recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Jonas Gaidamavičius-Gaidys** |
| --- |
| Gimė | 1860 m. rugsėjo 14 d.Kaniūkai, Skudutiškio valsčius |
| Mirė | 1911 m. gruodžio 30 d. (51 metai)Alanta |
|  |
| Veikla | gydytojas, prozininkas, publicistas |
|  |
| Alma mater | Varšuvos universitetas |

**Jonas Gaidamavičius** (literatūrinis slapyvardis **Jonas Gaidys**, 1860 m. rugsėjo 14  d. Kaniūkuose, Skudutiškio valsčius – 1911 m. gruodžio 30 d. Alantoje. Palaidotas Alantos kaimo kapinėse.) – Lietuvos gydytojas, prozininkas, publicistas, Varšuvos lietuvių studentų draugijos „Lietuva" įkūrėjas, varpininkas.

Biografija
----------

Baigęs Alantos pradinę mokyklą, mokėsi Peterburgo gimnazijoje. Studijavo Peterburgo universitete. 1889 m. Varšuvos universitete baigė medicinos mokslus.

Dirbo gydytoju Molėtuose. 1888-1890 m. gyveno tėvo nuomojamame Kazimieravos dvarelyje, nuo 1890 m. – Petro Aleksandrovskoje. 1893 m. stojo į Rusijos imperijos kariuomenės karinę tarnybą ir išvyko į Turkestaną. Išleistas į atsargą pulkininko laipsniu, grįžo į Lietuvą. Nuo 1908 m. dirbo gydytoju Alantoje. Suorganizavo žinomą Kazlų kaimo kapelą.

Studijuodamas 1888 m. įkūrė Varšuvos lietuvių studentų draugiją „Lietuva", jai vadovavo. Vienas iš laikraščio „Varpas" leidimo iniciatorių. Kartu su J. Adomaičiu–Šernu, V. Kudirka 1888 m. parengė „Varpo" prospektą, parašė įžanginį straipsnį jo pirmajam numeriui. 1889 m. daug rašė į „Varpą", paskelbė jo kryptį nustatančių straipsnių. Šiame laikraštyje išspausdino nebaigtą apysaką „Antanas Valys" (1889 m. , Nr. 1-12), apsakymą „Pašauktieji" (1880 m. Nr. 1-3), kitus beletristikos kūrinius, publicistinių straipsnių.

Atminimo įamžinimas
-------------------

1982 m. Utenos kraštotyrininkų pastangų dėka ant J. Gaidamavičiaus-Gaidžio kapo pastatytas liaudies meistro S. Karanausko drožtas ąžuolinis stogastulpis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 140 psl.

Nuorodos
--------

* Bernardas Aleknavičius. Varpą pradėjęs
* „Ne Kudirka „Varpą" leisti sumanė…". „Gilija" (Klaipėda), 2003 Nr.38 ir 39
* Jonas Gaidys-Gaidamavičius (1860–1911)[neveikianti nuoroda]
* Biografija
**Balsas** – darbininkų ir kaimo bendruomenės dvisavaitis žurnalas, ėjęs 1928 m. sausio 28 d. – 1933 m. gegužės 1 d. Karaliaučiuje, Tilžėje, Berlyne.

Istorija
--------

Leido Lietuvos komunistų partijos CK vietoj sustojusio „Mūsų balso". Spausdino Vokietijos KP CK „Peuwag" spaustuvės Karaliaučiaus filialas, O. Mauderodės spaustuvė Tilžėje, privati Berlyno spaustuvė. Išėjo 129 numeriai. Tiražas 800–2000 egz. Per 400–600 egz. platinta užsienyje, o likusieji – nelegaliai Lietuvoje.

Oficialūs leidėjai ir redaktoriai Vokietijos KP veikėjai Francas Merikė ir Robertas Nėdermejeris, faktiškai redagavo redkolegija bei redaktoriai Ignas Gaška, Bronius Pušinis, Icikas Meskupas. 

Bendradarbiavo Aleksandras Gudaitis-Guzevičius, Juozas Jurginis, Aleksas Maginskas, Juozas Mickevičius, Bonuventūras Pauliukevičius, Romas Šarmaitis ir Petras Užkalnis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 51 psl.
2. ↑  Klara Katilienė. *Balsas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 176
| **Jonas Glemža** |
| --- |
| Gimė | 1887 m. sausio 20 d.Auliškis, Panevėžio apskritis |
| Mirė | 1988 m. rugsėjo 13 d. (101 metai)Badenas-Viurtembergas, Vokietija |
|  |
| Veikla | Lietuvos ekonomistas, politinis ir Vokietijos lietuvių bendruomenės veikėjas. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1937 m. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas
 |

**Jonas Glemža** (1887 m. sausio 20 d. Auliškyje, Panevėžio apskritis – 1988 m. rugsėjo 13 d. Badenas-Viurtembergas, Vokietija) – Lietuvos ekonomistas, politinis ir Vokietijos lietuvių bendruomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Mintaujos gimnazijoje, dalyvavo „Kūdikėlio" draugijos veikloje. 1905 m. revoliucinių įvykių dalyvis. 1906 m. vasario 19 d. dalyvavo Šiaulių kalėjimo užpuolime, siekiant išvaduoti politinius kalinius. Suimtas ir Vilniaus karo teismo nuteistas 15 mėn. kalėti, bet po metų paleistas.

1907–1914 m. studijavo Petrapilio komercijos institute. 1914 m. mobilizuotas, tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. 1917 m. – Petrapilio lietuviams tremtiniams šelpti komiteto sekretorius. 1917 m. Pskove įsteigė Lietuvių liaudies universitetą ir jame dėstė.

1919 m. grįžo į Lietuvą. 1919–1925 m. – Lietuvos kariuomenės intendanto pavaduotojas, 1925–1927 m. – bendrovės „Lietūkis" skyriaus vedėjas, 1927–1940 m. ir 1943–1944 m. – kooperatinės bendrovės „Pienocentras" valdybos pirmininkas, direktorius, vyr. direktorius, Kooperatyvų sąjungos direktorius, draudimo bendrovės „Kooperacija" pirmininkas, daugelio kitų ekonominių organizacijų steigėjas ir vadovas. „Rotary" klubo narys, „Kultūros" bendrovės narys.

1944 m. liepos mėn. pasitraukė į Vokietiją, 1958–1965 m. Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto (VLIK) Vykdomosios Tarybos ir, su Steponu Kairiu – VLIK‘o Valdybos pirmininkas. Nuo 1950 m. Pasaulio lietuvių bendruomenės Vokietijoje ūkio ir finansų skyriaus vedėjas. 1957 m. – Lietuvių šalpos draugijos „Labdara" steigėjas Vokietijoje, aprūpino lietuviška spauda Seinų, Suvalkų ir Astravo lietuvius. 1957–1965 m. Lietuvos telegramų agentūros „Elta" direktorius, „Eltos" registruotos draugijos valdybos pirmininkas. Leido „Eltos savaitinį informacinį biuletenį", rengė tekstus Romos, Vatikano ir Madrido radijo stotims. Pajūryje išlaikė radijo priėmimo–pasiklausymo stotį.

1954 m. vasario 27 d.–28 d. Socialistų Internacionalo Europos konferencijos Briuselyje delegatas, Socialistų Internacionalo V Kongreso dalyvis, 1959 m. – VI Kongreso, 1961 m. – VII Kongreso, 1963 m. – VIII Kongreso delegatas.  1958 m. – Rytų ir Vakarų Europos socialistų unijos konferencijos delegatas. 1967 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos Užsienio delegatūros „Veiklos gairių" autorius.

Įvertinimas
-----------

* 1937 m. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jonas Glemža (politikas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 752 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 152 psl.
| **Balys Bazevičius** |
| --- |
| Gimė | 1925 m. spalio 15 d. (98 metai) |
|  |
| Veikla | pedagogas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis institutas |

**Balys Bazevičius** (g. 1925 m. spalio 15 d. Domantonys, Alytaus apskritis) – Lietuvos pedagogas, redaktorius.

Biografija
----------

Mokėsi Alytaus gimnazijoje, Marijampolės mokytojų seminarijoje, Vilniaus pedagoginiame institute studijavo istoriją. Baigė Žurnalistikos kursus prie LKP CK Vilniuje ir sąjunginio Radijo komiteto Maskvoje.

Mokytojavo Varėnos rajono Krokšlio pradžios mokykloje, dirbo Alytaus 2–osios pradžios mokyklos vedėju.

Žurnalistinį darbą pradėjo 1945 m. Alytuje, laikraščio „Tarybinė Dzūkija" redakcijoje, 1947–1950 m. laikraščio redaktorius; nuo 1947 m. ir „Tiesos" korespondentas Dzūkijoje. 1951–1954 m. Lietuvos radijo visuomeninių–politinių laidų vyriausias redaktorius, 1954–1957 m. – „Valstiečių laikraščio" skyriaus vedėjas, 1957–1960 m. – žurnalo „Mokslas ir gyvenimas" atsakingasis sekretorius, 1960–1961 m. – Tarybinio informacijų biuro korespondentas Lietuvai. 1961–1987 m. žurnalo „Kooperatininkas" vyriausias redaktorius. Rašė daugiausia žemės ūkio, prekybos, ekonomikos temomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 59-60 psl.
| Liepona |
| --- |
| **Ilgis** | 35,1 km |
| **Baseino plotas** | 104,6 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,65 m³/s |
| **Ištakos** | Sūduvos aukštuma |
| **Žiotys** | Širvinta |
| **Šalys** | Lietuva, Rusija |

**Liepona** (rus. *Лепона*, vok. *Lepone*) – upė Lietuvoje (Vilkaviškio rajonas) ir Rusijoje (Kaliningrado sritis, Nesterovo rajonas); Širvintos kairysis intakas (Šešupės baseinas).

Liepona prasideda Lietuvos teritorijoje, Kylininkų apylinkėse, 13 km į pietus nuo Kybartų, Vištyčio regioniniame parke. Teka į šiaurės vakarus, toliau per visą ilgį (22,9 km) upe išvesta Lietuvos–Rusijos valstybinė siena. Įteka į Širvintą 28 km nuo jos žiočių, ties Stanaičiais.

Intakai: Šilupė, Karklė (dešinieji).

Lieponos ilgis 35 km, baseino plotas 105 km². Vaga kai kur reguliuota, plotis 4-6 m, gylis 1,4-1,9 m. Vidutinis nuolydis – 200 cm/km. Srovės greitis 0,2-l m/s. Vidutinis debitas žiotyse 0,58 m³/s. 1980 m. likus 16 km iki žiočių (ties Kurpikais) Liepona patvenkta, susidaręs 26 ha tvenkinys.

Pagrindinės gyvenvietės prie upės: Kybartai, Černyševskojė (Eitkūnai).

Istorija
--------

Siena su Rytų Prūsija Lieponos upe nekinta nuo 1422 m. 1940 m. birželį, Lietuvą okupuojant TSRS kariuomenei, per nusekusią Lieponos upę į Vokietiją pasitraukė tuometinis prezidentas Antanas Smetona.

Nuorodos
--------

* Lepona Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom V, psl. 152 (lenk.)

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Algirdas Rainys. *Liepona*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 141 psl.
| **Jonas Kalnėnas** |
| --- |
| Gimė | 1901 m.Antalgė, Rimšės valsčius |
| Mirė | 1941 m. (~40 metų)Sverdlovskas, dab. Jekaterinburgas |
|  |
| Veikla | Lietuvos žurnalistas, visuomenės veikėjas. |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Jonas Kalnėnas** (iki 1925 m. *Zagorskas* 1901 m. Antalgėje, Rimšės valsčius – 1941 m. Sverdlovsko, dab. Jekaterinburgas, kalėjime) – Lietuvos žurnalistas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1919–1921 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. Dalyvavo 1923 m. Klaipėdos krašto sukilime. Lankė J. Vaičkaus vaidybos studiją, Vytauto Didžiojo universitete (iki 1930 m. Lietuvos universitetas) studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą.

1931–1940 m. redagavo žurnalą „Trimitas", 1932-1941 m. vienas Lietuviškosios enciklopedijos redaktorių. 

1934 m. išrinktas Kauno miesto tarybos nariu. Dalyvavo Šaulių, Lietuvos valstiečių liaudininkų, Lietuvos jaunimo, Savanorių sąjungos (kurį laiką jos Kauno skyriaus pirmininkas), Vilniaus vadavimo, Pasaulio lietuvių, Lietuvos žurnalistų ir kitų visuomeninių organizacijų veikloje. Bendradarbiavo laikraštyje „Lietuvos žinios", žurnaluose „Karys", „Jaunimas" ir kituose. 1940 m. sovietinių okupantų suimtas, kalintas Kauno kalėjime, vėliau paleistas. 1941 m. birželio 14 d. su šeima ištremtas į Sibirą, žuvo kalėjime.

Iš vokiečių kalbos išvertė E. M. Remarko „Vakarų fronte nieko naujo", 1929 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 202 psl.
2. ↑  *Jonas Kalnėnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 222 psl.
Bandža
**Bandža** (angl. *banjo*) – muzikos instrumentas, gnaibomasis chordofonas. Bandža gimininga Afrikos liutniai ir Europos mandolinai. Skirtingai, nei mandolina, bandžos garsas aštresnis ir labiau žvangantis.

Konstrukcija
------------

Bandžos korpusas yra dengtas odos membrana vienpusio būgnelio (tambūrino) pavidalo, ilgu kakleliu su galvute. Išilgai bandžos korpuso užtempiama nuo 4 iki 9 viengubų arba dvigubų metalinių stygų. Skambinama pirštais arba plektru.

Istorija
--------

Laikoma, kad bandžos yra kilę iš V. Afrikos. XVII a. jos, kartu su juodaodžiais vergais atgabentos į JAV. Buvo vartojamos klajojančių juodaodžių muzikantų baladėms pritarti, Lotynų Amerikos šokių muzikoje, menestrelių vaidinimuose. XIX a. pab. – XX a. pr. tapo džiazo muzikos instrumentu. Lietuvoje paplito nuo XX a. pr. ir vartota džiazo ansambliuose, Kantri ir pramoginės muzikos dainoms, šokiams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bandža*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 603 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bandža** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Jonas Pranas Palukaitis** |
| --- |
| Gimė | 1916 m. spalio 10 d.Runkiai, Kazlų valsčius |
| Mirė | 2009 m. birželio 12 d. (92 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, leidėjas |

**Jonas Pranas Palukaitis** (1916 m. spalio 10 d. Runkiuose, Kazlų valsčius, Marijampolės apskritis – 2009 m. birželio 12 d. Kaune) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, leidėjas.

Biografija
----------

1939 m. brandos atestato egzaminus išlaikė Valstybinėje egzaminų komisijoje. Iki 1940 m. bendradarbiavo leidiniuose „Vilniaus balsas", „Ateitis", „Karys".

1944 m. atsidūrė Vokietijos karo pabėgėlių stovykloje, kur aktyviai įsijungė į lietuviškosios spaudos darbą. 1945–1946 m. leido ir redagavo Bambergo lietuvių informacinį biuletenį „Naujienos", 1946–1948 m. Šveinfurte – biuletenį „Tėviškės garsas", 1948–1950 m. Memingene – laikraščius „Mintis" ir „Lietuvis". 1948–1949 m. Domštadto prie Ulmo stovyklos radijo žinių biuletenio redaktorius.

Persikėlęs gyventi į JAV, 1951–1952 m. buvo leidinių „Akiračiai" („Karys") bei „Atspindžiai", 1958–1963 m. laikraščio „Dirva" redaktorius, 1964 m. – spaustuvės „Viltis", 1965–1972 m. spaustuvės „Galinda" vedėjas, 1976–1981 m. „Draugo" ofseto skyriaus vedėjas. 1994 m. sugrįžo į Lietuvą.

Su Jonu Puzinu suredagavo lietuvių tautininkijos istorinę apžvalgą „Tautinės minties keliu". Išvertė įvairių autorių beletristikos, reportažinio ir memuarinio pobūdžio knygų. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. 

Mirė 2009 m. birželio 12 d. Kaune. Palaidotas Višakio Rūdos kapinėse (Kazlų Rūdos sav. Marijampolės apskr.)

Bibliografija
-------------

* Tautinės minties keliu: lietuvių tautininkijos istoriniai bruožai (redagavo Jonas Puzinas ir Jonas Pranas Palukaitis). – Chicago, 1979.
* Lietuvių periodika Vakarų Europoje 1944–1952 m. – Vilnius: Žurnalistika, 1993.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 372 psl.
*Kitos reikšmės – Baras (reikšmės).*
**Baras** – literatūros ir meno žurnalas, leistas 1925 m. Kaune.

Istorija
--------

Ėjo kartą per mėnesį. Leido „Dainavos" bendrovė. Jos nariai: Vincas Krėvė, Balys Sruoga, Juozas Tumas-Vaižgantas, Petras Vaičiūnas, Mykolas Vaitkus. Spausdino „Švyturio" spaustuvė Kaune. Išėjo 10 numerių.

Spausdino lietuvių ir užsienio šalių literatūros kūrinius, nagrinėjo lietuvių literatūros, knygos istorijos, teatro, architektūros, muzikos, baleto ir kitų meno sričių problemas. Žurnale bendradarbiavo skirtingų pakraipų menininkai, tarp jų Jurgis Baltrušaitis, Kazys Binkis, Mykolas Biržiška, Vaclovas Biržiška, Sofija Čiurlionienė, Vladas Didžiokas, Paulius Galaunė, Augustinas Gricius, Motiejus Gustaitis, Juozapas Albinas Herbačiauskas, Adomas Lastas, Maironis, Vincas Mykolaitis-Putinas, Stasys Santvaras, Jurgis Savickis, Antanas Sutkus, Ignas Šeinius, Stasys Šimkus, Adomas Varnas, Antanas Vienuolis, Viktoras Žadeika ir kt. 

Redaktorius Faustas Kirša.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 57 psl.
*Kitos reikšmės – Lietuva (reikšmės).*
**Lietuva** – *Lietuvos visuomenės ir politikos dienraštis*, leistas nuo 1919 m. sausio 11 d. iki 1928 m. sausio 31 d. , oficialus Lietuvos Respublikos Vyriausybės leidinys.

Istorija
--------

Įkurtas vietoj „Lietuvos aido". Nuo 1928 m. vasario mėn. vietoj „Lietuvos" vėl ėjo „Lietuvos aidas". Spausdino Lietuvos valstybinė spaustuvė. Tiražas 1923 m. – 18 000 egzempliorių. Nuo 1928 m. vasario 1 d. vietoje „Lietuvos" vėl pradėjo eiti „Lietuvos aidas".

1943–1944 m. atkurtas kaip antinacinės rezistencijos lietuvių tautos nelegalus laikraštis. Ėjo Šiauliuose, leido visuomenės veikėjai.

Leido priedus:

* „Sekmoji diena" 1920–1921 m. red. Faustas Kirša,
* „Krivulė" 1925–1928 m. red. Kazys Puida,
* „Iliustruotoji Lietuva" 1926–1928 m. red. Zigmas Kuzmickis, ir kt.

Bendradarbiavo Kazimieras Būga, Adomas Dundzila, Petras Klimas, Jonas Kriaučiūnas, Ignas Lapienis, Jonas Martynas Laurinaitis, Pijus Ruseckas, Jurgis Savickis, Vincas Steponaitis, Antanas Sutkus, Juozas Tumas-Vaižgantas, Antanas Vienuolis, Juozas Žiugžda ir kiti.

Redaktoriai
-----------

* Albinas Rimka – 1919 m.
* Vilius Gaigalaitis – 1919–1920 m.
* Matas Bagdonas – 1921–1922 m. ir 1927–1928 m.
* Balys Sruoga – 1921–1923 m.
* Mykolas Biržiška – 1923 m.
* Kazimieras Jokantas – 1923–1925 m. ir 1926–1927 m.
* Juozas Purickis – 1925–1926 m.
* Pranas Dailidė – 1926 m.
* Mikas Bagdonas – 1926 m. 1928 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Žeimantas. *Lietuva (dienraštis)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 146 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 276-277 psl.
| **Jonas Zigmantas Bačiulis** |
| --- |
| Gimė | 1925 m. birželio 17 d.Kampiškiai, Garliavos valsčius |
| Mirė | 2006 m. sausio 7 d. (80 metų)Kaunas |
|  |
| Veikla | žurnalistas, pedagogas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Jonas Zigmantas Bačiulis** (1925 m. birželio 17 d. Kampiškiai, Garliavos valsčius, Kauno apskritis – 2006 m. sausio 7 d. Kaunas) – Lietuvos žurnalistas, pedagogas.

Biografija
----------

1945 m. baigė Kauno mokytojų seminariją, 1950 m. – lituanistiką  Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete.

1945 m. Respublikinio pedagoginio kabineto metodistas, 1946 m. – Lietuvos radijo pranešėjas. 1948–1949 m. Veiverių gimnazijos mokytojas. Nuo 1949 m. laikraščio „Tarybų Lietuva" kultūros skyriaus vedėjas, 1950–1954 m. laikraščio „Kauno tiesa" redakcijos skyriaus vedėjas. 1954–1962 m. Kauno Aušros vidurinės mokyklos direktorius, nuo 1962 m. – Kauno politechnikos instituto filosofijos katedros vyresnysis dėstytojas, 1969–1989 m. – daugiatiražio laikraščio „Už tarybinį mokslą" redaktorius.

Daugiausia rašė kultūros, švietimo, moralės, aukštųjų mokyklų gyvenimo temomis. Nuo 1963 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys, Kauno skyriaus valdybos narys, Spaudos veteranų sekcijos pirmininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 47 psl.
| **Jonas Šimkus** |
| --- |
| Gimė | 1906 m. rugpjūčio 17 d.Ryga, Latvija |
| Mirė | 1965 m. spalio 28 d. (59 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | rašytojas, žurnalistas, redaktorius |
| Partija | 1942 m. SSKP |

**Jonas Šimkus**  (1906 m. rugpjūčio 17 d. Rygoje – 1965 m. spalio 28 d. Vilniuje) – Lietuvos rašytojas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1925 m. baigė Palangos progimnaziją, 1927 m. persikėlė į Kauną, mokėsi suaugusiųjų gimnazijoje. 1930–1931 m. vienas žurnalo „Trečias frontas" organizatorių ir bendradarbių. 1933–1940 m. dirbo laikraščio „Lietuvos žinios" redakcijoje, bendradarbiavo laikraštyje „Sekmadienis". 1940–1941 m. redagavo laikraščius „Lietuvos aidas", jį pakeitusius „Darbo Lietuva" ir „Tarybų Lietuva".

Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, dirbo Maskvos radijo lietuviškų laidų redakcijoje. 1942 m. redagavo laikraštį „Tiesa", 1943–1945 m. „Tarybų Lietuva" ir jo priedus „Literatūra ir menas" (1942–1944 m.), „Pionierius" (1943–1944 m.). 1946–1949 m. laikraščio „Tiesa" redaktoriaus pavaduotojas ir savaitraščio „Literatūra ir menas" vyriausiasis redaktorius. 1946 m. dalyvavo karo nusikaltėlių Niurnbergo teismo procese, parašė apybraižų iš šio proceso. 1948–1954 m. Lietuvos rašytojų sąjungos pirmininkas. 1954–1957 m. žurnalo „Pergalė" vyriausiasis redaktorius. 1956 m. LSSR nusipelnęs kultūros veikėjas.

1949–1952 m. kandidatas į LKP CK narius, 1947–1959 m. LSSR AT deputatas.

Kūryba
------

Eilėraščius pradėjo spausdinti 1925 m. Išleido poezijos, apsakymų rinkinių, parašė kritikos straipsnių, recenzijų, feljetonų, atsiminimų apie Petrą Cvirką, Liudą Girą, išvertė užsienio rašytojų kūrinių. 

Jono Šimkaus poezijai būdinga miglotas lyrizmas, prozaizmai, šūksminga retorika, miesto peizažas. Prozoje ryškios socialinio supriešinimo tendencijos, natūralizmo ir ekspresionizmo apraiškos. Kaip literatūrinio gyvenimo administratorius, pokariu vykdęs publikuojamų kūrinių ideologinę priežiūrą, turėjo didelės įtakos lietuvių literatūros sovietizacijai.

Bibliografija
-------------

* *Užu durų*, poezija, 1927 m.
* *Pasakos iš cemento*, 1929 m.
* *Kova dėl Dievo*, apsakymai, 1937 m.
* *Apsakymai*, 1953 m.
* *Ryt bus gražu*, apsakymai, 1962 m.
* *Apie literatūrą*, kritikos straipsnių, recenzijų rinkinys, 1956 m.
* *Raštai*, T. 1-5, 1968–1971 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Kubilius. *Jonas Šimkus*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. - 202
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 490 psl.
3. ↑  Jonas Laurušas. Jonas Šimkus / Lietuvių literatūros enciklopedija. – Vilnius: Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas, 2001. – p. 488. – ISBN 9986-513-95-2
4. ↑  Jonas Šimkus. *Pasakos iš cemento*

Literatūra
----------

* Stasys Lipskis. Jonas Šimkus, Vaga, 1981 m.
| **Jonas Šiožinys** |
| --- |
| Gimė | 1915 m. liepos 9 d.Šiožiniai, Utenos apskritis |
| Mirė | 1987 m. liepos 18 d. (72 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | poetas, prozininkas, žurnalistas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Jonas Šiožinys** (1915 m. liepos 9 d. senu stiliumi – birželio 26 d. Šiožiniuose, Utenos apskritis – 1987 m. liepos 18 d. Vilniuje) – Lietuvos poetas, prozininkas, žurnalistas, vertėjas.

Biografija
----------

1938–1940 m. dirbo Marijampolės spaustuvėje, 1940 m. – žurnalo „Liaudies sveikata" redakcijoje, 1941–1943 m. – Antalieptės bibliotekoje, 1946–1953 m. – Mokslų akademijos Centrinėje bibliotekoje. 1954 m. baigęs Vilniaus bibliotekinį technikumą, iki 1957 m. studijavo bibliotekininkystę Vilniaus universitete. 1957–1976 m. dirbo laikraščio „Lietuvos pionierius" redakcijoje.

Kūryba
------

Eilėraščius pradėjo spausdinti 1934 m. vaikų spaudoje. Bendradarbiavo leidiniuose „Jaunasis ūkininkas", „Šaltinėlis", „Žiburėlis", „Žvaigždutė", nuo 1934 m. – „Karys", „Jaunoji karta", „Lietuvos ūkininkas". Išvertė rusų, baltarusių, ukrainiečių, lenkų poetų kūrinių.

Bibliografija
-------------

* *Debesėliai*, eilėraščių ir apsakymų vaikams rinkinys, 1936 m.
* *Smėlio nameliai*, eilėraščių ir apsakymų vaikams rinkinys, 1938 m.
* *Sesutės juosta*, poezija, 1939 m.
* *Baltos langinės*, poezija, 1973 m.
* *Rogių kelias*, poezija, Vaga, 1976 m.
* *Kiškučių vasara*, eilėraščių ir apsakymų vaikams rinkinys, Vaga, [[[1980]] m.
* *Margi vasarojai*, poezija, 1981 m.
* *Varnalėšos berniukas*, poezija, 1984 m.
* *Indrajos giminė*, poezija, 1985 m.
* *Diena kaip uoga*, eilėraščių ir apsakymų vaikams rinkinys, [[[1986]] m.

Įvertinimas
-----------

1989 m. Šiožinių kaime Lietuvos kraštotyros draugijos Utenos skyriaus rūpesčiu atidengtas stogastulpis (autorius – Stasys Karanauskas).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 491 psl.
**Bendrinė kalba** – kalbos kultūros ir norminimo leidinys, einantis nuo 1961 m. Vilniuje.

Istorija
--------

1961–2014 m. leidinys vadintas „Kalbos kultūra". Leidžia Lietuvių kalbos institutas (iki 1991 m. – Lietuvių kalbos ir literatūros institutas) po du sąsiuvinius per metus, pastaraisiais metais išeina po vieną sąsiuvinį. Sąsiuvinio apimtis apie 10 autorinių lankų. Tiražas 1961 m. – 7000 egz. 1997 m. – 1500 egz.  Nuo 1994 m. pradėtas leisti atskiras leidinys „Terminologija"

Redakcinės kolegijos nariais yra buvę kalbininkai Gintautas Akelaitis, Vytautas Ambrazas, Vincentas Drotvinas, Kazimieras Gaivenis, Angelė Kaulakienė, Jonas Kruopas, Vitas Labutis, Vitalija Maciejauskienė, Rita Miliūnaitė, Gertrūda Naktinienė, Juozas Pikčilingis, Aldonas Pupkis, Marija Zavjalova, Kazimieras Romualdas Župerka.

Redaktoriai
-----------

* Kazys Ulvydas – 1961–1991 m.
* Pranas Kniūkšta – 1991–2003 m.
* Rasuolė Vladarskienė – nuo 2003 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 202 psl.

Nuorodos
--------

* Kalbos kultūra Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
*Kitos reikšmės – Lietuvis (reikšmės).*
**„Lietuvis"** – Lietuvių tautininkų sąjungos visuomenės, politikos, mokslo ir literatūros laikraštis, ėjęs 1924–1928 m. Kaune.

Istorija
--------

Leido „Tautininko" bendrovė. Pirmasis numeris išėjo 1924 m. lapkričio 14 d. Iš pradžių buvo savaitraštis, nuo 1927 m. – dienraštis. 

Rašė ekonomikos, švietimo, teisės, kalbos, politikos klausimais. 1928 m. vasario 1 d. prijungtas prie Kaune atkurto laikraščio „Lietuvos aidas".

**Bendradarbiavo:** Vytautas Alantas, Bronė Buivydaitė, Valentinas Gustainis, Vincas Krėvė, Donatas Malinauskas, Pranas Mašiotas, Ona Pleirytė-Puidienė, Antanas Vienuolis, Antanas Vireliūnas ir kiti.

**Atsakingieji redaktoriai:** O. Ambraziejūtė, E. Mėlynaitė, E. Sidaravičienė, faktiškai redagavo Petras Vaičiūnas, Antanas Smetona, Augustinas Voldemaras, Liudas Noreika, Izidorius Tamošaitis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 277 psl.
2. ↑  Vytautas Žeimantas. *Lietuvis 2*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 148 psl.
|  Natkiškių evangelikų liuteronų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Tikėjimo srovė** | liuteronai |
| **Savivaldybė** | Pagėgių savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Natkiškiai |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1904 m. |
| **Stilius** | neogotika |

**Natkiškių evangelikų liuteronų bažnyčia** – evangelikų liuteronų bažnyčia, stovėjusi Natkiškiuose, Pagėgių savivaldybėje, sugriauta per Antrąjį pasaulinį karą.

Parapija Natkiškiuose atsikūrė 1993 m. veikia maldos namai.

Istorija
--------

Evangelikų liuteronų bažnyčia Natkiškiuose buvo pastatyta 1904 m. talpino 600 žmonių.

Per Pirmąjį pasaulinį karą Natkiškius buvo užėmusi rusų kariuomenė. Kunigą M. Šiuišelį suėmė ir kartu su žmona ištrėmė į Sibirą. 1916–1918 m. jį pakeitė Dovydas Jurkaitis. Karui pasibaigus, Šiuišelis grįžo, o 1921 m. buvo palaidotas Natkiškių kapinaitėse. Jį pakeitė Kurtas Hochleiteris, dirbęs iki 1927 m. Po to parapijos dvasininku buvo škotų kilmės kunigas Alexanderis Oligvie. Paskutinis Natkiškių parapijos dvasinis vadovas buvo Heinrichas Zippelis, dirbęs 1942–1944 m.

Parapijos steigimo laikotarpiu, 1902 m. Natkiškių bendruomenėje buvo maždaug 3 300 žmonių, iš jų lietuvininkų 2 000 (arba 60,6 %). Parapijiečių skaičius nedaug tepasikeitė ir pokario laikotarpiu: 1921 m. jų užregistruota 3 025, 1926 – 3 026 ir 1936 m. – 3 156.

1944 m. Natkiškių maldos namai buvo sugriauti. Po karo parapija neatsikūrė. Parapijiečiai lankė artimiausią Katyčių bažnyčią.

Parapija atgimė praėjus daugiau kaip 40 metų, Lietuvai atgavus nepriklausomybę. Nedidelė bendruomenė (jos komiteto pirmininkas Augustas Dienas) per metus įsirengė savo maldos namus, kuriuos 1993 m. gegužės 31 d. kartu su kitais dvasininkais pašventino vietinis kunigas L. Fetingis. 1997 m. bendruomenėje buvo 90 žmonių.

Architektūra
------------

Bažnyčia buvo jubiliejinės serijos, neogotikinė. Vienabokštis netinkuotas statinys, raudonų plytų, pagražintas paaukštintoje galinėje sienoje išdėstytais siaurais langais, stačiakampiais bokšteliais. Sakykla medinė, pakylėta ant aukšto mūro pagrindo. Virš altoriaus kabėjo ornamentais, medžio pjaustymais padailintas kryžius. Sienos dekoruotos, lubos medinės. Bažnyčioje kabėjo trys varpai, buvo grojama Karaliaučiaus „Novak" firmos vargonais.

Nuorodos
--------

* Parapijos istorija Archyvuota kopija 2017-12-01 iš Wayback Machine projekto.
* Pagėgių savivaldybės bažnyčios Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
| **Jonė Gerulaitytė** |
| --- |
| Gimė | 1898 m. birželio 16 d.Paežerių valsčius, Vilkaviškio apskritis |
| Mirė | 1945 m. vasario 13 d. (46 metai)Drezdenas |
|  |
| Veikla | žurnalistė |
|  |
| Alma mater | Lietuvos universitetas |

Lietuvos žurnalistų sąjungos nariai (apie 1932 m.). Sėdi, iš kairės: V.Rastenis, E.Turauskas, J.Purickis (vadovas), J.Gerulaitytė. Stovi, iš kairės: J.Paleckis, A. Gricius, J. Kardelis, V. Kemežys, A. Bružas.
**Jonė Gerulaitytė** (1898 m. birželio 16 d. Paežerių valsčius, Vilkaviškio apskritis – 1945 m. vasario 13 d. Drezdenas) – Lietuvos žurnalistė.

Biografija
----------

1928 m. baigė Lietuvos universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą.

1924–1944 m. dirbo telegramų agentūroje ELTA: korespondentė, redaktorė, vyriausioji redaktorė. 1938–1940 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos reikalų vedėja. Bendradarbiavo leidiniuose „Moteris", „Iliustruotas pasaulis" ir kt. Žuvo Drezdeno bombardavimo metu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 148 psl.
| **Benediktas Babrauskas** |
| --- |
|  |
| 1934 metais |
| Gimė | 1910 m. liepos 1 d.Akšeliškė, Kurtuvėnų valsčius |
| Mirė | 1968 m. gruodžio 13 d. (58 metai)Ciceras, JAV |
|  |
| Veikla | rašytojas, poetas, kritikas, žurnalistas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Benediktas Babrauskas** (1910 m. liepos 1 d. Akšeliškėje, Kurtuvėnų valsčius – 1968 m. gruodžio 13 d. Cicere, JAV) – lietuvių rašytojas, poetas, kritikas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1928 m. baigė Šiaulių gimnaziją. Studijavo Vytauto Didžiojo universitete. 1930–1934 m. laikraščio „Lietuvos studentas" redaktorius. 1934–1937 m. Telšių gimnazijos mokytojas, 1938–1940 m. dirbo Mažeikių, 1940–1941 m. Naujosios Vilnios gimnazijose, 1941–1944 m. Kauno mokytojų seminarijoje. 1944 m. išvyko į Austriją, vėliau į Vokietiją. 1945–1949 m. dirbo Viurtenbergo lietuvių gimnazijoje.

1949 m. išvyko į JAV, gyveno Čikagoje. 1950–1964 m. dirbo Čikagos aukštesniojoje lituanistinėje mokykloje. Nuo 1950 m. Čikagos lietuvių rašytojų klubo pirmininkas, 1951–1958 m. Lietuvių rašytojų draugijos pirmininkas. 1961–1963 m. Lietuvių fondo tarybos sekretorius. Vienas lietuvių bendruomenės Kultūros fondo steigėjų, 1955–1957 m. vicepirmininkas.

Kūryba
------

Literatūros, kalbos ir kultūros temomis bendradarbiavo leidiniuose „Naujoji Romuva", „Linija", „Skynimai", „Pradalgės", „Vairas", „Dienovidis", „Draugas", „Aidai", „Gabija". 1933 m. išspausdino atgarsio susilaukusį straipsnį „Rašoma taip, o rašysim kaip?", 1948 m. išėjo jo redaguota mokyklinė antologija „Lietuvos keliu". 1962 m. parengė naują „Dabartinės lietuvių kalbos žodyno" leidimą. 1965 m. parengė ir redagavo „Lietuvių beletristikos antologiją".

Bibliografija
-------------

* Eilėraščių krautuvė, eilėraščių rinkinys, 1931 m.
* Lietuvių literatūros istorija (trumpa apžvalga), 1932 m.
* Kirčiavimo taisyklės, 1939 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rimantas Glinskis. *Benediktas Babrauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 413 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 47 psl.
**Noahidizmas** – monoteistinė ideologija, paremta Septyniais Nojaus įsakymais. Pagal halachą, nežydai nėra įpareigoti atsiversti į judaizmą, tačiau jiems reikia laikytis Septynių Nojaus įsakymų. Prisijungusieji prie šių įsakymų laikymosi ir juos palaikančių organizacijų vadinami **B'nei Noah** (hebr. ‏בני נוח‏‎), **Nojaus vaikais** ar **noahidais**. Nėra statistinių duomenų kiek iš viso pasaulyje egzistuoja besilaikančių Nojaus įsakymų. Noahidų yra JAV, Pietų Amerikoje ir Europoje. Nojaus sūnų, noachitų terminu dar iki „Bnai Noah" atsiradimo save vadino masonai.

Hebrajų kalbos terminas „B'nei Noah", kaip Nojaus palikuonims, taikomas visiems nežydams. Vis dėlto šiais laikais šis terminas taip pat vartojamas, kalbant apie tuos nežydus, kurie laikosi Nojaus įsakymų.

Pasak Tanacho, visi žmonės yra Nojaus palikuonys. Nojus ir trys jo vaikai (Šemas, Chamas ir Jefetas) bei jų žmonos išsigelbėjo nuo tvano pasistatytu laivu (arka). Nojaus šeimai palikus arką, Dievas sudarė su jais sandorą:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | Dievas palaimino Nojų bei jo sūnus ir tarė jiems: „Būkite vaisingi ir dauginkitės, pripildykite žemę. Bijos jūsų ir drebės prieš jus visi žemės gyvuliai, visi padangių paukščiai visa, kas juda žemėje, ir visos jūrų žuvys. Į jūsų rankas jie atiduoti. Kas juda ir yra gyva, bus jums maistui. Duodu juos visus jums, lygiai kaip daviau jums žaliuosius augalus. Tiktai mėsos su jos gyvybe, su krauju joje, nevalgysite. Taip pat ir už jūsų kraują, jūsų gyvybę, reikalausiu atsiskaityti: iš kiekvieno gyvulio to reikalausiu ir iš žmonių iš kiekvieno už artimo kraują reikalausiu atsiskaityti už žmogaus gyvybę. Kas pralieja žmogaus kraują, to kraują taip pat pralies žmogus, nes pagal savo paveikslą Dievas sukūrė žmogų. O jūs būkite vaisingi ir dauginkitės, pliskite žemėje ir užvaldykite ją!"  *Pr 9, 1-7*  |  |

Pagal Talmudą, ši sandora apėmė ir Septynis Nojaus įsakymus. Taigi, B'nei Noah, visi žmonės, būdami Nojaus palikuonys, yra pavaldūs Nojaus įsakymams.

Ortodoksinis judaizmas paprastai neskatina atsivertimo į judaizmą, tačiau tiki, kad judėjai turi pareigą suteikti žinių žmonėms, besidomintiems Nojaus įsakymų įgyvendinimu. Kai kurios judėjų grupės, tokios kaip Chabad Lubavitč judėjimas, grupės, susijusios su Dor Daim, ypač aktyviai stengiasi populiarinti Septynis Nojaus įsakymus.

Nedidelės grupės, vadinančios save B'nei Noah (Nojaus vaikais), paskutiniu metu sukūrė organizuotas bendruomenes, kurios laikosi Nojaus įsakymais apibrėžtų moralės normų. Sukurta noahidų tinklalapių.

Išnašos
-------

1. ↑  Albert G. Mackey, "A Lexicon of Freemasonry", 1860; skirsnis "Noachidae".
**„Lietuvių dienos"** (angl. *Lithuanian days*) – JAV lietuvių mėnesinis iliustruotas tautinės pakraipos žurnalas, 1950–1992 m. leistas Los Andžele.

Istorija
--------

Žurnalas įsteigtas vietoj 1945–1949 m. ėjusio žurnalo „Kalifornijos lietuvis". Leidėjas Antanas Skirius. Leistas lietuvių ir anglų („Lithuanian Days") kalbomis. Kiekviename numeryje spausdinta 50-60 fotonuotraukų, 16 psl. lietuviško teksto ir 8 p. angliško. Leido „Kalifornijos lietuvių almanachą", 1953 m. išleido „Amerikos lietuvių vardyną", kuriame pateiktos 1084 pirmosios ir antrosios karo pabėgėlių bangos veikėjų biografijos.

Daugiausia rašė apie išeivijos lietuvių gyvenimą.

Redaktoriai
-----------

* Juozas Vitėnas – 1950-1955 m.;
* Bernardas Brazdžionis – 1955-1972 m.;
* Dalila Mackialienė – 1974–1975 m.;
* Redakcinė kolegija – 1972–1974 m. ir 1975–1992 m.

Angliškos dalies redaktoriai: M. Starkas, V. Adomaitis; reportažų redaktorius – Juozas Kojelis, literatūrinis redaktorius – Juozas Tininis, fotoiliustracijų redaktorius – Daumantas Čibas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dalia Kuizinienė. *Lietuvių dienos*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 157 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 279 psl.

Nuorodos
--------

* Suskaitmeninti „Lietuvių Dienos" laikraščio numeriai (1946-1991)
| **Julius Lenčiauskas** |
| --- |
| Gimė | 1944 m. kovo 24 d. (79 metai)Vinkšnupiai, Vilkaviškio apskritis |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1987 m. Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija
 |

**Julius Lenčiauskas** (g. 1944 m. kovo 24 d. Vinkšnupiuose, Vilkaviškio apskritis) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1965 m. baigė Kapsuko gyvulininkystės technikumą, 1979 m. Vilniaus universitete – žurnalistiką.

Nuo 1967 m. Vilkaviškio rajono laikraščio „Pergalė" redakcijos literatūrinis darbuotojas, redaktoriaus pavaduotojas. 1979–1991 m. Jonavos rajono laikraščio „Jonavos balsas" redaktorius, 1991–1996 m. dienraščio „Respublika" korespondentas, nuo 1996 m. Kauno regiono dienraščio „Kauno diena" korespondentas. 

Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.

Bibliografija
-------------

* *Prisėskim ir pamąstykim*, 1988 m.
* *Jonavos rajonas*, kraštotyrinis darbas, 1990 m.

Įvertinimas
-----------

* 1987 m. Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonavos bibliotekos informacija[neveikianti nuoroda] (Juliaus Lenčiausko biografiniai duomenys)
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 270 psl.
Koordinatės: 55°51′00″š. pl. 25°47′50″r. ilg.﻿ / ﻿55.849977°š. pl. 25.797293°r. ilg.﻿ / 55.849977; 25.797293

|  Kriaunų Dievo Apvaizdos bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Rokiškio |
| **Savivaldybė** | Rokiškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kriaunos |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų mūras |
| **Pastatyta** | 1829 m. |

Šoninis fasadas
 *Kitos reikšmės – Dievo Apvaizdos bažnyčia.*
**Kriaunų Dievo Apvaizdos bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Kriaunų kaime, 11 km į pietus nuo Obelių, 1,5 km į šiaurę nuo Sartų ežero. Liaudiško klasicizmo formų. Tituluojama Dievo Apvaizdos vardu.

Istorija
--------

Kriaunų koplyčia minima 1669 m. Nuo 1671 m. rašomos metrikų knygos. Kunigo Kazimiero Samulevičiaus rūpesčiu 1684–1688 m. pastatyta medinė bažnyčia, fundatorius - Starodubo seniūnas Petras Rudamina-Dusetiškis (Kristupo Rudaminos sūnus). Bažnyčiai 1684–1687 m. dovanotas Retovčiznos palivarkas, Baršėnų kaimas. Klebonas valdė 20 valakų žemės. 1694 m. bažnyčia konsekruota Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo titulu. 1768 m. įsteigtos Dievo Apvaizdos brolija, 1772 m. – Šv. Rožančiaus brolija. 1823 m. dar stovėjo susenusi, pakrypusi bažnyčia.

1818–1829 m. pastatyta dabartinė akmenų mūro bažnyčia. Jos statyba rūpinosi Bagdoniškio dvaro ir Kriaunų dvaro savininkas Mykolas Remeris, pakriauniškis grafas Kristupas Pliateris, klebonai Ignotas Tarvydas (Kriaunose 1807–1823 m.) ir Juozapas Šileika (nuo 1823 m.). 1828 m. įsteigta altarija. Kriaunų vikarui Jonui Daržinskui 1864 m. atimtas dvasininko titulas. Jis ištremtas į Tomsko guberniją už tai, kad Dusetose su procesija sutiko sukilėlius. 76 metų klebonas J. Šileika iš areštinės paleistas.

Bažnyčioje 1911 m. įrengti 6 registrų vargonai. Klebonas Mykolas Slapšys 1929 m. atnaujino altariją, savo lėšomis nupirko 20 ha žemės, užveisė sodą (M. Slapšys mirė 1940 m. Kriaunų altarijoje). 1933 m. netoli bažnyčios pastatytas tretininkių namelis. 1936–1938 m. bažnyčia suremontuota.

Architektūra
------------

Kriaunų varpas XIV a. Meistras nežinomas
Bažnyčia liaudiško klasicizmo formų, stačiakampio plano (40 × 20 m), su apside ir 2 bokšteliais. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais. Yra 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi mūrinė varpinė.

Nuorodos
--------

* Kriaunų parapija Archyvuota kopija 2009-05-30 iš Wayback Machine projekto.
* Archyvuota kopija 2007-08-13 iš Wayback Machine projekto.
* Kriaunų Dievo Apvaizdos bažnyčia
| Juodupė |
| --- |
| **Ilgis** | 24,2 km |
| **Baseino plotas** | 68,5 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,32 m³/s |
| **Ištakos** | Upeliškio apylinkės |
| **Žiotys** | Tatula |
| **Šalys** | Lietuva |

**Juodupė** – upė šiaurės Lietuvoje, Biržų rajono savivaldybės teritorijoje; Tatulos (Mūšos baseinas) intakas.

Prasideda Upeliškio kaimo apylinkėse, 6 km į šiaurę nuo Vabalninko, teka į šiaurę lygiagrečiai su Tatula, 2,5-8,5 km nuo jos, kerta kelią  **124**  Kupiškis–Vabalninkas–Biržai . Žemupyje pasuka į vakarus ir įteka į Tatulą 18 km nuo jos žiočių, ties Daumėnais, į pietus nuo Pabiržės. Upės žemupys įeina į Biržų regioninį parką.

Ilgis 24 km, baseino plotas 68 km². Vagos plotis 6-10 m, gylis 1,8-2,5 m. Vidutinis nuolydis 0,48 m/km. Srovės greitis 0,1-0,2 m/s. Vidutinis debitas žiotyse 0,40 m³/s. 

Pagrindinis intakas – Šakarnė (kairysis).

Prie Juodupės yra gyvenvietės: Butniūnai, Čepukai, Balandiškiai.

Upėvardis reiškia *juoda upė*.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Aplinkos apsaugos agentūra: Mūšos pabaseinis. Nuoroda tikrinta 2009-02-04.
2. ↑  *Juodupė 1*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 24 psl.
3. ↑  *Juodupė (Tatula)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 149
4. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 138
**Lietuvos jūreivis** – Lietuvos jūrų laivininkystės informacijos biuletenis (savaitraštis), leistas nuo 1978 m. birželio 14 d. iki 1995 m. Klaipėdoje lietuvių ir rusų kalba.

Istorija
--------

1971 m. Lietuvos jūrų laivininkystės, Klaipėdos prekybos uosto ir 7-osios laivų remonto valdybos partinės organizacijos laikraštis. Tiražas 1978 m. – 1800 egz. lietuvių ir 1200 egz. rusų k. 1997 m. – po 1200 egz. lietuvių ir rusų k.

Leidinys nušviesdavo tuometinės Lietuvos jūrų laivininkystės veiklą, supažindindavo su jame dirbančiais jūreiviais. Paskutiniaisiais metais jį leido tik Lietuvos jūrų laivininkystė.

Redaktoriai
-----------

* Valerija Gerža – 1978–1979 m.
* Edmundas Veckus – 1980–1990 m.
* Jelena Listopad – 1991–1995 m.
* V. Šutenko – 1995 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Adelė Žičkuvienė, Venantas Butkus, Vidmantas Matutis. Savaitraščiui Jūra – 15 metų: nuo ištakų iki šios dienos Archyvuota kopija 2010-07-12 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 284 psl.
| **Juozas Bronius Laučka** |
| --- |
| Gimė | 1910 m. sausio 23 d.Broktonas, Masačiusetso valstija |
| Mirė | 1993 m. rugsėjo 9 d. (83 metai)Vašingtonas |
|  |
| Veikla | visuomenės veikėjas, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Lietuvos universitetasKolumbijos universitetas |

**Juozas Bronius Laučka** (1910 m. sausio 23 d. Broktonas, Masačiusetso valstija – 1993 m. rugsėjo 9 d. Vašingtonas, JAV) – Lietuvos visuomenės veikėjas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

Grįžęs su tėvais į Lietuvą, augo Vabalninke. 1928 m. baigė Panevėžio gimnaziją, studijavo teisę Lietuvos universitete. Bendradarbiavo laikraštyje „Panevėžio balsas".

1930 m. išvyko į JAV. Iki 1933 m. redagavo laikraštį „Darbininkas", buvo Lietuvių darbininkų sąjungos centro sekretorius. 1937–1938 m. studijavo teisę Kolumbijos universitete. 1936–1945 m. Brukline leistos „Lietuvos", savaitraščio „Amerika", žurnalo „Studentų žodis" redaktorius. 1938 m. Niujorko pasaulinės parodos lietuvių dienos ir dainų šventės komiteto pirmininkas. 1940 m. spalio 15 d. dalyvavo lietuvių delegacijoje pas prezidentą F. D. Ruzveltą. 1951–1952 m. „Amerikos balso" lietuvių tarnybos redaktorius, 1952–1958 m. – tarnybos Europoje vedėjas. 1958 m. perkeltas į JAV informacijos agentūrą Vašingtone. 1974–1978 m. Laisvosios Europos radijo lietuvių tarnybos vadovas.

Bibliografija
-------------

* *Žvilgsniai per Atlantą*, publicistinių straipsnių rinkinys, Vilnius, 1992 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 265 psl.
| Pamiškės piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Pamiškės piliakalnisPamiškės piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°37′33.8″ š. pl. 24°30′42″ r. ilg.﻿ / ﻿54.626056°š. pl. 24.51167°r. ilg.﻿ / 54.626056; 24.51167Koordinatės: 54°37′33.8″ š. pl. 24°30′42″ r. ilg.﻿ / ﻿54.626056°š. pl. 24.51167°r. ilg.﻿ / 54.626056; 24.51167 |

 |
| Vieta | Trakų rajonas |
| Seniūnija | Aukštadvario seniūnija |
| Aukštis | 20 m |
| Plotas | 50x34 |
| Naudotas | II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1971 |
| Registro Nr. | AR1260 / 3537 /A1141P |

**Pamiškės piliakalnis**, *Aukštasis kalnas, Aukštakalnis, Piliakalnis* – piliakalnis ir Trakų rajono savivaldybės teritorijoje, Pamiškės kaime, Aukštadvario seniūnija. Pasiekiamas keliu Paberžė – Paukšteliškiai, yra kairėje rytinėje kelio pusėje.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas apylinkėse dominuojančioje kalvoje (altitudė 216,7 m). Aikštelė trikampė, kampais į pietryčius, šiaurės vakarus ir vakarus, 50 m ilgio šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 50 m pločio šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, iki 3­4 m iškiliu viduriu. Joje rasta brūkšniuotos ir grublėtos keramikos. Pietrytiniame šlaite, 2 m žemiau aikštelės, yra trikampė 14 m ilgio šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 18 m pločio šiaurės vakarų pusėje terasa. Šlaitų viršus 3,5 m aukštyje išlygintas. Šlaitai statūs, 20 m aukščio.

Piliakalnis labai apardytas arimų, aikštelė - duobių, šiaurės rytinėje aikštelės dalyje stovi aukštos įtampos elektros stulpas. Aikštelė dirvonuoja, pietrytiniame aikštelės krašte ir šlaite auga beržų guotas.

Tyrimai
-------

1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Rasta kultūrinio sluoksnio pėdsakų, lipdytos brūkšniuotos ir grublėtos keramikos. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 13000 m². Išmatavimai: 160 m ilgio šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi ir iki 120 m pločio.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Beižionių piliakalnis 6 km | Balandiškių piliakalnis 3,5 km | Žuvyčių piliakalnis 8,5 km |  |
| Pieštuvėnų piliakalnis 12 km |  | Bagdononių piliakalnis 12 km |
| Lavariškių piliakalnis 5 km | Aukštadvario piliakalnis 6 km | Naujasodžio piliakalnis (Trakai) 6 km Strėvos piliakalnis 13 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 31 (31)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.194.
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga.- KPC A.- F.1.- Ap.1.- B.58.- P.98-99.
* Kultūros paminklų enciklopedija: Rytų Lietuva II.- V. 1998.- P.40.
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 154-155.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Pamiškė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 40°42′ p. pl. 71°56′ v. ilg.﻿ / ﻿40.700°š. pl. 71.933°r. ilg.﻿ / 40.700; 71.933

Tarpvalstybinė siena ties Kardenal Antonijo Samorės perėja
**Kardenal Antonijo Samorės perėja** (isp. *Paso Cardenal Antonio Samoré*) – kalnų perėja Patagonijos Anduose, ties Argentinos (Neukeno provincija) ir Čilės (Osorno provincija) siena. Aukštis – 1305 m. Pro perėją eina kelias tarp Bariločės ir Osorno (pro Vilja la Angosturą, Pujehuję). Kardenal Antonijo Samorės perėja, kartu su Išvaduotojų perėja, yra labiausiai naudojama ir lengviausiai pravažiuojama Čilės–Argentinos pasienio perėja.

Kelias per perėją
Kelias pro perėją eina vaizdingais kraštovaizdžiais – Patagonijos Andų miškais, paežerėmis, upių pakrantėmis.

Seniau perėja vadinta Pujehujės (*Puyehue*) vardu pagal gretimą Pujehujės ežerą, taip pat – *Errázuriz, El Rincón, Pajaritos* vardais. 1978 m. pervadinta italų kardinolo Antonijo Samorės, kuris padėjo išspręsti tarpvalstybinį Čilės–Argentinos konfliktą, garbei.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kardenal Antonijo Samorės perėja** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Juozas Leimonas** |
| --- |
| Gimė | 1900 m. rugpjūčio 23 d.Daugirdiškiai, Gudelių valsčius, Marijampolės apskritis |
| Mirė | 1963 m. gegužės 4 d. (62 metai)Bostonas, JAV |
|  |
| Veikla | Lietuvos ekonomistas, spaudos darbuotojas, visuomenės veikėjas, daktaras. |
|  |
| Alma mater | Fribūro universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1938 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas |

**Juozas Leimonas** (1900 m. rugpjūčio 23 d. Daugirdiškiai, Gudelių valsčius, Marijampolės apskritis – 1963 m. gegužės 4 d. Bostonas, JAV) – Lietuvos ekonomistas, spaudos darbuotojas, visuomenės veikėjas, daktaras.

Biografija
----------

Gimė Daugirdiškės dvare. 1919–1920 m. Nepriklausomybės kovų dalyvis, Lietuvos kariuomenės savanoris. Nuo 1922 m. Lietuvos universitete studijavo teisę, 1923–1927 m. Fribūro universitete (Šveicarija) – ekonomiką ir politinius mokslus. 1927 m. daktaras.

1928–1932 m. Lietuvos finansų ministerijos referentas, 1932–1940 m. Katalikų veikimo centro direktorius. 1940 m. TSRS okupavus Lietuvą suimtas, kalintas. 1941–1942 m. Lietuvos prekybos ir pramonės rūmų Kooperacijos skyriaus vedėjas, 1942–1944 m. Lietuvos kooperatyvų revizavimo ir tvarkymo įstaigos direktorius. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1946 m. Lietuvių sąjungos pirmininkas. 1947 m. išvyko į Angliją, 1949 m. į JAV.

1919–1920 m. Ateitininkų sąjungos centro valdybos sekretorius, 1921–1923 m. Moksleivių ateitininkų sąjungos centro pirmininkas, Studentų ateitininkų draugovės ir draugijos „Lithuania" Fribūre, 1927–1929 m. Studentų ateitininkų sąjungos centro pirmininkas. 1927 m. krikščionių demokratų dienraščio „Rytas" redaktorius. Nuo 1920 m. ir pavasarininkų veikėjas: 1928–1940 m. Pavasario federacijos vadas, Pavasarininkų periodinių leidinių, 1930–1940 m. žurnalo „Pavasaris" redaktorius. Nuo 1935 m. Pasaulio lietuvių sąjungos sekretorius, su kitais redagavo žurnalą „Pasaulio lietuvis". Vienas Pasaulio lietuvių bendruomenės kūrėjų. Nuo 1951 m. žurnalo „Vytis" redaktorius.

Nuo 1931 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.

Įvertinimas
-----------

* Šv. Grigaliaus ordinas
* 1938 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Juozas Leimonas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 693 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 269 psl.
3. ↑  Dr. Juozas Leimonas. Aidai, 1963 m.