recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Lovisas Korintas. „Autoportretas su skeletu"
Lovisas Korintas. „Mėsinė"
**Lovisas Korintas** (vok. *Lovis Corinth, Franz Heinrich Louis Corinth*, 1858 m. liepos 21 d. Tepliava, Prūsija – 1925 m. liepos 17 d. Zandvortas, Olandija) – vokiečių tapytojas, grafikas. Vienas žymiausių vokiečių impresionistų.

Biografija
----------

Lovisas Korintas 1876–1880 m. mokėsi Karaliaučiaus, 1880–1984 m. Miuncheno dailės akademijoje, 1884–1887 m. Paryžiaus Juliano akademijoje pas A. V. Bužoro. Buvo vienas pirmųjų Nidos dailininkų kolonijos, įkurtos 1867 m. dalyvių. 1901tm.apo grupės „Sezession" Berlyne nariu, 1915–1925 m. jos prezidentas. Nuo 1917 m. Berlyno dailės akademijos profesorius. Jo dirbtuvėje Berlyne 1910–1912 m. tobulinosi dailininkas Pranas Domšaitis.

Kūryba
------

Ankstyvieji L. Korinto kūriniai realistiniai, daugiausiai rusvo kolorito. Paryžiuje jis pradėjo kurti impresionistine maniera, kuri po 1900 m. įgavo moderno bruožų. Nuo 1911 m. L. Korintas pasuko į ekspresionizmą. Sukūrė figūrinių kompozicijų („Mėsinė" 1893, „Kirpykloje", 1911 m.), religinių ir mitologinių paveikslų („Versavija" 1908, „Ecce homo" 1924 m.), peizažų („Rytas prie ežero" 1922 m.), portretų („Autoportretas" 1925 m.), aktų, natiurmortų. Nuo 1911 darė ofortus ir litografijas. Jo kūryba turėjo didelę įtaka vokiečių ekspresionizmui. Jo kūrinių turi Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.

Bibliografija
-------------

* Das Leben Walter Leistikows. Ein Stück Berliner Kulturgeschichte. Bruno Cassirer Berlin 1910.
* Das Hohe Lied. Mit zahlreichen Lithographien. 5. Werk der Pan-Presse, Paul Cassirer, 1911.
* Das Erlernen der Malerei. Ein Handbuch. 1-3. Auflage, Bruno Cassirer Berlin 1920.
* Legenden aus dem Künstlerleben. 1. und 2. Auflage, Bruno Cassirer Berlin 1918.
* Selbstbiographie, 1926.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lijana Šatavičiūtė. *Lovis Korintas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 201 psl.

Nuorodos
--------

* Selbstbiographie, Autobiografija

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lovis Corinth** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Margininkų senosios kapinės |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Margininkų senosios kapinėsMargininkų senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°09′41″š. pl. 21°15′16″r. ilg.﻿ / ﻿56.161457°š. pl. 21.254464°r. ilg.﻿ / 56.161457; 21.254464Koordinatės: 56°09′41″š. pl. 21°15′16″r. ilg.﻿ / ﻿56.161457°š. pl. 21.254464°r. ilg.﻿ / 56.161457; 21.254464 |

 |
| Vieta | Skuodo rajonas |
| Seniūnija | Lenkimų seniūnija |
| Aukštis | 1,5 m |
| Plotas | 41×23 m |
| Naudotas | XVI–XIX a. |
| Žvalgytas | 1935, 1979 m. |

**Margininkų senosios kapinės**, vadinamos *Maro, Marų kapeliais*, – neveikiančios kapinės vakariniame Skuodo rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Margininkų kaime (Lenkimų seniūnija), 70 m į šiaurės vakarus nuo pagrindinės kaimo gatvės, Graumenalio upelio dešiniajame krante.

Kapinės
-------

Įrengtos nedidelėje, 1,5 m aukščio kalvelėje. Jos šešiakampio plano, 41 m ilgio šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi, 23 m pločio, apjuostos žemių pylimo, kurio išorinėje pusėje yra užslinkęs griovys. Pietinėje dalyje skersai kapinių eina apie 14 m pločio, 1,1 m pakiluma. Paviršius nelygus. Laidojimo žymių nesimato. Kapinės apaugusios medžiais ir krūmais, o rytiniame ir šiauriniame pakraštyje auga šimtametės pušys. Pietvakarinėje dalyje stovi pora ąžuolinių kryžių. 

Teritorijos plotas – 0,10 ha. Į pietvakarius yra vienkieminė sodyba.

Istorija
--------

Veikė XVI–XIX a. laidoti Margininkų kaimo gyventojai. Vadinamos *Maro, Marų kapeliais*. Kapinėse nuo seno stovėjo pora kryžių ir koplytėlė, kuri sunykusi. Pasakojama, kad seniau praeivius prie kapinių baidydavę, klaidžiojo ugnies liepsnelės.

1979 m. žvalgė Ignas Jablonskis.

Saugotinas kultūros paveldo objektas. 1935 m. įrašytos į Valstybės archeologijos komisijos rengiamą kultūros paminklų sąrašą. 1972–1977 m. – vietinės reikšmės archeologijos paminklas (AV1160).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ignas Jablonskis. Kai kurie žvalgyti archeologiniai paminklai Kretingos ir gretimuose rajonuose. - Lietuvos istorijos instituto rankraštynas. - F. 1, b. 1254. - L. 24
2. ↑  Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. - Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. - F. 1, ap. 1, b. 20. - L. 425–431 Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas. - Vilnius, 1973
| Aniva*Анива* |
| --- |
|        |
| *Miesto vaizdas* |
|  |
| 

AnivaAniva

46°43′0″ š. pl. 142°31′0″ r. ilg.﻿ / ﻿46.71667°š. pl. 142.51667°r. ilg.﻿ / 46.71667; 142.51667﻿ (Aniva)Koordinatės: 46°43′0″ š. pl. 142°31′0″ r. ilg.﻿ / ﻿46.71667°š. pl. 142.51667°r. ilg.﻿ / 46.71667; 142.51667﻿ (Aniva) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+11) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Sachalino sritis Sachalino sritis |
| **Rajonas** | Anivos rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1886 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 8 449  |

**Aniva** (rus. *Анива*) – miestas Rusijoje, Sachalino srityje, Sachalino salos pietuose, Anivos įlankos pakrantėje, prie Liutogos upės žiočių. Įsikūręs 37 km į pietus nuo Južno Sahalinsko, su juo jungiasi plentu ir geležinkeliu (pastarasis nebeveikia). Rajono centras. Yra žvejybinis uostas (gaudomos gorbušos, ketos). Maisto pramonė. Yra dvi bibliotekos, dvi mokyklos, kultūros namai.

Istorija
--------

Gyvenvietė įkurta 1886 m. ir pavadinta ***Liutoga*** (rus. *Лютога*). Japonų valdymo metais (1905–1946 m.) vadinta ***Rutaka*** (jap. 留多加 = *Rūtaka*). Grįžusi Rusijai gyvenvietė pavadinta Aniva (pagal įlanką), jai suteiktas miesto statusas. Pavadinimas Aniva kilo iš ainų kalbos ir reiškia „vieta tarp kalnų".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 29
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Niko Bellic
**Niko Bellic** – pagrindinis žaidimo Grand Theft Auto IV veikėjas, rytų europietis, kuris apgaule savo pusbrolio Roman buvo įkalbintas atvykti į Jungtines Amerikos Valstijas.

Niko Bellic įgarsino Michael Hollick.

Vaidmuo
-------

Veiksmas vyksta 2008 m. Liberty City mieste. Roman, kuriam priklauso taksi firma Liberty City ir kuris turi skolų Rusijos mafijai, paprašo pagalbos iš savo atkaklesnio ir stipresnio pusbrolio Niko. Jis meluoja Niko, sakydamas, jog pats gyvenantis labai puikiai, su didelėmis sumomis pinigų, prabangiais automobiliais ir gražiomis merginomis, tam, kad šis paliktų savo šalį ir atvyktų į Liberty City. Niko išvyksta ne dėl naujų nuotykių, o dėl to, kad jis nori palikti užnugaryje savo kriminalines klaidas.

Niko susišaudyme
Kai Niko atvyksta į Liberty City, jis supranta, kad gyvenimas čia labai skiriasi nuo to ko jis tikėjosi iš Roman pasakojimų. Jis įsidarbina Roman firmoje taksi vairuotoju *Broker* rajone ir kovoja dėl išlikimo Liberty City mieste. Niko susipažįsta su narkotikų prekeiviais, mafijos atstovais, turtingais asmenimis ir iš jų gauna pelningų užduočių.jis supranta, kad jam tai pavojinga
ir pasitraukia

  


v • a • r **Grand Theft Auto** 

|  |  |
| --- | --- |
| Žaidimai | GTA 1 • London 1969 • London 1961 • GTA 2 • GTA III • Vice City • Advance • San Andreas • Liberty City Stories • Vice City Stories • GTA IV • The Lost and Damned • The Ballad of Gay Tony • Chinatown Wars • GTA V • Online |
| Pagrindiniai veikėjai | Claude • Tommy Vercetti • Mike • Carl Johnson • Toni Cipriani • Victor Vance • Niko Bellic |
| Vietovės | Liberty City • Vice City • San Andreas |
| Muzika | GTA 1 • GTA 2 • GTA III • Vice City • Liberty City Stories • Vice City Stories • GTA IV |
| Didžiosios Lenkijos nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Parko kraštovaizdis Parko kraštovaizdis |
| **Vieta:** | Lenkijos vėliava Lenkija (Didžiosios Lenkijos vaivadija) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Puščykovas |
| 

Žemėlapis rodantis Didžiosios Lenkijos nacionalinis parkas vietą.Didžiosios Lenkijos nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 52°16′0″ š. pl. 16°47′0″ r. ilg.﻿ / ﻿52.26667°š. pl. 16.78333°r. ilg.﻿ / 52.26667; 16.78333Koordinatės: 52°16′0″ š. pl. 16°47′0″ r. ilg.﻿ / ﻿52.26667°š. pl. 16.78333°r. ilg.﻿ / 52.26667; 16.78333 |
| **Plotas:** | 75,84 km² |
| **Įkurtas:** | 1957 m. |
| **Valdymas:** | Lenkijos aplinkos apsaugos ministerija |
|  **Vikiteka:** | Didžiosios Lenkijos nacionalinis parkas |

**Didžiosios Lenkijos nacionalinis parkas** (lenk. *Wielkopolski Park Narodowy*) – saugoma gamtos teritorija vidurio vakarų Lenkijoje, Didžiosios Lenkijos vaivadijoje, 15 km į pietus nuo Poznanės, Didžiosios Lenkijos žemumoje, Vartos kairiajame krante. Apima 76 km² plotą. Teritorijos saugomos nuo 1932 m. o nacionalinis parkas įkurtas 1957 m.

Parkui būdingas ledyno sudarytas paviršius – moreninės formos, ozai, drumlinai, daug ežerų (rininis Gurecko ežeras, moreninis Kocioleko ežeras), yra Vartos tarpeklis. Aukščiausia vieta – Osiova Guros kalva (132 m). Pasitaiko žemyninių kopų. Veši miškai, daigiausia pušynai (70 % medynų), yra ąžuolynų, mišriųjų miškų. Gausi gyvūnija, ypač daug vandens paukščių (iš retesnių paukščių sutinkami tulžiai, žalvarniai, juodosios meletos, juodieji pesliai, paprastieji suopiai, nendrinės lingės).

Didžiosios Lenkijos nacionaliniame parke yra XVII a. Ludžo medinė bažnyčia, vertingos Komornikų, Puščykovo, Stenševo, Virų bažnyčios, pora dvarų, XIX a. pilies ežero saloje liekanos.

* Kocioleko ežerasKocioleko ežeras
* Pilies liekanosPilies liekanos
* Varta parkeVarta parke
* Miško takasMiško takas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Didžiosios Lenkijos nacionalinis parkas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
| **Borisas Jaruševičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1892 m. sausio 13 d.Kaunas, Rusijos imperija |
| Mirė | 1961 m. gruodžio 13 d. (69 metai)Maskva, TSRS |
|  |
| Veikla | dvasininkas |
|  |
|  **Vikiteka** | Nikolajus (Jaruševičius) |

**Metropolitas Nikolajus** (al secolo **Borisas Dorofejevičius Jaruševičius**, rus. *Борис Дорофеевич Ярушевич*; 1892 m. sausio 13 d. Kaune – 1961 m. gruodžio 13 d. Maskvoje) – stačiatikių dvasininkas, vyskupas.

Biografija
----------

Gimė 1892 m. sausio 13 d. Kaune. 1941 m. tapo Voluinės ir Lucko vyskupu.

Naciams įžengus į TSRS tapo Kijevo ir Galicijos vyskupu, bet naciams užėmus ir šias teritorijas perkeltas į Maskvą. 1943 m. rugsėjo 4 d. dalyvavo susitikime su Stalinu, kuriame pastarasis pasiūlė atkurti Maskvos patriarchatą ir išrinkti patriarchą. 1943 m. rugsėjo 8 d. atkūrus patriarchatą tapo šventojo sinodo nariu. 1944 m. paskirtas Kruticų, 1947 m. Kolomnos vyskupu. 1946 m. tapo bažnyčios išorinių ryšių departamento pirmininku. 1950 m. tapo Pasaulio taikos tarybos nariu, kur atstovavo sovietinę ideologiją. KGB ir Stalinas labai vertino B. Jaruševičiaus veiklą, tačiau vėliau dėl vis didesnio pasipriešinimo ateizmui 1960 m. buvo pašalintas iš bažnyčios išorinių ryšių departamento ir vyskupo pareigų Nikitos Chruščiovo įsakymu. Mirė 1961 m. gruodžio 13 d. Maskvoje.

Literatūra
----------

* Christopher Andrew and Vasili Mitrokhin, The Sword and the Shield: The Mitrokhin Archive and the Secret History of the KGB, (1999). Page 486.
* Златоуст XX века: Митрополит Николай (Ярушевич) в воспоминаниях современников. — СПб. 2003.
* *Сурков С. А.* Митрополит Николай (Ярушевич) — М.: Изд. Об-ва любителей церковной истории, 2012. — 648 с.
* *Чумаченко Т. А.* «Поразила всех нас, как громом, отставка митрополита Николая». Крах одной церковной карьеры // Исторический архив : журнал. — 2008. — № 1. — С. 47—68.

Nuorodos
--------

* Biografija I (rus.)
* Biografija II (rus.) Archyvuota kopija 2007-08-10 iš Wayback Machine projekto.
| Hualiano apskritis花蓮縣 |
| --- |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8)------ vasaros: (UTC) |
|  |
| **Valstybė** | Taivano vėliava Taivanas |
| **Administracinis centras** | Hualianas |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 336 733 |
| **Plotas** | 4 628,5714 km² |
| **Tankumas** (2012) | 73 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | TW-HUA |
|  |
| **Tinklalapis** | www.hl.gov.tw |

**Hualiano apskritis** (kin. 花蓮縣, pinyin: *Huālián Xiàn*; pe̍h-ōe-jī: *Hoa-liân-kōan*) – viena iš Taivano apskričių. Tai 1-a pagal dydį apskritis šalyje. Yra šalies rytinėje dalyje. Vakaruose ribojasi su Nantou apskritimi ir Taidžongu, šiaurėje su Jilano apskritimi, pietuose su Taidongo apskritimi, pietvakariuose su Gaosiongu, rytuose apskrities krantus skalauja Ramusis vandenynas. Administracinis centras – Hualianas.

Geografija
----------

Apskrities teritorija kalvota, didžiojoje dalyje driekiasi Žongjango kalnagūbris, kuris besitęsdamas iš vakarų, šiaurės rytuose smenga į Filipinų jūrą. Ten pat plyti Livu upės išgriaužtas Taroko tarpeklis, vienas iš nuostabiausių Taivano gamtinių traukos objektų. Tarpeklis įeina į Taroko nacionalinio parko, apimančio bemaž visą šiaurinę apskrities dalį, teritoriją. Kitą didelę apskrities dalį rytuose dengia Haiano kalnagūbris, ties kuriuo į Ramųjį vandenyną įteka Hualiano upė.

Apskrities centras Hualias išsidėstęs siauroje pakrantės lygumoje, pietuose Huantungo grabenas miestą skiria nuo vidurio kalnagūbrio, kurio viršukalnės iškyla į daugiau kaip 1600 m aukštį virš jūros lygio. Pietvakariuose dalis Jušano nacionalinio parko įsiterpia į apskrities teritoriją. Ten, pasienyje su Nantou apskritimi, stūkso Siuguluanšanas (3805 m), aukščiausias kalnas Hualiano apskrityje. Jo šlaituose išteka Siuguluanas, ilgiausia upė apskrityje.

Gyventojai
----------

Apskrities teritorijoje gyvena šios Taivano aborigenų gentys: amiai, atajalai, bununai, trukai, sakizajai ir kavalanai. Bendrai paėmus, jie sudaro vieną ketvirtadalį apskrities gyventojų. Hakų tautos žmonės sudaro apie 30 % visų gyventojų.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Hualiano apskritis yra padalinta į:

1 miestą

* Hualianas

2 miesto tipo gyvenvietes

* Fenglinas
* Juli

10 kaimo tipo gyvenviečių

* Fengbinas
* Fuli
* Guangfu
* Jianas
* Žuisujus
* Šoufengas
* Vanrongas
* Sinčengas
* Siulinas
* Džuosi

|  |  |
| --- | --- |
|  **Taivano administracinis suskirstymas** |  |
| **Provincijos**: Fudzianas | Taivanas
**Išskirtieji miestai**: Gaosiongas | Sinbėjus | Taidžongas | Tainanas | Taipėjus | Taojuanas
**Taivano provincijos miestai**: Dziaji | Dzilongas | Sindžu
**Fudziano provincijos apskritys**: Dzinmenas | Liandziangas
**Taivano provincijos apskritys**: Dziaji | Džanghua | Hualianas | Jilanas | Junlinas | Miaoli | Nantou | Penghu | Pingdongas | Sindžu | Taidongas |
**Nikola Prkačin**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1975 m. lapkričio 15 d. |
| Gimimo vieta | Dubrovnikas, Kroatija |
| Ūgis | 2,08 m |
| Svoris | 111 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Zagrebo „Cibona" |
| **Pozicija** | sunkusis kraštas |
| Profesionalūs klubai |
| 1993-19981998-20032003-20072007-20082008nuo 2008 | Splito „Split"Zagrebo „Cibona"Stambulo „Efes Pilsen"Maskvos „Dinamo"Atėnų „Panathinaikos"Zagrebo „Cibona" |  |
| Šalies rinktinė |
| nuo 1997 |  Kroatija |  |
|  |

**Nikola Prkačin** (g. 1975 m. lapkričio 15 d.) – Kroatijos krepšininkas, Kroatijos vyrų krepšinio rinktinės kapitonas.

Karjera
-------

Krepšininkas savo profesionalo karjerą pradėjo Splito miesto krepšinio klube. Su juo dukart laimėjo Kroatijos taurę, o vėliau persikėlė į sostinę, Zagrebo „Cibona" komandą, su kuria iškovojo dar tris nacionalines taures bei keturis kartus tapo Kroatijos čempionu.

Šioms komandoms atstovavęs po penkis sezonus, pirmą kartą legionieriaus duonos kroatas paragavo 2003 m. pasirašydamas sutartį su TurkijosStambulo „Efes Pilsen" klubu. Jame praleidęs taip pat nemažai laiko, keturis sezonus, prieš 2007-2008 m. sezoną persikėlė į tą sezoną ULEB Europos taurėje dalyvavusią Maskvos „Dinamo" ekipą, tačiau joje ilgai neužsibuvo – nepatenkintas savo vaidmeniu aikštelėje N. Prkačinas vidury sezono sukirto rankomis su Atėnų „Panathinaikos" klubu, kuriame ir pabaigė sezoną.

2008 m. liepą krepšininkas pasirašė dvejų metų sutartį su Zagrebo „Cibona" komanda.

Nuo 1997 m. su Kroatijos vyrų krepšinio rinktine dalyvavo kiekviename Europos čempionate bei 2008 m. Pekino olimpinėse žaidynėse.

Pasiekimai
----------

* 1994, 1997, 1999, 2000, 2001, 2002 m. Kroatijos taurės laimėtojas;
* 1999, 2000, 2001, 2002 m. Kroatijos čempionas;
* 2004, 2005 m. Turkijos čempionas;
* 2006, 2007 m. Turkijos taurės laimėtojas;
* 2007 m. Turkijos Prezidento taurės laimėtojas;
* 2008 m. Graikijos taurės laimėtojas;
* 2008 m. Graikijos čempionas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  krepsinis.net: N. Prkačinas žais Maskvos „Dinamo" klube Archyvuota kopija 2007-07-10 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  krepsinis.net: „Panathinaikos" pasirašė sutartį su N. Prkačinu[neveikianti nuoroda]
3. ↑  basketnews.lt: Prkačinas grįžta į „Cibona"
**Jolanta Kvašytė** (g. 1956 m. gegužės 29 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkė keramikė.

Biografija
----------

1982 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1982–1984 m. dirbo gamyklos „Jiesia" Kybartų ceche, 1985–1988 m. Paminklų restauravimo treste Vilniuje. 2003 m. dailininkė rezidentė Akrono universitete (JAV).

Kūryba
------

Kuria daugiausia daugiafigūres temines kompozicijas („Kryžiaus kelias" 1992 m. „Miestas" 1995 m. „Betliejus" 1996 m. „Europos laivas" 1997 m.), smulkiąją skulptorius plastiką („Rudeniniai vabalai" 1990 m. „Šv. Jono naktis" 1991 m. „Meilės drambliai" 1994 m. „Adomas ir Ieva" 2004 m. „Sabos karalienė" 2006 m.). Sukūrė kūrinių interjerams (iškaba „Stikliai" 1993 m. „Zodiakas", „Mechaninės lėlės", abu 1994–1995 m. visi „Stiklių" viešbutyje ir restorane), lauko keramikos („Piramidei" skvere Panevėžyje, 1998 m.), servizų („Pagodos" 1991 m.), vazų („Turkiškos maudynės" 1999 m.). Pastaruoju metu sukūrė monumentalesnių, labiau apibendrintų skulptūrinių mozaikinių kompozicijų: „Ofelija" (2000 m.), „Niujorko kodas" (2004 m.), „Bučinys" (2006 m.).

Kūriniuose naudojamas ir subtiliai derinamas molis, porcelianas, juodoji keramika, įvairios kitos medžiagos (biseris, akmenėliai, plunksnos). Laisvai interpretuoja religines ir pasaulietines temas, būdingi saviti raiškūs tipažai, ekspresija, siužetinis pasakojimas, ryškūs žaidimo, teatrališkumo, grotesko, ironijos, šaržavimo momentai, gausu metaforų, alegorijų. Kūriniai dekoratyvūs, sodrių spalvų, smulkiai ornamentuoti.

Nuo 1983 m. dalyvauja parodose, nuo 1985 m. – keramikos ir porceliano tarptautiniuose simpoziumuose Lietuvoje ir užsienyje (Latvija, Lenkija, Čekija, Didžioji Britanija, JAV ir kitur).

Individualios parodos
---------------------

* Vilnius – 1990–1995 m. 1997 m. 1998 m. 2000 m. 2003 m. 2005 m. 2006 m.
* Klaipėda – 1992 m.
* Oslas – 1991 m. 1992 m.
* Akronas – 2003 m.
* Helsinkis – 2004 m.

Įvertinimas
-----------

* Baltijos šalių dailės ir amatų trienalės Taline Didysis prizas, 1991 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jūratė Meilūnienė. *Jolanta Kvašytė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 370 psl.
2. ↑  Jolanta KVAŠYTĖ. Baroti galerija Archyvuota kopija 2011-07-22 iš Wayback Machine projekto.
**Jolanta Čiurilaitė-Kurnickienė** (g. 1947 m. birželio 15 d. Vilniuje) – Lietuvos dainininkė (sopranas).

Biografija
----------

1970 m. baigė Leningrado konservatorijos choro dirigavimo klasę, 1976 m. – Lietuvos konservatorijos V. Daunoro klasę.

1970–1976 m. dėstė Vilniaus pedagoginiame institute. Nuo 1976 m. Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro solistė, Lietuvos konservatorijos (dab. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) docentė, Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro choro vokalo pedagogė.

Kūryba
------

Sukūrė apie 20 vaidmenų operos scenoje. Dainavo Bratislavos, Kijevo, Latvijos operos ir baleto teatre, Maskvos Didžiajame teatre. Dainavo kaip kamerinė dainininkė. Surengė daugiau, kaip 200 solinių koncertų. Dalyvavo tarptautiniuose muzikos festivaliuose Liuksemburge, Italijoje, Suomijoje, „Maskvos žiema", „Prahos pavasaris". Gastroliavo JAV, Brazilijoje, Europos valstybėse.

Vaidmenys
---------

* Norina – Gaetanas Donicetis. Don Paskualė
* Rozina – Džoakinas Rosinis. Sevilijos kirpėjas
* Mimi, Miuzetė, Čio Čio San – Džiakomas Pučinis. Bohema, Madam Baterflai
* Mikaela – Žoržas Bizė. Karmen
* Elvyra, Grafienė – Volfgangas Amadėjus Mocartas. Don Žuanas, Figaro vedybos
* Indrė – Eduardas Balsys. Kelionė į Tilžę
* Marių mergelė – Jurgis Juozapaitis. Marių paukštė

Atliko stambios formos kūrinių solo partijų:

* Johanas Sebastianas Bachas. Mišios h-moll
* Liudvikas van Bethovenas. IX simfonija
* Jozefas Haidnas. Oratorija Pasaulio sukūrimas
* Volfgangas Amadėjus Mocartas. Requiem
* Arnoldas Šionbergas. Oratorija Gurės dainos

Šaltiniai
---------

1. ↑  Arvydas Karaška. *Jolanta Čiurilaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 365 psl.
**Sielvarto siena** – monumentas Maskvos mieste, skirtas stalinizmo aukoms atminti. Pastatytas pagal architekto Andrejaus ir skulptoriaus Georgijaus Frangulianų projektą.

Istorija
--------

Tokio monumento idėja kilo 1961 m. kai SSRS vadovas Nikita Chruščiovas pasiūlė pastatyti paminklą represijų aukoms, bet idėja nebuvo realizuota. 2015 m. buvo parašytas įsakas atidengti „Sielvarto sieną". Paminklą finansavo Maskvos merija ir Atminties fondas. Monumento atidengime 2017 m. spalio 30 diena, kai Rusijoje švenčiama politinių represijų aukų atminties diena, dalyvavo Rusijos prezidentas Vladimiras Putinas, Maskvos meras Sergejus Sobianinas, Patriarchas Kirilas ir žmogaus teisių tarybos nariai.

Architektura
------------

Monumeto aukštis 6 m, o ilgis 35 m. Monumentas sudarytas iš 600 žmonių siluetų. Sienos kraštuose 22 kalbomis (tarp jų ir lietuvių) parašytas vienas žodis – „atmink". Kelias į monumentas pastatytas iš lagerių akmenų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Открытие мемориала памяти жертв политических репрессий «Стена скорби». Президент России (30 октября 2017)
| **Maurizio Arrivabene** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1957 m. kovo 7 d.Brescia, Italija Italija |
| Sutuoktinis (-ė) | Stefania Bocchi |
| Vaikai | Stefania Arrivabene |
|  |
| Pareigos | Formulės-1 Ferrari komandos vadovas (2014–2019 m.) |

**Maurizio Arrivabene** (g. 1957 m. kovo 7 d.) – buvęs Formulės-1 Ferrari komandos vadovas. Šiose pareigose italas 2014 m. lapkritį pakeitė Marco Mattiacci. 2019 m. sausį jį šiose pareigose pakeitė Mattia Binotto.

1997 m. M. Arrivabene pradėjo dirbti Philip Morris International. 2007 m. tapo Marlboro prekės ženklo viceprezidentu, o 2011 m. – marketingo ir pardavimų strategijos skyriaus viceprezidentu. Tuo laikotarpiu italas pradėjo gerus ryšius su Ferrari ekipa.

2014 m. lapkričio 23 d. Ferrari paskelbė, kad naujuoju jos vadovu taps M. Arrivabene, pakeisiantis iki tol šias pareigas ėjusį Marco Mattiacci.

Nuo 2012 m. M. Arrivabene yra nepriklausomas Juventus FC futbolo klubo tarybos narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ferrari appoints Maurizio Arrivabene to lead Gestione Sportiva
**Taškento Švenčiausios Jėzaus Širdies katedra** – Romos katalikų bažnyčia Uzbekistano sostinėje Taškente, administraciškai priklauso Uzbekistano Apaštališkajai administratūrai ir yra jos katedra. 

Taškento Švč. Jėzaus Širdies katedra 2007 m.

Architektūra
------------

Pastatyta pagal architekto Liudviko Pančakevičiaus projektą. Pamaldų patalpos yra antrame aukšte, o pirmajame – Šv. Antano ir Šv. Jono Pauliaus II salės, biblioteka. Bažnyčią puošia vitražai, pagaminti Lenkijoje pagal Uzbekistano dailininkų eskizus, taip pat vietoje sukurti menininkų kūriniai. Bažnyčia aptverta betono tvora, link pagrindinio įėjimo veda akmeniniai laiptai

Istorija
--------

Kiek didesnė katalikų bendruomenė tuometiniame Turkestane susidarė Lietuvoje ir Lenkijoje numalšinus 1863 m. sukilimą ir atitrėmus čionai dalį sukilėlių. Jie bandė prašyti leidimo pastatyti nors nedidelę bažnyčią, bet tuometinis krašto valdytojas Konstantinas Kaufmanas (buvęs Vilniaus gubernatorius, liūdnai pagarsėjęs kaip lietuviškos spaudos uždraudėjas) nesutiko. Nuo 1884 m. buvo meldžiamasi laikinojoje koplyčioje, o parapija užregistruota tik 1889 m.

1902 m. į Turkestano krašto sostinę Taškentą atvyko kunigas Justinas Bonaventūra Pranaitis ir ėmė telkti tikinčiuosius. Tų pačių metų spalio 25 d. koplyčioje jis aukojo pirmąsias Šv.Mišias ir pradėjo rinkti lėšas būsimai bažnyčiai. Aukojo tremtinių palikonys, katalikiškoji miesto inteligentija ir kariškiai. Kertinis akmuo padėtas 1912 m. tuo metu kartu statomos ir katalikų šventovės Samarkande, *Naujajame Margilane (dab. Fergana)* bei kt. Turkestano miestuose. Pirmojo pasaulinio karo metais parapiją papildė lenkų belaisviai iš Austrijos–Vengrijos kariuomenės, jų stovykla buvo įrengta netoliese. Pamaldos vykdavo neužbaigtame pastate. 1917 m. kun. J.B.Pranaitis mirė ir buvo palaidotas prie statomos bažnyčios.

Darbus tęsė kun. Bronislovas Rūtenis, 1921–1922 m. – kun. Leonas Tučko. Pastarajam mirus, statybiniais darbais vėl rūpinosi Br. Rūtenis. Pamažu dauguma lenkų ir lietuvių parapijiečių sugrįžo į savo atkurtas valstybes. 1923 m. kun. J.B.Pranaičio palaikai vietos bolševikų valdžios įsakymu buvo iškasti ir perlaidoti kitoje vietoje. 1925 m. neužbaigtą pastatą valstybė nacionalizavo, jame buvo įrengtas bendrabutis, įvairios įstaigos bei sandėliai. Tikintieji bendrai maldai rinkdavosi kitose vietose iki 1937 m. kai suėmė ir sušaudė kleboną Juozapą Sovinskį. 

1975 m. tuometinė Uzbekijos TSR vadovybė buvusioje bažnyčioje įrengė koncertų salę. 1997 m. pastatas perduotas tikintiesiems, remontas ir pritaikymas katalikiškai šventovei užtruko – tik 2000 m. Taškento Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia buvo vėl konsekruota. Šiuo metu pamaldos vyksta rusų, anglų, lenkų ir korėjiečių kalbomis.

Šaltiniai
---------

* *Прекрасный и величественный польский костел в Ташкенте*
* Olga Medvedeva. *Człowiek i władza: losy Polaków w Azji środkowe*j Archyvuota kopija 2016-04-20 iš Wayback Machine projekto.
* Лисицкая, Ольга Витальевна. *История католических общин в Туркестане: вторая половина XIX века – 1917 год*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Gruzinų valstybė**Kachetija** |
| 
Kachetijos vėliava (iš senovinio atlaso, 1745 m.) |
| **Egzistavo** | VIII a.–1801 m. |
| **Sostinė** | Telavis |
| **Dinastija** | Bagrationai |
| 
 |
|

|  |
| --- |
| **Gruzijos istorija** |
| Abchazijos | Pietų Osetijos |
| Diaochi, Kolchidė, Iberija |
| Lazika |
| *Bizantijos, Sasanidų imperijos* |
| *Arminijos emyratas* |
| Tao-Klardžetija, Abchazija, Heretija, Kachetija, Kartlija |
| *Seldžiukų imperija* |
| Sakartvelo karalystė |
| *Mongolų imperija* |
| Samcchė, Kachetija, Kartlija, Imeretija |
| *Osmanų, Safavidų imperijos* |
| *Rusijos imperija* |
| Gruzijos Demokratinė Respublika |
| Užkaukazės TFSR > Gruzijos TSR |
| Gruzija, Abchazija, Pietų Osetija |

**Kachetijos karalystė** – istorinė valstybė Gruzijoje, kurios teritorija iš dalies sutampa su dabartinės Kachetijos regionu. Kaip nepriklausoma valstybė ji egzistavo 1460–1801 m. Nuo 1762 m. sudarė sąjungą su gretima Kartlija ir buvo vadinama **Kartlio-Kachetijos karalyste**.

Nuo VIII a. pabaigos Kachetija buvo nepriklausoma kunigaikštystė. XI а. pradžioje buvo įjungta į suvienytą Gruzijos karalystę, bet mažiau kaip po dešimties metų vėl atskilo. XII a. pradžioje Kachetiją vėl, tik dabar jau ilgam prijungė Gruzijos karalius Davidas Statytojas (1089–1125).
  
Vėl nepriklausoma Kachetija tapo apie 1460 m. kai vieninga Gruzija suskilo.
  
1762 m. Kachetijos karalystė vėl susijungė su kaimynine gruzinų Kartlio karalyste, o Telavis tapo vieningos Rytų Gruzijos Kartlio ir Kachetijos karalystės sostine. Jungtinę karalystę nusilpnino dažni Persijos puldinėjimai.
  
1801 m. Kartlio ir Kachetijos karalystę aneksavo Rusijos imperija.
| Tbilisio nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Parko miškai Parko miškai |
| **Vieta:** | Gruzijos vėliava Gruzija (Tbilisis) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Tbilisis, Mccheta |
| 

Žemėlapis rodantis Tbilisio nacionalinis parkas vietą.Tbilisio nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 41°52′0″ š. pl. 44°56′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.86667°š. pl. 44.93333°r. ilg.﻿ / 41.86667; 44.93333Koordinatės: 41°52′0″ š. pl. 44°56′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.86667°š. pl. 44.93333°r. ilg.﻿ / 41.86667; 44.93333 |
| **Plotas:** | 243 km² |
| **Įkurtas:** | 1973 m. |
|  **Vikiteka:** | Tbilisio nacionalinis parkas |

**Tbilisio nacionalinis parkas** (gruz. თბილისის ეროვნული პარკი) – vienas iš devynių nacionalinių parkų Gruzijoje, Tbilisio šiaurėje. Istorinė Mccheta miesto dalis taip pat patenka į parko teritoriją. Nacionalinis parkas įkurtas 1973 m. remiantis 1946 m. įkurto Saguramo nacionaliniu rezervatu. Tbilisio nacionalinis parkas yra seniausias šalyje.

Parkas yra Saguramo kalnų grandinės papėdėje, Aragvio upės rytuose ir priklauso Kuros upės baseinui. Aukščiausia parko vieta siekia 1 385 m aukštį. Didžioji parko dalis dengiama miškų – ąžuolynų, skroblynų ir bukų plotais. Tarp labiausiai saugomų parko gyvūnų yra taurusis elnias, paprastoji lūšis, eurazinis rudasis lokys ir šakalai.

Nuorodos
--------

* Nacionalinė saugomų teritorijų tarnyba Archyvuota kopija 2015-04-28 iš Wayback Machine projekto.
Quorn|  |
| Originalus pavadinimas | Quorn |
| Pramonė | Maisto pramonė |
| Įkurta | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė (1985 m. (1985 m.)) |
| Įkūrėjas (-ai) | Marlow Foods Ltd. |
| Centrinė būstinė | Stokslis, Anglija, Jungtinė Karalystė |
| Produktai | Mėsos pakaitalai |
| Savininkas (-ai) | Monde Nissin (nuo 2015 m.) |
| Tinklalapis | www.quorn.co.uk |

**Quorn** – tarptautinė Jungtinės Karalystės maisto pramonės kompanija, gaminanti mėsos pakaitalus. Įkurta 1985 m. 

Visa Quorn produkcija gaminama iš mikoproteino - baltymų išgaunamų fermentuojant *Fusarium venenatum* mikrogrybus. Nuo 2011 m. pradėti leisti veganiški produktai, kuriuose kiaušinių baltymai pakeisti bulvių proteinu. Quorn priklauso mikoproteino gamybos patentas.

Produkcija parduodama 18-oje šalių: Jungtinėje Karalystėje, JAV, Švedijoje, Šveicarijoje, Belgijoje, Nyderlanduose, Italijoje, Airijoje, Australijoje, Naujojoje Zelandijoje, Norvegijoje, Pietų Afrikos Respublikoje, Danijoje, Suomijoje, Filipinuose, Vokietijoje, Tailande ir Singapūre

Galerija
--------

* Quorn šaldytas kepsnysQuorn šaldytas kepsnys
* Quorn keptas kepsnys su sūrio įdaruQuorn keptas kepsnys su sūrio įdaru
* Quorn filė - kepta, atšildyta ir šaldytaQuorn filė - kepta, atšildyta ir šaldyta

Šaltiniai
---------

1. ↑  Quorn facts

Nuorodos
--------

* Oficialus puslapis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Entognatha** |
| --- |
| Kolembolos (Onychiurus sp.)Kolembolos (*Onychiurus* sp.) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Potipis: | Šešiakojai  *( Hexapoda)* |
| Klasė: | Paslėptaburniai  *( Entognatha)* |

 |

**Paslėptaburniai** *(lot.* Entognatha*)* – nariuotakojų klasė, kuri su vabzdžiais sudaro šešiakojų potipį. Jai priskiriami 3 būriai: beūsiai (*Protura*), kolembolos (*Colembola*) ir dviuodegiai (*Diplura*).

Morfologija
-----------

Paslėptaburnių klasės atstovų burnos aparatas su galva susijungęs glaudžiau nei vabzdžių. Visuose antenų segmentuose yra raumenų, o vabzdžių tik du pagrinde esantys antenų segmentai raumeningi. Šie nariuotakojai vystosi be metamorfozės, yra besparniai. Dauguma akli, tik kolembolos gali turėti mažas, iš ne daugiau kaip 8 omatidijų, akis. Apvaisinimas visada netiesioginis, patelės turi kiaušdėtį.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Vidurio Šaris*Moyen-Chari* |
| --- |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC) |
|  |
| **Valstybė** | Čado vėliava Čadas |
| **Administracinis centras** | Sarhas |
| **Departamentai** | 3 |
| **Subprefektūros** | 18 |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 598 284 |
| **Plotas** | 41 000 km² |
| **Tankumas** (2009) | 15 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | TD-MC |

**Vidurio Šario regionas** (pranc. *Région du Moyen-Chari*, arab. منطقة شاري الأوسط = *Minṭaqâtu Šārī l-Awsaṭ*) – administracinis regionas Čado pietinėje dalyje. Pietuose turi sieną su Centrinės Afrikos Respublika. Administracinis centras – Sarhas.

Geografija
----------

Regionas yra savanų gamtinėje srityje. Prateka Šaris su savo intakais (Uhamu, Bahr Auku, Bahr Keita, Bahr Salamatu, Gran Sidu), rytuose plyti šlapynių plotai.

Gyventojai
----------

Didžioji dalis krašto gyventojų yra Centrinio Sudano kalba kalbantys sarai (jų subetnosai kaba naa, kaba deme, kulfai, ngamai, lutosai). Yra Adamavos-Ubangio kalbomis kalbančių grupelių: tuniai, dajai.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Vidurio Šario regionas padalintas į 3 departamentus (skliaustuose – administracinis centras):

* Barh Koho departamentas (Sarhas)
* Gran Sido departamentas (Maras)
* Lak Iro departamentas (Kjabė)

|  |  |
| --- | --- |
|  **Čado regionai** |  |
| Bata | Bahr El Gazelis | Borku | Enedis | Ežerų | Gera | Hadžeras-Lamisas | Kanemas | Mandulas | Ndžamena | Rytų Logonė | Rytų Majo Kebis | Salamatas | Sila | Šaris–Bagirmis | Tandžilė | Tibestis | Vadajus | Vadi Fira | Vakarų Logonė | Vakarų Majo Kebis | Vidurio Šaris |
| Skavinalenk. *Skawina* |
| --- |
|        |
| *Turgaus aikštė* |
|  |
| 

SkavinaSkavina

49°59′0″ š. pl. 19°50′0″ r. ilg.﻿ / ﻿49.98333°š. pl. 19.83333°r. ilg.﻿ / 49.98333; 19.83333﻿ (Skavina)Koordinatės: 49°59′0″ š. pl. 19°50′0″ r. ilg.﻿ / ﻿49.98333°š. pl. 19.83333°r. ilg.﻿ / 49.98333; 19.83333﻿ (Skavina) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Mažosios Lenkijos vaivadija Mažosios Lenkijos vaivadija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1923 (miesto teisės) |
| **Meras** | Paweł Kolosa |
|  |
| **Gyventojų** (2014 m.) | 27 419  |
| **Plotas** | 20,50 km² |
| **Tankumas** (2014 m.) | 1 338 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | 32-050 |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Skavina |
|  |
| **Kirčiavimas** | Skavinà |

**Skavina** (lenk. *Skawina*) – miestas pietų Lenkijoje, netoli Krokuvos. Nuo 1999 m. priklauso Mažosios Lenkijos vaivadijai. 1975–1998 m. buvo Krokuvos vaivadijoje. Per miestą teka Skavinka (dešinysis Vyslos intakas). 27 419 gyventojų (2014 m. duomenys).

Žymiausias miesto pastatas yra XVI a. renesanso rūmai, statyti Paweł Korytko. Manoma, kad miesto pavadinimas yra kilęs nuo Skavinkos upelio.

Istorija
--------

XIII a. dabartinio miesto teritorijoje buvo 3 kaimai: *Babice Nowe*, *Babice Stare* ir *Pisary*, priklausę Tynieco benediktinų abatijai. 1364 m. gegužės 22 d. karalius Kazimieras III Didysis Skavinai suteikė Magdeburgo teises. Po kelerių metų pastatyta Šventosios Dvasios bažnyčia. Miestelis turėjo gynybinę sieną ir pilį. 1509 m. sudegė, bet buvo greitai atstatytas. Sunaikintas po Švedų tvano. Po 1772 m. Abiejų Tautų Respublikos padalijimo tapo Galicijos (Austrijos provincijos) dalimi. XIX a. antroje pusėje tapo svarbus geležinkelio mazgas. Būta 3 geležinkelio linijų: į Krokuvą, Beskidų Suchą ir Osvencimą.

Antrosios Lenkijos Respublikos metu priklausė Krokuvos vaivadijai. 1939 m. rugsėjo 6 d. į miestą įžengė pirmosios Vermachto ginkluotosios pajėgos. Vokiečių okupacija truko iki 1945 m. sausio 23 d. Valdant komunistams, tapo svarbiu sunkiosios pramonės centru. 1954 m. atidaryta Skavinos aliuminio lydykla (1981 m. uždaryta dėl taršos). 1961 m. atidaryta Skavinos jėgainė.

Galerija
--------

* Skavinos jėgainėSkavinos jėgainė
* Skavinkos upėSkavinkos upė
Didysis Skeligas.
**Skeligo salos** (air. *Oiléain na Sceilig*, angl. *Skellig Islands*) – dvi nedidelės stačių šlaitų uolėtos salos Airijoje, esančios netoli Iveraho pusiasalio Kerio grafystėje. 

Abi salos yra gerai žinomos dėl jose esančių jūros paukščių kolonijų, kurios savo dydžiu ir įvairove yra svarbiausios Airijoje. Ypač gausios yra šiaurinių padūkėlių ir mormonų populiacijos (daugiau nei 4000 mormonų yra vien tik Didžiajame Skelige). Salose taip pat veisiasi tripirščiai kirai, laibasnapiai narūnėliai, alkos.

Mažasis Skeligas
----------------

Mažasis Skeligas nuo Didžiojo Skeligo šlaito.
Mažasis Skeligas (air. *Sceilig Bheag*) yra mažesnioji sala, apie 1,5 km nuo Didžiojo Skeligo salos. Sala lankytojams neprieinama. Joje yra didžiausia Airijoje ir antra pagal dydį pasaulyje šiaurinių padūkėlių kolonija, kurioje esama apie 30 000 paukščių porų.

Didysis Skeligas
----------------

Didysis Skeligas (taip pat žinomas kaip Skeligas Michaelis, air. *Sceilig Mhichíl*) yra didesnioji sala, virš jūros lygio iškilusi daugiau kaip 230 m. Joje yra VI a. pastatytas krikščioniškas vienuolynas. Sala įtraukta į UNESCO pasaulio paveldą.

Nuorodos
--------

* Svetainė, skirta Skeligo saloms Archyvuota kopija 2007-04-09 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Skeligo salos** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

|  |  |
| --- | --- |
|  | UNESCO pasaulio paveldasObjekto nr. 757  (anglų k.) • (prancūzų k.) |
| Paso Fundas*Passo Fundo* |
| --- |
|              |
| *Miesto parkas* |
|  |
| 

Paso FundasPaso Fundas

28°15′00″ p. pl. 52°24′00″ v. ilg.﻿ / ﻿28.25000°š. pl. 52.40000°r. ilg.﻿ / 28.25000; 52.40000﻿ (Paso Fundas)Koordinatės: 28°15′00″ p. pl. 52°24′00″ v. ilg.﻿ / ﻿28.25000°š. pl. 52.40000°r. ilg.﻿ / 28.25000; 52.40000﻿ (Paso Fundas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Pietų regionas |
| **Valstija** | Pietų Rio Grandė Pietų Rio Grandė |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1827 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 198 799  |
| **Altitudė** | 687 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Paso Fundas |

**Paso Fundas** (port. *Passo Fundo*) – miestas pietų Brazilijoje, Pietų Rio Grandėje, 289 km į šiaurės vakarus nuo Porto Alegrės, prie Paso Fundo upės. Veikia oro uostas, nutiesti plentai ir geležinkeliai į Porto Alegrę, San Boržą, Araranagvą, Bažę, Gojaniją. Gaminamos žemės ūkio mašinos, vystoma siuvimo, maisto (mėsos, matės, aliejaus, malimo), medienos apdirbimo pramonė. Apylinkėse auginamos sojos, kviečiai, veisiami galvijai, naminiai paukščiai. Paso Funde veikia 1968 m. įkurtas universitetas, jojimo sporto centras, istorijos, zoologijos ir botanikos, kiti muziejai, Aparesidos Šv. Mergelės Marijos katedra (1834 m. perstatyta 1885 m.), teatras. Paso Fundas – vienas svarbiausių gaučų kultūros centrų Brazilijoje. Čia vyksta kasmetinės gaučų šventės, tarptautinės rodeo varžybos.

Istorija
--------

Paso Fundas įkurtas 1827 m. pirmoji bažnyčia pastatyta 1834 m. Savivalda suteikta 1857 m.

Žymūs žmonės
------------

* Paso Funde gimė žymus brazilų futbolo treneris Luisas Felipė Skolaris.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Paso Fundas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVII (On-Peri). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010
**Mikrokreditas** – labai nedidelis kreditas, kuris suteikiamas bedarbiams, smulkiems verslininkams bei žemiau skurdo ribos gyvenantiems žmonėms, kuriems bankai neteikia kreditų.

Kaip ir mikrodraudimas bei mikrotaupymai sudaro mikrofinansų sistemos paslaugą. Mikrokreditus teikiančių subjektų tikslai nėra vien tik verslo veikla; mikrokreditais siekiama padėti kredito gavėjui padėti jo ekonominėje veikloje.

1976 m. Bangladeše Muhammad Yunus inicijavo mikrokreditų programą, kurios dėka 1983 m. jai plėtoti buvo įsteigtas Grameen Bank bankas.

1995 m. Pasaulio bankas įkūrė „Konsultacinę pagalbos vargšams grupę" (*Consultative Group to Assist the Poor*; CGAP), kurios tikslas – sutelkti 200  mln. JAV dolerių mikrokreditams.

Programos plėtra buvo aptarta 1997 m. Microcredit Summit metu.

Mikrokreditų institutai
-----------------------

Visame pasaulyje priskaičiuojama per 70 000 mikrofinansavimo institutų (MFI).

Nuorodos
--------

* FINCA International (USA)
* „Vokietijos mikrofinansavimo institutas"
* Smulkios paskolos: mažiau pelno, mažiau skurdo Archyvuota kopija 2007-09-27 iš Wayback Machine projekto.
* Konferencija apie mikrokreditą ir kovą su skurdu Archyvuota kopija 2007-03-11 iš Wayback Machine projekto.
* Mikrokreditų teikimo ir administravimo taisyklės
* MicroFinance Network Archyvuota kopija 2005-10-30 iš Wayback Machine projekto.
* The European Union Project „Credit Cooperatives" Archyvuota kopija 2009-12-31 iš Wayback Machine projekto. official web site
Betsafe|  |
| Forma | UAB |
| Pramonė | Azartiniai lošimai |
| Įkurta | 2006 m. Malta |
| Paslaugos | kazino, lažybos, pokeris |
| Tinklalapis | www.betsafe.lt |

„**Betsafe"** – „Betsson" bendrovės lažybas ir kazino paslaugas teikiančių svetainių prekės ženklas. Prekės ženklas buvo įkurta 2006 metais, Norvegijoje, ir aktyviausiai veikė šioje bei kitose Skandinavijos šalyse – Suomijoje bei Švedijoje. Laikui bėgant „Betsafe" kompanija išsiplėtė ir 2011 metais ją už už 60 mln. eurų įsigijo Švedijos azartinių lošimų kompanija „Betsson".

2016 metais „Betsson" įsigijo Lietuvoje nuo 2009 metų veikusį prekės ženklą „Tonybet". Nuo 2017 metų gegužės 3 d. „Tonybet" Lietuvoje pakeitė pavadinimą ir tapo „Betsafe".

Lietuvoje "Betsafe" prekės ženklą valdo UAB "Lošimų strateginė grupė". Šis prekės ženklas turi dvi licencijas - Maltos ir Lietuvos - kurios užtikrina, kad jo veikla būtų sąžininga ir teisėta. Lietuviška licencija buvo gauta 2016 m. ją prižiūri Lošimų priežiūros tarnyba prie Finansų ministerijos. Betsafe taip pat yra oficialus Lietuvos krepšinio federacijos rėmėjas ir generalinis Lietuvos krepšinio lygos (Betsafe-LKL) rėmėjas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  „Betsafe atsiliepimai". *lazybosinternetu.net*.
3. ↑  „LKL rėmėjai". *lkl.lt*.
*Šis straipsnis apie upę. Apie Indijos tautą skaitykite straipsnyje Indai.*

| Indas |
| --- |
| Indas prie Skardu (Pakistanas) Indas prie Skardu (Pakistanas) |
| **Ilgis** | 3180 km |
| **Baseino plotas** | 980 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 3850 m³/s |
| **Ištakos** | Tibeto plokščiakalnis |
| **Žiotys** | Arabijos jūra |
| **Šalys** | Kinijos vėliava Kinija (Tibetas), Indijos vėliava Indija, Pakistano vėliava Pakistanas |
|  |
|  **Vikiteka** | Indas |

**Indas** (skr. सिन्धु = IAST: *Sindhu*, urd. سندھ) – upė Pietų Azijoje, viena ilgiausių ir svarbiausių regione. Prasideda Kinijoje (Tibete), Tibeto plokščiakalnyje, Kailašo kalnagūbryje, 5300 m aukštyje virš jūros lygio. Tarpekliais prasiveržia pro Hindukušo ir Himalajų kalnus. Teka į pietvakarius Indijos ir Pakistano teritorijomis, aliuvine Indo-Gangos žemuma kur skaidosi į daugybę protakų ir atšakų. Įteka į Arabijos jūrą, sudaro ~8000 km² ploto deltą.

Didžiausias intakai – Satledžas, Činabas, Kabulas, Gilgitas.

Indo aukštupyje vasarą tirpsta kalnų ledynai, o nuo Indijos vandenyno pučiąs musonas atneša daug lietaus. Potvynių metu debitas siekia 30 tūkst. m³/s. Žemupyje sausuoju laikotarpiu vietomis išdžiūsta. Vanduo naudojamas drėkinimui. Nereguliariai laivuojama iki Kabulo upės žiočių.

Prie Indo įsikūrę Haidarabado, Sukuro didmiesčiai.

Pavadinimas
-----------

Upėvardis *síndhu-* gausiai minimas jau seniausiame indoarijų tekste – „Rigvedoje". Tiesa, jis ten reiškia ne vien šią konkrečią upę, bet didelius plačius vandenis (didelę upę, jūrą) apskritai. Paties žodžio kilmė neaiški – kartais kildinamas iš šaknies *sidh-/sédhati* („ginti, varyti, atbaidyti"). Žodžiu *sapta- sindhu-* („septynios upės") vadintas visas upingas karštas Pietų Azijos šiaurės vakaruose.

Iš supersinto upės pavadinimo (*Hind*) kilo Indijos vardas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 164–165
2. ↑  Manfred Mayrhofer. *Etymologisches Wörterbuch des Altindoarischen, II.* Heidelberg: Carl Winter Verlag, 1996. p.729–730
Koordinatės: 55°17′š. pl. 21°22′r. ilg.﻿ / ﻿55.29°š. pl. 21.36°r. ilg.﻿ / 55.29; 21.36

| Skirvytės valsčius |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| **1818 – 1947** |

 |
| 


 |
|  |
|  |
| **Administracinis centras** | Skirvytė |
|  |
| **1818–1922 m.** | Šilutės apskritis |
| **1922–1945 m.** | Lankos apskritis |
| **1945–1947 m.** | Šilutės apskritis |

**Skirvytės valsčius** (vok. *Amtsbezirk Skirwieth, Amtsbezirk Ibenhorst*, nuo 1939 m. *Amtsbezirk Skirwiet*) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Skirvytė (XX a. vokiečių laiku Skirvytė I).

Istorija
--------

Skirvytės valsčių sudarė Vorusnės, Pakalnės, Skirvytėlės, Akmingės (vok. *Ackminge*, nuo 1946 m. rus. *Зеленец*) kaimai ir Kilmingosios Brioniškės (vok. *Adlig Brionischen*, nuo 1946 m. rus. *Зелёный Мыc*) dvaras.

1922 m. valsčius priskirtas Vokietijai su centru kairiajame Skirvytės krante, bet po II pasaulinio karo atkurtas Lietuvoje, kur 1947 m. lapkričio 6 d. prijungiant prie Šilutės valsčiaus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Standesamt Ibenhorst. Territorial.de (tikrinta 2021-09-28).
| Indalselvenas |
| --- |
| Viena iš hidroelektrinių ant Indalselveno Viena iš hidroelektrinių ant Indalselveno |
| **Ilgis** | 460 km |
| **Baseino plotas** | 26 720 km² |
| **Vidutinis debitas** | 370 m³/s |
| **Ištakos** | Skandinavijos kalnai |
| **Žiotys** | Baltijos jūra |
| **Šalys** | Švedijos vėliava Švedija |

**Indalis** arba **Indalselvenas** (šved. *Indalsälven*) – upė centrinėje Švedijoje, Jemtlando ir Vesternorlando lėnuose. Prasideda Skandinavijos kalnuose, netoli sienos su Norvegija. Teka Norlando plynaukšte į pietryčius, sudaro eilę krioklių ir slenksčių, prateka ežerų grandinę (Sturšiono ir kt.). Įteka į Baltijos jūros Botnijos įlanką ties Klingerfjerdenu, į šiaurę nuo Sundsvalio.

Didžiausi intakai: Kalstremenas, Longanas, Horkanas, Ameronas.

Ant Indalselveno įrengta 26 hidroelektrinių kaskada. Žemupys laivuojamas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 165
| Juknaičių valsčiusAmtsbezirk Jucknaten |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **1874 – 1945** |  |

 |
| *Juknaičių valsčius Pilkalnio apskrityje* |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Provincija** | Rytų Prūsija |
| **Administracinis centras** | Širvinta |
|  |
| **1874–1945** | Pilkalnio apskritis |

**Juknaičių valsčius** (vok. *Amtsbezirk Jucknaten*, nuo 1938 m. *Meißnersrode*) – Rytų Prūsijos administracinis teritorinis vienetas, gyvavęs 1874–1945 m. dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje. Priklausė Pilkalnio apskričiai. Valsčiaus centras buvo Juknaičiuose.

Istorija
--------

Suformuotas 1874 m. pagal 1872 m. priimtus „Apskričių nuostatus Prūsijos, Brandenburgo, Pomeranijos, Poznanės, Silezijos ir Saksonijos provincijoms" iš 17 kaimo bendruomenių ir 1 dvaro apygardos. XIX a. pab. Senųjų Skardupėnų kaimas ir dvaras sujungti į vieną seniūniją – dvaro apygardą, 1923 m. Endrušaičių kaimo bendruomenė prijungta prie Lubinėlių kaimo, 1928 m. Senųjų Skardupėnų dvaro apygarda prijungta prie Karūniškių kaimo. Tais pačiais metais į vieną seniūniją sujungtos Niekelstanaičių ir Užšešupių kaimo bendruomenės bei Lazdynų valsčiaus Lazdynų (Naudvario) dvaro apygarda. 1931 m. prie Šilinėlių kaimo bendruomenės prijungtas Vieškalnių valsčiaus Kalniškių kaimas. 1928–1945 m. Juknaičių valsčių sudarė 14 kaimo bendruomenių: Antbūdupėnų, Beinikiemio, Eigarų, Griklaukių, Juknaičių, Karūniškių, Lazdynų, Lubinėlių, Mažiuikių, Naujųjų Skardupėnų, Šilinėlių, Tulpininkų, Užprūdupių ir Vaitikaičių.

Valsčius buvo šiaurinėje apskrities dalyje, Lietuvos pasienyje, prie Šešupės. Apėmė plotą tarp trijų girių: Trapėnų – šiaurėje, Užbalių – pietvakariuose, Vieškalnių – pietryčiuose. Didesnė valsčiaus dalis buvo Šešupės dešiniajame krante. Iš Trapėnų girios ar jos pakraščio į Šešupę valsčiumi tekėjo Kampupio, Kumpupio, Skardupės, Prūdupės ir kiti mažesni upeliai.

1905 m. valsčiuje buvo 2267 gyventojai, iš jų – 719 lietuvių (31,7 %). Daugiausia lietuvių gyveno Griklaukiuose (59 %) ir Senuosiuose Skardupėnuose (58,6 %). Didžiausios gyvenvietės 1939 m. buvo Tulpininkai (384 gyv.), Mažiuikiai (262 gyv.) ir Naujieji Skardupėnai (215 gyv.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vasilijus Safronovas, Valsčius, 2, Mažosios Lietuvos enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-10-03.
2. ↑  *Amtsbezirk Meißnersrode*, Territoriale Veränderungen in Deutschland und deutsch verwalteten Gebieten 1874–1945 (vok.). Nuoroda tikrinta 2021-10-18.
3. ↑  Vilius Pėteraitis, Martynas Purvinas, *Juknaičiai, 2*, Mažosios Lietuvos enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-10-18.
4. ↑  Landkreis Pillkallen Archyvuota kopija 2021-10-05 iš Wayback Machine projekto. verwaltungsgeschichte.de (vok.). Nuoroda tikrinta 2021-10-18.