recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Fabricio Oberto**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Fabricio Raúl Jesús Oberto |
| Gimimo data | 1975 m. kovo 21 d. (48 metai) |
| Gimimo vieta | Las Variljasas, Kordobos prov. Argentina |
| Ūgis | 207 cm |
| Svoris | 116 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | vidurio puolėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 1995-19981998-19991999-20022002-20052005-20092009-201020102013 | Kordobos „AD Atenas de Cordoba"Pirėjo „Olympiacos"Vitorijos „TAU Ceramica"Valensijos „Pamesa"San Antonio „Spurs"Washington „Wizards"Portland „Trail Blazers"Kordobos „AD Atenas de Cordoba" |  |
| Šalies rinktinė |
| 1995-2010 | Argentina Argentina |  |
|  |

**Fabrisijus Raulis Chesusas Obertas** (g. 1975 m. kovo 21 d. Las Variljasas, Kordobos prov.) – Argentinos krepšininkas. Žaidė centro arba sunkiojo krašto puolėjo pozicijoje. Buvęs Agrentinos nacionalinės rinktinės narys. Turi dvigubą Argentinos ir Italijos pilietybę.

Karjera
-------

F. Oberto būdamas 17 metų pradėjo treniruotis su Kordobos miesto *„AD Atenas de Córdoba"* klubu. Kitais metais debiutavo kaip profesionalas. 1998 m. tapo geriausiai apmokamu Argentinos lygos žaidėju ir pasirašė sutartį su Pirėjo „Olympiacos" (Graikija) komanda. Kitą sezoną persikėlė į Ispanijos „TAU Ceramica" klubą, o dar po 2 sezonų į Valensijos „Pamesa".

2005 m. pasibaigus kontraktui su „Pamesa", pasirašė 7,5 mln. JAV dolerių sutartį su NBA San Antonio „Spurs" klubu. 2005–2006 m. NBA sezonas F. Oberto nebuvo itin sėkmingas. Jam komandoje tekdavo tik epizodinis vaidmuo, todėl dažnai buvo lyginamas su Arvydu Macijausku. Tačiau 2006–2007 m. sezone situacija pasikeitė, krepšininkas aikštėje praleido vidutiniškai po 18 min. ir pelnė po beveik 5 taškus.

2009 m. birželio 24 d. jis buvo iškeistas Milwaukee „Bucks" komandai, tačiau tą pačią dieną jis vėl pakliuvo į mainus ir atsidūrė Detroit „Pistons" komandoje, tačiau išbuvęs joje savaitę buvo atleistas. 2009 m. rugpjūčio 11 d. pasirašė sutartį su Washington „Wizards" klubu. 2010 m. spalio 25 d. pasirašė sutartį su Portlando „Trail Blazers" klubu, tačiau sužaidęs penkerias rungtynes, buvo priverstas baigti karjerą dėl širdies problemų.

Pasiekimai
----------

* 1994 m. – Argentinos jaunimo lygos nugalėtojas (su „AD Atenas" klubu)
* 1994, 1996 m. – Panamerikos klubų turnyro čempionas (su „AD Atenas" klubu)
* 1997, 1998 m. – Pietų Amerikos lygos nugalėtojas (su „AD Atenas" klubu)
* 1998 m. – Argentinos lygos nugalėtojas (su „AD Atenas" klubu)
* 2001 m. – Amerikų turnyro nugalėtojas (su Argentinos rinktine)
* 2002 m. – Ispanijos taurė (*Copa del Rey*) (su „TAU Ceramica")
* 2002 m. – Ispanijos lygos nugalėtojas (su „TAU Ceramica")
* 2003 m. – ULEB taurė (su „Pamesa")
* 2004 m. – Atėnų olimpiados aukso medalio laimėtojas (su Argentinos rinktine)
* 2007 m. – NBA čempionas (Su „Spurs")
* 2008 m. – olimpinių žaidynių bronzos medalio laimėtojas (Argentinos rinktinė)

Nuorodos
--------

* Oficiali žaidėjo svetainė
* NBA puslapis apie F. Oberto

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
| Rekčių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Rekčių piliakalnisRekčių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°04′38.7″ š. pl. 22°51′13.3″ r. ilg.﻿ / ﻿56.077417°š. pl. 22.853694°r. ilg.﻿ / 56.077417; 22.853694Koordinatės: 56°04′38.7″ š. pl. 22°51′13.3″ r. ilg.﻿ / ﻿56.077417°š. pl. 22.853694°r. ilg.﻿ / 56.077417; 22.853694 |

 |
| Vieta | Šiaulių rajonas |
| Seniūnija | Kuršėnų kaimiškoji seniūnija |
| Aukštis | 8-12 m |
| Plotas | 7x6 m |
| Naudotas | 1 tūkstantmetis - XIV a. |
| Registro Nr. | A670KP / 3284, 23811, 23883 / AR1004 |

**Rekčių piliakalnis su gyvenviete**, *Vinavos kalnas* (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A670KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1004) – piliakalnis Šiaulių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Rekčių kaimo, Kuršėnų kaimiškoji seniūnija. Pasiekiamas plentu (155) Kuršėnai – Papilė pravažiavus Rekčius, prieš kanalą pasukus į kairę vakarų kryptimi lauko keliuku, už 280 m – yra kitapus kanalo, per kurį padarytas lieptelis.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Ventos dešiniajame krante, santakoje su bevardžiu upeliu. Aikštelė beveik apvali, 7 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi ir 6 m pločio, iš visų pusių apjuosta pylimu, kuris šiaurės pusėje yra 2 m aukščio, 22 m pločio, pietų - atitinkamai 1 ir 14 m, šonuose - 0,5 ir 4 m. Išorinėje šiaurinio pylimo pusėje, 4 m žemiau aikštelės iškastas 25 m ilgio, 13 m pločio, 1 m gylio griovys. Pietiniame šlaite, 6 m žemiau pylimo viršaus yra 9 m ilgio, 5 m pločio trikampio formos terasa. Šlaitai statūs, 8-12 m aukščio.

Šiaurinio pylimo viršuje įrengiant šokių aikštelę jis nuskleistas, žemėmis užverstas šiaurinis griovio galas. 1995 m. sutvirtintas erodavęs šiaurės rytų šlaitas. Piliakalnis dirvonuoja, pylimo papėdėje auga liepa ir keli ąžuolai.

Į šiaurės rytus nuo piliakalnio, 0,7 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

Tyrimai
-------

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1966 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio viduriu - XIV a.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Papilės piliakalnis 7 km | Luokavos piliakalnis 32 km | Žagarės piliakalnis 38 km |  |
| Buožėnų piliakalnis 42 km  Skurvydiškės piliakalnis 35 km |  | Pilkalnio piliakalnis 9 km |
| Buišų piliakalnis 22 km  Moteraitis 41 km | Šilėnų piliakalnis 5,5 km  Kalniškių piliakalnis (Šaukėnai) 19 km | Romučių piliakalnis 3 km  Luponių piliakalnis 22 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑   Lietuvos TSR archeologijos atlasas, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 144 (Nr. 629)

* Lietuvos kultūros ir gamtos paminklų atlasas. Enciklopedijų leidykla, Vilnius, 1991 m. p 66.
* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.174
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas
* Bronius Dakanis. Šiaulių miesto ir rajono archeologijos paminklų žvalgymas // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1990 ir 1991 metais. Vilnius, 1992. T. I, p. 100.

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalniai
| ***Fabriko mergina*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Factory Girl |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | George Hickenlooper |
| Vaidina | Sienna Miller  Guy Pearce  Hayden Christensen  Mena Suvari |
| Metai | 2006 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 99 min. |
| Kalba | anglų |
| Biudžetas | 7 mln. dolerių |
| **IMDb įrašas** |

**Fabriko mergina** (angl.  *Factory Girl*) – biografinis filmas apie Edie Sedgwick, žymaus menininko Andy Warholo mūzą praėjusio amžiaus 7 dešimtmetyje. Fabrikas (angl. *Factory*) – tai Warholo studija Niujorke. 

Nors juosta susilaukė neigiamų atsiliepimų, ypač iš susijusių su Fabriku žmonių, aktorės Sienna Miller vaidyba įvertinta ypač gerai.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Sienna Miller – Edie Sedgwick
* Guy Pearce – Andy Warhol
* Hayden Christensen – muzikantas Bilis Kvynis
* Jimmy Fallon – Chuck Wein
* Mena Suvari – Richie Berlin
* Tara Summers – Brigid Polk
* Beth Grant – Julia Warhol

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Jauna, iš pasiturinčios šeimos likusi Edie studijuoja meną Harvardo universitete. Atvykusi į Niujorką, ji susipažįsta su dailininku ir režisieriumi Andy Warholu. Jis pasiūlo Edie nusifilmuoti jo eksperimentiniame filme, netrukus ji tampa sėkmingu modeliu ir Warholo mūza. Ji susipažįsta su muzikantu Billiu Kvinu (jis atitinka Bob Dylan personažą), su kuriuo užmezga romaną, tokiu būdu supykdydama Warholą. Edie nesėkmingai mėgina vyrus sutaikyti, tačiau nesėkmingai. Galiausiai Edie nusprendžia likti su Warholu, tačiau vis didėjanti jos priklausomybė nuo narkotikų griauna ir jų santykius, ir jos karjerą. Neapsikentęs Warholas ją palieka ir Edie nusirita dar labiau, kol galiausiai miršta, būdama vos 28-erių...
Arklio mėšlas
**Mėšlas** – grynos gyvūnų išmatos arba jų mišinys su kraiku. Tai viena svarbiausių organinių trąšų, kurios vertė buvo žinoma Babilonijoje.

Priklausomai nuo jame esančių sausų medžiagų (tarp jų kraiko) kiekio, mėšlas gali būti skystas, pusiau skystas ar tirštas. Pastarasis yra pats geriausias ir tinkamiausias tręšti bei mažiausiai teršiantis aplinką.

Labai pagerina dirvos struktūrą, praturtina ir mikroorganizmais ir maisto medžiagomis, skatina humuso susidarymą. Mėšle esančių maisto medžiagų kiekis ir santykis priklauso nuo jo rūšies, kraiko kiekio ir kt. Kai kurios mėšlo rūšys (pvz. paukščių mėšlas, mėšlo mišinys su sutirštėjusiomis srutomis) turi labai daug azoto junginių.

Panaudojimas
------------

Statinių ar kitų didesnių talpų trečdalį tūrio pripildyti mėšlo ar pavytintos žolės, kitą dalį pripilti vandens. Turi rūgti savaitę, dvi. Šios skystosios trąšos tinka papildomam tręšimui tiek šiltnamiui, tiek ir laukui. Tačiau su jomis reikia elgtis atsargiai.

**Tinka**: agurkams, kopūstams, bulvėms, salotoms.

**Netinka**: svogūnams, morkoms, burokėliams, žirniams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Alfredas Martynas Sviklas, Rasa Paleckienė, Rasa Šlinkšienė. *Fosforo trąšos .* Kaunas: Technologija, 2006, 6 p. ISBN 9955-25-036-4.
**Antanas Krausas** (1905 m. gegužės 10 d. Sedoje – 1970 m. gegužės 3 d. Melburne, Australija) – pedagogas, gamtininkas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Studijavo Vytauto Didžiojo universitete, jį baigė. 1930–1933 m. mokytojavo Šiaulių valstybinės berniukų gimnazijoje, buvo jos vicedirektorius. 1933–1937 m. Šiauliuose priklausė Gyvulių globos draugijai ir buvo jos sekretorius. Įsteigė pirmąjį Lietuvos moksleivių Gyvulių globotojų ratelį gimnazijoje, o 1936 m. išleido gyvulių globos antologiją „Mūsų bičiuliai".

1937–1939 m. Skuodo valstybinės gimnazijos direktorius, 1939–1940 m. Rokiškio valstybinės gimnazijos inspektorius, 1940–1941 m. Kelmės vidurinės mokyklos mokytojas. Per Antrąjį pasaulinį karą, 1944 m. pasitraukė į Vakarus. Vėliau apsigyveno Australijoje, ten įkūrė lietuvišką mokyklą, platino lietuviškas knygas ir rūpinosi, kad Australijos lietuviai neužmirštų gimtosios kalbos.

A. Krausas artimai bendravo su Vydūnu, 1946–1953 m. Vokietijoje rūpinosi jo globa, padėjo jam leisti paskutinius raštus. Teigiama, kad Krauso visuomeninė ir kūrybinė veikla rėmėsi vydūnizmo principais. A. Krausas buvo vegetaras, nevartojo alkoholio, skleidė Vydūno idėjas tarp moksleivių ir studentų, taip pat savo straipsniuose, skautiškoje veikloje.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  KRAUSAS ANTANAS. Savb.lt. Nuoroda tikrinta 2022-05-05.
2. 1 2 3  *Antanas Krausas*. Mažosios Lietuvos enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-05-05.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Galaratėit. *Città di Gallarate* |
| --- |
| *Šv. Marijos Asuntos bažnyčia* |
|  |
| 

GalaratėGalaratė

45°40′0″ š. pl. 08°48′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.66667°š. pl. 8.80000°r. ilg.﻿ / 45.66667; 8.80000﻿ (Galaratė)Koordinatės: 45°40′0″ š. pl. 08°48′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.66667°š. pl. 8.80000°r. ilg.﻿ / 45.66667; 8.80000﻿ (Galaratė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Lombardija Lombardija |
| **Provincija** | Varezės provincija |
|  |
| **Meras** | Edoardo Guenzani |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 51 894  |
| **Plotas** | 20,97 km² |
| **Tankumas** (2011) | 2 475 žm./km² |
| **Altitudė** | 238 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 21013 |
| **Tel. kodas** | 0331 |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Šventasis Kristoforas |

**Galaratė** (it. *Gallarate*) – miestas Italijoje, Lombardijoje, Varezės provincijoje.

Istorija
--------

Šv. Petro bažnyčia
Kaimą įkūrė galai, o užėmus romėnams Galaratė tapo svarbiu kaimu Cizalpinėje Galijoje. Frankų laikais ant romėniškų įtvirtinimų pastatyta pilis šalia Šv. Marijos bazilikos. Pilies neliko, bet jos vietą žymi seni žemėlapiai ir gatvė *Via Postcastello*.

Po to, kai Otonė Viskontis 1287 m. sunaikino Kastelsepriją, Galaratė tapo didelės ir tuo metu svarbios Sepijo grafystės sostine. Tuo metu miestas klestėjo ir augo kaip ir per visą Viskončių valdymą iki prancūzų laikotarpio nuo 1450 m. Galaratė buvo svarbus prekybos centras Italijos ir užsienio rinkose. Čia buvo prekiaujama medvilne, apmušalais, linais ir tekstile. Tokios garsios šeimos kaip Rosnati, Reina, Masera, Palazzi, Macchi, Curioni, Mari ir Guenzati atstovavo aristokratijai ir pirklių klasei. Tada pagerėjo gyventojų padėtis, atsirado vietinė pramonė.

Dėl kovų tarp Viskončių ir Torianių šeimų, kurios baigėsi Dezijaus mūšiu, Galaratė prarado nepriklausomybę. XVI-XVIII a. miestą valdė ispanai, prancūzai, o vėliau austrai. Esant politiniam nestabilumui Galaratę savinosi Bentivolijų, Palavicinų, Karakiolų, Altempsų, Viskončių, Kastelbarkų šeimos.

1859 m. Galaratė tapo Italijos karalystės dalimi, o 1860 m. gruodžio 19 d. karalius jai suteikė miesto titulą.

XIX a. pabaigoje Galaratė tapo pramoniniu miestu ir patyrė didelę įtampą visuomenėje dėl staigių ekonominių ir socialinių permainų. Dabar pramoniniai gigantai išnyko, o jų gamyklos paverstos prekybos centrais ir plazomis.

Ekonomika
---------

Galaratėje yra „Air Italy" būstinė.
|  |
| --- |
| **B-17** |
|  |
| Boeing B-17E |
|  |
| Tipas | strateginis bombonešissunkusis bombonešis |
| Gamintojas | Boeing |
| Kūrėjas | Boeing |
| Pirmas skrydis | 1935 m. liepos 28 d. |
| Pradėtas naudoti | 1938 m. balandis |
| Baigtas naudoti | 1968 m. |
| Būsena | Nebenaudojamas |
| Pagrindiniai naudotojai | Jungtinių Valstijų armijos karinės oro pajėgosKarališkosios oro pajėgos |
| Pagaminta vnt. | 12 731 |
| Vieneto kaina | 238 329 dolerių |
| Variantai | XB-38 Flying FortressYB-40 Flying FortressC-108 Flying Fortress |

**Boeing B-17 Flying Fortress** (liet. *Skraidanti tvirtovė „Boeing B-17"*) – keturių variklių sunkusis bombonešis, su kuriuo Jungtinių Valstijų armijos karinės oro pajėgos vykdė daugiausia operacijų Europoje Antrojo pasaulinio karo metu. Jungtinių Valstijų armijos oro korpuso užsakymu XX a. ketvirtojo dešimtmečio pabaigoje „Boeing" pagamino per 200 vnt. „B-17", tačiau sutartis buvo nutraukta dėl dažnų gedimų ir avarijų. Vis dėlto Oro korpuso vadovybė liko sužavėta „B-17" dizainu ir pareikalavo dar kelių prototipų tolesniam įvertinimui. Nuo pirmojo skrydžio „B-17" buvo smarkiai patobulintas. Vėliau buvo pagaminta daug skirtingų „B-17" variantų, pritaikytų įvairioms sąlygoms.

„B-17" buvo sudėtingas karo lėktuvas, kuriam aptarnauti reikėjo 10 žmonių: piloto, antrojo piloto, šturmano, radisto, bombarduotojo, skrydžio inžinieriaus ir 4 šaulių. 

Tai buvo vienas pirmųjų aukštybinių bombonešių, galėjusių pasiekti iki 500 km/h greitį. Buvo siekiama sukurti lėktuvą, galintį atlikti užduotis dieną be naikintuvų palydos. Vis dėlto „B-17" turėjo nemažai trūkumų: buvo nehermetiškas, todėl skraidant dideliame aukštyje viduje būdavo šalta; aviacinis taikiklis „Norden" leisdavo tiksliau bombarduoti taikinius, bet trumpam perimdavo lėktuvo kontrolę ir jį padarydavo nemanevringu, lengvu taikiniu; lėktuvo gynybiniai bokšteliai buvo nepatogūs ir mažai efektyvūs.

„B-17" buvo ginkluotas 13 „Browning" kulkosvaidžių ir galėjo gabenti iki 2 800 kg sprogmenų maždaug 3 200 km atstumą. Jo sparnų mojis buvo 31,6 m, ilgis nuo uodegos iki priekio – 22,7 m ir masė siekė 17 tonų. Lėktuvas galėjo pakilti į 9 000 m aukštį ir turėjo 18 talpų su deguonimi, kurios vienos užtekdavo 4 valandoms.

Video
-----

* B-17 Flying Fortress Bombing Mission military.com

Šaltiniai
---------

1. ↑  The Boeing Logbook
2. ↑  Alexander, David (1994). „Star Trek Creator". New York, New York: ROC: 57–78. ISBN 0451545189 Patikrinkite `|isbn=` reikšmę (pagalba).
3. ↑  ISBN 9955-24-193-4, R. G. Grant, „Karai", 312 psl.
4. ↑  ISBN 9955-24-193-4, R. G. Grant, „Karai", 313 psl.
| **Antanas Kupstas** |
| --- |
|  |
| II Dūmos deputatas A. Kupstas, 1907 m. |
| Gimė | 1881 m.Plukiai, Piniavos valsčius |
| Mirė |  ? |
|  |
| Pareigos | Rusijos imperijos Valstybės Dūmos deputatas |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Antanas Kupstas |

**Antanas Kupstas** (1881 m. – ?1963 m.) – lietuvių valstietis, politikas, II šaukimo Rusijos imperijos Valstybės Dūmos deputatas, Kauno gubernijos atstovas, išrinktas Panevėžio apskrityje.

Biografija
----------

Antanas Kupstas ūkininkavo, buvo Romos katalikų tikėjimo. Gyveno Plukių kaime, Piniavos valsčiuje. Dirbo 28 dešimtines nuosavos žemės. Buvo baigę 3 klases Panevėžio realinėje mokykloje. Priklausė Lietuvos socialdemokratų partijai (LSDP).

Politinė karjera
----------------

1907 m. vasario 6 d. buvo išrinktas Kauno gubernijoje į Rusijos imperijos II šaukimo Valstybės Dūmą. 1907 m. vasario 12 d. prieš išvykdamas iš Panevėžio į Sankt Peterburgą, pasakė antivyriausybinę kalbą, už ką netrukus, kovo mėn. buvo patrauktas į teisminę atsakomybę.

Dūmoje priklausė socialdemokratų frakcijai, prisijungė prie autonomininkų lietuvių grupės. Pasirašė penkių Dūmos narių pareiškimą dėl socialdemokratų frakcijos teorinių ir taktinių veiksmų po to, kai 55 jos nariai buvo patraukti į baudžiamąją atsakomybę.

Apie A. Kupsto tolesnį likimą, mirties datą patikimų žinių neturima.

Literatūra
----------

* Российский государственный исторический архив. Фонд 1278. Опись 1 (2-й созыв). Дело 228; Дело 536. Лист 5.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. 1 2 3  /КУПСТАС Антон Сигизмундович/ Antanas Kupstas (rusų k.) Archyvuota kopija 2017-11-14 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Antanas Kupstas (rusų k.)
| Buinakskas*Буйнакск* |
| --- |
|        |
| *Buinaksko mečetė* |
|  |
| 

BuinakskasBuinakskas

42°49′0″ š. pl. 47°07′0″ r. ilg.﻿ / ﻿42.81667°š. pl. 47.11667°r. ilg.﻿ / 42.81667; 47.11667﻿ (Buinakskas)Koordinatės: 42°49′0″ š. pl. 47°07′0″ r. ilg.﻿ / ﻿42.81667°š. pl. 47.11667°r. ilg.﻿ / 42.81667; 47.11667﻿ (Buinakskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Dagestanas Dagestanas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1834 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 62 921  |
| **Plotas** | 20,9 km² |
| **Tankumas** (2014) | 3 011 žm./km² |
| **Altitudė** | 490 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Buinakskas |

**Buinakskas** (rus. *Буйнакск*, vietinėmis kalbomis *Шура* arba *ЩурахӀи*) – miestas Rusijoje, Dagestane, 41 km į pietvakarius nuo Machačkalos. Rajono centras. Geležinkelio stotis. Plentai į Machačkalą, Kiziljurtą, Čiragą. Mašinų gamybos (hidraulinių agregatų), eleltronikos, baldų, maisto (konservų), avalynės, lengvoji pramonė. Veikia krašto muziejus, mečetė su medrese, Dagestano islamo institutas, apleista sinagoga. Buinaksko apylinkėse veikia sanatorijos, yra II–I tūkstm. pr. m. e. raitelio raižinys uoloje.

Tautinė sudėtis (2010 m.): avarai – 45,79 %, kumykai – 30,78 %, rusai – 6,95 %, lakai – 6,81 %, darginai – 6,33 %, azerbaidžaniečiai – 0,55 %, lezginai – 0,42 %, totoriai – 0,33 %.

Istorija
--------

Nuo seno čia stovėjo gyvenvietė, kuri, pasak legendų, buvo įkurta Tamerlano (Timūro), todėl vadinosi ***Temir Chan Šura*** (*Темир-Хан-Шура*). 1832 m. čia įkurta tokio pat pavadinimo rusų tvirtovė. 1866 m. tapo miestu ir Dagestano srities centru. Vystyta įvairi pramonė, amatai, veikė 2 cerkvės, katalikų, armėnų bažnyčios, 2 sinagogos, 2 mečetės. Temir Chan Šura 1918 m. tapo trumpai gyvavusios Šiaurės Kaukazo kalnų respublikos sostine. 1920 m. kraštą užėmė bolševikai, o 1922 m. miestas pavadintas Buinaksku kumykų komunisto Ulubijaus Buinakskio garbei.

1970 m. miestas nukentėjo nuo žemės drebėjimo. 1999 m. rugsėjo 4 d. mieste teroro išpuolį surengė vahabitai teroristai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 76
| Ažytė |
| --- |
|  Ažytė šalia Ažytėnų |
| **Ilgis** | 20 km |
| **Baseino plotas** | 98 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,57 m³/s |
| **Ištakos** | Raseinių rajonas |
| **Žiotys** | Šušvė |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Ažytė |

**Ažytė, Ežytė** – upė Raseinių ir Kėdainių rajonuose; Šušvės dešinysis intakas. Prasideda į šiaurės rytus nuo Betygalos, teka į rytus. Įteka į Šušvę 54 km nuo jos žiočių, ties Antkalnio kaimu.

Intakai: Morkiškis, Ažytėlė, Duburys (kairieji), Ažynas, Traidupys (dešinieji).

Slėnio gylis 10 m. Vaga aukštupyje reguliuota, plotis 6–7 m, gylis 0,5-0,6 m. Srovės greitis 0,1 m/s. Vidutinis vagos nuolydis 1,9 m/km. Prie Ažytės įsikūrę Barsukinės, Lenčių, Ažytėnų, Antkalnio kaimai.

Pavadinimas neaiškios kilmės, siejamas galimai su *ežia* („riba", plg. „rubežius").

Ažytė ties Antkalniu

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ažytė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 155
2. ↑  Algirdas Rainys. *Ažytė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 399 psl.
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| **Antanas Klimas** |
| --- |
| Gimė | 1924 m. balandžio 17 d.Pelekonys, Lietuva Lietuva |
| Mirė | 2016 m. rugsėjo 18 d. (92 metai)Braitonas, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | kalbininkas |
| Sritis | kalbotyra |

**Antanas Klimas** (1924 m. balandžio 17 d. Pelekonyse, Jiezno valsčius – 2016 m. rugsėjo 18 d. Braitone, JAV) – Lietuvos kalbininkas, mokslų daktaras.

Biografija
----------

1941–1943 m. studijavo lituanistiką, filosofiją Vytauto Didžiojo universitete. 1942 m. baigė Kauno mokytojų seminariją. 1944 m. pasitraukė iš Lietuvos. 1946–1947 m. Pabaltijo universitete prie Hamburgo studijavo kalbotyrą ir germanistiką. 1948 m. persikėlė į JAV. 1948–1950 m. studijas tęsė Pensilvanijos universitete, Filadelfijoje, kur jo mokytojai buvo Antanas Salys ir Alfredas Erichas Senas. 1956 m. daktaras. 1970 m. Lietuvos katalikų mokslų akademijos akademikas. 1989 m. suteiktas nusipelniusio profesoriaus vardas. 

1950–1957 m. Pensilvanijos universiteto dėstytojas. 1957–1989 m. Ročesterio universitete (Niujorkas) dėstė germanistiką, indoeuropiečių, baltų, slavų kalbotyrą, nuo 1970 m. profesorius. Mirė 2016 m. rugsėjo 18 d. Braitone, Niujorko valstijoje, JAV.

Mokslinė veikla
---------------

Daugiausia tyrė lietuvių kalbos istoriją, onomastiką, baltų, slavų ir germanų kalbų santykius. Parašė lietuvių kalbos vadovėlių, žodynų. Redagavo „Lietuvių kalbos žodyną" (su S. Barzduku, 1974 m.). 1967–2005 m.buvo vienas iš žurnalo „Lituanus" redaktorių. Paskelbė lietuvių ir indoeuropiečių kalbotyros mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Introduction to Modem Lithuanian (Dabartinės lietuvių kalbos įvadas) su L. Dambriūnu ir V. Šmolstygu, 1966 m. 6 leid. 1999 m.
* Lithuanian Reader for Self-Instruction (Lietuvių kalbos skaitiniai savimokai), su William R. Schmalstieg (V. Šmolstygu) 1967 m.
* Key to the Exercises for Introduction to Modern Lithuanian and Beginner’s Lithuanian (1977, 2010)
* Lietuvių-anglų kalbų kalbotyros terminų žodynėlis (*Lithuanian-English Glossary of Linguistic Terminology*), su V. Šmalstygu, 1971 m.
* Lietuvių kalbos mažybinių (maloninių) daiktavardžių žodynėlis, Vilnius, 1999 m.
* Lietuvių kalbos garsažodžių žodynėlis, Kaunas, 2005 m.
* Lietuvių kalbos homonimų žodynėlis, (*Lithuanian Homonym Dictionary*) 2005 m.
* Lietuvių kalbos dalyvių vartosena, Vilnius, 1993 m.
* Kalbos puošmenos ir pabiros, Vilnius, 2001 m. anglų k. išsp. 2002–2003 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Algirdas Sabaliauskas. „Antanas Klimas". Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2019-10-08.
3. ↑  Algirdas Sabaliauskas. *Antanas Klimas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 267 psl.
*Šis straipsnis apie kiauraraštį dirbinį. Apie spalvos atspalvį skaitykite straipsnyje Azuras.*
Plytų ažūras ant lango (Sankt Andrė, Austrija)
**Ažūras** (pranc. *ajouré*, 'permatomas') – kiauraraštis elementas ar dirbinys, naudojamas architektūros detalių, dekoratyvinės dailės gaminių puošyboje. Dekoratyvinių kiaurymių iš įvairių medžiagų raštas gali sudaryti statinio ar dailės dirbinio fragmentą arba visą dirbinį (ažūrinis audinys, filigrano papuošalas).

Charakteristika
---------------

Ažūrinio rašto elementai buvo populiarūs visais laikais, ypač gotikos ir islamo šalių architektūroje, dailėje bei amatuose. Jais puošiami reljefiniai vaizdai, kalybos, drožybos ant kaulo ir medžio dirbiniai, ginklų elementai (rankenos, makštys). Ažūriniams juvelyriniams papuošalams pagaminti sutaupoma brangių medžiagų. Tekstilėje ažūras suteikia tinklinį raštą audiniams siuvinėjant ar mezgant (pavyzdžiui, tinklinės kojinės).

Architektūroje ažūriniai elementai plačiai taikomi įrengiant masverkus, baliustradas, parapetus, įvairių rūšių plokštumas. Jie ypač paplitę islamo pasaulyje: akmeniniai *džaliai*, medinės *mašrabijos*. Varpinių atviros angos dažnai uždengiamos apsauginėmis dekoratyvinėmis grotelėmis, kurios leidžia plačiai sklisti varpų skambesiui. Gotikinėje architektūroje kai kurių statinių ištisos bokštų smailės yra ažūrinės. Viena iš tokių iškilusi Šartro katedros bokšte. Be akmens ir medžio, ažūrui įrengti plačiai naudojamos plytos, kuriomis pridengiami langai, paprastai neįstiklinti. Tokios konstrukcijos statiniai kaip Eifelio bokštas Paryžiuje taip pat apibūdinami kaip ažūriniai. Inžinieriams buvo labai svarbi ažūrinė konstrukcija, sumažinanti ne tik svorį, bet ir atsparumą vėjui.

* Medžio ažūras (Kairas, Egiptas)Medžio ažūras (Kairas, Egiptas)
* Mūro ažūras (Korintija)Mūro ažūras (Korintija)
* Žibintas (IX–X a.)Žibintas (IX–X a.)
* Porceliano dubuo (XVIII a. Anglija)Porceliano dubuo (XVIII a. Anglija)
* Romėnų brasletasRomėnų brasletas

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ažūras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Ažūras. *Ažūras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
2. ↑  Harriss, Joseph (1975). *The Eiffel Tower:Symbol of an Age*. London: Paul Elek. p. 63. ISBN 0236400363.
Koordinatės: 54°43′25″ š. pl. 25°12′3″ r. ilg.﻿ / ﻿54.72361°š. pl. 25.20083°r. ilg.﻿ / 54.72361; 25.20083


| Buivydiškių VII tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Vilniaus rajonas) |
| Plotas | 0,026 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,22 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Įteka | Sudervė |
| Išteka | Sudervė (2 atšakos) |

**Buivydiškių VII tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Vilniaus rajone, Buivydiškių gyvenvietės šiaurrytiniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Sudervės upelį (Neries intakas) 7,4 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis šiaurės-pietų-vakarų kryptimi – 0,55 km, plotis – iki 0,08 km. Krantai aukštoki, daugiausia apaugę medžiais ir krūmynais. Šiaurvakarinėje pakrantėje plyti pievos ir krūmynai. Vakarinis tvenkinio galas labai užžėlęs vandens augalija. Priešsroviui už 0,08 km telkšo bevardis 3,7 ha tvenkinys, pasroviui ant iš vakarinės tvenkinio dalies ištekančios Sudervės upelio atšakos nutįsusi 6 Buivydiškių dvaro tvenkinėlių kaskada (0,96 ha, 0,49 ha, 0,31 ha, 0,54 ha, 0,2 ha ir 1,48 ha). Pasroviui ant rytinės upelio atšakos iškart telkšo Buivydiškių V tvenkinys. Rytiniu krantu eina Vilniaus miesto riba (Justiniškių mikrorajonas).

Šaltiniai
---------

1. ↑
| KurganasКурган |
| --- |
|              |
| *Istorijos muziejus* |
|  |
| 

KurganasKurganas

55°27′0″ š. pl. 65°20′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.45000°š. pl. 65.33333°r. ilg.﻿ / 55.45000; 65.33333﻿ (Kurganas (miestas))Koordinatės: 55°27′0″ š. pl. 65°20′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.45000°š. pl. 65.33333°r. ilg.﻿ / 55.45000; 65.33333﻿ (Kurganas (miestas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5)------ vasaros: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kurgano sritis Kurgano sritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1979 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 322 383  |
| **Plotas** | 390 km² |
| **Tankumas** (2010) | 827 žm./km² |
| **Altitudė** | 75 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kurganas |

**Kurganas** (rus. *Курган*) – miestas Rusijoje, pietvakarių Sibire, į rytus nuo Čeliabinsko, Tobolo kairiajame krante; srities centras. Pro Kurganą eina Transsibiro geležinkelis bei Jekaterinburgo-Kokšetau geležinkelis. Plentai į Čeliabinską, Petropavlą, Jekaterinburgą. Yra oro uostas.

Mašinų (žemės ūkio mašinų, medienos apdirbimo staklių, kelių tiesimo mašinų), automobilių gamybos (autobusų „KAvZ", vilkikų), armatūros gamybos, chemijos ir farmacijos, odos ir avalynės, siuvimo ir trikotažo, statybinių medžiagų, maisto (mėsos, aliejaus) pramonė.

Veikia Kurgano valstybinis universitetas, žemės ūkio akademija, humanitarinė akademija, mašinų gamybos, pedagogikos institutai. Dramos, lėlių teatrai. Kraštotyros, poeto S. Vasiljevo muziejai, dekabristų namas-muziejus.

Istorija
--------

1662 m. pradėjo kurtis **Cariovo Gorodiščės** (*Царёво Городище*) gyvenvietė. 1695 m. ji perkelta 8 varstais žemyn Tobolo upe. 1738 m. gyvenvietė pervadinta į **Kurgano Slobodą** (*Курганская слобода*). 1782 m. suteiktos miesto teisės ir dabartinis pavadinimas. Kurganas išsiplėtė XIX a. pabaigoje, nutiesus Transsibiro geležinkelį. 1943 m. tapo srities centru.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kurganas (miestas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 300 psl.
Koordinatės: 55°27′40″ š. pl. 24°19′50″ r. ilg.﻿ / ﻿55.46111°š. pl. 24.33056°r. ilg.﻿ / 55.46111; 24.33056

Pauslajo miškas nuo Joknių kaimo apylinkių
**Pauslajo miškai** – miškų masyvas Kėdainių rajono šiaurės rytuose ir Panevėžio rajone, 1,5 km į šiaurę nuo Pagirių, 2 km į pietryčius nuo Pauslajo. Plotas 1650 ha (iš jų mišku apaugę 1480 ha). Sudaryti iš Pauslajo, Bliūdinių, Geltonų miškų. Priklauso Panevėžio miškų urėdijai, Anciškio girininkijai.

Paviršius lygus. Dirvožemiai vėlėniniai glėjiški sujaurėję. Per miškus teka Obels intakas Šumera, vakaruose teka Linkavos baseinui priklausančios upės (Orojus, Žiežmojus, Ratlankstis), o šiaurėje – Upytės intakas Uslaja (su Kuršele).

Medynų sudėtis:

* beržynai (37 %),
* drebulynai (17 %},
* uosynai (15 %),
* eglynai (12 %),
* ąžuolynai (8 %),
* baltalksnynai (6 %),
* juodalksnynai ir kiti (5 %).

Jaunuolynai sudaro 27 % medynų, pusamžiai medžiai – 43 %, pribręstantys medžiai – 16 %, brandūs – 14 %. Vidutinis medynų amžius 47 m.

Gyvena stambieji kanopiniai gyvūnai (briedžiai, šernai, stirnos ir kt.), lūšys, lapės, usūriniai šunys, kiškiai, voverės, kiaunės, slankos, jerubės.

Greta Pauslajo miškų įsikūrę kaimai: Jokniai, Kreiviai, Steponava, Žižmeliai, Žižmintai, Išlaužai, Lasongalis, Dargužiai, daug kitų nebegyvenamų kaimų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pauslajo miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 333
| Kurdžipsas |
| --- |
| Kurdžipsas Guamkos tarpeklyje (Krasnodaro kr.) Kurdžipsas Guamkos tarpeklyje (Krasnodaro kr.) |
| **Ilgis** | 100 km |
| **Baseino plotas** | 768 km² |
| **Ištakos** | Didysis Kaukazas |
| **Žiotys** | Belaja |
| **Šalys** | Rusija |

**Kurdžipsas** (rus. *Курджипс*, ady. *Куржыпс*) – upė Rusijoje, Šiaurės Kaukaze; Belajos kairysis intakas (Kubanės baseinas). Prasideda Adygėjoje, Kaukazo aukštikalnėse, Lagonakio kalnyne, šiauriniuose Ošteno kalno šlaituose. Teka į šiaurę giliu, miškingu slėniu, sudaro tarpeklius. Kurdžipsas teka daugiausia per Adygėją, bet atkarpą prateka per Krasnodaro kraštą. Įteka į Belają 114 km nuo jos žiočių, ties Krasnooktiabrskiu (įpiečiau Maikopo).

Didžiausi intakai: Mezmajus, Morozka, Chokodzė, Pricucha, Lučka.

Pagrindinės gyvenvietės prie Kurdžipso: Mezmajus, Dagestanskaja, Kurdžipskaja, Krasnooktiabrskis (Adygėja).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Река Курджипс, Государственный водный реестр.
**2007 metų sausio audra** – viena stipriausių Lietuvoje siautusių audrų. Ją lėmė virš Šiaurės atlanto susiformavęs ciklonas, kuris savo pietiniu pakraščiu lietė Lietuvą. Šioje ciklono dalyje susidarė dideli slėgio gradientai, tai ir lėmė audrą. Jos metu pūtė stiprus vakarų vėjas (gūsiai iki 32 m/s), todėl daug vandens suplūdo atgal į Dangės upę, kuri išsiliejo Klaipėdos miesto centre.

Audra susiformavo 2007 m. sausio 13 d. virš Baltijos jūros ir smogė didžiausia savo grėsme Lietuvai naktį iš sausio 14 d. į sausio 15 d.

Nuostoliai
----------

Daugiausiai nuo šios audros nukentėjo Vakarų Lietuva, Vakarų Latvija ir Šiaurės Lenkija.

Klaipėdoje iš krantų išsiliejo Danės upė ir buvo užlietas Klaipėdos senamiestis.

Palangoje suniokotas paplūdimys bei Palangos tiltas.

Visoje Lietuvoje apie 70 tūkst. elektros vartotojų liko be elektros energijos. Daugiausiai be elektros liko Kretingos, Skuodo ir Klaipėdos rajonų gyventojų.

Išversta nemažai medžių, lūžo daugybės medžių šakos.

### Klaipėdos uosto darbas

Nuo sausio 14 d. iki sausio 15 d. buvo nutrauktas Valstybinio Klaipėdos jūrų uosto darbas. Uostas patyrė didžiulių nuostolių, nes į uostą įplaukti ir išplaukti negalėjo laivai, nuo stipraus vėjo nukentėjo infrastruktūros objektai.

Taip pat neveikė perkėla į Smiltynę, todėl nuo likusios Lietuvos dalies buvo atkirsti Neringos ir Smiltynės gyventojai ir svečiai.

Nuorodos
--------

* Audra tūkstančius vartotojų paliko be elektros, *Delfi.lt*
| **Kazimieras Liščinskis** |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Gimė | 1634 m. kovo 4 d.Liščicos dvaras, Brastos vaivadija |
| Mirė | 1689 m. kovo 30 d. (55 metai)Varšuva |
|  |
| Veikla | Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės visuomenės veikėjas, vienas iš ateizmo LDK pradininkų. |
|  |
|  **Vikiteka** | Kazimieras Liščinskis |

**Kazimieras Liščinskis** (1634 m. kovo 4 d. Liščicos dvaras, Brastos vaivadija – 1689 m. kovo 30 d. Varšuva) – SJ, Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės visuomenės veikėjas, vienas iš ateizmo LDK pradininkų.

Biografija
----------

1658 m. įstojo į jėzuitų ordiną ir mokėsi Krokuvos jėzuitų kolegijoje, 1660–1664 m. mokėsi Kališe, 1666 m. Lvove. Išstojęs iš jėzuitų ordino ėmėsi teisinės veiklos. 1669 m. ir 1670 m. dalyvavo Brastos vaivadijos seimeliuose, 1669 m. 1672 m. 1674 m. buvo išrinktas Abiejų Tautų respublikos seimo atstovu. 1682 m. išrinktas Brastos žemės pateisėju, vėliau Lietuvos vyriausiojo tribunolo nariu.

1688 m. už ateistinį traktatą „Apie Dievo nebuvimą" (lot. *De non existentia Dei*), parašytą 1674–1687 m. suimtas, įkalintas Vilniuje. Bažnyčios teismui pasmerkus 1689 m. buvo teisiamas Seimo teismo Varšuvoje, nubaustas mirties bausme, nukirsdintas ir sudegintas ant laužo. Prieš tai turėjo viešai sudeginti traktato rankraštį. Traktato išliko tik kelios nedidelės ištraukos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Eugenijus Vasilevskis. *Kazimieras Liščinskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 451 psl.
| Kurdistano kalnai |
| --- |
| Kurdistano kalnai. Kanjonas Ravanduzo apylinkėseKurdistano kalnai. Kanjonas Ravanduzo apylinkėse |
| **Žemynas** | Azija |
| **Šalys** | Iranas, Turkija, Irakas |
| **Aukščiausias taškas** | Geljašino kalnas (4168 m) |
| **Uolienos** | skalūnai, gneisai, smiltainis |

**Kurdistano kalnai** arba ***Kurdų kalnai, Chakiario kalnai*** (turk. *Hakkâri Dağlari*, pers. کوه کردستان = *Kūh-e Kordestān*) – kalnų masyvas Kurdistane (Turkijoje, Irane ir Irake), į pietus nuo Vano ežero, tarp Armėnijos ir Irano kalnynų. Aukštis iki 4168 m (Geljašino kalnas Džilo kalnų masyve). Vakarinė dalis dar vadinama Armėnijos Tauru.

Kurdistano kalnai susideda iš kristalinių skalūnų, gneisų, smiltainių; yra granitoidų intruzijų. Viršūnės daugiausia plokščios. Šlaitus vagoja gilūs kanjonai, kuriais teka daugiausia Tigro intakai. Aukščiausiose viršūnėse esti nedidelių ledynų. Yra karstinio reljefo formų, versmių, urvų (Hazar Merdo, Šanidaro urvai).

Pietinius šlaitus dengia subtropiniai miškai, kuriuos kylant keičia makija, ąžuolynai, pistacijų giraitės, šiaurinius – stepių augalija, viršukalnėse – alpinės pievos. Kalnų šlaituose ganomi galvijai, avys, o slėniuose auginami kviečiai, miežiai, kukurūzai, vaismedžiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kurdistano kalnai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007
2. ↑  *Курдистанские\_горы*,Большая советская энциклопедия, T. XIV (Куна—Ломами). – Москва: Советская энциклопедия, 1973
**Petras Lukas** (tikroji pavardė *Lukošius*, 1975 m. pakeitė pavardę į *Dhula Yatri*, 1897 m. lapkričio 16 d. Drūkčiai, Bernotavo valsčius, Telšių apskr. – 1986 m. birželio 26 ar 28 d. Kalifornija, JAV) – Lietuvos skulptorius, tapytojas realistas.

Biografija
----------

1937 m. baigė skulptūrą Milano dailės akademijoje, 1939 m. – tapybą Romos karališkojoje meno akademijoje. 1941–1943 m. dėstė Vilniaus dailės akademijoje, ją uždarius pasitraukė į Austriją. Studijavo Vienos dailės akademijoje. 1945–1947 m. internuotas Šveicarijoje, Ženevoje mokėsi juvelyrikos. 1948–1963 m. gyveno Venesueloje. Nuo 1959 m. dėstė Andų universitete (Merida), profesorius. 1963–1965 m. studijavo Rytų meną Rabindranato Tagorės universitete (Šantiniketanas prie Kalkutos). 1966 m. gyveno JAV. 1967–1968 m. dėstė Udaipuro aukštesniojoje mokykloje Indijoje. 1969 m. grįžo į JAV.

Kūryba
------

Nuo 1938 m. dalyvavo parodose Lietuvoje, Italijoje, JAV. Sukūrė apvaliųjų, reljefinių skulptūrų („Kanklininkė" 1941 m. „V. Domaševičiaus portretas" 1942 m.), keramikos dirbinių, paminklinių kompozicijų, nutapė paveikslų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Indriulaitis, Irena Petraitienė. *Petras Lukas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 673 psl.
| Medaliai |
| --- |
| Eko Yuli Irawan |
| Vyrų sunkioji atletika |
| **Atstovaujant:  Indonezija**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Sidabras** | 2016 Rio de Žaneiras | -62 kg |
| **Sidabras** | 2020 Tokijas | -61 kg |
| **Bronza** | 2008 Pekinas | -58 kg |
| **Bronza** | 2012 Londonas | -62 kg |
| Pasaulio čempionatas |
| **Sidabras** | 2009 Kojangas | -62 kg |
| **Sidabras** | 2014 Almata | -62 kg |
| **Bronza** | 2007 Čiangmajus | -56 kg |
| **Bronza** | 2011 Paryžius | -62 kg |

**Eko Juli Iravanas** (*Eko Yuli Irawan*; g. 1989 m. liepos 24 d. Lampunge) – Indonezijos sunkiaatletis, daugkartinis olimpinis medalininkas.

Biografija
----------

2006 m. pasaulio jaunimo čempionato vicečempionas. Tais pačiais metais debiutavo pasaulio suaugusiųjų čempionate, kuriame užėmė 8-ą vietą. 2008 m. Azijos čempionato sidabro medalininkas. Savo pirmose karjeroje 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Irawan pelnė bronzos medalį. 2009 m. pasaulio čempionate pelnė savo pirmąjį medalį – sidabrą. 2010 m. Azijos žaidynėse pelnė bronzos medalį. 2011 m. vasaros Universiados čempionas. 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse indonezietis pakartojo savo pirmąjį rezultatą ir pelnė bronzos medalį. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Irawan pasiekė 312 kg rezultatą ir 6 kg persvarą nusileidęs kolumbiečiui Óscar Figueroa pelnė sidabro medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 9 d..
**Petras Montvila** – karininkas, pulkininkas leitenantas, Lietuvos Respublikos gynybos atašė Rusijoje.

Biografija
----------

P. Montvila baigė Generolo Jono Žemaičio Lietuvos karo akademiją, vyresniųjų štabo karininkų kursus Baltijos gynybos koledže.

Krašto apsaugos sistemoje dirba nuo 1992 m.

P. Montvila yra tarnavęs Jungtinių Tautų apsaugos pajėgų misijoje Kroatijoje, ėjęs štabo viršininko pareigas Vytauto Didžiojo jėgerių batalione, štabo viršininko-vado pavaduotojo pareigas Didžiojo Lietuvos etmono Jonušo Radvilos mokomajame pulke, tarnavęs NATO tarptautiniame kariniame štabe Briuselyje (Belgijoje), vadovavęs Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytenio bendrosios paramos logistikos batalionui, taip pat šio bataliono pagrindu suformuotai Lietuvos nacionalinės paramos elemento septintajai karių pamainai, ji buvo atsakinga Afganistane dislokuotų Lietuvos karių logistinį aprūpinimą.

2017 m. paskirtas Lietuvos Respublikos gynybos atašė Rusijoje.

Apdovanojimai
-------------

* Vyčio Kryžiaus 5-ojo laipsnio ordinas;
* Krašto apsaugos sistemos medalis „Už tarptautines misijas";
* Krašto apsaugos sistemos proginis įstojimo į NATO medalis.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  „Gynybos atašė Rusijoje bus skiriamas Petras Montvila". 15min.lt. Nuoroda tikrinta 2022-04-22.
2. ↑  „Gynybos atašė Rusijoje bus skiriamas Petras Montvila". Lrytas.lt. Nuoroda tikrinta 2022-04-22.
| F1 2020 |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | Codemasters Birmingham |
| Leidėjas | Codemasters |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | 2020 m. liepos 10 d. |
|
| Žanras (-ai) | Vairavimo |
| Režimas | Singleplayer, daugelio žaidėjų |
|
| Reitingai |  |
| **Platforma** | Microsoft Windows, PlayStation 4, Xbox One, Google Stadia |
| Versija |  |
| Variklis |  |
| Reikalavimai |  |
| Platinimas | Optinis diskas,internetu |
|
| Licencija |  |
| Pirmtakas | F1 2009 |
| Kitos dalys | F1 2010 F1 2011 F1 2012  F1 2013  F1 2014  F1 2015  F1 2016  F1 2017 F1 2018 F1 2019 |
| formula1game.com/2020 |

**F1 2020** – oficialus „Codemasters" žaidimas, paremtas Formulės 1 ir Formulės 2 lenktynėmis (2020 m. sezonu). Tai yra dvylikta šio žanro „Codemasters" dalis. Žaidimas išleistas 2020 m. liepos 10 d. Pirmą kartą žaidimas išleistas vos prasidėjus tikram Formulės 1 sezonui – dėl COVID-19 pandemijos sezonas buvo smarkiai pakoreguotas ir pirmosios sezono lenktynės Austrijoje vyko tik liepos 4 d.

Galimybės žaidime
-----------------

Pirmą kartą žaidimo serijoje atsirado naujas komandos valdymo režimas „My Team". Šiame režime žaidėjas gali susikurti naują komandą, valdyti įvairius komandos formavimo aspektus, į komandą samdyti lenktynininką ir varžytis su kitomis 10 oficialių komandų. Sezono eigoje žaidėjas galės plėsti komandą, samdyti naujus komandos narius, kelti įvairių pastatų lygį.

Brangesnė žaidimo versija „Deluxe Schumacher Edition" leidžia žaidėjui vairuoti septynis kartus pasaulio čempiono Michaelio Šumacherio bolidus, jo atvaizdą naudoti renkantis žaidėjo išvaizdą bei gauti kitas papildomas galimybes.

Šaltiniai
---------

1. ↑  F1 2020 game to be released in July, includes management mode

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| Ejafjadlajokudlis |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Islandija Islandija |
|  |
| Aukštis | 1666 m |
|  |
| Tipas | stratovulkanas |
|  |
| Amžius |
|  |
| Aktyvumas | aktyvus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 2010 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 63°38′00″ š. pl. 19°36′00″ v. ilg.﻿ / ﻿63.63333°š. pl. 19.60000°r. ilg.﻿ / 63.63333; 19.60000Koordinatės: 63°38′00″ š. pl. 19°36′00″ v. ilg.﻿ / ﻿63.63333°š. pl. 19.60000°r. ilg.﻿ / 63.63333; 19.60000 |

**Ejafjadlajokudlis** (isl. *Eyjafjallajökull*, TFA: [ˈɛɪjaˌfjatl̥aˌjœkʏtl̥]) – 78 km² dydžio Islandijos pietuose po ledynu esantis stratovulkanas. Ejafjadlajokudlis yra į vakarus nuo didesnio, Mirdalsjokudlio ledyno.

Ejafjadlajokudlio ledynas dengia ugnikalnį, kurio paskutiniai išsiveržimai vyko 2010 m. kovo ir balandžio mėn. Prieš tai ugnikalnis buvo išsiveržęs nuo 1821 m. iki 1823 m. Ugnikalnio krateris yra 3-4 km skersmens.

Pietinis kalno pakraštys anksčiau buvo Atlanto pakrantė. Dabar jūra pasitraukė 5 km, buvusios pakrantės vietoj palikdama stačius skardžius su daugybe krioklių, geriausiai žinomas iš jų yra Skogafosas. Esant didesniam vėjui, mažesnių krioklių vanduo gali netgi tekėti į kalną.

2010 m. išsiveržimas
--------------------

2010 m. ugnikalnio išsiveržimas
2009 m. pabaigoje ugnikalnio apylinkėse pasireiškė seisminis aktyvumas. Pirmasis išsiveržimas prasidėjo 2010 m. kovo 20 d. Vėliau sekė trumpa pertrauka. Balandžio 14 d. išsiveržimas buvo sprogstamojo pobūdžio, dideli kiekiai ištirpusio ledyno vandens upėmis pasileido link vandenyno, ~800 žmonių evakuota. Išsiveržęs Ejafjadlajokudlis į atmosferą paskleidė didelį vulkaninių pelenų debesį, dėl kurio nuo balandžio 15 d. iki 20 d. didžiojoje dalyje Europos uždaryta oro erdvė, nutraukti lėktuvų skrydžiai. Dėl Ejafjadlajokudlio aktyvumo skrydžiai kai kuriose Europos valstybėse buvo trumpam nutraukti ir 2010 m. gegužę.

Prognozuota, kad Ejafjadlajokudlis gali iššaukti gretimo, daug galingesnio, Katlos ugnikalnio išsiveržimą, nes nustatyta, kad jau keletą kartų po Ejafjadlajokudlio sekė Katlos išsiveržimas.

Nuorodos
--------

* Ugnikalnio vaizdo kamera

Šaltiniai
---------

1. ↑  Islandijoje išsiveržus ugnikalniui evakuota šimtai žmonių


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ejafjadlajokudlis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Petras Lelis** (1908 m. vasario 18 d. Skaistgiriuose, Panevėžio apsk. – 1984 m. balandžio 15 d. Toronte, Kanada) – Lietuvos inžinierius statybininkas, architektas.

Biografija
----------

Mokėsi Panevėžio gimnazijoje. 1924 m. baigęs Dotnuvos žemės ūkio technikumą, dirbo kultūrtechniku melioracijoje. Vėliau studijavo Prancūzijoje: 1930 m. Kano universitete įgijo inžinieriaus diplomą. Po aukštosios mokyklos baigimo dirbo apskrities inžinieriaus pareigose Mažeikiuose, Raseiniuose, Tauragėje, 1937–1944 m. – Panevėžyje. Projektavo ir tiesė kelius, tiltus, statė mokyklas ir kt. visuomeninius pastatus. Tarp iškilesnių darbų – Panevėžio apskrities savivaldybės rūmai (dab. Panevėžio rajono poliklinika A. Jakšto al.), Lietuvos banko rūmai Tauragėje, Ylakių evangelikų baptistų bažnyčia ir kt.

Antrojo pasaulinio karo pabaigoje pasitraukė į vakarinę Vokietijos dalį, 1948 m. emigravo į Kanadą. Dalyvavo išeivių iš Lietuvos gyvenime: bendradarbiavo spaudoje, buvo išrinktas į Kanados lietuvių fondo valdybą. 1973 m. išleido atsiminimų knygą „Lietuvos keliu. 1910–1973 metai".

Šaltiniai
---------

* Panevėžio rajono savivaldybės viešosios bibliotekos inf.
* Inžinieriaus P. Lėlio atsiminimai (recenzija) // Aidai, 1997
* Iš Petro Lelio prisiminimų // Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka Archyvuota kopija 2018-03-26 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ekliptinė koordinačių sistema** – dangaus koordinačių sistema, kuri naudoja ekliptiką kaip atskaitos plokštumą. Ekliptika – dangaus sferos didysis apskritimas, kuriuo vyksta regimasis metinis Saulės centro judėjimas. Taip pat ekliptika vadinama Žemės orbitos projekcija dangaus sferoje.

Koordinatės
-----------

**Ekliptinėje koordinačių sistemoje** naudojamos koordinatės vadinamos ekliptine ilguma λ ir ekliptine platuma β. Objekto padėčiai dangaus sferoje nustatyti per objektą ir ekliptikos polius brėžiamas didysis dangaus sferos pusapskritimis – ekliptinės platumos apskritimas. Apskritimo lankas nuo ekliptikos plokštumos iki objekto yra ekliptinė platuma, o lankas nuo pavasario lygiadienio taško iki ekliptikos plokštumos – ekliptinė ilguma. Kadangi koordinatės nustatomos pagal lygiadienių taškus, bėgant laikui jos kinta dėl Žemės ašies precesijos. Dėl šios priežasties nurodant koordinates visada reikia nurodyti, kokioje epochoje jos buvo užrašytos.

Ši koordinačių sistema naudinga, kai stebimi Saulės sistemos kūnai, nes visų planetų (išskyrus Merkurijų) ir daugumos mažų objektų orbitos yra beveik vienoje plokštumoje, todėl jie visada stebimi šalia ekliptikos.

Koordinačių vertimas
--------------------

* λ ir β – ekliptinė ilguma ir ekliptinė platuma;
* α ir δ – rektascensija ir deklinacija;
* ε = 23,439281° yra Žemės ašies posvyris į ekliptiką.

### Iš ekliptinių koordinačių į pusiaujines

Declinacija δ ir rektascensija α gaunamos iš formulių:

sin δ = sin ε sin λ cos β + cos ε sin β
cos α cos δ = cos λ cos β
sin α cos δ = cos ε sin λ cos β - sin ε sin β
### Iš pusiaujinių koordinačių į ekliptines

sin β = cos ε sin δ - sin α cos δ sin ε
cos λ cos β = cos α cos δ
sin λ cos β = sin ε sin δ + sin α cos δ cos ε