recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lietuvos kultūros sąjunga** – Lietuvos liberalių ir demokratinių organizacijų sąjunga, veikusi 1924 m. gruodžio mėn. – 1935 m. lapkričio mėn. Kaune. Koordinavo organizacijų - narių kultūrinę veiklą.

Organizacija
------------

Steigėjai:

* Lietuvos mokytojų profsąjunga
* „Kultūros" bendrovė
* Spaudos fondas
* Sveikatos ir blaivybės draugija „Sveikata"
* Lietuvos švietimo Vinco Kudirkos draugija.

1925 m. Lietuvos kultūros sąjungai priklausė 15 organizacijų, kolektyviniai nariai:

* Lietuvos socialdemokratų partija
* Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga
* JAV lietuvių Sandaros partija
* Tėvynės mylėtojų draugija
* Jaunimiečiai
* Laisvamanių etinės kultūros draugija
* Draugija „Žiburėlis"
* Varpo bendrovė

Veikla
------

Lietuvos kultūros sąjunga rūpinosi švietimu, kultūra ir mokslo žinių skleidimu. 1925–1932 m. kasmet šaukiamuose kultūros kongresuose nagrinėtos suaugusiųjų švietimo, vaikų auklėjimo, sveikatos ir blaivybės, kraštotyros ir kt. problemos. Lietuvos kultūros sąjungos iškelta idėja leisti Lietuvių enciklopediją įgyvendinti 1929 m. pradėjo „Spaudos fondas". Kongresų nutarimus vykdė jų renkama Lietuvos kultūros taryba (LKT). LKT parengė liaudies universitetų, suaugusiųjų mokymo kursų programas, statutus, rūpinosi populiarios mokslinės literatūros leidyba, bibliotekomis, rengė paskaitas.

Nariai
------

Lietuvos kultūros sąjungos ir LKT veikloje aktyviausiai dalyvavo:

* Kauno universiteto profesoriai: Pranas Augustaitis, Vaclovas Biržiška, Vladas Dubas, Vincas Krėvė, Petras Leonas, Antanas Purėnas, Mykolas Romeris, Kazys Sleževičius, Jonas Gudaitis-Vabalas,
* kultūros ir švietimo darbuotojai: Stasys Brašiškis, Dzidorius Budrys, Paulius Galaunė, Juozas Galvydis, Juozas Geniušas, Pranas Mašiotas, Vincas Ruzgas, Jonas Šliūpas.

Pirmasis ir ilgametis LKT pirmininkas Vladas Lašas.

Lietuvos kultūros sąjunga Kauno apskrities viršininko įsakymu 1935 m. lapkričio mėn. uždaryta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos kultūros sąjunga*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 257 psl.
*Apie kaimą žr. Peršėkė (kaimas)*.

| Peršėkė |
| --- |
| Pėsčiųjų tiltas per Peršėkę prie Balbieriškio kapinių Pėsčiųjų tiltas per Peršėkę prie Balbieriškio kapinių |
| **Ilgis** | 66 km |
| **Baseino plotas** | 542 km² |
| **Vidutinis debitas** | 3,6 m³/s |
| **Ištakos** | Gervėnų apylinkės |
| **Žiotys** | Nemunas |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Peršėkė |

**Peršėkė** – upė pietų Lietuvoje; kairysis Nemuno intakas. Prasideda Gervėnų kaimo apylinkėse Lazdijų rajone. Aukštupyje prateka Obelijos ežerą, toliau teka į šiaurės vakarus. Už Gluosinės žiočių pasuka į šiaurės vakarus. Pačiame žemupyje teka į šiaurę, įteka į Nemuno kilpą ties Balbieriškiu.

Intakai: Metelytė, Atesė, Gluosinė, Varputys, Rudė, Kamaria, Vaičiukupis (kairieji), Paežerėlė, Rudė II, Dūmė (dešinieji).

Peršekės baseine telkšo nemažai ežerų – Obelija, Metelys, Atesys, Angininkų ežeras. Būdingas slėnio plotis 200–300 m, slėnio šlaitų aukštis 9–12 m. Vagos plotis aukštupyje 3–5 m, vidurupyje ir žemupyje 6–8 m. Srovės greitis 0,2-0,4 m/s. Vagos nuolydis – 120 cm/km. Pavasariniai potvyniai trumpi, staigūs, vandens lygis žemupyje pakyla 3 m. Peršėkė ties Krokialaukiu patvenkta 78 ha tvenkiniu.

Peršėkės aukštupys prie Cigoniškių
Upės aukštupys įeina į Metelių regioninį parką, žemupys – Nemuno kilpų regioninį parką. Prie Peršėkės esančios didesnės gyvenvietės: Cigoniškiai, Parėčėnai, Remeikiai, Kaukai II, Peršėkininkai, Angininkai, Krokialaukis (Alytaus raj.), Sūkuriai, Mackiai, Kieliškas, Balbieriškis (Prienų raj.).

Upėvardis kildinamas nuo šaknies *perš-*: *pra-paršas, pro-perša, pra-perša* („neužšalusi vieta lede, miško retesnė vieta", plg. skr. पर्शान = IAST: *parś-āna* „praraja, bedugnė, tarpeklis").

Upės aukštupys iki Metelytės intako anksčiau (iki sovietmečio) buvo vadinamas Obelyte. Prie jos buvo įsikūrę Obelytės-Peseckų dvaras ir Obelytės-Peseckų kaimas, už Kaukų piliakalnio Obelytės-Pranevičių dvaro palivarkas.

Pagal seną legedą, kur Obelytės upelis susijungia su Metelytės upeliu, nusiprausus susimaišiusiu upelių vandeniu peršėdavo veidą, todėl ten ir prasideda Peršėkės upė ir Peršėkininkų kaimas.

Peršėkė už Mergalaukio

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Peršėkė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 355
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
Čekijos vėliava, pločio ir ilgio santykis 2:3
Bohemijos ir ČR vėliava 1918–20 m.
**Čekijos vėliava** – vienas iš oficialių Čekijos valstybės nacionalinių simbolių.

Čekijos vėliava yra tokia pati, kaip buvusios Čekoslovakijos. Po Čekoslovakijos iširimo Čekija pasiliko Čekoslovakijos, o Slovakija ėmė naudoti savo pačios vėliavą.

Vėliavoje naudojamos raudona ir balta spalvos, atėjusios iš senovinio Čekijos herbo (sidabrinis liūtas raudoname fone); kadangi vėliava buvo beveik identiška Lenkijos vėliavai, ir turėjo tas pačias spalvas, kaip Austrijos vėliava, todėl 1920 m. buvo pridėtas mėlynas pleištas. Taip vėliavoje buvo įvestos visos panslaviškos spalvos (balta, raudona ir mėlyna). Vėliavos versija be pleišto vis dar naudojama kaip Bohemijos vėliava.

Vėliavos autorius yra ginčijamas, bet daugiausia veksilologų mano, jog tai Vidaus Reiklaų Departamento archyvaras Jaroslavas Kursa (1875–1950 m.). Vėliavą 1920 m. kovo 30 d. oficialiai patvirtino Nacionalinė Čekoslovakijos Asamblėja. Nuo tada vėliava buvo naudojama nuolat, išskyrus Antrojo pasaulinio karo okupacijos metus.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Čekijos vėliava** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Čekijos vėliava Archyvuota kopija 2006-08-30 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**
* Čekijos vėliava **(**angl.**)**
* Vexilla-Mundi

**Europos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Airija · Albanija · Andora · Armėnija · Austrija · Azerbaidžanas · Baltarusija · Belgija · Bosnija ir Hercegovina · Bulgarija · Čekija · Danija · Didžioji Britanija (JK) · Estija · Graikija · Gruzija · Islandija · Ispanija · Italija · Juodkalnija · Kazachstanas · Kipras · Kroatija · Latvija · Lenkija · Lichtenšteinas · Lietuva · Liuksemburgas · Makedonija · Malta · Moldavija · Monakas · Norvegija · Nyderlandai · Portugalija · Prancūzija · Rumunija · Rusija · San Marinas · Serbija · Slovakija · Slovėnija · Suomija · Švedija · Šveicarija · Turkija · Ukraina · Vatikanas · Vengrija · Vokietija |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Herbai |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

13 a. architektūra Čekijoje.
Gotikinės čekų skulptūros.

Literatūra
----------

Seniausi raštai, kurti Čekijoje – misionierių Kirilo ir Metodijaus IX a. senąja bažnytine slavų kalba rašytos giesmės, pamokslai, šventųjų gyvenimų aprašymai. X-XII a. raštuose įsigalėjo lotynų kalba. Pirmieji kūriniai sukurti čekų kalba – X-XIII a. bažnytinių tekstų vertimai. Kralico biblija (1579–1593), pirmasis pilnas biblijos vertimas iš originalo kalbų į čekų kalbą, tapo rašytinės čekų kalbos pagrindu.

Pirmoji spausdinta knyga čekų kalba išleista apie 1468 m. Pilzene.

Švietimas
---------

Jau X a. pradėtos kurti pirmosios mokyklos prie vienuolynų, XII a. mokyklos jau kuriamos ir miestuose. 1348 Prahoje įkurtas seniausias Rytų Europoje universitetas.

Nuo XV amžiaus čekų brolių mokyklose pradėta mokyti čekų kalbos.

Nuo XVIII a. pabaigos valstybė pradėjo kontroliuoti švietimą ir įvedė privalomą šešiametį mokslą, nuo 1869 metų mokytis privalėjo visi 6-14 metų amžiaus vaikai. 1960 metais įvestas nemokamas privalomas devynmetis mokslas.

Svarbiausia mokslo įstaiga – Čekijos Respublikos mokslų akademija, įkurta 1992 m.

Architektūra
------------

Čekijos seniausi architektūros paminklai – Předmosti ir Dolni Věstonice paleolito gyvenvietės su ovalaus ar apskrito plano pusiaužeminiais būstais. Neolite, bronzos amžiuje vyravo stulpelinės konstrukcijos molinių sienų namai. IX-X a. Moravijos didžiojoje valstybėje vyravo vėlyvasis antikos ir bizantiška architektūra, X-XIII a. – romantinis stilius, nuo XIII – gotikinis, nuo XVI – renesansas, kurį XVII–XVIII pakeitė barokas, o vėliau – klasicizmas.

Muzika
------

Čekų liaudies muzika – daugiausiai instrumentinė, vienbalsės dainos, derinamos su šokiais. Instrumentai – švilpynės, cimbolai, arfa, citra, smuikas. Moravų muzika skiriasi nuo čekų – būdinga metrų kaita, vyrauja dviejų dalių metras (čekų muzikoj – trijų), tradiciniai instrumentai – du smuikai ir pučiamasis instrumentas.

Profesionalioji bažnytinė muzika Čekijoje atsirado IX-X a. Pirmieji bažnytinės bei pasaulietinės muzikos kūrėjai – Domoslavas, Janas Jenšteinietis, Zavišas Zapietis.

XV a. atsidaro husitų giesmės.

v • a • r **Europos šalių kultūros** 

Airija |
Albanija |
Andora |
Armėnija |
Austrija |
Azerbaidžanas |
Baltarusija |
Belgija |
Bosnija ir Hercegovina |
Bulgarija |
Čekija |
Danija |
Estija |
Graikija |
Gruzija |
Islandija |
Ispanija |
Italija |
Jungtinė Karalystė (Anglija, Šiaurės Airija, Škotija, Velsas) |
Juodkalnija |
Kazachija |
Kosovas |
Kroatija |
Latvija |
Lenkija |
Lichtenšteinas |
Lietuva |
Liuksemburgas |
Makedonija |
Malta |
Moldavija |
Monakas |
Norvegija |
Nyderlandai |
Portugalija |
Prancūzija |
Rumunija |
Rusija |
San Marinas |
Serbija |
Slovakija |
Slovėnija |
Suomija |
Švedija |
Šveicarija |
Turkija |
Ukraina |
Vatikanas |
Vengrija |
Vokietija   

Europos kultūra
Koordinatės: 55°9′31.5″ š. pl. 23°30′46″ r. ilg.﻿ / ﻿55.158750°š. pl. 23.51278°r. ilg.﻿ / 55.158750; 23.51278


|  |
| --- |
| **Čekiškės Prano Dovydaičio gimnazija** |
| Čekiškės Prano Dovydaičio gimnazija herbas |
|  |
| **Adresas** | Mokyklos g. 12, Čekiškė |
| **Direktorius(-ė)** | Ričardas Saltonas |
| **Mokinių skaičius** | 424 |
| **Įkūrimo data** | 1918 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 34 |

**Kauno rajono Čekiškės Prano Dovydaičio gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Čekiškėje (Kauno raj.), Mokyklos g. 12, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 291090080. Filialas Kauno rajono Čekiškės Prano Dovydaičio gimnazijos Liučiūnų skyrius.

Istorija
--------

Parapinė mokykla įkurta apie 1625 m.

2002 m. Čekiškės mokykla pavadinta profesoriaus Prano Dovydaičio (1886–1942) vardu.

Direktoriai
-----------

* Ričardas Saltonas

Išnašos
-------

1. ↑  „Permainų sūkurys Čekiškėje vis dar sukasi aplink gimnaziją". Kauno diena. Nuoroda tikrinta 2022-02-16.
2. ↑  „Išsipildžiusios ir neišsipildžiusios P. Dovydaičio ir J. Vailokaičio svajonės". Diena.lt. Nuoroda tikrinta 2022-02-16.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
Abitūros laidos paminklinis atminimas mokyklose teritorijoje Vokietijoje
**Abitūra** (lot. *abire* - 'nueiti'; *abiturire* - 'būti (tapti) išėjusiam', *abiturium* - 'abitūra') – aukščiausia bendrojo arba vidurinio (išsi)lavinimo pakopa; baigiamieji vidurinio mokslo baigimas, jo baigiamieji egzaminai, kuriuos sėkmingai išlaikius, įgyjama teisė stoti į aukštąją mokyklą.

Abiturientas
------------

**Abiturientas** (lot. *abituriens*) – paskutinių (baigiamųjų) bendrojo arba vidurinio, gimnazijino (išsi)lavinimo metų (t. y. vidurinės mokyklos ar gimnazijos) moksleivis, besiruošiantis laikyti baigiamuosius egzaminus arba juos laikantis arba jau juos išlaikęs. Abiturientų šventės bei renginiai - Šimtadienis, Paskutinis skambutis, išleistuvės ir kiti.

Vokietija
---------

Vokietijoje po abitūros (vok. *Abitur*) įgyjama „bendroji aukštojo mokslo branda" (vok. *Allgemeine Hochschulreife*), vad. „pilnoji" abitūra (*Vollabitur*), turint teisę stoti ir vėliau studijuoti bet kurioje aukštojoje mokykloje (*Hochschulzugangsberechtigung*). Be to, yra specialioji (dalykinė) abitūra (*Fachgebundene Hochschulreife*), kurią baigus (dėl palyginti siauresnės bendrojo išsilavinimo apimties nei įprastinės gimnazijinės abitūros atveju) aukštosiose mokyklose leidžiama studijuoti tik tam tikras studijų programas.

2007 m. Vokietijoje 432 500 mokinių baigė bendrąją arba specialiąją abitūrą, 2006 m. - 412 800 (2007 m. - 4,2 % daugiau nei 2006 m.). Iš jų 302 200 (arba 69,9 %) įgijo bendrąją brandą (*allgemeine Hochschulreife*), dauguma (258 900) – bendrojo lavinimo mokyklose (Allgemeinbildende Schule) Abiturientų skaičius sumažėjo žemėse kaip Saksonija, Tiuringija ir Berlynas.

2007 m. mokyklas baigė 53,3 % abiturienčių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Statistisches Bundesamt, Wiesbaden, Pressemitteilung vom 20. März 2008; Ausnahmewert wegen Abitur in zwei Jahrgängen in Sachsen-Anhalt Archyvuota kopija 2007-05-25 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Statistisches Bundesamt, Wiesbaden, Pressemitteilung vom 20. März 2008 Archyvuota kopija 2007-05-25 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Abitūra online, Šiaurės Reinas-Vestfalija Archyvuota kopija 2010-04-02 iš Wayback Machine projekto.
* Abitūros istorija (vokiečių k.)
| Drukys |
| --- |
| **Ilgis** | 10,2 km |
| **Baseino plotas** | 13,6 km² |
| **Ištakos** | Gineikių apylinkės |
| **Žiotys** | Maučiuvis |
| **Šalys** |  Lietuva,  Latvija |

**Drukys** (latv. *Druķis*) – upelis daugiausia Lietuvoje (Pasvalio rajone), žemupys Latvijoje (Bauskės savivaldybėje); Maučiuvio dešinysis intakas (Yslykio baseinas). Prasideda laukuose prie Gineikių, 4 km į šiaurę nuo Vaškų, teka šiaurėn dirbamais laukais. Įteka Maučiuvin 1,7 km nuo žiočių Celmių apylinkėse, į pietvakarius nuo Brunaviškių.

Visa vaga ištiesinta. Baseinas siauras, be intakų. Kaimai prie Drukio: Gineikiai, Kupriškis, Puodžiūnai (Lietuva), Airytės (Latvija).

Upėvardis latviškas, kildinamas iš latv. *druķis* 'mažas, kresnas vaikas; kuinas'.

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 92
|  |
| --- |
| **LAK-12** |
|  |
| LAK-12 su pilotu |
|  |
| Tipas | sklandytuvas |
| Gamintojas | Sportinė aviacija |
| Pirmas skrydis | 1979 m. gruodžio 21 d. |
| Baigtas naudoti | 1999 m. |
| Pagaminta vnt. | 230 |
| Variantai | LAK-12 Lietuva 2R |
| Prototipas | BK-7 Lietuva |

Nutūpęs LAK-12
Po skrydžio
**LAK-12 „Lietuva"** (*Lietuviškos aviacinės konstrukcijos – 12*) – lietuviškas vienvietis sklandytuvas, skraidęs 1979–1999 m. vienas pagrindinių Prienų ESAG produktų. Gamintojas – AB „Sportinė aviacija". Vadovaujantysis konstruktorius – Kęstutis Gečas. Iš viso buvo pagaminta 230 sklandytuvų.

Sukurtas treniruotis patyrusiems sportininkams sklandytojams bei dalyvauti šalies ir tarptautinėse varžybose. Sklandytuvas tupdomas naudojant viršutinių *Schempp-Hirth* tipo dinaminių stabdžių kombinaciją ir užsparnius. Skrendant bei leidžiantis užsparniai veikia -7(+1) / + 18(+1) laipsnių diapazone, eleronai atsilenkia žemyn kartu su užsparniais. Išleidžiamas važiuoklės ratas turi oro–tepalo amortizatorių.

Dažnai sklandytuvai „Lietuva" apibūdinami kaip rekordiniai atviros klasės sklandytuvai. Iš tikro šiais sklandytuvais yra pasiekta daugybė Lietuvos ir buvusios Tarybų Sąjungos rekordų. Jie buvo populiarūs tarp patyrusių sklandytojų. Sklandytuvais LAK-12 „Lietuva" skraidė daugelio šalių sklandytojai: Lietuvos, Latvijos, Estijos, buvusios Sovietų Sąjungos, Anglijos, JAV, Vokietijos, Austrijos, Čekijos, Slovakijos, Lenkijos, Bulgarijos, Vengrijos, Portugalijos, Ispanijos, Švedijos, Argentinos, Pietų Afrikos, Australijos, Naujosios Zelandijos ir kt. Čekijos sklandytoja Hana Zejdova buvo pasiekusi 4 pasaulio moterų sklandymo nuotolio rekordus, su LAK-12 „Lietuva" nuskrisdama 809, 878, 928, 971 km maršrutus.

Variantai
---------

* **LAK-12 Lietuva 2R**. Dvivietis, su prailginta kabina ir fiuzeliažu.

Techniniai duomenys
-------------------

| Charakteristika | vertė |
| --- | --- |
| Ekipažas | 1 |
| Ilgis | 7,23 m |
| Aukštis | 1,92 m |
| Sparnų ilgis | 20,42 m |
| Sparnų plotas | 14,63 m² |
| Tuščioji masė | 360 kg |
| Didžiausias greitis | 250 km/h |
| Aerodinaminė kokybė | 47 |
|

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sklandytuvai „Lietuva": nuo BK-7 iki LAK-12

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: LAK-12** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* LAK-12 „Lietuva" (*airwar.ru*)
| **Gabriel García Moreno** |
| --- |
|  |
| Portretas, vaizduojantis Moreno kaip Ekvadoro prezidentą |
| Gimė | 1821 m. gruodžio 24 d.Gvajakilis, Ekvadoras |
| Mirė | 1875 m. rugpjūčio 6 d. (53 metai)Kitas, Ekvadoras |
| Ekvadoro prezidentas |
| Kelintas | 7 |
| Ėjo pareigas | 1869 m. rugpjūčio 10 d. – 1875 m. rugpjūčio 6 d. |
|  |
| Veikla | teisininkas, politikas, buvęs prezidentas |

**Gabrielis Garsija Morenas** (*Gabriel García Moreno*, 1821 m. gruodžio 24 d. Gvajakilyje – 1875 m. rugpjūčio 6 d. Kite) – Ekvadoro teisininkas, politikas, Ekvadoro prezidentas.

1844 m. spalio 26 d. Kito universitete gavo teisės daktaro laipsnį. 1848 m. kovo 30 d. tapo advokatu.

1861 m. balandžio 2 d. inauguruotas Ekvadoro prezidentu. 1862 m. sudarė konkordatą su Pijumi IX. Prezidento kadencija baigėsi 1865 m. rugpjūčio 27 d. Po to jis buvo paskirtas Ekvadoro ambasadoriumi Čilėje.

1869 m. kovą patvirtintas laikinai einančiu prezidento pareigas. 1871 m. sausio 18 d. vienintelis iš valstybių vadovų, pareiškė protestą, kai Italijos karalystės pajėgos užėmė Romą. Atsakydamas Pijus IX kovo 27 d. breve suteikė jam Pijaus IX ordiną.

Moreno buvo perrinktas prezidentu, bet buvo nužudytas 1875 m. rugpjūčio 6 d. mačete.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Ewan Macpherson, „Gabriel García Moreno" // „The Catholic Encyclopedia", Vol. 6, New York: Robert Appleton Company, 1909
Star Trek pramanyta visata **LCARS** (**Library Computer Access/Retrieval System** akronimas) – pramanyta kompiuterio operacinė sistema, pavaizduota „Star Trek" televizijos serialuose ir kino filmuose. LCARS Star Trek pirmą kartą paminėta seriale „Star Trek: The Next Generation". „LCARS" yra dažnai naudojamas apibūdinant į LCARS panašių kompiuterių monitorių dizainą, dažniausiai panašių į The Next Generation. Toks dizainas yra populiarus tarp Star Trek fanų puslapių.

Produkcija
----------

LCARS grafinė naudotojo sąsaja buvo suprojektuota scenografo ir techninio konsultanto Michael Okuda. Dizainą nemažai įtakojo Gene Roddenberry prašymas pagyvinti valdymo pultus. Minimalistinis dizainas turėjo parodyti, kad technologijos yra toliau pažengę, negu originaliame „Star Trek". Pradžioje valdymo pultai buvo padaryti iš dažyto organinio stiklo su apšvietimu iš apačios, kadangi tai leido pagaminti sudėtingai atrodančius pultus pigiai. Vėliau buvo pradėta naudoti animacija, kuri buvo rodoma ant įmontuotos vaizdo įrangos.

„Star Trek: The Next Generation" dauguma mygtukų buvo pažymėti kūrybinės grupės inicialais.

Išnašos
-------

1. ↑  *Star Trek: The Magazine*, Issue 7, November 1999
2. ↑  *Star Trek: The Next Generation Technical Manual*

Nuorodos
--------

* LCARS svetainėje Memory Alpha (Star Trek Wiki)
* Pagrindinis LCARS Dizainas gairės Archyvuota kopija 2010-01-24 iš Wayback Machine projekto.
* LCARS darbas iš visos serijos
* LCARS standartų valdyba Archyvuota kopija 2018-03-13 iš Wayback Machine projekto.
* Trekker Reaktorių LCARS Web įgyvendinimas Archyvuota kopija 2010-02-10 iš Wayback Machine projekto.
* LCARS x32 – LCARS įgyvendinimo Windows (aktyviai plėtrai) Archyvuota kopija 2010-02-06 iš Wayback Machine projekto.
| Ilyčius |
| --- |
| **Ilgis** | 411 km |
| **Baseino plotas** | 16 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 177 m³/s |
| **Ištakos** | Uralo kalnai |
| **Žiotys** | Pečiora |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija |

**Ilyčius** (rus. *Илыч*, kom. *Ылыч, Ылыдз*) – upė Rusijoje, Komių Respublikoje; Pečioros dešinysis intakas. Prasideda Šiaurės Uralo vakarinėse pašlaitėse, pelkėje Timanizo kalnagūbrio papėdėje. Pradžioje teka į pietryčius, vidurupyje pasuka į vakarus. Įteka į Pečiorą ties Ust Ilyčiumi. Aukštupyje krantai žemi, vaga smarkiai vingiuota. Vidurupyje krantai skardingi, o žemupyje patenka į Pečioros žemumą.

Didžiausi intakai: Pyrsju, Palju (kairieji), Kosiu, Sarju, Kogelis (dešinieji).

Upė užšalusi nuo lapkričio pradžios iki balandžio pabaigos. Žemupyje laivuojama. Kairiajame upės krante įrengtas Pečioros-Ilyčiaus draustinis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 163
| Medaliai |
| --- |
| Im Dong-HyunIm Dong-Hyun |
| Vyrų šaudymas iš lanko |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2004 Atėnai | Komanda |
| **Auksas** | 2008 Pekinas | Komanda |
| **Bronza** | 2012 Londonas | Komanda |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2009 m. | Komanda |
| **Auksas** | 2007 m. | Vienetai |
| **Auksas** | 2007 m. | Komanda |
| **Auksas** | 2003 m. | Komanda |
| **Sidabras** | 2009 m. | Vienetai |
| **Sidabras** | 2003 m. | Vienetai |
| Azijos žaidynės |
| **Auksas** | 2010 m. | Komanda |
| **Auksas** | 2006 m. | Vienetai |
| **Auksas** | 2006 m. | Komanda |
| **Auksas** | 2002 m. | Komanda |
| **Bronza** | 2002 m. | Vienetai |

**Im Dong-Hyun** (g. 1986 m. gegužės 12 d.) – Pietų Korėjos šaulys iš lanko. Pasaulio ir olimpinis čempionas bei rekordininkas.

Biografija
----------

### 2004 m. vasaros olimpinės žaidynės

2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Im Dong-Hyun pirmą kartą tapo olimpiečiu. Atrankinėse varžybose sportininkas buvo pirmas (687 taškai), bet vėliau ketvirtfinalyje nusileidęs vos vienu tašku pralaimėjo sidabro medalininkui iš Japonijos Hiroshi Yamamoto. Komandinėse varžybose šaulys laimėjo aukso medalį.

### 2008 m. vasaros olimpinės žaidynės

2008 m. vasaros olimpinių žaidynių šaudymo iš lanko varžybų atrankoje Im Dong-Hyun užėmė tik aštuntą vietą. Vėliau šešioliktfinalyje pralaimėjo amerikiečiui Vic Wunderle. Komandinėse varžybose šaulys laimėjo aukso medalį.

### 2012 m. vasaros olimpinės žaidynės

2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse šaudymo iš lanko varžybų atrankiniame raunde pasiekė naują pasaulio rekordą individualioje rungtyje (699 taškai) bei kartu su Pietų Korėjos rinktine pagerino pasaulio komandinį rekordą (2087 taškai).

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 16 d..


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŠaudymo iš lanko olimpiniai čempionai vyrų komandinėse varžybose |
| --- |
|  |
| 

* 1988:  Park S. Chun, Lee H. (KOR)
* 1992:  Holgado, Menéndez, Vázquez (ESP)
* 1996:  Huish, Johnson, White (USA)
* 2000:  Jang, Kim C. Oh (KOR)
* 2004:  Im, Jang, Park K. (KOR)
* 2008:  Im, Lee C. Park K. (KOR)
* 2012:  Frangilli, Galiazzo, Nespoli (ITA)
* 2016:  Kim W. Ku, Lee S. (KOR)
* 2020:  Kim J. Kim W. Oh J. (KOR)
 |

 |
Cikados išsinėrimas ir virtimas imago
**Imago** (lot. *imago* – atvaizdas, išvaizda) – paskutinė vabzdžių ir kitų nariuotakojų metamorfozės fazė. Ši stadija dažnai vadinama „**suaugėlio**", kadangi šioje stadijoje vabzdys yra seksualiai brandus ir gali daugintis, taip pat turi funkcionuojančius sparnus (jei ta vabzdžio rūšis apskritai juos turi). Sparnuota forma prieš *imago* (*sub-imago*) labai reta, ją turi lašalai. *Sub-imago* geba skristi; panašiai po keleto valandų jis neriasi dar kartą, numesdamas labai ploną kutikulės sluoksnį. Didelę dalį lervos sudaro raumenys bei riebalai. Formuojantis *imago*, labai daug šių raumeninių ir riebalinių audinių suardoma, vietoj jų formuojantis suaugėliui būdingiems organams. *Imago* taip pat dažniausiai turi visiškai naują trachėjų sistemą, pritaikytą prie pasikeitusios kūno formos.

*Imago* fazės fiziologinė paskirtis – plitimas ir dauginimasis. Mityba šioje fazėje vadinama papildoma. Saugėlio ir lervos ar nimfos maistas gali būti tiek panašus, tiek ir labai skirtingas, abiems formoms užimant visai skirtingas ekologines nišas. Pavyzdžiui, dauguma ūsuočių lervų minta mediena, kai suaugę vabalai minta žiedadulkėmis. Kai kurios vabzdžių rūšys *imago* fazėje visai neminta, eikvoja tas medžiagas, kurias sukaupė būnant lervos ar nimfos stadijoje (pavyzdžiui, vabalas raganosis, lašalai).

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Carpenter, Geo. H. The Life-Story of Insects. Cambridge University Press 1913. Turinys (anglų kalba) laisvai prieinamas  arba
Koordinatės: 69°07′6″ š. pl. 49°30′0″ v. ilg.﻿ / ﻿69.11833°š. pl. 49.50000°r. ilg.﻿ / 69.11833; 49.50000

| Ilulisato ledo fjordas |
| --- |
| Pasaulio paveldo sąrašas |
| 

---

 |
| **Vieta** | Grenlandijos vėliava Grenlandija |
| **Tipas** | Gamtinis |
| **Kriterijus** | vii, viii |
| Pasaulio paveldo emblema **Nuoroda** | (angl.) (pranc.): 1149 |
| **Regionas**\*\* | Europa ir Šiaurės Amerika |
| **Įrašymo istorija** |
| **Įrašas** | 2004  (28 sesija) |
| 

Ilulisato ledo fjordas šalies/regiono žemėlapyje

 |
|  **Vikiteka:** | Ilulisato ledo fjordas |
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Ilulisato ledo fjordas** (gren. *Ilulissat Kangia*, dan. *Ilulissat Isfjord*) – fjordas Grenlandijos vakarinėje pakrantėje. Driekiasi per 40 km – nuo Grenlandijos ledo skydo iki Disko įlankos. Į rytinį fjordo galą leidžiasi Jakobshauno (Sermeko) ledynas. Jis šliaužia 20–35 m/d. greičiu, todėl fjorde nuolat susidarinėja ledkalniai. Susidarę ledkalniai kartais viršija 1 km aukštį ir negali greitai išplaukti į vandenyną, todėl keletą metų plūduriuoja fjorde. Patekę į vandenyną, ledkalniai dreifuoja į pietus iki pat 40–45° š. pl.

Netoli fjordo žiočių įsikūręs Ilulisato miestas.

2004 m. Ilulisato ledo fjordas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

* 
* 
* 
*
Koordinatės: 55°44′12.5″ š. pl. 24°43′44.8″ r. ilg.﻿ / ﻿55.736806°š. pl. 24.729111°r. ilg.﻿ / 55.736806; 24.729111

Ilčiūnų pilkapis
**Ilčiūnų pilkapynas (vad. Milžinų kapais)** – I tūkst. pilkapis, esantis Ilčiūnuose (Subačiaus sen. Kupiškio r.).

Istorija
--------

Pilkapis nuo seno vadinamas „Milžinkapiais". Šiuo metu išlikę du 7–9 m skersmens pilkapiai su akmenų vainikais, vienas nuo kito nutolę per 35–40 m. šalia 1944 m. iškastų apkasų šarvuočiams. Žvalgyti 1969 ir 1980 m. bet detalesnių tyrimų neatlikta.

Paminklo apsauga
----------------

1973 m. įrašytas į Lietuvos kultūros paminklų sąrašą. 1992 m. įtrauktas į Kultūros vertybių registrą (u. k. 5288[neveikianti nuoroda]). 1998 m. LR Vyriausybės nutarimu paskelbtas kultūros paminklu, 2005 m. LR kultūros ministro įsakymu įtrauktas į valstybės saugomų objektų sąrašą.

Lokalizacija
------------

Pilkapis yra Subačiaus girininkijos 20 kvartalo PR dalyje, 0,45 km į ŠR nuo kelio Ilčiūnai–Subačius kelio (Nr.1203), Ilčiūnų km.

Pasakojimai, padavimai
----------------------

Valstybės archeologijos komisijos duomenimis 1923 m. Vladas Šinkūnas ardamas žemę rado titnaginį peilį, 1935 m. surasdavę žmonių didelių kaulų ir kaukolių, o pilkapiai buvo kasinėjami medžioklės tikslais, kadangi juose rasdavo lapių ir barsukų, vėliau pilkapis saugotas vietos eigulio.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑

Šaltiniai
---------

* Valstybinės archeologijos komisijos medžiaga, Ilčiūnų km. Subačiaus vals. Panevėžio aps. byla: 22, psl.: 326.
* A. Tautavičius, V. Daugutis, 1969 m. gegužės 23-birželio 13 d. dirbusios žvalgomosios archeologinės ekspedicijos ataskaita, Vilnius, 1969.
* Andra Simniškytė *„Geležies amžius Sėloje. Sėlos archeologijos sąvadas",* P.336. Vilnius, 2013.
*Kitos reikšmės – Aliejus (reikšmės).*
Levandos eterinis aliejus prekyvietėje
Eterinio aliejaus gamyba distiliacijos būdu
**Eterinis aliejus** – daugybės junginių mišinys, gaunamas iš augalų lapų, vaisių, žiedų, medienos, šaknų, žievės bei medžio dervų. Į vieno augalo eterinio aliejaus sudėtį gali įeiti nuo keleto iki keliasdešimties komponentų.

Augalai, sintetinantys eterinius aliejus ar kitas kvapias medžiagas, vad. aromatiniais. Dauguma jų yra dekoratyvūs, medingi, vaistiniai, o jų eteriniai aliejai vartojami aromaterpijoje, parfumerijoje, farmacijoje, kosmetikoje, konditerijoje.

Daugelis eterinių aliejų stiprina imuninę sistemą, stabdo mikrobų ir grybelių dauginimąsi, ramina ir padeda atsipalaiduoti, stimuliuoja ir suteikia energijos, mažina nuovargį, stresą, nervinę įtampą, depresiją, gerina nuotaiką. Eteriniai aliejai,taip pat naudojami namų kvapų gamyboje

Istorija
--------

Jau prieš mūsų erą indai žinojo būdų gauti rožių eteriniam aliejui. Taip pat prieš mūsų erą japonai išskyrė mentolį iš mėtų eterinio aliejaus. Europoje eterinį aliejų iš augalų pirmieji pradėjo išgauti romėnai. Vėliau arabai išskyrė aliejų distiliavimo būdu, sukūrė tam skirtus aparatus.

XII a. pirmąkart pradėta skelbti apie kai kurių augalų aterinio aliejaus sudėtį. Pirmąkart eterinių aliejų gavimas distiliacijos būdu plačiai aprašomas *J. Brušveigo* knygoje, vėliau *K. Hesnerio*.

XV a. buvo žinoma tik 13, 1540 m. – 34, 1598 m. – 108, 1708 m. – 120 augalų rūšių, iš kurių išskiriamas eterinis aliejus.

Šaltiniai
---------

* J. Jaskonis „Aromatiniai augalai" 1989 m. Vilnius

Išnašos
-------

1. ↑  *Eteriniai aliejai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
2. ↑  C. Wildwood "The Encyclopedia of Aromatherapy", Vermont, Healing Arts Press, 1996
3. ↑   2023-05-06 apie namų kvapų gamybą
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Viena eterinės muzikos pradininkių Lisa Gerrard
**Eterinė muzika** (angl. *Ethereal music, Ethereal Wave*) – tamsiosios (*darkwave*) muzikos požanris, artimas gotikinei, ambientinei muzikai. Būdinga atmosferiška gitarų kuriama garso erdvė, aido, garso atsilikimo efektai. Vokalas dažniausiai moteriškas, rečiau vyriškas; gilus, aukšto registro, daugiau kuriantis garsą, o ne išreiškiantis eiles. Neretai naudojami įvairių tautų liaudies instrumentai, elektroniniai, sintetiniai garsai. Kuriama siurrealistinė, nežemiška, gili atmosfera.

Stiliaus pradininkai Dead Can Dance ir Cocteau Twins (apie 1983–1984 m.). Vėliau iš eterinės muzikos išsivystė *dreampop* ir *shoegazing* stiliai.

Žymesni eterinės muzikos atlikėjai: Dead Can Dance, Lisa Gerrard, Cocteau Twins, Aenima, Irfan, Love Spirals Downwards, Lycia, Arcana, Azam Ali ir kt.
**Etienne Mukanya**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Etienne Mukanya Kobobola |
| Gimimo data | 1995 m. sausio 4 d. (28 metai) |
| Gimimo vieta | Kinšasa, Zairas |
| Ūgis | 186 cm |
| Svoris | 74 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | puolėjas |
| Jaunimo klubai |
| ? | ? |
| Profesionalūs klubai\* |
| iki 2018  2018  2018–2019  2019–2020  2019–2020  2021 | ???  „Trakų" FK  Dobrudža  RWD Molenbeek  AFC Tubize  Gargždų „Banga" | 0? 0(?)20 0(5)10 0(2)02 0(0)08 0(0)12 0(1) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 30 birželio 2021. |

**Etjenas Mukanija Kobobola** (*Etienne Mukanya Kobobola*; g. 1995 m. sausio 4 d.) – iš Kongo DR (Zairo) kilęs, Belgijos pilietybę turintis futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje

Karjera
-------

Puolėjas keletą metų rungtyniavo žemesnėse Belgijos futbolo lygose. Bandė laimę Anglijoje (Grays Athletic FC) ir Bulgarijoje (PFC Dobrudža Dobrič).

### FK „Trakai"

2018 m. sezone atstovavo „Trakų" klubui, užėmusiam ketvirtąją vietą A lygoje. Sužaidė 20 rungtynių, pasižymėjo penkiais įvarčiais ir atliko 4 rezultatyvius perdavimus. Vos atvykęs į komandą pasižymėjo aukšta žaidimo sparta ir žaidė labai naudingai. Vėliau staigiai kirto sportinė forma. Sezono pabaigą leido būdamas ant atsarginių suolelio.
Marškinėlių numeris buvo 43.

Su FK Trakai žaidė Europos lygos atrankos rungtynėse prieš Cefn Druids iš Velso, FK Irtyš iš Kazachstano bei FK Partizan iš Serbijos.

2018 m. lapkričio 20 d. pranešta, kad FK Trakai atsisveikina su šiuo žaidėju.

### Dobričiaus „Dobrudža" ir grįžimas į Belgiją

Vėliau futbolininkas atstovavo bulgarų antroje futbolo pakopoje rungtyniavusiam Dobričiaus „Dobrudža".

Atstovavo Belgijos klubui RWDM.

### FK „Banga"

2021 m. buvo pasirašyta sutartis su Gargždų „Banga". 2021 m. gegužės 29 d. rungtynėse prieš DFK Dainava pasirodė po keitimo ir pelnė įvartį. Galutinis rungtynių rezultatas buvo 3:1 alytiškių naudai.

2021 m. birželio 30 d. pranešta, kad žaidėjas paliko komandą. Belgas sužaidė 13 oficialių rungtynių (12 „Optibet A lygoje" ir vienerias LFF taurės turnyre). Pelnė vieną įvartį bei atliko vieną rezultatyvų perdavimą.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2018** | **Vilniaus „Riteriai"** | 20 | 5 |
|  |  |
| **2021** | **Gargždų „Banga"** | 12 | 1 |

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;
     Pirmos lygos ekipa;

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2018-11-21 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* lietuvosfutbolas.lt
* transfermarkt.com
* soccerway
| **Opatrum sabulosum** |
| --- |
| Smiltyninis juodvabalis (*Opatrum sabulosum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Pobūris: | Įvairiaėdžiai vabalai  *( Polyphaga)* |
| Antšeimis: | Juodvabaliniai  *( Tenebrionoidea)* |
| Šeima: | Juodvabaliai  *( Tenebrionidae)* |
| Gentis: | Opatrum  *( Opatrum)* |
| Rūšis: | Smiltyninis juodvabalis  *( Opatrum sabulosum)* |

 |
| Binomas |
| ***Opatrum sabulosum***Linnaeus, 1761 |

**Smiltyninis juodvabalis** (*Opatrum sabulosum*) – juodvabalių (*Tenebrionidae*) šeimos *Opatrum* genties vabalas. Žemės ūkio kultūrų kenkėjas, paplitęs Europoje, Pietų Sibire, Mongolijoje, Kazachstane, Mažojoje Azijoje.

Biologija
---------

Smiltyninis juodvabalis yra 7–10 mm dydžio. Kūnas juodos matinės spalvos, ovalo formos. Blauzdos grūdėtos, apaugusios trumpais spygliškais šereliais. Priekakčio priekinio krašto viduryje yra gili išpjova. Viršutinė kūno pusė raukšlėta. Antsparniais eina smulkių gumburėlių eilės, neporiniai antsparnių tarpueiliai pakilę. Priešnugarėlė grūdėta, jos pamatas beveik tiesus. Lervos apie 17 mm ilgio. Nugara tamsiai ruda, galva ir krūtinė beveik juodos spalvos, kūno apačia geltona. Pilvelio galinio segmento viršūnė buka, su 16–22 spygliukais.

Žiemoja vabalai tarp žolių likučių ir po nukritusiais lapais. Pavasarį patelės į dirvos viršutinį sluoksnį padeda maždaug po 100 kiaušinėlių. Lervos vystosi apie 2 mėnesius. Jos minta augalų likučiais ir puvėsiais. Antroje vasaros pusėje lervos dirvoje virsta lėliukėmis, ir rudenį išsirita vabalai. Suaugėliai gyvena iki 2 metų. Aktyvūs tik dieną.

Daroma žala
-----------

Labiausiai pažeidžiami augalai pavasarį, ypač esant šiltam ir sausringam periodui. Apgraužiami javų, cukrinių runkelių, linų, saulėgrąžų, tabako, medvilnės, moliūgų, pankolių, anyžių, ricinmedžio, dygminų, grikių, pupų ūgliai, taip pat pažeidžiami pasėti grūdai (įskaitant kukurūzų), vaismedžių, kartais vynmedžių ūgliai. Augalams paaugus apgraužia arčiau dirvos esančius stiebelius ir lapus. Lervos kenkia įvairių kultūrų sėkloms, šaknims, tačiau dėl savo vėlyvos brandos (birželio mėn.) didesnės žalos nepadaro. Su šiais kenkėjais kovojama agrotechninėmis priemonėmis: sėklų apdirbimas prieš sėją, ankstyva sėja, optimalus tręšimas, kova su piktžolėmis, savalaikis laistymas, užnuodytų jaukų naudojimas.

Nuotraukos
----------

* 
* 
*

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Smiltyninis juodvabalis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sąrašas:Lietuvos juodvabaliai
* Smiltyninis juodvabalis (*Encyclopedia of Life*) Archyvuota kopija 2016-03-22 iš Wayback Machine projekto.
* Smiltyninis juodvabalis (*agroatlas.ru*)
| **Polyommatus dorylas**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Drugiai  *( Lepidoptera)* |
| Šeima: | Melsviai  *( Lycaenidae)* |
| Gentis: | *Polyommatus*  *( Polyommatus)* |
| Rūšis: | Smiltyninis melsvys  *( Polyommatus dorylas)* |

 |
| Binomas |
| ***Polyommatus dorylas***Denis & Schiffermüller, 1775 |

**Smiltyninis melsvys** (*Polyommatus dorylas*) – melsvių (*Lycaenidae*) šeimos drugys. Skraido gegužės – rugpjūčio mėn. (iš viso dvi generacijos) upių šlaituose, kalvose, kirtimuose, miškų aikštelėse. Vikšras rudai žalias. Ant nugaros yra tamsi juosta, o šonuose šviesios linijos. Maitinasi barkūno, čiobrelių, perluočio lapais. Lėliukė šviesiai ruda.

Paplitęs Europoje, Mažojoje Azijoje ir Šiaurės Afrikoje. Lietuvoje reta rūšis. Rastas Akmenės, Alytaus, Lazdijų, Molėtų, Prienų, Švenčionių, Šalčininkų, Trakų, Ukmergės, Vilniaus ir Varėnos raj.

Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.

Nuorodos
--------

* Polyommatus (Polyommatus) dorylas ([Denis & Schiffermüller, 1775)]
* Polyommatus dorylas (DENIS & SCHIFFERMЬLLER, 1775)
**Instaliacijų vakaras** (angl. *install party*) – paplitęs GNU/Linux operacinės sistemos entuziastų renginys. Registruojami 2 tipų dalyviai: norintys išmėginti jėgas įkeliant Linux bei norintys savo kompiuteriuose turėti visiškai įkeltą (ne *live CD*) šią operacinę sistemą. Kadangi šiuo metu paprasčiausias įkėlimas paprastai pavyksta nesunkiai, instaliuojantys bando ir įvairias netrivialias, šiuo metu dar naujas užduotis (greitas įkėlimas iš prijungto išorinio disko, nepriklausomos sistemos įkėlimas į USB jungtimi prijungtą diską ar atmintinę ir pan). Kadangi atnešama įvairių kompiuterių bei bandomos įvairios Linux distribucijos, greičiau sužinoma apie įvairias galimybes ir problemas. Iškilus problemoms, sprendimo ieškoma kartu. Pagalba nemokama, pagrindiniu tikslas - populiarinimas. Šiam renginiui buvo nustatyti procesai, rolės, procedūros, reikalavimai ir patartini dokumentai

Instaliuojantys šiame renginyje turi galimybę tiek parodyti savas žinias, tiek ir pasimokyti iš kolegų. Atnešę kompiuterį veltui gauna neretai profesionaliai įkeltą ir sutvarkytą sistemą. Tačiau jiems tenka pasirūpinti, jog instaliuojančiam žmogui padarius klaidą, nebūtų prarasti reikalingi duomenys ar programos.

Instaliacijų vakaru pagal programą užbaigiamos kai kurios atviro kodo konferencijos, nors ilgainiui, supaprastėjus Linux instaliacijai, šios renginio dalies reikšmė sumažejo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „17º Festival Latinoamericano de Instalación de Software Libre el sábado 24 de abril 2021".  cituojant "skatinti naudotis laisva programine įranga, plačiajai visuomenei pranešant apie jos filosofiją, apimtį, pažangą ir plėtrą."
2. ↑  Linux Installfest HOWTO. Linux Documentation Project (LDP)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tivatas*Tivat, Тиват* |
| --- |
|        |
|  |
|  |
| 

TivatasTivatas

42°25′48″ š. pl. 18°42′0″ r. ilg.﻿ / ﻿42.43000°š. pl. 18.70000°r. ilg.﻿ / 42.43000; 18.70000﻿ (Tivatas)Koordinatės: 42°25′48″ š. pl. 18°42′0″ r. ilg.﻿ / ﻿42.43000°š. pl. 18.70000°r. ilg.﻿ / 42.43000; 18.70000﻿ (Tivatas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Juodkalnijos vėliava Juodkalnija |
| **Savivaldybė** | Tivato opština |
|  |
| **Įkūrimo data** | XIX a. |
| **meras** | Miodrag Kankaraš |
|  |
| **Gyventojų** (2003) | 9 467  |
|  |
| **Pašto kodas** | 85320 |
|  **Vikiteka** | Tivatas |

**Tivatas** (juodkal. *Tivat, Тиват*; it. *Teodo*; gr. Θειοδος) – pakrantės miestas (9467 gyv.) pietvakarių Juodkalnijoje, ties Kotoro įlanka, Tivato opščinos (13 630 gyv.) centras. Tivato opščina yra mažiausia savo plotu opščina.

Istorija
--------

Juodkalnijos mokomasis burlaivis „Jadran" ir JAV raketinis kreiseris USS „Anzio" (CG 68) Tivato uoste. 2006 m.
Tivato krantinė jachtoms.
Manoma, kad pavadinimas *Tivat* atėjęs dar iš III a. pr. m. e. Keltologai teigia, kad šis žodis kilęs iš keltiško žodžio *Tywod* 'smėlis'.
  
Dokumentai rodo, kad Tivatas XIV–XV a. buvo svarbus religinis centras. Šv. Michailo Archangelo vienuolynas buvo stačiatikių Zetos arkivyskupijos centras.

Tivatas, jauniausias Kotoro įlankos miestas, įkurtas erdviame plato ties Vrmaco papėde. Pagal Kotoro miesto archyvus XIV a. vietovei vartoti šie pavadinimai – *Teude*, *Theode* ir *Theudo*, kurie, manoma, susiję su karaliene Teuta.
  
Išliko nedaug rašytinių dokumentų apie tai, kas dėjosi šiose apylinkėse valdant Nemaničiams, Balšičiams, Crnojevičiams, Venecijos respublikai, Prancūzijai ir Austrijai.

Viduramžiais derlingos Tivato apylinkių žemės priklausė Kotoro, Prčanio ir Dobrotos aristokratams. Tenai buvo jų pilys, vasarnamiai, ten nuo 1373 m. stovėjo bendra jų Šv. Anos bažnyčia. Prevlakos saloje XIII–XV a.
pastatė Zetos vyskupijos metropolito rezidenciją.

Tivatas 1420–1797 m. priklausė Venecijos Albanijai (Venecijos respublikos provincija), tuomet venetų kalba vadinosi *Teodo*.

XIX a. pabaigoje Tivatas tapo miestu, nes 1889 m. jame Austrija pastatė Karinio laivyno arsenalą. 

Vėlesniais metais Tivatas buvo Jugoslavijos, galiausiai, Juodkalnijos karinė jūrų bazė. Šią bazę naudoja Rusija kaip techninę ir logistinę bazę savo laivyno operacijoms.

Geografija
----------

Tivatas yra ties centine Kotoro įlankos dalimi, piečiau Vrmaco. Didžioji dalis Tivato opščinos yra piečiau miesto. Opščina pietuose turi ir priėjimą į atvirą jūrą.
  
Opščinoje yra Tivato oro uostas.

Turizmas
--------

1971 m. atidarytas Tivato oro uostas turi modernų pakilimo taką. 2019 m. oro uostas aptarnavo 1 367 282 keleivius.

Sportas
-------

* FK Arsenal Tivat – futbolo klubas;
* Stadion u parku, talpina 2 000 žiūrovų.

Išnašos
-------

1. ↑

Nuorodos
--------

* 360 PANOTOUR TIVAT Archyvuota kopija 2015-03-30 iš Wayback Machine projekto.
* Visit-Montenegro.com
Abisinijos katė
**Abisinijos katė** – trumpaplaukių kačių veislė. Manoma, jog tai seniausia naminių kačių veislė pasaulyje. Tai labai protingos, nuovokios katės, kurios galimai yra senovės Egipto kačių palikuonės.

Istorija
--------

Dabartinės Abisinijos katės išvaizda ir kūno sudėjimu stulbinamai panašios į balzamuotas kates, rastas per archeologinius kasinėjimus Egipte. Senovės Egipto piešinių ir skulptūrų katės taip pat labai panašios į Abisinijos kates.

Pirmąją Abisinijos katę į Didžiąją Britaniją iš Etiopijos atgabeno feldmaršalas Robertas Neiperas. Katė vadinosi Zula, jos kailis buvo taškuotas, nors pati katė nebuvo panaši į dabartines Abisinijos kates. Manoma, jog Zula – Abisinijos kačių pramotė. 1882 m. Abisinijos katės buvo pripažintos Didžiojoje Britanijoje. Po karų ir leukozės epidemijos ši veislė beveik išnyko. Abisinijos kačių vėl ėmė daugėti septintojo dešimtmečio pradžioje.

Charakteris
-----------

Šios veislės katės draugiškos, užsispyrusios, nėra įkyrios, bet jei ko nori, akivaizdžiai tai parodo. Šioms katėms patinka bendravimas, todėl paliktos vienos liūdi arba pyksta. Paprastai gerai sutaria su kitomis katėmis ir šunimis. Katinai paprastai geresnio būdo už katytes – šios kartais šiaušiasi prieš kitas kates. Abisinijos katėms reikia daug erdvės ir daug dėmesio. Jokiu būdu negalima uždaryti jų vienų mažoje patalpoje.

Tai smalsios, protingos būtybės. Ištyrinėja visus naujus daiktus, be reikalo nerizikuoja, tačiau mėgsta žaidimus ir nuotykius. Kaip ir daugelis kačių, mėgsta švelnumą ir glamones.

Fizinės savybės
---------------

Abisinijos katės kūnas būna raumeningas, tvirtas, lankstus, vidutinio ilgumo. Kojos, palyginti su kūnu, plonos, kaulai gana smulkūs. Uodega gana ilga, stora prie pagrindo, smaili. Galva plati, nosis su nedideliu įlinkiu, smakras ryškus. Migdolo pavidalo akys įkypos, gyvos. Didelės ausys žemai ties smilkiniais, smailios. Stangrus Abisinijos katės kailis trumpo, plono ir glotnaus plauko. 

Autentiška Abisinijos katės spalva vadinama laukinių kačių spalva. Per daugelį metų buvo išvestos ir kitų spalvų katės. Visos Abisinijos katės taškuotos, kiekvienas jų kailio plaukelis su dviem ar trim tamsesniais ruožais. Plauko galiukas visada tamsus.

Akys gali būti gintaro spalvos, žalios arba geltonos.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Abisinijos katė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Esther J.J. Verhoef-Verhallen. *Kačių enciklopedija*, vert. Danguolė Žalytė. Vilnius: Aktėja, 2002.
Koordinatės: 55°48′ š. pl. 24°9′ r. ilg.﻿ / ﻿55.800°š. pl. 24.150°r. ilg.﻿ / 55.800; 24.150
**Gustonių-Jakubonių miškai** – miškai Panevėžio, Pasvalio ir Pakruojo rajono savivaldybių teritorijoje, 12 km į šiaurės vakarus nuo Panevėžio.

Geografija
----------

Plotas 7600 ha, mišku apaugę 6600 ha. Valstybinės reikšmės miškų 62 %; priklauso Panevėžio miškų urėdijai, Gustonių, Pakruojo miškų urėdijai, Pušaloto ir Klovainių girininkijoms. Sudaro Gustonių, Barklainių, Ažagų, Staroliškio, Eimuliškio, Aukštakiškių, Jakūbonių, Puodiškių miškai. Masyvas netaisyklingų kontūrų, ištįsęs iš šiaurės į pietus apie 18 km.

Gustonių-Jakubonių miškų šiaurinėje dalyje teka Mūšos intakas Mažupė su Meškerdžiu, šiaurės rytų – Lėvens intakas Amata su Ažagėle, pietvakarinėje – Šuojos intakai Vinkšnupis ir Smirdėlė, pietinėje – Nevėžio intakas Sudramala. Paviršius – banguota lyguma. Yra pelkių, didžiausia – Šermukšnių žemapelkė. Dauguma miškų nusausinti, upeliai sureguliuoti.

Medynai
-------

Augavietės derlingos ir labai derlingos, laikinai įmirkusios, įmirkusios ir žemutinio tipo pelkinės. 97 % miškų yra ūkiniai, 1 % ekosistemų apsaugos, 2 % vandenų apsauginiai. Kultūrinės kilmės medynų 9 %, beržynų 46 %, eglynų 17 %, uosynų 13 %, drebulynų 11 %, juodalksnynų 6 %, pušynų 4 %, ąžuolynų 2 %, baltalksnynų 1 %. Jaunuolynai sudaro 30 %, pusamžiai medynai 29 %, bręstantys 23 %, brandūs 20 %. Medynų vidutinis amžius 47 m. bonitetas 1,4, skalsumas 0,75, tūris 175 m³/ha.

Miškuose veisiasi kanopiniai žvėrys, juodasis gandras, gervė, erelis rėksnys. Auga į Lietuvos raudonąją knygą įrašyti augalai – baltijinė gegūnė, plačialapė klumpaitė, paprastoji tuklė ir kiti.

Istorija
--------

Sovietinės okupacijos metais Gustonių-Jakubonių miškuose veikė Lietuvos partizanų Algimanto apygardos Žaliosios rinktinės būriai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Brukas, Dalius Žygelis. *Gustonių-Jakubonių miškai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 297 psl.
|  |
| --- |
| L. Subramaniam |
|  
L. Subramaniamas 2015 m. Čenajuje |
| Biografija |
| Pilnas vardas | லக்ஷ்மிநாராயண சுப்பிரமணியம் |
| Gimė | 1947 m. liepos 27 d. (75 metai), Madrasas, Tamilnadu, Indija |
| Kilmė | Indijos vėliava Indija |
| Žanrai | Karnatakos, jazz-fusion, Vakarų klasikinė |
| Veikla | atlikėjas, kompozitorius |
| Instrumentai | smuikas, mušamieji, perkusija |
| Aktyvumo metai | 1973- |
| Svetainė | indianviolin.com |

**Lakšminarajanas Subramaniamas** (tamil. லக்ஷ்மிநாராயண சுப்பிரமணியம்  = *Lakşminārāyaṇa Cuppiramaṇiyam*; g. 1947 m. liepos 23 d.) – Indijos smuikininkas, kompozitorius, dirigentas, Karnatakos ir Vakarų klasikinės muzikos atlikėjas.

Gimė tamilų brahmano, žymaus muziko V. Lakšminarajano šeimoje. Jo broliai Lakšminarajanas Šankaras ir Lakšminarajanas Vaidyanathanas taip pat garsūs muzikai. Muzikos meno išmoko iš tėvo. Madraso medicinos koledže baigė medicinos studijas, bet vėliau atsidėjo muzikai. Kalifornijos menų institute įgijo magistro laipsnį Vakarų klasikinėje muzikoje. Vėliau įgijo daktaro laipsnį. 2007 m. pats įkūrė atlikimo menų akademiją Bangalore.

Per savo gyvenimą L. Subramaniamas yra įrašęs visą pluoštą albumų, dalyvavęs daugelyje koncertų (didžiausi – 1988 m. Maskvoje, 1995 m. – Paryžiuje, 1991 m. – Ženevoje; iš viso virš 20 šalių), sukūręs bendrų įrašų su tokiais atlikėjais kaip Ali Akbaras Khanas, Bismila Khanas, Stefanas Grapelis, Jehudis Menuhinas, Laris Korjelas, Ala Rakha, Meinardas Fergiusonas, Herbis Hankokas. Parašė kūrinių orkestrams, baletams, filmams (*Salaam Bombay!, Mississippi Masala, Banaz a Love Story*). L. Subramaniamo muzika taip panaudota filmuose „Mažasis Buda", „Kama Sutra: A Tale of Love", „Baraka".

Nuorodos
--------

* L. Subramaniam svetainėje Last.fm
* L. Subramaniamas groja *Royal Albert Hall*
* L. Subramaniamo kūrinys *Wandering Saint* fime „Baraka"