recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Žurnalo numeris
**Current Archaeology** (liet. *Šiuolaikinė archeologija*) – didžiausias Didžiosios Britanijos archeologijos iliustruotas žurnalas, leidžiamas anglų kalba *Current Publishing* leidykloje nuo 1967 m. Londone 6 kartus per metus, nuo 2007 m. – kas mėnesį, turintis apie 17 000 prenumeratorių.

Žurnalas
--------

Steigėjas Endriu Selkirkas (*Andrew Selkirk*). Redaktoriai E. ir V. Selkirkai . Žurnalas skelbia įvairių laikotarpių bei regionų svarbiausių archeologinių ir etnokultūrinių tyrimų medžiagą. Populiarina archeologiją, elektroninėje duomenų bazėje (*Time Line*) pateikia chronologiškai suklasifikuotų kasinėjimų aprašus ir nuotraukas.

Žurnale aprašomi visi britų archeologijos laikotarpiai – nuo priešistorės iki naujausiųjų laikų. Žurnalo redakcijoje išleidžiamas kasmetinis Archeologijos žinynas, nušviečiantis šios srities ekspedicijų, kasinėjimų, draugijų, profesionalių organizacijų, švietimo reikalus. Žurnalas skiriamas plačiam entuziastų ratui – nuo archeologijos mėgėjų iki akademikų ir praktikuojančių profesionalų, populiarus tarp studentų. Taip pat nuo 2003 m. leidžiamas dukterinis žurnalas *Current World Archaeology* (*Šiuolaikinė pasaulio archeologija*), aprašantis archeologiją už Didžiosios Britanijos ribų.

Nuo 2009 m. Current Archaeology žurnalas teikia kasmetinius archeologijos apdovanojimus, skiriamus labiausiai pasižymėjusiems srities specialistams ir renginiams: Metų archeologui, projektui, atradimui, knygai. Apdovanojimų šiose kategorijose skyrimą iš dalies lemia ir skaitytojų bei visuomenės balsai. Taip pat žurnalo iniciatyva kiekvienais metais organizuojama mokslinė konferencija „Šiuolaikinės archeologijos gyvenimas". Joje aptariami pastarojo laikotarpio žymiausi archeologijos įvykiai, atradimai, skaitomos paskaitos, dalyvaujant žymiausiems mokslininkams bei žurnalo autoriams. 2010 m. konferencijoje nagrinėta viena iš temų – „Romėnai ir barbarai"  .

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Current Archaeology*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 241 psl.
2. ↑  Current Archaeology, nr. 235 (2009 m. spalis), 65 psl.

Nuorodos
--------

* Current Archaeology svetainė
* Žurnalas Current Archaeology
| **Pleurothallis** |
| --- |
| Griautenė (Pleurothallis marthae)Griautenė (*Pleurothallis marthae*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Eilė: | Smidriečiai  *( Asparagales)* |
| Šeima: | Gegužraibiniai  *( Orchidaceae)* |
| Gentis: | Griautenė  *( Pleurothallis)* |

 |

**Griautenė** (*Pleurothallis*) – gegužraibinių (*Ochidaceae*) šeimos augalų gentis. Pavadinimas iš graikų k. žodžio *pleurothallos* – virbo pavidalo šakos. Augalai gana įvairūs – žemi ar aukšti, statūs ar šliaužiantys, su vienu žiedu ar raceminiu žiedynu, bet visada turi dvi polinijas.

Augalai natūraliai paplitę nuo JAV pietryčių iki Pietų Amerikos tropikų sričių; didesnė dalis rūšių auga Andų kalnuose (Kolumbijoje). Auga sausose ir drėgnose vietose.

Gana didelė rūšių skaičiumi gentis, kuri suskirstyta į 29 pogentes ir 25 sekcijas. Žinoma apie 1240 rūšių (antra pagal rūšių skaičių orchidinių gentis po gumblapio genties).

Nuorodos
--------

* *Pleurothallis* Archyvuota kopija 2006-10-16 iš Wayback Machine projekto.
* Analysis of the DNA-Based Reclassification of the Pleurothallidinae

*Pleurothallis racemiflora*

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Griautenė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Albertas Cibas** (1913 m. liepos 7 d. Vladikaukazas, Šiaurės Osetija – 1976 m. balandžio 23 d. Maskva) – Lietuvos architektas, inžinierius.

Biografija
----------

1939 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1945–1950 m. Klaipėdos vyr. architektas. 1950–1956 m. Klaipėdos miesto Vykdomojo komiteto Architektūros reikalų skyriaus viršininkas, 1956–1966 m. Lietuvos TSR statybos reikalų komiteto Civilinės statybos ir architektūros skyriaus viršininkas, 1966–1974 m. Sąjunginio techninės estetikos instituto Vilniaus filialo direktorius.

1958–1966 m. ir 1970–1972 m. Lietuvos architektų sąjungos valdybos pirmininkas. Jo rūpesčiu Lietuvos architektūroje pradėta atsisakyti sovietinei architektūrai būdingo pseudoistorizmo, pompastikos, puošybiškumo.

Pagal jo projektus pastatyta privačių gyvenamųjų namų Klaipėdoje, Palangoje, Kretingoje, Mažeikiuose. 1952 m. Klaipėdos rekonstrukcijos plano bendraautoris.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algimantas Mačiulis. *Albertas Cibas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Išorinis filtras** kalbotyroje – garsų pokyčių rūšis, kuri veikia ne tam tikru laikotarpiu, o ilgesniu laiko periodu. Išorinis filtras paprastai daro įtaką bet kokiam fonetiniam deriniui, kuris pagal kalbos fonetikos dėsnius yra neleistinas, ir taip išsaugo tos kalbos fonotaktiką. Neretai jis yra tam tikrų garsų rinkinių distribucijos tipų šaltinis.

Paprastas išorinio filtro pavyzdys – tai svetimos kalbos garsų keitimas savos kalbos garsais. Pavyzdžiui, kalba, neturinti priešakinių suapvalintų balsių, gali juos pakeisti arba priešakiniais nesuapvalintaisiais, arba užpakaliniais suapvalintaisiais, kai pasiskolinami tokių balsių turintys žodžiai. Griežtai žiūrint, tai nėra išorinis filtras, nes tokiu būdu paprasčiausiai randami svetimos kalbos fonetikos atitikmenys. Vis dėlto šis pavyzdys iliustruoja išorinio filtro svarbą, kalboje išsaugant fonologinę žodžių struktūrą. Dažniausiai išoriniu filtru vadinamos taisyklės, galiojančios tiek saviesiems žodžiams, tiek skoliniams.
| Zujūnų herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2022-10-28* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Zujūnų herbas** – vienas Zujūnų kaimo ir seniūnijos (Vilniaus rajonas) heraldikos atributų.

Aprašas
-------

Herbo simbolis – trys verbos. Vilniaus krašto verbų rišimo tradicija pretenduoja būti įrašyta į UNESCO nematerialaus paveldo sąrašą. Auksiniame herbo skyde vaizduojamos trys žalios ir raudonos spalvos verbos, turinčios sidabrinės spalvos gėlyčių elementų. Pasirinkimą vaizduoti tris verbas lėmė faktas, kad per Verbų sekmadienį paprastai nešama ne viena verba, bet puokštė, kurią sudaro trys ir daugiau verbų. Populiariausios Vilniaus krašto verbų spalvos – aukso, žalumos ir raudonų atspalvių verbos, todėl Zujūnų herbo spalvos – auksinė, sidabrinė, žalia ir raudona.

Nuo XIX a. Zujūnų seniūnijos apylinkės žinomos kaip Vilniaus krašto verbų kūrimo centras. Netoli Zujūnų veikia Čekoniškių verbų ir buities seklyčia, kurioje yra populiarinamas verbų pynimo menas.

Istorija
--------

2022 m. spalio 28 d. dekretu Nr. 1K-1154 herbą patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentas. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos heraldikos komisija. 2022-08-23, Facebook.com (tikrinta 2022-11-26).
2. ↑  Dar dvi Vilniaus rajono gyvenvietės turės savo herbus. 2022-07-03, Madeinvilnius.lt (tikrinta 2022-11-26).
3. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Kii (reikšmės).*
Kijo žemė Japonijos žemėlapyje
**Kijas** (紀伊国; Kii no kuni), dar vadinamas **Kišiū** (紀州 *kishū*) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra Vakajamos prefektūra ir pietinė Mijės prefektūros dalis. Kijas ribojosi su Isės, Idzumio, Kavačio, Šimos ir Jamato žemėmis. 

Senosios Japonijos žemės

Akis |
Ava |
Ava |
Avadžis |
Bingo |
Bičiu |
Bidzenas |
Bungo |
Budzenas |
Cušima |
Čikugo |
Čikudzenas |
Čišima |
Deva |
Ečigas |
Ečidzenas |
Ečiū |
Harima |
Hida |
Higas |
Hitačis |
Hidaka |
Hidzenas |
Hokis |
Hiūga |
Iburis |
Idzu |
Idzumas |
Idzumis |
Iga |
Ijas |
Ikis |
Inaba |
Isė |
Išikaris |
Ivamis |
Jamaširas |
Jamatas |
Jošinas |
Kaga |
Kajus |
Kavačis |
Kadzusa |
Kijis |
Kitamis |
Koudzukė |
Kuširas |
Mikava |
Mimasaka |
Minas |
Musašis |
Mucu |
Nagatas |
Nemuras |
Notas |
Okis |
Omis |
Ošima |
Osumis |
Ovaris |
Sadas |
Sagamis |
Sanukis |
Sacuma |
Secu |
Suou |
Suruga |
Šima |
Šimousa |
Šimocukė |
Šinanas |
Širibešis |
Tadžima |
Tamba |
Tangas |
Tešis |
Tokačis |
Tosa |
Toutoumis | 
Vakasa
| Medaliai |
| --- |
| Marit BouwmeesterMarit Bouwmeester |
| Moterų buriavimas |
| **Atstovaujant: Nyderlandų vėliava Nyderlandai**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2016 Rio | Radial |
| **Sidabras** | 2012 Londonas | Radial |
| **Bronza** | 2020 Tokijas | Radial |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2011 Pertas | Radial |
| **Auksas** | 2014 Santanderas | Radial |
| **Auksas** | 2017 Medemblikas | Radial |
| **Auksas** | 2020 Sandringamas | Radial |
| **Sidabras** | 2010 Largas | Radial |
| **Sidabras** | 2015 Al Musanas | Radial |
| **Sidabras** | 2018 Orhusas | Radial |
| **Sidabras** | 2019 Sakaiminatas | Radial |

**Marit Baumester** (*Marit Bouwmeester* g. 1988 m. birželio 17 d.) – Nyderlandų buriuotoja sportinėmis jachtomis, olimpinė čempionė.

Biografija
----------

2011 m. Bouwmeester tapo pasaulio čempione buriavimo Laser Radial klasės jachtomis.

Savo debiutinėse 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse olandė užėmė 2-ą vieta. 2014 m. sportininkė antrą kartą tapo Laser Radial klasės pasaulio čempione.

2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Bouwmeester dalyvavo moterų vienviečių jachtų varžybose. Sportininkė laimėjo vieną iš dešimties plaukimų ir užėmė 6-ą vietą finaliniame plaukime. Iš viso surinkusi 61-ą tašką Nyderlandų atstovė pelnė aukso medalį. Sportininkė tapo pirmąją olimpine Laser Radial čempione iš Nyderlandų.

2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Bouwmeester atstovė startavo moterų Laser Radial varžybose. Sportininkė laimėjo vieną iš dešimties plaukimų ir užėmė 6-ą vietą finaliniame plaukime. Iš viso surinkusi 83-is taškus Nyderlandų atstovė pelnė bronzos medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugpjūčio 3 d.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RBuriavimo olimpinės čempionės moterų Laser Radial klasės jachtų varžybose |
| --- |
|  |
| 

* 2008:  Anna Tunnicliffe (USA)
* 2012:  Xu Lijia (CHN)
* 2016:  Marit Bouwmeester (NED)
* 2020:  Anne-Marie Rindom (DEN)
 |

 |
| **Pinus monticola** |
| --- |
| Kalvinė pušis (*Pinus monticola*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Pušūnai  *( Pinophyta)* |
| Klasė: | Pušainiai  *( Pinopsida)* |
| Šeima: | Pušiniai  *( Pinaceae)* |
| Gentis: | Pušis  *( Pinus)* |
| Rūšis: | Kalvinė pušis  *( Pinus monticola)* |

 |
| Kalvinės pušies savaiminio paplitimo arealas
Šiaurės Amerikos žemyno vakaruose |

**Kalvinė pušis** (*Pinus monticola*) – pušinių šeimai (*Pinaceae*) priklausanti, pušų genties spygliuočių medžių rūšis.

Paplitimas
----------

Paplitusi Šiaurės Amerikos vakaruose: Uolinių kalnų šiaurėje, Siera Nevadoje, Kaskadiniuose kalnuose, Pakrantės kalnagūbryje. Tai Aidaho valstijos simbolinis medis.

Požymiai
--------

Jauni kankorėžiai
Įprastai aukštis apie 30-50 m (kartais iki 70 m), kamieno skersmuo – iki 1 m (kartais iki 2,5 m). Laja kūgiška, siaura. Žievė plona, pilka, lygi, senesnių medžių sueižėja. Spygliai 4-10 cm ilgio, 0,7-1 mm storio. Kankorėžiai 10-25 cm ilgio, 2 cm pločio, kremiškai gelsvos spalvos. Sėklos 5-7 mm ilgio, su 2-2,5 cm ilgio skristuku.

Išgyvena virš 600 metų.

Šaltiniai
---------

1. ↑

Galerija
--------

* Kalvinės pušys
* Žmogus šalia didelės kalvinės pušies kamieno


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kalvinė pušis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Bad Godesbergasvok. *Bad Godesberg* |
| --- |
|        |
| *Godesburgo pilies griuvėsiai* |
|  |
| 

Bad GodesbergasBad Godesbergas

50°41′0″ š. pl. 7°9′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.68333°š. pl. 7.15000°r. ilg.﻿ / 50.68333; 7.15000﻿ (Bad Godesbergas)Koordinatės: 50°41′0″ š. pl. 7°9′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.68333°š. pl. 7.15000°r. ilg.﻿ / 50.68333; 7.15000﻿ (Bad Godesbergas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Šiaurės Reinas-Vestfalija Šiaurės Reinas-Vestfalija |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 70 525  |
| **Plotas** | 31,97 km² |
| **Tankumas** (2004) | 2 206 žm./km² |
| **Altitudė** | 46–195 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Bad Godesbergas |

**Bad Godesbergas** (vok. *Bad Godesberg*) – Bonos (Vokietija) miesto dalis. Rajonas įsikūręs kairiajame Reino upės krante. Nuo 1949 iki 1990 m. (kai Bona buvo Vakarų Vokietijos sostinė), Bad Godesberge buvo įsikūrusios svarbiausios valstybinės įstaigos, pvz. užsienio šalių ambasados. Keletas tų pastatų tebenaudojami kaip ambasadų filialai ar konsulatai.

Istorija
--------

Pirmą kartą miestas paminėtas 722 m. ir pavadintas *Woudenesberg* pavadinimu (vėliau Godesbergo) pagal šalimais stūksantį kalną. 1210 m. spalio 15 d. Kelno arkivyskupas Dytrichas I vietovėje įstatė kertinį Godesburgo tvirtovės ant Godesbergo kalno akmenį. Miestas ėmė kurtis aplink iškilusią Godesburgo pilį.

1583 m. gruodžio 17 d. pilis buvo nugriauta bavarų, kai arkivyskupas Gebhardas Truchsesas fon Valdburgas (*Gebhard Truchsess von Waldburg*) atsivertė į protestantizmą. Nuo XVIII a. pab. čia veikė mineralinių versmių gydyklos.

1935 m. gyvenvietei suteiktas kurortinio miesto statusas. 1945 m. Bad Godesbergas buvo pirmasis Vokietijos miestas be jokio mūšio perleistas Sąjungininkų kontrolei.[reikalingas šaltinis] 1969 m. tapo Bonos miesto dalimi.

Miestai partneriai
------------------

Miestai, su kuriais Bad Godesbergas yra užmezgęs partnerystės ryšius:

* Prancūzija Sen Klu, Prancūzija (nuo 1957 m.)
* Italija Fraskatis, Italija (nuo 1960 m.)
* Jungtinė Karalystė Vindzoras ir Meidenhedas, Jungtinė Karalystė (nuo 1960 m.)
* Vokietija Šteglicas-Celendorfas, Vokietija (nuo 1962 m.)
* Belgija Kortreikas, Belgija (nuo 1964 m.)
* Turkija Jalova, Turkija (nuo 1989 m.)

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Bad Godesberg*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-11-26.
2. 1 2 3  *Bad Godesberg*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2022-11-26.
3. ↑  „Städtepartnerschaften. Städtefreundschaften.". *bonn.de* (vokiečių). Bonn. Nuoroda tikrinta 2021-02-10.
| **Johann Homann** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1664 m. kovo 20 d.Oberkamlachas |
| Mirė | 1724 m. liepos 1 d. (60 metų)Niurnbergas |
|  |
| Veikla | kartografas, geografas |

**Johanas Baptistas Homanas** (vok. *Johann Baptist Homann*; 1664 m. kovo 20 d. Oberkamlache – 1724 m. liepos 1 d. Niurnberge) – vokiečių geografas ir kartografas.

Biografija
----------

Gimė 1664 m. Bavarijoje. Baigė jėzuitų mokyklą, bet vėliau tapo protestantu. Nuo 1687 m. dirbo notaru Niurnberge, 1702 m. įkūrė savo leidyklą. 1715 m. tapo imperatoriaus Karolio VI geografu ir Prūsijos mokslų akademijos nariu.

Žemėlapiai
----------

Žymiausi J. Homano leidiniai – 1710 m. naujasis pasaulio atlasas (lot. *Atlas Novus Terrarum Orbis Imperia Regna et Status exactis Tabulis Geographice demonstrans*) ir 1716 m. „Didysis viso pasaulio atlasas" (vok. *Grosser Atlas ueber die ganze Welt*).

J. Homano žemėlapiai, kuriuose vaizduojama Lietuva|  |  |  |  |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Homann, Johann Baptist. Geographicus.com (tikrinta 2021-11-24).
2. ↑  Antique maps by Johann Baptist Homann. Raremaps.com (tikrinta 2021-11-24).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Ghaghra |
| --- |
| Upė Faizabado apylinkėse Upė Faizabado apylinkėse |
| **Ilgis** | 950 km |
| **Baseino plotas** | 127 700 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1800 m³/s |
| **Ištakos** | Tibeto kalnynas |
| **Žiotys** | Ganga |
| **Šalys** | Tibetas, Nepalas, Indija |

**Ghaghra** arba ***Gogra*** (hind. घाघरा, IAST: *Ghāghrā*) – upė Tibete, Indijoje ir Nepale; Gangos kairysis intakas. Prasideda Tibeto kalnyne, kur vadinama ***Kungčao***. Tada teka į pietus per Nepalą, kur vadinama ***Karnale*** (nep. कर्णाली  = *Karṇālī*), ten giliais tarpekliais kerta Himalajus. Toliau teka į pietryčius Indo-Gangos lyguma. Ties Čhapra įteka į Gangą.

Ghaghra yra ilgiausia Nepalo upė ir vienas ilgiausių Gangos intakų.

Žemėlapis
Karnalė Nepale
Didžiausi intakai – Raptis, Babajus (kairieji), Mahakalė (dešinysis).

Pavasarį–vasarą patvinsta, neretai sukelia didelius potvynius. Ghaghros vanduo naudojamas drėkinimui. Žemupys laivuojamas.

Prie Ghaghros įsikūrę šie didesni miestai: Faizabadas, Ajodhija, Dohrigatas, Tanda (Indija).
| Mosėdžio II akmuo su dubeniu |
| --- |
| Mosėdžio II akmuo su plokščiadugniu dubeniu. Vaizdas iš šiaurės vakarų pusės. 2017 m. |
| 

Mosėdžio II akmuo su dubeniuMosėdžio II akmuo su dubeniu

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°09′49″š. pl. 21°34′20″r. ilg.﻿ / ﻿56.163622°š. pl. 21.572239°r. ilg.﻿ / 56.163622; 21.572239Koordinatės: 56°09′49″š. pl. 21°34′20″r. ilg.﻿ / ﻿56.163622°š. pl. 21.572239°r. ilg.﻿ / 56.163622; 21.572239 |

 |
| Vieta | Skuodo rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Mosėdžio seniūnija |
| Aukštis | 0,33–0,39 m |
| Naudotas | I tūkstantmečio II pusė – II tūkstantmečio I pusė |

**Mosėdžio (Igarių) akmuo su plokščiadugniu dubeniu** (saugotinas objektas) – mitologinis akmuo pietvakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Mosėdyje, Bartuvos dešiniajame krante, Respublikinio V. Into akmenų muziejaus ir Salantų regioninio parko teritorijoje.

Apibūdinimas
------------

Akmuo apskritas, stambaus grūdėtumo rusvo granito, girnapusės pavidalo, 33-39 cm aukščio. Viršutinė dalis 1,1-1,2 m skersmens, aptašytais šonais. Plokštumos viduryje yra nežymiai link dugno siaurėjantis netaisyklingo cilindro pavidalo 34 cm skersmens ir 4–5 cm gylio dubuo su plokščiadugniu dugnu.

Bendras akmens vaizdas iš šiaurės rytų pusės
Akmuo guli upės vagos ir senvagės juosiamos salos pietvakariniame pakraštyje. 25 m į šiaurės rytus stovi paminklas Kardo rinktinės partizanams, o 35 m ta pačia kryptimi stūkso Mosėdžio (Šerkšnių) akmuo su dubeniu.

Istorija
--------

Seniau akmuo gulėjo Igariuose, netoli Rimkaus sodybos, senovės žemdirbystės laukų aplinkoje. Apie 1970 m. jį išaiškino ir į Mosėdžio unikalių akmenų muziejų perkėlė gydytojas Vaclovas Intas.

Manoma, kad akmuo ženklino pagoniška šventyklą, kuri senovėje veikė Šakalės dešiniajame krante. Senovės kulto vieta datuotina I tūkstantmečio antrąja puse – II tūkstantmečio II puse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Julius Kanarskas. Salantų regioninio parko kultūros paveldo objektų stebėsenos 2017 metais ataskaita. – Salantai, 2017 12 18. – L. 23, eil. Nr. 45
2. ↑  Vykintas Vaitkevičius. Senosios Lietuvos šventvietės. Žemaitija. – Vilnius, 1998. – P. 123
Koordinatės: 55°54′31″š. pl. 21°28′05″r. ilg.﻿ / ﻿55.908668°š. pl. 21.467926°r. ilg.﻿ / 55.908668; 21.467926

|  Kartenos kapinių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Kretingos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kartena |
| **Adresas** | Kretingos g. 55A |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1846 m. |

**Kartenos kapinių koplyčia** – koplyčia, esanti Kretingos rajone, 15 km į rytus nuo Kretingos, Kartenos civilinėse kapinėse, kurios yra į pietvakarius nuo miestelio centro, priešingoje plento  **A11**  Šiauliai–Palanga  pusėje, netoli Kartenos karjero tvenkinio. Patenka į Kartenos parapijos teritoriją.

Medinė, su laidojimo rūsiu, aštuonkampio plano koplyčia stūkso antkapinių paminklų ir kryžių apsuptyje. Pietvakariniame kapinių kampe, už 100 m, pastatyta memorialinė Kartenos koplyčia bolševizmo aukoms.

Istorija
--------

Kapinės įrengtos apie 1795 m. Kartenoje buvo įsitvirtinę dvarininkai Nagurskiai. 1814 m. iš jų dvarą nupirko Kurše gyvenę grafai Pliateriai. Buvusioje Kartenos (Sendvario) dvarvietėje šiuo metu įsikūręs Gintarų kaimas (priešingoje nuo kapinių Kartenos pusėje). 

Koplyčia pastatyta 1846 m. Kartenos (Sendvario) dvarininkų Pliaterių ir parapijiečių lėšomis. Koplyčioje įrengtame rūsyje buvo palaidotas grafas Adomas Pliateris. Pastarojo palaikai Pirmojo pasaulinio karo metais buvo išniekinti (išmesti) vokiečių kareivių. Tarpukaryje, apie 1927–1932 m. Kartenos parapijos klebono Antano Žebrausko rūpesčiu, koplyčia buvo remontuojama.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kartenos kapinių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Kartenos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų parapija. *telsiuvyskupija.lt*
2. 1 2  Kretingos muziejus. Kartenos kapinių koplyčia[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Išmetamasis užtaisas** (rus. *вышибной заряд*; angl. *ejection charge, expelling charge*) – parako ir kitokio svaidomojo sprogalo užtaisas padegamajame, šviečiamajame, agitaciniame sviedinyje, minosvaidžio minoje ar kasetiniame šaudmenyje (aviacinė bomba, raketa) arba iššokančioje minoje, kuris atidaro konteinerį (sviedinį, miną, kasetinį šaudmenį) ir jo turinį išsviedžia laukan.

Sviedinių ir minosvaidžių minų išmetamasis užtaisas sprogsta tam tikrame trajektorijos taške ir išmeta padegamąjį mišinį, šviečiamosios medžiagos paketą su parašiutu, agitacinę literatūrą. Iš kasetinių šaudmenų išmeta antrinius šaudmenis, iš cheminių šaudmenų - nuodingąjį agentą.

Išmetamieji užtaisai raketų modeliavime
---------------------------------------

Išmetamieji užtaisai naudojami ir raketų modeliavime, kur jie išmeta parašiutą ar kitą kritimą lėtinantį įtaisą, leidžiantį raketos modeliui saugiai nusileisti. Tokiose raketose išmetamąjį užtaisą padega per parakinį delsiklį, kuris užsidega išdegus raketos variklio kurui. Kartais išmetamąjį mišinį padega degiklis, valdomas laikmačio ar aukštimačio. Raketų modelių išmetamuosiuose užtaisuose naudojamas dūminis parakas, retai – bedūmis parakas ar kitos pirotechninės medžiagos.

Išmetamieji užtaisai signaliniuose šaudmenyse
---------------------------------------------

Išmetamieji užtaisai naudojami ir kai kuriose signalinėse raketose, kurios perduodą spalvotos šviesos ar spalvotų dūmų signalą. Šie užtaisai iš korpuso išmeta žvaigždutes (šviečiančiuosius elementus) ar dūmus sudarantį mišinį, taip pat gali išmesti tokios šviesinės raketos parašiutėlį, kad žvaigždutė ilgai išsilaikytų reikiamame aukštyje.
Koordinatės: 56°9′52″ š. pl. 21°34′40″ r. ilg.﻿ / ﻿56.16444°š. pl. 21.57778°r. ilg.﻿ / 56.16444; 21.57778



| Mosėdžio II tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Skuodo rajonas) |
| Plotas | 0,068 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,58 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,7 m |
| Didžiausias gylis | 3 m |
| Įteka | Bartuva |
| Išteka | Bartuva |

**Mosėdžio II tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Skuodo rajone, Mosėdžio miestelyje. Sudarytas užtvenkus Bartuvos upę (Liepojos ežero intakas) 76,6 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,64 km, plotis – iki 0,12 km. Yra 5 salos (0,19 ha, 0,14 ha, 0,13 ha, 0,11 ha ir 0,04 ha). Tvenkinio plotas be salų 6,2 ha, kranto linijos ilgis su salomis 2,6 km. Altitudė 43,4 m. Vakarinis krantas aukštokas. Tvenkinys labai užžėlęs vandens augalais. Vakarinėje pakrantėje stūkso Mosėdžio piliakalnis, kiek piečiau – tarybinių karių kapinės. Šalia tvenkinio įkurtas akmenų muziejus. Tvenkinio užtvanka nutiestas kelias  **3710**  Skuodas–Mosėdis–Šaukliai . Žemiau užtvankos įkurtas Akmenų muziejaus parkas.

Tvenkinys įrengtas 1975 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
**Kartu judantis atstumas** (angl. *Comoving distance*), kaip ir **tikrasis atstumas**, yra du glaudžiai susiję atstumo matavimai kosmologijoje, kurie yra naudojami apibrėžti atstumus tarp dviejų objektų.

Tikrasis atstumas parodo, kurioje vietoje tolimas objektas bus tam tikru kosmologiniu laiko momentu, kuris gali keistis laikui bėgant dėl visatos plėtimosi. O kartu judantis atstumas rodo atstumą, kuris nesikeičia laikui bėgant dėl ​​erdvės plėtimosi, t. y. yra lygus tikrajam atstumui, padalintam iš Visatos mastelio faktoriaus.

Formulė
-------

Kartu judantis atstumas nuo stebėtojo iki tolimojo objekto (pavyzdžiui, galaktikos) gali būti apskaičiuotas naudojantis šia formule:

{\displaystyle \chi =\int \_{t\_{e}}^{t}c\;{{\mbox{d}}t' \over a(t')}}
kur *a*(*t′*) yra mastelio faktorius, *t*e yra stebėtojo aptiktų fotonų emisijos laikas, *t* yra dabartinis laikas, o *c* yra šviesos greitis vakuume.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Visatos skersmuo ir amžius". Suarchyvuotas originalas 2015-10-06. Nuoroda tikrinta 2015-10-06.

Literatūra
----------

* *Gravitation and Cosmology: Principles and Applications of the General Theory of Relativity.* Steven Weinberg. Publisher:Wiley-VCH (1972). ISBN 0-471-92567-5.
* *Principles of Physical Cosmology.* P.J.E. Peebles. Publisher:Princeton University Press (1993). ISBN 978-0-691-01933-8.
Išorinė Mongolija ir Vidinė Mongolija Čingų dinastijos laikais.
**Išorinė Mongolija** (mong. *ᠭᠠᠳᠠᠭᠠᠳᠤ ᠮᠣᠩᠭ᠋ᠣᠯ*, kin. 外蒙古) – istorinės teritorijos, kurią sudaro šiuolaikinė Mongolijos valstybė, ir Rusijos Tuvos Respublika, pavadinimas. 1691–1911 m. Išorinė Mongolija priklausė Kinijos Čingų dinastijai. Sinhai revoliucijos metu regionas iškovojo *de facto* nepriklausomybę nuo Čingų Kinijos. 

Vėliau į šį regioną pretenzijas pareiškė Kinijos Respublika. Tačiau didžiąją dalį Išorinės Mongolijos *de facto* kontroliavo Bogdo chanatas, kuris iš esmės nebuvo pripažintas tarptautiniu mastu. Nuo 1919 iki 1921 m. Kinijos Respublika *de facto* valdė didžiąją regiono dalį. 

Pavadinimas „Išorinė Mongolija" yra priešprieša Vidinei Mongolijai, kuri atitinka Vidinės Mongolijos regioną Kinijoje. Vidinės Mongolijos pavadinimas buvo suteiktas todėl, kad ji buvo labiau tiesiogiai administruojama Čingų dvaro, o Išorinė Mongolija (esanti toliau nuo sostinės Pekino) turėjo didesnę autonomiją Čingų imperijoje.

Šiuolaikinė vartosena
---------------------

Šiandien „Išorinė Mongolija" kartais vis dar neoficialiai vartojama kalbant apie nepriklausomą Mongolijos valstybę. Siekiant išvengti Mongolijos ir Kinijos Vidinės Mongolijos painiojimo, kinų šaltiniuose pirmoji paprastai vadinama „Mongolijos valstybe" (kin. 蒙古国), t. y. oficialaus pavadinimo vertimas iš mongolų kalbos – *Mongoл Улс/Mongol Uls*, o ne tiesiog „Mongolija" (kin. 蒙古), kuris galėtų reikšti visą Mongolijos regioną.

Išnašos
-------

1. 1 2  Huhbator Borjigin. 2004. The history and political character of the name of 'Nei Menggu' (South Mongolia). Inner Asia 6: 61-80.
2. ↑  Esherick, Joseph; Kayali, Hasan; Van Young, Eric (2006). *Empire to Nation: Historical Perspectives on the Making of the Modern World*. p. 245. ISBN 9780742578159. Suarchyvuotas originalas 2021-06-23. Nuoroda tikrinta 2020-12-05.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
3. ↑  Zhai, Zhiyong (2017). *憲法何以中國*. p. 190. ISBN 9789629373214. Suarchyvuotas originalas 2021-06-23. Nuoroda tikrinta 2021-07-21.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
4. ↑  Gao, Quanxi (2016). *政治憲法與未來憲制*. p. 273. ISBN 9789629372910. Suarchyvuotas originalas 2021-06-23. Nuoroda tikrinta 2021-07-21.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
5. ↑  *The Cambridge History of China*, volume 10, p 49.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Charakteristika |
| --- |
| **Dar žinomas kaip** | Gus Goose |

**Gargadonas** yra Volto Disnėjaus sukurtas komiksų personažas gyvenantis Žąsuvos mieste kartu su Močiute Antimi. Gargadonas gimė Žąsino Luko ir Fanės Gagos šeimoje. Nors pradžioje visi Gargadoną vadino Antulio Donaldo pusbroliu, bet Karlas Barksas niekada to nepatvirtino, tikriausiai, dėl didelių jų skirtumų - Gargadonas yra žąsinas, o Donaldas - antinas. Antinų giminės medyje jis pavazduotas kaip Močiutės Anties prosūnėnas.

Nuo pirmojo savo pasirodymo komiksuose 1938 m. serijoje „Just In Time For Dinner (Pačiu laiku į pietus)", jis pasižymėjo išskirtiniu bruožu – rajumu. Fermoje, kurioje jis gyvena, vaizduojamas kaip žemės ūkio darbus atliekantis ūkininkas, vairuojantis traktorių, tačiau lėtapėdis ir vengiantis triūso.

Apie jo gyvenimą nėra daug žinoma. Yra žinoma tik tiek, kad jis jau daug metų "dirba" Močiutei Antei. Gargadonas tikriausiai įsikėlė gyventi į Ančių fermą būdamas jaunas, prieš Antrąjį Pasaulinį Karą.
| **Peleinae** |
| --- |
| Stirninė antilopė |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Pobūris: | Atrajotojai  *( Ruminantia)* |
| Šeima: | Dykaraginiai  *( Bovidae)* |
| Pošeimis: | Stirninės antilopės  *( Peleinae)* |

 |

**Stirninės antilopės** (*Peleinae*) – dykaraginių (*Bovidae*) žinduolių pošeimis, kuriame vienintelė rūšis – **stirninė antilopė** (*Pelea capreolus*).

Aprašymas
---------

Stirninė antilopė yra vidutinio dydžio antilopė. Sveria 19-30 kg. Turi ilgą kaklą ir siauras ausis. Patinai turi tiesius aštrius ragus, kurie yra žieduoti apačioje, jų ilgis apie 15-25 cm. Kailis trumpas ir tankus, turintis pilkos spalvos atspalvių.

Paplitimas
----------

Gyvena Pietų Afrikoje – Svazilande, Lesote ir Zimbabvėje. Aptinkami kalnų arba kalvų saugomose teritorijose. Jų buveinė – žolinė savana.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Estes, Richard Despard. *The Behaviour Guide to African Mammals*. University of California Press. p. 111. ISBN 978-0-520-27297-2.
**Liucija Palinauskaitė** (1942 m. rugpjūčio 20 d. Kaune – 2019 m. sausio 31 d. Vilniuje) – choro dirigentė ir muzikos mokytoja.

Biografija
----------

1953–1956 m. mokėsi Vilniaus dešimtmetėje muzikos mokykloje, 1956–1960 m. choro dirigavimo mokėsi J. Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. D. Vaitkutė). 1961–1966 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Armino klasė). 1971–1974 m. stažavo Leningrado N. Rimskio-Korsakovo valstybinėje konservatorijoje (prof. E. Kudriavcevos choro dirigavimo klasė).

Nuo 1964 m. Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų mergaičių choro „Liepaitės" (1965) organizatorė, meno vadovė ir dirigentė. Per tris dešimtmečius šis kolektyvas nuo 60 I–IV klasių mergaičių išaugo į 500 mergaičių ir merginų choro studiją, kurioje dirbo daugiau kaip 20 muzikos mokytojų. 1980 m. „Liepaitėms" suteiktas nusipelniusio kolektyvo vardas. Jos – respublikinių dainų švenčių konkursų nuolatinės laureatės, dalyvavo daugelyje tarptautinių festivalių.

1992 m. Vilniuje įsteigus Chorinio dainavimo mokyklą „Liepaitės", L. Palinauskaitė tapo vyresniųjų klasių merginų choro „Liepaitės" meno vadove ir dirigente. Choras rengia koncertus Lietuvoje ir užsienyje, gieda bažnyčiose, dalyvauja įvairiuose kultūros renginiuose, 1995 m. tarptautiniame konkurse Švedijoje (Osterhamnas) pelnė diplomą. „Liepaitės" parengtos 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje.

1976–1977 m. pedagogė choro dirigavimą dėstė Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje, o 1977–1979 m. B. Dvariono dešimtmetėje muzikos mokykloje. Buvo 1977 ir 1985 m. respublikinių dainų švenčių dirigentė, 1977 m. jai suteiktas nusipelniusios artistės garbės vardas. Išaugino dukterį Ingridą – smuikininkę.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Rimantas Ražanskas** (1953 m. gegužės 15 d. Antupiuose, Anykščių rajonas – 2008 m. sausio 18 d. Panevėžyje) – teisininkas, Panevėžio apygardos prokuratūros prokuroras.

Brolis Gintaras Ražanskas (g. 1964 m.), pedagogas, istorijos mokytojas.

Biografija
----------

1961-1968 m. mokėsi Mickūnų (Anykščių r.) aštuonmetėje mokykloje, 1968–1971 m. baigė Anykščių Jono Biliūno vidurinę mokyklą. 1974-1979 m. studijavo Vilniaus universiteto Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją.

1979-1981 m. Švenčionių rajono žemės ūkio valdybos vyriausiasis juriskonsultas, 1981-1992 m. Ukmergės rajono prokuratūros tardytojas, 1992–1995 m. Ukmergės rajono apylinkės prokuratūros vyriausiojo prokuroro pavaduotojas, nuo 1995 m. pradžios Panevėžio miesto apylinkės vyriausiasis prokuroras, nuo 2001 m. Panevėžio apygardos prokuratūros Prokurorinės veiklos kontrolės skyriaus vyriausiasis prokuroras (skyriaus vadovas), 1995–2001 m. Panevėžio miesto apylinkės prokuratūros vyriausiasis prokuroras, nuo 2001 m. Panevėžio apygardos prokuratūros vyresnysis justicijos patarėjas. 2001–2005 m. Prokurorinės veiklos kontrolės skyriaus vyriausiasis prokuroras, 2005-2008 m. Labai sunkių nusikaltimų ikiteisminio tyrimo organizavimo skyriaus vyriausiasis prokuroras.

Paskelbė straipsnių periodikoje bei internete teisinių žinių tematika.

Buvo vedęs; žmona Janina Ražanskienė (g. 1959 m.), teisininkė, prokurorė. Sūnus Mindaugas Ražanskas, teisininkas, prokuroras.

Palaidotas Debeikių (Anykščių raj.) kapinėse šeimos kape.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rimantas Ražanskas (Pasaulio anykštėnai)
**Liudas Andrulis** (1922 m. liepos 1 d. Girkančių k. Akmenės r. – 1983 m. gegužės 29 d. Tauragėje) – choro dirigentas, pedagogas, kompozitorius.

Biografija
----------

Žinomo muziko Domo Andrulio sūnus. Tėvas ir V. Romanas buvo pirmieji Liudo muzikos mokytojai, o mokydamasis Tauragės ir Ukmergės mokytojų seminarijose (1936–1941 m.) muzikos žinių gavo iš mokytojų P. Vacbergo ir E. Kiškio. 1955–1960 m. neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. K. Kavecko ir doc. A. Budriūno klasės). 1941–1944 m. buvo muzikos ir dainavimo mokytojas, moksleivių choro vadovas Žagarės progimnazijoje. Jo vadovaujamas 100 dalyvių mišrusis choras atliko J. Naujalio „Burtus", S. Šimkaus „Vėjo dukrą" ir „Tu pasakyki man, saulužėle", J. Strausso „Žydrąjį Dunojų". Vėliau trumpai dirbo Šiauliuose, Telšiuose ir Baisogaloje. 1946–1957 m. dėstė muziką ir vadovavo moksleivių chorams Ukmergės mokytojų seminarijoje ir vidurinėje mokykloje. 1958–1961 m. Šiaulių muzikos mokyklos chorvedybos disciplinų dėstytojas ir direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams (1959–1961 m.). Taip pat vadovavo Šiaulių miesto mėgėjų chorams ir simfoniniam orkestrui. Vėliau metus dirbo Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje, buvo Valstybinės filharmonijos muzikos redaktorius, Vilniaus tarybinėje partinėje mokykloje subūrė dainų ir šokių liaudies ansamblį.

Nuo 1962 m. iki mirties gyveno ir dirbo Tauragėje. Mokė muzikos ir dainavimo, vadovavo moksleivių chorams 1-ojoje vidurinėje mokykloje. 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei mokytojas parengė 100 dalyvių jaunių chorą ir 75 dalyvių vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį chorą. Buvo dainų ir šokių liaudies ansamblio „Jūra" ir miesto chorų bei orkestrų vadovas. 1969–1974 m. Tauragės vaikų muzikos mokyklos direktorius, vėliau mokytojas. 1980 m. respublikinei dainų šventei parengė Tauragės rajono švietimo darbuotojų mišrųjį chorą. Buvo Tauragės rajono dainų švenčių vyr. dirigentas, respublikinių moksleivių dainų švenčių konsultantas, 1970 m. respublikinės dainų šventės dirigentas. Harmonizavo ir sukūrė dainų chorams, parašė instrumentinių pjesių vaikams.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |
| --- |
| Emmy |
| Pilnas vardas | Ema Bedžanian |
| Dar žinoma | Emmy |
| Gimė | 1984 m. balandžio 12 d. (39 metai)Jerevanas, Armėnijos TSR, TSRS vėliava TSRS |
| Kilmė | Armėnijos vėliava Armėnija |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 1993–dabar |

**Ema Bedžanian** (arm. Էմմա Բեջանյան, g. 1984 m. balandžio 12 d. Jerevane), geriau žinoma sceniniu vardu **Emmy** – Armėnijos dainininkė.

1993 metais įrašė pirmąją savo dainą „Hajastan". 1994 m. su daina „Song Funny Rain" *Asup Song Competition* konkurse užėmė pirmąją vietą. Tais pačiais metais tapo folk-pop muzikos grupės „Hayer" nare, kurioje ji dainavo iki 2000 m.

2010 m. su Mihranu Kirakosianu dalyvavo Armėnijos atrankoje į „Euroviziją" su daina „Hey (Let Me Hear You Say)". Finale duetas užėmė antrąją vietą. Po metų Emmy uždaru būdu išrinkta Armėnijos atstove 2011 m. „Eurovizijoje", kuri vyko Diuseldorfe (Vokietija). Vėliau buvo rengiama atranka konkursinei dainai išrinkti, vykusi 2011 m. kovo 5 d. Jos metu atlikėja pristatė keturis kūrinius: „Hi", „Boom Boom", „Ayo" ir „Good-bye". Daugiausiai balsų iš komisijos ir žiūrovų pelnė daina „Boom Boom". Atlikėja pasirodė pirmame „Eurovizijos" pusfinalyje gegužės 10 d. Ten ji užėmė 12 vietą ir į finalą nepateko.

2014 m. Emmy buvo Armėnijos *X-Factor* viena iš teisėjų.

Nuorodos
--------

* Daina „Boom Boom"

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Eva Rivas  *„Apricot Stone"*** |  **Armėnijos atstovė Eurovizijoje**2011 | Po to:**Dorians  *„Lonely Planet"*** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Žozefas Anri Beksas** (pranc. *Joseph Henri Boex*, 1856 m. vasario 17 d. – 1940 m. vasario 15 d.) – prancūzų rašytojas.

Karjera
-------

Gimė Briuselyje 1856 m. Kai kada pasirašinėjo Roni (Rosny), Vyresniojo pseudonimu. Iki 1909 m. rašė daugiausia kartu su broliu Fransua, o vėliau pasirašinėdavo pseudonimais kiekvienas atskirai – R. Vyresnis – Žozefas Anri ir R. Jaunesnysis – Fransua Anri. Aprašomų įvykių vaizdavimui naudojo tuo laiku paplitusį literatūrinį-natūralistinį modernaus rašytojo E. Zolia vaizdavimo stilių. Beksas Žozefas Anri mirė Paryžiuje 1940 m. vasario mėn. 15 d.

Kūryba
------

Kūriniuose aprašė Prancūzijos skurdžių gyvenimą – „Nelas Gori iš gelbėtojų kariuomenės" (1886), nusigyvenusių valstiečių likimą – „Auka" (1887), literatūrinės bohemos gyvenimą – „Termitas" (1890), gydytojų darbą – „Nesutramdomoji" (1895), „Po našta" (1906), „Škvalai" (1912). kūriniuose, kurie atspindi žemesniųjų, nuskurdusiųjų žmonių gyvenimą, galima aiškiai pajusti rašytojų užuojautą ir simpatijas tiems žmonėms, tačiau gerovė, jų manymu, turinti ateitį be revoliucinių pertvarkymų, tik naudojant taikių reformų būdą. Tokie kūriniai yra „Dvipusis" (1887), „Paliepiamasis gerumas" (1894), „Žuvusios sielos" (1899). Labiausiai skaitomi brolių parašyti romanai buvo tie, kuriuose vaizdavo pirmykščių žmonių gyvenimą: „Vamirek" (1892), „Grobuonis – gigantas" (1920), „Kova dėl ugnies" (1911) ir kiti.

Bibliografija
-------------

Vertimai į lietuvių kalbą
* Žozefas Anri (Vyresnysis) Roni / *Kova dėl ugnies.* – Kaunas : Slenksčiai, 1994. – 150 p.
* Ž. Roni / *Kova dėl ugnies.* – Kaunas : Valst. grož. lit. l-kla, 1947. – 201 p.
**Prosperas Fontana** (it. *Prospero Fontana*, iki 1512–1597 m.) – XVI a. italų tapytojas manieristas iš Bolonijos.

Biografija
----------

Prosperas Fontana gimė ne vėliau 1512 m. Bolonijoje. Pasak Dž. Vazario, jis buvo vietos tapytojo Inočenco da Imolos mokiniu. Kitu liudijimu, jis dirbo kartu su Perinu del Vaga Genujoje. 1545 m. datuotas jo „Apreiškimo su šventaisiais" paveikslas Bolonijos Šv. Dominyko bažnyčioje. Tikriausiai 1547−48 m. jis padėjo Dž. Vazariui šiojo darbuose Riminyje. 1550 m. P. Fontana buvo Romoje, kur nutapė popiežiaus Julijaus III portretą, dirbo popiežiaus rezidencijose. Apie 1560 m. keliavo į Prancūziją, kur Fontenblo buvo F. Primatičo pagalbininku. Apie 1563 m. grįžo į Boloniją, 1563−65 m. padėjo Dž. Vazariui darbuose Florencijoje. Jis po to dirbo Bolonijoje, buvo mėgstamas vyskupo Gabrielės Paleočio dailininkas. Dėl kontrreformacijos naujų reikalavimų bažnytiniam menui dailės darbų poreikis buvo didelis. P. Fontana tapė elegantiškus, tačiau be charakterio paveikslus ir buvo pirmaujančiu Bolonijos mokyklos dailininku iki Karačių. Prosperas Fontana mirė 1597 m. Bolonijoje. Jo duktė Lavinija Fontana (1552−1614) tapo žinoma portretiste.

Darbų galerija
--------------

* „Guldymas į karstą" (1548−49 m. Nacionalinė Bolonijos pinakoteka)
* „Šv. Šeima su Šv. Jonu Krikštytoju" (privatus rinkinys)
* „Nuėmimas nuo kryžiaus" (1563 m. Naujojo Pietų Velso dailės galerija, Sidnėjus)
* „Išminčių pagarbinimas" (1569 m. Nacionalinė Bolonijos pinakoteka)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Prospero Fontana** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Britų muziejaus informacija
* Oxford Reference
**Viktoras Liutkus** (g. 1950 m. birželio 28 d. Mažeikiuose) – Lietuvos dailėtyrininkas, kultūros veikėjas, parodų kuratorius, dėstytojas.

Biografija
----------

1973 m. baigė istoriją Vilniaus universitete. 1979–1983 m. studijavo Sankt Peterburgo I. Repino tapybos, skulptūros ir architektūros instituto Maskvos skyriaus aspirantūroje.

1981–1990 m. dirbo Kultūros ir meno institute, 1990–1996 m. – Kultūros ministerijoje, 1997–1999 m. – Lietuvos dailės muziejuje. 2001–2002 m. kultūros ministro patarėjas, nuo 2003 m. galerijos „Maldis" Vilniuje direktorius. 2001–2002 m. Vilniaus universiteto, nuo 2004 m. Vilniaus dailės akademijos dėstytojas. Tapybos studentams dėsto kursą – moderniosios tapybos raiška, vadovauja diplominiams darbams. 2005–2009 m. Tapybos katedros vedėjas, 2009–2015 m. Vilniaus dailės akademijos muziejaus direktorius.

1994–1997 m. 1999–2000 m. Lietuvos delegatas Europos Tarybos Kultūros komitete. Nuo 1991 m. Tarptautinės dailės kritikų asociacijos (AICA) narys, 1991–1995 m. Lietuvos sekcijos prezidentas. Nuo 1989 m. grupės „24" narys.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų kryptis – XX a. modernioji tapyba. 2012 metais apginta disertacija „Konstruktyvizmo apraiškos Lietuvos dailėje". Parašė monografijų, kuruoja parodas („Lietuvos tapyba", Ryga, 1999 m. V. Eidukevičiaus, Vilnius, 2005 m. Š. Saukos, Kristianstadas, Švedija, A. Švėgždos, Vilnius, „Lietuvos tapybos paroda" Pirėjus, Graikija, visos 2007 m.), rengia konferencijas.

Bibliografija
-------------

* Viktoras Vizgirda, monografija, 2000 m.
* Antanas Mončys, monografija, 2003 m.
* Antanas Samuolis, monografija, 2006 m.
* Penketas. Tapybos anatomija, 2016 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Viktoras Liutkus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 528 psl.
**Johann Schütz** (1913 m. vasario 27 d. Kirchehrenbache, Forchheimo apskritis – 2010 m. vasario 25 d. Vokietija) – vokiečių teisininkas, teisėtyrininkas penalprocesualistas ir teisės istorikas, teisėjas, prokuroras, Bambergo teisėsaugos veikėjas, žemės teismo pirmininkas.

Biografija
----------

Nuo 1933 m. studijavo teisės ir valstybės mokslus Erlangene. Tarnavo Vermachte, grįžęs iš karo nelaisvės, išlaikė II valstybinį teisės egzaminą. 1960 m. Erlangeno universitete apgynė disertaciją iš baudžiamojo proceso teisės, teisės mokslų daktaras (*Dr. iur.*).

Nuo 1947 m. Bavarijos teisingumo sistemos tarnautojas, Bambergo apylinkės teismo, Bambergo žemės teismo teisėjas, vėliau pirmasis prokuroras (Coburge ir vyresnysis prokuroras prie Bambergo aukštesnio žemės teismo, nuo 1965 m. birželio 1 d. Viurcburgo žemės teismo teisėjas, po pusmečio Bambergo generalinis prokuroras, nuo 1970 m. Bambergo aukštesnio žemės teismo pirmininkas.

Nuo 1978 m. pensijoje, dėstė kaip Bayreuth universiteto garbės profesorius iki 88 metų (dalykai – baudžiamoji, baudžiamojo proceso teisė ir Vokietijos teisės istorija.

Paskelbė straipsnių, kitų darbų, ypač iš teisės istorijos apie justiciją Trečiajame Reiche.

Apdovanojimai
-------------

* Bayerischer Verdienstorden (1975) für seine Verdienste um Justiz und Gesellschaft
* Großes Verdienstkreuz des Verdienstordens der Bundesrepublik Deutschland (1981)
* Fakultätsmedaille des juristischen Fachbereichs der Universität Bayreuth (2001)
* Bayerische Justizmedaille (2004) für seine Forschungsarbeiten über die Wurzeln der Bamberger Rechtsgeschichte und wegen seiner Auseinandersetzung mit der Justiz im Dritten Reich

Šaltiniai
---------

* Johann Schütz[neveikianti nuoroda] (vokiečių k.)
* Präsident des Oberlandesgerichts Bamberg a. D. Prof. Dr. Johann Schütz verstorben
| **Joseph Schereschewsky** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1831 m. gegužės 6 d.Tauragė, Rusijos imperija |
| Mirė | 1906 m. spalio 15 d. (75 metai)Tokijas, Japonija |
|  |
| Veikla | Vyskupas, misionierius. |

**Jozefas Šereševskis** dar žinomas Kinijoje kaip **Jozefas Ši** (1831 m. gegužės 6 d. Tauragėje, Rusijos imperija – 1906 m. spalio 15 d. Tokijuje, Japonija) – Lietuvos žydų kilmės Šanchajaus anglikonų vyskupas 1877–1884 metais. Buvo vienas iš Šanchajaus Šv. Jono universiteto įkūrėjų 1879 metais.

Biografija
----------

Gimė 1831 m. gegužės 6 d. Tauragėje kaip Samuel Isaac Joseph Schereschewsky. Anksti neteko tėvų, augo su netikru broliu kuris buvo medienos prekeivis. Gerai sekėsi mokslai, todėl artimieji nutarė jį leisti į rabinų mokyklą. Mokydamasis Žytomyro rabinų mokykloje susipažino su Naujuoju Testamentu ir buvo taip paveiktas, kad metė mokslus ir įtikėjo į krikščionybę. Išvyko metams mokytis į Frankfurtą prie Maino, vėliau dvejus metus mokėsi Breslau universitete. 1854 m. emigravo į JAV, kur Niujorke prisidėjo prie krikščionių žydų bendruomenės. 1855 m. buvo pakrikštytas ir greitai tapo presbiterionu. Vėliau kelerius metus mokėsi teologijos mokyklose Pensilvanijoje. Mokydamasis susipažino su hebraistu Samuel H. Turner, kuris jam pasiūlė vykti į Kiniją ir tapti misionieriumi. 1859 m. gegužės 3 d. buvo nutarta išsiųsti J. Šereševskį į Kiniją.

Į Šanchajų atvyko 1859 m. gruodžio 21 d. laivu *Golden Rule*. 1860 m. spalio 28 d. paskirtas dirbti Šanchajaus priemiesčio Honkauo bažnyčioje. 1861 m. pradėjo versti Bibliją į kinų kalbą. 1879 m. buvo vienas iš Šv. Jono koledžo įkūrėjų, pradžioje koledže, kuris vėliau tapo universitetu buvo 39 studentai ir paskaitos vyko kinų kalba. Būdamas vyresnio amžiaus išvyko į Japoniją, kur ir mirė 1906 m. spalio 15 d. Tokijuje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija (ang.) Archyvuota kopija 2014-02-01 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Literatūra susijusi su Joseph Schereschewsky (ang.)
* The Jewish Bishop and the Chinese Bible: S.I.J. Schereschewsky (1831–1906)
**Valstybinis terorizmas** – teroristinė veikla, kurią viena valstybė vykdo prieš kitą.

Apibrėžimas
-----------

Nėra nei akademinio, nei tarptautinės teisės apibrėžimo, įvardijančio, ką reiškia „terorizmas". Pasak kai kurių akademikų, tam tikri valstybės valdžios veiksmai gali būti įvardijami kaip „terorizmas". Traktuodami terorizmą kaip smurtinį veiksmą, kuriuo pirmiausiai siekiama sukelti terorą, Paulas Džeimsas (*Paul James*) bei Džonatanas Frydmanas (*Jonathan Friedman*) atskiria valstybinį terorizmą prieš civilius ir valstybinį terorizmą prieš kovotojus, įskaitant ir „šoko bei pagarbios baimės" taktikas:

> Šokas ir pagarbi baimė yra „augančio dominavimo" pakategorė – tai pavadinimas, taikomas didžiulio masto intervencijai siekiant pasėti baimę žmonių protuose. Tai yra valstybinio terorizmo forma. Tačiau šią sampratą buvo sukūręs Harlanas Ulmanas (*Harlan Ullman*) dar prieš Antrąjį Persų įlankos karą, būdamas rezervinio karinio personalo vadovu.
> 
> 

Tačiau kiti, įskaitant vyriausybes, tarptautines organizacijas, privačias institucijas ir akademikų bendruomenę, mano, jog terminas „terorizmas" taikytinas tik nusakant smurtinių nevalstybinių veikėjų poelgius. Istoriniu požiūriu terminas „terorizmas" buvo vartojamas įvardinti veiksmams, kurių imasi valdžia prieš savo pačių piliečius, o šiandien jis dažniau vartojamas apibūdinant smurtinį nusiteikimą prieš civilius, kuris neretai būna strategijos, nukreiptos prieš valdžios institucijas, dalis.

Išnašos
-------

1. ↑  Aust, Anthony (2010). *Handbook of International Law* (2nd ed.). Cambridge University Press. p. 265. ISBN 978-0-521-13349-4.
2. ↑  *„Terrorism [Terorizmas]"*. *Encyclopædia Britannica*.
3. ↑  Selden & So, 2003: p. 4.
4. ↑  Martin, 2006: p. 111.
5. ↑  Nairn, Tom; James, Paul (2005). *„Global Matrix: Nationalism, Globalism and State-Terrorism [Globali matrica: nacionalizmas, globalizmas ir valstybinis terorizmas]"*. Londonas ir Niujorkas: Pluto Press.
6. ↑  Schmid, Alex P. (2011). *„The Definition of Terrorism [Terorizmo apibrėžimas]"*. *The Routledge Handbook of Terrorism Research*. Routledge. p. 39. ISBN 978-0-203-82873-1.
7. ↑  James, Paul; Friedman, Jonathan (2006). *„Globalizing War and Intervention [Karo ir intervencijos globalizavimmas]"*. Londonas: Sage Publications. p. xxx.
8. ↑  Williamson, Myra (2009). *„Terrorism, war and international law: the legality of the use of force against Afghanistan in 2001 [Terorizmas, karas ir tarptautinė teisė: smurto naudojimo teisėtumas prieš Afrganistaną 2001 m.]"*. Ashgate Publishing. p. 40. ISBN 978-0-7546-7403-0.

Šaltiniai
---------

* Martin, Gus (2006). Understanding terrorism: challenges, perspectives, and issues. SAGE. ISBN 978-1-4129-2722-2.
* Selden, Mark; So, Alvin Y. eds. (2004). War and state terrorism: the United States, Japan, and the Asia–Pacific in the long twentieth century. Rowman & Littlefield. ISBN 978-0-7425-2391-3.