recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Roslavlis*Рославль* |
| --- |
|              |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

RoslavlisRoslavlis

55°04′00″ š. pl. 32°41′00″ r. ilg.﻿ / ﻿55.06667°š. pl. 32.68333°r. ilg.﻿ / 55.06667; 32.68333﻿ (Roslavlis)Koordinatės: 55°04′00″ š. pl. 32°41′00″ r. ilg.﻿ / ﻿55.06667°š. pl. 32.68333°r. ilg.﻿ / 55.06667; 32.68333﻿ (Roslavlis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3)------ vasaros: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Smolensko sritis Smolensko sritis |
| **Rajonas** | Roslavlio rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 53 678  |
| **Plotas** | 43 km² |
| **Tankumas** (2010) | 1 248 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Roslavlis |

**Roslavlis** (rus. *Рославль*) – miestas Rusijos vakaruose, Smolensko srityje, netoli Rusijos valstybės sienos su Baltarusija, 123 km į pietryčius nuo Smolensko. Per miestą teka Ostioro upė, eina Smolensko-Briansko ir Maskvos-Mogiliovo kelias. Išplėtota mašinų gamyba, pjovimo diskų, rėžtukų iš deimantų, chemijos, tekstilės, maisto, stiklo taros pramonė. Veikia krašto istorijos ir kultūros muziejus, keli aukštųjų mokyklų filialai. XIX a. pastatytos stačiatikių Dievo Motinos gimimo, Kristaus Žengimo į dangų cerkvės. 56,5 tūkst. gyventojų (2005 m.).

Istorija
--------

Roslavlis įkurtas 1137 m. miesto statusą turi nuo 1755 m. Nuo 1358 m. iki 1569 m. priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei, nuo 1569 m. iki 1654 m. – Abiejų Tautų Respublikai. 1708—1929 m. Roslavlis buvo apskrities centras. Pirmojo pasaulinio karo metais mieste gyveno nuo karo pabėgę lietuviai, veikė Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti skyrius. 1941 m. rugpjūtį miestą okupavo Nacistinės Vokietijos kariuomenė. Raudonosios armijos išvaduotas 1943 m. rugsėjį. 1970 m. įtrauktas į Rusijos istorinių miestų sąrašą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Roslavl (Roslavlis)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XX (Rėv-Sal). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011. 314 psl.
| **Rozina Levinarus. *Розина Яковлевна Левина*angl. *Rosina Lhévinne*** |
| --- |
| Gimė | 1880 m. kovo 28 d.Kijevas |
| Mirė | 1976 m. lapkričio 9 d. (96 metai)Glendeilas, Kalifornija |
| Sutuoktinis (-ė) | Josifas Levinas |
|  |
| Veikla | Rusijos ir JAV pianistė, pedagogė |

Rozina Levina (virziens)
**Rozina Levina** (rus. *Розина Яковлевна Левина-Бесси*, angl. *Rosina Lhévinne*, 1880 m. kovo 28 d. Kijevas – 1976 m. lapkričio 9 d. Glendeilas, Kalifornija) – Rusijos ir JAV pianistė, pedagogė.

Biografija
----------

Turtingo juvelyro duktė, privačiai mokėsi groti fortepijonu; vienu jos repetitorių buvo tada dar studentas Josifas Levinas. 1898 m. aukso medaliu baigė Maskvos konservatoriją ir ištekėjo už savo mokytojo.

Gastroliavo su žymiausiais Europos orkestrais 1910 m. Vienoje, 1911 m. Sankt Peterburge, 1912 m. Berlyne. 1907–1919 m. gyveno Berlyne. 1919 m. persikėlė į JAV. Koncertavo su vyru kaip fortepijoninis duetas. Nuo 1938 m. dėstė Džuljardo muzikos mokykloje Niujorke, nuo 1945 m. Los Andžele rengė meistriškumo kursus. Pedagoginėje praktikoje rėmėsi rusų fortepijono mokyklos tradicijomis.

Mokiniai: Vanas Klaibernas, Džeimsas Livainas, Ralfas Votapekas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jean-Pierre Thiollet, *88 notes pour piano solo*, "Solo de duo", Neva Editions, 2015, p.97. ISBN 978-2-3505-5192-0
2. ↑  Ona Juozapaitienė. *Rozina Levina*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 54 psl.
**Rubinaitis** – žurnalas apie vaikų literatūrą ir knygas, einantis nuo 1994 m. Vilniuje, Gedimino pr. 51.

Istorija
--------

Leidžia Tarptautinės vaikų ir jaunimo literatūros asociacijos Lietuvos skyrius. 1995–1999 metais „Rubinaitis" buvo leidžiamas dukart per metus, nuo 2000 m. leidžiamas keturis kartus per metus, nuo 2007 m. – spalvotas. Tiražas 1994 m. – 3000 egz. nuo 1997 m. – 1000 egz.

Skiriamas mokytojams, bibliotekininkams, vaikų literatūros tyrinėtojams, leidėjams ir tėvams, studentams, publikuojami vaikų literatūros teorijos, istorijos ir kritikos straipsniai, supažindinama su lietuvių ir užsienio rašytojų, dailininkų iliustruotojų kūryba, recenzuojamos naujausios knygos, spausdinami pokalbiai su žymiais literatūros ir meno žmonėmis, pateikiama daug informacinės ir bibliografinės medžiagos.

Vyriausieji redaktoriai
-----------------------

* Jolanta Zabarauskienė – 1994 m.
* Kęstutis Urba – nuo 1995 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2009-06-03 išleistas 50-asis „Rubinaičio" numeris[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 432 psl.

Nuorodos
--------

* „Rubinaitis"
* „Rubinaičio" archyvas Archyvuota kopija 2010-11-11 iš Wayback Machine projekto.
*Kitos reikšmės – Saulė (reikšmės).*
**„Saulė"**, **Lietuvių švietimo draugija „Saulė"** − katalikiška švietimo draugija, veikusi Lietuvoje 1906–1940 m.

Istorija
--------

1906 m. birželio 25 d. Kauno gubernijos gubernatorius, P. V. Veriovkinas patvirtino pirmuosius „Saulės" draugijos įstatus. Jos steigėjai − kunigai Konstantinas Olšauskas ir Povilas Januševičius, pasauliečiai Tomas Ferdinandas Žilinskas, Rokas Šliūpas, Jonas Garalevičius. Vėliau papildytuose draugijos įstatuose buvo apibrėžtas draugijos tikslas: paruošti mokytojus lietuviškoms mokykloms.

Draugijos ir jos vadovo K. Olšausko pastangomis 1912–1913 m. Kaune buvo pastatyti „Saulės" namai. Šis visuomeninės paskirties, lietuvių, daugiausia gyvenusių JAV, iniciatyva ir lėšomis pastatytas pastatas buvo pirmasis ne tik Kaune, bet ir Lietuvoje.

Pedagoginiai kursai Kaune veikė iki Pirmojo pasaulinio karo pradžios. Vėliau jie buvo perkelti į Vilnių, o dar vėliau − į Voronežą. 1918 m. „Saulės" draugija grįžo į savo rūmus, o rudenį buvo įsteigta „Saulės" mergaičių mokytojų seminarija. 1923–1924 m. į seminariją buvo priimamos tik mergaitės.

„Saulės" draugijos nariai aktyviai dalyvavo Kauno kultūriniame gyvenime. Buvo gerai žinomas Juozo Naujalio suburtas „Saulės" mokytojų kursų mišrus choras. Draugijos nariai dalyvavo Stasio Šimkaus chore, „Dainos" draugijoje ir kitur. Baigę kursus, dažnai dalyvaudavo scenos mėgėjų veikloje, organizuodavo vakarus, kurių metu vaidindavo lietuviškus spektaklius.

Iki 1918 m. kursus baigė apie 200 žmonių. Dauguma jų įsiliejo į lietuviškas mokyklas. Tik kai kurie pasuko kitu keliu − tapo bankininkais (J. Kaupas), dailininkais (Kazys Šimonis), operos artistais (V. Polovinskienė-Grigaitienė, Adelė Galaunienė-Nezabitauskaitė), žurnalistais (Matas Šalčius), kunigais, politikais, mokslininkais ir kitais veikėjais.

Draugija neapsiribojo vien mokytojų ruošimu. Ypač ji daug nuveikė steigiant įvairaus tipo švietimo įstaigas Kauno gubernijoje. Draugijos skyriai 1906–1914 m. įsteigė 62 pradines mokyklas ir kursus suaugusiems, kuriuose dirbo 42 mokytojai, čia mokėsi daugiau kaip 1500 mokinių. Vien Kaune jie įsteigė 12 pradinių mokyklų. Draugija organizavo ir vakarus, vaidinimus ir kitus renginius. Šis darbas buvo vienintelė tautinė kultūrinė programa Lietuvos kaimo žmonėms. Tai žadino kaimo žmonių nacionalinę savimonę ir padėjo jiems įsitraukti į visuomeninį gyvenimą.

1916–1918 m. draugija įsteigė gimnazijas Kaune, Telšiuose ir progimnazijas Biržuose, Kupiškyje, Zarasuose, Jurbarke, Ramygaloje, Rokiškyje, Šeduvoje, Utenoje, Žagarėje. 

„Saulės" draugija sukūrė tankiausią pradinių mokyklų tinklą, įsteigė daugiausia gimnazijų ir progimnazijų. Viena įtakingiausių švietimo draugijų „Žiburys" įsteigė tris kartus mažiau pradinių mokyklų nei „Saulės" draugija. Po 1926 m. gruodžio 17 d. perversmo dauguma draugijos mokyklų buvo suvalstybintos, draugijos veikla susilpnėjo.

1940 m. Tarybų Sąjungai užgrobus Lietuvą, švietimo draugija „Saulė" buvo paleista.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *„Saulė", Lietuvių švietimo draugija „Saulė"*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012. 197 psl.
Seiferto galaktika ESO 97-G13.
**Seiferto galaktika** – galaktika, kurios branduolio spektre stebimos stiprios emisijos linijos, rodančios, kad ten esama jonizuotų dujų. Galaktikų klasė pavadinta Karlo Seiferto vardu, kuris 1943 m. pirmasis jas pastebėjo. Seiferto galaktikos kartu su radijo ir kvazarinėmis priskiriamos aktyvių galaktikų tipui. Manoma, kad Seiferto galaktikų branduoliuose gali būti supermasyvios juodosios skylės.

Galaktikos požymiai
-------------------

Šios galaktikos dažnai yra spiralinės, turinčios mažą ir šviesų branduolį. Branduolio spektre matomos stiprios ir plačios vandenilio, helio, azoto ir deguonies emisijos linijos, kurios rodo, kad iš Seiferto galaktikos branduolio karštos dujos sklinda kelių tūkstančių kilometrų per sekundę greičiu. Šis linijų profilio išplitimas vadinamas Doplerio išplitimu.

Seiferto galaktikos stipriai spinduliuoja ir kituose diapazonuose - radijo, infraraudonajame, ultravioletiniame, Rentgeno. Spėjama, kad emisija radijo diapazone atsiranda dėl sinchrotroninės spinduliuotės čiurkšlėse. Tačiau radijo spinduliuotė iš Seiferto galaktikų nėra tokia stipri, kaip infraraudonoji, kuri susidaro dulkėms, esančioms netoli branduolio, 'perspinduliavus' kitų diapazonų spinduliuotę. Didžiausios energijos- Rentgeno spindulių - fotonai sukuriami karštame vainike apie juodąją skylę.

Skiriami du Seiferto galaktikų poklasiai- Sy1 ir Sy2. Sy1 galaktikų spektre matomos ir plačios, ir vidutinio pločio emisijos linijos, o Sy2- tik vidutinio.

Šviesiausios Seiferto galaktikos
--------------------------------

* NGC 1068
* NGC 4151

Taip pat skaitykite
-------------------

* Aktyvioji galaktika

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Seyferto galaktikos (Seiferto galaktikos)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012. 357 psl.
| **Simonas Petliūraukr. *Си́мон Васи́льович Петлю́ра*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1879 m. gegužės 17 d.Poltava |
| Mirė | 1926 m. gegužės 26 d. (47 metai)Paryžius |
| Palaidotas (-a) | Monparnaso kapinėse |
|  |
| Pareigos | Ukrainos prezidentas |
| Partija | Ukrainos socialdemokratų darbininkų partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Simonas Petliūra |
| Parašas |
|  |

**Simonas Petliūra** (ukr. *Си́мон Васи́льович Петлю́ра*, 1879 m. gegužės 17 d. Poltavoje – 1926 m. gegužės 26 d. Paryžiuje) – Ukrainos Respublikos politinis ir karinis veikėjas.

Biografija
----------

1902 m. baigė Poltavos teologijos seminariją. Nuo 1900 m. susidomėjo darbininkų judėjimu, buvo įstojęs į Socialistų revoliucionierių partiją, vėliau tapo vienu iš Ukrainos socialdemokratų partijos steigėjų. Iki Pirmojo pasaulinio karo dirbo žurnalistu, prasidėjus karui – Zemstvų ir miestų sąjungoje, organizavo pagalbą kariuomenei ir karo pabėgėliams. 1915 m. paimtas į Rusijos kariuomenę, tarnavo 11-ojoje divizijoje.

Nuo 1917 m. – Ukrainos socialdemokratų darbininkų partijos lyderis, 1917 m. kovo mėn. – vienas iš Ukrainos Liaudies Respublikos steigėjų, Centrinės Rados organizatorių ir vadovų, keletą mėnesių buvo karo ministru. 1918 m. sausio mėn. – pasipriešinimo bolševikų invazijai iš šiaurės ir baltagvardiečių denikininkų okupacijai iš pietų organizatorius. Atamanui Skoropadskiui užėmus valdžią, buvo opozicijoje, vėliau organizavo sukilimą prieš Skoropadskio diktatūrą.

1918–1920 m. – Ukrainos liaudies respublikos direktorijos pirmininkas, nuo 1919 m. vasario 10 d. – Ukrainos prezidentas. Jo valdymo metais Ukrainoje kilo žydų pogromai, kuriuose buvo nužudyta apie 100 000 žmonių.

1920 m. bolševikams užėmus Ukrainą, su armijos likučiais emigravo į Lenkiją, buvo globojamas J. Pilsudskio, bet po 1921 m. Rygos taikos tarp Tarybų Rusijos, Tarybų Ukrainos ir Lenkijos 1924 m. išvyko į Vengriją, Austriją, Paryžių, kur žydų anarchisto ir KGB agento Šalomo Švarcbardo buvo nužudytas už tai, kad netrukdė žydų pogromams Lvove. Palaidotas Monparnaso kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Petliura Simon (Simonas Petliūra)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010. 85 psl.
| Rinjihujė |
| --- |
| Ežero reginysEžero reginysEžero reginys |
| Vieta | Čilės vėliava Čilė |
| Plotas | 78 km² |
| Kranto linijos ilgis | 77 km |
| Kilmė | Ledyninė |
| Vidutinis gylis | 162 m |
| Didžiausias gylis | 323 m |
| Įteka | Enkas |
| Išteka | San Pedras |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Rinjihujė

  |
| **Koordinatės** |  39°50′36″ p. pl. 72°17′39″ v. ilg.﻿ / ﻿39.84333°š. pl. 72.29417°r. ilg.﻿ / 39.84333; 72.29417Koordinatės: 39°50′36″ p. pl. 72°17′39″ v. ilg.﻿ / ﻿39.84333°š. pl. 72.29417°r. ilg.﻿ / 39.84333; 72.29417 |
|  |
|  Vikiteka | Rinjihujė |

**Rinjihujė** (isp. *Lago Riñihue*) – ežeras Čilėje, Los Rioso regione (Valdivijos provincija), 67 km į rytus nuo Valdivijos, vakarinėse Andų pašlaitėse, 116 m aukštyje virš jūros lygio/ Ežero ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus 27 km, plotis iki 5 km. Kranto linija vingiuota, šiaurės vakaruose šakota, krantai statūs, miškingi. Rytiniame krante stūkso Močo-Čošuenko ugnikalnis.

Pietryčiuose iš Pangipuljo ežero įteka Enko upė, šiaurės vakaruose išteka San Pedro upė (Valdivijos baseinas). Žvejyba (pagrindinė verslinė žuvis – vaivorykštinis upėtakis). Vandens rūgštingumas – 6,3–8,2 pH, konduktyvumas – 33,3–59,4 μS.

Prie ežero įsikūrusios kelios gyvenvietės – Rinjihujė, Puerto Enkas, Vista Hermosa.

Ežero pavadinimas kildinamas iš mapučių kalbos *Rüngi we* ir siejamas su paprastojo čilbambukio (*Chusquea culeou*) pavadinimu.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Pérez-Carmona, Daniel (1993). *Diccionario mapuche*. Antiyal.
| **Stanislovas Dagilis** |
| --- |
|  |
| apie 1913 metus |
| Gimė | 1843 m. kovo 17 d.Mažutiškiai, Biržų valsčius |
| Mirė | 1915 m. gruodžio 19 d. (72 metai)Biržai |
|  |
| Veikla | poetas, spaudos darbuotojas, vertėjas |
|  |
| Alma mater | Peterburgo universitetas |

**Stanislovas Dagilis** (1843 m. kovo 17 d. Mažutiškiuose, Biržų valsčius – 1915 m. gruodžio 19 d. Biržuose) – Lietuvos poetas, spaudos darbuotojas, vertėjas.

Biografija
----------

Jono ir Martyno Yčų dėdė iš motinos pusės. Mokėsi Kėdainių ir Slucko reformatų gimnazijose, 1873 m. baigė Peterburgo universiteto Istorijos – filologijos institutą.

1873–1894 m. Sumų (Ukraina) gimnazijos klasikinių kalbų mokytojas, grįžęs į Lietuvą gyveno Biržuose.

Bendradarbiavo „Aušroje" (straipsniai „Lietuviška rašliava", 1884, Nr. 1; „Keli žodžiai apie poeziją abelnai, o ypač sudėjimą eilių", 1886, Nr. 1), „Draugijoje", „Pasiuntinyje", „Biržų kalendoriuose",  parengė 1910 m. reformatų giesmyną.

Parašė šviečiamosios nuostatos eilėraščių („Skaitytojui", „Čiūčia liūlia varguolėlį", „Artojas" ir kt.), poemą „Joninės Parovėjos karčemoje". Išvertė A. Mickevičiaus „Konradą Valenrodą", „Tris Budrius", L. Kondratovičiaus-Sirokomlės „Lietuvą", M. Lermontovo „Angelą", „Tris palmes", A. Puškino „Eugenijaus Onegino" ištraukų, „Poetą", F. Šilerio „Įveiktuves" ir kitų poetų kūrinių.

Originalią ir verstinę poeziją skelbė „Lietuviško šiupinio" pavadinimu leistais rinkiniais. Priklausė poetams aušrininkams, daugelį jų pranoko eiliavimo ir stiliaus kultūra, vienas kūrybiško vertimo lietuvių vertimų istorijoje pradininkų.

Biržuose S. Dagiliui pastatytas paminklas (autorė N. Gronskienė, 1923 m.) (unikalus kodas 8786). Kelis kartus perkeltas, šiuo metu stovi prie buvusios Biržų cerkvės.

Nuorodos
--------

* Lietuvių literatūros enciklopedija[neveikianti nuoroda]
* S. Dagilio palikimas Biržų muziejuje „Sėla" Archyvuota kopija 2007-12-21 iš Wayback Machine projekto.
* Literatūra apie S. Dagilį ir ikonografija Martyno Mažvydo bibliotekoje Archyvuota kopija 2003-11-28 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 93 psl.
2. ↑  Vytautas Vanagas. *Stanislovas Dagilis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 389 psl.
3. ↑  „Paminklas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2017-10-18.
| **Stanislovas Kriaučiūnas** |
| --- |
| Gimė | 1939 m. spalio 14 d. (84 metai)Rojūnai, Panevėžio apskritis |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1974 m. – Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija |

**Stanislovas Kriaučiūnas** (g. 1939 m. spalio 14 d. Rojūnuose, Panevėžio apskritis) – Lietuvos žurnalistas.

Biografija
----------

1965 m. baigė Vilniaus tarybinę partinę mokyklą.

Nuo 1965 m. Panevėžio rajono laikraščio „Tėvynė" redakcijos žemės ūkio skyriaus vedėjas, vėliau – skyriaus redaktorius. Daugiausia rašė žemės ūkio ekonomikos, kaimo žmonių gyvenimo, permainų žemės ūkyje temomis. Apybraižų bei pasakojimų apie kaimo žmones, straipsnių aplinkos apsaugos, ekologijos temomis išspausdino laikraščiuose „Tiesa", „Ūkininko patarėjas", „Valstiečių laikraštis", žurnaluose „Švyturys", „Mūsų gamta", „Šluota".

Įvertinimas
-----------

* 1974 m. – Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 246 psl.
| **Stasius Michelsonas** |
| --- |
| Gimė | 1881 m. gruodžio 13 d.Palėvenė |
| Mirė | 1973 m. rugpjūčio 24 d. (91 metai)Bostonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Margarita |
|  |
| Veikla | spaudos darbuotojas |

**Stasius (Stasys) Michelsonas** (1881 m. gruodžio 13 d. Palėvenėje, Kupiškio valsčius – 1973 m. rugpjūčio 24 d. Bostone) – politinis veikėjas, istorikas, JAV lietuvių spaudos darbuotojas, kultūros veikėjas.

Biografija
----------

Tikroji pavardė – Michalkevičius, kilęs iš Kosciežo herbo bajorų. Pradinį mokslą ėjo kartu su kitų bajorų vaikais namų mokykloje Paliepių dvare netoli Rokiškio, išmoko prancūzų, vokiečių, lotynų, rusų kalbas. 1896 m. nuvežtas pas pusbrolį kunigą, buvo rengiamas stoti į kunigų seminariją, bet 1900 m. įstojo į Rygos vokišką technikos mokyklą. 1904 m. įstojo į Rygos politechnikos institutą, kur įsijungė į socialdemokratų veiklą.

1905 m. – revoliucijos veikėjas, Lietuvos socialdemokratų partijos narys. 1906 m. kovo mėn. pabėgo nuo arešto ir emigravo į JAV. Dirbo Bostone, metalo dirbinių ir pianinų dirbtuvėje. 1908 m. su J. Gegužiu iš A. Žvingilo nusipirko „Keleivį" ir jį leido iki 1943 m. vėliau – kartu su žmona Margarita, o 1945 m. laikraštį, spaustuvę ir pastatą padovanojo Amerikos lietuvių socialistų sąjungai, iki 1953 m. laikraščio administratorius. Dalyvavo Susivienijimo lietuvių Amerikoje, Tėvynės mylėtojų draugijos, Lietuvių socialistų sąjungos veikloje. XX a. ketvirtame dešimtmetyje įsitraukė į antinacinį judėjimą.

1912–1945 m. leido „Keleivio kalendorių", pats spausdinosi *Ikso* slapyvardžiu. 1912 m. subūrė scenos mėgėjų būrelį „Žaibas", kuris pastatė per 20 veikalų. Perskaitė per 2000 paskaitų visuomenei lietuvybės, socializmo, laisvamanybės klausimais. Parašė mokslo populiarinamųjų knygelių.

Bibliografija
-------------

* *Lietuvos Respublikos istorija nuo 1905 m. revoliucijos iki šių dienų*, 1921 m.
* *Lietuvių išeivija Amerikoje 1868–1961 m.*, 1961 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Stasius Michelsonas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 29 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 325 psl.
**Studijų aidai** – Kauno technologijos universiteto savaitraštis, leidžiamas nuo 1950 m. kovo 31 d. Kaune, K. Donelaičio g. 73-109.

Istorija
--------

Iki 1989 m. balandžio 5 d. vadinosi *„Už tarybinį mokslą"*. Pirmaisiais metais ėjo kaip Kauno valstybinio universiteto leidinys, seniausias pokario Lietuvos aukštųjų mokyklų leidinys – Vilniaus universiteto laikraštis *„Tarybinis studentas"* pasirodė dviem savaitėmis vėliau. 1951 m. reorganizavus Kauno universitetą ir susikūrus Kauno politechnikos institutui, laikraštis (tuo pačiu pavadinimu) tapo šios aukštosios mokyklos leidiniu (savaitraščiu). Institutui pasivadinus universitetu, nuo 1990 m. lapkričio 8 d. šis leidinys, tik nauju pavadinimu, eina kaip Kauno technologijos universiteto savaitraštis. Spausdintas „Raidės" spaustuvėje. Tiražas: 1950 m. – 1000 egz. 1981 m. – 3000 egz. 1987 m. – 3500 egz. 1997 m. – 1000 egz.

Rašo apie studentų gyvenimą, studijų ir mokslo kryptis, mokymo proceso tobulinimą, spausdina rašinius dorovės ir kultūros klausimais, satyros bei poezijos kūrinius.

Redaktoriai
-----------

* 1950 m. Arianas Prokopčikas
* 1951 m. Irena Žadeikaitė-Radvilavičienė
* 1952–1953 m. Česlovas Jakimavičius
* 1955 m. Henrikas Zvolinskas
* 1956–1957 m. Česlovas Jakimavičius
* 1957–1960 m. Jonas Gediminas Marčiukaitis
* 1960 m. Vytautas Gulbinas
* 1960–1969 m. Aleksandras Gluosnis
* 1969 m. Pranas Gudaitis
* 1969–1989 m. Jonas Zigmantas Bačiulis
* 1989–1994 m. Benjaminas Žulys
* 1994 m. Vaida Samuolytė
* Saulius Tvirbutas
* Giedrius Židonis

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Už tarybinį mokslą*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. - 398
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 476-477 psl.

Nuorodos
--------

* „Studijų aidai". Kauno technologijos universitetas Archyvuota kopija 2011-10-04 iš Wayback Machine projekto.
| Kopahujė |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Argentinos vėliava ArgentinaČilės vėliava Čilė |
|  |
| Aukštis | 2997 m |
|  |
| Tipas | stratovulkanas |
|  |
| Amžius | pliocenas |
|  |
| Aktyvumas | aktyvus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 2013 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 37°51′0″ p. pl. 71°10′0″ v. ilg.﻿ / ﻿37.85000°š. pl. 71.16667°r. ilg.﻿ / 37.85000; 71.16667Koordinatės: 37°51′0″ p. pl. 71°10′0″ v. ilg.﻿ / ﻿37.85000°š. pl. 71.16667°r. ilg.﻿ / 37.85000; 71.16667 |

**Kopahuė** (isp. *Volcán Copahue*) – ugnikalnis Patagonijos Anduose, Argentinos (Neukeno provincija) ir Čilės (Biobio regionas) teritorijose. Aukštis – 2997 m.

Tai stratovulkanas, susidaręs iš eoceno ir plioceno vulkaninių ir nuosėdinių uolienų. Yra plioceno laikotarpio kaldera, kurios matmenys 15x20 km. Ji susidarė prieš 0,6–0,4 mln. metų, ugnikalniui išmetus daug piroklastų. Dabartinė struktūra yra skydinis ugnikalnis, kurio storis nuo 8 iki 22 km. Jis holocene išsiveržė bent 6 kartus (paskutinį – 2012 m. gruodžio 23 d.). Rytinėje dalyje yra rūgštingas kraterio ežeras.

Kalno pavadinimas mapudungunų kalba reiškia „sieringo vandens vieta".

Nuorodos
--------

* Copahue Archyvuota kopija 2013-02-25 iš Wayback Machine projekto. Global Volcanism Program, Smithsonian Institution.
| Limajus |
| --- |
| Limajus Limajus |
| **Ilgis** | 430 km |
| **Baseino plotas** | 63 700 km² |
| **Vidutinis debitas** | 723,1 m³/s |
| **Ištakos** | Nahuel Huapi |
| **Žiotys** | Negras |
| **Šalys** | Argentinos vėliava Argentina |

**Limajus** (isp. *Río Limay*) – upė Argentinoje, šiaurės vakarų Patagonijoje; Negro upės ištaka. Išteka iš Nahuel Uapi ežero rytinės dalies, teka į šiaurės rytus, darydama kilpas ir meandras. Ties Neukeno miestu suteka su Neukeno upe ir sudaro Negrą. Sudaro sieną tarp Neukeno ir Rio Negro provincijų. Vanduo labai skaidrus.

Didžiausi intakai: dešinieji – Komaljas, kairieji – Čimohuinas, Pikun Leufu, Koljon Kura.

Didelė dalis upės naudojama hidroenergetinėms reikmėms: Alikuros, Piedra del Agilos, El Čokono, Arojito užtvankos. 1980 m. ties Arojitu įkurta vienintelė Pietų Amerikoje sunkiojo vandens gamykla.

Sportinė žūklė, poilsis paplūdimiuose ir pakrantėse.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Andrea Coronato, Fernando R. Coronato, Elizabeth Mazzoni, Mirian Vázquez. *Patagonia: una síntesis de su geografía física*. Ediciones Universidad Nacional de la Patagonia Austral, 2017.

Nuorodos
--------

* Turizmas prie Limajaus Archyvuota kopija 2006-05-09 iš Wayback Machine projekto.
* Žvejyba Limajuje
* Legenda apie Limajų Archyvuota kopija 2005-02-11 iš Wayback Machine projekto.
**Aldona Džiugaitė-Aleškevičienė-Statulevičienė** (1936 m. sausio 1 d. Džiuguose, Kurklių valsčiuje – 2017 m. vasario 24 d. Vilniuje) – Lietuvos matematikė, habilituota fizinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

1959 m. baigė Vilniaus universitetą. 1982 m. fizikos ir matematikos mokslų daktarė. 1959–2010 m. dirbo Matematikos ir informatikos institute.

Mokslinė veikla
---------------

Svarbiausi darbai iš tikimybių teorijos ribinių teoremų. Įrodė lokaliųjų ir integralinių ribinių teoremų Markovo grandinėms, atsitiktinių dydžių sumų maksimumų didelių nuokrypių teoremų ir atsitiktinių vektorių sumų didelių nuokrypių integralinių teoremų. Nustatė atsitiktinio klajojimo lokaliųjų laikų ribinius skirstinius ir konvergavimo greičio įverčius.

Įvertinimas
-----------

* 1987 m. LTSR valstybinė premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  seferis@gmail.com, Ricardas Seferis -. „Anykštėnų biografijų žinynas". *anykstenai.lt*. Nuoroda tikrinta 2024-02-05.
2. ↑  *Aldona Aleškevičienė-Statulevičienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 323 psl.
| **Algirdas Zabulionis** |
| --- |
| Gimė | 1954 m. gruodžio 4 d.Kaunas |
| Mirė | 2020 m. rugsėjo 21 d. (65 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | matematikas |
| Organizacijos | Vilniaus universitetas,  Nacionalinis egzaminų centras |
| Pareigos | Matematikos metodikos katedros vedėjas,  Švietimo politikos centro vadovas |
|  |
| Išsilavinimas | matematikos mokslų daktaras docentas |
| Alma mater | 1977 m. Vilniaus universitetas |

**Algirdas Zabulionis** (1954 m. gruodžio 4 d. Kaune – 2020 m. rugsėjo 21 d. Vilniuje) – lietuvių matematikas.

Biografija
----------

1977 m. baigė Vilniaus universitetą. 1992–1997 m. Matematikos metodikos katedros vedėjas, 2001–2004 m. Švietimo politikos centro vadovas. Nuo 1991 m. docentas. 1997–2001 m. Nacionalinio egzaminų centro direktorius. Nuo 2004 m. Didžiosios Britanijos švietimo konsultacinės bendrovės *Anglia Assessment Ltd.* vyriausiasis konsultantas (vykdo švietimo sistemos reformų projektus Mongolijoje, Indijoje, Gruzijoje, Moldovoje, Serbijoje ir kitose šalyse). Stažavo Tventės (Nyderlandai, 1995 m.), Oslo (1996 m.) universitetuose.

Mokslinė veikla
---------------

A. Zabulionio svarbiausios sritys buvo matematika ir jos mokymo metodika, testavimas, egzaminavimas. Paskelbė daugiau kaip 30 mokslinių straipsnių. Jis nuo pat nepriklausomybės pradžios kūrė Lietuvos švietimo sistemą, savo ekspertine patirtimi dalijosi su įvairiomis institucijomis iš keliasdešimties skirtingų šalių, inicijavo tarptautinių mokinių pasiekimų tyrimų vykdymą Lietuvoje, kūrė brandos egzaminų sistemą, kuri egzistuoja iki šiol. Vadovaudamas Nacionaliniam egzaminų centrui sukūrė esminius išorinio mokinių pasiekimų vertinimo principus, įgyvendino kitų šalių inovacijas, sutelkė šalies aukštųjų mokyklų ir bendrojo ugdymo įstaigų ekspertus.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Algirdas Zabulionis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014
2. ↑
| Maria Gaetana Agnesi |
| --- |
|  |
| **Gimė** | 1718 m. gegužės 16 d.Milanas |
| **Mirė** | 1799 m. sausio 9 d. (80 metų) |
| **Tautybė** | italė |
| **Sritis** | Matematika |
| **Įstaigos** | Bolonijos universitetas |
| **Žinomas už** | Agnesi ragana kreivė |

**Maria Gaetana Agnesi** (g. 1718 m. gegužės 16 d. – m. 1799 m. sausio 9 d.) – Italijos matematikė ir filosofė.
M. G. Agnesi parašė pirmąją knygą, kurioje diskutuojama apie diferencialų ir integralų skaičiavimus. Ji taip pat buvo Bolonijos universiteto garbės narė.

Sulaukusi tik devynerių metų matematikė skelbė mokslinius straipsnius. Be gimtosios italų kalbos, M. G. Agnesi dar kalbėjo graikiškai, vokiškai, prancūziškai, ispaniškai ir hebrajiškai.

Paskutinius savo gyvenimo dešimtmečius A. G. Agnesi praleido studijuodama teologiją ir vykdydama labdaringą veiklą. Labdaringa veikla vėliau išsiplėtė, kadangi ji savo namuose įsteigė ligoninę, kurioje gydė vargšus.

Sesuo Maria Teresa Agnesi Pinottini – Italijos klavesinininkė bei kompozitorė.

Agnesi ragana
-------------

Knygoje „Instituzioni analitiche" M. G. Agnesi aprašė kubinę funkciją, kurią 1703 m. pirmasis įvedė Luigi Guido Grandi. Tiek Agnesi, tiek Grandi apibūdino šią kreivę kaip „versiera" (liet. besisukančią).
Pavadinimas Agnesės ragana atsirado kiek vėliau, vertėjui John Colson neteisingai į anglų kalbą perskaičius žodį *la versiera* kaip *l’avversiera* itališkai reiškiantį *ragana*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Alic, Margaret (1986). *Hypatia's Heritage*. 124 Shoreditch High Street: The Women's Press. p. 138. ISBN 0-7043-3954-4.
2. ↑
| **Hermanas Veilasvok. *Hermann Weyl*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1885 m. lapkričio 9 d.Elmshornas, Vokietija |
| Mirė | 1955 m. gruodžio 8 d. (70 metų)Ciurichas, Vokietija |
|  |
| Sritis | Matematinė fizika |
|  |
| Alma mater | Getingeno universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Karališkosios draugijos narys
 |
|  |
|  **Vikiteka** | Hermann Weyl |
| Parašas |
|  |

**Hermanas Klausas Hugo Veilas** (vok. *Hermann Klaus Hugo Weyl*; 1885 m. lapkričio 9 d. Elmshorne, Vokietijoje – 1955 m. gruodžio 8 d. Ciuriche) – vokiečių matematikas ir fizikas. Jo tyrimai turėjo didelę reikšmę teorinės fizikos bei grynosios matematikos disciplinoms, įskaitant skaičių teoriją. Jis buvo vienas iš įtakingiausių dvidešimto amžiaus matematikų bei svarbus Pažangiųjų studijų instituto narys.

Biografija
----------

Veilas gimė Elmshorne, mažame miestelyje netoli Hamburgo, Vokietijoje bei lankė katalikiškąją Hamburgo gimnaziją Altonoje.

Nuo 1904 m. iki 1908 m. studijavo matematiką ir fiziką abiejuose, tiek Miuncheno, tiek Getingeno universitetuose, beje, pastarajame įgijo matematikos daktaro laipsnį. Po kelerių metų dėstytojavimo Getingeno universitete, jis išvyko į Ciurichą, kur užėmė matematikos pirmininko postą ETH Zurich universitete. Ten jis buvo Alberto Einšteino, kuris dirbo prie bendrosios reliatyvumo teorijos, kolega. Einšteinas turėjo didelę įtaką Veilui, dėl to vėliau jis stipriai susižavėjo matematine fizika. Veilas paliko Ciurichą 1930 m. ir išvažiavo atgal į Getingeną tapti D. Hilberto įpėdiniu, tačiau vėl turėjo persikelti 1933 m. naciams atėjus į valdžią, daugiausiai dėl to, kad jo žmona buvo žydė. Šie įvykiai privertė jį persikelti į naująjį Pažangiųjų studijų institutą Prinstone, Naujajame Džersyje. Jis ten liko iki atsistatydinimo 1951 m. Kartu su savo žmona, gyveno Ciuriche ir mirė 1955 m.

Nuorodos
--------

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Hermann Weyl***

* National Academy of Sciences biography
* Bell, John L. *Hermann Weyl on intuition and the continuum*
* Feferman, Solomon. „Significance of Hermann Weyl’s das Kontinuum"
* Straub, William O. Hermann Weyl Website
**Donatas Švitra** (1946 m. lapkričio 22  d. Kėdainiuose - 2019 m. kovo 17 d.) – matematikas, pirmasis Klaipėdos universiteto rektorius, profesorius, Klaipėdos politikas.

Biografija
----------

1952 m. jis pradėjo lankyti Ukmergės pradinę mokyklą, 1963 m. baigė Ukmergės 1-ają vidurinę mokyklą.
1963-1968 m. Vilniaus universiteto (VU) Matematikos fakultete studijavo matematiką. 
Nuo 1971 iki 1974 m. studijavo aspirantūroje Jaroslavlio universite. 1975 m. apgynė fizikos-matematikos mokslų kandidato disertaciją Matematikos institute Minske. 1988 m. apgynė fizikos-matematikos mokslų daktaro disertaciją TSRS MA Moksliniame susivienijime Leningrade. 1991 m. jam buvo suteiktas profesoriaus vardas.
1975-1990 m. dirbo Lietuvos MA Fizikos ir Matematikos institute jaunesniuoju moksliniu bendradarbiu, vyresniuoju moksliniu bendradarbiu, skyriaus vedėju. Nuo 1990 m. iki 1991 m. dirbo Lietuvos MA Ekosistemų analizės 
Klaipėdos universitete dirba nuo 1991 m. 1991-1993 m. Klaipėdos universiteto rektorius. Nuo 1993 m. KU Gamtos ir matematikos mokslų fakulteto Matematikos katedros profesorius. 1991-1994 m. buvo Ekologijos katedros vedėjas. Nuo 2002 m. matematikos katedros vedėjas. 
Mokslinių interesų sritys - diferencialinės lygtys su vėlavimu; Matematiniai modeliai ekologijoje, technikoje, fiziologijoje ir medicinoje.

Politinė karjera
----------------

1990-1993 m. buvo išrinktas į Klaipėdos miesto savivaldybės tarybą.

Bibliografija
-------------

* Д.Швитра. Динaмикa физиoлoгичeских систeм, "Мoкслaс", Вильнюс, 1989.
* Д. Швитра, Ю.С.Кoлeсoв. Aвтoкoлeбaния в систeмaх с зaпaздывaниeм, "Мoкслaс", Вильнюс,1977.
* D. Švitra, I. Basov, R. Vilkytė, Modeling of Glycaemia dynamics: impact of Physical exercises// Modelling and Control, 2010, Vol. 15, NO.2, 213-232.
* Švitra D. Basov I. Vilkytė R. Mathematical modeline of glycemia regulation// Baltic Endocrinology, 2010, Vol.5, No1, 13-23.
* D. Švitra, L. Stonkienė, Cheminių reakcijų dinamika: briuseliatoriaus modelio analizė// Lietuvos matematikos rinkinys. LMD darbai, 51tomas, 2010, 232-237.
* D. Švitra, I. Basov, R. Vilkytė, Diabeto gydimo strategija.// Lietuvos matematikos rinkinys. LMD darbai, 51tomas, 2010, 221-226.
* D. Švitra, K. Bučys, Reaktoriaus modelis su vėlavimu dėl konvekcijos.// Lietuvos matematikos rinkinys. LMD darbai, 51tomas, 2010, 238-243.
* D. Švitra, G. Žemaitis, Ichtiocenozės matematinis modelis su vėlavimu.// Lietuvos matematikos rinkinys. LMD darbai, 51tomas, 2010, 244-249.

Šaltiniai
---------

* CV Archyvuota kopija 2009-03-30 iš Wayback Machine projekto.
**Polifonija** (sen. gr. πολύ + φωνή 'daugiabalsiškumas') – daugiabalsė muzika pagrįsta savarankiškais balsais, kurie turėdami savo melodines linijas jungiasi į bendrą melodijų ansamblį.

Polifonijos priešingybė – homofonija.

Skiriamos dvi polifonijos rūšys: kontrastinė, kai vienu metu skamba kelios skirtingos melodijos, kurias atlieka skirtingi balsai (kontrapunktas) ir imitacinė, kai visi balsai atlieka tą pačią melodiją arba jos dalį, tik ne vienu metu (vėliau įstoję balsai imituoja pradinę melodiją). Šitokia rūšis būdinga kai kurių tautų (pvz. rusų) liaudies dainoms.

Polifoniniai žanrai
-------------------

Polifoniniai žanrai: periodas, dviejų dalių, trijų dalių forma, kanonas, invencija, fuga, fugato, choralo išdaila, variacijos (pasakalija, čakona), preliudas, ričerkaras, kancona, tokata.

Istorija
--------

Polifoninė liaudies muzika nuo seno egzistavo įvairiose pasaulio kultūrose: Užsachario Afrikoje, Melanezijoje, Kaukaze, Viduramžių jūros regione, Balkanuose. Polifonijos principais pagrįstos ir lietuvių liaudies sutartinės. Vakarų muzikos tradicijoje iki XIV a. vyravo diafonija. XV–XVI a. polifoninę muziką pradėjo plėtoti tokie kompozitoriai kaip Palestrina, Žoskenas de Prė, Johanesas Okenhemas, Gijomas Diufai, Jakobas Obrechtas, Džonas Dansteblis ir kt. Visa senoji polifonija, sukurta iki XVI a. vadinama griežtuoju stiliumi arba griežtuoju kontrapunktu, vėlesnė (nuo 17 a.), grindžiama harmoninėmis funkcijomis, – laisvuoju stiliumi arba laisvąja polifonija. Pastarosios polifonijos klasikais laikomi Bachas bei Hendelis.

Indoneziečių gamelanas, japonų gagaku muzika taip pat pagrįsta polifonijos principais.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  Eglė Gudžinskaitė. *Polifonija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIX (Pre-Reu). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
2. 1 2  *Полифония*,Большая советская энциклопедия, T. XX (Плата—Проб). – Москва: Советская энциклопедия, 1975
**Keplerio trikampis** – statusis trikampis, sudarytas iš trijų kvadratų, kurių plotai sudaro aukso pjūvio geometrinę progresiją.
**Keplerio trikampis** yra atskiras stačiojo trikampio atvejis, kurio kraštinės sudaro geometrinę progresiją. Progresijos santykis yra {\displaystyle {\sqrt {\varphi }}} kur {\displaystyle \varphi =(1+{\sqrt {5}})/2} yra aukso pjūvis, o progresiją galima užrašyti: {\displaystyle 1:{\sqrt {\varphi }}:\varphi } arba apytiksliai {\displaystyle 1:1.272:1.618}. Kvadratai, sudaryti ant šio trikampio kraštinių, sudaro kitą geometrinę progresiją: {\displaystyle 1:\varphi :\varphi ^{2}}. Kiti šio trikampio apibrėžimai apibūdina jį trimis dviejų skaičių Pitagoro vidurkiais arba lygiašonių trikampių įbrėžtinių apskritimų spinduliu.

Trikampis pavadintas Johaneso Keplerio vardu, tačiau jį galima rasti ankstesniuose šaltiniuose. Nors kai kurie šaltiniai teigia, kad senovės Egipto piramidės turėjo proporcijas, pagrįstas Keplerio trikampiu, dauguma mokslininkų mano, kad aukso pjūvis Egipto matematikams ir architektūrai nebuvo žinomas.

Istorija
--------

Keplerio trikampis pavadintas vokiečių matematiko ir astronomo Johaneso Keplerio (1571–1630) vardu, kuris apie šią figūrą rašė 1597 m. laiške. Kepleriui buvo įdomios dvi sąvokos, kurias galima panaudoti tyrinėjant šį trikampį: Pitagoro teorema ir aukso pjūvis.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Auksinis trikampis, lygiašonis trikampis, kurio pagrindo ir kraštinės ilgio santykis yra aukso pjūvis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Herz-Fischler, Roger (2000). *The Shape of the Great Pyramid*. Waterloo, Ontario: Wilfrid Laurier University Press. ISBN 0-88920-324-5. MR 1788996.
**David Frimpong Amoah**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | David Frimpong Amoah |
| Gimimo data | 2000 m. kovo 14 d. (23 metai) |
| Gimimo vieta | Gana |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FK Riteriai |
| **Numeris** | 12 |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2019–2019– | Riteriai→ *Riteriai B* | 01 0(0)16 0(2) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2024 m. vasario 6 d.. |

**Davidas Amoa** (*David Frimpong Amoah*; g. 2000 m. kovo 14 d.) – Ganos futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje. FK Riteriai narys.

Karjera
-------

Nuo 2019 m. atstovavo Riterių klubui.

Pirmoje sezono pusėje žaidė Riteriai B ekipoje. Pagrindinėje komandoje debiutavo 2019 m. rugpjūčio 17 d. rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris. Jose pasirodė po keitimo 73 minutę. Riteriai pralaimėjo šias rungtynes 0-1. 
Tai buvo vienintelės rungtynės, 2019 m. sezono A lygoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2019-04-23 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑

Nuorodos
--------

* Soccerway
**Kevin-Prince Boateng**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Kevin-Prince Boateng |
| Gimimo data | 1987 m. kovo 6 d. (36 metai) |
| Gimimo vieta | Berlynas, Vokietija |
| Ūgis | 1,84 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Hertha BSC |
| **Pozicija** | saugas |
| Jaunimo klubai |
| 19941994–2005 | Reinickendorfer FüchseHertha BSC |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2004–20072005–20072007–200920092009-201020102010-20112011-20132013-201520162016-20172017-20182018-20192018-20192019–202020202020–20212021– | Hertha BSC IIHertha BSCTottenham Hotspur→ Borussia Dortmund *(skol.)*PortsmouthGenoa CFC AC Milan AC MilanFC Schalke 04AC MilanUD Las PalmasEintracht FrankfurtUS Sassuolo→FC BarcelonaAC Fiorentina→Beşiktaş JK→A.C. MonzaHertha BSC | 29 (5)43 (4)14 (0)10 (0)22 (3)00 (0)26 (3)74 (10)46 (6)11 (1)28 (10)31 (6)13 (4)3 (0)14 (1)11 (3)24 (5)32 (0) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2010–2014 | Gana Gana | 15 (2) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023.
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2023. |

**Kevinas Princas Boatengas** (*Kevin-Prince Boateng*; g. 1987 m. gegužės 6 d.) – Vokietijos-Ganos futbolininkas, rungtyniaujantis vidurio saugo pozicijoje.

Gimė vokietės ir ganiečio šeimoje Berlyne. Kevinas turi du brolius – Džordžą ir Žeromą. Visi broliai atstovauja skirtingoms nacionalinėms rinktinėms – Ganai, Nyderlandams ir Vokietijai.

Boatengas jaunystėje treniravosi daugiausia Hertha BSC jaunimo komandoje, vėliau tapo dublerių komandos žaidėju, o 2005 m. priimtas į pagrindinę komandą. Nuo 2007 m. rungtyniavo daugiausia Anglijoje.

2010-aisiais Genoa jį nusipirko iš Portsmouth FC klubo už 5 milijonus svarų sterlingų ir tuoj pat išnuomavo AC Milan komandai. Vėliau sutartis buvo pakeista į bendrasavininkystės sutartį. 2011 m.

Boatengas pateko į Vokietijos sirgalių nemalonę, kai 2010 m. paskutinėse FA Taurės varžybose sutraumavo „Chelsea" žaidėją ir Vokietijos rinktinės kapitoną Michaelį Balaką. Dėl traumos jis praleido 2010 m. pasaulio čempionatą.

Kevinas Princas Boatengas žaidė įvairaus amžiaus Vokietijos jaunimo rinktinėse, dalyvavo jaunimo čempionatuose. 2006 m. Ganos futbolo federacija siūlė žaidėjui žaisti už Ganą 2006 m. pasaulio čempionate, bet Boatengas nesutiko. 2009 m. nesulaukęs pasiūlymų žaisti už Vokietiją, Boatengas priėmė Ganos pasiūlymą žaisti už savo tėvo gimtinę. Žaidėjas debiutavo Ganos rinktinėje 2010 m. draugiškose varžybose prieš Latviją. 2010 m. pasaulio čempionate įmušė įvartį aštuntfinalyje į JAV rinktinės vartus.

Dalyvavimas čempionatuose
-------------------------

| Čempionatas | Rinktinės vieta | Sužaidė rungtynių | Įvarčiai | 0Geltonos kortelės0 | 0Raudona kortelė už 2 geltonas0 | 0Tiesioginė raudona kortelė0 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Pasaulio čempionatai** |
| Pietų Afrika 2010 | ketvirtfinalis | 5 | 1 | 0 | 0 | 0 |
| Brazilija 2014 | I etapas | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 |

Laimėjimai
----------

Tottenham Hotspur
* Anglijos lygos taurė: 2007–08 m.

Milan
* Serie A: 2010–11 m.
* Supercoppa Italiana: 2011 m.

Eintracht Frankfurt
* DFB-Pokal: 2017–18 m.

Barcelona
* La Liga: 2018–19 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑
**Alex Kyeremeh**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Alex Kyeremeh |
| Gimimo data | 1995 m. rugpjūčio 5 d. (28 metai) |
| Gimimo vieta | Gana |
| Ūgis | 177 cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2019–2020202020212021 | Vilniaus VytisFC Hegelmann LitauenFK Nevėžis KėdainiaiDFK Dainava | 20 (10)06 0(3)09 0(1)16 0(1) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2021 m. lapkričio 28 d.. |

**Aleksas Kieremė** (*Alex Kyeremeh*; g. 1995 m. rugpjūčio 5 d.)– futbolininkas iš Ganos, saugas.

Karjera
-------

Futbolą pradėjo žaisti gimtinėje. Vėliau persikėlė į Ispaniją. Žaidė Albacete U19, Albacete B, CF Gavà ekipose.

Žaidė Vilniaus Vytyje nuo 2019 m. vasaros, o nuo 2020 m. vasaros FC Hegelmann Litauen ekipose.

### Kėdainių „Nevėžis"

2021 m. atstovavo Kėdainių „Nevėžio" klubui, kuris debiutavo A lygoje. Žaidė 15 numeriu pažymėtais marškinėliais. 2021 m. kovo 6 d. debiutavo pirmojo turo rungtynėse prieš Alytaus „Dainavą". Šiose rungtynėse pelnė antrą rungtynių įvartį ir svariai prisidėjo prie kėdainiečių pergalės prieš dzūkus. Galutinis rungtynių rezultatas buvo 2:0, o Kėdainių „Nevėžis" trumpam tapo pirmenybių lyderiais. Vėliau gavo traumą, kuri kuriam laikui išvedė iš rikiuotės. A lygoje sužaidė devynis susitikimus ir pelnė vieną įvartį. Liepos mėn. paliko Kėdainių „Nevėžio" futbolo klubą.

### Alytaus „Dainava"

2021 m. liepos 19 d. pranešta, kad žaidėjas persikėlė į DFK Dainava. Žaidė 42 numeriu pažymėtais marškinėliais. 

2021 m. liepos 20 d. debiutavo A lygoje rungtynėse prieš „Riterių" klubą. Aikštėje pasirodė 74 min. ir žaidė iki finalinio švilpuko.

2021 m. spalio 16 d. A lygos rungtynėse prieš „Džiugo" klubą pasižymėjo pelnydamas įvartį. Rungtynės baigėsi lygiosiosmis 1:1.

Statistika
----------

A lygos statistika.

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
|
| 2019 | **Vilniaus Vytis** | 14 | 7 |
|
| 2020 | **Vilniaus Vytis** | 6 | 3 |
|  |  |  |
| 2020 | **FC Hegelmann Litauen** | 8 | 3 |
|  |  |  |
| **2021** | **FK Nevėžis Kėdainiai** | 9 | 1 |
|  |  |  |
| **2021** | **DFK Dainava** | 16 | 1 |
|

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;

Paiekimai
---------

su FC Hegelmann Litauen
2020 Pirmos lygos antroji vieta.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* lietuvosfutbolas.lt
* Soccerway
* Transfermarkt
* hegelmannsports.lt
**Đorđe Gagić**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1990 m. gruodžio 28 d. (33 metai) |
| Gimimo vieta | Benkovacas, Kroatijos SR, Jugoslavija |
| Ūgis | 2,11 m |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Panevėžio „Lietkabelis" |
| **Pozicija** | vid. gynėjas, s. k. puolėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 2009–20112011–20122012–201520152015–201620162016–2017201720172018–201920192019–20202020–202220222022–20232023–20242024– | Baro „Mornar"Vršaco „Hemofarm"Belgrado „Partizan"Gaziantepo „Gaziantep"Brindizio „New Basket"Tenerifės „Iberostar"Minsko „Cmoki" Stambulo „İstanbul BB"Giresuno „Yeşilgiresun"Belgrado „Partizan" Salonikų „Aris"Aleksandrovaco „Igokea"Panevėžio „Lietkabelis"Blua „ADA Basket 41"Čačako „Borač"Vilniaus „Wolves"Panevėžio „Lietkabelis" |  |
| Šalies rinktinė |
| 2013 | Serbija Serbija | 3,5 |
|  |

**Džordžė Gagičius** (serb. *Ђорђе Гагић* = *Đorđe Gagić*; g. 1990 m. gruodžio 28 d.) – Serbijos krepšininkas, rungtyniaujantis vidurio puolėjo arba sunkiojo krašto puolėjo padėtyse.

Prieš pradėdamas profesionalo karjerą treniravosi „FMP", „Superfund", „Vojvodina Srbijagas" ir „Crvena zvezda" jaunimo komandose. 2009 m. debiutavo Baro „Mornar" klube iš Juodkalnijos. 2012–2015 m. rungtyniavo Belgrado „Partizan", kur netruko tapti pagrindiniu vidurio puolėju. 2012–13 m. sezone „Eurolygoje" rinko vidutiniškai po 5,4 taško, 2013–14 m. – po 3,6. 2015 m. paliko komandą dėl neišmokamo atlyginimo. Vėliau dažnai keitė klubus: rungtyniavo Italijoje, Turkijoje, Ispanijoje, Baltarusijoje. 2018–2019 m. sezonui grįžo į „Partizan". Vėliau karjerą tęsė Graikijoje, Bosnijoje ir Hercegovinoje.

2020 m. jau įsibėgėjus sezonui, prisijungė prie Panevėžio „Lietkabelio", treniruojamo tautiečio Nenado Čanako, ir netruko tapti vienu svarbiausių komandos žaidėjų. Vėliau rungtyniavo Prancūzijoje, sezono viduryje grįžo į Serbiją. Vėliau vėl grįžo į Lietuvą, trumpai žaidė Vilniaus „Wolves", tada – vėl „Lietkabelyje".

Su Serbijos rinktine Džordžė Gagičius rungtyniavo 2013 m. Europos krepšinio čempionate, kur vidutiniškai rinko po 3,5 taško.

Laimėjimai
----------

* Vasaros universiada: bronza – 2013 m.
* Adrijos lyga: 2013 m.
* Serbijos krepšinio lyga: 2013, 2014 m.
* Baltarusijos krepšinio lyga: 2017 m.
* Serbijos krepšinio taurė: 2018, 2019 m.
* LKL vicečempionas: 2022 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Đorđe Gagić za MVP: Grobari su nešto neverovatno"
2. ↑  „Gagić podneo zahtev za raskid ugovora"
3. ↑  Gagičius grįžta rungtyniauti į Adrijos lygą, *basketnews.lt*
4. ↑  Djordje GAGIC (SRB), *archive.fiba.com*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Nematoda** |
| --- |
| Žmoginė askaridė (Ascaris lumbricoides)Žmoginė askaridė (*Ascaris lumbricoides*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Apvaliosios kirmėlės  *( Nematoda)* |

 |

**Apvaliosios kirmėlės**, **nematodai** (*Nematoda*) – bestuburių gyvūnų tipas, labai didelis rūšių skaičiumi. Joms priklauso jūrose, gėluose vandenyse, dirvoje ir organinėse medžiagose gyvenantys gyvūnai.

Daugeliparazitiškai. Parazitiniai nematodai paprastai būna verpstiško kūno formos, turinčios raumeningų lūpų apsuptą burnos angą. Regėjimo organų parazitinės formos neturi, tačiau turi lytėjimo organus (kauburėlius, papilus, šerelius), bei cheminio jutimo organus – amfidus. Kraujotakos ir kvėpavimo sistemų neturi.
Didžiausios apvaliosios kirmėlės gali būti net 9 metrų ilgio, jos gyvena banginiuose, tačiau didžioji dalis yra daug mažesnės, iki 15 cm ilgio. Parazitinių apvaliųjų kirmėlių pavyzdys – kačių organizme parazituojančios *Toxocara cati* kirmėlės, kuriomis katės apsikrečia per apkrėstą žemę. Jaunos jos gali būti įvairiose gyvūno kūno vietose, o suaugusios – kačių žarnyne. Šiomis kirmėlėmis gali apsikrėsti ir žmogus nuo kačių ar šunų.

Apvaliosios kirmėlės turi pirminę kūno ertmę, odos raumenų maišelį, dvišonę kūno simetriją. Tai skirtalyčiai gyvūnai, turintys raumenų, virškinimo (užpakalinė virškinimo sistemos dalis ir išeinamoji anga), šalinimo, nervų ir lytinių organų sistemas. Visi organai yra sudaryti iš nedaugelio labai stambių ląstelių (pvz. viena didžiulė ląstelė sudaro šalinimo liauką, 4 labai stambios fagocitinės ląstelės papildo šalinimo organus ir t. t.)

Apvaliosios kirmėlės įprastai skirstomos į dvi klases:

* *Adenophorea*
	+ Spiralinė trichina (trichina) (*Trichinella spiralis*)
	+ Žmoginis plaukagalvis (*Trichocephalus trichiurus*)
* *Secernentea*
	+ Askaridė (žmoginė askaridė) (*Ascaris lumbricoides*)
	+ Kreivagalvis (ankilostoma) (*Ancylostoma duodenale*)
	+ Rišta (*Dracunculus medinensis*)
	+ Spalinė (landuonis) (*Enterobius vermicularis*)
	+ Strongiloidas (*Strongyloides stercoralis*)
	+ *Toxocara*

* Trichina raumeniniame audinyjeTrichina raumeniniame audinyje
* Trichinos lervaTrichinos lerva

Sukeliamos ligos
----------------

* Dramblialigė – sukėlėjas – siūlinė apvalioji kirmėlė *Wuchereria*, tarpinis šeimininkas – moskitai.
* Askaridiozė – sukelėjas – žmoginė askaridė (lot. *Ascaris lumbricoides*), tarpinio šeimininko nėra.
* Trichineliozė sukelėjas – spiralinė trichina (lot. *Trichinella spiralis*), tarpinio šeimininko nėra.