recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pavel Daciukas** (rus. *Павел Валерьевич Дацюк*, g. 1978 m. liepos 20 d. Sverdlovske, Rusijoje) – ledo ritulio žaidėjas žaidžiantis centro puolėjo pozicijoje NHL Detroito „Red Wings" komandoje.

1996–1997 m. jis žaidė Jekaterinburgo „Spartak" klube, o 1997-98 m. sezone persikėlė į Jekaterinburgo „Dynamo". Detroito „Red Wings" klubas jį pasirinko šeštame rate, 171 šaukimu, tačiau komandoje jis nepasiliko. 1999–2000 m. jis vis dar žaidė Jekaterinburgo „Dynamo" klube, tačiau 2000-01 m. sezone persikėlė į Kazanės „AK Bars" komandą.

2001-02 m. NHL sezone jis jau žaidė Detroito „Red Wings" komandoje, kuriame įmušė 11 įvarčių ir atliko 24 perdavimus. Antrame sezone NHL lygoje jis patyrė kelio traumą ir žaidė tik 64 rungtynes, bei įmušė 51 įvartį. 2004 m. jis buvo išrinktas žaisti NHL visų žvaigždžių rungtynėse. Pavelui nesisekė susitarti su klubu kai prasidėjo NHL lokautas, todėl jis žaidė Maskvos „Dynamo" klube. 2005 m. lapkričio 23 d. jo agentui pavyko susitarti su klubu ir jie pasirašė 2 metų 7,8 mln. dolerių kontraktą. 2005–2006 m. jis gavo Ledi Bing apdovanojimą už džentelmenišką žaidimą. 2006 m. jis buvo pakviestas prisijungti prie Rusijos vyrų ledo ritulio rinktinės žiemos olimpinėse žaidynėse. 2007 m. Balandžio 6 d. klubas pranešė, kad jie pasirašė 7 metų kontraktą, per kurį iš viso Pavelas uždirbs 46,9 mln. dolerių. 2006-07 m. jis ir vėl gavo Ledi Bing apdovanojimą.

Apdovanojimai
-------------

* 2003 m. NHL geriausias gruodžio mėn. puolėjas.
* 2006, 2007, 2008, 2009 m. Ledi Bing apdovanojimas.
* 2008, 2009, 2010 m. Frank J. Selke apdovanojimas (geriausiai besiginantis žaidėjas).

Nuorodos
--------

NHL.com puslapis apie žaidėją

1. ↑   Archyvuota kopija 2006-12-17 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
| ***Mirtis vaikšto su lazda*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Italija Ispanija |
| Režisierius | Maurizio Pradeaux |
| Metai | 1973 |
| Žanras | giallo |
| Trukmė | 84 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Mirtis vaikšto su lazda** (it. *Passi di danza su una lama di rasojo*) – 1973 m. sukurtas giallo filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Robert Hoffmann – Alberto
* Susan Scott – Kitė
* George Martin – inspektorius Merudžis
* Anushka Borova – Lidija / Silvija
* Simon Andreu – Marko
* Anna Liberati – sekretorė
* Rosita Torosh – Nina

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Fotografė Kitė, atvykusi į Romą, per turistams skirtą teleskopą netyčia viename name pastebi moters ir skrybėlę dėvinčio vyro ginčą, pasibaigusį grumtynėmis. Ji įsitikinusi, kad matė žmogžudystę, tačiau policija, patikrinusi įvykio vietą, nieko įtartina neranda. Netrukus nužudomi dar keli žmonės ir Kitė ima įtarti, kad žudikas yra jai pažįstamas žmogus – vyras, kuris vaikšto pasiramsčiuodamas lazda...
| ***Cha cha cha*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Cha cha cha |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija |
| Režisierius | Marco Risi |
| Metai | 2013 |
| Žanras | kriminalinis |
| Trukmė | 95 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Cha cha cha** – 2013 m. Italijoje sukurtas kriminalinis filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Luca Argentero – Korso
* Eva Herzigova – Mišelė
* Pippo Delbono – advokatas
* Pietro Ragusa
* Mimmo Cutichio
* Bebo Storti
* Marco Leonardi

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Korso ir Mišelė kažkada buvo pora, tačiau vėliau išsiskyrė. Dabar jis – buvęs policininkas, o ji – ištekėjusi už turtingo advokato. Dabar Mišelė kreipais į jį pagalbos, prašydama pasekti savo sūnų, kurį įtaria tirntį bėdų. Korso seka jį iki naktinio klubo, iš kurio išėjęs vaikinas patenka į avariją ir žūva. Nors viskas atrodo kaip nelaimingas atsitikimas, buvęs policininkas turi įtarimų, kad tai galėjo būti žmogžudystė.

Apdovanojimai
-------------

* Bastijos itališkų filmų festivalis (nominacija) – žiuri apdovanojimas
* Monrealio filmų festivalis (nominacija) – Grand Prix apdovanojimas
**Kodžiki** (古事記, „Senovės reikalų užrašai") – seniausia ištisa Japonijos kronika, datuojama VIII a. (711–712 m.). Ją sudarė Ō no Jasumaro imperatorės Gemei įsakymu. Kodžiki yra mitų apie dievus (Kami) ir keturių Japonijos salų atsiradimą rinkinys. Kartu su Nihon Šoki mitais jis įkvėpė šinto praktikas, įskaitant misogi apsivalymo ritualą.

Struktūra
---------

Motoori Norinagos autoportretas
Kodžiki sudarytas iš įvairių dainų ir poemų. Nors istoriniai įrašai ir mitai užrašyti kinų kalba su daugybe japoniškų elementų, dainų atveju kinų raštas naudojamas tik japoniškiems garsams užrašyti (Manjogana). Dainos užrašytos Jamato dialektu VII–VIII a. Šis dialektas vadinamas senovės japonų kalba (jap. Jōdai Nihongo).

Kodžiki padalintas į tris dalis: Kamicumaki („Viršutinis ritinys"), Nakacumaki („Vidurinis ritinys") ir Šimocumaki („Žemutinis ritinys").

Kamicumaki sudaro įžanga ir pasakojimai apie kūrimo dievus, įvairių dievų gimimą.

Nakacumaki prasideda su imperatoriumi Džimu ir pasakojimu kaip jis užkariavo Japoniją ir tapo pirmuoju Japonijos imperatoriumi, o baigiasi su penkioliktuoju imperatorius Odžinu. Dauguma pasakojimų yra mitiniai ir abejojama jų istorine verte. Dėl nežinomų priežasčių paminėti 2-9 imperatoriai, bet jų pasiekimai praleisti. Dabar manoma, kad jie buvo sugalvoti nustumti pirmojo imperatoriaus valdymą į 660 m. pr. m. e.

Šimocumaki pasakoja apie 16-33-ą imperatorių ir retai minimi santykiai su dievais. Tačiau trūksta daug informacijos apie 24-33-ą imperatorių.

Istorijoje
----------

Edo laikotarpiu Motoori Norinaga intensyviai studijavo Kodžiki ir išleido *Kojiki-den* („Kodžiki komentarai"). Jis pirmasis pareiškė, kad Kodžiki padirbta ir parašyta vėliau nei teigia.

Pirmasis į anglų kalbą Kodžiki išvertė japanologas Bazilis Halas Čemberlenas.

Išnašos
-------

1. ↑  Habersetzer, Gabrielle & Roland (2004). *Encyclopédie technique, historique, biographique et culturelle des arts martiaux de l'Extrême-Orient*. Amphora. p. 380. ISBN 2-85 180-660-2.
2. ↑  Reader, Ian (2008). *Simple Guides: Shinto*. Kuperard. p. 33,60. ISBN 1857334337.
|  Grajevo Švč. Mergelės Marijos Gelbėtojos bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Lomžos |
| **Dekanatas** | Grajevo |
| **Savivaldybė** | Grajevo valsčius |
| **Gyvenvietė** | Grajevas |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 2000 m. |


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Grajevo Švč. Mergelės Marijos Gelbėtojos bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Grajevo Švč. Mergelės Marijos Gelbėtojos bažnyčia** (lenk. *Kościół Matki Bożej Nieustającej Pomocy w Grajewie*) - bažnyčia esanti Grajevo mieste. Bažnyčia priklauso Grajevo Švč. Mergelės Marijos Gelbėtojos parapijai. Bažnyčia pastatyta 1988-2000 metais. Bažnyčios pastatymo idėjos autorius parapijos klebonas *Stanisław Łatwajtys*. 1987 m. gegužės 18 d. dabartinės bažnyčios vietoje pastatyta koplyčia. 1988 m. birželio 5 d. pradėta statyti klebonija, kuri užbaigta 1990 metais. Bažnyčios architektas *Tadeusz Zipser*. Bažnyčia pašventinta 2000 m. spalio 1 dieną.

Nuorodos
--------

* Aprašymas apie bažnyčią (lenk.) Archyvuota kopija 2008-10-06 iš Wayback Machine projekto..
Chabad Lubavitč centras
**Chabad Lubavitč** (taip pat **Chabad**, **Habad** arba **Lubavit**č) – tai viena didžiausių Hasidinio judaizmo judėjimo krypčių bei pats didžiausias pasaulyje ortodoksų judėjimas. Manoma, kad pasaulyje yra apie 200 000 šio ortodoksinio judaizmo krypties pasekėjų. Judėjimo pavadinimas kilo iš baltarusiško žodžio  *Любавичи, (Liubaviči)*  reiškiančio „broliškos meilės miestas".

XVIII a. pabaigoje šį ortodoksinį – fundamentalistinį judėjimą įkūrė Abiejų Tautų Respublikos rabinas Šneuris Zalmanas. Nuo įkūrimo Chabad Lubavitč vadovavo 7 lyderiai arba Rebbe. Paskutinis, Menachem Mendelis Schneersonas (1902-1994) buvo septintasis judėjimo lyderis, o Menachem Mendeliui rabinas Josefas Izaokas Schneersohnas (1880-1950) buvo uošvis.

Chabad Lubavitč dvasiniai lyderiai
----------------------------------

1. Rabinas Šneuris Zalmanas (1745–1812) Chabad Lubavitč įkūrėjas.
2. Rabinas Dovberis Schneuris (1773–1827), Šneurio Zalmano sūnus.
3. Rabinas Menachemas Mendelis Schneersohnas 1789–1866,Šneurio Zalmano anūkas.
4. Rabinas Šmuelis Schneersohnas (1834–1882), Menachemo Mendelio Schneersohno sūnus.
5. Rabinas Šolomas Dovberis Schneersohnas (1860–1920),Šmuelio Schneersohno sūnus.
6. Rabinas Josefas Izaokas Schneersohnas (1880–1950), Šolomo Dovberio vienitelis sūnus.
7. Rabinas Menachem Mendelis Schneersonas (1902–1994).

Nuorodos
--------

* Chabad Lubavitč organizacija
| Graisupis |
| --- |
| Graisupis nuo Kėdainių–Krakių kelio Graisupis nuo Kėdainių–Krakių kelio |
| **Ilgis** | 8,2 km |
| **Baseino plotas** | 16,6 km² |
| **Ištakos** | Dotnuvos miškas |
| **Žiotys** | Smilga |
| **Šalys** | Lietuva |

**Graisupis** – upelis Kėdainių rajone, Kėdainių miesto seniūnijoje; Smilgos kairysis intakas. Prasideda Dotnuvos miško pakraštyje, į šiaurę nuo Palainiškių. Teka į pietryčius, pradžioje miško pakraščiu, paskui – per dirbamus laukus. Įteka į Smilgą 14,5 km nuo jos žiočių, šalia Lipliūnų.

Turi du bevardžius kairiuosius intakus. Visa vaga sureguliuota. Upelio pakrantėje įrengta meteorologinė stotis, ties ja Graisupio vaga šiek tiek patvenkta.

Etimologija
-----------

Spėjama, kad vandenvardis kilęs nuo šaknies *\*grais(t)-* (greisti – „greitėti, vikrėti").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos upės: B. Gailiušis, J. Jablonskis, M Kovalenkovienė, Kaunas, Lietuvos energetikos institutas, 2001, str. 507
2. ↑
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
Koei Tecmo|  |
| Forma | Akcinė bendrovė |
| Pramonė | Video ir kompiuteriniai žaidimai |
| Įkurta | 2009 m. |
| Centrinė būstinė | Jokohama, Japonija |
| Produkcija | *Ninja Gaiden**Dynasty Warriors**Dead or Alive**Fatal Frame**Samurai Warriors**Atelier**Deception**Romance of the Three Kingdoms* |
| Darbuotojų | ~1200 |
| Tinklalapis | Koei Tecmo EuropeKoei Tecmo America |

**„Koei Tecmo"** – Japonijos kompiuterinių žaidimų įmonė, Vakaruose geriausiai žinoma „Ninja Gaiden", „Dynasty Warriors", „Dead or Alive" ir „Fatal Frame" žaidimų serijomis.

„Tecmo Koei" įkurta 2009 m. susijungus dviem Japonijos kompiuterinių žaidimų kompanijoms „Tecmo" ir „Koei". 2014 m. įmonė persivadino į „Koei Tecmo".

Istorija
--------

1964 m. įkurta įmonė „Teikoku Kanzai" pavadinimu ir specializavosi švaros priemonių prekyboje pastatų priežiūrai. 1977 m. įmonė pasivadino į „Tehkan" ir perorientavo veiklą į pramoginių mechanizmų prekybą, vėliau pradėjo platinti žaidimų automatus. 1980 m. sukūrė pirmąjį arkadinį žaidimą „Pleiads". Tuo pačiu metu egzistavo kita įmonė panašiu pavadinimu „Tehkan Electronics", kuri buvo įsteigta 1967 m. „Japan Yacht" pavadinimu, iš pradžių specializavosi valčių gamyboje ir taip pat persiorientavo į elektronikos ir arkadinių žaidimų sritį. Abi kompanijos susijungė 1985 m. ir 1986 m. persivadino į „Tecmo".

„Koei" buvo įkurta 1978 m. ir pagarsėjo 1982 m. žaidimais „The Dragon & Princess" (RPG žanro) ir „Night Life" (eroge žanro). Vėliau kompanija pradėjo garsėti istorinio žanro taktiniais žaidimais „Romance of the Three Kingdoms" ir „Dynasty Warriors".

2008 m. „Square Enix" pateikė pasiūlymą įsigyti „Tecmo", tačiau „Tecmo" savininkai priėmė sprendimą susijungti su „Koei". Sandorio vertė vertinama 207 mln. JAV dolerių.

„Koei Tecmo" užsiima tiek kompiuterinių žaidimų gamyba, tiek jų platinimu ir leidyba pasauliniu mastu. Pagrindinės kompanijos studijos:

* „Team Ninja" (įkurta 1995 m. „Tecmo", žinoma dėl veiksmo „Ninja Gaiden" ir muštynių „Dead or Alive" žaidimų serijų);
* „ Omega Force" (įkurta „Koei", žinoma dėl istorinių „Dynasty Warriors", „Samurai Warriors" ir kitų žaidimų serijų).

Nuorodos
--------

* giantbomb.com apie „Tecmo"
* giantbomb.com apie „Koei"
* „Koei Tecmo" žaidimų sąrašas IGN tinklalapyje Archyvuota kopija 2016-06-20 iš Wayback Machine projekto.
| **Ateles belzebuth** |
| --- |
| Gelsvakaktė koata (*Ateles belzebuth*) |
| Apsaugos būklė |
| Nykstantys (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Primatai  *( Primates)* |
| Šeima: | Koatos  *( Atelidae)* |
| Gentis: | Koatos (gentis)  *( Ateles)* |
| Rūšis: | Gelsvakaktė koata  *( Ateles belzebuth)* |

 |
| Gelsvakaktės koatos paplitimo arealas |

**Gelsvakaktė koata** (*Ateles belzebuth*) – koatų (*Atelidae*) šeimos primatų rūšis, paplitusi Pietų Amerikoje. Sutinkama Amazonijos drėgnuosiuose miškuose Kolumbijoje, Venesueloje, Peru, Ekvadore ir Brazilijoje.

Gelsvakaktė koata turi labai ilgas, ilgesnes už liemenį, galūnes. Ant kaktos yra šviesi trikampė dėmė, būdinga šiai rūšiai. Kailis ant nugaros – nuo šviesiai rudos iki juodos spalvos, papilvėje ir ant krūtinės – nuo baltos iki šviesiai rudos spalvos. Uodegos ilgis siekia 61–88 cm. Suaugęs gyvūnas sveria 5,9–10,4 kg. Patinų kūno ilgis yra 42–50 cm, patelių – 34–59 cm. Lytiškai subręsta 4–5,5 metų amžiaus. Patelės jauniklius veda kas 2–4 metus. Jų nėštumas trunka nuo 210 iki 225 dienų.

Gelsvakaktės koatos piešinys
Gyvena grupėse nuo 20 iki 40 individų. Kartais sutinkami ir pavieniai gyvūnai. Linkę gyventi medžiuose, kurių šakomis vikriai juda pasinaudodami kibia uodega ir ilgomis galūnėmis. Maisto racione vyrauja vaisiai, taip pat sėklos, lapai.

Šaltiniai
---------

1. ↑   „IUCN Red List - Ateles belzebuth". IUCN Red list.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gelsvakaktė koata** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Gelsvakaktė koata Archyvuota kopija 2015-04-22 iš Wayback Machine projekto.
| **Marasmius cohaerens** |
| --- |
| Gelsvarudis mažūnis (*Marasmius cohaerens*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Mažūniniai  *( Marasmiaceae)* |
| Gentis: | Mažūnis  *( Marasmius)* |
| Rūšis: | Gelsvarudis mažūnis  *( Marasmius cohaerens)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Gelsvarudis mažūnis** (*Marasmius cohaerens*) – mažūninių (*Marasmiaceae*) šeimos, mažūnių (*Marasmius*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Lapuočių, mišrieji miškai, parkai.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kotas pamate su geltono micelio apvalkalu.

Vaisiakūniai smulkūs. Kepurėlė 2-3 cm skersmens, jauna - pusiau apvali, vėliau - paplokščia, su gūbreliu, šiek tiek raukšlėta, gelsvai ruda, paviršius aksomiškas. Lakšteliai kreminiai, prisegriniai. Kotas 6–8×0,2–0,6 cm, prie lakštelių balsvas, žemiau raudonai rudas, pamate geltonai plaukuotas, su ryškiu fetrišku geltonu apnašu. Trama balsva, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 8–10×5–5,5 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai tamprūs, cistidės rudos, didelės.

Auga grupelėmis, ant supuvusių lapų, retai spyglių. **Nevalgomas**. Nedažnas.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 172 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gelsvarudis mažūnis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| „Geltonasis Kristus" |
| --- |
|  |
| Menininkas | Polis Gogenas |
| Metai | 1889 m. |
| Meno kryptis | simbolizmas |
| Medžiagos, technika | drobė, aliejus |
| Matmenys | 91,1 cm×73,4 cm |
| Miestas (vieta) | Bafalas (Niujorko valstija), JAV |
| Muziejus | *Albright–Knox* meno galerija |

**Geltonasis Kristus** (pranc. *Le Christ jaune*) – vienas žymiausių prancūzų dailininko postimpresionisto Polio Gogeno paveikslų. Sukurtas 1889 m. Pont-Avene (*Pont-Aven*, Bretanė). Kartu su kita Gogeno drobe „Žaliuoju Kristumi" (*Le Christ vert*) laikomas vienu iš svarbiausių simbolizmo kūrinių tapyboje. Šiuo metu eksponuojamas *Albright–Knox* meno galerijoje Bafale (Niujorko valstija), JAV.

Medinė nukryžiuotojo skulptūra *Notre-Dame de Trémalo* koplyčioje Pont-Avene (189x133 cm, nežinomas aut.)
Dailininko autoportretas prie „Geltonojo Kristaus", pavaizduoto veidrodiniame atspindyje. (1889 m. 38x46 cm, Orsė muziejus)

Apie paveikslą
--------------

Gogenas pirmą kartą pabuvojo Pont-Avene 1886 m. Gogeno kūrybos bretaniškajam etapui, pertraukiamam išvykomis pas Vincentą van Gogą Arlyje (Provansas), būdinga keletas darbų religine tematika, tarp kurių ir „Geltonasis Kristus".

Gogenas simbolistinį „Geltonąjį Kristų" nutapė 1889 m. rudenį. Prancūzų publicistas Oktavas Mirbo šį paveikslą pavadino „*pavojingu ir pikantišku barbarų puošnumo, katalikų liturgijos, indų meditacijos, gotiškos išmonės ir subtilaus simbolizmo mišiniu* ".

Nukryžiuotas Kristus pavaizduotas trijų bretonių moterų, apsirengusių tradiciniais XIX a. tautiniais drabužiais, apsuptyje, įprasto prancūziško kaimo peizažo fone. Tvyranti ore rimtis, ramios, nuolankios moterų pozos, prisotintas saulėta geltona spalva peizažas su raudonuojančiais rudenį medžiais, valstietis, kiek toliau užsiėmęs savo darbais, negali nekonfliktuoti su tuo, kas vyksta ant kryžiaus. Visa tai smarkiai kontrastuoja su Jėzumi Kristumi, kurio veide atsispindi ta kančių stadija, kuomet ji pereina į apatiją, abejingumą supančiai aplinkai.

Rudeninė geltonos, raudonos ir žalios spalvos paletė kraštovaizdyje atkartoja dominuojantį Kristaus figūros geltonį. Ryškūs kontūrai ir formų plokštumos šiame paveiksle yra būdingos tapybos kluazonizmo stilistikai.

Kristaus begalinės kančios ir žmonių „nematymas" to, neskaitant saujelės pasekėjų, menininko siekis suprasti ir pavaizduoti, bandyti atsakyti kaip dailininkui į svarbiausius religinius ir filosofinius klausimus – visa tai Gogeną suartina su kitais garsiais meistrais, nagrinėjusiais „amžinąją" tematiką savo darbuose.

„Geltonojo Kristaus" piešinys, atliktas pieštuku, saugomas Thyssen-Bornemisza muziejuje (Madridas). Akvarelinis eskizas yra Chapman kolekcijoje Niujorke.

Literatūra
----------

* *Gauguin et le Christ jaune*, Musée de Pont-Aven, (24 June – 2 October) 2000 ISBN 2-910128-21-0
* D. M. Field: Van Gogh. Chartwell Books, Inc. 2006, s. 291. ISBN 0-7858-2011-6

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2020-08-19 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2020-10-29 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  „Art Institute of Chicago". Nuoroda tikrinta 2014-07-14.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Xestia c-nigrum** |
| --- |
| Gelsvadėmis dirvinukas (Xestia c-nigrum)Gelsvadėmis dirvinukas (*Xestia c-nigrum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Drugiai  *( Lepidoptera)* |
| Šeima: | Pelėdgalviai  *( Noctuidae)* |
| Pošeimis: | Dirvinukai  *( Noctuinae)* |
| Gentis: | *Xestia*  *( Xestia)* |
| Rūšis: | Gelsvadėmis dirvinukas  *( Xestia c-nigrum)* |

 |
| Binomas |
| ***Xestia c-nigrum***Linnaeus, 1758 |

**Gelsvadėmis dirvinukas** (*Xestia c-nigrum*) – pelėdgalvių (*Noctuidae*) šeimos drugys, kurio išskleisti sparnai 37-40 mm pločio. Priekiniai sparnai violetiškai pilkai rudi. Apskritoji dėmė įsprausta juodame keturkampyje. Yra trys šviesios skersinės banguotos linijos – viena prie pamato, o dvi arčiau išorinio pakraščio. Užpakaliniai sparnai balsvi, su tamsesniu išoriniu pakraščiu.

Vikšras 40-45 mm ilgio, rusvai pilkas. Ant nugaros yra juodi įžambūs brūkšneliai, o ant šonų – pilkai gelsva juostelė juodais apvadais. Gyvena ant įvairių žolinių augalų. Per metus išsivysto dvi generacijos. Vikšrai iš pradžių minta įvairių žolinių augalų lapais, o vėliau pereina ant stiebų pamatų ir ant šaknų. Apgraužia požeminę dalį ir stiebą.

Lietuvoje dažnas, skraido dviejų generacijų drugiai: gegužės – rugsėjo mėn. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gelsvadėmis dirvinukas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Sniegius |
| --- |
| Sunkiai apsvaigęs Sniegius, Hergé |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| **Leidėjas** | Casterman (Belgija) |
| **Pirmaspasirodymas** | *Le Petit Vingtième* (liet. *Tintinas tarybinėse žemėse*) (1929 m. sausio 10 d.) |
| **Sukūrė** | Hergé |

 |
| 

| Charakteristikos |
| --- |
| **Lydi herojų** | Tintinas |

 |

**Sniegius** (pranc. *Milou*) yra išgalvotas veikėjas, pasirodantis Tintino nuotykių komiksų serijose, kurias rašė ir piešė belgų menininkas Hergé. Sniegius yra baltas foksterjeras ir Tintino keturkojis kompanionas, kuris visur su juo keliauja. Ryšys tarp Sniegiaus ir Tintino yra labai gilus, jie gelbėja vienas kitą įvairiose situacijose.

Veikėjo istorija
----------------

Tik retais atvejais Sniegius kalba (nors atrodo, jog jis mąsto žmogaus kalba). Tačiau Sniegius ir Tintinas puikiai supranta vienas kitą, ypač pirmose istorijose. Sniegius taip pat dažnai istorijose ryškiai išsiskiria. Pavyzdžiui, jis yra vienintelis, kuris atsimena, kad buvo pagrobtas ateivių istorijoje *Skrydis 714*. Sniegius išgelbėja Tintiną daug kartų.

Nuorodos
--------

* Oficialus Tintino puslapis
| **Anser caerulescens** |
| --- |
| Snieginė žąsis (*Anser caerulescens*) |
| Apsaugos būklė |
| Nekeliantys susirūpinimo (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žąsiniai paukščiai  *( Anseriformes)* |
| Šeima: | Antiniai  *( Anatidae)* |
| Gentis: | Žąsys  *( Anser)* |
| Rūšis: | Snieginė žąsis  *( Anser caerulescens)* |

 |
| Binomas |
| ***Anser caerulescens***Linnaeus, 1758 |
| **Porūšiai** |
| * *A. c. caerulescens* Linnaeus, 1758
* *A. c. atlanticus* Kennard, 1927
 |
| ██ Perėjimo arealas██ Žiemojimo arealas |
| **Sinonimai** |
| * *Chen caerulescens* Linnaeus, 1758
 |

**Snieginė žąsis**, arba **Baltoji žąsis** (*Anser caerulescens*) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio paukštis.

Išvaizda
--------

Mažesnė už naminė žąsį. Patinas ir patelė balti. Didžiosios plasnojamosios plunksnos juodos, dalis sparno dengiamųjų plunksnų pilkos. Galva paprastai būna oranžinio atspalvio. Snapas ir kojos tamsiai raudoni. Pasitaiko ir tamsių paukščių. Jų galva ir kaklo priekis balti, o likusi kūno dalis rusvai pilka. Jauniklių nugarinė pusė rusvai pilka, apatinė kūno dalis pilkšvai ruda. Snapas ir kojos tamsiai pilki.

Paplitimas
----------

Gyvena Šiaurės Amerikoje, Vrangelio, Grenlandijos, Islandijos salose. Žiemoja piečiau esančiose vandenynų pakrantėse. Retkarčiais aptinkamos Britų salose, Čekijoje, Slovakijoje, Lenkijoje, Ukrainoje, Latvijoje. 

Lietuvoje pastebima labai retai, vienąsyk matyta su želmeninėmis žąsimis Kretuono ežero saloje.

Biologija
---------

Migruodamos skrenda būriais po dešimtis tūkstančių paukščių. Veisimosi periodu gyvena arktinėse tundrose, kartais apsigyvena uolėtose vietose. Peri žemumose, toli nuo vandens. Žiemavietėse sutinkamos drėgnose lygumose, laukuose, jūrų pakrantėse.

Aktyvi dieną. Patelė labai atkakliai peri – net ir nepalankiomis sąlygomis kelias paras nepalieka lizdo. Patinas aktyviai gina patelę ir savo teritoriją nuo plėšrūnų (pavyzdžiui, poliarinės lapės) bei kitų baltųjų žąsų, kurios, jeigu neturi savo lizdo, taikosi padėti kiaušinį į svetimą lizdą. Perėjimo laikotarpiu baltosios žąsys nebaikščios. 

Į perėjimo vietas atskrenda jau sudariusios monogamines poras. Peri nedidelėmis (15–20 porų) arba labai didelėmis (virš 1000 porų) kolonijomis. Dėtyje paprastai būna 3–6 kiaušiniai, perimi apie 28 dienas.

Minta tundros augalų lapais, vaisiais, uogomis, smulkiais bestuburiais. Migruodamos maitinasi ir javų laukuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑   „IUCN Red List - Anser caerulescens". IUCN Red list.
2. ↑  Taylor, Barbara. *Arktis ir Antarktis.* Vilnius: Alma littera, 1998, 15 psl. ISBN 9986-02-498-6.

Literatūra
----------

* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.

Vikižodynas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Sniego audra
**Sniego audra** – audra su dideliu sniego kiekiu.

Sniegas yra mažesnio tankio negu skystas vanduo. Vandens kiekis, kurio reikia 2 cm lietaus gali pagaminti 20 cm sniego. 5 centimetrai sniego yra pakankamas kiekis, kad sukelti rimtus sunkumus eismui.

Didžiulė sniego audra su stipriu vėju vadinama **pūga**. Didelės sniego audros gali būti gana pavojingos: 15 cm sniego audros gali užpustyti kelius, automobiliai gali užstrigti sniege. Sniego audros siekiančios 30 cm, ypač pietiniuose rajonuose arba ten, kur vyrauja švelnus klimatas, gali įgriauti namų stogus, nutraukti elektros tiekimą. Stovintys mirę medžiai gali nuvirsti dėl sniego svorio, ypač jei šis yra šlapias ar labai tankus.

Sniego audros yra mažiau pavojingos už ledo audras. Tačiau sniegas gali sukelti kitas nelaimes. Kalnų sniego audros gali sukelti sniego griūtis. Kitas snieguotos žiemos pavojus - pavasariniai potvyniai - kai greitai ištirpsta sniegas dėl staigiai pakitusios temperatūros.
Snieglenčių sporto logotipas
**Snieglenčių pasaulio čempionatą** organizuoja FIS. Pirmą kartą šis čempionatas buvo surengtas 1996 m. Austrijos Lienco mieste. Nuo 1997 m. čempionatas vyksta kas dvejus metus.

Pasaulio čempionate varžomasi paralelinio didžiojo slalomo, paralelinio slalomo, pusvamzdžio, kroso ir Slopestyle rungtyse abejoms lytims bei Big air rungtyje tarp vyrų.

2011 m. čempionate Ispanijoje, daugiausiai medalių pelnė Austrija (5 medaliai), o daugiausiai aukso medalių pelnė Australija (3 medaliai). Čempionate dalyvavo rekordinis skaičius dalyvių – 370 sportininkų iš 44 šalių. Daugiausiai sportininkų buvo iš Kanados – 31, o mažiausiai – vos vienas – iš Juodkalnijos.

2013 m. pasaulio čempionate nesėkmingai debiutavo Lietuva. Šalies atstovai neužfiksavo nei vieno rezultato.

Pasaulio čempionato vietos
--------------------------

| Čempionatas | Metai | Miestas | Šalis | Data |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1996 | Liencas | Austrija | Sausio 24 – Sausio 28 |
| 2 | 1997 | San Kandido | Italija | Sausio 21 – Sausio 26 |
| 3 | 1999 | Berchtesgadenas | Vokietija | Sausio 12 – Sausio 19 |
| 4 | 2001 | Madona di Kampilijas | Italija | Sausio 22 – Sausio 28 |
| 5 | 2003 | Kreischbergas | Austrija | Sausio 13 – Sausio 19 |
| 6 | 2005 | Vistleris | Kanada | Sausio 16 – Sausio 22 |
| 7 | 2007 | Aroza | Šveicarija | Sausio 14 – Sausio 20 |
| 8 | 2009 | Kangvono provincija | Pietų Korėja | Sausio 17 – Sausio 24 |
| 9 | 2011 | La Molina / Barselona | Ispanija | Sausio 14 – Sausio 22 |
| 10 | 2013 | Stounhamas-et-Tiukesburis | Kanada | Sausio 18 – Sausio 27 |
| 11 | 2015\* | Kreischbergas | Austrija |  |

* Šis čempionatas vyks kartu su pasaulio laisvojo stiliaus slidinėjimo čempionatu

Šaltiniai
---------

1. ↑  Record participation at 9th FIS Snowboard WCS
| **Gvidas Kazlauskas** |
| --- |
| Gimė | 1934 m. birželio 25 d. (88 metai)Vaitkūnai, Svėdasų valsčius |
|  |
| Veikla | inžinierius mechanikas |
| Partija | 1966 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1957 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Gvidas Kazlauskas** (g. 1934 m. birželio 25 d. Vaitkūnuose, Svėdasų valsčius) – Lietuvos inžinierius mechanikas, technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

Mokėsi Kunigiškių pradžios mokykloje, 1952 m. baigė Svėdasų vidurinę mokyklą. 1952–1957 m. studijavo ietuvos žemės ūkio akademijoje (LŽŪA), įgijo žemės ūkio inžinieriaus mechaniko specialybę. Nuo 1964 m. LŽŪA (nuo 1996 m. LŽŪU) dėstytojas, 1964–1966 m. prorektorius administraciniams ir ūkiniams reikalams, 1966–1976 m. Darbų saugos ir praktinio mokymo katedros, nuo 1977 m. Darbo sąlygų gerinimo žemės ūkyje mokslinio tyrimo laboratorijos vedėjas, 1972 m. docentas. 1970 m. technikos mokslų kandidatas. 1999–2003 m. LŽŪU prorektorius darbų saugai.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų sritis – sistema „Žmogus – gamybinė aplinka". Tyrė žemės ūkio mechanizatorių darbo sąlygas ir parengė jų gerinimo rekomendacijų. 1977 m. įkūrė pirmąją SSRS žemės ūkio darbo sąlygų gerinimo mokslinio tyrimo laboratoriją ir du dešimtmečius jai vadovavo. Mokslo rezultatus demonstravo tarptautinėse parodose 1972 m. Poznanėje ir 1980 m. 1985 m. Maskvoje. 1996–2002 m. mokslo darbų leidinio „Darbų sauga" atsakomasis redaktorius. Paskelbė apie 110 mokslinių straipsnių. 3 išradimų autorius.

Bibliografija
-------------

* Priemonių sistema Lietuvos TSR mechanizatorių darbo sąlygoms gerinti, 1978 m. rusų k.
* Darbų sauga žemės ūkyje, su kitais, 1985 m.
* Darbų sauga, su kitais, 1989 m. rusų k.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gvidas Kazlauskas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 277
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2014-12-14 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  *Gvidas Kazlauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 673 psl.
| **Stasys Ruzgaila** |
| --- |
| Gimė | 1922 m. gruodžio 22 d.Pelėkiai, Darbėnų valsčius |
| Mirė | 2019 m. sausio 15 d. (96 metai) |
| Tėvas | Pranciškus |
|  |
| Veikla | pedagogas, krepšinio treneris |
|  |
| Alma mater | 1951 m. Vilniaus pedagoginis institutas |

**Stasys Ruzgaila** (1922 m. gruodžio 22 d. Pelėkiuose, Darbėnų valsčius, Kretingos apskritis – 2019 m. sausio 15 d.) – Lietuvos pedagogas, krepšinio treneris, Kretingos rajono garbės pilietis.

Biografija
----------

Užaugo Palangoje. Nuo 1931 m. mokėsi Palangos pradžios mokykloje, nuo 1934 m. gimnazijoje, 1939–1943 m. Šventosios Vytauto Didžiojo gimnazijos Palangos skyriuje. Susitikimas su Feliksu Kriaučiūnu ir Pranu Lubinu paskatino domėtis krepšiniu. Su kitais vaikinais subūrė Palangos krepšinio komandą „Švyturys", kuri 1942–1944 m. buvo stipriausia Vakarų Lietuvoje.

1943–1945 m. medžio apdirbėjas Palangos lentpjūvėje. 1945–1947 m. Kretingos apskrities sporto komiteto pirmininkas. 1947–1951 m. neakivaizdiniu būdu studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute. 1947–1967 m. Kretingos I-os vidurinės mokyklos fizinio lavinimo mokytojas.

1967–1992 m. Kretingos sporto mokyklos krepšinio treneris, Pranciškonų vidurinės mokyklos kūno kultūros mokytojas. Jo išugdyti Lietuvos krepšininkai: Gintaras Krapikas , Gintaras Einikis, Romanas Brazdauskis, Alvydas Pazdrazdis , Vilmantas Matkevičius, treneris Algirdas Paulauskas.

Bendradarbiavo laikraščiuose „Sportas", „Švyturys", „Pajūrio naujienos".

Nuo 2008 m. Kretingos sporto mokykla rengia tradicinius Lietuvos nusipelniusio krepšinio trenerio Stasio Ruzgailos vardo turnyrus.

Įvertinimas
-----------

* 1980 m. Lietuvos trenerio ženklas
* 1981 m. LTSR nusipelnęs treneris
* 1989 m. Kretingos rajono garbės pilietis
* 1992 m. Lietuvos nusipelnęs treneris
* 2002 m. KKSD aukso medalis „Už nuopelnus Lietuvos sportui"
* 2003 m. medalis „FIBA Europe Eurobasket september 5-14 Sweden"
* 2008 m. medalis „Už nuopelnus Lietuvos sportui"
* 2008 m. Sporto garbės kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stanislava Petraitienė. Trys dešimtys Stasio Ruzgailos krepšininkų // Švyturys, 2002-01-05. – 7 psl.
2. ↑  Ruzgaila Stanislovas. – Kas yra kas Klaipėdos apskrityje. – Kaunas: Neolitas, 2001. – 222–223 psl.
3. ↑  Algis Kuklys. Susitikimai: mūsų kraštiečiai. – Klaipėda: Druka, 2002. – 1–14 psl.
4. ↑  Olimpiečiai ir visa „Trimito" komanda. – Sportas.info, 2011-08-16
5. ↑  A. Pazdrazdis: „Dirbu krepšinio labui" // Vakarų ekspresas, 2009-07-25
6. ↑  Pagrindinį vardinio turnyro apdovanojimą išsivežė kauniečiai // Pajūrio naujienos, 2008-01-04  
Audronė Puišienė. Kretingiškiai liko ketvirti // Pajūrio naujienos, 2009-01-06   
Audronė Puišienė. Jaunieji krepšininkai pagerbė nusipelniusį trenerį // Pajūrio naujienos, 2010-01-05
7. ↑
8. ↑  Nusipelniusiam krepšinio treneriui – Sporto garbės kryžius // Pajūrio naujienos, 2008-04-18
| **Stasys Mikelkevičius** |
| --- |
| Gimė | 1887 m. balandžio 13 d.Gelgaudiškio valsčiuje |
| Mirė | 1977 m. (~90 metų) |
|  |
| Veikla | Romos katalikų kunigas, Vilkaviškio vyskupijos kancleris |
|  |
| Alma mater | Seinų kunigų seminarija |

**Stasys Mikelkevičius** (1887 m. balandžio 13 d. Gelgaudiškio valsčiuje – 1977 m.) – Romos katalikų kunigas, Vilkaviškio vyskupijos kancleris.

Biografija
----------

Baigęs Seinų kunigų seminariją, įšventintas kunigu 1913 m. sausio 13 d. Vikaravo Plokščių parapijoje, o 1924–1934 metais buvo Barzdų parapijos klebonu. Jo pastangų dėka užbaigta statyti Barzdų Kristaus Karaliaus bažnyčia, o buvusi laikina koplyčia pertvarkyta į prieglaudą. Po to klebonavo Miroslavo Švč. Trejybės bažnyčioje, buvo Seirijų dekanato dekanas. 1947 m. paskirtas Vilkaviškio vyskupijos kancleriu. Kurijos pastatai buvo nacionalizuoti, katedrą remontuoti valdžia neleido, todėl buvo nupirktas medinis namas Marijampolėje, iš kurio ir buvo valdoma vyskupija.

1949 m. gegužės mėn. LTSR saugumo organai pagal agentūrinę bylą „Tina’’ suėmė Vilkaviškio vyskupijos valdytoją kanauninką Vincą Vizgirdą, kurijos kanclerį kunigą S. Mikelkevičių bei dar penkis šios vyskupijos kunigus ir nuteisė kalėti. Pagal bylos medžiagą V. Vizgirda patarinėjęs antitarybinio pogrindžio dalyviams kaip toliau tęsti kovą, o jam talkinęs S. Mikelkevičius. Po lagerių grįžo išsekęs į Lietuvą ir mirė sulaukęs 90 metų.

Šaltiniai
---------

* Arūnas Streikus. Lietuvos Katalikų Bažnyčia ir ginkluotasis pasipriešinimo sąjūdis Lietuvoje.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Stasys Mikelis** |
| --- |
|  |
| Stasys Mikelis |
| Gimė | 1953 m. gegužės 1 d.Švėkšna, Šilutės rajonas |
| Mirė | 2006 m. kovo 23 d. (52 metai)Vilniuje |
| Palaidotas (-a) | Nidos etnografinėse kapinėse |
| Sutuoktinis (-ė) | Violeta Mikelienė |
| Vaikai | Dovydas Mikelis, Erika Mikelytė |
|  |
| Veikla | kultūros vadybininkas, savivaldybininkas, 1995–2004 m. Neringos savivaldybės meras |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 2003 m. Lietuvos Didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius |

**Stasys Mikelis** (1953 m. gegužės 1 d. Švėkšnoje, Šilutės rajonas – 2006 m. kovo 23 d. Vilniuje, palaidotas Nidos etnografinėse kapinėse) – kultūros vadybininkas, savivaldybininkas, 1995–2004 m. Neringos savivaldybės meras.

Biografija
----------

S. Mikelio antkapis
1970 m. baigęs Švėkšnos vidurinę mokyklą, įstojo į Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniąją muzikos mokyklą. Ją baigęs atvyko gyventi į Neringą. Tais pačiais metais sukūrė šeimą. Nuo 1974 m. Nidos kultūros namų meno vadovas, vėliau direktorius. Dirbdamas Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose studijavo renginių režisūrą. 1979 m. paskirtas poilsio namų „Ąžuolynas" Juodkrantėje direktoriumi.

1987–1990 m. Neringos miesto vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas – plano komisijos pirmininkas, 1990–1995 m. – AB „Ąžuolynas" direktorius.
Nuo 1995 m. Neringos savivaldybės tarybos narys. Keturias kadencijas iš eilės savivaldybės taryba rinko savivaldybės meru. Jo vadovavimo metais miestas pasikeitė iš esmės – nuo Nidos iki Juodkrantės nutiesti dviračių takai, rekonstruoti gyvenamieji namai, kultūros ir švietimo įstaigos, rekonstruotos Juodkrantės krantinės, naujai išasfaltuotas kelias į Preilos gyvenvietę, išasfaltuotos Nidos senamiesčio gatvės, pastatyti modernūs Nidos bendruomenės namai ir katalikų bažnyčia, rekonstruotos Juodkrantės pagrindinė ir Nidos vidurinė mokyklos, paplūdimiai gavo Mėlynąsias vėliavas, o Kuršių nerija įrašyta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Nuo 2004 m. lapkričio mėn. Seimo narys, Valstybės valdymo ir savivaldybių komiteto pirmininkas.

Įvertinimas
-----------

2003 m. už nuopelnus Lietuvai, uolų ir sąžiningą darbą bei visuomeninę veiklą Lietuvos Respublikos Prezidentas apdovanojo Lietuvos Didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžiumi. Nidoje, Kopų gatvėje prie namo, kuriame daug metų gyveno S. Mikelis, sūnaus Dovydo Mikelio ir bičiulio Antano Vinkaus iniciatyva, atidengta jam skirta atminimo lenta (aut. Vytautas Karčiauskas ir Laura Potet).
| **Stasys Murza** |
| --- |
| Gimė | 1946 m. gruodžio 25 d.Žuvininkai |
| Mirė | 2011 m. spalio 11 d. (64 metai) |
|  |
| Veikla | Lietuvos karo lakūnas, pulkininkas |
| Organizacijos | Lietuvos aeroklubas |
| Pareigos | prezidentas |
|  |
| Alma mater | Jurijaus Gagarino karo aviacijos akademija |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Dariaus ir Girėno medalis
* Vyčio kryžiaus 4 laipsnio ordinas
 |

**Stasys Murza** (g. 1946 m. gruodžio 25 d. Žuvininkai prie Šiaulių – 2011 m. spalio 11 d. Vilniuje) – Lietuvos karo lakūnas, nepriklausomos Lietuvos karinės aviacijos kūrėjas, dimisijos pulkininkas.

Biografija
----------

1968 m. baigė TSRS Černigovo aukštąją karo lakūnų mokyklą (Ukraina), 1977 m. – Jurijaus Gagarino karo aviacijos akademiją (Moninas, Maskvos sritis). Tarnavo Charkovo, Černigovo, Vorošilovgrado aukštųjų karo lakūnų mokyklų aviacijos daliniuose: 1968–1971 m. lakūnas instruktorius, 1971–1972 m. aviacijos grandies vadas, 1972–1974 m. – eskadrilės vado pavaduotojas, 1977–1979 m. – vadas, 1979–1983 m. mokomojo pulko vado pavaduotojas, 1983–1986 m. – vadas; 1983 m. pulkininkas. 1986–1992 m. Černigovo aukštosios karo lakūnų mokyklos skrydžių metodikos skyriaus viršininkas.

Vienas ir su kitais parengė lakūnų parengimo programų, aerodinamikos ir aviacijos taktikos, psichofiziologinio lakūnų parengimo vadovėlių, kt. leidinių, 1972–1992 m. parengė daugiau kaip 10 akrobatinio skraidymo sporto meistrų, 4 jų tapo TSRS čempionais.

1992 m. Krašto apsaugos ministerijos aviacinės tarnybos kovinės parengties skyriaus vadovas, vėliau iki 2000 m. Lietuvos karinių oro pajėgų vado pirmasis pavaduotojas. 1993 m. pirmojo rango karo lakūnas, pulkininkas. 2000–2001 m. Lietuvos aviacijos muziejaus direktoriaus pavaduotojas. Nuo 2001 m. Lietuvos aeroklubo prezidentas ir Tarptautinės aeronautikos federacijos viceprezidentas.

Įvertinimas
-----------

* 1996 m. Dariaus ir Girėno medalis
* 1996 m. Vyčio kryžiaus 4 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Stasys Murza*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 610 psl.
| **Stasys Nacevičius** |
| --- |
| Gimė | 1881 m. gruodžio 14 d.Riazanė |
| Mirė | 1947 m. birželio 6 d. (65 metai)Akademija, Dotnuvos valsčius |
|  |
| Veikla | agronomas selekcininkas, fenologas, vadybos teoretikas |
| Organizacijos | Lietuvos žemės ūkio akademija |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Alma mater | Maskvos universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas |

**Stasys Nacevičius** (1881 m. gruodžio 14 d. Riazanė – 1947 m. birželio 6 d. Akademija, Dotnuvos valsčius; palaidotas Dotnuvos Gėlainių kapinėse) – Lietuvos agronomas selekcininkas, fenologas, fenologijos mokslo, daržovių selekcijos ir sėklininkystės pradininkas Lietuvoje.

Biografija
----------

1906 m. baigęs Maskvos universitetą dėstė botaniką savo suorganizuotame Rostovo (Jaroslavlio sritis) daržininkystės ir sėklininkystės technikume, 1906–1908 m. jo direktorius. 1922–1923 m. dirbo Dotnuvos selekcijos stotyje, 1923–1927 m. Dotnuvos žemės ūkio technikumo, 1925–1947 m. (su 1941–1943 m. pertrauka) – žemės ūkio akademijos dėstytojas; nuo 1945 m. profesorius. Nuo 1925 m. dar ir Akademijos mokomojo daržo vedėjas, 1944–1947 m. pirmasis Sodininkystės ir daržininkystės katedros vedėjas. 1941–1943 m. Vilniaus sodininkystės mokyklos mokytojas.

Mokslinė veikla
---------------

Žymiausias Lietuvos fenologas, sistemingų fenologinių stebėjimų, atliekamų nuo 1923 m. pradininkas, pirmasis daržovių selekcininkas, jaunųjų ūkininkų ratelių organizatorius ir vadovas. Jo rūpesčiu 1930 m. buvo įkurta kooperatinė draugija Sėklininkas, kuri rūpinosi daržovių, linų ir pašarinių žolių sėklų auginimu ir platinimu Lietuvoje. Paskelbė apie 40 mokslinių straipsnių.

Sukūrė daržovių veisles:

* pomidorų – „Dotnuvos tobulybė", 1937 m.
* gūžinių baltųjų kopūstų – „Dotnuvos baltarusiškieji 5", 1940 m.
* svogūnų – „Lietuvos didieji", 1946 m.

Bibliografija
-------------

* Daigų auginimas, 1940 m.
* Auginkime daržovių daigus, 1946 m.
* Taikomoji fenologija, monografija, 1946, 1975 m.

Įvertinimas
-----------

* 1938 m. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Kmitas. *Stasys Nacevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 659 psl.
**Stasys Navickas** (1889 m. rugsėjo 14 d. Virbalyje, Vilkaviškio apskr. – 1962 m. rugsėjo 21 d. Klyvlende, JAV) – vargonininkas, chorvedys, kapelmeisteris, kompozitorius.

Biografija
----------

Virbalyje lankė pradžios mokyklą. 1908 m. baigęs Juozo Naujalio vargonininkų kursus, kurį laiką vargonininkavo Vilniaus gubernijoje (Derevno miestelyje), o 1911 m. pateko į carinės Rusijos kariuomenę. Tarnavo muzikantų pulke Peterburge, grojo pučiamųjų ir simfoniniame orkestruose (diriguojant A. Glazunovui), koncertavo Peterburge, Rygoje, Minske ir kitur. Gerai susipažino su pučiamaisiais instrumentais, kūrinių jiems orkestruote ir instrumentuote. Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare.

Grįžęs į Lietuvą, 1921 m. Kauno muzikos mokykloje baigė kapelmeisterio klasę, buvo mobilizuotas ir paskirtas Kauno komendantūros kapelmeisteriu. Vėliau tarnavo laisvai samdomu kapelmeisteriu 12-ajame pėstininkų pulke, kuris, persikėlęs iš Veiverių, 1922 m. apsistojo Alytuje. Buvo Alytaus gimnazijos muzikos mokytojas, moksleivių ir suaugusiųjų chorų vadovas, organizavo pučiamųjų orkestrus, įsteigė muzikos mokytojų kursus, organizavo dainų šventes ir joms dirigavo. Jo vadovaujami gimnazijos moksleiviai 1928 m. pastatė Miko Petrausko operetę „Apvesdinkite ir mane".

1930 m. Klaipėdos muzikos mokykloje buvo išlaikęs reikiamus egzaminus ir įgijęs muzikos mokytojo cenzą. 1937 m. dirigavo Alytaus miesto dainų šventės jungtiniam chorui, o 1939 m. dainų šventės Alytuje pamaldose giedojo jo diriguojamas choras. Buvo žymiausias to meto Dzūkijos krašto muzikos veikėjas. 1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, kurį laiką vadovavo Rothenburgo Tauberio chorui, surengė koncertų. 1949 m. atvyko į JAV ir apsigyveno Klyvlende.

Kūryba
------

S. Navickas žinomas ir kaip kompozitorius. Sukūrė 14 kūrinių pučiamųjų orkestrui, 9 fortepijonui, harmonizavo apie 20 lietuvių liaudies dainų, parašė kūrinių chorams, duetams ir solistams, 11 religinių kūrinių, kantatą apie Steponą Darių ir Stasį Girėną „Argi ne jūs per platųjį Atlantą" (J. Paukštelio tekstas), operetę „Karalaitė", harmonizavo J. Schweitzerio „Sancta Maria" ir E. Bronerio „Lauda Sion", rašė „Muzikos baruose" ir kitur. Jo sūnus Tadas Navickas, kompozitorius ir farmacininkas, parašė studiją apie savo tėvą „Muzikas Stasys Navickas" (1992 m.).

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Stasys Neimanas** |
| --- |
| Gimė | 1899 m. kovo 4 d.Papilys |
| Mirė | 1995 m. kovo 17 d. (96 metai)Evanstonas, JAV |
| Tėvai | Adolfas NeimanasMarija Grinfesaitė |
| Sutuoktinis (-ė) | Kazimiera Rimkevičiūtė |
| Vaikai | Margarita, Ieva, Stasys, Jonas |
|  |
| Veikla | Lietuvos evangelikų reformatų kunigas, Bažnyčios išeivijoje generalinis superintendentas |
|  |
| Alma mater | Lietuvos universitetas |

**Stasys Neimanas** (1899 m. kovo 4 d. Papilyje – 1995 m. kovo 17 d. Evanstone, JAV) – Lietuvos evangelikų reformatų kunigas, Bažnyčios išeivijoje generalinis superintendantas.

Biografija
----------

Gimė kunigo Adolfo ir Marijos Neimanų šeimoje. Mokėsi Biržų mokykloje. Pirmojo pasaulinio karo metu kartu su tėvais pasitraukė į Rusiją. Semipalatinske baigė gimnaziją. 1918-1919 m. studijavo teisę Tomsko universitete. 1919 m. sugrįžo į Lietuvą netekęs tėvo, kuris jau pasirengęs grįžti į Tėvynę, staiga susirgo ir mirė. Jį amžinajam poilsiui priglaudė Semipalatinsko stačiatikių kapinės.

Sugrįžęs į Lietuvą, 1923-1925 m. mokytojavo Panevėžio gimnazijoje. 1929 m. baigęs Lietuvos universiteto evangelikų teologijos fakultetą, Sinodo ordinuotas reformatų Bažnyčios diakonu ir paskirtas padėjėju kun. Jonui Šepečiui Papilio parapijoje. 1931 m. ordinuotas kunigu ir paskirtas Nemunėlio Radviliškio parapijos klebonu. 1936 m. lapkričio 19 d. išrinktas LERB kolegijos nariu.

Buvo vedęs Kazimierą Rimkevičiūtę (1901-1984 m.), su kuria
išaugino dukras Margaritą ir Ievą bei sūnus Stasį ir Joną.

Užėjus Antrojo pasaulinio karo audroms su žmona ir keturiais mažamečiais vaikais, bijodami naujosios valdžios represijų, pasitraukė į Vokietiją. Čia pradėjo aktyvią bažnytinę ir visuomeninę veiklą: lankė po karo pasitraukusius žymiuosius veikėjus, rūpinosi evangelikų organizuotos veiklos atstatymu. Buvo vienas iš iniciatorių 1946 m. gegužės 30 d. sušaukti išeivių evangelikų suvažiavimą Hanau mieste, buvo išrinktas į Laikinąją Lietuvos evangelikų vyriausiąją Bažnyčios tarybą, o 1946 m. lapkričio 9-10 d. d. Lebenštadte įvykusiame evangelikų liuteronų ir reformatų Bažnyčių atstovų bendrame Sinode – į Vyriausiąją lietuvių evangelikų Bažnyčios tarybą. Joje darbavosi iki 1948 m. gruodžio 8 d. kol reformatai ir liuteronai susiorganizavo savarankiškai veiklai. 1949 m. dalyvavo antrajame išeivijos evangelikų reformatų Sinode.

1950 m. kovo mėn. su žmona, dukrom ir sūnumis emigravo į JAV. Netrukus Čikagos lietuvių evangelikų reformatų pakviestas kunigauti į naujai įsisteigusią parapiją, tapo ilgamečiu šios parapijos klebonu. 1953 m. išeivijos evangelikų reformatų Sinodas jį išrinko Lietuvos evangelikų reformatų Bažnyčios superintendantu. 1954 m. Sinode iškilmingai ordinuotas šioms pareigoms. 1966 m. Vokietijoje mirus LERB generaliniam superintendentui Konstantinui Kurnatauskui, šios pareigos buvo patikėtos kun. St. Neimanui.

Buvo nepaprastai aktyvus bažnytinės spaudos darbuotojas, žurnale „Mūsų žodis" ir kituose išspausdinęs nemažai Bažnyčios istorijos medžiagos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonas Jasiukėnas. Stasys Neimanas. Lietuvos evangelikų reformatų enciklopedija. 2009 m.
**Audrius Bakaveckas** (g. 1968 m. Kūlsodyje, Kretingos rajonas) – teisininkas, Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo (LVAT) teisėjas, teisėtyrininkas administratyvistas, Mykolo Romerio universiteto (MRU) profesorius.

Biografija
----------

1983 m. baigė Kūlupėnų aštuonmetę mokyklą, 1986 m. – Kretingos 1-ąją vidurinę mokyklą. 1995 m. – studijas Vilniaus universiteto Teisės fakultete, 1998 m. – Vilniaus Gedimino technikos universitete, vadybos magistras. Nuo 1998 m. lapkričio mėn. iki 2002 m. rugsėjo mėn. Lietuvos teisės universiteto (MRU) Teisės fakulteto doktorantas. Nuo 2000 m. sausio mėn. iki 2000 m. birželio mėn. stažavosi Jungtinėje Karalystėje, Londono universiteto koledže. 2002 m. birželio 28 d. Lietuvos teisės universitete apgynė disertaciją tema „Lietuvos Respublikos vykdomosios valdžios institucijų sistema: problemos ir sprendimai", socialinių mokslų (teisės krypties) daktaras.

Nuo 1998 m. lapkričio mėn. iki 1999 m. vasario mėn. Lietuvos Respublikos teisingumo ministerijos vyresnysis specialistas, nuo 1999 m. vasario mėn. iki 2004 m. rugpjūčio mėn. Lietuvos savivaldybių asociacijos (LSA) juristas, patarėjas teisės klausimais, nuo 2004 m. rugpjūčio mėn. iki 2009 m. liepos mėn. Vilniaus apygardos administracinio teismo, nuo 2009 m. liepos mėn. Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo teisėjas.

Moka rusų, prancūzų bei anglų kalbas.

Etikos skandalas
----------------

Vyriausiajame administraciniame teisme 2010 metų pabaigoje išnagrinėjo Bakavecko skolas išieškoti bandžiusio antstolio Dariaus Blizniko administracinę bylą (skundą), tuo šiurkščiai pažeisdamas teisėjo etiką. Teisėjų etikos ir drausmės komisijai teisėjas nutylėjo, kad tuomet buvo baigtas vykdymo procesas ne dėl jo skolos M. Janovič, bet dėl pačiam teisėjui priteistų 3800 litų bylinėjimosi išlaidų. D.Blizniko ginčas su LR teisingumo ministerija buvo išspręstas rekordiškai greitai – per 1 mėnesį. Apie būsimą teismo posėdį nei antstolis, nei jo advokatas nebuvo įspėti. Vietoj pranešimo apie būsimą teismo posėdį jie gavo sprendimą, kad antstolio skundas atmestas.

Pedagoginė veikla
-----------------

Nuo 1995 m. spalio mėn. iki 1998 m. lapkričio mėn. Lietuvos policijos akademijos (MRU) asistentas, nuo 2002 m. rugsėjo mėn. iki 2004 m. birželio mėn. Lietuvos teisės universiteto lektorius, nuo 2004 m. birželio mėn. iki 2010 m. birželio mėn. MRU docentas, nuo 2010 m. rugsėjo mėn. MRU profesorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Audrius Bakaveckas Archyvuota kopija 2013-12-12 iš Wayback Machine projekto. (Lietuvos mokslo potencialas)
2. ↑  Audrius Bakaveckas Archyvuota kopija 2010-02-12 iš Wayback Machine projekto. (NTA)
3. ↑  Jei nori prarasti ramybę, parduok žemę teisėjui (lrytas.lt, Arvydas LEKAVIČIUS, LR korespondentas, 2011-08-11)