recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Bernardas Fridmanas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1859 m. spalio 1 d.Rusija Panevėžys, Rusijos imperija |
| Mirė | 1929 m. spalio 22 d. (70 metų)Lietuva Panevėžys |
|  |
| Veikla | Lietuvos teisininkas, politinis bei visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Bernardas Fridmanas |

**Bernardas Fridmanas** (1859 m. spalio 1 d. Panevėžyje, Rusijos imperija – 1929 m. spalio 22 d. Panevėžyje) – Lietuvos teisininkas, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1878–1886 m. Šiaulių taikos teisėjo sekretorius, 1886–1915 m. kaip privatus advokatas praktikavo Biržuose ir Panevėžyje. 1915–1918 m. tarnavo Peterburgo (Petrogrado) rusų zemstvų sąjungoje.

1918 m. pabaigoje grįžo į Lietuvą, taikos teisėjas Biržuose ir nuo 1919 m. Utenoje. Nuo 1920 m. Kauno apygardos teismo narys. 1922 m. vasario 22 d. – 1923 m. birželio 28 d. VIII Ernesto Galvanausko Ministrų kabinete buvo ministras be portfelio žydų reikalams. Po to vėl Kauno apygardos teismo narys, o nuo 1925 m. – Panevėžio apygardos teismo narys.

Bendradarbiavo leidiniuose „Vilenskij vestnik", „Teisė", „Lietuva". Yra parašęs ir išleidęs rusų kalba mokslo darbų teisės klausimais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Banevičius. *111 Lietuvos valstybės 1918–1940 politikos veikėjų: enciklopedinis žinynas.* Vilnius: Knyga, 1991, 57 p. ISBN 5-89942-585-7.
| **Bernardinas Sienietisit. *Bernardino da Siena*** |
| --- |
|  |
| Bernardinas Sienietis |
| Gimimo vardas | Bernardino Albizzeschi |
| Gimė | 1380 m. rugsėjo 8 d.Masa Maritima, Toskanos sritis |
| Mirė | 1444 m. gegužės 20 d. (63 metai)Akila, Abruco sritis |
|  |
| Veikla | italų teologas |
|  |
|  **Vikiteka** | Bernardinas Sienietis |

**Bernardinas Sienietis** (it. *Bernardino da Siena*, tikroji pavardė *Bernardino Albizzeschi*, 1380 m. rugsėjo 8 d. Masa Maritima, Toskanos sritis – 1444 m. gegužės 20 d. Akila, Abruco sritis) – italų teologas. Šventasis, šventė – gegužės 20 d. Kanonizuotas 1450 m.

Biografija
----------

*Sancti Bernardini Senensis Opera omnia*, 1745
1400 m. Sienoje įstojo į pranciškonų ordiną, 1438–1442 m. generalinis vikaras. Pagal pranciškonų observantų regulą steigė vienuolynus, Lietuvoje vadinamus bernardinų vienuolynais. 1439 m. dalyvavo derybose su Bizantija dėl bažnytinės unijos. Jis teigė, kad politinė valdžia privalo paklusti Bažnyčiai. Pamoksluose ryškus Jėzaus Kristaus garbinimas.

Vaizduojamas vilkintis pranciškonų abitą, dažnai su kitais šventaisiais. Atributas – lentelė ar skritulys su monograma IHS (*Jėzus žmonių Išganytojas*). Sienos miesto globėjas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bernardinas Sienietis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 108 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| San Zeno poliptikas |
| --- |
|  |
| Menininkas | Andrea Mantenja |
| Metai | 1457-59 |
| Meno kryptis | Ankstyvasis Renesansas |
| Medžiagos, technika | tempera ant medinės panelės |
| Matmenys | 480 cm × 450 cm |
| Miestas (vieta) | San Zeno (Šv. Zenono) bazilika, Verona |
| Muziejus |  |

„**San Zeno poliptikas**" – Ankstyvojo Renesanso dailininko Andrea Mantenjos (1431 - 1506) altoriaus ištapymas, esantis šiuo metu San Zeno (Šv. Zenono) katedroje-bazilikoje Veronoje.

Aprašymas
---------

San Zeno bazilikos abatas Gregorio Correr užsakė darbą 1457 m. Andrea Mantenja atliko jį Padujoje ir 1459 m. išsiuntė į Veroną.

Napoleono karų metu prancūzų kareiviai 1797 m. nupjovė altoriaus predelos (apatinė altoriaus dalis) fragmentus ir parsigabeno į Prancūziją. Šiuo metu centrinė „Nukryžiavimas" yra Luvre, šoninės „Kristaus malda kalne" ir „Kristaus prisikėlimas" yra Turo miesto menų muziejuje Prancūzijoje.

Nepavykus susigrąžinti predelos dalių jos buvo pakeistos kopijomis, kurias nutapė tolimas Veronezės palikuonis Paolino Caliari. 2007 m. altorius buvo restauruotas ir atnaujintas. Manoma, kad poliptiko rėmas yra originalaus Mantenjos dizaino.

Altoriuje vaizduojama tradicinė scena: centrinėje panelėje Madona su Kūdikiu, šoninėse - šventieji, Veronos miesto globėjai. Mantenjos darbas pažymėtinas puošnumu, tik tai pasiekiama ne auksu, o vaisių, riešutų ir gėlių girliandų atvaizdais.

Detalės
-------

* Riešutai ir vynuogės Riešutai ir vynuogės
* Persikai ir šviestuvas Persikai ir šviestuvas
* Madona su Kūdikiu Madona su Kūdikiu
* Nukryžiavimas (Luvre) Nukryžiavimas (Luvre)
* Kristaus malda kalne (Turo menų muziejus) Kristaus malda kalne (Turo menų muziejus)
* Kristaus prisikėlimas (Turo menų muziejus) Kristaus prisikėlimas (Turo menų muziejus)

Taip pat skaitykite
-------------------

* Šv. Sebastijonas (Mantegna)
* Camera degli Sposi (Mantegna)
| Učuras |
| --- |
| **Ilgis** | 812 km |
| **Baseino plotas** | 113 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1345 m³/s |
| **Ištakos** | Stano kalnagūbris |
| **Žiotys** | Aldanas |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija |

**Učuras** (rus. *Учур*) – upė Rusijoje, Chabarovsko krašte ir pietų Jakutijoje; Aldano dešinysis intakas. Prasideda Stano kalnagūbrio šlaituose, teka į šiaurę Aldano kalnyno rytiniu pakraščiu.

Upė turi 141 intaką, ilgesnį nei 10 km, ilgiausi: Ulkanas, Čiulbiu, Onė (dešinieji), Gonamas, Gynymas, Tyrkanas, Ujanas, Chaikanas, Gekanas (kairieji).

Učuro baseine yra virš 16 tūkst. upių ir beveik 5000 ežerų. Užšąla spalio pradžioje, atitirpsta gegužę. Vagoje gausu slenksčių, rėvų, riedulių. Vidurupyje slėnis išsiplečia iki 3–6 km, vaga tampa labai vingiuota, gausu senvagių. Učuras laivuojamas 159 km nuo žiočių ruože.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 452
| Sanaga |
| --- |
|  Tiltas per Sanagą Edėjoje |
| **Ilgis** | 918 km |
| **Baseino plotas** | 135 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2072 m³/s |
| **Ištakos** | Adamavos plokščiakalnis |
| **Žiotys** | Atlanto vandenynas |
| **Šalys** | Kamerūnas |
|  |
|  **Vikiteka** | Sanaga |

**Sanaga** (pranc. *Sanaga*) – upė vidurio ir pietų Kamerūne, viena svarbiausių šalyje. Prasideda Adamavos plokščiakalnyje, Adamavos regione, 3 km į pietus nuo Gargos, 1050 m aukštyje. Aukštupyje vadinama ***Džeremu*** (*Djerem*). Teka į pietvakarius per Rytų, Centrinį ir Pakrantės regionus. Įteka į Atlanto vandenyno Biafros įlanką 50 km į pietus nuo Dualos, sudaro plačią estuariją.

Svarbiausi intakai: Mbamas (dešinysis), Lomas (kairysis).

Upė vandeninga ištisus metus, labiausiai patvinsta rugsėjo–lapkričio laikotarpiu. Didžiausias upės debitas 6950 m³/s, minimalus – 234 m³/s. Aukštupyje patvenkta Mbakau užtvanka. Svarbiausias miestas prie Sanagos – Edėja (nuo čia laivuojama).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Санага*,Большая советская энциклопедия, T. XXII (Ремень—Сафи). – Москва: Советская энциклопедия, 1975
|  |
| --- |
| Sandie Jones |
| Gimė | 1954 m. (~69 metai)Korkas, Airijos vėliava Airija |
| Žanrai | popmuzika, šlageris |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 1968–1981 |
| Susijusi veikla | The Boyfriends |

**Sandie Jones** (g. 1954 m. Korke) – Airijos dainininkė, Airijos atstovė „Eurovizijos" dainų konkurse 1972 m.

1972 metais dalyvavo nacionalinėje atrankoje į „Euroviziją" su daina „Ceol an Ghrá". Jones tapo atrankos nugalėtoja, ir gavo teisę atstovauti savo šaliai „Eurovizijos" konkurse. Jame su 72 taškais dainininkė užėmė 15-ą vietą. „Ceol an Ghrá" yra pirmoji ir vienintelė daina „Eurovizijos" istorijoje, atlikta airių kalba, ir viena iš dviejų dainų, skambėjusių Keltų grupės kalba (antrasis kūrinys - „Diwanit bugale", skambėjęs Bretonų kalba, atlikta 1996 metais).

Dainai „Ceol an Ghrá" buvo nufilmuotas vaizdo klipas, taip pat įrašyta angliška versija „Music of love".

Šiuo metu gyvena gimtajame mieste Korke, turi sūnų.

Nuorodos
--------

* Daina „Ceol an Ghrá"

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Angela Farrell  *„One Day Love"*** |  **Airijos atstovė Eurovizijoje**1972 | Po to:**Maxi  *„Do I Dream"*** |
| Ušuaja*Ushuaia* |
| --- |
| *Ušuaja nuo jūros* |
|  |
| 

UšuajaUšuaja

54°48′0″ p. pl. 68°19′30″ v. ilg.﻿ / ﻿54.80000°š. pl. 68.32500°r. ilg.﻿ / 54.80000; 68.32500﻿ (Ušuaja)Koordinatės: 54°48′0″ p. pl. 68°19′30″ v. ilg.﻿ / ﻿54.80000°š. pl. 68.32500°r. ilg.﻿ / 54.80000; 68.32500﻿ (Ušuaja) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Ugnies Žemės, Antarktidos ir Pietų Atlanto salų provincija Ugnies Žemės provincija |
| **Departamentas** | Ušuajos departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1884 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 73 541  |
| **Altitudė** | 6 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.ushuaia.gov.ar |
|  **Vikiteka** | Ušuaja |

**Ušuaja** (isp. *Ushuaia*) – miestas Argentinoje, Ugnies Žemės saloje, prie Byglio kanalo, Ugnies Žemės, Antarktidos ir Pietų Atlanto salų srities centras. Tai labiausiai nutolęs į pietus pasaulio miestas, turintis 73 541 gyventoją (2018 m.). Šiek tiek piečiau yra dar vienas miestas – Puerto Viljamsas, tačiau jame gyvena apie 2 000 gyventojų.

Istorija
--------

Pasaulio Pakraščio traukinys
Pirmieji gyventojai prie Byglio kanalo apsigyveno maždaug prieš 10 000 metų. 1869 m. pirmieji europiečiai, apsilankę šiose apylinkėse ir įkūrę laikiną gyvenvietę, buvo britų misionieriai. Nuo 1884 m. gyvenvietė tapo nuolat gyvenama. Gyvenvietės pavadinimas *Ush* *Wuaia* indėnų jamanų k. reiškia „gili įlanka". XX a. pirmoje pusėje Ušuaja buvo kalinių tremties vieta.

Susisiekimas
------------

Miestas plentu ir keltu sujungtas su Patagonijos pietine dalimi. Iš tarptautinio Ušuajos aerouosto vyksta reguliarūs skrydžiai į Buenos Aires, Patagonijos ir Čilės miestus. Keltų reisai į Folklando salas, Argentinos Antarktidą.

Ekonomika
---------

Žvejyba ir žuvies apdirbimas. Turizmas.

Lankytinos vietos
-----------------

12 km į vakarus nuo miesto prasideda Ugnies Žemės nacionalinis parkas. Jame, be nuostabių kraštovaizdžių galima pamatyti ir *piečiausią pasaulyje geležinkelį* (8 km ilgio; dabar vežiojami tik turistai). „Pasaulio Krašto" muziejus (*Museo del Fin del Mundo*). Pingvinų kolonijos Byglio kanale. Žiulio Verno aprašytas *Les Éclaireurs* švyturys, Byglio kanalo saloje. Cerro Castor slidinėjimo trasos taip pat yra piečiausiai esančios visame pasaulyje. Iš Ušuajos uosto vyksta kruiziniai reisai į Antarktidą.

Nuorodos
--------

* Tourist information (English – Spanish)
* Site of the television program (French – English)
* www.ushuaia.gov.ar Archyvuota kopija 2006-11-04 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ushuaia, Citypopulation.de, *Nuoroda tikrinta 2021-09-03*
2. ↑  Puerto Williams, the southernmost town in the world Archyvuota kopija 2015-06-29 iš Wayback Machine projekto.
Respublikos laikų Romos žemėlapis. Pomerijus pavaizduotas rausva spalva.
**Pomerijus** (lot. *pomerium*) – šventoji Romos miesto riba.

Pasak mitologijos, pomerijus žymėjo vagą, kuria Romulas nustatė savo miesto ribas. Pavadinimas kildinamas iš lotyniškų žodžių *post murum* (už įtvirtinimų). Tai buvo religinės, administracinės, civilinės ir karinės valdžios riba. Tik už pomerijaus galiojo Romos magistratų karinė valdžia ir tik už jo ribos buvo galima statyti šventyklas svetimiems dievams.

Pomerijaus viduje buvo draudžiama laidoti mirusiuosius ir nešiotis ginklą. Net aukščiausi Romos magistratai pomerijaus ribose neturėjo visiškos galios. Tai buvo simbolizuojama iš liktorių nešamų fascijų pašalinant kirvius. Provincijų valdytojams ir generolams buvo draudžiama įžengti į pomerijų, išskyrus, jei jiems buvo suteikiama triumfo teisė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dalia Dilytė, *Senovės Romos kultūra*, Vilnius" Metodika, 2012, p. 207.
2. ↑  Aulas Gelijus, *Atikos naktys* 13.14.1.
3. ↑  Tacitas, *Analai* XII.24.
| Stančių senovės gyvenvietė |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Stančių senovės gyvenvietėStančių senovės gyvenvietė

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°48′34″š. pl. 21°09′26″r. ilg.﻿ / ﻿55.809416°š. pl. 21.157107°r. ilg.﻿ / 55.809416; 21.157107Koordinatės: 55°48′34″š. pl. 21°09′26″r. ilg.﻿ / ﻿55.809416°š. pl. 21.157107°r. ilg.﻿ / 55.809416; 21.157107 |

 |
| Vieta | Klaipėdos rajonas |
| Seniūnija | Kretingalės seniūnija |
| Plotas | 1,1597 ha |
| Naudotas | II – XVIII a. |
| Registro Nr. | u. k. 32589 |

**Stančių senovės gyvenvietė** (valstybės saugomas nacionalinio reikšmingumo lygmens kultūros paveldo objektas: unikalus kodas – 32589) – senovės gyvenvietė šiaurės vakarinėje Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Stančiuose (Kretingalės seniūnija), nuo kelio  **168**  Klaipėda–Kretinga  dešinėje pusėje, Dūmešio kairiajame krante.

Vieta
-----

Įrengta lygioje vietoje. Teritorija netaisyklingo plano, 162 m ilgio šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi ir 115 m pločio, dirvonuoja. Anotacinio ženklo nėra.

Teritorijos plotas – 1,1597 ha.

Tyrimai
-------

2007 m. išaiškino ir tyrė Linas Tamulynas. Aptiktas iki 1 m storio II – XVIII a. kultūrinis sluoksnis su neaiškios paskirties ūkinių duobių, židinių, stulpaviečių liekanomis, lipdyta ir žiesta keramika, Romos imperijos monetomis, gintaro karoliukais, žalvarinių papuošalų fragmentais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Linas Tamulynas. Senovės gyvenviečių Jogučių (Spirkių) kapinyno aplinkoje tyrimai. – 

Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2007 metais. – Vilnius, 2007. – P. 107–109

Nuorodos
--------

* Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2007 metais
* Stančių senovės gyvenvietė, Klaipėdos r. sav. Stančių k. (Kretingalės sen.). – Kultūros vertybių registras
**Šiuolaikinė sakmė** (*sakmiškasis pasakojimas, miesto legenda, šių laikų mitas, šiuolaikinis gandas*) – šiuolaikinio visuomenės folkloro rūšis, pasakojimas, kuris laikomas esąs tikroviškas. Pasakojamas įvykis nebūtinai yra netikras. Pati istorija gali būti paremta tikrais faktais, tačiau jie dažniausiai stipriai iškraipyti ir perdėti siekiant kuo didesnio susidomėjimo. Tautosakos sistemoje sakmiškieji pasakojimai priklauso sakmių porūšiui, nes veikia kaip naratyvai apie tikroviškus nutikimus.

Pagal alternatyvų pavadinimą galima sieti su miestu, tačiau pasakojimai nebūtinai turi būti kilę miesto aplinkoje. Šios istorijos gyvuoja dabartinėje visuomenėje, kai didžioji dalis gyventojų yra miestų gyventojai. Tai savotiškas kontrastas su klasikiniais mitais, kai didžioji dalis žmonių gyveno kaimo vietovėse.

Savo turiniu sakmiškieji pasakojimai be galo įvairūs – nuo komiškų nutikimų iki siaubo istorijų. Pasakojama apie kraupius nusikaltimus (pvz. kūdikių kūnai naudojami gabenti narkotikams; grobiami žmonių organai), keistas avarijas, susidūrimus su antgamtinėmis būtybėmis (vaiduokliais, numirėliais, ateiviais), mirusiųjų pasaulio arba buvusio gyvenimo patirtis ir kt.

Šiuolaikinės sakmės neretai sparčiai pasklinda informavimo priemonėmis, pvz. el. paštu, socialiniais tinklais, taip pat spausdinamos žurnaluose, laikraščiuose.

Literatūra
----------

* Šlepavičiūtė I. *Sakmiškieji lietuvių naratyvai apie antgamtinio pasaulio patirtis XXI a. pr.: tradicijų tęstinumas ir kaita*, daktaro disertacija. Kaunas, VDU: 2016.
* Šlepavičiūtė I. „Sakmiškieji pasakojimai". – Anglickienė L. Skabeikytė-Kazlauskienė G. Macijauskaitė-Bonda J. ir kt. *Šiuolaikinis moksleivių folkloras*. Vilnius, 2013, p. 186–213.
| ***Ponas Milijardas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Mr. Billion |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Jonathan Kaplan |
| Scenaristas (-ai) | Ken Friedman  Jonathan Kaplan |
| Kompozitorius | Dave Grusin |
| Vaidina | Terence Hill  Valerie Perrine |
| Metai | 1977 |
| Žanras | Veiksmo, komedija, nuotykinis |
| Trukmė | 89 min. |
| Kalba | anglų |
| Biudžetas | 4,59 mln. JAV dol. |
| **IMDb įrašas** |

**Ponas Milijardas** (angl.  *Mr. Billion*) – 1977 m. sukurta veiksmo-nuotykių komedija, kurioje vaidina Terensas Hilas. Tai pirmasis aktoriaus filmas, sukurtas Holivude, ir tam didelės įtakos turėjo prodiuseris Dino de Laurentiis, norėjęs, kad Europoje išgarsėjęs aktorius taptų žinomas ir JAV.

Juosta patyrė finansinę nesėkmę ir yra labiausiai nenusisekęs režisieriaus Jonathano Kaplano projektas.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filme pasakojama apie jaunuolį Gvido, kuris paveldi savo dėdės turtus. Vienintelė sąlyga: jis privalo per savaitę atvykti į San Franciską pasirašyti dokumentus. Buvęs dėdės partneris Katleris siūlo Gvido atsisakyti teisių į paveldėtą bendrovę, kurias perimtų jis pats, o už tai šis gautų kasmetinę rentą.

Gvido atsisakius, Katleris siunčia žavią merginą Rouzę, kad ši suviliotų naująjį turtuolį ir priverstų jį atsisakyti turtų.

Tačiau visus planus sujaukia nusikaltėliai, pagrobiantys Gvido su Rouze ir reikalaujantys už juos didelės išpirkos, kurios Katleris nesiruošia mokėti.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Terence Hill – Gvido Falkonė
* Valerie Perrine – Rouzė Džouns
* Jackie Gleason – Džonas Katleris
* Slim Pickens – Dveinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aubrey Solomon, *Twentieth Century Fox: A Corporate and Financial History*, Scarecrow Press, 1989 p258
2. ↑  „Mr. Billion (1977)". *www.allmovie.com*. Nuoroda tikrinta 2019-09-01.
3. ↑  „Mr. Billion (The Windfall)". *www.rottentomatoes.com*. Nuoroda tikrinta 2019-09-01.
4. ↑  Jonathan Kaplan on *Mr. Billion* at Trailers From Hell
| ***Šiuolaikiniai žvėrys*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Relatos salvajes |
| Kilmės šalis |  Argentina Ispanija |
| Režisierius | Damian Szifron |
| Scenaristas (-ai) | Damian Szifron |
| Metai | 2014 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 122 min. |
| Kalba | ispanų |
| **IMDb įrašas** |

**Šiuolaikiniai žvėrys** (isp.  *Relatos salvajes*) – 2014 m. sukurta juodoji komedija, nominuota Oskarui geriausio užsienio filmo kategorijoje. Juostą, tapusią populiariausiu visų laikų Argentinos filmu, sudaro 6 atskiros istorijos, kurių bendra tema – kerštas.

Interneto svetainėje Rotten Tomatoes jis vertinamas 92% teigiamų atsiliepimų.

Turinys
-------

* Prologas „Pasternakas"

Lėktuve muzikos kritikas ir manekenė besikalbėdami sužino, kad jie abu pažįsta vaikiną, vardu Pasternakas. Netrukus ir kiti lėktuvo keleiviai pasisako kažkada turėję su juo reikalų ir kiekvienas jų yra padaręs jam kažką negero...

* „Žiurkės" (Las Ratas)

Naktinės užeigos padavėja atpažįsta vienintelį klientą kaip vyrą, kažkada užgrobusį jų šeimos turtą ir privedusį tėvą iki savižudybės. Kai apie tai sužino kavinės virėja, ji pasiūlo įberti į maistą žiurkių nuodų ir taip šiam atkeršyti...

* „Stipriausias" (El más fuerte)

Automobilio „Audi" vairuotojas aplenkia jam kelio neužleidusį seną „Pežo" ir nuvažiuodamas įžeidžia šio vairuotoją. Pravažiavus dar keletą kilometrų, „Audi" nuleidžia padangą ir kol vairuotojas keičia ratą, jį pasiveja „Pežo"...

* „Maža bomba" (Bombita)

Inžinieriaus Simono, besiverčiančio sprogdinimais, ne vietoje paliktą automobilį nutempia evakuatorius, dėl ko jis pavėluoja į dukters gimtadienį...

* „Pasiūlymas" (La Propuesta)

Turtuolio sūnus automobiliu partrenkia nėščią moterį ir išsigandęs pabėga iš įvykio vietos. Apie tai sužinojęs tėvas kreipiasi į šeimos advokatą, kuris sukurpia planą, kad kaltę už avariją prisiimtų sodininkas...

* „Kol mirtis mus išskirs" (Hasta que la muerte nos separe)

Vestuvių šventės metu jaunoji sužino, kad jos vyras buvo neištikimas su kolege, ir nusprendžia jam atkeršyti...

Pagrindiniai apdovanojimai
--------------------------

* Oskaras (nominacija) – geriausias užsienio filmas
* Kanų kino festivalis (nominacija) – Auksinė palmės šakelė
* „Broadcast Film Critics association Awards" (nominacija) – geriausias filmas užsienio kalba
* San Sebastiano filmų festivalis – geriausias užsienio filmas
* Sarajevo filmų festivalis – geriausias filmas
* Satelito apdovanojimas (nominacija) – geriausias užsienio filmas
* San Paulo tarptautinis filmų festivalis – geriausias užsienio filmas
* Hamburgo filmų festivalis (nominacija) – geriausias režisierius
* Havanos filmų festivalis – geriausias režisierius
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Šiaulių kraštotyros draugija** – visuomeninė organizacija, veikusi Šiauliuose 1927–1940 m.

Istorija
--------

Kraštotyros draugijos organizatorius buvo viena žymiausių Šiaulių krašto etnografų Peliksas Bugailiškis. Įsteigta 1927 m. gegužės 15 d. Oficialūs steigėjai buvo P. Bugailiškis, Jackus Sondeckis, Kazimieras Ubeika, Domas Jasaitis, Juozas Švambaris, kunigas Justinas Lapis, Jokūbas Bergeris ir Vaclovas Šliageris. Pirmininku išrinktas P. Bugailiškis, vicepirmininku kunigas Stanislovas Sarapas, sekretoriumi J. Kurpis, iždininku D. Jasaitis.

1928 m. sausio 7 d. Šiaulių apskrities vadyba Kraštotyros draugijai perdavė 1923 m. kovo 11 d. įsteigto Šiaulių Aušros muziejaus steigėjo teises. Tada muziejuje buvo 469 eksponatai. 1938 m. vien istorijos – etnografijos skyriuje jau buvo 6580 materialinės kultūros paminklų. Be to, veikė gamtos, meno skyriai, biblioteka, muziejus buvo ne tik didžiausias provincijos muziejus Lietuvoje, bet ir turėjo nuolatines ekspozicijas.

Draugija pirmoji pradėjo krašto kaimų inventorizavimą, atliko smulkų jų aprašymą, ateities kartoms paliko neįkainojamos medžiagos krašto kultūrai pažinti. Daugelio šių kaimų nebeliko po tarybinės valdžios vykdytos plačios laukų ir miškų melioracijos programos.

Draugija viena pirmųjų Europoje reikalingą informaciją pradėjo rinkti siūlydama užpildyti anketas.

Šiaulių kraštotyros draugijos iniciatyva 1930 m. sušauktas pirmasis Lietuvos kraštotyrininkų suvažiavimas. 1934 m. draugija pradėjo leisti pirmąjį Lietuvoje kraštotyros žurnalą „Gimtasis kraštas", kuris savo profesionalumu galėjo varžytis su kitų šalių panašiais leidiniais. Nuo 1930 m. draugijos vardu buvo leidžiamas unikalus Lietuvoje leidinys „Šiaulių metraštis", kuriame sukaupta informacija naudojamasi iki šiol.
Šiuolaikinio šokio šokėjai
**Šiuolaikinis šokis** (angl. *Contemporary dance*, **kontemporaris**) – šokio rūšis, moderniojo šokio tąsa. Atsirado kaip pasipriešinimas griežtiems baleto kanonams. Tai šokio performanso žanras, išplėtotas XX amžiaus viduryje ir nuo to laiko tapęs vienu iš vyraujančių žanrų, skirtų profesionaliai apmokomiems šokėjams visame pasaulyje, sulaukęs ypač didelio populiarumo JAV ir Europoje. Perėmė šokio technikų iš klasikinio, moderniojo, džiazo šokio stilių, ateityje įtraukė elementus iš daugelio kitų šokių stilių. Šokama basomis arba su kojinėmis.

Šiuolaikinis šokis Lietuvoje
----------------------------

*Pagrindinis straipsnis – Šiuolaikinis šokis Lietuvoje*.
1998 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje, Teatro ir kino fakultete buvo pradėti rengti pirmieji profesionalūs šiuolaikinio šokio šokėjai. Tuo metu buvo surinktas vad. *aktorių-šokėjų* kursas. 
Pirmajam kursui vadovavo baletmeisterė Anželika Cholina. Vėliau kitiems tam specialiai įsteigtos Šokio ir judesio katedros kursams vadovavo ir Aira Naginevičiūtė.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šiuolaikinis šokis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Šokio žanrai
2. ↑  Vis dar nesusikalbame: diskusija apie šokį Lietuvoje
Pomiškis mišriame Šiaurės Amerikos miške
**Pomiškis** – po miško skliautu želiantis miško atžalynas, galintis sudaryti naują medyną. Pomiškiui priskiriami 2 m. ir vyresni vienastiebiai medeliai, kurie siekia ne daugiau kaip 1/4 viršutinio ardo aukščio. Be jaunų medelių pomiškyje taip pat želia įvairūs tamsiamėgiai krūmynai, puskrūmiai, žemaūgiai medžiai, pvz. avietės, lazdynai, ožekšniai, šaltekšniai, kadagiai, šermukšniai, plačialapių miškuose – bugieniai, sedulos.

Pomiškio vešlumas priklauso nuo medyno: šviesiuose pušynuose, beržynuose pomiškis vešlus, įvairiopas, o tankiuose eglynuose dažnai jo visai nėra. Pomiškis sulaiko miško drėgmę, mažina paklotės įkaitinimą – tokios sąlygos leidžia augti grybams ir kitiems reducentams, grąžinti maistingas medžiagas dirvon.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Ardas
* Miško skliautas
* Miško paklotė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozapas Algirdas Mažeika. *Pomiškis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010
2. ↑  Подлесок: Географический словарь



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pomiškis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**SIMBAD** (angl. ***S**et of **I**dentifications, **M**easurements, and **B**ibliography for **A**stronomical **D**ata*) – astronominių objektų, esančių už Saulės sistemos ribų, duomenų bazė. Ją sukūrė, administruoja ir palaiko Strasbūro astronominių duomenų centras (CDS), esantis Prancūzijoje. Duomenų bazė laisvai prieinama bet kuriam interneto vartotojui.

SIMBAD buvo sukurta 1979 m. sujungus žvaigždžių identifikacijos katalogą (angl. *Catalog of Stellar Identifications (CSI)*) ir žvaigždžių bibliografinių duomenų indeksą (angl. *Bibliographic Star Index*) Meudon kompiuterių centre. Vėliau ši bazė buvo plečiama pridedant kitus duomenis iš mokslinės literatūros bei katalogų. Pirmoji interaktyvi duomenų bazės versija (vadinama *Versija 2*), prieinama per internetą buvo sukurta 1981 m. 1990 m. C kalbos priemonėmis sukurta *Versija 3* veikė UNIX operacinėje sistemoje Strasbūro observatorijoje. 2006 m. pasirodė duomenų bazės *Versija 4*, saugoma PostgreSQL duomenų bazėje ir parašyta grynai Java kalboje.

2007 m. rugpjūčio 24 d. SIMBAD duomenų bazėje buvo 3 828 123 objektų su 11 438 089 skirtingais pavadinimais, 211 162 bibliografinių šaltinių ir 5 489 515 bibliografinių citavimų.

Duomenų bazės garbei jos vardu buvo pavadintas 1983 metais atrastas 4692 SIMBAD asteroidas.

Taip pat skaitykite
-------------------

* NASA planetinių duomenų sistema (PDS) – Kalifornijos technologijos instituto Reaktyvinio judėjimo laboratorijos sukurta ir palaikoma duomenų bazė apie Saulės sistemos objektus
* NASA/IPAC užgalaktinių objektų duomenų bazė (NED) – Reaktyvinio judėjimo laboratorijos duomenų bazė apie astronominius objektus už mūsų Galaktikos ribų

Nuorodos
--------

* SIMBAD
| **Linas Čekanavičius** |
| --- |
| Gimė | 1957 m. birželio 17 d. (65 metai)Panevėžys |
|  |
| Veikla | ekonomistas, matematikas, |
| Organizacijos | Vilniaus universitetas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Išsilavinimas | socialinių mokslų daktaras |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Linas Čekanavičius** (g. 1957 m. birželio 17 d. Panevėžyje) – Lietuvos ekonomistas, matematikas, socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

Brolis Vydas Čekanavičius. 1980 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonominės kibernetikos ir finansų fakultetą. 1986 m. ekonomikos mokslų kandidatas.

Nuo 1983 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1993–2003 m. Ekonomikos sisteminės analizės katedros vedėjas, 2002–2007 m. Ekonomikos fakulteto prodekanas, nuo 2003 m. Kiekybinių metodų ir modeliavimo katedros vedėjas; nuo 2008 m. profesorius. 1993–2005 m. ekonomikos Baltijos jūros valstybių tarybos ir Baltijos šalių universitetų vykdomos tarptautinio programos „Eurofakultetas" vicedirektorius ir Vilniaus centro vadovas. 2002–2003 m. Lietuvos ūkio plėtotės ilgalaikės (iki 2015 m.) strategijos rengimo komisijos darbo grupės vadovas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių darbų sritys: gamtonaudos ekonomikos modeliavimas ir valdymas, lyginamoji ekonomika, ekonomikos kiekybinė analizė. 1987 m. stažavo Maskvoje, 1991–1992 m. Stokholme, 1994 m. Arhuse, 1995 m. Harvarde ir Utrechte, 1996 m. ir 1998 m. Londone, 1997 m. Roskildėje.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos humanitarinių ir socialinių mokslų plėtros problemos, su kitais, 2004 m.
* Žmogaus socialinė raida, su kitais, vadovėlis aukštosioms mokykloms, 2001 m.
* Aplinkosaugos mokslas (*Environmental Science*), vadovėlis aukštosioms mokykloms, su kitais, 2002 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Linas Čekanavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 725 psl.
**Šiuolaikinio šokio asociacija** – šiuolaikinio šokio kūrėjus vienijanti organizacija Lietuvoje. Ją 2007 metais įkūrė dvidešimt penki Lietuvos šiuolaikinio šokio choreografai ir šokėjai, turintys meno kūrėjo statusą.

Tikslai
-------

* atstovauti ir ginti šokio menininkų interesus
* paveikti Lietuvos kultūros politiką šiuolaikinio šokio plėtros kryptimi
* užtikrinti kasdienį šokėjų darbą – praktinius užsiėmimus, t. y. surasti vietas ir finansavimą repeticijoms, kūrybiniam darbui, kasdieniams trenažams
* telkti šiuolaikinio šokio bendruomenę siekiant užtikrinti socialines garantijas šokėjams ir choreografams, daugiausia dirbantiems pagal autorines sutartis ir neturintiems jokios socialinės apsaugos
* atstovauti sutelktai šiuolaikinio šokio bendruomenei
* rodyti visuomenei, kad šiuolaikinis šokis Lietuvoje jau yra lygmens, verto profesionalaus pripažinimo ir lygių teisių kitais menais, siekti, kad tai pripažintų ir visuomenė, ir politikai bei valdininkai, galintys daryti atitinkamus sprendimus.

Nariai
------

Šiuolaikinio šokio asociacija vienija 39 šokėjus.
Asociacijos steigėjai – žinomi Lietuvoje šiuolaikinio šokio kūrėjai:

**Nepriklausomi**: Aira Naginevičiutė, Loreta Juodkaitė, Edita Stundytė, Sigita Mikalauskaitė, Brigita Urbietytė, Agnija Šeiko

Atstovaujantys trupes bei teatrus
Birutė Letukaitė (Kauno šokio teatras „Aura"), Vytis Jankauskas (Vyčio Jankausko šokio trupė), Gytis Ivanauskas (Giteatras), Giedrė Zaščižinskaitė (Kūrybinio veiksmo bendruomenė).

Asociacijos taryba: Birutė Letukaitė, Gytis Ivanauskas, Giedrė Jankauskienė, Donatas Bakėjus ir Birutė Banevičiūtė (Asociacijos tarybos pirmininkė).

Tarp kitų narių – Mantas Stabačinskas, Petras Lisauskas (VšĮ Šokio teatras „PADI DAPI Fish"), Airida Gudaitė-Žakevičienė, Laurynas Žakevičius, Giedrė Subotinaitė („Dansema"), Indrė Puišytė ("Aura"), Birutė Mar, Domicele Tautkaitė, Edita Užaitė, Evaldas Taujanskis, Giedrė Jankauskienė, choreografė Giedrė Subotinaitė, Giedrė Zaščižinskaitė (choreografė, aktorė-šokėja, teatro ir šokio projektų „Bitezz projektai" direktorė, Vilnius), Goda Laurinavičiūtė (aktorė-šokėja, choreografė Lietuvos muzikos ir teatro akademijos dėstytoja), Indrė Bacevičiūtė, Lina Navardauskienė (choreografė, Kauno choreografijos mokyklos direktorė), Lina Puodžiukaitė, Raimonda Gudavičiūtė (choreografė, aktorė-šokėja), Rasa Sviderskienė (choreografė, šokėja Vilniaus darželio-mokyklos „Dainorėliai" šokio mokytoja), Rūta Butkus (choreografė, aktorė-šokėja), Tautvilas Gurevičius (choreografas, aktorius-šokėjas), Erika Vizbaraitė (aktorė-šokėja, choreografė), Dovilė Binkauskaitė (choreografė, šokėja), Dovilė Petkūnaitė (choreografė), Tomas Dapšauskas (aktorius, šokėjas), Indrė Pačėsaitė (choreografė, šokėja), Agnė Ramanauskaitė (choreografė, šokėja), Giedrė Kalinauskienė (choreografė, šokėja) Eligijus Butkus.

Nuorodos
--------

* Šiuolaikinio šokio asociacija
* Šokio menininkai įkūrė pirmąją Šiuolaikinio šokio asociaciją (Alfa.lt)
Pasaulio istorinis žemėlapis II tūkstm. pr. m. e. pab.
██ medžiotojai-rankiotojai

██ klajokliai gyvulių augintojai

██ paprastos žemdirbių visuomenės

██ kompleksinės sanklodos žemdirbių visuomenės

██ valstybės

 
Trundholmo saulės vežimas, ~XV a. pr. m. e. indoeuropiečių dirbinys
**Antrasis tūkstantmetis prieš mūsų erą** – tūkstantmetis, besitęsęs nuo 2000-ųjų m. pr. m. e. iki 1001-ųjų metų pr. m. e.

Skaičiuojama, kad II tūkstantmečio pr. m. e. metu žmonijos populiacija tolydžio augo, maždaug nuo 80 iki 100 mln.

Didžiuma antrojo tūkstantmečio patenka į vėlyvąjį bronzos amžių. Pabaigoje įvyko bronzos amžiaus suirutė, ir prasidėjo geležies amžius. Daug kur Eurazijoje senąsias miestų civilizacijas pakeitė mobilios (karybai pritaikiusios žirgus) ir karingos indoeuropiečių bendruomenės.

Egipte tęsėsi Vidurinės karalystės laikotarpis, vėliau ją pakeitė Naujoji Egipto karalystė. Mesopotamijoje klestėjo Asirijos karalystė ir Babilonijos II dinastija, vėliau įsiveržė kasitai, juos pakeitė Naujoji Asirijos karalystė, tūkstantmečio pabaigoje išaugo Elamas. Nuo tūkstantmečio vidurio, po Artimuosius Rytus plito indoeuropiečiai, Mažojoje Azijoje įsikūrė Hetitų imperija.

Pietų Azijoje tolydžio silpo Indo slėnio civilizacija. Jos vieton hegemoniją užėmė indoarijai, atnešę vedinę kultūrą. Kinijoje gyvavo Šangų ir Džou dinastijos. Vidurinėje Azijoje – vėlyvasis Baktrijos–Margianos laikotarpis ir Andronovo kultūros įsivyravimas.

Viduržemio jūros regione tebegyvavo Egėjo civilizacija, tačiau tūkstantmečio pabaigoje ją pakeitė indoeuropiečiai (dorėnų įsiveržimas).

Mezoamerikoje viešpataujančia kultūra buvo olmekai.

Šio tūkstantmečio laikmečiu išplėtotas geležies lydimas ir kalyba, pradėti naudoti žirgų traukiami karo vežimai su stipinuotais ratais. Plėtotos rašto sistemos – atsirado finikiečių raštas, iš kurio išsivystė didelė dalis Senojo Pasaulio rašto sistemų, iš šio laikmečio žinomi seniausi užrašai mikėnų kalba, hetitų kalba, ugaritų kalba ir kt. II tūkstantmetyje pr. m. e. susiklostė seniausi žinomi mitopoetiniai indoeuropiečių tekstai – „Rigveda" ir „Avesta".

Kiti laikotarpiai
-----------------

Tūkstantmečiai: 3 tūkstantmetis pr. m. e. – **2 tūkstantmetis pr. m. e.** – 1 tūkstantmetis pr. m. e.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jean-Noël Biraben, „Essai sur l'évolution du nombre des hommes", *Population*, 34-1 (1979), p. 13-25.
2. ↑  Jane C. Waldbaum (1978). *From bronze to iron: the transition from the Bronze age to the Iron age in the eastern Mediterranean*. Paul Astroms Forlag. p. 69
3. ↑  Edwin Bryant (2001). *The Quest for the Origins of Vedic Culture: The Indo-Aryan Migration Debate*. Oxford University Press, USA. p. 176.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Fokoliarai** – krikščionių judėjimas, kilęs 1943 m. Triente, Šiaurės Italijoje.

Atsiradimas
-----------

Antrojo pasaulinio karo metu dvidešimtmetė Chiara Lubich (g. 1920), įkvepta Evangelijos žodžių: „Nėra didesnės meilės, kaip gyvybę už draugus atiduoti" ir „Tai mano įsakymas, kad vienas kitą mylėtumėte, kaip aš jus mylėjau" (Jn 15,12-13), ėmė skleisti idėją: „Viską nugali meilė. Viską. Bet kokį skausmą, bet kokį praradimą". Su draugėmis sudarė paktą, kuriuo viena kitai pareiškė: „Esu pasiruošusi už tave atiduoti gyvybę". Tai tapo gimstančio judėjimo didžiąja chartija.

Triento žmonės netrukus atkreipė dėmesį į grupę, sudarytą iš jaunų ir senų, darbininkų ir deputatų, vyrų ir moterų. Visus juos jungė evangelinės meilės liepsna, itališkai – *fuoco*. Tad praminė juos *fokoliarais* (itališkai *focolare* 'židinys').

Oficialus vėliau Bažnyčios patvirtintas judėjimo pavadinimas yra *Opera di Maria* 'Marijos Veikimas'.

Judėjimo specifinis bruožas - vienybės siekis, kuris ir nulemia jo dvasią, tikslus bei struktūrą.

Paplitimas
----------

Fokoliarų judėjimas šiuo metu gyvuoja 182 tautose 5 kontinentuose. Judėjimas apima maždaug 5000 fokoliarų, tarp pasišventusiųjų, gyvenančių santuokoje ir kunigų, 140 000 tikrųjų narių bei daugiau nei 5 milijonai jaunų ir senų, dvasininkų ir pasauliečių, katalikų ir kitų konfesijų krikščionių.

Fokoliarų judėjimas Lietuvoje
-----------------------------

7-ajame dešimtmetyje vis dažniau vokiečių šeimos ir fokoliarai trumpam vykdavo į Lietuvą, ir atvirkščiai. Nuo 1985 m. fokoliarai iš VDR bei Čekoslovakijos pradėjo lankytis reguliariai, susitikinėti su besidominčiais žmonėmis. Dėl komunistinio režimo fokoliaro susitikimai dažnai būdavo pridengiami folkloro uždanga.

1990 m. buvo surengtas atviras susitikimas suaugusiesiems, jaunimui ir vaikams, kuriame dalyvavo apie 85 žmones.

1991 ir 1992 m. Vilniuje atsirado moterų ir vyrų fokoliarų.
2ch Shift-JIS menas
**2ch** (2ちゃんねる, tariamas kaip „ny - čian'neru") – didžiausias Japonijoje ir vienas didžiausių pasaulio internetinių diskusijų forumų. Jį 1999 metais įkūrė Hiroyuki Nishimura (*Hiroyuki Nishimura*, žinomas kaip tiesiog „Hiroyuki" (ひろゆき)). 2001 metais lankytojų skaičius pasiekė 10 milijonų kasdien, jis daro ženklią įtaką Japonijos visuomenei, kartu su tradicinėmis žiniasklaidos priemonėmis, tokiomis kaip televizija, radijas ar laikraščiai.

Apžvalga
--------

Hirojuki Nišimura iki šiol tebėra oficialus 2ch savininkas, tačiau 2ch daugiausiai tvarkomas savanorių grupės, sudarytos iš 2ch lankytojų. Pats 2ch yra nekomercinis, ir išsilaiko iš reklamos bei puslapių talpinimo kompanijos paramos.

Šis diskusijų forumas unikalus savo dydžiu ir valdymo stiliumi. Čia yra daugiau kaip 100 „lentų grupių" (japoniškai *ita*), kiekviena turi savo išskirtinę temą (pvz. „Socialinės naujienos", „Kompiuteriai", „Maisto gamyba"). Kiekviena „ita" paprastai turi šimtus pokalbių, kuriuos sudaro diskusijų puslapiai, sukurti anoniminių vartotojų kiekvienai smulkiai temai (pvz. „Ateinantys rinkimai Tokijuje, 4-as balsavimas").

Skelbimų („postų") skaičius vienoje gijoje ribojamas iki 1000, tada gija turi būti atnaujinta.

Nuorodos
--------

* 2ch.net Archyvuota kopija 2008-02-15 iš Wayback Machine projekto. – 2ch diskusijos
* 2ch.net Archyvuota kopija 2007-08-15 iš Wayback Machine projekto. – 2ch pagrindinis puslapis(japoniškai)
* 2-Ten Archyvuota kopija 2014-07-02 iš Wayback Machine projekto. („ni - ten") – 2ch informacija (taip pat galima įsigyti kaip knygą Amazon.jp)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Linas Urmanavičius** |
| --- |
| Gimė | 1961 m. birželio 11 d. (61 metai)Lietuva Veisiejai, Lazdijų rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Vilija |
| Vaikai | Danielius, Augustė, Tomas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Druskininkų savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija2016 m. nepartinis judėjimas „Už Druskininkus" |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Linas Urmanavičius** (g. 1961 m. birželio 11 d. Veisiejuose, Lazdijų rajonas) – Lietuvos ir Druskininkų savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1968–1979 m. mokėsi Alytaus 2-ojoje vidurinėje mokykloje. 1988 m. baigė Vilniaus universitetą, ekonomistas. 1995–2000 m. tobulinosi VMI mokymo centre.

1986–1995 m. UAB „Alytaus maistas" Prekybos skyriaus viršininkas, 1995–1999 m. Druskininkų mokesčių inspekcijos vyresnysis mokesčių inspektorius, 1999–2001 m. Alytaus apskrities mokesčių inspekcijos vyriausias mokesčių inspektorius, 2001–2006 m. Druskininkų savivaldybės mero patarėjas. 2006–2012 m. Druskininkų savivaldybės administracijos direktorius. Nuo 2012 m. Druskininkų savivaldybės vicemeras.

Iki 2016 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Druskininkų skyriaus narys, nuo 2016 m. nepartinio judėjimo „Už Druskininkus" narys. 2011 m. (išrinktas, bet atsisakė mandato) Druskininkų savivaldybės tarybos narys.

Žmona Vilija, vaikai Danielius, Augustė, Tomas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-06 iš Wayback Machine projekto.
Folklando (Malvinų) Salų vėliava. Formatas: 1:2 
**Folklando (Malvinų) Salų vėliava** – Jungtinės Karalystės valdos Folklando (Malvinų) Salų oficialus simbolis. Kaip ir daugeliu kitų britų kolonijų atveju, vėliavą sudaro Jungtinės Karalystės mėlynoji vėliava (dar vadinama „Sąjungos vėliava") ir kolonijos herbas dešiniojoje pusėje.

Pirmoji vėliava Folklando (Malvinų) Saloms sukurta 1876 m. Vietoje dabartinio herbo ten vaizduotas britų naujakurius atgabenęs laivas „Hebe" ir jautis (salose ganėsi sulaukėję galvijai). 1925 m. herbas pakeistas – pavaizduotas vietinės gyvūnijos atstovas jūrų liūtas ir vieno iš salų atradėjų Džono Deivio laivas „Desire" bei šūkis *Desire the Right* („siek to, kas teisinga"). 1948 m. herbas pakeistas į dabartinį – su avinu ir „Desire" laivu bangose, tik iki 1999 m. vaizduotas baltame apskritime.

1982 m. kai salas buvo užėmę argentinečiai, Folklando (Malvinų) Salų vėliava buvo draudžiama. Dabar į Mercosur uostus taip pat draudžiama plaukti su šia vėliava – laivai turi iškabinti raudoną civilinę vėliavą.[1]

* 1876–1925 m. naudota vėliava
* 1925–1948 m. naudota vėliava
* 1948–1999 m. naudota vėliava
* Folklando (Malvinų) Salų civilinė vėliava

Šaltiniai
---------

1. ↑


**Pietų Amerikos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Argentina · Bolivija · Brazilija · Čilė · Ekvadoras · Gajana · Kolumbija · Paragvajus · Peru · Surinamas · Urugvajus · Venesuela
Folklando (Malvinų) salos · Prancūzijos Gviana · Pietų Džordžija |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Herbai |
Braunšveigo technikos universiteto senasis pastatas
Universiteto biblioteka
**Braunšveigo technikos universitetas** (**BTU**; vok. *Technische Universität Braunschweig*, taip pat *Technische Hochschule Carolo-Wilhelmina zu Braunschweig*) – technikos universitetas Braunšveige, Žemutinės Saksonijos (Vokietija) pietryčiuose. Braunšveigo technikos universiteto pradžia siekia 1745 m. 12 500 studentų (2008 m.). Veikia 6 fakultetai, 134 institutai ir įstaigos, įvairūs centrai (pvz. Kalbų ir kiti).

BTU yra *TTU 9 – German Institutes of Technology e. V.* narys.

Vasaros kursai
--------------

*Audimax*
Universiteto herbas
Specialiai universitetui skirtas pašto ženklas 1995 m.

*Pagrindinis straipsnis – Braunšveigo technikos universiteto vasaros kursų stipendija*.
Braunšveigo technikos universiteto Kalbų centras kasmet rengia tarptautinius vasaros kursus. Daliai užsienio studentų teikia stipendijas pagal specialią programą (vok. *Stipendienprogramm der internationalen Sommerkurse des Sprachenzentrums der Technischen Universität Braunschweig*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Braunšveigo technikos universiteto Kalbų centras Archyvuota kopija 2009-06-16 iš Wayback Machine projekto. (Tarptautinių vasaros kursų stipendijų programa, vokiečių k.)

Nuorodos
--------

* Oficiali Braunšveigo technikos universiteto svetainė
* Universiteto studentų organizacijos *AStA* skyrius
* Braunšveigo studentų reikalų tarnyba (*Studentenwerk Braunschweig*)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Folinjo Madona |
| --- |
|  |
| Menininkas | Rafaelis |
| Metai | 1511-12 |
| Meno kryptis | Aukštasis renesansas |
| Medžiagos, technika | aliejus ant drobės |
| Matmenys | 320 cm × 194 cm |
| Miestas (vieta) | Roma |
| Muziejus | Vatikano pinakoteka |

**Folinjo Madona** (it. *Madonna di Foligno*) – vienas garsiausių italų Renesanso dailininko Rafaelio (1483–1520) paveikslų, esantis Vatikano pinakotekoje Romoje.

Istorija
--------

Paveikslas sukurtas Rafaelio Romos kūrybinio periodo metu. Paveikslą užsakė popiežiaus Julijaus II sekretorius Sigismondo de' Conti 1511 m. Santa Maria in Aracoeli bažnyčios didžiajam altoriuj Romoje, kaip padėką Mergelei Marijai už tai, kad, trenkus žaibui, jo namas Folinjo miestelyje nenukentėjo. Kita versija, namas nenukentėjo šalia sprogus artileriniam sviediniui. Rafaelis darbą atliko 1511-12 m. laikotarpyje. 1565 m. Sigismondo įpėdinė Anna Conti paveikslą perkėlė į Folinjo miesto Šv. Onos bažnyčią, kur jis išbuvo daugiau nei 200 metų ir nuo to gavo savo pavadinimą.

Napoleono karų metu, po Tolentino taikos 1797 m. sudarymo tarp Napoleono ir popiežiaus valstybės, paveikslas buvo išgabentas į Paryžių, kur 1802 m. medžio panelės tapyba buvo perkelta ant drobės. Po Napoleono pralaimėjimo paveikslas, kartu su daugeliu iš Italijos prievarta atimtų darbų, buvo gražintas ir 1816 m. pateko į Vatikano muziejus. Folinjo miesto katedroje šiuo metu yra paveikslo kopija.

Tema ir stilistika
------------------

„Folinjo Madona" buvo atlikta tuo pačiu metu, kaip ir „Siksto Madona". Abu paveikslai turi stilistinių bendrumų ir panašumų tarp „Folinjo Madonos" angelo, bei „Siksto Madonos" kūdikio Kristaus. Paveiksle vaizduojama Šv. Disputo scena, kurioje vieni iš krikščionių bažnyčios autoritetų sukomponuoti aplink Madoną. Iš Madonos dešinės stovintis vaizduojamas Šv. Jonas Krikštytojas, klūpantis − Šv. Pranciškus. Iš kairės Šv. Jeronimas pristato Mergelei Marijai klūpantį paveikslo bažnyčiai rėmėją Sigismondo de' Conti. Centre esantis angelas laiko transkripcijos lentelę, kurioje nieko neparašyta. Tradiciškai tokiose lentelėse būna maldos žodžiai ar padėka Marijai. Kodėl lentelė palikta tuščia, nežinoma. Paveikslo užsakymo progą simbolizuoja peizaže matomas Folinjo miestelio fragmentas ir žaibo blyksnis.

Madona yra tradiciniais apdarais: raudona suknelė simbolizuoja kančias, mėlyna skara − karališkąją kilmę. Apie Madoną vaizduojama oranžinė aureolė rodo šventumą. Marijos ir Kūdikio poza replikuoja tradicinį „Madonos šlovėje" vaizdinį. Paveiksle atpažįstama tipiška Rafaeliui trikampė kompozicija, kurios viršūnėje yra Madonos galva. Rafaelis tuo metu dirbo ties „Gaisro Borge" freskomis Vatikano stancose, todėl paveiksle matomas šviesos efektų susišaukimas su freskų efektais.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Siksto Madona
* Madona su dagiliu
* Apreiškimas (Rafaelis)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kaukaja*Caucaia* |
| --- |
|        |
| 

KaukajaKaukaja

3°43′55″ p. pl. 38°39′20″ v. ilg.﻿ / ﻿3.73194°š. pl. 38.65556°r. ilg.﻿ / 3.73194; 38.65556﻿ (Kaukaja)Koordinatės: 3°43′55″ p. pl. 38°39′20″ v. ilg.﻿ / ﻿3.73194°š. pl. 38.65556°r. ilg.﻿ / 3.73194; 38.65556﻿ (Kaukaja) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės rytų regionas |
| **Valstija** | Seara Seara |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1759 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 324 738  |
|  |
|  **Vikiteka** | Kaukaja |

**Kaukaja** (port. *Caucaia*) – miestas šiaurės rytų Brazilijoje, Searoje, Atlanto vandenyno pakrantėje, Fortalezos aglomeracijoje. Veikia keletas pramonės įmonių. Žemės ūkio (medvilnė, bananai, cukranendrės, anakardžiai, manijokai) ir gyvulininkystės regiono prekybinis centras. Turizmas. Miestas turi keletą paplūdimių, yra botanikos sodas, XVIII a. savivaldybės rūmai, indėnų tapebų kultūros centras.

Istorija
--------

Miesto pavadinimas kilo iš tupių kalbos ir reiškia „degantis miškas" arba „degantis anakardis". Kaukaja įkurta 1759 m. vietoje buvusių jėzuitų misijų.
Koordinatės: 56°17′10″ š. pl. 101°47′03″ r. ilg.﻿ / ﻿56.28611°š. pl. 101.78417°r. ilg.﻿ / 56.28611; 101.78417

| Bratsko hidroelektrinė |
| --- |
| Bratsko hidroelektrinėBratsko HE |
| Bendra informacija |
| Valstybė | Rusija |
| Būklė | veikianti |
| Upė | Angara |
| Statybos pradžia | 1954 m. |
| Pradėjo veikti | 1961–1967 m. |
| Instaliuota galia | 4 515 MW |
| Metinė elektros gamyba | 22 600 mln. KWh |
| Savininkas | Irkutskenergo / Rosimushchestvo |
| Užtvanka |
| Užtvankos tipas | gelžbetoninė |
| Slėgio aukštis | 106 m (užtvankos aukštis – 124,5 m) |
| Užtvankos ilgis | 924 m |
| Šliuzai | nėra |
| Turbinos ir generatoriai |
| Hidrogeneratorių galia | 15x250 MW, 3x255 MW |

**Bratsko HE** (rus. *Братская ГЭС, Братская гидроэлектростанция*) – viena stambiausių ir žinomiausių iš Rusijos hidrelektrinių, veikianti ant Angaros upės Bratske, Irkutsko srityje. Tai Angaros hidroelektrinių kaskados antroji pakopa po Irkutsko HE.

Istorija
--------

Bratsko HE užtvanka
ru *Ленин жив!*
*Это звенит*
*Песня небес.*
*Ленин жив!*
*Это гремит*
*Братская ГЭС*

Tai buvo viena iš vadinamųjų komunizmo statybų TSRS. Jai buvo suteiktas visasąjunginės spartuoliškos komjaunimo statybos statusas, dėl ko šis objektas buvo visuomenės nuolatinio dėmesio centre. Čia kūrybinio įkvėpimo sėmėsi garsiausi šalies meninikai, lankėsi valstybės pirmieji asmenys. Ši HE pasiekė ne vieną rekordą, tapdama Sibiro pramonės vystymosi simboliu. 

Paruošiamieji darbai pradėti 1954 m. kartu pradedant statyti ir naują Bratsko miestą. 1961 m. buvo užpildytas didžiausias pasaulyje dirbtinis Bratsko tvenkinys, pakeliant vandens lygį virš 100 m. 1967 m. valstybinė komisija priėmė į eksploataciją užbaigtą HE, kuri išliko didžiausia pasaulyje iki 1971 m. 2010 m. sausio 13 d. Bratsko HE pagamino rekordinę Eurazijos kontinente trilijoninę KWh .

HE duomenys
-----------

HE užtvanka
* gelžbetoninės užtvankos ilgis – 924 m, aukštis – 124,5 m;
* HE pagrindinio statinio šalia užtvankos ilgis – 515 m;
* Nesant laivybos visoje Angaroje, HE neįrengti šliuzai laivų praleidimui;
* Per užtvanką praeina automobilių kelias bei geležinkelio Taišetas–Lena linija;
* Nustatytoji galia sudaro 4515 MW (2010 m.);
* Per metus elektrinėje pagaminama vidutiniškai 22,6 mlrd. KWh energijos (galios išnaudojimo koeficientas – 57%);
* Aliuminio gamybos įmonė *RUSAL Bratsk* suvartoja 75% HE pagaminamos energijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  HE rekordinė KWh


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bratsko hidroelektrinė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

* HE istorija Archyvuota kopija 2019-01-21 iš Wayback Machine projekto.
* HE aprašymas Archyvuota kopija 2012-02-05 iš Wayback Machine projekto.
* HE statybos nuotraukos Archyvuota kopija 2010-05-23 iš Wayback Machine projekto.