recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Žuvis marinate
**Marinatas** − konservuojantis tirpalas su acto rūgštimi, prieskoniais ir kitais priedais. Kitaip tariant tai prieskoniais pagardintas mišinys, kuriame prieš kepant mirkoma šviežia mėsa, paukštiena, žuvis ar jūros gėrybės. Pamarinuoti produktai suminkštėja ir įgauna aromato.

Pagal acto rūgšties kiekį marinatas būna nerūgštus (0,2−0,6 %) ir labai rūgštus (1−3 %).

Acto rūgštis (kai pH<4) sulaiko puvimo bakterijų, mielių ir kitų mikroorganizmų augimą, bet jei jos koncentracija yra <1,2 %, neapsaugo nuo pelėsių, acto rūgšties bakterijų ir kitų aerobinių mikroorganizmų; šiuo atveju marinuoti produktai dar pasterizuojami.

Daržovių marinate, be acto rūgšties, dar yra 5−7 % cukraus, 6−7 % valgomosios druskos, 1,4−3,5 % prieskonių (krapų, salierų, petražolių, krienų, česnakų, juodųjų serbentų ir lauro lapų, raudonųjų ir karčiųjų pipirų), vaisių marinate 20−25 % cukraus, 0,6 % prieskonių (gvazdikėlių, cinamono, kvapiųjų pipirų).

Nuorodos
--------

* Marinatas Archyvuota kopija 2007-11-29 iš Wayback Machine projekto.
* Mano virtuvė Archyvuota kopija 2007-12-13 iš Wayback Machine projekto.
| **Pranas Kuzma** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1877 m. spalio 3 d. |
| Mirė | 1943 m. gegužės 6 d. (65 metai) |
|  |
| Veikla | lietuvių politinis veikėjas |
|  |
|  **Vikiteka** | Pranas Kuzma |
| Parašas |
|  |

**Pranas Kuzma** (1877 m. spalio 3 d. Kuliai, Jūžintų valsčius – 1943 m. gegužės 6 d. Ukmergė) – Lietuvos visuomenės veikėjas, administracinis darbuotojas.

Biografija
----------

XX a. pradžioje – Sankt Peterburgo fabrikų darbininkas. Dalyvavo darbininkų judėjime. Vienas Mažturčių draugijos steigėjų. Kalintas už lietuviškų knygų platinimą. 1907–1912 m. III Rusijos Valstybės Dūmos atstovas nuo Kauno gubernijos, socialdemokratų frakcijos narys. 1909 m. pasitraukęs iš frakcijos suartėjo su viltininkais. 1915–1917 m. Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti darbuotojas. Grįžęs į Lietuvą dirbo savivaldybėse. 1927 - 1931 Pranas Kuzma buvo Ukmergės burmistras.

Bendradarbiavo laikraščiuose „Lietuvos ūkininkas", „Vilniaus žinios", „Viltis", „Žemdirbys" ir kituose leidiniuose. Yra išleidęs knygą "Dūma ir jos darbai" (1909) "

Bibliografija
-------------

* Užrašai iš darbininko gyvenimo, autobiografinė apybraiža, 1908 m.
* Dūma ir jos darbai, 1909 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pranas Kuzma*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 340 psl.
| **Rūdolfas Grabislatv. *Rūdolfs Grabis*** |
| --- |
| Gimė | 1906 m. rugpjūčio 11 d.Kūdumas, dab. Raiskumo valsčius |
| Mirė | 1996 m. gruodžio 17 d. (90 metų)Ryga |
|  |
| Veikla | latvių kalbininkas |
|  |
| Alma mater | Latvijos universitetas |

**Rūdolfas Grabis** (latv. *Rūdolfs Grabis*, 1906 m. rugpjūčio 11 d. Kūdumas, dab. Raiskumo valsčius – 1996 m. gruodžio 17 d. Ryga) – latvių kalbininkas.

Biografija
----------

1934 m. baigė Latvijos universitetą; mokytojas Janis Endzelynas. 1960 m. daktaras. Nuo 1968 m. Latvijos mokslų akademijos narys korespondentas, nuo 1992 m. garbės narys.

1946–1973 m. dirbo Latvijos mokslų akademijos Kalbos ir literatūros institute.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrė latvių kalbos leksiką, terminologiją, gramatikų istoriją, gimtąją tarmę. Vadovavo „Dabartinės latvių bendrinės kalbos gramatikos" (*Mūsdienu latviešu literārās valodas gramatika* 2 d. 1959–1962 m.) rengimui. Su kitais parengė „Kalbotyros terminų žodyną" (*Valodniecības terminu vārdnīca* 1963 m.), Latvių kalbos vadovėlių mokykloms. Parašė atsiminimus „Atminimų nuotrupos", išspausdinta knygoje „Savo kalbai" (*Savai valodai* 1997 m.; joje pateikta ir Rūdolfo Grabio bibliografija).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Sabaliauskas. *Rudolfas Grabis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 36 psl.

Nuorodos
--------

* Rūdolfs Grabis. Biografija Archyvuota kopija 2008-03-27 iš Wayback Machine projekto.
| Teizų kraštovaizdžio draustinis |
| --- |
| kraštovaizdžio draustinis |
| **Vieta:** | Lazdijų rajono savivaldybės vėliava Lazdijų rajonas |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Teizai, Lazdijai |
| 

Žemėlapis rodantis Teizų kraštovaizdžio draustinis vietą.Teizų kraštovaizdžio draustinis

  |
| **Koordinatės:** | 54°16′10″ š. pl. 23°34′21″ r. ilg.﻿ / ﻿54.26944°š. pl. 23.57250°r. ilg.﻿ / 54.26944; 23.57250Koordinatės: 54°16′10″ š. pl. 23°34′21″ r. ilg.﻿ / ﻿54.26944°š. pl. 23.57250°r. ilg.﻿ / 54.26944; 23.57250 |
| **Plotas:** | 21,32 km² |
| **Įkurtas:** | 1995 m. |

**Teizų kraštovaizdžio draustinis** – saugoma gamtos teritorija (vidinis Metelių regioninio parko draustinis) Lazdijų rajone, 3 km į šiaurės vakarus nuo Šventežerio, 3 km į šiaurės rytus nuo Lazdijų, tuoj į vakarus nuo Teizų.

Įsteigtas 1995 m. siekiant išsaugoti unikalų moreninį masyvą šiauriniame Sūduvos aukštumų šlaite su ypač raiškiomis drumlinų formos kalvomis, sausų pievų bendrijomis, Verstaminų ir Giraitės piliakalniais, Verstaminų alkakalniu ir kitomis kultūros paveldo vertybėmis. Draustinyje telkšo Teizų ežeras, Teizininkų ežeras, Bakšių ežeras, Verstaminų ežeras, Gilujis, Dubioji, Epidemis, Papečių tvenkinys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Teizų kraštovaizdžio draustinis, *saugoma.lt*
2. ↑  Lietuvos Respublikos saugomų teritorijų valstybės kadastras Archyvuota kopija 2021-01-26 iš Wayback Machine projekto.
| **Pranas Majauskas** |
| --- |
| Gimė | 1940 m. sausio 1 d. (83 metai)Turloviškės, Žiežmarių vals. |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | sunkiaatletis, jėgos trikovininkas, treneris, sporto organizatorius |
| Organizacijos | Lietuvos sporto muziejus |
| Pareigos | direktorius |
|  |
| Alma mater | Lietuvos kūno kultūros institutas (1964) |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžius (2008)
 |

**Pranas Majauskas** (g. 1940 m. sausio 1 d. Turloviškėse, Žiežmarių vals.) – buvęs sunkiaatletis, jėgos trikovininkas, treneris, sporto organizatorius, muziejininkas.

Populiarino ir puoselėjo Lietuvoje naujas sporto šakas (sportinius šokius, atletinę ir ritminę gimnastiką, karatė), sporto veteranų sąjūdį. Buvo neįgaliųjų sporto, mokinių olimpinio ugdymo vienas pradininkų. Pasaulio lietuvių jaunimo dienų surengimo, nusipelniusių sportininkų atminimo įamžinimo iniciatorius. Prisidėjo organizuojant Kaune vaikų klubų, miesto stadionų ir daugelio kitų sporto objektų statybas.

Biografija
----------

P. Majauskas 1964 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą. 1961–1964 m. kultivavo sunkiąją atletiką. Treniravosi pas Algimantą Pėžą, Vytautą Leitoną.
1956–1960 dirbo Kauno radijo gamykloje, 1961–1969 m. dirbo sunkiosios ir lengvosios atletikos treneriu Kauno aklųjų draugijoje. 1962–1967 m. buvo Lietuvos žemės ūkio akademijos Fizinio auklėjimo katedros dėstytojas ir sunkiosios atletikos treneris, Kauno vaikų ir jaunių sporto mokyklos treneris, 1971–1974 m. – Lietuvos atletinės gimnastikos federacijos pirmininkas.

1972–1990 m. vadovavo Kauno miesto kūno kultūros ir sporto komitetui. Tuo laikotarpiu Kauno sportininkai ypač sėkmingai pasirodė tarptautinėse varžybose: vien olimpinėse žaidynėse pelnė 10 aukso, 2 sidabro, 3 bronzos medalius. 1990–1991 m. Kūno kultūros instituto Sporto vadybos katedros vyr. dėstytojas. Atkūrus Lietuvos tautinio olimpinio komitetą, nuo 1992 m. buvo vykdomojo komiteto narys, garbės narys (nuo 2010 m.).

2000–2005 m. dirbo Kauno apskrities viršininko administracijoje, kur vadovavo Kultūros, sporto ir turizmo skyriui. Nuo 2005 m. paskirtas Kūno kultūros ir sporto departamento padalinio – Lietuvos sporto muziejaus Kaune direktorius.

P. Majausko veikla įvertinta, be kitų, Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžiumi (2008), Kauno miesto savivaldybės Gerumo plyta (2006) ir Santakos garbės ženklu (2010).

Bibliografija
-------------

* „Integruojanti vaikų ir jaunimo olimpinio ugdymo programa: metodinis leidinys". Su bendraautoriais. Vilnius: Lietuvos sporto inf. centras, 2002. ISBN 9986-535-38-7
* „Vaikų ir jaunimo olimpinis ugdymas: metodinis leidinys". Su bendraautoriais. Vilnius: Lietuvos sporto inf. centras, 2002. ISBN 9986-03-493-0
* „Lietuvių tauta ir pasaulis. [T.] 6: Lietuvos sąjūdis Kaune". Su bendraautoriais. Kaunas: KMU leid. 2004. ISBN 9986-451-60-4

Nuorodos
--------

* Pranas Majauskas Lietuvos sporto enciklopedijoje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Egadijos salos
**Egadijos salos** (it. *Isole Egadi*, lot. *Aegates Insulae*) – smulkių, kalnuotų salų grupė Viduržemio jūroje į šiaurės vakarus nuo Sicilijos. Bendras salų plotas – 37,45 km². 1987 m. salose buvo apie 5000 gyventojų.

Salyną sudaro trys pagrindinės salos: didžiausioji plotu ir gyventojų skaičiumi Favinjana yra 16 km į pietryčius nuo Trapanio; Levanco (Phorbantia) sala yra 13 km į vakarus, Maretimo (senovėje – Iera Nesos) sala – 24 km į vakarus nuo Trapanio. Tarp Levanco ir Sicilijos taip pat yra dvi mažesnės salos – Formika ir Maraonė.

Šiuo metu pagrindiniai gyventojų užsiėmimai – žvejyba ir turizmas.

Istorija
--------

Salos buvo apgyvendintos dar paleolite, Favinjano ir Levanco salose yra piešinių ant uolų.

Šalia salų 241 m. pr. m. e. vyko Egadijos salų mūšis, kuriame Kartaginos laivyną nugalėjo C. Lutacijus Katulas; šiuo mūšiu baigėsi Pirmasis pūnų karas. Po Vakarų Romos imperijos žlugimo salos, jei buvo apskritai valdomos, priklausė gotams, vandalams, saracėnams, kol 1081 m. normanai įtvirtino Favinjaną.

Iki 1874 m. salos priklausė Genujos Pallavicini-Rusconi šeimai, po to buvo nupirktos Palermo Florio šeimos.

Koordinatės: 37°58′ š. pl. 12°12′ r. ilg.﻿ / ﻿37.967°š. pl. 12.200°r. ilg.﻿ / 37.967; 12.200
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Pranas Matulaitis** (1876 m. kovo 16 d. Stebuliškėse, Marijampolės raj. – 1951 m. sausio 31 d. Klyvlende) – knygnešys, gydytojas, politinis veikėjas. Andriaus, Petro ir Stasio Matulaičių brolis.

Biografija
----------

1896 m. baigė Marijampolės gimnaziją, studijavo mediciną Maskvos universitete. Už dalyvavimą „Sietyno" draugijos veikloje, 1897 m. su broliais Andrium, Petru ir Stasiu kalintas Suvalkų Kalvarijos kalėjime, 1899–1902 m. ištremtas į Viatkos guberniją.

1902 m. atvyko į JAV. 1907 m. baigė Medicinos koledžą Baltimorėje, 1908–1919 m. gydytojavo Bostone, 1919–1932 m. Detroite, 1932–1951 m. Klyvlende.

JAV dalyvavo Amerikos lietuvių socialistų sąjungos veikloje, rėmė socialdemokratinę spaudą. 1903–1909 m. bendradarbiavo „Vienybėje Lietuvninkų", „Tėvynėje", „Vilniaus žiniose". 1906 m. Amerikos lietuvių socialistų sąjungos suvažiavime išrinktas į literatūros komitetą.

Jo dukra Uršulė Matulaitytė. Jo anūkas Jonas Žilionis (g.1939) gyvena Matuliškių km. netoli Vilkaviškio.
| **Pranas Paškevičius** |
| --- |
| Gimė | 1956 m. lapkričio 14 d. (66 metai)Inta, Komija |
| Tėvas | Pranas |
| Motina | Ona |
| Sutuoktinis (-ė) | Nijolė |
| Vaikai | Andrius, Modestas, Karolina |
|  |
| Veikla | inžinierius, politikas |
| Partija | 1998 m. Naujoji sąjunga, 2004 m. Darbo partija, 2011 m. LiCS |
|  |
| Alma mater | 1981 m. Kauno politechnikos institutas |

**Pranas Paškevičius** (g. 1956 m. lapkričio 14 d. Intoje, Komija) – inžinierius, Lietuvos ir Kauno miesto politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1972 m. su tėvais politkaliniais grįžo į Lietuvą. 1974 m. baigė Karmėlavos vidurinę mokyklą. 1975–1977 m. atliko karo tarnybą Užbaikalės karinėje apygardoje. 1977 m. pradėjo dirbti Kauno radijo gamykloje. 1981 m. baigė Kauno politechnikos instituto Radioelektronikos fakultetą, įgijo radijo inžinieriaus specialybę.

1986 m. perėjo dirbti į Kauno namų statybos kombinatą. Po 1986 m. įvykusios Černobylio atominės elektrinės avarijos 1987 m. pradžioje nusiųstas statyti Slavutyčiaus miesto, ėjo įvairias pareigas. Po žemės drebėjimo Armėnijoje dalyvavo atstatant Artiko miestą. 1989 m. kartu su bendraminčiais įkūrė vieną pirmųjų Kaune akcinių bendrovių AB „Nida". 1994 m. įkūrė UAB „Siroma" ir UAB „Neogena", pastarojoje iki 2000 m. ėjo direktoriaus, o nuo 2006 m. eina direktoriaus pavaduotojo pareigas.

1998–2002 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų) narys ir vienas partijos steigėjų. 2004–2009 m. Darbo partijos steigėjas ir narys. 2011 m. perėjo į Liberalų ir centro sąjungą.

2000–2003 m. ir 2007–2011 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys, 2000–2002 m. mero pavaduotojas, 2000–2003 m. miesto valdybos narys, Miesto plėtros ir ekologijos komiteto pirmininkas. 2005–2006 m. LR Vidaus reikalų ministro Gintaro Furmanavičiaus patarėjas regioninei plėtrai.

Nuo 2008 m. Lietuvos judėjimo „Černobylis" pirmininkas. 

Kauno vyrų rankinio klubo „Granitas" prezidentas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Retėja Kauno socialliberalų gretos, 2002-08-01
2. ↑  Palikęs partiją darbietis mato joje negerovių, 2010-01-25
3. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Efatė |
| --- |
|  |
|  |
| Upokšnis Efatėje |
| Duomenys |
| **Šalis:** | Vanuatu vėliava Vanuatu |
| **Didžiausias miestas:** | Port Vila |
| **Vandenynas:** | Ramusis vandenynas |
| **Koordinatės:** | 17°40′ p. pl. 168°25′ r. ilg.﻿ / ﻿17.667°š. pl. 168.417°r. ilg.﻿ / 17.667; 168.417Koordinatės: 17°40′ p. pl. 168°25′ r. ilg.﻿ / ﻿17.667°š. pl. 168.417°r. ilg.﻿ / 17.667; 168.417 |
| **Plotas:** | 899,5 km² |
| **Gyventojų skaičius:** | 50 000 |
| **Gyventojų tankumas:** | 55,6 žm./km² |
| Žemėlapis |
| Salos žemėlapis |

**Efatė** (angl. *Efate*, pranc. *Éfaté, Vaté*) – sala Ramiajame vandenyne, Naujųjų Hebridų salyne, viena svarbiausių Vanuatu valstybės salų. Užima 899,5 km² plotą.

Sala vulkaninės kilmės, šiaurinė dalis kalnuota. Aukščiausia vieta – Makdonaldo kalnas (647 m). Krantai skardingi, salą vietomis supa rifas. Aplink Efatę yra keletas mažesnių salelių: Nguna, Moso, Pele, Emao, Lelepa, Eretoka. Klimatas tropinis, nuo gegužės iki lapkričio vyrauja pietryčių vėjai.

Efatėje gyvena apie 50 tūkst. žmonių (gyventojų tankumas 55,6 žm./km²). Tai svarbiausias ekonominis ir turistinis šalies centras. Efatėje įsikūrusi Vanuatu sostinė Port Vila, veikia Bauerfildo tarptautinis oro uostas. Efatėje ir aplinkinėse salose yra XVII a. melaneziečių vado Roi Mata rezidencija, laidojimo vieta r kt. objektai, kurie nuo 2008 m. įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Efatė įeina į Šefa provinciją.
Bajoriškas *Lubicz* herbas
**Mečislovas Monkevičius**, lenk. *Meczyslaw Monkiewicz*, angl. *Mecislaus Monkiewicz* (1877 m. lapkričio 1 d. Raseiniuose, Rusijos imperija – 1946 m. lapkričio 6 d. Port Ričmonde (Filadelfijos priemiestis), JAV) – Romos katalikų kunigas JAV.

Biografija
----------

Kilęs iš bajoriškos *Lubicz* herbo giminės, motinos buvo auklėjamas lenkų patriotine ir katalikiška dvasia. Mokėsi Raseinių pradinėje mokykloje, vėliau Šiaulių gimnazijoje. Kartu su šeima persikėlė į Kuršo guberniją, kur M.Monkevičius baigė mokslus Mintaujos gimnazijoje.

1893 m. brolis Antonijus jį pasikvietė persikelti gyventi į JAV, Filadelfiją. Netrukus, remiamas brolio, M.Monkevičius įstojo į lenkišką Detroito kunigų seminariją. Besimokant antrame kurse, brolis mirė ir seminariją teko palikti. Finansuojamas kun.Juzefo Lamberto jis įstojo į *Overbrooko* kunigų seminariją. Po baigimo, 1901 m. lapkričio 7 d. įšventintas kunigu.

Tarnavo vikaru Filadelfijos Šv.Stanislovo parapijoje. Po trejų metų skiriamas buvo paskirtas klebonu į Šv.Stanislovo bažnyčią Šenandoa, po to tarnavo Finiksvilo, Česterio bažnyčiose. Vėliau klebonavo Šenandoa Šv.Kazimiero bažnyčioje. 1904 m. perkeltas į Filadelfiją. Jo pastangų dėka Port Ričmondo priemiestyje buvo įsteigta katalikų Šv.Vaitiekaus parapija, pastatyta nauja koplyčia ir keturklasė lenkiška mokykla. Surinkęs lėšas organizavo naujos – Šv.Vaitiekaus bažnyčios – statybą, ji buvo pašventinta jau 1909 m. Netrukus mokyklos patalpos mokiniams tapo ankštos ir 1915 m. klebonas pradėjo statyti naują korpusą. Iki pat mirties M.Monkevičius gyveno Port Ričmonde, subūręs pačią didžiausią lenkišką parapiją Filadelfijos arkivyskupijoje.

Atminimo įamžinimas
-------------------

* M.Monkevičiaus vardu Filadelfijoje pavadinta žaidimų aikštė jaunimui, kurią jis išreikalavo iš miesto valdžios toje vietoje nugriovus bankrutavusį klijų fabrikėlį.

Šaltiniai
---------

* *Pamiątka obchodu srebrnego jubileuszu święceń kapłańskich wielebnego ks. proboszcza Mieczysława M. Monkiewicza, 1901-1926* / St. Adalbert Parish (Philadelphia, Pa.), 1926 (pl), (en)[neveikianti nuoroda]
* Waclaw Kruszka. *Hystoria polska w Ameryce - tom XII*. Milwaukee: 1908, S. 35[neveikianti nuoroda]
* Regina Gorzkowska-Rossi. *Trzy kościoły na Port Richmond* / Nowy Dziennik, 29 grudnia 2013
* *Bednarek, Stanley M.*

Nuorodos
--------

* M.Monkevičiaus vardo poilsio aikštė Filadelfijoje
Koordinatės: 56°1′ š. pl. 23°16′ r. ilg.﻿ / ﻿56.017°š. pl. 23.267°r. ilg.﻿ / 56.017; 23.267
**Gruzdžių-Gubernijos miškai** – miškai Šiaulių raj. ir Joniškio raj. savivaldybių teritorijoje.

Geografija
----------

Gruzdžių-Gubernijos miškai prasideda 2 km į šiaurės vakarus nuo Šiaulių ir apie 18 km tęsiasi į šiaurę, iki Mūšos. Plotas 10 300 ha, mišku apaugę 8800 ha. Valstybinės reikšmės miškų 75 %; priklauso Šiaulių miškų urėdijai – Gruzdžių, Lygudų, Meškuičių, Šiaulių girininkijoms ir Joniškio miškų urėdijai – Beržėnų girininkijai. Sudaro 20 miškų, didesnieji: Gruzdžių, Gubernijos, Klebonų, Mesmedžio, Strazdų, Vigonių.

Į miškus giliai įsiterpę laukai ir gyvenvietės. Per Gruzdžių-Gubernijos miškus į Mūšą teka Vilkvedis, jo intakai Jonelis ir Norupis, Kidė, Bitlaistis, Voverkis. Pietinėje dalyje teka Ventos intakas Ringuva. Upeliai sureguliuoti, dauguma miškų nusausinti. Pietrytiniame pakraštyje yra apie 720 ha Gubernijos žemapelkė. Miškų paviršius lygus, vietomis banguotas.

Gausu stambiųjų kanopinių žvėrių. Gruzdžių-Gubernijos miško pietrytiniame pakraštyje yra Vijolių entomologinis draustinis.

Medynai
-------

Augavietės labai derlingos, derlingos laikinai užmirkusios ir žemutinio tipo pelkinės. 94 % miškų yra ūkiniai, 5 % apsauginiai, 1 % ekosistemų apsaugos. Kultūrinės kilmės medynų 7 %, eglynų yra 43 %, beržynų 37 %, drebulynų 7 %, baltalksnynų 5 %, juodalksnynų ir pušynų po 3 %, uosynų 2 %. Jaunuolynai sudaro 22 %, pusamžiai medynai 26 %, bręstantys 27 %, brandūs 25 %. Medynų vidutinis amžius 51 m. bonitetas 1,9, skalsumas 0,68, tūris 195 m³/ha.

1944–1951 m. Gruzdžių-Gubernijos miškuose veikė Lietuvos partizanų būriai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Brukas, Dalius Žygelis. *Gruzdžių-Gubernijos miškai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 218 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Komalkalko piramidė
Saulės piramidė
**Mezoamerikos piramidės** – piramidės formos statiniai būdingi senovinei Mezoamerikos architektūrai. Šie statiniai paprastai yra laiptuotosios piramidės su šventykla viršuje ir labiau primena Mesopotamijos zikuratus, o ne senovės Egipto piramides. Pati didžiausia ir masyviausia Mezoamerikos piramidė yra Didžioji Čolulos piramidė Meksikoje. Pagrindinės Mezoamerikos piramidžių statytojai buvo actekų, majų, taraskanų, Teotihuakano, Klasikinės Verakruso, sapotekų kultūros.

Actekai Mezoamerikoje dominavo XIII–XVI a. Jų sostinė buvo Tenočtitlano miestas prie Teskoko ežero. Actekai buvo susiję su Teotihuakano kultūra, kurių piramidžių statybos tradicijas ir tęsė. Pagrindinės piramidės: Malinalkas, Didžioji Tenočtitlano piramidė.

Majai gyveno Jukatane ir Centrinėje Amerikoje. Archeologiniai radiniai rodo, kad majai ceremoninę architektūrą turėjo jau prieš 3000 metų. Ankstyviausieji monumentai buvo paprasti pilkapiai. Didžiosios majų piramidės pradėjo kilti priešklasikinio laikotarpio pradžioje. Daugelis tų piramidžių sukonstruotos iš pagrindinės platformos ir ant jų įrengtos nedidelės šventyklos, skirtos kažkokiai vienai dievybei. Majų piramidės pasižymi didele architektūrine įvairove, skiriasi paskirtimi, regionu, statybos laikotarpiu. Pagrindinės piramidės įsikūrusios šiuose miestuose: Altun Ha, Kalakmulis, Karakolis, Komalkalkas, Kopanas, Čičen Ica, El Miradoras, Lamanajus, Palenkė, Tikalis, Ušmalis.

Taraskanų valstybė gyvavo dabartinėje Mičoakano valstijoje. Jų architektūrai būdingos T formos laiptuotos piramidės (vadinamos *yácatas*). Jų išlikusi piramidė yra Cincuncanas.

Teotihuakano civilizacija klestėjo tarp 300 m. pr. m. e. ir 500 m. bei apėmė didžiąją dalį Mezoamerikos. Jų piramidžių statybos tradicijas perėmė actekai. Pagrindinės piramidės: Saulės piramidė, Mėnulio piramidė, Plunksnuotosios Gyvatės šventykla, Šočikalko piramidė, Tulos piramidė.

Klasikinės Verakruso kultūros geriausiai žinoma piramidė yra El Tachino archeologinėje radimvietėje. Ji mažesnė nei aplinkinių tautų, bet įmantresnė.

Sapotekai buvo viena ankstyviausių kultūrų, gyvenusių Oašakos slėnyje. Ji gyvavo regione nuo pirmo tūkstantmečio pr. m. e. iki XIV a. Jų piramidės yra: Monte Albane ir Mitloje. Olmekai, gyvenę 1400–400 m. pr. m. e. piramidinius darinius statė La Ventoje.

Šiaurės Mezoamerikoje taip pat rasta šventyklų, kurių statytojai nėra gerai žinomi: Altavista – astrologinis ir ceremoninis centras bei La Kemada – dirbtinės terasos kalvos šlaite su tvirtove. Šie statiniai dažniausiai priskiriami čalčiuitesams.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Eels |
|  |
| Biografija |
| Kilmė |  JAV |
| Žanrai | Alternatyvusis rokas |
| Aktyvumo metai | 1995- dabar |
| Įrašų kompanija | DreamWorks |
| Nariai |
| EKoool G MurderKnuckles |
| Buvę nariai |
| Jonathan "Butch" NortonTommy WalterAdam SiegelJohn ParishLisa Germano |

**Eels** – roko grupė iš JAV, įkurta 1995 m. Grupė sukūrė muzikinius takelius tokiems filmams kaip Šrekas, Pragaro vaikis, Amerikos grožybės ir kitiems.

Istorija
--------

1992 pagrindinis grupės vokalistas išleidimo solinį albumą pavadinimų „A Man Called E", o jau 1993 buvo išleistas antrasis studijinis albumas pavadintas „Broken Toy Shop". Pati grupė susikūrė 1995 su Tomiu Volteriu ir „E" priešaky. Jau kitaip metais buvo išleistas pirmasis grupės albumas „Beutiful Freak", kurio tokie hitai kaip „Novocaine for the Soul", „Susan’s House" ir „Your Lucky Day in Hell" susilaukė tarptautinės šlovės. Tais pačiais metais grupė jau dalyvavo didžiausiose Amerikos bei Europos festivaliuose. 1997 metais iš grupės išėjo vienas iš jos įkūrėjų Tomis Volteris. Veliau sekė dar keli sėkmingi albumai, tarp kurių vienas Hombre Lobo buvo pasiekęs 43 vietą perkamiausių Amerikos albumų topo vietą.

Diskografija
------------

* *Beautiful Freak* (1996)
* *Electro-Shock Blues* (1998)
* *Daisies of the Galaxy* (2000)
* *Souljacker* (2001)
* *Shootenanny!* (2003)
* *Blinking Lights and Other Revelations* (2005)
* *Hombre Lobo* (2009)
* *End Times* (2010)
* *Tomorrow Morning* (2010)
* *Wonderful, Glorious* (2013)
* *The Cautionary Tales of Mark Oliver Everett* (2014)
* *The Deconstruction* (2018)
* *Earth to Dora* (2020)

Nuorodos
--------

* EelsTheBand.com – Oficiali svetainė
* Eels svetainėje Last.fm
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Kumba Ialá** |
| --- |
| Bisau Gvinėjos prezidentas |
|  |
| Gimė | 1953 m. kovo 15 d.Bula, Kašeu regionas, Portugalijos Gvinėja |
| Mirė | 2014 m. balandžio 4 d. (61 metai)Bisau, Bisau Gvinėja |
| Religija | islamas |
| Bisau Gvinėjos prezidentas |
| Ėjo pareigas | 2000 m. vasario 17 d. – 2003 m. rugsėjo 14 d. |
| Ankstesnis | Malam Bacai Sanhá |
| Vėlesnis | Veríssimo Correia Seabra |
|  |
| Veikla | Bisau Gvinėjos politikas |
| Partija | Afrikos partija už Gvinėjos ir Žaliojo Kyšulio nepriklausomybę |
|  |
| Išsilavinimas | teologas |
| Alma mater | Portugalijos katalikiškasis universitetas |

**Kumba Jala** (*Kumba Ialá* arba *Kumba Yala*; g. 1953 m. kovo 15 d. – 2014 m. balandžio 4 d.) – Bisau Gvinėjos politikas, Afrikos partijos už Gvinėjos ir Žaliojo Kyšulio nepriklausomybę ilgametis narys. Bisau Gvinėjos prezidentas (2000 m. vasario 17 d. – 2003 m. rugsėjo 14 d.).

Baigė Portugalijos katalikiškąjį universitetą Lisabonoje, įgijo teologo diplomą, mokėsi filosofijos. Mokėjo portugalų, anglų, kreolų, ispanų, prancūzų kalbas, skaitė tekstus lotyniškai, graikiškai, hebrajiškai. Tapo filosofijos dėstytoju.

2000 m. prezidento rinkimuose Jala surinkęs 72 % rinkėjų palaikymą tapo šalies vadovu. Jo valdymo laikotarpis pasižymėjo politiniu nestabilumu, konfliktais su opozicija. 2003 m. kariuomenė įvykdė perversmą, kurio metu Jala buvo priverstas atsisakyti savo pareigų. Vėliau Kumba Jala vėl dalyvavo rinkimuose, bet jų nelaimėjo.
| **Mečislovas Kviklys** |
| --- |
|  |
| M. Kviklys su Rokiškio gimnazijos mokytojais (pirmoje eilėje ketvirtas iš kairės), apie 1936 m. |
| Gimė | 1902 m. gegužės 10 d.Šavašai, Daugailių valsčius |
| Mirė | 1942 m. liepos 17 d. (40 metų)Sverdlovskas, Rusija |
| Vaikai | Algimantas Kviklys, Rimantas Kviklys, Danguolė Kviklytė-Karkalienė |
|  |
| Veikla | pedagogas, visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | 1931 m. Vytauto Didžiojo universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1936 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas |

**Mečislovas Kviklys** (1902 m. gegužės 10 d. Šavašai, Daugailių valsčius – 1942 m. liepos 17 d. Sverdlovskas, dab. Jekaterinburgas, Rusija) – Lietuvos pedagogas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Brolis Vladas Kviklys, sūnūs Algimantas Kviklys ir Rimantas Kviklys, dukra Danguolė Kviklytė-Karkalienė.

1918 m. baigęs Voronežo gimnaziją mokytojavo Dulių (Degučių valsčius, Zarasų apskritis) pradžios, vėliau – Salų (Kamajų valsčius) žemės ūkio mokykloje, kartu 1924–1927 m. mokėsi Kauno S. Daukanto mokytojų seminarijoje. 1927–1931 m. studijavo pedagogiką Lietuvos universitete (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas).

1926 m. vienas Lietuvos aklųjų sąjungos steigėjų; 1927–1929 m. jos vadovas. 1929–1931 m. Švietimo ministerijos pradžios mokyklų inspektorius. 1931–1934 m. Jurbarko, 1934–1936 m. Rokiškio gimnazijos direktorius. 1937–1940 m. Švietimo ministerijos Pradinio mokslo departamento direktorius.

1936 m. išrinktas Ketvirtojo Seimo atstovu, 1936–1938 m. Seimo prezidiumo sekretorius. Rūpinosi mokyklų reformomis, 1939–1940 m. lietuvių mokyklų steigimu Vilniaus krašte. 1941 m. su šeima ištremtas į Sibirą, 1942 m. sušaudytas.

Dalyvavo Lietuvių tautininkų, Jaunosios Lietuvos sąjungų, Šaulių, skautų ir kitų organizacijų veikloje. Bendradarbiavo laikraščiuose ir žurnaluose „Lietuvos aidas", „Vairas", „Jaunoji karta", „Tautos mokykla" ir kt. Parašė psichologijos vadovėlį gimnazijoms (rankraštis).

Įvertinimas
-----------

* 1936 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mečislovas Kviklys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. - 383 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Autodafė** (port. *Auto da fe*, isp. *auto de fe, auto de la fe* 'tikėjimo aktas') – viešasis inkvizicijos sprendimo vykdymas, ypač paplitęs XV–XVI a. ir iš dalies vėliau Ispanijoje, Portugalijoje ir ispanų kolonijose Amerikoje. Nuteisti atgailauti ir taikytis su bažnyčia buvo vedami į bažnyčią basi su žaliomis žvakėmis rankose, geltonais rūbais (mantela) su įstrižu kryžiumi. Nesusitaikę su bažnyčia buvo atiduodami į pasaulietinės valdžios rankas, o ši juos gyvus arba pasmaugtus geležiniu antkakliu (garota) degino viešoje aikštėje. 

Autodafė Ispanijoje iš pradžių buvo taikoma daugiausia krikštytiems maurams ir žydams, kurie slapta laikėsi savo senosios tikybos arba jos papročių. Ypač autodafė padažnėjo įkūrus nuolatinius inkvizicijos tribunolus Sevilijoje (1481 m.), Tolede (1486 m.) ir kt. o didžiuoju inkvizitoriumi paskyrus Torkemadą. 1481–1498 m. Torkemada apie 15 000 žmonių sutaikė su bažnyčia, o apie 2 000 buvo sudeginti ant laužo[reikalingas šaltinis]. XVI a. Ispanijoje plintant reformacijai, karalių nurodymu vėl intensyviai pradėta taikyti autodafė. Po 1781 m. autodafė išnyko. 1808 m. gruodžio 4 d. buvo panaikintas inkvizicijos tribunolas, tačiau valdant Burbonams 1814 m. vėl atgaivintas. Paskutinį kartą autodafė įvyko 1826 m. Valensijoje, kai po autodafė buvo pakartas (sudeginimo nebuvo) deizmu kaltintas mokytojas *Rappoll*. Deginimas dėl įsitikinimų autodafė kaip inkvizicijos priemone arba ir be inkvizicijos buvo vykdomas ir kituose kraštuose (Italijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje ir kt.).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Ipomoea tricolor** |
| --- |
| Trispalvis sukutis (*Ipomoea tricolor*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Vijokliniai  *( Convolvulaceae)* |
| Gentis: | Sukutis  *( Ipomoea)* |
| Rūšis: | Trispalvis sukutis  *( Ipomoea tricolor)* |

 |

**Trispalvis sukutis** (*Ipomoea tricolor*) – vijoklinių (*Convolvulaceae*) šeimos augalų rūšis, savaime paplitusi Amerikos tropikuose.

Tai vienmetis arba daugiametis vijoklis (liana), užaugantis iki 2–4 m aukščio. Lapai ant stiebo išsidėstę spirališkai, 3–7 cm ilgio. Žiedai tūbiški, 4–9 cm skersmens, dažniausiai žydri, su baltu viduriuku.

Trispalvis sukutis daug kur auginamas kaip dekoratyvinis augalas. Sparčiai platinasi sėklomis, todėl vietomis paskelbtas invaziniu. Meksikos tautos tradiciškai trispalvį sukutį naudoja kaip haliucinogeną. Tarp actekų augalas žinomas kaip *tlitliltzin*. Sapotekai sukučio sėklas maišydavo su kvaitulinio gyvatenio sėklomis. Augalo sėklose yra alkaloido LSA, sukeliančio haliucinacijas, tuo tarpu glikozidai sukelia šalutinius poveikius – galvos svaigimą ir skausmą, raumenų mėšlungį.

* AugalasAugalas
* Tamsiažiedė veislėTamsiažiedė veislė
* Botaninis paveikslėlisBotaninis paveikslėlis

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Trispalvis sukutis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Egdūnas Račius** |
| --- |
| Gimė | 1973 m. kovo 12 d. (50 metų)Klaipėda, Lietuva |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | musulmoniškųjų kultūrų tyrinėtojas |
| Sritis | musulmoniškųjų tautų etnologija |
| Organizacijos | VDU, VU |
|  |
| Alma mater | Niujorko universitetas |

**Egdūnas Račius** (g. 1973 m. kovo 12 d.) – religijotyrinkas, etnologas, musulmoniškųjų kultūrų tyrinėtojas.

1996 m. baigė filosofijos studijas Vilniaus universitete, 1998 metais E. Račius baigė Artimųjų Rytų studijų magistro studijas Niujorko universitete. Helsinkio universitete 2004 metais apgynė daktaro disertaciją tema *The Multiple Nature of the Islamic Da‘wa*. Dvejus metus mokėsi Kuveite.

1996–1997 metais buvo VU Orientalistikos centro vadovas, 2011–2016 m. – Vytauto Didžiojo universiteto Regionistikos katedros vedėjas. Profesorius (nuo 2012 m.). Stažavo ir dėstė Jungtinių Amerikos Valstijų bei Europos šalių universitetuose.

Egdūno Račiaus mokslinių interesų kryptys – Europos musulmonų bendruomenės, musulmonų revaivalistiniai sąjūdžiai, sociopolitiniai procesai Vidurio Rytuose. Egdūnas Račius nuo 2011 m. yra žurnalų *Journal of Muslims in Europe*, *International Journal of Area Studies*, tęstinio leidinio *Yearbook of Muslims in Europe* redakcinės kolegijos narys.

Bibliografija
-------------

* *Terorizmo žinynas* (su E. Gailiūnu, 2005 m.)
* *Muslim missionary activities between religion and politics* („Musulmonų misionieriška veikla tarp religijos ir politikos", 2007 m.)
* *Islamo žinynas* (2007 m.)
* *Musulmonai ir jų islamai* (2016 m.)
* *Kuranas apie… tikėjimą ir žmonių santykius* (2017 m.)

Taip pat sudarė knygą *Tarptautinės antiteroristinės kovos iššūkių Lietuvai analizė* (2007 m.). Parengė (su kitais) *Etnokultūrinės kompetencijos ugdymo metodiką* (2008 m), *Tarpkultūrinio pažinimo vadovą dirbantiems su trečiųjų šalių piliečių šeimomis* (2013 m.), mokomųjų priemonių aukštosioms mokykloms.

Šaltiniai
---------

1. ↑  VDU
2. ↑  *Račius Egdūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIX (Pre-Reu). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Gruzdžių herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 1999-09-24* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Gruzdžių herbas** – Gruzdžių miestelio heraldinis simbolis.

Aprašas
-------

Herbinio skydo auksiniame lauke - einantis Šv. Rokas su juodu apsiaustu, juoda skrybėle, rudais batais ir rudu krepšiu. Prie jo peties – sidabrinė kriauklė (piligrimo ženklas), kairėje rankoje ruda piligrimo lazda, ant kairės kojos juoda dėmė. Šv. Roko barzda ir dešinės rankos marškinių rankovė – sidabrinės spalvos, kūnas – natūralios spalvos. Kairėje figūros pusėje pavaizduotas juodas šuo. 

Europoje Šv. Rokas yra draugijų, globojančių ligonius, patronas, Lietuvoje jis laikomas ir vargšų globėju.

Istorija
--------

Gruzdžiai sena istorinė gyvenvietė, tačiau savo istorinio herbo niekada neturėjo. Tik 1999 m. rugsėjo 24 d. Respublikos Prezidentas Valdas Adamkus dekretu Nr. 592 patvirtino Gruzdžių herbą.

Gruzdžiai garsėja šv. Roko atlaidais rugpjūčio viduryje. Miestelio bažnyčioje saugomas XVIII a. 2-osios pusės paveikslas, vaizduojantis šv. Roką. Be to, Gruzdžių krašte XIX-XX a. buvo žinomas vietinis medžio drožėjas, dievdirbys Aloyzas Gendvila (1845 - 1919), kuris labiausiai mėgo vaizduoti šv. Roką, todėl gyventojai jį vadindavę Rokdirbiu.
**Feliksas Grigaliūnas** (1867 m. Joniškėlis, Pasvalio rajonas – 1939 m. sausio 24 d. Kaukliai, Pušaloto apylinkė) – žymus Lietuvos miškininkas, Žemės ūkio viceministras (1925–1938 m.), Žemės ūkio ministerijos Generalinis sekretorius (1928–1937 m.).

Biografija
----------

Gimė Joniškėlyje (Pasvalio r.), baigė Panevėžio realinę mokyklą. Mokslus tęsė Daugpilyje (dabar Latvijos Respublika), kur baigė gimnaziją ir įstojo į Miškų institutą Sankt Peterburge. Sėkmingai baigęs mokslus 1893 m. darbo valdiškose įstaigose Lietuvos gubernijose negavo. Pradėjo privačią praktiką privačiuose Paslovskio miškuose Pinsko ir Slonimo srityje (dabar Baltarusija).

Atgavus Lietuvai nepriklausomybę grįžo į tėvynę ir pradėjo miškų tvarkymo darbus Balstogės apygardoje Belovežo girioje. Lenkijai okupavus Vilniaus kraštą dirbo miškų inspektoriumi Rytų Lietuvoje. 1920 m. buvo Lietuvos valstybinės komisijos sutarčiai su Rusija sudaryti ekspertas.

1924 m. F. Grigaliūnas paskirtas valstybinės komisijos, kuri Paryžiuje pasirašė Klaipėdos konvenciją, ekspertu. Vertino miškų būklę Klaipėdos krašte. 1925–1938 m. dirbo Žemės ūkio viceministru 1928 m. paskirtas ŽŪM Generaliniu sekretoriumi. Dirbdamas rūpinosi valstybės interesais. Prižiūrėjo ne tik miškus, bet ir melioracijos darbus. Už nuopelnus Lietuvai apdovanotas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino III (1928 m.) ir II (1931 m.) laipsnio bei Vytauto Didžiojo II laipsnio (1937 m.) ordinais.

1937 m. lapkričio 1 d. savo noru išėjo į pensiją ir apsigyveno nuosavame ūkyje Kaukliuose (Pušaloto apyl.). Staiga mirė 1939 m. sausio 24 d. savo ūkyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos įgalioti atstovai Zbignevas Vidugiris, Feliksas Grigaliūnas ir Vincentas Petrakas, turėdami atitinkamus Lietuvos respublikos įgaliojimus, 1918 gruodžio 18 d. iš vokiečių karinės Belovežo miškų inspekcijos perėmė girią su visais jos gamtiniais turtais
2. ↑  1921 buvo valstybinės komisijos sutarčiai su Rusija sudaryti ekspertu.
3. ↑  Valsčiuje, staiga mirė buvęs žemės ūkio viceministras miškininkas Feliksas Grigaliūnas
Koordinatės: 56°06′02″š. pl. 23°15′16″r. ilg.﻿ / ﻿56.100628°š. pl. 23.254449°r. ilg.﻿ / 56.100628; 23.254449

|  Gruzdžių bažnyčios šventoriaus koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Šiaulių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Gruzdžiai |
| **Adresas** | Nepriklausomybės a. |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1911 m. |
| **Stilius** | neogotika |

**Gruzdžių bažnyčios šventoriaus koplyčia, Šv. Roko koplyčia** – Gruzdžių Švč. Trejybės bažnyčios kompleksui priklausanti koplyčia. Ji stovi parapijoje, garsėjančioje Šv. Roko atlaidais. Pagrindinė šventovė stūkso miestelio centre, o koplyčia pastatyta jos šventoriuje, šiaurės vakarų kampe, nuo aikštės pusės. Naudojama bažnytiniam inventoriui saugoti. 1997 m. paskelbta saugomu architektūros paminklu.

Istorija
--------

1909 m. išmūryta raudonų plytų šventoriaus tvora, joje įrengta 14 Kryžiaus kelio stotelių. Šv. Roko koplyčia pastatyta 1911 m. šventoriaus kampe, prie turgavietės. Tais pačiais metais patvoryje pasodinta kaštonų. Koplyčia buvo be altoriaus, skirta karstui su mirusiuoju laikyti (lavoninė), su šarvojimo sale, nors paprastai naudota bažnytiniams daiktams sudėti.

Antras pagal reikšmę sakralinis pastatas po bažnyčios Gruzdžiuose buvo medinė kapinių koplyčia, nugriauta pokaryje.

Architektūra
------------

Koplyčios statinys raudonų plytų mūro sienomis ir cinkuotos skardos stogu, su rūsiu. Mūras papuoštas baltai tinkuotomis detalėmis. Koplyčia nedidelio tūrio, stačiakampio plano, 8,5 × 5,8 m dydžio. Pagrindinis (pietų pusės) fasadas simetriškas, ribojamas mentėmis, pereinančiomis į bokštelius. Simetrijos ašyje yra portalas su smailiaarkiu langu virš įėjimo durų ir maža apskrita angele. Stačiašlaičio skydo šonus pagyvina dantukai, o viršų užbaigia žemas bokštelis su smaile. Pastato šoninius fasadus skaido mentės, eksterjerą juosia baltai tinkuoti rombų frizai. Langų arkos smailėjančios, su iškiliais plytų apvadais viršutinėje dalyje.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gruzdžių bažnyčios šventoriaus koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  „Koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. 1 2  Povilas Spurgevičius.Gruzdžių bažnyčia:istorija ir meninės vertybės
3. ↑  Alfonsas Motuzas.Švento Roko garbinimas Gruzdžiuose
4. 1 2  Marija Rupeikienė. Gruzdžių valsčiaus sakralinių pastatų ir Gruzdžių dvaro sodybos architektūra
| **Feliksas Bernotavičiuslenk. *Feliks Bernatowicz*** |
| --- |
| Gimė | 1786 m. gegužės 18 d.Kaunas, LDK |
| Mirė | 1836 m. rugsėjo 7 d. (50 metų)Lomža, Rusijos imperija |
| Tėvas | Jokūbas Bernotavičius |
| Motina | Viktorija Baranavičiūtė |
|  |
| Veikla | Rašytojas, dramaturgas |
|  |
|  **Vikiteka** | Feliksas Bernatovičius |

**Feliksas Aleksandras Geistautas Bernotavičius** (lenk. *Feliks Aleksander Geysztowt Bernatowicz, pseudonimas Bern*; 1786 m. gegužės 18 d. Kaune, LDK – 1836 m. rugsėjo 5 arba rugsėjo 7 d. Lomžoje, Rusijos imperijoje) – lenkiškai rašęs romantizmo laikų lietuvių prozininkas ir dramaturgas. Kūryboje ryškūs sentimentalizmo ir preromantizmo bruožai. Vaikaitis – Lenkijos Respublikos kariuomenės gydytojas Aleksanderis Bernatovičius (1855–1920).

Biografija
----------

Gimė 1786 m. gegužės 18 d. Kaune, Trakų vaivadijos rotmistro Jokūbo Bernotavičiaus ir Viktorijos Baranavičiūtės šeimoje. Vaikystę praleido Apušote (šiauriau Prienų), mokėsi Vilniuje ir Kremenece. Baigęs mokslus nuo 1805 m. dirbo mecenato ir literatūros kritiko, kunigaikščio A. K. Čartoriskio sekretoriumi, jo pavedimu daug keliavo (buvojo Vienoje, Miunchene, Drezdene). Po kunigaikščio mirties (1823 m.) iki 1830 m. dirbo bibliotekininku Čartoriskių bibliotekoje Pulavuose.

1826 m. Varšuvoje lenkų kalba išleistas jo 4 tomų istorinis romanas *Pajauta, Lizdeikos duktė, arba Lietuviai XIV amžiuje* („Pojata, córka Lezdejki, czyli Litwini w XIV wieku"; 1886 m. išverstas į lietuvių kalbą; leidimai lietuvių k. pasirodė 1898, 1911 ir 1922 m.). Prieš jį rašydamas, autorius buvo atvykęs į Kernavę, kur vietos gyventojų teiravosi senovės atsiminimų. Romanas susilaukė didžiulio pasisekimo, buvo išverstas į anglų, prancūzų, vokiečių ir kt. kalbas.

Be „Pajautos", F. Bernotavičius dar parašė sentimentalų epistolinį romaną *Neprotingos sužadėtuvės* („Nierozsądne śluby") (1820 m.), istorinį romaną *Nalenčas* („Nałęcz"; apie dviejų Kazimiero Didžiojo laikų lenkų didikų giminių tarpusavio nesantaiką) (1828 m.), apysakų diptichą *Apysakos, parašytos pagal liaudies padavimus bei krašto papročius / Powieści z podań ludu i obyczajów krajowych* (1834 m.), keletą komedijų, nemažai kt. kūrinių.

1831 m. įsikūręs Varšuvoje 1832 m. pradėjo dirbti laikraščio *Dziennik Powszechny* redaktoriumi. 1833−1834 m. lankėsi Drezdene ir Paryžiuje. Po kurio laiko (1835 m.) išprotėjo; mirė 1836 m. rugsėjį Lomžoje. Palaidotas Lomžos katedros kapinėse.

* F. Bernotavičiaus kapasF. Bernotavičiaus kapas

Nuorodos
--------

* Kernavė[neveikianti nuoroda];

Literatūra
----------

* Adam Bar, w: Polski Słownik Biograficzny. T. 1. Kraków: Polska Akademia Umiejętności – Skład Główny w Księgarniach Gebethnera i Wolffa, 1935, s. 463–464. Reprint: Zakład Narodowy im. Ossolińskich, Kraków 1989, ISBN 8304034840
* T. 4: Oświecenie. W: Bibliografia Literatury Polskiej – Nowy Korbut. Warszawa: Państwowy Instytut Wydawniczy, 1966, s. 236–238.
| **Viola tricolor** |
| --- |
| Trispalvė našlaitė (Viola tricolor)Trispalvė našlaitė (*Viola tricolor*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Malpigijiečiai  *( Malpighiales)* |
| Šeima: | Našlaitiniai  *( Violaceae)* |
| Gentis: | Našlaitė  *( Viola)* |
| Rūšis: | Trispalvė našlaitė  *( Viola tricolor)* |
|  | L. |

 |

**Trispalvė našlaitė** (*Viola tricolor*) – našlaitinių (*Violaceae*) šeimos, našlaičių (*Viola*) genties augalas.

Vienmetis, kartais daugiametis žolinis augalas. Šaknis išsišakojusi. Stiebas 10−40 cm aukščio, status arba kylantis, tribriaunis, plaukuotas, kartais šakotas. Lapai pražanginiai, stambiai karbuoti, apžėlę retais plaukeliais, apatiniai plačiai kiaušiniški, link viršūnės tolygiai siaurėja ir mažėja. Prielapiai stambūs, lyriškai suskaldyti. Žiedai ant ilgų tribriaunių žiedkočių; 5 vainiklapiai nevienodo dydžio. Vainikėlis trispalvis − violetinės, geltonos ir baltos spalvos. Du viršutiniai vainiklapiai atvirkščiai kiaušiniški, šviesesnės ar tamsesnės violetinės spalvos, du šoniniai elipsiški, dengiantys kraštais viršutinius, violetiniai arba geltoni. Apatinis vainiklapis didžiausias, trikampiškas, kraštai užsirietę, geltonas, su 5−7 tamsiais ruoželiais, kartais kraštas violetinis, pentinas melsvas arba melsvai violetinis. Taurėlapiai 5, lancetiški, pakraščiai blakstienoti, priedėliai buki, netaisyklingi. Vaisius − kiaušiniška, trimis sąvaromis atsidaranti dėžutė. Ji pilna mažų, šviesiai rudų, blizgančių, su baltu sėklagūbriu sėklų. Sėklos pradeda bręsti birželio mėn. Vienas augalas jų subrandina iki 3000.

Žydi nuo gegužės mėn. iki šalnų. Lietuvoje apyretė, dažnesnė lengvų dirvožemių rajonuose. Trispalvė našlaitė yra šviesamėgė, pakelia tik nedidelį pavėsį. Auga laukuose, dirvonuose, pamiškėse, kirtimuose, augavietėse, kur suardyta natūrali augalinė danga.
Vaistinis augalas.

Vaistinė žaliava − žolė. Antžeminė jos dalis pjaunama žydint. Vartojama podagrai, reumatui gydyti; gerina medžiagų apykaitą; lengvina atsikosėjimą; skatina šlapimo išsiskyrimą; gydo odos ligas: egzemą, dermatitus, diatezę; skatina prakaitavimą.

Naudojama kosmetikos pramonėje.

Literatūra
----------

Rudenį žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1991, 62 psl.

* Viola tricolor *Viola tricolor*
* Viola tricolorvar. tricolor*Viola tricolor*  
var. *tricolor*
* Viola tricolor*Viola tricolor*
* Viola tricolorvar. maritima*Viola tricolor*  
var. *maritima*
* Viola tricolor*Viola tricolor*
* Viola tricolor*Viola tricolor*
* Viola tricolor*Viola tricolor*
* Viola tricolor*Viola tricolor*
* 
* Viola tricolorvar. maritima*Viola tricolor*  
var. *maritima*


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Trispalvė našlaitė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Picea orientalis** |
| --- |
| Rytinė eglėRytinė eglė (*Picea orientalis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Pušūnai  *( Pinophyta)* |
| Klasė: | Pušainiai  *( Pinopsida)* |
| Šeima: | Pušiniai  *( Pinaceae)* |
| Gentis: | Eglė  *( Picea)* |
| Rūšis: | Rytinė eglė  *( Picea orientalis)* |

 |

 *Picea orientalis* 
**Rytinė eglė** (*Picea orientalis*) – pušinių (*Pinaceae*) šeimos, eglių (*Picea*) genties visažalis spygliuotis medis. Paplitęs Kaukazo kalnuose ir šiaurės rytų Turkijoje.

Aukštis apie 30-45 m, kartais pasitaiko iki 57 m. Kamieno skersmuo 1,5 m ir daugiau (iki 4 m). Spygliai 6-8 mm ilgio, tamsiai žali. Kankorėžiai cilindriškai kūginiai, 5-9 cm ilgio, 1,5 cm pločio.

Rytinė eglė dažnai auginama kaip dekoratyvinis augalas Europoje ir JAV. Taip pat naudojama medienos, popieraus pramonėje.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šio puslapio ar jo dalies stilius neatitinka Vikipedijos kalbos standartų.**Jei galite, pakoreguokite stilių, kad tiktų enciklopedijai. Tik tada bus galima ištrinti šį pranešimą. |

**Scrum** lanksčiojo programavimo projektų valdymo metodas, išreikštinai naudojamas nuo 1990 metų. Kartais vadinamas *hiperproduktyvumo įrankiu*, kai kuriais atvejais įspūdingai pagerina produktyvumą komandų, prieš tai taikiusių sunkesnes tradicines metodologijas.

„Scrum" metodas skirtas programų (projektų ar produktų) kūrimo valdymui, jis gali būti sėkmingai derinamas su ribiniu programavimu (*Extreme Programming*) ir kitomis programavimo metodologijomis. Teoriškai jis gali būti taikomas bet kokiai grupei žmonių, kartu siekiančiai bendro tikslo – tam tikro objekto statyboje, vedybų planavime ar panašiai.

„Scrum" metodui būdinga:

* Dokumentas, kuriame kaupiamos prioritetizuotos nepradėtos bei nebaigtos užduotys (*living backlog*).
* *Sprintai* – trumpos iteracijos, kurių kiekvienoje užbaigiamos kelios stambios užduotys.
* *Kasdieniai scrumai* – trumpi susirinkimai, kurių metu kiekvienas grupės narys pasako, ką per dieną nuveikė ir ką planuoja daryti toliau.
* *Planavimo sesijos*, kurių metu išrenkamos užduotys tolesniam sprintui ir priskiriamos grupės nariams.
* *Sprinto pabaigos susitikimai*, kurių metu analizuojama praėjusio sprinto patirtis, kaip ir kodėl užduočių laiko įverčiai skyrėsi nuo realiai prie jų praleisto laiko.
* Sprinto demonstracijos, kurių metu komandos viena kitai parodo pasibaigusio sprinto metu užbaigtas dalis.

„Scrum" metodas apibrėžia komandos vedlio (*scrum master*) rolę, šio žmogaus pagrindinė užduotis – pašalinti kliūtis, neleidžiančias komandai užbaigti sprinto darbų. Komandos vedlys nėra vadovas, nes komandose visi nariai yra lygiateisiai.

„Scrum" metodas leidžia kurti savaime veikiančias komandas, kuriose yra skatinamas betarpiškas bendravimas.

Vienas metodo trūkumų – komandose turi būti pakankamai stiprių narių, kitaip saviorganizacija gali veikti destruktyviai.