recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Poulas Niurupas Rasmusenasdan. *Poul Nyrup Rasmussen*** |
| --- |
|  |
| Poul Nyrup Rasmussen |
| Gimė | 1943 m. birželio 15 d. (79 metai)Esbjerge, Danija |
| Sutuoktinis (-ė) | Lone Dybkjær |
|  |
| Veikla | ekonomistas, Danijos ir Europos Sąjungos politinis veikėjas. |
| Partija | 1987 m. Danijos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | 1971 m. Kopenhagos universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Poul Nyrup Rasmussen |

**Poulas Niurupas Rasmusenas** (*Poul Nyrup Rasmussen*, g. 1943 m. birželio 15 d. Esbjerge) – ekonomistas, Danijos ir Europos Sąjungos politinis veikėjas.

Biografija
----------

1962 m. baigė Esbjergo gimnaziją, 1971 m. Kopenhagos universitetą, politikos mokslų kandidatas.

1971–1986 m. *Danijos profsąjungų centro* (LO) ekonomistas, 1981 m. direktorius. 1986 m. *Pensijų fondo* direktorius ir bendrovės „Lalandia invest" prezidentas.

1987 m. Danijos socialdemokratų partijos (SFD) pirmininko pavaduotojas, 1988–2004 m. Folketingo (parlamento) narys, 1988–1992 m. prekybos ir pramonės komiteto pirmininkas. 1992–1993 m. ir 2001–2001 m. parlamento socialdemokratų frakcijos pirmininkas.

1992–2002 m. SFD pirmininkas. Jį šiame poste pakeitė Mogensas Liuketoftas.

Nuo 1993 m. sausio 25 d. iki 2001 m. lapkričio 27 d. Danijos ministras pirmininkas. Jo vadovaujama vyriausybė įgyvendino daug socialinės ir lyčių lygybės programų. 2000 m. referendume Danija pasisakė prieš euro įvedimą. P.N.Rasmuseno valdymo pabaigoje SFD pirmąkart nuo 1920 m. neteko daugumos parlamente. Ministro pirmininko poste jį pakeitė bendrapavardis Andersas Fogas Rasmusenas.

Nuo 1992 m. Socialistų Internacionalo (SI) pirmininko pavaduotojas. 2002–2004 m. Europos socialistų partijos (PES) ir Socialistų Internacionalo aparato darbuotojas.

2004 m. Europos Parlamento rinkimuose už jo kandidatūrą balsavo rekordinis 407 966 rinkėjų skaičius. 2004 m. išrinktas Europos socialistų partijos pirmininku.

Žmona – Danijos parlamento narė *Lone Dybkjær*.

  



| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Poulis Šliuteris** | **Danijos ministras pirmininkas**1993 m. sausio 25 d. - 2001 m. lapkričio 27 d. | Po to:**Andersas Foghas Rasmussenas** |
| Partijos politinės pareigos
 |
| Prieš tai:**Svenas Aukenas** | **Danijos socialdemokratų partijos pirmininkas**1992 - 2002 m. | Po to:**Mogensas Liuketoftas** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Verdės kalnas ir Mindelo miestas
**San Visentės sala** (port. *Ilha de São Vicente*) – sala Žaliojo Kyšulio respublikoje, Priešvėjinių salų grupėje, tarp Šv. Antano (atskirta San Visentės sąsiauriu) ir Santa Lusijos salų. Plotas 227 km². San Visentė su gretima Santa Luzijos sala sudaro savivaldybę.

Paviršius kalnuotas, aukščiausia vieta – *Monte Verde* stalkalnis (725 m). Klimatas tropinis, sausas. Temperatūra per visus metus laikosi apie 24 °C. Lapkričio-liepos laikotarpis sausas ir vėjuotas, dauguma kritulių iškrenta rugpjūčio-spalio laikotarpiu.

San Visentėje 2000 m. gyveno daugiau nei 60 tūkst. gyventojų, dauguma – Mindelo mieste. Verčiamasi žvejyba, laivų statyba, žuvies ir konservų pramone, turizmu. Dėl sauso klimato žemdirbystė vystoma menkai.

Sala atrasta 1462 m. sausio 22 d. (Šv. Vincento dieną). Dėl sauso klimato ilgai neapgyvendinta, naudota tik kaip gyvulių gantykla Šv. Antano salos žemvaldžių. Tik 1838 m. radus akmens anglių įkurta pirma pastovi gyvenvietė Porto Grandė, nūnai Mindelas.

Iš San Visentės yra kilusi garsi dainininkė Cesária Évora.
Koordinatės: 35°10′21.29″ š. pl. 4°18′2.89″ v. ilg.﻿ / ﻿35.1725806°š. pl. 4.3008028°r. ilg.﻿ / 35.1725806; 4.3008028

Pusiasalio vaizdas nuo Maroko pakrantės
**Penjon de Veles de la Gomera** (liet. *Veles de la Gomeros uolos*) – nedidelis uolingas pusiasalis, esantis Viduržemio jūros vakaruose, Šiaurės Afrikos pakrantėje, Maroko teritorijoje. Tai Ispanijos pusiau eksklavas, viena iš Ispanijos suvereniųjų teritorijų (isp. *Plazas de soberanía*). 

Pusiasalyje įsikūręs karinis garnizonas su maždaug 60 žmonių, civilių gyventojų nėra. Tiesiogiai valdomas iš Madrido.

Geografija
----------

Pusiasalis nutolęs 126 km į vakarus nuo Meliljos ir 117 km į pietryčius nuo Seutos – Ispanijos autonominių miestų Maroke. Iki 1934 m. Veles de la Gomeros uolos buvo atskirtos nuo kranto, jos dunksojo Alborano jūroje. Nedidelę vandens juostą užnešė smėliu kilusios audros, suformuodamas siaurą, 85 m ilgio sąsmauką, kuri salą sujungė su Maroko pakrante. Pusiasalis ištįsęs 400 m šiaurės vakarų–pietryčių kryptimi, tėra apie 100 m pločio, užima 19 000 m² arba 1,9 ha plotą.

* 
* 
* 
*

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Penjon de Veles de la Gomera** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑
2. ↑  The Lighthouses of Andalusia (Spain) Archyvuota kopija 2010-10-15 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Penon de Vélez de la Gomera[neveikianti nuoroda] Europa-Haus Leipzig
4. ↑  Historia de Peñón de Vélez de la Gomera archived from the original
| ***Godumas po saule*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Cent mille dollars au soleil |
| Kilmės šalis |  Prancūzija Italija |
| Režisierius | Henri Verneuil |
| Vaidina | Jean-Paul Belmondo  Lino Ventura |
| Metai | 1964 |
| Žanras | veiksmo |
| Trukmė | 122 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Godumas po saule** (pranc. *Cent mille dollars au soleil*) – 1964 m. sukurtas nespalvotas nuotykių filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Jean-Paul Belmondo – Roko
* Lino Ventura – Marekas
* Reginald Kernan – Džonas Štaineris
* Bernard Blier – Mičas-Mičas
* Anne-Marie Coffinet – Andžela
* Andrea Pariry – Pepa
* Doudou Babet
* Gert Fröbe

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmo veiksmas vyksta Maroke. Roko, Marekas ir Mičas-Mičas dirba vairuotojais sunkvežimių kompanijoje. Šios vadovas priima į darbą naują vairuotoją Džoną Štainerį ir patiki jam naują sunkvežimį ir reisą į Nigeriją. Roko, suviliotas kompanijoje dirbančios Pepos, kad už krovinį galima gauti 100 tūkst. dolerių sumą, apgauna Štainerį ir išvyksta su Pepa vietoje jo. Ryte, paaiškėjus apgavystei, kompanijos vadovas atleidžia Štainerį, o Marekui, geriausiam Roko draugui, liepia šį pavyti ir grąžinti su visu kroviniu. Pakeliui prie Mareko prisijungia Štaineris ir jiedu pradeda vytis Roko.

Apdovanojimai
-------------

* Kanų kino festivalis – Auksinė palmės šakelė (nominacija)
* Salonikų filmų festivalis – specialus apdovanojimas (nominacija)

ŠAltiniai
---------

1. ↑  „Festival de Cannes: Greed in the Sun". *festival-cannes.com*. Nuoroda tikrinta 28 February 2009.
| ***Pour elle*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Pour elle |
| Kilmės šalis |  Prancūzija |
| Režisierius | Fred Cavayé |
| Prodiuseris (-iai) | Marc MissonnierOlivier DelboscEric Jehelmann |
| Scenaristas (-ai) | Fred Cavayé |
| Kompozitorius | Klaus Badelt |
| Vaidina | Vincent LindonDiane KrugerLancelot Roch |
| Metai | 2008 |
| Žanras | Drama |
| Trukmė | 96 min. |
| Kalba | prancūzų |
| Platintojas | Mars Distribution |
| **IMDb įrašas** |

**Pour elle** (liet. *Dėl jos*, angl. *Anything for Her*) – 2008 m. prancūzų režisieriaus Fredo Kavajė (pranc. *Fred Cavayé*) drama.

Filmo premjera įvyko 2008 m. lapkričio 7 d. Araso tarptautiniame filmų festivalyje (pranc. *Festival International du Film d'Arras*)..

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Jei esate pareigingas ir paklusnus įstatymams žmogus, tai nėra nieko baisesnio, kai Jūs apkaltina tuo, ko faktiškai nesate padarę. Ypač jei to dėl to yra sugriaunama rami šeimos idilė.

Būtent tai ir atsitiko su Lizos ir Žiuljeno šeima auginančia mažąjį Oskarą. Vieną rytą į jų butą įsiveržė policija ir areštavo Lizą. Ji buvo apkaltinta tyčine žmogžudyste ir nuteista 20 metų kalėjimo.

Džiuljenas priverstas rūpintis mažuoju Oskaru ir morališkai palaikyti Lizą jų pasimatymų metu. Ir kai visi juridiniai svertai žmonos išlaisvinimui išnaudoti, Džiuljenas įsitikinęs savo žmonos nekaltumu, turi apsispręsti, kiek toli jis pasiryžęs eiti „dėl jos", kad susigrąžintų Lizą?

Žiuljenas nusprendžia suorganizuoti Lizos pabėgimą iš kalėjimo…

Aktoriai
--------

* Vincent Lindon – Žiuljenas
* Diane Kruger – Liza
* Lancelot Roch – Žiuljeno ir Lizos sūnus Oskaras
* Olivier Marchal – Henri Paskuetas
* Hammou Graïa – Susini
* Liliane Rovère – Žiuljeno mama

ir kt.

Išnašos
-------

1. ↑  Filmas Pour elle
2. ↑  Festivalio premjera Archyvuota kopija 2008-11-20 iš Wayback Machine projekto.
| ***Penkių mėnulių aikštė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Piazza delle Cinque Lune |
| Kilmės šalis |  Italija Jungtinė Karalystė Vokietija |
| Režisierius | Renzo Martinelli |
| Vaidina | Donald SutherlandGiancarlo GianniniStefania RoccaF. Murray Abraham |
| Metai | 2003 |
| Žanras | trileris |
| Kalba | anglų ir italų |
| **IMDb įrašas** |

**Penkių mėnulių aikštė** (it.  *Piazza delle Cinque Lune*, angl. *Five Moon Square*) – 2003 m. sukurtas politinis trileris apie Italijos politiko ir buvusio premjero Aldo Moro pagrobimą ir nužudymą.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Donald Sutherland – teisėjas Rozarijus Saračinis
* Giancarlo Giannini – Branko
* Stefania Rocca – teisėja Fernanda
* F. Murray Abraham – „Entiti"
* Aisha Cerami – Ombreta
* Philippe Leroy
* Federica Martinelli

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Teisėjas Rozarijus Saračinis niekada nebuvo įžymus ir netyrė garsių bylų. Tą dieną, kai išėjo į pensiją, prie namų jį užpuolė nepažįstamas vyras ir įdavė paketą. Jame teisėjas rado unikalią filmuota medžiagą, kurioje matyti kaip prieš du dešimtmečius, 1978 m. buvo pagrobtas žymus politikas Aldo Moro, vėliau rastas nužudytas. Juostą perdavęs vyras vėliau paskambina telefonu ir patvirtina esąs vienas iš užpuolikų bei paskatina teisėją pasidomėti šia istorija, nes jam pačiam dėl ligos liko nedaug laiko.

Saračinis pasitelkia į pagalbą savo buvusių kolegę Fernandą ir buvusį asmens sargybinį Branko. Žingsnis po žingsnio jie narplioja įvykius, vis labiau įsitikindami, kad jeigu pagrobimą iš tiesų ir įvykdė teroristinė organizacija "Raudonosios brigados", tai už jų greičiausiai dar veikė ir užsienio slaptosios tarnybos. Kuo arčiau tiesa, tuo labiau praeities jėgos pradeda trukdyti neofcialiam tyrimui: nužudomas juostą perdavęs vyras, inscenizuotoje avarijoje žūna Frederikos vyras, o Saračinį ir Branko bando nunuodyti dujomis. Net jei jiems ir pavyks įminti didžiausią šalies istorijoje mįslę, nepakaks įrodymų kažką pakeisti…

Apdovanojimai
-------------

* Globo d'oro nominacijos – geriausia muzika ir geriausia kinematografija
**Romualdas Visokavičius** (g. 1943 m.) – lietuvių finansistas, bankininkas, diplomatas, vadovavęs Lietuvos bankui lito įvedimo laikotarpiu ir dėl to kartais vadinamas lito tėvu.

Biografija
----------

Sovietiniu laikotarpiu R. Visokavičius vadovavo Statybos bei Pramonės ir statybos bankams. Po nepriklausomybės paskelbimo vadovavo keliems komerciniams bankams: „Litimpeks", Lietuvos akciniam inovaciniam bei bankui „Lituanus". R. Visokavičiaus veikla šioje srityje vertinama nevienareikšmiškai, nes dalis jo vadovautų bankų bankrutavo..

Nuo 1993 m. kovo 23 d. iki spalio 21 d. vadovavo Lietuvos bankui. Paskui dirbo Lietuvos taupomojo banko valdybos pirmininku.

2003 – 2007 m. buvo Lietuvos ambasadorius Kazachstane..

Žmona – Birutė Teodora Visokavičienė.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Vilius Baldišis** | **Lietuvos banko vadovas**1993 m. kovo 23 d. - 1993 m. spalio 21 d. | Po to:**Kazys Ratkevičius** |

Šaltiniai
---------

1. ↑  [neveikianti nuoroda] (Veidas.lt)
2. ↑   (Respublika.lt)
| **Povilas Anikinas** |
| --- |
| Gimė | 1951 m. lapkričio 6 d. (71 metai)Šeduva, dab. Radviliškio rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Salvinija Anikinienė |
| Vaikai | Eglė, Simonas |
|  |
| Veikla | Lietuvos dailininkas tapytojas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus dailės institutas |

**Povilas Anikinas** (g. 1951 m. lapkričio 6 d. Šeduvoje) – Lietuvos dailininkas tapytojas, pedagogas.

Biografija
----------

Mokėsi Vilniaus M.K.Čiurlionio meno mokykloje. 1975 m. baigė Vilniaus dailės institutą. 1993 m. Šiaulių dramos teatro dailininkas. 1993-1998 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytojas. UAB „Dailės studija" dailininkas, reklamos firmos „Fluxus" direktorius.

Dailės parodose dalyvauja nuo 1975 m. Surengė parodų Maskvoje, Peterburge, Latvijoje, Lenkijoje, Italijoje, Olandijoje. Svarbesni darbai: Pranašas (1990 m.), Besiilsinti moteris (1989 m.), 1941.06.14 (1989 m.), Kompozicija (1990 m.) ir kt.

Nuo 1981 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys. Lietuvos kultūros fondo Šiaulių krašto tarybos narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Povilas Anikinas. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
| Čegemas |
| --- |
|  Čegemo upė tarpeklyje |
| **Ilgis** | 103 km |
| **Baseino plotas** | 931 km² |
| **Vidutinis debitas** | 14,4 m³/s |
| **Ištakos** | Didysis Kaukazas (Bašil Auzu Su, Gara Auz Su) |
| **Žiotys** | Baksanas |
| **Šalys** | Rusija (Kabarda-Balkarija) |
|  |
|  **Vikiteka** | Čegemas |

**Čegemas** (rus. ir karač. *Чегем*, kabard. *Шэджэм*) – upė Rusijoje, Šiaurės Kaukaze, Kabardoje-Balkarijoje; Baksano dešinysis intakas (Tereko baseinas). Prasideda respublikos pietuose, Kaukazo aukštikalnėse, susiliejus Bašil Auzu Su ir Gara Auz Su upokšniams, čiurlenantiems iš Kaukazo ledynų.

Teka siauru kalnų tarpekliu (vietomis kanjonu) į šiaurės rytus. Žemupyje išteka į lygumą, kurioje vaga išsiskiria į dvi protakas. Įteka į Baksaną 33 km nuo jo žiočių.

Čegemą maitina ledynų ir sniego tirpsmo vandenys. Smarkiai patvinsta vasarą. Čegemo tarpeklio šlaitais krenta vaizdingi Čegemo kriokliai.

Pagrindinės gyvenvietės prie Čegemo: Aukštutinis Čegemas, Žemutinis Čegemas, Čegemas, Čegemas II.

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Hernando Arias de Saavedra** |
| --- |
|  |
| Paminklas Hernandui Arias de Saavedros |
| Gimė | 1561 m. rugsėjo 10 d.Asunsjone |
| Mirė | 1634 m. (~73 metai)Santa Fė |
|  |
| Veikla | Pietų Amerikos karininkas ir politikas |
|  |
|  **Vikiteka** | Hernando Arias de Saavedra |

**Hernandas Arijasas de Savedra** (dar žinomas kaip **Hernandarijasas** g. 1561 m. rugsėjo 10 d. Asunsjone – m. 1634 m. Santa Fė) – Pietų Amerikos karininkas ir politikas, tapęs pirmuoju Amerikoje gimusiu kolonijos valdytoju Naujajame Pasaulyje.

Biografija
----------

Hernandas Arijasas de Savedra gimė Asunsjone, buvo pavainikis Marijos de Sanabrijos ir Martino Suareso sūnus. Ankstyvoje jaunystėje įstojo į armiją ir dalyvavo užkariavimo misijose Paragvajuje ir Argentinoje. 1592 m. Chuanas Ramiresas Velaskas suteikė Hernandarijasui generolo – leitenanto laipsnį. 1596 m. tapo La Platos gubernijos generolu. 1597 m. mirus gubernatoriui, Hernandarijasas išrinktas naujuoju La Platos gubernatoriumi (tarp jų ir Buenos Airių). Šias pareigas ėjo 1597–1599, 1602–1609 ir 1615–1617 m. Savo valdymo laikotarpiu skatino uosto augimą, davė nurodymus steigti pradines mokyklas, keisti molinius namus plytiniais, atstatyti gynybinę tvirtovę, kovojo prieš kontrabandą. Rengė žygius į Urugvajų, Braziliją, Patagoniją (ieškodamas legendinio Cezarių miesto). 1604 m. buvo pagrobtas mapučių, bet išsivadavo. Rūpinosi Buenos Airių katedros statyba. Savo valdymo pabaigoje La Platos guberniją padalino į Buenos Airių ir Paragvajaus provincijas. Mirė 1634 m. Santa Fė mieste, eidamas 72 metus.

Už nuopelnus į Paragvajaus ir Argentinos vystymąsi Hernando Arijaso de Savedros garbei yra pavadintas Hernandarijaso miestas Paragvajuje, Hernandarijaso miestelis Argentinoje ir Hernandarijaso požeminis tunelis po Paranos upe.
| **Hermerikas** |
| --- |
| Galisijos svebų karalius |
| Svebai |
| Visas vardas | Hermerikas |
| Mirė | 441 m. |
| Vaikai | Rechila |
| GalisijaGalisijaGalisijaGalisija Galisijos svebų karalius |
| Valdė | 406 m. - 438 m. |
| Pirmtakas | Nežinomas |
| Įpėdinis | Rechila |

**Hermerikas** (m. 441 m.) – Galisijos svebų karalius, valdė nuo 406 m. iki 438 m. kai atsistatydino. Jis buvo pagonis ir visą gyvenimą kovojo su Romos imperija. Izidoras Sevilietis *Historia Suevorum* teigė, kad Hermerikas valdė 32 metus.

Hermeriko svebai su vandalais ir alanais persikėlė per užšalusį Reiną 409 m. gruodį. Po to jis kirto Galiją, Pirėnus ir įsikūrė Ispanijoje. Nors Theodore Mommsen ir Ernst Stein mano, kad svebai susitarė su uzurpatoriu Magnu Maksimu ir gavo vakarinę Ispaniją, bet tam pagrįsti nėra įrodymų. 411 ar 417 m. Hermerikas sudarė sutartį su Honorijumi. Tuo pat metu barbarai dalinosi Ispanijos žemes. Rytinė Galesija su sostine Braga atiteko svebams, o vakarinė - pietų vandalų genčiai hasdingams.

416-418 m. vestgotai, vadovaujami Valijos, kovėsi su svebais romėnų pusėje. 419 m. po asmeninio ginčo tarp Hermeriko ir vandalų karaliaus Gunderiko, vandalai užpuolė svebus ir apsupo Nervasijos kalnuose, kol įsikišo romėnų generolas Asterijus ir vandalai atsitraukė. Kol vandalai išvyko į Afriką 429 m. Hermerikas buvo taikus, bet 430 m. pradėjo puldinėti Galesiją. Vienas jos gyventojų Hidacijus nuvyko pas Flavijų Etijų prašyti pagalbos, bet tik 432 m. svebams buvo nusiųstas ambasadorius. Hidacijaus to meto kronika teigia, kad Galesijos gyventojai nugalėjo Hermeriką, daug nužudė ir paėmė į nelaisvę, tad svebai buvo priversti paleisti įkaitus. 435 m. Hermerikas sudarė taiką su galesijiečiais. Tais metais Hermerikas tarėsi su Romos imperatoriu tarpininkaujant vyskupui Symfosijui. 437 m. pas svebus vėl nusiustas ambasadorius su Fretimundu.

Po septynerių metų ligos Hermerikas buvo priverstas atsistatydinti sūnaus Rechilos naudai 438 m. Nėra įrodymų, kad po atsistatydinimo Hermerikas būtų išlaikęs bent kokią valdžią. Jo palikuonys buvo karaliais iki 456 m.

429 m. Lusitanijoje trumpam įsigalėjo svebų karo vadas Heremigarijus, kuris galėjo būti karaliumi kartu su Hermeriku, bet nėra įrodymų.

|  |
| --- |
| Hermerikas **Svebai** **Mirė:** 441 m.  |
| Karališkieji titulai |
| **Naujas titulas** | **GalisijaGalisijaGalisijaGalisija Galisijos svebų karalius**406 m.-438 m. | **Vėliau valdė****Rechila** |

Šaltiniai
---------

1. ↑  The career of the comes hispaniarum Asterijus
Pirmoji Kinijos Respublikos vėliava (1912–1928 m.)
**Penkių tautų sąjunga** (kin. 五族共和, pinyin: *Wǔzú gònghé*) – vienas iš trijų pagrindinių XX a. pradžioje Sun Jatseno įvardytų Kinijos modernizavimo principų, išpopuliarintų kuriant Kinijos Respubliką po 1911 m. Čingų dinastiją nuvertusios Sinhai revoliucijos. Juo siekta po vienu nacionaliniu identitetu suvienyti penkias pagrindines Kinijos tautas: hanius, mandžiūrus, mongolus, hujus ir tibetiečius. Pirmasis Respublikos prezidentas Sun Jatsenas savo inauguracinėje kalboje teigė, kad penkių tautų teritorijos turi būti sujungiamos į vieną valstybę, o penkios tautos – į vieną kinų tautą. Jis taip pat pabrėžė visų tautų lygiavertiškumą ir atsisakymą skirstyti žmones pagal rasę, klasę ar religiją.[1]

Vėliava
-------

Sekant Penkių tautų sąjungos principais, pirmoji Kinijos Respublikos vėliava buvo sudaryta iš penkių vienodo pločio, bet skirtingų spalvų juostų, simbolizuojančių atskiras tautas:[2]

* raudona – haniai;
* geltona – mandžiūrai;
* mėlyna – mongolai;
* balta – hujai;
* juoda – tibetiečiai.

Įteisinta 1912 m. ši vėliava buvo naudojama iki 1928 m. kada ją pakeitė *mėlynas dangus, balta saulė ir visa raudona žemė* – vėliava, kuri iki šiol naudojama Taivane.

Vėliavos proporcijos: 5:8.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Zhouxiang Lu, Fan Hong. *Sport and Nationalism in China*. Routledge, 2013, p. 132
2. ↑  Kyle Wright. *Dialectical History of China: 1912 - 2018*. Lulu Press, 2018, p. 42
Delfinariumas
Lauko amfiteatras
**Lietuvos jūrų muziejaus delfinariumas** – Lietuvos jūrų muziejui priklausantis delfinariumas, esantis Klaipėdoje, Kopgalyje. Jame yra 1000 vietų salė. 1800 m³ talpos baseinas skirtas delfinų ir jūrų liūtų pasirodymams.

Istorija
--------

Projekto autorius buvo architektas Petras Lapė (1924–2012). Pradžioje jis kreipėsi į JAV gyvenusį brolį dėl literatūros apie akvariumų įrenginius. Iš gauto bukleto inžinierius susidarė vaizdą, kaip akvariumas įrengtas Bostone. Nutarta vandenį siurbti iš Baltijos jūros, kad jis pratekėdamas pro natūralius gamtos (t. y. smėlio) filtrus, patektų į rezervuarą, kuriame būtų reguliuojamas vandens druskingumas, vanduo gėlinamas bei skaidrinamas.

1993 metais į Delfinariumą buvo atgabenti pirmieji delfinai.

1994 m. balandžio 30 d. atidarytame Delfinariume vyksta delfinų (Juodosios jūros afalinų) ir Kalifornijos jūrų liūtų pasirodymai.

Nuo 2003 m. buvo vykdomi delfinų terapijos seansai vaikams, sergantiems autizmu, Dauno sindromu, cerebraliniu paralyžiumi.

2009 m. parengtas techninis projektas delfinariumo rekonstravimui ir išplėtimui, įkuriant delfinų terapijos centrą. Architektūriniame konkurse nugalėjo uostamiesčio architektai, įveikę kolegas iš sostinės. Iš keturių dalyvių geriausiu buvo pripažintas Klaipėdos architektų Snieguolės ir Algirdo Stripinių darbas „Vanduo". Preliminari viso objekto kaina – 13,5 mln. eur. Delfinariumo rekonstravimas buvo įtrauktas į Jūros teikiamų pramogų, poilsio, sveikatingumo paslaugų ir pažinimo parko Kopgalyje projektą.

Nuo 2010 m. spalio mėn. Delfinariumas buvo uždarytas rekonstrukcijai.

2013 m. gruodžio mėn. vėl atidarytas.

Galerija
--------

* Delfinariumas prieš rekonstrukcijąDelfinariumas prieš rekonstrukciją
* DelfinariumasDelfinariumas
* Delfinų gyvenimo baseinaiDelfinų gyvenimo baseinai
* Lankytojų holasLankytojų holas
* Pasirodymų baseinasPasirodymų baseinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kaip gimė delfinariumas. *ve.lt* Nuoroda tikrinta 2020-07-19.
2. ↑  Lietuvos muziejai: Lietuvos jūrų muziejus. *www.muziejai.lt*. Nuoroda tikrinta 2020-07-19.
3. ↑  Delfinariumas bus kitoks. *ve.lt* Nuoroda tikrinta 2020-07-19.
4. ↑  Delfinariumas Archyvuota kopija 2014-08-09 iš Wayback Machine projekto.. *www.muziejus.lt*. Nuoroda tikrinta 2012-04-02.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lietuvos jūrų muziejaus delfinariumas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Apie delfinariumą Archyvuota kopija 2015-07-22 iš Wayback Machine projekto. (Lietuvos jūrų muziejus)
Druskininkų vaikų sanatorija „Saulutė"
**Sanatorija** (lot. *sano* – „gydau") – stacionari profilaktikos, gydymo ir reabilitacijos įstaiga, kurioje gydoma daugiausia gamtinėmis priemonėmis (klimatu, mineraliniu vandeniu, gydomuoju purvu). Dažnai veikia įvairūs specializuoti skyriai ligoniams, taikoma dietos terapija, gydomoji kūno kultūra, fizioterapija, kineziterapija, jūros maudyklės, vaistažolių vonios, akupunktūra, elektromiegas, magnetinė terapija, raumenų stimuliavimas elektra, be to, biblioterapija, meno, muzikos, landšafto, spalvų terapija, choreoterapija, aromaterapija. Lankytojams nustatomas specialus gydymo ir poilsio režimas. Dažniausiai steigiamos kurortuose.

Istorija
--------

Helneso sanatorija, Švedija
Pirmoji sanatorija įkurta 1863 m. Oberstdorfe vokiečių gydytojo H. Brehmerio. XIX a. pabaigoje daug sanatorijų įkurta Šveicarijoje, Suomijoje, Didžiojoje Britanijoje. Jose higienos terapijos ir klimatoterapijos priemonėmis gydyti plaučių tuberkulioze sergantys ligoniai.

Lietuva
-------

Lietuvoje pirmosios sanatorijos įkurtos 1921 m. – karininkų sanatorijos Birštone ir Palangoje, mokytojų sanatorija Palangoje. Jos veikdavo tik vasaros 3 mėnesius, ligoniai gyvendavo vietos gyventojų butuose, gydydavosi kurortų gydyklose. Birštono sanatorijoje buvo gydomi ligoniai, sergantys reumatu, šlapimtakių ir virškinamojo trakto ligomis, Palangos – įvairiomis tuberkuliozės formomis. Iki 1940 m. sanatorijos daugiausia priklausė visuomeninėms organizacijoms, draugijoms, privatiems asmenims. Užėjus sovietams, 1940 m. privačios sanatorijos nacionalizuotos, buvo steigiamos naujos sanatorijos. Visos sanatorijos veikė ištisus metus.

1986 m. veikė 27 sanatorijos su 8700 lovų, jose gydėsi per 100 tūkst. žmonių. Didžiausios sanatorijos vienu metu priimdavo iki 1000 žmonių. Kelialapiai į sanatorijas buvo duodami nemokamai, už 30 % kainos arba už visą kainą. Daugiausia sanatorijų priklausė Sveikatos apsaugos ministerijai, dalis – kitoms ministerijoms ar žinyboms. Taip pat veikė sanatorijos‑profilaktoriumai, kur žmonės po kasdienio darbo ar mokymosi 24–30 d. gyveno ir gydėsi, ir mineralinio vandens gydyklos (Likėnuose, Druskininkuose, Stakliškėse).

Atkūrus nepriklausomybę dauguma sanatorijų privatizuota, pertvarkyta į akcines bendroves, kai kurios tapo gydymo įstaigų filialais. 2012 m. veikė apie 30 sanatorijų (dalis vadinama reabilitacijos, SPA centrais), daugiausia Druskininkuose („Eglės sanatorija", „Lietuva", „Draugystė", „Belorus", vaikų – „Saulutė"), Birštone („Tulpė", „Versmė"), Palangoje („Palangos linas", „Baltija", „Palangos Žvorūnė", vaikų – „Palangos gintaras").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Санаторий. Советский энциклопедический словарь. – Москва, Советская энциклопедия, 1989. // psl. 1177
2. 1 2 3  Sanatorija. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2023-04-15).
3. ↑  *Sanatorija*. Mažoji lietuviškoji tarybinė enciklopedija, T. 3 (R–Ž). Vilnius, Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1971, 155 psl.
4. ↑  *Sanatorija*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, X t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1983. T.X: Samnitai-Šternbergas, 10 psl.
|  |
| --- |
| 75 Cents |
|  |
| Biografija |
| Dar žinomas | Laci, 4 Kuna 20 Lipas, 75 Cents |
| Gimė | 1933 m. sausio 29 d.Zagrebas, Kroatijos vėliava Kroatija |
| Mirė | 2010 m. lapkričio 19 d. (77 metai)Zagrebas, Kroatijos vėliava Kroatija |
| Žanrai | pop, repas |
| Veikla | dainininkas |
| Susijusi veikla | Kraljevi ulice |

**Ladislav Demeterffy** (1933 m. sausio 29 d. Zagrebe – 2010 m. lapkričio 19 d. ten pat), taip pat žinomas kaip **Laci** ir **4 Kuna 20 Lipas**, buvo Kroatijos dainininkas.

Jis, pasivadinęs 75 Cents, kartu su grupe „Kraljevi ulice" 2008 metais atstovavo Kroatijai „Eurovizijoje". Konkurso metu Ladislavui buvo 75-eri metai. Iki 2012-ųjų, jis buvo seniausias kada nors „Eurovizijoje" dalyvavęs žmogus.

Atlikėjas išgarsėjo gimtojoje Kroatijoje repuodamas ir dainuodamas apie savo gyvenimo meilę. Jis taip pat puikiai mokėjo groti pianinu bei akordeonu. Būtent su pastaruoju instrumentu Ladislav neretai džiugindavo praeivius Zagrebo gatvėse.

Mirė 2010 m. lapkričio 19 d. Vinogradska ligoninėje nuo širdies smūgio.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: 75 Cents** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kraljevi ulice ir 75 Cents – „Romanca" (video)

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Dragonfly ir Dado Topić  *„Vjerujem u ljubav"*** |  **Kroatijos atstovas Eurovizijoje  (su Kraljevi ulice)**2008 | Po to:**Igor Cukrov ir Andrea  *„Lijepa Tena"*** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| San Žozė dos Kamposasport. *São José dos Campos* |
| --- |
|              |
| *San Žozė dos Kamposas* |
|  |
| 

San Žozė dos KamposasSan Žozė dos Kamposas

23°11′0″ p. pl. 45°52′0″ v. ilg.﻿ / ﻿23.18333°š. pl. 45.86667°r. ilg.﻿ / 23.18333; 45.86667﻿ (San Žozė dos Kamposas)Koordinatės: 23°11′0″ p. pl. 45°52′0″ v. ilg.﻿ / ﻿23.18333°š. pl. 45.86667°r. ilg.﻿ / 23.18333; 45.86667﻿ (San Žozė dos Kamposas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3)------ vasaros: (UTC-2) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Pietryčių regionas |
| **Valstija** | San Paulo valstija San Paulas (valstija) |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 610 965  |
| **Altitudė** | 660 m |

**San Žozė dos Kamposas** (port. *São José dos Campos*) – miestas pietryčių Brazilijoje, San Paulo valstijoje, Paraibos slėnyje, 80 km nuo San Paulo. 610,9 tūkst. gyventojų (2006 m.).

Technologijos
-------------

San Žozė dos Kamposas – vienas svarbiausių industrinių ir tyrimų centrų Lotynų Amerikoje. Yra Brazilijos nacionalinis kosmoso tyrimų institutas, karo aviacijos tyrimų centras, Vale do Paraíba universitetas, Aeronautikos technologijų institutas, San Paulo universitetų fakultetai. Aviacijos, automobilių, chemijos, farmacijos, elektronikos, tekstilės pramonė. San Žozė dos Kamposas – vienas labiausiai išsivysčiusių Brazilijos miestų, su aukšta gyvenimo kokybe, mažu nusikalstamumu, gerai išvystyta infrastruktūra.

Istorija
--------

Miesto užuomazgos buvo XVI a. jėzuitų įkurta *Aldeia do Rio Comprido* ferma, peraugusi į misiją. 1611 m. vietovė perduota pasauliečiams, tačiau jėzuitai už 15 km įkūrė naują misiją. 1692 m. gyvenvietė minima kaip *Residência do Paraíba do Sul*, o 1696 m. – *Residência de São José*. 1759 m. jėzuitų veikla oficialiai sustabdyta. 1767 m. San Žozė suteiktas miesto statusas. XIX a. – XX a. pr. buvo svarbus kavos ir medvilnės auginimo ir eksporto centras. 1924 m. mieste atidaryta ligoninė, San Žozė tapo svarbiu reabilitacijos, sanatoriniu centru. 1950 m. įkūrus aeronautikos institutą mieste suklestėjo technologijos.
Koordinatės: 55°37′10″ š. pl. 25°16′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.61944°š. pl. 25.26667°r. ilg.﻿ / 55.61944; 25.26667


| Leliūnų tvenkinys |
| --- |
| Leliūnų tvenkinys |
| Vieta | Lietuva (Anykščių rajonas) |
| Plotas | 0,159 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,18 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2,3 m |
| Didžiausias gylis | 5,6 m |
| Tūris | 0,000354 km³ |
| Įteka | Skerdimas, bevardis upelis |
| Išteka | Skerdimas |

**Leliūnų tvenkinys** – tvenkinys Anykščių rajone, 9 km į pietvakarius nuo Svėdasų, šalia Leliūnų kaimo. Susidaręs patvenkus Skerdimo upę (Bigulio intakas, Aknystos II eilės intakas, Šventosios baseinas) 1,4 km nuo jos žiočių. Ilgis iš vakarų į rytus 1,54 km, plotis iki 0,32 km. Yra 3a sala. Altitudė 99 m. Krantai vietomis aukštoki. Vakarinės tvenkinio dalies pakrantėse auga medžiai ir krūmynai, plyti pievos. Rytinės dalies pakrantėse plyti dirbami laukai. Šiaurrytinėje pakrantėje įsikūręs Medinų kaimas. Žemiau užtvankos eina kelias  **120**  Radiškis–Anykščiai–Rokiškis . 

Debitas:

* Upės: 0,024 m³/s
* Užtvankos skaičiuotinis: 2,4 m³/s

Užtvanka 316 m ilgio, 3 m pločio. Vandens pralaida – šachtinė. Įrengta 1988 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
**Dregovičiai** (arba ***drėgvai***; rus. *дреговичи́*, blrs. *дрыгавічы*) – rytų slavų genčių sąjunga, IX–XII a. gyvenusi dabartinių Baltarusijos Gomelio, Bresto, Minsko sričių teritorijose.

Dregovičių pavadinimas, manoma, kilo iš senosios slavų *дрегва* ar *дрягва* (*dregva* ar *driahva* 'pelkė'), kadangi dregovičiai gyveno pelkingose vietovėse.

Rytiniai dregovičių kaimynai buvo radimičiai, šiaurės rytų – krivičiai, pietiniai – drevlianai.

Istorija
--------

Apgyvendindami Baltarusiją dregovičiai judėjo iš pietų į šiaurę (prie Nemuno), tai, manoma, rodo pietinę jų kilmę. Konstantinas VII Purpurinis žinojo dregovičius kaip *druguvitus* (gr. δρουγουβίται), Rusiai pavaldžią gentį.

Dregovičiai gyveno šone nuo kelio iš variagų į graikus, todėl senovės Rusios istorijoje mažai žinomi. Metraščiai mini, kad dregovičiai turėjo savo kunigaikščius. Dregovičių kunigaikštystės centras buvo Turovas. Kijevo kunigaikščiai dregovičius tikriausiai prisijungė X a. Vėliau dregovičių žemėse susikūrė Turovo kunigaikštystė, o šiaurės vakarų žemės tapo Polocko kunigaikštystės dalimi.

Kultūra
-------

Žinomi IX–X a. dregovičių archeologiniai paminklai – žemdirbių gyvenviečių likučiai, pilkapiai (kurganai) su sudegintų kūnų palaikais, nedideli piliakalniai. Tipiškiausias etninės priklausomybės dregovičiams bruožas – stambūs metaliniai karoliai, padengti prilituotais rutuliukais (rus. *зернь*).

Nuorodos
--------

1. ↑  Период Киевской Руси


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSenovės slavų gentys |
| --- |
|  |
| Vakarų slavai | 
Juodieji chorvatai **·**  Bohemai **·**  Mazovšanai **·**  Moravai **·**  Kujavitai  **·**  Pamarėnai **·**  Polianai **·**  Lendai **·**  Vyslėnai **·**  Slovakai **·**  Silezėnai **·**  Zličanai |
|  |
| Polabės slavai | 

|  |  |
| --- | --- |
| Veletai / Liutičiai | 
Chižanai **·**  Dolenėnai **·**  Redarai **·**  Užpėnėnai |
|  |
| Obodritai | 
Drevanai **·**  Linonai **·**  Moričianai **·**  Rarogai **·**  Travjanai **·**  Vagrai  **·**  Varnai |
|  |
| Lužicos serbai | 
Chudičiai **·**  Galomačiai **·**  Lužitėnai **·**  Milčanai **·**  Neletičiai **·**  Nižičiai **·**  Ploniai **·**  Serbai **·**  Suselcai **·**  Žirmuntai |

 |
|  |
| Rytų slavai | 
Bužanai **·**  Dregovičiai **·**  Drevlianai **·**  Ilmenio slovėnai **·**  Krivičiai **·**  Polianai **·**  Radimičiai **·**  Baltieji chorvatai **·**  Severianai (Romnų-Borščevo kultūra) **·**  Tivercai **·**  Uličiai **·**  Viatičiai **·**  Volynėnai |
|  |
| Pietų slavai | 
Berzitai **·**  Braničevcai **·**  Duklianai **·**  Ezeritai **·**  Karantanai **·**  Konavlianai **·**  Milingai **·**  Moravanai **·**  Neretvlianai **·**  Serbai **·**  Raudonieji chorvatai **·**  Rinchinai **·**  Sagudatai **·**  Smolianai **·**  Strumianai **·**  Trevunjanai **·**  Vajunitai **·**  Velegezitai **·**  Verzitai **·**  Vlahai **·**  Zachlumlianai |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Dajna |
| --- |
| Tiltas per Dainą Mrongove prie Čoso ežero Tiltas per Dainą Mrongove prie Čoso ežero |
| **Ilgis** | 55 km |
| **Baseino plotas** | 837 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2,08 m³/s |
| **Ištakos** | Pieckai, Mrongovo pavietas |
| **Žiotys** | Gubrė |
| **Šalys** | Lenkija |

**Daina** (lenk. *Dajna*) – upė šiaurės Lenkijoje, Varmijos Mozūrų vaivadijoje, Mrongovo ir Kentšyno pavietuose, Gubrės kairysis intakas.

Geografija
----------

Upės ištakos Pieckų miestelio apylinkėse, Mozūrų kraštotvarkos parko vakaruose. Ji teka į šiaurę per aštuonis Mrongovo rynos ežerus ir įteka į Gubrę ties Biedaškais į vakarus nuo Kentšyno. Ilgis 55 km, baseino plotas 837 km², didžiausias plotis 8,5 m. Upė perteka šiuos ežerus:

* Vangelio ežeras
* Veržbavos ežeras
* Čoso ežeras
* Juodasis ežeras
* Koto ežeras
* Juno ežeras
* Kerštanovo ežeras
* Dainos ežeras

Gyvenvietės
-----------

Prie Dainos upės išsidėstę šios gyvenvietės:

Pieckai, Veržbava, Mrongovas (Zensburgas), Kerštanovas (Kiršteinsdorfas), Špigelis, Pilecas, Nevodnica, Baisialaukiai, Bedaškai (Groß Neuhof). Netoli upės stovi Šventaliepė.
Daisono sferos brėžinys. Čia jos spindulys – 1 astronominis vienetas.
**Daisono sfera** (angl. *Dyson sphere*) – hipotetinė konstrukcija, sfera, apgaubianti visą žvaigždę ir surenkanti visą jos skleidžiamą energiją.

Tokią struktūrą pirmą kartą 1960 m. žurnale "Science" aprašė amerikiečių fizikas ir matematikas Freeman Dyson, jo vardu ir pavadinta. Šiuo metu tai yra mokslinėje fantastikoje paplitęs objektas.

Šios struktūros idėja kilo ieškant kuo efektyvesnio energijos įsisavinimo būdo. Daisono sfera, apgaubianti visą žvaigždę, teoriškai susirinktų visą jos skleidžiamą energiją. Daisonas spekuliavo, kad pažangesnės nežemiškos civilizacijos turėtų būti pastačiusios ką nors panašaus, jei jų energijos poreikis yra panašus į žmonių. Pagal Kardaševo skalę tokia civilizacija priklausytų antrajam tipui (*įsisavinusi visą savo žvaigždės sistemos energiją*). Daisono sferų paieška kosmose taip pat įtraukta į SETI programą.

Tipai
-----

Daisono sferą gali sudaryti daugybė dirbtinių palydovų eilių, glaudžiai apimančių visą žvaigždę, ji gali būti vientisas objektas, arba koks nors kitas variantas.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Nežemiška civilizacija
* Kosmoso kolonizacija
* Technologinis singuliarumas

Nuorodos
--------

* Dyson sphere FAQ (ang.)
* Search for Artificial Stellar Sources of Infra-Red Radiation (ang.)
**Romualdas Čarna** (g. 1939 m. gruodžio 9 d. Simoniškėse, Pakruojo valsčius) – Lietuvos grafikas.

Biografija
----------

Mokėsi Rozalimo vidurinėje mokykloje, 1967 m. baigė Lietuvos dailės institutą (dėstytojai Antanas Kučas, Rimtautas Gibavičius, Vytautas Kaušinis), įgijo dailininko grafiko ir pedagogo specialybę. 1967–1970 m. dirbo leidykloje „Šviesa". 1970–1991 m. dėstė dailę J. Naujalio meno mokykloje.

Kūryba
------

Nuo 1967 m. dalyvauja dailės parodose Lietuvoje ir užsienyje. Individualios parodos:

* Kaunas – 1970 m. 1972 m. 1980 m. 1989 m. 1992 m. 1995–1996 m. 1999 m. 2006 m.
* Vilnius – 1980 m.
* Pakruojis – 1990 m.
* Šiauliai, Krokuva – abi 2000 m.

Kuria lino, medžio raižybos, nuo aštuntojo dešimtmečio autocinkografijos technika. Ankstyvajai kūrybai įtakos turėjo A. Kučo grafika. Sukūrė grafikos ciklų gamtos ir vaikystės temomis, raiškių portretinių kompozicijų („Liaudies rašytojas Juozas Grušas" 1972 m. „Režisierius Juozas Miltinis" 1977 m. „Maironis" 1987 m. „Vydūnas" 1988 m.), knygų iliustracijų („Lietuvių tautosaka" 1968 m. Kostas Aleksynas. „Aušta aušrelė" 1989 m.), piešinių, plakatų.

Kūriniai monumentalios kompozicijos, ekspresyvaus štricho, poetiškų vaizdinių. Vėliau pradėjo kurti tušo, akvarelės ar mišria technika („Paskutinė kuršių giesmė I-II" 1989 m. „Poeto mėnulis", „Piliakalnis ir trys einantys medžiai", abu 1998 m. ciklas „Žiemgala" 2002 m.), juose daug reikšmės skiriama spalvai.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Vidmantas Kiaušas.
PASAULIS, Į KURĮ RAGINAMA ATSIGRĘŽTI. Nemunas. 2005 06 16
2. ↑  Neringa Murkauskaitė. *Romualdas Čarna*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 263 psl.
| **Lazaris Kopelmanas** |
| --- |
| Gimė | 1907 m. liepos 14 d.Kaunas |
| Mirė | 1980 m. gruodžio 9 d. (73 metai)Ženeva, Šveicarija |
|  |
| Veikla | teisininkas, diplomatas |
| Organizacijos | Jungtinių Tautų Europos ekonomikos komisija |
| Pareigos | juriskonsultas |
|  |
| Išsilavinimas | teisės mokslų daktaras |
| Alma mater | Ženevos universitetas,Paryžiaus universitetas |

**Lazaris Kopelmanas** (pranc. *Lazare Kopelmanas*, 1907 m. liepos 14 d. Kaunas – 1980 m. gruodžio 9 d. Ženeva, palaidotas Paryžiuje) – Lietuvos žydų kilmės prancūzų teisininkas, diplomatas, teisės mokslų daktaras. Moisiejaus Kopelmano brolis.

Biografija
----------

1926 m. Kauno dienraščio „Echo" korespondentas Ženevoje. 1926–1929 m. studijavo ekonomikos ir socialinius mokslus Ženevos, 1930–1935 m. – teisę Paryžiaus universitete. 1945 m. teisės mokslų daktaras.

1936–1939 m. dėstė Paryžiaus universiteto Aukštųjų tarptautinių studijų institute; nuo 1939 m. profesorius. 1939 m. savanoriu įstojo į Prancūzijos kariuomenę. Per Antrąjį pasaulinį karą kalėjo prancūzų karo belaisvių stovykloje Vokietijoje.

1945–1950 m. Prancūzijos nacionalinio mokslinių tyrimų centro vyresnysis mokslinis bendradarbis. 1948 m. 1950 m. skaitė paskaitas Paryžiaus užsienio politikos studijų centre, 1950 m. 1976 m. Hagos tarptautinės teisės akademijoje, 1957–1958 m. Jeilio, 1971–1973 m. Ženevos, 1945–1948 m. 1960–1962 m. ir 1977 m. Paryžiaus universitetuose. 1949–1977 m. Jungtinių Tautų Europos ekonomikos komisijos juriskonsultas.

Dalyvavo rengiant ir priimant 1956 m. Tarptautinio krovinių vežimo keliais sutarties konvenciją, 1961 m. Europos konvenciją „Dėl tarptautinio komercinio arbitražo" ir kitus tarptautinius dokumentus. 1969–1977 m. Komercinio arbitražo tarptautinės tarybos narys.

Rinktinė bibliografija
----------------------

* "L'article XI du Pacte de la Société des Nations," 42 *Revue générale de droit international public* (1935).
* "Custom as a means of the creation of international law," 18 *British yearbook of international law* (1937).
* "The problem of aggression and the prevention of war," 31 *American journal of international law* (1937-2).
* *L’Organisation des Nations Unies*. Paris: Recueil Sirey, 1947.
* "Le contrôle international," 77 *Recueil des cours / Académie de droit international* (1950–II).
* "La reconnaissance en droit international," IX *Comunicazioni e studi* (1957).
* "La place de la convention européenne sur l'arbitrage commercial international du 21 avril 1961 dans l'evolution du droit international de l'arbitrage," 7 *Annuaire français de droit international* (1961).
* "L'application du droit national aux sociétés multinationales," 150 *Recueil des cours / Académie de droit international* (1976–II).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Henry Kopelman–Gidoni.. *Lazaris Kopelmanas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 773 psl.
| Dajamantina |
| --- |
|  Dajamantina netoli Berdsvilio |
| **Ilgis** | 896 km |
| **Baseino plotas** | 158 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 25 m³/s |
| **Ištakos** | Svordso kalnagūbris |
| **Žiotys** | Ero ežeras |
| **Šalys** |  Australija |
|  |
|  **Vikiteka** | Dajamantina |

**Dajamantina** (angl. *Diamantina River*) – upė vidurio Australijoje, Kvinslando ir Pietų Australijos valstijose, Didžiajame arteziniame baseine. Prasideda Svordso kalnagūbryje netoli Vintono. Teka į pietvakarius per pusdykumes ir dykumas (Simpsono dykumą). Po santakos su Ero Kryku vadinama ***Vorbertonu*** (*Warburton River*). Įteka į Ero ežerą.

Didžiausi intakai: Mainas ir Vesternas.

Ero ežero baseinas
Sausuoju metų laiku Dajamantina beveik visa išdžiūsta. Upės slėnis labai negilus, debitas mažas, o tėkmė lėta. Baseine įsikūrę gyvulininkystės ūkiai. Dalis baseino saugoma kaip Dajamantinos nacionalinis parkas. Didžiausia gyvenvietė prie upės – Vintonas.

Upė 1866 m. pavadinta Kvinslando gubernatoriaus žmonos Dajamantinos Boven (*Diamantina Bowen*) vardu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Diamantina*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
**Drenažas** – tam tikro objekto sausinimas (natūralus ar dirbtinis), kai iš jo nuteka paviršinio ar požeminio vandens (kitų skysčių) perteklius. Drenažu taip pat įvardijama kanalų ar vamzdžių sistema, kurios dėka vyksta sausinimas. Tokia sistema lietuviškai vadinasi *nuotakynas* (ypač kai sudėtinga).

Statinių ir jų elementų (pvz. rūsių), kelių (pvz. sankasų, tunelių) apsauga nuo požeminio vandens jį nukreipiant į lietaus nuotakynus ar kitokią surinkimo sistemą; Dirvų sausinimas požeminiais vamzdžiais arba kanalais. Lietuvoje paprastai sausinimą drenuojant vadina *melioracija*, nors šis terminas iš tikrųjų reiškia ne tik dirvų gerinimą sausinant, bet ir drėkinant, kalkinant, tręšiant ir pan. 

Pagal konstrukciją drenažas būna trijų tipų: horizontalusis, vertikalusis ir mišrus. Labiausiai paplitęs horizontalusis drenažas, mažiausiai 1 m gylyje sukloti vamzdžiai iš dirvos surenka vandens perteklių, kuris pats nuteka į vandens imtuvus. Degto molio vamzdžių drenažus dar galima rasti senos statybos drenuojamuose laukuose. Dabar degto molio vamzdžiai nebenaudojami, jie keičiami į plastmasinius vamzdžius. Plastmasinių vamzdžių drenažui įrengti gaminami iš įvairių polimerinių medžiagų tai yra polietileno (PE) ir polivinilchlorido (PVC-U). Jie gali būti lygūs ir įvairiai gofruoti, su perforuotomis sienelėmis. Drenažo vamzdžiai be filtro naudojami tuo atveju, kai gruntą sudaro dirvožemis. Kitokio tipo drenažo vamzdis t. y. su geotekstilės filtru naudojamas smėlingame grunte, o drenažo vamzdis su kokoso plaušo filtru naudojamas molingame grunte. Plastmasiniai drenažo vamzdžiai gerokai greičiau surenka perteklinį vandenį nei moliniai drenažo vamzdeliai.

  

* Dirvų sausinimas drenuojant
* Drenažo vamzdžių klotuvas
* Pelkyno sausinimo kanalas Floridoje (JAV)
* Drenažo išvadas betoninėje statinio sienoje

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dabartinės lietuvių kalbos žodynas. Vilnius: Lietuvių kalbos institutas, 2012, ISBN 978-609-411-079-5
2. ↑  Antanas Lukianas. *Drenažas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-07-25.
**Daiva Daugvilienė** (1960 m. vasario 9 d. Vilniuje) – švietimo vadybininkė, verslininkė, Tarptautinės teisės ir verslo aukštosios mokyklos įkūrėja ir vadovė.

Biografija
----------

Gimė inteligentų šeimoje. Baigė Vilniaus 31-ąją vidurinę mokyklą. 1984 m. baigė studijas Vilniaus valstybinio universiteto Ekonomikos fakultete (specialybė – finansų ekonomika). 1992 m. Lietuvos muzikos akademijoje įgijo kino filmų scenaristės specialybę.

1985-1990 m. Lietuvos profesinių sąjungų taryboje kultūros instruktorė metodininkė, 1992–1994 m. Lietuvos kultūros fondo direktorė, 1995-1996 m. Tarptautinio kalbų mokymo centro direktorė, savo vardu pavadintos mokyklos (Daugvilienės aukštesnioji verslo mokykla, dab. UAB „Tarptautinė teisės ir verslo aukštoji mokykla") steigėja, direktorė. 1996 m. Vilniaus miesto (Žirmūnų 4-oje) apygardoje kandidatavo į LR Seimą (numeris sąraše – 67, Lietuvos centro sąjunga), 2000 m. Vilniaus miesto (Nr. 57) apygardoje kandidatavo į Vilniaus m. savivaldybės tarybą (priešrinkiminis numeris sąraše – 28, Lietuvos centro sąjunga).

1992 m. parašė scenarijų filmams „Nužudytasis" ir „Dilgėlių vainikas" apie savižudybes Lietuvoje (pastatytas ir parodytas per LTV).

Įtraukta į „Tūkstantmečio žmonės" sąrašą.

Ištekėjusi (2 kartą); vyras Gintautas; sūnūs Arminas ir Modestas.

Mokėjo rusų, vokiečių, anglų kalbas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tūkstantmečio žmonės[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Daiva Daugvilienė Archyvuota kopija 2007-03-02 iš Wayback Machine projekto. (VRK inf. 2000 m.)
3. ↑  Daiva Daugvilienė Archyvuota kopija 2008-09-29 iš Wayback Machine projekto. (1996 m. LRS rinkimai)
Lawrence Sperry
**Lorensas Speris** (*Lawrence Sperry*; 1892 m. gruodžio 22 d. – m. apie 1923 m. gruodžio 23) – vienas pirmųjų aviatorių, aviacinės technikos kūrėjų. Žinomas kaip autopiloto išradėjas.

Biografija
----------

L. Speris gimė Čikagoje (Ilinojus, JAV). Jis buvo trečiasis *Elmer Ambrose Sperry* sūnus. Anksti susidomėjo aviacija. Būdamas 17 m. jau skraidė savo konstrukcijos sklandytuvu. Po 4 metų jis pradėjo skraidyti lėktuvais.

L. Speris neturėjo formalaus inžinieriaus išsilavinimo, bet sukūrė nemažai aviacijai skirtų išradimų. Speris pasaulyje pagarsėjo 1914 m. kai Prancūzijoje viešai pademonstravo kaip veikia jo išrastas autopilotas. Jis sukūrė pirmąsias aviacines giroskopinio stabilizavimo sistemas, kurios šiais laikais plačiai naudojamos automatiniams skrydžiams užtikrinti. L. Speris garsėjo tuo, kad jis bandydamas savo išradimus paprastai ir pats pilotuodavo lėktuvus.

Manoma, kad L. Speris žuvo 1923 m. gruodžio 23 d. Jis tada nepaisydamas rūko pakilo Anglijoje ir išskrido į Prancūziją, kurios nepriskrido. 1924 m. sausio 11 d. jo kūną rado Lamanšo sąsiauryje.

*Mile high* klubas
------------------

L. Speris laikomas vadinamojo *Mylios aukščio klubo* (*Mile High Club*) įkūrėju. Skelbiama, kad jis 1916 m. lapkritį, su moterimi skrisdamas skraidančia valtimi *Curtiss* virš Niujorko, užsiiminėjo seksu. Tą sykį jo pilotuojamas lėktuvas rėžėsi į vandenį, bet niekas nežuvo.
  
Sperio priskyrimas šiam virtualiam klubui yra paremtas dviem faktais – jis yra pirmas žmogus, pareiškęs, kad užsiiminėjo seksu ore, ir jis yra autopiloto išradėjas. Prieš įsirėždamas vandenin L. Speris skrido ~160 m aukštyje, o ir sąvokos *Mile High Club* tuo metu nebuvo.

Nuorodos
--------

* Lawrence Sperry Archyvuota kopija 2008-10-24 iš Wayback Machine projekto.
* Lawrence Sperry, Sr, Inventor
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Philodromidae** |
| --- |
| Ilgasis laibavoris (Tibellus oblongus)Ilgasis laibavoris (*Tibellus oblongus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Voragyviai  *( Arachnida)* |
| Būrys: | Vorai  *( Araneae)* |
| Šeima: | Vikrūnai  *( Philodromidae)* |

 |

**Vikrūnai** (*Philodromidae*) – vorų (*Araneae*) šeima.

Pasaulyje yra 400 rūšių. Lietuvoje 3 gentys, 13 rūšių. Šios šeimos vorai plokšti, liekni, labai judrūs, todėl lengvai gali pasislėpti po medžių žieve, plyšiuose. Jų kojos, priešingai nei krabvorių, vienodo ilgio ir stiprumo. Auką pagauna greitai bėgdami. Netupi nejudėdami ir netyko, kaip krabvoriai. Vikrūnai gali bėgti ir šonu, tačiau taip daro tik norėdami pabėgti. Savo spalvomis labai gerai prisitaikę prie aplinkos.

Gaudomųjų tinklų nemezga. Tik patelė iš voratinklinių siūlų nuaudžia daugiakamarį kiaušinėlių kokoną, kurį paslepia susuktuose lapuose, po medžių žieve, akmenimis, ir jį saugo. Vorai gyvena ant spygliuočių medžių kamienų, pamiškėse, žolėje, ant įvairių medžių ir krūmų, upelių pakrantėse.

Visos gentys skiriasi dydžiu, užpakaline kūno forma, akių išsidėstymu:

* Vikrūnai (*Philodromus*)
* Žvitravoriai (*Thanatus*)
* Laibavoriai (*Tibellus*)