recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Victoria Libertas |
| --- |
| **Lygos** | Serie A |
| **Įkurta** | 1946 m. |
| **Istorija** | 
 |
| **Arena** | Adriatic Arena (Talpa: 10'323) |
| **Vieta** | Pezaras, Italija |
| **Komandos spalvos** | Raudona, balta           |
| **Vyr. treneris** | Italija Matteo Boniciolli |
| **Titulai** |  Italijos lyga: 2  Saportos taurė: 1  Italijos taurė: 2 |
| **Svetainė** | victorialibertas.it |
| **Apranga** |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 

Namų jersey

Team colours

**Namų**
 | 

Išvykos jersey

Team colours

**Išvykos**
 |

 |

 |

**„Victoria Libertas"** (trumpinamas **VL**) – Italijos aukščiausios krepšinio lygos klubas iš Pezaro miesto, įkurtas 1946 m. Šiuo metu visas pavadinimas – **„Unione Sportiva Victoria Libertas Pallacanestro"**. Daugelį metų klubas vadinosi pagrindinio rėmėjo - „Scavolini" - vardu.

Istorija
--------

Daugelį XX a. antros pusės metų Pezaro klubas buvo Italijos krepšinio čempionatų viena stipriausių komandų. Didžiausius laimėjimus Europos turnyruose pasiekė XX a. devintajame dešimtmetyje, kai 1982–1983 m. sezone pirmą kartą iškovojo Europos taurių laimėtojų taurę. 1985–1986 m. ir 1986–1987 m. sezonuose vėl žaidė Taurių laimėtojų taurės finaluose, tačiau juos pralaimėjo, atitinkamai, FC Barcelonos bei Cibonos klubams. 1989–1990 m. bei 1991–1992 m. sezonuose žaidė Koračo taurės finaluose, tačiau juos pralaimėjo, atitinkamai, Badalonos Joventuto ir Romos Virtus klubams.

2005–2006 m. sezone dėl nesurinkto biudžeto klubui uždrausta dalyvauti Italijos pirmenybėse. Ekipa paskelbė bankrotą ir didžioji dauguma garsiųjų žaidėjų išsiskirstė po garsius Europos klubus. Po kelių dienų „Scavolini" susijungė su kita Pezaro komanda „Gruppo Spar" ir pradėjo kovas Italijos trečioje lygoje. Šiuo metu komanda žaidžia aukščiausioje Italijos krepšinio lygoje.

Laimėjimai
----------

* 1988, 1990 – Italijos lygos čempionas;
* 1985, 1992 – Italijos taurės laimėtojas;
* 1983 – Taurių taurės laimėtojas;

Nuorodos
--------

* Oficiali klubo svetainė Archyvuota kopija 2014-06-18 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R**Lega Basket Serie A** |
| --- |
|  |
| 
Air | Angelico | Armani Jeans | Bancatercas | Benetton | Carife Ferrara | Eldo Caserta | GMAC | La Fortezza | Lottomatica | Montepaschi | NGC | Premiata | Scavolini | Snaidero Cucine | Solsonica |

 |
**HD 47536 b** – egzoplaneta, skriejanti apie K spektrinės klasės žvaigždę HD 47536. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 402,2 šviesmečio (123,3 parseko).

HD 47536 b yra dujinė milžinė. Planetos masė siekia 7,32 Jupiterio masės, o spindulys – apytikriai 1,13 karto didesnis nei Jupiterio. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per kiek mažiau nei 2 metus (712 parų), jos orbitos spindulys – 1,93 av, o ekscentricitetas – 0,2. Palaipsniui plečiantis HD 47536 žvaigždei, didėja HD 47536 b atmosferos temperatūra, kyla stiprūs vėjai. Prognozuojama, jog praėjus kelioms dešimtims milijonų metų, ši planeta visiškai praras savo atmosferos sluoksnius.

Apie HD 47536 b atradimą pranešta 2003 m. Planeta aptikta Čilėje, Atakamos dykumoje, esančioje La Siljos observatorijoje, taikant radialinių greičių metodą. HD 47536 b yra vienintelė šioje sistemoje atrasta planeta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „HD 47536 b". ExoKyoto. Nuoroda tikrinta 2020-03-04.
2. 1 2 3  „HD 47536 b". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-03-04.
3. 1 2 3  "Distant World in Peril Discovered from La Silla". Pranešimas spaudai. 2003-01-22.. Prieigos data 2020-03-04.
4. ↑  „Planet HD 47536 b". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-03-04.
|  |
| --- |
| Peugeot Type 4 |
|  |
| Bendra informacija |
| Gamintojas | S. A. des Automobiles Peugeot |
| Gamybos metai | 1892 |
| Chronologija |
| Prieš tai | Peugeot Type 3 |
| Po to | Peugeot Type 5 |
| Kėbulas ir važiuoklė |
| Kėbulo tipas (-ai) | Raneboutas |
| Išdėstymas | RR |
| Variklis ir transmisija |
| Variklis (-iai) | 1026 cm³ V-twin |
| Išmatavimai |
| Ratų bazė | 1630 mm |
| Kita informacija |

**Peugeot Type 4** – pirmoji prabangios klasės „Peugeot" transporto priemonė. Vienas iš išskirtinumų – kėbulo detalės puoštos sidabro elementais.

Automobilį pagamino Armandas Peugeot. Jį savo iškilmingiems vizitams ir paradams užsakė Tuniso bajui Ali III ibn al-Husayn.

„Type" 4 baze tapo pirmtakas „Type 3", tačiau automobilio matmenys ir svoris buvo padidinti. Dėl to šiame automobilyje buvo montuojamas galingesnis variklis.

Šis modelis buvo išleistas vieninteliu egzemplioriumi. Šiuo metu „Peugeot Type 4" galima pamatyti Peugeot muziejuje (Sošo, Prancūzija).

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Peugeot Type 4** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Recesija** (lot. *recessio* – atsitraukimas) – tai situacija, kai nemažiau kaip du ketvirčius iš eilės fiksuojamas neigiamas bendro vidaus produkto augimas, o tai savo ruožtu sukelia ekonomikos susitraukimą. Recesija yra viena iš ekonominių ciklų fazių. Recesija prasideda pasibaigus bumui ir yra ekonominės krizės pradžia, po kurios seka sunkesnė krizės fazė – depresija.

Recesijai būdingas vertybinių popierių kainų kritimas, valiutos nuvertėjimas, ekonomikos susitraukimas, infliacijos sumažėjimas, gamybos nuosmukis, įmonių bankrotai, nedarbo lygio augimas, gyventojų pajamų sumažėjimas ir kt. Recesijai sušvelninti vyriausybės vykdo ekspansinę ekonominę politiką, kad atsigautų skolinimasis ir vartojimas. Didinama pinigų pasiūla, išauga valstybės išlaidos, mažinami mokesčiai, karpomos bazinės palūkanų normos. Recesija gali įvykti dėl nekvalifikuotų vyriausybės veiksmų, neįžvalgumo, taip pat dėl kitų valstybių ūkių nuosmukio, karo, gamtos kataklizmų.

Tarptautinio valiutos fondo vertinimais XXI a. pasaulyje įvyko kelios globaliosios recesijos. 2007–2008 m. finansų krizė sukėlė ekonominį nuosmukį 2009 m. COVID-19 pandemija išprovokavo pasaulio ekonomikos nuosmukį 2020 m.

Išnašos
-------

1. ↑  Vainienė, Rūta. „Nuosmukis". *Verslo žinios (Ekonomikos terminų žodynas)*. Nuoroda tikrinta 2020-03-29.
2. ↑  *Recesija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIX (Pre-Reu). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
3. ↑  „„Aišku, kad jau prasidėjo recesija" – TVF vadovė". *Verslo žinios*. Nuoroda tikrinta 2020-04-12.
Aukštųjų Šančių karių kapinės. Lietuvos karių kapai
Aukštųjų Šančių karių kapinės. Paminklas Lietuvos kariams
Aukštųjų Šančių karių kapinės. Paminklas St. Dariui ir St. Girėnui (skulpt. Vytautas Mačiuika, 1968 m.)
Koordinatės: 54°52′47″ š. pl. 23°57′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.87972°š. pl. 23.95000°r. ilg.﻿ / 54.87972; 23.95000
**Aukštųjų Šančių karių kapinės** – karių kapinės Kaune, Aukštuosiuose Šančiuose (Ašmenos 1-oji g.). Kapinėse palaidoti Rusijos, Vokietijos ir Lietuvos kariai.

Istorija
--------

Aukštųjų Šančių kapinės įkurtos 1891 m. už tuometinių Kauno miesto ribų Rusijos kariuomenės Kauno įgulos kariams. 1932 m. po Aukštųjų Šančių prijungimo prie Kauno miesto, kapinių ribos buvo išplėstos. Iš viso kapinėse istoriškai susiformavo 7 laidojimo kvartalai.

### Lietuvos karių kapai

Lietuvos kariai Aukštųjų Šančių kapinėse pradėti laidoti apie 1922 m. Beveik kvadratinėje teritorijoje buvo laidojami tarnybos metu žuvę ar mirę nuo ligų Lietuvos kariuomenės kariai. Iki 1929 m. užlaidotas ir sutvarkytas Lietuvos karių kapų pirmas sklypas, iki 1940 m. – kiti du sklypai. Karių kapai pažymėti tipiniais betoniniais kario kryžiais, tiražuotais pagal 1927 m. Krašto apsaugos ministro įsakymu patvirtintą modelį (autorius Antanas Aleksandravičius, dailininkas Adomas Varnas). Kapų eilės antrame sklype atkartojo Gedimino stulpų piešinį.

2001–2007 m. parengtas ir įgyvendintas Lietuvos karių kapų tvarkymo projektas. XX a. pradžioje betonas buvo prieinama medžiaga masinei gamybai, tačiau iš šios medžiagos pagamintų paminklų amžių trumpina atmosferos ir biologinė tarša, jų restauracija yra trumpalaikė, o irimą spartina staigūs gamtinių temperatūrų pokyčiai. Seni kryžiai buvo sunykę, aptrupėję, o karių pavardės nebeįskaitomos, todėl kapinėse pastatyta apie 560 naujų granitinių kryžių. Tai gausiausia Lietuvos karių, žuvusių 1919–1940 m. laidojimo vieta Lietuvoje.

2006 m. Kultūros paveldo departamento darbuotojai inicijavo šio kultūros paveldo objekto skelbimą valstybės saugomu. Tais pačiais metais pradėtas rengti nekilnojamojo kultūros paveldo apsaugos specialusis planas. 2009 m. spalio 7 d. Lietuvos karių kapams suteiktas valstybės saugomo objekto statusas.

Kapinėse palaidoti
------------------

* Lakūnai: Steponas Darius, Stasys Girėnas, Rimantas Antanas Stankevičius
* „Keturi komunarai": Karolis Požela, Juozas Greifenbergeris, Kazys Giedrys, Rapolas Čarnas
* Juozas Garelis, Lietuvos komunistinio judėjimo veikėjas
* Adelė Šiaučiūnaitė, tarpukario Lietuvos komjaunimo veikėja
* Vladimiras Zadorožnas, TSRS didvyris, žuvęs Afganistano kare

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Aukštųjų Šančių karių kapinės** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑
2. ↑  „Kauno Aukštųjų Šančių Lietuvos karių kapai". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2014-11-11.
3. ↑
| Šiaurės Jutlandijos regionasdan. *Region Nordjylland* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Danijos vėliava Danija |
| **Administracinis centras** | Olborgas |
| **Savivaldybių skaičius** | 11 |
| **Vadovas** | Ulla Astman |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 579 628 |
| **Plotas** | 7 933 km² |
| **Tankumas** (2009) | 73 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.rn.dk |
|  **Vikiteka** | Šiaurės Jutlandijos regionasVikiteka |

**Šiaurės Jutlandijos regionas** (dan. *Region Nordjylland*) − vienas iš 5 Danijos regionų, apima šiaurės rytinę Šiaurės Jutlandijos dalį, taip pat Vendsyssel-Thy, Morso ir Læsø salas. Įkurtas 2007 m. sausio 1 d. Danijos savivaldybių reformos metu. Jos metu 14 apskričių (*amter*) buvo perskirstytos į 5 regionus. Zelandijos regionas sudarytas iš 3 buvusių apskričių ar jų dalių: Šiaurės Jutlandijos, Viborgo ir Orhuso.

Šaltiniai
---------



|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RDanijos regionai |
| --- |
|  |
| 
Pietų Danija · Sostinės regionas · Šiaurės Jutlandija · Vidurio Jutlandija · Zelandija | Danija |

 |

Koordinatės: 57° š. pl. 10° r. ilg.﻿ / ﻿57°š. pl. 10°r. ilg.﻿ / 57; 10
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

| Šiaurės Karibų Kranto autonominis regionas*Región Autónoma de la Costa Caribe Norte* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Šiaurės Atlantiko vėliava | Šiaurės Atlantiko herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC) |
|  |
| **Valstybė** | Nikaragvos vėliava Nikaragva |
| **Administracinis centras** | Puerto Kabesasas |
| **Savivaldybės** | 8 |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 541 189 |
| **Plotas** | 33 106 km² |
| **Tankumas** (2021) | 16 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | NI-AN |
|  |
|  **Vikiteka** | Šiaurės Karibų Kranto autonominis regionasVikiteka |

**Šiaurės Karibų Kranto autonominis regionas** (isp. *Región Autónoma de la Costa Caribe Norte*) – administracinė teritorija šiaurės rytų Nikaragvoje, Karibų jūros pakrantėje ir Hondūro pasienyje; vienas iš dviejų autonominių regionų šalyje. Tai didžiausia administracinė teritorija šalyje. Administracinis centras – Puerto Kabesasas.

Seniau vadinta kaip ***Šiaurės Atlanto autonominis regionas*** (*Región Autónoma del Atlántico Norte*).

Geografija
----------

Regionas yra vadinamajame Moskitų Krante – pelkėtoje, džiunglėmis apaugusioje lygumoje. Iš vakarų į rytus per Šiaurės Atlantiką teka daug upių: Prinsapolka, Bambana, Didžioji Matagalpa, Kukalaja, Vava, šiaurine riba teka Koko upė, į jūrą įtekanti ties Padėkos Dievui kyšuliu. Pakrantėje gausu mangrovėmis apaugusių lagūnų, užutėkių. Regionui priklauso Karibų jūroje esantis Kajos Miskitos salynas. Dalis regiono džiunglių saugoma Bosavaso biosferos rezervate.

Regione yra išlikusios vietinių gyventojų (miskitų, sumų, garifunų) bendruomenės.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Šiaurės Atlantiko autonominis regionas administraciškai padalintas į 8 savivaldybes:

1. Bonansa
2. Prinsapolka
3. Puerto Kabesasas
4. Rosita
5. Siuna
6. Vaslala
7. Vaspamas
8. Mulukuku

Šaltiniai
---------

1. ↑  Republic of Nicaragua, *citypopulation.de*


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  |  **Nikaragvos departamentai** |  |
| Boakas · Chinotega · Činandega · Čontalesas · Esteli · Granada · Karasas · Leonas · Madrisas · Managva · Masaja · Matagalpa · Nueva Segovija · Pietų Atlantiko autonominis regionas · Rivasas · Rio San Chuanas · Šiaurės Atlantiko autonominis regionas |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| TWiiNS |
|  
TWiiNS 2011 m. |
| Biografija |
| Kilmė | Slovakijos vėliava Slovakija |
| Žanrai | pop, dance-pop |
| Kūrinių kalbos | slovakų, anglų |
| Aktyvumo metai | 2000–dabar |

**TWiiNS** – Slovakijos pop duetas, kurį sudaro seserys dvynės Daniela Jančichová ir Veronika Krúpova.

Dvynės dalyvavo 2008 m. „Eurovizijos" dainų konkurse kaip Tereza Kerndlová pritariančiosios dainininkės ir šokėjos. 2011 metais seserys vėl dalyvavo 2011 m. Eurovizijoje su daina „I’m Still Alive". Duetas dalyvavo antrajame konkurso pusfinalyje, kuris vyko gegužės 12 dieną ir žiūrovų balsavimo rezultatais TWiiNS nepasiekė konkurso finalo.

Diskografija
------------

* *Máme Čas* (2001 m.)
* *Láska Chce Viac* (2005 m.)
* *Compromise* (2009 m.)

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: TWiiNS** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Šakių miškų urėdija** − viena iš 42 miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą.

Iki 1944 m. Šakių miškų urėdijos teritorijoje veikė Šakių ir Lekėčių miškų urėdijos. 1945 m. tiek Lekėčių, tiek ir Šakių miškų urėdijos buvo panaikintos. 1946 m. Šakių miškų urėdijos teritorija buvo perskirstyta. *Kidulių* ir *Plokščių* girininkijos tuo metu priklausė Jurbarko miškų urėdijai, *Jančių* girininkija − Kazlų Rūdos miškų urėdijai, *Lekėčių* girininkija − Kauno miškų urėdijai. Tokia situacija tęsėsi iki 1956 m. pabaigos. 1957 m. sausio 1 d. buvo įkurtas Šakių miškų ūkis.

Šakių miškų urėdijos valdomų miškų plotas yra 25 400 ha. Miškingumas urėdijos teritorijoje yra mažesnis nei vidutinis Lietuvoje ir siekia 25 %.

Šakių miškų urėdas − Sigitas Tamošaitis.

Miškai urėdijos teritorijoje išsidėstę netolygiai. Didžiausi miško masyvai koncentruoti šiaurinėje ir rytinėje urėdijos teritorijos dalyje, o pietuose išsidėstę tik nedideli miškeliai. Apie pusė visų urėdijos valdomų miškų priklauso vienam iš didžiausių šalyje Kazlų Rūdos miškų masyvui. Spygliuočių medynai užima apie 60 % visų urėdijos medynų, daugiausiai yra pušynų. Urėdijoje yra nemažai mišrių medynų, ypač beržynų ir uosynų.

Miškų urėdijoje iš saugomų teritorijų yra Novaraisčio ornitologinis draustinis.

Šakių miškų urėdijos miškai suskirstyti į 9 girininkijas.

Girininkijos
------------


|  |  |
| --- | --- |
| **Girininkija** | **Girininkijos vieta** |
| **Seniūnija** | **Gyvenvietė** |
| Baltkojų | Šakių seniūnija | Baltkojai |
| Gelgaudiškio | Plokščių seniūnija | Pajotijai |
| Kidulių | Kidulių seniūnija | Kiduliai |
| Klevinių | Lukšių seniūnija | Šiaudiniai |
| Lekėčių | Lekėčių seniūnija | Lekėčiai |
| Plokščių | Plokščių seniūnija | Buižiai |
| Sutkų | Kriūkų seniūnija | Patašiai |
| Šakių | Šakių seniūnija | Giedručiai |
| Šilagirio | Lekėčių seniūnija | Lekėčiai |

Nuorodos
--------

* Šakių miškų urėdijos tinklalapis
**HD 8535 b** – egzoplaneta, skriejanti apie F spektrinės klasės žvaigždę HD 8535, esančią Fenikso žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 180,3 šviesmečio (55,3 parseko).

HD 8535 b yra dujinė milžinė. Planetos masė siekia 0,68 Jupiterio masės (216 kartų masyvesnė už Žemę), o spindulys – apytikriai 1,25 karto didesnis nei Jupiterio. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per maždaug 1313 parų, jos orbitos spindulys – 2,45 av, o ekscentricitetas – 0,15. HD 8535 b pusiausvyros temperatūra – 188,3 K.

Apie HD 8535 b atradimą pranešta 2009 m. Planeta aptikta Čilėje esančioje La Siljos observatorijoje, taikant radialinių greičių metodą. HD 8535 b yra vienintelė šioje sistemoje atrasta planeta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Naef, D.; et al. (2010). „The HARPS search for southern extrasolar planets XXIII. 8 planetary companions to low-activity solar-type stars". *Astronomy and Astrophysics* **523**. A15. Bibcode:2010A&A...523A..15N. arXiv:1008.4600. doi:10.1051/0004-6361/200913616.
2. 1 2 3  „HD 8535 b". ExoKyoto. Nuoroda tikrinta 2020-02-28.
3. 1 2 3 4  „HD 8535 b". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-02-28.
4. 1 2  „HD 8535 b". Open Exoplanet Catalogue. Nuoroda tikrinta 2020-02-28.
5. ↑  „Planet HD 8535 b". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-02-28.
**HD 42936 b** arba **DMPP-3 A b** – egzoplaneta, skriejanti apie K spektrinės klasės žvaigždę HD 42936. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 153,1 šviesmečio (47 parsekus).

HD 42936 b yra vadinamoji superžemė; jos masė siekia 2,58 Žemės masės, o spindulys – apytikriai 1,41 Žemės spindulio. Apie savo žvaigždę ši egzoplaneta apskrieja per ~6,67 paros, jos orbitos didysis pusašis yra 0,0662 (± 0,0013) av, o ekscentricitetas – 0,14. HD 42936 b skrieja pernelyg arti savo žvaigždės, kad patektų į šios sistemos gyvybės zoną. Planetos pusiausvyros temperatūra – 854 K.

Apie HD 42936 b atradimą pranešta 2019 m. Planetą atrado astronomų komanda, vadovaujama John R. Barnes (taikytas radialinių greičių metodas). 2020 m. duomenimis, tai vienintelė HD 42936 sistemoje atrasta egzoplaneta.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  „Planet HD 42936 b". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-10-07.
2. 1 2  „HD 42936 b". ExoKyoto. Nuoroda tikrinta 2020-10-07.
3. 1 2 3  „DMPP-3 A b". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-10-07.
4. ↑  „DMPP-3 A b". Open Exoplanet Catalogue. Nuoroda tikrinta 2020-10-07.
5. ↑  Barnes, John R.; Haswell, Carole A.; Staab, Daniel; Anglada-Escudé, Guillem; Fossati, Luca; Doherty, James P. J.; Cooper, Joseph; Jenkins, James S.; Díaz, Matías R.; Soto, Maritza G.; Peña Rojas, Pablo A. (2019). „An ablating 2.6 M⊕ planet in an eccentric binary from the Dispersed Matter Planet Project". *Nature Astronomy*. arXiv:1912.10793. doi:10.1038/s41550-019-0972-z.
| Kordiljeros |
| --- |
| Šiaurės Amerikos Kordiljeros. Kolumbijos kalnaiŠiaurės Amerikos Kordiljeros. Kolumbijos kalnai |
| **Žemynas** | Šiaurės Amerika |
| **Šalys** | JAV, Kanada, Meksika, Gvatemala, Hondūras, Kosta Rika, Salvadoras, Nikaragva, Panama |
| **Aukščiausias taškas** | Denali (Makinlio k.) (6193 m) |
| **Koordinatės** | 44° š. pl. 115° v. ilg.﻿ / ﻿44°š. pl. 115°r. ilg.﻿ / 44; 115Koordinatės: 44° š. pl. 115° v. ilg.﻿ / ﻿44°š. pl. 115°r. ilg.﻿ / 44; 115 |
| **Susidarymo periodas** | Juros periodas, Kreidos periodas |
| **Kalnodara** | alpinė kalnodara |
| **Iškasenos** | auksas, varis, cinkas, akmens anglys, nafta ir kt. |

**Šiaurės Amerikos Kordiljeros** – Kordiljerų kalnų sistemos dalis Šiaurės Amerikoje. Driekiasi nuo pat Aliaskos pakrančių iki Centrinės Amerikos pietų (piečiau pereina į Andus). Ilgis daugiau nei 9000 km. Plotis nuo 800 km Kanadoje iki 1600 km JAV. Kordiljeros sudarytos iš įvairių geologinių struktūrų: prekambro masyvų, nuosėdinių ir metamorfinių paleozojaus uolienų, mezozojaus batolitų, vulkaninių masyvų. Spalvotųjų metalų, gyvsidabrio, aukso, naftos, akmens anglių telkiniai.

Šiaurės Amerikos Kordiljeros. Šastos ugnikalnis
Atiguno perėja Aliaskoje
Beveik per visą savo ilgį Šiaurės Amerikos Kordiljeros susideda iš trijų juostų. *Rytinę Kordiljerą* arba *Uolinius kalnus* sudaro Brukso kalnagūbris, Makenzio kalnai, patys Uoliniai kalnai, Rytų Siera Madrė. Aukštis iki 4399 m (Elberto k.). Kita juosta yra vadinama *Vakarų Kordiljera* arba *Ramiojo vandenyno juosta*. Ją sudaro aukšti vulkaniniai kalnagūbriai: Aliaskos (aukštis iki 6193 m, Makinlio k.), Aleutų, Beringo kalnagūbriai, Kaskadiniai kalnai, Siera Nevada, Vakarų Siera Madrė, Vulkaninė Siera, Pietų Siera Madrė. Vakaruose Kordiljeros priartėjusios prie Ramiojo vandenyno sudaro Aleksandro salyną, Vankuverio salą. Tarp šių dviejų juostų yra Vidinė Kordiljerų juosta, kurią sudaro plokščiakalniai ir plynaukštės: Jukono plynaukštė, Freizerio plynaukštė, Didysis Baseinas, Kolorado plokščiakalnis, Meksikos kalnynas. Kalnus vagoja Jukono, Makenzio, Misurio, Kolumbijos, Kolorado, Rio Grandės baseinų upės.

Kordiljerų rytinei juostai būdinga upių slėnių suskaidyti skliautiniai masyvai, trumpi antiklininiai kalnagūbriai, vakarinei juostai – ilgi antiklininiai kalnagūbriai, batolitai, vulkaniniai kalnagūbriai. Kordiljerų šiaurėje (į šiaurę nuo 44° šiaurės platumos) vyrauja glacialinės reljefo formos, piečiau – termokarstinės, erozinės, dykumose – denudacinės, eolinės. Uoliniuose ir Rytų Siera Madrės kalnuose daug karstinio reljefo formų, urvų.

Šiaurės Amerikos Kordiljeros šiaurėje padengtos kalnų tundra ir taiga. Pietuose vyrauja stepės ir pusdykumės, Centrinėje Amerikoje – tropiniai miškai. Sausose vidinėse srityse – retmiškiai, kaktusų sąžalynai, antrinės savanos.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 224–225
2. ↑  *Kordiljeros*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
Kazimieras Alminas
**Kazimieras Alminas** (iki 1939 m. *Alminauskis*, 1904 m. balandžio 15 d. Paulaičiuose, Švėkšnos valsčius, dab. Šilutės raj. – 1986 m. birželio 7 d. Santa Monikoje, Los Andželo priemiestis, Kalifornija) – kalbininkas, lietuvių kalbos vardyno rinkėjas bei tyrėjas, profesorius.

Biografija
----------

Gimė ūkininkų (tėvai turėjo 30 ha žemės) šeimoje. Mokėsi Švėkšnos pradžios mokykloje, 1918–1925 m. – Telšių gimnazijoje. 1925–1929 m. studijavo Lietuvos universitete, buvo Jono Jablonskio sekretorius.

1929–1934 m. tęsė studijas Leipcigo, Miuncheno, Heidelbergo, Vienos ir Karaliaučiaus universitetuose. 1934 m. Leipcigo universitete apgynė daktaro disertaciją „Lietuvių kalbos germanizmai". 1934–1939 m. dėstė germanistikos disciplinas Vytauto Didžiojo, 1940–1943 m. – Vilniaus universitetuose; pastarajame dar vadovavo Vokiečių kalbos ir literatūros katedrai.

1943 m. su šeima grįžo į tėviškę. 1943–1944 m. dėstė lietuvių kalbą ir literatūrą Švėkšnos gimnazijoje. 1944 m. vasarą pasitraukė į Vakarus. 1944–1945 m. dirbo Austrijos MA fonogramų archyve Vienoje, 1945–1946 m. profesoriavo UNRRA universitete Miunchene. 1948–1972 m. buvo Lojolos universiteto Los Andžele vokiečių ir rusų kalbų profesorius.

Darbai
------

Tyrinėjo vokiškus skolinius, vartojamus lietuvių kalboje; 1934 m. išleido 150 puslapių knygą vokiečių kalba „Die Germanismen des Litauischen" (*Lietuvių kalbos germanizmai*), kuri iki šiol yra plačiausias lietuvių kalbos germanizmų tyrinėjimas. 1934 m. sudarė vietovardžių rinkimo instrukciją. 1934–1944 m. organizavo Lietuvos vietovardžių ir pavardžių rinkimą (prie Kultūros muziejaus buvo įsteigęs skyrių „Lietuvos žemės vardynas"). Padėjo atlietuvinti Vilniaus krašto lietuvių vietovardžius ir pavardes.

Paruošė ir 1943 m. išleido žodyną „Vokiškai - lietuviškas žodynas". Sudarė Lietuvos istorijos šaltiniuose esamų lietuviškų tikrinių vardų kartoteką (per 200 tūkstančių lapelių).

1931–1939 m. leidinyje „Archivum Philologicum" paskelbė Antano Baranausko 67 laiškus vokiečių kalbininkui H. Vėberiui  (dar 33 laiškai liko neišspausdinti, sutrukdė II pasaulinis karas), „Vytauto skundas prieš Jogailą ir Skirgailą", „Dionizo Poškos „Mužiko" kopija" ir kt. publicistinius straipsnius. Taip pat kalbos klausimais rašė į žurnalą „Gimtoji kalba".

Parašė leksikografijos darbų, rinko istorinių dokumentų, Lietuvos valdovų antspaudų fotokopijas. Rašė veikalą „Kryžiuočių keliai į Lietuvą".

Literatūra
----------

* A. Rugytė. Švėkšna. Čikaga. 1974. psl. 417, 426, 429.
* Zigmas Zinkevičius. Kazimieras Alminas /Mūsų kalba. 1987 Nr.1, p. 51-52.
* Lietuvių enciklopedija. T1, p. 127.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Sabaliauskas. *Kazimieras Alminas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 376 psl.

Nuorodos
--------

* Kazio Alminauskio-Almino šimtosios gimimo metinės Archyvuota kopija 2006-10-21 iš Wayback Machine projekto.
| **Kazimieras Bachmatavičiusblrs. *Казімір Бахматовіч*** |
| --- |
| Gimė | 1808 m.Dabraulianai, Smurgainių valsčius, Ašmenos pavietas, Rusijos imperija |
| Mirė | 1837 m. (~29 metai)Dabraulėnai, Smurgainių valsčius, Ašmenos pavietas, Rusijos imperija |
|  |
| Veikla | tapytojas, grafikas, litografas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

 **Kazimieras Bachmatavičius**  (blrs. *Казімір Бахматовіч* , 1808 m. Dabraulianai, Smurgainių valsčius, Ašmenos pavietas, Rusijos imperija – 1837 m. Dabraulianai, Smurgainių valsčius, Ašmenos pavietas, Rusijos imperija) – tapytojas, grafikas, litografas.

Biografija
----------

Kazimieras Bachmatavičius gimė 1808 m. (kituose šaltiniuose rašoma, jog 1803 m.) Dabraulianuose, Smurgainių valsčiuje. 15 metų būdamas išvyko mokytis į Vilnių. Studijavo Vilniaus universiteto Piešimo ir tapybos katedroje dailę pas Joną Rustemą. 1826–1829 m. dėstė piešimą Eleonoros Hermanienės pensione Vilniuje.

1829 m. Bachmatavičius sugrįžo gyventi į Dabraulianus. Apsistojo pas kunigaikštį (grafą) Adomą Giunterį Dabraulianų dvare, kur pakeitė Titą Bičkauską, dirbusį piešimo mokytoju. Tarnavo Adomo Giunterio dvare namų dailininku, piešimo mokytoju. šeimininkai nevaržė dailininko: sudarė sąlygas kūrybai, leido keliauti po Vilniaus krašto kaimus ir dvarus.

Kazimieras Bachmatavičius mirė 1837 m. Dabraulianuose.

Kūryba
------

Orlosiada. (Kazimieras Bachmatavičius)
Pagrindiniai Kazimiero Bachmatavičiaus darbai buvo litografinė albumų serija: „Dabraulianai" (1835 m.), sukurtas pagal Giunterių šeimos narių piešinius, „Orlosiada", sukurta pagal Aleksandro Orlovskio (Aleksander Orłowski) rinkinį, „Vilniaus prisiminimas" (1837 m.), „Vaizdingas Jono Rustemo piešinių prisiminimas", sukurtas pagal Jono Rustemo darbus, „Drabužiai ir scena. Lietuviška apranga".
Litografiniai darbai spausdinti Juozapo Ozemblovskio, dalis – Antano Kliukovskio (Antoni Klukowski) spaustuvėse. Bachmatavičius yra nutapęs Jono Rustemo portretų. Sukūrė buitinio žanro piešinių. Jo kūryba turi romantizmo bruožų.

Nuorodos
--------

1. 1 2  Kazimiero Bachmatavičiaus biografija Visuotinėje lietuvių enciklopedijoje.
2. 1 2 3  
„Арласіяда" Казіміра Бахматовіча. № 44-45 (862–863) 08.11.2008 – 14.11.2008 г.
3. 1 2  Kazimieras Bachmatavičius (litografas). Biografija. Vilniaus aukcionas.
4. 1 2  Varšuvos nacionalinis muziejus. Lietuvos dailės muziejus. Vilniaus klasicizmas. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, parodos katalogas. 2000. ISBN 9955-00-043-0.
5. ↑  БАХМАТОВІЧ Казімір.
6. ↑  Kazimieras Bachmatavičius. Dobrovlianų dvaro rūmų koplyčios vidus. 1829.
| **Kazimieras Budrys** |
| --- |
| Gimė | 1957 m. rugpjūčio 7 d.Čiulai, Molėtų rajonas |
| Mirė | 2013 m. spalio 30 d. (56 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | pedagogas, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | 1979 m. Vilniaus pedagoginis institutas |

**Kazimieras Budrys** (1957 m. rugpjūčio 7 d. Čiuluose, Mindūnų apylinkė, Molėtų rajonas – 2013 m. spalio 30 d. Vilniuje) – Lietuvos pedagogas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1975 m. baigė Molėtų vidurinę mokyklą, 1979 m. Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto Lietuvių kalbos ir literatūros fakultetą.

1979–1985 m. Avižienių vidurinės mokyklos (Vilniaus raj.) mokytojas. 1985–1988 m. laikraščio „Vakarinės naujienos" socialinių problemų skyriaus korespondentas. 1988–1991 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa" (nuo 1990 m. „Lietuvos rytas") laiškų, socialinių problemų skyriaus vedėjas. 1991–1993 m. laikraščio „Tiesa" vyresnysis korespondentas. 1993 m. savaitraščio „Savaitės žodis" redaktoriaus pavaduotojas, savaitraščio „Baltijos birža" vyr. redaktorius. Nuo 1993 m. gruodžio mėn. – žurnalo „Karys" redaktoriaus pavaduotojas. Daugiausia rašė sveikatos apsaugos, teisėtvarkos bei teisėsaugos, Lietuvos kariuomenės temomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 75 psl.
| **Zbignevas Vasermanaslenk. *Zbigniew Franciszek Wassermann*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1949 m. rugsėjo 17 d.Krokuvoje, Lenkija |
| Mirė | 2010 m. balandžio 10 d. (60 metų)prie Smolensko, Rusija |
|  |
| Veikla | lenkų teisininkas, politikas, Seimo narys, ministras |
|  |
| Alma mater | 1972 m. Jogailos universitetas |

**Zbignevas Pranciškus Vasermanas** (lenk. *Zbigniew Franciszek Wassermann*, 1949 m. rugsėjo 17 d. Krokuvoje, Lenkija – 2010 m. balandžio 10 d. prie Smolensko, Rusija) – lenkų teisininkas, politikas, Seimo narys, ministras.

Biografija
----------

1972 m. Jogailos universitete (Krokuva) baigė teisę.

Prokuroras (nuo 1972 m. – Chšanuve, 1975 m. – Javožne, 1975–1984 m. – Bšeske ir 1984–1989 m. Krokuvoje), nuo 2001 m. IV ir V kadencijų Seimo narys (partijos „Teisė ir teisingumas" narys), 2005–2007 m. Kazimierz Marcinkiewicz (vėliau – Jaroslavo Kačinskio) Vyriausybių ministras.

2010 m. žuvo Smolensko aviakatastrofoje Rusijoje.

Nuorodos
--------

* Zbigniew Wassermann (CV; lenkų k.).
**Juliaus Liudviko Vynerio labdaros ir paramos fondas** – paramos organizacija, pirmasis bendruomenės fondas Klaipėdos krašte. 

Vadovas – Romualdas Žukauskas.

Fondas mena gilias istorines filantropijos tradicijas, siekiančias Prūsijos valstybės laikus - jis buvo įsteigtas dar XVIII amžiuje, veikė pat iki Antrojo pasaulinio karo. Šis fondas buvo atkurtas 2004 m. balandžio mėn. tęsiant Klaipėdos krašto filantropo Juliaus Liudviko Vynerio filantropinę veiklą.

**Fondo misija:** remti bendruomenės iniciatyvas Vakarų Lietuvoje, formuojant ir įgyvendinant fizinių asmenų ir verslo sektoriaus rėmimo politiką bei kaupiant fondo kapitalą.

**Fondo vizija:** būti patikimu ir žinomiausiu bendruomenės fondu Vakarų Lietuvoje, sukaupusiu stabilų kapitalą ir nuolat skirstančiu lėšas bendruomenės iniciatyvoms remti.

**Fondo iniciatyvos:** kasmetinis renginys "Vynerio arbatėlė", vykstantis balandžio mėn. pirmą savaitę, organizuojamas kartu su Mažosios Lietuvos istorijos muziejumi bei Klaipėdos žydų bendruomene.

Nuorodos
--------

Labdaros ir paramos fondo tinklalapis
| **Francesco Carrara** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1805 m. rugsėjo 18 d.Lukoje |
| Mirė | 1888 m. sausio 15 d. (82 metai) |
|  |
| Veikla | italų baudžiamosios teisės profesorius, baudžiamosios teisės Klasikinės mokyklos atstovas, mirties bausmės panaikinimo šalinininkas; liberalų politikas |
|  |
|  **Vikiteka** | Francesco Carrara |

**Francesco Carrara** (g. 1805 m. rugsėjo 18 d. Lukoje – 1888 m. sausio 15 d.) – italų baudžiamosios teisės profesorius, baudžiamosios teisės Klasikinės mokyklos atstovas, mirties bausmės panaikinimo šalinininkas; liberalų politikas.

Francesco Carrara studijavo teisę bei apgynė teisės daktaro disertaciją Pizoje. Vėliau dirbo Florencijoje, Lukoje, dėstė baudžiamąją teisę. Italijos baudžiamojo kodekso rengimo grupės narys. Senatorius nuo 1879 m. gegužės 15 d.

Nuorodos
--------

* *Teoría de la tentativa y de la complicidad o del grado en la fuerza física del delito*, Analecta editorial, Pamplona, 2006 Archyvuota kopija 2006-03-15 iš Wayback Machine projekto..
Koordinatės: 55°44′39″š. pl. 22°27′13″r. ilg.﻿ / ﻿55.744058°š. pl. 22.45356°r. ilg.﻿ / 55.744058; 22.45356


|  Zdoniškės koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Telšių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Zdoniškė |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | XIX a. |

**Zdoniškės (Dimšų) koplyčia-mauzoliejus** – buvusi dvaro koplyčia, stovinti Telšių rajone, Varnių seniūnijoje, Zdoniškės kaime, 6 km į pietvakarius nuo Pavandenės, netoli kelio  **223**  Užventis–Varniai  (0,3 km į pietryčius). Išlikę Zdoniškės dvaro likučiai (pamatų fragmentai, keli seni maumedžiai, medžių alėja). Dvarininkams Dimšoms priklausiusi didinga, raudono mūro laidojimo koplyčia stūkso ant medžiais apaugusios kalvelės šlaito, šalia žvyrkelio, vedančio į Zdoniškės gyvenvietę. Ji apleista, suirusiu stogu.

2017 m. koplyčia teismo sprendimu buvo pripažinta bešeimininkiu turtu ir perduota Telšių rajono savivaldybės nuosavybėn.

Istorija
--------

Dvaro šeimininkai Dimšos buvo turtingi, išsilavinę, turėjo ir nuosavą herbą *Dymsza*. Pagal 1889 m. dokumentus, Zdoniškės dvaro savininkė buvo Vilhelmina Dimšienė. Dvarui tuomet priklausė apie 700 ha žemės. Dvarininko Kleopo Dimšos motina Teresė Gorskytė Dimšienė mirė 1902 m. Šaukėnuose, buvo palaidota Zdoniškės koplyčioje. K. Dimša mirė 1907 m.

Koplyčia pastatyta XIX a. išsiskiria stilistine architektūra. Pasak vietos gyventojų prisiminimų, Dimšų koplyčia buvo gražus statinys su kryžiumi ant stogo, puošniomis durimis su langeliu. Pro jį viduje matėsi trys skardiniai karstai, išdėlioti skardiniai vainikai. Koplyčioje kabojo kryžius. Retsykiais čia buvo laikomos šv. Mišios. Koplyčia buvo išplėšta ir išniekinta karo metais: ūkinėms reikmėms panaudota skarda, išmėtyti kaulai. Po karo imta ardyti dvarą, nešti plytas. Liko išsaugota lentelė, buvusi koplyčioje su įrašu „Teresė Gorskytė Dimšienė".

Galerija
--------

* Žvelgiant į koplyčią nuo šlaito viršaus
* Šoninė siena
* Yrantis frontonas

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Zdoniškės koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑
2. 1 2 3  Zdoniškė ir Dimšos Archyvuota kopija 2016-04-20 iš Wayback Machine projekto. *varniai-museum.lt*
**Kazimieras Daukša** (1866 m. sausio 29 d. Kairėnai, Grinkiškio valsčius – 1939 m. gegužės 3 d. Kuktiškės) – Lietuvos kunigas, spaudos platintojas.

Biografija
----------

1896 m. baigė Vilniaus kunigų seminariją. Nuo 1896 m. kunigavo Žiežmariuose, Kalviuose, Pivašiūnuose, Butrimonyse, Giedraičiuose. 1902–1906 m. Nečečių (Lydos apskritis), 1906–1939 m. Kuktiškių klebonas.

Parapijose įvesdavo lietuviškas pamaldas, katechizaciją lietuvių kalba. Ragino mokytis skaityti, leisti vaikus į mokyklas. Nuo 1896 m. platino draudžiamąją lietuvių spaudą. Spaudos platinimą organizuodavo visose parapijose, kur kunigavo. Iš valstiečių pasirinkdavo patikimų spaudos platintojų. Spaudos draudimo metais daug kartų policijos ir žandarų tardytas, baustas. XIX a. pab.-XX a. pr. su dvarininku D. Malinausku, Jiezno, Valkininkų, Butrimonių, Dusmenų, Žaslių kunigais rengdavo vadinamuosius literatiškuosius pasikalbėjimus, kuriuose aptardavo draudžiamąją lietuvių spaudą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Benjaminas Kaluškevičius. *Kazimieras Daukša*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 531 psl.
Vikentijus Pašukanis
**Vikentijus Pašukanis** (rus. *Викентий Викентиевич Пашуканис*; 1879 m. Maskvoje – 1920 m. sausio 13 d.) – rusų simbolistų leidyklos „Musaget" sekretorius, leidėjas, po Spalio revoliucijos – muziejininkystės organizatorius.

Biografija
----------

Jo tėvas, iš Kauno kilęs lietuvis, gimnazijoje dėstė matematiką. Baigė Maskvos universiteto matematikos fakultetą, o po to dirbo akcizų (mokesčių) valdininku. Vėliau paliko tarnybą ir nuo 1914 m. tapo „Musaget" leidyklos atsakinguoju sekretoriumi ir komercinės dalies vedėju. Vedė derybas su Aleksandru Bloku dėl jo raštų leidimo. 1915–1917 m. A. Blokas V. Pašukaniui parašė 14 laiškų. 1915 m. gegužę siūlė reorganizuoti leidyklą, nes „Musageto" vyriausiasis redaktorius Emilijus Metneris prasidėjus karui liko izoliuotas Ciuriche, bet pasiūlymas liko nepriimtas.

1915 m. organizavo savo leidyklą, kuri iki 1918 m. leido knygas su logotipu „Издание В. В. Пашуканиса" ('V. Pašukanio leidinys'). Buvo vienas pagrindinių Igorio Severianino (*Игорь Северянин*) leidėjų, taip pat leido Konstantino Balmonto (*Константин Дмитриевич Бальмонт*), Andrejaus Belo (*Андрей Белый*) darbus.

1918 m. tapo RTFSR Švietimo liaudies komisariato Muziejų skyriaus darbuotoju. Kaip muziejų skyriaus emisaras užsiiminėjo meno kūrinių Rusijos didikų dvaruose įvertinimu. Apsaugojo nuo išgrobstymo Radvilų meninę kolekciją netoli Bobruisko, grafo I. Paskevičiaus-Erivanskio dvarą Gomelyje.

1919 m. pabaigoje buvo apkaltintas kontrrevoliucine veikla ir suimtas. Nežiūrint į N. Trockajos (L. Trockio žmonos) paramą, VČK trejeto buvo nuteistas sušaudyti. Vėliau, po mirties, buvo reabilituotas.

2005 m. telekompanija „Gomel" (*Гомель*) nufilmavo 26 min. trukmės dokumentinį filmą „Vikentijaus Pašukanio tragedija" (*Трагедия Викентия Пашуканиса*).

V. Pašukanio pusbrolis Eugenijus Pašukanis (*Евгений Брониславович Пашуканис*) buvo žinomas valstybės ir teisės teoretikas, TSRS justicijos liaudies komisaro pavaduotojas.

Nuorodos
--------

* *Евграф Кончин* Трагедия Викентия Пашуканиса (о деятельности В. В. Пашуканиса по спасению художественных ценностей в 1918–1919 годах).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

Jolės metu deginamas Saulės ratas
**Jolė** – senovės germanų žiemos saulėgrįžos šventė, vėliau sutapatinta su krikščionių švente Kalėdomis. Ikikrikščioniškais laikais švęsta nuo gruodžio pabaigos iki sausio pradžios.

Šventės pavadinimas galėjęs kilti iš senovės skandinavų kalbos žodžio *hjól*, reiškiančio ratą (Metų ratas), taip pat siejamas su angl. *jolly* (linksmas, džiaugsmingas).

Viduržiemio naktį buvo rengiama didelė šventė. Jos metu būdavo meldžiamasi ir aukojama (Jolės ožka) dievams, laukuose būdavo degami laužai, jolės ratas, ruošiami proginiai patiekalai, dainuojamos Jolės giesmės.

Dabar Jolė yra svarbi germanų neopagonių, *Wicca* narių šventė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Yule". *www.etymonline.com*. Nuoroda tikrinta 2022-04-19.
2. ↑  Hutton, Ronald (December 2008). „Modern Pagan Festivals: A Study in the Nature of Tradition". *Folklore* (Taylor & Francis) **119** (3): 251–273. JSTOR 40646468. doi:10.1080/00155870802352178.  Nežinomas parametras `|s2cid=` ignored (pagalba)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Kazimieras Augulis** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. rugsėjo 23 d. (67 metai)Bartkūnai, Ramygalos rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Teresė |
| Vaikai | Antanas, Donatas |
|  |
| Veikla | pedagogas, Lietuvos ir Radviliškio rajono savivaldybės politinis veikėjas. |
| Partija | 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | 1981 m. Vilniaus pedagoginis institutas |

**Kazimieras Augulis** (g. 1955 m. rugsėjo 23 d. Bartkūnuose, Ramygalos rajonas) – pedagogas, Lietuvos ir Radviliškio rajono savivaldybės politinis veikėjas.

Biografija
----------

1966 m. baigė Panevėžio rajono Bartašiūnų pradžios mokyklą, 1970 m. – Bartašiūnų aštuonmetę mokyklą, 1973 m. – Krekenavos vidurinę mokyklą. 1981 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, geografijos mokytojas.

1973 m. Panevėžio raj. Vadoklių vidurinės mokyklos geografijos mokytojas, 1973–1975 m. tarnavo TSRS kariuomenėje, 1975–1978 m. Jotainių aštuonmetės mokyklos mokytojas, 1978–1979 m. Radviliškio V. Valsiūnienės vidurinės mokyklos mokytojas.

1979–1982 m. LLKJS Radviliškio rajono komiteto Organizacinio skyriaus vedėjas, 1982–1990 m. LKP Radviliškio rajono komiteto partinis darbuotojas, instruktorius, skyriaus vedėjas.

1990–1995 m. Radviliškio Vaižganto vidurinės mokyklos geografijos mokytojas metodininkas, 1995–2011 m. Šeduvos gimnazijos direktorius, mokyklų vadovų asociacijos tarybos narys, rajono mokyklų vadovų asociacijos tarybos pirmininkas.

2011–2019 m. Radviliškio rajono savivaldybės mero pavaduotojas.

1990–1995 m. Radviliškio rajono tarybos deputatas, 2003–2004 m. 2011–2019 m. ir nuo 2023 m. Radviliškio rajono savivaldybės tarybos narys.

Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Radviliškio rajono skyriaus narys, tarybos narys, 2006 m. LSDP Radviliškio rajono skyriaus pirmininkas.

Žmona Teresė, vaikai Antanas, Donatas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
2. ↑
*Šis straipsnis apie šaudyklinį traukinį. Apie kitas reikšmes skaitykite straipsnyje Vikingas.*
**Mišrusis traukinys „Vikingas"** – šaudyklinis traukinys, bendras Lietuvos, Baltarusijos ir Ukrainos geležinkelių, uostų stividorinių kompanijų ir Klaipėdos, Iljičiovsko bei Odesos uostų projektas, įgyvendintas 2003 m. vasario 6 d. Traukinio operatoriai: Lietuvoje – „LG Ekspedicija", Baltarusijoje – „Belintertrans", Ukrainoje – „Liski".

Į traukinį kraunami 20 ir 40 pėdų konteineriai bei puspriekabės ir autotraukiniai, kurie iš Skandinavijos bei Vakarų Europos šalių atgabenami jūrų transportu į Klaipėdos uostą, taip pat ir per Mukrano-Klaipėdos perkėlą, ir vežami toliau į Ukrainą, Baltarusiją, Artimuosius Rytus, Kaukazą – per Iljičiovsko bei Odesos uostus ir atgal.
Vagonai su konteineriais ir autotraukiniais vežami traukiniu „Vikingas" ne tik į Klaipėdos (Lietuva), Iljičiovsko ir Odesos (Ukraina) uostus, bet ir į šiame maršrute numatytas Baltarusijos, Lietuvos bei Ukrainos geležinkelių stotis, kurios yra traukinio maršrute.

Konteineriai Lietuvoje į šį traukinį gali būti pakraunami ar iškraunami Klaipėdos „Draugystės" stotyje, taip pat Panerių bei Klaipėdos geležinkelio stočių konteinerių aikštelėse. Autotraukiniai gali būti pakraunami į vagonus (arba iškraunami) „Draugystės" arba Panerių stotyse. Prie traukinio „Vikingas" iš Panerių stoties atvežti vagonai su konteineriais ir autotraukiniais prikabinami Vaidotų stotyje, o iš Klaipėdos stoties atvežti vagonai su konteineriais prikabinami „Draugystės" stotyje.

Nors konteinerių bei autotraukinių vežimas traukiniu „Vikingas" vykdomas greičiau, saugiau, maždaug perpus pigiau, tačiau ilgos muitinės procedūros, konkurencija iš automobilių transporto pusės, informacijos stoka apie traukinio galimybes stabdo krovinių apimčių augimą. Laukiama, kad kylant ekonomikai prekių vartojimas augs, todėl augs ir jų gabenimas konteineriais.

2009 m. „Vikingas" pelnė Europos intermodalinio transporto asociacijos apdovanojimą kaip ilgalaikis ir sėkmingai rinkoje veikiantis projektas. 2011 m. prie šio projekto prisijungė Gruzija ir Moldova, savo ketinimus prisijungti jau yra išreiškę Azerbaidžanas ir Sirija. „Vikingo" teikiamomis galimybėmis domisi Turkija ir Šiaurės Europos šalys.

2014 m. „Vikingas" pelnė Europos Sąjungos mokslinių tyrimų programos BESTFACT apdovanojimą kaip geriausias Žaliosios logistikos ir įvairiarūšių vežimų projektas.

Duomenys
--------

* Traukinio nr.: 1161/1162
* Sąstatas: 40 platformų su konteineriais
* Bendras svoris: iki 6 tūkst. t
* Maršrutas: Klaipėda-Minskas-Iljičiovskas
* Maršruto ilgis: 1753 km
* Laikas kelyje: 56 val. 30 min.
* Reisų skaičius: nuo 2 kartų per dieną (maks.) iki 3 kartų per sav. (min.)
* Didžiausi miestai: Minskas, Kijevas

Pervežimų apimtys
-----------------

Pervežimai „Vikingu"TEU pagal metus       Ukrainos dalis 2009—2010 m.|  |

Šaltiniai
---------

1. ↑   „Vikingas" nepateisina lūkesčių
2. ↑   Projekto „Vikingas" plėtra
3. ↑  LR Susisiekimo ministerija  Archyvuota kopija 2014-04-13 iš Wayback Machine projekto. „Vikingo" traukinį papuoš naujas titulas

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2013-03-18 iš Wayback Machine projekto.
Francis Harry Compton Crick
**Fransis Haris Komptonas Krikas** (angl. *Francis Harry Compton Crick*, 1916 m. birželio 8 d. Northamptonas – 2004 m. liepos 28 d. San Diegas, Kalifornija) – anglų biochemikas ir genetikas, Nobelio fiziologijos ir medicinos premijos laureatas.

Biografija
----------

1937 m. baigė Londono universiteto koledžą. 1937-1939 m. ir 1947-1977 m. dirbo Kembridžo universitete, nuo 1962 m. Biologijos laboratorijos vedėjas. Nuo 1959 m. profesorius.

Dar tebebūdamas doktorantu, su Džeimsu Watsonu teoriškai nustatė deoksiribonukleorūgšties (DNR) struktūrą (dvigubą spiralę) ir atskleidė, kaip DNR molekulės kopijuojamos ląstelės dalijimosi metu. Ištyrė nukleorūgščių molekulinę struktūrą ir jų reikšmę organizmo požymių ir savybių paveldėjimui, tyrė genetinį kodą, išaiškino kodono reikšmę ir pradėjo vartoti šį terminą. 1977 m. išvyko į JAV, San Diego Salko institute (Kalifornijos valstija) tyrė regos ir sapnavimo neurobiologinius mechanizmus.

Londono karališkosios draugijos narys.

Pripažinimas
------------

1962 m. Nobelio fiziologijos ir medicinos premija su Džeimsu Vatsonu ir Morisu Vilkinsu.

„Times" žurnalas *Watson* ir *Crick* mokslinį indėlį pripažino ne tik vienu iš dešimties reikšmingiausiųjų XX a. bet ir vienu reikšmingiausių antrojo tūkstantmežio atradimų, šalia Niutono, Darvino, Einšteino, ir kt.

Šaltiniai
---------

1. ↑  The Time 100 Archyvuota kopija 2005-05-21 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Matt Ridley. FRANCIS CRICK: Discoverer of the Genetic Code. Atlas Books/HarperCollins Publishers

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Francis Harry Compton Crick** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Rio de Žaneiras*Rio de Janeiro* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Pietryčių regionas |
| **Administracinis centras** | Rio de Žaneiras |
| **Mezoregionai** | 6 |
| **Mikroregionai** | 18 |
| **Savivaldybės** | 92 |
| **Gubernatorius** | Sérgio Cabral Filho |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 17 463 349 |
| **Plotas** | 43 780 km² |
| **Tankumas** (2021) | 399 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Rio de ŽaneirasVikiteka |

**Rio de Žaneiras** (port. *Rio de Janeiro*) – valstija Brazilijoje, šalies pietrytinėje dalyje. Ribojasi su Minas Žeraisu – šiaurėje, su Espirito Santu – šiaurės rytuose, bei su San Paulu – pietvakariuose. Pietinę valstijos dalį skalauja Atlanto vandenynas. Valstijos sostinė – Rio de Žaneiras.

Geografija
----------

Valstijos paviršius daugiausia kalnuotas, iki pat vandenyno kranto prieina Brazilijos plokščiakalnio kalnai, suformuojantys vaizdingus skardžius, uolas ir slėnius. Svarbiausia kalnų grandinė yra Sera do Maras („Jūros kalnagūbris") bei šiaurės rytuose besidriekiantys Mantikeiros kalnai, kuriuose yra aukščiausia valstijos vieta – Aguljas Negraso („Juodųjų Adatų") kalnas (2791 m). Kranto linija labai raižyta, gausu įlankų, gilių užutėkių (pvz. Guanabaros įlanka), nedidelių uolėtų salų. Rio de Žaneiro valstijos pakrantės pasižymi savo puikiais paplūdimiais. Svarbiausia valstijos upė yra Pietų Paraiba (su intakais Paraibuna, Pomba, Pirai). Pakrantėse gausu lagūnų.

Klimatas tropinis. Vasaros lietingos, žiemos sausos. Vidutinė metinė oro temperatūra 25-32 °C, metinis kritulių kiekis 1000–1500 mm. Kalnuose klimatas vėsesnis, o žemyno lygumose – labai karštas. Aukštikalnėse kartais pasninga.

Dauguma valstijos kraštovaizdžių sukultūrinta, tačiau kalnuose yra išlikę tropinių miškų, o vietomis pakrantėse – mangrovių sąžalynų.

Rio de Žaneiro valstijoje yra keletas nacionalinių parkų: Itatiajos, Restinga de Žurubatibos, Sera da Bokoinos, Tižukos bei Sera dos Organoso (UNESCO paveldas).

Gyventojai
----------

Etninė sudėtis:

* baltieji – 54,5 %
* pardo – 32,4 %
* juodaodžiai – 12,6 %
* azijiečiai ir indėnai – 0,4 %

Didžiausi miestai
-----------------

* Rio de Žaneiras – 6186,7 tūkst. gyv. (2009 m.)
* San Gonsalas – 991,3
* Duke de Kašijasas – 872,7
* Nova Iguasu – 865,0
* Belford Rošas – 501,5
* Niterojus – 479,3
* San Žuan de Meritis – 469,8
* Kampos dos Goitakazesas – 434,0
* Petropolis – 315,1
* Volta Redonda – 261,4
* Mažė – 244,3
* Itaborajus – 228,9

Rio de Žaneiro miesto apylinkės

Šaltiniai
---------

1. ↑  BRAZIL: States and Major Cities, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Brazilijos valstijos** |  |
| Akrė | Alagoasas | Amapa | Amazonė | Bahija | Espirito Santas | Gojasas | Maranjanas | Mato Grosas | Minas Žeraisas | Para | Paraiba | Parana | Pernambukas | Piaujis | Pietų Mato Grosas | Pietų Rio Grandė | Rio de Žaneiras | Rondonija | Roraima | Santa Katarina | Seara | Seržipė | San Paulas | Šiaurės Rio Grandė | Tokantinsas |