recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Popua**|  |
| **Pavadinimas** | Popua Football Club |
| **Įkurtas** | nežinoma |
| **Stadionas** | Nacionalinis stadionas, Veitongas |
| **Talpa** | 1 500 |
| **Vadovas** | Tonga nežinoma |
| **Vyr. treneris** | Tonga nežinoma |
| **Lyga** | nežinoma |
| **2024** | TBA |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 




**Apranga  namie**
 | 




**Apranga  svečiuose**
 |

 |

**Popua Football Club**, o trumpiau vadinamas **Popua** – Tongos futbolo klubas iš Veitongo.

Istorija
--------

Rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. 2013 m. sezone tarp keturių dalyvių liko paskutinėje vietoje, ketvirti. 
Sezono „įgriuva" tapo rungtynės prieš čempionais tapusius Lotohaʻapai United, kuomet patyrė triuškinantį pralaimėjimą rezultatu 0-20.

2021 m. sezone A grupėje buvo antri, o finaliniame etape liko trečioje vietoje. 2022 m. sezoną pradėjo triuškinančiu pralaimėjimu Lotohaʻapai United, kuomet buvo nugalėti rezultatu 0-15. Antrosiose dar kartą patyrė triuškinantį pralaimėjimą (rezultatas 0-7) „Navutoka" futbolininkams. Po šių dviejų nesėkmių klubas pasitraukė iš čempionato.

Laimėjimai
----------

Tonga Major League
 **Čempionai (0):** –

Sezonai
-------

Pastarųjų metų sezonai

| Sezonas | Lygmuo | Lyga | Užimta vieta | Nuorodos | Pastabos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |
| **2021** | **1.** | **Tonga Major League** | **2. (A grupė)** |  | **Trečioji vieta** |
|  |  |  |  |
| **2022** | **1.** | **Tonga Major League** | **X.** |  | **Pasitraukė iš čempionato** |
|  |  |  |  |
| **2023** | **x.** | **nežinoma** | **nežinoma** |  |
|

Garsesni žaidėjai
-----------------

Žaidėjai atstovavę Tongos nacionalinei komandai
* Tonga Ipeni Fonu'a, saugas;
* Tonga Wame Tolutau; gynėjas

Išnašos
-------

1. ↑  2013 m. sezonas pagal RSSSF
2. ↑  RSSSF duomenų bazė: sezonai ir čempionai
3. ↑  2021 m. sezonas pagal RSSSF duomenų bazę
4. ↑  2022 m. sezonas pagal RSSSF duomenų bazę
5. ↑  2023 m. sezonas pagal RSSSF duomenų bazę
6. ↑  Apie **„Popua" klubo** žaidėjus
7. ↑  Apie žaidėją: Ipeni Fonu'a
8. ↑  apie žaidėją: Wame Tolutau

Nuorodos
--------

* **Oficiali klubo svetainė**
* [ facebook paskyra]
* Globalsportsarchive
| **Juozas Bartašiūnas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1895 m. liepos 12 d.Diržiai, Šiaulių apskr. |
| Mirė | 1972 m. rugpjūčio 25 d. (77 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | TSRS administracinis ir saugumo veikėjas, TSRS generolas majoras |
| Partija | 1944 m. LKP CK |

**Juozas (Josifas) Bartašiūnas** (1895 m. liepos 12 d. Diržiai, Šiaulių apskr. – 1972 m. rugpjūčio 25 d. Vilnius) – TSRS administracinis ir saugumo veikėjas, TSRS generolas majoras.

Biografija
----------

1921–1938 m. sovietinio saugumo karininkas, 1932–1937 m. pasienio kariuomenės brigados vadas ir komisaras. 1934 m. eksternu baigė vidurinę mokyklą. 1940 m. Raudonosios armijos 3-osios armijos, okupavusios Lietuvą ir Latviją, politinės valdybos viršininkas ir Pabaltijo ypatingosios karinės apygardos politinio skyriaus viršininkas. 1940–1941 m. Raudonosios armijos 29-ojo teritorinio šaulių korpuso, 1942–1944 m. 16-osios lietuviškosios divizijos ypatingojo skyriaus (SMERŠ) viršininkas. 1944–1946 m. LTSR vidaus reikalų liaudies komisaras, 1946–1953 m. vidaus reikalų ministras. 1945 m. generolas majoras.

Vienas svarbesnių Lietuvos pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui slopinimo, gyventojų trėmimų ir sovietinio genocido organizatorių. 1944–1946 m. jo vadovaujama NKVD surengė 25 500 karinių operacijų, nužudė 14 400 ir suėmė apie 35 000 žmonių, be teismo sprendimo ištrėmė daugiau, kaip 9000 partizanų šeimų narių. „Bartašiūno vilos" vardu buvo vadinamas Tuskulėnų dvaras, kuriame NKVD-KGB laidojo nužudytus pasipriešinimo veikėjus.

1944–1954 m. LKP CK, 1944–1949 m. CK biuro narys, 1949–1952 m. kandidatas į CK biuro narius. 1946–1950 m. TSRS Aukščiausiosios Tarybos, 1951–1963 m. LTSR Aukščiausiosios Tarybos deputatas. Parašė politinių brošiūrų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Tininis. *Juozas Bartašiūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 679 psl.

Nuorodos
--------

* Biografija (rusų kalba)
Koordinatės: 41°55′01″š. pl. 12°28′56″r. ilg.﻿ / ﻿41.9170°š. pl. 12.4821°r. ilg.﻿ / 41.9170; 12.4821

Muziejaus išorė
**Nacionalinė šiuolaikinio meno galerija** (it. *Galleria Nazionale d'Arte Moderna*) – meno srities muziejus Romoje, Italijoje. 

Muziejus įkurtas 1883 m. Jis įsikūręs *Palazzo delle Belle Arti* pastate (meno kūrinių rūmuose), kurį sukūrė architektas Cesare Bazzani. Pastatas pastatytas tarp 1911-1915 m.

1934 m. pastatas buvo rekonstruotas to paties C. Bazzani, o 2000 m. pastatą išplėtė įmonė *Diener & Diener*.

Meno galeriją sudaro apie 1100 XIX-XX a. piešinių ir skulptūrų. Tokiu būdu ši galerija yra didžiausia meno kolekcija Italijoje. 

Italijos kūrėjus atstovauja tokie menininkai kaip Giacomo Balla, Umberto Boccioni, Alberto Burri, Antonio Canova, Giorgio de Chirico, Lucio Fontana, Amedeo Modigliani, Giacomo Manzù, Vittorio Matteo Corcos, ir Giorgio Morandi.

Užsienio kūrėjų sąrašą sudaro Braque, Calder, Cézanne, Degas, Duchamp, Giacometti, Kandinsky, Mondrian, Monet, Jackson Pollock, Rodin ir Van Gogh.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Erweiterung der Galleria Nazionale d’Arte Moderna, Rom, 1999–2000, Wettbewerb 1. Preis
2. ↑  (it) Encyclopedia Treccani, *Il quadro del C. intitolato* Sogni *(Roma, Galleria nazionale d'arte moderna)*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Malavio ežero nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Ežero pakrantė parke Ežero pakrantė parke |
| **Vieta:** | Pietų regionas, Malavio vėliava Malavis |
| 

Žemėlapis rodantis Malavio ežero nacionalinis parkas vietą.Malavio ežero nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 14°02′0″ p. pl. 34°53′0″ r. ilg.﻿ / ﻿14.03333°š. pl. 34.88333°r. ilg.﻿ / 14.03333; 34.88333Koordinatės: 14°02′0″ p. pl. 34°53′0″ r. ilg.﻿ / ﻿14.03333°š. pl. 34.88333°r. ilg.﻿ / 14.03333; 34.88333 |
| **Plotas:** | 94 km² |
| **Įkurtas:** | 1980 m. |
| UNESCO vėliava **UNESCO** | (angl.) (pranc.): 289 |

**Malavio ežero nacionalinis parkas** (angl. *Lake Malawi National Park*) – saugoma gamtos teritorija Malavyje, ties Malavio ežero pietiniu galu. Parkas įkurtas 1980 m. ir apima 94 km² teritoriją.

Parkas apima Malavio ežero pietinį galą, Maklyro pusiasalį, 12 salų ir 3 sausimos plotus. Būdingi įvairūs kraštovaizdžiai – skardingi ir uolingi šlaitai, smėlėti paplūdimiai, miškingos pašlaitės, pelkės, lagūnos. Ežero paviršius yra 475 m aukštyje, o aukščiausia parko vieta – 1140 m aukštyje.

Be vaizdingų kraštovaizdžių Malavio ežero nacionaliniame parke saugoma šio krašto bioįvairovė. Malavio ežeras pasižymi endeminių gyvūnų gausa, jame yra 500–1000 žuvų rūšių, beveik visos jų yra endeminės (ypač įvairūs cichlidai). Ežero pakrantėse gyvena begemotai, pavianai, dygliatriušiai, pekariai, drambliai, dukeriai, vervetos. Salose gyvena gausūs būriai paukščių (ypač kormoranai), krokodilai, varanai.

Archeologiniai radiniai randami nuo IV a. Maklyro pusiasalis buvo svarbus vergų ir dramblio kaulo prekybos centras. Deividas Livingstonas čia buvo įkūręs misiją.

Malavio ežero nacionalinis parkas 1984 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
| **Stanislavas Leščyckislenk. *Stanisław Leszczycki*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1907 m. gegužės 8 d.Mielecas |
| Mirė | 1996 m. birželio 17 d. (89 metai)Varšuva |
|  |
| Veikla | lenkų geografas |
|  |
| Alma mater | Jogailos universitetas |

**Stanislavas Marianas Leščyckis** (lenk. *Stanisław Marian Leszczycki*, 1907 m. gegužės 8 d. Mielecas – 1996 m. birželio 17 d. Varšuva) – lenkų geografas, akademikas.

Biografija
----------

Nuo 1945 m. Jogailos universiteto (Krokuva), nuo 1948 m. Varšuvos universiteto profesorius. Jo iniciatyva įsteigtas geografijos institutas; 1951–1970 m. jam vadovavo Varšuvos universitete, kitas – Mokslų akademijoje; 1953–1977 m. jam vadovavo. Nuo 1952 m. Lenkijos mokslų akademijos narys. 1958–1982 m. Lenkijos mokslų akademijos teritorinio ekonominio šalies plėtojimo reikalų komiteto pirmininkas.

1964–1968 m. ir 1972–1976 m. Tarptautinės geografijos sąjungos viceprezidentas, 1968–1972 m. šios sąjungos prezidentas. Nuo 1952 m. žurnalo „Przegląd Geograficzny", nuo 1964 m. „Geographia Polonica" vyriausiasis redaktorius.

Mokslinė veikla
---------------

Paskelbė mokslinių darbų iš geografijos istorijos ir metodologijos, ekonominės geografijos, aplinkosaugos. Vadovavo Lenkijos atlasų rengimui.

Bibliografija
-------------

* Geografijos mokslas ir laikomosios žinios (*Geografia jako nauka i wiedza stosowana*, Varšuva, 1975 m.),
* Geografija ir erdvinis planavimas bei aplinkosauga (*Geografia a planowanie przestrzenne i ochrona środowiska*, 1977 m.),
* Lenkijos visuomeninė ekonominė geografija (*Geografia Polski: społeczno-ekonomiczna* 1991 m. su R. Domanskiu).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Stanislavas Marianas Leščyckis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 39 psl.
54 leidinio numeris, 2005 m.
**Lietuvos mokslas** – tęstinis iliustruotas mokslo darbų leidinys, einantis nuo 1990 m. Vilniuje. Redakcija – Gedimino pr. 3-21.

Istorija
--------

Pirmaisiais metais leistas kaip pasaulio lietuvių mokslo, švietimo ir kultūros mokslinis žurnalas. Iki 1993 m. ėjo pavadinimu „Mokslas ir Lietuva" lietuvių ir anglų („Science, Arts and Lithuania" ir „Science and Arts of Lithuania") kalbomis, nuo 1993 m. eina tik lietuvių kalba. Leido bendrovė „Lituanus", nuo 1993 m. – bendrovė „Lietuvos mokslas", nuo 2005 m. – Lietuvos mokslų akademijos bendrovė „Mokslotyros institutas".

„Lietuvos mokslas" spausdina mokslotyros straipsnius, monografijas, studijas ir kt. Kasmet išleidžiamos 4-5 knygos, iki 2007 m. išėjo 72 knygos. Steigėjas ir redaktorius nuo 1990 m. Algimantas Liekis. (2007 m.). Tiražas 1990 m. – 4000 egz. lietuvių kalba ir 2000 egz. anglų kalba, 1997 m. – 1200 egz. 2010 m. – 700 egz.

Bibliografija
-------------

* Mokslas Vakarų krašte, 1998 m.
* Vytautas Gudelis. Lietuvos įjūris ir pajūris, 1998 m.
* Stasys Biziulevičius. Lietuvos zoologijos istorijos bruožai, 1999 m.
* Augalų selekcija, 1998 m.
* Algimantas Liekis. Lietuvių tautos – lietuvių kalbos likimas, 3 tomai, 2005 m.
* Rolandas Pavilionis. Prasmė ir tapatumas, arba Kelionė į save, 2005 m.
* Edmundas Ganusauskas. Aukštumos, 2005 m.
* Algimantas Liekis. Lietuvių tautos prisikėlimas, 2007 m. ISBN 9986-795-42-17
* Algimantas Liekis. Sparnuotoji Lietuva, 2008 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algimantas Liekis. *Lietuvos mokslas (leidinys)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 275 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 286 psl.
| Bitežeris |
| --- |
| Vieta | Pagėgių sav. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,132 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,77 km |
| Kilmė | upinis (senvaginis) |
| Įteka | J-1, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | M-1 |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Bitežeris

  |
| **Koordinatės** |  55°2′0″ š. pl. 22°4′45″ r. ilg.﻿ / ﻿55.03333°š. pl. 22.07917°r. ilg.﻿ / 55.03333; 22.07917Koordinatės: 55°2′0″ š. pl. 22°4′45″ r. ilg.﻿ / ﻿55.03333°š. pl. 22.07917°r. ilg.﻿ / 55.03333; 22.07917 |

**Bitežeris** – ežeras vakarų Lietuvoje, Pagėgių savivaldybėje, apie 8 km į pietus nuo Lumpėnų, Nemuno dešiniajame krante. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 1,61 km, plotis – iki 0,17 km. Altitudė 5,2 m. Ežeras senvaginis (žiogė), potvynių metu užliejamas Nemuno. Krantai vietomis apaugę medžiais ir krūmais, neaukšti, sausi. Aplinkui plyti pievos. Seniau vakaruose jungėsi su senvagės tęsiniu Merguva, rytuose – su Juodežeriu. Pietine pakrante eina kelias  **4229**  Vilkyškiai–Bitėnai–Panemunė .

Šaltiniai
---------

1. ↑
Lietuvos pionierius, 1963 m.
Lietuvos pionierius, 1967 m.
Lietuvos pionierius, 1967 m.
Lietuvos pionierius, 1986 m.
Lietuvos pionierius, 1988 m.
**Lietuvos pionierius** – Lietuvos laikraštis vidutinio mokyklinio amžiaus vaikams, ėjęs 1946–1989 m. Vilniuje.

Istorija
--------

Leido Lietuvos Lenino komunistinė jaunimo sąjunga ir Lietuvos V. Lenino pionierių organizacijos respublikinė taryba. Ėjo kas savaitę, nuo 1957 m. – du kartus per savaitę. 1952–1957 m. buvo leidžiamas tapatus leidinys lenkų kalba *„Pionier Litwy"*. Buvo skirtas stiprinti moksleivių idėjinį, politinį ir internacionalinį auklėjimą.

Tiražas 1967 m. – 149 000 egz. 1981 m. – 144 900 egz. 1987 m. – 164 500 egz. 1989 m. – 133 900 egz. 

Laikraštyje kaip neetatiniai korespondentai arba darbuotojai savo kūrybinį kelią pradėjo daugelis būsimų žurnalistų ir rašytojų: Gintarė Adomaitytė, Bronė Buivydaitė, Gintautas Iešmantas, Valdemaras Kukulas, Alfonsas Maldonis, Vytautas Račickas, Virgis Stakėnas, nemažai straipsnių Lietuvos praeities tematika paskelbė Vytenis Almonaitis, Pranas Kulikauskas, kiti mokslininkai.

Vyriausieji redaktoriai
-----------------------

* 1946–1947 m. A. Urbonavičius
* 1948–1949 m. Stasys Bistrickas
* 1949–1952 m. Leopoldas Mykolaitis
* 1953–1972 m. Mindaugas Marcalis
* 1972–1987 m. Leonora Šileikaitė
* 1988–1989 m. Laimutė Drazdauskaitė

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos pionierius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. - 311 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 290 psl.
| **Stasys Čižas** |
| --- |
| Gimė | 1931 m. gruodžio 13 d.Kuktiškės, Utenos apskritis |
| Mirė | 1996 m. sausio 24 d. (64 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Stasys Čižas** (1931 m. gruodžio 13 d. Kuktiškėse, Utenos apskritis – 1996 m. sausio 24 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1949 m. baigė Merkinės gimnaziją, 1955 m. – Klaipėdos mokytojų institutą, 1964 m. – Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakulteto žurnalistikos specialybę.

1956–1958 m. dirbo Varėnos rajono laikraščio „Tarybinis balsas", 1958–1970 m. laikraščio „Tarybinis mokytojas" redakcijose. 1970–1991 m. leidinio „Buitis" vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, 1978–1990 m. vyriausiasis redaktorius.

Bibliografija
-------------

* *Anapus Alpių*, su K. Bieliausku, kelionių apybraiža apie Italiją, 1967 m.
* *Vairuotojo kalendorius–žinynas*, 1972 m. 1973 m. 1974 m. 1976 m. 1977 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 90 psl.
Koordinatės: 55°09′55″š. pl. 22°08′23″r. ilg.﻿ / ﻿55.1654°š. pl. 22.1397°r. ilg.﻿ / 55.1654; 22.1397

| Oplankio ežeras |
| --- |
|  |
| Vieta | Pagėgių sav. Tauragės raj. Lietuva |
| Plotas | 0,067 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,3 km |
| Kilmė | ledyninis/dirbtinis |
| Įteka | Gilanda (Oplankys), Barzupė |
| Išteka | Barzupė |

**Oplankio ežeras** arba ***Malūnežeris*** – ežeras vakarų Lietuvoje, jo šiauriniu krantu nuvesta Pagėgių savivaldybės ir Tauragės rajono riba, telkšo apie 5 km į šiaurę nuo Vilkyškių, 0,5 km į vakarus nuo Jūros upės. Ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 0,41 km, plotis iki 0,33 km. Altitudė 15 m. Krantai miškingi (Barziūnų miškas), pelkėti – ypač užpelkėjęs pietinis krantas.

Pro Oplankį prateka Jūros intakas Barzupė. Manoma, kad Oplankio ežeras yra vienas seniausių Žemaitijos tvenkinių, I–II a. (?) sudarytas termokarstinio ežerėlio vietoje, Barzupės ir kito upelio santakoje. Rytiniame krante išlikęs senovinis Oplankio malūnas.

Netoli ežero yra įsikūrę Oplankio ir Barzūnų kaimai. Į vakarus stūkso Gilandžių piliakalnis. Rytine pakrante eina kelias Nr.4532 (Griežpelkiai I – Vilkyškiai).

Ežere galima sugauti lydekų, ešerių, kuojų, raudžių, karosų, aukšlių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Oplankio ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 245
| **Carduelis flammea** |
| --- |
| Čimčiakas (Carduelis flammea)Čimčiakas (*Carduelis flammea*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Kikiliniai  *( Fringillidae)* |
| Gentis: | *Carduelis*  *( Carduelis)* |
| Rūšis: | Čimčiakas  *( Carduelis flammea)* |

 |
| Binomas |
| ***Carduelis flammea***Linnaeus, 1758 |

**Čimčiakas** (*Carduelis flammea*) – kikilinių (*Fringillidae*) šeimos paukštis.

Išvaizda
--------

Čimčiakas yra mažesnis už naminį žvirblį. Nuo čivylio skiriasi raudonu viršugalviu ir juoda gerkle. 

Patino kakta ir viršugalvis raudoni. Nugarinė pusė pilkai rusva su rudomis dėmėmis. Juosmuo ir antuodegis pilki, rausvo atspalvio, išmarginti išilginėmis dėmelėmis. Plasnojamosios ir vairuojamosios plunksnos tamsiai rudos su šviesiais kraštais. Apatinė kūno dalis balsva. Krūtinė ir pagurklis rausvo atspalvio. Kūno šonuose tamsios išilginės dėmelės. Snapas gelsvas, jo galas juodas. Rainelė tamsiai ruda. Kojos juodos. Patelės krūtinė ir antuodegis be rausvo atspalvio. Jaunikliai panašūs į patelę.

Paplitimas
----------

Arealas cirkumpoliarinis. Eurazijoje paplitęs iki Europos arktinės pakrantės, toliau į rytus iki tundrų zonos vidurio. Pietuose arealas siekia pietinę Skandinaviją, Volgos aukštupį, Obės aukštupį, Baikalą. Izoliuota arealo dalis yra Alpėse. Gyvena Šiaurės Amerikoje, Britų, Sachalino, Komandorų salose. Žiemoja Europos pietuose ir pietvakariuose.

Lietuvoje dažnas traukimo metu ir žiemą. XX a. viduryje čimčiakų pastebėta ir vasarą.

Biologija
---------

Tolimojoje šiaurėje gyvena beržynuose, alksnynuose, skurdžiuose tundros želdiniuose. Poveisiminiu laikotarpiu laikosi pamiškėse, laukuose, pakelėse, pagrioviuose. Paprastai telkiasi į įvairaus dydžio būrius, kartais – su alksninukais. Giesmelė gana skardi, trumpa.

Peri nedidelėmis, retomis kolonijomis. Lizdą suka medžiuose, krūmuose ar ant žemės iš plonų šakelių bei stiebelių, kartais įmaišo samanų. Vienoje dėtyje paprastai būna 4–5 kiaušiniai, perimi maždaug 12 dienų. Jauniklius dar maždaug dvi savaites maitina abu porelės nariai. Per metus išveda 1–2 vadas.

Minta alksnių, beržų, įvairių žolių sėklomis.

Galerija
--------

* PožymiaiPožymiai
* ČimčiakasČimčiakas
* DėtisDėtis

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastasis čimčiakas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

* *Lietuvos fauna: paukščiai, 2 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1991.
„Tauragiškių balsas" 1993 m.
**Tauragiškių balsas** – Tauragės apskrities laikraštis, ėjęs nuo 1945 m. sausio 5 d. iki 2012 m. gruodžio 31 d. Tauragėje, Spaustuvės g. 11 / V. Kudirkos g. 18.

Istorija
--------

Pirmasis laikraščio „Tarybinis valstietis" numeris buvo išspausdintas Tauragėje, Kęstučio gatvėje buvusioje „Planetos" spaustuvėje, kur vėliau persikėlė ir laikraščio redakcija. Iki 1950 m. buvo Tauragės apskrities laikraštis, 1950–1990 m. – LKP Tauragės rajono komiteto ir Liaudies deputatų tarybos organas, nuo 1991 m. – rajono laikraštis, nuo 1995 m. Nr. 67 – vėl apskrities laikraštis. Steigėja ir leidėja UAB „Tauragiškių balsas" redakcija.  Privatizavus redakciją, ji neteko turėtų patalpų, todėl V. Kudirkos g. 18 pastatytas naujas redakcijos pastatas.

Nuo 1945 m. sausio 5 d. iki 1945 m. vasario 7 d. Nr. 8 vadinosi „Tarybinis valstietis", iki 1962 m. balandžio 25 d. – „Tarybinis žodis", iki 1989 m. liepos 6 d. – „Leniniečių balsas", vėliau „Tauragiečių balsas", nuo 1990 m. sausio 4 d. „Tauragiškių balsas".

1945–1947 m. ėjo 1-2 kartus per savaitę, 1949–1950 m. – 2-3 kartus, nuo 1965 m. – triskart, 1962–1994 m. – du kartus, nuo 1995 m. – tris kartus per savaitę. Spausdino Tauragės spaustuvė. 1982 m. „Leniniečių balsas" pradėtas spausdinti Šiaulių „Titnago" spaustuvėje, o vietoje buvo tik renkamas linotipu. 1988 m. surinktą tekstą į Šiaulius pradėta perdavinėti ryšių kanalais. 1998 m. rugsėjo 5 d. išleistas pirmasis spalvotas „Tauragiškių balso" numeris. Nuo 1998 m. spalio 24 d. „Tauragiškių balsą" pradėta spausdinti Klaipėdoje, „Klaipėdos" laikraščio redakcijos spaustuvėje. Nuo 2005 m. rugpjūčio 8 d. įdiegta dar naujesnė technologija – sumaketuoti puslapiai perduodami į spaustuvę elektroniniu paštu, tiražą parveždavo dienraščio „Lietuvos rytas" kurjerių tarnyba.

Tiražas 1945 m. – 5000 egz. 1987 m. – 13 200 egz. 1997 m. – 5800 egz. 2012 m. – 1500 egz.

Redakcijoje dirbo: Juozas Gaižauskas, Kostas Kaukas, Robertas Krapas, Egidijus Knispelis, Donalda Meiželytė, Jonas Šileris, Zita Šličytė, Benjaminas Pocius ir kt.

Redaktoriai
-----------

* Alfonsas Armonas – 1945 m.
* Janina Jočytė – 1945–1947 m.
* Adolfas Folkmanas – 1947–1948 m.
* Bronius Mockus – 1948–1950 m.
* Aldona Montvilaitė – 1950–1951 m.
* Bronė Doveikienė – 1951–1954 m.
* Marija Zaicienė – 1954–1958 m.
* Antanas Barauskas – 1958 m.
* Algimantas Širka – 1958–1960 m.
* Stasys Kaluževičius – 1960–1961 m.
* Algirdas Alfonsas Pekeliūnas – 1961–1962 m.
* Jonas Marcinkevičius – 1962–1972 m.
* Alfredas Žilys – 1972–1982 m.
* Tadas Meiželis – 1982–2007 m.
* Linas Jegelevičius – 2007–2012 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 506 psl.
2. ↑  Tadas Meiželis. Istorija Archyvuota kopija 2010-12-06 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* „Tauragiškių balsas" Archyvuota kopija 2010-12-06 iš Wayback Machine projekto.
**Abd ar Rahman ibn Abd Allah** (taip pat dar žinomas kaip **Abdul Rahman Al Ghafiqi**, **Abd ar Rachmanas ibn Abd Alahas** ar **Abd er Rahman**) – Omejadų kalifato Al-Andalusijos provincijos valdytojas, vadovavęs musulmonų kariuomenei Puatjė mūšyje.

Biografija
----------

Kilęs iš Jemeno. Jaunystėje persikėlė į Šiaurės Afriką, kur netrukus susipažino su Al-Andalusijos provincijos valdytojais Musa Ibn Nusair ir jo sūnumi Abdul Aziz. Po 721 m. Įvykusio Tulūzos mūšio, kuriame žuvo provincijos vadovas Al-Samh ibn Malik, Abd ar Rahman ibn Abd Allah pradėjo vadovauti rytinei Al-Andalusijos daliai. 730 m. Omejadų kalifas Hisham ibn Abd al-Malik paskyrė jį Al-Andalusijos emyru. 732 m. Abd ar Rahman vadovaujama kariuomenė, perėjusi Pirėnų kalnus, įsiveržė į Galiją ir sumušė Akvitanijos kunigaikščio Odo Didžiojo armiją. 732 m. spalio 10 d. Puatjė mūšyje Abd ar Rahman ibn Abd Allah kariuomenę sumušė Frankų valstybės majordomo Karolio Martelio kariuomenė. Abd ar Rahman Puatjė mūšyje žuvo. Pralaimėję mūšį, Al-Andalusijos musulmonai dar keletą metų bandė skverbtis į pietų Galiją, tačiau Karolio Martelio kariuomenės buvo vėl sumušti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Abd ar Rahman ibn Abd Allah*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 26 psl.
| **Adolfas Klimas** |
| --- |
| Gimė | 1889 m. birželio 16 d.Kušliškiai, Kalvarijos valsčius |
| Mirė | 1985 m. spalio 9 d. (96 metai)Klyvlendas |
|  |
| Veikla | žurnalistas, visuomenės veikėjas |

**Adolfas Klimas** (1889 m. birželio 16 d. Kušliškiai, Kalvarijos valsčius – 1985 m. spalio 9 d. Klyvlendas) – Lietuvos žurnalistas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Brolis Petras Klimas. 1912–1916 m. su pertraukomis studijavo teisę ir pedagogikos dalykus A. Šaniavskio universitete Maskvoje. 1915–1916 m. dirbo Lietuvių draugijoje nukentėjusiems dėl karo šelpti, nuo 1916 m. – šios draugijos Kultūros ir švietimo Petrogrado sekcijoje ir savaitraščio „Lietuvių balsas" redakcijoje. Po 1917 m. Vasario revoliucijos dirbo laikraščio „Santara" redakcijoje, leidinio „Laisvoji Lietuvos mokykla" redaktorius.

1918 m. grįžo į Lietuvą, dirbo Knygų leidimo komisijoje prie Lietuvių mokslo draugijos, laikraščio „Lietuvos aidas" redakcijoje. 1920–1921 m. faktiškasis savaitraščio „Lietuvos ūkininkas" redaktorius, leidinių „Darbas", „Saulėtekis", žurnalo „Varpas" redakcijų darbuotojas. 1921 m. redagavo Šaulių sąjungos žurnalą „Trimitas". Buvo Steigiamojo ir vėlesnių Seimų stenogramų redaktorius. 1937 m. redagavo dienraštį „Šiandien". Po Antrojo pasaulinio karo emigravo į JAV.

1922 m. Lietuvių rašytojų ir žurnalistų sąjungos, 1929 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos vienas steigėjų.

Nuo 1906 m. rašinius *Pelagiaus* slapyvardžiu spausdino savaitraštyje „Naujoji gadynė", dienraštyje „Vilniaus žinios", laikraštyje „Lietuvos žinios", slapyvardžiu *A. Kelmutis* arba *A. K-mas* ir inicialais *A. K.* – savaitraštyje „Lietuvos ūkininkas". Apie Lietuvą esperanto kalba rašė Suomijos leidinyje „Sanomat", flamandų „Gazette van Gent". Parašė mokyklinių vadovėlių, esperanto vadovėlį (1928 m.). JAV čia bendradarbiavo laikraštyje „Naujienos", Lietuvių enciklopedijoje, kituose JAV lietuvių leidiniuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Adolfas Klimas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 267 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 230 psl.
*Kitos reikšmės – Technika, ūkis (reikšmės).*
**Technika ir ūkis** – iliustruotas technikos žurnalas, ėjęs 1929 m. gruodžio mėn. – 1940 m. gegužės mėn. Kaune.

Istorija
--------

Leido Lietuvos inžinierių ir architektų sąjunga, nuo 1936 m. – Lietuvos inžinierių draugija keturiskart per metus. Spausdino V. Atkočiūno spaustuvė, F. Sokolovskienės spaustuvė bei G. Lano spaustuvė Kaune.

Rašė įvairiais technikos klausimais, spausdino specialistų straipsnius, technikos veiklą reglamentuojančius dokumentus ir kt.

Bendradarbiavo Kostas Birulis, Jurgis Čiurlys, Pranas Drąsutis, Vasaris Gorodeckis, Jonas Janickis, Pranas Jodelė, Leonas Kaulakis, A. Macijauskas, Vladas Merkys, Algirdas Leonas Nasvytis, K. Rimkus, Jokūbas Stanišauskas, Jonas Šimkus ir kt.

Redagavo redakcijos komitetas: Bronius Garšva, Kazimieras Gaigalis, Klaudijus Dušauskas-Duž.

Atsakingieji redaktoriai: B. Garšva, Vytautas Mošinskis, Jurgis Vidmantas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 508 psl.

Nuorodos
--------

* „Technika ir ūkis". E-paveldas.lt
| **Lolita Zegerienė** |
| --- |
| Gimė | 1965 m. rugsėjo 21 d. (57 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | Denis Kalėda |
| Vaikai | Mantas Zegeris, Marija Aistė Kalėda |
|  |
| Veikla | žurnalistė, redaktorė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Lolita Zegerienė-Kalėda** (g. 1965 m. rugsėjo 21 d. Lazdijuose) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė.

Biografija
----------

1983 m. baigė Lazdijų rajono Krosnos vidurinę mokyklą, 1988 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.

1987–1988 m. dirbo laikraščio „Tiesa" redakcijoje. 1989–1991 m. laikraščio „Vakarinės naujienos" atsakingoji sekretorė, 1991–1992 m. – „Respublikos vakarinio laikraščio" atsakingoji sekretorė, 1992 m. – leidinio „Mažas laikraštis" redaktorė, 1992–1995 m. laikraščio „Savanoris", 1992–1995 m. – „Krašto apsauga" vyr. redaktorė. 1992–1998 m. – Krašto apsaugos ministerijos atstovė spaudai. Daugiausia rašė karinėmis temomis. 

1998 m. ištekėjo už Australijoje gyvenančio lietuvių kilmės verslininko ir radijo laidos vedėjo Denio Kalėdos ir išvyko gyventi į Sidnėjų, aktyviai įsijungė į Australijos lietuvių bendruomenės veiklą, keletą metų buvo bendruomenės pirmininke.

Bibliografija
-------------

* *Lietuva laisva, nepriklausoma*, parengė, 1993 m.

Įvertinimas
-----------

* 1992 m. – Sausio 13-osios atminimo medalis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 573 psl.
Marijos teatras
**Marijos teatras** (rus. *Мариинский театр*) – operos ir baleto teatras Sankt Peterburge.

Istorija
--------

Įkurtas 1783 m. Muzikinis teatras veikė Sankt Peterburgo konservatorijos dab. pastato vietoje. Iki 1803 m. čia statytos ir dramos. 1860 m. pavadintas imperatoriaus Aleksandro II žmonos Marijos vardu, nuo tada veikia dab. patalpose Teatro aikštėje, archit. A. Kavosas. Po 1963–1970 m. restauracijos teatro salėje telpa 1620 žiūrovų. 1920–1935 m. vadintas Leningrado valstybinis akademinis operos ir baleto teatras, 1935–1990 m. Leningrado S. Kirovo valstybinis akademinis operos ir baleto teatras. Teatro operos ir baleto trupės gastroliavo daugelyje šalių. 

Teatre pirmą kartą pastatyta daugelis rusų kompozitorių operų ir baletų, tarp jų:

* Michailas Glinka. Gyvybė už carą,1836 m.
* Nikolajus Rimskis-Korsakovas. Pskovietė, 1873 m.
* Modestas Musorgskis. Borisas Godunovas, 1874 m.
* Arturas Rubinšteinas. Demonas, 1875 m. Gegužės naktis, 1880 m. Snieguolė, 1882 m.
* Piotras Čaikovskis. Pikų dama, Miegančioji gražuolė, abi 1890 m. Spragtukas, 1892 m.
* Aleksandras Borodinas. Kunigaikštis Igoris, 1890 m.
* Aleksandras Glazunovas. Raimonda, 1897 m.
* Dmitrijus Šostakovičius. Nosis, 1930 m.
* Sergejus Prokofjevas. Sužieduotuvės vienuolyne, 1946 m.

Teatro užsakymu sukurta – Džiuzepė Verdis. Likimo galia 1862 m.

**Dirigentai:** Rikardas Drigo, Eduardas Napravnikas, Jurijus Temirkanovas, Valerijus Gergijevas (nuo 1988 m. vyriausiasis dirigentas ir meno vadovas).

**Baletmeisteriai:** Marius Petipa, Leonidas Ivanovas, Fiodoras Lopuchovas. 

**Dainininkai:** Osipas Petrovas, Fiodoras Šaliapinas.

**Šokėjai:** Matilda Kšesinskaja, Olga Preobraženskaja, Ana Pavlova, Aleksandra Fokina, Nikolajus Legatas, Marina Semionova, Galina Ulanova, Vachtangas Čabukianis, Natalija Makarova, Rudolfas Nurejevas, Michailas Baryšnikovas.

Lietuviai
---------

Teatre dainavo lietuvių dainininkai Kipras Petrauskas (1911–1920 m.), Valentinas Adamkevičius (1950–1954 m.), Ona Glinskaitė (1965–1980 m. Jonas Jocys, Irena Milkevičiūtė, Nadežda Zabela-Vrubel. 

Baleto trupėje šoko Jurgis Kiakštas (1891-1910 m.).

Teatro mokykloje mokėsi Olga Malėjinaitė.

Taip pat skaitykite
-------------------

* A. Vaganovos rusiško baleto akademija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Eglė Pacevičienė. *Marijos teatras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 293 psl.
| **Matas Bagdonas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1895 m. spalio 22 d.Būbautiškės, Marijampolės apskritis |
| Mirė | 1957 m. liepos 28 d. (61 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | Irena Bernotaitė Bagdonienė |
| Vaikai | Algis, Rimas, Irena, Živilė |
|  |
| Veikla | pedagogas, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Matas Bagdonas** (1895 m. spalio 22 d. Būbautiškėse, Marijampolės apskritis – 1957 m. liepos 28 d. Būbautiškės) – Lietuvos pedagogas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

Baigė Marijampolės gimnaziją, 1914–1915 m. studijavo Maskvos universiteto Matematikos fakultete, 1920 m. Berlyno universitete klausė matematikos kursą,  studijavo Vytauto Didžiojo universitete.

1915–1918 m. Vilniaus lietuvių gimnazijos matematikos ir fizikos mokytojas. 1917 m. Vilniaus konferencijos dalyvis. 1918–1919 m. Lietuvos užsienio reikalų ministerijos tarnautojas, 1921–1923 m. – Kauno Aušros gimnazijos mokytojas. 1923 m. agentūros ELTA direktorius. 1923–1925 m. dirbo užsienio reikalų ministerijoje. 1921–1922 m. ir 1927–1928 m. dienraščio „Lietuva" vyriausias redaktorius, 1935 m. „Lietuvos naujienos" vienas redaktorių.

1922 m. Lietuvių rašytojų ir žurnalistų sąjungos steigėjas, Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.

Spaudoje bendradarbiavo nuo 1910 m. Rašė į leidinius „Aušrinė", „Ateitis", „Viltis", „Vienybė Lietuvninkų", „Lietuva", „Trimitas" ir kt. Pasirašydavo slapyvardžiu *A. Vabalkšnis*. Vėliau rašinius spausdino leidiniuose „Tauta", „Laisvė", „Karys", „Lietuvos aidas", „Mūsų rytojus". 

Parengė pirmąjį lietuvių kalba algebros uždavinyną (I d. 1918 m.) ir padėjo išversti algebros teoriją, kurią išleido Lietuvių mokslo draugija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  4) Matas Bagdonas. Lietuviškoji enciklopedija. Red. Vaclovas Biržiška. T. 2: Atskilėlis–Batoras, Kaunas: Spaudos Fondas. 1934. p. 666.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 48 psl.
**Mauderodės spaustuvė** – Mažosios Lietuvos spaustuvė, 1881–1944 m. veikusi Tilžėje.

Istorija
--------

Steigėjai – broliai Otas (1852–1909 m.) ir Hugas (1856–1915 m.) fon Mauderodės. Įmonės plėtrai įtakos turėjo Oto von Mauderodės santuoka su turtingo Smalininkų ūkininko K. Albušaičio dukterimi. Nuo 1909 spaustuvės savininkas – Oto sūnus Egonas fon Mauderodė (1889–1927 m.), po jo mirties – našlė Mina ir sūnus Otas (g. 1917 m.).

Steigėjas O. von Mauderodė aukštą kvalifikaciją ir verslo organizatoriaus įgūdžių įgijo Vokietijos, Austrijos, Mažosios Lietuvos spaudos įmonėse. Spaustuvė buvo viena pajėgiausių Mažojoje Lietuvoje. Įmonę sudarė leidykla, spaustuvė, litografija, cinkografija, knygrišykla ir knygynas-leidykla. 1913 m. spaustuvė turėjo 4 linotipus, 3 rotacines, 5 knygų spausdinimo, 3 litografijos spaudos, 14 pagalbinių mašinų ir apie 200 darbininkų. Spaustuvėje dirbo daug lietuvių, tarp viduriniosios grandies vadovų – D. Tulevaitis, broliai J. ir M. Kiošiai. Mauderodės spaustuvė per Antrąjį pasaulinį karą sunaikinta.

Leidyba
-------

Spausdinta daug vertingų visuomeninių, politinių ir kultūros leidinių: liberalus laikraštis *„Tilsiter Allgemeine Zeitung"* (1884–1943 m.), pirmasis Mažojoje Lietuvoje mokslinis leidinys *„Mitteilungen der Litauischen Literarischen Gesellschaft"* (1881–1912 m.), Mažajai Lietuvai skirtų 12 periodinių ir 330 neperiodinių leidinių gotiškomis raidėmis, tarp jų didžiausias ir įtakingiausias Mažosios Lietuvos laikraštis „Nauja lietuviška ceitunga" (1890–1925 m.; tiražas 1910 m. – 3550 egz.). Skelbė Lietuvių literatūros draugijos narių tyrimus, leido Vydūno knygas, „Lietuviškas kalendras" (1885–1923 m.). Paskutinė išspausdinta lietuviška knyga – Vydūno filosofijos veikalas „Žmonijos sąmoningumas tikybiniuose jos padavimuose, šventraščiuose ir tikybiniuose žymženkliuose" 1941 m. nacių cenzūros sunaikinta sandėlyje.

Didžiajai Lietuvai 1889–1905 m. lotyniškomis raidėmis spausdino laikraščius ir žurnalus „Žemaičių ir Lietuvos apžvalga", „Ūkininkas", „Varpas". Mauderodės spaustuvė – didžiausia knygų spaudos Didžiajai Lietuvai leidykla, iš viso iki 1919 m. išspausdinusi daugiau kaip 800 knygų, tarp jų 1884–1893 m. – J. Basanavičiaus 5 knygas, J. Šliūpo veikalą „Lietuviškieji raštai ir raštininkai" (1891 m.), lietuvių rašytojų kūrinių, bet daugiausia – spaustuvės savininkams pelningų katalikų maldaknygių, giesmynų. Rusijos imperijoje 1904 m. panaikinus lietuviškos spaudos draudimą, lietuviškų leidinių ji spausdino vis mažiau, po 1933 m. Vokietiją pradėjus valdyti naciams, beveik nespausdino. Siekiant pelno 1928–1932 m. išspausdinta 20 komunistinių knygų ir 2 žurnalai.

Literatūra
----------

* Leidinys apie Oto fon Mauderodės poligrafijos įmonę. Knygotyra, 1993 m. t. 19.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Domas Kaunas. *Mauderodės spaustuvė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 461 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 317 psl.
| **Mauras Pucas** |
| --- |
| Gimė | 1810 m.Žiliai, Ragainės apskritis |
| Mirė | 1852 m. (~42 metai)JAV |
|  |
| Veikla | Mažosios Lietuvos visuomenės veikėjas, mokytojas, spaudos darbuotojas |
|  |
| Alma mater | Karalienės mokytojų seminarija |

**Mauras Pucas** (apie 1810 m. Žiliuose, Ragainės apskritis – po 1852 m. JAV) – Mažosios Lietuvos visuomenės veikėjas, mokytojas, spaudos darbuotojas.

Biografija
----------

Apie 1835 m. baigė Karalienės mokytojų seminariją ir mokytojavo Žiliuose, 1850 m. dėl lietuviškos ir demokratinės veiklos atleistas. 1851 m. sausio – kovo mėn. Tilžėje leido ir redagavo E. Herenderferio laikraštį „Freie Gemeinde" ir dvisavaitį lietuvišką priedą „Lietuviškas prielaiškas", kurį, išleidus 7 numerius, dėl demokratinės ir lietuviškos minties 1851 m. kovo 9 d. valdžia uždarė. Leidinyje kritikavo nacionalinį ir socialinį lietuvininkų išnaudojimą, skleidė demokratines idėjas. Redaktoriui buvo iškelta byla, ir jis 1851 m. rugpjūčio mėn. su šeima emigravo į JAV.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 406 psl.
2. ↑  Mažosios Lietuvos enciklopedija, T. III (Mec–Rag). V.: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2000, 797-798 psl.
Lietuvos fizinės geografijos žemėlapis
**Medininkų aukštuma** – Ašmenos aukštumos šiaurės vakarinė dalis, Lietuvos rytuose, Vilniaus ir Šalčininkų rajono savivaldybių teritorijoje bei Baltarusijos Astravo ir Ašmenos rajonuose. Aukščiausia ir seniausia Lietuvos aukštuma.

Geografija
----------

Medininkų aukštuma šiaurėje ribojasi su Šiaurryčių lyguma, vakaruose su Pietryčių lyguma. Pietvakariuose ir pietuose nusileidžia į Eišiškių – Lydos plynaukštę. Medininkų aukštumos šaka tarp Žeimenos ir Vilnios lygumų vadinama **Buivydžių aukštuma**. 

Aukščiausia Medininkų aukštumos vieta – Debesijos kalnas Baltarusijoje – 302 m, Lietuvoje – Aukštojas (293,8 m, aukščiausias Lietuvos kalnas) ir Juozapinės kalnas (293,6 m).

Medininkų aukštumą raižo upeliai, tekantys plačiais, dažnai pelkėtais slėniais – Vilnios, Merkio ir Gaujos aukštupiai, Kuosinė, Kena, Kenelė, Rudamina, Rukainė, Galinė, Akmenė. Medininkų aukštumos šiaurės vakarų pakraštyje ir Neries slėnyje, skiriančiame Medininkų aukštumą nuo Baltijos aukštumų, įsikūręs Vilnius. Aukštumos pakraštį čia skrodžia gilus pralaužtinis Vilnios slėnis. 

Medininkų aukštumoje yra Juozapinės geomorfologinis draustinis ir Medininkų botaninis draustinis.

Geologija
---------

Medininkų aukštumos branduolys susidarė priešpaskutinio Medininkų ledynmečio pabaigoje. Dviejų ledyno plaštakų sąlytyje susiklostė galinių morenų ruožai. Tarpledynmečiu reljefą keitė upių veikla. Per paskutinį apledėjimą buvo prie ledyno pakraščio, ledyno plaštakos šiaurėje ir vakaruose sustūmė jaunesnius moreninius ruožus ir padidino aukštumos plotus, veikiant šalčio dūlėjimui, solifliukcijai, periglacialinei erozijai išnyko ežerai ir daubos, susidarė slėniai ir sausvagės.

Medininkų aukštumos dalyje, erozijos išraižytuose Neries ir Vilnios pasieniuose, susidarė vaizdingi eroziniai kalvynai: Sapieginės, Karoliniškių, Panerių, Rasų. 

Medininkų aukštumoje vyrauja smėlingos, žvirgždingos ir priesmėlingos moreninės nuogulos. Medininkų aukštumos reljefas senesnis už kitų Lietuvos aukštumų reljefą, todėl nuo jo gerokai skiriasi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Medininkų aukštuma*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 570 psl.
*Šis straipsnis – apie Italijos miestą. Apie kitas žodžio „Mesina" reikšmes skaitykite Messina*

| Mesinait. *Messina* |
| --- |
|        |
| *Miesto katedra* |
|  |
| 

MesinaMesina

38°11′00″ š. pl. 15°33′00″ r. ilg.﻿ / ﻿38.18333°š. pl. 15.55000°r. ilg.﻿ / 38.18333; 15.55000﻿ (Mesina)Koordinatės: 38°11′00″ š. pl. 15°33′00″ r. ilg.﻿ / ﻿38.18333°š. pl. 15.55000°r. ilg.﻿ / 38.18333; 15.55000﻿ (Mesina) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Sicilija Sicilija |
| **Provincija** | Mesinos provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2013 m.) | 242 129  |
|  |
|  **Vikiteka** | Mesina |
|  |
| **Kirčiavimas** | Mesinà |

**Mesina** (it. *Messina*) – Italijos uostamiestis Sicilijoje, provincijos centras. Išvystyta laivybos, naftos, chemijos, cemento, maisto pramonė. Yra universitetas, botanikos sodas, keli muziejai, tarp jų – 1775 m. įkurtas Zoologijos muziejus, šiuolaikinio meno galerija.

Istorija
--------

Miestas įkurtas 730 metais pr. m. e. Jį įkūrė graikų kolonistai sikulų genties gyvenamoje vietovėje ir pavadino ***Zankle*** (gr. Ζάγκλη). 5 a. pr. m. e. miestą užėmęs Kalabrijos Redžo tironas Anaksilas jį pervadino Mesina, kaip manoma, pagal pietvakarių Graikijos provincijos Mesenijos vardą. 264 m. pr. m. e. miestą užėmė Senovės Roma. Jai valdant, miestas vadintas Mesana. Nuo 535 m. Mesiną valdė Bizantija. 1061 m. jį užėmė normanai. 1548 m. Mesinoje Ignacas Lojola įsteigė pirmąją jėzuitų kolegiją. 1783 m. miestą ir šiauriau esantį Italijos regioną sukrėtė penkių Kalabrijos žemės drebėjimų serija. 1860 m. vykstant Italijos suvienijimui, miestą užėmė D. Garibaldžio vadovaujamos pajėgos. 1908 m. gruodžio 28 d. miestą sugriovė labai galingas Mesinos žemės drebėjimas, po kurio sekė ir cunamio bangos. Katastrofos metu žuvo kelios dešimtys tūkstančių regiono gyventojų. 1943 m. miestas buvo smarkiai bombarduotas Sąjungininkų karo aviacijos, kurį tuo metu buvo užėmusios Vermachto pajėgos.

Architektūra
------------

Mesinoje gausu skirtingų architektūros stilių pastatų. Išliko XII a. normanų Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų katedra, XX a. pradžioje ji buvo rekonstruota. Stovi gotikos stiliaus Švč. Mergelės Marijos, Šv. Pilypo Nerio bažnyčios, keli XVI - XVII a. fortai, veikia daug įvairių stilių fontanų.

Sportas
-------

* FC Messina Peloro (futbolas)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Messina (Mesina)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 733 psl.
Punsko parapijos 1902 m. metrikų knyga
**Metrikai** – Katalikų bažnyčios parapijoje pildyta knyga su įrašais apie gimimo, krikšto, santuokos ar mirties liudijimus. Europoje, siekiant neleisti sudaryti neteisėtas giminystės santuokas, viduramžiais pradėta epizodiškai vesti asmenų krikšto sąrašus. Įrašų metrikų knygose tvarką 1563 m. nustatė Visuotinis Tridento susirinkimas. Jau XVI a. kai kuriose valstybėse pradėti rašyti ir mirties liudijimai. Įrašuose buvo nurodoma: asmens gimimo, krikšto, santuokos ar mirties data, vardas, pavardė, gimimo vieta, santuokos liudijimuose – susituokiančių asmenų civilinis statusas, jų amžius ir parašai, taip pat ir liudytojų parašai, mirties liudijimuose – mirusiojo amžius ir palaidojimo data bei vieta.

Lietuvoje
---------

Lietuvoje metrikus tvarkė ir saugojo Bažnyčia. Netikintiesiems ar kitų tikybų asmenims civilinės būklės aktus išduodavo vietos savivaldos įstaigos. Metrikų terminas bendrinėje ir teisinėje kalboje naudotas iki 1940 m. Vėliau buvo vykdoma valstybinė civilinės būklės aktų registracija.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Metrikai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  *Metrikai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 778 psl.
**Mezoklimatas** (gr. μεσος 'vidutinis, vidurinis, tarpinis' + klimatas) – geografiškai apribotos teritorijos (miškas, kalvynas, vandens telkinys, miestas ir t.t) klimatas. Dar vadinamas regioniniu, vietiniu, atmosferos paribio sluoksnio klimatu.

Ypatybės
--------

Mezoklimatinių ypatybių teritorinis lygmuo yra tarpinis tarp makroklimatinių ir mikroklimatinių ypatybių, Pvz. savitas mezoklimatas susidaro kalvų ir kalnų masyvuose, kurių plotas daugiau kaip 100 km², plačių upių, daugiau kaip 1 km pločio slėniuose, aplink didelius, daugiau kaip 50 km² ploto vandens telkinius, vienalyčiuose augalijos ir dirvožemio masyvuose, kurių plotas daugiau kaip 100 km², miestuose, kuriuose gyvena daugiau kaip 0,5 mln. gyventojų. 

Mezoklimato rodiklių gradientai gali būti didesni nei makroklimato: oro temperatūros horizontalūs gradientai gali siekti 4–5 °C/100 km, vertikalūs 1–5 °C/100 m, radiacijos balanso– 500 MJ/m²/100 km. Vertikalia kryptimi mezoklimatiniai ypatumai gali pasireikšti iki 5000 m aukščio, kalnuose – visoje troposferos storymėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Arūnas Bukantis. *Mezoklimatas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 13 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Algebroje **diskriminantas** – skaičius, kuris gaunamas iš realių ar kompleksinių skaičių polinominės lygties koeficientų ir su kuriuo galima nustatyti lygties sprendinius. Jei diskriminantas yra lygus nuliui, lygtis turi 1 sprendinį; jei diskriminantas didesnis už 0, lygtis turi daugiau nei 1 sprendinį; jei diskriminantas yra neigiamas ir neturi daugiau koeficientų, lygtis realių sprendinių neturi (jos sprendiniai kompleksiniai).

Kvadratinės lygties diskriminantas
----------------------------------

Kvadratinės lygties {\displaystyle y=ax^{2}+bx+c} diskriminantas yra {\displaystyle D=b^{2}-4ac;}

Kvadratinės lygties {\displaystyle ax^{2}+bx+c=0} sprendiniai yra:

* kai D>0, {\displaystyle x\_{1,2}={\frac {-b\pm {\sqrt {b^{2}-4ac}}}{2a}}={\frac {-b\pm {\sqrt {D}}}{2a}}};
* kai D=0, {\displaystyle x\_{1}=x\_{2}={\frac {-b}{2a}}};
* kai D<0, lygtis {\displaystyle ax^{2}+bx+c=0} sprendinių realiųjų skaičių aibėje neturi. Sprendiniai yra iš kompleksinių skaičių aibės.

Pavyzdys:
Lygties {\displaystyle y=x^{2}-5x+6} diskriminantas yra

{\displaystyle D=(-5)^{2}-4\cdot 1\cdot 6=25-24=1};
Tada lygties {\displaystyle x^{2}-5x+6=0} sprendiniai yra

{\displaystyle x\_{1,2}={\frac {-(-5)\pm {\sqrt {1}}}{2\cdot 1}}=3;2};
Todėl {\displaystyle x^{2}-5x+6=(x-2)(x-3)=0}, kai x=3 arba kai x=2.

Kubinės lygties diskriminantas
------------------------------

Kubinės lygties {\displaystyle ax^{3}+bx^{2}+cx+d} diskriminantas 

{\displaystyle \Delta =b^{2}c^{2}-4ac^{3}-4b^{3}d-27a^{2}d^{2}+18abcd.}
| **Adolfas Venckevičius** |
| --- |
| Gimė | 1929 m. rugsėjo 30 d. (94 metai)Vincentavas, Tverų valsčius Telšių apskritis |
|  |
| Veikla | filologas, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Adolfas Venckevičius** (g. 1929 m. rugsėjo 30 d. Vincentave, Tverų valsčius Telšių apskritis) – Lietuvos filologas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

Vaikystėje, susižeidęs sprogmenimis, neteko regėjimo. 1948 m. atvyko mokytis į Kauno aklųjų internatinę mokyklą. Dar jos nebaigęs, 1951 m. rudenį buvo paskirtas Lietuvos aklųjų draugijos Klaipėdos srities skyriaus valdybos pirmininku. 1952 m. grįžo į aklųjų mokyklą ir ją baigė. 1960 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos-filologjos fakulteto lietuvių kalbos ir literatūros specialybę.

1960 m. kurį laiką dirbo darbininku Šiaulių aklųjų įmonėje, 1961–1963 m. Lietuvos aklųjų draugijos Šiaulių tarprajoninės valdybos pirmininkas. Nuo 1963 m. iki 1996 m. – žurnalo „Mūsų žodis" vyriausiasis redaktorius. Rašė aklųjų ir silpnaregių gyvenimo, darbo organizacijos ir reabilitacijos klausimais.

Jo plunksnai priklauso ne vienas apsakymas, išspausdintas žurnaluose „Pergalė", „Švyturys", „Jaunimo gretos", savaitraštyje „Literatūra ir menas".

Bibliografija
-------------

* *Tu nežinai mano nerimo*, sudarė
* *Susipažinkite su mano gyvenimu*, sudarė, 1976 m.
* *Gyvatė valgo ledus*, apsakymai, 1997 m.
* *Anapus vaivorykštės*, apsakymai, 1999 m.

Įvertinimas
-----------

* 1979 m. LTSR nusipelnęs žurnalistas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Adolfas Venckevičius. Tverai. Žmonės Archyvuota kopija 2008-06-02 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 552 psl.
| **Adomas Vilainis-Šidlauskas** |
| --- |
| Gimė | 1905 m. sausio 21 d.Vaikių Laukas, Laukuvos valsčius, Tauragės apskritis |
| Mirė | 1981 m. birželio 28 d. (76 metai)Čikaga, JAV |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |

**Adomas Vilainis-Šidlauskas** (1905 m. sausio 21 d. Vaikių Lauke, Laukuvos valsčius, Tauragės apskritis – 1981 m. birželio 28 d. Čikagoje, JAV) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

Mokėsi Rietavo progimnazijoje. 1934 m. dirbo laikraščio „Lapas" redakcijoje. Bendradarbiavo leidiniuose „Naujoji Romuva", „Lietuvos aidas", „Savivaldybė", „Policija", „Vakarai", Ateitis ir kt. Nuo 1939 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.

1944–1945 m. Norvegijoje redagavo mašinėle daugintus laikraštukus „Cirkas", „Tėvynės balsas", „Tėviškės aidas". 1945 m. persikėlė į Vokietiją. 1946–1947 m. dirbo „Mūsų vilties" redakcijoje, rotatoriumi spausdino laikraštėlius „Šiandien", „Tėviškės aidas". 1949 m. išvyko į JAV, Čikagoje įsteigė knygyną ir leidyklą „Nemunas". Leido ir redagavo žurnalus 1951–1954 m. – „Pelėda", 1955–1961 m. – „Užuolanka".

Redagavo knygas „Atlanto nugalėtojai" (1933 m.) „Čikagos lietuvių metraštis" (1954 m.) „Pelėdos kalendorius" (1953 m.) „Istorinės Lietuvos albumas" (1959 m.)

Bibliografija
-------------

* *Žemaičių žemėje*, kelionių, reportažai, 1952 m.
* *Amžinai gyvi*, stovyklų reportažai, 1953 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 558 psl.