recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Jotainių tvenkinys |
| --- |
| Jotainių tvenkinysJotainių tvenkinysJotainių tvenkinys |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Panevėžio rajonas) |
| Plotas | 0,416 km² |
| Kranto linijos ilgis | 9,05 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,5 m |
| Didžiausias gylis | 2,9 m |
| Tūris | 0,000551 km³ |
| Įteka | Juoda, Apteka, Virsnė, 4 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Juoda |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Jotainių tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  55°32′50″ š. pl. 24°25′5″ r. ilg.﻿ / ﻿55.54722°š. pl. 24.41806°r. ilg.﻿ / 55.54722; 24.41806Koordinatės: 55°32′50″ š. pl. 24°25′5″ r. ilg.﻿ / ﻿55.54722°š. pl. 24.41806°r. ilg.﻿ / 55.54722; 24.41806 |

**Jotainių tvenkinys** – tvenkinys Panevėžio rajone, į pietryčius nuo Jotainių. Susidaręs patvenkus Juodos-Lėnupio upę (Nevėžio intakas) 22,1 km nuo jos žiočių. Ilgis pietų-šiaurės-šiaurės rytų kryptimi 3,41 km, plotis iki 0,47 km. Yra 0,22 ha medžiais ir krūmais apaugusi sala. Altitudė 64,5 m. Krantai žemi, daugiausiai apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Aplinkui plyti dirbami laukai. Šiaurinėje ir pietinėje dalyse tvenkinį skersai kerta vietinės reikšmės keliai.

Debitas:

* Upės: 1,24 m³/s
* Užtvankos skaičiuotinis: 39,1 m³/s

Užtvanka 270 m ilgio, 10 m pločio. Vandens pralaida – slenkstinė. Įrengta 1987 m.

Gyvenvietės prie tvenkinio: Jotainiai, Grigaliai. Tvenkinio užtvanka ir vakarine pakrante eina kelias  **3017**  Velžys–Jotainiai–Pagiriai–Šėta .

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| Barstyčių tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Skuodo rajonas) |
| Plotas | 0,406 km² |
| Kranto linijos ilgis | 6,66 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 3,0 m |
| Didžiausias gylis | 5,0 m |
| Tūris | 0,0007605 km³ |
| Įteka | Pragulba, 5 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Pragulba |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Barstyčių tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  56°10′37″ š. pl. 21°50′44″ r. ilg.﻿ / ﻿56.17694°š. pl. 21.84556°r. ilg.﻿ / 56.17694; 21.84556Koordinatės: 56°10′37″ š. pl. 21°50′44″ r. ilg.﻿ / ﻿56.17694°š. pl. 21.84556°r. ilg.﻿ / 56.17694; 21.84556 |

**Barstyčių tvenkinys** arba **Barstyčių (Laumių) tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Skuodo rajone, 1 km į šiaurės vakarus nuo Barstyčių. Sudarytas užtvenkus Pragulbos upę (Luobos intakas) 15,4 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis pietų-šiaurės-vakarų kryptimi – 2,28 km, plotis – iki 0,49 km. Altitudė 108,7 m. Krantai aukštoki, vietomis apaugę medžiais. Tvenkinį supa daugiausia dirbami laukai, kalvos, vakarinėje pakrantėje stūkso miškelis. Pietinis tvenkinio galas užpelkėjęs (Laumių pelkė). Tuoj už Barstyčių tvenkinio pasroviui yra mažesnis Laumių tvenkinys.

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 110,7 m, ilgis 90 m, plotis 6 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 3,6 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1983 m.

Pietinėje pakrantėje įsikūręs Mockaičių kaimas, eina kelias  **4603**  Telšiai–Alsėdžiai–Barstyčiai–Skuodas .

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Koordinatės: 55°25′19″ š. pl. 23°16′7″ r. ilg.﻿ / ﻿55.42194°š. pl. 23.26861°r. ilg.﻿ / 55.42194; 23.26861


| Kaulakių tvenkinys |
| --- |
| Kaulakių tvenkinysKaulakių tvenkinysKaulakių tvenkinys |
| Vieta | Lietuva (Raseinių rajonas) |
| Plotas | 0,391 km² |
| Kranto linijos ilgis | 7,26 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 5,2 m |
| Didžiausias gylis | 13,0 m |
| Tūris | 0,0204 km³ |
| Įteka | Luknė, 4 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Luknė |

**Kaulakių tvenkinys** – tvenkinys Raseinių rajone, 10 km į šiaurės rytus nuo Raseinių, tuoj į pietryčius nuo Kaulakių. Susidaręs patvenkus Luknės upę (Dubysos baseinas) 6 km nuo jos žiočių. Ilgis iš rytų į vakarus 2,64 km, plotis iki 0,47 km. Altitudė 93,5 m. Šiaurrytiniame gale yra 2 salelės (6 a ir 4 a). Krantai daugiausia aukštoki, plačiai apaugę medžiais. Šiaurinėje pakrantėje auga miškelis, kitose pakrantėse plyti dirbami laukai. Tvenkinio užtvanka eina kelias  **3521**  Šiluva–Kaulakiai–Berteškiai .

Debitas:

* Upės: 0,9 m³/s
* Užtvankos skaičiuotinis: 59 m³/s

Užtvanka 800 m ilgio, 12 m pločio. Vandens pralaida – šachtinė. Įrengta 1977 m. 2003 m. pastatyta 165 kW galios mažoji hidroelektrinė.

Prie tvenkinio esantys kaimai: Fliorencija, Riogliškiai, Naujokai.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| Kurcumų ežeras |
| --- |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Zarasų rajonas), Latvijos vėliava Latvija (Aukštutinės Dauguvos savivaldybė) |
| Plotas | 0,007 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,3 km |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Kurcumų ežeras

  |
| **Koordinatės** |  55°45′38″ š. pl. 26°16′58″ r. ilg.﻿ / ﻿55.76056°š. pl. 26.28278°r. ilg.﻿ / 55.76056; 26.28278Koordinatės: 55°45′38″ š. pl. 26°16′58″ r. ilg.﻿ / ﻿55.76056°š. pl. 26.28278°r. ilg.﻿ / 55.76056; 26.28278 |

**Kurcumų ežeras** (latv. *Kurčinas ezers*) – ežerėlis Lietuvoje, Zarasų rajone ir Latvijoje, Aukštutinės Dauguvos savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Zarasų. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,1 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 124,5 m. ~ 0,35 ha ežero yra Lietuvoje ir tiek pat Latvijoje. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Pakrantės kalvotos, plyti pievos, Latvijos pusėje auga miškas. Į pietus nuo ežero įsikūręs Liaudiškių kaimas. Rytuose iš ežero išteka upeliukas link Laukeso ežero (Laukesos upės baseinas).

Šaltiniai
---------

1. ↑
| Čoso ežeras |
| --- |
|  |
| Vieta | Varmijos Mozūrų vaivadija, Lenkijos vėliava Lenkija |
| Plotas | 2,79 km² |
| Kranto linijos ilgis | 16,2 km |
| Kilmė | rininis |
| Didžiausias gylis | 42,6 m |
| Įteka | Dajna |
| Išteka | Dajna |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Čoso ežeras

  |
| **Koordinatės** |  53°52′0″ š. pl. 21°55′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.86667°š. pl. 21.91667°r. ilg.﻿ / 53.86667; 21.91667Koordinatės: 53°52′0″ š. pl. 21°55′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.86667°š. pl. 21.91667°r. ilg.﻿ / 53.86667; 21.91667 |

**Čoso ežeras** (lenk. *Czos*) – ežeras šiaurinėje Lenkijoje (Varmijos Mozūrų vaivadija), prie Mrongovo miesto.

Čoso ežeras Mrongove

Geografija
----------

Čosas – vienas iš Mozūrų ežeryno ežerų. Susideda iš dviejų telkinių – didesnio vakarinio, kurio ilgis 3,5 km ir rytinio, kurio ilgis 1,5 km. Upė Dajna pietuose jį jungia su Verbų ežeru, šiaurėje – su Juoduoju ežeru, Juno ežeru ir kitais ežeryno ežerais. Altitudė – 143 m. Aukščiausia pakrantės vieta – Keturių vėjų kalva. Kranto linija vingiuota, rytiniai krantai aukšti, miškingi, vakariniai – žemi.

Prie ežero yra kempingas „Cezar", kelios jachtų prieplaukos ir valčių nuomos punktai.

Literatūra
----------

* Sylwia Kulczyk, Edyta Tomczyk, Tomasz Krzywicki, Jacek Tokarski. Mazury. Przewodnik Pascala. Bielsko – Biała, 2006, ISBN 83-7304-597-X
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Goplas |
| --- |
|  |
| Vieta | Kujavijos Pamario vaivadija, Lenkija Lenkija |
| Plotas | 21,8 km² |
| Vidutinis gylis | 4,7 m |
| Didžiausias gylis | 16,6 m |
| Įteka | Notecė |
| Išteka | Notecė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Goplas

  |
| **Koordinatės** |  52°35′08″ š. pl. 18°21′15″ r. ilg.﻿ / ﻿52.58556°š. pl. 18.35417°r. ilg.﻿ / 52.58556; 18.35417Koordinatės: 52°35′08″ š. pl. 18°21′15″ r. ilg.﻿ / ﻿52.58556°š. pl. 18.35417°r. ilg.﻿ / 52.58556; 18.35417 |
|  |
|  Vikiteka | Goplas |

**Goplas** (lenk. *Gopło*) – ežeras Kujavijos Pamario vaidijoje, Lenkijoje, netoli Gniezno miesto. Iš jo ir kyla vardas saugomai vietovei – Goplo kraštovaizdžio parkas.

Ankstyvuosiuose viduramžiuose, Goplo ežero krantas buvo namai vakarų slavų goplanių genčiai. Šiaurinėje ežero dalyje pastatytas Krušvicos Pelės bokštas. Jo vardas kyla iš legendos, kurioje pasakojama apie piktavalį kunigaikštį Popielą, pabėgusį į bokštą nuo savo sukilusių gyventojų ir ten suėstą pelių. Kai kurie istorikai ir archeologai teigia, jog tai pirmosios valstijos Polanijos, genties, kuri įkūrė Lenkiją, centras.
| **Antanas Impulevičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1907 m. sausio 28 d.Panevėžys |
| Mirė | 1970 m. gruodžio 4 d. (63 metai)Filadelfija, JAV |
| Tėvas | Liudvikas |
|  |
| Veikla | karininkas |

**Antanas Impulevičius-Impulėnas** (1907 m. sausio 28 d. Panevėžyje – 1970 m. gruodžio 4 d. Filadelfijoje, JAV) – Lietuvos kariuomenės karininkas, nuo 1937 m. Generalinio štabo majoras. Talkino Nacionalsocialistams.

Biografija
----------

1925 m. baigė Karo mokyklą. 1925–1933 m. ir 1934–1937 m. tarnavo Septintajame, Penktajame ir Trečiajame pėstininkų pulkuose, buvo kuopos vadas, ėjo Prezidento rūmų komendanto pareigas. 1933 m. lapkričio mėn. – 1934 m. spalio mėn. tarnavo Antrosios divizijos štabe. 1937 m. birželio mėn. baigė Vytauto Didžiojo karininkų kursus, tarnavo Kariuomenės štabo antrajame (Informacijos) skyriuje. 1939 m. liepos mėn. – 1940 m. birželio mėn. Šaulių sąjungos štabo karinio mokymo skyriaus viršininkas.

Sovietams okupavus Lietuvą, 1940 m. rugsėjo mėn. NKVD suimtas, nuteistas kalėti. Per 1941 m. Birželio sukilimą išlaisvintas.

Vokiečių okupacijos metais 1941 m. rugpjūčio mėn. – 1942 m. lapkričio mėn. savanoriu tarnavo pagalbinėje policijoje, 2-ojo bataliono, vėliau vadinto 2-uoju apsaugos, 12-uoju batalionu, okupantų panaudoto žydų ir kt. tautybių žmonių žudynėms Baltarusijoje ir kitur, vadas. 1941 m. rudenį jo vadovaujamas batalionas kartu su vokiečiais sušaudė apie 46 tūkstančius žmonių, kurių dauguma žydai, o apie 9000 – sovietų karo belaisviai. 1944 m. balandžio-gegužės mėn. Vietinės rinktinės Kauno pulko štabo viršininkas; vokiečių trumpam suimtas. Vėliau buvo Tėvynės apsaugos rinktinės formuojamo Antrojo pulko bataliono vadas.

Po 1944 m. spalio mėn. pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. persikėlė į JAV. 1962 m. spalio mėn. LSSR Aukščiausiojo Teismo kolegijos už akių nuteistas mirties bausme. Po teismo Sovietų Sąjungos prašymą jį išduoti JAV atmetė.

Įvertinimas
-----------

* 1929 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Evaldas Balčiūnas. Trys naciams tarnavę Lietuvos Laisvės Armijos (LLA) pulkininkai". Suarchyvuotas originalas 2013-05-17. Nuoroda tikrinta 2012 m. spalio 2 d.. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|accessdate=` (pagalba)
2. ↑  Kazimieras Tamašauskas, Vytautas Zabielskas. *Antanas Impulevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 20 psl.
**Aušros vartų šaltiniai** – Vilniaus miesto šaltiniai, antrasis pagal svarbą senojo Vilniaus vandentiekio vandens tiekėjas. Šaltiniai vardą gavo nuo to, kad jie buvo už Aušros vartų, aukštumoje, prie kelio į Medininkus.

Vieta
-----

Pirmoji užuomina apie šaltinių vietą yra XVI a. pab. datuojamas skundas teismui dėl užpuolimo, įvykdyto 1598 m. kuriame minima įvykio vieta: tuoj už Vilniaus, vieškelyje į Medininkus, prie kalno, „iš kur į Vilniaus miestą eina vamzdžiai". Šaltiniai yra žymiai aukštesnėje vietoje nei Vingrių šaltiniai, tad gravitaciniam vandentiekiui jie buvo parankesni.

Aušros vartų šaltiniai paminėti 1648 m. Frydricho Gedkanto Vilniaus plane. Jame pavaizduoti du upeliukai, ištekantys už Aušros vartų, susiliejantys prie apvalaus bokšto, esančio tarp Aušros ir Rūdininkų vartų, ir toliau palei vakarinę miesto sieną tekantys žemyn. Upelis, pavaizduotas tiesiai už Aušros vartų, išteka iš Aušros vartų šaltinių. Visai netoli Aušros vartų tas upelis išsilieja į tvenkinį, kurio šiauriniame pakraštyje stovi mūrinis apvalus pastatas, sujungtas su Aušros vartais. Šis pastatas ir siena ypač aiškiai matyti 1740 m. Vilniaus plane, tačiau buvusių upelių ir tvenkinio jau nebėra. Apvalusis statinys, spėjama, buvęs vandens rezervuaras, XVII a. dokumentuose lenkiškai vadinamas „rurmus", galėjo turėti ir strateginę reikšmę.

Istorija
--------

Šaltinių vanduo pradėtas imti vamzdžiais anksčiau nei XVI a. pabaigoje. XVIII a. viso miesto vandentiekis buvo apleistas, kadangi to meto dokumentuose žinių apie Aušros vartų šaltinius nėra. XIX a. šaltiniai vėl buvo įjungti į miesto vandentiekio tinklą.

1866 m. Vilniaus kapitulos byloje minimas vandens nuvedimas iš Basųjų karmelitų vienuolyno rezervuaro į miesto gaisrinę. Manoma, kad vandentiekio linija iš šaltinių jau veikė ir papildydavo rezervuarą, kadangi Vingrių linija į tą pusę nėjo. Tačiau nėra aiški rezervuaro buvimo vieta ir kurie karmelitai minimi, nes karmelitai buvo įsikūrę bent trijose vietose. 1870-1879 m. vandenį iš Aušros vartų vandentiekio jau gavo apie dešimt namų. Dauguma jų buvo už Aušros vartų ir Arklių gatvėje. Šis vandentiekis aprūpindavo vandeniu ir viešąjį šulinį prie rotušės. Dėl prastos šaltinių rezervuaro būklės Aušros vartų vandentiekis plėstis negalėjo. Vandens neužtekdavo net gaisrinės čiaupui, todėl miestas gavo leidimą gaisro metu naudotis geležinkelio valdybos šuliniu, buvusiu netoli geležinkelio stoties. 1898 m. šaltiniuose buvo išgręžtas artezinis šulinys, bandymo metu šulinys davė 17 tūkst. kibirų vandens per parą.

Šaltiniai buvo eksploatuojami dar ir XX a. pradžioje, tačiau vandens jie mažai beduodavo, ir šis vandentiekio tinklas merdėjo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Istorija. Aušros vartų šaltiniai". Vilniaus vandenys. Suarchyvuotas originalas 2014-10-25. Nuoroda tikrinta 2014-10-26.
2. ↑  „Istorija. Aušros vartų šaltiniai". Vilniaus vandenys. Suarchyvuotas originalas 2014-10-26. Nuoroda tikrinta 2014-10-26.
| Baltininkų tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Telšių rajonas) |
| Plotas | 0,328 km² |
| Kranto linijos ilgis | 7,9 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Įteka | Virvytė, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Virvytė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Baltininkų tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  55°50′58″ š. pl. 22°24′22″ r. ilg.﻿ / ﻿55.84944°š. pl. 22.40611°r. ilg.﻿ / 55.84944; 22.40611Koordinatės: 55°50′58″ š. pl. 22°24′22″ r. ilg.﻿ / ﻿55.84944°š. pl. 22.40611°r. ilg.﻿ / 55.84944; 22.40611 |

**Baltininkų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Telšių rajone, 10,5 km į šiaurę nuo Varnių, į pietus nuo Baltininkų gyvenvietės. Sudarytas užtvenkus Virvytės upę (Ventos intakas) 87,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 2,9 km, plotis – iki 0,32 km. Altitudė 143 m. Krantai aukštoki, beveik ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Tvenkinio pietvakarinis galas labai užžėlęs vandens augalija, pelkėtas. Kranto linija labai vingiuota. Yra 5 a sala. Tvenkinio apylinkės kalvotos, vietomis plyti dirbami laukai ir pievos. Vidurinės tvenkinio dalies pakrantės apaugusios mišku. Į rytus įsikūręs Kūlio Daubos, į pietvakarius – Jonavingio ir Sėbų kaimai.

Tvenkinys įrengtas ir pastatyta 260 kW galios mažoji hidroelektrinė 2005 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
Koordinatės: 54°50′20″ š. pl. 24°57′40″ r. ilg.﻿ / ﻿54.83889°š. pl. 24.96111°r. ilg.﻿ / 54.83889; 24.96111

Dūkštų ąžuolai
Dūkštų ąžuolyno pažintinis takas
Drakono skulptūra
Ženklai Airėnų akmenyje
**Ąžuolyno miškas** (**Dūkštų ąžuolynas**) – miškas Vilniaus rajono savivaldybės teritorijoje, Neries regioniniame parke, 1,5 km į šiaurės vakarus nuo Dūkštų, Dūkštos dešiniajame krante, didžiausia natūrali ąžuolų giria Lietuvoje. Per pietinę dalį eina plentas  **108**  Vievis–Maišiagala–Nemenčinė .

Medynas
-------

Miško plotas 350 ha, mišku apaugę 291 ha. Valstybinės reikšmės miško 320 ha; priklauso Vilniaus miškų urėdijai, Dūkštų girininkijai. 12% miško – rezervatinis, 75% – ekosistemų apsaugos ir rekreacinis, 13% – ūkinis. Paviršius lygus.

Augavietės labai derlingos, laikinai užmirkusios, normalaus drėgnumo ir šlaitinės.

Kultūrinės kilmės medynų 17 %, ąžuolynų 60 %, eglynų 12 %, beržynų 9 %, drebulynų 8 %, pušynų 5%, juodalksnynų 3 %, uosynų 2 %, baltalksnynų 1 %.

Ąžuolynų vidutinis amžius 147 m. bonitetas 11,6 m. skalsumas 0,60, tūris 200 m³/ha.

Jaunuolynai sudaro 9 %, pusamžiai medynai 23 %, pribręstantys 12 %, brandūs 44 %.

Kasmet priauga 4 m³/ha. 75% medynų seni (apie 160 metų), savaiminės kilmės.

Vasarą ir rudenį miške susirenka didelės bandos šernų.

Pažintinis takas
----------------

Vilniaus miškų urėdijos miškininkai ąžuolyne įrengė 2,2 km ilgio pažintinį taką su medinių lentelių danga. Taką prižiūri Dūkštų girininkija ir Neries regioninio parko direkcija. Palei taką pastatyta daugiau nei 38 medinės skulptūros, vaizduojančios lietuvių mitologijos ir legendų personažus. Skulptūrų autoriai – tautodailininkai Nauris Valuckas, Erikas Motiejutis ir D. Mačiokas. Šalia tako įrengti informaciniai stendai, kuriuose pateikta informacija apie ąžuolyno florą ir fauną.

Istorija
--------

Dūkštų ąžuolyno pakraštyje yra akmuo su spėjamomis runomis, kurių iki šiol niekam nepavyko perskaityti.

1863 m. ąžuolyne buvo įsikūręs sukilėlių štabas.

Galerija
--------

* Paminklas 1863 m. sukilėliamsPaminklas 1863 m. sukilėliams
* Paparčio žiedo skulptūraPaparčio žiedo skulptūra
* Praamžio skulptūraPraamžio skulptūra
* Airėnų akmuoAirėnų akmuo

Nuorodos
--------

* Neries regioninio parko svetainė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Brukas, Andrius Kuliešis. *Ąžuolyno miškas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 400 psl.
2. ↑  „Dūkštų ąžuolynas". keliauk.info. 2008-08-15. Suarchyvuotas originalas 2014-05-14. Nuoroda tikrinta 2014-05-14.
3. ↑  Milkevičiūtė, Giedrė (2012-06-24). „Dūkštų ąžuolyną saugo dievai ir žmonės". Respublika. Nuoroda tikrinta 2014-05-14.
4. ↑  „Lankytinos vietos". VĮ Vilniaus miškų urėdija. 2012-05-31. Nuoroda tikrinta 2014-05-14.
| Jūrės tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Kazlų Rūdos savivaldybė) |
| Plotas | 0,301 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,69 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,0 m |
| Didžiausias gylis | 3,8 m |
| Tūris | 0,0003024 km³ |
| Įteka | Jūrė, 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Jūrė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Jūrės tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  54°47′1″ š. pl. 23°30′13″ r. ilg.﻿ / ﻿54.78361°š. pl. 23.50361°r. ilg.﻿ / 54.78361; 23.50361Koordinatės: 54°47′1″ š. pl. 23°30′13″ r. ilg.﻿ / ﻿54.78361°š. pl. 23.50361°r. ilg.﻿ / 54.78361; 23.50361 |

**Jūrės tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Kazlų Rūdos savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Kazlų Rūdos, į šiaurės rytus nuo Jūrės. Sudarytas užtvenkus Jūrės upę (Višakio intakas) 31 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 1,84 km, plotis – iki 0,27 km. Altitudė 58 m. Krantai daugiausia žemi, beveik ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Šiaurrytinis tvenkinio galas užpelkėjęs. Tvenkinį supa daugiausia Kazlų Rūdos miškai, pietinėje pakrantėje įsikūrusios Jūrės kaimo sodybos, rytinėje – Kazliškių kaimas. Veikia kaimo turizmo sodyba.

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 60,4 m, ilgis 170 m, plotis 35 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 13,9 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1976 m. pramoninėms reikmėms (savininkas – AB „Jūrės medis").

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Zakiusala
**Zakiusala** (latv. *Zaķusala*, liet. *„Zuikių sala"*) – nuosėdinės kilmės sala Dauguvos upėje, Rygos centrinėje miesto dalyje. Zakiusala – viena iš didžiausių salų Rygoje.

Susidarymas
-----------

Zakiusala susidarė XIX a. po Dauguvos reguliavimo darbų susijungus 3 saloms: Frydrichsalai, Miruonių salai ir Žaliajam atabradui (latv. *Zaļais sēklis*). Zakiusala kasmet didėja. 1901 m. jos ilgis buvo 1600 m, o 2000 m. ji jau pasiekė 3600 m ilgį.

Frydrichsala (latv. *Frīdrihsala*, liet. *„Frydricho sala"*) buvo pažymėta 1621 m. dokumentuose. Jos ilgis buvo 1,2 km.

Miruonių sala (latv. *Miroņu sala*, liet. *„Numirėlių sala"*) atsirado per ledonešį apie 1785 m. Ji taip pavadinta dėl skenduolio kūno, rasto prie salos.

Žaliasis atabradas (latv. *Zaļais sēklis*) susiformavo iš mažos salelės – Mušų salos (latv. *Mušu sala*, liet. *„Musių sala"*), priešais Lucavsalą Dauguvos viduryje. Tai žemiausia dabartinės Zakiusalos vieta.

Istorija
--------

Frydrichsala buvo seniausiai gyvenama iš Zakiusalą sudariusių salų. XVII a. joje buvo 8 namai ir Rygos miesto kalkių degykla. Per maro epidemiją 1710 m. gyvenvietė sunyko, o 1788 m. saloje gyveno jau 17 šeimų.

XIX a. viduryje Frydrichsaloje ir Zakiusaloje buvo 49 namai, dvi lentpjūvės ir dvi parduotuvės. 1898 m. buvo išgręžti 2 arteziniai šuliniai. Saloje yra aukščiausias Baltijos šalyse Rygos televizijos bokštas, pastatytas 1986 m. Šiaurinėje salos dalyje, šalia geležinkelio pastolių, yra Rygos Geležies tilto, kuris buvo susprogdintas Antrojo pasaulinio karo metu, liekanos.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Zaķusalas vēsture - salas izveidošanās" (lvlba). 2015-01-26. Nuoroda tikrinta 2017-10-31.`{{cite web}}`: CS1 priežiūra: Neatpažinta kalba (link)
2. ↑  „Salas vēsturiskā apbūve" (lvlba). 2015-01-26. Nuoroda tikrinta 2017-10-31.`{{cite web}}`: CS1 priežiūra: Neatpažinta kalba (link)

  

v • a • r **Rygos mikrorajonai** 

Rygos vėliavaRygos vėliava
Agenskalnas · Andrejsala · Beberbekiai · Bolderaja · Čiekurkalnas · Darzciemas · Daugavgryva · Dreiliniai · Dzirciemas · Ilgiuciemas · Imanta · Jugla · Kengaragas · Kypsala · Maskavos Forštatas · Mežaparkas · Mežciemas · Pardaugava · Pleskodalė · Pliavniekai · Purvciemas · Sarkandaugava · Šampėteris · Šmerlis · Tuorniakalnas · Vecmylgravis · Rygos senamiestis · Zakiusala · Ziepniekalnas · Zolitūdė
Koordinatės: 54°24′51″ š. pl. 24°0′45″ r. ilg.﻿ / ﻿54.41417°š. pl. 24.01250°r. ilg.﻿ / 54.41417; 24.01250

| Gulbynės tvenkinys |
| --- |
| Gulbynės tvenkinysGulbynės tvenkinysGulbynės tvenkinys |
| Vieta | Lietuva (Alytus) |
| Plotas | 0,06 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,15 km |
| Kilmė | dirbtinė |

**Gulbynės tvenkinys** arba **Gulbynės karjeras** – tvenkinys Lietuvoje, Alytaus miesto Vakariniame pramonės rajone, Gulbynės ornitologiniame draustinyje. Suformuotas pelkėtoje vietoje prisipildžius vandens. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,41 km, plotis – iki 0,26 km. Altitudė 108 m. Krantai neaukšti, sausi. Šiaurinėje pakrantėje įkurtas Gulbynės parkas. Vakarine pakrante nutiestas kelias  **130**  Kaunas–Prienai–Alytus , į kurį ties pietine pakrante įsijungia kelias  **1110**  Alytus–Punios šilas (Panemuninkai) .

Tvenkinys nenutekantis, priklauso Nemuno baseinui.

Kadangi tvenkinį labai pamėgo vandens paukščiai, gamtininko Vytauto Nedzinsko iniciatyva 1990 m. įkurtas Gulbynės ornitologinis draustinis. Tvenkinio nendrynuose peri iki 19 paukščių rūšių, 6 iš jų įrašytos į Lietuvos raudonąją knygą. Prie tvenkinio yra įrengta apžvalgos platforma ir informacinis stendas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys
| Eglės tvenkinys |
| --- |
| „Eglės" tvenkinys nuo sanatorijos pusės„Eglės" tvenkinys nuo sanatorijos pusės„Eglės" tvenkinys nuo sanatorijos pusės |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Druskininkų savivaldybė) |
| Plotas | 0,051 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,38 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Įteka | Grūta |
| Išteka | Grūta |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Eglės tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  54°1′5″ š. pl. 24°0′38″ r. ilg.﻿ / ﻿54.01806°š. pl. 24.01056°r. ilg.﻿ / 54.01806; 24.01056Koordinatės: 54°1′5″ š. pl. 24°0′38″ r. ilg.﻿ / ﻿54.01806°š. pl. 24.01056°r. ilg.﻿ / 54.01806; 24.01056 |

**Eglės tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Druskininkų savivaldybėje, Druskininkų miesto rytiniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Grūtos upę (Nemuno intakas) 1,2 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 1,06 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 100,5 m. Krantai aukšti, aplinkui stūkso Balainės miškas. Pasroviui už 34 m telkšo Grūtos tvenkinys, priešsroviui už 17 m telkšo Girininkijos tvenkinys.

Į šiaurę įsikūrusi „Eglės sanatorija", į pietvakarius – Druskininkų ligoninė. Pietrytinėje pakrantėje yra stovyklavietė.

Šaltiniai
---------

1. ↑
Bahreino sala iš kosmoso.
**Bahreino sala** (arab. جزيرة البحرين‎, dar žinoma kaip al-Avalo sala) – didžiausia Bahreino salyno sala, kurioje gyvena dauguma šalies gyventojų. Aplink ją esanti sekli Persijos įlankos dalis dažnai vadinama Bahreino įlanka. Salos krantai uolėti, šiaurinėje dalyje yra daug koralų. Kalkakmenis sudaro nedideles kalvas, pasišiaušusias uolas, negilius tarpeklius. Kalkakmenį dengia druskingas smėlis ant kurio auga tik atspariausi dykumos augalai: dygliuoti medžiai ir krūmai. Šiaurinėje pakrantėje yra 5 km pločio derlingas ruožas, kur auga datulinės palmės, migdolai, fikusai, granatmedžiai. Toliau nuo kranto yra 134 m aukščio plokščiakalnis. Aukščiausias salos taškas yra Džabal ad Dukhanas. Bahreino dauguma naftos išgaunama tos kalvos apylinkėse.

Sostinė Manama yra šiaurės rytinėje salos dalyje. Saloje yra pagrindinis uostas Mina Salmanas, dauguma naftos perdirbimo įmonių ir verslo centrų. Pylimai ir tiltai jungia Bahreino salą su gretimomis salomis ir Saudo Arabija. 1929 m. pastatytas pylimas jungia Bahreino salą su Muharako sala, kuri yra antra pagal dydį šalyje. Muharako sala yra tik 6 km ilgio, bet joje yra antras pagal dydį Muharako miestas ir tarptautinis oro uostas. Pylimas jungia Muharako salą su Jazirat al Azlo sala, kur yra sausieji dokai ir laivų remonto centras. Tiltas jungia Bahreino salą su Sitros sala, kur yra naftos eksporto terminalas. Pylimas į Um an Nasaną tęsiasi toliau į vakarus kaip Karaliaus Fahdo tiltas iki Saudo Arabijos. Um an Nasanas yra asmeninė karaliaus nuosavybė.

Išnašos
-------

1. ↑  „Case Concerning Maritime Delimitation and Territorial Questions between Qatar and Bahrain". *International Court of Justice*. 2001. p. 59. Suarchyvuotas originalas (PDF) 2018-12-25. Nuoroda tikrinta 2014-04-07.
| Augustavo Rospudas |
| --- |
|  |
| Vieta | Lenkijos vėliava Lenkija |
| Plotas | 1,04 km² |
| Kranto linijos ilgis | 6,4 km |
| Kilmė | Ledyninė |
| Vidutinis gylis | 5,1 m |
| Didžiausias gylis | 10,5 m |
| Įteka | Rospuda |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Augustavo Rospudas

  |
| **Koordinatės** |  53°52′32″ š. pl. 22°58′56″ r. ilg.﻿ / ﻿53.87556°š. pl. 22.98222°r. ilg.﻿ / 53.87556; 22.98222Koordinatės: 53°52′32″ š. pl. 22°58′56″ r. ilg.﻿ / ﻿53.87556°š. pl. 22.98222°r. ilg.﻿ / 53.87556; 22.98222 |
|  |
|  Vikiteka | Augustavo Rospudas |

 *Kitos reikšmės – Rospuda (reikšmės).*
**Augustavo Rospudo ežeras** (lenk. *Jezioro Rospuda Augustowska*) – ežeras Augustavo lygumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje ir Augustavo valsčiuje. Kartais ežeras įvardijamas kaip Mėtos ežero dalis.

Ežeras yra 122 m aukštyje virš jūros lygio. Krantai aukšti, beveik visa ežero pakrantė apaugusi miškais. Šiaurinėje ežero dalyje įteka Rospudos upė. Giliausia vieta (10,5 m) yra ežero viduryje. Ežero salų plotas yra 2 ha, o jų kranto linija – 200 m.

Ežere gyvena šios žuvų rūšys: europinė lydeka, ešerys, ungurys, šamas, kuoja, karšis, europinis šapalas ir paprastoji meknė. Manoma, kad ežero pavadinimas kilęs nuo jotvingių kalbos žodžių junginio *Dau* ir *Spuda*, kas reikštų *Daug spausti*. Anksčiau ežeras iki XIX a. taip ir vadinosi *Dauspuda* (Dowspuda). Šiuo metu išlikęs tik kaimo pavadinimas Dauspuda.

Turizmas
--------

Prie ežero yra nemažai stovyklaviečių, garsiausia *Nuogalė Sofija* (Goła Zośka). Ežeru plaukioja Augustavo laivų transporto kompanijos (*Żegluga Augustowska*) laivai, vykdomi reisai iš Augustavo gondolomis ir katamaranais.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Augustavo apskrities ežerai.

Nuorodos
--------

1. ↑  Żegluga Augustowska
2. ↑  Rejsy gondolami Augustów[neveikianti nuoroda]
3. ↑  Rejsy katamaranem Archyvuota kopija 2015-04-01 iš Wayback Machine projekto.

* Aprašymas apie ežerą (lenk.) Archyvuota kopija 2010-05-13 iš Wayback Machine projekto..
* Ežero nuotraukos Archyvuota kopija 2016-02-11 iš Wayback Machine projekto..
Koordinatės: 54°52′23″ š. pl. 24°36′42″ r. ilg.﻿ / ﻿54.87306°š. pl. 24.61167°r. ilg.﻿ / 54.87306; 24.61167

| Beicūnų tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Kaišiadorių rajonas) |
| Plotas | 0,206 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,56 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,8 m |
| Didžiausias gylis | 3,4 m |
| Įteka | Laukysta, bevardis upelis |
| Išteka | Laukysta |

**Beicūnų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Kaišiadorių rajone, 1,5 km į šiaurės rytus nuo Žaslių miestelio, Beičiūnų ornitologiniame draustinyje. Sudarytas užtvenkus Laukystos upę (Neries intakas) 23,2 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 1,2 km, plotis – iki 0,28 km. Yra 2 salos (0,5 ha ir 0,18 ha). Altitudė 106 m. Krantai aukštoki. Vakariniame krante stūkso miškelis, kituose krantuose – dirbami laukai. Pasroviui iškart telkšo Ovsenkos tvenkinys, priešsroviui – beveik 1 ha dydžio užpelkėjęs bevardis ežerėlis. Šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Beičiūnų kaimas, pietinėje – Liauriškių ir Ščiukiškių kaimai.

Pietrytine pakrante eina kelias  **4717**  Vievis–Kazokiškės–Paparčiai–Žasliai .

Tvenkinys įrengtas 1973 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| Pastrėvio HE tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Kaišiadorių rajonas) |
| Plotas | 0,197 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,5 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 3,0 m |
| Didžiausias gylis | 9,7 m |
| Tūris | 0,00055 km³ |
| Įteka | Strėva, Obelė |
| Išteka | Strėva |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Pastrėvio HE tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  54°47′6″ š. pl. 24°30′47″ r. ilg.﻿ / ﻿54.78500°š. pl. 24.51306°r. ilg.﻿ / 54.78500; 24.51306Koordinatės: 54°47′6″ š. pl. 24°30′47″ r. ilg.﻿ / ﻿54.78500°š. pl. 24.51306°r. ilg.﻿ / 54.78500; 24.51306 |

**Pastrėvio hidroelektrinės tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Kaišiadorių rajone, 5 km į rytus nuo Žiežmarių. Sudarytas užtvenkus Strėvos upę (Nemuno intakas) 27,6 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 1,98 km, plotis – iki 0,2 km. Altitudė 80,2 m. Krantai aukšti. Pakrantės apaugusios medžiais ir krūmynais. Šiaurvakariniame krante, į pietus nuo HE pastato, stūkso Mūro Strėvininkų piliakalnis.

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 81 m, ilgis 800 m, plotis 4 m. Vandens pralaida – slenkstinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 48,6 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1955 m. kai buvo pastatyta pirmoji HE, kuri veikė apie 2 dešimtmečius. Naujoji 320 kW galios HE pastatyta 1997 m.

Prie Pastrėvio HE tvenkinio esantys kaimai: Bačkonys, Dirgalonys, Liutonys.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Koordinatės: 54°55′18″ š. pl. 24°35′42″ r. ilg.﻿ / ﻿54.92167°š. pl. 24.59500°r. ilg.﻿ / 54.92167; 24.59500

| Paukščių tvenkinys |
| --- |
| Tvenkinys nuo užtvankosTvenkinys nuo užtvankosTvenkinys nuo užtvankos |
| Vieta | Lietuva (Kaišiadorių rajonas) |
| Plotas | 0,224 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,55 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,2 m |
| Įteka | Laukysta, bevardis upelis |
| Išteka | Laukysta |

**Paukščių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Kaišiadorių rajone, 5,5 km į šiaurę nuo Žaslių miestelio. Sudarytas užtvenkus Laukystos upę (Neries intakas) 15,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 1,45 km, plotis – iki 0,27 km. Altitudė 87 m. Vakarinis ir pietinis krantai aukštoki, kiti krantai vietomis žemi ir užpelkėję, apaugę krūmais. Aplinkui daugiausia plyti dirbami laukai. Priešsroviui iškart telkšo Prozariškių tvenkinys. Vakariniame krante įsikūręs Totoriškių kaimas. Tvenkinio užtvanka eina kelias  **1821**  Paukščiai–Krivonys–Neprėkšta , rytine pakrante eina kelias  **143**  Jonava–Žasliai–Kloniniai Mijaugonys .

Tvenkinys įrengtas 1968 m. Priklauso žuvininkystės ūkiui.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| Prozariškių tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Kaišiadorių rajonas) |
| Plotas | 0,136 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,19 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,3 m |
| Įteka | Laukysta, 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Laukysta |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Prozariškių tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  54°54′36″ š. pl. 24°35′11″ r. ilg.﻿ / ﻿54.91000°š. pl. 24.58639°r. ilg.﻿ / 54.91000; 24.58639Koordinatės: 54°54′36″ š. pl. 24°35′11″ r. ilg.﻿ / ﻿54.91000°š. pl. 24.58639°r. ilg.﻿ / 54.91000; 24.58639 |

**Prozariškių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Kaišiadorių rajone, 4 km į šiaurę nuo Žaslių miestelio. Sudarytas užtvenkus Laukystos upę (Neries intakas) 17,3 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 1,2 km, plotis – iki 0,22 km. Altitudė 89 m. Krantai daugiausia aukštoki, vietomis – žemi ir užpelkėję. Aplinkui plyti dirbami laukai. Priešsroviui už kelio  **1802**  Kaišiadorys–Stabintiškės–Čiobiškis  iškart telkšo Papartėlių tvenkinys, pasroviui – Paukščių tvenkinys. Vakariniame krante įsikūręs Prozariškių kaimas, į pietryčius – Stabintiškių gyvenvietė.

Tvenkinys įrengtas 1967 m. Priklauso žuvininkystės ūkiui.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| Kalinas |
| --- |
|  |
| Vieta | Lenkija |
| Plotas | 2,84 km² |
| Kranto linijos ilgis | 10,4 km |
| Kilmė | Ledyninė |
| Vidutinis gylis | 1,5 m |
| Didžiausias gylis | 4 m |
| Tūris | 1360 km³ |
| Išteka | Kolničanka (Kolniczanka) |

**Kalino ežeras** (lenk. *Jezioro Kolno*) – ežeras Baltijos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje ir Augustavo valsčiuje. Šalia ežero yra Žepiskių kaimas. Ežeras yra 119,4 m aukštyje virš jūros lygio. Ežeras yra apvalios formos. Ežero krantai tankiai apaugę įvairia augalija, daugiausiai meldais, nendrėmis ir švendrais. Ežere auga pūslėtoji aldrūnė. Ežero vandens lygis yra sumažėjęs apie 80 cm, nuo pradinio savo vandens lygio. Manoma, kad ežero pavadinimas kilęs nuo jotvingių kalbos žodžio *Kal*, kas reiškia *Purvas, dulkės*. Ežeras yra Kalino ežero draustinyje, kuriame gyvena saugomas paukštis gulbė nebylė.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Augustavo apskrities ežerai.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2012-02-14 iš Wayback Machine projekto.

Literatūra
----------

* Aleksander W. Sokołowski: Przyroda województwa podlaskiego i jej ochrona. Łomża: ŁOMŻYŃSKIE TOWARZYSTWA NAUKOWE IM. Vaguvas, 2006 m. ISBN 978-83-86175-92-5.
* Pojezierze Suwalsko - Augustowskie, Wengris J. Polakowski B. PW Wierza Powszechna Varšuva.

Koordinatės: 53°46′15″ š. pl. 23°00′59″ r. ilg.﻿ / ﻿53.77083°š. pl. 23.01639°r. ilg.﻿ / 53.77083; 23.01639
Koordinatės: 53°54′52″ š. pl. 23°12′45″ r. ilg.﻿ / ﻿53.91444°š. pl. 23.21250°r. ilg.﻿ / 53.91444; 23.21250

| Sirvas |
| --- |
|  |
| Vieta | Lenkija |
| Plotas | 4,385-4,603 km² |
| Kranto linijos ilgis | 9,4 km |
| Kilmė | Ledyninė |
| Vidutinis gylis | 14,1-14,5 m |
| Didžiausias gylis | 41,5 m |
| Tūris | 67181,5 km³ |
|  |
|  Vikiteka | Sirvas |

**Sirvas** (lenk. *Serwy*) – ežeras Baltijos aukštumose, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje, Plaskų valsčiuje. Ežeras yra 126,6-126,8 m aukštyje virš jūros lygio. Ežero krantai dažniausiai yra aukšti ir smėlėti. Iš šiaurės ežerą supa dirbami laukai, o iš pietų pusės miškai. Ežeras priklauso Augustavo kanalo vandens keliui. Ežere yra trys salos, kurių bendras plotas 12 ha: *Debovas* (viduje yra kempingas), *Lipovka* ir *Sosnovas* (kormoranų rezervatai). Prie ežero yra įsikūrę trys miesteliai: Sirvas, Molovistė ir Sausupė. Šalia ežero yra daug stovyklaviečių ir kempingų. Remiantis 1988 metais atlikto tyrimo metu ežero vandens kokybė buvo įvertinta II klase.

Pavadinimo kilmė
----------------

Tikėtina, kad ežero pavadinimas kilęs iš jotvingių kalbos žodžio *sirvis*, kas reiškia - pilka.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Augustavo apskrities ežerai

Šaltiniai
---------

* Adam Choiński: Katalog jezior Polski. Poznań: Wydawnictwo Naukowe UAM, 2006 m. s. 368. ISBN 83-232-1732-7.
* Komisja Nazw Miejscowości i Obiektów Fizjograficznych: Hydronimy. Izabella Krauze-Tomczyk, Jerzy Ostrowski (oprac. red). T. 1. Cz. 2: Wody stojące. Warszawa: Główny Urząd Geodezji i Kartografii, 2006 m. s. 308. ISBN 83-239-9607-5.

Nuorodos
--------

* Aprašymas apie ežerą (lenk.) Archyvuota kopija 2016-02-11 iš Wayback Machine projekto.;
* Ežero nuotraukos (lenk.) Archyvuota kopija 2013-03-10 iš Wayback Machine projekto..
**Brankovičių žemė** (serb. *Земља Бранковића* = *Zemlja Brankoviča*), dar žinoma kaip **Brankovičių sritis** (*Oblast Brankovića*), **Vuko žemė** (serb. *Вукова земља* = *Vukova zemlja*), **Kosovo sritis** (*Kosovska oblast*) − trumpai egzistavusi viduramžių valstybė Balkanuose, viena iš Serbijos imperijos įpėdinių, buvusi šiuolaikinio Kosovo teritorijoje. Ji taip pat apėmė teritorijas dab. Serbijoje bei Juodkalnijoje (Raškos regioną), šiaurinėje Makedonijoje.

Istorija
--------

Brankovičių žemė 1378 m.
Valstybėlės įkūrėjas Vukas Brankovičius (1345–1397) buvo kilęs iš kilmingos serbų giminės, o jo tėvas Brankas tarnavo kaip Ochrido vietininkas Serbijos imperijoje. Po tėvo mirties apie 1365 m. Ochridą užėmė įtakingas despotas Vukašinas, o Vukas su broliais buvo priversti grįžti į savo tėvoniją Drenicoje (dab. Glogovacas ir Srbica Kosove). Kadangi imperijoje prasidėjo suirutė, Vukas tapo *de facto* nepriklausomas ir ėmė sparčiai plėsti savo teritorijas. 1371 m. įvykus pragaištingam Maricos mūšiui bei mirus Serbijos imperatoriui, Vukas pasinaudojo situacija, ir užėmė nemažas teritorijas pietiniame Kosove bei šiaurinėje Makedonijoje, kartu su Skopje.

Savo pozicijas Vukas sutvirtino vedybomis su tuometinio įtakingiausio serbų kunigaikščio Lazaro dukra. Taip jis galėjo išplėsti savo teritorijas į šiaurę ir kartu gauti uošvio palaikymą. 1373 m. sudaręs sąjungą su Lazaru ir Bosnijos karaliumi Tvrtku I, jis pasidalino Altomanovičiaus žemes ir taip gavo Raškos regioną su senąja Serbijos sostine Rasu. 1378 m. pasinaudojęs Zetos kunigaikščio Džuradžo I mirtimi, jis prisijungė šios žemes su Prizreno ir Pečo miestais bei Metohiją.

Tuo metu Osmanų imperija savo vasalais pavertė serbų kunigaikštystes pietuose: Velbaždą, Marką, Epyro despotatą ir kt. Nuo 1381 m. osmanai puldinėjo ir Lazaro bei Vuko žemes. Lemiamas mūšis įvyko 1389 Kosovo lauke, kurio metu serbams pavyko sulaikyti osmanų invaziją, tačiau žuvo kunigaikštis Lazaras ir išžudyta didžioji jo armijos dalis. Vukui pavyko išsaugoti savo armiją, o mirus uošviui, jis tapo svarbiausiu serbų kunigaikščiu.

Šią poziciją Vukas išlaikė iki savo mirties 1396 m. Nors 1392 m. jis galiausiai tapo osmanų vasalu, tačiau atsisakė remti turkus mūšiuose prieš krikščionis ir siekė gauti paramą iš Vengrijos karalystės. 1395-96 m. osmanai nukariavo jo žemes, o pats Vukas buvo įkalintas ir mirė. Nedidelė teritorija aplink žemės pagrindinį miestą Prištiną nominaliai išlaikė valstybėlės statusą ir čia valdė Vuko sūnus Džuradžas. 1412 m. valstybėlės likučiai įjungti į Serbijos despotatą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  (jr.), John V. A. Fine; Fine, John Van Antwerp (1994). *The Late Medieval Balkans*. Ann Arbor: University of Michigan Press. p. 389. ISBN 0-472-08260-4.
*Argo Navis*, atvaizduotas Johannes Hevelius
**Argonautų laivas** (*Argo Navis*) yra senovinis, astronomų nebevartojamas pietų pusrutulyje buvusio žvaigždyno pavadinimas. Šis žvaigždynas buvo pernelyg didelis – 28 % didesnis už Hidrą, didžiausią dabartinį žvaigždyną. Todėl 1763 metais Nicolas Louis de Lacaille jį padalino į Burių, Kompaso, Laivo Kilio ir Laivagalio žvaigždynus. Argonautų laivui priklausė ir dabar Siurblio užimama dangaus dalis. Ryškiausia žvaigždyno žvaigždė buvo Kanopus.

Žvaigždynas buvo dažnai minimas senovės graikų mitologijoje, kur tapatintas su *Argo* – laivu, kuriuo Jasonas ir kiti argonautai plaukė į Kolchidę, ieškodami aukso vilnos. Dėl Žemės ašies precesijos nemažai Argonautų laivo žvaigždžių (įskaitant Kanopų) iš Graikijos šiuo metu nebematomos. Jos gerai matyti iš toliau į pietus esančių geografinių platumų. Vedų astronomai šioje dangaus dalyje irgi įžvelgė „Valties" žvaigždyną. 

Žvaigždyno vardu taip pat pavadinta lietuvių fantasto Kazio Paulausko 1979 m. išspausdinta apysaka.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ian Ridpath. „Argo Navis". *Star Tales*. Nuoroda tikrinta 2019-03-14.
2. ↑  Eastlick, P. „Argo Navis". *Guamo universiteto tinklalapis*. Suarchyvuotas originalas 2021-04-30. Nuoroda tikrinta 2019-03-14.
| Kamendulas |
| --- |
|  |
| Vieta | Lenkija |
| Plotas | 0,26 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,95 km |
| Vidutinis gylis | 10 m |

**Kamendulas** (lenk. *Jezioro Kameduł*) – ežeras, Sūduvos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje ir Vižainio valsčiuje. Senoviniuose dokumentuose ežeras dar vadinamas *Jacnė*, *Jasnė*. Ežeras yra dauboje ir įvardijamas kaip Jačnos ežero tęsinys. Ežero krantai yra neaukšti, o pats ežeras pailgos ovalo formos siaurėjantis link pietų. Biologiškai ežeras priskiriamas mezotrofinių ežerų grupei, ežero augalija nyki, daugiausia auga nendrės. Ežeras yra 161 m virš jūros lygio.

Legenda
-------

Ežero pavadinimas galėjo kilti nuo čia kadaise keliavusio kamendulų vienuolio, kurį užpuolė plėšikai ir jis stebuklingai išsigelbėjo. Išsigelbėjęs jis ilgai čia gyveno ir kai mirė, šalia ežero pradėjo vaidentis baltai apsirengusi vienuolio šmėkla.

Literatūra
----------

* Stefan Maciejewski, Małgorzata (turystyka) Pawłowska: Szlakami północnej Suwalszczyzny : [przewodnik]. Suwałki: "Jaćwież" : Regionalna Pracownia Krajoznawcza Oddziału PTTK, 2001. ISBN 83-903140-6-1.

Nuorodos
--------

* Ežero nuotrauka ir aprašymas (lenk.).

Koordinatės: 54°16′00″ š. pl. 22°51′55″ r. ilg.﻿ / ﻿54.26667°š. pl. 22.86528°r. ilg.﻿ / 54.26667; 22.86528
| Rospudas |
| --- |
|  |
| Vieta | Lenkija |
| Plotas | 3,44 km² |
| Kranto linijos ilgis | 13,2 km |
| Kilmė | Ledyninė |
| Didžiausias gylis | 38,9 m |
| Įteka | Rospuda |
| Išteka | Rospuda |
|  |
|  Vikiteka | Rospudas |

 *Kitos reikšmės – Rospuda (reikšmės).*
**Rospudo ežeras** (lenk. *Rospuda Filipowska, Jezioro Jemieliste*) – ežeras Sūduvos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje ir Pilypavo valsčiuje. Ežeras yra 173,2 m aukštyje virš jūros lygio.

Aprašymas
---------

Tai ledyninės kilmės ežeras, siauras ir pailgas, besitęsiantis iš šiaurės į pietus. Pietinėje dalyje jungiasi su Akmens ežeru. Ežero krantai statūs, smėlėti, žvirgžduoti, suformuoti paskutinio ledynmečio periodo. Ežero viduryje yra medžiais apaugusi sala. Ežero pakrantėse ir dugne vietomis susiformavęs ozas. Apie 200 m į pietus nuo ežero yra *Aukštasis* (Wysokie) ežeras, kuris yra 1,5 km ilgio ir 7 metrais aukštesnis nei Rospudo ežeras – 180 m aukštyje virš jūros lygio. Vakarinėje ežero pakrantėje yra Supienių ir Vulkos kaimai, rytuose Čarnė, Ūta ir Rospuda.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Rospudos upė;
* Rospudos kaimas.

Nuorodos
--------

* Ežero nuotraukos Archyvuota kopija 2016-02-11 iš Wayback Machine projekto..

Koordinatės: 54°13′24″ š. pl. 22°34′33″ r. ilg.﻿ / ﻿54.22333°š. pl. 22.57583°r. ilg.﻿ / 54.22333; 22.57583
| **Rima Baškienė** |
| --- |
|  |
| 2023 m. |
| Gimė | 1960 m. spalio 25 d. (63 metai)Kentriuose, Kelmės raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Raimondas Baškys |
| Vaikai | Laurynas, Rokas |
|  |
| Veikla | Politikė |
| Partija | 1996 m. Lietuvos valstiečių partija (1996) |
|  |
| Alma mater | KPI (1983) |

2023 m.
**Rima Baškienė** (1960 m. spalio 25 d. Kentriuose, Kelmės raj.) – inžinierė, Lietuvos politikė.

Biografija
----------

Nuo 1974 m. gyvena Kuršėnuose. 1978 m. baigė Kuršėnų pirmąjąją vidurinę mokyklą. 1978–1983 m. studijavo KPI, įgijo inžinierės technologės specialybę.

1983 –1994 m. Plungės „Linų audiniai" fabrike inžinierė technologė. 1984 –1985 m. Šiaulių rajono vykdomojo komiteto ekonomistė. 1985–1996 m. Žemės ūkio darbuotojų profsąjungos Šiaulių rajono komiteto instruktorė. 1997–2000 m. Seimo nario Ramūno Karbauskio padėjėja. 

2000–2004 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narė, Šiaulių rajono savivaldybės mero pavaduotoja. Nuo 2004 m. Seimo narė. 2016–2020 m. Seimo pirmininko pirmoji pavaduotoja.

1996–2021 m. Lietuvos valstiečių partijos, vėliau – Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos narė, LVŽS pirmininko pavaduotoja. Nuo 2022 m. Demokratų sąjungos „Vardan Lietuvos" pirmininko pavaduotoja.

Šiaulių rajono moterų organizacijos „Atgaiva" narė.

Šiaulių regiono poezijos ir menų kūrėjų asociacijos „Menų šaltinis" narė.

2006 m. apdovanota Baltijos asamblėjos medaliu už nuopelnus stiprinant Baltijos šalių vienybę.

2020 m. apdovanota ženklu „Gerumo žvaigždė" už didelį indelį kuriant ir plėtojant socialinės apsaugos ir darbo sistemą.

Vyras Raimondas Baškys. Sūnūs Laurynas ir Rokas.

Nuorodos
--------

* Lietuvos Respublikos Seimo narė Rima Baškienė
* 2012 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai
* Oficialus Rimos Baškienės tinklalapis
* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  *BAŠKIENĖ RIMA* Archyvuota kopija 2022-01-23 iš Wayback Machine projekto.. Kas yra kas Lietuvoje 2018. Nuoroda tikrinta 2021-11-02.
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-10-04 iš Wayback Machine projekto.
| Sausasis |
| --- |
| Vieta | Lenkija |
| Kilmė | Ledyninė |
|  |
|  Vikiteka | Sausasis |

Sausasis ežeras nuo Vygrių nacionalinio parko pažintinio tako
Tipinis distrofinis ežeras
**Sausasis ežeras** (lenk. *Jezioro Suchar*) – ežeras Sūduvos aukštumoje, Vakarų Sūduvos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje, Suvalkų valsčiuje, Vygrių nacionaliniame parke. 

Tai distrofinis ežeras, kuris priklauso šalia esančių distrofinių ežerų grupei, kurios didžiausias ežeras yra Didžiojo Sausojo ežeras, į kurį įeina *Vaškelio* ir *Maciejevskio* ežerai, giliausias iš šių ežerų grupės yra *Vandoleko* ežeras - 15 m. Ežeras yra ovalo formos, nedidelis, susidaręs per paskutinį ledynmečio periodą. Ežerui būdinga pelkinė augalija, kurios didelę dalį sudaro samanos augančios iš ežero dugno centro iki pat kranto. Taip pat auga šios augalų rūšys: kupstinis švylys, *Andromeda*, spanguolė, apskritalapė saulašarė. Vietomis pakrantėse auga beržai ir pušys. 

Kai kur ežeras pereina į pelkę. Ežero vanduo yra tamsiai rudos spalvos dėl humuso, susidariusio iš aplinkinių medžių spyglių, šakų ir lapų. Toks humusas sukelia vandens rūgštėjimą (beveik nėra pH) ir trūksta kalcio bei mineralų. Taip pat šiam ežerui būdinga stratifikacija, kai ežero paviršiaus beveik neveikia vėjai dėl aplinkinių medžių ir augalų gausos. Vasarą vandens temperatūros skirtumas 1 m gylyje kartais svyruoja tarp 5-6 laipsnių Celsijaus. Nešvarus ir neskaidrus vanduo neleidžia augti vandens augalijai, 2 metrų gylyje yra labai mažai kalcio todėl negali gyventi moliuskai. Dėl labai rūgštaus vandens ežere beveik nėra žuvų.

Literatūra
----------

* Marek Waśkiel: Wigierski Park Narodowy Praktyczny przewodnik. Warszawa: MULTICO Oficyna Wydawnicza Sp. z o.o. 2008 m. ISBN 978-83-7073-567-8.
* Maciej Ambrosiewicz, Wiesława Malinowska, Michał Osewski, Lubosza Wesołowska, Zdzisław Zaborowski: Ścieżka edukacyjna "Jeziora" - przewodnik. Krzywe: Wigierski Park Narodowy, 2001 m. ISBN 83-88344-24-2.
* S. Maciejewski: Po ziemi suwalskiej. Przewodnik turystyczny. Suwałki: Hańcza, 1994 m.

Nuorodos
--------

* Aprašymas apie sausųjų ežerų grupę (lenk.)[neveikianti nuoroda]