recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Liumbis** (arba *Liumpis*, senuosiuose rusų šaltiniuose *Люмби* – m. 1266 m. birželio 18 d.) – lietuvių kunigaikštis, vienas iš Nalšios žemės kunigaikščių.

Istorinės žinios
----------------

Minimas „Pasakojime apie Daumantą" (XIV a. antrasis ketvirtis) kaip kunigaikščiui Gerdeniui pavaldus kunigaikštis, su Gotartu ir Liugaila žuvęs Pskovo kunigaikščio Daumanto ir Nalšios kunigaikščio Gerdenio kariaunų kautynėse. Pasak „Pasakojimo", Daumantui su 270 žmonių kariauna nusiaubus Gerdenio ir jo vasalų valdas, pastarasis su Liumbiu, Gotartu, Liugaila ir kitais pavaldžiais kunigaikščiais vijosi su grobiu besitraukiančią Daumanto kariauną. Pasivijęs persikėlė per Dauguvos brastą. Daumantas nugalėjęs priešininkus, žuvęs Gotartas ir kiti kunigaikščiai, daug lietuvių nuskendę Dauguvoje. Naugardo pirmajame metraštyje rašoma, kad Gerdenio, Liumbio ir kitų sąjungininkų kariauną Daumantas sumušęs dar besikeliančią per brastą, išsigelbėjęs tik pats Gerdenis su nedidele kariauna; Liumbis, kaip ir kiti Gerdeniui talkinę kunigaikščiai, žuvo.

Liumbio valdas istorikas Edvardas Gudavičius sieja su Liumpiškėmis prie Tauragnų, kurios buvo Nalšios žemėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tomas Baranauskas. *Liumbis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 520 psl.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvių ir žemaičių kunigaikščiai XIII a. I pusėje |
| --- |
|  |
| Deltuva | 
Juodkys (1219) · Pukeikis (1219) · Bikšys (1219) · Ligeikis (1219)  |
|  |
| Lietuva | 
Žvelgaitis · Dangerutis · Stekšys · Živinbutas (1219) · Dausprungas (1219) · Mindaugas (1219, 1248) |
|  |
| Nalšia | 
Daujotas (1219) · Viligaila (1219) · Gerdenis (1248) · Lengvenis (1248)· Milgerinas · Daumantas · Gotartas · Liumbis · Suksė |
|  |
| Neris | 
Parbus |
|  |
| Upytė | 
Ruškaičiai (1219) |
|  |
| Alšėnai | 
Alšis · Bunys |
|  |
| Žemaitija | 
Gerdvilas (1219) · Vykintas (1219, 1248) · Alminas · Treniota |
|  |
| Šiauliai | 
Bulionys (1219) |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| *Carmageddon* |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | Stainless Games |
| Leidėjas | SCi, Interplay Entertainment |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | 1997 m. birželio 30 d. |
|
| Žanras (-ai) | Lenktynių |
| Režimas | Vieno ar kelių žaidėjų |
|
| Reitingai | BBFC: 18ESRB: M, T |
| **Platforma** | DOS, Macintosh, PlayStation, Nintendo 64, Game Boy Color, Android, iOS |
| Versija |  |
| Variklis |  |
| Reikalavimai |  |
| Platinimas | CD-ROM |
|
| Licencija | {{{licencija}}} |
| Pirmtakas | {{{pirmtakas}}} |
| Kitos dalys |  |
|  |

**Carmageddon** – grafiškai smurtinis, grumtynių eismo keliuose kompiuterinis žaidimas, 1997 m. išleistas AK platformai. Žaidimui susilaukus sėkmės, jis buvo pritaikytas ir kitoms platformoms, taip pat buvo išleista ir tęsinių. Idėją, sukurti žaidimą, studijai „Stainless Games" suteikė 1975 m. klasikinis veiksmo filmas „Mirties lenktynės 2000" (*Death Race 2000*).

2012 m. žaidimas buvo pritaikytas mobiliųjų įrenginių operacinėms sistemoms iOS bei Android.

Apžvalga
--------

Žaidėjas lenktyniauja automobiliu su keletą kitų kompiuterio valdomų varžovų įvairaus kraštovaizdžio vietovėse, kaip, pvz. mieste, kasykloje ar pramonės rajonuose. Žaidėjas lenktynes turi įveikti per tam tikrą laiką, tačiau likusį laiką galima padidinti surinkus bonuso taškus, apgadinus varžovų automobilius ar suvažinėjus pėsčiuosius. Lenktynės įveikiamos sėkmingai finišavus maršrutą (kaip ir įprastame lenktynių žaidime), sugadinus priešininkų mašinas, arba suvažinėjus visus pėsčiuosius esamame lygyje.

Žaidimo fone girdimos instrumentinės grupės „Fear Factory" albumo *Demanufacture* dainų versijos. Daina *Zero Signal* buvo pasirinkta kaip įžanginė melodija.
| Kvėdarnos herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2000-03-23* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas 1792-03-20* |
|  |
| Ž • A • R |

**Kvėdarnos herbas** – vienas iš Kvėdarnos miestelio ir seniūnijos (Šilalės rajono savivaldybė) heraldikos atributų.

Aprašas
-------

Herbo sidabriniame lauke ant vieno kelio priklaupęs šv. Kazimieras su auksine aureole, dešinėje rankoje laikantis Šventąjį Raštą (knyga raudona, jos lapai ir viršelio kryžius – auksiniai), kairėje – žalią lelijos šakelę su sidabriniais žiedais. Šventasis dėvi ilgus mėlynus marškinius bei raudoną apsiaustą, papuoštą šermuonėlio kailiu. Marškiniai susegti auksine sage, tokios pačios spalvos ir diržas. Veidas ir rankos natūralios spalvos, plaukai juodi. Rudoje skydo papėdėje guli paversta raudona kunigaikščio kepurė su sidabriniu šermuonėlio kailiu; jos lankai ir valdžios obuolys auksiniai.

Istorija
--------

2000 m. kovo 23 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 824. Herbo etalono autorius – dailininkas Juozas Galkus.

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Jungtinė bendruomenė** (vok. *Verbandsgemeinde* 'jungtinė bendruomenė', dgs. *Verbandsgemeinden*) – Vokietijos administracinis vienetas dviejose dabartinės Vokietijos žemėse, Reino krašte-Pfalce ir Saksonijoje-Anhalte.

Reino kraštas-Pfalcas
---------------------

Šioje Vokietijos žemėje yra 163 jungtinės bendruomenės, sugrupuotos į 24 rajonus (vok. *Landkreis*). Smulkesni vienetai yra vok. *Ortsgemeinden* ('vietinės bendruomenės'), kurių yra beveik 2 200.

Daugelis jungtinių bendruomenių buvo įkurtos 1969 m. Iki tol šio lygio administraciniai vienetai buvo amtai (vok. *Amt*)
Daug municipalinių savivaldybių grupės funkcijų yra sujungtos ir administruojamos centralizuotai kartu iš didesnio ar labiau centrinio miesto ar municipaliteto. Atskiri municipalitetai (vietinės bendruomenės, vok. *Ortsgemeinden*) tebeturi ribotą vietinę autonomiją.

Saksonija-Anhaltas
------------------

11 Saksonijos-Anhalto rajonų yra padalinti į *municipalines asociacijas* (vok. *Verwaltungsgemeinschaft*), o nuo 2009 m. liepos 1 d. – į *jungtines bendruomenes* (vok. *Verbandsgemeinden*). Po 2010 m. sausio valdžios reformos Saksonijoje-Anhalte yra 18 jungtinių bendruomenių.

Taip pat skaitykite
-------------------

Kitose Vokietijos žemėse yra panašūs administraciniai vienetai:

* amtai (vok. *Amt*)
* sudurtinės bendruomenės (vok. *Samtgemeinde*)
* municipalinės asociacijos (vok. *Verwaltungsgemeinschaft*)
| ***Keisti nutikimai*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Quelle strane occasioni |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Luigi ComenciniNanni LoyLuigi Magni |
| Scenaristas (-ai) | Sergio CorbucciLeo BenvenutiPiero De BernardiRodolfo Sonego |
| Metai | 1976 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 120 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Keisti nutikimai** (it.  *Quelle strane occasioni*) – 1976 m. Italijoje sukurta komedija, sudaryta iš trijų atskirų istorijų.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Paolo Villaggio – Džobata
* Nino Manfredi – Antonijo
* Alberto Sordi – vyskupas Askanijus La Kosta
* Stefania Sandrelli – Donatela
* Olga Karlatos – Džovana
* Valeria Moriconi – Džobatos žmona

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Pirmoji dalis – italas Džobata verčiasi Amsterdame pardavinėdamas pyragėlius, tačiau jam prastai sekasi ir neapsikentusi žmona rengiasi jį palikti. Netikėtai, naktinio apiplėšimo metu, naktinio klubo savininkas pastebi, jog šis yra „gamtos apdovanotas" vyras ir nusprendžia paversti jį vakaro programos žvaigžde. Tik kaip žioplam pardavėjui pavyks tai nuslėpti nuo žmonos?

Antroje dalyje Antonijus, turintis daugybę seksualinių baimių, išleidžia žmoną su dukra atostogų, o pats lieka vienas namuose. Netrukus į jo duris pasibeldžia kaimynystėje gyvenančio draugo duktė, gražuolė Kristina, ir Antonijus supranta nepajėgiantis jai atsispirti.

Trečioje dalyje vyskupas Askanijus įstringa lifte su dailia moterimi. Jis vyko slapta susitikti su savo meiluže, tačiau dabar priverstas diskutuoti apie žmonių seksualinius santykius...
*Kitos reikšmės – Kybartai (reikšmės).*

| Kybartaivok. *Kybarten, Tiefenfelde*rus. *Кирсановка* |
| --- |
| 

KybartaiKybartai

54°43′51″š. pl. 22°33′24″r. ilg.﻿ / ﻿54.7307°š. pl. 22.5567°r. ilg.﻿ / 54.7307; 22.5567﻿ (Kybartai (Pilkalnio apskritis))Koordinatės: 54°43′51″š. pl. 22°33′24″r. ilg.﻿ / ﻿54.7307°š. pl. 22.5567°r. ilg.﻿ / 54.7307; 22.5567﻿ (Kybartai (Pilkalnio apskritis)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kaliningrado sritis Kaliningrado sritis |
| **Rajonas** | Nesterovo rajonas |

**Kybartai** (vok. *Kybarten*, nuo 1938 m. *Tiefenfelde*, rus. *Кирсановка*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 5 km į pietryčius nuo Pilkalnio, prie Lobinio upelio.

Istorija
--------

Kybartų kaimo bendruomenė 1931 m.
Pirmąkart minimi 1584 m. kaip *Kybardtkehm*, 1660 m. – kaip *Kibratten*, vėliau – *Kiebartten*, *Kühbarthen* vardu. Per Didįjį marą ištuštėjo: 1719 m. visos 11 kaimo sodybų buvo negyvenamos. 1722 m. dvi sodybos vėl buvo gyvenamos. 1785 m. buvo mišrusis kaimas su 6 ugniakurais, 1821 m. – mišrusis kaimas su 41 gyventoju.
Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Užpjaunių seniūnijai, 1723-86 m. – Įsruties apskrities Užpjaunių domenų valsčiui, 1786-1818 m. – Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Varnininkų valsčiui. Tikintieji iki 1863 m. priklausė Pilkalnio evangelikų liuteronų parapijai, vėliau – naujai įkurtai Varnininkų parapijai. Po Antrojo pasaulinio karo trumpą laiką buvo gyvenamas, vėliau apleistas ir išnykęs. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Nesterovo rajono Iljušino kaimo gyvenvietei.

Gyventojai
----------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1905 m. ir 1939 m.** |
| **1905 m.** | **1910 m.** | **1933 m.** | **1939 m.** |
| 34 | 32 | 44 | 32 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kybartai:2. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T.2 (Kas-Maž). Vilnius, Mažosios Lietuvos fondas, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
2. 1 2  Kybartai, GenWiki vok.
3. ↑  Johann Friedrich Goldbeck, Volständige Topographie des Königreichs Preussen, p.78. Karaliaučius ir Leipcigas, 1785 vok.
4. ↑   Alexander A. Mützell, Leopold Krug, Neues topographisch-statistisch-geographisches Wörterbuch des preussischen Staats, T.2 (G – Ko), p.329. Kümmel, Halle, 1821 vok.
5. ↑  Bildarchiv-Ostpreussen.de vok.
6. ↑  Pilkalnio apskrities kaimų sąrašas (1910 m.) vok.
7. ↑  www.verwaltungsgeschichte.de Pilkalnio apskritis vok.
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Jungtinės Karalystės demografiją**.

Populiacijos kitimas 1961 - 2003 m. Gyventojų skaičius pateikiamas tūkstančiais.
**Gyventojų skaičius:** 61 113 205 (2009 m. apskaičiavimai) 

**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:* 16,7 %
* *15-64 m.:* 67,1 %
* *65 m. ir vyresni:* 16,2 % (2009 m. apsk.)

**Amžiaus mediana:**

* *bendra:* 40,2 m.
* *vyrų:* 39,1 m.
* *moterų:* 41,3 m. (2009 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 0,279 % (2009 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 10,65 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 10,02 mirčių/1000 gyv. per metus (2008 m. apsk.)

**Migracijos indeksas** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): 2,16 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 4,85 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 79,01 m.
* *vyrų:* 76,52 m.
* *moterų:* 81,63 m. (2009 apsk.)

**Vyresnių nei 15 metų žmonių raštingumas:**

* *bendras:* 99 %
* *vyrų:* 99 %
* *moterų:* 99 % (2003 m. apsk.)

Šaltiniai
---------

* CŽV pasaulio faktų knyga:Jungtinė Karalystė (angliškai) Archyvuota kopija 2019-01-07 iš Wayback Machine projekto.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Sąrašas:Jungtinės Karalystės miestai

v • a • r **Europos gyventojai** 

Airija |
Albanija |
Andora |
Armėnija |
Austrija |
Azerbaidžanas |
Baltarusija |
Belgija |
Bosnija ir Hercegovina |
Bulgarija |
Čekija |
Danija |
Estija |
Graikija |
Gruzija |
Islandija |
Ispanija |
Italija |
Jungtinė Karalystė |
Juodkalnija |
Kazachija |
Kosovas |
Kroatija |
Latvija |
Lenkija |
Lichtenšteinas |
Lietuva |
Liuksemburgas |
Makedonija |
Malta |
Moldavija |
Monakas |
Norvegija |
Nyderlandai |
Portugalija |
Prancūzija |
Rumunija |
Rusija |
San Marinas |
Serbija |
Slovakija |
Slovėnija |
Suomija |
Švedija |
Šveicarija |
Turkija |
Ukraina |
Vatikanas |
Vengrija |
Vokietija
Carlos Mendes 2012 m.
**Carlos Eduardo Teixeira Mendes** (g. 1947 m. gegužės 23 d. Lisabonoje) – portugalų dainininkas ir aktorius.

1963–1967 m. buvo grupės Sheiks narys. 1967 m. palikęs grupę, atlikėjas pradėjo solinę karjerą. Carlos du kartus dalyvavo „Eurovizijos" dainų konkurse: 1968 m. su daina „Verão" užėmė vienuoliktą vietą, o 1972 m. konkurse atlikęs kūrinį „A festa da vida", liko septintas.

Kartu su Fernando Tordo ir Paulo de Carvalho 1975 m. įkūrė nepriklausomą įrašų kompaniją „Toma Lá Disco".

Atlikėjas iki šiol aktyviai užsiima muzikine veikla, taip pat vaidino keliuose Portugalijos televizijos serialuose.

Nuorodos
--------

* Carlos Mendes svetainėje *Internet Movie Database*


| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Eduardo Nascimento  *„O vento mudou"*** |  **Portugalijos atstovas Eurovizijoje**1968 | Po to:**Simone de Oliveira  *„Desfolhada portuguesa"*** |
| Prieš tai:**Tonicha  *„Menina do alto da serra"*** |  **Portugalijos atstovas Eurovizijoje**1972 | Po to:**Fernando Tordo  *„Tourada"*** |
**Sofija Veiverytė** ( 1926 m. balandžio 13 d. Naujatrobių kaime, Kauno rajonas – 2009 m. liepos 23 d. Vilnius) – Lietuvos monumentaliosios ir dekoratyvinės tapybos dailininkė, profesorė.

Biografija
----------

1935 m. baigė Kauno Saulės gimnaziją, 1941 m. – Kauno suaugusiųjų gimnaziją, 1949 m. baigė Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institutą, kur studijavo monumentaliąją tapybą (vad. Stasys Ušinskas).
Lietuvos dailininkų sąjungos narė nuo 1957 m.

1948 m. dar nebaigusi studijuoti buvo pakviesta dėstyti piešimą Kauno dailės institute. Nuo 1952 m. LTSR valstybiniame Dailės institute Vilniuje dėstė piešimą, vėliau tekstilės katedroje. 1968 m. pradėjo vadovauti freskos ir mozaikos studijai. Dailininkė gilinosi į molbertinės tapybos specifiką, nuo 1978 m. tapybos katedros tapybos studijos vadovė. Nuo 1966 m. docentė, nuo 1982 m. profesorė.

Kūryba
------

Dailininkės kūryboje galima išskirti tris sritis: monumentaliąją dailę, molbertinę tapybą ir piešinį. Figūrinėse kompozicijose, portretuose ryškus autorės sugebėjimas perteikti vaizduojamo asmens dvasios būseną, monumentaliai ir drąsiai apibendrinti psichologinį tipą. Kartais autorė naudoja grotesko, deformavimo, neišbaigtumo raišką,
kartu pabrėždama stipraus, gražaus žmogaus idėją. Nuo 9-o dešimtmečio S. Veiverytės kūryboje ima vyrauti romantizuoti žvėrių, žirgų motyvai, istorinės temos. Atsiskleidžia improvizacinė dailininkės prigimtis, minkštėja linijų plastika. Kūriniai monumentalūs, ekspresyvūs, didelės apimties, jiems būdinga raiškus piešinys, subtilūs tonų ir pustonių deriniai. Sukūrė A. Savicko, N. Ambrazaitytės, R. Staliliūnaitės, J. Kuzminskio, R. Katiliaus, K. Simanonio ir kt. portretus. 13 darbų yra P. M. Tretjakovo galerijoje ir Puškino muziejuje, 3 paveikslai Sofijos nacionalinėje galerijoje. Nemažai darbų įsigiję įvairių šalių kolekcininkai.

Premijos ir apdovanojimai
-------------------------

* 1971 m. visasąjunginės parodos Maskvoje garbės raštas už paveikslus „Fechtuotojai" ir „Žokėjai".
* 1972 m. Pabaltijo bienalės pirmoji premija.
* 1973 m. respublikinė premija.
* 1974 m. LTSR nusipelniusi meno veikėja.
* 1974 m. LTSR valstybinė premija.
* 1976 m. LTSR liaudies dailininkės garbės vardas.
* 1981 m. TSRS valstybinė premija.
* 1981 m. TSRS Dailės akademijos sidabro medalis už paveikslą „Jaunoji šeima".
* 1981 m. Pabaltijo trienalės pirmoji premija.
* 1984 m. tarptautinės portreto bienalės Jugoslavijoje (Tuzla) premija.
* 1986 m. Tautų draugystės ordinas.
* 1996 m. Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Gedimino 3 laipsnio ordinas.
* 2004 m. Estijos Valstybės Baltosios Žvaigždės ordinas.
* 2006 m. I-a premija piešinių konkurse.
* 2006 m. P. Aleksandravičiaus vardo premija
* 2009 m. Vyriausybės kultūros ir meno premija

Taip pat diplomai ir garbės raštai Lietuvoje ir užsienyje.

Nuorodos
--------

1. ↑  [neveikianti nuoroda]
2. ↑   Archyvuota kopija 2008-03-23 iš Wayback Machine projekto.

3.
*Šis straipsnis apie Šveicarijos universitetą. Apie Vokietijos universitetą Breisgau Freiburge skaitykite straipsnyje Freiburgo universitetas.*

|  |
| --- |
| Fribūro universitetasvok. *Universität Freiburg*pranc. *L'Université de Fribourg* |
|  |
| lot. *Universitas Friburgensis* |
| Įkurtas | 1763/1889 m. |
| Tipas | Valstybinis |
| Rektorius | Astrid Epiney |
| Darbuotojų | 1150 |
| Studentų | 10 000 |
| Vieta | Fribūras, Šveicarija |
| Svetainė | www.unifr.ch |

**Fribūro universitetas** (vok. *Universität Freiburg*, pranc. *L'Université de Fribourg*) – Šveicarijos aukštoji mokykla, 1889 m. įkurta Fribūre, Fribūro kantonas. Dėstoma prancūzų ir vokiečių kalbomis. Apie 10 000 studentų.

Fakultetai
----------

* Teologijos fakultetas,
* Teisės fakultetas,
* Ekonomikos ir socialinių mokslų fakultetas,
* Filologijos fakultetas,
* Gamtos mokslų fakultetas.

Lietuviai
---------

Nuo 1895 m. universitete studijavo lietuvių, iki Pirmojo pasaulinio karo – be Rusijos imperijos valdžios sutikimo, ne savo vardais. Iš pradžių lietuvių studentai priklausė lenkų studentų būreliui, bet 1899 m. visi lietuviai išstojo. 1899 m. J. Petrulio (slapyvardis *Benediktas Audra*) iniciatyva įkurta lietuvių jaunimo draugija „Rūta", per Pirmąjį pasaulinį karą pervadinta „Lithuania". 1927 m. iš Berno į Fribūrą perkeltas Šveicarijos lietuvių studentų sąjungos centras. 

1895–1935 m. universitete studijavo apie l10 lietuvių studentų, daugelis jų čia įgijo mokslų daktaro laipsnį, vėliau tapo žymiais Lietuvos politikais, daugiausia krikščionių demokratų srovės veikėjais, kultūrininkais, mokslininkais. Į Fribūrą iš JAV studijuoti atvykdavo lietuvių kunigai (tarp jų – A. Milukas, I. Albavičius). Studentus rėmė JAV lietuvių šalpos organizacijos.

Universitete dėstė
Jonas Čepinskis, 

Universitete studijavo
Ignas Albavičius, Kazimieras Ambrozaitis, Pranas Augustaitis, Mikelis Ašmys, Pijus Bielskus, Leonas Bistras, Vincentas Borisevičius, Pranciškus Būčys, Antanas Civinskas, Juozapas Čepėnas, Ignas Česaitis, Blažiejus Česnys, Ignas Čižiauskas, Antanas Dailidė, Vladas Daumantas, Aleksandras Grigaitis, Konstantinas Jasiukaitis, Stanislovas Jokūbauskis, Pranas Jucaitis, Antanas Jusaitis, Juozas Kaškelis, Julius Kaupas, Juozas Leimonas, Antanas Maliauskis, Antanas Milukas, Kazys Pakštas, Juozas Purickis, Vincas Mykolaitis-Putinas, Henrikas Nagys, Jurgis Narjauskas, Alfonsas Nyka-Niliūnas, Antanas Staniukynas, Stasys Šalkauskis, Jonas Totoraitis, Vincentas Vizgirda, Juozas Vailokaitis ir kiti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „University of Fribourg (UNIFR)". *www.studyinginswitzerland.ch*. Suarchyvuotas originalas 2014-03-19. Nuoroda tikrinta 2014-03-19.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
2. ↑  *Fribūro universitetas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
| **Fridis Krastinis** |
| --- |
| Gimė | 1908 m. kovo 8 d.Valdomai, Gruzdžių valsčius |
| Mirė | 1986 m. spalio 22 d. (78 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | komunistinis veikėjas |
| Partija | 1926 m. LKP / SSKP |
|  |
| Alma mater | 1958 m. Maskvos Aukštoji partinė mokykla |

**Fridis Krastinis** (1908 m. kovo 8 d. Valdomuose, Gruzdžių valsčius – 1986 m. spalio 22 d. Kaune) – Lietuvos komunistinis veikėjas, vienas sovietinių represijų organizatorių ir vykdytojų.

Biografija
----------

1925 m. įstojo į LKJS. Nuo 1926 m. nelegalios LKP, nuo 1940 m. SSKP narys. 1929–1936 m. ir 1939–1940 m. už antivalstybinę veiklą Lietuvoje kalintas. 1936–1939 m. kartu su kitais Lietuvoje organizavo nelegalios komunistinės literatūros leidimą ir platinimą. 1938–1941 m. LKP CK narys.

Sovietams okupavus Lietuvą, 1940 m. birželio-rugpjūčio mėn. Valstybės saugumo policijos Kauno apygardos viršininkas, grupės, parengusios suimtinų Tautininkų partijos veikėjų sąrašą, vadovas. 1940–1941 m. LSSR vidaus reikalų liaudies komisaro pavaduotojas, 1941 m. dar ir Milicijos valdybos viršininkas. Vienas sovietinių represijų organizatorių ir vykdytojų. Prasidėjus SSRS-Vokietijos karui pasitraukė į Rusiją. 1941–1944 m. dirbo Maskvoje, Vilniuje.

1944 m. sausio mėn. – 1945 m. vasario mėn. LSSR vidaus reikalų liaudies komisaro pavaduotojas. 1945–1946 m. Kauno miesto vykdomojo komiteto pirmininkas. 1948 m. LKP(b) Kėdainių apskrities komiteto, 1954–1955 m. Telšių rajono komiteto I sekretorius. 1949–1951 m. ir 1953–1954 m. LKP CK skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1951–1952 m. Radijo informacijos komiteto prie LSSR MT pirmininkas. 1941–1952 m. ir 1954–1956 m. LKP Revizijos komisijos narys. 1952–1954 m. kandidatas į LKP CK narius.

1958 m. Maskvoje baigė Aukštąją partinę mokyklą. 1959–1979 m. dėstė Lietuvos žemės ūkio akademijoje, nuo 1963 m. docentas. 1968 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Romas Šarmaitis. *Fridis Krastinis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 384
2. ↑  *Fridis Krastinis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 719 psl.

  


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:' | **Kauno miesto Vykdomojo komiteto pirmininkas**1945–1946 m. | Po to:' |
**Sofija Pusdešrytė-Adomaitienė** (1912 m. kovo 13 d. Prienai – 1994 m. gruodžio 26 d. Čikaga) – Lietuvos dainininkė (mecosopranas).

Biografija
----------

1936 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakultetą, 1940 m. – Kauno konservatoriją, mokytojai Vladislava Grigaitienė, Vytautas Marijošius, Petras Oleka. 1940 m. debiutavo Valstybės teatre. Nuo 1942 m. Vilniaus operos solistė. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Dainuoti mokėsi Štutgarto konservatorijoje, dainavo Štutgarto radiofone. Nuo 1947 m. gyveno JAV. Koncertavo JAV ir Kanadoje. Dainavo A. Kučiūno kvartete su P. Bičkiene, S. Baru, J. Varneliu. Studenčių korporacijos Filiae Lithuaniae narė, valdybos pirmininkė.

Nuo 1957 m. vadovavo lietuvių Scenos darbuotojų sąjungai. Jos iniciatyva pastatyta lietuvių scenos veikalų. Buvo Lietuvių muzikologijos archyvo bendradarbė, rėmėja.

Kūryba
------

* Amneris – Džiuzepė Verdis. Aida, 1940 m.
* Zybelis – Šarlis Guno. Faustas, 1942 m.
* Flora – Džiuzepė Verdis. Traviata, 1942 m.
* Liudvikas van Bethovenas. IX simfonija, solo partija
* Džoakinas Rosinis. Stabat Mater, solo partija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vaclovas Juodpusis. *Sofija Pusdešrytė-Adomaitienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 94 psl.
Julius Kronas
**Julius Leopoldas Frederikas Kronas** (suom. *Julius Leopold Fredrik Krohn*, g. 1835 m. gegužės 19 d. Vyborge – m. 1888 m. rugpjūčio 28 d. Vyborgo įlankoje) – suomių poetas, vertėjas, tautosakininkas ir literatūros istorikas.

Biografija
----------

Studijavo suomių kalbą ir literatūrą, vėliau ir filosofiją Helsinkio universitete. 1862 m. apgynė daktaro disertacija tema *Suomių eilėraštis švedų valdymo laikotarpiu*. Tais pačiais metais Helsinkio universitete pradėjo dėstyti suomių kalbą ir literatūrą, 1885 m. jam suteiktas ekstraordinarinio profesoriaus vardas.

*Suonio* vardu kūrė eilėraščius, redagavo žurnalą „Suomen Kuvalehti. Į suomių kalbą vertė poeto Johano Liudviko Runebergo ir rašytojo Valterio Skoto kūrybą. Paskutinius dvidešimt savo gyvenimo metų skyrė suomių nacionalinio epo „Kalevala" tyrinėjimams. Tuo metu Europoje vyravo iracionalus ir romantiškas požiūris į žodinę liaudies kūrybą. Julius Kronas pasiūlė naują lokalinį–istorinį folkloro tyrimo metodą, paremtą geografine kūrinio analize ir lyginimu su gretimų tautų liaudies kūryba. Ši metodą, vėliau pavadintą *Suomiška mokykla*, ištobulino jo sūnus Karlė Kronas.

J.Kronas atkreipė dėmesį į lietuvių ir suomių tautosakos paralelės: deivės Luonnotarė (suom. *Luonnatar*) ir Laima; taip pat saulės, ąžuolo, gegutės bei kt. abiejų tautų folklore panaudojamų objektų, panašumai. Tai paskelbė savo veikale *Suomių literatūros istorija* (Helsinkis, 1883–1885; į lietuvių kalbą išverstas skyrius *„Kalevalos" temos Lietuvoje* ir išspausdintas knygoje *Lietuvių mitologija*, Vilnius: Mintis, 1995). Julius Kronas tyrinėjo ir kt. kaimyninių tautų tautosaką, galiausiai priėjo išvadą, kad *Kalevalo* epas nėra toks jau itin senas kaip buvo manyta – atskirų jo elementų ištakų reiktų ieškoti liaudies kūryboje Karelijoje, Ingrijoje ir Estijoje.

Buvo vedęs Emma Sofia Nyberg, su kuria sulaukė vaikų – būsimų žinomų asmenybių: tautosakininko Karlės (1863–1933), kompozitoriaus ir muzikologo Ilmario (1867–1960) bei rašytojos Anni Helmi (1871–1967). Su antrąja žmona Maria Wilhelmina Lindroos – būsimos estų–suomių rašytojos Aino (1878–1956).

Julius Kronas nuskendo Baltijos jūroje apvirtus jachtai.

Bibliografija
-------------

* Kertomuksia Suomen historiasta, 4t. (1869–78)
* Suomalaisen virsikirjan historia (1880)
* Suomalaisen kirjallisuuden historia
	+ 1t. (1883–85)
	+ 2t. (1900–02)
	+ 3t. (1897)
* Kullervon runot (1882)
* Kalevalan esityöt 3t. su A.A. Borenius–Lähteenkorva (1891–95)

Išnašos
-------

1. ↑  Julija Kondrotaitė. *Baltiškieji elementai „Kalevaloje"* Archyvuota kopija 2010-09-25 iš Wayback Machine projekto.

Literatūra
----------

* Juha Pentikäinen. *Krohn, Julius Leopold Frederik.* (Enzyklopädie des Märchens, Bd. 8 (1996), 482–484 p.)
| **Julius Pagojus** |
| --- |
| Gimė | 1987 m. gruodžio 13 d. (35 metai) Klaipėda |
| Tėvas | Evaldas Augustinas Pagojus |
| Motina | Vida Pagojienė |
|  |
| Veikla | teisininkas, politikas |
| Partija | LSDP |
|  |
| Alma mater | 2011 m. Vilniaus universitetas |

**Julius Pagojus** (g. 1987 m. gruodžio 13 d. Klaipėdoje) - teisininkas, lobistas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

2006 m. baigė Klaipėdos Vytauto Didžiojo gimnaziją. 2011 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisės magistro laipsnį. 2012 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą, įgijo ekonomikos bakalauro laipsnį. 

2012-2014 m. dirbo teisingumo ministro patarėju, nuo 2014 m. LR teisingumo viceministras, jauniausias viceministras nepriklausomos Lietuvos istorijoje. 2016 m. Valstybinės vartotojų teisių apsaugos tarnybos direktorius.

Lietuvos socialdemokratų partijos tarybos narys. Anksčiau vadovavo Klaipėdos jaunimo organizacijų asociacijai „Apskritasis stalas", Vilniaus jaunimo organizacijų sąjungai „Apskritasis stalas", Vilniaus jaunimo reikalų tarybai. Buvo Lietuvos jaunimo organizacijų tarybos kontrolės komisijos pirmininkas, valdybos narys, Jaunimo tarptautinio bendradarbiavimo agentūros valdybos narys, Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjungos biuro vadovas.

Nuo 2018 m. užsiima lobistine veikla. Yra įmonės „MB Conversio" vadovas, taip pat Deloitte Legal Baltics vyriausiasis veiklos vadovas, advokatas.

Kritika
-------

J. Pagojus administracine atsakomybe baustas 4 kartus: 2011 m. už tai, kad vairuodamas kalbėjo mobiliuoju telefonu; 2013 m. už leistino važiavimo greičio viršijimą beveik 40 km/h; 2014 m. už leistino važiavimo greičio viršijimą beveik 30 km/h; 2015 m. vairavo neblaivus ir metams neteko vairavimo teisių. Šis faktas nebuvo viešinamas iki J. Pagojaus kandidatavimo į teisingumo ministrus 2016 m. lapkričio mėn. 2016 m. lapkričio 29 d. prezidentės Dalios Grybauskaitės dekretu paskirtas Sauliaus Skvernelio Vyriausybės teisingumo ministru.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Julius Pagojus ne tik vairavo neblaivus, bet ir keliskart baustas už greičio viršijimą, 2016-11-30
2. ↑  Julius Pagojus iškviestas ant Sauliaus Skvernelio kilimėlio, 2016-11-29 Archyvuota kopija 2019-01-27 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑

Nuorodos
--------

* Biografija (*vrk.lt*)
**Graibavos kapinynas** – prūsų kapinynas Sembos pusiasalyje, prie buv. Graibavos kaimo, vok. *Greibau*, Žuvininkų apskritis, dab. Zelenogradsko rajonas, Kaliningrado sritis.

Tyrimai
-------

Kapinynas apardytas. Jį 1881 m. 1885 m. ir 1888 m. kasinėjo Otas Tišleris. Rado 344 kapus. Vėliau kapinynas buvo užmirštas. Kapinyną 1993 m. dar kartą atrado K. Skvorcovas, jis iš suardytų kapų surinko daug archeologinių radinių. Mirusieji laidoti sudeginti urnose ir be jų, daugumos kapų viršus apdėtas akmeniniais grindinėliais. Kapuose rasta daug, kartais iki 20, įkapių: kovos peilių, ietigalių, antskydžių, gausiai – pasaginių emale puoštų, lankinių su buoželėmis, lankinių su palenkta kojele, žieduotųjų segių, ornamentuotų diržo galų apkalų ir jų ovalių sagčių, žiedų, antkaklių, stiklo ir gintaro karolių, verpstukų, Romos monetų. Kapinynas datuojamas II a. – VI a.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valdemaras Šimėnas. *Graibavos kapinynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 50 psl.

Koordinatės: 54°45′00″ š. pl. 20°18′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.75000°š. pl. 20.30000°r. ilg.﻿ / 54.75000; 20.30000
| **Julius Janonis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1896 m. balandžio 4 d.Beržiniai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1917 m. gegužės 30 d. (21 metai)prie Carskoje Selo, Rusija |
|  |
| Veikla | poetas, revoliucionierius |

Atminimo akmuo J. Janoniui Beržiniuose
**Julius Janonis** (slapyvardis *Vaidilos Ainis*; 1896 m. balandžio 4 d. senu stiliumi kovo 23 d. Beržiniuose, Biržų valsčius, dab. Biržų raj. – 1917 m. gegužės 30 d. prie Carskoje Selo, dab. Puškino) – lietuvių poetas, revoliucionierius.

Biografija
----------

Tėvai – valstiečiai Martynas Janonis ir Marija Klibaitė (evangelikai reformatai).

Juliaus Janonio gimimo ir krikšto įrašo Biržų evangelikų-reformatų bažnyčios krikštų knygoje kopija.2017
Kurį laiką gyveno Mieleišiuose. 1913 m. baigė Biržų keturklasę mokyklą. Mokydamasis Biržuose rinko tautosaką, ją siuntė Lietuvių mokslo draugijai. Nuo 1913 mokėsi Šiaulių berniukų gimnazijoje, kur įsijungė į slaptos moksleivių aušrininkų draugijos veiklą, bendradarbiavo „Aušrinėje", „Vilnyje", „Naujojoje Gadynėje". Įsitraukė į darbininkų judėjimą ir tapo marksistu. Šiauliuose jį globojo Stanislava Jakševičiūtė-Venclauskienė, jos namuose gyveno.

Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, su visa gimnazija pasitraukė į Rusiją, nuo 1915 m. mokėsi Voronežo lietuvių gimnazijoje, nuo 1916 m. Petrapilyje. Ten įstojo į Lietuvos socialdemokratų partiją. Už politinę veiklą 1916 m. kalintas Petrapilio kalėjime, Vitebske. Po 1917 m. Vasario revoliucijos paleistas iš kalėjimo – RSDDP(b) Lietuvių rajono komiteto sekretorius, bendradarbiavo „Tiesoje", „Nauju taku", „Atžalose". Susirgęs džiova ir nenorėdamas būti našta draugams, nusižudė po traukiniu. Palaidotas Carskoje Selo (dab. Puškino) kapinėse. Beržiniuose stūkso 1965 m. atidengtas paminklinis akmuo su skulptoriaus Konstantino Bogdano sukurtu poeto bareljefu.

Kūryba
------

1910–1913 m. poezijai būdingi gamtos, vargo, socialinės neteisybės, svajonių ir realybės prieštaravimų motyvai; žymi Maironio įtaka. 1914–1917 m. susiformavo kaip politinės poezijos kūrėjas, poetas agitatorius, teigiantis, kad esama santvarka neteisinga ir turi būti pakeista. Parašė ekspresyvių eilėraščių vaikams, vaizdelių, feljetonų, publicistikos. Išvertė A. Puškino, A. Kolcovo kūrinių. Jo kūrinių paskelbta rusų, latvių ir kitomis kalbomis.

Bibliografija
-------------

* Vaidilos Ainio (Juliaus Janonio) eilės, Voronežas, 1918
* Raštai, 2 t. Vilnius, 1957 m.
* Raštai, Vilnius, 1981 m.

Literatūra
----------

* Vladas Žukas. Julius Janonis: Bibliografinė rodyklė, Vilnius, 1965
* Vytautas Kubilius. Julius Janonis, Vilnius, 1970 m.
* Vytautas Kubilius. Julius Janonis literatūros moksle ir kritikoje, Vilnius, 1978 m.
* Julius Būtėnas. Julius Janonis, Vilnius, 1986 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Donata Mitaitė; Ramutė Dragenytė (redaktorė) (2018-08-21; red. 2021-06-04). „Julius Janonis". VLE. Nuoroda tikrinta 2021-09-05.
2. ↑  Donata Mitaitė. *Julius Janonis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 521 psl.
3. ↑  Bibliografija Archyvuota kopija 2007-12-05 iš Wayback Machine projekto.

WikisourceWikisource
Puslapis Vikišaltiniuose:
***Julius Janonis***
| Oberstdorfasvok. *Oberstdorf* |
| --- |
|        |
| *Miestelio reginys* |
|  |
| 

OberstdorfasOberstdorfas

47°25′0″ š. pl. 10°17′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.41667°š. pl. 10.28333°r. ilg.﻿ / 47.41667; 10.28333﻿ (Oberstdorfas)Koordinatės: 47°25′0″ š. pl. 10°17′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.41667°š. pl. 10.28333°r. ilg.﻿ / 47.41667; 10.28333﻿ (Oberstdorfas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Bavarija Bavarija |
|  |
| **Meras** | Klaus King |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 9 696  |
| **Altitudė** | 815 m |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Oberstdorfas |

**Oberstdorfas** (vok. *Oberstdorf*) – kurortinis miestelis pietų Vokietijoje, Bavarijoje, Alpių apsuptyje. Vienas aukščiausių Vokietijos gyvenviečių. Žinomas dėl slidinėjimo infrastruktūros ir kasmet rengiamių pasaulio taurės ir čempionatų varžybų.

Žiemos sporto infrastruktūra
----------------------------

1946 m. miestelyje pastatyta Ščatenbergo tramplinas, kuriame vyko trys pasaulio čempionatai. 1950 m. atidarytas skrydžių su slidėmis kompleksas – Heini Klopfer tramplinas.

Miestelyje pastatytas Vokietijos nacionalinis dailiojo čiuožimo kompleksas, kuriame kasmet vyksta pasaulio taurės varžybos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  OBERSTDORF – NORDISCHES ZENTRUM DER ALPEN Archyvuota kopija 2021-01-17 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
**Jobo knyga** – viena iš Senojo Testamento knygų. Tai draminė poema apie kančios klausimą.

Siužetas
--------

Jobo knygoje pasakojama apie teisuolį Jobą, kuris praradęs viską, tačiau nesiliovęs tikėti Dievu. Jobo istorija užduoda klausimą: jei Dievas teisingas, kodėl kenčia teisieji?

Knygoje rašoma, kaip Dievas leidžia šėtonui išbandyti Jobą. Šį užgriūva nelaimės – jis praranda turtus, vaikus, sveikatą. Trys Jobo draugai teigia, kad jo kančios esančios pelnytos, bet Jobas įsitikinęs, jog kenčia ne dėl savo nuodėmių, bet neranda Dievo, kad pats prieš jį gintų savo bylą. 

Jobas bei jo draugai svarsto, ar nedoriems žmonėms sekasi, ar ne. Vėliau į pokalbį įsijungia jaunuolis Elihuvas, kuris sutinka, kad Jobas galbūt ir nekaltas, bet mano, kad jis neturįs teisės Dievui prikišti neteisingumo. Dievas, Elihuvo manymu, didesnis už žmogų, o Jobo žinojimas esąs ribotas. 

Paskutiniuose knygos skyriuose pasakojama, kad iš vėtros Jobui atsiliepia pats Dievas. Jobas prieš jį nusižemina ir lieka patenkintas – ne ginču, o tuo, kad išvydo Dievą su visa jo išmintimi ir galybe. Galiausiai Dievas pagydo Jobą, sugrąžina jam visus turtus, pripildo Jobą dar didesne palaima nei pirma.

Parašymo laikas
---------------

Knygos parašymo laikas nėra žinomas. Nesama jokių nuorodų, kada ir kieno galėjo būti parašyta knyga.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biblijos enciklopedija. Alna litera. Vilnius, 1992. 92 psl.

Nuorodos
--------

* Jobo knyga
| **Julius Maciejauskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1868 m. liepos 1 d.Papyvesiai, Pasvalio rajonas |
| Mirė | 1947 m. gegužės 14 d. (78 metai)Los Andželas, JAV, 1993 m. perlaidotas Švėkšnoje |
|  |
| Veikla | kunigas, prelatas, visuomenininkas. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Gedimino ordinas.
 |

**Julius Maciejauskas** (1868 m. liepos 1 d. Papyvesiai, dab. Pasvalio rajonas – 1947 m. gegužės 14 d. Los Andželas, JAV, 1993 m. perlaidotas Švėkšnoje) – kunigas, prelatas, visuomenininkas.

Biografija
----------

Julius Maciejauskas pradžios mokyklą baigė Kaune, gimnaziją – Rygoje, Kunigų seminariją – 1891 m. Kaune

1891–1896 m. J. Maciejauskas dirbo vikaru Ramygalos Šv. Jono Krikštytojo bažnyčioje, 1896–1899 m. – Panevėžio Šv. Petro ir Povilo bažnyčioje, 1899–1937 m. – klebonu Švėkšnos Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčioje.

Klebono J. Maciejausko rūpesčiu 1905 m. Švėkšnoje buvo pastatyta dabartinė bažnyčia, 1906 m. įkurta parapijos labdaros draugija, 1907 m. – įsteigta lietuviška parapijinė mokykla, 1909 m. atkurta Blaivininkų draugija, 1910 m. pastatyta klebonija, 1918 m. įkurta 30 vietų ligoninė, 1919 m. įsteigta progimnazija, 1928 m. pastatyta „Saulės" gimnazija, 1930 m. nutiestas plentas į Žagatpurvius, 1914 m. Inkakliuose įrengtas lurdas, 1923 m. Inkakliuose prie Lurdo pastatyta ir pašventinta Inkaklių koplyčia. Tiems darbams atlikti prelatas J. Maciejauskas 5 kartus važiavo į JAV rinkti lėšų.

Už nuopelnus Katalikų Bažnyčiai klebonas J. Maciejauskas buvo paskirtas Rietavo dekanato, kuriai priklausė Švėkšnos bažnyčia, dekanu, 1918 m. – Žemaičių vyskupijos garbės kanauninku ir 1927 m. – Telšių vyskupijos kapitulos prelatu.

1937 m. spalio 18 d. prelatas J. Maciejauskas Švėkšnos klebono pareigų atsisakė, 1938 m. spalio 15 d. išvyko į JAV. 1941 m. Los Andžele įkūrė Šv. Kazimiero parapiją. 

1993 m. prelato palaikai iš JAV pargabenti į Švėkšną. Perlaidotas Švėkšnos Šv. ap. Jokūbo bažnyčios kriptoje.

Įvertinimas
-----------

* Apdovanotas Gedimino ordinu.

Atminimas
---------

* Juliaus Maciejausko vardu Švėkšnos miestelyje pavadinta gatvė.
* Sukurtas dokumentinis filmas.

Literatūra
----------

* A. Rugytė. Švėkšna. Čikaga. 1974. P. 269–274.
* Jonas Kučinskas-Kučingis. Mano gyvenimo takais. Vilnius. Logos, 1997 m. P.90-106.
* Žemaičių prietelius. 1938 m. vasario 17 d.Nr.7(634), psl.4,5.

Išnašos
-------

1. ↑  Sugrįžkime į praeitį: prelato Juliaus Maciejausko palaikai grįžta į Švėkšną *sveksnosnaujienos.lt*
| **Julius Mituzas** |
| --- |
| Gimė | 1911 m. balandžio 27 d.Žagarė |
| Mirė | 1999 m. rugsėjo 15 d. (88 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Marija Sliesoraitytė Mituzienė (1914-1998) |
| Vaikai | Algimantas Mituzas, Liucija Mituzaitė Ramanauskienė |
|  |
| Veikla | statybinių medžiagų technologas |
| Organizacijos | Kauno politechnikos institutasdocentasTermoizoliacijos institutassektoriaus vedėjas |
|  |
| Išsilavinimas | fizinių mokslų daktaras |
| Alma mater | Kauno universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1960 m. – LTSR valstybinė premija |

**Julius Mituzas** (1911 m. balandžio 27 d. Žagarė – 1999 m. rugsėjo 15 d. Vilnius) – Lietuvos statybinių medžiagų technologas, fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1933 m. baigęs Kauno karo mokyklą iki 1939 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje; kapitonas. 1944 m. baigė Kauno universitetą. 1948 m. chemijos mokslų kandidatas. Sūnus Algimantas Mituzas.Duktė Liucija Mituzaitė Ramanauskienė.

1944–1963 m. Kauno universiteto (nuo 1950 m. Kauno politechnikos institutas) dėstytojas, 1948–1950 m. Chemijos pramonės procesų ir aparatų katedros vedėjas; 1950 m. docentas. 1946–1949 m. dar dirbo Chemijos ir chemijos technologijos institute. 1963–1967 m. Statybos ir architektūros instituto vyresnysis mokslo darbuotojas. 1967–1994 m. Termoizoliacijos instituto Autoklavinių tyrimų sektoriaus vedėjas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių darbų svarbiausios sritys: statybinių rišamųjų medžiagų (daugiausia portlandcemenčio) technologija ir tyrimai, rišamųjų medžiagų naujų rūšių kūrimas ir gamyba iš vietinių žaliavų, betono tyrimai, gamybos atliekų (fosfogipsas, silikagelis) panaudojimas. Sukūrė metodų ir prietaisų portlandcemenčio gamybos technologijai tirti. Paskelbė daugiau kaip 120 straipsnių. 7 išradimų autorius.

Įvertinimas
-----------

* 1960 m. – LTSR valstybinė premija, su M. Martynaičiu ir B. Vektariu

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Julius Mituzas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 265 psl.
**Julius Kazėnas** (1913 m. balandžio 12 d. Pasvalyje – 1998 m. liepos 8 d. Floridoje, JAV) – dainininkas, pedagogas, chorvedys.

Biografija
----------

Muzikos mokėsi pas vargonininką Petraitį, baigė Panevėžio kurijos vargonininkų kursus. Grojo Pasvalio pučiamųjų orkestre, vėliau buvo jo kapelmeisteris. Apie trejus metus giedojo Kauno Įgulos bažnyčios chore. 1941–1944 m. mokėsi dainuoti Vilniaus muzikos mokykloje pas Stepą Sodeiką. 1942–1944 m. – Vilniaus operos solistas, sukūrė nedidelius vaidmenis Džiuzepės Verdi operoje „Rigoletto", Šarlio Guno „Romeo ir Džiuljeta", Žoržo Bizė „Karmen" ir kituose veikaluose.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją, dvejus metus dainavimą studijavo Štutgarto aukštojoje muzikos mokykloje. 1947–1948 m. – M. K. Čiurlionio meno ansamblio chormeisteris. Buvo gavęs pasiūlymą dainuoti Štutgarto operoje, bet 1949 m. išvyko į JAV.

Apsigyvenęs Klyvlende, studijas tęsė miesto muzikos mokykloje, pradėjo vadovauti vokaliniams ansambliams ir chorams. 1949–1950 m. vadovavo Bostono vyrų vokaliniam kvartetui, 1950 m. Klyvlende subūrė „Ąžuolų„
" vokalinį oktetą ir surengė koncertų.

Daugiau kaip dešimt metų buvo vyskupo Motiejaus Valančiaus ir Šv. Juozapo lituanistinės mokyklos muzikos mokytojas ir chorų vadovas. 1972–1979 m. sėkmingai vadovavo Klyvlendo „Ramovėnų" vyrų chorui. Jį išmokė per 50 dainų ir 15 giesmių. Choras (20 dalyvių) surengė apie 50 koncertų JAV ir Kanadoje, dalyvavo 1978 m. 5-ojoje lietuvių dainų šventėje Toronte.

Harmonizavo lietuvių liaudies dainų, sukūrė dainų vaikų, vyrų ir mišriajam chorams, kūrinių akordeonui. Išleido karinių dainų plokštelę „Kur dangus ugnimi liepsnoja". Dirbo įvairių kūrybinių organizacijų valdybose. Jo sūnus Bronius Kazėnas taip pat muzikas – dirigentas ir dainininkas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
*Šis straipsnis apie ąžuolą Pakruojo r. Apie saugomą ąžuolą Jonavos r. skaitykite straipsnyje Šilo miško ąžuolas.*
Koordinatės: 55°53′47″š. pl. 24°04′18″r. ilg.﻿ / ﻿55.896359°š. pl. 24.071541°r. ilg.﻿ / 55.896359; 24.071541

Šilų ąžuolas|  
Ąžuolas „suktu" kamienu, 2019 m. pavasaris |
| Vieta | Šilai, Pakruojo r. |
| Rūšis | paprastasis ąžuolas |
| Aukštis | 34 m |
| Apimtis (1,3 m aukštyje) | 3,48 m |

**Šilų ąžuolas** – išskirtinis ąžuolas, augantis Pakruojo rajone, Klovainių seniūnijoje, Šilų kaime, 5 km į rytus nuo kelio  **3105**  Laipuškiai–Gačioniai–Smilgiai , skaičiuojant nuo Gačionių, arba 3 km į pietus nuo kelio  **2930**  Klovainiai–Deglėnai–Valmoniai . Medis išlakus, išsiskiriantis aukštu 34 m kamienu, kurio grublėtos žievės struktūra atrodo kaip sukta. 

Už ąžuolo, priekyje – aptverta buvusi kirtavietė, užsodinta ąžuoliukais

Augavietė
---------

Augavietė yra Puodžiškių miške, priklauso Pakruojo miškų urėdijos Klovainių girininkijos (72 kv. 7 skl.) teritorijai. Į rytus nuo ąžuolo plyti Šermukšnių durpyno botaninis–zoologinis draustinis. Paminklinis medis auga atokioje vietoje, apsuptas brandaus miško, visai šalia buvusios kirtavietės, užsodintos ąžuoliukais ir apaugusios savaiminiu berželių jaunuolynu, apjuostos tinklo tvora. Aptvertas sklypas šiauriniu pakraščiu priartėja prie ąžuolo (apie 20 m), vakariniu – ribojasi su kvartaline proskyna, kurioje ant miško keliuko stūkso nemažas riedulys, pietiniu – su žvyrkeliu, vedančiu per mišką į Šilų viensėdį. 2019 m. duomenimis, kelio nuorodų ar kitų pastebimų informacijos ženklų prie objekto nebuvo. 

LR Aplinkos ministras ąžuolą paskelbė valstybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu 1999 m. lapkričio 3 d. įsakymu Nr. 345.

Duomenys
--------

* Medžio rūšis: paprastasis ąžuolas (*Quercus robur L.*)
* Aukštis: 34 m
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje: 3,48 m
* Amžius: neskelbiama

Nuorodos
--------

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RPakruojo rajono savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Draumėnų kraštovaizdžio • Daugyvenės hidrografinis • Glėbavo pedologinis • Laumekių botaninis • Laumenio botaninis-zoologinis • Linkuvos geomorfologinis |
|  |
| Biosferos poligonai | 
Gedžiūnų miško |
|  |
| Gamtos paminklai | 
Kundročių akmuo • Lapgirio ozas • Raudonpamūšio atodanga |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
Bulotiškio akmuo • Gaidžiakalnio akmuo • ~~Klovainių ąžuolas~~ • Rozalimo ąžuolas • Storasis Klovainių ąžuolas • Storasis Pamūšio ąžuolas • Šilų ąžuolas • Žvirblinių ąžuolas |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Choakinas Čisanas*Joaquim Alberto Chissano*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1939 m. spalio 22 d. (83 metai)*Chibuto* |
|  |
| Veikla | Mozambiko politinis veikėjas, 1986–2005 m. Mozambiko prezidentas |
| Partija | 1960 m. FRELIMO |
|  |
|  **Vikiteka** | Joaquim Chissano |

**Choakinas Čisanas** (*Joaquim Alberto Chissano*, g. 1939 m. spalio 22 d. *Chibuto*) – Mozambiko politinis veikėjas, 1986–2005 m. Mozambiko prezidentas.

Biografija
----------

Nuo 1960 m. FRELIMO narys, dalyvavo kovose už Mozambiko išlaisvinimą, nuo 1970 m. FRELIMO vadovybės narys, atstovavo FRELIMO Europoje. Iškovojus Mozambiko nepriklausomybę Ž. Čisanas tapo užsienio reikalų ministru.

1985 m. žuvus prezidentui S. Mašelui tapo partijos ir valstybės vadovu. Jis pasistengė baigti 16 metų trukusį pilietinį karą, panaikinti karo stovį ir paskelbti demokratinius rinkimus. Jo vadovaujama FRELIMO Mozambiko parlamento rinkimuose 1994 m. gavo 56 % balsų, buvę priešininkai, RENAMO – 37,8 %. Prezidento rinkimuose Ž. Čisanas gavo 53,3 %, o RENAMO vadovas *Alfonso Dhlakama* – 33,7 % balsų. 2003 m. gruodžio 5 d. savivaldybių rinkimuose FRELIMO laimėjo 28 savivaldybėse iš 33, kitose sėkmė lydėjo RENAMO šalininkus.

2000 m. rinkimuose sėkmė buvo pakartota. 2001 m. gegužės 10 d. Ž. Čisanas trečią kartą išrinktas Mozambiko prezidentu. 2005 m. jam atsisakius kelti savo kandidatūrą dar kartą šalies prezidentu tapo Armandas Emilis Gebuza.

2003–2004 m. Afrikos sąjungos pirmininkas. 1999–2005 m. Socialistų Internacionalo pirmininko pavaduotojas.