recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 61°57′ š. pl. 6°53′ v. ilg.﻿ / ﻿61.950°š. pl. 6.883°r. ilg.﻿ / 61.950; 6.883

Salos pozicija
**Hesturas** (far. *Hestoy, Hestur*, dan. *Hestø*) – Farerų sala į vakarus nuo Streimojaus, į pietus nuo Kolturo. Salos pavadinimas reiškia *arklį*. Salos plotas – 5,9 km²; aukštis iki 421 m (Mulinas, Egjarokas). 2007 m. Hesture gyveno 34 žmonės.

Vakariniuose salos skardžiuose yra paukščių kolonijos. Hesturo šiaurinėje daly yra pelkės su keturiais ežerais, Fagradalsvatnas yra didžiausias iš jų. Haelure, piečiausioje salos dalyje, yra švyturys. Rytinėje salos dalyje yra vienintelė salos gyvenvietė Hesturas.

1919 m. žvejybos nelaimingas atsitikimas pražudė trečdalį salos vyrų.

Kalnai
------

Saloje yra keturi kalnai:

| Pavadinimas | Aukštis |
| --- | --- |
| Mulinas | 421 m |
| Egjarokas | 421 m |
| Nakuras | 296 m |
| Alvastakuras | 125 m |

Galerija
--------

* Hesturas
* Hesturas
* Hesturo pakrantė
* Hesturo kaimas
* Hesturo bažnyčia
* Hesturo sala fone

Išnašos
-------

1. ↑
2. 1 2
Koordinatės: 59°16′00″š. pl. 25°57′00″r. ilg.﻿ / ﻿59.266667°š. pl. 25.95°r. ilg.﻿ / 59.266667; 25.95

| Tapos valsčiusest. *Tapa vald* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Estijos vėliava Estija |
| **Regionas** | Vakarų Viru |
| **Administracinis centras** | Tapa |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 11 049 |
| **Plotas** | 480 km² |
| **Tankumas** (2018) | 23 žm./km² |
| **Teritorijos kodas** | EE |
|  |
| **Tinklalapis** | tapa.ee |
|  **Vikiteka** | Tapos valsčiusVikiteka |

**Tapos valsčius** (est. *Tapa vald*) – valsčius šiaurės rytų Estijoje, Vakarų Viru apskrityje. Gyvena 11 tūkst. gyventojų (2018 m.), teritorija užima 480 km².

Administracinė reforma
----------------------

Vykdant vietos savivaldos administracinę reformą, 2017 m. prie Tapos valsčiaus buvo prijungtas Tamsalu valsčius. 2014 m. valsčiaus plotas buvo 262,8 km², gyventojų – 7849 žm. Po atlikto teritorijų sujungimo, 2018 m. valsčiaus plotas tapo lygus 480 km², gyventojų padaugėjo iki 11049 žm.

Gyvenvietės
-----------

* Miestai:

Tapa, Tamsalu

* Miesteliai (*Alevikud*):

Lehtsė, Sesė

* Kaimai (*Külad*):

Aavere, Alupere, Araski, Assamalla, Imastu, Jootme, Jäneda, Järsi, Järvajõe, Kadapiku, Kaeva, Karkuse, Kerguta, Koiduküla, Koplitaguse, Kuie, Kullenga, Kursi, Kuru, Kõrveküla, Lemmküla, Linnape, Loksa, Loksu, Lokuta, Läpi, Läste, Metskaevu, Moe, Naistevälja, Nõmmküla, Näo, Patika, Piilu, Piisupi, Porkuni, Pruuna, Põdrangu, Rabasaare, Raudla, Rägavere, Räsna, Saiakopli, Saksi, Sauvälja, Savalduma, Tõõrakõrve, Türje, Uudeküla, Vadiküla, Vahakulmu, Vajangu, Vistla, Võhmetu, Võhmuta.

Galerija
--------

* II pasaulinio karo kareivių kapinėsII pasaulinio karo kareivių kapinės
* Jootme dvaras*Jootme* dvaras
* Saugomas šermukšnio medisSaugomas šermukšnio medis
* Savaldumos karstinis ežerasSavaldumos karstinis ežeras
* 1977 m. aviakatastrofos atminimo paminklas1977 m. aviakatastrofos atminimo paminklas

Nuorodos
--------

* Valsčiaus internetinė svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Siauras sąsiauris, skiriantis Karolinos atolo saleles
**Karolinos sala** (angl. *Caroline Island*), **Karolinos atolas** (*Caroline Atoll*) arba **Tūkstantmečio sala** (*Millennium Island*) – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Linijinių salų grupės rytuose, priklauso Kiribačiui. Plotas 3,76 km².

Geografija
----------

Atolas išsidriekęs šiaurės-pietų kryptimi, sudarytas iš 39 salelių ir siauros lagūnos. Salos ilgis 9 km, plotis 2 km, aukštis 6 m. Lagūnos gylis 5-7 m. Atole išsaugoti pirmykščiai tropiniai miškai. Sala paskelba biosferos rezervatu. Auga didžiosios ratiklės, kokospalmės, morinidos, krūmynai. Saloje peri *Onychoprion fuscatus* žuvėdros, didžiosios fregatos. Karlinos atole yra viena didžiausių pasaulyje kokosinių krabų populiacijų. Lagūnoje yra tridaknų, krabų atsiskyrėlių, žaliųjų vėžlių.

Istorija
--------

Salą pirmieji atrado polineziečiai, jie Nako salelėje buvo įkūrę šventyklą ir kaimelį. 1606 m. Karolinos atolą pasiekė pirmasis europietis, portugalas Pedro Fernandes de Queirós, 1795 m. kapitono William Robert Broughton ekspedicija salai suteikė Karolinos vardą. 1846 m. Taičio kompanija saloje įsteigė kopros rinkėjų gyvenvietę, bet dėl mažo finansavimo kopros gavyba nutrūko. 1868 m. atolas buvo paskelbtas JK valda, įkurta gyvenvietė. Ji gyvavo iki 1904 m. kai gyventojai persikėlė į Niuę. XX a. pr. vėl salą bandyta apgyvedinti, vystyti kopros ir guano gavybą, bet gyventojai apleido atolą. Nuo 1979 m. Karolinos sala priklauso Kiribačiui. Sala tebėra negyvenama, čia lankosi kopros rinkėjai, mokslininkai, turistai.

Tūkstantmečio sala
------------------

Po 1995 m. datos keitimosi linijos ribų pakeitimo Karolinos atolas tapo sausumos teritorija, pirmąja pasitinkančia naujus metus (neskaitant Antarktidos). Sala pirmoji pasitiko naująjį tūkstantmetį, į salą susirinko daug turistų, vyko šventė, reportažus iš salos rodė visame pasaulyje.
Spinelo Aretino portretas (Dž. Vazario 1568 m. „Le Vite" iliustracija)
**Spinelas Aretinas** (it. **Spinello Aretino**, tikr. *Spinello di Luca Spinelli*, apie 1346 – 1410 m.) – italų vėlyvosios gotikos, protorenesanso dailininkas iš Areco.

Biografija
----------

Spinelas gimė apie 1346 m. Arece. Jis buvo kilęs iš vietos amatininkų, daugiausiai metalo dirbinių meistrų giminės. Pravardė *Aretino* reiškia „iš Areco". Spinelas tikriausiai mokėsi pas vietos tapytoją Andrea di Nerio, kurio įtakos pėdsakų galima įžvelgti ankstyvojoje Spinelo freskoje „Šv. Marija ir šventieji su rėmėju". Iškart po 1780 m. Spinelas Aretinas persikėlė į Luką, kur jo stilius buvo paveiktas vietos mokyklos dailininkų, ypač Angelo Puccinelli. 1384 m. dokumentuota Spinelo sukurta altorinė tapyba olivetiečių vienuolių bažnyčiai Lukoje. Didelis Spinelo tapybos poliptikas, kurio centrinė panelė (dabar dingusi) datuota 1385 m. buvo olivetiečių bažnyčioje Romoje. 

1386 m. Spinelas Aretinas dokumentuotas Arece ir 1387 m. − Florencijoje, kur jam buvo užmokėta už dviejų statulų projektus katedros fasadui. Maždaug tuo metu Florencijos Alberti giminė užsakė dailininkui du darbus: freskų ciklą Šv. Benedikto gyvenimo motyvais *San Miniato al Monte* bažnyčios vienuolyno zakristijoje (atliktas apie 1387−88 m.) ir ciklą Šv. Kotrynos Aleksandrietės gyvenimo motyvais *Santa Caterina in Antella* privačioje Alberčių oratorijoje už Florencijos ribų. 1390−1391 m. dailininkas sukūrė freskų ciklą Šv. Efezo ir Pontito gyvenimų tema *Camposanto* kapinėse Pizoje. Po to dirbo Florencijoje, kūrė freskų ciklą Šv. Jono Krikštytojo gyvenimo tema *Santa Maria del Carmine* bažnyčioje (neišlikęs). 1395−1397 m. dailininkas minėtas Arece.

1399−1401 m. Spinelas Aretinas vėl dirbo Florencijoje, bendradarbiavo ties didžiojo altoriaus kūrimu *Santa Felicita* bažnyčioje. 1404 m. pabaigoje dailininkas dirbo Sienoje, kur kūrė freskas vietos katedroje (neišlikusios). Svarbiausiu jo užsakymu buvo freskų ciklas popiežiaus Aleksandro III gyvenimo tema Sienos rotušėje (*Palazzo Pubblico*). Šiuose darbuose jam padėjo sūnus Parri Spinelli. Aretinas Spinelas mirė 1410 m. kovo 14 d. Arece. Savo kūryboje jis dažnai skolinosi idėjas iš kitų dailininkų, ypač iš Džoto, tačiau išvystė savą drąsų ir išraiškingą stilių, kuris paveikė vėlyvuosius Lorenzo Monaco ir Lorenzo Ghiberti gotikinius darbus, o jo dėmesys Džoto kūrybai ir monumentalumo pajautimas padarė įtakos Mazačui.

Darbų galerija
--------------

* „Šv. Nemezijus ir Šv. Jonas Krikštytojas", apie 1385 m.
* Freskos Šv. Benedikto gyvenimo tema *San Miniato al Monte* bažnyčioje Florencijoje
* Freskos *Santa Caterina in Antella* oratorijoje
* „Nukryžiavimas"
* Freskos popiežiaus Aleksandro III gyvenimo tema Sienos *Palazzo Pubblico* rūmuose

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Spinello Aretino** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Richard K. Emmerson. *Key Figures in Medieval Europe*. Routledge, − 2013, p. 606
* Encyclopaedia Britannica
| Tapažosas |
| --- |
| Tapažosas Amazonijos nac. parke Tapažosas Amazonijos nac. parke |
| **Ilgis** | 810 km |
| **Baseino plotas** | 487 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 15 500 m³/s |
| **Ištakos** | Žuruena ir Teles Piresas |
| **Žiotys** | Amazonė |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Tapažosas |

**Tapažosas** (port. *Rio Tapajós*) – upė Brazilijoje; Amazonės dešinysis intakas. Prasideda Brazilijos plokščiakalnyje, Mato Groso valstijoje, ties Bara do San Manueliu susiliejus Žuruenos ir Teles Pireso upėms. Aukštupyje slenkstėta, yra krioklių.

Teka į šiaurę, per Amazonės žemumą (Paros valstija). Įteka į Amazonę ties Santarenu. Žemupyje vaga labai išplatėja (iki 15 km).

Didžiausi intakai: Kururu, Tropasas, Kreporis, Žamanšinas, Arapiunsas (dešinieji).

Liūčių sezonu (lapkritį–kovą) vandens lygis pakyla iki 8 metrų. 300 km žemupio ruožas laivuojamas (iki Itaitubos) jūriniais laivais. Dėl slenksčių aukštesnis baseinas sunkiai pasiekiamas ir retai apgyvendintas. Pagrindinės gyvenvietės prie upės: Žakareakanga, Itaituba, Aveiras, Beltera, Santarenas.

Tapažoso baseine yra Pietų Amerikos nepasiekiamumo polius (vieta, labiausiai nutolusi nuo vandenyno). Prie upės įsteigtas Amazonijos nacionalinis parkas, Tapažoso, Kreporio, Itaitubos nacionaliniai miškai.

Galerija
--------

* Tapažosas Amazonės baseino žemėlapyje
* Tapažoso slenksčiaiTapažoso slenksčiai
* Tapažoso išplatėjimas ties Alter do Šao vietoveTapažoso išplatėjimas ties Alter do Šao vietove
* Tapažoso išplatėjimas ties Alter do Šao vietoveTapažoso išplatėjimas ties Alter do Šao vietove

Pastabos
--------

1. ↑  su Žuruena 1930 km

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Tapajós (Tapažòsas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013
2. 1 2  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
3. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| ***Colocasia esculenta*** |
| --- |
| Valgomoji kolokazija (Colocasia esculenta)Valgomoji kolokazija(*Colocasia esculenta*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Arekažiedžiai  *( Arecidae)* |
| Eilė: | Aroniečiai  *( Arales)* |
| Pošeimis: | *Aroideae*  *( Aroideae)* |
| Šeima: | Aroniniai  *( Araceae)* |
| Gentis: | Kolokazija  *( Colocasia)* |
| Rūšis: | Valgomoji kolokazija  *( Colocasia esculenta)* |

 |
| **Sinonimai** |
| * *Arum esculentum*;
* *Caladium esculentum*;
* *Colocasia antiquorum;*
* *Colocasia antiquorum* var. *esculenta*;
* *Colocasia antiquorum* var. *euchlora*
 |

**Valgomoji kolokazija**, **taras** (*Colocasia esculenta*) – aroninių (*Araceae*) šeimos kolokazijų (*Colocasia*) genties augalų rūšis. Tai daugiamečiai žoliniai augalai, kurių ilgi šakniastiebiai galuose suformuoja stiebagumbius. Visas augalas turi pientakių. Lapai stambūs, išaugę iš šakniastiebių, ilgais, iki 1 m ilgio lapkočiais. Žiedynstiebiai paprastai trumpesni už lapkočius. 

Diploidinės (2n) taro formos turi 28, 36, 48 chromosomas.

Stiebagumbiai ir jų panaudojimas
--------------------------------

Stiebagumbiai turi akutes kaip ir Lietuvoje gerai žinomų bulvių stiebagumbiai. Stiebagumbio odelė sukamštėja, minkštimas būna baltas, gelsvas, geltonas, oranžinis, rausvas ar net raudonas. Vienas taro augalas užaudina daug stiebagumbių - kelis stambius pagrindinius ir daug smulkių šoninių. Pagrindinis stiebagumbis gali sverti iki 4 kg. 

Stiebagumbis turi 18-20 % krakmolo, 0,5 % cukrų, Kiek daugiau nei 3 % baltymų. Taro krakmolo grūdeliai smulkūs, dėl ko tarinis krakmolas vertinamas tekstilės pramonėje, kur jį naudoja audinių apretavimui. Šis krakmolas taip pat naudojamas dietinėje ligonių mityboje. 

Visų laukinių ir dalies kultūrinių tarų stiebagumbių audiniai turi adatiškų kalcio oksalato kristalų (rafidų), kurie verdant suyra ir ištirpsta. 

Derlingumas - 6-12 tonų stiebagumbių iš hektaro. Daugelio veislių stiebagumbiai auga daugiau kaip metus, kitų veislių - 6-7 mėnesius. Sparčiausiai augančių veislių stiebagumbiai subręsta per 3 mėnesius. 

Stiebagumbiai gerai išsilaiko sausai laikomi, gerai atlaiko transportavimą.

Mityba
------

Valgomosios kolokazijos (*Colocasia esculenta*) šakniastiebis
Tai vienas anksčiausiai sukultūrintų augalų, plačiai naudojamas tropikų šalių virtuvėse: Polinezijoje, Afrikoje ir kitur.

Šis augalas naudojamas ir Tolimųjų Rytų virtuvėse. Kinijoje jis vadinamas 芋頭 (*yùtǒu*), Kantone – *wutao*, Japonijoje – 里芋 *satoimo*, o Korėjoje – 토란 *toran*. Dažniausiai jis verdamas ar troškinamas, tačiau gali būti ir apkepamas tešloje.

Etioliuotus ūglius augina ir valgo kaip šparago ūglius.
Hefaisto šventyklos stilobatas po dorėninėmis kolonomis
**Stilobatas** (gr. στυλοβάτης – kolonos papėdė) – senovės graikų šventyklos arba kolonados laiptuoto cokolio (stereobato arba krepidomos) viršutinė pakopa arba jos paviršius (šventyklos grindys). Dėl optinių sumetimų ir lietaus vandens nuvedimui stilobato vidurys buvo daromas šiek tiek iškilus.

Stilobato dydis dažnai buvo susijęs su kitų šventyklos architektūrinių detalių matmenimis. Graikų dorėninėse šventyklose stilobato ilgis priklausė nuo pločio; kai kuriose ankstyvosiose dorėninėse šventyklose kolonų aukštis buvo trečdalio stilobato pločio.

Šiuolaikinėje architektūroje stilobatas yra pastato laiptuoto pamato viršutinė dalis arba bendras kelių pastatų pagrindo paviršius. Dažnai naudojamas dangoraižių statyboje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tarptautinių žodžių žodynas, p. 466, Vilnius, Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985 m.
2. ↑  *Stilobatas*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, X t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1983. T.X: Samnitai-Šternbergas, 418 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Berntas Karlsonasšved. *Bernt Karlsson*** |
| --- |
|  |
| Bernt Carlsson |
| Gimė | 1938 m.Stokholme |
| Mirė | 1988 m. gruodžio 21 d. (~50 metų)gruodžio mėn. žuvo aviakatastrofoje Namibijoje |
|  |
| Veikla | politologas, Švedijos diplomatas ir politinis veikėjas |
| Partija | 1970 m. Švedijos socialdemokratų darbininkų partija |
|  |
| Alma mater | Stokholmo universitetas |

**Berntas Karlsonas** (šved. *Bernt Carlsson*, 1938 m. Stokholme – 1988 m. gruodžio 21 d. žuvo aviakatastrofoje Namibijoje) – politologas, Švedijos diplomatas ir politinis veikėjas.

Biografija
----------

Studijavo ekonomiką ir politinius mokslus Stokholmo universitete. 1960–1970 m. Švedijos socialdemokratinio jaunimo judėjimo aktyvistas. 1970–1976 m. Švedijos socialdemokratų darbininkų partijos tarptautinis sekretorius. 1976–1983 m. Socialistų Internacionalo Generalinis sekretorius.

1983–1986 m. Švedijos užsienio reikalų ministerijos valstybės sekretorius, ypatingasis pasiuntinys. 1987–1988 m. JTO komisaras Namibijoje.
**Kwame Brown**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1982 m. kovo 10 d. |
| Gimimo vieta | Čarlstonas, Šiaurės Karolina, JAV |
| Ūgis | 2,11 m |
| Svoris | 113 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Laisvasis agentas |
| **Pozicija** | Vidurio puolėjas |
| NBA naujokų birža |
| 2001 m. | 1 šaukimu,Vašingtono „Wizards" |
| Profesionalūs klubai |
| 2001-20052005-200820082008-20102010-20112011-20122012-2013 | Vašingtono „Wizards"Los Andželo „Lakers"Memfio „Grizzlies"Detroito „Pistons"Šarlotės „Bobcats"„Golden State Warriors"Filadelfijos „76ers" |   |
|  |

**Kwame Brown** (**Kvamė Braunas**; g. 1982 m. kovo 10 d.) – JAV krepšininkas, rungtyniaujantis NBA, Detroito „Pistons" komandoje.

K. Braunas į NBA atėjo po 2001 m. NBA naujokų biržos, kur jį pirmuoju numeriu pasirinko Vašingtono „Wizards" klubas, tačiau po 2004–2005 m. sezono krepšininkas buvo išmainytas į „Lakers" komandą. 2008 vasario 1 d. Kwame Brown buvo išmainytas į Memfio „Grizzlies" komandą, bet pasibaigus sezonui komanda nutarė nepratęsti sutarties. 2008 m. rugpjūčio 4 d. jis pasirašė 2 metų 8 mln. JAV dolerių sutartį su Detroito „Pistons" komanda.[1]

2010 m. rugpjūčio 23 d. Braunas pasirašė 1 metų sutartį su Šarlotės „Bobcats" komanda ir vėl susitiko Maiklą Džordaną. 2011 m. gruodžio 14 d. K. Braunas pasirašė vienerių metų, 7 milijonų vertės kontraktą su „Golden State Warriors" ekipa. 2012 m. liepos 20 d. K. Braunas pasirašė dvejų metų, 6 milijonų vertės kontraktą su Filadelfijos „76ers" ekipa. 2013 m. lapkričio 20 d. buvo atleistas.

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* basketnews.lt puslapis apie žaidėją
| **Strobilurus esculentus** |
| --- |
| Valgomasis tampriukas (Strobilurus esculentus)Valgomasis tampriukas (*Strobilurus esculentus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Mažūniniai  *( Marasmiaceae)* |
| Gentis: | Tampriukas  *( Strobilurus)* |
| Rūšis: | Valgomasis tampriukas  *( Strobilurus esculentus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Valgomasis tampriukas** (lot. *Strobilurus esculentus*) – mažūninių (*Marasmiaceae*) šeimos, tampriukų (*Strobilurus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Ant eglės kankorėžių.

* **Augimo laikas**

Pavasaris.

* **Pagrindiniai požymiai**

Auga tik ant eglės kankorėžių.

Vaisiakūniai smulkūs. Kepurėlė 1–2 cm skersmens, retai didesnė (3–4 cm), apvali, matinė, kartais raukšlėta, plona, pilkai ruda, rausvai ruda, odiškai ruda. Lakšteliai pilki, siauri, tankūs priaugtiniai. Kotas ilgas, apie 10 cm virš žemės ir 3–7 cm bųna žemėje, paklotėje, ant kankorėžio arba peraugęs jį.

**Būdingi požymiai:** labai tamprus, išauga labai anksti pavasarį, vos sniegui nutirpus.

Auga pavieniui. Smulkus, bet malonaus skonio, tinka sriuboms paskaninti. Vokiečių labai vertinamas grybas. Pavasario pranašas.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 176 psl.

Nuorodos
--------

* Valgomojo tampriuko nuotraukos

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Valgomasis tampriukas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Kybartiškės pilkapynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Kybartiškės pilkapynasKybartiškės pilkapynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°00′50″ š. pl. 22°40′50″ r. ilg.﻿ / ﻿56.01389°š. pl. 22.68056°r. ilg.﻿ / 56.01389; 22.68056Koordinatės: 56°00′50″ š. pl. 22°40′50″ r. ilg.﻿ / ﻿56.01389°š. pl. 22.68056°r. ilg.﻿ / 56.01389; 22.68056 |

 |
| Vieta | Šiaulių rajonas |
| Seniūnija | Raudėnų seniūnija |
| Naudotas | I a. - IV a. |
| Tirtas | 1969 m. |

**Kybartiškės pilkapynas** – pilkapynas Šiaulių rajono savivaldybės teritorijoje, Kybartiškės kaime (Raudėnų seniūnija).

Tyrimai
-------

Išliko 5 pavieniai apardyti pilkapiai ir pilkapių grupė su vėliau joje įrengtomis kaimo kapinaitėmis. 1969 m. pilkapyno archeologinius tyrimus atliko Istorijos institutas (tyrimų vadovas Mykolas Michelbertas). Ištirti 4 pilkapiai. Jų sampilai 6–8 m skersmens ir 0,9-1,0 m aukščio. Tris pilkapius juosia apskriti ar ovalūs akmenų vainikai, viename pilkapyje buvo akmenų grindinys. Mirusieji laidoti nedeginti 0,3-0, 4 m gylio duobėse su įkapėmis. Rasta I a. – IV a. geležinių įmovinių kirvių, ietigalis, akinių segių, žalvarinė apyrankė. Kapinaitėse ištirtas 21 kapas, rasta XVI a. – XVII a. monetų, žalvarinių žiedų, geležinių peilių. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mykolas Michelbertas. *Kybartiškės pilkapynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 20 psl.
**Valija Dambė** (latv. *Vallija Dambe*, 1912 m. gegužės 26 d. Ryga – 1995 m. spalio 15 d. ten pat) – latvių kalbininkė, filologijos daktarė.

Biografija
----------

1941 m. baigė Latvijos universitetą. 1963 m. filologijos daktaras, 1993 m. Latvijos mokslų akademijos garbės daktaras.

Nuo 1946 m. dirbo Latvijos mokslų akademijos Kalbos ir literatūros institute. Daugiausia tyrė baltų toponimiką. Prisidėjo prie J. Endzelyno „Latvijos TSR vietovardžių" (*Latvijas PSR vietvārdi* 2 t. 1956-1961 m.) ir „Rinktinių raštų" (*Darbu izlase* 4 t. 1971-1982 m.) parengimo.
Parašė studiją apie Blidienės vietovardžius (1959 m.), Latvijos pietvakarių toponimiją (1963 m.) .

Bibliografija
-------------

* Latvijas Vietvardu Vardnica (Vallija Dambe, O. Buss, Jānis Endzelīns, *Latvijos vietovardžių žodynas*), Latvijas Universitates Latviesu valodas instituts, 2006 m. ISBN 9984-742-07-5 (9984-742-07-5)
* Latvijas apdzīvoto vietu un to iedzīvotāju nosaukumi (*Latvijos gyvenamųjų vietų ir jų gyventojų pavadinimai*), Rīga, Zinātne, 1990 m. ISBN 5-7966-0264-0

Literatūra
----------

* Laimutė Baluodė. Vallija Dambe. In memoriam. – Onoma, Vol. 32 (1994–1995). Leuven, 1996 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Sabaliauskas. *Valija Dambė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 437 psl.
Koordinatės: 54°34′20″š. pl. 23°21′50″r. ilg.﻿ / ﻿54.572085°š. pl. 23.363756°r. ilg.﻿ / 54.572085; 23.363756


|  |
| --- |
| **Kupiškio technologijos ir verslo mokykla** |
| [[Vaizdas:|Kupiškio technologijos ir verslo mokykla herbas|center|100px]] |
| Kupiškio technologijos ir verslo mokykla |
| **Adresas** | Jaunimo g. 8, Kupiškis |
| **Direktorius(-ė)** |  |
| **Mokinių skaičius** |  |
| **Įkūrimo data** | 1990 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** |  |

**Kupiškio technologijos ir verslo mokykla** – valstybinė profesinio rengimo institucija, veikianti Kupiškyje, Jaunimo g. 8, teikianti pirminį ir tęstinį profesinį mokymą dėstomąja lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190805125. Mokykloje veikia 3 skyriai: Gimnazijos skyrius, Profesinio mokymo skyrius, Tęstinio profesinio mokymo skyrius. Mokymosi programos – apdailininko, apskaitininko, padavėjo ir barmeno, socialinio darbuotojo padėjėjo, suvirintojo, transporto priemonių remontininko, virėjo.

Istorija
--------

Mokykla įkurta 1990 m. kovo 20 d. 2008 m. akredituota vidurinio ugdymo programa, 2019 m. mokykloje įgyvendinama ir pagrindinio ugdymo programa.

Direktoriai
-----------

* Bronislavas Rimkus;
* Lina Kaušakienė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kupiškio technologijos ir verslo mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-04-28).
2. ↑  Mokymosi programos. Lm.lt (tikrinta 2022-04-28).
3. ↑  Apie mus. Lm.lt (tikrinta 2022-04-28).
4. ↑  Kupiškio technologijų ir verslo mokyklai – 25-eri. Temainfo.lt. Nuoroda tikrinta 2022-04-28.
5. ↑  Sakytum, nė nepastebėtas praėjo Kupiškio technologijos ir verslo mokyklos gimtadienis. Temainfo.lt. Nuoroda tikrinta 2022-04-28.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos profesinio mokymo įstaigos
* Oficiali svetainė
Koordinatės: 54°38′21″š. pl. 22°45′42″r. ilg.﻿ / ﻿54.639085°š. pl. 22.761709°r. ilg.﻿ / 54.639085; 22.761709

|  Kybartų Naujoji apaštalų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Tikėjimo srovė** | Naujoji apaštalų bažnyčia |
| **Savivaldybė** | Vilkaviškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kybartai |
| **Adresas** | Basanavičiaus g. 39 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 2001 m. |

**Kybartų Naujoji apaštalų bažnyčia**  – Naujoji apaštalų bažnyčia, stovinti Kybartuose, Basanavičiaus g. 39, prie centrinės gatvės. 

Moderni bažnyčia įsikūrusi naujai suprojektuotame pastate. Be įprastinių sekmadieninių pamaldų rengiamos atskiros trečiadieninės pamaldos senjorams, vyksta pamokėlės vaikams, susitikimai su ganytojais iš užsienio. Pamaldose Kybartuose dalyvauja tikinčiųjų ir iš aplinkinių rajonų.

Istorija
--------

Kybartų Naujosios apaštalų bažnyčios bendruomenės pradžia siekia 1925 m. Tada ji buvo oficialiai užregistruota ir priklausė Karaliaučiaus – Ponartų kraštui ir vadinosi Kibarty.

Naujo bažnyčios pastato kertinis akmuo padėtas 2000 m. lapkričio mėn. Kybartų bendruomenėje nauja bažnyčia įšventinta 2001 m. rugsėjo mėn. dalyvaujant krašto apaštalui Horst Ehlebracht. Per vienerius metus pastatytų Dievo namų patalpų neužteko 375 apsilankiusiems pamaldose, jų tarpe buvo ir 182 svečiai. Dėl tos priežasties pamaldos, per kurias buvo paženklintos 9 sielos, garsu ir vaizdu buvo perduodamos į šalia bažnyčios pastatytą palapinę. Tai buvo jau trečia naujai pastatyta bažnyčia Lietuvoje, kurios statybą finansavo Šiaurės–Reino Vestfalijos krašto Naujoji apaštalų bažnyčia, kuruojanti vakarinę Lietuvos dalį. Statybos darbus atliko Šilutės statybos bendrovė „Žibai".

Nuorodos
--------

* Kybartų Naujosios apaštalų bažnyčios bendruomenės svetainė Archyvuota kopija 2014-11-01 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 47°01′06″ š. pl. 28°48′46″ r. ilg.﻿ / ﻿47.01833°š. pl. 28.81278°r. ilg.﻿ / 47.01833; 28.81278


| Valia Moriloras |
| --- |
| Valia Moriloras, 2012 m. |
| Vieta | Kišiniovas, Moldavija |
| Plotas | 0,34 km² |
| Kilmė | dirbtinis |
| Didžiausias gylis | ~4 m |
| Tūris | 0,00136 km³ |

**Valia Moriloras** (rumun. *Valea Morilor*) – dirbtinis ežeras, sukūrtas ant Durleštos upelio, vakarinėje Moldavijos sostinės Kišiniovo pusėje. 1951–1952 m. sukurtas komjaunuolių ir vadinosi *Komjaunimo ežeru*.

2006 m. ežeras nusausintas.

Charakteristikos
----------------

Iki nusausinimo ežero plotas buvo 34 ha. Ilgis apie 800 m, plotis apie 400 m, vidutinis gylis apie 4 m. Baseino plotas – 19 km², ežero tūris – 1,36 mln. m³. 75 dienas per metus ežeras būna užšąlęs. Krante buvo įrengtas smėlio pliažas, valčių prieplauka, sporto aikštelės. Ežerą supa *Valios Moriloro* parkas. Moldavijos TSR laikais, žiemą, ant ežero buvo įrengiama miesto čiuožykla.

Nusausinimas
------------

Ežeras sausinimo metu, 2006 m. lapkritį
2006 m. birželį ežere įvyko ekologinė katastrofa – visa ežero žuvis išplaukė į paviršių. To priežastis liko neišaiškinta, todėl buvo pradėtas pastovus patruliavimas ežero pakrantėse. 2006 m. spalį buvo pradėtas ežero sausinimas norint jį išvalyti ir vėl užpildyti vandeniu.

2013 m. darbai buvo baigti, ežeras vėl užpildytas vandeniu.

Nuorodos
--------

* Ežero sausinimo ir rekonstrukcijos nuotraukos **(**rus.**)**


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Valia Moriloras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Bernšteinizmas** – II Internacionalo ir ypač Vokietijos socialdemokratų partijos politinė doktrina.

Tai lėto kapitalizmo peraugimo į socializmą teorija, išdėstyta Eduardo Bernšteino darbuose. Klasių kova neatmetama, tačiau stiprėjant demokratijai ji pereina tik į taikias formas. Darbdavių ir dirbančiųjų santykiai grindžiami sutartimis ir konsensusu. Darbininkai gauti valdžią gali tik demokratiniu būdu, augant jų politiniam sąmoningumui ir organizuotumui.

Socializmas, pasak E. Bernšteino, tai ideali teisinga bendruomenė, nuolat gerinanti savo individų gyvenimo sąlygas. Socializmo ekonomikos pagrindas – kooperatyvai ir privačios smulkios bei akcinės vidutinės įmonės, tačiau stambioji pramonė turi būti valdoma valstybės. Visi darbininkai turi teisę gauti savo įmonės akcijų ir tapti jos bendrasavininkiais. Ši teorija gavo liaudies kapitalizmo pavadinimą.

Socializmo siekiama nuolatinėmis reformomis, kurios pagal aplinkybes keičia kapitalistinius santykius socialistiniais. Toliau plėtojamas, bernšteinizmas tapo demokratinio socializmo teorijos pagrindu.
Koordinatės: 47°19′29″ š. pl. 0°24′22″ r. ilg.﻿ / ﻿47.32472°š. pl. 0.40611°r. ilg.﻿ / 47.32472; 0.40611

XV a. Lanžė pilies pagrindinis įėjimas
**Lanžė pilis** (pranc. *Château de Langeais* – pilis Prancūzijos Centre, Endro ir Luaros departamente, viena iš Luaros slėnio pilių.

Istorija
--------

Lanžė pilį X a. pastatė Anžu grafas Fulkas Nera (*Fulco Nerra*), norėdamas įsitvirtinti Luaros slėnyje. Šalį valdant anglų Plantagenetų dinastijai, pilį perstatė ir padidino Ričardas I Liūtaširdis. 1206 m. pilį atsikovojo Prancūzijos karalius Filipas Augustas, bet per Šimtametį karą anglai ją vėl užėmė ir sugriovė. Iš tų laikų išliko tik pagrindinio bokšto fasadas, iki šiol vadinamas „Fulko Neros donžonu". Tai seniausias akmeninis gynybinis statinys Prancūzijos žemėje.

1465 m. Liudvikas XI savo geram draugui ir Prancūzijos iždininkui Žanui Burė įsakė atstatyti pilį. Darbai užtruko iki 1469 m. tačiau ji iki šiol išliko kaip geriausias viduramžių pabaigos statinys su tam laikotarpiui būdingu pakeliamuoju tiltu, aukštomis sienomis ir mašikulomis. Tačiau vakarų fasadas, sodas ir dekoratyviniai lipdiniai jau primena ankstyvąjį Renasansą.

Vienas iš žymiausių pilies istorijos įvykių – tai 1491 m. gruodžio 6 d. 7 val. ryto joje įvykusios karaliaus Karolio VIII ir Anos iš Bretanės vedybos. Valdant Liudvikui XIII pilis atiteko karūnos iždui. Įvykus Prancūzijos revoliucijai pilies savininkais buvo įvairios šeimos, kol 1886 m. ją įsigijo bankininkas Žanas Žakas Zigfridas, kuris pilį restauravo ir 1904 m. kovo 22 d. padovanojo Prancūzijos institutui.

* X a. Lanžė pilis
* XV a. Lanžė pilis

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lanžė pilis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Lanžė pilies oficiali svetainė
* Lanžė pilis Prancūzijos instituto svetainėje[neveikianti nuoroda]
* Lanžė pilies nuotraukos
Koordinatės: 55°25′53″ š. pl. 23°15′10″ r. ilg.﻿ / ﻿55.43139°š. pl. 23.25278°r. ilg.﻿ / 55.43139; 23.25278


| Kybartėlių tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Raseinių rajonas) |
| Plotas | 0,142 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,1 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 4,7 m |
| Didžiausias gylis | 10,9 m |
| Įteka | Liolinga, bevardis upelis |
| Išteka | Liolinga |

**Kybartėlių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Raseinių rajone, 10 km į šiaurės rytus nuo Raseinių, Kaulakių gyvenvietėje. Sudarytas užtvenkus Liolingos upę (Dubysos intakas) 3,6 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 1,35 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 90 m. Vakarinis krantas aukštas. Šiaurinis krantas apaugęs medžiais ir krūmynais, plyti dirbami laukai. Žemiau užtvankos prasideda Dubysos regioninis parkas. Piečiau tvenkinio eina kelias  **225**  Raseiniai–Baisogala .

Tvenkinys įrengtas 1969 m. Žemiau užtvankos prasideda Dubysos regioninis parkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Vėjo malūnas Kupiškyje
**Vėjo malūnas** – XIX a. pab. – XX a. pr. penkių aukštų, akmens mūro, kepurinis vėjo malūnas, stovintis Kupiškio mieste.

Istorija
--------

Malūnas pradėtas statyti 1900, o baigtas 1904 m. statybai buvo panaudoti akmenys iš Aukštupėnų apylinkės laukų, skiediniui kalkes degė „naminiu būdu". Malūnas penkių aukštų: *pirmas aukštas* – įvažiavimas į malūną. *antras aukštas* – pitlius (tankus sietas miltams sijoti malūne), *trečias aukštas* – girnos; *ketvirtas aukštas* – aulai grūdams supilti, *penktas* – mechanizmų patalpa. Malūnas yra 12 metrų aukščio.

Pirmasis malūno šeimininkas buvo Kazimieras Bočiulis, Adomo sūnus. 1913 m. Kazimierui Bočiuliui mirus, jo žmona išvyko į Ameriką, sūnus Petras išėjo tarnauti pas ūkininkus, o malūnas išnuomotas kupiškėnui Domui Žiukui. 1920 ir 1931 m. dokumentuose malūno savininke nurodoma Anelė Bočiulienė.

Vėjo malūnas Kupiškyje XX a. 3-4 deš. 
Malūne buvo malami kvietiniai, ruginiai, avižiniai, miežiniai ir žirniniai miltai, bet kruopų čia negamino. Malūnas buvo ne itin geras. Amžininkų liudijama, kad jis galėjo dirbti tik vėjuotomis dienomis; pelno duodavo mažai, nes miestelyje buvo dar 7 malūnai. Malūno sparnai buvo aptraukti drobėmis, sparnus prieš vėją atsukdavo grandinės pagalba, pasukant apie vertikalią ašį visą malūno penktą aukštą, vadinamą „kepurę". Tačiau greitai nusidėvėjo mechanizmai.

Sovietmečiu malūnas atiteko Kupiškio rajkooperatyvui (rajkoopsąjungai). Jame įkurdintas kailių ir gyvulių odų sandėlys. Pritaikant sandėliui, malūne atsirado nauji laiptai į antrą aukštą, aukšto erdvė pertvaromis buvo sudalyta į nedideles patalpos. Vėliau, jau praktiškai apleistame malūne, – laikyti seni skudurai, metalo laužas, vėliau žvėrelių kailius, gyvulių odas ir vilnas.

Apie 1980 m. Kupiškio rajono Kultūros skyrius ten siūlė įrengti suvenyrų kioską, vėliau sumanyta malūne įrengti aludę. 1979–1980 m. buvo parengtas malūno rekonstrukcijos projektas (parengė Paminklų konservavimo institutas). 1985 m. Kultūros ministerijos prašyta rasti galimybių restauruoti šį vietinės reikšmės architektūros paminklą.

1990 m. sutvirtintos malūno sienos, sudėtos durys ir langai, uždėta nauja kepurė su butaforiniais sparnais, pastatytas priestatas. Šiuo metu malūnas privatus.

Kupiškėnų atmintyje malūnas įstrigo, kaip Petro Bočiulio malūnas.

Objekto apsauga
---------------

1973 m. įtrauktas į Lietuvos kultūros paminklų sąrašą. 1992 m. įtrauktas į Kultūros vertybių registrą (u. k. 1478 Archyvuota kopija 2016-11-19 iš Wayback Machine projekto.), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu.

Šaltiniai
---------

* Lietuvos malūnai

Išnašos
-------

1. ↑
Koordinatės: 55°33′08″š. pl. 21°59′56″r. ilg.﻿ / ﻿55.5522°š. pl. 21.9990°r. ilg.﻿ / 55.5522; 21.9990

|  |
| --- |
| **Kvėdarnos Kazimiero Jauniaus gimnazija** |
| Kvėdarnos Kazimiero Jauniaus gimnazija herbasKvėdarnos Kazimiero Jauniaus gimnazija herbas |
| Kvėdarnos Kazimiero Jauniaus gimnazija |
| **Adresas** | Šilalės g. 37, Kvėdarna |
| **Direktorius(-ė)** | Loreta Pociuvienė |
| **Mokinių skaičius** | 444 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 35 |

**Šilalės rajono Kvėdarnos Kazimiero Jauniaus gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šilalės raj. Kvėdarnoje, Šilalės g. 37, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190329594.

Įėjimas iš pagrindinės gatvės

Istorija
--------

1609 m. Kvėdarnos klebonai buvo įpareigoti įkurti parapinę mokyklą. 1782 m. ji buvo atkurta. 1866 m. įsteigta Kvėdarnos valdinė mokykla su dėstomąja rusų kalba. 1916 m. valdant vokiečiams įsteigta keturklasė pradžios mokykla su dėstomąja lietuvių kalba. 1935 m. Kvėdarnoje pradėjo veikti šešių skyrių pradinė mokykla, kuri vėliau išaugo į dabartinę vidurinę mokyklą. 1938 m. mokyklai suteiktas Kazimiero Jauniaus vardas. Tačiau 1941 m. pirmosiomis karo dienomis sudegė. Pirmaisiais pokario metais mokykla pradėta remontuoti. Remontas tęsėsi iki 1949 m. juo rūpinosi direktorius Lionginas Rasiulis.

1919–1944 m. pradžios mokykla, 1944–1949 m. progimnazija, 1949–1950 m. septynmetė, 1950 m. iš ministerijos buvo gautas leidimas steigti Kvėdarnoje vidurinę mokyklą. Po ketverių metų, 1954 m. išleista I abiturientų laida. 1966 m. pastatytas 640 vietų mokyklos priestatas. 1992 m. nuo vidurinės mokyklos atskirta pradinė mokykla. 2001 m. mokyklai vėl sugrąžintas kunigo Kazimiero Jauniaus vardas. 2008 m. mokykla tapo gimnazija.

Direktoriai
-----------

* 1949 m. Lionginas Rasiulis
* Stasys Norbutas
* Loreta Pociuvienė 2016-20

Žymiausi mokytojai
------------------

* Birutė Teresė Lengvenienė, Rietavo politikė, pedagogė

Žymiausi mokiniai
-----------------

* Albina Auksoriūtė, kalbininkė
* Tadas Bartkus, Šilalės politikas
* Vidas Lauruška, fizikas
* Kazys Misius, inžinierius, kraštotyrininkas ‎
* Ramūnas Navardauskas, dviratininkas

Nuorodos
--------

* Mokyklos internetinė svetainė
| **Valierius Jasiūnas** |
| --- |
| Gimė | 1947 m. rugpjūčio 6 d. (75 metai)Pabiržėje |
|  |
| Veikla | Lietuvos kineziologas, biomedicinos mokslų daktaras. |

**Valierius Jasiūnas** (g. 1947 m. rugpjūčio 6 d. Pabiržėje) – Lietuvos kineziologas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1969 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą. 1983 m. biologijos mokslų kandidatas.

1971–1993 m. Lietuvos kūno kultūros instituto dėstytojas, 1983–1991 m. instituto prorektorius mokslo reikalams, 1991–1992 m. rektorius. Nuo 1993 m. Kauno medicinos akademijos (nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytojas, 1993–2003 m. Kineziologijos (iki 1998 m. Fizinio auklėjimo ir sporto medicinos) katedros vedėjas; nuo 1993 m. profesorius. 1991–2002 m. Sportininkų testavimo ir reabilitacijos centro, nuo 2002 m. sveikatingumo centro „Sveikatos Sala" vadovas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo sritis – įvairaus amžiaus asmenų griaučių raumenų sistemos funkcinės būklės diagnostikos metodų ir korekcijos metodikų tobulinimas. Parašė vadovėlį, metodinių mokymo priemonių.

Bibliografija
-------------

* Sunkioji atletika, vadovėlis, 1989 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Valierius Jasiūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 582 psl.
Koordinatės: 55°33′15″š. pl. 21°59′50″r. ilg.﻿ / ﻿55.5542°š. pl. 21.9971°r. ilg.﻿ / 55.5542; 21.9971

|  Kvėdarnos Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Šilalės |
| **Savivaldybė** | Šilalės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kvėdarna |
| **Adresas** | Piliakalnio g. 1 |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų mūras |
| **Pastatyta** | 1943 m. |

**Kvėdarnos Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Kvėdarnos miestelyje, Šilalės rajone.

Parapijoje yra Žadeikių Nukryžiuotojo Jėzaus koplyčia, Drungeliškės Švč. Jėzaus Širdies koplyčia, Paskarbiškių šv. Ignoto Antiochiečio koplyčia.

Istorija
--------

Pirmoji bažnyčia pastatyta apie 1569 m. ji 1593 m. sudegė, 1609 m. pastatyta nauja medinė. Bažnyčiai dovanotas Visdžiaugų kaimas. 1609 m. įsteigta, 1782 m. atkurta parapinė mokykla. 1703 m. pastatyta kita bažnyčia, 1843 m. sudegė.

1845 m. pastatyta nauja bažnyčia. 1902 m. ji padidinta, iš šonų pristatytos 2 koplyčios. 1911–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. 1915 m. bažnyčia sudegė. Jos vietoje pastatyta laikina.
Naujos bažnyčios statybai 1936 m. valstybė skyrė miško medžiagos už 300 000 litų.

1941 m. sudegė laikina bažnyčia, nudegė neseniai pašventintos naujos mūrinės bažnyčios stogas (Romano Steikūno projektas, statyba rūpinosi klebonas J. Latvis). 1943 m. įrengta nebaigta statyti bažnyčia (liko be bokštų).

Architektūra
------------

Bažnyčioje 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame palaidotas nuo 1984 m. čia klebonavęs Alfonsas Klimavičius (1913–1991).

Galerija
--------

* Vaizdas iš gatvės įkalnėjeVaizdas iš gatvės įkalnėje
* Vartai į šventoriųVartai į šventorių
* Akmenų tvoraAkmenų tvora
* Stačiakampio plano apsidėStačiakampio plano apsidė
* Šventoriaus kampas su kryžiumi ir koplytėleŠventoriaus kampas su kryžiumi ir koplytėle

Literatūra
----------

* Kazys Žąsytis. *Kvėdarnos parapijos istorija''*. - 2002. Šiauliai.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kvėdarnos Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kvėdarnos parapija (vyskupijos informacija)
* Kas ir kada suprojektavo Kvėdarnos bažnyčią?[neveikianti nuoroda] *samogit.lt*
* Kvėdarnos Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia (*panoramas.lt*)
| Berovasmaked. *Берово* |
| --- |
|              |
| *Miesto aikštė* |
|  |
| 

BerovasBerovas

41°42′36″ š. pl. 22°51′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.71000°š. pl. 22.85000°r. ilg.﻿ / 41.71000; 22.85000﻿ (Berovas)Koordinatės: 41°42′36″ š. pl. 22°51′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.71000°š. pl. 22.85000°r. ilg.﻿ / 41.71000; 22.85000﻿ (Berovas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Šiaurės Makedonijos vėliava Šiaurės Makedonija |
| **Rajonas** | Rytų Makedonijos regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2002 m.) | 7 002  |
| **Plotas** | 598,07 km² |
| **Tankumas** (2002 m.) | 12 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | Oficiali svetainė |
|  **Vikiteka** | Berovas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Bèrovas |

**Berovas** (maked. *Берово*) – nedidelis miestelis Rytų Makedonijos regione, Makedonijoje. Berovo savivaldybės administracinis centras. Nutolęs 161 km nuo Skopjė, 47 km nuo Strumicos ir 52 km nuo Kočanų. 7 002 gyventojai (2002 m. duomenys).

Per miestelį teka Bregalnica. Berovas iškilęs 830–900 m virš jūros lygio. Maleševo kalno papėdėje. Netoli miestelio telkšo Berovo ežeras.

Istorija
--------

XIX a. pab. XX a. pr. priklausė Osmanų imperijai. Po Balkanų karų tapo Serbijos karalystės dalimi. Nuo 1929 iki 1941 m. buvo Jugoslavijos karalystės sudėtyje. 1941–1944 m. okupuotas Bulgarijos karalystės.

* Berovo ežerasBerovo ežeras
* Šv. Mykolo Arkangelo vienuolynasŠv. Mykolo Arkangelo vienuolynas
* Vienuolyno bažnyčiaVienuolyno bažnyčia
Ant šventinio Roš ha-šana stalo – šofaras, vynas, sidabrinė *kiddush* taurė, granatai, obuoliai, medus
**Roš ha-šana** (hebr. ‏ראש השנה‏‎) – žydų Naujųjų Metų šventė (pažodžiui „metų galva"), švenčiama kasmet. Kiekvienais metais šios šventės data skiriasi, nes žydai metus skaičiuoja nuo biblinio pasaulio sukūrimo, t. y. pagal Hebrajų kalendorių. Metų pradžia – tišrio (*tishrei*) mėnesio 1-2 dienomis (atitinka rugsėjo-spalio mėnesius).

Papročiai
---------

Pasak judėjų religijos, Aukščiausiasis kiekvienais metais rašo naują metų knygą. Tai laikas žydams susikaupti, pagalvoti apie nuveiktus gerus darbus, prisiminti suklydimus, atgailauti už klaidas, pasiruošti ateinantiesiems metams, prašant taikos, sutarimo, sveikatos. Išvakarėse visų, kuriuos per metus galėjo nuskriausti, prašoma atleidimo ir stengiamasi atleidimą suteikti visiems, kurie jo prašo. Ypatingas dėmesys yra skiriamas labdarai, lankomi artimųjų kapai. Visa tai yra tarsi pasiruošimas Naujiesiems Metams. Tikėjimas tuo, kad Visagalis kiekvienam linki gėrio ir sėkmės, šią dieną paverčia švente.

1-oji tišrio diena yra laikoma žmogaus sukūrimo diena. Šią pirmąją šventės dieną yra einama prie upės ar kito gamtinio vandens telkinio ir, skaitant maldą, yra iškratomos drabužių kišenės, taip simboliškai išsivaduojama iš nuodėmių, kurias nusineša vanduo. Šis ritualas vadinamas tašlichu („išmetimu"). Per Naujuosius Metus, 2-ąją tišrio dieną, sinagogoje yra pučiamas šofaras – avino ragas. Naujųjų Metų sutikimas siejamas su šventiška puota, tradiciniais žydų patiekalais.

Datos
-----


**Naujųjų Metų datos pagal žydų ir Grigaliaus kalendorius** | Žydų metai | Grigaliaus metai |
| --- | --- |
| 5780 m. | 2019 m. rugsėjo 29 d. |
| 5781 m. | 2020 m. rugsėjo 18 d. |
| 5782 m. | 2021 m. rugsėjo 6 d. |
| 5783 m. | 2022 m. rugsėjo 25 d. |
| 5784 m. | 2023 m. rugsėjo 15 d. |
| 5785 m. | 2024 m. spalio 2 d. |
| 5786 m. | 2025 m. rugsėjo 22 d. |

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Roš ha-šana** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Žydų naujieji metai Archyvuota kopija 2010-02-27 iš Wayback Machine projekto.
* Roš ha-šana šventimas Vilniuje Archyvuota kopija 2012-09-18 iš Wayback Machine projekto.
| **Berta Šrader (vok. *Bertha Schrader*)** |
| --- |
| Gimė | 1845 m. birželio 11 d.Klaipėdoje |
| Mirė | 1920 m. gegužės 11 d. (74 metai)Drezdenas |
|  |
| Veikla | Tapytoja, litografė ir akvarelių liejikė |

Dailininkės paveikslas *Mažo uostelio prieplauka* (1905 m.)
**Berta Šrader** (vok. *Bertha Schrader*; 1845 m. birželio 11 d. Klaipėdoje, Rytų Prūsija – 1920 m. gegužės 11 d. Drezdene) – iš Klaipėdos krašto kilusi Vokietijos dailininkė impresionistė, specializavusi tapyboje, litografijoje ir akvarelių liejime.

Biografija
----------

Kurį laiką gyveno Rusijos Sankt Peterburge. Vėliau studijavo dailę Berlyne ir Drezdene. 1882–1916 m. priklausė Berlyno moterų menininkių asociacijai „Verein der Berliner Künstlerinnen", dalyvavo organizacijos rengiamose parodose. Drezdene įstojo į šio miesto „Moterų dailininkių sąjungą".

Tai viena iš pirmųjų tapytojų, bandžiusių puantilistiniais metodais išreikšti impresionistinę dvasią. Darbai buvo itin palankiai vertinami ir 1893 m. eksponuojami  Pasaulinėje parodoje Čikagoje. Daug paveikslų žuvo per Drezdeno bombardavimą 1945 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bertha Schrader female German woodcarver, lithographer, painter
2. ↑  Schrader, Bertha // oxfordindex.oup.com Archyvuota kopija 2018-12-03 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Irmantė Šarakauskienė. *Primena kraštiečius dailininkus* // durys.diena.lt[neveikianti nuoroda]
4. ↑  German Women Painters:1893 Chicago World's Fair and Exposition


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bertha Schrader** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

* Kūrinių reprodukcijos // http://www.artnet.com/a
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 41°31′49.77″ š. pl. 23°25′35.24″ r. ilg.﻿ / ﻿41.5304917°š. pl. 23.4264556°r. ilg.﻿ / 41.5304917; 23.4264556

Vienuolynas
**Roženo Dievo Motinos gimimo vienuolynas** (bulg. *Роженски манастир "Рождество Богородично"*) – vienuolynas pietvakarių Bulgarijoje, Blagojevgrado srityje, Sandanskio savivaldybėje, didžiausias Pirino kalnuose. Yra prie Roženo kaimelio, į rytus nuo Melniko miestelio.

Vietovė buvo gyvenama jau XIII a. Rasta Mykolo VIII Paleologo monetų, XIII-XIV a. bažnyčios vartai su marmuriniu fryzu. Keletas naujų pastatų čia pastatyta valdant Aleksijui Slavui. Rašytiniuose šaltiniuose vienuolynas pirmą kartą paminėtas 1551 m. (knygoje, esančioje Didžiosios Lavros vienuolyne, Atone).

Vienuolyno bažnyčia pastatyta XV a. nudažyta 1597 m. (išlikę keletas to meto freskų). 1662 ir 1674 m. Roženo vienuolyną nusiaubė gaisras. 1715–1732 m. atstatytas. XIX a. vienuolynas buvo viso regiono stačiatikybės centras, jam priklausė daug žemių.

Netoli vienuolyno yra bulgarų/makedonų revoliucionieriaus Jane Sandanskio kapas.

* Vienuolyno bažnyčiaVienuolyno bažnyčia
* Freskos fragmentasFreskos fragmentas
* Vienuolyno architektūraVienuolyno architektūra
Koordinatės: 55°23′32″ š. pl. 23°19′51″ r. ilg.﻿ / ﻿55.39222°š. pl. 23.33083°r. ilg.﻿ / 55.39222; 23.33083


| Berteškių tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Raseinių rajonas) |
| Plotas | 0,122 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,42 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,9 m |
| Didžiausias gylis | 7,4 m |
| Įteka | Mūkė, bevardis upelis |
| Išteka | Mūkė |

**Berteškių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Raseinių rajone, 13 km į rytus nuo Raseinių. Sudarytas užtvenkus Mūkės upę (Dubysos intakas) 7 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 1,38 km, plotis – 0,24 km. Altitudė 99 m. Krantai neaukšti. Į vakarus stūkso Skirmantiškės miškas, aplinkui plyti dirbami laukai. Šiaurinis tvenkinio galas užpelkėjęs. Šalia įsikūręs Berteškių kaimas, į šiaurę – Ūturių kaimas. Tvenkinio užtvanka nutiestas kelias  **3521**  Šiluva–Kaulakiai–Berteškiai . Žemiau užtvankos prasideda Dubysos regioninis parkas.

Tvenkinys įrengtas 1971 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| **Pelecanus onocrotalus** |
| --- |
| Rožinis pelikanas (*Pelecanus onocrotalus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Irklakojiniai paukščiai  *( Pelecaniformes)* |
| Šeima: | Pelikaniniai  *( Pelecanidae)* |
| Gentis: | Pelikanai  *( Pelecanus)* |
| Rūšis: | Rožinis pelikanas  *( Pelecanus onocrotalus)* |

 |
| Binomas |
| ***Pelecanus onocrotalus***Linnaeus, 1758 |

**Rožinis pelikanas** (*Pelecanus onocrotalus*) – pelikaninių (*Pelecanidae*) šeimos irklakojinis paukštis, kuris visas baltas, su rausvu atspalviu. Pakaušyje turi nedidelį kuoduką. Snapas labai didelis, geltonas.

Rausvųjų pelikanų grupė
Paplitęs Juodosios, Azovo, Kaspijos jūrų pakrantėse ir upių deltose, kai kuriose Vidurinės Azijos, Vakarų Sibiro ežeruose. Taip pat gyvena subsacharinėje Afrikoje, Pietų Azijoje. Pavieniai paukščiai ir būriai kartais nuklysta į šiaurines platumas.

Lietuvoje pastebimas retkarčiais atklystantis iš pietinių kraštų. Paukštis sveria maždaug 10-11 kg.

Gyvena sekliose jūrų įlankose ir upių deltose, apaugusiose nendrėmis, meldais ir švendrais. Peri kolonijomis. Krauna didelius (~1,8 m pločio) lizdus iš vandens augalų. Deda 2-4 kiaušinius ir peri 29-30 dienų.

Minta žuvimi, per dieną jų gali sulesti 1,5 kg. Gaudo būriais vaikydami žuvis į seklumą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Lietuvos fauna": Paukščiai 1. Vilnius, „Mokslas", 1991 m.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rožinis pelikanas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |