC(=C3C=C2C1CC4=CC=C(C=C4)OC5=C6C(CC7=CC(=C(C=C7)O)O3)[N+](CCC6=CC(=C5O)OC)(C)C)OC |
|
| Rūgštingumas (p*Ka*) |  |
| Bazingumas (p*Kb*) |  |
| Valentingumas |  |
| Fizinė informacija |
| Tankis |  |
| Išvaizda |  |
| Lydymosi t° |  |
| Virimo t° |  |
| Lūžio rodiklis (*n*D) |  |
| Klampumas |  |
| Tirpumas H2O |  |
| Šiluminis laidumas |  |
| log P |  |
| Garavimo slėgis |  |
| kH |  |
| Kritinis santykinis drėgnumas |  |
| Farmakokinetinė informacija |
| Biotinkamumas |  |
| Metabolizmas |  |
| Pusamžis |  |
| Pavojus |
| MSDS |  |
| ES klasifikacija |  |
| NFPA 704 |  |
| Žybsnio t° |  |
| Užsiliepsnojimo t° |  |
| R-frazės |  |
| S-frazės |  |
| LD50 |  |
| Struktūra |
| Kristalinė struktūra |  |
| Molekulinė forma |  |
| Dipolio momentas |  |
| Simetrijos grupė |  |
| Termochemija |
| Δf*H*~~o~~298 |  |
| Giminingi junginiai |
| Giminingi |  |
| Giminingi junginiai |  |
| Giminingos grupės |  |

**Tubokurarino chloridas** – izochinolino eilės alkaloidas.

Išskiriamas iš Pietų Amerikoje augančių *Chondodendron tomentosum* lianų sirupo pavidalo ekstraktų. Indėnai iš lianų paruošdavo kurarės ekstraktą, kuriame pamirkydavo strėlių antgalius.

Pirmąkart grynas tubokurarino chloridas išskirtas 1935 m. o tikslią struktūrą 1970 m. išaiškino A. Everetas, L. Lou ir S. Vilkinsonas.

Tubokurarino chlorido fiziologinis poveikis pasireiškia šiam alkaloidui įvairiu lygiu blokuojant nervinių impulsų perdavimą įvairiems raumenims ir juos atpalaiduojant. Tubokurarino chlorido poveikį galima tiksliai reguliuoti, parenkant reikiamas preparato dozes. Kaip parodė tyrimai, didinant dozes, paskutiniai paralyžiuojami kvėpavimo raumenys.

Buvo susintetinta daug tubokurarino chlorido analogų, juos tiriant paaiškėjo, jog tam, kad būtų pasiektas panašus poveikis, į sintezuojamus junginius reikia įvesti du katijoninius centrus, tarp kurių būtų 1,4-1,5 nm atstumas. Iš tokių preparatų trumpiausiu poveikiu (5-10 min.) pasižymi ditilinas (paties tubokurarino chlorido poveikis trunka 20-40 min.).

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Žilinskas A. Alkaloidai. Mokomoji knyga. Vilnius: Vilniaus universitetas, 29–30 psl.
| **Tuilaepa Aiono Sailele Malielegaoi** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1945 m. balandžio 14 d. (78 metai)Lepa, Samoa |
| Sutuoktinis (-ė) | Gillian Muriel Malielegaoi |
|  |
| Veikla | dabartinis Samoa ministras pirmininkas. |
| Partija | Žmogaus teisių gynybos partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Tuilaepa Aiono Sailele Malielegaoi |

**Tuilaepa Aiono Sailele Malielegaoi** (g. 1945 m. balandžio 14 d.) – Samoa politikas, nuo 1998 m. šalies ministras pirmininkas.

Biografija
----------

Malielegaoi baigė ekonomikos mokslus Naujojoje Zelandijoje Oklando universitete. Dirbo Europos ekonomikos bendrijoje ir PricewaterhouseCoopers tinkle iki 1980 m. kai buvo išrinktas į šalies parlamentą. 1998 m. šrinktas į šalies ministro pirmininko postą.

2007 m. pietų Ramiojo vandenyno šalių žaidynėse politikas atstovavo savo šaliai šaudymo iš lanko rungtyje. Tokiu būdu jis tapo pirmuoju išrinktu politiku, kuris atstovavo savo šalį oficialiose sporto žaidynėse. 10-ąją žaidynių dieną Malielegaoi komandinėje rungtyje pelnė sidabro medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Samoa PM draws bow for his country
2. ↑  Samoa PM wins archery silver
| Tuimazas*Туймазы* |
| --- |
|        |
| *Tuimazo mečetė* |
|  |
| 

TuimazasTuimazas

54°36′0″ š. pl. 53°42′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.60000°š. pl. 53.70000°r. ilg.﻿ / 54.60000; 53.70000﻿ (Tuimazas)Koordinatės: 54°36′0″ š. pl. 53°42′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.60000°š. pl. 53.70000°r. ilg.﻿ / 54.60000; 53.70000﻿ (Tuimazas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Baškirija Baškirija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1912 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 68 410  |
| **Plotas** | 43 km² |
| **Tankumas** (2017) | 1 591 žm./km² |
| **Altitudė** | 120 m |
|  |
| **Kirčiavimas** | Tuimãzas |

**Tuimazas** (bašk. ir rus. *Туймазы*) – miestas Rusijoje, vakarų Baškirijoje, į vakarus nuo Ufos, Bugulmos–Belebėjaus aukštumoje, Usenės dešiniajame krante. Geležinkelio stotis prie Bugulmos–Ufos ruožo. Vystoma tekstilės (gelumbės, neaustų medžiagų), popieriaus ir kartono, polietileno, statybinių medžiagų (gelžbetonio, plytų, betono), mašinų ir įrengimų gamybos, baldų, stiklo, chemijos, dujų perdirbimo pramonė. Apylinkėse plyti naftos verslovių kompleksas. Veikia keletas kolegijų, technikumas, krašto muziejus, kultūros namai.

2010 m. 25,2 % miesto gyventojų buvo rusai, 22 % – baškirai, 46,8 % – totoriai, 1,7 % – čiuvašai, 2,1 % – mariai.

Istorija
--------

Tuimazas ėmė kurtis XX a. pr. statant geležinkelį bei prie Usmanės pastačius malūną. Augti pradėjo 1937 m. pradėjus naftos gavybą, bet ypač augti Tuimazas pradėjo XX a. 7–8 dešimtmečiais, plėtojant sunkiąją pramonę. Miestas nuo 1960 m.

Sportas
-------

* FK Spartak (futbolo klubas);
* „Spatako" stadionas, kurio talpa 4 tūkst. žiūrovų.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 434
3. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

JAV savitaisis šautuvas *M1 Garand*.
**Savitaisis šautuvas** (angl. *semi-automatic rifle, self-loading rifle, auto-loading rifle*) – šautuvas, kuris paspaudus nuleistuką iššauna ir, naudodamas parako dujų energiją, pats užsitaiso ir pasiruošia sekančiam šūviui. Dar sykį nuspaudus nuleistuką šautuvas vėl iššauna. 

Savitaisis šautuvas užsitaisymui (iššautos tūtelės išmetimui, naujo šovinio įstūmimui į šovinio lizdą, kovinės spyruoklės suspaudimui) naudoja parako dujų plėtimosi, vamzdžio judesio pirmyn dėl kulkos trinties į vamzdžio sieneles (angl. *blowforward*), tūtelės judesio atgal (angl. *blowback*) ar spynos judesio atgal (angl. *recoil*) energiją. 

Savitaisiai šautuvai keitė rankinio pertaisymo šautuvus, kurie užtaisomi ranka traukiant spynos rankenėlę ar atlenkiant svirtį. Savitaisių šautuvų atsiradimas gerokai padidino šaudymo spartą. 

* TSRS šautuvas SVT-38TSRS šautuvas SVT-38
* Švedijos šautuvasAg m/42Švedijos šautuvas*Ag m/42*
* TSRS karabinas SKSTSRS karabinas SKS
* Egipto šautuvas HakimEgipto šautuvas *Hakim*
* Čekoslovakijos šautuvas Vz. 52Čekoslovakijos šautuvas *Vz. 52*
* TSRS snaiperinis šautuvas SVDTSRS snaiperinis šautuvas SVD
* JAV prieštechnikinis šautuvas Barrett M82JAV prieštechnikinis šautuvas *Barrett M82*
| **Zygmunt Mackevič** |
| --- |
| Gimė | 1944 m. vasario 29 d. (79 metai)Lietuva Akuotninkai, Nemenčinės valsčius |
| Sutuoktinis (-ė) | Irena Kulbaitė |
| Vaikai | Gabriela, Zigmuntas |
|  |
| Veikla | Lietuvos biologas histologas, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Tėvynės sąjunga |
|  |
| Alma mater | Vitebsko veterinarijos institutas |

**Zygmunt Mackevič** (1944 m. vasario 29 d. Akuotininkuose, Nemenčinės valsčius) – Lietuvos biologas histologas, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1946 m. represuotas tėvas, motina ilgai ir sunkiai sirgo. Trys vaikai, iš kurių jis buvo jauniausias, liko be priežiūros. Mokėsi Šventininkų pradinėje mokykloje, Buivydžių septynmetėje mokykloje. 1962 m. baigė Nemenčinės vidurinę mokyklą. 1963 m. baigė Buivydiškių žemės ūkio technikumą. Dirbo Vilniaus Žemės ūkio technikumo dėstytoju, kartu tęsė studijas Vitebsko veterinarijos institute. 1972–1975 m. Maskvos veterinarijos akademijos Biologijos fakulteto Histologijos, citologijos ir embriologijos katedros aspirantas, parengė biologijos mokslų kandidato disertaciją. 1991 m. TSRS Mokslų akademijos Žmogaus morfologijos institute apgynė habilituoto biologijos mokslų daktaro disertaciją. 1980–1981 m. stažavo Leuveno katalikų, 1983 m. ir 1985 m. Lježo universitetuose Belgijoje, 1989 m. Mančesterio, Oksfordo, Kembridžo, 1995 m. Krokuvos universitetuose.

1975–1980 m. Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto širdies ir kraujagyslių chirurgijos laboratorijos mokslinis bendradarbis, histologijos dėstytojas. 1980–1996 m. Eksperimentinės ir klinikinės medicinos instituto Patomorfologijos laboratorijos vedėjas, vyresnysis mokslo darbuotojas, nuo 1994 m. – vyriausiasis mokslo darbuotojas, 1992–1996 m. Eksperimentinės ir klinikinės medicinos instituto Senato pirmininkas. Nuo 2001 m. Eksperimentinės ir klinikinės medicinos instituto vyr. mokslo darbuotojas. 2000 m. – Helsinkio universiteto Biomedicininių tyrimų instituto kviestinis profesorius, 2002–2007 m. – Opolės universiteto Gamtos fakulteto Ląstelės biologijos skyriaus vedėjas, profesorius.

1993 m. už mokslines publikacijas gavo D. Sorošo fondo premiją. 1997 m. Prancūzijos Prezidento apdovanotas ordino „Už nuopelnus" Komandoro kryžiumi. 2000 m. apdovanotas Lietuvos nepriklausomybės medaliu.

1982–1990 m. Lietuvos Patologų mokslinės draugijos viceprezidentas. Moka anglų, lenkų, prancūzų, rusų, vokiečių kalbas. 1972 m. vedė Ireną Kulbaitę. Duktė Gabriela, sūnus Zigmuntas.

Politinė veikla
---------------

1988–1990 m. Lietuvos lenkų kultūros draugijos ir Lietuvos Sąjūdžio Seimo narys. Lietuvos lenkų kongreso narys. Lietuvos bajorų karališkosios sąjungos narys. Šeimos herbas „Machwicz". 1981–1990 m. TSKP narys. Nuo 1994 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys. 1966–1989 m. LTSR Aukščiausios Tarybos deputatas. 1996–2000 m. Seimo narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  1996 m. Seimo rinkimai Archyvuota kopija 2007-08-25 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Tūkstantmečio žmonės[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Zyndramas iš Maškovicės Žalgirio mūšyje (Jan Matejko, „Žalgirio mūšis")

  

**Zyndramas iš Maškovicės** (lenk. *Zyndram z Maszkowic*; apie 1355 – apie 1414) – XIV–XV a. Lenkijos riteris, vienas lenkų vadų Žalgirio mūšyje. Herbas – Saulė (lenk. *Słońce*). Zyndramas buvo Silezijos vokietis.

Herbas - Saulė (lenk. *Słońce*).
Zyndramas pirmą kartą paminėtas 1388 m. kaip *Jasło* burmistras. Jis nupirko šį postą už 100 grivnų iš *Jakusz Trzop*. Zyndramas taip pat buvo Lenkijos karūnos *ginklininkas* (kalavijanešys).

1390 m. Zyndramas dalyvavo karinėje kampanijoje prieš Vokiečių ordiną. Kitais metais jis vėl buvo pašautas karinėn tarnybon ir dalyvavo keliuose mūšiuose prieš Ordiną Lietuvoje ir šiaurės Lenkijoje.
  
Zyndramui buvo liepta organizuoti svarbios *Kamieniec Litewski* pilies (ryčiau Belovežo girios) gynybą. Galbūt po sėkmingai įvykdytos užduoties jis buvo paskirtas *Jasło* seniūnu.

1409 m. karalius Vladislavas II Jogaila pašaukė Zyndramą karo tarnybon, dalyvauti žygyje prieš Vokiečių ordiną. Žalgirio mūšio (1410 m.) metu Zyndramas buvo Karūnos didžiosios lauko stovyklos viršininkas ir *Krokuvos vėliavos*, sudarytos iš elitinių karių ir nešusios visos armijos vėliavą, vadas.
  
pagal Joano Longino (lot. *Ioannes Longinus*) „Historiæ Polonicæ" Zyndramo vadovaujamas dalinys nukovė Teutonų vadą Ulrichą fon Jungingeną (vok. *Ulrich von Jungingen*). Daug metų buvo tikima, kad jis mūšyje vadovavo visai Lenkijos kariuomenei, bet neseni tyrimai atskleidė, jog šis faktas buvo Longino kronikos vertimo klaida. Zyndramo vaidmuo mūšyje aprašytas ir H. Senkevičiaus romane „Kryžiuočiai".

Po mūšio Zyndramas grįžo į savo domeną. 1413 m. jis praplėtė savo valdą iš *Przemyśl* vyskupo išsinuomodamas *Przesiecznica* kaimą mainais į apylinkių gynybą nuo totorių ir Beskidų plėšikų.

Tiksli mirties data nėra žinoma, tačiau 1414 m. birželio 5 d. jo žmona *Anna* paminėta kaip „Zyndramo našlė".
| Vyžuona |
| --- |
|  Vyžuona Utenoje |
| **Ilgis** | 26,0 km |
| **Baseino plotas** | 414,7 km² |
| **Vidutinis debitas** | 3,82 m³/s |
| **Ištakos** | Krašuona, Vieša |
| **Žiotys** | Šventoji |
| **Šalys** | Lietuva |

**Vyžuona** – upė rytų Lietuvoje, Utenos rajone; Šventosios kairysis intakas. Prasideda Utenoje, susiliejus Krašuonos ir Viešos upeliams. Teka šiaurės vakarų kryptimi. Įteka į Šventąją 141 km nuo jos žiočių, Anykščių rajono paribyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Vyžuonų.

Intakai: Rašė, Lukna (dešinieji), Utenaitė, Tralnys, Ringys, Dusyna (kairieji). Vidutinis nuolydis 85 cm/km. Debitas netoli Rašės žiočių 2,95 m³/s, žiotyse – 3,82 m³/s. Baseine gausu ežerų: Viešis, Baltis, Luknas, Krašuona, Dauniškis, Rašys, Dusynas ir kt.

Gyvenvietės prie Vyžuonos: Utena, Vyžuonėlės, Kaliekiai, Šiaudiniai, Vyžuonos.

Etimologija
-----------

Upėvardžio kilmė neaiški. Siejimas su apavo pavadinimu *vyžos* sunkiai įmanomas, greičiau kilęs iš veiksmažodžio *vyžti* („pinti vyžas"), kurio pirminė reikšmė galėjusi būti tiesiog „pinti, vingiuoti". Galimai susijęs žodis yra *yžia, yža, yžė* („ledo ižas").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vyžuona (Šventoji)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. 593 psl.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| Vyžinta |
| --- |
|  Vyžinta ties Stasiūnais |
| **Ilgis** | 16,1 km |
| **Baseino plotas** | 67,2 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,54 m³/s |
| **Ištakos** | Vyžintas |
| **Žiotys** | Galuonis |
| **Šalys** | Lietuva |

**Vyžinta** – upelis rytų Lietuvoje, daugiausia Utenos rajone, priklauso Žeimenos baseinui. Išteka iš Vyžinto ežero 1,5 km į šiaurę nuo Kuktiškių. Vinguriuoja į pietus pro Kuktiškes, tada pasuka į pietryčius ir teka Kuktiškių, Pagaluonės miškais. Už Stasiūnų Vyžinta krypsta į pietvakarius ir Paeisetės II miškais, Molėtų rajono paribiais pasiekia Galuonio ežerą, kuris protakomis jungiasi su Aisetu.

Intakas – Laukinė (arba Gulbė; kairysis).

Vyžintos aukštupys (iki Kuktiškių) dar vadinamas ***Kuksa***. Upelio vaga nuo Pavyžinčio iki Stasiūnų ištiesinta. Žemupys patenka į Labanoro regioninį parką. Gyvenvietės prie Vyžintos: Varkališkės, Kuktiškės, Pavyžintys, Devyniaviršė, Stasiūnai, Ažuprūdis, Navazai.

Upėvardžio kilmė neaiški. Greičiausiai kilęs iš veiksmažodžio *vyžti* („pinti vyžas"), kurio pirminė reikšmė galėjusi būti tiesiog „pinti, vingiuoti". Pavadinimas *Kuksà* kilo nuo tokio paties žodžio reiškiančio „buožė, bumbulas, guzas, ranka su nutraukta plaštaka, nušiurusi šluota".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Utenos krašto enciklopedija Archyvuota kopija 2015-05-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| ***Legenda apie Narajamą*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | 楢山節考, Narayama Bushiko |
| Režisierius | Shohei Imamura |
| Prodiuseris (-iai) | Goro KusakabeJiro Tomoda |
| Scenaristas (-ai) | Shichirô Fukazawa (romanas) Shohei Imamura |
| Vaidina | Ken Ogata  Sumiko Sakamoto Takejo Aki Tonpei HidariSeiji KurasakiKaoru ShimamoriRyutaro TatsumiJunko TakadaNijiko KiyokawaMitsuko Baisho |
| Metai | 1983 |
| Žanras | Drama |
| Trukmė | 130 min. |
| Kalba | Japonų |
| Platintojas | Toei Co. Ltd. |
| **IMDb įrašas** |

**Legenda apie Narajamą** (jap.:楢山節考; *Narayama Bushiko*) – 1983 m. japonų režisieriaus Šohejaus Imamuros filmas, pastatytas pagal Šičiro Fukdzavos (*Shichiro Fukuzawa*) knygą ir to paties pavadinimo 1958 m. sukurtą filmą.

Veiksmas vyksta atokiame Japonijos kaimelyje XIX a. Kiekvienas septyniasdešimtmetį perkopęs žmogus pagal tradiciją turi iškeliauti į kalnus ir ten mirti (paprotys, vadinamas *ubasuteyama*). Pagrindinė veikėja – 69-erių sulaukusi Orin – su tuo susitaiko ir paskutinius gyvenimo metus praleidžia tvarkydama šeimos ir kaimo reikalus. Galiausiai Orin išeina į kalnus.

„Legenda apie Narajamą" buvo apdovanota Kanų kino festivalio Auksine palmės šakele, gavo tris Japonijos kino akademijos apdovanojimus.
***Leges Barbarorum*** (lot. 'barbarų įstatymai') – atskirų germanų genčių paprotinių teisinių normų rinkiniai, naudoti ginčams spręsti, surašyti lotynų kalba V-IX a. iki XI a. pildomi naujovėmis. Apėmė daugiausia baudžiamosios teisės nuostatas, kiekvienam konkrečiam nusikaltimui buvo nustatyta piniginė bauda. Privatinės ir viešosios teisės nuostatų praktiškai nėra.

Istorija
--------

*Leges Barbarorum* surašymą lėmė nauji visuomeninio gyvenimo reikalavimai kuriantis stambesnėms genčių valstybėlėms, stiprėjant jų centrinei valdžiai. Vieni *leges barbarorum* surašyti karaliaus nurodymu papročių žinovų, kiti bendradarbiaujant valdovams ir tautos susirinkimams, panaudojant ir negermanų teisės šaltinius.

Barbarų įstatymais pavadinti humanistinės pakraipos teisininkų XIII a. kai Europoje vėl buvo pradėti perimti romėnų teisės principai, taip pabrėžiant germanų teisinės kultūros primityvumą lyginant su vėlyvaisiais viduramžiais vėl atrastais Justiniano *Corpus iuris civilis*.

Nuorodos
--------

* Salijų tiesa
* Leges Visigothorum
| ***Legenda apie Elą, Džoną ir Džeką*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La leggenda di Al, John e Jack |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Aldo BaglioGiacomo PorettiGiovanni StortiMassimo Venier |
| Metai | 2002 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 105 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Legenda apie Elą, Džoną ir Džeką** (it.  *La leggenda di Al, John e Jack*) – 2002 m. Italijoje sukurtas filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Aldo Biaglio – Elas / Herbertas
* Giacomo Poretti – Džekas
* Giovanni Storti – Džonas
* Aldo Maccione – Bosas
* Antonio Catania
* Giovanni Esposito
* Ivano Marescotti

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Elas, Džekas ir Džonas – trys nevykėliai, dirbantys mafijai, bet nesugebantys atlikti elementariausių pavedimų, negana to, vienas jų serga amnezija. Pavedus egzekuciją, jie nužudo ne tą žmogų, o kuomet jiems patikima pasitikti autobusu atvykstančią Boso motiną, jie sugeba netyčia šią nužudyti. Norėdami išlikti gyvi, jie sukurpia planą kaip įduoti savo Bosą FTB.
Bulvės su Huankainos padažu
**Bulvės su Huankainos padažu** (isp. *Papa a la huancaína*) – tradicinis Peru virtuvės patiekalas, kilęs iš Huankajo apylinkių. Jam paruošti naudojamos su odele virtos bulvės, kurios vėliau atvėsinamos, nulupamos ir supjaustomos.

Paruošimas
----------

Huankainos padažas daromas iš uoginių paprikų (*Capsicum baccatum*), balto sūrio (vad. *queso fresco*), aliejaus, sutirštinto pieno, druskos, prieskonių bei krekerių. Kartais dar dedama svogūnų, česnako, citrinos sulčių. Padažas paprastai padaromas visus ingredientus sumaišius maišytuvu. Jis užpilamas ant bulvių, kurios išdėstomos ant salotų lapų. Patiekalas dekoruojamas virtais pjaustytais kiaušiniais, alyvuogėmis, petražolėmis.

Istorija
--------

Patiekalas yra kilęs iš Mantaro slėnio, žymaus dėl savo bulvių produkcijos. Pasakojama, kad tiesiant Limos-Huankajo geležinkelį huankų moterys iš bulvių, kiaušinių ir paprikų padažo ruošė maistą geležinkelio statytojams. Vėliau šis patiekalas paplito po visą Peru.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bulvės su Huankainos padažu** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Patiekalo paruošimas (ispanų k.)
* Receptas Vikiknygose (anglų k.)
| Sožas |
| --- |
| Sožas Gomelyje Sožas Gomelyje |
| **Ilgis** | 648 km |
| **Baseino plotas** | 42 100 km² |
| **Vidutinis debitas** | 219 m³/s |
| **Ištakos** | Smolensko sritis |
| **Žiotys** | Dniepras |
| **Šalys** | Rusija, Baltarusija |
|  |
|  **Vikiteka** | Sožas |

**Sožas** (rus. blrs. *Сож*) – upė Rusijoje ir rytų Baltarusijoje; Dniepro kairysis intakas. Prasideda Smolensko-Maskvos aukštumoje, keli kilometrai į pietus nuo Smolensko. Teka į pietus per Baltarusiją (Mogiliovo ir Gomelio sritis). Žemupyje nedidelį atstumą teka siena su Ukraina. Įteka į Dnieprą ties Loevo gyvenviete.

Didžiausi intakai:

* kairieji – Ostioras, Iputė, Besedė, Utė;
* dešinieji – Vichra, Pronia.

Aukštupyje pertverta šliuzais. Užšąlusi nuo lapkričio–sausio pradžios iki kovo pabaigos–balandžio. Laivuojama 373 km nuo žiočių. Svarbiausi pakrančių miestai: Kričevas, Čerykavas, Slavhorodas, Gomelis.

Senas pontoninis tiltas per Sožą netoli Kormos

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
| *Space Brothers* |
| --- |
| Žanras | Mokslinė fantastika, drama |
| Manga |
| Autorius | Chūya Koyama |
| Leidėjas | Japonija Kodansha |
| Serializuota  |  *Weekly Morning*  |
| Leidimo metai | 2008 m. sausis – tebeleidžiama |
| Tomų sk. | 23 (2014 m. kovo 23 d. duom.)
 |
| TV anime |
| Režisierius | Ayumu Watanabe |
| Studija | A-1 Pictures |
| Kanalas | Japonija NTV |
| Rodymo laikotarpis | 2012 m. balandžio 1 d. – 2014 m. kovo 22 d. |
| Serijų sk. | 99
 |

**Space Brothers** (jap. 宇宙兄弟 = *Uchū Kyōdai*) – japonų manga komiksai, kurių autorius Chūya Koyama. Komiksai leidžiami leidyklos „Kodansha" žurnale „Weekly Morning" nuo 2008 m. sausio.

2011 m. komiksai buvo apdovanoti „Shogakukan" ir „Kodansha" teikiamais apdovanojimais už geriausią nespecializuoto žanro manga. Studijos „A-1 Pictures" sukurta anime adaptacija Japonijoje rodoma nuo 2012 m. balandžio 1 d. 2012 m. gegužės 5 d. pasirodė manga motyvais paremtas vaidybinis filmas.

Pasakojama apie du brolius, kosmonautą Hibito Namba ir jo vyresnįjį brolį Mutą, kuris bando sekti jaunesniajam broliui įkandin ir tokiu būdu įgyvendinti savo svajonę – tapti kosmonautu.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

2006 metų vasarą Muta Namba ir jo jaunesnysis brolis Hibito tampa, jų manymu, prieš jų akis apsireiškusio NSO, kuris nuskrenda link Mėnulio, liudininkais. Hibito pareiškia, kad užaugęs jis nuskris į Mėnulį, tuo tarpu Muta nusprendžia nukeliauti dar toliau – iki Marso. 2025-aisiais, prabėgus devyniolikai metų, Hibito įgyvendino savo svajonę ir tapo JAXA astronautu bei yra paskiriamas misijai į Mėnulį. Kita vertus, Mutos gyvenimas nesusiklostė taip, kaip jis tikėjosi. Tačiau serialo eigoje Muta prisimena savo svajonę ir gauna šansą sudalyvauti JAXA organizuojamoje astronautų rengimo programoje. Serialo veiksmas sukasi apie Mutą, bandantį sekti jaunesniojo brolio pėdomis.

Išnašos
-------

1. ↑  „News: 56th Shogakukan Manga Award Winners Announced (Updated)". *Anime News Network*. 2011-01-21. Nuoroda tikrinta 2011-01-22.
2. ↑  „March comes in like a lion, Space Bros. Win Kodansha Manga Awards". Anime News Network. 2011-05-12. Nuoroda tikrinta 2011-05-15.
| Taranakis |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Naujoji Zelandija Naujoji Zelandija |
|  |
| Aukštis | 2518 m |
|  |
| Tipas | stratovulkanas |
|  |
| Amžius | 135000 m. |
|  |
| Aktyvumas | snaudžiantis |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 1755 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 39°18′0″ p. pl. 174°04′0″ r. ilg.﻿ / ﻿39.30000°š. pl. 174.06667°r. ilg.﻿ / 39.30000; 174.06667Koordinatės: 39°18′0″ p. pl. 174°04′0″ r. ilg.﻿ / ﻿39.30000°š. pl. 174.06667°r. ilg.﻿ / 39.30000; 174.06667 |

**Taranakis** (maor. *Taranaki*), **Egmonto kalnas** (angl. *Mount Egmont*) – snaudžiantis ugnikalnis (stratovulkanas) Naujojoje Zelandijoje, Šiaurės saloje, Taranakio regione. Aukštis 2518 m. Ugnikalnis turi vieną taisyklingiausių pasaulyje kūgių.

Taranakis susidarė maždaug prieš 135 tūkst. metų Taupo seisminėje srityje. Per pastaruosius 9000 metų ugnikalnis išsiveržia vidutiniškai kas 90 metų, o kas 500 m. sukelia labai galingus išsiveržimus. Paskutinis žinomas Taranakio išsiveržimas įvyko 1755 m.

Maoriai kalną Taranakiu vadina nuo neatmenamų laikų, o Egmonto kalnu jį pavadino Džeimsas Kukas kunigaikščio Egmonto garbei. Vėliau kalnas atgavo savo ankstesnįjį pavadinimą, o aplink esantis parkas tebevadinamas Egmonto vardu.

Vasaros mėnesiais nuo gruodžio iki kovo į šią dažniausiai lankomą Naujosios Zelandijos kalną galima užlipti be kopimo įrangos. Dėl to, kad čia greitai keičiasi orai ir kopia daug nepatyrusių žmonių, kopimas į šį kalną pareikalauja daugiausia aukų Naujojoje Zelandijoje lyginant su kitais kalnais.

Maorių legendose pasakojama, kad Taranakis stūksojo greta kitų ugnikalnių-dievų (Ruapehu, Tongariro ir Ngauruhoės) Šiaurės salos vidury. Visi jie siekė Pihangos, stovėjusios atokiau. Ugnikalniai susigrūmė, spjaudydami liepsnas ir degindami žemę. Kovą laimėjęs Taranakis, kiti ugnikalniai nuo jo nutolę. O tarp Taranakio ir Pihangos nusidriekė Vanganujo upė.

Dėl kalno 1864–1866 m. tarp maorių ir kolonizatorių vyko Antrasis Taranakio karas. 1900 m. aplink Taranakį sudarytas Egmonto nacionalinis parkas.

Nuorodos
--------

* Ugnikalnių duomenų bazė Archyvuota kopija 2012-10-05 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Komarkos padėtis Katalonijoje
Kosta Dorada
**Taragonesas** (isp. ir kat. *Tarragonés*) – Katalonijos komarka Taragonos provincijoje (Ispanija). Plotas – 312 km², 189 296 gyventojai (2009 m.). Administracinis centras yra Taragonoje, kur gyvena beveik du trečdaliai gyventojų. Sudaryta 1936 m. administracinės teritorinės reformos metu, kai iš Kamp de Taragonos buvo sukurtos trys naujos komarkos, tarp jų ir Taragonesas.

Komarka yra Katalonijos pietuose. Vakaruose ji ribojasi su Baš Kampu, šiaurėje su Alt Kampu, rytuose su Baš Penedesu, o pietuose yra 45 km Viduržemio jūros pakrantės.

Savivaldybės
------------

* Altafulija
* El Kaljaras
* Konstanti
* Krešelis
* El Morelis
* La Nou de Gaja
* El Paljaresosas
* Perefortas
* La Pobla de Mafumetas
* La Pobla de Montornesas
* Renau
* La Pjera de Gaja
* Roda de Bara
* Salomo
* Salou
* La Sekujita
* Taragona
* Toredembara
* Vespelja de Gaja
* Vila Seka
* Vilaljonga del Kampas
| Uogys |
| --- |
|  Uogys šalia Ramoniškių |
| **Ilgis** | 30 km |
| **Baseino plotas** | 85 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,6 m³/s |
| **Ištakos** | Leilėnų apylinkės |
| **Žiotys** | Venta |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Uogys |

**Uogys** – upė Žemaitijoje, Telšių, Akmenės ir Mažeikių rajonuose; kairysis Ventos intakas. Prasideda Leilėnų apylinkėse, 4 km į rytus nuo Tryškių. Pradžioje teka į šiaurės rytus, lygiagrečiai su Virvyte, vėliau pasuka į šiaurę, šiaurės rytus ir teka pro Purvių mišką. Įteka į Ventą (233 km nuo jos žiočių) ties Uogiškių kaimu, 7 km į pietryčius nuo Viekšnių.

Intakas – Peštys (Geištys; kairysis).

Upės vagos vidutinis nuolydis 165 cm/km. Uogio vidurupio ir žemupio vaga vingiuota, įeina į Ventos regioninį parką ir yra paskelbta kraštovaizdžio draustiniu. Gyvenvietės prie Uogio: Gerybiškiai, Kairiškiai, Ramoniškė.

Upėvardis kildinamas nuo žodžio *uoga*.

* Uogio kraštovaizdžio draustinis
* Rąstinis tiltas per Uogį Ramoniškėje
* Kelias ir tiltas per Uogį

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Uogys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 379
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 353
| Pečlaukiaivok.  *Pötschlauken, Peterort* |
| --- |
| 

PečlaukiaiPečlaukiai

54°49′07″š. pl. 22°43′11″r. ilg.﻿ / ﻿54.8187°š. pl. 22.7198°r. ilg.﻿ / 54.8187; 22.7198﻿ (Pečlaukiai)Koordinatės: 54°49′07″š. pl. 22°43′11″r. ilg.﻿ / ﻿54.8187°š. pl. 22.7198°r. ilg.﻿ / 54.8187; 22.7198﻿ (Pečlaukiai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kaliningrado sritis Kaliningrado sritis |
| **Rajonas** | Krasnoznamensko rajonas |

**Pečlaukiai** (vok. *Pötschlauken*, nuo 1938 m. *Peterort*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, 15 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 9 km į šiaurės vakarus nuo Širvintos.

Istorija
--------

Pečlaukių kaimo bendruomenė 1936 m.
1723-1818 m. priklausė Įsruties apskričiai, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Lindikų valsčiui. 1815 m. buvo šatulinių kulmiškių kaimas su 7 ugniakurais ir 35 gyventojais. Tuo metu vadinamas ir Čepais (*Czepin*). Priklausė Viliūnų evangelikų liuteronų parapijai. Buvo nedidelis kaimas netoli Didžiosios Plynės pelkės, 1905 m. kaime buvo tik 6 gyvenamieji pastatai. Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

Gyventojai
----------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1905 m. ir 1939 m.** |
| **1905 m.** | **1910 m.** | **1933 m.** | **1939 m.** |
| 47 | 45 | 59 | 42 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pečlaukiai: 1. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T.3 (Mec-Rag). Vilnius, Mažosios Lietuvos fondas, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
2. ↑  Pečlaukiai, GenWiki vok.
3. ↑  Pilkalnio apskrities kaimų sąrašas (1910 m.) vok.
4. ↑  www.verwaltungsgeschichte.de Pilkalnio apskritis vok.
Koordinatės: 55°53′09″š. pl. 24°46′08″r. ilg.﻿ / ﻿55.8859°š. pl. 24.7689°r. ilg.﻿ / 55.8859; 24.7689

|  Uoginių šv. Marijos Magdalietės koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Kupiškio |
| **Savivaldybė** | Kupiškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Uoginiai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1716 m. |

**Uoginių šv. Marijos Magdalietės koplyčia** – koplyčia, esanti Uoginių kaime, Kupiškio rajone, į pietvakarius nuo Antašavos. Koplyčia pasiekiama iš kelio  **124**  Kupiškis–Vabalninkas–Biržai  Uoginiuose, pavažiavus 2,8 km pro Adomo Petrausko etnografinį muziejų. Priklauso Antašavos šv. Hiacinto (Jackaus) parapijai.

Šv. Marijos Magdalietės koplyčia pastatyta Uoginių kaimo kapinėse. Kaip ir kitose kapų koplyčiose, čia būdavo šarvojami mirusieji, laikomos gedulingos mišios. Uoginių koplyčioje 1803–1807 m. mišias laikydavo poetas kunigas Antanas Strazdas.

Koplyčia pastatyta 1716 m. Ji yra valstybės saugomas regioninės reikšmės paminklas.

Architektūra
------------

Tai viena iš Lietuvoje paplitusių daugiakampių medinių koplyčių, kurių tolimais prototipais laikytinos šešiakampės ir aštuonkampės mūrinės barokinės bažnyčios, o artimesniais – baroko ir klasicizmo epochų medinės centriškojo bei ištęsto tūrio daugiakampės bažnyčios. Šios tūrinės formos buvo pamėgtos liaudies meistrų. 

Uoginių koplyčia aštuonkampio plano, ties pagrindiniu įėjimu pristatytas žemesnis už pagrindinį tūrį ir atviras dvišlaitis prieangis (2,25x2,67 m). Varpinę atstoja ant prieangio įtaisytas nedidelis keturkampis bokštelis su jame pakabintu varpu. Koplyčios viršūnes puošia kaltiniai kryžiai. Pastatas vertikaliai apkaltas lentelėmis, durys plačios, dvivėrės, langai puošnūs, su dekoratyviais antlangiais-karnizais. Priekyje – memorialinė lenta, įamžinusi Uoginiuose kunigavusį Antaną Strazdą.

Objekto apsauga
---------------

1997 m. koplyčia įtraukta į Kultūros vertybių registrą (kodas 15979 Archyvuota kopija 2016-11-19 iš Wayback Machine projekto.), 2005 m. pripažinta valstybės saugomu objektu.

Galerija
--------

* Bokštelis su varpuBokštelis su varpu
* Atminimo lenta A. StrazduiAtminimo lenta A. Strazdui

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  „Kapinių koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2014-12-01.
3. ↑  Koplyčia Uoginių kaime[neveikianti nuoroda] (*Architektūros objektai*)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Uoginių šv. Marijos Magdalietės koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Antašavos šv. Hiacinto (Jackaus) parapija
* *Architektūros objektai*: Uoginių koplyčia[neveikianti nuoroda]
* Gegužinės Uoginiuose
* "Uoginiai, kur pokštavo Adomas ir kunigavo Strazdelis"
* "Koplyčiai – 300 metų"
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kilmingųjų titulai |
| --- |
| Šis straipsnis yra serijos**Kilmingųjų titulai** dalis

---

 |
| 
Monarchai
* Imperatorius | Kaizeris
Caras 
Karalius | Konungas 
Didysis kunigaikštis

 |
| 
Tituluoti kilmingieji
* Kunigaikštis | Princas | Hercogas | Jarlas 
Markgrafas | Markizas
Landgrafas
Grafas | Erlas
Vikontas
Baronas | Freiheras
Baronetas

 |
| 
Neapibrėžtos padėties
* Burggrafas | Bojarinas  Šatelenas | Edleris |

 |
| Ž • A • R |

**Pfalcgrafas** (vok. *Pfalzgraf*; angl. *palsgrave*, žinomas nuo 1548 m.) – vokiškas grafo palatino (lot. *comes palatinus* 'rūmų grafas') titulo atitikmuo. Nuo viduramžių pfalcgrafai buvo nuolatiniai frankų karalių, o vėliau Šv. Romos imperijos imperatorių nuolatiniai atstovai, valdę kėnigspfalcą ar kaizerpfalcą ir priskirtas žemes (pfalcgrafystė). 

Žodis *grafas* (*grafio*) galbūt yra kilęs iš gr. grafein 'rašyti'. Galbūt *grafas* kilo per Bizantijos gr. grapheus, suggrapheus *kas sukviečia susitikimą, t. y. teismą*. Pradžioje jis galbūt labiau reiškė civilį valdininką, o ne grafą feodalą. 

Šv. Romos imperijoje buvo dešimtys karališkųjų *pfalcų*, ir karaliai bei imperatoriai keliaudavo iš vieno pfalco į kitą. Imperija neturėjo vienintelės tikros sostinės. Tokia judri karaliavimo forma, kai karalius pabuvodavo visur ir „pravalgydavo mokesčius", buvo būdinga ankstyvajai feodalinei Europai. Neretai karaliaus kelionės būdavo susijusios su kariniais reikalais.

Pfalcgrafai, nesant karaliaus, buvo atsakingi už *pfalcą* ir jį supančias žemes. 
Imperijoje *grafais palatinais* vadino ir valdininkus, kurie imperatoriui padėdavo atlikti pareigas, kurios būdavo paliktos asmeniškai imperatoriui, kaip kad herbų suteikimas. Šiuos valdininkus vadino vok. *Hofpfalzgrafen*, lot. *comites palatini caesarii, comites sacri palatii* 'imperiniai rūmų grafai, imperiniai grafai palatinai'.
| Gloma |
| --- |
| Gloma ties Stor Elvdaliu Gloma ties Stor Elvdaliu |
| **Ilgis** | 598 km |
| **Baseino plotas** | 41 800 km² |
| **Vidutinis debitas** | 440 m³/s |
| **Ištakos** | Aursundas |
| **Žiotys** | Šiaurės jūra |
| **Šalys** | Norvegijos vėliava Norvegija |
|  |
|  **Vikiteka** | Gloma |

**Gloma** (norv. *Glomma, Glåma*) – upė pietų Norvegijoje, ilgiausia šalyje. Jos baseinas užima 13 % Norvegijos ploto. Upė prasideda netoli Rioroso miesto, Aursundo ežere, Skandinavijos kalnuose. Teka į pietus. Vagoje gausu krioklių ir slenksčių. Įteka į Šiaurės jūros Skagerako sąsiaurio Oslo fjordą ties Fredrikstadu. Upės baseine yra Mjosos ir keletas kitų didelių ežerų.

Svarbiausi intakai: Vorma, Logenas.

Laivuojama atskiruose ruožuose. Yra hidroelektrinė. Didžiausi miestai prie Glomos: Elverumas, Kongsvingeris, Sarpsborgas, Fredrikstadas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Glåma (Glomà)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004