recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Alfonsas Krivickas** (1919 m. rugsėjo 3 d. Kaunas – 1990 m. birželio 20 d. Geisenheimas, Vokietija) – Lietuvos ir Vokietijos grafikas, tapytojas.

Biografija
----------

1943 m. Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute baigė taikomąją grafiką. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1948–1950 m. dėstė Dailės ir amatų mokykloje Freiburge, 1953–1984 m. mokytojavo Vasario 16-osios gimnazijoje Hiutenfelde. Keliavo po Europą, lankėsi Lietuvoje.

Kūryba
------

Kūryba pasižymi temų, formų, technikų įvairove. Sukūrė estampų („Prie stalo" 1942 m. „Elgeta", „Girtuoklis", abu 1943 m. „Moters galva" 1950 m. ciklai „Žemė ir kosmosas" 1972 m. 1976 m.), piešinių, paveikslų (laku, tempera), skulptūrų projektų. Ankstyviesiems kūriniams būdingas dramatizmas, ekspresija, raiškus piešinys, vėlyviesiems – dekoratyvumas, apibendrintos, stilizuotos formos, sąsajos su tautodaile, daugiausia ornamentika.

Nuo 1943 m. dalyvavo parodose, surengė daugiau kaip 10 individualių parodų Badeno-Viurtembergo žemės miestuose, 5 – Lietuvoje (Vilniuje 1970 m. 1973 m. 1978 m. 1989 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rima Rutkauskienė. *Alfonsas Krivickas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 88 psl.
| **Alfonsas Kondratas** |
| --- |
| Gimė | 1932 m. gegužės 27 d.Mardasavas, Marcinkonių valsčius |
| Mirė | 2001 m. gegužės 30 d. (69 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Ona Zinkevičiūtė |
| Vaikai | Laimutis, Viktorija |
|  |
| Veikla | geologas |
| Partija | 1965 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1954 m. Vilniaus universitetas |

**Alfonsas Kondratas** (1932 m. gegužės 27 d. Mardasave, Marcinkonių valsčius – 2001 m. gegužės 30 d. Vilniuje) – Lietuvos geologas, fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

Mokėsi Marcinkonyse, 1949 m. baigė Vilniaus 1-ąją berniukų gimnaziją. 1949–1954 m. studijavo Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultete. 1954–1957 m. Maskvos Lomonosovo universiteto aspirantas.

1957–1960 m. Lietuvos geologijos valdybos vyr. hidrogeologas. 1959 m. geologijos ir mineralogijos mokslų kandidatas. 1960–1963 m. LSSR MA Geologijos ir geografijos instituto Hidrogeologijos skyriaus vadovas. 1963–1968 m. Vilniaus universiteto Hidrogeologijos ir inžinerinės geologijos katedros vedėjas, nuo 1965 m. docentas. 1968–1989 m. Geologijos instituto Požeminio vandens apsaugos laboratorijos vadovas, 1989–1995 m. vyr. mokslo darbuotojas. Nuo 1994 m. pensininkas.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrė Lietuvos požeminius vandenis, jų apsaugą, urbanizuotų landšaftų požeminės hidrosferos užterštumą, žemės ūkio chemizacijos bei didelių gyvulininkystės kompleksų įtaką požeminio vandens taršai, medžiagų kitimo procesus dirvožemyje, aeracijos zonoje bei kitoje požeminėje hidrosferoje. Nagrinėjo vandens paplitimą, cheminę sudėtį, hidrocheminį zoniškumą, naftos paieškų hidrocheminius kriterijus Baltijos arteziniame baseine. Atliko požeminių vandenų rajonavimą. Sudarė kelis hidrogeologinius žemėlapius. Nuo 1979 m. Tarptautinės hidrogeologų asociacijos narys.

Bibliografija
-------------

* SSRS hidrogeologija, 32 tomas, Lietuvos SSR, su kitais, 1969 m. rusų kalba
* *Минеральные воды Литвы* / Alfonsas Kondratas, Rimvydas Juozas Vaitiekūnas. – Vilnius: Mintis, 1990. – 247 p.: iliustr. – ISBN 5-417-00543-6
* Antropogeninis poveikis Lietuvos gėlo požeminio vandens kokybei (1960–1995 m.). – Vilnius: Geologijos institutas, 2001. – 193 p.: iliustr. – ISBN 9986-615-34-8

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Alfonsas Kondratas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 366
2. ↑   Archyvuota kopija 2014-11-29 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
4. ↑  Algirdas Gaigalas. *Alfonsas Kondratas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 465 psl.
| **Alfonsas Grumbinas** |
| --- |
| Gimė | 1943 m. rugpjūčio 15 d.Jonava |
| Mirė | 2018 m. kovo 17 d. (74 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Karmėlavos kapinėse |
|  |
| Veikla | regbininkas, teisėjas |

**Alfonsas Grumbinas** (1943 m. rugpjūčio 15 d. Jonavoje – 2018 m. kovo 17 d. Vilniuje) – Lietuvos regbininkas, regbio teisėjas.

Biografija
----------

Gimė 1943 m. rugpjūčio 15 d. Jonavoje. 1965 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1966–1983 m. dėstė Vilniaus politechnikos institute. 1983–1989 m. Vilniaus kolegijos direktoriaus pavaduotojas, nuo 1991 m. profesorius. 1965, 1966, 1968, 1975 m. tapo Lietuvos regbio čempionu su Kauno „Politechnikos" komanda. 1966, 1968, 1972, 1975 m. laimėjo Lietuvos regbio taurę. 1974–1987 m. buvo renkamas geriausiu TSRS regbio teisėju. Nuo 1977 m. tapo tarptautiniu teisėju. Daugiausia tarptautinių rungtynių teisėjavęs Lietuvos regbio teisėjas. 2008 m. tapo FIRA – Europos regbio asociacijos viceprezidentu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Alfonsas Grumbinas. Lietuvos sporto enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2023-01-21.

Nuorodos
--------

* Elektronikos ir informatikos fakulteto lektorius, FIRA viceprezidentas Alfonsas Grumbinas dalyvavo Tarptautiniame regbio federacijos (FIRA) 88-jame Kongrese Archyvuota kopija 2012-09-04 iš Wayback Machine projekto.
* Alfonsas Grumbinas: „Klaipėdą pasirinkome neatsitiktinai"
Koordinatės: 14°28′34″ p. pl. 71°13′26″ v. ilg.﻿ / ﻿14.47611°š. pl. 71.22389°r. ilg.﻿ / 14.47611; 71.22389

| Langilajo ežeras |
| --- |
| Vieta | Kusko dep. Peru vėliava Peru |
| Plotas | 58 km² |
| Kilmė | tektoninė |
| Didžiausias gylis | 232 m |
| Išteka | Langi (Herka) |

**Langilajo ežeras** (isp. *Laguna Languilayo*, keč. *Lankilayu*) – ežeras Peru, Kusko departamente, Kanaso provincijoje, 130 km į pietryčius nuo Kusko, 20 km į pietus nuo Sikuanio. Telkšo Andų aukštikalnėse, 3950 m aukštyje virš jūros lygio. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 16 km, plotis iki 5 km. Ežeras labai gilus (iki 232 m).

Aukščiausias vandens lygis būna vasario–kovo mėnesiais. Vidutinė vandens temperatūra – 12,2–13,1 °C. Rūgštingumas – 8,1–8,7 pH. Vandens skaidrumas – 8,5 m.

Iš ežero išteka Langi (arba Herkos) upė – Vilkanotos (Urubambos ištaka) kairysis intakas (Ukajalio baseinas). Pagrindinės gyvenvietės prie ežero – Langi ir Lajas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Langkofelio grupė iš rytinės pusės
Langkofelio grupė su itališkais kalnų pavadinimais
**Langkofelio grupė** – kalnų grupė vakariniuose Dolomituose.

Ji yra tarp Griodnerio slėnio (šiaurėje) ir Fasos slėnio (pietuose), tarp Selos grupės (rytuose) ir Rozengarteno (vakaruose). Šiaurės vakaruose nuo Langkofelio yra Zeizerio Almas. Grupė pavadinta pagal jos aukščiausią viršūnę Langkofelį (3181 m).

Langkofelio grupės viršūnės sudaro lanką, kuris atsiveria tik į šiaurės vakarus. Šio lanko viduryje nėra jokios viršūnės, taigi grupė turi lyg ir „vidinį kiemą". Tokia kalnų konfigūracija susidarė ankstyvajame triase (prieš 230 mln. metų), kai šioje vietoje buvo tropinės jūros koralinis rifas, kurio išorinė pusė buvo sudaryta iš kietesnės klinties, o vidinės uolienos buvo minkštesnės ir iškilus kalnams greitai buvo išplautos.

Vasarą keltuvu galima pasikelti iš Selos perėjos iki Langkofelio papėdėje esančios Rifugio Demetz. Iš čia takais galima apeiti tiek Langkofelį (pro Langkofelio kalnų trobelę, Konfinbiodeną ir Rifugio Comici), tiek Platkofelį (pro Langkofelio kalnų trobelę, Platkofelio kalnų trobelę ir Frydricho Augusto keliu). Į Platkofelį galima užlipti iš Langkofelkaro Oskaro Šusterio taku (įrengti apsauginiai trosai), taip pat iš Paltkofelio kalnų trobelės per stačią vakarinę keterą (be apsauginių trosų).

Žiemą aplink Langkofelio grupės kalnus yra daugybė slidinėjimo trasų.

Viršūnės
--------

* Gromanšpicė (it. *Punta Grohmann, Sasso Levante*)
* Inerkoflerturmas
* Cankofelis (it. *Il Dente*)
* Langkofelkaršpicė
* Platkofelis (it. *Sasso piatto*)
* Fiunffingeršpicė (it. *Cinquedita*)
* Langkofelis (it. *Sasso Lungo*)
| Biahomlisblrs. *Бягомль*, rus. *Бегомль* |
| --- |
|              |
| *Biahomlis žiemą* |
|  |
| 

BiahomlisBiahomlis

54°44′0″ š. pl. 28°03′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.73333°š. pl. 28.05000°r. ilg.﻿ / 54.73333; 28.05000﻿ (Biahomlis)Koordinatės: 54°44′0″ š. pl. 28°03′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.73333°š. pl. 28.05000°r. ilg.﻿ / 54.73333; 28.05000﻿ (Biahomlis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| **Sritis** | Vitebsko sritis Vitebsko sritis |
| **Rajonas** | Dokšicų rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1395 |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 2 501  |

**Biahòmlis**  (blrs. *Бягомль*; arba ***Begòmlis***, rus. *Бегомль*) – miesto tipo gyvenvietė Baltarusijoje, Vitebsko srityje, prie plento Vitebskas–Minskas ir geležinkelio Maladečina–Polockas. Apylinkės centras. Išplėtota mašinų, statybinių medžiagų gamyba, medžio apdirbimas. Yra Tautos šlovės muziejus.

Cerkvė

Istorija
--------

1395–1792 m. Biahomlis su aplinkiniais kaimais buvo LDK bažnytinė valda – Biahomlio-Volčios dvaras. Dvaro pajamos ėjo Vilniaus katedros kapitulai. Nuo 1792 m. – privati valda. XIX a. buvo miestelis Barysavo apskrityje, amžiaus pabaigoje veikė mokykla, ligoninė, cerkvė. 1861–1924 m. – Biahomlio valsčiaus, 1924–1960 m. rajono centras. Nuo 1938 m. miesto tipo gyvenvietė.

1943–1944 m. jo apylinkės buvo baltarusių partizanų kraštas, iš jo aerordomo, kaip tarpinės bazės, partizanai ir diversantai vykdavo į Lietuvą. Miestelyje yra paminklas lietuvių lakūnui, kuris išvežė daug sužeistų partizanų.

Gyventojai
----------

Paminklas lietuvių lakūnui
1812 m. dvare buvo 210 dūmų, XIX a. pabaigoje apie 43 kiemai, 470 gyv.

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1886 m. ir 2009 m.** |
| **1886 m.** | **1924 m.** | **1937 m.sur.** | **2004 m.** | **2009 m.** |
| 470 | 781 | 1 779 | 3 000 | 3 059 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pasaulio vietovardžių žodynas. – Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006–2014. (VLKK versija)
2. ↑  *Bieholin*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. I (Aa — Dereneczna). Warszawa, 1880, 207 psl. **(**lenk.**)**
3. ↑  Rimantas Jasas. *Biahomlis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 141 psl.
**Langobardai** (vok. *Langobarden*), *lombardai* – viena iš germanų genčių, kilusi iš Šiaurės Europos, kuri apsigyveno Dunojaus slėniuose, o iš čia įsiveržė į Bizantijos valdomą Italiją vadovaujant Alboinui. Jie įkūrė Italijos karalystę, gyvavusią iki 774 m. kai ją užėmė frankai. Pagal juos pavadintas Italijos regionas Lombardija.

Išsamiausias istorinis šaltinis apie lombardų kilmę ir istoriją yra Pauliaus Deakono *Historia gentis Langobardorum*, parašyta VIII a. Paulius daug žinių sėmėsi iš VII a. *Origo Gentis Langobardorum*. Origo pasakoja apie mažą gentį *Winnili*, gyvenusią pietų Skandinavijoje. Jie pasidalino į tris grupes ir vena iš jų išvyko ieškoti naujų žemių. Išvykimo priežastis tikriausiai buvo gyventojų perteklius. Išvykstantiems vadovavo broliai Ybor ir Aio bei jų motina Gambara. Jie atvyko į *Scoringa* sritį, kuri tikriausiai buvo Baltijos krantas arba Elbės žemupys. Šią sritį valdė vandalai, o jų vadai broliai Ambri ir Assi liepė pasirinkti: kariauti arba mokėti duoklę.

*Winnili* buvo jauni ir narsūs, tad atsisakė mokėti duoklę.

Tacitas ir Stabonas teigia, jog langobardai I a. gyveno Elbės žemupyje, kairiajame jos krante. IV–V a. apsigyveno Dunojaus vidurupio baseine.

Langobardų karalystė
--------------------

568 m. langobardų vadovaujama saksų, sarmatų ir kitų genčių sąjunga, spaudžiama avarų puolė Šiaurės Italiją, kurią tuo metu valdė Rytų Romos imperija. Langobardai įsitvirtino Lombardijoje (čia išliko genties pavadinimas) bei Tuscijoje (dabar Toskana) ir sukūrė Langobardų karalystę (lot. *Regnum Langobardorum*). Jos sostinė buvo Pavija. Po karaliaus Alboino mirties VI a. II pusėje užkariautos Spoleto ir Benevento teritorijos tapo savarankiškomis hercogystėmis. Karalystė buvo atkurta 584 m.

Langobardų karalystę sudarė keli dideli politiniai dariniai, išsimėtę visoje Italijoje. Šios kunigaikštystės, nors formaliai buvo sudėtinės karalystės dalys, iš esmės buvo nepriklausomos. Tačiau jų gyventojai turėjo bendrus papročius ir kalbą, o kunigaikščiai giminiavosi su lombardų karaliais.

773–774 m. langobardų karalystę užkariavo frankų valdovas Karolis Didysis.

Langobardų valstybės
--------------------

* Didžioji Lombardija - teritorijos Šiaurės Italijoje, kurios administruotos kaip trys vienetai: Neustrija, Austrija ir Tuscia. Vėliau čia susiformavo apie 20 smulkių hercogysčių su centrais didžiausiuose miestuose: Friulyje, Ivrėjoje, Parmoje, Pjačenzoje ir kt.
* Mažoji Lombardija - teritorijos pietų Italijoje:
	+ Benevento kunigaikštystė
	+ Spoleto hercogystė
	+ Salerno kunigaikštystė
	+ Kapujos kunigaikštystė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Priester, 16. Iš senovės germanų kalbos *Winnan* reiškia "kovojantys", "laimintys".
2. ↑  Harrison, D. & Svensson, K. (2007). *Vikingaliv* Fälth & Hässler, Värnamo. 978-91-27-35725-9 p. 74
3. ↑  Menghin, 13.
4. ↑  Priester, 16. Grimm, *Deutsche Mythologie*, I, 336. Old Germanic for "Strenuus", "Sybil".
5. ↑  Priester, 16
6. ↑  Hammerstein, 56.
7. ↑  Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, VI t. MELI institutas, Vilnius.
| Bhyma |
| --- |
| Bhyma Jadgyro apylinkėse Bhyma Jadgyro apylinkėse |
| **Ilgis** | 861 km |
| **Baseino plotas** | 70 614 km² |
| **Ištakos** | Vakarų Ghatai |
| **Žiotys** | Krišna |
| **Šalys** | Indijos vėliava Indija |
|  |
|  **Vikiteka** | Bhyma |

**Bhyma** (hind. भीमा, IAST: *Bhīmā*, kan. ಭೀಮಾ ) arba ***Čandrabhaga*** (hind. चंद्रभागा, IAST: *Candrabhāgā*) – upė pietvakarių Indijoje; Krišnos kairysis intakas. Prasideda Maharaštroje, Vakarų Ghatų kalnuose, ties Bhmašankaros šventviete. Teka į pietryčius per šiaurinę Karnataką, kerta Dekano plokščiakalnį. Įteka į Krišną ties Telanganos siena, 24 km nuo Raičūro.

Didžiausi intakai: Ghodas, Syna (kairieji), Indrajanė, Mula Mutha, Nyra (dešinieji).

Upės slėnyje ir baseine įrengta daug vandens jėgainių. Pagrindinė vandens jėgainė ant Bhymos – Udžanės užtvanka (12 MW, susidaręs 337 km² tvenkinys). Pagrindiniai miestai prie Bhymos: Pandharpuras, Afzalpuras, Jadgyras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bhima
2. ↑  Bhima River, *Encyclopaedia Britannica*
*Lewben Art Foundation* logo
**„Lewben Art Foundation"** – meno fondas, kurį 2013 m. drauge su žmona Rita Kavaliauskiene įsteigė meno mecenatas, kolekcininkas ir „Lewben Group" valdybos pirmininkas Vilius Kavaliauskas.

Lewben Art Foundation priklauso beveik 2000 Lietuvos ir užsienio menininkų darbų kolekcija. Pristatoma daugiau nei 300 menininkų, kolekcijoje esama įvairių XVIII a. pab.– XXI a. pr. medijų meno kūrinių (nuo senųjų meistrų darbų iki šiuolaikinio meno) – tapybos (sudaro kolekcijos branduolį), skulptūros, fotografijos, grafikos, taip pat videodarbų, instaliacijų, performansų dokumentacijų. Kolekcijoje yra tokių autorių, kaip Tony Cragg, Bertrand Lavier, Thomas Houseago, kūrinių.

Lewben Art Foundation" surengė keliasdešimt parodų, išleista meno albumų bei menininkų monografijų.

2022 m. Vilniuje, Bernardinų g. 6-12 patalpose, planuojama atidaryti „Lewben Art Foundation" Lietuvos bei tarptautinio šiuolaikinio meno ir edukacijos centrą.

Nuo 2019 m. rugpjūčio 1 d. „Lewben Art Foundation" direktorės pareigas eina Ugnė Bužinskaitė.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  „Lewben Art foundation" Vilniuje įkurs meno centrą. Delfi.lt. Nuoroda tikrinta 2021-07-14.
2. 1 2 3  Senaisiais ir šiuolaikiniais dailės meistrais garsus fondas „Lewben Art Foundation" turi naują vadę. Lrt.lt. Nuoroda tikrinta 2021-07-14.
3. 1 2  „Lewben Art Foundation" metė meno iššūkį kolegoms ir kviečia prisijungti visus. Lrytas.lt. Nuoroda tikrinta 2021-07-14.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
Koordinatės: 55°40′50″ š. pl. 24°26′5″ r. ilg.﻿ / ﻿55.68056°š. pl. 24.43472°r. ilg.﻿ / 55.68056; 24.43472


| Staniūnų tvenkinys |
| --- |
| Staniūnų tvenkinys |
| Vieta | Lietuva (Panevėžio rajonas) |
| Plotas | 0,101 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,35 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,8 m |
| Didžiausias gylis | 2,9 m |
| Tūris | 0,000205 km³ |
| Įteka | Juoda |
| Išteka | Juoda |

**Staniūnų tvenkinys** arba **Velžio tvenkinys** – tvenkinys Panevėžio rajone, į pietus nuo Velžio. Susidaręs patvenkus Juodos-Lėnupio upę (Nevėžio intakas) 0,35 km nuo jos žiočių. Ilgis iš pietų į šiaurę 0,96 km, plotis iki 0,19 km. Yra 2 medžiais apaugusios salos (7 a ir 5 a). Altitudė 54,2 m. Krantai žemi, apaugę medžiais ir krūmynais. Rytinėje pakrantėje įsikūrusi Keravos kaimo kolektyvinių sodų bendrija, vakarinėje pakrantėje stovi ūkinės paskirties pastatai. Į pietus plyti dirbami laukai. Tvenkinio užtvanka eina kelias  **3017**  Velžys–Jotainiai–Pagiriai–Šėta .

Debitas:

* Upės: 1,85 m³/s
* Užtvankos skaičiuotinis: 49,8 m³/s

Užtvanka 255 m ilgio, 14 m pločio. Vandens pralaida – šachtinė. Įrengta 1983 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| Ještedas |
| --- |
| Ještedo vaizdas iš Libereco rajono Horní HanychovJeštedo vaizdas iš Libereco rajono *Horní Hanychov* |
| **Aukštis** | 1012 m |
| **Žemynas** | Europa |
| **Šalys** | Čekijos vėliava Čekija |
| **Kalnynas** | Ještedo-Kozakovo kalvagūbris |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Ještedas

  |
| **Koordinatės:** | 50°43′56″ š. pl. 14°59′07″ r. ilg.﻿ / ﻿50.73222°š. pl. 14.98528°r. ilg.﻿ / 50.73222; 14.98528Koordinatės: 50°43′56″ š. pl. 14°59′07″ r. ilg.﻿ / ﻿50.73222°š. pl. 14.98528°r. ilg.﻿ / 50.73222; 14.98528 |
|  |
|  **Vikiteka** | Ještedas |

**Ještedas** (ček. *Ještěd*; vok. *Jeschken*) – aukščiausias Ještedo-Kozakovo kalvagūbrio (Čekija) kalnas, esantis netoli Libereco. Nuo viršūnės matyti Vokietija ir Lenkija. Ties kalnu rytuose yra Libereco miesto rajonas *Horní Hanychov*.

Kalno viršūnėje yra Ještedo televizijos bokštas, viešbutis ir restoranas, kuriuos suprojektavo Karelas Hubačekas (*Karel Hubáček*). Juos pasiekti galima keliu arba lyniniu keltuvu (Ještedo oro tramvajus). Kalne yra slidinėjimo kurortas.

Akmeninis obeliskas Ješedo viršūnėje

Istorija
--------

Kalno pavadinimo kilmė nežinoma. Vienas spėjimų yra, kad jis galbūt reiškia 'Uosių kalnas', nes uosiai anksčiau buvo šiame regione vyraujantys medžiai. Čekiškas kalno vardas *Ještěd* pirmą kartą užrašytas 1545 m. kaip *Jesstied* (*pod horou Jesstiedem*). Vokiškas vardo variantas *Jeschke* pirmą kartą šaltiniuose paminėtas 1565 m.

Dar nuo 1838 m. kalno viršūnę žymi akmeninis obeliskas, tebestovintis ir dabar. Pirmas pastatas kalno viršūnėje pastatytas 1844 m.

XIX a. 7-tą dešimtmetį kalno viršūnėje buvo pastatyta matavimo stotis, nes kalnas buvo naudotas kaip vienas punktų Karališkojoje Saksonijos trianguliacijos sistemoje.

1906 m. kalne pastatytas viešbutis. 1933 m. į kalną ėmė vežti Horní Hanychovo lyninis keltuvas.

1940 m. rugpjūčio 23 d. apie vidurnaktį, į kalną netoli viršūnės rėžėsi vokiečių bombonešis Heinkel He 111 iš 26-osios (Liūtų) eskadrilės (vok. *Löwengeschwader*), besibazavusios Liuneburge (Vokietija). Krisdamas lėktuvus šlaite augusiame miške išlaužė juostą medžių. Avarijos metu žuvo 4 įgulos nariai.

1963 m. senasis kalno viešbutis sudegė.

1966–1973 m. buvo pastatytas futuristiškos išvaizdos viešbutis su 100 m aukščio televizijos bokštu, kuriuos suprojektavo architektas Karelas Hubačekas. Už šį projektą Hubačekas gavo *Auguste Perret* premiją. Modernus pastatas naudojamas kaip apžvalgos bokštas, televizijos siųstuvo antena, viešbutis ir restoranas.

2009 m. Ještede vyko FIS Šiaurės slidinėjimo pasaulio čempionatas (*FIS Nordic World Ski Championships 2009*)

* Libereco vaizdas nuo kalnoLibereco vaizdas nuo kalno
* Apžvalgos aikštelė į vakarus nuo bokštoApžvalgos aikštelė į vakarus nuo bokšto
* Kalno viršūnė iš lėktuvoKalno viršūnė iš lėktuvo
* Mėnulis virš JeštedoMėnulis virš Ještedo

Nuorodos
--------

1. ↑  „Czech architect Hubacek, author of famous Jested hotel, dies". *Czech News Agency* (ČeskéNoviny.cz). 2011-11-25. Nuoroda tikrinta 2011-11-27.
| Jihlavaček. *Jihlava* |
| --- |
|              |
| *Centrinė aikštė* |
|  |
| 

JihlavaJihlava

49°24′00″ š. pl. 15°35′30″ r. ilg.﻿ / ﻿49.40000°š. pl. 15.59167°r. ilg.﻿ / 49.40000; 15.59167﻿ (Jihlava)Koordinatės: 49°24′00″ š. pl. 15°35′30″ r. ilg.﻿ / ﻿49.40000°š. pl. 15.59167°r. ilg.﻿ / 49.40000; 15.59167﻿ (Jihlava) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Čekijos vėliava Čekija |
| **Kraštas** | Vysočinos kraštas |
|  |
| **Meras** | Karolína Koubová |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 50 676  |
| **Plotas** | 78,85 km² |
| **Tankumas** (2006) | 643 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Jihlava |
|  |
| **Kirčiavimas** | Jìhlava |

**Jihlava** – miestas vidurio Čekijoje, tarp Prahos (vakaruose) ir Brno (rytuose), prie Jihlavos upės. Viduramžiais Jihlava iš nedidelio kaimelio išaugo iki vieno turtingiausių Čekijos žemių miestų. Jos klestėjimą lėmė XIII a. netoliese aptikti sidabro telkiniai. Modernioji epocha čia paliko savo žymę, tačiau Jihlavoje išlaikytas istorinis miesto centras, kurį vis dar juosia viduramžių gynybinė siena.

Mieste yra didžiulė akmenimis grįsta pagrindinė aikštė – *Masarykovo náměsti*. Subjaurotoje atgrasaus prekybos centro aikštėje yra daugybė renesanso ir baroko pastatų su dailiais fasadais, vartais ir smailėmis. Išlikę senosios sienos vartai – *brána Matky Boži*.

Išvystyta mašinų, tekstilės, medienos pramonė. Kalnakasybos centras. Stovi 3 gotikinės ir 1 barokinė bažnyčios.

Sportas
-------

* FC Vysočina Jihlava (futbolas)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RČekijos kraštų centrai Čekija |
| --- |
|  |
| 
Brno · Česke Budejovicai · Hradec Kralovė · Jihlava · Karlovi Varai · Liberecas · Ostrava · Olomoucas · Pardubicės · Pilzenas · Praha · Ūstis prie Labės · Zlynas |

 |
**Ježis Šrednickis** (lenk. *Jerzy Srzednicki*, 1930 m. gegužės 16 d. Seinuose – 2007 m. spalio 1 d. Smalėnuose) – Lenkijos tapytojas.

Biografija
----------

Gimė valstybės tarnautojo šeimoje. Mokėsi Vroclavo Aukštojoje meno mokykloje, pas profesorių Eugenijų Gepertą. Dėl karo metu patirtos kontūzijos ir dėl to prasidėjusios akių ligos turėjo mokslus nutraukti. Grįžo į Seinus. Toliau tapė konsultuodamasis pas profesorių Antoną Lyžvanskį ir profesorių Tadeušą Bžozovskį. Kūrybos tematika dažniausiai liečia tarpukario Seinų gyvenimą, holokaustą (dailininko tėvas žuvo Dachau koncentracijos stovykloje).

Žymesnės parodos: Varšuvoje (*Wola* ir *Beloto* galerijose, Žurnalistų klube *Foksal*); Balstogėje (Aleksandro Vengierkos teatre, Klube *Siedmiu*, WDK); Seinuose (Baltojoje sinagogoje, Kultūros centre, Seinų krašto muziejuje), taip pat Budapešte, Krokuvoje, Liubline, Lodzėje ir Ščecine. 2001 m. kartu su kitais Lenkijos Suvalkijos krašto dailininkais eksponavo savo darbus Vilniaus „Znad Wilii" galerijoje.

Nuorodos
--------

* Gyvenimo aprašymas[neveikianti nuoroda] **(**lenk.**)**
* Piešiniai Archyvuota kopija 2007-09-04 iš Wayback Machine projekto.
* Tapybos darbai Archyvuota kopija 2006-05-19 iš Wayback Machine projekto.
| Jiešmuo |
| --- |
|  Jiešmuo Krinčine |
| **Ilgis** | 27,1 km |
| **Ištakos** | Guodžių pelkė |
| **Žiotys** | Mūša |
| **Šalys** | Lietuva |

**Jiešmuo** – upė šiaurės Lietuvoje, daugiausia Pasvalio rajone; Mūšos dešinysis intakas. Prasideda Biržų rajono pakraštyje, pelkėse šalia Guodžių kaimo (7,5 km į vakarus nuo Vabalninko). Teka daugiausia į šiaurės vakarus, žemupyje – į vakarus. Įteka į Mūšą 47,3 km nuo jos žiočių, ties Ąžuolpamūše.

Intakai: Jiešmenėlis I, Jiešmenėlis II (abu dešinieji).

Dalis vagos sureguliuota. 3,6 km nuo žiočių upė patvenkta, sudarytas Pajiešmenių tvenkinys. Gyvenvietės prie Jiešmens: Suntautai, Ličiūnai, Krinčinas, Pajiešmeniai.

Upėvardis (dar žinomas kaip ***Viešmuo***) yra neaiškios kilmės ir darybos: viena vertus, sietinas su *viešmuo* („upokšnis"), o toliau su šaknimi *\*vieš-*, menančia tekėjimą, sruvimą, kita vertus, *v-* laikant pridėtine, žodis kildintas iš ėjimą, eigą reiškiančios šaknies *i-, ei-*.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 135–136
|  |
| --- |
| Italijos vėliava*Bandiera d’Italia* |
|  |
| Pavadinimas | Trispalvė (*il Tricolore*) |
| Naudojimas |  Nacionalinė vėliava |
| Santykis | 2:3 |
| Priimta | 1946 m. birželio 18 d. |
| Aprašas | Audeklas iš trijų lygių vertikalių spalvų juostų: žalios, baltos ir raudonos |

**Italijos vėliava** (it. *Il Tricolore*) – trispalvė vėliava, sudaryta iš trijų vienodo dydžio žalios, baltos ir raudonos spalvos vertikalių juostų.

Spalvų reikšmės
---------------

Pirma kartą panašaus dizaino vėliava buvo naudojama 1796 m. Cispadanės Respublikoje po Napoleono armijos žygių per Italiją. Tuo metu buvo įkurta daugybė smulkių respublikų remiantis Jakobinų valdymo modeliu ir beveik visos savo vėliavoms naudojo Prancūzijos trispalvės dizainą derinant skirtingus spalvų variantus. Kispadanės respublika pasirinko raudoną ir baltą spalvas (Milano vėliavos spalvos) bei žalią, kuri buvo Lombardijos legiono spalva.

Dažniausiai vėliavos spalvų reikšmės aiškinamos taip: žalia simbolizuoja lygumas ir kalnus, balta simbolizuoja snieguotąsias Alpes, o raudona reiškia kraują pralietą Italijos nepriklausomybės karų metu. Egzistuoja dar viena labiau religinė interpretacija, kuri teigia, kad žalia simbolizuoja viltį, balta tikėjimą ir raudona dosnumą.

| Vėliavos proporcijos ir spalvos |
| --- |
|
| Spalvų sistema | Žalia | Balta | Raudona |
| Pantone | 17-6153 TC | 11-0601 TC | 18-1662 TC |
| CMYK | 100.0.51.45 | 0.0.2.4 | 0.84.80.20 |
| RGB | 0,140,69 | 244,245,240 | 205,33,42 |
| HEX | #008C45 | #F4F5F0 | #CD212A |

Panašumai į kitas vėliavas
--------------------------

Dėl savo kilimo iš Prancūzijos vėliavos, it. *trispalvė* yra panaši į daugumą vėliavų, kurios turi tas pačias kilimo šaknis. Pažymėtinas vėliavos panašumas į Airijos vėliavą, kuri yra žalia, balta ir oranžinė, bei į Dramblio Kaulo Kranto vėliavą, kurios spalvos išdėstytos atvirkščiai: oranžinė, balta ir žalia.

Italijos vėliava yra identiška Meksikos vėliavos pagrindui.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Italijos vėliava** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑


**Europos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Airija · Albanija · Andora · Armėnija · Austrija · Azerbaidžanas · Baltarusija · Belgija · Bosnija ir Hercegovina · Bulgarija · Čekija · Danija · Didžioji Britanija (JK) · Estija · Graikija · Gruzija · Islandija · Ispanija · Italija · Juodkalnija · Kazachstanas · Kipras · Kroatija · Latvija · Lenkija · Lichtenšteinas · Lietuva · Liuksemburgas · Makedonija · Malta · Moldavija · Monakas · Norvegija · Nyderlandai · Portugalija · Prancūzija · Rumunija · Rusija · San Marinas · Serbija · Slovakija · Slovėnija · Suomija · Švedija · Šveicarija · Turkija · Ukraina · Vatikanas · Vengrija · Vokietija |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Herbai |
| ***Jie vadino jį Buldozeriu*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Lo chiamavano Bulldozer |
| Kilmės šalis |  Italija  Vokietija |
| Režisierius | Michele Lupo |
| Scenaristas (-ai) | Rainer Brandt  Marcelo Fondato Francesco Scardamaglia |
| Vaidina | Bud Spencer |
| Metai | 1978 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 110 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Jie vadino jį Buldozeriu** (it.  *Lo chiamavano Bulldozer*) – 1978 m. italų sukurta veiksmo komedija, kurioje pagrindinį vaidmenį atliko aktorius Badas Spenceris.

Šioje juostoje pirmą vaidmenį kine sukūrė buvęs Europos bokso čempionas vengras Joe Bugner. Vėliau jis taip pat vaidino Bado Spencerio oponentus filmuose Aš ir hipopotamai bei Badis keliauja į Vakarus.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Bud Spencer – Buldozeris
* Raimund Harmstorf – seržantas Kempferis
* Ottavio Dell‘Acqua – Geris
* Marco Stefanelli – Tonis
* Joe Bugner – Orso

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Buvusi amerikietiško futbolo žvaigždė, visų vadinama Buldozeriu, prieš daug metų netikėtai pasitraukė iš sporto ir grįžo į gimtinę, kur tapo jūreiviu. Dabar, po susidūrimo su povandeniniu laivu, Buldozeris priverstas prisišvartuoti uoste, kur tikisi pataisyti laivą ir gauti reikalingas atsargines dalis.

Mieste yra amerikiečių karinė bazė, kurioje tarnaujantys kariai nuolat įsivelia į konfliktus su vietiniais jaunuoliais. Šie, pamatę Buldozerio jėgą, visaip stengiasi išprovokuoti jį prisidėti prie jų ir pamokyti kareivius, tačiau jam tai nerūpi.

Karinėje bazėje jį atpažįsta seržantas Kempferis, kažkada praradęs daug pinigų lažybose dėl varžybų, kuriose Buldozeris nepasirodė, ir atsisako parduoti reikiamas detales. Kol Buldozeris toliau tęsia paieškas, seržanto vadovaujami kariai meta iššūkį vietiniams jaunuoliams: sužaisti amerikietiško futbolo rungtynes, kuriose šiems, kad nugalėtų, pakaks pelnyti bent vieną įvartį.

Jaunuoliai, tikėdamiesi Buldozerio pagalbos, entuziastingai sutinka, tačiau šis yra pažadėjęs sau daugiau niekada nebežaisti, todėl po ilgų dvejonių tampa tik treneriu. Jis netiki, kad komanda gali laimėti, tačiau tikisi šiems įkvėpti pasitikėjimo savo jėgomis ir atpratinti nuo jaunatviškų išdaigų.

Prasidėjus varžyboms tampa aišku, kad kareiviai, specialiai grubiai žaisdami, nori pamokyti jaunuolius. Buldozeris apeliuoja į seržantą Kempferį, bet, nesulaukęs palaikymo ir matydamas, kad varžybos tuoj pavirs muštynėmis, nusprendžia pats eiti į aikštę.
| **Pinus pinea** |
| --- |
| Italinė pušis (*Pinus pinea*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Pušūnai  *( Pinophyta)* |
| Klasė: | Pušainiai  *( Pinopsida)* |
| Šeima: | Pušiniai  *( Pinaceae)* |
| Gentis: | Pušis  *( Pinus)* |
| Rūšis: | Italinė pušis  *( Pinus pinea)* |

 |

**Italinė pušis** (*Pinus pinea*) arba **pinija** – pušinių šeimai (*Pinaceae*) priklausanti spygliuočių medžių rūšis. Paplitusi Viduržemio jūros regione. Kilmės vieta – Pirėnų pusiasalis, bet jau ankstyvoje senovėje dėl savo riešutų išplatinta po visą regioną. Taip pat introdukuota Pietų Afrikoje, JAV, Australijoje.

Aukštis apie 12–25 m (kartais iki 35 m), kamienas trumpas, kreivas. Laja išskirtinė – plati, kupolo formos. Žievė stora, giliai sueižėjusi plokštelėmis. Spygliai 10–18 cm ilgio, 1,5 mm storio. Kankorėžiai platūs, kiaušiniški, 8–12 cm ilgio, 5–11 cm pločio, tamsiai rudos spalvos. Jų žvyneliai stori, platūs, kieti. Sėklos rudos 15–20 mm ilgio, su 3–8 mm ilgio skristuku. Jas natūraliai platina žydrasparnės šarkos, o pastaraisiais tūkstantmečiais – ir žmogus.

Išgyvena trumpai, retai pasiekia 150 metų amžių. Italinė pušis nuo seno naudojama medienai, dervoms, o ypač vertinamos ir jau 6000 metų naudojamos šios pušies sėklos, vadinamos pinijų riešutais. Ispanijoje specialiai riešutų gavybai skirtos pušys auginamos plantacijose.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Kankorėžiai su sėklomis
* Spygliai ir kankorėžiai
* Pinijų giraitė Ispanijoje


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Italinė pušis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Italų hausas** (*italo house*) − italų kurta šokių house muzika.

Hauso muzika Italijoje pradėjo plisti 1980-ųjų pabaigoje. Pirmuoju italų hauso hitu tapo 1989 m. Black Box singlas „Ride on Time", kuris 6 savaites išbuvo JK topo pirmoje vietoje. Tos pačios grupės narių, pasivadinusių Starlight, singlas „Numero Uno" taip pat pasiekė JK topo dešimtuką. Italų hauso muzika yra lengvesnė, lyriškesnė nei, pvz. Čikagos hauso, iš kurio kildinama, pabrėžiamas lengvas pianino tembro skambėjimas. 1990-ųjų viduryje italų hauso dainos supanašėjo su italo dance (eurodance atmaina) dainomis.

Atlikėjai ir dainos
-------------------

Kai kurie iš italų hauso atlikėjų ir jų dainų (atlikėjas/grupė − dainos pavadinimas (metai)):

* Black Box − „Ride on Time" (1989)
* Starlight − „Numero Uno" (1989)
* 49ers − „Touch Me" (1989)
* Cappella − „Helyom Halib" (1989)
* FPI Project – „Everybody (All Over The World)" (1991).
* Clubhouse − „Light My Fire" (1993)
* Corona − „Rhythm Of The Night" (1993)
* Alex Party − „Don’t Give Me Your Life" (1994)
* Livin' Joy − „Dreamer" (1995)

Išnašos
-------

1. ↑  officialcharts.com
2. ↑  officialcharts.com
| ***Itališkos lenktynės*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Claudio Uberti |
| Scenaristas (-ai) | Claudio Uberti |
| Metai | 2015 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 94 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Itališkos lenktynės** (it. *Rosso mille miglia*) – 2015 m. Italijoje sukurta komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Martina Stella – Marija
* Fabio Troiano – Marko
* Remo Girone – Džiovanis
* Victoria Zinny – Adelaidė
* Francesca Rettondini – Elena
* Liudmila Bikmulina – Džiulija

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Žurnalistė Marija po 15 metų atvyksta iš Berlyno į Brešą, iš kurios yra kilusi, kad parašytų reportažą apie senovinių automobilių lenktynes „1000 mylių". Po savo automobilio gedimo ji susipažįsta su mechaniku Fabio, kuriam pasiūlo kartu dalyvauti lenktynėse: jis būsiąs pilotas, o ji – šturmanė. Šia idėja visai nesižavi Marijos motina, mat šios tėvas kažkada taip pat dalyvavo šiose lenktynėse, tačiau po vienų jų staiga liovėsi ir nuo visų užsisklendė. Nors motina ir prieštarauja, Marija pradeda domėtis šeimos praeitimi ir sužino, kad senelis buvo apkaltintas neleistinai patobulinęs automobilį, kad laimėtų lenktynes, tačiau buvo išaiškintas ir pasitraukė iš sporto. Greta pasiruošimo lenktynėms, Marija vis labiau domisi savo seneliu ir jo praeitimi, nujausdama, kad šioje istorijoje yra ir daugiau paslapčių...
Koordinatės: 37°57′00″š. pl. 23°45′00″r. ilg.﻿ / ﻿37.95°š. pl. 23.749997°r. ilg.﻿ / 37.95; 23.749997

Senovės Atikos demų žemėlapis
**Alopekė** (sen. gr. Ἀλωπέκη) – demas senovės Atikoje,[1][2] buvęs už Atėnų miesto gynybinės sienos, 10 ar 11 stadijų nuo miesto, netoli Kinosargo (*Cynosarges*). Šiandien tai teritorija Atėnų pietrytinėje dalyje, tarp Likabeto (*Lycabettus*) kalvos ir Iliso upės.

Alopekėje stovėjo Afroditės ir galbūt Hermafrodito šventyklos. Atėnų Ambelokipo mikrorajone stovinčioje šventovėje išlikę senovinio pastato liekanų, manoma, priklausančių Afroditės šventyklai. Alopekė priklausė Antiochijos filei. Alopekėje yra spartiečio Anchimolijaus kapas netoli Herkuleso šventyklos.

Žymūs žmonės
------------

Iš Alopekės kilęs senovės Atėnų valstybės veikėjas Aristidas ir žymus graikų filosofas Sokratas, čia gyvenęs su savo žmona Ksantipe ir trimis sūnumis. 

Teritorijos prie Atikos sostinės vartų buvo populiarios tarp turtingų Atėnų aristokratų. Alopekėje buvo įsikūręs turtingas Sokrato mokinys Kritonas, minimas jo dialoguose „Cratylus" ir „Phaedo". Čia stovėjo Kalijaus, Hiponiko sūnaus, tuomet laikyto turtingiausiu žmogumi Graikijoje, šeimos rūmai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  The Classical Demes of Attika. Alopeke (Ἀλωπεκή)
2. ↑  Dictionary of Greek and Roman Geography (1854) William Smith, LLD, Ed. 35. ALOPECE (Ἀλωπέκη）
| Arena Națională |
| --- |
| Stadionas atidarymo diena |
| Vieta | Bukareštas, Rumunija |
| Atidarytas | 2011 m. rugsėjo 6 d. |
| Savininkas | Bukarešto miestas |
| Paviršius | Žolė |
| Architektas | Max Bögl – Astaldi |
| Talpa | 55 200 sėdimų vietų |
| Nuomininkai | Rumunijos vyrų futbolo rinktinė(nuo 2011 m.)FC Steaua București(nuo 2011 m.) |

**Arena Națională** (rumun. *Arena Națională*) yra futbolo stadionas Bukarešte, Rumunijoje. Sportinio komplekso *Lia Manoliu* dalis. Pastatytas vietoje seno *Stadionul National* stadiono, atidaryto 1953 m. ir nugriauto 2008 m. vasario 20 d. Naujasis stadionas buvo atidarytas 2011 m. rugsėjo 6 d. Turi keturių žvaigždučių UEFA sertifikatą. Stadione vyko 2012 m. UEFA Europos lygos finalas.

Stadionas talpina 55 200 žiūrovų, bet vietų skaičių galima padidinti iki 63 000. 3600 vietų skirta VIP, 126 vietos žurnalistams, kurias galima padidinti iki 548 vietų.

Pirmosios futbolo varžybos buvo sužaistos 2011 m. rugsėjo 6 d. tarp Rumunijos ir Prancūzijos rinktinių UEFA Euro 2012 D grupėje. Rungtynės baigėsi rezultatu 0–0, stebint 49 137 žiūrovams.

Galerija
--------

*

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rumunijos nacionalinis stadionas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Stadiono atidarymas
**Krakatukų brūzgėlynai**| 
Pirmojo leidimo viršelis |
| **Autorė** | Renata Šerelytė |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Žanras** | Vaikų literatūra |
| **UDK:** | 888.2-93-34 |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | Krakatukų brūzgėlynai |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Kalba** | lietuvių |
| **Leidykla** | Alma littera |
| **Išleista** | 2008 m. |
| **Formatas** | Kietais viršeliais |
| **Puslapių** | 190 |
| **ISBN-13:** | 978-9955-24-842-2 |

**Krakatukų brūzgėlynai** – lietuvių rašytojos Renatos Šerelytės knyga vaikams, išleista 2008 m. Tai knygos „Krakatukų pievelė" tęsinys, kuriame pasakojama apie tų pačių veikėjų nuotykius. Šįkart jauki pievelė virsta pavojingais brūzgynais, kurie knygoje veikia kaip pilnateisiai personažai. „Krakatukų brūzgėlynuose", kaip ir pirmojoje dalyje, atsiranda neigiama, įvairias pinkles spendžianti veikėja – pabaisa Kirmėlė. Knyga iliustruota Irminos Dūdėnienės piešiniais.

Tai penktoji Renatos Šerelytės knyga vaikams, antroji vadinamosios „Krakatukų serijos" dalis. 2007 – 2013 m. pasirodė net penkios šios serijos knygos.

Nuorodos
--------

* Ar klaidūs „Krakatukų brūzgėlynai"? Archyvuota kopija 2015-02-15 iš Wayback Machine projekto.
**Alopecia universalis** – organizmo autoimuninis sutrikimas, dėl kurio plaukai neauga ant viso organizmo (tiek galvos srityje, tiek ir gaktoje, pažastyse). Tai vienas iš retesnių Alopecia areata (liet. židininis nuplikimas) tipų. Paprastai Alopecia universalis išsivysto iš kitų židininio nuplikimo tipų.
Užsienio praktikoje ši liga laikoma jauno amžiaus žmonių liga. Dažniausiai pirmieji židininio nuplikimo simptomai pasirodo dar paauglystėje ar vaikystėje. Naujausi Nacionalinio Alopecia Areata Fondo (angl. National Alopecia Areata Foundation, žr. „Naudingos nuorodos") tyrimai teigia, kad ši liga yra genetiškai paveldima, tačiau tam, kad pasireikštų simptomai, turi būti ir tam tikras išorinių veiksnių veikimas.

Nuorodos
--------

* Alopecija universalis paveldimumo schema Archyvuota kopija 2007-03-28 iš Wayback Machine projekto.
* Alopecijos įtaka moterims, JAV
* Alopecia areata mokslinis tyrimas Archyvuota kopija 2007-09-29 iš Wayback Machine projekto.
* Lietuvos nacionalinė alopecijos asociacija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Romualda Vaitkienė** |
| --- |
| Gimė | 1930 m. liepos 9 d.Žagarė, Joniškio raj. |
| Tautybė | lietuvė |
| Sutuoktinis (-ė) | Vytautas Vaitkus |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis institutas (1955) |

**Romualda Vaitkienė - Daugmondytė** (1930 m. liepos 9 d. Žagarėje) gimusi mokytoja, visuomenės veikėja, kraštotyrininkė, monografijos apie Žagarę parengėja, Lietuvos sąjūdžio dalyvė.

Biografija
----------

Romualda 1949 m. pabaigė Žagarės gimnaziją, įstojo į Vilniaus pedagoginį institutą, lietuvių kalbos ir literatūros fakultetą. Aukštuosius mokslus baigė 1955 m. (su pertraukomis dirbdama Žagarės I pr. mokykloje). Po mokslų baigimo gavo paskyrą į Žagarės r. liaudies švietimo skyrių, inspektorės pareigoms užimti. Šį darbą dirbo iki 1958 m. po to iki 1985 m. dirbo Žagarės vid. mokyklos mokytoja ir mokymo dalies vedėja. 

Išėjusi į pensiją, vienerius metus dirbo Martyniškių aštuonmetėje mokykloje. Po to įkūrė vietinę atgimimo sąjūdžio iniciatyvinę grupę bei aktyviai dalyvavo jos veikloje. Rašė į rajono spaudą. 2007 m. tapo M. Slančiausko premijos laureate, 2009 m. Joniškio miesto garbės piliete. Konkurse "Lietuvos kaimo spindulys 2009", nominacijoje "Kaimo šviesuolių šeima", už gyvenimo vertybių puoselėjimą kaimo bendruomenėje, drauge su vyru Vytautu, buvo apdovanota tautodailininko Zenono Skinkio sukurtu prizu – "Pavasario angelu".

Kūrybinė veikla
---------------

1998 m. Žagarės 800 metų jubiliejui, Romualda kartu su vyru Vytautu, parengė ir išleido monografiją „Žagarė". Knyga apie savitą ir turtingą istoriją turintį Šiaurės Lietuvos miestelį netoli Latvijos sienos. Abu Vaitkai ilgus metus rinko ir kaupė vertingą archyvinę medžiagą, į storus sąsiuvinius užrašė čia gyvenusių žmonių atsiminimus, aprašė jų darbus, gyvenimo būdą, apžvelgė krašto kultūros, istorijos, švietimo raidą.

2007 m. enciklopediniam žinynui "Joniškio kraštas" parengė iškilių žagariečių biografijas. 

2015 m. liepos 8 d. „Versmės" leidykloje buvo išleista Romualdos Vaitkienės knyga „Elegija senai mano gatvei".

Šaltiniai
---------

* Joniškio kraštas, Enciklopedinis žinynas (sudarytojas Vytautas Didžpetris) - Kaunas: Žiemgalos leidykla, 2011, p. 432.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Kraina (reikšmės).*

| Slovėnijos istorinis regionas:Kranjska |
| --- |
|  |
| Šalis | vidurio Slovėnija |
| Tautos | slovėnai |
| Valstybės | Krainos kunigaikštystė |
| Miestai | Liubliana, Kranis, Kamnikas |
|  |
| Kraina Slovėnijos žemėlapyje (rausva) |

**Kraina** (slovėn. *Kranjska*, vok. *Krain*, veng. *Krajna*), dar vadinama **Karniola** (it. *Carniola*) – didžiausias Slovėnijos istorinis regionas, esantis šalies centre, kuriame yra šalies sostinė Liubliana. Šiaurėje ribojasi su Karintija, vakaruose – su Pajūriu, rytuose – su Štirija, pietuose – su Kroatija.

Geografija
----------

Regionas dalinamas į tris subregionus:

* Aukštutinė Kraina – šiaurinė dalis,
* Žemutinė Kraina – pietrytinė dalis,
* Vidinė Kraina – pietvakarinė dalis.

Istorija
--------

Iki slavų apsigyvenimo regiono gyventojai buvo keltai, nuo pirmųjų mūsų eros amžių regioną valdė Romos imperija (kaip dalį Panonijos provincijos). Po Romos imperijos žlugimo 476 m. valdžią krašte perėmė Italijos karalystė, vėliau Teodoriko Ostgotų karalystė. VII a. į regioną migravo slavai, ir jis tapo žinomas kaip Kraina.

VIII a. regioną nukariavo Frankų imperija, kuri čia įkūrė Krainos marką. Jos centras buvo Kranis. 1364 m. Marka buvo paversta Krainos kunigaikštyste. Ji liko Šventosios Romos imperijos dalimi, ir čia įsigalėjo Habsburgų giminė. Todėl 1806 m. panaikinus Imperiją, Kraina tapo Habsburgų monarchijos sudedamąja dalimi. Austrijoje Vengrijoje ji sudarė dalį Cisleitanijos karūnos žemių. Kunigaikštystės sostinė buvo Liubliana.

1918 m. panaikinus Austriją-Vengriją, visa Krainos kunigaikštystės teritorija atiteko Slovėnų, Kroatų ir Serbų valstybei (vėliau žinomai kaip Jugoslavijos karalystė). 1920 m. vakarinė regiono dalis atiteko Italijai, bet 1947 m. vėl sugrįžo Jugoslavijai. Po 1991 m. Slovėnijos nepriklausomybės visas Krainos regionas atiteko jai.
| **Aloyzas Liudvikas Kapelislot. *Alosius Ludovicus Cappelli* it. *Aloisio Luigi Capelli*** |
| --- |
|  |
| Aloyzo Liudviko Kapelio portretas (Jono Rustemo nutapytas portretas, XIX a. I pusė) |
| Gimė | 1776 m.Italija |
| Mirė | 1838 m. (~62 metai) |
|  |
| Veikla | italų teisėtyrininkas penalistas, kanonistas ir civilistas, baudžiamosios teisės mokslo ir dėstymo Lietuvoje pradininkas, VU profesorius, abiejų teisių (civilinės ir kanonų teisės) daktaras. |

**Aloyzas Liudvikas Kapelis** (lot. *Alosius Ludovicus Cappelli*, it. *Aloisio Luigi Capelli*; g. 1776 m. Italijoje – 1838 m.) – italų teisininkas, teisėtyrininkas penalistas, kanonistas ir civilistas, baudžiamosios teisės mokslo ir dėstymo Lietuvoje pradininkas, Vilniaus universiteto profesorius.

Mokslinė, pedagoginė veikla
---------------------------

Aloyzas Liudvikas Kapelis studijavo civilinę bei kanonų teisę Italijoje, apgynė disertaciją, abiejų teisių (civilinės ir kanonų teisės) daktaras.

1804 m. pakviestas į VU Civilinės ir baudžiamosios teisės katedrą užimti ordinarinio profesoriaus pareigas. VU taryba išrinko Aloyzą Liudviką Kapelį dėstyti Vilniaus universitete baudžiamąją teisę. Nuo 1805 m. Aloyzas Liudvikas Kapelis Vilniaus imperatoriškajame universitete dėstė civilinę ir baudžiamąją teisę , Teologijos skyriuje – kanonų teisę. Nuo 1813 m. – ir Kanonų teisės katedros vedėjas. Paskaitas dėstė lotynų kalba. Nuo 1827 m. iki VU uždarymo 1832 m. VU Retorikos fakulteto dekanas. Po to toliau dėstė kanonų teisę Vilniaus Romos katalikų kunigų seminarijoje. Talentingas dėstytojas pritraukdavo universiteto jaunimą savo liberalia tuo laikmečiu „kryptimi". Metropolitas Josifas Semaško savo užrašuose teigė, kad Kapelis savo paskaitose „sistemiškai ir su kažkokiu pasitenkinimu griežė per dantį Romos katalikų dvasininkus, ypač turtingus prelatus, dėl jų piktnaudžiavimų".

Dziennik Wileński leidinyje išspausdino viešą paskaitą iš kanonų teisės srities, taip pat keletą knygų ir brošiūrų iš civlinės ir baudžiamosios teisės bei italų literatūros (kurią taip pat dėstė VU) lotynų ir italų kalbomis. Savo darbuose „Apie kanonų teisės šaltinius ir pagrindus" (*O środkach i zasadach prawa kanonicznego… Wilno, 1815*), „Apie romėnų teisės dėstymą" (*De l'enseignement du droit romain… Wilno, 1827*) kritiškai vertino romėnų ir viduramžių baudžiamąją teisę; kanonų teisę apibrėžė kaip Bažnyčios normų visumą tikintiesiems. Siekdamas pagerinti Kanonų teisės kurso kokybę, A. L. Kapelis parengė ir išleido vadovėlį (*Manuale juris canonici… in usum auditorium… Vilna, 1819*).

Mokslinių interesų sritys – teisės istorija ir šaltinotyra.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Josephas Frankas. Vilnius XIX amžiuje: atsiminimai, pirma knyga. Iš prancūzų kalbos vertė Genovaitė Dručkutė. Vilnius: Mintis, 2013. ISBN 978-5417-01062-0.
2. ↑  Aloizijus Kapelis (rusų k.)
3. ↑  VU MB informacija Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  VU bibliotekos informacija[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Mamaja
**Rumunijos Juodosios jūros kurortai** (rumun. *Stațiuni românești la Marea Neagră*), *Rumunijos Rivjera* – pajūrio kurortai, išsidėstę nuo nuo Dunojaus deltos šiaurėje iki Bulgarijos Juodosios jūros pakrantės. Kranto linijos ilgis – 275 km.

Svarbiausias kurortas yra Mamaja, esanti šiauriau Konstancos nerijoje, skiriančioje Juodąją jūrą nuo *Siutghiol* ežero (limano). Mamaja yra populiari Rumunijos ir užsienio turistų poilsio vieta, išvystyta investavus dideles lėšas į turizmo infrastruktūros vystymą.

Kiti svarbūs kurortai pavadinti vardais iš romėnų ir graikų mitologijų: *Eforie Nord*, *Neptun*, *Venus*, *Saturn*, *Jupiter*, *Olimp*. Kiti kurortai yra *Eforie Sud*, *2 Mai*, *Cap Aurora*.

Kostineštis (*Costineşti*) yra tradicinis studentų kurortas, o pačiuose pietuose, prie sienos su Bulgarija, esantis *Vama Veche* yra žvejų kaimas, žinomas savo „hipiška" atmosfera.

Pagrindiniai regiono miestai yra Konstanca (didžiausias Rumunijos uostamiestis), Mangalija, Nevodaris ir Sulina. Tulčos apskrityje didžiausias kurortas yra *Gura Portiţei*.

Rumunijos Rivjerą aptarnauja Konstancos oro uostas, kuris vasarą užsakomaisiais skrydžiais susietas su pagrindinėmis Europos sostinėmis.
**Augustinas Linčius** (iki 1945 m. *Lipčius*, g. 1934 m. gegužės 28 d. Kaune) – Lietuvos geologas, fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

Sesuo Filomena Linčiūtė-Vaitiekūnienė. Žmona Donata Linčiuvienė. 1958 m. baigė Vilniaus universitetą. 1967 m. geologijos ir mineralogijos mokslų kandidatas.

1958–2000 m. dirbo Geologijos ir geografijos institute (nuo 1963 m. Geologijos institutas), nuo 2000 m. dirba Vilniaus universiteto Gamtos fakultete.

Mokslinė veikla
---------------

Tiria Lietuvoje eksploatuojamas ir perspektyvias naudingąsias iškasenas, ekologinį pažeidžiamumą, ypač jautriame Šiaurės Lietuvos sulfatinio karsto regione Biržų krašte, ir kitas mokslines problemas, vertina Lietuvos gamtos paminklus, draustinius, tiria jų išsaugojimo galimybes.

Bibliografija
-------------

* Geologinės praeities pėdsakai Lietuvos kraštovaizdyje, su V. Narbutu, 1969 m.
* Lietuvos gelmių lobiai, 1972 m.
* Šimtas geologijos mįslių, 1980 m.
* Pabaltijo tarybinių respublikų geologija, su kitais, 1982 m. rusų kalba
* Devono uolienų karstas ir aplinkosaugos problemos Šiaurės Lietuvoje, su V. Narbutu ir V. Marcinkevičiumi, 2001 m.
* Gamtos ir žmogaus istorijos pėdsakai Biržų krašte, su V. Narbutu, Vilnius, Akstis, 2005 m. ISBN 9986-759-32-3

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Gaigalas. *Augustinas Linčius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 400 psl.