recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Šis straipsnis apie dvarą Trakų rajone. Apie dvarą Rokiškio rajone skaitykite straipsnyje Onuškio dvaras.*

| Onuškio dvaras |
| --- |
| Vieta | Onuškis |
| Įkurtas | XV a. pabaigoje arba XVI a. pradžioje |
| Pastatų būklė | neišlikęs |

**Onuškio dvaras** – buvęs dvaras Onuškyje (Trakų rajone), buvusio Skundonių kaimo žemėse.

Istorija
--------

1511 m. minimas Onuškio dvaras (manoma, įkurtas dar XV a. pabaigoje ar XVI a. pradžioje buvusio Skundonių kaimo žemėse). Jam priklausė Taučionių, Vanagų, Niūronių, Bičiūnų ir kiti kaimai. Kuriantis dvarui, aplinkiniai miškai pateko jo žinion.

1511 m. gegužės 20 d. Žygimanto Senojo dovanojimo aktu arklininkui Jokūbui Kuncevičiui suteikta teisė valdyti Onuškio dvarą Trakų vaivadijoje.

1524 m. Lietuvos didysis kunigaikštis Žygimantas Senasis suteikė jo savininkui J.Kuncevičiui privilegiją steigti Onuškio miestelį.

1511 m. istoriniuose šaltiniuose minima, kad Onuškio dvaras dovanojimu aktu atitenka LDK pareigūnui J.Kuncevičiui. Priešingai R.Šalūgos teiginiui, Onuškio dvaras buvo įkurtas ne savavališkai, o teisėtai įsigytas Kuncevičių. Miesto gyvenviečių tinklo tyrėjai mano, jog Onuškio gyvenvietės įkūrimą lėlė ūkiniai interesai, nes prie XV-XVI a. pradžioje įsteigtų dvarų įsikūrė gyvenvietės, nieko bendro neturinčios su šalies gynyba. Tad Onuškio gyvenvietė įsikūrė bent XV a. pabaigoje, o dvaras dar anksčiau.

1559 m. Barborai Buncevičiūtei ištekėjus už Mykolo Naruševičiaus, Onuškis perėjo pastarajam, nors buvo surašytas dokumentas, kad 1559 m. jis Onuškio dvarą nusipirko.

1559 m. dvarą nusipirko Mikalojus Naruševičius. Už jo lėšas 1567-1568 m. buvo pastatyta antroji Onuškio bažnyčia. Mikalojus Naruševičius ėjo aukštas pareigas kunigaikščio dvare. Jis buvo LDK žemės iždininkas ir raštininkas sekretorius. Iždininkas buvo artimiausias paiždininkio padėjėjas. Jis priimdavo ir išduodavo pinigines lėšas. Raštininkai kunigaikščio rūmuose buvo žemesnio rango urėdininkai. Už tarnybą gaudavo žemės, atlyginimą pinigais. Svarbiausi iš raštininkų buvo sekretoriai. Kunigaikštis, Ponų taryba arba kancleris sekretoriams pavesdavo tvarkyti svarbiausius valstybinius raštus. Raštininko parašas ant dokumento rodė, jog rašto (akto) turinys tikras.

Dvaro centre Onuškyje 1670 m. buvo tik 14 kiemų. 1722 m. - 36 šeimos.

Po 1863 m. sukilimo Onuškio dvaras buvo Rusijos valdžios konfiskuotas ir padovanotas grafui Aleksiejui Olsufjevui, kuris buvo Rusijos valstybės tarybos narys ir Rusijos sužeistųjų komisijos narys.

Svarbiausių biografinių žinių apie didikus, valdžiusius Onuškio dvarą, yra lenkų istorikų tęstiniame leidinyje „Polski Słownik Biograficzny".

Išnašos
-------

1. ↑  *LVIA*, SA-6121, l. 1363
2. ↑  Cijūnėlis P. *Min, darbe*, p.7
3. ↑  Algimantas Miškinis. Šešelgis K. *Min. str.*, p. 220
4. ↑  Kazys Misius. *Onuškio šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčia ir parapija*. 2017 m. *Lietuvos valsčiai. Onuškis*. p. 292
5. ↑  Algimantas Miškinis. *Min. veik.*, p. 191
6. ↑  Stasys Vansevičius *Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valstybiniai teisiniai institutai*, Vilnius, 1981, p. 40-42

Nuorodos
--------

Koordinatės: 54°29′15″š. pl. 24°35′55″r. ilg.﻿ / ﻿54.48760°š. pl. 24.59869°r. ilg.﻿ / 54.48760; 24.59869
| **Gavia arctica**Apsauga: 1(E) – Prie išnykimo ribos |
| --- |
| Juodakaklis naras (*Gavia arctica*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Nariniai paukščiai  *( Gaviiformes)* |
| Šeima: | Nariniai  *( Gaviidae)* |
| Gentis: | Narai  *( Gavia)* |
| Rūšis: | Juodakaklis naras  *( Gavia arctica)* |

 |
| Binomas |
| ***Gavia arctica***Linnaeus, 1758 |

**Juodakaklis naras** (*Gavia arctica*) – narinių (*Gaviiformes*) būrio paukštis. 

Dydis 27-33 cm, svoris – 2000-3000 g. Skiriamasis požymis – kaklo priekis juodas. Galva ir kaklo viršus pilki. Nugarinė pusė juoda, išmarginta didelėmis baltomis dėmėmis. Kaklo ir pagurklio šonuose išilginės juodai baltos juostelės. Kūno šonai juodi, o pilvinė pusė balta. Snapas pilkai juodas. Kojos žalsvai juodos. Žiemą nugarinė pusė juodai rusva. Apatinė pusė nuo gerklės balta.

Lietuvoje aptinkamas balandžio – spalio mėn. Gyvena ežeruose, traukimo metu dažnesnis pajūryje. Lizdą įsiruošia krante ar salelėse, visai prie vandens. Lizdo patiesalas labai menkas, vos tik iš saujelės sausų žolių ar vandens augalų. Deda 2 pailgus, nuo gelsvai rudos iki durpinės spalvos, išmargintus juosvomis dėmėmis ir taškais kiaušinius. Abu tėvai peri 28-30 dienų. Išveda vieną vadą. Minta žuvimis, rečiau varlėmis ir vabzdžiais. Taip pat lesa vėžius, o jūroje suryja daugybę smulkių vėžiukų - krevečių. Žiemą migruoja daugiausiai prie Ramiojo vandenyno pakrančių.

Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Taylor, Barbara. *Arktis ir Antarktis.* Vilnius: Alma littera, 1998, 21 psl. ISBN 9986-02-498-6.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Juodakaklis naras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Lanius minor** |
| --- |
| Juodakaktė medšarkė (Lanius minor)Juodakaktė medšarkė (*Lanius minor*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Medšarkiniai  *( Laniidae)* |
| Gentis: | Medšarkės  *( Lanius)* |
| Rūšis: | Juodakaktė medšarkė  *( Lanius minor)* |

 |
| Binomas |
| ***Lanius minor***J. F. Gmelin, 1788 |

**Juodakaktė medšarkė** (*Lanius minor*) – medšarkinių (*Laniidae*) šeimos paukštis.

Išvaizda
--------

Kūno ilgis 20 cm, sveria 60-65 g. Kakta ir viršugalvio priekis juodi. Taip pat juodos spalvos juostelė per akis ir ausies sritis. Viršugalvis, pakaušis, nugara ir pečiai šviesiai pilki. Sparnai juodi su didele balta dėme (skiriamasis požymis nuo plėšriosios medšarkės). Uodega juoda, jos šonai balti. Pilvinė pusė balta, krūtinė rausvo atspalvio.

Elgsena
-------

Lietuvoje retoka rūšis, pasirodo gegužės mėn. viduryje, išskrenda rugpjūčio antroje pusėje. Pastebima atvirose medžiais ir krūmais apaugusiose vietose, kartais pakelėse. Lizdą suka aukštai lapuočių medžiuose. Deda 5-7 šviesiai žalsvus kiaušinius, išmargintus pilkomis ir rudomis dėmelėmis. Peri 15 dienų. Po 16 dienų jaunikliai palika lizdą. Išveda vieną vadą.

Mityba
------

Minta vabzdžiais.

Juodakaktė medšarkė. Požymiai

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Juodakaktė medšarkė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Užutėkis Rio de Žaneire, Brazilijoje
**Užutėkis** – giliai į krantą įsiterpusi upės akvatorijos dalis, apsaugota nuo tėkmės ir ledonešio. Dažniausiai formuojasi lygumų upių ruožuose, kuriems būdingas meandravimas; jūros, ežero arba tvenkinio įlanka, apsaugota nuo bangų ir audrų. Užutėkiai paprastai formuojasi jūros krante, kur yra skirtingo kietumo uolienų atodanga; bangų sukelta erozija minkštesnes uolienas veikia daug kartų greičiau nei kietesnes.

Dideli užutėkiai vadinami įlankomis; siauri, stačiais krantais – fjordais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Užutėkis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-01-01.
2. ↑  Dabartinės lietuvių kalbos žodynas. Vilnius: Lietuvių kalbos institutas, 2012, ISBN 978-609-411-079-5
3. ↑  Jackson, Julia A (1997). *Glossary of Geology* (4th ed.). Alexandria, VA: American Geological Institute. pp. 146–147. ISBN 0-922152-34-9.
4. ↑  Clark, John O. E.; Stiegler, Stella (2000). *The Facts on File: Dictionary of Earth Science*. New York: Market House Books Ltd.
| ***Ežiukas rūke*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Ežiukas rūke |
| Kilmės šalis | SSRS |
| Režisierius | Jurijus Noršteinas |
| Scenaristas (-ai) | Sergejus Kozlovas |
| Kompozitorius | Michailas Mejerovičius |
| Vaidina | Aleksejus BatalovasMarija VinogradovaViačeslavas Nevinas |
| Metai | 1975 |
| Žanras | AnimacinisPasakaEgzistencializmas |
| Trukmė | 10 minučių, 29 sekundės |
| Kalba | rusų kalba |
| Premjera | 1975 |

**Ežiukas rūke** (rus. *Ёжик в тумане*) – Jurijaus Noršteino animacinis filmas. Sukurtas „Sojuzmultfilm" studijoje 1975 m.

1976 m. animaciniam filmui pirmą kartą buvo suteiktas prizas pasauliniame animacinių filmų festivalyje Biškeke bei vaikų ir jaunimo filmų festivalyje Teherane.

2003 m. „Ežiukas rūke" pripažintas geriausiu visų laikų ir tautų animaciniu filmu pagal įvairių šalių 140 kino kritikų ir animatorių apklausą.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Vakarais Ežiukas vaikščiodavo pas Meškiuką į svečius gerti arbatos ir skaičiuoti žvaigždžių. Į dešinę nuo kamino žvaigždės priklausė Meškiukui, į kairę – Ežiukui. Bet kartą mažajam keliauninkui baisokame miške pilname realių ir fantastiškų gyvių kelią pastojo rūkas…

Įgarsintojai
------------

* Aleksejus Batalovas – Pasakotojas
* Marija Vinogradova – Ežiukas
* Viačeslavas Nevinas – Meškiukas

Nuorodos
--------

Žiūrėti originalo k.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jurijui Noršteinui suteiktas Japonijos ordinas. BBC 2004 m. lapkričio 3 d.
2. ↑  [ SSRS geriausių animacinių filmų sąrašas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Alfonsas Bartkus** |
| --- |
| Gimė | 1946 m. rugpjūčio 20 d. (76 metai)Nevočiuose, Šilalės raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Liucija |
| Vaikai | Lidija, Karolis |
|  |
| Veikla | ekonomistas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija |  |
|  |
| Alma mater | 1972 m. Kauno politechnikos institutas |

**Alfonsas Bartkus** (g. 1946 m. rugpjūčio 20 d. Nevočiuose, Šilalės raj.) – ekonomistas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1964 m. baigė vidurinę mokyklą. 1972 m. baigė Kauno politechnikos institutą, įgijo inžinieriaus ekonomisto specialybę.

1963 m. Šilalės prokuratūros sekretorius, Statistikos inspekcijos vyresnysis apskaitos inspektorius. 1973–1990 m. Šilalės rajono statybos organizacijos inžinierius. 1990–1995 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos narys, 1990–1994 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos pirmininkas. 1995–1996 m. Seimo narės Elvyros Kunevičienės padėjėjas. 1995–1997 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos narys, 1996–2000 m. Seimo narys.

1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) steigiamojoje konferencijoje išrinktas valdybos nariu, vėliau valdybos pirmininko pavaduotojas. Moka rusų ir anglų kalbas. Žmona Liucija, vaikai Lidija ir Karolis.
| Ononas |
| --- |
| Ononas Mongolijoje Ononas Mongolijoje |
| **Ilgis** | 1032 km |
| **Baseino plotas** | 96 200 km² |
| **Vidutinis debitas** | 191 m³/s |
| **Ištakos** | Chentėjaus kalnai |
| **Žiotys** | Šilka |
| **Šalys** | Mongolija, Rusija |

**Ononas** (rus. *Онон*, mong. *Онон гол*) – upė Mongolijoje ir Rusijoje (Užbaikalės krašte); Šilkos upės (Amūro baseinas) ištaka. Prasideda Chentėjaus kalnų rytiniame šlaite. Teka į šiaurės rytus Rytų Užbaikalės lygumomis. Tėkmėje gausu salų, išsišakojimų. Susilieja su Ingoda ir suformuoja Šilką.

Didžiausi intakai: Borzja, Unda (dešinieji), Kyra (kairysis).

Ononas ir Šilka laikomi Amūro ištakomis ir sudaro vieną ilgiausių vandens kelių Žemėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Государственный водный реестр
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
| F1 2015 |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | Codemasters Birmingham |
| Leidėjas | Codemasters |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | {{{išleidimo data}}} |
|
| Žanras (-ai) | Lenktynių |
| Režimas | Singleplayer |
|
| Reitingai |  |
| **Platforma** | Microsoft Windows, PlayStation 4, Xbox One |
| Versija | v1.00 |
| Variklis | EGO Engine 4.0 |
| Reikalavimai |  |
| Platinimas | Optinis diskas,internetu |
|
| Licencija |  |
| Pirmtakas | F1 2009 |
| Kitos dalys | F1 2010 F1 2011 F1 2012  F1 2013  F1 2014  F1 2016 |
| formula1-game.com/uk/ |

**F1 2015** – „Codemasters" žaidimas paremtas Formulės 1 lenktynėmis (2015 m. sezonu). Tai yra septintasis šio žanro „Codemasters" žaidimas. Jis pasirodė 2015 m. liepos 10 d.

Žaidime yra visi oficialūs 20 Formulės 1 lenktynininkai, komandos ir visos 2015 m. sezono trasos (įskaitant naująją Hermanos Rodrigues). Tai yra pirmas „Codemasters" F-1 žaidimas, išleistas aštuntos kategorijos konsolėms – Wii U, PlayStation 4 ir Xbox One.

Žaidimą valdo naujasis EGO Engine 4.0, kuris leido leidėjams ženkliai patobulinti žaidimą, ypač grafikos fizikos srityje. Pirmą kartą šios serijos žaidime pristatyta „Pro Season" funkcija – čia žaidėjams yra sukurtos aukščiausio sunkumo sąlygos (be žemėlapio, visokių papildomų pagalbų ir pan.).

Žaidimas leidžia PlayStation 4 ir Xbox One konsolių savininkams naudojantis balso atpažinimo sistema bendrauti su savo lenktynių inžinieriumi.

Nuorodos
--------

* Oficiali žaidimo svetainė

Šaltiniai
---------

1. ↑  F1 2015
2. ↑  F1 2015 NO CAREER MODE??
3. ↑  F1 2015
**Konstapelis** (rus. *констапель*, iš oland. *konstabel*) – karinis artileristo laipsnis Rusijos kariniame jūrų laivyne:

* 1706–1720 m. – artilerijos puskarininkis
* 1720–1830 m. – jauniausias artilerijos karininko laipsnis laivyne, atitinkantis praporščiką. 1830 m. laipsnis pakeistas praporščiko laipsniu. Konstapelis (karininkas) buvo jaunesnis už unterleitenantą ir vyresnis už puskarininkius.

1720 m. Jūrų statute konstapelis patvirtintas kaip jūrų artilerijos karininko laipsnis, kuris pagal 1722 m. Rangų lentelę priskirtas XIV klasei. 1722 m. konstapelio laipsnis buvo padalintas į du rangus. Pirmo rango konstapeliai būdavo skiriami į didžiuosius laivus, antro rango – į mažuosius. XVIII a. viduryje konstapelių rangai buvo panaikinti ir sujungti į vieningą laipsnį.

3-4 rango karo laivuose konstapelis buvo laivo artilerijos viršininkas. Konstapelis vadovaudavo tik laivo artilerijai. Laivo vadovavimą galėdavo perimti tik išėjus iš rikiuotės visiema kitiems karininkams, šturmanui, škiperiui.
  
 Konstapelis atsakydavo už konstapelio atsargas – patrankos, lafetai, sviediniai, granatos, parakas, grūstuvai, parako seikikliai, parako svarstyklės, pleištai, keltuvai ir kt.). Su padėjėjais tikrindavo parako kokybę, sviedinių kalibrus ir masę, paskirstydavo artileristus į patrankų įgulas ir juos mokydavo.
  
Kautynėse konstapelis vadovaudavo laivo artilerijos ugniai.
  
3-io rango laivuose jis turėdavo du *pakonstapelius* (rus. *подконстапель*; puskarininkio laipsnis), o 4-o rango – vieną pakonstapelį.

1 ir 2 rango laivuose konstapelių nebūdavo, nes juose artilerijai vadovaudavo aukštesnio rango karininkai:

* 1-o rango laivusoe artilerijai vadovaudavo artilerijos leitenantas, o jo padėjėjai būdavo 3 pakonstapeliai.
* 2-o rango laivuose artilerijos vadas būdavo artilerijos unterleitenantas. Jis turėdavo 2 pakonstapelius.

Į konstapelius kreipdavosi „*Ваше благородие*".

Nuorodos
--------

* Констапель
| Ežerėlė |
| --- |
|  Ežerėlė prie Užuožerių |
| **Ilgis** | su Šiekštumu 53 km39,8 km |
| **Baseino plotas** | 156,2 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,75 m³/s |
| **Ištakos** | Šeduvos apylinkės/Arimaičių ežeras |
| **Žiotys** | Daugyvenė |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Ežerėlė |

**Ežerėlė** – upė šiaurės Lietuvoje; Daugyvenės kairysis intakas. Prasideda Radviliškio rajone, į vakarus nuo Šeduvos. Iki įtekėjimo į Arimaičių ežerą vadinama Šiekštumu. Toliau teka į šiaurės rytus Radviliškio ir Pakruojo rajonais. Prateka Radvilonių, Draumėnų miškus, Rozalimo šilą. Įteka į Daugyvenę 5 km nuo jos žiočių, prie Uošo kaimo.

Tarp Pakruojo ir Klovainių
Intakai: Uosupis, Sidabrupis (kairieji), Dervelis (dešinysis).

Vidutinis nuolydis 114 cm/km. Upės vaga sureguliuota. Ant Ežerėlės įrengti Paežerių (54 ha) ir Laičių (17 ha) tvenkiniai. Prie Ežerėlės esančios gyvenvietės: Užuožeriai, Balčiūnai, Laičiai, Vaišvydžiai.

Upėvardis kilęs nuo žodžio *ežeras* („stovinčio vandens telkinys").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ežerėlė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 527
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 101
**F. V. Horcho našlė** – spaustuvė ir leidykla, 1855–1965 m. veikusi Klaipėdoje.

Istorija
--------

Savininkai vokiečiai Luiza Amalija Horch ir Frydricho Vilhelmo Horcho sūnus Hermanas Horchas, techninis vedėjas R. Meisneris. Įsteigta vietoje 1854 m. per didįjį Klaipėdos gaisrą sudegusios Horcho spaustuvės. Spaustuvė turėjo knygrišyklą, įsteigė pirmąją Klaipėdoje litografiją. Spausdino knygas ir periodinius leidinius įvairiomis kalbomis. Atnaujino laikraščio „Memelsches Wochenblatt" leidimą, kuris dėl konfliktų su Prūsijos karalystės valdžia 1857–1865 m. ėjo „Bürgerzeitung" pavadinimu. Lietuvių kalba „F. V. Horcho našlė" išleido 13 knygų. Svarbiausias leidinys – „Prūsiškos kalendros", ėjusios 1855–1864 m. Spaustuvė prekiavo savo ir kitų spaustuvių išleistomis knygomis.

1863 m. sukilimo išvakarėse H. Horchas Didžiosios Lietuvos visuomenės veikėjų užsakymu 1861 m. spausdino dvi M. Akelaičio knygas, bet nebaigė. Buvo policijos susektas ir tardomas, bausmės išvengė. Dėl valdžios persekiojimų pablogėjus materialinei padėčiai, „F. V. Horcho našlė" 1865 m. pabaigoje parduota F. V. Zybertui ir toliau iki 1944 m. veikė kaip Zyberto spaustuvė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Domas Kaunas. *F. V. Horcho našlė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 653 psl.
Konstantino Ostragiškio antkapinis paminklas
Konstantino Ostrogiškio antkapinio paminklo fragmentas. XX a. pr. nuotrauka
**Konstantino Ostrogiškio antkapinis paminklas** – reikšminga renesansinė skulptūra Kijevo Pečioros lauros Uspenijos sobore (Ukraina).

Istorija
--------

Lietuvos didysis etmonas, Trakų vaivada ir Vilniaus kaštelionas kunigaikštis Konstantinas Ostrogiškis buvo palaidotas 1530 m. rugsėjo 24 d. Uspenijos soboras Kijeve buvo pasirinktas neatsitiktinai – šiai cerkvei kunigaikštis dosniai aukojo, ypač ženklus buvo jo indelis į ikonostaso įrengimą. Beveik penkiasdešimt metų jo amžino poilsio vieta buvo uždengta auksu ataustu brokatu, papuoštu perliniu kryžiumi.

Antkapinį paminklą K. Ostrogiškui užsakė jo sūnus Kijevo vaivada Konstantinas Vosylius. Kiek apnykęs antkapinis paminklas buvo rekonstruotas Josifo Bilinskio 1722 – 1729 m. tada paminklas įgijo itin turtingą, altorių primenantį, baroko stiliaus aprėminimą, papuoštą užuolaidą laikančiomis angelų figūromis bei karines pergales primenančiomis panoplijomis. Aprėminimo centre buvo įkomponuota autentiško, greičiausiai dar XVI a. ketvirtajame dešimtmetyje pagaminto paminklo dalis vaizduojanti ant trijų liūtų laikomo sarkofago gulintį Konstantiną Ostrogiškį. Mirusysis buvo pavaizduotas snaudžiantis, nerūpestingai sukryžiavęs kojas, lengvai besiremiantis dešine ranka, o kairę pakišęs po galva. Veidas panašus į to meto kunigaikščio portretus. Galvą puošia kunigaikščio mitra, taip pabrėžiant palaidotojo aukštą kilmę. Skulptūra buvo iškalta iš raudono marmuro, renesanso stiliaus. Spėjama, kad tai Lvovo skulptoriaus Sebatijono Češeko kūrinys. Kaip atrodė autentiškas XVI a. sukurto paminklo aprėminimas duomenų nėra, tik žinoma, kad jis turėjo epitafiją, pašalintą jau Kijevą prijungus prie Rusijos imperijos, dėl tuometinei valdžiai nemalonaus jos teksto. Seniausias išlikęs epitafijos nuorašas liudijo, kad Konstantinas Ostrogiškis … pasiekęs šešiasdešimt tris pergales prieš Maskvą ir totorius; krauju nudažęs Rošės, Dniepro, Olšankos upes; pastatęs daug pilių, daug vienuolynų, daug šventų cerkvių tiek Ostrogiškių kunigaikštystėje, tiek ir Lietuvos didžiosios kunigaikštijos sostinėje Vilniuje išmūrijęs... (Atanasas Kalnafojietis „Teraturgima", 1638 m.)

1830 m. Maskvoje buvo pagaminta paminklo kopija, kuri išliko iki šių dienų ir yra saugoma Kijevo Pečioros lauros muziejaus saugykloje. 1898 m. remontuojant cerkvę netikėtai buvo rastas auksinis medalionas su itin tiksliu K. Ostrogiškio portretu. XIX a. pab. – XX a. pr. buvo kilusi diskusija: ar neverta perkelti skulptūrinę kompoziciją į muziejų. Mėginant ją išgabenti buvo nudaužti skeptras ir vienos rankos pirštas, vėliau perkėlimo atsisakyta. 1931–1932 m. antkapinį paminklą vėl restauravo: buvo išlietos trūkstamos detalės. Siekiant sudaryti panašumą į marmurą, jos buvo nudažytos.

1941 m. lapkričio 3 d. Uspenijos soboras buvo sugriautas, negrįžtamai sudaužytas ir K. Ostrogiškio antkapinis paminklas.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Konstantino Ostragiškio antkapinis paminklas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

* Konstantino Ostragiškio antkapinis paminklas. Straipsnis ukrainiečių Vikipedijoje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Milan Rastislav Štefánik** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1880 m. liepos 21 d.Košariska, Austrija-Vengrija |
| Mirė | 1919 m. gegužės 4 d. (38 metai)Ivanka prie Dunojaus, Čekoslovakija |
| Tautybė | slovakas |
|  |
| Veikla | politikas, diplomatas, astronomas |
| Organizacijos | 9 |
| Pareigos | Čekoslovakijos karo ministras (1918–1919) |
|  |
|  **Vikiteka** | Milan Rastislav Štefánik |

**Milanas Rastislavas Štefanikas** (svk. *Milan Rastislav Štefánik*; g. 1880 m. liepos 21 d. Košariskoje, Austrijoje-Vengrijoje – m. 1919 m. gegužės 4 d. Ivankoje prie Dunojaus, Čekoslovakijoje) – slovakų politikas, diplomatas ir astronomas. 1900 m. mokėsi Prahos Karolio universitete, kur jis lankė astronomijos, fizikos, optikos, matematikos ir filosofijos paskaitas. 1905 m. birželio mėnesį jis įkopė Monblaną stebėti Mėnulio ir Marso. Per Pirmąjį pasaulinį karą jis tarnavo Prancūzijos kariuomenės vadu ir Čekoslovakijos karo ministru. Vienas iš pirmaujančių narių opozicijos vyriausybėje jis prisidėjo prie Čekoslovakijos nepriklausomybės kovos.

M. Štefaniko asmeninis šūkis – Tikėti, mylėti, dirbti.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Zita Abromaitytė
**Zita Abromaitytė** (g. 1942 m. kovo 8 d. Kaune) – choro dirigentė ir muzikos mokytoja.

Biografija
----------

1957–1961 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. Albinas Čeičys ir Vladas Balsys). 1970 m. neakivaizdiniu būdu baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją (doc. Jono Motiekaičio choro dirigavimo klasė).

Dirbo Kauno 48-ajame vaikų darželyje muzikos vadove, 1962–1964 m. – Šakių vaikų muzikos mokyklos mokytoja. 1968–1975 m. – Kauno radijo gamyklos mišriojo choro „Banga" chormeisterė, o 1975–1982 m. – meno vadovė ir dirigentė.

Jai vadovaujant suburta 60–70 dainininkų, išmokusių nemaža įvairių kūrinių ir aktyviai koncertavusių savo mieste ir kitur. Choras prizinių vietų pelnė Kauno miesto ir respublikiniuose konkursuose, dalyvavo dainų šventėse, kituose kultūros renginiuose.

1977 m. gegužės 6 d. Kauno filharmonijoje „Banga" koncertu pažymėjo savo gyvavimo 20-metį. 1979 m. balandžio mėn. Stasio Šimkaus konkurse Klaipėdoje choras užėmė pirmąją vietą, prizininkų gretose buvo ir 1980 m. respublikinės dainų šventės konkurse.

Keletą metų Z. Abromaitytė kartu vadovavo „Kauno audinių" mišriajam chorui, kurį parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei. 1982–1992 m. – Kauno tautinių šokių ansamblio „Žilvitis" vokalinės grupės vadovė. 1975–1992 m. dirigavo Kauno miesto dainų šventėse.
Fakulteto pastatas
Prieigos
**Lietuvos edukologijos universiteto Lituanistikos fakultetas** – Lietuvos edukologijos universiteto (LEU) struktūrinis padalinys, fakultetas. Sritis – Lietuvių kalba ir Lietuvių literatūra.

Adresas: T. Ševčenkos g. 31, LT-03111 Vilnius (Naujamiestis).

Istorija
--------

1945 m. buvo įsteigtas VPU Lietuvių kalbos ir literatūros fakultetas. Jis turėjo 3 katedras: Lietuvių kalbos, Lietuvių literatūros, Visuotinės literatūros (pastaroji 1955 m. panaikinta; iki 1991 m. veikė Lietuvių ir užsienio literatūros katedra). Be to, veikė ir Valstybinio dvimečio mokytojų instituto Lietuvių kalbos ir literatūros skyrius. Jame buvo 2 specialybės: lietuvių kalba ir literatūra ir lietuvių kalba ir literatūra bei istorija.[1]

Absolventai
-----------

Fakultetą baigė rašytojas Kazys Saja, lituanistas Antanas Pakerys, politikai Remigijus Motuzas, Valentinas Stundys ir kiti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Istorija - Apie mus - Lietuvos edukologijos universitetas". *leu.lt*. 2016-04-12. Suarchyvuotas originalas 2016-03-04. Nuoroda tikrinta 2016-12-04.

Nuorodos
--------

* Fakulteto puslapis
*Kitos reikšmės – Karklė (reikšmės).*

| Karklė |
| --- |
|  Karklės slenksčiai po tiltu kelyje ties Naujienos kaimu |
| **Ilgis** | 10,3 km |
| **Baseino plotas** | 23,6 km² |
| **Ištakos** | Godėnų kaimo apylinkės |
| **Žiotys** | Nemunas |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Karklė |

**Karklė** – nedidelė upė Kauno rajone. Priklauso Nemuno mažųjų intakų (su Nemunu) baseinui. Įteka dešiniajame krante, 183,3 km atstumu nuo pastarojo žiočių. LR upių klasifikatoriuje – nr. 10011750.

Karklė Kriemaloje
Kelias, kertantis Karklės slėnį. Priekyje – Naujienos kaimas
Prasideda Godėnų kaimo apylinkėse. Į upę įteka keli bevardžiai intakai bei Višpilis ir Žvirgždė (dešinieji). Aukštupyje vaga sureguliuota, kerta kelią  **1914**  Vilkija–Padauguva–Vareikoniai , vidurupyje –  **141**  Kaunas–Jurbarkas–Šilutė–Klaipėda . Žemupyje, 2,5 km ilgio ruože nuo nedidelio Batniavos tvenkinio iki žiočių, prateka Karklės ichtiologinį draustinį, kuris įsteigtas siekiant apsaugoti upėtakių nerštavietes.

Prie Karklės įsikūrusios gyvenvietės – Godėnai, Padauguva, Antalkiai, Žvirgždė, Žėbiškiai, Naujiena, Bubiai, Batniava.

Upėvardis kildinamas nuo žodžių *karklas* (augalo pavadinimas), *karkla* („karklų priaugusi vieta").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos upės (hidrografija ir nuotėkis): monografija /B.Gailiušis, J.Jablonskis, M.Kovalenkovienė. – Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001. - 792 p. ISBN 9986-492-64-5.
2. ↑   LR upių klasifikatorius
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Nemuno intakai
* Karklės upė *Gamtos katalogo* portale
|  |
| --- |
| Frygų kalba |
| Kalbama | Frygija, Bitinija |
| Kalbančiųjų skaičius | 0 |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | mirusi |
| Kilmė | indoeuropiečių0(?)00**frygų** |
| Rašto sistemos | frygų raštas, graikų raštas |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-3 | xpg |

**Frygų kalba** – mirusi indoeuropiečių kalba, vartota Mažojoje Azijoje gyvenusių frygų maždaug tarp VIII a. pr. m. e. ir V a. m. e. Nėra sutarta dėl šios kalbos priskyrimo kokiai nors indoeuropiečių kalbų atšakai – vieni tyrinėtojai ją linkę gretinti su graikų kalba, kiti – su italikų–keltų spėjama atšaka. Hipotetiškai priskiriama paleobalkanų kalboms.

Žinomi du frygų kalbos laikotarpiai – vienuose šaltiniuose aptinkama ~800 m. pr. m. e. ir vėliau naudota frygų kalba (paleofrygų), kituose – jau prasidėjus mūsų erai. Paleofrygų kalba buvo užrašoma iš finikiečių raidyno sudarytu raštu, o vėlesnioji frygų kalba jau naudojo graikų raštą. Frygų rašto šaltiniai rasti Frygijoje, Gordijuje, Bitinijoje, Pterijoje, Tianoje ir kt. o Mizijoje rasta atmaina laikoma frygų tarme arba atskira kalba.

Kiek galima atstatyti iš šaltinių, matoma, kad frygų kalba turėjo bent 4 linksnius, 3 gimines, 2 skaičius, veiksmažodžiai kaityti laikais, nuosakomis, rūšimis, asmenimis, skaičiais. Tiesa, nepavyko nustatyti nė vieno žodžio visos paradigmos.

Įrašas frygų kalba iš Mido (VI a. pr. m. e.)
Atkurta keli šimtai frygų žodžių, tačiau ne visų jų etimologija ir reikšmė nustatyta. Herodotas savo „Istorijoje" pasakoja, kad Egipto faraonas Psamtikas I panorėjo sužinoti, kokia kalba pasaulyje seniausia. Jo paliepimu augintas kūdikis, prie kurio nebuvo kalbama. Jo pirmas ištartas žodis buvo *bekos*, kas frygiškai reiškia „duona". Nuo tada faraonas frygų kalbą laikė pačia seniausia.

Nuorodos
--------

* Įrašai frygų kalba
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Melnikasbulg. *Мелник* |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

MelnikasMelnikas

41°31′00″ š. pl. 23°24′00″ r. ilg.﻿ / ﻿41.51667°š. pl. 23.40000°r. ilg.﻿ / 41.51667; 23.40000﻿ (Melnikas (Bulgarija))Koordinatės: 41°31′00″ š. pl. 23°24′00″ r. ilg.﻿ / ﻿41.51667°š. pl. 23.40000°r. ilg.﻿ / 41.51667; 23.40000﻿ (Melnikas (Bulgarija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Bulgarijos vėliava Bulgarija |
| **Sritis** | Blagojevgrado sritis |
| **Savivaldybė** | Sandanskio savivaldybė |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 385  |
| **Altitudė** | 437 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Melnikas |

**Melnikas** (bulg. *Мелник*, gr. Μελένικο) – mažas miestelis pačiuose Bulgarijos pietvakariuose, Blagojevgrado srityje, Pirino kalnuose, į pietryčius nuo Sandanskio. Su mažiau nei 400 gyventojų, Melnikas yra mažiausia Bulgarijos gyvenvietė, turinti miesto statusą.

Paveldas
--------

Melnikas yra architektūrinis rezervatas turintis 96 architektūros paminklus. Miestas išsidėstęs įspūdingo kraštovaizdžio vietoje – už jo iškilę aštriabriauniai smiltainio kalnai, primenantys obeliskus, grybus, bokštus, piramides. 6 km į pietryčius nuo Melniko įsikūręs Roženo vienuolynas. Melnike yra XII-XIII a. bizantiškas namas, 1754 m. pastatytas Kordopulovo namas, kuriame gaminamas stiprus vietinis vynas, 1815 m. Pašovo namas (jame dabar veikia miesto istorijos muziejus), Pašos namas (pastatytas turtingo bėjaus Osmanų laikais), stovi keletas senų bažnyčių: Šv. Nikolajaus (XIII a.), Šv. Petro ir Pauliaus (1840 m.), Šv. Nikolajaus Stebukladario (1756 m.), Šv. Antano.

* Smiltainio bokštaiSmiltainio bokštai
* Kordopulovo namasKordopulovo namas
* Bizantiško namo liekanosBizantiško namo liekanos

Istorija
--------

Manoma, kad senovėje Melniko vietoje gyveno trakų gentis medžiai. Romėnų laikais pastatytas tiltas, išlikęs iki šių dienų. Vėliau čia įsikūrė slavai ir pavadino vietovę Melniku (nuo *mel* – kreida). Miestas suklestėjo valdant bulgarų chanui Presianui. Menikas tapo autonomiškos kunigaikštystės, valdytos Aleksijaus Slavo, centru. Osmanų laikais miestas nuskurdo, tačiau vėl atsigavo Bulgarijos atgimimo metu, kuomet tapo svarbiu vyno ir tabako eksporto centru. Pirmojo Balkanų karo metu buvo apgriautas, nuniokotas gaisro. Vėliau miestą atstatė graikai. 1913 m. graikai išsikraustė.
| Fuego ugnikalnis |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Gvatemala Gvatemala |
|  |
| Aukštis | 3763 m |
|  |
| Tipas | Stratovulkanas |
|  |
| Amžius |
|  |
| Aktyvumas | aktyvus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 2018 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 14°28′29″ š. pl. 90°52′51″ v. ilg.﻿ / ﻿14.47472°š. pl. 90.88083°r. ilg.﻿ / 14.47472; 90.88083Koordinatės: 14°28′29″ š. pl. 90°52′51″ v. ilg.﻿ / ﻿14.47472°š. pl. 90.88083°r. ilg.﻿ / 14.47472; 90.88083 |

**Fuego ugnikalnis** (isp. *Volcán de Fuego*) – ugnikalnis, esantis Gvatemaloje, Čimaltenango, Eskuintlos ir Sakatepekeso departamentų sandūroje. Tuoj į šiaurę nuo jo stūkso Akatenangas, o toliau rytuose Agva. Vulkano aukštis siekia 3763 m.

Tai aktyviausias vulkanas Centrinėje Amerikoje nuo 1524 m. Fuego vulkanas buvo išsiveržęs 60 kartų. Stipriausias jo išsiveržimas įvyko 1974 m. spalio mėnesį. Tada virš vulkano buvo pakilęs 7 km aukščio pelenų debesis. Stiprus išsiveržimas, panašus į 1974 m. įvyko 2018 m. birželį. Laharai užliejo keletą Eskuintlos departamento gyvenviečių.

Nuorodos
--------

* Smithsonian informacija Archyvuota kopija 2020-11-06 iš Wayback Machine projekto.
*Šis straipsnis apie audinį. Apie salą Graikijoje skaitykite straipsnyje Milas (sala).*
uniforma iš milo
**Milas** – storas veltas vilnonis drobinio arba satininio pynimo audinys. Buvo audžiamas namie 4, 6 arba 8 nytimis. Natūralios pluošto spalvos arba dažytas, buvo veliamas namie arba vėlyklose.

Lietuvoje
---------

Iki XX a. vidurio milą ausdavo kaimo moterys, iš jo valstiečiai siūdinosi šiltus viršutinius drabužius (radines, vyriškus kostiumus, paltus, švarkus). Archeologų rasta storo IX a. – XII a. austo milo fragmentų. XVI a. ir XVII a. rašytiniai šaltiniai mini, kad valstiečiai dėvėjo iš storo milo pasiūtas rudines. XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje milo drabužius dėvėjo ir miesto darbininkai. Iki XIX a. Lietuvoje milas buvo vienspalvis, daugiausia pilkas, juodas, rudas, vėliau raštuotas, įvairių spalvų siūlų, skirtingų metmenų ir ataudų. Nuo žodžio milas lietuvių kalboje kilo žodis milinė – kariškas paltas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Giedrė Tallat Kelpšaitė. *Milas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 127 psl.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvių tautodailė |
| --- |
|  |
| Tekstilė | 
 audimas **·**  siuvinėjimas **·**  drobė **·**  čerkasas **·**  milas **·**  žičkai |
|  |
| Drabužiai | 
 dzūkų **·**  aukštaičių **·**  žemaičių **·**  suvalkiečių **·**  Klaipėdos krašto **·**  marškiniai **·**  sijonas **·**  prijuostė **·**  juosta **·**  kelnės **·**  nuometas **·**  skara **·**  skarinys **·**  šiaudinė skrybėlė **·**  kalpokas **·**  magierka **·**  sermėga **·**  rudinė **·**  surdutas **·**  autai **·**  vyžos **·**  naginės **·**  klumpės **·**  čempės |
|  |
| Dailė | 
 skulptūra (kaukės) **·**  kryždirbystė (kryžius **·**  koplytėlė **·**  koplytstulpis **·**  stogastulpis **·**  saulutė) **·**  tapyba **·**  grafika **·**  keramika **·**  velykų margučiai **·**  popieriaus karpiniai **·**  verbos **·**  kalvystė  |

 |
**Lietuvos ekonomistų asociacija** – Lietuvos visuomeninė organizacija, vienijanti ekonominį išsilavinimą turinčius asmenis arba ekonomistus praktikus, studentus ar jų formalizuotas grupes Lietuvoje ir užsienyje.

Istorija
--------

Įkurta 1990 m. kaip Ekonominių studijų draugijos, veikusios 1929–1940 m. ir Ekonomistų draugijos, veikusios 1934–1940 m. veiklos tesėja, perregistruota 1996 m. Nuo 1992 m. Tarptautinės ekonomistų asociacijos (*International Economic Association*), įkurtos 1950 m. narė.

Veikla
------

Veiklos pagrindinis tikslas – plėtoti ekonominę teoriją formuojant nacionalinę ekonomikos politiką, telkiant ekonomistų kūrybines galias, ginti jų profesinius interesus. Veiklos sritys: mokslinio tyrimo darbai, ūkio praktikos analizė, ekonominė informatika, konsultacinė, ekspertinė veikla, vadyba, profesinis švietimas, mokymas, ekonominė etika, kvalifikacijos kėlimas, ryšiai su užsieniu, kultūrinė, mokslinė, švietėjiška pagalba ir kita. 2006 m. buvo apie 500 narių, atstovaujančių beveik visiems Lietuvos Respublikos regionams ir įvairioms šalies ūkio šakoms.

Struktūra
---------

Lietuvos ekonomistų asociacija turi padalinius Vilniuje, Kaune, Panevėžyje, Klaipėdoje, Druskininkuose. Veikia Pramonės, ekonomikos mokslo tyrimų, Ryšių su užsieniu, ekonominės analizės, Mokslo ir universitetinės, Besimokančio jaunimo ir kitos komisijos.

Asociacijai vadovauja valdyba, kurios narių skaičių nustato ir renka suvažiavimas, valdybai vadovauja prezidentas.

Prezidentai
-----------

* 1990–1995 m. Julius Novickis
* 1995–2003 m. Augustinas Kęstutis Bitlierius
* nuo 2004 m. Liudvikas Saulius Razma

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos ekonomistų asociacija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 216 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Acrocephalus palustris** |
| --- |
| Karklinė nendrinukė (Acrocephalus palustris)Karklinė nendrinukė (*Acrocephalus palustris*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Devynbalsiniai  *( Sylviidae)* |
| Gentis: | Nendrinukės  *( Acrocephalus)* |
| Rūšis: | Karklinė nendrinukė  *( Acrocephalus palustris)* |

 |
| Binomas |
| ***Acrocephalus palustris***Bechstein, 1798 |

Acrocephalus palustris

**Karklinė nendrinukė** (*Acrocephalus palustris*) – devynbalsinių (*Sylviidae*) šeimos paukštis. 

Labai panaši į mažąją krakšlę, nuo kurios atskiriama pagal giesmę ir gyvenamąją vietovę. Karklinės nendrinukės balsas garsus „čak" ar tylus „tak". Antuodegis ir visa nugarinė pusė vienodai gelsvai pilka. Kojos rausvos. Rudenį suaugusių ir jauniklių apdaras rusvo atspalvio.

Gyvena drėgnuose krūmuose, paupiuose. Lizdą suka neaukštai žolių ar krūmų tankynėje. Deda 4-5 melsvus ar žalsvus kiaušinius, išmargintus pilkomis ir rudomis dėmėmis. Peri 12 dienų, jaunikliai lizdą palieka po 12 dienų. Lietuvoje išveda vieną vadą. 

Mūsų krašte pasirodo gegužės mėnesį ir išbūna iki rugpjūčio. Nereta.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Simpsonai** – komiksų mėnesinis žurnalas vaikams, leistas 2009–2011 m.

2010 m. žurnalo viršelis

Istorija
--------

Žurnalas „Simpsonai" – visame pasaulyje populiaraus amerikietiškojo komiksų žurnalo vaikams „The Simpsons comics" lietuviškasis vertimas. Pirmasis numeris buvo išleistas 2009 m. kovo mėnesį. Leido: UAB „MEDIA INCOGNITO". Paremtas pagal garsujį TV animacinį serialą „The Simpsons" apie Houmerį, Mardžę, Bartą, Lizą, Megę Simpsonus ir kitus Springfildo miesto gyventojus bei jų patirtus nuotykius. Iš viso išėjo 25 numeriai.

2011 m. Valstybinė tabako ir alkoholio kontrolės tarnyba žurnalą „Simpsonai" leidžiančiai bendrovei UAB „MEDIA INCOGNITO" paskyrė 10000 litų baudą už tai, kad 2010 m. ant kovo mėnesį išleisto žurnalo numerio viršelio buvo pavaizduota realiai, legaliai neegzistuojančio ir tik „Simpsonų" pasaulyje esančio „Duff" alaus reklama. Vien dėl tos gautos baudos, šio žurnalo leidimas netrukus buvo ir sustabdytas.

Redakcija
---------

Redakcijoje dirbę asmenys: Linas Ruzgys, Paulius Ambrazevičius, Jurgita Jėrinaitė, Daiva Širvaitienė, Andrius Morkeliūnas.
**Lietuvos elektros stočių akcinė bendrovė „Elektra"** – Lietuvos energetikos įmonė, veikusi 1937–1940 m. Kaune.

Istorija
--------

Įsteigta valstybės lėšomis Lietuvos energijos komiteto iniciatyva, jo rengiamam šalies elektrifikavimo planui įgyvendinti. Akcinis kapitalas 1940 m. buvo 4 mln. Lt (numatyta padidinti iki 6 mln. Lt). Valstybės institucijoms (Susisiekimo, Krašto apsaugos ir Vidaus reikalų ministerijoms, savivaldybėms) priklausė 97, 5 % akcijų. „Elektra" valdė Radviliškio ir Rėkyvos durpynų įmones. 1939 m. pagal L. Kaulakio projektą pradėjo statyti 2,5 MW elektros galios Rėkyvos šiluminę elektrinę. Paleista 1940 m. pabaigoje, ji buvo pirmoji Lietuvoje elektrinė, kurios statybai nenaudotas užsienio kapitalas. Iš elektrinės buvo nutiestos elektros perdavimo linijos į Kuršėnus, Šiaulius, Radviliškį, Šeduvą ir Panevėžį. 1940 m. Lietuvos elektros stočių akcinė bendrovė „Elektra" tarybinės valdžios nacionalizuota.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos elektros stočių akcinė bendrovė Elektra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 217 psl.
Funkcija *f*(*x*) (mėlyna) apytikriai keičiama parabolės funkcija *P*(*x*) (raudona).
**Simpsono taisyklė** – integralo apytikslio skaičiavimo metodas, apytikriai keičiant integruojamą funkciją parabolės lanku. Algoritmas randa apytikslę skaitinę integralo

{\displaystyle \int \_{a}^{b}f(x)\,dx.}
reikšmę.

Vieno žingsnio algoritmas
-------------------------

Integruojama funkcija {\displaystyle f(x)} keičiama interpoliaciniu polinomu – kvadratine funkcija {\displaystyle P(x)}, kuri parenkama taip, kad integruojamos funkcijos ir interpoliacinio polinomo reikšmės sutaptų integruojamo intervalo kraštuose bei jo viduryje (*m=(a+b)/2*). Tokios parabolės lygtis yra

{\displaystyle P(x)=f(a){\frac {(x-m)(x-b)}{(a-m)(a-b)}}+f(m){\frac {(x-a)(x-b)}{(m-a)(m-b)}}+f(b){\frac {(x-a)(x-m)}{(b-a)(b-m)}}.}
ir tuomet ieškoma integralo reikšmė lygi

{\displaystyle \int \_{a}^{b}f(x)\,dx\approx \int \_{a}^{b}P(x)\,dx={\frac {b-a}{6}}\left[f(a)+4f\left({\frac {a+b}{2}}\right)+f(b)\right].}
Integravimo paklaida lygi

{\displaystyle -{\frac {h^{5}}{90}}f^{(4)}(\xi ),}.
kur {\displaystyle h=(b-a)/2} ir {\displaystyle \xi } yra bet kokia reikšmė tarp {\displaystyle a} ir {\displaystyle b.}

Sudėtinė Simpsono taisyklė
--------------------------

Jei vieno žingsnio algoritmo tikslumo nepakanka, apibrėžtinio integralo intervalas suskaidomas į pasirinktą skaičių lygaus ilgio dalių, kurių kiekvienam ši taisyklė pritaikoma atskirai. Gautos reikšmės sudedamos:

{\displaystyle \int \_{a}^{b}f(x)\,dx\approx {\frac {h}{3}}{\bigg [}f(x\_{0})+2\sum \_{j=1}^{n/2-1}f(x\_{2j})+4\sum \_{j=1}^{n/2}f(x\_{2j-1})+f(x\_{n}){\bigg ]},}
kur {\displaystyle n} yra dalių, į kurias suskirstomas integruojamas intervalas, skaičius (turi būti lyginis), o {\displaystyle x\_{i}=a+ih} for {\displaystyle i=0,1,...n-1,n} (taip pat {\displaystyle x\_{0}=a} ir {\displaystyle x\_{n}=b.}).

arba (tas pats)

{\displaystyle \int \_{a}^{b}f(x)\,dx\approx {\frac {h}{3}}{\bigg [}f(x\_{0})+4f(x\_{1})+2f(x\_{2})+4f(x\_{3})+...+4f(x\_{n-1})+f(x\_{n}){\bigg ]}.}
Didžiausia galima integravimo paklaida tuomet lygi

{\displaystyle -{\frac {h^{4}}{180}}(b-a)f^{(4)}(\xi ),}

kur {\displaystyle h} yra integravimo žingsnio ilgis ({\displaystyle h=(b-a)/n.})

Nuorodos
--------

*
| Simrishamnasšved. *Simrishamn* |
| --- |
| *Geležinkelio stotis* |
|  |
| 

SimrishamnasSimrishamnas

55°33′0″ š. pl. 14°21′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.55000°š. pl. 14.35000°r. ilg.﻿ / 55.55000; 14.35000﻿ (Simrishamnas)Koordinatės: 55°33′0″ š. pl. 14°21′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.55000°š. pl. 14.35000°r. ilg.﻿ / 55.55000; 14.35000﻿ (Simrishamnas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Švedijos vėliava Švedija |
| **Lėnas** | Skonė |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 6 908  |
|  |
|  **Vikiteka** | Simrishamnas |

**Simrishamnas** (šved. *Simrishamn*) – Švedijos Skonės provincijos miestelis. 2018 m. čia būta 6,9 tūkst. gyventojų. Yra uostas ir geros sąlygoms turistams.

Istorija
--------

Pirmą kartą paminėtas (kaip Symbrishafn) 1161 m. o kaip miestas 1361 m.

1658 m. Skonės provincija pagal Roskildės sutartį buvo Danijos perleista Švedijai. Tuo metu mieste gyveno apie 200 žmonių. Augimas buvo gana nežymus iki maždaug 1810 m. kai gyventojų skaičius pasiekė 700 asmenų, 1850 m. jau buvo 1365, o 1890 m.

1971 m. miestas tapo savivaldybės centru, turinčiu apie 20 000 gyventojų.

Miestai partneriai
------------------

* Lietuva Palanga;

Galerija
--------

* Uostas ir viešbutisUostas ir viešbutis
* UostasUostas
* Tipiški pastatai miesteTipiški pastatai mieste
* RotušėRotušė
* Uostas.Uostas.

Sportas
-------

* Österlens IK (ÖIK), rankinio klubas.
* Österlens GK, golfo klubas.

Nuorodos
--------

* Simrishamn
* Österlen
*Kitas šios sąvokos reikšmes žr. čia*

|  |
| --- |
| '*Ukrainos saugumo tarnybos specialusis padalinys, antiteroristinis centras **Alfa'*** |
| *Спецпідрозділ Служби безпеки України, антитерористичний центр **Альфа*** |
| 
 |
| **Bendroji informacija** |
| **Valstybė** | Ukraina Ukraina |
| **Įkurta** | 1994 |
| **Pavaldumas** | Ukrainos saugumo tarnyba (*Служба безпеки України*) |
| **Centrinė būstinė** | Kijevas, Ukraina |
| **Vadovybė** |
| **Vadovas** |  |

Saugumo tarnybos ženklas
**Alfa būrys** (ukr. *спецпідрозділ Служби безпеки України , антитерористичний центр*) – Ukrainos saugumo tarnybos (KGB paveldėtojos) specialusis padalinys, antiteroristinis centras. Padalinyje tarnauja karininkai, turintys karinių operacijų patirties daugelyje pasaulio „karštųjų taškų" (buvusios Jugoslavijos respublikose, Afganistane, Irake ir kt.).

1990 m. kovo 3 d. Kijeve buvo įkurtas KGB grupės "A" 10-sis skyrius. Po TSRS žlugimo 1991 m. Ukrainos teritorijoje likęs regioninio KGB padalinio Alfa būrys vėliau tapo pagrindu, kuriant ukrainietišką antiterorizmo centrą. Jis įkurtas 1994 m. birželio 23 d.

„Alfa" šiuo metu yra pagrindinis padalinys Ukrainoje kovai su terorizmu, turintis savo atstovybes visuose sričių centruose. Jis užsiima terorizmo aktų prevencija, teroristų ir jų pagalbininkų išaiškinimu ir sunaikinimu, įkaitų, užgrobtų patalpų, transporto priemonių išlaisvinimu. Glaudžiai veikia su kitomis panašiomis organizacijomis: *Беркут* (buvęs OMON skyrius), *Сокол* (priklauso Vidaus reikalų ministerijai).

Nuorodos
--------

* Ukrainos spec. padalinių sąrašas Archyvuota kopija 2014-10-06 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Gandakas |
| --- |
| Gandako tarpeklis Himalajuose Gandako tarpeklis Himalajuose |
| **Ilgis** | 650 km |
| **Baseino plotas** | 44 300 km² |
| **Vidutinis debitas** | 8000 m³/s |
| **Ištakos** | Himalajai |
| **Žiotys** | Gangas |
| **Šalys** | Nepalas, Indija |

**Gandakas** (hind. गंडक, IAST: *Ganḍak*) – upė Nepale ir Indijoje; Gango kairysis intakas.

Gandakas susidaro susiliejant septynioms pagrindinėms upėms, bendrai vadinamoms **Sapta Gandaki**. Jos yra Daraudė, Setė, Madė, Kali, Darsjandė, Budhė ir Trišulė.

Tarp šių septynių pagrindine Gandako upe laikoma **Kali Gandaki**, kuri prasideda Nepale, šiaurinėje Himalajų pašlaitėje (Mustango slėnyje) netoli Tibeto sienos, susiliejus Nup Ču ir Šar Ču upėms. Teka į pietvakarius **Mustang Kholos** (t. y. „Mustango upės") pavadinimu. Nuo santakos su Kagbeniu upė vadinama Kali Gandaki ir teka pro thakalių gyvenvietes. Pro Himalajus prasiveržia Andha Galči tarpekliu, tarp Daulagirio ir Anapurnos kalnų.

Piečiau tarpeklio teka aukštumomis, į ją įsilieja kitos upės. Pasiekusi Mahabharatos kalnus pietuose, Kali Gandaki pasuka į rytus, o prie Devighato susilieja su Trišulės upe. Nuo to taško vadinama **Narajane**. Ši upė drėkina vidunių terajų slėnį Čitvaną, kerta Šivaliko kalnagūbrį ir įteka į Indiją.

Toliau teka Indo-Gangos žemuma. Įteka į Gangą netoli Hadžipuro.

Vidutinis debitas 800 m³/s, tačiau vasarą siekia 15 tūkst. m³/s. Dažni poplūdžiai. Gandako vanduo naudojamas drėkinimui, įrengta galinga hidroelektrinė. Žemupys laivuojamas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Alfonsa Muttathupadatumal. അല്‍ഫോണ്‍സാ മുട്ടത്തുപാടം it. *Alphonsa dell’Immacolata Concezione*** |
| --- |
| Gimė | 1910 m. rugpjūčio 19 d.Keraloje, Indijoje |
| Mirė | 1946 m. liepos 28 d. (35 metai)Barananganame, Indijoje |
| Šventasis |
| Įšventintas | 1986 m. vasario 8 d. |
| Paskelbtas palaimintuoju | popiežiaus Jono Pauliaus II |
| Kanonizuotas | 2008 m. spalio 12 d. |
| Kanonizavo | popiežius Benediktas XVI |
| Šventė | liepos 28 |
| Globoja | apsaugo nuo ligų |
|  |
| Veikla | Katalikų bažnyčios šventoji. Ji yra pirmoji indė, tapusi šventąja. |

**Alfonsa Muttathupadam** (mal. അല്‍ഫോണ്‍സാ മുട്ടത്തുപാടം ; it. *Alphonsa dell’Immacolata Concezione*; 1910 m. rugpjūčio 19 d. – 1946 m. liepos 28 d.) – Katalikų bažnyčios šventoji. Ji yra pirmoji indė, tapusi šventąja.

Alfonsama, kaip ją vadino vietiniai, buvo žinoma dėl savo kančių ir ypač kančių tyloje. Jos daromi stebuklai, kaip teigiama, prasidėję iš karto po jos mirties ir juose dažnai dalyvaudavo vienuolyno mokyklos mokiniai. 1953 m. gruodžio 2 d. Sirų-Malabaro katalikų Palajaus vyskupija paskelbė Alfonsą Dievo tarnaite. Popiežius Jonas Paulius II 1985 m. liepos 9 d. ją paskelbė palaimintaja. Palaiminimas įvyko vadovaujant Jonui Pauliui II 1986 m. vasario 8 d. Kotajame.

Tvirtinama, kad jos įsikišimo dėka įvyko daugybė stebuklingo išgijimo atvejų, ypač daug pasitaikė deformuotų pėdų išgijimų. Taip tikriausiai yra todėl, kad ji pati gyveno su deformuota pėda. Du atvejai buvo pateikti Šventųjų reikalų kongregacijai ir tokie išgijimai aprašomi žurnale *PassionFlower*.

2008 m. spalio 12 d. popiežius Benediktas XVI Alfonsą Muttathupadam paskelbė šventąja per ceremoniją Švento Petro aikštėje.

Nuorodos
--------

* St. Alphonsa Anna Muttathupadam of the Immaculate Conception, F. C. C.  Archyvuota kopija 2010-08-11 iš Wayback Machine projekto.