recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Gvatemalaisp. *Ciudad de Guatemala* |
| --- |
| *Nacionaliniai kultūros rūmai* |
|  |
| 

GvatemalaGvatemala

14°37′0″ š. pl. 90°32′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.61667°š. pl. 90.53333°r. ilg.﻿ / 14.61667; 90.53333﻿ (Gvatemala (miestas))Koordinatės: 14°37′0″ š. pl. 90°32′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.61667°š. pl. 90.53333°r. ilg.﻿ / 14.61667; 90.53333﻿ (Gvatemala (miestas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Gvatemalos vėliava Gvatemala |
| **Departamentas** | Gvatemalos departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1773 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 923 392  |
| **Altitudė** | 1 602 m |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Gvatemala |

**Gvatemala** (isp. *Ciudad de Guatemala*, pilnas pavadinimas *La Nueva Guatemala de la Asunción*) – miestas Gvatemaloje, šios šalies sostinė ir didžiausias miestas. 942,3 tūkst. gyventojų (2002). Tai vienas iš pačių didžiausių miestų Centrinėje Amerikoje, Gvatemalos politinis, socialinis, kultūros ir ekonomikos centras. Miestas išsidėstęs vidurio aukštumų slėnyje, 1493 m virš jūros lygio, todėl čia vyrauja kalnų klimatas.

Gvatemalos mieste yra 5 universitetai, tarp jų – San Karloso universitetas, įkurtas 1676 m. (trečias pagal senumą Centrinėje Amerikoje), meno, verslo, profesinės ir karo mokyklos, geografijos ir istorijos draugija, muziejai. Tarp viešų pastatų taip pat pažymėtini Nacionaliniai rūmai, paštas, policijos kvartalas, valstybinis archyvas, archeologijos muziejus (jame yra saugomi ir majų civilizacijos artefaktai), nacionalinė biblioteka. 1815 m. pastatyta katedra, žymios Šv. Pranciškaus ir Šv. Dominyko bažnyčios. Yra archeologijos ir istorijos muziejai, akvedukas, turgaus aikštė, olimpinis miestelis (pastatytas 1950 m. Centrinės Amerikos olimpinių žaidynių proga).

Istorija
--------

Dabartinio Gvatemalos miesto ribose yra senovinis (priešklasikinis) majų miestas Kaminalchuju. Gvatemalos miestas įkurtas 1776 m. siekiant perkelti sostinę iš Antigvos, kurią smarkiai sugriovė 1773 m. žemės drebėjimas. Tai yra trečioji Gvatemalos sostinė.

1821 m. paskelbus nepriklausomybę nuo Ispanijos, miestas tapo Centrinės Amerikos federacijos sostine, o vėliau – Gvatemalos valstybės sostine. Tikrąja sostine Gvatemala tapo po 1902 m. kuomet žemės drebėjimas smarkiai nusiaubė Kecaltenangą – Gvatemalos miestą, kuriame gyveno daug kultūros ir politikos elito. Nors Gvatemalos miestas irgi buvo sudrebintas žemės drebėjimo (1917–1918 m. kai su pertraukomis jis truko net 6 savaites), tačiau ji buvo sėkmingai atstatyta.

Šaltiniai
---------

1. GUATEMALA, *citypopulation.de*
2. ↑  GUATEMALA, *citypopulation.de*
| **Leonard Talmont** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1956 m. lapkričio 6 d. (66 metai)Eišiškės, Eišiškių rajonas |
| Tautybė | lenkas |
| Tėvas | Alfonsas Talmont |
| Motina | Vanda Talmont |
| Sutuoktinis (-ė) | Vanda Talmont |
| Vaikai | Justyna, Katažyna, Leonard |
| Šalčininkų rajono savivaldybės meras |
| Ėjo pareigas | 2003 m. – 2009 m. |
| Ankstesnis | Josif Rybak |
| Vėlesnis | Zdzislav Palevič |
|  |
| Veikla | agronomas, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos lenkų rinkimų akcija |
|  |
| Alma mater | 1979 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Leonard Talmont** (g. 1956 m. lapkričio 6 d. Eišiškėse, Eišiškių rajonas) – Lietuvos ir Šalčininkų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1964–1974 m. mokėsi Eišiškių vidurinėje mokykloje. 1974–1979 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos Agronomijos fakultete, mokslinis agronomas.

1979–1983 m. Šalčininkų rajono „Lenino priesakų" kolūkio augalų apsaugos agronomas, 1984–1990 m. vyr. agronomas, 1990–1992 m. šio kolūkio pirmininkas. 1992–1995 m. UAB „Eisiga" direktoriaus pavaduotojas. 1995–2003 m. Eišiškių seniūnijos seniūnas. 2003–2009 m. Šalčininkų rajono savivaldybės meras. Lietuvos savivaldybių asociacijos tarybos narys.

1995–2009 m. Šalčininkų rajono savivaldybės tarybos narys, 1997–2003 m. dar ir valdybos narys.

2009–2020 m. LR Seimo narys.

Nuo 1989 m. Lietuvos lenkų sąjungos Eišiškių poskyrio pirmininkas. Lietuvos lenkų rinkimų akcijos narys, nuo 2000 m. Šalčininkų rajono skyriaus pirmininkas.

Žmona Vanda Talmont baigė Vilniaus universiteto Matematikos fakultetą, Eišiškių 1-os vidurinės mokyklos matematikos ir informatikos mokytoja, dukterys Justyna (g. 1981), Katažyna (g. 1984), sūnus Leonard (1985–2014).

Šaltiniai
---------

1. ↑  2008–2012 m. kadencijos Seimo narys
2. ↑  2012–2016 m. kadencijos Seimo narys
3. ↑
4. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
| Groningenasol. *Groningen* |
| --- |
|              |
| *Universiteto centriniai rūmai* |
|  |
| 

GroningenasGroningenas

53°13′00″ š. pl. 6°33′00″ r. ilg.﻿ / ﻿53.21667°š. pl. 6.55000°r. ilg.﻿ / 53.21667; 6.55000﻿ (Groningenas)Koordinatės: 53°13′00″ š. pl. 6°33′00″ r. ilg.﻿ / ﻿53.21667°š. pl. 6.55000°r. ilg.﻿ / 53.21667; 6.55000﻿ (Groningenas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Nyderlandų vėliava Nyderlandai |
| **Provincija** | Groningeno provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 187 623  |
|  |
|  **Vikiteka** | Groningenas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Gròningenas |

**Groningenas** – miestas šiaurės rytų Nyderlanduose; provincijos centras. Jūrų uostas, įsikūręs prie Hunzės upės, kanalai miestą jungia su Šiaurės jūra. Išvystyta cukraus, metalo apdirbimo, baldų, chemijos, radioelektronikos, poligrafijos pramonė. Apylinkėse išgaunamos gamtinės dujos (Groningeno dujų telkinys).

Mieste veikia universitetas (nuo 1614 m.), daug muziejų (miesto, jūrų, universiteto, grafikos ir kt.), teatras, stovi Martyno bažnyčia (XV a.).

Istorija
--------

Iki XI a. Groningenas priklausė Fryzijai, o 1040 m. imperatorius Henrikas III šį miestą perdavė Utrechto vyskupui. Galiausiai Groningenas tapo laisvuoju miestu, nuo 1285 m. įėjo į Hanzos sąjungą.

Sportas
-------

### Futbolas

* FC Groningen
* Be Quick 1887
* GVV Velocitas Groningen

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Goda Adomonytė. *Groningen*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-04-15.
| **Leonardas Dambriūnas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1906 m. vasario 5 d.Žižmiai, Pagirių valsčius |
| Mirė | 1976 m. lapkričio 24 d. (70 metų)Vašingtonas |
|  |
| Veikla | kalbininkas, visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Leonardas Dambriūnas** (iki 1945 m. *Dambrauskas*, 1906 m. vasario 5 d. Žižmiai, Pagirių valsčius – 1976 m. lapkričio 24 d. Vašingtonas) – Lietuvos kalbininkas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1934 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą, 1941–1944 m. jame dėstė. 1944 m. pasitraukė iš Lietuvos. 1945–1949 m. mokytojavo lietuvių pabėgėlių gimnazijoje Miunchene. 1949 m. persikėlė į JAV, 1950–1953 m. dėstė Lituanistikos institute, vasaromis – Fordhamo universitete. Parengė lietuvių kalbos vadovėlių nelietuvių mokykloms (1937–1939 m.)

1936–1937 m. Kaune ir 1961–1968 m. JAV redagavo žurnalą „Gimtoji kalba". Lietuviškosios enciklopedijos bendradarbis nuo 8 tomo. JAV lietuvių bendruomenės Vašingtono apylinkės steigėjas ir 1962–1968 m. vicepirmininkas, Pasaulio lietuvių bendruomenės Kultūros tarybos vicepirmininkas.

Bibliografija
-------------

* Kalbos patarėjas, 1939 m.
* Lietuvių kalbos sintaksė, 1946 m.
* Lietuvių kalbos veiksmažodžių aspektai, 1960 m.
* Introduction to Modern Lithuanian (*Dabartinės lietuvių kalbos įvadas*, su A. Klimu ir V. Šmolstygu, 1966 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Sabaliauskas. *Leonardas Dambriūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 440 psl.
Grota Armėnijoje
**Grota** (it. *grotta*) – platus ir negilus horizontalus urvas skliautiškomis lubomis. Tai gali būti urvo sistemos atskira, išplatėjusi dalis, salė, kur patenkama siauresniu praėjimu. Gali būti karstinės arba erozinės kilmės. Karstinės grotos formuojasi tirpstant uolienoms nuo vandens poveikio. Erozinės grotos susiformuoja jūros, upių pakrantėse nuo bangų mūšos mechaninio poveikio į priekrantės gruntą. Dykumų zonoje nedideles grotas suformuoja vėjo erozija, kuomet paveikiamos į žemės paviršių iškylančios tvirtos uolienos.

Didžiausia pasaulyje (pagal plotą) – Saravako (*Sarawak*) grota Malaizijos Borneo saloje; jos matmenys 700x400x70 m.

Meninės grotos
--------------

Meninės arba dirbtinės grotos yra viena architektūros ir skulptūros formų. Dažniausiai tai būna akmeningų urvų imitacijos bendrame baseinų, fontanų, dirbtinių vandens telkinių ar parkų apipavidalinime. Viena žymiausių tokių grotų pasaulyje yra Buontalenčio grota Florencijoje. Meninės grotos Lietuvoje pavyzdys yra Palangoje, Botanikos parke, Birutės kalno papėdėje esantis lurdas.

* Palangos Birutės kalno lurdas Palangos Birutės kalno lurdas
* Buontalenčio grotos viduje, Bobolio sodai Florencijoje Buontalenčio grotos viduje, Bobolio sodai Florencijoje
* Ontarijas, KanadaOntarijas, Kanada

Šaltiniai
---------

1. ↑   Grota Tarptautinių žodžių žodyne

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Grota** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Didžiausios pasaulio grotos Archyvuota kopija 2017-10-07 iš Wayback Machine projekto.
* Mėlynoji grota Kaprio saloje
| Bainablrs. *Богіна*, rus. *Богино* |
| --- |
| *Bainos cerkvė* |
|  |
| 

BainaBaina

55°25′23″š. pl. 26°47′49″r. ilg.﻿ / ﻿55.423°š. pl. 26.797°r. ilg.﻿ / 55.423; 26.797﻿ (Baina)Koordinatės: 55°25′23″š. pl. 26°47′49″r. ilg.﻿ / ﻿55.423°š. pl. 26.797°r. ilg.﻿ / 55.423; 26.797﻿ (Baina) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| **Sritis** | Vitebsko sritis Vitebsko sritis |
| **Rajonas** | Breslaujos rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 355  |

**Bainà**  (blrs. *Богіна*, rus. *Богино*) – agromiestelis prie kelio Vidžiai–Delekas–Apsas ir Bainos ežero, 11 km į rytus nuo Vidžių, Breslaujos rajonas, Vitebsko sritis, Baltarusija.

Istorija
--------

VIII a. – XI a. pilkapynas. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės laikais Baina priklausė Vilniaus vaivadijai, Rusijos imperijos valdymo metais – Vilniaus gubernijai, valdant Lenkijai – Vilniaus vaivadijai. 1861–1950 m. Bainos valsčiaus centras. XVIII a. veikė unitų bažnyčia, vėliau paversta stačiatikių cerkve. Katalikams palikta koplyčia, Ikaznės bažnyčios filija, bet ir ji 1865 m. uždaryta. Katalikų bažnyčia veikė 1920–1939 m. tarybų valdžios uždaryta.

Lietuviai
---------

Prie Bainos ežero nuo seno gyveno nemažai stačiatikių, veikiausiai baltarusių, kurių kaimai buvo įsiterpę į lietuvių gyvenamą teritoriją. Lietuviai gyveno Bainos valsčiaus šiaurinėje dalyje (Zabarninkai, Delekas, Damošiai). Vakaruose lietuvių ir baltarusių riba sutapo su Bainos valsčiaus vakarine riba ir ėjo Drūkšos upe. XIX a. antroje pusėje Bainos valsčiaus lietuviai ėmė baltarusėti. 1890 m. A. Pliaterio duomenimis, lietuviškai kalbėjo dauguma Damošių seniūnijos gyventojų. Per 1921 m. Lenkijos organizuotą gyventojų surašymą dauguma užsirašė lietuviais. 1920–1939 m. kai kuriuose Breslaujos valsčiaus šiaurinės dalies kaimuose, ypač Damošiuose ir Zabarninkuose, veikė lietuvių draugijų skyriai, lietuvių mokyklos ir skaityklos. Lietuvių kalba iki šių dienų išliko kai kuriuose kaimuose apie Zabarninkus, jie priskiriami Apso lietuvių salai.

Galerija
--------

* Cerkvės varpinė (1930 m.)Cerkvės varpinė (1930 m.)
* Kaimo gatvėKaimo gatvė
* Katalikų koplyčiaKatalikų koplyčia
* Buvusio vienuolyno griuvėsiaiBuvusio vienuolyno griuvėsiai

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. ↑  Pasaulio vietovardžių žodynas. – Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006–2014. (VLKK versija)
4. ↑  Petras Gaučas. *Baina*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 452 psl.
| Gvarikas |
| --- |
| **Ilgis** | ~500 km |
| **Ištakos** | Pakrantės Kordiljera |
| **Žiotys** | Apūrė |
| **Šalys** |  Venesuela |
|  |
|  **Vikiteka** | Gvarikas |

**Gvarikas** (isp. *Río Guárico*) – upė šiaurinėje Venesueloje; Apūrės kairysis intakas (Orinoko baseinas). Prasideda aukštumose Pakrantės Kordiljeroje, Karabobo valstijoje. Teka į pietus Ljanoso lygumomis per Aragvos, Gvariko valstijas. Įteka į Apūrę tuoj į rytus nuo San Fernando de Apūrės. Dalis Gvariko tėkmės ties žiotimis atsišakoja ir teka lygiagrečiai su Apūrės žemupiu iki Orinoko. Ši šaka vadinama Apūritu.

Didžiausi intakai: Oritukas, Memas, Paja.

Upės vanduo naudojamas drėkinimui, tiekiamas Karakasui. Įrengta užtvankų kaskada (Kamatagvos, Gvariko). Pagrindinis miestas prie Gvariko – Kalabosas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
*Apie kalną Juodkrantėje žr. Raganų kalnas*

| Barstyčių Raganos kalnas |
| --- |
| Kalno viršuje stovi ragana |
| 

Barstyčių Raganos kalnasBarstyčių Raganos kalnas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°09′19″š. pl. 21°51′43″r. ilg.﻿ / ﻿56.155149°š. pl. 21.861914°r. ilg.﻿ / 56.155149; 21.861914Koordinatės: 56°09′19″š. pl. 21°51′43″r. ilg.﻿ / ﻿56.155149°š. pl. 21.861914°r. ilg.﻿ / 56.155149; 21.861914 |

 |
| Vieta | Skuodo rajonas |
| Seniūnija | Barstyčių seniūnija |
| Aukštis | 8-10 m |
| Plotas | 90 000 m² |
| Registro Nr. | 3954, M181, AV1137 |

**Barstyčių Raganos kalnas** – miške stūksantis kalnelis, esantis Skuodo rajone, Barstyčiuose, 170 m į šiaurės vakarus nuo kelio  **2704**  Seda–Barstyčiai–Salantai , 100 m į pietvakarius nuo Barstyčių miestelio kapinių. Šiaurės rytų pusėje nuo kalno plyti šlapia pieva, kitose pusėse – pievos, dirbami laukai. Barstyčiuose Raganos kalnas žmonių labai mėgstamas, kasmet ant jo deginami Joninių laužai.

Paminklo ženklas įkalnėje
Kalnas pavadintas pasakų ir sakmių būtybės raganos vardu. Valstybės saugomas kultūros paminklas, nuo 2000 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą. Teritorija užima 0,9 ha plotą. Kalnas pusrutulio formos, kiek pailgas, orientuotas šiaurės vakarų – pietų rytų kryptimi, iškylantis aukščiau aplinkinių kalnelių. Jo ilgis – 95 m, plotis 75 m, aukštis 8-10 m. Apaugęs eglėmis ir pušimis. Papėdėje pastatytas paminklo ženklas. Šiaurės rytiniame krašte buvo įrengta Barstyčių mokyklos šaudykla.

Padavimai
---------

Kartą čia medžiojo vienas žemaičių kunigaikštis. Atėjus nakčiai, jis įsirengė nakvynę ant kalvos tarp miškų. Vidurnaktį pasirodė didelė ragana su trim ragais ir paragino kunigaikštį skubėti namo, nes jo pilį rengėsi užpulti priešai. Taip buvo išgelbėta kunigaikščio pilis, ir gerosios raganos garbei kalneliui suteiktas jos vardas. Pagal kitą pasakojimą, ant kalnelio sudegino raganą, ir kalnas taip pavadintas.

Ant kalno vykdavusio raganų puotos. Jos puotauti ir linksmintis sulėkdavusios iš Laumių kaimo ežerėlio. Pasakojama ir apie papėdės durpynuose gyvenusias raganas. Jos ten mėgdavo maudytis, o naktį pakilusios ant viršukalnės pasiutusiai šokdavusios iki pirmųjų gaidžių, o paskui vėl grįždavusios į durpynus.

Senovėje ragana negavo vietos gyventi tarp žmonių, tai ir įsikūrė miškuose ant šio kalnelio. Po to raganai nežinia kur išvykus, jos vietoje liko gyventi sena ragana.

Anksčiau pro kalną žmonės nakties metu bijodavo praeiti, nes buvo pasakojama daug atsitikimų.

Literatūra
----------

* Vykintas Vaitkevičius. Senosios Lietuvos šventvietės. Žemaitija. Vilnius: Diemedis, 1998.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kalnas vad. Raganos kalnu *skouds.lt*
2. ↑  Barstyčių seniūnijoje – lankytinų objektų apžiūra 2020-06-09 Archyvuota kopija 2021-10-21 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  „Kalnas vad. Raganos kalnu". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

* Trijulė – velnias, laumė ir ragana – įsikūrė Barstyčiuose Archyvuota kopija 2021-10-28 iš Wayback Machine projekto.
**Leokadija Saikauskaitė-Mačiūnienė** (1903 m. spalio 4 d. Armėnijoje – 2003 m. balandžio 28 d. Fairfielde, Kentukio valstija, JAV) – Lietuvos baleto šokėja.

Biografija
----------

Gimė Rusijos imperijos kariuomenės lietuvio karininko tėvo ir baltarusės motinos daugiavaikėje šeimoje. Sajauskai persikėlė gyventi į Gruziją, Tbilisyje Leokadija lankė privačią gimnaziją. 1920 m. šeima grįžo į Lietuvos Respubliką. L. Saikauskaitė Kaune lankė Olgos Dubeneckienės baleto studiją. 1923 m. ištekėjo už karininko Vytauto Matulionio. Santuoka buvo nesėkminga ir trumpa.

1925 m. L. Matulionienės vardu priimta į Valstybės teatro baleto trupę. Leo Delibes’o „Kopelijoje" ji sukūrė *Franco ir Svanildos draugės* vaidmenį; Piotro Čaikovskio „Gulbių ežere" – *Odetos draugę*; Riccard’o Drig’o „Arlekinadoje" – *Likimo fėją*; Piotro Čaikovskio „Spragtuke" – *Arabų šokio atlikėją*. Be išvardytų vaidmenų ji šoko baletuose: Johann’o Strauss’o „Išdykėlės", Rikardo Drigo „Užburtoji fleita", Peter’io Ludwig’o Hertel’io „Tuščias atsargumas". Jos pavardė minima ir kitose teatro programose – operų Jacques’o Offenbach’o „Perikola" ir Fromental’io Halévy „Žydė" pastatymuose.

1928 m. susituokė su inžinieriumi ir Vytauto Didžiojo universiteto dėstytoju Aleksandru Mačiūnu. 1930 m. jiems gimė dukra Nijolė, o 1931 m. – sūnus Jurgis (išaugęs žinomu JAV menininku ir tapęs vienu iš Fluxus judėjimo pradininkų). Nuo 1934 m. kartu su besigydančiais vaikais L. Mačiūnienė pusantrų metų gyveno Šveicarijoje. Ir šioje šalyje ji šoko scenoje – dalyvavo labdaros veikloje.

1944 m. Mačiūnų šeima pasitraukė į Vokietiją, o 1948 m. persikėlė į JAV. 1954 m. mirė vyras, nuo 1964 m. ji dirbo Rusijos Laikinosios vyriausybės vadovo Aleksandro Kerenskio mašininke. Jau būdama garbingo amžiaus, Lietuvos periodinėje spaudoje *Leokadijos (Lilės) Saikauskaitės-Mačiūnienės* vardu paskelbė prisiminimus apie vyrą ir sūnų. Jos dienoraščių pagrindu išleista knyga (T. Sakalauskas, „Žiūrėjimas į ugnį". – Vilnius: Baltos lankos, 2002).

Šaltiniai
---------

* Helmutas Šabasevičius. *Dėl „Nežinomos balerinos autobiografijos"* // Šiaurės Atėnai, 2014-09-16
* Edukacinio užsiėmimo „Fluxus" metodinė medžiaga
* Šarūnas Monkevičius. *Žarijų žarstymas* // 7 Meno dienos, 2002
* Jurgis Mačiūnas Archyvuota kopija 2019-02-02 iš Wayback Machine projekto.
| ***Baimės namai*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La casa della paura |
| Kilmės šalis |  Italija  JAV |
| Režisierius | William Rose |
| Metai | 1974 |
| Žanras | siaubo |
| Trukmė | 85 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Baimės namai** (it.  *La casa della paura*) – 1974 m. sukurtas siaubo filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Daniela Giordano – Margaret
* Angelo Infanti – Frenkas
* John Scanion – Džekas
* Rosalba Neri – Alicija
* Brad Harris – Čarlis
* Giovanna Galletti – misis Grant
* Karin Schubert – Marija
* Raf Vallone – misteris Drysas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Iš kalėjimo paleista Margater apsistoja nuomojamame kambaryje senos keistokos šeimininkės misis Grant, gyvenančios su tokiu pat keistu sūnumi Frenku, kolekcionuojančiu lėles, namuose. Jau pirmąją naktį kambaryje prasideda keisti dalykai: ji mato keistus reiškinius, ant grindų atsiranda kraujo dėmės. Margaret išsiaiškina, kad iki jos šį kambarį nuomojosi kitos merginos ir visos jos mirė arba išprotėjo. Kartu su nauju pažįstamu Džeku ji mėgina išsiaiškinti tiesą ir randa vieną iš buvusių kambario gyventojų, atsidūrusių beprotnamyje. Vėliau pati Margaret apsvaiginama ir atsigauna atokiame užmiesčio name, kur supranta atidūrusi keisto kulto taikinyje...
**Bendroji teisė**, **anglosaksų teisė**, **(angloamerikiečių) bendrosios teisės tradicija** (angl. *common law*, iš pranc. *comune ley*, lot. *communis lex*) – Jungtinės Karalystės ir jos buvusių kolonijų naudojama teisinė sistema (teisės šeima). Pagrindiniai teisės šaltiniai – statutai ir teismo precedentai (angl. *case law*). Bendrosios teisės sistema plėtojosi paprotinės teisės pagrindu. XX–XXI a. maža dalis teisės normų buvo kodifikuota (statutų teisė, angl. *statutory law*). Bendroji teisė apima visas teisės šakas, tiek privatinę, tiek ir viešąją teisę. Išplito D. Britanijos metropolijos kraštuose, taip pat JAV, Australijoje.

Istorija
--------

Bendrąja teise (*comune ley* prasme) buvo vadinama bendroji anglų teisė, besiremiant teismų sprendimais bei jų pagrindu plėtota, atribojant ją nuo atskirų germanų genčių (anglai, saksai, jutai) teisės, egzistavusios iki pat vėlyvųjų viduramžių.

Bendroji teisė kaip angliškosios precedentų teisės (*Case Law*) pagrindas pradėjo formuotis po Anglijos užkariavimo 1066 m. kai karaliaus įsakymu ir su jo įgaliojimais po šalį žirgais keliaudavo teisėjai bei sprendė bylas (*itinerant justices*). Tuo metu Anglijoje galiojo anglosaksų (germanų genčių) teisė, kuri plėtojosi VI a. Angliją užėmus įvairioms germanų gentims (danai, jutai, saksai, anglai). Bendroji teisė veikė tik atitinkamose valdose (karaliui pavaldžiose srityse), lokaliai. Net ir X a. politiškai suvienijus Angliją, vis dar nebuvo vieningos visai Anglijai teisės. Buvo taikoma vietinė paprotinė teisė, kurią taikė grafysčių teismai (*county courts*) ir *hundred courts*, kurių teismingumo ribas atitiko teritorinis Anglijos padalijimas į grafystes ir kitus vienetus).

Nuorodos
--------

* Bendroji teisė
* JK teisės bruožai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Gvaranių abėcėlė** (gvar. *Guarani ñe'ẽ achegety*) – fonetinė sistema, skirta užrašyti gvaranių kalbai.

Sudaryta iš 33 raidžių, kurios žemiau išdėstytos abėcėlės tvarka:

A, Ã, CH, E, Ẽ, G, G̃, H, I, Ĩ, J, K, L, M, MB, N, ND, NG, NT, Ñ, O, Õ, P, R, RR, S, T, U, Ũ, V, Y, Ỹ, '.

Atitinkamai jų pavadinimai yra:

*a, ã, che, e, ẽ, ge, g̃e, he, i, ĩ, je, le, me, mbe, ne, nde, nte, nge, nte, ñe, o, õ, pe, re, rre, se, te, ve, u, ũ, y, ỹ, puso*

Šešios raidės *A, E, I, O, U, Y* yra balsės. Jos turi variantus su diakritikais ir tildėmis. Apostrofas „'" (*puso*) žymi gerklinę pauzę. Likusios raidės yra priebalsiai, iš kurių *G* ir *N* turi variantus su tildėmis. Be to, dr yra 6 dvibalsiai. Gvaranių abėcėlėje raidės B, C, D naudojamos tik kaip dvibalsių dalis, o raidžių F, Q, W, Z ir X nėra visai. L ir RR naudojamos tik skoliniuose iš ispanų kalbos arba onomatopėjose. Raidės su diakritikais skirtos pažymėti kirčio, besiskiriančio nuo tradicinio vietą (kaip ispanų kalboje), o raidės su tilde žymi nosinį tarimą. Kadangi dėl techninių neatitikimų raidės su tildėmis dažnai iškraipomos, todėl vietoj jų neretai naudojami ^ ženklai (Ê, Î, Û, Ŷ, Ĝ).

Pirmuosius užrašus gvaranių kalba rašę jėzuitai naudojo gerokai nuo dabartinės besiskiriančią abėcėlę (naudotos raidės *ç, x*, du diakritikai viename žodyje, vietoje apostrofo naudoti brūkšniai). Rašyba sunorminta tik pastaruoju metu, nors dar yra ginčijamas raidės g̃ naudojimas.
| Irtyšius |
| --- |
| Irtyšius Pavlodare Irtyšius Pavlodare |
| **Ilgis** | 4248 km |
| **Baseino plotas** | 1 643 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2830 m³/s |
| **Ištakos** | Altajus |
| **Žiotys** | Obė |
| **Šalys** | Kinijos vėliava Kinija, Kazachstano vėliava Kazachstanas, Rusijos vėliava Rusija |
|  |
|  **Vikiteka** | Irtyšius |

**Irtyšius** (rus. *Иртыш*, kaz. *Эртiс*, tot. *İrteş/Иртеш*, kin. 额尔齐斯河, pinyin: *Erqisi*) – upė Centrinėje Azijoje (Kazachstane ir Rusijoje), kairysis didžiausias Obės intakas. Ilgis 4248 km. Prasideda Juodojo Irtyšiaus pavadinimu Kinijoje, Mongolijos Altajaus kalnuose. Aukštupyje – kalnų upė (slenkstėta, teka tarpekliais). Nuo Zaisano ežero iki Oskemeino miesto sureguliuotas Buchtarmos ir Oskemeino tvenkiniais. Žemiau Semėjaus teka Vakarų Sibiro lyguma. Žemupyje slėnis išsiplėčia iki 35 km. Įteka į Obę ties Chanty Mansijsku.

Svarbiausi intakai:

* dešinieji: Omė, Tara, Demjanka;
* kairieji: Išimas, Vagajus, Tobolas, Konda.

Vidutinis debitas ties Tobolsku – 2150 m³/s, žiotyse – 2830 m³/s (didžiausias – 12,1 tūkst. m³/s, mažiausias – 297 m³/s). Žemupyje patvinsta nuo gegužės iki rugsėjo, aukštupyje – nuo balandžio iki rugpjūčio. Ledai laikosi lapkričio – balandžio mėnesiais. Laivyba prasideda 3784 km nuo žiočių. Naudojamas drėkinimui. Drėkinimo kanalu sujungtas su Karaganda.

Svarbiausi pakrančių miestai ir uostai: Oskemenas, Semėjus, Aksu, Pavlodaras (Kazachstane), Omskas, Tobolskas, Chanty Mansijskas (Rusijoje).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 173
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį siūloma pervadinti į „tradicinį, nusistovėjusį terminą - Baikonuras arba Baikonūras"**Neakivaizdžios priežastys gali būti nurodomos ir svarstomos aptarime, papildomos informacijos gali būti istorijoje. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Šis straipsnis apie miestą. Apie kosmodromą skaitykite straipsnyje Baikonuro kosmodromas.*

| Baikonyraskaz. *Байқоңыр*; rus. *Байконур* |
| --- |
|        |
| *Gagarino prospektas* |
|  |
| 

BaikonyrasBaikonyras

45°37′00″ š. pl. 63°19′00″ r. ilg.﻿ / ﻿45.61667°š. pl. 63.31667°r. ilg.﻿ / 45.61667; 63.31667﻿ (Baikonyras)Koordinatės: 45°37′00″ š. pl. 63°19′00″ r. ilg.﻿ / ﻿45.61667°š. pl. 63.31667°r. ilg.﻿ / 45.61667; 63.31667﻿ (Baikonyras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Kazachstano vėliava Kazachstanas |
| **Regionas** | Kyzylordos sritis Kyzylordos sritis |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 70 000  |
|  |
|  **Vikiteka** | Baikonyras |
|  |
| **Kirčiavimas** | Baikonỹras |

**Baikonyras** (arba ***Baikonuras, Baikonūras***) – miestas vidurio pietų Kazachstane, dešiniajame Syrdarjos krante, į šiaurės vakarus nuo Kyzylordos. Baikonyras ir jo apylinkės turi išskirtinį valstybinį statusą ir iki 2050 m. nuomuojamas Rusijos. Į šiaurę nuo miesto įsikūręs Baikonuro kosmodromas. Mieste gyvena kosmodromą aptarnaujintis personalas, sustiprintas apsaugos režimas. Šalia eina Kyzylordos-Aktobės plentas ir geležinkelis.

Istorija
--------

Gyvenvietė įkurta 1955 m. aplinkines žemes pradėjus naudoti kaip raketų bandymo poligoną. Iki 1995 m. vadinta ***Leninsku***. Būdingas sovietinis miestų išplanavimas (plačios gatvės, blokiniai daugiabučiai). Žlugus TSRS miestas atiteko Kazachstanui, kosmodromo darbas sustojo, daugelis specialistų emigravo. Tačiau 1994 m. pasirašyta sutartis su Rusija, todėl kosmodromas darbą atnaujino, atsigavo ir Baikonyras.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Vikižodynas 

Laisvajame žodyne yra terminas **groteskas**

**Groteskas** (it. *grottesco*, pranc. *grotesque*) – meninio vaizdavimo tipas, pagrįstas fantastika, komizmu, deriniais to, kas gražu ir bjauru, juokinga ir baisu, tikroviška ir neįmanoma.

Renesanso mene dekoratyvinis ornamentas (augalų motyvai suraizgyti su žvėrių ir muzikos instrumentų piešiniais), romantizmo literatūroje – komiško prado junginys su šiurpumo, mįslingumo ir tragiškumo elementais – metafizinės pasaulio netvarkos ir būties iracionalumo išraiška, disonansiškų dermių, paradoksų, alegorinio dviplaniškumo meninė struktūra, kurioje vyrauja tragiškai jaučiančio ir filosofiškai mąstančio žmogaus niūrus humoras.

Grotesko principais grindžiamas absurdo teatras: nėra ribos tarp komizmo ir tragizmo, veiksmą motyvuoja alogiškos jungtys, individuali būtis, netekusi bet kokios reikšmės, yra valdoma nepakeičiamų kvailystės, valdžios, bjaurasties modelių (S. Becketto, E. Ionesco, F.Dürrenmatto kūriniai).

Groteskas lietuvių literatūroje
-------------------------------

Karo absurdiškumo modelis, nepaliekantis personažams jokios pasirinkimo teisės, iškilo kaip pagrindinis kūrinio struktūros principas Kazio Binkio dramoje „Generalinė repeticija". Mirties siaubo ir piktos ironijos derinys nuspalvino Balio Sruogos „Dievų miško" stilistiką, svyruojančią tarp memuarų ir tragikomedijos. Metafizinis nerimas kaip alternatyva vartotojiškos visuomenės gyvenimo būdui diktavo šaržišką ironiją Algirdo Landsbergio dramoje „Meilės mokykla". Egzistencinių būties akligatvių nuojauta, paradoksų sankirtomis, veikėjų metaforiškumu laikosi Kosto Ostrausko vienaveiksmės pjesės „Žaliojoj lankelėj", „Gyveno kartą senelis ir senelė", artimos absurdo teatrui.

Sovietų okupuotoje Lietuvoje groteskas plito kaip ironiško santykio su esama santvarka išraiška. Kazys Saja kūrė parabolės tipo pjeses (Maniakas, Oratorius, Pranašas Jona, Mamutų medžioklė, 1968–69), išryškindamas komiškomis hiperbolėmis totalitarizmo užguitų žmogelių kvailumą ir bejėgiškumą. Sauliaus Šaltenio pjesė „Giljotina" makabriškoje neišvengiamumo atmosferoje sarkastiškai plėtojo mitą apie prievartos ir žudymo amžinumą. Siautėjantis chaosas, naikinantis epochos protą ir sąžinę, Juozo Glinskio dramoje „Grasos namai" lokalizuojamas beprotnamyje. Juozo Grušo pjesės „Pijus nebuvo protingas" veiksmas taip pat vyksta beprotnamyje, pripildytame sovietinės buities realijų. Beprotystė – charakteringas grotesko leitmotyvas. Ironiškai atverdama būties prieštaravimų neišsprendžiamumą, grotesko poetika ardė socialistinio realizmo didaktizmą bei patosą, įteisino sąlygiškumo erdvę, išplėtojusi tikroviškumo logiką *ad absurdum*.
| Grotaljėit. *Comune di Grottaglie* |
| --- |
| 

GrotaljėGrotaljė

40°32′0″ š. pl. 17°26′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.53333°š. pl. 17.43333°r. ilg.﻿ / 40.53333; 17.43333﻿ (Grotaljė)Koordinatės: 40°32′0″ š. pl. 17°26′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.53333°š. pl. 17.43333°r. ilg.﻿ / 40.53333; 17.43333﻿ (Grotaljė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Apulija Apulija |
| **Provincija** | Taranto provincija |
|  |
| **Meras** | Ciro Alabrese |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 32 746  |
| **Plotas** | 101 km² |
| **Tankumas** (2007) | 324 žm./km² |
| **Altitudė** | 133 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 74023 |
| **Tel. kodas** | 099 |
| **Tinklalapis** | www.comune.grottaglie.ta.it |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Šv. Kyras |

**Grotaljė** (it. *Grottaglie*) – miestas Italijoje, Apulijoje, Taranto provincijoje.

Istorija
--------

Grotaljės pavadinimas kilo iš "Daug griovų" lot. *Cryptae Aliae*. Vietovė gyvenama nuo paleolito laikų. Seniausia miesto dalis yra tvirtovė, viduramžiais vadinta *Casale Cryptalerum*, įkurta tais laikas urvų gyventojų, kurie slėpėsi nuo puldinėjančių saracėnų.

Grotaljės feodą normanai padovanojo Taranto archivyskupui XI a. Bažnytinė valdžia suteikė miestui įtvirtinimus, sienas, pilį (lot. *Castello Episcopio*) ir bažnyčią (lot. *Chiesa Matrice*).

XV-XVII a. dvasininkams priklausė Grotaljės civilinis administravimas, o pasaulietiniai feodalai (Cicineli-Karačiolo šeima) rūpinosi baudžiamąja teise. Kova tarp šių administracijų ir mokesčių prispaustų gyventojų sukilimai vyko iki feodalizmo panaikinimo 1806 m. Po Italijos suvienijimo Grotaljė pradėjo plėstis už viduramžių sienų.

Ekonomika
---------

Vynuogės ir keramika yra du pagrindiniai Grotaljės ekonomikos ramsčiai nuo Didžiosios Graikijos laikų.

Alenia Composite fabrikas gamina Boeing 787 dalis.
**Įmonių restruktūrizavimas** – laikinų finansinių sunkumų turinčios, arba jų artimiausiu metu galinčios turėti įmonės pertvarkymo būdas, procesas. Tikslas – atkurti įmonės mokumą ir išvengti jos bankroto. Vienas iš svarbiausių restruktūrizuojamos įmonės požymių yra tai, kad proceso metu įmonei yra suteikiama laikina apsauga nuo jos kreditorių. Tokiai įmonei negalima areštuoti turto, iškelti bankroto bylos, yra sustabdomas netesybų ir palūkanų skaičiavimas. Restruktūrizavimo procesas netaikomas bankams, kredito unijoms, kitoms kredito įstaigoms, draudimo įmonėms, investicinėms bendrovėms, fondams ir vertybinių popierių viešosios apyvartos tarpininkais.

Lietuva
-------

Įmonių restruktūrizavimą Lietuvoje reglamentuoja LR įmonių restruktūrizavimo įstatymas

Taip pat skaitykite
-------------------

* Įmonių reorganizavimas
* Įmonės nemokumas
* Įmonės bankrotas

Išnašos
-------

1. ↑  Lietuvos Respublikos Įmonių Restruktūrizavimo Įstatymas, 2010 m. spalio 1d. redakcija.

Nuorodos
--------

* Įmonių bankroto valdymo departamentas prie Ūkio ministerijos Archyvuota kopija 2010-09-08 iš Wayback Machine projekto. – teisinė informacija, administratorių, restruktūrizuojamų įmonių duomenų bazės (lietuvių, anglų k.)
* Įmonių restruktūrizavimo įstatymo pakeitimo ĮSTATYMAS
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

  

**Įrenginių tvarkyklė** – specialaus tipo kompiuterinė programinė įranga įdiegta tam, kad būtų galima naudoti techninę įrangą. Paprastai tai yra bendravimo su prietaisu sąsaja, naudojanti specialią kompiuterinę ryšių posistemės įrangą, kuri skirta prijungti, teikti komandas arba priimti duomenis iš prietaiso. Tvarkyklės yra būtinos norint susieti techninę įrangą su operacine sistema ir programine įranga. Tai yra specializuota kompiuterinė programa priklausanti nuo techninės įrangos bei operacinės sistemos, kuri aktyvuoja kitą programą, paprastai operacinę sistemą, taikomosios programinės įrangos paketą ar kompiuterinę programą, kad užtikrintų bendravimą su techniniu įtaisu ir paprastai įsikiša valdant būtinus asinchroninius, priklausomus nuo laiko techninės įrangos sąsajos poreikius.

Pagrindinis projekto tikslas yra įrenginių tvarkyklių abstrakcija. Kiekvienas techninio įrenginio modelis (net tos pačios klasės prietaiso) yra skirtingas. Naujesni modeliai išleidžiami gamintojų, kurie suteikia daugiau patikimumo ar geresnių rezultatų, tačiau jų kontrolė dažnai skiriasi nuo pirmtakų. Negalima tikėtis, kad kompiuteriai ir jų operacinės sistemos tiek dabar, tiek ateityje žinos, kaip kontroliuoti kiekvieną prietaisą. Kad išspręstų šią problemą, operacinės sistemos iš esmės nusako kaip turėtų būti kontroliuojamas kiekvieno prietaiso tipas. Tada įrenginio tvarkyklės funkcija yra versti operacinės sistemos numatytos funkcijos signalus į prietaiso specifinius signalus. Teoriškai naujas prietaisas, kuris yra kontroliuojamas nauju būdu, turėtų veikti tinkamai, jei tvarkyklė yra tinkama. Nauja tvarkyklė užtikrina, kad įrenginys atrodytų ir veiktų kaip įprasta, operacinės sistemos požiūriu.
| „Įspūdis, saulėtekis" |
| --- |
|  |
| Menininkas | Klodas Monė |
| Metai | 1872 |
| Meno kryptis | impresionizmas |
| Medžiagos, technika | drobė, aliejus |
| Matmenys | 48 cm × 63 cm |
| Miestas (vieta) | Paryžius, Prancūzija Prancūzija |
| Muziejus | Musée Marmottan Monet |

**Įspūdis, saulėtekis** (pranc. *Impression, soleil levant*) – impresionisto Klodo Monė paveikslas, nutapytas 1872 m. Iš paveikslo kilo meno judėjimo, impresionizmo, pavadinimas.

Apie paveikslą
--------------

Vengdamas konflikto, per Prancūzijos-Prūsijos karą (1870–1871 m.), K. Monė pabėgo į Angliją. Po grįžimo į Prancūziją 1872 m. Monė nutapė paveikslą „Įspūdis, saulėtekis". Pirmą kartą kūrinys buvo eksponuojamas pirmojoje nepriklausomoje impresionistų parodoje 1874 m. Dailės kritikas Louis Leroy, sužavėtas kūrinio titulo, pavadino parodos dailininkus *impresionistais*. Dabar paveikslą galima pamatyti *Musée Marmottan Monet* muziejuje Paryžiuje, Prancūzijoje.

1985 m. paveikslas buvo pavogtas iš *Musée Marmottan Monet* ir 1990 m. grąžintas, 1991 m. vėl pradėtas eksponuoti muziejuje.

Paveiksle vaizduojamas Havro uosto kraštovaizdis ryte. K. Monė, kaip ir kituose savo darbuose, tapė garų, dūmų, miglos vaizdus. Nėra išryškinama horizonto linija, saulė yra tokio pat ryškumo kaip ir dangus. Įdomu tai, kad paveikslą padarius nespalvotą, saulė beveik išnyksta iš vaizdo. Tai labai prisideda prie paveikslo realistiškos kokybės.

Nuorodos
--------

* Klodo Monė ir kitų impresionistų darbai Musée Marmottan Monet Archyvuota kopija 2014-11-10 iš Wayback Machine projekto.
Kintamosios srovės per lempą L valdymas, keičiant transformatoriaus T šerdies įsotinimą baterijos B nuolatine srove (reguliuojama rezistoriaus R)
**Įsotinamas reaktorius** (angl. *saturable reactor*) – transformatoriaus naudojimo būdas, kuomet vienos apvijos induktyvumas keičiamas įsotinant šerdį kita (valdančiąja) apvija tekančia nuolatine srove. Šerdį magnetiškai įsotinus, induktyvumas labai sumažėja.

Įsotinamas reaktorius leidžia sklandžiai reguliuoti kintamosios srovės grandine tekančią srovę, keičiant valdančiosios grandinės nuolatinę srovę (didinant valdančią srovę, šerdis įmagnetinama, mažėja antrosios apvijos induktyvumas (taigi ir varža kintamajai srovei), ir kintamosios srovės grandinėje įjungta lempa ima šviesti ryškiau. Galima nustatyti tokį darbo režimą, jog palyginus nedidelis valdančios srovės pokytis sukeltų daug didesnį srovės pokytį valdomoje grandinėje – taigi įsotinamas reaktorius gali būti naudojamas kaip stiprintuvas. Yra magnetinių stiprintuvų, kurie naudoja tą patį principą, tačiau jų konstrukcija sudėtingesnė.

Parinkus tinkamą transformatoriaus konstrukciją, valdanti (dažnai žemos įtampos) ir valdomoji (gali būti ir aukštos įtampos) grandinės patikimai izoliuojamos viena nuo kitos. Valdomos grandinės srovę galima keisti sklandžiai ir per atstumą. Visa reguliatoriaus schema yra (palyginus, tarkim, su tiristoriniu reguliatoriumi) labai paprasta.

Reikalinga valdomoji srovė priklauso nuo valdomo elektros prietaiso galingumo. Serijiniu būdu gaminami įsotinamieji reaktoriai paprastai turi daugelį atšakų ir gali būti pritaikyti įvairaus galingumo prietaisams valdyti.

Pagrindinis šių įrenginių trūkumas yra dideli gabaritai, masė ir kaina. Todėl šiuo metu jie naudojami tik nedaugeliu atveju, kuomet schemai keliami ypatingi ar specifiniai reikalavimai. Daugumoje sričių juos pakeitė tiristoriai ir įvairūs kiti prietaisai.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Magnetinis stiprintuvas

Nuorodos
--------

* Įsotinamojo reaktoriaus darbo aprašymas (anglų k) Archyvuota kopija 2005-02-28 iš Wayback Machine projekto.
**Romain Habran**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Romain Jacques Habran |
| Gimimo data | 1994 m. birželio 14 d. (28 metai) |
| Gimimo vieta | Vilnev la Garenas, Prancūzija |
| Ūgis | 178 cm |
| Svoris | 68 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Hapoel Afula FC |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2012–2017  2014–2015  2015–2016  2017  2018  2018–2019  2019–2020  2020  2021  2022– | Paris Saint-Germain B  → Sochaux (skol.)  → Laval (skol.)  → Boulogne (skol.)  Royal Antwerp Ashdod   Gimnàstic → Melilla (skol.)  Sūduva  Hapoel Afula FC | 34 0(6)23 0(2)26 0(0)13 0(1)08 0(0)24 0(2)16 0(1)05 0(1)23 0(6)38 0(8) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. gegužės 9 d.. |

**Romenas Žakas Habranas** (*Romain Jacques Habran*, g. 1994 m. birželio 14 d.) – futbolininkas iš Prancūzijos, žaidžiantis saugo („vingerio") pozicijoje.

Karjera
-------

Futbolą pradėjo žaisti gimtinėje. Žaidė Prancūzijoje, o taip pat belgų, žydų ir ispanų klubuose.

Nuo 2021 m. FK Sūduva narys. 2021 m. gegužės 16 d. rungtynėse prieš FK Banga Gargždai pelnė du įvarčius.

2021 m. rugpjūčio 7 d. A lygos rungtynėse prieš FK Panevėžys, pelnė pirmą rungtynių įvartį ir išvedė savo ekipą į priekį (1:0). Jose marijampoliečiai efektingai sutriuškino panevėžiečius rezultatu 3:0.

2021 m. rugpjūčio 11 d. rungtynėse prieš Kauno Žalgiris pelnė pirmą įvartį, o marijampoliečiai nugalėjo rezultatu 2:0.

2021 m. rugpjūčio 22 d. A lygos rungtynėse prieš „Nevėžio" klubą realizavo 11 metrų baudinį ir išvedė savo ekipą į priekį 1:0, o galutinis rezultatas 2:0.

2022 m. sausio mėn. pranešta, kad žaidėjas paliko klubą.

Persikėlė į Izraelį ir atstovavo Afulos „Hapoeliui". 2022 m. sausio 27 d. pasirašyta sutartis.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2021** | **„Sūduva"** | 23 | 6 |
|

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;

Pasiekimai
----------

su FK Sūduva
* A lyga:

vicečempionas: 2021 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑  sportas.lt: Sūduvą palieka Habranas
11. ↑  one.co.il: Sutartis su Habranu (2022-01-27)

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* alyga.lt svetainė
* BDfutdbol
* fksuduva.lt
* lietuvosfutbolas.lt
*Kitos reikšmės – Artilerijos dirbtuvės.*
Koordinatės: 55°46′44″š. pl. 23°36′23″r. ilg.﻿ / ﻿55.778911°š. pl. 23.606499°r. ilg.﻿ / 55.778911; 23.606499

Ginklų dirbtuvių kompleksas, 2019 m.
**Linkaičių artilerijos dirbtuvės** – Lietuvos kariuomenės ginklavimo valdybos įmonė, 1937–1940 m. veikusi Linkaičiuose, dab. Radviliškio rajono savivaldybėje, Linkaičių g. 19. Paveldo objektas.

Istorija
--------

Linkaičių artilerijos dirbtuvės pradėtos statyti 1936 m. Lietuvos kariuomenės vadovybės sprendimu netoli Linkaičių geležinkelio stoties. Statybos iniciatorius – Lietuvos kariuomenės ginklavimo valdybos viršininkas generolas Motiejus Pečiulionis. Projekto autorius architektas Bronius Elsbergas.

Dirbtuvės pradėjo veikti 1937 m. iš Kauno perkėlus Artilerijos dirbtuvių įrenginius šautuvų ir kulkosvaidžių vamzdžiams gaminti. Buvo gaminamos ir kitos ginklų dalys, šoviniai šautuvams ir kulkosvaidžiams, 20 mm ir 105 mm artilerijos pabūklų sviediniai, 20 mm degtuvai, rankinės granatos, prieštankinės minos, dujokaukės ir kita amunicija. Planuota pagal prancūzų firmos „Schneider" licenciją gaminti 47 mm prieštankinius pabūklus. 

1940 m. pavasarį sumontuota ir išbandyta moderni elektrinė plieno lydymo krosnis. Veikė 1000 kW elektros stotis. Linkaičių artilerijos dirbtuvės buvo viena moderniausių ginkluotės įmonių Europoje. 1940 m. jose dirbo apie 800 darbininkų ir tarnautojų; viršininkas pulkininkas inžinierius Domas Grabys.

1940 m. birželio mėn. TSRS okupavus Lietuvą, jau rugpjūčio mėn. dirbtuvių veikla nutraukta, daugelis darbuotojų represuoti. Prasidėjus TSRS-Vokietijos karui traukdamiesi TSRS kariniai daliniai dalį dirbtuvių pastatų susprogdino. Vėliau dalį įrangos Vokietijos okupacinė administracija išvežė į Minsko, Rygos ir Kauno ginklų dirbtuves.

1990 m. atkūrus Lietuvos nepriklausomybę nuo 1993 m. greta išlikusių Linkaičių artilerijos dirbtuvių pastatų veikia Lietuvos ginkluotųjų pajėgų generolo leitenanto M. Pečiulionio arsenalas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 32103 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑   Archyvuota kopija 2015-05-23 iš Wayback Machine projekto. Arsenalas.Istorija
3. ↑  *Linkaičių artilerijos dirbtuvės*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 412 psl.
| ***Įsilaužėlis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Nyderlandai |
| Režisierius | Frans Weisz |
| Metai | 1972 |
| Žanras | kriminalinis |
| Trukmė | 105 min. |
| Kalba | olandų |
| **IMDb įrašas** |

**Įsilaužėlis** (ol. *De inbreker*) – 1972 m. sukurtas filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Rijk de Gooyer – Vilemas „Glimis"
* Jon Bluming – Bonkas
* Frits Lambrechts – inspektorius
* Willeke van Ammelrooy – Fani
* Bob De Lange – Van Borstenas
* Henk Rigters – Beikeris

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Įsilaužėlis ir seifų plėšikas pravarde „Glimis" gauna netradicinį užsakymą – rasti iš turtingo patėvio Van Borsteno namų pabėgusią jauną merginą Fani. Nepasitikėdamas Borstenu, „Glimis" nusprendžia padėti merginai išsigelbėti nuo tirono – patėvio ir, radęs ją viename klube, kartu su pagalbininku Bonku ją paslepia.

Narkomanė Fani bando pabėgti, tačiau nužudoma, o nusikaltimo įvykdymu apkaltinamas „Glimis". Van Borstenas tampa pagrindiniu kaltintoju, tačiau „Glimis" išteisinamas. Paleistas iš areštinės, jis ima sekti Van Borsteną ieškodamas šio kaltės įrodymų...
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Liniers**| **Plotas** | 5,4 km² |
| **Gyventojų sk.** | 44 234 |
| **Gyventojų tankumas** | 8191,5 žm./km² |
| ***Komuna*** | C9 |
|  |
|  |  |
| **Svarbiausi objektai** | * Estadio José Amalfitani
* San Cayetano bažnyčia
 |
| 

---

 |

**Linjersas** (isp. *Liniers*) – kvartalas vakariniame Argentinos sostinės Buenos Airių pakraštyje. 

Kvartalas pavadintas kariškio Santiago de Liniers garbei. Liniersą kertą Rivadavijos aveniu. Yra Šv. Kajetono bažnyčia. Kvartale įsikūręs Vélez Sársfield klubas.

Chosė Amalfitanio stadionas

Flag of Buenos AiresFlag of Buenos AiresBuenos Airių kvartalai

Agronomija | Almagras | Balvanera | Barakas | Belgranas | Boedas | Kabaljitas | Čakarita | Koglanas | Kolechjalesas | Konstitusjonas | Floresas | Floresta | La Boka | La Paternalis | Linjersas | Mataderosas | Monte Kastras | Montseratas | Nueva Pompėja | Nunjesas | Palermas | Parke Aveljaneda | Parke Čakabukas | Parke Časas | Parke Patrisjos | Puerto Maderas | Rekoleta | Retiras | Savedra | San Kristobalis | San Nikolasas | San Telmas | Veles Sarsfildas | Versaljesas | Vilja Krespas | Vilja del Parkė | Vilja Devotas | Vilja Luganas | Vilja Luras | Vilja Mitrė | Vilja Ortusaras | Vilja Puejredonas | Vilja Realis | Vilja Riačuelas | Vilja Santa Rita | Vilja Soldatis | Vilja Urkisa
| ***Amsterdamo košmaras*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Amsterdamned |
| Kilmės šalis |  Nyderlandai |
| Režisierius | Dick Maas |
| Scenaristas (-ai) | Dick Maas |
| Metai | 1988 |
| Žanras | Kriminalinis filmas |
| Trukmė | 105 min. |
| Kalba | olandų, ispanų ir anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Amsterdamo košmaras** (ol. *Amsterdamned*) – 1988 m. Olandijoje sukurtas detektyvinis filmas apie žudiko maniako gaudynes miesto kanaluose.

Filmas sulaukė didelio populiarumo gimtinėje, kur į jį buvo parduota daugiau kaip 970 tūkst. bilietų. Dešimto dešimtmečio pradžioje juosta buvo demonstruojama ir Lietuvos kino teatruose.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

Pagrindiniai vaidmenys ir jų atlikėjai:

* Huub Stapel – Erikas Viseris
* Monique van de Ven – Laura
* Serge-Henri Valcke – Vermeris
* Tanneke Hartzuiker – Poteris
* Tatum Dagelet – Anekė Viser

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Žudiko gaudynės
Ryte po vienu iš Amsterdamo tiltų randamas pakabintas nužudytos prostitutės kūnas. Bylą tirti imasi inspektorius Viseris, vienišas dvylikametės Anekės tėvas. Vienintelė liudininkė – sena benamė – tvirtina mačiusi pabaisą, išnirusią iš kanalo ir vėliau ten nusitempusią kūną.

Kitą rytą randami dviejų ekologų, naktį ėmusių vandens mėginius prie chemijos gamyklos, kūnai. Viseriui nusikaltimą tirti padeda kolega Vermeris, patyręs naras, kurio merginą anksčiau nuviliojo Viseris.

Policininkai nusikaltimo vietoje randa gylio matuoklį, naro peilio nuolaužą bei kostiumo atplaišą. Požymiai rodo, kad žmogžudystę įvykdė naras, tačiau Amsterdame jų daugiau nei 8000, todėl įtariamųjų ratas vis dar didelis.

Vykdydamas apklausas, Viseris viename nardymo klube susipažįsta su Laura ir jos psichiatru Poteriu, anksčiau taip pat buvusiu naru. Viseris ir Laura pradeda susitikinėti, tuo tarpu žmogžudystės nesiliauja, o kanale apžiūrinėdamas nuskendusį laivą su žudiku susiduria ir sunkiai sužeidžiamas Vermeris.

Policijos vadovai vis labiau spaudžia Viserį, kad žudikas būtų kuo greičiau surastas, o šiam sulaikius vieną įtariamąjį, tuoj pat skelbia apie nusikaltimo išaiškinimą, tuo tarpu Laura ima įtarti, kad su žmogžudystėmis gali būti susijęs jos psichiatras.

Šaltiniai
---------

1. ↑