recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Dziga Vertovrus. *Дзига Вертов*lenk. *Dziga Wiertow*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1896 m. sausio 2 d.Balstogė, Rusijos imperija |
| Mirė | 1954 m. vasario 12 d. (58 metai)Maskva, Tarybų Sąjunga |
| Sutuoktinis (-ė) | Jelizavieta Svilova |
|  |
| Veikla | Kinematografas, režisierius |
|  |
|  **Vikiteka** | Dziga Vertov |

**Dziga Vertov** (rus. *Дзига Вертов*, lenk. *Dziga Wiertow*, tikras vardas *David Abelevič Kaufman*) (1896 m. sausio 2 d. Balstogėje, Rusijos imperijoje – 1954 m. vasario 12 d. Maskvoje, Tarybų Sąjungoje) − žydų kilmės TSRS dokumentinio kino pradininkas, režisierius ir kinematografas. 2012 m. britų žurnalas *Sight and Sound* išrinko jo filmą *Žmogus su kino kamera* (1929 m.) 8 geriausiu filmu istorijoje. Jo broliai Boris Kaufman ir Michail Kaufman taip pat buvo filmų kūrėjai, jo žmona Jelizavieta Svilova taip pat kūrė filmus.

Biografija
----------

Dziga Vertovas gimė 1896 m. sausio 2 d. Balstogėje, kaip *David Abelevič Kaufman*. Tėvas dirbo knygyne. Apie 1918 m. surusino savo vardą ir pavardę ir pasivadino *Denis Arkadjevič*. Vertovas studijavo Balstogės muzikos mokykloje iki I pasaulinio karo. 1915 m. prasidėjus karui kartu su šeima pasitraukė į Maskvą. Vėliau persikėlė į Sankt Peterburgą, kur jis rašė poeziją ir satyras. 1916-1917 m. studijavo Psichoneurologijos institute. 

Po Spalio Revoliucijos ėmė vadovauti Maskvos kino komiteto kronikos skyriui. 1918 m. jis jau vadovavo fronto kino operatoriams, dalyvavo agitacinių traukinių reisuose, sudarinėjo ir montavo aktualiems įvykiams skirtą kino žurnalą "Kino savaitė" ("Kinonedelia"). Pirmieji Vertovo dokumentiniai filmai buvo skirti pilietiniam karui. 1922 m. Vertovo iniciatyva pradedamas leisti kino žurnalas "Kino tiesa" ("Kinopravda"). XX a. 4-ajame dešimtmetyje Vertovas apkaltinamas formalizmu, nušalinamas nuo kino kūrimo. Paskutiniais gyvenimo metais jis dirbo dokumentinių filmų studijoje - atstumtas ir užmirštas.

Filmografija
------------

* 1919 Кинонеделя (Kino savaitė)
* 1919 Годовщина революции (Revoliucijos jubiliejus)
* 1922 История гражданской войны (Pilietinio karo istorija)
* 1924 Советские игрушки (Sovietų žaislai)
* 1924 Кино-глаз (Kino akis)
* 1925 Киноправда (Kino tiesa)
* 1926 Шестая часть мира (Šeštoji pasaulio dalis)
* 1928 Одиннадцатый (Vienuoliktasis)
* 1929 Человек с киноаппаратом (Žmogus su kino kamera)
* 1930 Энтузиазм (Симфония Донбаса) (Entuziazmas, Donbaso simfonija)
* 1934 Три песни о Ленине (Trys dainos apie Leniną)
* 1937 Памяти Серго Орджоникидзе (Sergo Ordzhonikidze atminti)
* 1937 Колыбельная (Lopšinė)
* 1938 Три героини (Trys herojai)
* 1942 Казахстан – фронту! (Kazachstanas už frontą!)
* 1944 В горах Ала-Тау (Ala-Tau kalnuose)
* 1954 Новости дня (Dienos naujienos)

Nuorodos
--------

* Dziga Vertovas - žmogus su kino kamera;
* Biografija (angl.);
* Imdb svetainės informacija (angl.);
* Filmas *Žmogus su kinokamera* youtube.com svetainėje;
**Plunksnamilčiai**, *plunksnų miltai* (angl. *feather meal*) – šalutinis paukštininkystės produktas, miltai, gaminami iš dalinai hidrolizuotų didesniuose slėgyje ir temperatūroje plunksnų, kurias po hidrolizės išdžiovina ir sumala. Plunksnamilčiuose yra iki 12% azoto, tačiau jo biologinis įsisavinamumas nedidelis. Plunksnamilčiai naudojami kaip trąšos ir pašarų (paprastai atrajotojų) priedas.

Pasaulyje kasmet užauginami milijardai vištų ir kitų paukščių. Iš jų apdorojimo atliekų plunksnų ir gaminami plunksnamilčiai. Plunksnos kaitinamos garų atmosferoje temperatūroje virš +140 °C, ši procedūra ne tik sterilizuoja plunksnas, bet ir dalinai denatūruoja ir hidrolizuoja jų baltymus. Taip apdorotas plunksnas po to išdžiovina, ataušina ir sumala.

Trąša
-----

Plunksnamilčiai yra lėtaveikė daug azoto turinti organinė trąša. Jie netirpsta vandenyje, jie netinka naudoti kaip skystos trąšos. Tręšiant plunksnamilčius reikia sumaišyti su dirvožemiu, kad dirvožemio mikroorganizmai imtų juos skaidyti, tik tuomet išsiskiria augalų įsisavinami azoto junginiai.

Plunksnamilčiai kaip trąša sukelia šiuos poveikius:

* skatina lapų augimą,
* skatina komposto skaidymą,
* gerina dirvožemio struktūrą.

Pašarų priedas
--------------

Tyrimai rodo, kad į veršelių pašarus įmaišius plunksnamilčių ir kraujamilčių mišinio veršeliai sparčiau auga.
Kiti tyrimai parodė, kad plunksnamilčiai yra efektyvus baltyminis pašarų priedas melžiamoms pieninėms karvėms.

Nuorodos
--------

1. ↑  Blasi, D.A. ; Klopfenstein, T. J. ; Drouillard, J. S.;Sindt, M. H. 1991. Hydrolysis time as a factor affecting the nutritive value of feather meal and feather meal-blood meal combinations for growing calves.[neveikianti nuoroda] J. Anim. Sci. 69 (3): 1272–1278.
2. ↑  Harris, B. Jr. ; Dorminey, D. E. ; Smith, W. A. ; Horn, H. H. van; Wilcox, C. J. 1992. Effects of feather meal at two protein concentrations and yeast culture on production parameters in lactating dairy cows. J. Dairy Sci. 75 (12): 3524-3530

* Feather meal (In *Feedipedia*)
* Plunksnamilčių nuotrauka[neveikianti nuoroda]
| **Phlebia centrifuga**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Plunksninis raukšliagrybis (*Phlebia centrifuga*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Agarikiečiai  *( Agaricomycetes)* |
| Eilė: | Kempiniečiai  *( Polyporales)* |
| Šeima: | Lapielaižiniai  *( Meruliaceae)* |
| Gentis: | *Phlebia*  *( Phlebia)* |
| Rūšis: | Plunksninis raukšliagrybis  *( Phlebia centrifuga)* |

 |
| Binomas |
| ***Phlebia centrifuga***P. Karst. 1881 |

**Plunksninis raukšliagrybis** (*Phlebia centrifuga*) – Lapielaižinių (*Meruliaceae*) šeimos grybų rūšis.

Biologija ir ekologija
----------------------

Saprotrofas, sukeliantis baltąjį medienos puvinį. Vaisiakūniai vienmečiai, išauga vėlyvą rudenį, kartais – pavasarį. Auga ant stambių, vidutinio suirimo stadijos eglių virtuolių senuose eglynuose, kuriuose daug negyvos medienos. Vaisiakūniai dažniausiai išauga virtuolio šoninėje dalyje, ant žievės.

Paplitimas
----------

Šiaurės spygliuočių miškuose iki rytinės Šiaurės Amerikos dalies. Europos žemyninėje dalyje paplitusi borealiniuose eglynuose, centrinėje Europoje – kalnuose.

Lietuvoje aptinkama pietinėje, rytinėje ir pietvakarinėje dalyse. Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Šaltiniai
---------

Rašomavičius Valerijus, Lietuvos raudonoji knyga, Kaunas: „Lututė", 2007. psl. 707. ISBN 978-9955-692-71-3
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Aukuras** – aukojimui ir kitoms kulto apeigoms skirtas akmuo arba žemės kauburys. Jame buvo kūrenama amžinoji ugnis ir aukojamos aukos, apeiginis gėrimas, smilkomos kvapiosios žolės.

Baltų aukurai
-------------

Aukuras ant Rambyno kalno
Apie baltų aukurų akmenis aprašyta P. Dusburgiečio, J. Dlugošo šaltiniuose. Akmeninių aukurų randama daugelyje Lietuvos vietų (Pakruojo, Ukmergės, Utenos, Skuodo, Šiaulių, Vilkaviškio ir kt. rajonuose).

### Reikšmė

Ant aukuro buvo kūrenama amžinoji ugnis, smilkomos kvapiosios žolės, aukojamos aukos: apeiginis gėrimas, javai, gyvuliai, kartais aukojimui degindavo ir žmones, dažniausiai – priešus. Ugnis, aukuras ir žolininkas pagoniškame pasaulyje buvo vientisa jungtis.

Kad amžinoji ugnis aukure neužgęstų, ją prižiūrėjo vaidilutės, o apeigas vykdydavo kriviai.

Aukurai buvo įrengiami alkose (alkavietėse). Dažnai tai buvo akmenys su įdubimu viduryje. Seniausi aukurai buvo akmenys arba žemės kauburėliai. Vėlesni rasti aukurai sudėlioti iš tašytų cilindro pavidalo akmenų (iki 1 cm skersmens ir 1 m aukščio) su viršutinėje dalyje iškaltu plokščiadugniu dubeniu (50 cm skersmens ir 10 cm gylio).

Netoli aukurų randama 1-1,5 m skersmens duobių, dažnai grįstų akmenimis, kuriose degė šventoji ugnis. Kulto akmenys turėjo skirtis nuo paprastų. Jie galėjo būti išmarginti ornamentais pačios gamtos. Žmonės ant jų iškaldavo įvairius dangaus kūnų simbolius. Manoma, kad aukojimui buvo naudojami akmenys su iškaltomis žmogaus ar gyvulio pėdomis ir vadinami *laumių stalu*, *velnio sostu* ir pan. Po Mosėdžio pelkyne surastu akmeniu buvo pelenų, puodų šukių.

### Krikščionybė

Įvedus krikščionybę, aukurų akmenys ir toliau buvo labai gerbiami ir nepamiršti. Kai kurie buvo įmūryti į bažnyčių pamatus ar sienas.

### Legendos

Ne viename istoriniame šaltinyje minimas aukų akmuo ant Rambyno kalno. Žinoma, kad jo paviršius buvo plokščias, o pats akmuo – 15 uolekčių apimties. Legendos byloja, kad *„laimė tol nepaliksianti šio krašto, kol akmuo stovės ir kalnas po juo". O jei svetimšalio ranka prisilies prie šio akmens, prasmegsiąs kalnas Nemuno gelmėse.*

* *Vokietis Švarcas iš Bardinų kaimo, ieškodamas savo malūnams girnų, suskaldė šventąjį aukuro akmenį. Nuo to laiko užkeikimas ėmė pildytis – kalnas pradėjo smegti į Nemuną.*
| **Stanislovas Šriūbėnas** |
| --- |
| Gimė | 1944 m. spalio 9 d. (78 metai)Molykuose, Ignalinos rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Alma |
| Vaikai | Rasa |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis veikėjas |
| Sritis | aplinkos politika |
| Organizacijos | LR aplinkos ministerija |
| Pareigos | viceministras |
| Partija | 
* Lietuvos liberalų sąjunga,
* 2003 m. Liberalų ir centro sąjunga

 |
|  |
| Išsilavinimas | aukštasis |
| Alma mater | 
1980 m. Vilniaus inžinerinis statybos institutas (VGTU)
 |

**Stanislovas Šriūbėnas** (g. 1944 m. spalio 9 d. Molykuose, Ignalinos rajonas) – Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis veikėjas, Lietuvos aplinkos viceministras.

Biografija
----------

Mokėsi Mielagėnų vidurinėje mokykloje. 1963–1966 m. tarnavo tarybinėje kariuomenėje. 1966–1970 m. dirbo Ignalinos žemės ūkio valdyboje. 1968–1971 m. mokėsi Vilniaus politechnikume, kurį baigęs įgijo automobilių mechaniko specialybę.

1970 m. pradėjo dirbti Statybos ministerijoje. 1975–1980 m. mokėsi Vilniaus inžineriniame statybos institute. 1987–1992 m. dirbo Statybos ministerijos specializuotoje komplektavimo valdyboje vyriausiuoju inžinieriumi, 1992–1996 m. – generaliniu direktoriumi. 1997–2001 m. dirbo Vilniaus senamiesčio restauravimo direkcijos direktoriaus pavaduotoju. 2000 m. dirbo Vilniaus kapitalinės statybos direktoriaus pavaduotoju.

2011–2012 m. LR AM viceministras.

2000–2007 m. ir 2008–2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 2009–2010 m. Vilniaus miesto vicemeras.

Žmona Alma. Dukra Rasa, VGTU verslo vadybos absolventė.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2010-11-21 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Stanislovas Šriūbėnas – naujasis aplinkos viceministras Archyvuota kopija 2015-11-03 iš Wayback Machine projekto.
**Stanislovas Žylius** (1898 m. liepos 16 d. Tauragėje – ?), vargonininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

1909 m. atvyko į JAV ir apsigyveno Čikagoje, IL. Iš pradžių muzikos mokėsi privačiai, o vėliau vargonų ir fortepijono mokėsi Buscho konservatorijoje. Bažnytinę muziką studijavo pas vargonininką V. Daukšą. 1915–1924 m. vargonininkavo Nekalto Prasidėjimo lietuvių parapijoje Čikagoje, 1924–1929 m. Šv. Vincento De Paulo parapijoje Springfielde, IL, 1929–1963 m. Šv. Baltramiejaus parapijoje Waukegane, IL. Visur vadovavo chorams, statė operetes, rengė koncertus ir dalyvavo tautinėse šventėse. Ypač sėkmingai dirbo su šv. Baltramiejaus parapijos choru – išmokė daug kūrinių ir surengė apie 100 koncertų. 1918–1926 m. vadovavo Lietuvos Vyčių chorui, kuris pavadinimą buvo pakeitęs į Šv. Agnietės vardą.

Nuo 1917 m. S. Žylius ALRK Vargonininkų Stanislovas Žylius sąjungos narys, nuo 1948 m. kelis kartus rinktas Centro valdybos iždo globėju. Daug prisidėjo prie žurnalo „Muzikos žinios" organizavimo ir jo leidybos. Aktyviai dalyvavo įvairių vietinių draugijų kultūros veikloje.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Skonis** vienas iš pojūčių, kuriais žmogus gauna informaciją iš aplinkos.

Išskiriami penki pagrindiniai skoniai: kartumas, rūgštumas, sūrumas, saldumas ir umami. Jau yra nustatyti šių skonių receptoriai ir jų veikimo mechanizmai. Teigiama, kad *deginantį skonį* sukelia šilumos receptorius dirginančios medžiagos. Kai kurie šaltiniai nurodo ir šarminio bei specifinio riebalų skonio nepriklausomą atpažinimą.

Kitų skonių įvairovę sudaro pagrindinių skonių kombinacijos bei jų kombinacijos su kvapais, kadangi kvapo receptoriai dalyvauja atpažįstant skonį.

Terminai **geras skonis** ir **skoninga** naudojami siekiant apibūdinti estetiškai tobulus bei meniškai neperkrautus taikomojo meno kūrinius arba jų autorius. Dažniausiai kalbant apie pastatų interjerą, eksterjerą ar aprangą.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Skonio receptoriai
* Skonio jutimas

Nuorodos
--------

* BBC straipsnis apie skonį **(**angl.**)**

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Skonis***
Koordinatės: 67°22′42″ p. pl. 179°54′42″ v. ilg.﻿ / ﻿67.37833°š. pl. 179.91167°r. ilg.﻿ / 67.37833; 179.91167

Reginys į Skoto salą. Tolumoje kyšo Hagitso Kolona
**Skoto sala** (angl. *Scott Island*) – maža negyvenama vulkaninė sala Ramiojo vandenyno pietuose (Pietų vandenyne), 505 km nuo Adero kyšulio Antarktidoje. Ilgis 0,5 km, plotis iki 0,3 km. Sudaryta iš bazaltinių uolienų. Aukštis iki 54 m. Už 250 m į vakarus nuo salos stūkso 65 m aukščio uola – Hagitso Kolona. Plotas – 4 ha. Didžiąją dalį salos dengia ledas.

Skoto sala patenka į Naujosios Zelandijos pretenzijų zoną (Roso teritoriją).


Skoto salaSkoto sala
Skoto sala Antarktidos atžvilgiu

Salą 1902 m. gruodžio 25 d. atrado britų jūrininko Viljamo Kolbeko (*William Colbeck*) laivas, gabenęs proviziją Roberto Skoto ekspedicijai. Šio keliautojo garbei sala ir pavadinta. 1987–1999 m. saloje veikė automatinė meteorologijos stotis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Haggits Pillar, USGS
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 392
3. ↑  Automatic Weather Stations – Scott Island Site
| Dzinčengas金城 |
| --- |
| *Dzinčengo panorama* |
|  |
| 

DzinčengasDzinčengas

24°25′0″ š. pl. 118°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿24.41667°š. pl. 118.31667°r. ilg.﻿ / 24.41667; 118.31667﻿ (Dzinčengas)Koordinatės: 24°25′0″ š. pl. 118°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿24.41667°š. pl. 118.31667°r. ilg.﻿ / 24.41667; 118.31667﻿ (Dzinčengas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Taivano vėliava Taivanas |
| **Apskritis** | Dzinmeno apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2013) | 37 507  |
| **Plotas** | 21,7080 km² |
| **Tankumas** (2013) | 1 728 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.kincheng.gov.tw |
|  **Vikiteka** | Dzinčengas |

**Dzinčengas** (kin. 金城鎮, pinyin: *Jīnchéng Zhèn*; pe̍h-ōe-jī: *Kim-siâⁿ-tìn*) – miesto tipo gyvenvietė Taivanui priklausančios Dzinmeno salos pietvakariuose. Dzinmeno apskrities administracinis centras. Gyventojų 37 tūkst. (2013 m. duomenys). Dzinčengas taip pat administruoja Dongdingo (東碇) salą, kuri nutolusi 26 km pietų–pietvakarių kryptimi.

Dzuguango vartai

Istorija
--------

1949–1956 m. buvo Kinijos Respublikos Fudziano provincijos administracinis centras. Nuo 1956 iki 1996 m. provincijos valdžia buvo įsikūrusi į Sindiane, Sinbėjuje, Taivano provincijoje. 1996 m. valdžia sugrąžinta į Dzinčengą.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Vaoraniai |
| --- |
| Vaoranių indėnasVaoranių indėnas |
| Gyventojų skaičius | 1200-2200 |
| Populiacija šalyse | Ekvadoro vėliava Ekvadoras |
| Kalba (-os) | vaoranių, ispanų |
| Religijos | animizmas |
| Giminingos etninės grupės | - |

**Vaoraniai**, dar vadinami **huaoraniais, vaodainiais, vao, auka** – indėnų tauta, gyvenanti Amazonijoje, rytų Ekvadore (Pastasos, Napo, Oreljanos provincijose). Populiacija – tarp 1200–2000 žmonių. Kalba izoliuota vaoranių kalba.

Vaoraniai skirstosi į smulkesnes gentis: tonjampariai, kenahuenai, tihuenai, kihuarai, damuintarai, sapinai, tiguinai, huamunai, dajunai, kehuerunai, garsakočiai (prie Jasunio upės), kemperiai (prie Kononako upės), mimai (Kononako vidurupyje), Karuhuiai (prie Kononako upės) ir tagaeriai.

Vaoranių pučiamasis ginklas strėlėms šaudyti
Senovėje vaoraniai užėmė dideles teritorijas Amazonijoje ir aršiai jas gynė, todėl kečujų buvo praminti „priešais" (*awka*). Dabar jų gyvenamosios teritorijos gerokai sumažėjusios dėl miškų kirtimo ir naftos gavybos. Pagrindinis jų gyvenamasis arealas yra tarp Kurarajaus ir Napo upių (30 tūkst. km²).

Vaoraniai nuo seno naudoja užnuodytas strėles, išmirkytas nuodinguosiuose augaluose (*kurare*), tiek medžioklei, tiek gynybai. Dabar dalis indėnų bendradarbiauja su mokslininkais tyrinėjant selvos augalų savybes.

Vaoranių tikėjimas animistinis, tikima, kad viskame aplink slypi dvasios. Pagal vaoranių kosmologiją – pirmykštis visas pasaulis buvo *ömë* – „miškas". Tikima, kad miškas yra vaoranių namai – saugantys nuo piktųjų išorės dvasių bei teikiantys prieglobstį ir maistą. Tikima, kad visi gyvūnai turi dvasią, gausu gyvūnų, kuriuos uždrausta medžioti (jaguaras, elnias, erelis, gyvatė).

Socialiniuose santykiuose paplitusi poligamija.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Skonio receptoriai** – vieni iš cheminių receptorių, kurie jautrūs tam tikroms maiste ir skysčiuose esančioms cheminėms medžiagoms. Žmogaus ir žinduolių cheminiai receptoriai yra burnoje. Juos sudaro ant liežuvio išsidėstę svogūnėliai, kurių daug yra liežuvio speneliuose, šiek tiek kietajame gomuryje, ryklėje ir antgerklyje. Skonio svogūnėlį sudaro kelios pailgos skonio jutimo ir atraminės ląstelės bei plaukelių šluotelės. Receptorius yra baltymas glikoproteinas, kuris susijungia su atitinkama molekule, susidaro tam tikri elektrocheminiai pokyčiai, dėl to su skonio ląstelėmis besijungiančių sensorinių nervų skaidulose generuojami nerviniai impulsai. Šie nerviniai impulsai keliauja į galvos smegenų viršugalvinę skiltį. Egzistuoja populiarus mitas, kad ant liežuvio yra tam tikros atskiro skonio zonos. Iš tikrųjų, įvairius skonius atpažįstantys svogūnėliai su skonio ląstelėmis yra pasiskirstę po liežuvį vienodai. 

Skiriami penki pagrindiniai skoniai:

* kartus;
* rūgštus;
* sūrus;
* saldus;
* umami.

Paskutinysis skonio pojūtis sukeliamas laisvųjų gliutamatų, esančių brandintuose ar fermentuotuose maisto produktuose, taip pat – aminorūgšties natrio gliutamato, maisto papildo, atrasto 1907 metais. Japoniškoje bei kiniškoje virtuvėse šis skonis yra kulinarijos pagrindas, tačiau kitose kultūrose nėra taip paplitęs.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Skonis

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

**Jutimo organai**  

Akis -
Ausis -
Pusiausvyros aparatas -
Skonio receptoriai -
Kvapo receptoriai -
Mechaniniai receptoriai
|  |
| --- |
| ‹ 1996 Jungtinės Amerikos Valstijos 2004 › |
| 2000 metų JAV prezidento rinkimai |
| 2000 m. lapkričio 7 d. (2000-11-07) |
|  |  |  |  |
|  |  |  |  |
| Kandidatas | **Džordžas V. Bušas** | Alas Goras |
| Partija | Respublikonai | Demokratai |
| Valstija | Teksasas | Tenesis |
| Kandidatas į viceprezidentus | **Dikas Čeinis** | Džo Lybermanas |
| Rinkėjų kolegijos balsų | **271** | 266 |
| Laimėta valstijose | **30** | 20+Vašingtonas |
| Rinkėjų balsų | 50 456 002 | **50 999 897** |
| Santykis | 47,9 % | **48,4 %** |
|  |  |  |
|  |
| 2000 metų JAV prezidento rinkimų rezultatų žemėlapis. |
| 
**Tuometinis prezidentas** 
Bilas Klintonas
Demokratai

**Išrinktasis prezidentas**
Džordžas V. Bušas
Respublikonai
 |

**2000 metų JAV prezidento rinkimai** pasižymėjo kova tarp Respublikonų partijos kandidato, tuometinio Teksaso gubernatoriaus, buvusio prezidento Džordžo H. Bušo sūnaus Džordžo W. Bušo ir tuometinio viceprezidento JAV demokratų partijos kandidato Alo Goro. Tuometinis JAV prezidentas Bilas Klintonas, remiantis JAV konstitucijos 22-ąja pataisa, jau turėjo užleisti prezidento postą kitam asmeniui, nes Klintonas dirbo prezidentu dvi kadencijas. 

Džordžas Bušas per plauką laimėjo lapkričio 7 dieną vykusius rinkimus, surinkęs 271 rinkikų kolegijos balsą prieš 266 Alo Goro surinktus rinkikų kolegijos balsus (vienas rinkikų kolegijos narys susilaikė nuo balsavimo). Rinkimai pažymėtini dėl ginčų, kilusių nesutariant kaip išdalinti 25 Floridos valstijos rinkikų kolegijos balsus. Galiausiai balsai toje valstijoje buvo perskaičiuoti. Floridoje laimėjęs kandidatas gavo mažiau rinkėjų balsų, nei pralaimėjusysis.

Šie rinkimai buvo lygiausi nuo 1876 metų, antri (po 1888 metų) rinkimai, kurių rinkikų kolegijos balsavimas neatspindėjo rinkėjų balsavimo rezultatų. Teisininkas ir politinis aktyvistas Ralfas Naderis taip pat dalyvavo prezidento rinkimuose kaip Žaliųjų šalies partijų asociacijos kandidatas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2000 Presidential General Election Results

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RJungtinės Amerikos Valstijos JAV prezidento rinkimai Jungtinės Amerikos Valstijos |
| --- |
|  |
| 
1789 **·**  1792 **·**  1796 **·**  1800 **·**  1804 **·**  1808 **·**  1812 **·**  1816 **·**  1820 **·**  1824 **·**  1828 **·**  1832 **·**  1836 **·**  1840 **·**  1844 **·**  1848 **·**  1852 **·**  1856 **·**  1860 **·**  1864 **·**  1868 **·**  1872 **·**  1876 **·**  1880 **·**  1884 **·**  1888 **·**  1892 **·**  1896 **·**  1900 **·**  1904 **·**  1908 **·**  1912 **·**  1916 **·**  1920 **·**  1924 **·**  1928 **·**  1932 **·**  1936 **·**  1940 **·**  1944 **·**  1948 **·**  1952 **·**  1956 **·**  1960 **·**  1964 **·**  1968 **·**  1972 **·**  1976 **·**  1980 **·**  1984 **·**  1988 **·**  1992 **·**  1996 **·**  2000 **·**  2004 **·**  2008 **·**  2012 **·**  2016  **·**  2020 | JAV prezidento emblema |

 |
| Gad Elmaleh |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Gad Elmaleh |
|  |
| Gimė | 1971 m. balandžio 19 d. (51 metai) Kasablanka, Marokas |
|  |
| Šalis |  Prancūzija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
|  |
|  |
|  |

**Gadas Elmalė** (arab. جاد المالح; pranc. *Gad Elmaleh*; g. 1971 m. balandžio 19 d.) – Maroko ir Prancūzijos komikas ir aktorius. Jo naujausias spektaklis vadinasi *„Sans tambour"* (pažodž. „be būgno", kas yra žodžių žaismas tarp prancūzų kalbos žodžių *tabou* ('tabū') ir *tambour* ('būgnas')). Jis vaidino daugelyje filmų, įskaitant *„Coco"*, *„Hors de prix"*, *„La doublure"* ir *„Midnight in Paris"*.

Ankstyvasis gyvenimas ir šeima
------------------------------

G. Elmalė gimė Kasablankoje, Maroke. Jis turi sefardų žydų kraujo. Augo mišrių kultūrų apsuptyje, kur buvo kalbama arabiškai, hebrajiškai ir prancūziškai. Tėvo vardas Davidas, motinos – Reginė (mergautinė pavardė *Aymard*). Turi brolį Arié, kuris yra aktorius ir dainininkas, ir seserį Judith, kuri yra artistė ir režisierio padėjėja.

Karjera
-------

G. Elmalė lankė Kasablankos licėjų. Vėliau jis ketverius metus studijavo politologiją Monrealyje, o kiek vėliau persikėlė į Paryžių, kur jis studijavo dramą. Pirmą savo vaidmenį teatre G. Elmalė atliko monospektaklyje *„Décalages"* 1997 m. Šis spektaklis buvo autobiografinis. Pirmosios G. Elmalė sąsajos su kinu buvo Merzak Allouache filme *„Salut cousin"*. Vėliau jis vaidino filmuose *„L’homme est une femme comme les autres"* ir *„Train de vie"*. G. Elmalė šlovė augo su antro monospektaklio *„La vie normale"* pasisekimu ir su filmu *„La vérité si je mens 2"* (2000 m.), kuriame jis atliko vaidmenį *Dov*.

Asmeninis gyvenimas
-------------------

G. Elmalė gyveno su prancūze artiste Anne Brochet nuo 1998 m. iki 2002 m. Jie susilaukė sūnaus Noé. Nuo 2009 m. iki 2010 m. jo antroji pusė buvo prancūzė žurnalistė Marie Drucker. Nuo 2011 m. aktorius gyvena su Charlotte Casiraghi. Judviejų sūnus Raphaël gimė 2013 m. gruodžio 17 d.

Išnašos
-------

1. ↑  Jewish Journal: „Film fest gala a spicy melting pot for Sephardic Jews" By Danielle Berrin. 2010-11-16.
2. ↑  Linternaute Archyvuota kopija 2014-02-22 iš Wayback Machine projekto.
Kim Taek Yong - Bisu
**Kim Taek Yong** (g. 1989 m. kor. 김택용), populiariai žinomas pseudonimu **Bisu** arba **Bisu[Shield]** - profesionalus StarCraft: Brood War žaidėjas iš Pietų Korėjos. Jis yra du kartus Pietų Korėjos MSL lygos čempionas, sykį laimėjęs sidabrą. 2012 m. balandį jo komanda laimėjo pirmąją vietą pagrindinėje Korėjos komandinėje BroodWar lygoje – SK Planet Proleague, kai finale lemiamame „tūzų" mače Bisu įveikė BroodWar legendą Lee Young Ho (*Flash*). Taip pat užėmęs pirmąją vietą World Cyber Games Korėjos čempionate ir kituose turnyruose. Bisu priklauso „SK Telecom T1" komandai.

Žaidžia protosų rase, gerbėjų pramintas „Revoliucionieriumi" dėl inovatyvių strategijų sukūrimo, kurios vėliau tapo standartinėmis protosų prieš zergus mačuose. Broodwar karjeros pabaigoje Pagal ELO reitingą jis užėmė antrąją vietą, šeštąją pagal KeSPA reitingą. Team Liquid balsavime išrinktas geriausiu visų laikų protosų žaidėju.

2012 m. kartu su kitomis KeSPA komandomis perėjo prie profesionalaus StarCraft 2 žaidimo. 2013 m. rugsėjo 9 d. paskelbė apie profesionalaus žaidėjo karjeros pabaigą.

Bisu korėjietiškai reiškia durklą.

Nuorodos
--------

* Team Liquid player database
* Liquipedia - Bisu

### Išnašos

1. ↑   Archyvuota kopija 2012-03-25 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑
4. ↑   Archyvuota kopija 2013-09-13 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vanlangas** (viet. *Văn Lang*, čunomas: 文郎) – pusiau istorinė vietnamiečių protėvių karalystė, egzistavusi iki 258 m. pr. m. e. dabartiniame šiauriniame Vietname su centru Raudonosios upės slėnyje. Valstybę valdžiusi dinastija yra žinoma kaip **Hong Bang dinastija** (viet. *nhà tiền Hồng Bàng*).

Raida
-----

Vanlango karalystę sukūrė Raudonosios upės slėnio gyventojai lakvietai. Archeologiniai radiniai patvirtina tik vėlyviausią Vanlango laikotarpį, tuo tarpu didžioji dalis istorijos yra laikoma mitologiniu. Vietnamiečių mitologija pasakoja apie pirmąjį lakvietų valdovą Kin Zuongą (viet. *Kinh Dương Vương*, čunomas: 涇陽王), kuris 2879 m. pr. m. e. konsolidavo gentis ir pradėjo Hong Bang dinastiją. Visi jos valdovai titulavosi Hung vuongais (viet. *Hùng Vương*, čunomas: 雄王). 

Trečiasis Hung vuongas 2524 m. pr. m. e. perkėlė sostinę į Fongčau (viet. *Phong Châu*, čunomas: 峯州) gyvenvietę Raudonosios upės vidurupyje (dab. Phu Tho provincija) ir pervardino karalystę Vanlangu. Iki dabar ši vieta yra viena švenčiausių Vietnamo vietų, ir čia stovi seniesiems valdovams garbinti pastatyta šventykla.

Nuo VII-VIII a. pr. m. e. Raudonosios upės gyventojai jau pasižymėjo ganėtinai aukšto lygio visuomenės organizacija, išvystytu žemės ūkiu, geros kokybės bronzos dirbiniais, ir tapatinami su Dongsono archeologine kultūra. Būtent šios kultūros laikotarpis labiausiai ir siejamas su Vanlango karalyste.

Vanlangas prekiavo ir kariavo su savo pietiniais kaimynais čiamais (austroneziečiai) ir šiauriniais kaimynais auvietais (tai-kadajai). 258 m. pr. m. e. pastarųjų vadas An Zuongas nukariavo Vanlangą, sujungė jo teritorijas su savomis ir sukūrė Aulako karalystę. Lakvietams maišantis su auvietais išsivystė vietnamiečių tautybė.

Organizacija
------------

I tūkst. pr. m. e. viduryje Vanlango valstybė buvo gentinė konfederacija, vadovaujama valdovo Hung Vuongo. Ją sudarė 15 provincijų (*bộ*). Kiekvieną bộ valdė vietininkai (*lạc tướng*), kurie dažniausiai priklausė valdovo giminei.

* Phong Châu (dab. Phú Thọ provincija);
* Châu Diên (dab. Sơn Tây provincija);
* Phúc Lộc (dab. ơn Tây provincija);
* Tân Hưng (dab. Phú Thọ ir Tuyên Quang provincijos);
* Vũ Định (dab. Thái Nguyên ir Cao Bằng provincijos);
* Vũ Ninh (dab. Bắc Ninh provincija);
* Lục Hải (dab. Lạng Sơn provincija);
* Ninh Hải (dab. Quảng Ninh provincija);
* Dương Tuyên (dab. Hải Dương provincija);
* Giao Chỉ (dab. Hanojaus, Hưng Yên, Nam Định ir Ninh Bình provincijos);
* Cửu Chân (dab. Thanh Hóa provincija);
* Hoài Hoan (dab. Nghệ An provincija);
* Việt Thường (dab. Quảng Bình ir Quảng Trị provincijos);
* Cửu Đức (dab. Hà Tĩnh provincija);
* Bình Văn
| **Borutas Pahoras*Borut Pahor*** |
| --- |
|  |
| B. Pahoras 2010 m. |
| Gimė | 1963 m. lapkričio 2 d. (59 metai)Postoina, dab. Slovėnija Slovėnija |
|  |
| Veikla | politikas |
| Partija | Slovėnijos socialinės demokratijos partija |
|  |
| Išsilavinimas | Liublianos universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Borut Pahor |

**Borutas Pahoras** (slovėn. *Borut Pahor*, g. 1963 m. lapkričio 2 d. Postoinoje, dab. Slovėnijoje) – slovėnų politinis ir valstybės veikėjas, europarlamentaras. Nuo 2012 m. – Slovėnijos prezidentas.

2017 m. birželio mėn. B. Pahoras su oficialiu vizitu lankėsi Lietuvoje.

Biografija
----------

B. Pahoras gimė Postoinoje, Slovėnijos Socialistinėje Respublikoje (buv. Jugoslavija). Vaikystę leido Nova Goricoje, čia 1983 m. baigė vidurinę mokyklą.

1987 m. baigė politikos mokslų studijas Liublianos universitete, apsigindamas diplomą tema „Neprisijungimo judėjimas".

Politinė karjera
----------------

Studijų metais įsitraukė į Slovėnijos komunistų partijos veiklą. 1989 m. buvo vienas iš demokratinio judėjimo šalyje steigėjų. 1990 m. pirmą kartą išrinktas Slovėnijos parlamento nariu. 1990-ųjų pabaigoje tapo vienu iš labiausiai pastebimų kairiųjų centristų lyderių Slovėnijos politikoje.

2000 m. išrinktas Valstybės susirinkimo Nacionalinės asamblėjos (žemutinių rūmų) pirmininku. Šiame poste praleido ketverius metus. 

2004 m. tapo Europos parlamento nariu.

2008–2012 m. – Slovėnijos ministras pirmininkas.

2012 m. B. Pahoras dalyvavo šalies prezidento rinkimuose. Pirmajame ture surinko 41,9 % rinkėjų balsų, užimdamas pirmąją vietą, palyginti su priešininko Danilo Türk 37,2 %. Antrajame ture, vykusiame gruodžio 2 d. rinkimus įtikinamai laimėjo surinkęs 67,44 % balsų.

2017 m. lapkričio 12 d. perrinktas Sovėnijos prezidentu antrajai kadencijai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Slovėnijos prezidentas domėjosi Lietuvos kibernetinio saugumo sistema

Nuorodos
--------

* Slovėnijos prezidento svetainė

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Danilo Türk** | **Slovėnijos prezidentas**2012- | Po to:**-** |
Kimberlio plynaukštė. Purnululu nacionalinis parkas
**Kimberlio plynaukštė** (angl. *Kimberley Plateau, The Kimberleys*) – plynaukštė šiaurės vakarų Australijoje, Vakarų Australijos valstijoje, tarp Ficrojaus ir Ordo upių slėnių bei Indijos vandenyno pakrantės. Apima ~360 tūkst. km². Vyraujantis aukštis 600–700 m, didžiausias – 936 m (Ordo k. Karaliaus Leopoldo kalnagūbryje). Plynaukštė sudaryta iš prekambro bazalto, smiltainio, dolomito. Gausu karstinio reljefo darinių (pietuose), urvų. Yra Argailo deimantų telkinys. Kimberlio plynaukštę giliais slėniais raižo Mičelo, Lenardo, Čarnlio, Ficrojaus, Drisdeilo, Ordo, Princo Regento upės. Jose daug slenksčių, krioklių, tarpeklių (Geikio, Vindžamos).

Plynaukštės pietuose veši retmiškiai, krūmynai, savanos, o šiaurinėje dalyje ir upių slėniuose – visžaliai eukaliptų miškai. Kimberlio plynaukštės gamta saugoma Tunel Kryko, Drisdeilo upės, Karaliaus Leopoldo kalnų, Purnululu, Geikio tarpeklio nacionaliniuose parkuose, Princo Regento upės gamtos rezervate.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *КИМБЕРЛИ\_(плато)*,Большая советская энциклопедия, T. XII (Кварнер—Конгур). – Москва: Советская энциклопедия, 1973
2. ↑  *Kimberlio plynaukštė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
**Suvalkų lietuvių draugija „Vienybė"** – lietuvių, gyvenusių Rusijos imperijos Suvalkų gubernijos Suvalkų mieste, istorinė visuomeninė–kultūrinė organizacija.

Istorija
--------

XX a. pradžioje gubernijos centre Suvalkuose gyveno apie 400 lietuvių. Socialine kilme tai buvo labai skirtingi žmonės: beraštės tarnaitės iš aplinkinių kaimų, universitetus baigę gimnazijos mokytojai ir tarnautojai, kunigai, gimnazistai ir kt. Tautiečiai, kurie norėjo kalbėti lietuviškai ir dalyvauti meno saviveikloje bei bendrauti, nusprendė susiburti į draugiją. 1904 m. sausio 8 d. Suvalkų caro valdininkai užregistravo draugijos „Vienybė" įstatus, kuriuos paruošė steigėjai Juozas Stankevičius, Jonas Kasakaitis, Juozas Vaišnora, Juozas Gurevičius.

Per draugijos gyvavimo dešimtmetį buvo surengti 20 uždarų ir 9 viešieji vakarai, kuriuose buvo suvaidinti 3 vaidinimai ir 2 monospektakliai, surengti 5 koncertai. Jau pirmais „Vienybės" gyvavimo metais buvo suburtas 30 narių choras (vadovai K. Grinkevičius, Juozas Marčiukaitis, Juozas Neimontas, jiems kurį laiką talkino Stasys Šimkus ir Albinas Jasenauskas). Choristės pasisiuvo tautinius rūbus, lietuviškas dainas choras dainuodavo per draugijos vakarėlius.

1908–12 m. prie draugijos veikė vakariniai raštingumo kursai suaugusiems (vadovavo miesto berniukų gimnazijos mokytojas J. Matulevičius). Buvo įsteigta lietuviškų knygų biblioteka, talpinusi apie 140 knygų, užsakomi laikraščiai „Viltis", „Draugija", „Lietuvaitė", „Lietuvos žinios" ir kt. Vakarų metų surinktomis lėšomis sušelpti lietuvių gimnazistai.

70 narių jungusios draugijos vadovai buvo: kunigas Juozas Stankevičius, mokytojas Jonas Matulevičius, Jonas Daugėla, kunigas Pranas Baltrušaitis. 1914 m. gegužės 31 d. nuomojamoje salėje įvyko paskutinis vakaras. Netrukus prasidėjęs Pirmasis pasaulinis karas „Vienybės" veiklą visai sustabdė, dauguma vienybiečių iš Suvalkų išvažiavo.

Šaltiniai
---------

* Birutė Burdinaitė-Orłów. Suvalkiečiai šventė 100 metų jubikiejų
* Suvalkų lietuviai (sudarė Kazimieras Baranauskas). Aušra, Punskas, 2007
| **Kimonas Georgijevasbulg. *Кимон Георгиев Стоянов*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1882 m. rugpjūčio 11 d.Pazardžikas, Bulgarija |
| Mirė | 1969 m. rugsėjo 28 d. (87 metai)Sofija, Bulgarija |
| Sutuoktinis (-ė) | Veselina Rodeva |
|  |
| Veikla | Bulgarijos ministras pirmininkas |
| Partija | Zveno, Tėvynės frontas |
|  |
| Alma mater | 1902 m. Sofijos karo mokykla |
|  |
|  **Vikiteka** | Kimonas Georgijevas |

**Kimonas Georgijevas** (bulg. *Кимон Георгиев Стоянов*, g. 1882 m. rugpjūčio 11 d. Pazardžike, tuomet – Osmanų imperijos dalis – 1969 m. rugsėjo 29 d. Sofijoje) – Bulgarijos valstybės ir karinis veikėjas, du kartus Bulgarijos ministras pirmininkas.

Biografija
----------

Tėvas mirė, kai Kimonui buvo vos 3 mėnesiai. 1897 m. baigė Pazardžiko keturių klasių mokyklą. 1902 m. baigęs Sofijos karo mokyklą, tarnavo Bulgarijos kariuomenėje. Dalyvavo Balkanų karuose, kurių metu turėjo kapitono laipsnį. Pirmojo pasaulinio karo metu vadovavo batalionui. Būdamas pulkininku leitenantu, 1920 m. išėjo į atsargą. Dalyvavo 1923 m. birželio 9 d. puče, kurio metu nuversta Bulgarijos vyriausybė, vadovaujama A. Stambolijskio. Du kartus – nuo 1923 m. iki 1927 m. ir nuo 1927 m. iki 1931 m. tarpukario Bulgarijos parlamento narys. 1926 m. iki 1928 m. Bulgarijos susisiekimo ministras. Nuo 1931 m. priklausė politiniam judėjimui *Zveno*. Dalyvavo rengiant ir vadovavo 1934 m. gegužės 19 d. valstybės perversmui. Po jo nuo 1934 m. gegužės iki 1935 m. sausio 22 d. – ministras pirmininkas, taip pat užėmė teisingumo ministro, trumpai ir vidaus reikalų ministro pareigas. Po perversmo Bulgarijoje sustiprėjo autoritarizmas – buvo paleistas Bulgarijos parlamentas, uždraustos politinės partijos, įvesta cenzūra, atlikta administracinė teritorinė šalies reforma. Išaugo valstybės vaidmuo Bulgarijos ekonomikoje – buvo įvesti spirito, tabako, naftos ir druskos monopoliai. Carui Borisui III vyriausybę paleidus, pasitraukė į opoziciją, tapo vis labiau kairiųjų pažiūrų. Antrojo pasaulinio karo metais pasisakė prieš Bulgarijos bendradarbiavimą su Vokietija. Aktyviai dalyvavo 1944 m. rugsėjo 9 d. perversme, kurio metu buvo nuversta K. Muravijevo vyriausybė. Nuo 1944 m. rugsėjo 9 d. iki 1946 m. lapkričio 22 d. vadovavo pirmajai prosovietinei Bulgarijos vyriausybei, paskelbusiai Vokietijai karą. Palaikė Bulgarijos komunistų partiją per 1945 ir 1946 m. vykusius Parlamento rinkimus. K. Georgijevui vadovaujant pokario vyriausybei, keli tūkstančiai Bulgarijos monarchistų buvo nubausti mirties bausme. Po 1946 m. rugsėjo mėnesį Bulgarijoje surengto referendumo, šalyje įvesta respublikos valdymo forma. Nuo 1946 m. iki 1947 m. – Bulgarijos užsienio reikalų ministras. Nuo 1946 m. iki 1950 m. ir nuo 1952 m. iki 1962 m. Bulgarijos ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas. Po Antrojo pasaulinio karo daug kartų rinktas Bulgarijos parlamento nariu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Georgijev Kimon (Kimonas Georgijevas). *Kimonas Georgijevas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 587 psl.

Nuorodos
--------

* K. Georgijevo biografija (rusų k.).
|  |
| --- |
| **Vankuverio tarptautinis oro uostas** |
|  |
| IATA: YVR - ICAO: CYVR |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | civilinis |
| Operatorius | „*Vancouver International Airport Authority*" |
| Miestas | Ričmondas (Kanada) |
| Aukštis virš jūros lygio | 4 m |
| Koordinatės | 49°11′41″ š. pl. 123°11′02″ v. ilg.﻿ / ﻿49.19472°š. pl. 123.18389°r. ilg.﻿ / 49.19472; 123.18389Koordinatės: 49°11′41″ š. pl. 123°11′02″ v. ilg.﻿ / ﻿49.19472°š. pl. 123.18389°r. ilg.﻿ / 49.19472; 123.18389 |
| Tinklalapis | www.yvr.ca |
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 08L/26R | 3 030 |  | betonas |
| 08R/26L | 3 505 |  | asfaltas/betonas |
| 13/31 | 2 225 |  | asfaltas/betonas |

**Vankuverio tarptautinis oro uostas** (angl. *Vancouver International Airport*) – tarptautinis keleivių ir krovinių oro uostas, veikiantis vakarų Kanadoje, Britų Kolumbijoje, Vankuverio priemiestyje Ričmonde. Jis įsikūręs Jūros saloje, apie 12 km nuo Vankuverio centro.

Tai antras Kanados oro uostas pagal skrydžių (306 799) ir keleivių (25,0 mln.) skaičių po Toronto. Tiesioginiai kasdieniai skrydžiai be sustojimo į Aziją, Europą, Okeaniją, JAV, Meksiką, kitus oro uostus Kanadoje. Oro uostas yra pelnęs keletą žymių geriausio oro uosto apdovanojimų. Geriausias Šiaurės Amerikos oro uostas 2007 m. ir 10 metų paeiliui – nuo 2010 iki 2019 m. Tarp geriausių oro uostų pasaulyje, 2012 m. pirmą kartą pateko į dešimtuką, kuriame užėmė 9 vietą, taip pat 8 ir 9 vietas atitinkamai 2013 ir 2014 m.

Oro uoste įsikūrusios Air Canada, Pacific Coastal Airlines, WestJet oro linijos, taip pat čia turi bazes *Air North*, *Air Transat*, *Sunwing Airlines*. Vankuverio oro uostas yra vienas iš aštuonių Kanados oro uostų, turinčių muitinės postą skrydžiams į JAV, vienas iš nedaugelio didžiųjų oro uostų pasaulyje – maršrutinių vandens lėktuvų terminalą.

* Tarptautinė atvykimo salė
* Traukinio stotelė oro uoste
* Atriumas
* Vandens lėktuvų terminalas
* Kilimo–tūpimo takas

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vankuverio tarptautinis oro uostas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
Koordinatės: 55°50′20″š. pl. 26°05′13″r. ilg.﻿ / ﻿55.8390°š. pl. 26.0869°r. ilg.﻿ / 55.8390; 26.0869

|  Suvieko šv. Onos koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Zarasų |
| **Savivaldybė** | Zarasų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Suviekas |
| **Adresas** | Parko g. 24 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 2005 m. |

**Suvieko šv. Onos koplyčia** – veikianti katalikų koplyčia Zarasų rajone, Suvieko kaime, 
prie kelio  **3621**  Antanašė–Aleksandravėlė–Suviekas–Tamuliškis . Priklauso Imbrado Nukryžiuotojo Jėzaus parapijai. Liepos mėn. vyksta tradiciniai Šv. Onos atlaidai, kartu rengiama ir Suvieko seniūnijos šventė „Vasara kaime". Prie koplyčios yra šarvojimo salė.

Koplyčios interjeras

Istorija
--------

Koplyčia buvo įrengta buvusio Suvieko tarybinio ūkio administraciniame pastate. Ją pašventino 2005 m. spalio mėn. vyskupas Jonas Kauneckas.

Senas bažnyčios tradicijas Suvieke byloja atminimo lenta kaimo kapinėse: *„Šioje vietoje apie 1522 m. buvo pastatyta Suvieko bažnyčia, o 1863 m. sukilimo metu nugriauta."*

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Suvieko šv. Onos koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Imbrado Nukryžiuotojo Jėzaus parapija Archyvuota kopija 2016-08-02 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°37′13″š. pl. 22°14′25″r. ilg.﻿ / ﻿55.620155°š. pl. 22.240255°r. ilg.﻿ / 55.620155; 22.240255

|  Laukuvos koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Šilalės |
| **Savivaldybė** | Šilalės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Laukuva |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | XVIII a. |

**Laukuvos koplyčia** – Šilalės rajono Laukuvos senųjų kapinių koplyčia, į pietryčius nuo kelių  **162**  Laukuva–Šilalė  ir  **197**  Kryžkalnis–Rietavas–Vėžaičiai  sankirtos. Priklauso Laukuvos Šv. Kryžiaus Atradimo parapijai.

2003 m. įrašyta į Kultūros paveldo registrą.. 2014 m. suremontuota.

Istorija
--------

XVIII a. pradžioje parapijiečių lėšomis pastatyta medinė koplyčia. 1748 m. čia veikė Škaplieriaus draugija. 1885 m. minima, jog Laukuvos parapijos kapinėse stovėjo 2 medinės koplyčios, viena jų 1891 m. perstatyta. 1923 m. Laukuvos bažnyčios inventoriuje pažymėta, jog kapų viduryje stovėjo medinė koplyčia, padengta gontais, turėjusi medines grindis, 4 langus mediniais rėmais, viduje buvo altorius su Šv. Juozapo paveikslu. Vasarą šioje koplyčioje vykdavo Šv. Roko atlaidai.

Architektūra
------------

Koplyčia stovi miestelio senųjų kapinių centre, fasadu atgręžta į kapinių vartus pietvakarių pusėje. Tai stačiakampis iš medinių sienojų suręstas pastatas. Fasadai apkalti medinėmis lentelėmis, ir nudažyti. Stogas dvišlaitis, dengtas skiedromis. Virš pagrindinio įėjimo yra nedidelis skarda dengtas bokštelis. Koplyčioje kabo 1942 m. varpas, ant kurio matyti užrašai: „*IN HONOREM S. APOLLONIAE*", „*LAU A. ZWOLINSKI W WARSZAWIE 1888r*". Šerdis - 32 cm ilgio.

* Galinė dalisGalinė dalis
* Vaizdas į Dievo staląVaizdas į Dievo stalą
* Koplyčios erdvėsKoplyčios erdvės

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Laukuvos koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Šilalės Vlado Statkevičiaus muziejus. Laukuvos koplyčia Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
| ***Šėtono kaukė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La maschera del demonio |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Lamberto Bava |
| Scenaristas (-ai) | Lamberto BavaMassimo De RitaGiorgio Stegani |
| Metai | 1989 |
| Žanras | siaubo |
| Trukmė | 98 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Šėtono kaukė** (it.  *La maschera del demonio*) – 1989 m. Italijoje sukurtas filmas pagal Nikolajaus Gogolio kūrinį „Baubas" ir 1960 m. filmą. Šio režisierius Mario Bava yra perdirbinio režisieriaus Lamberto Bava tėvas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Giovanni Guidelli – Davidas
* Debora Kinski – Sabina
* Stanko Molnar – kunigas
* Mary Sellers – Aleksandra
* Michele Soavi – Bebo
* Eva Grimaldi
* Alessandra Bonarotta
* Laura Devoti
* Ron Williams

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Būrys jaunuolių, slidinėjančių kalnuose, prasmenga į sniego plyšį. Beieškodami būdo išsikapstyti, jie randa kūną su ant veido uždėta kauke, kurią nuima. Taip jie pažadina piktąsias jėgas, kurios buvo įkalintos prieš daug metų nužudytos raganos kūne, kuomet ši mirė su „šėtono kauke" ant veido. Prasidėjęs žemės drebėjimas atveria jiems duris, pro kurias jaunuoliai patenka į apleistą miestą, kuriame nėra nieko, tik aklas kunigas ir šuo. Jis tikina, kad kol sninga, nėra galimybės jiems ištrūkti, todėl jie priversti laukti. Tuo metu piktoji dvasia įsikūnija į vieną iš merginų ir pradeda visus vieną po kito naikinti...
| Krikonių dvaras |
| --- |
| Vieta | Krikonys, Ignalinos rajonas |
| Bajorų giminės | Kublickiai, Benislavskiai |
| Pastatų būklė | nykstantis |

**Krikonių dvaras** – dvaras, esantis Ignalinos rajone, Mielagėnų seniūnijoje. 

Dvaro sodybos fragmentai 3 km nuo Mielagėnų, 750 m. nuo Krikonių, Kančiogino (Birvėtos) upelio šiauriniame krante. - dalis ponų namo, svirnas, tvartas, ledainė. Dvaro sodybos fragmentai išlikę iš XIX a. II pusės - XX a. pr. 1736 m. dvaras priklausė Livonijos taurininkams Justinai ir Kazimierui Petrui Kublickiams. 1827 m. Ona Kublickaitė ištekėjo už bajoro iš Vitebsko gubernijos Juozu Benislavskiu ir po to dvaras iki Antrojo pasaulinio karo priklausė Benislavskiams, kurie, matyt, ir statė iki šiol išlikusią sodybą. Dvaro parke buvo medinė koplyčia (sunaikinta 1962 m.).1875 m. iš Krikonių dvaro buvo atmatuota 201,2 dešimtinės Molykų kaimui. Dvarui priklausė Juodagalvių vandens malūnas.

Krikonių dvare gyveno ir mirė žymus dailininkas Vincentas Smakauskas. 1841 m. jis vedė Paliesiaus ir Krikonių dvarininko, Ostoja herbo bajoro Juozapo Piottuch-Kublickio dukrą Emiliją (1801-1893). Emilijos broliai Stanislovas ir Adolfas Kublickiai ilgai delsė išmokėti jai kraitį. V. Smakauskas svajojo būti kaimo gydytoju, gyventi ramiai gamtos prieglobstyje ir laisvalaikiu tapyti paveikslus, tačiau ši svajonė neišsipildė. Neradęs darbo Lietuvoje, jis išvyko į Varšuvą, kur įsidarbino miesto gydytoju. 1858 m. V. Smakauskas išėjo į pensiją ir išvažiavo į Peterburgą, o 1860 m. jis jau buvo Krikonyse, kur ir mirė. Kur jis buvo palaidotas, nėra žinoma, gal būt Mielagėnų bažnyčioje, o gal Mielagėnų kapinėse, Kublickių šeimos koplyčioje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ingrida Semaškaitė. „Lietuvos dvarai". Enciklopedinis žinynas. – Vilnius, „Algimantas", 2010. // psl. 1–512
2. ↑
3. ↑  Vincentas Smakauskas, monografija. Vladas Drėma. Leidykla „Vilniaus dailės akademijos leidykla", Vilnius, 2001.
| **Botaurus pinnatus** |
| --- |
| Pietų Amerikos baublys ( *Botaurus pinnatus* ) |
| Apsaugos būklė |
| Nekeliantys susirūpinimo (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Gandriniai paukščiai  *( Ciconiiformes)* |
| Šeima: | Garniniai  *( Ardeidae)* |
| Gentis: | Tikrieji baubliai  *( Botaurus)* |
| Rūšis: | Pietų Amerikos baublys  *( Botaurus pinnatus)* |

 |
| Binomas |
| ''''' ***Wagler, 1829*** |

Pietų Amerikos baublio paplitimas
**Pietų Amerikos baublys** ( *Botaurus pinnatus*) – garninių (*Ardeidae*) šeimos paukštis. Yra du porūšiai:

* *Botaurus pinnatus pinnatus*
* *Botaurus pinnatus caribaeus*

Išvaizda
--------

Vidutinio dydžio gandrinis paukštis. Kūno ilgis 63,5 – 76 cm. Patinas stambesnis už patelę. Galva ir kaklo nugarinė pusė yra šviesiai rusvo spalvos, išmarginti siauromis juodomis, skersinėmis juostelėmis. Nugara ir sparnai šviesiai rusvos spalvos, išmarginti įvairiomis tamsiomis dėmėmis. Plasnojamosios plunksnos tamsiai rudos spalvos. Gerklė balta. Kaklo priekis ir krūtinė šviesiai rusvos spalvos, išmarginti juodais dryžiais. Snapas stambus, aštrus, gelsvas. Antsnapis tamsesnis už posnapį. Tarp snapo pamato ir akių plikos odos plotelis yra geltonas. Virš akies rudas „antakis". Rainelė geltona. Kojos žalsvai geltonos, kojų pirštai ilgi.

Paplitimas
----------

Paplitęs Argentinoje, Aruboje, Belize, Bolivijoje, Brazilijoje, Kolumbijoje, Kosta Rikoje, Ekvadore, Salvadore, Prancūzijos Gvianoje, Gajanoje, Meksikoje, Paragvajuje, Peru, Suriname, Trinidade ir Tobage, Urugvajuje, Venesueloje.

Biologija
---------

Biotopas – nendrėmis ir krūmais užžėlusios gėlo vandens pelkės. Minta smulkia žuvimi, varliagyviais, ropliais, bestuburiais, smulkiais žinduoliais. Grobio tyko stovėdamas ir nejudėdamas. Veisimosi metu, naktimis, girdisi patino balsas : puunk puunk puunk. Lizdą krauna virš vandens, iš nendrių. Dėtyje 2 – 3 kiaušiniai. Peri patelė.

Šaltiniai
---------

1. ↑   „Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos raudonasis sąrašas - Botaurus pinnatus". Pasaulinė gamtos apsaugos organizacija. anglų k.
2. ↑   „Botaurus pinnatus". Planet of Birds. anglų k.

Nuorodos
--------

* Botaurus pinnatus. Peru Birds anglų k.
* Pietų Amerikos baublio balsas


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pietų Amerikos baublys** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |