| **Romas Kalanta** |
| --- |
|  |
| Paskutinė R. Kalantos nuotrauka |
| Gimė | 1953 m. vasario 22 d.Alytus |
| Mirė | 1972 m. gegužės 14 d. (19 metų)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Romainių kapinėse |
|  |
| Veikla | lietuvių disidentas, pagarsėjęs savo susideginimu protestuojant prieš TSRS valdžią Lietuvoje. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 2000 m. Vyčio Kryžiaus ordino Didysis kryžius
 |

**Romas Kalanta** (1953 m. vasario 22 d. Alytuje – 1972 m. gegužės 14 d. Kaune) – lietuvių disidentas, pagarsėjęs savo susideginimu protestuojant prieš TSRS valdžią Lietuvoje. Palaidotas Romainių kapinėse.

Biografija
----------

R. Kalantos kapas, 2017 m.
1963 m. R. Kalantos šeima iš Alytaus persikėlė į Kauną. Tėvas, karo su Vokietija dalyvis, buvo įstojęs į komunistų partiją, dirbo Kauno politechnikume, mama – pramprekyboje.

1971 m. R. Kalanta turėjo baigti Kauno 18-ąją vidurinę mokyklą, bet, neišlaikęs keleto egzaminų, perėjo į vakarinę mokyklą, dirbo kultūrinių prekių fabrike „Aidas". Buvo apsiskaitęs, rašė eilėraščius, sportavo, grojo gitara, domėjosi hipių judėjimu. 

1972 m. gegužės 14 d. Kauno miesto sode, prie Muzikinio teatro, protestuodamas prieš tarybinį režimą, apsipylė benzinu ir susidegino. Jo užrašų knygelėje liko įrašas: „Dėl mano mirties kalta tik santvarka". Arčiau buvusieji dar bandė gesinti liepsnojantį jaunuolį, bet atskubėjusi greitoji medicinos pagalba į ligoninę nuvežė jį jau be sąmonės. Po keturiolikos valandų, gegužės 15 d. 4 val ryto, vaikinas mirė.

Pasekmės
--------

*Pagrindinis straipsnis – Kauno pavasaris*.
Įvykiai Kaune sukėlė LKP ir KGB pareigūnų sumišimą – TSR Lietuvoje tai buvo precendento neturintis atvejis (panašūs įvykiai buvo užfiksuoti Čekoslovakijoje (žr. Jan Palach) Prahos pavasario metu, tačiau buvo kruopščiai slepiami). Gegužės 18 d. rengtas laidotuves KGB privertė dviem valandomis paankstinti, kad žmonės nespėtų susirinkti. Tada link R. Kalantos namų Panerių gatvėje traukusi jaunimo minia plūstelėjo į Laisvės alėją. KGB ataskaitų duomenimis, per abi dienas į gatves išėjo per 3 tūkst. demonstrantų. Jiems malšinti sutelkta per 7 tūkst. draugovininkų, milicininkų, kareivių. Protesto akcijos dalyviai buvo gaudomi, nukerpami plikai, tardomi, mušami, atimami jų dokumentai, aktyvesnieji – įkalinami. Kai kurie buvo išvežti ir paleisti už kelių dešimčių kilometrų. Iš viso 50 žmonių iškeltos civilinės, dešimčiai – baudžiamosios bylos, iš jų 8 nuteisti.

Masinės demonstracijos, smurtas ir areštai truko dvi dienas, neramumai nuslopinti tik gegužės 19 d. Buvo suimti 402 asmenys, 33 iš suimtųjų patraukti administracinėn atsakomybėn, šešių laukė baudžiamosios bylos, kalėjimas. Pagrindiniai eitynių organizatoriai nuteisiami ne kaip politinių riaušių rengėjai, bet kaip chuliganai ir „asocialūs elementai" – taip buvo dangstoma „kova su hipiais" – per patį sovietmetinės stagnacijos suvešėjimą kiekvienas hipių gyvenimo būdą dievinąs džinsuotas, plačiakelnis, ilgaplaukis jaunuolis avansu buvo vadinamas santvarkos priešu. Demonstracijose dalyvavo ir aplinkinių miestų bei miestelių jaunimas.

Antanas Sniečkus ataskaitose bandė įtikinti Maskvą, kad tai buvo nereikšmingas chuliganizmas, nes esą nebuvo nuteistas nė vienas eitynėse dalyvavęs studentas. R. Kalanta oficialiai pripažintas psichikos ligoniu, tačiau 1989 m. posėdžiavusios komisijos, trūkstant paprastų įrodymų, galiausiai Kalantą pripažino psichiškai sveiku. Aštuonerius metus tėvai negalėjo ant sūnaus kapo pastatyti paminklo – draudėjai tikino, esą liaudies priešas nevertas pagarbos. Paminklas Romainių kapinėse iškilo tik 1982 m.

Įamžinimas
----------

Atminimo akmuo Vilijampolėje
Įrašas grindinyje „Romas Kalanta 1972"
Drastiškas Kalantos poelgis pagyvino antitarybines nuotaikas krašte, suteikė vilties, kad įmanoma pasiekti nepriklausomybę. Užsienyje gyvenantys lietuviai rengė minėjimus, leido knygas, pašto ženklus, statė paminklus ir kitus atminimo simbolius bendruomenių susibūrimo vietose. R. Kalanta virto nacionaliniu didvyriu.

1972 m. birželio mėnesį, naktį, kelio Kaunas – Klaipėda paplentėje, netoli Ariogalos, ant Dubysos šlaito, slapta pastatytas metalinis kryžius su užrašu: „Romui Kalantai, pasiaukojusiam už Lietuvą". Pasitelkę techniką, netrukus valdžios atstovai paminklą sunaikino.

1989 m. Kaune, Laisvės alėjoje (miesto sodelyje) vyko 14 dienų bado streikas Romo Kalantos vardo reabilitacijai. Buvo pasiektas leidimas pastatyti paminklą ir Romo Kalantos vardu pavadinti gatvę Kaune (Petrašiūnų mikrorajone).

2000 m. liepos 4 d. R. Kalanta apdovanotas (po mirties) Vyčio kryžiaus 1-ojo laipsnio ordinu. 1990 m. pastatytas dokumentinis filmas „Fontano vaikai" (rež. Raimundas Banionis ir Andrius Šiuša); parašytos knygos: Juozo Grušio-Žilvinio „Po ugnies ženklu" (1999 m.), „Romo Kalantos auka: 1972 metų Kauno pavasaris" (2002 m.), Gintauto Iešmanto poezijos knygelė „Kauno elegija" (1997 m.).

2002 m. gegužės 14 d. dalyvaujant Lietuvos prezidentui Valdui Adamkui, atidengtas žūties vietos įamžinimo paminklas „Aukos laukas" ir įrašas grindinyje: „Romas Kalanta 1972" (skulpt. Robertas Antinis jaunesnysis, arch. Saulius Juškys).

Literatūra
----------

* Rokas Subačius. Dramatiškos biografijos: kovotojai, kūrėjai, karjeristai, kolaborantai… – Vilnius: Mintis, 2019, 460 p. : iliustr. ISBN 978-5-417-01111-5

Kinas
-----

Romo Kalantos susideginimas ekranizuotas ir Donato Ulvydo filme „Emilija iš Laisvės alėjos" (2017 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Romas Kalanta*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-05-04.
2. ↑  D.Pūras: R.Kalantos žygis dar tik prasidėjęs
3. ↑   Archyvuota kopija 2021-03-15 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Video: *„Kaunas 1972"*
* Straipsnis apie Roma Kalantą (liet.k.) Archyvuota kopija 2005-08-27 iš Wayback Machine projekto.
* Straipsnis apie Romą Kalantą (angl.k.) Archyvuota kopija 2012-03-04 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RVyčio Kryžiaus ordino Didžiojo kryžiaus kavalieriai po 1991 m. |
| --- |
|  |
| 1991 | 

Loreta Asanavičiūtė ·
Mindaugas Balavakas ·
Virginijus Druskis ·
Darius Gerbutavičius ·
Rolandas Jankauskas ·
Juozas Janonis ·
Rimantas Juknevičius ·
Algimantas Juozakas ·
Alvydas Kanapinskas ·
Algimantas Petras Kavoliukas ·
Algirdas Kazlauskas ·
Vytautas Koncevičius ·
Vidas Maciulevičius ·
Titas Masiulis ·
Alvydas Matulka ·
Antanas Musteikis ·
Stanislovas Orlavičius ·
Apolinaras Juozas Povilaitis ·
Ričardas Rabavičius ·
Artūras Sakalauskas ·
Tomas Šernas ·
Ignas Šimulionis ·
Vytautas Vaitkus ·
Gintaras Žagunis
 |  |
|  |
| 1992 | 

Nežinomas kareivis
 |
|  |
| 1997 | 

Konstantinas Bajerčius ·
Petras Bartkus ·
Vytautas Bulvičius ·
Jurgis Gobis ·
Aleksas Kamantauskas ·
Juozas Kasperavičius ·
Juozas Kilius ·
Jurgis Krikščiūnas ·
Juozas Lukša-Daumantas ·
Stasys Mockaitis ·
Jonas Noreika ·
Juozas Antanas Petraška ·
Kazimieras Pyplys-Mažytis ·
Juozas Sadzevičius ·
Antanas Skripkauskas ·
Kazys Veverskis ·
Juozas Vitkus ·
Vaclovas Voveris ·
Jonas Žemaitis ·
Leonas Žemkalnis
 |
|  |
| 1998 | 

Lionginas Baliukevičius ·
Zigmas Drunga ·
Leonardas Grigonis ·
Bronius Liesys ·
Alfonsas Morkūnas ·
Antanas Slučka-Šarūnas ·
Juozas Šibaila
 |
|  |
| 1999 | 

Vincas Kaulinis ·
Stasys Lozoraitis ·
Adolfas Ramanauskas ·
Vytautas Jonas Šniuolis
 |
|  |
| 2000–2009 | 

Romas Kalanta ·
Juras Abromavičius ·
Andrejus Sacharovas ·
Povilas Plechavičius ·
Aleksandras Barauskas ·
Mykolas Krupavičius ·
Augustinas Povilaitis ·
Kazys Skučas ·
Arūnas Jarmalavičius ·
Juozas Ambrazevičius-Brazaitis
 |
|  |
| 2010–2019 | 

Borisas Jelcinas ·
Vytautas Landsbergis
 |
|  |
| Vyčio Kryžiaus ordino Didysis kryžius |

 |