recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Agaetėisp. *Agaete* |
| --- |
|              |
| *Miestelio reginys* |
|  |
| 

AgaetėAgaetė

28°06′06″ š. pl. 15°42′03″ v. ilg.﻿ / ﻿28.10167°š. pl. 15.70083°r. ilg.﻿ / 28.10167; 15.70083﻿ (Agaetė)Koordinatės: 28°06′06″ š. pl. 15°42′03″ v. ilg.﻿ / ﻿28.10167°š. pl. 15.70083°r. ilg.﻿ / 28.10167; 15.70083﻿ (Agaetė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Ispanijos vėliava Ispanija |
| **Regionas** | Kanarų salos Kanarų salos |
| **Provincija** | Las Palmaso provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2023) | 3 584  |
| **Altitudė** | 43 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Agaetė |

**Agaetė** (isp. *Agaete*) – miestelis ir savivaldybė Ispanijoje, Kanaruose, Gran Kanarijos salos šiaurinės vakarinėje dalyje, šalia Atlanto vandenyno kranto. Iki Agaetės ateina greitkelis GC-2 iš Las Palmaso, šakojasi keliai į La Aldea de San Nikolasą, El Sao. Šalia įsikūręs Puerto de las Nieveso uostas, iš kurio plaukia keltas į Tenerifę. Verčiamasi žemės ūkiu (daugiausia citrusų auginimu), žvejyba, turizmu.

Yra Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia, Šv. Sebastijono vienuolynas, Poeto, La Ramos muziejai, botanikos sodas, Maipes de Aribos nekropolis (archeologijos paminklas). Į pietus nuo Agaetės prasideda Tamadabos gamtos parkas su pušynais, vaizdingais kalnais ir skardžiais.

Istorija
--------

Vietovardis greičiausiai kanarietiškos kilmės, sietas su berberų kalbų žodžiu *aǐgaǐte* „ėriukas", kitų autorių pavadinimas verstas kaip „uola" arba „duburys, baseinas, slėnis".

Agaetė ispanų įkurta 1481 m.

Savivaldybė
-----------

Agaetės savivaldybė užima 44,5 km² plotą, 2023 m. gyveno 5593 gyventojai.

Be Agaetės miestelio į savivaldybę patenka šios didesnės gyvenvietės (gyventojų skaičius 2023 m.):

* Valje de Agaetė (918)
* Puerto de las Nievesas (757)
* El Riskas (178)
* Los Ljanosas (108)

Agaetės savivaldybė Gran Kanarijoje

Galerija
--------

* Agaetės bažnyčiaAgaetės bažnyčia
* Botanikos sodasBotanikos sodas
* Maipes de Aribos nekropolis šalia AgaetėsMaipes de Aribos nekropolis šalia Agaetės

Šaltiniai
---------

1. ↑  Wölfel, Dominik Josef (1965). *Monumenta Linguae Canariae. Die Kanarischen Sprachdenkmäler. Eine Studie Zur Vor- und Frühgeschichte Weißafrikas*. Graz: Akademische Druc.
2. ↑  Álvarez Delgado, Juan (1949). «Algunos topónimos de Agaete». *El Museo Canario (Las Palmas de Gran Canaria: El Museo Canario)* (9): 27-36.
3. ↑  Reyes García, Ignacio (2012). *Ínsuloamaziq. Diccionario histórico-etimológico del amaziq insular (Canarias)*. Fondo de Cultura Ínsuloamaziq.
4. ↑  AGAETE: in Las Palmas (Canarias), *citypopulation.de*
5. ↑  INE
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Bėgikai, dalyvaujantys Europos kroso bėgimo čempionate.
**Kroso bėgimas** – lengvosios atletikos bėgimo sporto šaka, kurios metu bėgama gamtiniu reljefu. Rungtynės dažniausiai būna 4 km, 8 km ir 12 km ilgio. Kaip ir kitose lengvosios atletikos rungtynėse, bėgikai bėga ratais, kol nubėga nustatytą ilgio atkarpą. Varžybos gali būti tiek komandinės, tiek individualios. 

Tarptautinė lengvosios atletikos federacija nuo 1973 m. rengia Pasaulio kroso bėgimo čempionatą. Nuo 1928 m. Olimpinėse žaidynėse ši sporto šaka įeina tik kaip viena iš penkiakovės šakų. 1912, 1920 ir 1924 m. buvo vasaros žaidynių programos dalis. Tačiau paskutiniais metais vykusių varžybų metu kaitra neleido daugeliui įveikti finišo tiesiosios. Tik 15 iš 38 dalyvių peržengė ją, nes nemažai dalyvių nualpo arba prarado sąmonę, todėl Olimpiados rengėjai nusprendė uždrausti šias varžybas.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • ROficialios lengvosios atletikos rungtys |
| --- |
|  |
| Sprintas | 
60 m - 100 m - 200 m - 400 m |  |
|  |
| Barjerinis bėgimas | 
60 m - 100 m - 110 m - 400 m |
|  |
| Vidutinio nuotolio bėgimas | 
800 m - 1500 m - 3000 m - kliūtinis bėgimas |
|  |
| Ilgo nuotolio bėgimas | 
5000 m - 10000 m - valandos bėgimas - kroso bėgimas - maratonas - ultramaratonas |
|  |
| Estafetės | 
4x100 m - 4x400 m |
|  |
| Sportinis ėjimas | 
10 km - 20 km - 50 km |
|  |
| Metimai | 
Disko metimas - ieties metimas - kūjo metimas - rutulio stūmimas |
|  |
| Šuoliai | 
Šuolis į aukštį - šuolis su kartimi - šuolis į tolį - trišuolis |
|  |
| Daugiakovės | 
Penkiakovė - septynkovė - dešimtkovė |

 |
| **Eduardas Vaitkus** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1956 m. spalio 3 d. (67 metai)Kaunas |
|  |
| Organizacijos | Lietuvos sveikatos mokslų universitetas |
| Pareigos | Profesorius |
| Partija | Drąsos kelias |
|  |
| Išsilavinimas | habilituotas medicinos mokslų daktaras |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 2004 m. Gedimino ordino Karininko Kryžius |

**Eduardas Vaitkus** (g. 1956 m. spalio 3 d. Kaune) – Lietuvos hematologas.

Biografija
----------

### Išsilavinimas

1973 m. baigė Kauno S. Nėries vidurinę mokyklą. 1979 m. baigė Kauno medicinos instituto Gydomąjį fakultetą. 2006 m. baigė Vienos farmakologijos ir ekonomikos kursus.

### Karjera

1979–1980 m. Kauno klinikinės ligoninės vidaus ligų skyriaus rezidentas. 1980–1983 m. TSRS MA Eksperimentinės endokrinologijos ir hormonų chemijos instituto Kauno filialo cukrinio diabeto laboratorijos jaunesnysis mokslinis bendradarbis. Nuo 1983 m. LSMU dėstytojas. 1997–2002 m. KMU hematologijos klinikos docentas, nuo 2002 m. profesorius.

1980–1983 m. dirbo TSRS Medicinos mokslų akademijos Endokrinologijos ir hormonų chemijos instituto Kauno filiale. Nuo 1983 m. KMU klinikų gydytojas. 1991 m. suformavus KMU ir KMUK Hematologijos kliniką, pradėjo dirbti joje gydytoju bei asistentu (vėliau – vyr. asistentu).

2005–2006 m. Sveikatos apsaugos ministro patarėjas ir Europos antikorupcinio tinklo sveikatos apsaugos sektoriuje steigėjas ir vykdomojo komiteto narys.

Išradėjas, paskelbė daugiau kaip 40 mokslinių straipsnių.

### Politika

2023 m. rugsėjo 5 d. pareiškė norą balotiruotis 2024 m. Lietuvos prezidento rinkimuose.

Pažiūros
--------

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šio straipsnio ar jo dalies neutralumas yra ginčytinas.**Prašome žiūrėti diskusiją (papildomos informacijos gali būti istorijoje). |

Anot E. Vaitkaus, „į Europos Sąjungą Lietuva buvo įtraukta visišku apgaulės būdu", Ukrainoje vyksta Jungtinių Valstijų *proksi* karas su Rusija, svarbiausias Lietuvos užsienio politikos tikslas esąs karo Ukrainoje nutraukimas.

Išnašos
-------

1. ↑  Eduardas Vaitkus. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2024-03-12).
2. ↑  „„Drąsos kelias" pristatė kandidatus Seimo rinkimuose". *delfi.lt*. Delfi. ELTA. 2020-08-26. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑  „Skvernelis: 2024-ieji demokratams „Vardan Lietuvos" jau prasideda, bet pagrindinė politinių idėjų kova laukia rudenį". *delfi.lt*. Delfi. 2023-11-11. Nuoroda tikrinta 2023-12-10.
7. ↑  Eduardas Vaitkus: tai labai pavojinga. ELTA. Nuoroda tikrinta 2023-12-16.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Grenville Diptych (1839). Sujungta 719 herbų. 
**Heraldika** (vok. *Heraldik*, lot. *heraldus* 'heroldas') – herbų kūrimas ir su jais susijusių teisinių santykių aiškinimas. Heraldikos kūrėjai ir žinovai – heroldai.

Skydo aprašymas vadinamas blazonavimu.

Heraldikos institucijos
-----------------------

Monarchijose būdavo steigiamos specialios heraldikos žinybos, vadovaujamos heroldmeisterių. Dalis tokių institucijų išlikusios iki šiol (pvz. D. Britanijoje). Valstybinės heraldikos insititucijos egzistuoja ir valstybėse nemonarchijose (pvz. Pietų Afrikos Respublikoje, Lietuvoje).

Heraldikos institucijos

* D. Britanija:
	+ Anglija, Velsas ir Š. Airija: Herbų kolegija (*College of Arms*)
	+ Škotija: Lordo Lajono rūmai (*Court of the Lord Lyon*)
* Airija: Vyriausiojo Airijos heroldo įstaiga (*Office of the Chief Herald of Ireland*).
* Lietuva: oficialios heraldikos priežiūra užsiima Lietuvos heraldikos komisija.
* Pietų Afrikos Respublika: Heraldikos biuras (*Bureau of Heraldry*)
* Kanada: Kanados heraldikos institucija (*Canadian Heraldic Authority*)

Heraldika - pagalbinė istorijos disciplina
------------------------------------------

Šiuolaikinė heraldika – istorijos disciplina, tirianti herbus, kaip istorijos šaltinius. Nustatoma herbo istorija, kilmė, autorystė, atsiradimo data, genealogija. Kaip disciplina, heraldika galutinai susiformavo XIX a. antroje pusėje.

Heraldika tampriai susijusi su archeologija, genealogija, numizmatika, veksilologija, sfragistika.

Madride yra įsikūręs Tarptautinis genealogijos ir heraldikos institutas. Rengiami genealogijos ir heraldikos kongresai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Heraldika (VLE)

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Heraldika** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Bodinės |
| Paplitimas | Tibetas, Himalajai |
| Kalbų skaičius | 94 |
| Kilmė | Kinų-tibetiečių >**(tibetiečių-mianmariečių)** >>**bodinės** |
| Klasifikacija | tamanginės, vakarų Himalajų, tibetiečių, lepčų, tšangla, dhimali, dzalakha |

**Bodinės kalbos** (angl. *Bodic languages*) arba **tibetiečių-kinaurių kalbos** – kalbų grupė, priklausanti kinų-tibetiečių kalbų šeimai. Šios kalbos naudojamos daugiausia Tibeto plynaukštėje, Aukštuosiuose Himalajuose, taip pat vidurinių kalvų regione Nepale, Sikime, Butane ir Arunačal Pradeše.

Klasifikacija
-------------

Nors kinų-tibetiečių kalbų klasifikacija nėra nusistovėjusi, dauguma lingvistų linkę išskirti šią kalbinę grupę, kurią kartais įvardina skirtingai. Joje išskiriamos trys didesnės kalbų grupės, taip pat keletas giminingų kalbų, kurios nepriskiriamos nė vienai iš trijų grupių. Ethnologue visas kalbas laiko atskiromis, nors neretai jos yra traktuojamos kaip dialektai:

* Tamanginės kalbos – 15 kalbų ar dialektų Nepale
* Vakarų Himalajų kalbos – 20 kalbų ar dialektų, paplitusių Aukštuosiuose Himalajuose Indijos Himačal Pradešo ir Utarakhando valstijose.
* Tibetiečių kalbos – 53 kalbos ar dialektai, paplitę Tibeto plynaukštėje, Butane, Sikime, Arunačal Pradeše.
* lepčų – kalba, paplitusi Sikime.
* Tšangla – kalba, paplitusi rytų Butane
* Dzalakha – kalba, paplitusi rytų Butane
* Dhimali – kalba, paplitusi Nepalo rytiniuose terajuose

Nuorodos
--------

Ethnologue sąrašas
| **Hygrophorus atramentosus**Apsauga: 4(I) – Nenustatyta |
| --- |
| Juosvoji guotė |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Guoteniniai  *( Hygrophoraceae)* |
| Gentis: | Guotė  *( Hygrophorus)* |
| Rūšis: | Juosvoji guotė  *( Hygrophorus atramentosus)* |

 |
|  Index Fungorum |
| Binomas |
| ***Hygrophorus atramentosus***(Alb. & Schwein.) Haas & Haller, 1978 |

**Juosvoji guotė** (*Hygrophorus atramentosus*) – guoteninių (*Hygrophoraceae*) šeimos, guočių (*Hygrophorus*) genties grybų rūšis, auganti Europoje. Retai aptinkama.

Biologija
---------

Auga vasarą ir rudenį spygliuočių (dažniausiai eglynuose), mišriuose miškuose su kalkingais dirvožemiais. Nuo kitų guočių, ypač juosvarudės guotės, skiriasi augavietėmis – pastaroji auga pušynuose.

Kepurėlė pilka, su metalo atspalviu, 3,5-8 cm skersmens, netaisyklingos formos, iškiliai plokščia, įgaubtu paviršiumi. Grybo kotas 4-6 cm x 8-20 mm. Aplink spinduliškai išsidėstę nuaugtiniai lakšteliai būna balti ar pilkšvi. Švelnaus kvapo. Sporos 7-8,5 × 4,5-5,5 µm. Grybas nevalgomas.

Populiacija Lietuvoje
---------------------

2000 m. įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Lietuvoje žinomos 7 populiacijos. Grybui kelia grėsmę miškų kirtimas, retinimas, o tai keičia medynų struktūrą, dirvožemio savybes.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Lietuvos Respublikos saugomų gyvūnų, augalų ir grybų rūšių sąrašas
3. ↑  Lietuvos raudonoji knyga. Red Data Book of Lithuania, Vilnius, Lututė, 2007, 650 p. ISBN 978-9955-692-71-3
**Manetonas** (**Manetho**, **Manetonas iš MAMOS** ) – egiptiečių istorikas ir dvasininkas iš *Sebenytos*, gyvenęs Ptolomėjų laikotarpyje, III a. pr. m. e.

Manetonas gyveno apie 305−285 m. pr. m. e. Apie jį žinoma labai mažai. Nėra tikra, kur jis gimė, Mendese ar Heliopolyje. Jis neabejotinai buvo egiptietis ir mokėjo senovės egiptiečių raštą, tačiau rašė graikiškai. Jis tarnavo Ptolemėjui I Soterui ir tikriausiai buvo atsakingas už Serapio kulto įvedimą į Egiptą. Būdamas žyniu Manetonas turėjo prieigą prie šventyklų archyvų.

Manetonas parašė „Egiptiaką" (*Aegyptiaca*), Egipto istoriją, ir „Sočio knygą" (*Book of Sothis*), astronominę knygą (yra nuomonių, kad ji jam priskiriama klaidingai). „Egiptiaka" susilaukė didelio egiptologų dėmesio, kadangi joje aprašyta faraonų valdymo chronologija. Pati knyga neišliko ir žinoma iš vėlesnių autorių fragmentų perrašymų: žydų istoriko Juozapo (I a.), krikščionių: Julijaus Afikiečio (apie 220 m.), Eusebijaus (apie 320 m.) ir Bizantijos autoriaus Georgijaus Sinkelo (VIII a. pb.). Manetonui priskiriamos kai kurios kitos knygos.

Šaltiniai
---------

* Ian Shaw, Paul Nicholson. *The British Museum Dictionary of Ancient Egypt*. The American University in Cairo Press. 2002, p. 169
*Kitos reikšmės – Centrinis stadionas.*
55°17′58″š. pl. 23°59′14″r. ilg.﻿ / ﻿55.2995°š. pl. 23.9873°r. ilg.﻿ / 55.2995; 23.9873

| Kėdainių miesto centrinis stadionas |
| --- |
|  |
| Vieta | Lietuva Kėdainiai, J. Basanavičiaus g. 1 |
| Atidarytas | 1955 m. |
| Renovuotas | 2007–2010 m. |
| Savininkas | Kėdainių rajono savivaldybė |
| Paviršius | Dirbtinė danga |
| Talpa | 3000 |
| Nuomininkai | FK Nevėžis,  MFK Nevėžis,  FK Kėdainiai |

**Kėdainių miesto centrinis stadionas** – daugiafunkcis stadionas Kėdainiuose, šiaurinėje miesto dalyje, J. Basanavičiaus gatvėje, šalia Vilniaus–Šiaulių geležinkelio ties geležinkelio viaduku. Talpa – 3000 vietų. Stadione daugiausia vyksta futbolo varžybos (rungtyniauja FK Nevėžis ir kitos miesto komandos), taip pat vyksta kitų sporto šakų (pvz. lengvosios atletikos) rungtynės. Rengiamos šventės (kasmetinė Ledų šventė), vyksta koncertai. Į pietryčius nuo stadiono yra dvi atsarginės aikštės.

Istorija
--------

Kėdainių stadiono atsarginė aikštė, 2018 m.
Atidarytas 1955 m.

2010 m. paklota „Desso Sport" dirbtinė danga („FIFA Recommended 2 Star" kokybė). 2020 m. stadionas buvo renovuotas. Tais metais FK Nevėžis tapo I lygos nugalėtojais ir siekė dalyvauti 2021 m. A lyga pirmenybėse. 2021 m. paklota nauja dirbtinė danga.

2022 m. birželio 23 d. oficialiai baigta Kėdainių miesto stadiono rekonstrukcija, užtrukusi net 17 metų. Į šį projektą investuota apie 4,5 mln. eurų. Stadiono rekonstrukcija prasidėjo 2005 m. Buvo įrengti galingi prožektoriai, tribūnos, įrengtos administracinės, tarnybinės ir pagalbinės patalpos. Buitinio pastato patalpose įrengtos keturios rūbines, standartus atitinkančios dušines, visi sanitariniai mazgai. Antrame aukšte – konferencijų salė. Pastato plotas užima 800 m².

Šaltiniai
---------

1. ↑  pirmalyga.lt: stadiono rekonstrukcija[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Stadionai. Fknevezis.lt (tikrinta 2024-03-11).
3. ↑   Archyvuota kopija 2022-07-02 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑
**Hermanas Vartbergietis** (vok. *Hermann von Warteberge*, lot. *Hermani de Warteberge*; ~1330 m. – ~1380 m.) – Livonijos ordino metraštininkas, magistro kapelionas, XIV a. 2-ojoje pusėje parašęs Livonijos kroniką, daug kur minėdamas Lietuvos vietoves ir įvykius.

Hermanas Vartbergietis kilęs iš Vestfalijos. Manoma, kad į Livoniją atvyko 1358 m. nes nuo tada jo rašoma kronika tapo kur kas detalesnė. Kaip oficialus ordino asmuo dalyvavo diplomatinėse darybose, lydėjo ordino magistrus (Arnoldą fon Fėtingofą, Vilhelmą fon Frimshaimą) ir jų maršalus žygiuose į Lietuvą, kuomet buvo niokojami šiaurės, vidurio Lietuvos žemės iki pat Kauno.

Rašydamas kroniką rėmėsi Rygoje saugotais Ordino archyvais, Henriko Latvio, Eiliuotąja Livonijos kronikomis. Mini daug faktų apie Lietuvos dvasinę, materialinę kultūrą, administracines teritorijas, gyvenvietes, asmenvardžius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Chronikon Livoniae, 59 psl.
2. ↑  „Baltų religijos ir mitologijos šaltiniai" I t. Norbertas Vėlius, Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1996. T.1: 417 psl.
Lietuvos kariuomenės Sausumos pajėgų generolo antpetis
**Generolas** (iš lot. *generālis* – bendras) – aukščiausio rango karinis laipsnis.

XVI a. įvestas Prancūzijoje. Rusijoje minimas 1657 m. valdant carui Aleksejui Michailovičiui.

Pakopos
-------

Yra skiriamos kelios pakopos:

* Brigados generolas
* Generolas majoras
* Generolas leitenantas
* Generolas pulkininkas arba tiesiog *generolas* (šnek. pilnas/tikras/keturių žvaigždučių generolas)
* Armijos generolas

Lietuva
-------

### Kariuomenė

2023 m. įsteigtas Lietuvos kariuomenėje, aukščiausias karinis laipsnis (iki tol buvo generolas leitenantas). 2023 m. liepos 10 d. kariuomenės vadas Valdemaras Rupšys tapo pirmuoju jį užsitarnavusiu šalies karininku.

### Vidaus tarnyba

Laipsnis *vidaus tarnybos generolas* egzistuoja Lietuvos vidaus tarnyboje, t. y. statutinėse įstaigose, pvz. FNTT, muitinėje, kalėjimų tarnyboje, probacijos tarnyboje, VSAT,, VST, anksčiau PAGD, STT.

#### Saugumo generolas

2008–2013 m. VSD vadovams buvo suteikiamas *saugumo generolo*, jo pavaduotojams – *saugumo pulkininkų* laipsniai:

* 2008–2009 m. Povilas Malakauskas
* 2010–2013 m. Gediminas Grina.

Nuo 2013 m. šį laipsnį civilinėje žvalgybos sistemoje pakeitė pirmas tarnybinis rangas (vadovui), antras tarnybinis rangas (pavaduotojui) ir t. t.

Nuorodos
--------

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Generolas***

1. ↑  *Nausėda Rupšiui suteikė aukščiausią generolo laipsnį*, LRT.lt, 2023-07-10. Nuoroda tikrinta 2023-07-13.
2. ↑
3. ↑  Lietuvos vidaus tarnybos sistema(parengė Ieva Deviatnikovaitė). Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2024-03-12).
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑   Archyvuota kopija 2023-03-22 iš Wayback Machine projekto.
12. ↑
13. ↑
14. ↑
15. ↑
16. ↑  LR Prezidentės dekretas Dėl G. Grinos skyrimo LR Valstybės saugumo departamento generaliniu direktoriumi ir laipsnio suteikimo
17. ↑  [ *Lietuvos Respublikos žvalgybos įstatymas*, 63 str.
| El Cobre |
| --- |
|  |
| Vieta | Čilė El Salvadoras, Čilė |
| Atidarytas | 1980 m. |
| Operatorius | CD Cobresal |
| Talpa | 11 240 |

**El Cobre stadionas** (isp. *Estadio El Cobre*) – Čilės futbolo stadionas Salvadoro mieste, Diego de Almagro komunoje, Atakamos regione, Čilėje. Atidarytas 1980 m. birželio 1 d. ir talpina 11 240 žiūrovą.. „Cobresal" klubo namų arena. Stadiono talpa yra didesnė už Salvadoro gyventojų skaičių.

Istorija
--------

Kai Cobresal klubas kreipėsi į Čilės futbolo asociaciją, kad galėtų patekti į profesionalų futbolą. Vienas iš reikalavimų buvo turėti aukštus reikalavimus atitinkantį stadioną.

1979 m. liepos 27 d. prasidėjo stadiono statybos darbai, o tų pačių metų pabaigoje lauke buvo tinkuojamas. 

1980 m. birželio 1 d. buvo atidarytas stadionas. Pirmosios oficialios rungtynės buvo CD Cobresal ir Independiente de Cauquenes dvikova, kuri baigėsi lygiosiomis 1:1.

Kai CD Cobresal dalyvavo 1986 m. „Copa Libertadores" turnyre, pagal „Conmebol" taisykles stadiono talpa buvo padidinta nuo 8 000 iki 20 752 žiūrovų, nors Salvadoro mieste būta vos 8,5 tūkst. gyventojų.

1999 m. įvyko dar vienas svarbus įvykis – dirbtinio apšvietimo įrengimas. 1999 m. gegužės 8 d. CD Cobresal rungtynių prieš Club Universidad de Chile panaudotas dirbtinis apšvietimas.

Taip pat skaitykite
-------------------

* CD Cobresal – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
* El Salvadoras (Čilė) – El Salvadoro miestą.

Išnašos
-------

1. ↑  Estadio El Cobre – talpa 11 240
2. ↑  El Cobresal de Chile, un título liguero para el equipo del "estadio más grande del mundo"
3. ↑  Las 6 curiosidades que probablemente no conocías de Cobresal

Nuorodos
--------

* [ svetainė apie stadioną]
* SOCCERWAY
| **Elena Podkaminskaja** |
| --- |
| Gimimo vardas | Елена Ильи́нична Подкаминская |
| Visas vardas | Елена Ильи́нична Подкаминская |
| Gimė | 1979 m. balandžio 10 d. (44 metai)Maskva, Rusija |
| Gyven. vieta | nežinoma |
| Tautybė | Rusė |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Elena Podkaminskaja** (rus. *Елена Ильи́нична Подкаминская*, g. 1979 m. balandžio 10 d. Maskvoje) – Rusijos aktorė.

Biografija
----------

Baigė Boriso Ščiukino teatro institutą (2001 m. A. A. Širvindto kursas).

Debiutas kine – Ursulos Bourne vaidmuo filme „Puaro nesėkmė" (rež. Sergejus Ursulyakas, 2002 m.).

Nuo 2012 m. filmavosi komediniame televizijos seriale „Virtuvė".

2013 m. birželio mėn. pasirodė ant vyrų žurnalo „Maxim" viršelio.

2013 m. lapkričio 30 d. ji tapo šou „Šok su žvaigždėmis" nugalėtoja, suporuota su šokėju Andrejumi Karpovu.

2014 m. rugsėjo 6 – gruodžio 28 dienomis ji kartu su dailiuoju čiuožėju Piotru Černyševu dalyvavo televizijos laidoje „Ledynmetis-5". 

Jie laimėjo publikos simpatijų apdovanojimą.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
**Jonas Posilgė** – kunigas, „Prūsijos žemės kronikos" (vok. *Chronik des landes Preussen*) autorius. Kronika taip pat dar žinoma kaip „Posilgės kronika", „Posilgiečio kronika".

Biografija
----------

Jonas gimė apie 1340 m. Dirbo Pamedės vyskupo bažnyčios teisėju. 1372 m. atstovaudamas Vokiečių Ylavą, dalyvavo Vokiečių ordino ir Varmės vyskupo ginčą sprendusioje teisėjų kolegijoje. 1376 m. buvo paskirtas Pamedės vyskupijos oficiolu. 1396 m. dalyvavo Vokiečių ordino ir LDK Vytauto susitikime prie Dubysos žiočių. Jonas buvo svarbiausiu lotynų kalba parašytos „Prūsijos žemės kronikos" autoriumi. Kronikoje smulkiai, tačiau palankiai kryžiuočiams, aprašyti Prūsijos įvykiai nuo 1360 m. Kronika – svarbiausias žinių apie LDK kovas su kryžiuočiais XIV a. pabaigoje – XV a. pradžioje šaltinis, joje taip pat pateikiama duomenų apie Lietuvos vidaus padėtį, santykius su kitomis valstybėmis, Žalgirio mūšį. Jonui 1405 m. m. birželio 14 d. mirus, kronika buvo išversta į vokiečių kalbą ir tęsta iki 1419 m. Išliko tik kronikos vertimas ir tęsinys vokiečių kalba. Kroniką 1823 m. paskelbė J. Voigtas ir F. Schubertas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Rimantas Jasas, Algirdas Matulevičius. Posilgiečio kronika (Jono Posilgiečio kronika, Posilgės kronika, Prūsijos žemės kronika)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010. 631 psl.
|  |
| --- |
| **Milano Malpensa oro uostas** |
|  |
| IATA: MXP - ICAO: LIMC |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | civilinis |
| Miestas | Milanas |
| Aukštis virš jūros lygio | 304,8 m |
| Koordinatės | 45°37′48″N 008°43′23″E |
| Tinklalapis | milanomalpensa1.eu/en |
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 17L/35R | 3 920 | 60 | asfaltas |
| 17R/35L | 3 920 | 60 | asfaltas |

**Milano Malpensa oro uostas** (it. *Aeroporto di Milano-Malpensa „Città di Milano"*) (IATA: **MXP**; ICAO: **LIMC**) – didžiausias tarptautinis šiaurės Italijos oro uostas, esantis apie 40 km į šiaurės vakarus nuo Milano.

Milaną aptarnauja dar du oro uostai – Linatė ir Bergamo oro uostas.

Iki 2008 m. šis oro uostas buvo pagrindinė šalies oro linijų bendrovės Alitalia būstinė, tačiau šiuo metu oro uostas yra pagrindinis žemų sąnaudų oro linijoms.

Malpensa oro uostas 2013 m. aptarnavo 17 955 075 keleivius ir pagal šį rodiklį buvo 27-tas Europoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Analisi Dati Di Traffico Archyvuota kopija 2014-07-06 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Oficialus oro uosto tinklalapis Archyvuota kopija 2012-11-15 iš Wayback Machine projekto. (italų, anglų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį straipsnį ar jo skyrių reikėtų peržiūrėti.**Būtina ištaisyti gramatines klaidas, patikrinti rašybą, skyrybą, stilių ir pan.Ištaisę pastebėtas klaidas, ištrinkite šį pranešimą.  |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šio puslapio ar jo dalies stilius neatitinka Vikipedijos kalbos standartų.**Jei galite, pakoreguokite stilių, kad tiktų enciklopedijai. Tik tada bus galima ištrinti šį pranešimą. |

**Naudingas idiotas** – viešasis asmuo, kuriuo pasinaudojama propagandos tikslais, jam pačiam to nesuvokiant. Sąvokos autorystė paprastai priskiriama Vladimirui Leninui, nors tai nėra įrodyta. Leninas ir Stalinas esą taip vadino Vakarų pasaulio inteligentus, besižavėjusius Sovietų Rusija. Pavyzdžiui, rašytojas George Bernard Shaw, atvykęs į SSRS, patikėjo šios šalies politikos pranašumu ir, grįžęs į Didžiąją Britaniją, šlovino stalinizmo valstybę, kurioje tuo metu šimtai tūkstančių buvo persekiojami ir baudžiami mirties bausme.

Pirmasis tikrai žinomas asmuo 1941 m. panaudojęs šį posakį buvo sovietų literatūros kritikas Vasilijus Bazanovas. Jis taip apibūdino Nikolajaus Leskovo požiūrį į nihilistų vaidmenį 1863 m. sukilimo atžvilgiu. Nihilistai sukilusiems lenkams esą buvo „tik naudingi idiotai".

„Naudingo idioto" sąvoka plačiau imta vartoti po II pasaulinio karo, apibūdinant Sovietų Sąjungos propagandai paveikius politikos, meno, žurnalistikos asmenis, kurie viešai reikšdavo simpatijas SSRS politikai. Ši sąvoka pasitelkiama ir šiais laikais apibūdinant Rusijos propagandos paveikus Vakarų veikėjus.

Išnašos
-------

1. ↑  William Safire: On language New York Times, 12. April 1987
Paštininko skulptūra Rosarijuje (Argentina)
Paštininkas Japonijoje
 *Kitos reikšmės – Laiškanešys (reikšmės).*
**Paštininkas**, taip pat *laiškanešys, laiškininkas* – pašto sistemoje dirbantis žmogus. 

Pasaulinę pašto dieną spalio 9 d. švenčia daugiau nei 5 milijonai pašto sektoriuje dirbančių darbuotojų. Lietuvoje ši profesinė šventė svarbi daugiau nei 7 tūkstančiams darbuotojų – tiek šiuo metu dirba Lietuvos pašte.

Darbo pobūdis
-------------

Paštininko atliekamas darbas: registruotos ir neregistruotos korespondencijos, periodinių leidinių, pašto siuntų, neadresuotos reklamos pristatymas gyventojams, prekių pardavimas ir pašto paslaugų teikimas (mokesčių surinkimas ir pan.). Ši profesija susideda ne tik iš laiškų, spaudos rūšiavimo ir išdalijimo, bet reikia turėti ir buhalterinių bei prekybininko įgūdžių. Paštininkas turi turėti gerus bendravimo įgūdžius. Ypatingai paštininkas reikalingas atokiau gyvenantiems kaimo žmonėms. 

Paštininkai dažniausiai siejami su laiškininko įvaizdžiu. Laiškininkas nėra tipinė profesija – tai gerokai daugiau nei pašto teikiamos paslaugos: laiškų, smulkiųjų paketų, atvirukų siuntimas, pašto dėžučių tikrinimas, galimybė sumokėti mokesčius už įvairias paslaugas, atsiimti draudimo ir kitas išmokas, siųsti pašto perlaidas, pasiuntinių pašto paslaugos. Jis neretai yra tarsi socialinis darbuotojas, vienintelis žmogus, su kuriuo galima ten pabendrauti.

Kauno Ryšių istorijos muziejuje yra eksponatų, susijusių su paštininko profesija.

Populiariojoje kultūroje
------------------------

* „Laiškanešys" (1997 m. JAV filmas)
* „Longžumo paštininkas" (*Le postillon de Longjumeau*) (1836 m. Adolfo Adamo opera)
* „Sniego laiškanešys" (1955 m. Sojuzmultfilm)
* Paštininkas – NBA krepšininko Karl Malone pravardė

Taip pat skaitykite
-------------------

* Paštininkų balsas
* Paštininkų žodis

* Vokietijos paštininko kepurėVokietijos paštininko kepurė
* Senovės paštininkas Daugailių herbeSenovės paštininkas Daugailių herbe
* Rusijos imperijos paštininkasRusijos imperijos paštininkas
* Paštininkai Slovėnijoje, 1955 m.Paštininkai Slovėnijoje, 1955 m.
* Paštininkas su dviračiu (Danija)Paštininkas su dviračiu (Danija)

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2015-01-25 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paštininkas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Paštininkė papasakojo apie nematomą savo darbo pusę Archyvuota kopija 2021-04-22 iš Wayback Machine projekto.
* Paštininkas – mylimiausias žmogus kaime
* Dešimtokai susipažino su paštininko profesija[neveikianti nuoroda]
* Kaimo laiškininkai - XXI amžiaus piligrimai? Archyvuota kopija 2020-08-06 iš Wayback Machine projekto.
* Be laiškininko – kaip be vaistininko ar kunigo
| **Hermanas Salza** |
| --- |
|  |
| Hermano Salzos herbas |
| Hermano Salzos herbas |
|  |
| Gimė | 1170 m.Bad Langensalza |
| Mirė | 1239 m. kovo 20 d. (~69 metai)Salernas |
| Religija | katalikybė |
|  |
|  **Vikiteka** | Hermanas Salza |

**Hermanas Salza** arba **Hermanas Zalca** (vok. *Hermann von Salza*, apie 1170 m. Bad Langensalza, Tiuringija – 1239 m. kovo 20 d. Salernas, Italija) – Vokiečių ordino karinis ir valstybės veikėjas, Vokiečių ordino magistras.

Biografija
----------

Hermano Salzos paminklas Marienburgo pilies sode
Kai Vengrijos karalius Andrašas II 1225 m. Vokiečių ordiną išvijo iš Transilvanijos, kur jis buvo įsikūręs 1211 m. Vokiečių ordino atstovai pradėjo derybas su Mazovijos (Mozūrijos) kunigaikščiu Konradu I Mazoviečiu ir Prūsos vyskupu Kristijonu. Remdamasis Konrado I Mazoviečio pažadais Vokiečių ordinas 1226 m. iš Šv. Romos imperatoriaus Frydricho II gavo vadinamąją Aukso bulę, suteikiančią teisę jam valdyti Kulmo žemę ir užkariauti Prūsą. Popiežius Honorijus III savo bulėmis (1216–1227 m. iš jo buvo išrūpinta apie 150 bulių) ir popiežius Grigalius IX 1230 m. Aukso bule patvirtino kryžiuočiams Konrado I Mazoviečio dovanojamą Kulmo žemę ir teisę pulti bei užkariauti visus prūsus. Šie aktai teisiškai pagrindė Vokiečių ordino valdas kaip valstybę, neturinčią pareigų Šv. Romos imperijai, nors didysis magistras buvo tituluojamas tos imperijos kunigaikščiu.

Hermano Salzos pasiųsti kryžiuočiai pradėjo Prūsą užkariauti. Kai Kalavijuočių ordinas 1236 m. pralaimėjo Šiaulių mūšį, popiežiaus Grigaliaus IX verčiamas Hermanas Salza patenkino kalavijuočių prašymą – Vokiečių ordinas perėmė jų valdas, o 1237 m. buvo įkurta autonominė jo šaka – Livonijos ordinas. XIII a. antrame ketvirtyje į atskirą Vokietijos šaką susiformavo ir Vokiečių ordino valdos Vokietijoje bei kitose šalyse. Hermano Salzos valdomas Vokiečių ordinas virto ne tik teritorine valstybe, bet ir galinga korporacija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Edvardas Gudavičius. *Hermanas Salza*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 501 psl.

Literatūra
----------

* W. Cohn. Hermann von Salza, 1930
* Helmuth Kluger: Hochmeister Hermann von Salza und Kaiser Friedrich II.: ein Beitrag zur Frühgeschichte des Deutschen Ordens. Marburg: Elwert 1987 ISBN 3-7708-0861-4
* Adolf Koch: Hermann von Salza, Meister des Deutschen Ordens: ein biographischer Versuch. Leipzig: Duncker & Humblot 1885. Reprint: Bad Langensalza: Rockstuhl 2003 ISBN 3-937135-06-5
* Andreas Lorck: Hermann von Salza: sein Itinerar. 1880. Reprint: Bad Langensalza: Rockstuhl 2005 ISBN 3-937135-07-3

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Henrikas Tuna** |  **Vokiečių ordino magistras**1209–1239 m. | Po to:**Konradas Tiuringietis** |
| **Giunteris Viulerslėbenas** |
| --- |
| Giunterio Viulerslėbeno herbas |
| Giunterio Viulerslėbeno herbas |
|  |
| Mirė | 1252 m. gegužės 4 d.Aka, dab. Izraelis |
| Religija | katalikybė |
|  |
|  **Vikiteka** | Giunteris Viulerslėbenas |

**Giunteris Viulerslėbenas** (vok. *Gunther von Wüllersleben*, m. 1252 m. gegužės 4 d. Aka, dab. Izraelis) – Vokiečių ordino karinis ir valstybės veikėjas, Vokiečių ordino magistras.

Biografija
----------

Kilęs iš Heseno. Įstojęs į Ordiną, riteriavo Palestinoje, nuo 1244 m. tarnavo Prūsijoje, pas krašto magistrą Popomą Osternachą. 1250 m. Akoje išrinktas Vokiečių ordino magistru, stengėsi suderinti dviejų Ordino grupuočių, kurių viena rėmė Šventosios Romos imperijos imperatorių, o kita – popiežių, interesus.

Literatūra
----------

* Kurt Forstreuter: „Gunther (Hochmeister des Deutschen Ordens)". In: NDB Bd. 7, S. 324

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Heinrichas Hohenlojė** |  **Vokiečių ordino magistras**1249–1252 | Po to:**Popomas Osternachas** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Burchardas Švandenas** |
| --- |
|  |
| Burchardo Švandeno herbas |
| Burchardo Švandeno herbas |
|  |
| Mirė | 1310 m. |
| Religija | katalikybė |
|  |
|  **Vikiteka** | Burchardas Švandenas |

**Burchardas Švandenas** (vok. *Burchard von Schwanden*, m. 1310 m.) – Vokiečių ordino karinis ir valstybės veikėjas, Vokiečių ordino magistras.

Biografija
----------

Kilęs iš Berno, Šveicarija. 1275 m. Konico komtūras, nuo 1277 m. Tiuringijos ir Saksonijos komtūras. 1282 ar 1283 m. išrinktas Vokieičų ordino didžiuoju magistru.

Nors tuo metu Artimuosiuose Rytuose Jeruzalės kunigaikštystėje Vokiečių ordinui ir jo sostine Akai jau grėsė sutriuškinimas, Burchardas riteriams nedaug tegalėjo padėti, nes buvo užsiėmęs Prūsijos, Livonijos ir Šventosios Romos imperijos reikalais. 1287 m. Lietuva nusiaubė Livonijos ordino žemes ir teko eiti į pagalbą broliams. 1289 m. nuvykęs į Romą iš popiežiaus išprašė patvirtinimo, kad naujos Baltijos pakrantėse užimtos žemės priklauso ordinui.

1290 m. ordino sostinę Palestinoje apsupo mameliukai. Paskubomis subūręs riterių būrį, didysis magistras išvyko į Palestiną. Tačiau nuvykęs į Aką, netikėtai savo pareigas perdavė Sicilijos komtūrui Henrikui Bonlanui ir pasitraukė iš Vokiečių ordino. Grįžęs į Šveicariją įstojęs į joanitų ordiną tapo Buchzėjės komtūru.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Hartmanas Helderungenas** |  **Vokiečių ordino magistras**1282–1290 | Po to:**Konradas Foichtvangenas** |
| **Heinrichas Dusemeris** |
| --- |
|  |
| Heinricho Dusemerio herbas |
| Heinricho Dusemerio herbas |
|  |
| Gimė | 1280 m.Frankonija |
| Mirė | 1353 m. (~73 metai)Bratianas, dab. Varmijos Mozūrų vaivadija |
| Religija | katalikybė |
|  |
|  **Vikiteka** | Heinrichas Dusemeris |

**Heinrichas Dusemeris** (vok. *Heinrich IV Dusemer von Arfberg*, 1280 m. Frankonija – 1353 m. Bratianas, dab. Varmijos Mozūrų vaivadija) – Vokiečių ordino karinis ir valstybės veikėjas, Vokiečių ordino magistras.

Biografija
----------

1311 m. įstojo į Vokiečių ordiną ir riteriu dalyvavo kovose su lietuviais. Pasak legendos, kelis kartus dalyvavo dvikovoje su Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu Vyteniu, tuo nusipelnydamas pagarbą Ordine. 1329 m. Ragainės komtūras. 1333 m. Sembos vaitas, nuo 1334 m. Pokarvių komtūras, nuo 1335 m. Karaliaučiaus komtūras. 1339 m. jo ginčas su didžiuoju magistru Ditrichu fon Altenburgu baigėsi pašalinimu iš visų postų. Ištremtas į Strasburgą užėmė komtūro pareigas.

Grįžo į Marienburgą, kai didžiuoju magistru buvo išrinktas Liudolfas Kenigas. Šiam pasitraukus iš pareigų, 1345 m. gruodžio 13 d. išrinktas didžiuoju magistru, nes Ordinui buvo reikalingas kovose užgrūdintas vadas. Tuoj po išrinkimo surengė žygį į Lietuvą, kuris baigėsi 1348 m. vasario 2 d. įvykusius Strėvos mūšiu. Lietuvos kariuomenė buvo sumušta, tačiau maro epidemija, pradėjusi siausti Prūsijoje, sustabdė Ordino ekspansiją į Lietuvą. Didžiajam magistrui teko atitraukti savo kariuomenę ir iš kitų užimtų teritorijų. Netrukus Heinrichas Dusemeris atsisakė pareigų ir, sulaukęs, kol bus išrinktas naujas didysis magistras, išvažiavo į Bratianą, kur neužėmė jokių pareigų.

Palaidotas Marienburgo Šv. Onos koplyčios mauzoliejuje.

Literatūra
----------

* Vygandas Marburgietis. Chronica nova Prutenica
* Johann Caspar Venatorn: Historischer Bericht vom Marianischen Teutsche Ritterorden. Gedruckt bei Andreas Knorzen, 1680.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Liudolfas Kenigas** |  **Vokiečių ordino magistras**1345–1351 | Po to:**Vinrichas Kniprodė** |
**Preegzistencija** – tikėjimas sielos egzistavimu iki pradėjimo.

Tikėjimas preegzistencija sutinkamas tarp Sibiro genčių, finougrų, Afrikoje ir Okeanijoje. Protėvių, mirusiųjų pasaulis esąs ir dar neužgimusių sielų buveinė. Apie tikėjimą preegzistencija lietuvių tradicijoje patikimų duomenų nėra.

Kad siela egzistuojanti iki pradėjimo, tvirtino Platonas, taip esą dėl to, kad siela – dvasinė ir nemari. Mokymo apie sielos preegzistenciją požymiai aptinkami krikščionių teologų Klemenso Aleksandriečio ir Origeno darbuose. Pagal Origeno mokymą, siela sutverta vien dvasinei laisvės būčiai, tačiau nusikaltusi ir dėl to pasmerkta apvalymo procesui kūniškame pavidale. Konstantinopolio II susirinkimas, vykęs 553 m. šį mokymą paskelbė eretišku.

Kai kurie žmonės, išgyvenę klinikinę mirtį ir apymirtines patirtis, teigia matę egzistencijos prieš pradėjimą vizijas, pasirinkę savo gyvenimo kelią bei tėvus. Šamanai, mediumai taip pat teigia, kad gali bendrauti su dar neužsimezgusia gyvybės forma.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Metempsichozė
* Pomirtinis gyvenimas

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  G. Beresnevičius. Trumpas lietuvių ir prūsų religijos žodynas. Aidai, 2001, 141 psl.
2. 1 2 3 4  *Preegzistencija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2024-03-28.
3. 1 2  Guittier, Marie-Julia; Wahbeh, Helané; Eykerman, Magali; Evrard, Renaud (2023-07). „Near birth experience: An exploratory study on the communication experiences with a hypothetical prenatal consciousness". *EXPLORE*. **19** (4): 544–552. doi:10.1016/j.explore.2022.11.003. ISSN 1550-8307. `{{cite journal}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|date=` (pagalba)
| **Konradas Ciolneris** |
| --- |
|  |
| Konrado Ciolnerio herbas |
| Konrado Ciolnerio herbas |
|  |
| Gimė | ~ 1325 m. |
| Mirė | 1390 m. rugpjūčio 20 d. (~65 metai)Marienburgas |
| Palaidotas (-a) | Marienburgo pilis |
|  |
|  **Vikiteka** | Konradas Ciolneris |

**Konradas Ciolneris** (vok. *Konrad III Zöllner von Rotenstein*, m. 1390 m. rugpjūčio 20 d. Marienburgas) – Vokiečių ordino karinis ir valstybės veikėjas, Vokiečių ordino magistras.

Biografija
----------

1353 m. minimas kaip Prūsų Markos prokuratorius. Nuo 1368 m. Dancigo komtūras, nuo 1372 m. Kristburgo komtūras.

Mirus Vinrichui Kniprodei išrinktas didžiuoju magistru. Siekiant pirmiausia išspręsti tarptautinius reikalus, pirmiausia, su Lietuvos Didžiąja kunigaikštyste, armijos vadu buvo paskirtas Karaliaučiaus komtūras Konradas Valenrodas. Atliko administracinę Prūsijos reformą, padėjusią kolonizuoti negyvenamas vietoves. Įsteigė Kulmo universitetą.

Jis padėjo Vytautui kovoti su Jogaila. 1382 m. pabaigoje priėmė jį Karaliaučiuje, o 1383 m. rugsėjo mėn. K. Ciolneris ir Vytautas su žemaičiais užėmė Trakus ir puolė Vilnių. Vėliau atliko dar kelis tolimus žygius į Lietuvą. 1386 m. buvo pradėta krikštyti Lietuva. Paskutiniais gyvenimo metais stengėsi suardyti Lietuvos uniją su Lenkija.

Mirė Marienburge, palaidotas Marienburgo Šv. Onos koplyčioje.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Vinrichas Kniprodė** |  **Vokiečių ordino magistras**1382–1390 | Po to:**Konradas Valenrodas** |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vygandas Marburgietis. Naujoji Prūsijos kronika. Vilnius: Vaga, 1999
**Antanas Petraitis** (1861 m. Skirsnemunė – 1933 m. sausio 25 d. Skirsnemunė) – katalikų kunigas, mecenatas. Vienas pirmųjų lietuvių astronomų.

Biografija
----------

Po Kauno kunigų seminarijos baigimo 1887 m. įšventintas kunigu. Vikaravo Skaudvilėje, Šaukėnų, Papilės bažnyčiose. Caro valdžios buvo vertinamas kaip nepatikimas asmuo. 1905 m. išvyko į JAV, kur dvidešimt penkerius metus tarnavo Čikagos Šv.Juozapo bažnyčios klebonu, įkūrė fondą Lietuvai remti. 

Laisvalaikiu domėjosi astronomija, buvo nusipirkęs galingą teleskopą. Savo observatoriją klebonas pavadino *KUN. A. PETRAlCZlO ZVAIGZDIU TEMINYCE*, Amerikos lietuvių spaudoje jis skelbė straipsnius su nuotraukomis apie astronominius objektus. Tyrinėti dangaus kūnus pas kun. A.Petraitį taip pat rinkdavosi Ilinojaus valstijoje studijavę studentai.

1925 m. per agentus nupirko Zamkaus dvarą (prie Vytėnų), į kurį planavo atgebenti iš Amerikos savo teleskopą. 1930 m. jam atplaukus į Lietuvą paaiškėjo, kad už perkeliamą mokslinę įrangą reikia mokėti muitą. Teleskopo teko atsisakyti, jis liko JAV. Vėliau kunigas A.Petraitis, rūpindamasis jaunimo švietimu, pakvietė vienuolius iš Italijos ir padovanojo jiems dvarą saleziečių centrui įkurti. 1934 m. į Lietuvą atvykę vienuoliai Zamkaus dvare įsteigė *Vytėnų saleziečių namus*.

Kunigas Antanas Petraitis mirė 1933 m. buvo palaidotas Skirsnemunės Šv. Jurgio bažnyčios šventoriuje. 1937 m. vienuoliai perkėlė jo palaikus prie *Saleziečių namų teritorijoje* tam tikslui pastatytos koplyčios. Antrojo pasaulinio karo metais A.Petraitis buvo perlaidotas Skirsnemunės bažnyčios požemiuose.

Vytėnų mokykloje įrengta ekspozicija apie tauraus kunigo gyvenimą, 2005 m. gegužės 22 d. Skirsnemunės Šv. Jurgio bažnyčioje jam atidengta atminimo lenta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  P.Petraitytė–Petraitienė. *Dedikacija kunigui Antanui Petraičiui*[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Petrė Petraitytė–Petraitienė. *Geri darbai nemirtingi* Archyvuota kopija 2019-03-06 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Petrė Petraitytė–Petraitienė. *Geri darbai nemirtingi* Archyvuota kopija 2019-03-06 iš Wayback Machine projekto.

Literatūra
----------

* Gyvenimo tikslas // sudarė Petra Petraitienė. – Vilnius: Baltijos kopija, 2007 ISBN 978-9955-568-51-3 (Knyga apie kunigą Antaną Petraitį)
| **Konradas fon Jungingenas** |
| --- |
|  |
| Konrado fon Jungingeno herbas |
| Konrado fon Jungingeno herbas |
|  |
| Gimė | 1355 m.Jungingenas |
| Mirė | 1407 m. kovo 30 d. (~52 metai)Marienburgas |
| Religija | katalikybė |
|  |
|  **Vikiteka** | Konradas fon Jungingenas |

**Konradas fon Jungingenas** (vok. *Konrad von Jungingen*, g. apie 1355 m. Jungingenas prie Hešingeno, Aukštutinė Švabija – 1407 m. kovo 30 d. Marienburgas) – Vokiečių ordino karinis ir valstybės veikėjas, 25-asis Vokiečių ordino magistras.

Biografija
----------

Korado fon Jungingeno šilingas
Konrado fon Jungingeno antspaudas
Brolis Ulrichas fon Jungingenas. Apie 1380 m. atvyko į Prūsiją. 1387 m. Osterodės komtūras. 1393 m. lapkričio 30 d. išrinktas didžiuoju Vokiečių ordino magistru.

1394 m. surengė žygių į Lietuvą, puolė Vilnių. Nuo 1395 m. diplomatinės kovos priemonėmis stengėsi išardyti Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės sąjungą su Lenkija – 1385 m. Krėvos sutartį.

Pagal 1398 m. Salyno sutartį Vokiečių ordinui gavus Žemaitiją iki Nevėžio, o 1401 m. žemaičiams išvijus kryžiuočius, jo vadovaujama kariuomenė 1402–1403 m. vėl puldinėjo Lietuvą. Pats vadovavo 1402 m. liepos-rugpjūčio mėn. paskutiniam Vokiečių ordino žygiui į Vilnių. Nepavykus nuversti Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto ir jį pakeisti Švitrigaila, su Vytautu ir Lenkijos karaliumi Jogaila 1404 m. sudarė Vokiečių ordinui naudingą Racionżo sutartį.

Mirė po ilgos ligos Marienburgo pilyje, palaidotas Marienburgo Šv. Onos koplyčios mauzoliejuje.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Konradas Valenrodas** |  **Vokiečių ordino magistras**1393–1407 | Po to:**Ulrichas fon Jungingenas** |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Edvardas Gudavičius. *Konradas fon Jungingenas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 504 psl.
55°09′31″š. pl. 21°50′46″r. ilg.﻿ / ﻿55.1587°š. pl. 21.8460°r. ilg.﻿ / 55.1587; 21.8460

|  |
| --- |
|    **Anužių geležinkelio stotelė** |
| **Adresas** | Anužiai |
| **Atidaryta** | XIX a. pabaiga |
| **Uždaryta** | XXI a. 1-asis dešimtmetis |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | km |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↑ KLAIPĖDA ↑ |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | *Stoniškiai* |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 4,2 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | *Žirgynas* |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 2,4 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ***Anužiai*** |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 5,3 |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | → KUTIŠKIAI → |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | PAGĖGIAI |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 5,2 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | (Lietuvos–Rusijos siena) |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↓ TILŽĖ ↓ |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Anužių geležinkelio stotelė** (anksčiau ***Jekšterkių geležinkelio stotelė***) – buvusi stotis Mažojoje Lietuvoje, Anužių kaime piečiau Jekšterkių (Pagėgių savivaldybė), prie Klaipėdos–Tilžės geležinkelio. Išlikęs stoties pastatas (dabar gyvenamasis namas).

Istorija
--------

Stotis įkurta XIX a. pabaigoje pro Anužius nutiesus Klaipėdos–Tilžės geležinkelį. Anužių stoties viršininko padėjėju dirbo būsimojo Lietuvos prezidento A. Brazausko senelis Kazimieras Brazauskas (1863–1949).

II pasaulinio karo metu miškelyje netoli Anužių geležinkelio stoties buvo laidojami kelionės metu ešelonais į stovyklą vežti ir pakeliui mirę karo belaisviai, o pačiame kaime naciai laikė 120 prancūzų, 70 lenkų karo belaisvių ir 80 civilių Lenkijos piliečių. 1944 m. stotis minima *Jekšterkių* vardu (taip žymima ir kai kuriuose tarpukario žemėlapiuose), joje stodavo traukiniai, vykstantys nuo Klaipėdos iki pat Berlyno.

Po karo stotis tapo stotele. Lietuvai atgavus nepriklausomybę stotelė dar kurį laiką veikė, čia stodavo traukiniai Klaipėda–Pagėgiai, bet XXI a. pradžioje buvo uždaryta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Anužių kaimas, Pagėgių savivaldybėje.[neveikianti nuoroda] Krastogidas.lt (tikrinta 2023-10-21).
2. ↑  Brazauskas Kazimieras. Kaišiadorių enciklopedija.
3. ↑  Paminėtas koncentracijos kalinių atminimas. 2009-04-17, Kurjeris.lt (tikrinta 2023-10-21).
4. ↑  Ignas Giniotis. Pagėgių karo belaisvių stovykla „Oflager 53". 2021-12-15, Silaineskrastas.lt (tikrinta 2023-10-21).
5. ↑  Deutsches Kursbuch - Jahresfahrplan 1944/45 - Teil 1 (KBS 100 - 178). // psl. 98, 99 100, 101
6. ↑  Tarnybinis keleivinių traukinių eismo tvarkaraštis. Galioja nuo 2002 m. spalio 27 d. – Vilnius, Lietuvos geležinkeliai, 2002.
| **Konradas fon Erlichshauzenas** |
| --- |
|  |
| Konrado fon Erlichshauzeno herbas |
| Konrado fon Erlichshauzeno herbas |
|  |
| Gimė | ~1400 m.Ellrichshausenas prie Sateldorfo, Švabija |
| Mirė | 1449 m. lapkričio 7 d. (~49 metai)Marienburgas |
| Religija | katalikybė |
|  |
|  **Vikiteka** | Konradas fon Erlichshauzenas |

**Konradas fon Erlichshauzenas** (*Konradas VI*, vok. *Konrad von Erlichshausen*, g. apie 1400 m. Ellrichshausenas prie Sateldorfo, Švabija – 1449 m. lapkričio 7 d. Marienburgas) – Vokiečių ordino karinis ir valstybės veikėjas, Vokiečių ordino magistras.

Biografija
----------

Vokiečių ordino didžiuoju magistru tapo 1441 m. sausio 2 d. atsistatydinus Pauliui Rusdorfui, kai Vokiečių ordino valdymu po Žalgirio mūšio ir Torūnės taikos nustatytomis kontribucijomis, siekusiomis maždaug 20 tonų sidabro, nepatenkinti miestiečiai ir pasauliečiai riteriai 1440 m. kovo 14 d. Marienverderyje sudarė antikryžiuotišką Prūsijos sąjungą.

Jam valdant Vokiečių ordinas su Lietuva gyveno taikiai. Per 1446 m. derybas dėl Lietuvos ir Vokiečių ordino valstybės sienos delimitavimo jos riba nustatyta nuo Palangos apylinkių iki Šventosios upės (Nemuno intakas) žiočių ties Smalininkais. 1447 m. pradėta delimituoti sieną ir prie Šešupės, Širvintos upių. Bet ji galutinai nebuvo nustatyta, nes Lietuvos atstovai, nenorėdami priimti Vytauto Didžiojo laikais nustatytų Lietuvos ribų su Livonija ir Prūsija, reikalavo naujos sienos.

Pradėjo statyti Krauzendorfą (dab. Kruševecas, Varmijos Mozūrų vaivadija). 1444 m. vasario 20 d. suteikė miesto teises Mrongovui.

Jam mirus Didžiuoju magistru išrinktas jo sūnėnas Liudvigas fon Erlichshauzenas. Tai buvo vienas iš pirmųjų atvejų, kai didžiojo magistro rinkimuose įpėdiniu tapo giminaitis. Palaidotas Marienburgo Šv. Onos koplyčioje.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Paulis Rusdorfas** |  **Vokiečių ordino magistras**1441–1449 | Po to:**Liudvigas fon Erlichshauzenas** |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Edvardas Gudavičius. *Konradas fon Erlichshauzenas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 563 psl.