recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Bienė |
| --- |
| **Ilgis** | 10,4 km |
| **Baseino plotas** | 37,7 km² |
| **Ištakos** | Medininkų aukštuma |
| **Žiotys** | Merkys |
| **Šalys** | Lietuvos vėliava Lietuva, Baltarusijos vėliava Baltarusija |

**Bienė**, t. p. *Bena, Biena* (blrs. *Бена, Бяна*) – upelis daugiausia Lietuvoje (Vilniaus iš Šalčininkų rajonuose), nedidelė dalis Gudijoje (Ašmenos rajone); Merkio dešinysis intakas. Prasideda Medininkų aukštumoje, netoli pietinių Juozapinės ir Aukštojo papėdžių, prie Paalaburdiškių kaimo. Teka į pietryčius per Lietuvą, žemupyje prateka nedidelę Gudijos teritoriją, tada vėl Lietuvoje, prie pat sienos įteka į Merkio aukštupį, 185,2 km nuo jo žiočių, ties Ažubeniu.

Intakas – Salaka (kairysis).

Aukštupio vaga ištiesinta, 11,5 km nuo žiočių sudarytas Alaburdiškių tvenkinys. Kaimai prie Bienės: Alaburdiškės, Šakiškės, Dainava, Bena, Ažubenis (Lietuva), Bena, Pabenė, Maračanka (Gudija).

Upėvardis neaiškios kilmės, bandytas gretinti su trakų vietovardžiu Βῖναι ir kildinti iš ide. *\*bhei(ə)-* 'mušti'.

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 63
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Bronius Nekrašas** (1897 m. Čenstakavoje) – pianistas, dainininkas, vargonininkas, chorvedys.

Biografija
----------

Būdamas penkerių metų, su tėvais grįžo į Lietuvą. Iš pradžių vargonų mokėsi pas A. Mondeiką, vėliau pas Musvydą, o kompozicijos pas S. Šimkų. Dainavimą studijavo Šv. Cecilijos konservatorijoje Romoje pas prof. Dobici. Taip pat mokėsi fortepijono, harmonijos ir kitų muzikos disciplinų. Atvykęs į JAV, apsigyveno Brukline, Niujorke. Čia gilino muzikos žinias, vargonininkavo ir vadovavo chorams daugelyje lietuvių parapijų: Šv. Jurgio Klyvlende, OH, Detroite, MI, ir Šenandoa, PA, Šv. Juozapo Scrantone, PA, Dievo Motinos Sopulingosios Karney, NY, ir Šv. Vincento Girardville, PA. Itin sėkmingai dirbo su Šv. Jurgio parapijos choru Detroite. Virtuoziškai griežė gerais bažnyčios vargonais, išugdė didelį ir skambų chorą, statė operetes (1939 m. suvaidino A. Aleksio operetę „Į Tėvynę"). Šv. Pranciškaus parapijoje Minersville, PA, atliko J. Naujalio Mišias. Persikėlęs į Miami, FL, vadovavo „Aido" ir kitiems chorams, vertėsi privačiomis pamokomis. Labiausiai mėgo J. S. Bacho kūrinius ir dažnai juos atlikdavo vargonais muziejuje – Institute of Arts Detroite. Griežė ir akordeonu, reiškėsi kaip solistas baritonas.

Nuo 1922 m. priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai, rašė dainas – populiaresnė „Pavasario daina".

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| Čerkeskas*Черкесск* |
| --- |
|        |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

ČerkeskasČerkeskas

44°13′00″ š. pl. 42°03′00″ r. ilg.﻿ / ﻿44.21667°š. pl. 42.05000°r. ilg.﻿ / 44.21667; 42.05000﻿ (Čerkeskas)Koordinatės: 44°13′00″ š. pl. 42°03′00″ r. ilg.﻿ / ﻿44.21667°š. pl. 42.05000°r. ilg.﻿ / 44.21667; 42.05000﻿ (Čerkeskas) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Karačiajų Čerkesija Karačiajų Čerkesija |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 117 200  |
|  |
|  **Vikiteka** | Čerkeskas |

**Čerkeskas** (rus. *Черкесск*) – miestas pietų Rusijoje, Kubanės dešiniajame krante, Karačajų Čerkesijos respublikos sostinė. Chemijos, mašinų gamybos, cemento pramonė. Valstybinė technologijų akademija, dramos teatras, krašto kultūros muziejus. Netoli Čerkesko įsikūrę klimatiniai kalnų kurortai, mineralinių vandenų šaltiniai.

Istorija
--------

Gyvenvietė įkurta 1804 m. kazokų. 1931 m. suteiktas miesto statusas ir ***Batalpašinsko*** pavadinimas. 1934 m. pervadintas į ***Sulimovą*** (sovietų veikėjo D. Sulimovo garbei), 1937 m. – į ***Ježovo Čerkeską*** (N. Ježovo garbei), o nuo 1939 m. paliktas dabartinis pavadinimas – ***Čerkeskas***.

Sportas
-------

* FK Inter Čerkesk (futbolo klubas);

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Aequidens rivulatus** |
| --- |
| žalioji akara  (Aequidens rivulatus)Žalioji akara (*Aequidens rivulatus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Ešeržuvės  *( Perciformes)* |
| Šeima: | Daugiaspalvės ešeržuvės  *( Cichlidae)* |
| Gentis: | Akaros  *( Aequidens)* |
| Rūšis: | Žalioji akara  *( Aequidens rivulatus)* |

 |

**Žalioji akara** (*Aequidens rivulatus*) - daugiaspalvių ešeržuvių (*Cichlidae*) šeimos žuvų gentis. 

Kūnas iki 27 cm. Skruostų raštai panašūs į mėlynosios akaros, tačiau galva, ypač patinų, yra žymiai didesnė, išsiskiriančia kakta. Nugarinio ir uodegos pelekų kraštai yra auksinės (rausvos) ir balkšvos (sidabrinės) spalvos. Paplitusi Ekvadore ir Peru.

Gina teritoriją, agresyvi rūšis, ypač dauginimosi periodo metu. Akvariumuose rekomenduojama laikyti panašaus dydžio ir tvirtas žuvis.

Akvariumas turi būti didelis, įrengtas kaip ir mėlynajai akarai, bet temperatūra palaikoma 20-24 °C, dauginimosi metu kiek aukštesnė.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žalioji akara** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Bronius Jaskelevičius** |
| --- |
| Gimė | 1943 m. kovo 8 d. (80 metų)Jaskonys, Druskininkų valsčius |
|  |
| Veikla | aplinkosaugos ir kraštotvarkos inžinierius |
| Organizacijos | Vilniaus Gedimino technikos universitetas |
| Pareigos | docentas |
|  |
| Išsilavinimas | gamtos mokslų daktaras |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Bronius Jaskelevičius** (1943 m. kovo 8 d. Jaskonyse, Druskininkų valsčius) – Lietuvos aplinkosaugos ir kraštotvarkos inžinierius, gamtos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1969 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1975 m. chemijos mokslų kandidatas.

1969–1972 m. ir nuo 1977 m. Lietuvos mokslų akademijos mokslo darbuotojas, technikos mokslų skyriaus mokslinis sekretorius. 1972–1977 m. dirbo Fizikinių ir techninių energetikos problemų institute (nuo 1992 m. Lietuvos energetikos institutas). Nuo 1997 m. dar ir Vilniaus Gedimino technikos universiteto Aplinkos apsaugos katedros dėstytojas; nuo 2000 m. docentas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių darbų svarbiausios sritys: energetikos aplinkosauga, atliekų naudojimas energijai gauti, atsinaujinantys energijos šaltiniai, polimerinių ir kiti medžiagų biologinės korozijos tyrimai. Paskelbė daugiau kaip 80 mokslinių straipsnių, dviejų išradimų autorius. Vienas Jungtinių Tautų Bendrosios klimato kaitos konvencijos įgyvendinimo nacionalinės strategijos rengėjų.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos ekologinis tvarumas istoriniame kontekste, monografija, vienas autorių, 1999 m.
* Atliekos ir jų tvarkymas, A. Spruogiu, Vilniaus Gedimino technikos universitetas. Vilnius: Technika, 2000 m.
* Terminis atliekų apdorojimas. Mokomoji knyga. Vilniaus Gedimino technikos universitetas. Vilnius: Technika, 2009 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bronius Jaskelevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 758 psl.

Nuorodos
--------

* Bronius Jaskelevičius. Aplinkos apsaugos katedra Archyvuota kopija 2009-04-12 iš Wayback Machine projekto.
| **Coeloglossum viride**Apsauga: 2(V) – Pažeidžiama rūšis |
| --- |
| Žalioji plateivė (*Coeloglossum viride*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Eilė: | Smidriečiai  *( Asparagales)* |
| Šeima: | Gegužraibiniai  *( Orchidaceae)* |
| Gentis: | Plateivė  *( Coeloglossum)* |
| Rūšis: | Žalioji plateivė  *( Coeloglossum viride)* |

 |

**Žalioji plateivė** (*Coeloglossum viride*) – gegužraibinių (*Ochidaceae*) šeimos augalas.

Augalas paplitęs didžiojoje Europos dalyje, Azijos netropinėse srityse (Sibire, Himalajauose, Japonijoje ir kt.), didžiumoje Kanados, Aliaskoje, JAV kalnuose. Auga nederlingame dirvožemyje, drėgnose žemažolėse pievose, dažniausia briedgaurynuose, kartais miškų aikštelėse.

Plateivės – daugiamečiai, 10–20 cm aukščio žoliniai augalai. Šakniagumbis plaštakiškai suskaldytas. Lapai pražanginiai, kiaušiniški ar kiaušiniškai lancetiški, su stiebą apgaubiančiomis lapamakštėmis. Žiedai susitelkę į viršūninę varpos pavidalo kekę, su gana didelėmis, už žiedus ilgesnėmis pažiedėmis. Apyžiedžio lapeliai gelsvai ar rusvai žali. Lūpa triskiautė. Pentinas trumpas, maišelio pavidalo. Vaisius – kiaušiniška ar ritiniška dėžutė. Žydi gegužės–liepos mėnesiais.

Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Nyksta dėl natūraliųjų pievų plotų mažėjimo.

Taksonominis pavadinimas padarytas remiantis senąja graikų kalba ir reiškia 'tuščiaviduris liežuvis', nes žiedo pentinas yra liežuvėlio pavidalo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „World Checklist of selected plant families TDWG Geocodes"
2. ↑  Zigmantas Gudžinskas. *Plateivė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010
3. ↑  Sheviak, Charles J. & Catling, Paul M. „Coeloglossum", In: Flora of North America Editorial Committee (ed.). *Flora of North America*. eFloras.org.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žalioji plateivė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Unža |
| --- |
| Unžos aukštupys Unžos aukštupys |
| **Ilgis** | 426 km |
| **Baseino plotas** | 28 900 km² |
| **Vidutinis debitas** | 158 m³/s |
| **Ištakos** | Šiaurės skliautkalvės |
| **Žiotys** | Volga |
| **Šalys** | Rusija |

**Unža** (rus. *Унжа*) – upė Rusijoje; Volgos kairysis intakas. Prasideda Vologdos srityje, Šiaurės skliautkalvėse, susidaro susiliejus Kemos ir Ludongos upėms. Teka į pietus per Kostromos sritį miškingomis vietovėmis. Įteka į Volgos upės Gorkio tvenkinį priešais Jurcevo miestą.

Didžiausi intakai: Juza, Kunožas, Viga, Ponga, Nėja (dešinieji), Kniažaja, Meža, Pumina, Baltasis Luchas, Juodasis Luchas (kairieji). 

Upės slėnis platus, vaga už santakos su Kunožu išsiplečia iki 60 m, žemupyje – 300 m. Dešinysis krantas aukštas, status, kairysis – žemas, pelkėtas. Seniau upe plukdyta mediena. Vandeninga upė laivuojama iki Kologrivo, nusekusi – iki Makarjevo.

Prie Unžos įsikūrę miestai: Kologrivas, Manturovas, Makarjevas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 448
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Abutilon** |
| --- |
| Hibridinis galenis (Abutilon x hybridum)Hibridinis galenis (*Abutilon x hybridum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai  *( Dilleniidae)* |
| Šeima: | Dedešviniai  *( Malvaceae)* |
| Pošeimis: | *Malvoideae*  *( Malvoideae)* |
| Gentis: | Galenis  *( Abutilon)* |

 |

**Galenis** (*Abutilon*) – dedešvinių (*Malvaceae*) šeimos augalų gentis, kurioje yra apie 150 rūšių, paplitusių tropikų ir subtropikų srityse. Genties pavadinimas sudarytas iš graikiškų žodžių: *a* – ne, *bous* – jautis ir *tilos* – viduriavimas; augalas naudojamas nuo viduriavimo. Tai žoliniai augalai arba krūmai. Jų žiedai išauga lapų pažastyse. 

Lietuvoje gana dažnai patalpose auginamas hibridinis galenis (*Abutilon x hybridum*) ir labai retas pluoštinis galenis (*Abutilon theophrasti*). 

Pluoštinis galenis (Abutilon theophrasti)

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Galenis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| San Mateo Ištatanasisp. *San Mateo Ixtatán* |
| --- |
| *Miestelio panorama* |
|  |
| 

San Mateo IštatanasSan Mateo Ištatanas

15°50′0″ š. pl. 91°29′0″ v. ilg.﻿ / ﻿15.83333°š. pl. 91.48333°r. ilg.﻿ / 15.83333; 91.48333﻿ (San Mateo Ištatanas)Koordinatės: 15°50′0″ š. pl. 91°29′0″ v. ilg.﻿ / ﻿15.83333°š. pl. 91.48333°r. ilg.﻿ / 15.83333; 91.48333﻿ (San Mateo Ištatanas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Gvatemalos vėliava Gvatemala |
| **Departamentas** | Huehuetenango departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 15 090  |
| **Altitudė** | 2 540 m |
|  |
|  **Vikiteka** | San Mateo Ištatanas |

**San Mateo Ištatanas** (isp. *San Mateo Ixtatán*) – miestas šiaurės vakarų Gvatemaloje, Huehuetenango departamente, į šiaurę nuo Huehuetenango, Kučiumataneso kalnagūbryje. Plentas į Huehuetenengą.

Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu bei žemės ūkio produkcijos apdirbimu. Miestelyje yra labai vertinami požeminiai druskingo vandens šaltiniai iš kurių išgaunama vietinė druska. Apylinkėse yra klasikinio ir poklasikinio majų civilizacijos laikotarpio archeologinių vietovių (Jol Ku, Katepanas, Kurvao).

Vyraujanti tauta San Mateo Ištatano savivaldybėje – čuchai.

Istorija
--------

Yra keletas vietovardžio „Ištatanas" versijų, labiausiai tikėtina, kad jis reiškia „druskos vieta". Miestelis rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1529 m. kaip *Ystapalapán*. 1549 m. įsteigta Šv. Motiejaus dominikonų redukcija.

* BažnyčiaBažnyčia
* Gatvės prekybaGatvės prekyba
* Senovinio miesto liekanosSenovinio miesto liekanos

Šaltiniai
---------

1. GUATEMALA, *citypopulation.de*
2. ↑  GUATEMALA, *citypopulation.de*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Antrasis Sudano pilietinis karas |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1983 - 2005 m. |
| Vieta | Pietų Sudanas, Žydrasis Nilas, Nubos kalnai |
| Rezultatas | Naivašos taikos sutartis, 2011 m. Pietų Sudano nepriklausomybės referendumas, Pietų Sudano nepriklausomybė |

 |
| Konflikto šalys |
| Sudanas Sudanas |  Pietų Sudano išsilaisvinimo judėjimas |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Gaafar Nimeiry,Abdel Rahman Swar al-Dahab,Sadiq al-Mahdi,Omar Hasan Ahmad al-Bashir | John Garang |
| Nuostoliai |
| **apie 1-2 milijonus žuvusių** (daugiausiai civilių, nuo bado ir skurdo) |

**Antrasis Sudano pilietinis karas** vyko nuo 1983 iki 2005 m. Tai buvo pilietinio konflikto, kuris prasidėjo 1955 m. kaip pirmasis Sudano pilietinis karas tarp šiaurės ir pietų Sudano tautų, tęsinys. Nors šis karas vyko Pietų Sudano teritorijoje, konfliktai išsiplėtė iki Žydrojo Nilo ir Nubos kalnų teritorijų.

Šio pilietinio karo metu žuvo apie 2 milijonus gyventojų, dauguma iš jų civiliai. Tai yra daugiausiai aukų pareikalavęs konfliktas nuo II pasaulinio karo laikų. Antrasis Sudano pilietinis karas baigėsi 2005 m. pasirašius Naivašos taikos sutartį.

Konflikto eiga
--------------

Pirmasis Sudano pilietinis karas baigėsi, kai buvo pasirašyta Adis Abebos sutartis. Pagal ją 1972 m. pietiniam Sudanui buvo suteikta atskira autonomija.

Tačiau netrukus įtampa tarp regionų vėl pradėjo augti. Ypač tai atsispindėjo, kuomet aštunto dešimtmečio pabaigoje Sudano prezidentas Gaafar Nimeiry norėjo kontroliuoti pietiniame Sudane rastus naftos gręžinius. 1983 m. prezidentas, spaudžiamas šiaurėje vyravusių islamistų, paskelbė Sudaną islamo respubliką, tokiu būdu prijungiant ir pietinį Sudaną. Pietų Sudano autonomija buvo sugriauta ir sustabdytas Adis Abebos sutarties galiojimas. Taip prasidėjo antrasis pilietinis karas.

Tuo pačiu metu pietiniame Sudane, kaip atsvara Sudano vyriausybei, susikūrė Pietų Sudano išsilaisvinimo judėjimas. Šis judėjimas kovojo už Pietų Sudano nepriklausomybę. Pirmuoju judėjimo vadovu tapo John Garang.

1989 m. susikūrė nacionalinis demokratijos aljansas, kuris jungė 13 politinių judėjimų ir partijų. Šis judėjimas aktyviai priešinosi Sudano vyriausybės veiksmams ir karo plitimui. Būtent šis aljansas pastūmėjo kovojančias puses pasirašyti Naivašos taikos sutartį. Tai buvo padaryta 2005 m. sausio 9 d. Nairobyje.

Po konflikto praėjus 6 metams buvo surengtas Pietų Sudano nepriklausomybės referendumas. Jo rezultatai (98.83% balsavo už Pietų Sudano nepriklausomybę) leido 2011 m. liepos 9 d. Pietų Sudaną paskelbti nepriklausoma respublika.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Galia** – darbas atliktas per vienetinį laiko tarpą.

{\displaystyle N={\frac {dA}{dt}}}

Kartais naudojama vidutinės *galios* sąvoka. Vidutinė *galia* yra atliktas darbas padalintas iš laiko.

{\displaystyle N\_{vid}={\frac {A}{t}}}

*Galios* vienetas yra vatas.

Mechaninė galia
---------------

{\displaystyle N=\mathbf {F} \cdot \mathbf {v} }

Čia

* *F* – kūną veikianti jėga;
* *v* – kūno greitis.

Galia yra jėgos ir greičio vektorių skaliarinė sandauga.

Elektrinė galia
---------------

Elektrinė *galia* dažniau žymima simboliu P.

{\displaystyle P(t)=I(t)\cdot U(t)}

Čia

* *I* – srovės stipris;
* *U* – įtampa.

Kai galia išsiskiria rezistoriuje, galime užrašyti dar 2 formules. Rezistoriui galioja Omo dėsnis{\displaystyle {\Big (}I={\frac {U}{R}}{\Big )}}. Išraiškos taikytinos ir talpiniam bei induktyviniam elementui, varžą išreiškiant per impedansą.

{\displaystyle P={\frac {U^{2}}{R}}}

{\displaystyle P=I^{2}\cdot R}

Esant kintamai įtampai, Vidutinė *galia* skaičiuojama kitaip.

{\displaystyle P=UI\cos \varphi }

Čia {\displaystyle \varphi } yra fazių skirtumas tarp srovės ir įtampos. P yra vidutinė galia. Vidutinė *galia* gali būti paskaičiuota pagal formulę:

{\displaystyle P={\frac {1}{T}}\int \_{0}^{T}I(t)U(t)\,dt}

Kai įtampa yra sinusinė:

{\displaystyle P={\frac {U\_{0}I\_{0}}{2}}}

Čia

* *U*0 – įtampos amplitudinė vertė;
* *I*0 srovės amplitudinė vertė.

Jei elektrinė galia perduodama tarp galios šaltinio (baterijos, mikrofono, garso stiprintuvo išėjimo kaskados) ir galios imtuvo (lemputės, garso stiprintuvo įėjimo kaskados, garsiakalbio), didžiausia perduodama galios reikšmė pasiekiama kuomet šaltinio išėjimo varža (vidinė varža) lygi imtuvo įėjimo varžai. Pavyzdžiui, menkai apkrovus bateriją, tekės nedidelė srovė ir bus perduodama nedidelė galia. Tačiau trumpai ją sujungus, didžioji dalis energijos išsiskirs šilumos pavidalu baterijos viduje ir tik maža dalis – trumpinančiajame laide. Daugiausia galios iš baterijos galima išgauti apkrovus ją varža, lygia jos vidinei varžai. Idealiu atveju apkrovos varžoje išsiskirs pusė visos galios, kita pusė generatoriuje (baterijoje). Realiai apkrovos varžoje visada išsiskirs mažiau negu pusė visos galios (nuostoliai jungiamuosiuose laiduose).
| **Fucus vesiculosus**Apsauga: 4(I) – Nenustatyta |
| --- |
| Pūslėtasis guveinis (*Fucus vesiculosus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Domenas: | Eukariotai  *( Eukaryota)* |
| Karalystė: | Pirmuonys  *( Protista)* |
| Skyrius: | Rudadumbliai  *( Phaeophyceae)* |
| Eilė: | Fucales  *( Fucales)* |
| Šeima: | Guveininiai  *( Fucaceae)* |
| Gentis: | Fucus  *( Fucus)* |
| Rūšis: | Pūslėtasis guveinis  *( Fucus vesiculosus)* |

 |
| Binomas |
| ***Fucus vesiculosus***Carl von Linné |

**Pūslėtasis guveinis** (*Fucus vesiculosus*) – guveininių (*Fucaceae*) šeimos rudadumblis. Paplitęs Baltijos ir Šiaurės jūrose, Atlanto vandenyno šiaurėje.

Daugiametis, 20–75 cm aukščio ir 0,5–2 m pločio dumblis. Išgyvena iki 3 metų. Jo gniužulai plokšti, išsišakoję, dvišakiai, padengti oro pūslelių poromis. Dauginasi lytiškai. Yra vyriški ir moteriški individai. Reprodukcija vyksta vieną kartą per metus. Gametangės susiformuoja vėlai rudenį filoidų viršūnėse (receptakulėse) specialiose kamerose (konceptakulėse). Šviesą mėgstanti jūrinė rūšis, auga ant riedulių ir uolų litoralėje ir sublitoralėje. Oro pūslelės palaiko guveinį šviesos sraute, kad vyktų fotosintezė.

Pūslėtojo guveinio populiacija teikia prieglobstį žieduotosioms kirmėlėms (*Spirorbis spirorbis*), vėžiagyviams (*Idotea*), moliuskams (*Littorina obtusata*).

Gali būti naudojamas kaip jūržolė, turtinga jodo ir kitų mikroelementų.

Lietuvoje rūšis reta, 2000 m. įtraukta į Raudonąją knygą (4(I) kategorija). Žinoma 1 radavietė Palangoje, prie Rąžės žiočių, auga ant riedulių 2–2,3 m gylyje. Aptikti tik pavieniai individai. Manoma, kad jie gali augti dar keliose vietose ties Kuršių Nerija. Grėsmę kelia vandens tarša ir mažėjantis vandens skaidrumas.

* Ant kranto uolos
* Pakrantėje
* Matyti daugybė pūslelių

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos Respublikos saugomų gyvūnų, augalų ir grybų rūšių sąrašas

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pūslėtasis guveinis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Pūslėtasis guveinis Archyvuota kopija 2011-08-23 iš Wayback Machine projekto.
| San Migelis*San Miguel* |
| --- |
| *Centrinė aikštė ir Šv. Mykolo Arkangelo bažnyčia* |
|  |
| 

San MigelisSan Migelis

34°32′0″ p. pl. 58°43′0″ v. ilg.﻿ / ﻿34.53333°š. pl. 58.71667°r. ilg.﻿ / 34.53333; 58.71667﻿ (San Migelis (Buenos Airės))Koordinatės: 34°32′0″ p. pl. 58°43′0″ v. ilg.﻿ / ﻿34.53333°š. pl. 58.71667°r. ilg.﻿ / 34.53333; 58.71667﻿ (San Migelis (Buenos Airės)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Buenos Airių provincija Buenos Airių provincija |
| **Departamentas** | San Migelio partidas |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 72 992  |
| **Plotas** | 8,8 km² |
| **Tankumas** (2001) | 8 295 žm./km² |
| **Altitudė** | 28 m |
|  |
|  **Vikiteka** | San Migelis |
|  |
| **Kirčiavimas** | Sán Migèlis |

**San Migelis** (isp. *San Miguel*) – miestas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, Didžiųjų Buenos Airių aglomeracijoje, 30 km į vakarus nuo Buenos Airių centro. Partido centras. Yra geležinkelio stotis (prie Buenos Airių–Ramiojo vandenyno linijos bei vietinės Urkisos linijos), miestą aptarnauja Buenos Airių miesto ir priemiestiniai maršrutiniai autobusai. Veikia Luchano nacionalinio universiteto padalinys, Šv. Mykolo Arkangelo katedra. Šalimais yra Kampo de Majo karinis dalinys.

Istorija
--------

XIX a. apylinkėse kūrėsi prancūzų, italų, vokiečių, ispanų imigrantai. 1864 m. įkurta ***San Chose de Pilaro*** gyvenvietė, tačiau kai atsiskyrė nuo Pilaro partido, pervadinta San Migeliu.

Sportas
-------

Miestui atstovauja futbolo klubas „Club Atlético San Miguel" (tačiau jo stadionas yra Los Polvorinese).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Amerika*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Sán Migèlis.
**Antrasis laiškas tesalonikiečiams** – vienas iš trylikos, manoma, apaštalo Pauliaus parašytų laiškų.

Tesalonikos krikščionys klaidingai suprato, ką Paulius rašė pirmajame laiške apie antrąjį Kristaus atėjimą. Šiame antrajame laiške nuosekliai išaiškinama, kas turi įvykti. Atrodo, jog krikščionys nesupratę mokymo apie antrąjį Kristaus atėjimą, juos iš dalies suklaidinęs kraštutiniųjų suklastotas laiškas. Jų manymu, Jėzus jau sugrįžęs, tačiau Paulius aiškina, kad pirma turi užeiti pikto dienos (apsireikšti „nedorybės žmogus"). Paulius pabrėžia, kad antrojo Kristaus atėjimo laukimas neturi iškreipti kasdienio krikščioniško gyvenimo praktikos.

Turinys
-------

Laiškas pradedamas pasveikinimu ir krikščionių pagyrimu, rašoma apie pikto dienas, užeisiančias prieš antrąjį Kristaus atėjimą. Paulius ramina krikščionis, kalba apie praktinį krikščionio gyvenimą. Laiško pabaigoje – Pauliaus prierašas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biblijos enciklopedija. Alna litera. Vilnius, 1992. 105 psl.

Nuorodos
--------

* Antrasis laiškas tesalonikiečiams
**Galina Baužytė-Čepinskienė** (1928 m. sausio 16 d. Panevėžys – 2019 m. liepos 19 d.) – Lietuvos vertėja, literatūros tyrinėtoja, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

1951 m. baigė Vilniaus universitetą. 1958 m. filologijos mokslų kandidatė.

1956–1994 m. Vilniaus universiteto dėstytoja, 1980–1990 m. Visuotinės literatūros katedros vedėja. Nuo 1990 m. profesorė. 1995–1999 m. Lietuvių PEN centro prezidentė.

Paskelbė straipsnių apie prancūzų, anglų, JAV rašytojus, išvertė prancūzų literatūrologų straipsnių ir sudarė jų rinkinių. Vertė iš prancūzų ir anglų kalbų.

Bibliografija
-------------

* XX a. Vakarų drama, studija, 1972 m.
* Simbolizmas anglų literatūroje, studija, 1987 m.
* Anglų novelės, antologija, sudarytoja, 1982 m.
* XX a. Vakarų dramos, 1986 m.
* XX a. Vakarų literatūra, vadovėlis 2 d. 1994-1995 m. sudarytoja ir viena autorių

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Galina Baužytė-Čepinskienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 731 psl.
| San Pedras*San Pedro de Ycuamandiyú* |
| --- |
| *San Pedro gatvė naktį* |
|  |
| 

San PedrasSan Pedras

24°06′0″ p. pl. 57°05′0″ v. ilg.﻿ / ﻿24.10000°š. pl. 57.08333°r. ilg.﻿ / 24.10000; 57.08333﻿ (San Pedras (Paragvajus))Koordinatės: 24°06′0″ p. pl. 57°05′0″ v. ilg.﻿ / ﻿24.10000°š. pl. 57.08333°r. ilg.﻿ / 24.10000; 57.08333﻿ (San Pedras (Paragvajus)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Paragvajaus vėliava Paragvajus |
| **Departamentas** | San Pedro departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1786 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 34 839  |
| **Altitudė** | 64 m |
|  |
|  **Vikiteka** | San Pedras |
|  |
| **Kirčiavimas** | Sán Pèdras |

**San Pedras** arba ***San Pedro de Ikuamandiju*** (isp. *San Pedro de Ycuamandiyú*) – miestas vidurio Paragvajuje, 330 km į šiaurę nuo Asunsjono, 14 km į rytus nuo Paragvajaus upės, netoli Chechuji upelio; departamento centras. Pasiekiama keliais *Ruta 3* ir *Ruta 11*. Žemės ūkio srities centras (galvijai, arkliai, matė, medvilnė, soja, vaisiai). Kokosų aliejaus gamyba, kasamas molis. Veikia universiteto padalinys. Yra Šv. Petro bažnyčia, kolonijinės architektūros pastatų.

Istorija
--------

1786 m. gyvenvietę, pavadintą *Villa San Pedro Apóstol del Ycuamandiyú*, įkūrė Chosė Fereira ir Pedras Garsija Lakoisketa. San Pedras tapo svarbiu gynybiniu tašku nuo indėnų ir portugalų antpuolių.

Pavadinimas „Ikuamandiju" aiškinamas esąs sudarytas iš gvar. *ykua* „šulinys" ir *mandyju* „medvilnė".

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Taku* tvirtovės žlugimas 1860 m.
**Antrasis Opiumo karas** − 1856−1860 m. vykęs D. Britanijos, Prancūzijos ir Kinijos karas.

D. Britanija pasinaudojusi Kinijoje vykusiu pilietiniu karu (Taipingų sukilimu), 1856 m. spalio mėnesį pradėjo Antrąjį Opiumo karą. 1857 m. į karą įsijungė Prancūzija.

1857 m. gruodžio mėnesį britai ir prancūzai užėmė Guangdžou, 1858 m. gegužės mėnesį − Dagu uostą bei grasino pulti Tiandziną ir Pekiną.

Kinijos vyriausybė buvo priversta pasirašyti Tiandzino sutartį.

1860 m. D. Britanija ir Prancūzija atnaujino karo veiksmus. Rugpjūčio mėnesį jų kariuomenė užėmė Tiandziną, spalio mėnesį − Pekiną ir privertė Kiniją pasirašyti naują sutartį (Pekino sutartis).

1860 m. spalio 24-25 d. buvo pasirašyta Pekino sutartis, pagal kurią Kinijos vyriausybė sutiko išmokėti D. Britanijai ir Prancūzijai 8 mln. *juanbao* (*yuánbǎo*) kontribuciją, atverti Tiandzino uostą užsienio prekybai, legalizuoti opiumo prekybą, įteisinti religinę laisvę Kinijoje.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Antrasis Opiumo karas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Siuvimo smeigtukai
Kanceliariniai smeigtukai 
**Smeigtukas** (angl. *pin*; rus. *булавка*) – įtaisas objektams susegti, sudarytas iš ilgo smailaus plieninio (ar geležinio, žalvarinio, varinio ir pan.) strypelio (adatos) su galvute viename gale. Smeigtuko galvutė gali būti plastikinė (įprastas šių laikų variantas), iš to paties metalo sustorėjimo, praplatėjimo ar susukto disko arba panašios figūros.

Smailusis smeigtuko galas praduria laikomą objektą, o galvutė dažniausiai laiko jį prispaustą prie antrojo, pamatinio objekto. Smeigtukai dažniausiai gaminami ištempiant ploną vielą, sukarpant ją į reikiamo ilgio atkarpas, vieną galą nusmailinant, o kitame suformuojant galvutę. Primena vinį, bet vinys stambesnės ir įkalamos, o smeigtukai tiesiog įbedami.

Žodis angl. *pin* taip pat reiškia 'kaištis', 'smeigė', 'smaigas', 'kojelė (mikroschemos)'.

* Vikingų smeigtukaiVikingų smeigtukai
* Siuvimo smeigtukasSiuvimo smeigtukas
* Kanceliariniai smeigtukaiKanceliariniai smeigtukai
* Frankiškas plaukų smeigtukasFrankiškas plaukų smeigtukas
| ***Juodosios našlės paslaptis*** |
| --- |
|  |
| Kilmės šalis |  Vokietija Ispanija |
| Režisierius | Franz Josef Gottlieb |
| Metai | 1963 |
| Žanras | kriminalinis |
| Trukmė | 110 min. |
| Kalba | vokiečių |
| **IMDb įrašas** |

**Juodosios našlės paslaptis** (vok. *Das Geheimnis der schwarzen Witwe*) – 1963 m. sukurtas kriminalinis filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* O.W. Fischer – Velbis
* Karin Dor – Klarisė
* Klaus Kinski – Boidas
* Werner Peters – misteris Šoras
* Doris Kirchner – misis Šor
* Eddi Arent – Fišas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Londone per keletą dienų vienas du vyrai nužudomi kulkomis su voro nuodais. Žurnalistas Velbis, savo straipsniuose žudiką praminęs Juodąja našle, išsiaiškina, kad abu vyrai prieš 15 metų kartu dalyvavo ekspedicijoje, kurios vadovas profesorius mirė Meksikoje įgeltas voro. Kuo toliau, tuo daugiau šios ekspedicijos dalyvių miršta, o pagrindine įtariamąja tampa velionio profesoriaus duktė Klarisė...
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Smegenys rezervuare
**Smegenys rezervuare** – filosofinė idėja, kad mokslininkas gali ištraukti žmogaus smegenis iš kūno, įdėti į gyvybę palaikantį skystį ir prijungti smegenų neuronus prie superkompiuterio, duodančio elektrinius impulsus, kurie būtų identiški gaunamiems normaliomis sąlygomis. Tada kompiuteris simuliuotų realybę (įskaitant tinkamas aplinkos reakcijas į iš smegenų išeinančius signalus) ir žmogus su nuo kūno atsietomis smegenimis toliau gyventų ir patirtų normalius pojūčius, visiškai nesusijusius su išoriniu pasauliu. Gyvenantis tokioje simuliacijoje žmogus nebūtinai žinotų, kad jis gyvena „netikrame" pasaulyje, todėl dažnai keliamas klausimas, ar mūsų pasaulis nėra tokia simuliacija. Filosofijoje smegenų rezervuare elementas yra naudojamas daugybėje minčių eksperimentų, susijusių su žinojimo, realybės, tiesos, sąmonės ir prasmės problemomis. Taip pat idėja yra kartais naudojama mokslinės fantastikos kūriniuose.

Paprasčiausias smegenų rezervuare scenarijus yra argumentas už filosofinį skepticizmą ir solipsizmą: jei smegenys rezervuare gautų ir siųstų tokius pačius impulsus kaip būdamos kaukolėje ir tie impulsai yra vienintelis būdas smegenims sąveikauti su aplinka, tada iš mūsų perspektyvos neįmanoma pasakyti, ar mes esame kaukolėje, ar rezervuare. Bet pirmuoju atveju daugelis žmogaus įsitikinimų yra teisingi (jei jis, pavyzdžiui, tiki, kad jis eina gatve arba valgo ledus), o antruoju atveju – klaidingi. Pasak argumento, kadangi iš principo yra neįmanoma atmesti būvimo smegenimis rezervuare galimybės, negalime ir nieko tikro apie pasaulį žinoti.

Smegenų rezervuare argumentas yra šiuolaikinė panašaus Renė Dekarto argumento versija. 1641 m veikale *Apmąstymai apie pirmąją filosofiją* jis svarstė, kad negali pasitikėti savo pojūčiais, nes įmanoma, kad kiekvieną jo pojūtį valdo „pikto genijus". Vėliau jis šią idėją atmeta samprotaudamas, kad tobulas Dievas mūsų neapgaudinėtų. Smegenų rezervuare idėja taip pat yra susijusi su tame pačiame veikale išdėstytais Dekarto įtarimais, kad jis sapnuoja.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Matrica, Vanilinis dangus – smegenų rezervuare idėja paremti mokslinės fantastikos filmai
* Simuliuojama realybė‎
* Sąmonės filosofija
Jergak Targak Taiga Krasnojarsko krašto pusėje
**Jergak Targak Taiga** arba ***Tazarama*** (rus. *Ергак-Таргак-Тайга*, tuv. *Ергак-Таргак-Тайга, Тазарама*) – kalnagūbris Rusijoje (Tuvoje ir Krasnojarsko krašte), Vakarų Sajane, ties sandūra su Rytų Sajanu, Uso ir Kazyro aukštupyje. Ilgis virš 200 km, aukštis iki 2500 m. Kalnai sudaryti iš granito, metamorfinių uolienų. Būdingas vidutinkalnių kraštovaizdis, paviršiai sudūlėję.

Šlaituose (iki 1800 m) veši tamsioji kėnių ir sibirinių pušų taiga, aukščiau – subalpinės pievos, aukštikalnių tundra, akmenynai. Krasnojarsko krašte įsteigtas Jergakų gamtos parkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Azija*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Jergãk Targãk Taigà.
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 147
| Jeroen Krabbé |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Jeroen Aart Krabbé |
|  |
| Gimė | 1944 m. gruodžio 5 d. (77 metai)Amsterdamas, Nyderlandai |
|  |
| Šalis |  Nyderlandai |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
| generolas Koskovas „Į dienos šviesą" (1987 m.) |
|  |
|  |

**Jeroen Krabbé** (g. 1944 m. gruodžio 5 d. Amsterdamas) – Nyderlandų kino aktorius ir režisierius, sukūręs eilę sėkmingų vaidmenų tiek Europos šalių filmuose, tiek Holivude.

Biografija
----------

Gimė dailininko ir kino vertėjos šeimoje, turi 2 brolius. Motina yra žydų kilmės, jos visa šeima buvo išžudyta holokausto metu Sobibore 1943 m. 

Krabbe tapo jauniausiu studentu, kada nors priimtu į Amsterdamo meno akademiją. Kine debiutavo 1977 m. atlikęs vieną pagrindinių vaidmenų filme „Soldaat van Oranje", kuris padėjo išgarsėti režiasieriui Paul Verhoeven ir kitam aktoriui Rutger Hauer. Krabbe plačiai tapo žinomas to kito Verhoeveno filmo „Ketvirtasis vyras" 1983 m. ir sulaukė kvietimo į Holivudą, kur 1986 m. kartu su Whoopi Goldberg nusifilmavo juostoje „Jumpin‘ Jack Flash". 1987 m. jis sukūrė Džeimso Bondo priešininko vaidmenį filme „Į dienos šviesą" ir tapo žinomas visame pasaulyje. Kiti jo žinomi darbai: „The Punisher" (1989), „The Fugitive" (1993), „Oušeno dvyliktukas" (2004) ir „Transporteris 3" (2008).

Krabbe taip pat yra režisavęs 3 filmus. 1999 m. jis buvo Berlyno kino festivalio žiuri nariu.

Šeima
-----

Krabbe yra vedęs nuo 1964 m. su žmona Herma turi 3 vaikus. Domisi tapyba (2004 m. apie tai išleido knygą), jo darbai buvo panaudoti ir Nyderlandų pašto ženkluose.

Dalinė filmografija
-------------------

* Soldaat van Oranje (1977)
* Purslai (1980)
* Ketvirtasis vyras (1983)
* Į dienos šviesą (1987)

Pagrindiniai apdovanojimai ir nominacijos
-----------------------------------------

* Berlyno kino festivalis (1998)
* Auksinis veršis (1996, 1998)

Šaltiniai
---------

1. ↑  /bio Jeroen Krabbe on imdb.com

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jeroen Krabbé** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* / IMDb profilis
| Smalvo–Smalvykščio kraštovaizdžio draustinis |
| --- |
| kraštovaizdžio draustinis |
| Smalvo ežeras Smalvo ežeras |
| **Vieta:** | Ignalinos rajonas, Zarasų rajonas, Lietuvos vėliava Lietuva |
| 

Žemėlapis rodantis Smalvo–Smalvykščio kraštovaizdžio draustinis vietą.Smalvo–Smalvykščio kraštovaizdžio draustinis

  |
| **Koordinatės:** | 55°37′10″ š. pl. 26°21′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.61944°š. pl. 26.35000°r. ilg.﻿ / 55.61944; 26.35000Koordinatės: 55°37′10″ š. pl. 26°21′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.61944°š. pl. 26.35000°r. ilg.﻿ / 55.61944; 26.35000 |
| **Plotas:** | 28,13 km² |
| **Įkurtas:** | 1960 m. |
| **Valdymas:** | Gražutės RP |

**Smalvo–Smalvykščio kraštovaizdžio draustinis** – saugoma gamtos teritorija Zarasų ir Ignalinos rajonuose, Gražutės regioniniame parke, į pietryčius nuo Smalvų. Įkurtas 1960 m. ir apima 2813 ha plotą.

Draustinyje saugomas ežeringas Aukštaičių aukštumos kraštovaizdis su riedulingomis moreninėmis kalvomis ir termokrastinių (Smalvas, Smalvykštis, Šventas ir kt.) bei rininių (Trilypis, Skaidrys ir kt.) gausa. Ežerų krantai labai vinguriuoti, gausu užutėkių, pusiasalių. Daug pelkių, iš kurių didžiausia – Smalvykščio pelkė. Aukštumose yra raguvų, geologinių cirkų.

Paviršių dengia miškai, daugiausia pušynai, prie Smalvo, Švento, Trilypio yra eglynų. Auga retieji augalai – beržas keružis, dvilapė blandis, šilinė perkūnropė, plačialapis skiautalūpis, pelkinis vikšris, plaukuotasis drugišius. Auga 84 vaisinių augalų rūšys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Smalvo–Smalvykščio kraštovaizdžio draustinis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 47
| Juodsodės kapinynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Juodsodės kapinynasJuodsodės kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°58′20″ š. pl. 22°25′10″ r. ilg.﻿ / ﻿55.97222°š. pl. 22.41944°r. ilg.﻿ / 55.97222; 22.41944Koordinatės: 55°58′20″ š. pl. 22°25′10″ r. ilg.﻿ / ﻿55.97222°š. pl. 22.41944°r. ilg.﻿ / 55.97222; 22.41944 |

 |
| Vieta | Telšių rajonas |
| Seniūnija | Degaičių seniūnija |
| Naudotas | VIII a. - XI a. |
| Žvalgytas | 1898 |
| Tirtas | 1958, 1960 m. |

**Juodsodės kapinynas** arba *Gargždo lauko kapinynas* – kapinynas Telšių rajono savivaldybės teritorijoje, Juodsodės kaimo (Degaičių seniūnija) pietryčių dalyje, kalvoje Pateklos (Tausalo) kairiajame krante.

Tyrimai
-------

1898 m. Michalas Eustachijus Brenšteinas ištyrė 3 apardytus IX a. – XI a. kapus. Kapinynas buvo niokojamas: kasami rūsiai, vežamas žvyras. 1958 m. ir 1960 m. Telšių kraštotyros muziejaus (dab. Žemaičių muziejus Alka) darbuotojai (tyrimų vadovas Vitas Valatka) ištyrė 224 m² plotą. Aptikti 36 apardyti VIII a. – XI a. kapai. Mirusieji laidoti su įkapėmis. Rasta darbo įrankių ir papuošalų – žiedinių ir kryžinių smeigtukų, pasaginių segių, ramentinė antkaklė. 1898 m. tyrimų radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus, 1958 ir 1960 m. – muziejus „Alka". Rastieji dirbiniai būdingi žiemgaliams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Juodsodės kapinynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
| Žiogupis |
| --- |
| Žiogupis Palangoje ties Žiogupio g. Žiogupis Palangoje ties Žiogupio g. |
| **Ilgis** | 11,5 km |
| **Ištakos** | 3 km į vakarus nuo Kretingalės |
| **Žiotys** | Rąžė |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Žiogupis |

**Žiogupis** – upelis šiaurės vakarų Lietuvoje, kairysis Rąžės intakas. Prasideda Klaipėdos rajone, 3 km į vakarus nuo Kretingalės, į vakarus nuo geležinkelio stoties. Teka į šiaurės vakarus, lanku pasisuka šiaurės kryptimi, o prie Gibišėlių staigiai pasuka į vakarus, prie Girkalių vėl į šiaurę, šiaurės vakarus, pratekant po magistraliniu keliu A13. Pietrytiniame Palangos pakraštyje, ties Žiogupio g. įteka į Rąžę kaip jos kairysis intakas, 2,9 km nuo jos žiočių į Baltijos jūrą.

Upėvardis kilo nuo vabzdžio pavadinimo *žiogas* arba nuo *žiogis* („upelis, drėgnas tik pavasarį, vadaksnis").

Intakai
-------

Žiogupis be dešiniojo Šakšinio turi tik kelius nereikšmingus kairius ir dešinius intakus.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
Biliardo salė afroamerikiečiams, Memfis, Tenesio valstija, 1939 m. (Užrašas ant sienos: *Karališkoji biliardo salė spalvotiesiems*)
**Džimo Krou įstatymai** (angl. *Jim Crow laws*) – valstijų ir vietiniai įstatymai Jungtinėse Amerikos Valstijose, galioję nuo 1877 iki 1968 m.

Reikšmė
-------

Įstatymai JAV įteisino segragaciją visose viešose vietose, kur buvo teikiamos kokios nors paslaugos, garantuojant „atskirą, bet lygų" juodaodžių amerikiečių statusą. Realybėje su juodaodžiais buvo elgiamasi kaip su nelygiais sau. Juodaodžiai gaudavo prastesnes paslaugas nei baltieji amerikiečiai. Dėl šių įstatymų juodaodžių amerikiečių gyvenime buvo daug ekonominių, švietimo bei socialinių trūkumų.

Kavinė turi 2 įėjimus: „baltiesiems" ir „spalvotiesiems"
Vieni iš ryškiausių Džimo Krou įstatymo pavyzdžių yra: segregacija valstybinėse mokyklose, viešose vietose ir viešajame transporte; atskiri tualetai ir restoranai baltiesiems ir juodaodžiams. JAV kariuomenėje taip pat vyravo segregacija. Valstybės remiamą segregaciją mokyklose JAV Aukščiausiasis Teismas 1954 metais pripažino prieštaraujančiu konstitucijai. Džimo Krou įstatymai buvo anuliuoti, kai buvo išleistas 1964 metų pilietinių teisių aktas ir 1965 metų balsavimo teisių aktas. 1968 m. panaikintas paskutinis diskriminacininis įstatymas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   *Džimo Krau įstatymai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-06-15.
2. ↑  „Jim Crow laws". *History.com*. Nuoroda tikrinta 2022-06-15.
3. ↑  „Jim Crow law". *Britannica*. Nuoroda tikrinta 2022-06-15.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Nepainioti su baltų kalbomis.*

|  |
| --- |
| Baltų kalbaبلتی, སྦལ་ཏིའི་སྐད་ |
| Kalbama | Pakistanas (Baltistanas) |
| Kalbančiųjų skaičius | 337-450 000 |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | į šimtuką nepatenka |
| Kilmė | kinų-tibetiečių
 (tibetiečių-mjanmų)
  bodų-himalajų
   bodų
    tibetiečių
     **baltų** |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-3 | bft |

**Baltų kalba** (بلتی, སྦལ་ཏིའི་སྐད་, *sbal-ti-skad*) – kinų-tibetiečių kalbų šeimos, tibetiečių kalbų pogrupio kalba, vartojama baltų tautybės žmonių, gyvenančių šiaurės Pakistane (Baltistane). Dažnai laikoma ladakų kalbos tarme (t. y. priklausančia tibetiečių tarmių grupei). Baltų kalbą skirtingais duomenimis vartoja nuo 330 iki 450 tūkst. žmonių.

90 % baltų kalbos žodyno sutampa su ladakų kalba, tačiau kadangi baltai yra musulmonai, jų kalba paveikta persų, urdu, šinų kalbų. Baltų kalba nuo XVII a. buvo užrašoma arabų raštu (urdu variantu), tačiau dabar populiarinamas tibetiečių rašto variantas. Baltų kalba turi gausų žodinės poezijos paveldą.

Nuorodos
--------

* bft Duomenys apie kodu „bft" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
*Kitos reikšmės – Džigitas (reikšmės).*
**Džigitas** – Vidurinėje Azijoje, Kaukazo regione raitelis, pasižymintis puikia jojimo technika, narsa, raitelio ginklų (kardo ar šaškos) valdymo technika.

Žodis kilęs iš tiurkų kalbos žodžio, reiškiančio 'jaunas vaikinas, jaunuolis; šaunuolis'.

Rusijos imperijos Vidurinės Azijos valdose džigitais vadino vietinius gyventojus, kurie Rusijos kariuomenės daliniuose tarnavo vedliais, pasiuntiniais bei žvalgais. Kai kuriuose Kaukazo ir Vidurinės Azijos kariniuose daliniuose *džigitas* buvo vienas žemiausių kareivių karinių laipsnių.

Įdomūs faktai
-------------

Rusijos imperijoje apdovanojimuose, kuriuos įteikdavo pavaldiniams ne krikščionims, krikščionių šventųjų atvaizdai (šv. Georgijaus, šv. Vladimiro, šv. Anos atvaizdai atitinkamuose ordinuose) buvo pakeisti į Rusijos imperijos herbą – dvigalvį erelį.[1] Tačiau netrukus kalniečiai musulmonai pareikalavo, kad jų apdovanojimuose grąžintų šv. Georgijaus atvaizdą. Jį jie pagarbiai vadino „džigitu", o herbą – paniekinamai „paukštyčiu". Rusijos imperijos valdžia atsižvelgė į tai, ir šv. Georgijaus ordino apdovanojimuose, skirtuose musulmonams, grąžino šv. Georgijaus atvaizdą.

Susiję straipsniai
------------------

* Džigituotė

Nuorodos
--------

1. ↑  *Г. А. Мурашев*. Титулы, чины, награды. — СПб. 2001, с.160
**Atviras lapas** – leidimas, valstybės institucijos išduodamas dokumentas, leidžiantis atlikti archeologinius tyrimus.

Rusijos imperijoje atvirus lapus 1889 m. įvedė Imperatoriškoji archeologijos komisija. Lietuvoje pradėtas naudoti XX a. pradžioje, jį gavę kasinėjo Liudvikas Kšivickis, Jonas Basanavičius, Juozapas Radziukynas ir kiti.

1918–1940 m. specialaus leidimo archeologiniams kasinėjimams nebuvo. Atviras lapas vėl naudotas 1948–1993 m. nuo 1994 m. vadinamas leidimu.

Atviras lapas galioja vienerius metus ir suteikia teisę žvalgyti arba tyrinėti archeologinį paminklą ar jų grupę. 1948–1996 m. atviruosius lapus (leidimus) išduodavo Lietuvos istorijos institutas, nuo 1996 m. leidimus išduoda Kultūros vertybių apsaugos departamentas Mokslinei archeologinei komisijai pritarus. Leidimo gavėjas įsipareigoja pateikti mokslinę ataskaitą. Lietuvoje išduota apie 4000 tokių leidimų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gintautas Zabiela. *Atviras lapas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
| Bajorų piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Bajorų piliakalnisBajorų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°27′43.8″ š. pl. 26°14′19.7″ r. ilg.﻿ / ﻿55.462167°š. pl. 26.238806°r. ilg.﻿ / 55.462167; 26.238806Koordinatės: 55°27′43.8″ š. pl. 26°14′19.7″ r. ilg.﻿ / ﻿55.462167°š. pl. 26.238806°r. ilg.﻿ / 55.462167; 26.238806 |

 |
| Vieta | Ignalinos rajonas |
| Seniūnija | Kazitiškio seniūnija |
| Aukštis | 10–15 m |
| Plotas | 57x36 |
| Naudotas | I tūkstantmetis pr. m. e. antroji pusė - I tūkstantmečio vidurys |
| Žvalgytas | 1958, 1976, 1985 |
| Registro Nr. | AR1693 / A1436KP / 24555, 16349, 24556 |

**Bajorų piliakalnis su gyvenviete**, *Leoniškės piliakalnis, Černagurka, Dobra Nadzieja* – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 16349; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1693; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A1436KP) ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24556) Ignalinos rajono savivaldybės teritorijoje, Leoniškės kaime, Kazitiškio seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Naujasalis – Pagurbė, pervažiavus geležinkelį miške pirmu keliuku pasukus į dešinę pietuosna, pavažiavus ir paėjus 950 m miško keliuku laikantis dešinės iki užželiančios miško palaukės, prieš sodybos liekanas dešinėje – yra 70 m į dešinę vakarų kryptimi nuo keliuko.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas raistų juosiamoje atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 57x36 m dydžio, 1,5 m aukštesniu vakariniu šonu. Šiauriniame šlaite, 2 m žemiau aikštelės yra 6 m ilgio, 10 m pločio terasa, per 1 m žemėjanti į šiaurę. Šlaitai vidutinio statumo, 10–15 m aukščio. Piliakalnis apardytas arimų, dabar apaugęs tankiu mišriu mišku. 

Visose piliakalnio papėdėse yra 1 ha ploto papėdės gyvenvietė, kurioje rasta brūkšniuotos, lygios ir grublėtos keramikos, trinamosios girnos.

Tyrimai
-------

1958 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas,  1976 m. ir 1985 m. – Mokslinė metodinė taryba.Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. antrąja puse - I tūkstantmečio viduriu. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr. 612. Paminklo teritorijos plotas 31 000 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 1 098 000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Garbšių piliakalnis 8 km | Jakiškių piliakalnis 12 km  Pasamanės piliakalnis 10 km | Vėderinių piliakalnis 12 km |  |
| Šeimaties piliakalnis 18 km |  | Pūškų piliakalnis 18 km |
| Ažubalio piliakalnis 4 km | Ažušilės piliakalnis 12 km  Senojo Daugėliškio piliakalnis 13 km | Kazlupiškės piliakalnis 4 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 35 (Nr. 54).
2. ↑  Kultūros paminklų enciklopedija: Rytų Lietuva. I. V. 1996. P.116.

* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.1993, p.40
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 1, p. 150-151.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Bajorai