recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Peteno departamentasisp. *Departamento de Petén* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Gvatemalos vėliava Gvatemala |
| **Administracinis centras** | Floresas |
| **Savivaldybių skaičius** | 12 |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 545 600 |
| **Plotas** | 35 854 km² |
| **Tankumas** (2018) | 15 žm./km² |

**Peteno departamentas** (isp. *Departamento de Petén*) – pats didžiausias Gvatemalos departamentas. Yra šalies šiaurinėje dalyje, Peteno baseine, šiaurėje ir vakaruose ribojasi su Meksika, rytuose – su Belizu, pietuose – su Isabalio ir Alta Verapaso departamentais. Administracinis centras – Floresas.

Geografija
----------

Vyrauja lygumos, tačiau rytuose paviršius kyla į Majų kalnus, o pietuose būdingos aukštumos. Paviršių dengia savanos ir drėgnieji atogrąžų miškai. Lygumoje gausu ežerų, didžiausi – Peten Ica, Jašha, Petešbatunas, Okevišas ir kt. Dauguma departamento upių priklauso Usumasintos baseinui – Pasjonas, San Pedras, Salinasas. Rytuose tekanti Mopano upė priklauso Belizo upės baseinui.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Departamentas padalintas į 12 savivaldybių:

* Doloresas
* La Libertadas
* Floresas
* Melčor de Menkosas
* Poptunas
* San Andresas
* San Benitas
* San Fransiskas
* San Chosė
* San Luisas
* Santa Ana
* Sajaščė

Ekonomika
---------

Petene daugiausia verčiamasi žemės ūkiu: auginami kukurūzai, pupelės, ryžiai, cukranendrės, tabakas, agavos, kava, kaučiukas, vaisiai. Gyvulininkystė. Miškų kirtimas. Taip pat labai svarbi ūkio šaka yra turizmas.

Turizmas
--------

Peteno departamentas yra vienas svarbiausių ne tik Gvatemalos, bet ir visos Centrinės Amerikos turistinių centrų. Peteno baseine Mezoamerikos klasikiniu laikotarpiu klestėjo majų civilizacija, todėl čia išlikę nemažai jų miestų. Tarp jų visų pirma paminėtinas didingas Tikalio miestas, buvęs regiono centru. Kiti miestai: El Miradoras, Nakbė, Dos Pilasas, Rio Asulis, Seibalis, Sivalis, San Bartolas, Uašaktunas, Piedras Negras, Aguateka, Naranchas, Jašha ir daug kitų. Taip pat yra urvų su archeologiniais radiniais sienų piešiniais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  GUATEMALA, *citypopulation.de*

Nuorodos
--------

* Peteno departamento archeologinės radavietės Archyvuota kopija 2009-07-15 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |
| --- | --- |
|  **Gvatemalos departamentai** |  |
| Aukštutinis Verapasas | Chalapa | Chutiapa | Čikimula | Čimaltenangas | El Progresas | Eskuintla | Gvatemala | Huehuetenanagas | Isabalis | Kecaltenangas | Kičė | Petenas | Retalhuleu | Sakapa | Sakatepekesas | San Markosas | Santa Rosa | Solola | Sučitepekesas | Totonikapanas | Žemutinis Verapasas |
| **Waino Aaltonen** |
| --- |
|  |
| Waino Aaltonen |
| Gimė | 1894 m. kovo 8 d.Martilaje prie Turku |
| Mirė | 1966 m. gegužės 30 d. (72 metai)Helsinkyje |
|  |
| Veikla | Suomijos skulptorius, tapytojas, scenografas. |
|  |
|  **Vikiteka** | Waino Aaltonen |

**Veinė Altonenas** (suom. *Waino Aaltonen*, 1894 m. kovo 8 d. Martilaje prie Turku – 1966 m. gegužės 30 d. Helsinkyje) – Suomijos skulptorius, tapytojas, scenografas.

Biografija
----------

1910–1915 m. Turku mieste mokėsi pas V. Vesterholmą „Menininkų skatinimo draugijos" mokykloje, priklausančioje Turku meno asociacijai. Nuo 1923 m. mokėsi Italijoje, Prancūzijoje ir Didžiojoje Britanijoje. Sukūrė paminklų, portretinių biustų, kamerinių skulptūrų iš granito, marmuro, medžio, terakotos, bronzos. Susikūrus Suomijos valstybei ir vykstant Pirmajam pasauliniam karui, kūrė Karo paminklus. 1950–1952 m. kūryboje jaučiama neoklasicistinė tradicija. Turku mieste yra įkurtas jo vardo muziejus.

Kūriniai
--------

* J. Sibelijaus portretas;
* 1935 m. suomių emigrantų paminklas, Delaveras, JAV;
* 1938 m. 5 skulptūros „Darbas ir ateitis" Suomijos parlamento rūmuose;
* 1938 m. „Draugystės paminklas" Turku mieste.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nijolė Tumėnienė. *Aaltonen Waino*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
Koordinatės: 55°14′30″š. pl. 22°28′13″r. ilg.﻿ / ﻿55.2417°š. pl. 22.4704°r. ilg.﻿ / 55.2417; 22.4704


|  |
| --- |
| **Gaurės pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Gaurės pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
|  |
| **Adresas** | Gėlių g. 4, Gaurė |
| **Direktorius(-ė)** | Kęstutis Makauskas |
| **Mokinių skaičius** | 130 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 26 |

**Tauragės rajono Gaurės pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Gaurėje (Tauragės raj.), vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190469475. Steigėjas Tauragės rajono savivaldybės taryba. Dabar Tauragės Jovarų pagrindinės mokyklos skyrius.

Filialas: Tauragės r. Gaurės pagrindinės mokyklos Eičių skyrius.

Istorija
--------

Iš 1648–1649 m. bažnyčios vizitacijos dokumentų žinoma, kad netoli šventoriaus pastatyta mokykla, kurioje mokėsi penki vaikai. 1853 m. mokyklą lankė 11 mokinių. Nuo 1912 m. mokykla Gaurėje veikė nuolat.

1959 m. Gaurės vidurinė mokykla išleido pirmąją abiturientų laidą. 2001 m. mokykla išleido paskutinę 39-ąją abiturientų laidą ir reorganizuota į pagrindinę mokyklą su skyriumi Eičių kaime. 2002 m. vasario 15 d. duris atvėrė mokyklos istorijos muziejus. 2013 m. prijungta Baltrušaičių pagrindinė mokykla.

2020 m. Gaurės mokykla reorganizuota į Jovarų pagrindinės mokyklos Gaurės skyrių. Pagrindinėje mokykloje mokėsi 130 mokinių (3 jungtinės klasės), dirbo 26 pedagogai ir 9 kiti darbuotojai.

Jaunųjų žurnalistų būrelis leidžia mokyklinį laikraštį „Smalsutis. Po 8.15".

Direktoriai
-----------

* Izidorius Žebelys
* Vladas Andrijauskas
* Aleksandras Morozovas
* Algimanta Drobnytė
* Petras Vaičiulis
* 1958 m. Arnoldas Piročkinas
* nuo 1988 m. Kęstutis Makauskas

Žymūs mokiniai
--------------

* Remigijus Daujotis, Lietuvos karo oro pajėgų pulkininkas
* Nijolė Jautakienė-Stankutė, muzikos mokytoja ir chorvedė
* Alvidas Lukošaitis, istorikas, politologas
* Edmundas Šimkus, politinis bei visuomenės veikėjas

Galerija
--------

* Ant fasado – „100 metų"
* Šimtmečio stogastulpis kieme
* Mokyklos statiniai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ramunė Ramanauskienė. Baltrušaičiuose liks pradinė mokykla. 2013-04-15, taurageszinios.lt (tikrinta 2022-04-25).
2. ↑  Neišgirsti mokytojai: „Matyt, Tauragėje tik viena problema – kelmas" *kurjeris.lt*
3. ↑  Gaurės mokykla įžengė į antrąjį šimtmetį *taurageszinios.lt*

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
| ***Sint*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Nyderlandai |
| Režisierius | Dick Maas |
| Metai | 2010 |
| Žanras | siaubo |
| Trukmė | 85 min. |
| Kalba | olandų |
| **IMDb įrašas** |

**Sint** – 2010 m. sukurtas siaubo filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

* Egbert Jan Weeber
* Bert Luppes
* Caro Lenssen
* Huub Stapel
* Escha Tanihatu
* Jim Deddes
* Ben Ramakers

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

1492 m. gruodžio 5 d. būrys plėšikų ir juos lydintis vyskupas Nikolajus buvo sučiupti ir gyvi sudeginti savo laive. Nuo tada Nyderlanduose sklando legenda apie Sinta Klausą (Kalėdų Senelį), kuris kaskart, kai gruodžio 5 d. naktį būna pilnatis, pasirodo su savo būriu ir žudo visus, kurie tik pasitaiko kelyje. Aukų būna šimtai, tačiau oficialios versijos visada paneigia žudynes. Taip 1968 m. buvo išžudyta viena šeima, iš kurios gyvas liko tik mažas berniukas Gertas. Užaugęs jis tapo policininku ir pašventė savo gyvenimą Sinta Klauso paieškai, nors niekas niekada netikėjo jo istorija. 
2010 m. gruodžio 5 d. vėl pilnatis ir policijos viršininkas liepia Gertui pasiimti laisvą dieną, nes bijo, jog šis gali ką nors iškrėsti. Nepaisant nurodymo, Gertas vis vien naktį išsirengia į Sinta Klauso medžioklę...
***Entertainment Weekly***| Periodiškumas | savaitinis |
| Kategorijos | pramogos |
| 

---

 |
| Redaktorius | Matt Bean |
| Buvę redaktoriai | Rick Tetzeli, Jess Cagle |
| Steigėjas | David Morris |
| Pirmasisleidimas | 1990 m. vasario 16 d. |
| Kompanija | Time Inc. |
| Adresas | Niujorkas, JAV |
| Kalba | anglų |
| Tiražas | 1 749 457 |
| ISSN | ISSN 1049-0434 |
| 

---

 |
| **Tinklalapis:** ew.com |

**„Entertainment Weekly"** – JAV savaitinis žurnalas, leidžiamas bendrovės „Time Inc.", „Time Warner" korporacijos padalinio. Žurnalo temos apima filmus, televiziją, muziką, Brodvėjaus teatro spektaklius, knygas ir populiariąją kultūrą. Tiražas siekia 1 781 934 egz. (2012 m. duomenys). Seserinis leidinys – „People Weekly".

Skirtingai nuo „Us Weekly" ar „In Touch Weekly", žurnalas daugiau dėmesio skiria pramogų žiniasklaidos naujienoms ir kritikos recenzijoms nei temoms apie įžymybes. Taip pat skirtingai nei „Variety" ir „The Hollywood Reporter", „Entertainment Weekly" labiau koncentruojasi ties paprastų piliečių tiksline auditorija nei į žmones, dirbančius žiniasklaidos industrijoje.

Istorija
--------

Žurnalą sukūrė Jeff Jarvis, o įsteigė Michael Klingensmith, kuris ėjo leidėjo pareigas iki 1996 m. spalio. Pirmasis leidimas išėjo 1990 m. vasario 16 d. Ant pirmojo numerio viršelio buvo pavaizduota dainininkė k.d. lang. Žodis *entertainment* didžiosiomis raidėmis pradėtas rašyti nuo 1992 m.

2003 m. žurnalo tiražą vidutiniškai sudarė 1,7 mln. kopijų per savaitę. 2006 m. vyriausiasis redaktorius Rick Tetzeli inicijavo grafinį žurnalo maketavimo pertvarkymą, kad šis atrodytų modernesnis.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Andžejus Vapovskis** |
| --- |
| Vapovskiai |
| Herbas „Nieczuja" |
| Herbas „Nieczuja" |
|  |
| Mirė | 1574 m. vasario 23 d. |
| Tėvas | Stanislavas Vapovskis |
| Sutuoktinis (-ė) | Katerina Macejevska |
| Vaikai | Janas-Stanislavas Vapovskis |

**Andžejus Vapovskis** (m. 1574 m. vasario 23 d.) – Lenkijos magnatas, Sanoko pakamaris, Peremyšlio kaštelionas (1572–1574).

Biografija
----------

Andžejaus Vapovskio užmušimas
Lenkijos bajorų Vapovskių giminės atstovas, herbo „Nieczuja" savininkas. Peremyšlio kašteliono Stanislavo Vapovskio sūnus.

Vapovico dvaro paveldimas valdytojas.

1565 metais vedė Kateriną Macejevską (1530–1604), Karūnos dvaro maršalkos ir Zavuichvosto seniūno Stanislavo Macejevskio dukterį, nuo santuokos su kuria turėjo sūnų Janą-Stanislavą (?–1632).

1574 metų vasarį Prancūzijos princo Henriko Valua karūnacijos iškilmių metu Peremyšlio kaštelionas Andžejus Vapovskis buvo užmuštas Samuilo Zborovskio. Įpykęs Samuilas Zborovskis antspaudu smogė per galvą. Andžejaus Vapovskio žudikas buvo nuteistas amžinu ištrėmimu iš Lenkijos.

Literatūra
----------

* Wielka Ilustrowana Encyklopedia Gutenberga (1934–1939)
* Wielka Encyklopedia Powszechna PWN (1962–1969)
| **Filipas de MezjerasPhilippe de Mézières** |
| --- |
| riteris, diplomatas, kronikininkas |
|  |
| Ričardas II ir Filipas de Mezjeras |
| Gimė | 1327 m.Mezjero pilis |
| Mirė | 1405 m. gegužės 29 d. (~78 metai)Paryžius |
| Tautybė | prancūzas |
|  |
|  **Vikiteka** | Filipas de Mezjeras |

**Filipas de Mezjeras** (pranc. *Philippe de Mézières*, 1327 m. Mezjero pilis, dab. Šarlevilis Mezjeras, Ardėnų departamentas – 1405 m. gegužės 29 d. Paryžius) – prancūzų riteris, diplomatas, rašytojas, istoriografas.

Biografija
----------

Gimė nuskurdusių Pikardijos didikų šeimoje. Tarnavo Neapolio karalystės kariuomenėje. Keliaudamas į Jeruzalę susipažino su Tripolio grafystės grafu Pjeru de Lusinjanu (būsimasis Kipro karalius Petras I), Nuo 1358 m. Kipro karalystės kancleris. Ieškodamas kryžiaus žygių į Artimuosius Rytus rėmėjų, pabuvojo beveik visose Europos šalyse, o 1364 m. lankėsi Prūsijoje. Po Petro I žūties 1369 m. grįžo į Prancūziją. 1379 m. paskirtas Prancūzijos sosto įpėdinio Karolio V auklėtoju ir patarėju. Nuo 1380 m. po Prancūzijos karaliaus Karolio V mirties gyveno celestinų vienuolyne.

Lituanistika
------------

1389 m. parašė politinį veikalą „Senojo maldininko sapnas" (*Songe du vieil pelerin*). Jo veikalas – svarbus istorijos šaltinis, sukurtas remiantis amžininkų pasakojimais. Veikale aprašytos ir smulkiai apibūdintos lietuvių karaliaus laidotuvių apeigos – miręs karalius deginamas aprengtas šarvais, pasodintas ant balto žirgo kartu su geriausiu bičiuliu, kuriam būdavo garbė lydėti karalių į aną pasaulį. Deginimo ritualui iš eglinių rąstų suręsdavo būstą. Jo aprašytų lietuviškų laidotuvių tikrumą patvirtina lyginamoji istorijos medžiaga.

Bibliografija
-------------

* Vita sancti Petri Thomae, 1366, Lotynų kalba
* Presentatio beate Marie in templo, 1372, graikų liturginės dramos vertimas į lotynų kalbą
* Songe du vieil pelerin, 1389, prancūzų kalba
* Livre de la vertu du sacrement de mariage et réconfort des dames mariées, traité (1384–1389)
* Epistre au roi Richart, 1395, prancūzų kalba

Literatūra
----------

* Baltų religijos ir mitologijos šaltiniai t. 1, Vilnius 1996 m.
* Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kasdienis gyvenimas: Lietuvos istorijos skaitinių chrestomatija. Sudarė ir parengė A. Baltutis ir E. Meilus, Vilnius 2001 m.
* Philippe de Mézières, De la Chevallerie, Paris, Bibliothèque de l’Arsenal, MS. 2251, ff. 10-13

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rūta Ona Burytė. *Filipas de Mezjeras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 12 psl.
| Pastasa |
| --- |
| Pastasos aukštupio slėnis Pastasos aukštupio slėnis |
| **Ilgis** | 710 km |
| **Baseino plotas** | 41 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2770 m³/s |
| **Ištakos** | Andai |
| **Žiotys** | Maranjonas |
| **Šalys** | Ekvadoro vėliava Ekvadoras, Peru vėliava Peru |
|  |
|  **Vikiteka** | Pastasa |

**Pastasa** (isp. *Río Pastaza*, keč. *Pastasa*), seniau dar vadinta **Sumatara** – upė Ekvadore ir Peru; Maranjono kairysis intakas (Amazonės baseinas). Prasideda Ekvadoro Tungurahvos provincijoje, Tungurahvos ugnikalnio papėdėje, ties Banjoso miestu susiliejus Patatės ir Čambos upėms, ištekančioms iš Andų kalnų. Pradžioje teka į rytus rytiniais Andų šlaitais, sudaro slenksčius, kanjonus bei Agojano krioklį. Toliau teka į pietryčius Amazonės žemuma, sudaro ribą tarp Pastasos ir Morona Santjago provincijų. Už Andoaso kaimo Pastasa teka Peru teritorija (Loreto departamentas). Žemupyje vingiuoja per plačią šlapynių sritį, kuri įtraukta į Ramsaro saugomų pelkynių sąrašą. Ties San Ramanu įteka į Maranjoną.

Didžiausi intakai:

* kairieji – Kapahuaris, Bobonasa;
* dešinieji – Palora, Huasaga, Huitojaku, Rimačis.

Tiltas per Pastasą netoli Pujo
Dėl slenksčių ir potvynių upė laivybai netinkama. Aukštupyje įrengta Agojano hidroelektrinės užtvanka. Žemiau Pujo prie Pastasos įsikūrę tik indėnų kaimai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Water Resources Assessment of Ecuador, In: *sam.usace.army.mil*. United States Southern Command, US Army Corps of Engineers, Mobile District and Topographic Engineering Center. September 1998.
Alikudžio ir Filikudžio vaizdas
Lipario salos
**Filikudis** (it. *Filicudi*) – viena iš aštuonių Lipario salų (Viduržemio jūra), priklausančių Italijai ir esančių 20-30 mylių į šiaurę nuo Sicilijos. Sala yra Lipario komunos frakcija (*frazione*). 

Salos plotas yra 9,5 km². Saloje yra keli maži kaimai (pvz. *Pecorini Mare* ir *Valdichiesa*). Saloje galima auginti vynuoges, alyvmedžius, javus, daržoves. 1997 m. trys ketvirtadaliai (7 km²) buvo paskelbti rezervatu. 

Aukščiausias salos taškas yra *Monte Fossa Felci* (774 m). Kitos viršūnės yra *Monte Montagnola* (349 m) ir *Monte Terrione* (278 m). Kyšulyje *Capo Graziano* yra bronzos amžiaus kaimo (datuojamo VIII a. pr. m. e.) likučiai. Prie kranto iš jūros styro vulkaninės kilmės piršto pavidalo uola *La Canna* (aukštis 74 m).

Dabartinis salos pavadinimas it. *Filicudi* yra pakitęs senovinis graikiškas salos pavadinimas gr. Phoenicusa 'Finikiečių sala'. 

Filikudis kaip ir kitos Liparų salos buvo apgyvendintos dar neolito laikais (apie 3 tūkst. m.pr.m.e). Po to sala ilgai buvo negyvenama, kol ją vėl kolonizavo graikai. Saloje yra romėnų ir bizantiečių veiklos likučių.

Nuorodos
--------

* Filikudžio vaizdas iš palydovo (Google maps)
* Filikudžio padėtis Sicilijos ir žemyninės Italijos atžvilgiu (Wikimapia)
**Filipas III Aridajas** (Γ' ὁ Ἀρριδαῖος}}; 359 m. pr. m. e. – 317 m. pr. m. e. gruodžio 25 d.) – antrasis makedoniečių kilmės valdovas Egipte.

Gyvenimas
---------

Šis makedonietis karalius buvo karaliaus Filipo II Makedoniečio bei Filinos Larisos sūnus bei Aleksandro Didžiojo įbrolis. Pavadintas Arhidaeus gimimo metu, jis priėmė vardą Filipas, kai užėmė sostą. Plutarcho pranešime teigiama, kad jis buvo fiziškai ir protiškai suluošintas po to, kai jį bandė nunuodyti Filipo II žmona, karalienė Olimpija, kuri norėjo pašalinti galimą konkurentą jos sūnui Aleksandrui. Tačiau, tai gali būti tik piktos paskalos nes nėra jokio įrodymo, kad Olimpija iš tikrųjų sukėlė jos posūnio ligas. Aleksandras labai mėgo jį, ėmė į savo kampanijas. Po Aleksandro pirmalaikės mirties Babilone, Aridajų paskelbė karaliumi Makedonijos kariuomenė Azijoje. Tačiau, jis buvo tik nominalus vadovas, priklausomas nuo galingų generolų. Jo viešpatavimas ir jo gyvenimas truko neilgai.

Jo vardu yra pavadintas Aridajaus krateris Mėnulyje.

Filipas Aridajas populiariojoje kultūroje
-----------------------------------------

Aleksandro tragiškasis įbrolis trumpai pasirodo Mary Renault knygoje „Persijos berniukas" ir tampa vienu iš pagrindinių charakterių. O taip pat knygos tęsinyje „Laidotuvių žaidimuose". Jos įvykių versijoje, Kasandras sustabdo jo maršą į Makedoniją, kad leistų Olimpijai pakankamai laiko užmušti Aridają ir Euridikę.

Nuorodos
--------

* Livius.org: Arridaeus Archyvuota kopija 2009-11-24 iš Wayback Machine projekto. by Jona Lendering
* Wiki Classical Dictionary: Arrhidaeus Archyvuota kopija 2005-10-26 iš Wayback Machine projekto.
* Page about coinage during his reign
* An archaeological report about his grave and remains
* A National Geographic article about the group of tombs, one of which is now said to be his (April 2008)
| **Piteris Turksonasangl. *Peter Kodwo Appiah Turkson*** |
| --- |
| kardinolas |
|  |
| Kardinolo herbas |
| Kardinolo herbas |
|  |
| Gimė | 1948 m. spalio 11 d. (74 metai)*Wassaw Nsuta* Gana Gana |
| Tautybė | ganietis |
| Kiti titulai | Popiežiškosios teisingumo ir taikos tarybos pirmininkas |
|  |
| Veikla | kardinolas |
|  |
|  **Vikiteka** | Peter Turkson |

**Piteris Turksonas** (angl. *Peter Kodwo Appiah Turkson*, g. 1948 m. spalio 11 d. *Wassaw Nsuta*, Ganoje) – Katalikų Bažnyčios Romos kurijos kardinolas iš Ganos. Nuo 2003 m. kardinolas kunigas titulinėje bažnyčioje *S. Liborio*. 1992-2009 m. buvo Keip Kosto (Gana) arkivyskupas. Nuo 2009 m. Popiežiškosios teisingumo ir taikos tarybos pirmininkas. 

Augo dešimties vaikų šeimoje. Tėvas buvo katalikas, motina – metodistė, vėliau perėjusi į katalikybę. Jo afrikietiškas vardas Kodwo reiškia *pirmadienis* – toks vardas suteiktas pagal gimimo dieną laikantis vietinės genties tradicijos.

Baigė seminarijas Ganoje ir Niujorke, studijavo Niujorko *Albany* universitete, Romos Popiežiškajame Biblijos institute.

Kardinolas P. Turksonas pagarsėjo po 2008 m. prasidėjusios ekonominės krizės savo neigiamu požiūriu į šiuolaikinę ekonomikos ir finansų sistemą, kritikavo Tarptautinio valiutos fondo, Pasaulio banko vykdomą politiką. 2011 m. paragino palaipsniui kurti vieningą viso pasaulio valdymą („pasaulinį viešąjį autoritetą"), kuris turėtų ypač reguliuoti ekonominį vystymąsi ir finansų rinką, vadovaujantis visuotiniu bendrojo gėrio principu.

Prieš 2013 m. konklavą laikytas vienu iš *papabile* kardinolų, tikėtinų kandidatų užimti popiežiaus sostą.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Vatikanas siūlo kurti globalinį valdymą
2. ↑   Kandidatai į popiežius

Nuorodos
--------

* Kardinolo P. Turksono biografija Archyvuota kopija 2005-04-20 iš Wayback Machine projekto.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**kardinolas Renato Martino** | **Popiežiškosios teisingumo ir taikos tarybos pirmininkas**2009 m. spalio 24 d.- | Po to:**-** |
Molinis fragmentas su Anedžibo vardo įspaudu
**Anedžibas** – šeštasis pirmosios Egipto dinastijos faraonas. Vardas reiškia „saugi yra jo širdis". Biografija miglota, nors žinoma, kad valdė netrumpai.

| Faraono vardai |
| --- |
|  |  |
| **Andedž-Ib** (*aḏnd-jb*) „Drąsi širdis" |
|  |
|  |  |
| **Mer-Bia-Pe** (*mr-bjA-p*) |
|  |
|  |
|  |
|  |
| **Manetonas** | *Miebidos* / *Niebais* |

Anedžibas valdė po Deno, kas patvirtinama rastais antspaudais ir Kaa antspaudu su karalių sąrašu. Kiek jis valdė, nežinoma, tačiau netrumpai − rasti užrašai ant indų su nuorodomis į Sed šventę, kuri švenčiama 30-aisiais faraono valdymo metais.

Manoma, kad Anedžibas buvo palaidotas Um el Kaabo (*Umm el-Qa’ab*) nekropolyje Abydose šalia kitų pirmosios dinastijos karalių. Palyginus su gretimais kapais, šis kapas yra mažesnis ir blogesnės kokybės su iš dalies išlikusiomis medinėmis grindimis. Sakaroje rastas kapas Nr. 3038, kuris buvo skirtas Anedžibo pareigūnui Nebitkai. Jame (mastaboje) rasta plaušaplyčių laiptuota struktūra, panaši į piramidę, kuri galbūt galėjo pasitarnauti vienu iš prototipų pirmajai laiptuotajai piramidei. Ant kai kurių indų, rastų Abydose, Anedžibo vardas buvo nutrintas ir ant viršaus užrašytas įpėdinio Semerkheto vardas, kas galbūt nurodo buvusią nesantaiką Anedžibo valdymo pabaigoje. Anedžibas yra anksčiausias žinomas karalius, pradėjęs naudoti *Nebti* karališkojo vardo formą. Kai kurių indų piešiniuose Anedžibas pavaizduotas tarsi statula, kas gali nurodyti, kad tokių buvo iškalta jo valdymo metu, tačiau nei viena nėra rasta. Be Sakaros ir Abydoso, Anedžibo vardo įrašų rasta Heluane.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Anedžibas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Toby A.H. Wilkinson. *Early Dynastic Egypt*. Routledge, 2002, p. 65
* Ian Shaw, Paul Nicholson. *The British Museum Dictionary of Ancient Egypt*. The American University in Cairo Press. 2002, p. 33

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Ankstyvųjų dinastijų laikotarpis**
**Pirmoji dinastija**
Narmeras →
Menas →
Džeras →
Džetas → 
Merneitė → 
Denas →
Anedžibas →
Semerkhetas →
Kaa |

 |
| Pasodninkų piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Pasodninkų piliakalnisPasodninkų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°00′52.6″ š. pl. 24°42′46.2″ r. ilg.﻿ / ﻿55.014611°š. pl. 24.712833°r. ilg.﻿ / 55.014611; 24.712833Koordinatės: 55°00′52.6″ š. pl. 24°42′46.2″ r. ilg.﻿ / ﻿55.014611°š. pl. 24.712833°r. ilg.﻿ / 55.014611; 24.712833 |

 |
| Vieta | Širvintų rajonas |
| Seniūnija | Gelvonų seniūnija |
| Aukštis | 30 m |
| Plotas | 10x12 |
| Naudotas | II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1970 |
| Registro Nr. | AR1126 / 3403 / A1463 |

**Pasodninkų piliakalnis**, *Batarėja* – piliakalnis Širvintų rajono savivaldybės teritorijoje, Pasodninkų kaime, Gelvonų seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Juodonys – Mikalajūnai, pravažiavus Pasodninkus, už daubos pasukus į kairę vakarų kryptimi žvyruotu keliu, vedančiu kiek atgal beveik iki sodybos, pavažiavus 400 m – yra 100 m į kairę rytuose nuo jos.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje tarp Širvintos dešiniojo kranto ir bevardžio upelio slėnio. Aikštelė trikampė, orientuota rytų – vakarų kryptimi, 10 m ilgio, 12 m pločio vakarų gale. Ji iš visų pusių buvo apjuosta pylimu, aukščiausiu vakarų pusėje (3,5 m aukščio, 18 m pločio). Šiaurinėje bei rytinėje aikštelės pusėse pylimas yra 0,3 m aukščio, 5 m pločio. Vakarų pylimo išorinis 3,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 9 m pločio, 0,8 m gylio griovį. Šlaitai statūs, iki 30 m aukščio.

Piliakalnis apaugęs praretintais lapuočiais medžiais.

Tyrimai
-------

1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 18800 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 902000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Maskoliškių piliakalnis 4 km | Totoriškio piliakalnis 11 km | Dainių piliakalnis 8,5 km |  |
| Tartoko piliakalnis 16 km |  | Gaukeliškių piliakalnis 41 km |
| Mančiūnų piliakalnis 15 km | Janionių piliakalnis 5,5 km | Sadūniškių piliakalnis 19 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 129 (Nr. 546).

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.183
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 52-53.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Pasodninkai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Anelė Butkuvienė - Šidiškytė.
**Anelė Butkuvienė-Šidiškytė** (1942 m. spalio 29 d. Kuronių k. Kėdainių r. – 2017 m. gruodžio 24 d. Kaune, palaidota Lekėčiuose) – Lietuvos istorikė, humanitarinių mokslų daktarė, pedagogė, lektorė, kelių knygų istorine tematika autorė.

1958 m. baigė Šėtos (Kėdainių r.) vidurinę mokyklą, 1964 m. – VU istorijos specialybę, 1974–1977 m. – studijavo VU aspirantūroje. 1964–1969 m. dirbo Žaslių (Kaišiadorių r.) vidurinės mokyklos mokytoja, 1969–1974 m. ir 1977–1980 m. – KMI Visuomenės mokslų katedros vyr. dėstytoja, 1980–1992 m. – KPI (KTU) Visuomenės mokslų katedros docentė, 1992–1995 m. – Politologijos katedros docentė, nuo 1995 m. – Filosofijos katedros docentė.

Bibliografija
-------------

* *Lietuvos kultūros istorijos metmenys* (I–III d. 1992, 1993, 1997 m.)
* *Amžinos moterys: įžymiosios XIV–XIX a. Lietuvos moterys* (1996 m.)
* *Garsios Lietuvos moterys* (Baltos lankos, 2007 m.)
Peteris Štefanas Curbrigenas (2014 m.)
**Peteris Štefanas Curbrigenas** (1943 m. rugpjūčio 27 d. Brige, Šveicarijoje – 2022 m. rugpjūčio 28 d. ten pat) – Romos Katalikų bažnyčios arkivyskupas, buvęs Šventojo Sosto Apaštališkasis Nuncijus Lietuvoje, Latvijoje ir Estijoje.

1969 m. spalio 10 d. įšventintas į kunigus. Turėjo Kanonų teisės daktaro laipsnį. Šventojo Sosto tarnyboje pradėjo darbuotis 1975 m. kovo 5 d. Dirbo Popiežiaus atstovybėse Bolivijoje, Vokietijoje, Urugvajuje, Prancūzijoje, PAR ir Indijoje. 1993 m. lapkričio 13 d. buvo paskirtas Apaštaliniu Delegatu Mozambikui. 1996 m. vasario 22 d. pakeltas Apaštaliniu Nuncijumi Mozambike. 1998 m. birželio 13 d. paskirtas Apaštaliniu Nuncijumi Gruzijoje, Armėnijoje bei Azerbaidžane. 2001 m. rugpjūčio 15 d. paskirtas Apaštaliniu Nuncijumi Baltijos šalyse.

P. Š. Curbrigenas mokėjo vokiečių, italų, ispanų, anglų ir prancūzų kalbas. Galėjo skaityti ir lietuviškai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Van der Bellen was deeply saddened by the death of the former nuncio Zurbriggen*, Trend Detail News, 2022-08-30.
2. ↑  2001 10 25. LVK sekretoriato pranešimas apie Apaštalinio Nuncijaus paskyrimą
| **Andžejus Cetneris** |
| --- |
| Cetneriai |
| Herbas „Pržerova" |
| Herbas „Pržerova" |
|  |
| Gimė | 1591 m. |
| Mirė | 1624 m. (~33 metai) |
| Tėvas | Baltazaras Cetneris |
| Motina | Jadvyga Kurzanska |
| Sutuoktinis (-ė) | Katerina Leniovolska |

**Andžejus Cetneris** (apie 1591–1624) – Lenkijos bajoras ir karys. Baltazaro Cetnerio ir Jadvygos Kurzanskos (Stanislovo Žolkievskio giminaitės) sūnus.

Biografija
----------

Lenkijos bajorų Cetnerių giminės atstovas, herbo „Przevora savininkas.

Būdamas jaunas keliavo, po to tapo kariu. Dalyvavo ATR-Maskvos 1609–1618 m. kare (dalinai 1609 metais Smolensko apgultyje, vadovavo gausiam būriui).

1620 metais Andžejus Cetneris dalyvavo Lenkijos armijos, vadovaujamos Stanislovo Žolkievskio, žygyje į Moldaviją. Lenkijai nesėkmingame Cecoros mūšyje į nelaisvę turkams pateko jo brolis Aleksandras Cetneris. Andžejus Cetneris prisidėjo išperkant iš nelaisvės savo brolį.

Užėmė pareigas: karaliaus stalininkas, Lvovo pataurininkas (nuo 1617 metų). Gyvenimo pabaigoje buvo karaliaus rūmininku. Mirė būdamas 33 metų.

Šeima
-----

Buvo vedęs Kateriną Lesnovolską, Belzo kašteliono Motiejaus Lesnovolskio dukterį, kuri (pagal jo valią) palaidojo jį Lvove prie motinos, pastatydama antkapį „in turri curiae urbis". Vaikų neturėjo.

Literatūra
----------

* W. Hejnosz. *Cetner Andrzej z Czertwic, h. Przerowa (†1624)* // Polski Słownik Biograficzny. – Kraków, 1937. – t. III/3, zeszyt 13. – S. 237–238.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Peteris Glocasvok. *Peter Glotz*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1939 m. kovo 6 d.Egeryje, Čekija |
| Mirė | 2005 m. rugpjūčio 25 d. (66 metai)Ciuriche, Šveicarija |
|  |
| Veikla | politologas, Vokietijos politinis veikėjas |
| Partija | 1961 m. Vokietijos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | Miuncheno universitetas |

**Peteris Glocas** (vok. *Peter Glotz*, 1939 m. kovo 6 d. Egeryje, Čekija – 2005 m. rugpjūčio 25 d. Ciuriche, Šveicarija) – politologas, Vokietijos politinis veikėjas.

Biografija
----------

Gimė Sudetuose, vokiečio ir čekės šeimoje, kuri 1945 m. kraštą prijungus prie Čekoslovakijos turėjo pasitraukti į Vokietiją. Vienos ir Miuncheno universitetuose (LMU) studijavo žurnalistiką, filosofiją, germanistiką ir sociologiją.

Nuo 1965 m. dėstė Miuncheno universitete, 1968 m. – filosofijos daktaras. 1968–1972 m. Miuncheno Liudviko Maksimilijano universiteto rektorius.

Nuo 1961 m. Vokietijos socialdemokratų partijos (SPD) narys. Nuo 1970 m. Bavarijos žemės landtago narys, 1972–1977 m. ir 1983–1996 m. Bundestago ir jo SPD frakcijos narys.

1974–1977 m. parlamento valstybės sekretorius mokslo ir švietimo klausimams. 1977–1981 m. Berlyno senatorius mokslo ir tyrimų klausimams. 1981–2000 m. Erfurto universiteto direktorius, 2000–2005 m. St. Galeno universiteto (Šveicarija) profesorius.

2002–2005 m. Europos Konvento kancleris.

1981–1987 m. SPD Generalinis sekretorius. 1988–2000 m. SPD teorinio žurnalo „*Neue geselschaft*" redaktorius. Daugelio ideologinių ir politinių straipsnių autorius.

Kūryba
------

* Der Weg der Sozialdemokratie – *polemische Auseinandersetzung des Autors mit den Jusos in seinem Wahlkreis*;
* Die deutsche Rechte, Eine Streitschrift, DVA;
* Der Irrweg des Nationalstaats, Europäische Reden an ein deutsches Publikum, DVA;
* Die Linke nach dem Sieg des Westens, DVA 1992;
* Die beschleunigte Gesellschaft: Kulturkämpfe im digitalen Kapitalismus, Kindler 1999;
* Von Analog nach Digital: Unsere Gesellschaft auf dem Weg zur digitalen Kultur, Huber 2000;
* Ron Sommer: Der Weg der Telekom, Hoffmann und Campe 2001;
* Die Vertreibung – Böhmen als Lehrstück, Ullstein 2003 287 S. Ill. ISBN 3-550-07574-X;
* Von Heimat zu Heimat. Erinnerungen eines Grenzgängers. Econ, Berlin 2005, 342 S. Ill. ISBN 3-430-13258-4.
**Anelė Kaulinytė** (1944 m. rugsėjo 14 d. Žalpių miestelyje, Raseinių apskr.) – pianistė, muzikos mokytoja, chorvedė, žinomo muziko Leono Kaulinio duktė.

Biografija
----------

1949 m. iš Vokietijos su tėvais atvyko į JAV ir apsigyveno Filadelfijoje, PA. Vaikystėje pradėjo mokytis skambinti fortepijonu, mokėsi Settlemento muzikos mokykloje Filadelfijoje. 1962 m. baigusi North East High School Filadelfijoje, toliau muziką studijavo Temple University College of Music, kur 1965 m. įgijo muzikos mokytojos bakalauro laipsnį, o 1972 m. Philadelphijos mokyklų taryba jai suteikė magistro laipsnį. Vėliau dainuoti dar mokėsi pas vokalo pedagogą R. Wallace, studijavo antropologiją ir psichoanalizę. Dar būdama moksleivė, dalyvavo orkestruose ir choruose, skambindavo koncertuose fortepijonu, dainavo Robert Page universiteto chore, buvo „Vilties" choro koncertmeisterė ir chormeisterė (talkino savo tėvui). Didelis kūrybinis laimėjimas buvo pianistės pasirodymas su Philadelphijos simfoniniu orkestru diriguojant Eugene Ormandy ir su New Yorko filharmonijos orkestru Lincolno centre diriguojant Leonardui Bersteinui.

Nuo 1965 m. mokytojavo Harging Junior High School, vėliau Šv. Andriejaus parapijos V. Krėvės ir kitose lituanistinėse mokyklose vadovavo moksleivių chorams, 1985–1990 m. buvo vyrų vokalinio okteto koncertmeisterė, nuo 1992 m. Philadelphijos Šv. Andriejaus bažnyčios vargonininkė ir giesmininkė, „Vilties" mišriojo choro vadovė. Sukūrė dainų chorams ir solistams: „Mano Tėvynė", „Viltis", „Rudens svaja", „Meilė", „Garbė būti amerikiečiu", „Viena širdim", „Kodėl?", „Atsiminimai", „Kalėdų naktį" ir kt. 1992 m. išleistas rinkinys „Dainos Lietuvai". JAV išleistos septynios dainos albume „Music of America" (1993), „America Sings" (1993), „Peace on Barth" (1994), „Spind of Christmas" (1995). Su tėvo vadovaujamu „Vilties" choru nuo 1961 m. dalyvavo JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse Čikagoje ir Toronte.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |
| --- |
| **Maskvos J. Baltrušaičio vidurinė mokykla** |
| [[Vaizdas:{{{emblema}}}|Maskvos J. Baltrušaičio vidurinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Maskvos J. Baltrušaičio vidurinė mokykla |
| **Adresas** | Maskva, Gospitalnyj skersgatvis 3 |
| **Direktorius(-ė)** | Solveiga Valatkaitė |
| **Mokinių skaičius** | 280 |
| **Įkūrimo data** | 1992 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** | {{{laidos}}} |
| **Pedagogų skaičius** | 54 |

**Maskvos J. Baltrušaičio vidurinė mokykla** (rus. *Государственное образовательное учреждение средняя общеобразовательная школа с этнокультурным литовским компонентом образования № 1247 им. Ю. Балтрушайтиса*) – Maskvoje nuo 1992 m. veikianti valstybinė bendrojo lavinimo mokykla.

Mokyklos istorija
-----------------

1992 m. rugsėjo 1 d. Lietuvos ambasados Maskvoje patalpose pradėjo veikti mokykla, kurios pirmoje ir antroje klasėse mokėsi 20 vaikų. 1994 m. mokyklą pradėjo finansuoti Maskvos miesto vyriausybė, ji pradėta vadinti Maskvos 1247-ąja vidurine mokykla „Šaltinėlis".

1995 m. mokyklai perduotos buvusio vaikų darželio patalpos. 2005 m. pastatą pilnai nugriovus jo vietoje pagal originalų projektą pastatyta nauja mokykla, o lapkričio 15 d. Maskvos mero J. Lužkovo potvarkiu jai suteiktas J. Baltrušaičio vardas.

Mokykloje mokslas vyksta rusų kalba. Lietuvių kalba dėstoma trim lygiais – kaip gimtoji, kaip antra gimtoji ir kaip antra užsienio kalba. Mokyklą išlaiko Maskvos miesto vyriausybė, lituanistinę programą finansuoja Lietuvos Respublikos Švietimo ir mokslo ministerija.

Mokykloje mokosi 280 mokinių, dirba 54 mokytojai. Nuo įkūrimo mokyklai vadovauja direktorė Solveiga Valatkaitė.

Mokykla įsikūrusi Maskvos centrinėje administracinėje apygardoje, Gospitalnyj skersgatvyje (rus. *Госпитальный пер.*) 3, netoli nuo metro stoties „Baumanskaja".

Nuorodos
--------

* Mokyklos tinklalapis Archyvuota kopija 2010-07-29 iš Wayback Machine projekto..
| **Rimas Stanislovas Jonaitis** |
| --- |
| Gimė | 1943 m. spalio 27 d. (79 metai) |
| Vaikai | Marius, Agnė |
|  |
| Veikla | inžinierius, Lietuvos politinis veikėjas, LR krašto apsaugos viceministras |
|  |
| Alma mater | 1971 m. Kauno technologijos universitetas |

**Rimas Stanislovas Jonaitis** (g. 1943 m. spalio 27 d.) – inžinierius, Lietuvos politinis veikėjas, LR krašto apsaugos viceministras.

Biografija
----------

1971 m. KPI (KTU) Radioelektronikos fakultete įgijo inžinieriaus specialybę. 1995 m. baigė anglų kalbos kursus (JK), 1997 m. – Gynybos išteklių valdymo kursus (Kanada), 1999 m. GIVK – Norvegijoje.

1971-1974 m. Radiomatavimų įrangos gamybos įmonės inžinierius, 1974-1980 m. Skaičiavimo mašinų konstravimo biuro vykdantysis inžinierius, 1980-1992 m. Melioracijos ministerijos Duomenų apdorojimo centro skyriaus vadovas, 1992–1996 m. LR krašto apsaugos ministerijos Ryšių ir informacinių sistemų tarnybos skyriaus vadovas
1996-1997 m. LR KAM Resursų analizės skyriaus poskyrio vadovas, 1997–1998 LR KAM Resursų ir programų departamento skyriaus vadovas, 2001-2002 m. LR KAM Resursų ir programų departamento direktorius (l. e. pareigas), 2002 m. LR KAM Resursų ir programų departamento direktorius, nuo 2009 m. LR krašto apsaugos viceministras.

Vedęs. Sūnus Marius. Dukra Agnė. Anūkė Rusnė..

Apdovanojimai
-------------

* Rusijos kariuomenės išvedimo iš Lietuvos atminimo medalis (1993);
* Medalis „Už nuopelnus", KAM (2000);
* Ordinas „Už nuopelnus Lietuvai" (2005).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rimas Jonaitis Archyvuota kopija 2011-08-20 iš Wayback Machine projekto. (CV, LR KAM inf.)
Marriott International|  |
| Forma | Visuomeninė organizacija |
| Pramonė | Turizmas, apgyvendinimas |
| Įkurta | Vašingtonas, JAV (1993 m.) |
| Centrinė būstinė | Merilandas, JAV |
| Svarbiausi darbuotojai | Bill Marriott (direktorius)Arne Sorenson (prezidentas) |
| Įplaukos | 13,8 milijardų EUR (2015 m.) |
| Pajamos | 626 milijonų EUR (2013 m.) |
| Darbuotojų | 199 929 (2013 m.) |
| Tinklalapis | marriott.com |

„**Marriott International**" – vienas iš didžiausių pasaulinių viešbučių tinklų. 1993 m. viešbučių tinklą įkūrė JAV verslininkas J. Willard Marriott. 2014 m. birželį viešbutis atidarė savo 4 000 viešbutį Vašingtone. Iš viso šio tinklo viešbučių yra 80 pasaulio šalių, juose dirba apie 200 000 darbuotojų. 2016 m. Fortune Global 500 sąraše įmonė buvo 83-ia didžiausia bendrovė pasaulyje.

Tinklui „Marriott International" taip pat priklauso viešbučiai „Marriott Hotels & Resorts", „JW Marriott Hotels & Resorts", „Renaissance Hotels & Resorts", „Courtyard by Marriott", „Residence Inn by Marriott", „Fairfield Inn by Marriott", „Marriott Conference Centers", „TownePlace Suites by Marriott", „SpringHill Suites by Marriott", „Marriott Vacation Club Internation", „Horizons by Marriott Vacation Club", „The Ritz-Carlton Hotel Company", „The Ritz-Carlton Club", „Marriott ExecuStay", „Marriott Executive Apartments" „Marriott Grand Residence Club", „Bvlgaria Hotels & Resorts". Didžioji dauguma šių viešbučių veikia pagal franšizės verslo modelį.

2015 m. lapkričio 16 d. Marriott atskleidė planus įsigyti kitą viešbučių kompaniją Starwood Hotels and Resorts Worldwide už 12,2 milijardo dolerių. Po šio sandorio 2016 m. pabaigoje ši įmonė bus didžiausia viešbučių kompanija pasaulyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  The Scene: The Marriott returns to its roots at 4,000th hotel’s grand opening in D.C.
2. ↑  Marriott International Archyvuota kopija 2016-03-06 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Marriott International to acquire Starwood Hotels & Resorts Worldwide in $12.2 billion deal (Video)
**Peter Martin Litfin** (liet. *Pėteris Martinas Litfinas*; g. 1937 m. vasario 6 d. Berlyne, Vokietija) – vokiečių teisininkas, teisėtyrininkas mokestininkas, Vormso taikomųjų mokslų universiteto profesorius.

Biografija
----------

Litfin studijavo teisės mokslus ir makroekonomiką Berlyne, Freiburge (Breisgau), Freiburge (Šveicarija) ir mikroekonomiką Manheime. Freiburge (Šveicarija) 1964 metais apgynė teisės mokslų disertaciją iš Vokietijos mokesčių teisės apie likvidatoriaus pareigas. Ilgą laiką dirbo audito bei mokesčių konsultavimo bendrovėse, advokatas, mokesčių patarėjas, auditorius ir oficiolato advokatas (bažnytinis teisininkas).

Nuo 1977 m. ūkinės ir mokesčių teisės profesorius Vormso aukštojoje mokykloje (Fachhochschule Worms), Mokesčių dalykinės srities aukštojoje mokykloje (kaip tokios vienintelės visoje Vokietijoje) steigėjas. Daugelio knygų apie verslo (ypač vidutinių įmonių) konsultavimą dėl likvidavimo bei mokestinių pareigų autorius ir bendraautoris. *Litfin* – standartinio veikalo (mokymo priemonės) – serijos, skirtos ruošiantis mokesčių konsultavimo profesijoms, pradininkas ir leidėjas (išleistas 21 leidimas). Nuo 2002 metų emeritas. Išgarsėjo vad. Litfin byla dėl profesorių šalutinės veiklos bei pareigų lankytis paskaitose (švietimo teisė).

Bibliografija
-------------

* Likvidavimas ir mokestinės pareigos // *Liquidation und steuerliche Pflichten*, Fachverl. f. Wirtschafts- u. Steuerrecht Schäffer 1954
* *Unternehmenform nach Mass*, Forkel-Verlag Heidelberg 3.Auflage, ISBN 3-7719-6714-7, zusammen mit Heinrich Heyel, Michael App
* Šeimos įmonių vadovas // *Handbuch der Familienunternehmen*, Schmidt Köln 1982
* Mokesčių konsultavimo profesijų egzaminas // *Die Prüfung der steuerberatenden Berufe*, Kiehl Verlag 21. Auflage 2003, ISBN 3-470-54041-1

Nuorodos
--------

* Asmeninis Peter Martin Litfin tinklalapis
* Litfin byla (leidinys *Die Beamtenrepublik*)
* FAZ: *Litfin byla ir švietimo politika*
Urvų piešinio kopija, kuriame vaizduojami arkliai išmarginti dėmėmis ir rankų antspaudai, Brno miesto muziejuje.
**Pėš Merl urvas** (pranc. *Grotte du Pech Merle*) – urvas su vėlyvojo paleolito piešiniais ir raižiniais, esantis Lo departamente, Pietų-Pirėnų regione, Pietų Prancūzijoje.

Tarp tame urve esančių piešinių esama žmogaus rankų, kitų žmonių atvaizdų ir priešistorinių žinduolių tapybos kūrinių, tokių kaip mamutų, tarpanų, šiaurinių elnių, stumbrų ir taurų, iš kurių žymiausi yra dėmėtieji arkliai. Mokslininkai mano, jog jie turėjo simbolinę reikšmę.

Mokslininkai spėja, kad jie buvo sukurti prieš maždaug 25 tūkst. metų Gravetės kultūros žmonių. Taip pat aptinkama kitų piešinių, kurie buvo nutapyti prieš maždaug 17 tūkst. metų Madleno kultūros žmonių. Mokslininkų nuomone, urvas buvo šamanų šventvietė, kurioje buvo atliekamos ritualinės praktikos.

Urvas buvo atrastas kelių paauglių 1922 m. Juos iš dalies paakstino piešinių ieškoti vienas iš jų tėvų – Amédée Lemozi, kuris buvo archeologas mėgėjas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Alpert, Barbara Olins (2013-12-13). „The Meaning of the Dots on the Horses of Pech Merle". *Arts* (anglų) **2** (4): 476–490. doi:10.3390/arts2040476.
|  |
| --- |
| Peter Pringle |
| Gimė | 1945 m. rugsėjo 7 d. (77 metai)  Halifaksas, Kanada |
| Žanrai | popmuzika, eksperimientinė, archajinė muzika |
| Kūrinių kalbos | anglų, prancūzų, šumerų, hebrajų, sen. egiptiečių, huritų ir kt. |
| Veikla | dainininkas, dainų kūrėjas, atlikėjas |
| Instrumentai | vokalas, termenboksas, trautoniumas, kitara, sitaras, surbaharas, lyra ir kt. |
| Aktyvumo metai | 1975–dabar |
| Svetainė | peterpringle.com |

**Piteris Pringlas** (*Peter Pringle*, g. 1945 m. rugsėjo 7 d.) – Kanados dainininkas, muzikas.

Vaikystėje dainavo Kanados operos kompanijos chore, vėliau mokėsi groti liutnia, sitaru, surbaharu, rašė popmuzikos dainas. Dalį jų įdainavo dainininkė En Miurei, kurios pritariamuoju vokalistu buvo Pringlas.

1975 m. persikėlė į Los Andželą, kur išleido debiutinį savo albumą. 1980 m. grįžo į Monrealį, kur toliau leido albumus su popmuzikos dainomis anglų bei prancūzų kalbomis. 1978 ir 1982 m. Kanados muzikiniuose *Juno* apdovanojimuose nominuotas perspektyviausių vokalistų kategorijoje. 1985 ir 1986 m. dalyvavo muzikinėse kampanijose, siekiant paremti 1983–1985 m. bado Etiopijoje aukas bei sergančiuosius ŽIV. 1986 m. Pringlas nominuotas *Genie* apdovanojimuose nominuotas geriausios originalios dainos kategorijoje už kūrinį „Cold As Ice", kurį su Kevinu Hanteriu sukūrė filmui „Tobis Maktigas" (*Toby McTeague*).

1987 m. pastatė monospektaklį, kuriame vaidino dramaturgą ir kompozitorių Noelį Kauardą. Su šiuo, vėliau ir su kitais spektakliais rengė turus ir pasirodymus.

1996 m. Piteris Pringlas baigė savo, kaip popmuzikos atlikėjo karjerą, ėmė groti termenboksu. Įrašė keletą albumų šiuo instrumentu, taip pat rengė gyvus pasirodymus su Monrealio kameriniu orkestru.

Nuo 2007 m. Piteris Pringlas „YouTube" kanale ėmė skelbti populiarumo susilaukusius pasirodymus, kur groja termenboksu, trautoniumu bei senoviniais muzikiniais instrumentais bei atlieka archajinius tekstus originalo kalbomis (Gilgamešo epą, Dovydo psalmę, himną deivei Ningalei, Beovulfą ir kt.).

Diskografija
------------

* *Peter Pringle* (1976 m.)
* *Rain Upon The Sea* (1981 m.)
* *Magicien* (1981 m.)
* *Fifth Avenue Blue* (1982 m.)
* *Pour Une Femme* (1982 m.)
* *Souris-Moi* (1984 m.)
* *Fantasies* (1984 m.)
* *Chansons d’amour (1984 m.)*
* *Pauvre Casanova* (1985 m.)
* *Noel Coward: A Portrait* (1987 m.)
* *Le Jeu d’amour* (1991 m.)
* *Le Secret du Cantique des Cantiques* (1992 m.)
* *Comme j'étais – comme je suis!* (1996 m.)
* *Many Voices* (2003 m.)
* *A Theremin Jewel Box*
* *Dancing Alone* (2021 m.)

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  Peter Pringle, *The Canadian Encyclopedia*
2. 1 2  Peter Pringle, *Pop Music Encyclopedia.*
3. ↑   „AIDS benefit a Canadian first". *Montreal Gazette*, 1986 m. balandžio 23 d.
4. ↑  New Genie ballots sent out after 'Cold as Ice' mix-up". *Vancouver Sun*, February 17, 1987.
5. ↑   „Cowardly actor bravely portrays songwriter". *Kingston Whig-Standard*, July 23, 1992.
6. ↑  Valerio Saggini. „His Other Voices. An Interview with Peter Pringle", *thereminvox.com*
7. ↑  Man plays ‘epic of gilgamesh’ on traditional instrument in Sumerian, *See it Live*
8. ↑  Pringle, Peter, *Canadian Theatre Encyclopedia*
Iran Air|  |
| 

| IATA**IR** | ICAO**IRA** | Šaukinys**IRAN AIR** |
| --- | --- | --- |

 |
| Įkurta | 1944 m. |
| Pagrindinis oro uostas | Merabado tarptautinis oro uostasTeherano Imamo Komeini tarptautinis oro uostas |
| Dažno keleivio programa | SkyGift |
| Lėktuvų skaičius | 43 |
| Maršrutai | 58 |
| Priklauso | Irano nacionalinė oro linijų korporacija |
| Šūkis | "Our Mission Is Your Safety""We Take You There, We Take You Back" |
| Būstinė | Teheranas, Iranas |
| Vadovybė | Farhad Parvaresh |
| Tinklalapis |  |

**Iran Air** (taip pat žinoma kaip **The Airline of the Islamic Republic of Iran**, persiškai *هواپیمايی جمهوری اسلامی ایران*) – pagrindinė Irano oro linijų bendrovė, įkurta 1944 m. Ši bendrovė skraidina keleivius 58 kryptimis pasaulyje, o kompanijos krovinių padalinys **Iran Air Cargo** – krovinius 25 kryptimis.

1944 m. Iranian Airways kompaniją įkūrė Irano verslininkų grupė. Tuomet įmonė aptarnavo vietinius ir regioninius maršrutus bei turėjo vieną reguliarų krovininį skrydį į Europą.

1962 m. įmonė susijungė su kita bendrove „Persian Air Services" ir kartu sukūrė bendrą įmonę Iranian Air.

1965 m. kompanija įsigijo pirmuosius reaktyvinius lėktuvus Boeing 707 ir Boeing 727-100. 1971 m. lėktuvų parką papildė Boeing 737–200, o 1978 m. trys Boeing 747 variantai. Tuomet prasidėjo sparti kompanijos plėtra (vien į Londoną keleivius skraidinta 30 kartų per savaitę).

Aštuntame XX am. dešimtmetyje Iran Air buvo viena sparčiausiai augančių oro linijų pasaulyje. 1976 m. ši kompanija buvo vadinta saugiausia pasaulyje po Qantas.

Po Irano revoliucijos dauguma tarptautinių kompanijos skrydžių buvo peržiūrėti ir atšaukti. 1980 m. prasidėjęs Irano-Irako karas neleido kompanijai atsigauti ir dažnai jos veikla buvo įtakojama įvairių karo veiksmų. Situacija kiek pagerėjo pasibaigus karui 1988 m.

2001 m. kompanija įsigijo penkis naudotus Airbus A310 lėktuvus. Netrukus prasidėjusi įtampa tarp JAV ir Irano dėl pastarojo branduolinės programos neleido Iran Air tinkamai plėstis ir vykdyti savo veiklos. JAV uždraudė visus kompanijos skrydžius į šią šalį.

2010 m. liepos 6 d. Europos Komisija paskelbė apie savo sprendimą įrašyti Iran Air į nesaugių kompanijų sąrašą ir uždraudžianti visus jos skrydžius ES teritorijoje su Airbus A320, Boeing 727 ir Boeing 747 lėktuvais.

2016 m. sausį Iranui dėl šalies branduolinės programos susitarimų laikymosi buvo nutraukti visi skrydžių ir kuro papildymo draudimai Europoje ir JAV. Po šių sprendimų Iran Air sparčiai pradėjo domėtis naujomis galimybėmis įsigyti naujų lėktuvų ar pakoreguoti savo skrydžius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  EU imposes flight ban on Iran Air over safety
2. ↑  Obama lifts ban on selling passenger planes to Iran
3. ↑  Iran Air Resumes Refueling in W. Europe Archyvuota kopija 2016-01-29 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Oro linijų svetainė Archyvuota kopija 2011-02-05 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Iran Air** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |