recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Edmundas Jasiūnas** (1923 m. vasario 10 d. Pandėlyje – 2007 m. birželio 28 d. Kauno raj.) – Lietuvos inžinierius, lakūnas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1942 m. baigęs Kauno aukštesniąją technikos mokyklą studijavo Vytauto Didžiojo universitete. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1946–1950 m. studijavo Aukštojoje technikos mokykloje Karlsrujėje. 1950 m. persikėlęs į JAV studijavo Ilinojaus universitete Čikagoje.

1951–1986 m. dirbo įvairių įmonių projektavimo įstaigose. 1952–1957 m. Filatelistų draugijos „Lietuva" valdybos narys, 1963–1964 m. pirmininkas. Nuo 1963 m. komercinių lėktuvų pilotas, nuo 1969 m. inžinierius. 1970–1973 m. metraščio „Plieno sparnai" redaktorius. 1969–1971 m. į magnetono juostelę įrašė didelės apimties ir vertės dailininko Adomo Varnus atsiminimus. Nuo 1986 m. lietuvių spaudos bendrovės prezidentas, 1987–1996 m. laikraščio „Lietuvos balsas" vyr. redaktorius.

Lietuvos aviacijos muziejaus rėmėjas ir bendradarbis. 1993 m. liepos 5-17 d. su Vladu Kensgaila skrisdami lėktuvo „Lituanica" kopija maršrutu Kaunas – Soldinas-Kaunas simboliškai baigė Dariaus ir Girėno skrydį. 1997 m. istorinę medžiagą apie transatlantinį lakūną Feliksą Vaitkų, sukomplektuotą vienuolikoje tomų, padovanojo Vytauto Didžiojo karo muziejui. Palaidotas Romainių kapinėse.

Bibliografija
-------------

* Civilinė aviacija Jungtinėse Amerikos Valstijose, 1969 m.
* Darius ir Girėnas 1933–1983 m. albumas, Čikaga, 1984 m. 1993 m. Kaune ir Vilniuje pavadinimu „Darius ir Girėnas 1933-1993 m."
* Felikso Vaitkaus skrydis per Atlantą: antrojo lietuvių Transatlantinio skrydžio šešiasdešimtmečiui, Čikaga, 1986 m. Vilnius, 1995 m.

Įvertinimas
-----------

* 1993 m. Dariaus ir Girėno medalis

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Edmundas Jasiūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 582 psl.
2. ↑
| **Edmundas Basys** |
| --- |
| Gimė | 1907 m. lapkričio 4 d. |
| Mirė | 1974 m. vasario 11 d. (66 metai) |
| Palaidotas (-a) | Dūkšto (Ignalinos r.) kapinėse |
| Tėvas | Mykolas Basys |
| Motina | Mikalina Ragaišytė |
|  |
| Veikla | Vilniaus arkivyskupijos administratorius, Šilutės altarista |
| Pareigos | kunigas |

**Edmundas Basys** (1907 m. lapkričio 4 d. – 1974 m. vasario 11 d.) – Romos katalikų kunigas, Vilniaus arkivyskupijos administratorius.

Biografija
----------

Gimė paringiškių Mykolo Basio ir Mikalinos Ragaišytės šeimoje, buvo pakrikštytas Daugėliškio bažnyčioje (Akto Nr. 213). Vyriausias Basių sūnus, turėjo brolius Kostą, Antaną, Juozą ir seserį Liudą. ​Pradinį išsilavinimą gavo namuose, kur jį mokė tėvo pasamdyta mokytoja Paulina Mikalauskaitė. Rūpindamasis tolesniu sūnaus lavinimu, tėvas 1919 m. nuvežė jį mokytis į tik ką atidarytą Švenčionių gimnaziją. Čia baigęs šešias klases, mokslą tęsė Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijoje. Ją baigė 1928 m. ir po metų įstojo į Vilniaus kunigų seminariją.

​1935 m. birželio 20 d. Vilniaus katedrojeįšventintas kunigu. 1935 m. liepos 11 d. paskirtas pavaduoti Mielagėnų parapijos kleboną, išvažiavusį atostogų. 1935 m. rugsėjo 3 d. skiriamas vikaru į Eišiškes. 1939 m. liepos 11 d. einantis prefekto (mokyklų kapeliono) pareigas, skiriamas laikinai pavaduoti Daugėliškio kleboną. 1942 m. balandžio 23 d. Vilniaus generalvikaras Titulinis Arkivyskupas Mečislovas Reinys paskyrė E. Basį Vilniaus arkivyskupijos kurijos kancleriu. 1942 m. spalio 3 d. M. Reinys suteikė E. Basiui įgaliojimus valdyti arkivyskupiją tuo atveju, jeigu:

* arkivyskupas būtų trumpesniam ar ilgesniam laikui išvykęs;
* būtų sukliudytas jo valdymas;
* arkivyskupas mirtų.

1945 m. liepos 20 d. M. Reinys suteikė E. Basiui įgaliojimus perimti arkivyskupijos Lietuvai priklausančios dalies valdymą, jeigu:

* arkivyskupas būtų trumpesniam ar ilgesniam laikui išvykęs;
* būtų sukliudytas jo valdymas.

1946 m. suėmus M. Reinį, E. Basys perėmė Vilniaus arkivyskupijos Lietuvai priklausančios dalies valdymą. 1949 m. rugpjūčio 5 d. kunigo Juozapo Vaičiūno pasirašytame pažymėjime Nr. 597/49 teigiama, kad „kun. Edmundas Basys Mykolo sūnus, yra komandiruojamas į Šilutę trims mėnesiams."

1974 m. vasario 15 d. raštu Nr. 102 Telšių vyskupijos kurija pranešė: „Š. m. vasario 11 d. mirė kunigas Edmundas Basys, buvęs Vilniaus arkivyskupijos Valdytojas (1946–1949), Šilutės altaristas, gimęs 1907 m. palaidotas š. m. vasario 14 d. Dūkšto (Ignalinos r.) kapinėse."

Šaltiniai
---------

* ​Parapijos išleistas lankstinukas „Vilniaus Šv. Mikalojaus parapija" 2007 m. ​Minime Šv. Mikalojaus bažnyčioje dirbusius kunigus, kuriems būtų sukakę 100 metų.[paaiškinti]
2008 m.
**Jevgenijus Griškovecas** (rus. *Гришковец, Евгений Валерьевич*, 1967 m. vasario 17 d.) – rusų dramaturgas, rašytojas, muzikantas ir aktorius.

Biografija
----------

1994 m. baigė Kemerovo universiteto filologijos fakultetą. 1990-aisiais įkūrė nepriklausomą teatrą „Ložė", kuriame pastatė 9 spektaklius.

1998 m. išvyko gyventi į Kaliningradą. Tais pačiais metais Maskvos žiūrovams pristatė pirmąjį monospektaklį „Kaip aš suvalgiau šunį". Vėliau sukūrė kitus spektaklius: „Tuo pat metu", „Žiema", „Rusų keliautojo užrašai", „Planeta", „Drednautai", „Apgultis", „Dėdė Otas serga", „Namai" (kartu su Ana Matison), „+1".

Parašė populiarų romaną „Rubaška" („Marškiniai"), 2004 m. Rusijoje gavusį „Metų knygos" apdovanojimą kategorijoje „Debiutas".

2002 m. pabaigoje J. Griškovecas su grupe „Bigudi" įrašė pirmąjį muzikinį albumą „Seijčas" („Dabar"), vėliau pasirodė dar keturi jo ir „Bigudi" albumai.

Dalyvauja teatro festivaliuose.

Kūryba žinoma ir Lietuvoje, jis yra joje viešėjęs. Pjesę „Miestas" Oskaro Koršunovo teatre buvo pastatęs Saulius Mykolaitis.

Darbai
------

### Knygos

„Rubaška" (Marškiniai)

### Spektakliai

* „Kaip aš suvalgiau šunį"
* „Tuo pat metu"
* „Žiema"
* „Rusų keliautojo užrašai"
* „Planeta"
* „Drednautai"
* „Apgultis"
* „Dėdė Otas serga"
* „Namai"
* „+1"

### Muzikiniai albumai

* „Seijčas" (Dabar)
* „Pet"
* „Sekunda" (Sekundė)

Nuorodo s
---------

* Interviu su J. Griškovecu
* Kitas interviu su J. Griškovecu
* Trumpa biografija
| **Jevgenij Machovenko** |
| --- |
| Gimė | 1971 m. birželio 4 d. (51 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | teisininkas, istorikas. |
|  |
| Alma mater | 1993 m. Vilniaus universitetas |

**Jevgenij Machovenko** (g. 1971 m. birželio 4 d. Vilniuje) – teisininkas, teisėtyrininkas, Lietuvos teisės istorikas, Vilniaus universiteto (VU) profesorius, VU Teisės fakulteto (TF) Teisės istorijos instituto dėstytojas.

Išsilavinimas
-------------

VU Teisės fakultete baigė vienpakopes teisės studijas, jam suteiktas teisininko kvalifikacinis laipsnis. Baigė doktorantūros studijas. 1998 m. spalio 19 d. apgynė disertaciją „Nelietuviškų žemių teisinė padėtis Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje", socialinių mokslų (teisės krypties) daktaras.

Mokslinė, pedagoginė veikla
---------------------------

Po studijų liko dėstyti Fakultete. Buvo VU TF Teisės teorijos ir teisės istorijos katedros asistentas, vyresnysis asistentas, docentas. Nuo 2010 m. profesorius.

2009 m. gegužės 12 d. atliko habilitacijos procedūrą tema „XII-XX a. Lietuvos teisinės teorijos sistemos istorija" (socialinių mokslų sritis, teisės kryptis 01S).

Mokslinių interesų sritys – Lietuvos teisės istorija, teisės teorija. Savo darbuose atskleidžia LDK teisę, atsižvelgdamas į jos evoliuciją per 500 metų, užpildo vienas didžiausių Lietuvos istorinės teisės literatūros spragų.

Teisės mokslo leidinio „Teisė" redaktorių kolegijos narys, atsakomasis sekretorius.

Moka ukrainiečių, rusų, lietuvių, lenkų, baltarusių, lotynų kalbas.

Bibliografija
-------------

* Nelietuviškų žemių teisinė padėtis LDK (XIV–XVIII a.), monografija. Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 1998, 218 p;
* LDK teisės šaltiniai. Vilnius, 2000;
* Teisingumo vykdymas Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje: diskusiniai klausimai (mokomoji priemonė). Vilniaus universitetas. – Vilnius: Justitia, 2007. – 110 p;
* Vilniaus universiteto Teisės fakultetas 1641–2007 metais / Jevgenij Machovenko, Mindaugas Maksimaitis. – Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2008.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos mokslo potencialas Archyvuota kopija 2013-11-10 iš Wayback Machine projekto. (Jevgenij Machovenko)
2. ↑  Jevgenij Machovenko habilitacijos procedūra
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Moshe ben Shimon Margalit** |
| --- |
| Gimė | 1710 m.Kėdainiai, Abiejų Tautų respublika |
| Mirė | 1780 m. (~70 metų)Brodai, Abiejų Tautų respublika |
|  |
| Veikla | Rabinas |

**Mozė ben Simonas Margolitas** (1710 m. Kėdainiuose, Abiejų Tautų respublika – 1780 m. Broduose, Abiejų Tautų respublika) – rabinas, Talmudo ir Toros aiškintojas.

Biografija
----------

Gimė 1710 m. Kėdainiuose. Per savo gyvenimą parašė kelis Talmudo ir Toros aiškinimus, žymiausias *Pnei Moshe* (Mozės veidas), kuriame stengėsi palengvinti Talmudo skaitymą. Antrajame Talmudo aiškinimo darbe *Mareh Panim* (Veido rodymas) tyrinėja Talmudo teisę. Jo aiškinimą vėliau perėmė rabinai David ben Naphtali Fränkel ir Yaakov Dovid Wilovsky. Mirė 1780 m. Broduose, dab. Ukrainoje.

Literatūra
----------

* Margalioth, Mordechai (1949–1950). Encyclopedia of Great Men in Israel. Joshua Chechik and Mossad ha-Rav Kook. pp. 1124–1127.
* Günter Stemberger, Einleitung in Talmud und Midrasch, München 1992
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Prokletijos kalnai. Valbonos perėja šiaurės Albanijoje
Komano tvenkinys Drino kanjone
**Prokletijės kalnai** (serb. *Проклетије*, alb. *Bjeshkët e Nemuna*, 'Prakeiktieji kalnai') arba **Šiaurės Albanijos Alpės** (alb. *Alpet Shqiptare*) – Dinarų kalnams priklausantis kalnų masyvas Albanijos, Juodkalnijos ir Serbijos (Kosovo) teritorijose. Aukščiausia viršukalnė – Jezerca (2994 m). Ji yra šiaurės Albanijoje ir yra aukščiausia ne tik Prokletijos kalnuose, bet ir visuose Dinaruose. Čia iškilusios ir aukščiausios Juodkalnijos ir Kosovo viršukalnės – atitinkamai Zla Kolata (2534 m) ir Džeravica (2656 m).

Kalnai sudaryti iš kalkakmenio, ryškiai paveikti karstinės ir ledynų erozijos, stačiomis viršūnėmis. Gausu kanjonų (žymiausias – Rugovos, Serbijoje), gilių tarpukalnių slėnių. Telkšo keletas nedidelių ledyninių ežerų (Plavo, Buni Jezercės, Silbicės, Džeravicos ir kt.). Prokletijos kalnuose ištakas gauna pagrindinės Driną sudarančios upės – Tara ir Limas, taip pat išteka Baltasis Drinas, Ibaras, Cijevna. Yra keletas skaidraus krištolinio vandens krioklių (Baltojo Drino, Grunaso).

Dėl savo atokumo, neprieinamumo Prokletijės kalnai retai gyvenami, todėl čia išlikę daug nepaliestos gamtos. Kalnai apaugę spygliuočių miškais ir krūmynais, yra apie 2000 augalų rūšių, dalis jų – endeminės. Čia yra ir didžiausia drugių įvairovė Europoje (140 rūšių). Kalnuose tebegyvena jau daug kur Europoje išnykę gyvūnai – rudieji lokiai, pilkieji vilkai, lūšys, gemzės, šakalai, rudosios lapės, miškinės katės, ūdros, alpinės salamandros, ugninės salamandros, didieji apuokai, vapsvaėdžiai, kilnieji ereliai, sakalai keleiviai, akmeniniai keklikai. Kalnų gamta saugoma dvejuose nacionaliniuose parkuose (abu Albanijoje): Tetčio ir Valbonos.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Prokletijės kalnai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| ***Mirtini kompanionai*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | The Deadly Companions |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Sam Peckinpah |
| Scenaristas (-ai) | Albert Sidney Fleischman |
| Metai | 1961 |
| Žanras | vesternas, drama |
| Trukmė | 93 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Mirtini kompanionai** (angl.  *The Deadly Companions*) – 1961 m. sukurtas vesternas, režisieriaus Sam Peckinpah debiutas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Maureen O‘Hara – Kitė Tilden
* Brian Keith – Geltonkojis
* Chill Wills - Turkas
* Strother Martin – Parsonas
* Will Wright – daktaras Aktonas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Buvęs pilietinio karo veteranas, vadinamas Geltonkoju, kartu su dviem kaubojais miestelyje tampa susišaudymo dalyviu ir per klaidą nušauna kabareto šokėjos Kitės Tilden mažametį sūnų. Kadangi jos miestelyje niekas nemėgsta, moteris nusprendžia nugabenti sūnaus kūną ir jį palaidoti greta šio tėvo apačių teritorijoje, o Geltonkojis, jausdamas kaltę dėl įvykio, nusprendžia ją lydėti šioje pavojingoje kelionėje...
| ***Mirtinas žaidimas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Peter S. Traynor |
| Scenaristas (-ai) | Anthony OvermanMichael Ronald Ross |
| Vaidina | Sondra LockeColleen CampSeymour CasselBeth Brickel |
| Metai | 1977 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 91 min. |
| Kalba | anglų |
| Biudžetas | 150 tūkst. JAV dolerių |
| **IMDb įrašas** |

**Mirtinas žaidimas** (angl. *Death Game*) – 1977 m. JAV sukurtas psichologinis trileris.

Yra sukurti du jos perdirbiniai – 1980 m. Ispanijoje nufilmuotas „Viciosas al Desnudo" ir 2015 m. režisieriaus Eli Roth sukurtas filmas „Tuk tuk" su Keanu Reeves pagrindiniame vaidmenyje. Pastarąjį prodiusavo pirmojo filmo aktoriai Locke, Camp ir režisierius Traynor.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Sondra Locke – Džekson
* Colleen Camp – Dona
* Seymour Cassel – Džordžas Maningas
* Beth Brickell – Karen Maning

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Džordžas Maningas, 40-metis verslininkas iš San Francisko, lieka per savo gimtadienį vienas, kuomet jo žmona priversta skubėti į kitą miestą pas priepuolį patyrusią motiną. Vėlų vakarą, per liūtį, į jo duris pasibeldžia dvi jaunos merginos, prisistačiusios kaip Džekson ir Dona. Jos vyksta į vakarėlį kitoje miesto pusėje, tačiau sugedo automobilis. Džordžas įsileidžia merginas į namus, kad šios galėtų išsidžiovinti drabužius ir paskambinti draugui.

Atsidūrusios viduje, merginos netrunka išprovokuoti šeimininką fiziniam suartėjimui, nepaisant to, jog šis leimingai vedęs.

Atsikėlęs ryte, Džordžas nustemba, kad merginos vis dar jo namuose. Netrukus paskambina žmona, kuri praneša dar kurį laiką užtruksianti. Merginos nerodo jokio ketinimo išvažiuoti, o jų elgesys tampa visiškai neprognozuojamas: nuo meilikavimo iki grasinimų apkaltinti seksualine prievarta. Pikti pokštai ir žodžiai virsta veiksmais, kol galiausiai Džordžas surišamas, o merginos pareiškia, kad jis savo elgesiu nusipelnė mirties...
| ***Miręs taikinys*** |
| --- |
|  |
| Pavadinimas | Arde baby, arde |
| Kilmės šalis |  Meksika |
| Režisierius | Jose Bolanos |
| Scenaristas (-ai) | Jose BolanosPedro F. MiretTony Monaco |
| Metai | 1975 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 97 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Miręs taikinys** (isp.  *Arde baby, arde*) – 1971 m. Meksikoje sukurtas vesternas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Glen Lee – Džonis
* Venetia Vianello – Kelė
* James Westerfield – Džonas Eplbis
* Virgil Frye – Poginas
* Evaristo Marquez – Lucius

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Vienišas pagyvenęs duobkasys prerijose aptinka ir imasi globoti našlaičiu likusį berniuką. Ilgainiui Džonis tampa duobkasio padėjėju ir kartu laidoja mirusiuosius. Vis dėlto jaunuolio toks gyvenimo būdas ir menkas uždarbis netenkina ir jis nusprendžia rasti lengvesnį būdą prasimanyti pinigų. Jis nori apiplėšti banką ir tokiu būdu apsirūpinti visam gyvenimui, kad paskui kartu galėtų atidaryti savo laidojimo namus, nors senasis duobkasys tam priešinasi.

Viename mieste jaunuolis įsimyli vietinę prostitutę, tačiau šios vaikinas, nesėkmingai suplanavęs ir įvykdęs apiplėšimą, priverstas sprukti, kartu pasiimdamas ir merginą. Nenorėdamas jos prarasti, Džonis leidžiasi iš paskos...
| ***Mirtis avi aukštakulniais*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Italija Ispanija |
| Režisierius | Luciano Ercoli |
| Scenaristas (-ai) | Ernesto GastaldiMahnahen Velasco |
| Metai | 1971 |
| Žanras | giallo |
| Trukmė | 101 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Mirtis avi aukštakulniais** (it. *La morte cammina con i tacchi alti*) – 1971 m. sukurtas giallo filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Susan Scott – Nikolė
* Frank Wolff – Robertas Metjusas
* Simon Andreu – Mišelis
* George Rigaud – kapitonas Lenis
* Jose Manuel Martin – Smitas
* Claudie Lange – Vanesa Metjus

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Patyręs seifų plėšikas po sėkmingo „darbo" nužudomas traukinyje, tačiau jo grobis dingsta. Policija apklausai iškviečia jo dukterį Nikolę, tačiau ši tvirtina nieko nežinanti apie tėvo nusikaltimus. Netrukus Nikolę, dirbančią šokėja, pradeda persekioti paslaptingas vyras žydromis akimis ir balsą atkuriančiu elektroniniu prietaisu. Po vieno užpuolimo Nikolė pradeda įtarinėti savo vaikiną Mišelį, todėl su nauju pažįstamu, turtuoliu Robertu Metjusus išvyksta į atokų Anglijos kaimelį. Robertas yra vedęs, tačiau tikina ketinantis netrukus išsiskirti ir visiems aplinkiniams Nikolę pristato kaip savo žmoną. Po kurio laiko policija randa nužudytą Nikolę, vėliau – ir Vanesą Metjus. Policija toliau tiria nusikaltimą, kol suranda pagrindinį kaltininką – Robertą Metjusą, buvusį Nikolės tėvo kompanioną...
| **Carex flava** |
| --- |
| Gelsvoji viksva (*Carex flava*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Viksvuoliniai  *( Cyperaceae)* |
| Gentis: | Viksva  *( Carex)* |
| Rūšis: | Gelsvoji viksva  *( Carex flava)* |

 |
| Binomas |
| ***Carex flava***Schumach. |

**Gelsvoji viksva** (*Carex flava*) – viksvuolinių (*Cyperaceae*) šeimos viksvų (*Carex*) genties augalas. Savaime paplitęs Šiaurės Amerikoje, Vakarų ir Centrinėje Azijoje, Centrinėje ir Pietvakarių Europoje, taip pat ir Lietuvoje.

Augavietės
----------

Auga šlapiose pievose, pamiškėse, pelkių pakraščiuose. Mėgsta saulėtas, atviras vietas ar dalinį šešėlį, seklų vandenį. Randama 0-2000 m aukštyje.

Biologija
---------

Tai daugiametis, 10-75 cm aukščio tankiakeris žolinis augalas. Turi trumpą šakniastiebį be palaipų. Šaknys siekia iki 20 cm gylį. Stiebas status, su trimis aštriomis briaunomis. Lapai plokšti, 4-5 mm pločio, 5-30 cm ilgio, gelsvi.

Žiedynkotis iki 18,5 cm ilgio ir 2-4,5 mm pločio, ilgesnis už žiedyną. Žiedyno viršūninė varputė stati, 9-22 mm ilgio ir 1-3 mm pločio, kuokelinė, žydėjimo metu aptekusi dulkinėmis, vėliau su sausomis pažiedėmis. Po ja yra 2-5 rutuliškos, 8-22 mm ilgio ir iki 12 mm pločio piestelinės varputės, kurių žiedai turi po tris piesteles. Kuokeliniai žiedai turi po tris kuokelius, kurių dulkinės 1-2,1 mm ilgio.

Žydi gegužės-birželio mėnesiais. Piestelinėse varputėse peržydėjus augalui išauga gana dideli, gysloti, 5-7 mm ilgio, geltoni maišeliai su išlinkusiais, 1,3-2,7 mm ilgio snapeliais. Vaisius – iki 2 mm ilgio riešutėlis. Vaisius išnešioja vanduo, tačiau gali būti ir paukščiai ar žinduoliai. Kadangi šakniastiebis trumpas, gali būti, kad dauginasi tik sėklomis.

Augalo chromosomų rinkinys diploidinis, 2n = 60. Dažnai auga su kitų rūšių viksvomis ir sudaro hibridus.

Gelsvoji viksva panaši į dirvoninę viksvą (*C. viridula*), tačiau skiriasi platesniais lapais, didesniais maišeliais.

Nuorodos
--------

* Gelsvosios viksvos mokslinis lotynų kalba pavadinimas ir sinonimai per Theplantlist.org Archyvuota kopija 2019-06-02 iš Wayback Machine projekto. (anglų k.)
* Gelsvosios viksvos porūšiai, varietetai ir formos per Tropicos.org (anglų k.)
* Carex flava – Flora of North America (anglų k.)
* Carex flava – Minnesota department of natural resources (anglų k.)
* Carex flava – Wilde planten in Nederland en België Archyvuota kopija 2016-07-08 iš Wayback Machine projekto. (olandų k.)

Literatūra
----------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gelsvoji viksva** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vasarą žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Vilnius, Mokslas, 1987, 194 p.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Brenthis ino** |
| --- |
| Gelsvasis perlinukas (Brenthis ino)Gelsvasis perlinukas (*Brenthis ino*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Drugiai  *( Lepidoptera)* |
| Šeima: | Pleštekės  *( Nymphalidae)* |
| Gentis: | *Brenthis*  *( Brenthis)* |
| Rūšis: | Gelsvasis perlinukas  *( Brenthis ino)* |

 |
| Binomas |
| ***Brenthis ino***Rottemburg, 1775 |

**Gelsvasis perlinukas** (*Brenthis ino*) – pleštekių (*Nymphalidae*) šeimos drugys. Gyvena pamiškių, paupių, paežerių drėgnose pievose, žemapelkėse. Visur paplitusi gausi rūšis. Drugių sparnai 18-21 mm ilgio. Patinėlis truputį mažesnis už patelę ir su mažesnėmis juodomis dėmėmis. Abiejų lyčių apatinė sparno pusė vienoda. 

Vikšras gelsvas, žiemoja. Pavasarį ant avietės, vingorykštės ir kitų mitybinių augalų virsta lėliukėmis. Lėliukė gelsvai ruda, juodai brūkšniuota ir geltonais gumburėliais. Suaugę drugiai skraido VI-VII mėn.
| **Boletus appendiculatus** |
| --- |
| Gelsvakotis baravykas (*Boletus appendiculatus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Baravykiečiai  *( Boletales)* |
| Šeima: | Baravykiniai  *( Boletaceae)* |
| Gentis: | Baravykas  *( Boletus)* |
| Rūšis: | Gelsvakotis baravykas  *( Boletus appendiculatus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Gelsvakotis baravykas** (*Boletus appendiculatus*) – baravykinių (*Boletaceae*) šeimos, baravykų (*Boletus*) genties grybų rūšis.

Kepurėlė 5–20 cm skersmens, jauna pusrutuliška, vėliau išgaubta, netaisyklingai paplokščia, pakraštėliai užlinkę žemyn, mėsinga, matinė, plaišiuota, gana lygi, plika, nuo šviesiai rudos iki kaštono spalvos. Vamzdeliai iki 1,5 cm jauni geltoni vėliau žalsvai geltoni, rusvai žalsvi, paspaudus ar perpjovus mėlynuoja. Kotas 5–15×2–5 cm, iš pradžių švelniai geltonas, vėliau tamsiai geltonas, galiausiai žalsvai geltonas su geltonu tinkleliu. Trama šviesiai geltona, perpjovus ar perlaužus mėlynuoja, kieta, tampri.

Auga birželio – rugsėjo mėn. mišriuose miškuose, ypač ąžuolynuose. Valgomas. Lietuvoje labai retas. Žinoma tik viena augavietė Dūkštų ąžuolyne, 1992 m. Siūloma įrašyti į Lietuvos raudonąją knygą. Nykstantis.

Nuorodos
--------

* Gelsvakočio baravyko nuotraukos
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

SneferuRaudonoji Sneferu piramidė
**Sneferu** (**Snofru**, **Snefru**, **Soris**) – ketvirtosios Egipto faraonų dinastijos pradininkas. Valdymas datuojamas įvairiai, vienur 2575–2551 m. pr. m. e. kitur 2613–2589 m. pr. m. e.

Jo sūnus – garsiausias Egipto piramidžių statytojas Cheopsas (Khufu). Tačiau ir pats pasižymėjo didingomis statybomis. Užbaigė tėvo pradėtą statyti Meidumo piramidę. Jis pirmasis pastatė tikrąją piramidę, įsakęs suvienodinti tėvo statytos piramidės šonus. Vėliau pradėjo statyti savo laiptuotą piramidę. Sneferu pastatė Lenktąją piramidę Dahšūre ir galiausiai pastatė Raudonąją piramidę. Mažoji piramidė Seiloje netoli Meidumo, manoma, kad taip pat pastatyta jam įsakius. Palyginus Sneferu ir Cheopso piramides, nei viena Sneferu piramidė neprilygo savo dydžiu Cheopso piramidei, tačiau sudėjus visą akmenų masę, Sneferu monumentų masė gerokai lenkia Cheopso. Todėl Sneferu yra daugiausiai pastatęs faraonas.

Nors Sneferu ir pastatė tokius didingus monumentus, apie patį faraono valdymą žinoma mažai. Iš Palermo akmens įrašų žinoma, kad jis pradėjo importuoti geros kokybės medieną iš užsienio. Pagal įrašus žinoma, kad jis pasiuntė 40 laivų pargabenti kedrą iš Libano. Taip pat žinoma, kad jis statė laivus gabenti prekes, taip pat ir karinėms reikmėms, į Sinajų, Nubiją ir Libiją. Iš papirusų, parašytų Vidurinės karalystės laikotarpiu, žinoma, kad Sneferu buvo išmintingas ir teisingas valdovas.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sneferu** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Senoji karalystė**
**Ketvirtoji dinastija**
Sneferu → 
Cheopsas →
Džedefrė →
Chefrenas → 
Bika → 
Mikerinas →
Šapseskafas |

 |
| Gvinesas*Güines* |
| --- |
| 

GvinesasGvinesas

22°50′0″ š. pl. 82°01′0″ v. ilg.﻿ / ﻿22.83333°š. pl. 82.01667°r. ilg.﻿ / 22.83333; 82.01667﻿ (Gvinesas)Koordinatės: 22°50′0″ š. pl. 82°01′0″ v. ilg.﻿ / ﻿22.83333°š. pl. 82.01667°r. ilg.﻿ / 22.83333; 82.01667﻿ (Gvinesas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Kubos vėliava Kuba |
| **Provincija** | Majabekės provincija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1737 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 68 951  |
| **Altitudė** | 65 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Gvinesas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Gvi̇̀nesas |

**Gvinesas** (isp. *Güines*) – miestas vakarinėje Kubos dalyje, Majabekės provincijoje, 50 km į pietryčius nuo Havanos, prie Majabekės upės. Geležinkeliu ir plentu Gvinesas sujungtas su Havana. Vystoma tekstilės (medvilnės), siuvimo, maisto (mėsos konservų, cukraus, cigarų) pramonė. Apylinkėse auginamos daržovės ir vaismedžiai (aprūpinama Havana), cukranendrės, tabakas, veisiami pieniniai galvijai.

Istorija
--------

Miestas ispanų įkurtas 1737 m. nors vietovardis *Güines* minimas jau 1598 m. Gvinesas XVIII a. buvo svarbus cukraus pramonės centras. 1837 m. atidarytas geležinkelis į Havaną (vienas seniausių Amerikoje).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Güines*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
*Šis straipsnis yra apie departamentą. Apie upę žiūrėkite: Gvavjarė (upė).*

| Gvavjarė*Guaviare* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Gvavjarės departamento vėliava | Gvavjarės departamento herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kolumbijos vėliava Kolumbija |
| **Administracinis centras** | San Chose del Gvavjarė |
| **Savivaldybės** | 4 |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 86 700 |
| **Plotas** | 42 327 km² |
| **Tankumas** (2020) | 2,05 žm./km² |

**Gvavjarė** (isp. *Guaviare*) – departamentas Kolumbijos pietrytinėje dalyje. Administracinis centras – San Chose del Gvavjarė.

Geografija
----------

Didžiąją departamento dalį užima lygumos: pietuose Amazonės, šiaurėje – Ljanosai. Virš lygumų iškyla nedideli uolų masyvai: Čibiriketė, La Lindosa, San Chosė ir Tunahi ir kt. iškylantys į 800 m aukštį. Didžiąją Gvavjarės departamento dalį užima selva, o šiaurėje – savanos. Visame regione iškrenta daug kritulių: tiek Orinokijoje, o dar labiau Amazonijoje (čia lyja ištisus metus, o sausasis sezonas trunka tik sausio-vasario mėnesiais). Per metus iškrenta 2000-3500 mm kritulių. Vyraujanti temperatūra 25-30 °C. Svarbiausia upė – Gvavjarė.

Ekonomika
---------

Vystomas beveik vien žemės ūkis: bananai, juka, kakava, kukurūzai, ryžiai, *Bactris gasipaes* ir kt. Vis dar daug žmonių verčiasi kokos auginimu.

Etninė sudėtis
--------------

* Metisai ir baltieji – 90,09 %
* Indėnai – 4,05 %
* Juodaodžiai – 5,86 %

Šaltiniai
---------

1. ↑  COLOMBIA, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Kolumbijos departamentai** | Flag of Colombia |
| Amazonė | Antiokija | Arauka | Atlantikas | Bojaka | Bolivaras | Čoko | Gvachira | Gvainija | Gvavjarė | Kaldas | Kaketa | Kasanarė | Kauka | Kindijus | Kordoba | Kundinamarka | Magdalena | Meta | Narinjas | Putumajas | Risaralda | San Andresas ir Providensija | Santanderas | Sesaras | Sukrė | Šiaurės Santanderas | Tolima | Huila | Valje del Kauka | Vaupesas | Vičada |
**Stasys Selemenavičius** (g. 1954 m. rugpjūčio 27 d. Žiežmariuose, Kaišiadorių raj.) – choro dirigentas ir muzikos mokytojas.

Biografija
----------

Pirmasis muzikos mokytojas buvo tėvas Stasys Selemenavičius. 1961–1966 m. sūnus mokėsi Kauno vaikų muzikos mokykloje (A. Krevnevičiaus smuiko klasėje), 1971 m. baigė Kauno 2-ąją vidurinę mokyklą, 1974–1977 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. N. Baikienė ir Edmundas Sapranavičius). 1977–1982 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (doc. Gedimino Purlio klasė).

1983–1991 m. Kauno valstybinio mišriojo choro chormeisteris. Nuo 1991 m. rudens – Kauno 27-osios („Vyturio") vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, jaunių choro (80 dalyvių) vadovas. Chorą išmokė daug lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių, dažnai pasirodė koncertuose, dalyvavo Kauno miesto dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. Chorą parengė 1994 m. – I ir 1998 m. – II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje bei 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei – su juo dalyvavo konkurse, o 1996 m. – vaikų chorų festivalyje „Baltijos bangelės" Palangoje.

Be pedagoginio darbo, S. Selemenavičius nuolat vadovavo ir suaugusiųjų chorams. 1979–1984 m. buvo Vilkijos apylinkės mišriojo choro dirigentas – parengė jį 1980 m. respublikinei dainų šventei. 1984–1986 m. Kauno politechnikos instituto studentų mišriojo choro „Jaunystė" meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvą parengė 1985 m. respublikinei dainų šventei ir konkursui bei tų metų chorų festivaliui „Jaunieji balsai" Gorkyje (Rusija), kur jis tapo prizininku, koncertavo to miesto konservatorijoje, universitete ir televizijos studijoje. 1996 m. balandžio 26 d. Kauno muzikiniame teatre surengė „Jaunystės" 60-mečio jubiliejinį koncertą – choras atliko Vlado Švedo kantatą „Jaunystė" (solistas V. Čepkus).

1987–1991 m. „Kauno audinių" mišriojo choro meno vadovas ir dirigentas. 1989 m. Lengvosios pramonės ministerijos sistemos meno mėgėjų apžiūroje choras laimėjo pirmąją vietą, dalyvavo 1990 m. Lietuvos tautinėje dainų šventėje, koncertavo Lenkijoje.

Nuo 1990 m. chorvedys – Kauno vyrų choro „Perkūnas" chormeisteris, 1991–1993 m. – meno vadovas ir dirigentas (1991 m. choras perėjo Šaulių sąjungos žinion). Kolektyvą išmokė populiarių E. Gailevičiaus, Miko Petrausko, Stasio Šimkaus, Viktoro Kuprevičiaus, Jono Bendoriaus dainų, koncertavo Kaune, Marijampolėje, Šakiuose. Atnaujino L. Cherubini „Requiem" – keletą kartų atliko bažnyčiose. S. Selemenavičius – Kauno miesto ir rajono dainų švenčių dirigentas.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Stasys Povilaitis jaunesnysis
**Stasys Povilaitis** (jaunesnysis, g. 1943 m. gruodžio 11 d. Juniškių kaime, Šakių raj.) – dailininkas (grafikas, karikatūristas, portretistas), fantastas, pirmasis Lietuvos dailininkas, ėmęsis mokslinės fantastikos.

Biografija
----------

S. Povilaitis gimė stambių ūkininkų šeimoje. 1943 m. S. Povilaičio tėvas Vladas buvo apkaltintas pokario partizanų rėmimų ir įkalintas lageryje Vorkutoje (Rusija). 1948 m. į tremiamųjų į Sibirą sąrašus, kartu su motina Antose bei broliu Algimantu, pateko ir S. Povilaitis. Trėmimo išvakarėse Povilaičių šeima pabėgo ir vėliau slapstėsi Šakių bei Kauno rajonų kaimuose.

1955 m. Povilaičiai apsigyveno Šakiuose. S. Povilaitis mokėsi Šakių vidurinėje mokykloje, dešimtą ir vienuoliktą klasę baigė Šakių darbininkų jaunimo vidurinėje mokykloje. 1963 m. S. Povilaitis, įstojęs į Kauno politechnikos institutą, persikėlė į Kauną. Vėliau baigė Vilniaus vakarinę dailės mokyklą, Vilniaus visuomeninę parapsichologijos akademiją ir jos aspirantūrą.

Kūryba
------

Stasys Povilaitis – vienas iš nedaugelio Lietuvos dailininkų, plėtojusių mokslinės fantastikos tematiką dailėje. S. Povilaitis laikomas dailininku optimistu, savo darbuose išlaikančiu romantinę kryptį. Stasio Povilaičio grafikos darbai atspausti iškilaus cinko, arba autocinkografijos, jo paties sukurta „Povista" technika.

S. Povilaitis dalyvavo daugelyje tautodailininkų ir dailininkų fantastų parodų Europoje, Azijoje, JAV, surengė apie 30 asmeninių parodų („Kauno" ir „Santakos" kino teatruose bei Kauno oro uoste, Šakių kultūros namuose, Tauragės liaudies meno klube „Versmė", Alytaus kino teatre, Utenos kraštotyros muziejuje, Vilniaus planetariume ir kitur). Geriausius savo grafikos darbus Stasys Povilaitis buvo pateikęs į 3 tarptautinius mokslinės fantastinės dailės konkursus, už kuriuos 2 kartus buvo premijuotas. 1976 m. S. Povilaitis tapo vieninteliu lietuviu, surengusiu parodą TSRS kosmonautų ruošimo centre Žvaigždžių miestelyje.

S. Povilaičio grafikos darbai, iliustracijos, piešiniai, karikatūros, portretai, šaržai buvo spausdinti daugelyje Lietuvos ir užsienio laikraščių, žurnalų, knygų.

Be dailės darbų, S. Povilaitis rašo į Lietuvos spaudą dailės, psichologijos, kultūros mokslo, sveikos gyvensenos, kelionių, sporto, religijotyros, etnologijos ir kitomis temomis, kuria eilėraščius.

Šaltiniai
---------

* „XXI amžius", 2008, Nr. 80.

1. ↑  Mokslinė fantastinė dailė \*„XXI amžius", parengė I. D.
| **Stasys Sakalauskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1946 m. rugpjūčio 19 d. |
| Mirė | 2004 m. kovo 25 d. (57 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | Jūratė |
| Vaikai | Antanas, Vytautas |
|  |
| Veikla | diplomatas |
|  |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 2003 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Komandoro kryžius |

**Stasys Sakalauskas** (1946 m. rugpjūčio 19 d. – 2004 m. kovo 25 d.) – lietuvių diplomatas, Lietuvos Respublikos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius.

Biografija
----------

Stasys Sakalauskas gimė 1946 m. rugpjūčio 19 d. Kaune. Gimtajame mieste jis baigė S. Nėries vidurinę mokyklą, Kauno politechnikos institutą. Gabus jaunas specialistas buvo pakviestas dirbti institute. Čia jis apgynė technologijos mokslų daktaro disertaciją, jam buvo suteiktas docento vardas. Kauno politechnikos institute dėstytoju dirbo beveik 22 metus.

Diplomato karjerą jis pradėjo 1991 m. spalio 1 d. tapdamas Lietuvos užsienio reikalų ministerijos vyriausiuoju specialistu Politikos departamento, Amerikos, Kanados ir Azijos šalių skyriuje.

1991 m. lapkričio 1 d. – 1994 m. liepos 14 d. dirbo skyriaus vedėju Politikos departamento, Amerikos, Kanados ir Azijos šalių skyriuje.

Po trejų metų, nuo 1994 m. liepos 15 d. iki 1997 m. kovo 2 d. dirbo Lietuvos ambasadoje JAV patarėju politikos klausimais, kartu ėjo karo atašė pareigas.

1997 m. kovo 3 d. buvo paskirtas Lietuvos užsienio reikalų ministerijos sekretoriumi, o tų pačių 1997 m. rugsėjo 22 d. – nepaprastuoju ir įgaliotuoju Lietuvos ambasadoriumi JAV ir Meksikai. Skiriamuosius raštus JAV prezidentui Bilui Klintonui įteikė 1997 m. lapkričio 12 d. Įgaliojimų terminas baigėsi 2001 m. kovo 4 d.

2001 m. kovo 5 d. – 2003 m. balandžio 6 d. dirbo URM ambasadoriumi ypatingiems pavedimams. ministerijos patarėjų grupėje.

Nuo 2003 m. balandžio 7 d. iki mirties – ambasadorius ypatingiems pavedimams Kaliningrado problematikai, Rytų Europos ir Vidurinės Azijos departamente.

2003 m. Stasys Sakalauskas apdovanotas Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Komandoro kryžiumi.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  Leonas Narbutis. Pirmam susipažinimui: Pasikalbėjimas su naujuoju Lietuvos ambasadorium Vašingtone Stasiu Sakalausku. Draugas, 1998 m. sausio 3 d.
2. ↑  „Mirė buvęs Lietuvos ambasadorius JAV S.Sakalauskas", www. DELFI.lt, 2004 m. kovo 25 d. Nuoroda tikrinta 2021-04-15.
3. ↑  „Stasys Sakalauskas". Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2021-06-03. Nuoroda tikrinta 2021-08-25.
4. 1 2 3 4  „Jo nepamiršome" // Draugas, 2005 m. kovo 22 d.
5. ↑   (LRS inf.)
6. ↑  Ambasadorius įteikė skiriamuosius raštus // Draugas, 1997 m. lapkričio 21 d.
7. ↑  Lietuvos ir Jungtinių Valstijų santykiai yra geri // Draugas, 2001 m. kovo 21 d.
8. ↑   (ELTA inf.)
9. ↑  Apdovanotų asmenų duomenų bazė Archyvuota kopija 2021-04-17 iš Wayback Machine projekto.


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Alfonsas Eidintas** | **Lietuvos ambasadorius Jungtinėse Amerikos Valstijose  Lietuva Jungtinės Amerikos Valstijos**1997 m.–2001 m. | Po to:**Vygaudas Ušackas** |
| **Stasys Neteckis** |
| --- |
| Gimė | 1840 m.Adakavo par. dab. Tauragės raj. |
| Mirė | 1919 m. birželio 12 d. (~79 metai)Viduklė, dab. Raseinių raj. |
|  |
| Veikla | knygnešys |

**Stasys Neteckis** (1840 m. Adakavo par. – 1919 m. birželio 12 d. Viduklėje) – smulkus prekybininkas, Lietuvos knygnešys, draudžiamą spaudą platinęs beveik po visą Žemaitiją.

Biografija
----------

S. Neteckis gimė smulkiųjų bajorų šeimoje. Anksti netekęs abiejų tėvų, buvo našlaitis, tarnavo pas ūkininkus. Po 20 metų darbo prarado sveikatą. Buvo priimtas gyventi pas Raseinių dominikonų vienuolius. Vienuolyno vyresnysis pasiūlė jam, kaip silpnos sveikatos žmogui, tapti škaplierininku. Ėmęsis šio amato, vertėsi smulkia prekyba iki mirties. Kartu su rožančiais, škaplieriais, šventųjų paveikslėliais turėjo maldaknygių, įvairios draudžiamos lietuviškos spaudos. Buvo įsigijęs užsienio pasą, kad galėtų legaliai patekti į Prūsiją, todėl legaliai eidavo į Tilžę. Per sieną nupirktus leidinius pergabendavo kiti knygnešiai: Juozas Pakutinskas, vėliau Martynas Survila ir kt. 

Draudžiamą spaudą pats platino beveik po visą Žemaitiją, daug maldaknygių veždavo į Šiluvos atlaidus. Suteikdavo prieglobstį pro šalį keliaujantiems knygnešiams. Turėjo glaudžius ryšius su žinomais knygnešiais Jurgiu Bieliniu, Kaziu Ūdra, vabalninkiečiu Stasiu Pačekoniu, panevėžiečiu M. Slyvauskiu, šiluviškiu Pr. Papreckiu ir kt. Buvo J. Sakalausko vadovu, 1886 m. pirmą kartą jam einant į Prūsiją parsinešti knygų. 

Žandarams su draudžiama spauda buvo įkliuvęs keturis kartus: per muges Eržvilke, Girdiškėje, Šiluvoje. Buvo baustas 7 dienų arešto policijos areštinėje. Ne kartą išsisuko duodamas kyšius. Paskutinį kartą kratytas ir baustas jau po spaudos draudimo panaikinimo. 1905 m. sausio mėn. policija padarė kratą jo namuose Viduklėje ir paėmė 72 lietuviškus leidinius.

Atminimo įamžinimas
-------------------

* Įrašas Knygnešių sienelėje prie Vytauto Didžiojo karo muziejaus

Nuorodos
--------

* Knygnešys Stasys Neteckis
**Audiofilas** – žmogus, kuris domisi aukštu garso kokybės atkūrimu įvairioje garso aparatūroje.

Audiofilų bendruomenėje, bendru sutarimu, pagrindinis tikslas yra atkurti kuo realistiškesnį garsą namų sąlygomis. Realistiškumo siekiama tokio, kad, pavyzdžiui, klausant muzikos kambaryje, atrodytų, kad atlikėjas čia pat ir atlieka kūrinį. Tačiau tai pasiekti yra gan sunku ir savaime suprantama viskas priklauso ne tik nuo technikos, bet ir nuo paties įrašo kokybės.

Dažniausiai naudojama garso atkūrimo technika
---------------------------------------------

* Garso kolonėlės, kurios turi aukštos kokybės įvairių tipų garsiakalbius – elektrostatinius, dinaminius, plazminius ir kt. Taip pat kolonėlių atkuriama garso kokybė ir realistiškumas priklauso nuo garsiakalbio gamybos medžiagos ir jų atitinkamo pastatymo pozicijos klausomojoje erdvėje.
* Ausinės, kurios turi aukštos kokybės garsiakalbius.
* Garso stiprintuvai – prietaisai, skirti stiprinti garso atkūrimo dažnį ir išlaikyti jį „švarų".
* CD grotuvai, gramofonai bei kompiuteriai.

Garso šaltiniai
---------------

Skirtumas garso dažnio spektrogramoje tarp kompresijos metu nepraradusio (viršuje, FLAC) ir praradusio (žemiau, MP3 128 kbps) kokybę formatų.
* CD įrašai, viniliniai įrašai.
* Įrašai skaitmeniniuose garso formatuose:

Dažniausiai šie įrašai yra tiesioginės skaitmeninės CD diskų ir vinilinių plokštelių kopijos (angl. *rip*), atitinkančios originalią įrašo kokybę. Jie skirstomi į 2 grupes – kompresijos metu nepraradusius (angl. *lossless*) ir praradusius (angl. *lossy*) garso kokybę. Populiariausias šiuo metu sukompresuoto garso įrašo formatas yra FLAC, kuris kompresijos metu dėl mažesnio failo dydžio nepraranda originalios garso kokybės. Kitas populiarus kompresijos formatas – MPEG-1 (dar kitaip MP3), kuris praranda garso kokybę kompresijos metu negrįžtamai.

Skaitmeninių įrašų kompresijos formulė būtų tokia: ***kompresija nepraradusi kokybės** -> **kompresija praradusi kokybę***. T.y. nerekomenduojama konvertuoti jau kompresijos metu praradusius kokybę formatus atvirkščiai (pvz. MP3 -> FLAC), nes tai visiškai neturės jokios įtakos įrašo kokybės padidinimui.

Audiofilai beveik visuomet renkasi kompresijos metu nepraradusius kokybės skaitmeninius formatus, nes su pakankamai gera garso aparatūra, įmanoma aiškiai girdėti skirtumą lyginant su jų analogais.

Kiti aspektai
-------------

Daugelis žmonių teigia, kad būti audiofilu yra finansiškai brangus malonumas. Smulkiausia garso technika, įvairūs aukštos kokybės jungties laidai ir tvarkinga priežiūra kainuoja sąlyginai daug, o kai kurių aukščiausios klasės ausinių kaina siekia net 16 tūkst. JAV dolerių.

Taip pat yra teigiama, kad ne visi žmonės vienodai sugeba atskirti atkuriamą garso kokybę. Pavyzdžiui, žmogus turintis jautresnius ausų būgnelius bei klausą, intensyvioje muzikoje gali girdėti papildomus smulkius, tylesnius atkartojamus garsus, ko kitam to padaryti deja nepavyks. Šis teiginys yra kone kontroversiškiausias audiofilų bendruomenėje, nes tai patikrinti ir įrodyti ne visuomet įmanoma.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| **Audra Dagelytė** |
| --- |
| Gimė | 1981 m. kovo 26 d. (42 metai) |
|  |
| Veikla | sportininkė lengvaatletė, Lietuvos ir Akmenės rajono politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | 2004 m. Lietuvos kūno kultūros akademija |

**Audra Dagelytė** (g. 1981 m. kovo 26 d.) – sportininkė lengvaatletė, Lietuvos ir Akmenės rajono politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1999 m. baigė Ramučių (Akmenės rajonas) vidurinę mokyklą, 2004 m. Lietuvos kūno kultūros akademija, mokėsi Kauno kūno kultūros akademijos magistrantūroje.

1999–2004 m. Akmenės sporto centro lengvosios atletikos trenerė, Naujosios Akmenės Saulėtekio vidurinės mokyklos mokyklos mokytoja.

2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Akmenės rajono skyriaus narė, Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjungos narė.

2004 m. trumpai Akmenės rajono savivaldybės tarybos narė.

Sprinterė, 2000 m. Europos, 2002 m. Europos taurės 4x100 bėgimo čempionė, daugkartinė Lietuvos ir Baltijos šalių bėgimo rungčių nugalėtoja, Lietuvos 4x200 ir 2x100 metrų bėgimo rekordininkė.

Išnašos
-------

1. 1 2
2. ↑  Kas yra kas. Lietuvos moterys. – Kaunas: Neolitas, 2007. – 95 p.
3. 1 2 3  DAGELYTĖ Audra, Akmenės krašto enciklopedinis žodynas. Nuoroda tikrinta 2021-03-21.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

TDK gaminta audio kasetė
Įvairios kasetės
**Audiokasetė** (dažnai naudojamas trumpinimas **MC**) – analoginė laikmena garsiniams įrašams saugoti, sukurta 1963 metais Philips firmoje. Kasetė sudaryta iš dėžutės, ričių, juostos sukimo ir prispaudimo mechanizmo bei magnetinės juostelės, galinčios saugoti du arba keturis (kai kada – dar ir penktą – sinchronizuojantį) įrašo takelius.

Naudojant kasetę monofoniniams įrašams panaudojami du takeliai – vienas „A" pusėje, kitas „B". Naudojant stereofoniniams įrašams, naudojami du siauresni takeliai (esantys vietoje vieno monofoninio) „A" pusėje ir du „B" pusėje. *Audiokasetėse* dažniausiai naudojama Fe2O3 juosta, rečiau – CrO2, kartais panaudojami ir elektrocheminiu arba vakuuminio garinimo būdu nusodinti metalų kristalai. Buitiniuose magnetofonuose juostos judėjimo greitis būna *4,76 cm/s*, diktofonuose – *2,38 cm/s*, žurnalistiniuose magnetofonuose – *4,76* arba *9,52 cm/s*.

Istorija
--------

Devintame dešimtmetyje dalis nebrangių namų kompiuterių naudojo audio kasetes kaip pigesnę lanksčių diskelių alternatyvą. Tuo pat metu gaminta geriausios kokybės (Hi-Fi) buitinė technika, naudojant analoginio signalo slėgimo metodus (pvz. Dolby-B ar Dolby-C), leisdavo gauti žymiai geresnę garso kokybę (didesnis dinaminis diapazonas, tiksliau atgaminami priekiniai signalo frontai), nei vėliau pasirodę kompaktiniai diskai, tačiau kasetės turėjo nemažai trūkumų: jose esanti juosta kartais susilamdydavo, daug kartų grojant, įrašas prarasdavo dalį kokybės dėl mechaninio dilimo, išsimagnetinimo ir pan. todėl ilgainiui *audiokasetes* pakeitė patogesnės laikmenos.

Dešimtame XX a. dešimtmetyje kasetes pakeitė kompaktiniai diskai, skaitmeninės kasetės, mikrokasetės, minidiskai ir kitos laikmenos.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Audiokasetė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |



|  |  |
| --- | --- |
|  | Šis straipsnis yra tapęs savaitės straipsniu. |
Audiogidas Grūto parke
**Audiogidas** (lot. *audio* 'klausau' + pranc. *guide* 'keliarodis; vadovas') – turistams skirtas nešiojamas elektroninis prietaisas, pakeičiantis ekskursijas vedantį gidą žmogų.

Antrinė termino reikšmė: audiogidais vadinama ir paslauga arba funkcija, kai turistams skirtus garso įrašus (pasakojimus apie eksponatus arba lankytinas vietas) pateikia garso atkūrimo įrenginys: mobilusis telefonas (telegidas), internetas, ausinukas su garso kasetėmis, mp3 grotuvas arba specialus audiogido aparatas, kuris iš tikrųjų ir yra vienintelis tikrasis audiogidas.

Paskirtis
---------

Audiogidai pirmiausia naudojami ekskursijoms po muziejus. Audiogidas kaip paslauga žanro požiūriu yra giminingas garsinei knygai ir radijo teatro spektakliui, nors vystėsi savarankiškai. Nuo garsinės knygos skiriasi tuo, kad vartotojas (turistas) jį ne perka, bet išsinuomoja.

Atmainos
--------

Audiogidų būna visiškai automatiniai arba valdomi klaviatūra, interaktyvūs arba pateikiantys „linijines ekskursijas" – kai muziejaus lankytojas eina pagal nurodytą maršrutą ir privalo išklausyti viso vientiso pasakojimo.

Pastaraisiais metais atsirado daugialypės terpės audiogidų, kurių spalvotuose ekranuose galima matyti ir eksponatų nuotraukas arba trumpus filmukus, kur gali būti rodomas net ir kurčnebyliams skirtas tekstas (gestų kalba). Skeptikai daugialypės terpės audiogidus kritikuoja dėl to, kad jie pernelyg daug dėmesio atitraukia nuo pačių eksponatų

Audiogidai Lietuvoje
--------------------

* Pirmasis Lietuvoje audiogidus įsidiegė Genocido aukų muziejus Vilniuje: 2000 m. audioekskursijoms anglų kalba pritaikė ausinukus su garso kasetėmis, nuo 2007 m. juos pakeitė nešiojamais mp3 grotuvais (18 garso įrašų).
* Pirmuosius profesionalius audiogidų aparatus ir audioekskursijas šešiomis kalbomis (1026 garso įrašai) 2006 m. įsigijo Grūto parkas (bendradarbiaujant su ekspertais iš UAB „Audiogidas").
* Nuo 2007 m. profesionalūs vokiečių gamybos audiogidai turistams nuomojami dviejuose Vilniaus turizmo informaciniuose centruose: audiokekskursijos po Vilniaus senamiestį penkiomis kalbomis (500 garso įrašų).
* 2009 m. profesionalių audiogidų įsigijo Dviračių muziejus ir Frenkelio vila Šiauliuose (abi ekspozicijos priklauso Šiaulių „Aušros" muziejui).
* Nuo 2010 m. profesionalūs audiogidai veikia Pinigų muziejuje.

Kainos muziejų lankytojams
--------------------------

Vieni muziejai audiogido nuomą įtraukia į bilieto kainą ir papildomai pinigų neprašo (pvz. Pergamo muziejus Berlyne), kiti audiogidus nuomoja už papildomą mokestį.

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* Muziejininkams aktuali informacija apie profesionalius audiogidus
* Audiogidų garso įrašo pavyzdys iš ekskursijos po Vilniaus miestą
* Daugialypės terpės audiogidas Archyvuota kopija 2016-03-11 iš Wayback Machine projekto.
* Profesionalūs audiogidai Šiauliuose