recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| Alimas Kasimovas |
|  
Alimas ir Fergana Kasimovai |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Alim Həmzə oğlu Qasımov |
| Gimė | 1957 m. rugpjūčio 14 d. (65 metai) Azerbaidžanas Noburas, Azerbaidžanas |
| Žanrai | mugam, ašik, world |
| Kūrinių kalbos | azerbaidžaniečių |
| Veikla | atlikėjas, kompozitorius |
| Instrumentai | vokalas, dafas |
| Aktyvumo metai | 1977- |
| Susijusi veikla | Fergana Kasimova |

**Alimas Kasimovas** (*Alim Qasımov*; g. 1957 m. rugpjūčio 14 d.) – Azerbaidžano muzikantas, vienas žymiausių klasikinės mugam muzikos atlikėjų šalyje. Atlikėjas pasižymi vokalinėmis improvizacijomis ir raiška, yra sulaukęs tarptautinio pripažinimo (UNESCO apdovanojimo).

Gimė Noburo kaime, Šemachos rajone, kolūkiečių šeimoje. Pradžioje grojo savadarbiais instrumentais, dainuodavo religinėse ceremonijose, šventėse. Sulaukęs 21-erių metų išvyko į Baku ir pradėjo klasikinės muzikos (mugam) studijas muzikos mokykloje. Baigęs studijas, Kasimovas pradėjo profesionalo karjerą. Nors mugam žanras nebuvo palaikomas tarybinės valdžios, tačiau atlikėjas sugebėjo išpopuliarėti, kuomet 1983 m. kai laimėjo nacionalinį Džabaro Garjagdioglu dainavimo festivalį. Atlikėjui pavyko gauti leidimą koncertuoti užsienyje, jis netrukus susilaukė ir tarptautinio susidomėjimo.

Vėliau Alimas Kasimovas įtraukė Turkijoje paplitusio ašik stiliaus elementų, susidomėjo Nusrato Fateh Ali Chano kūryba. Jis į tradicinį magam atlikimą įnešė ne tik naujas vokalines, bet ir instrumentines improvizacijas. XX a. 10 dešimtmetyje atlikėjas surengė koncertinį turą po Europą, Braziliją, JAV, sugrojo su amerikiečių atlikėju Jeff Buckley. Azerbaidžanui tapus nepriklausoma valstybe, Alimas Kasimovas apdovanotas liaudies atlikėjo ordinu (1993 m.), gavo UNESCO muzikos apdovanojimą (1999 m.). Iš dalies Kasimovo dėka 2003 m. Azerbaidžano mugam muzikinė tradicija įtraukta į UNESCO žodinio ir nematerialaus paveldo sąrašą.

Nuo 1997 m. Alimas Kasimovas koncertuoja su savo dukra Fergana Kasimova. 2005 m. atlikėjas koncertavo Niujorke Yo-Yo Ma sukurtame „Šilko kelio" projekto koncerte. Vėliau kartu su dukra koncertavo įvairiuose Europos miestuose, Egipte. 2009 m. Kasimovas įtrauktas į knygą „500 įtakingiausių pasaulio musulmonų".

Diskografija
------------

* *Classical Mugham* (1996 m.)
* *The Art of Mugham: Azerbaidjan* (1997 m.)
* *The Mugham of Azerbaidjan* (1999 m.)
* *The Legendary Art of Mugham* (1997 m. su Kasimovo ansambliu)
* *Love’s Deep Ocean* (1999 m. su Fergana Kasimova)
* *Central Asian Series, Vol. 6: Spiritual Music of Azerbaijan* (2007 m. su Fergana Kasimova)
* *Intimate dialogue* (2009 m. gyvo garso albumas; su Fergana Kasimova)

Be to, Alimo Kasimovo muzika panaudota įvairiuose azerbaidžaniečių filmuose.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Alimas Kasimovas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Alimas Kasimovas svetainėje Last.fm
* Kūrinys „Sarı Gelin", atlieka Alimas ir Fergana
**Alina Valentinavičienė-Aleksandravičiūtė** (1952 m. balandžio 7 d. Molėtuose) – choro dirigentė ir muzikos mokytoja.

Biografija
----------

Baigusi Gaižiūnų aštuonmetę mokyklą, 1968–1972 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus kultūros mokykloje (dėst. V. Ūsevičius). 1974–1979 choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (vyr. dėst. R. Gudelio klasė). 1979–1983 choro dirigavimo žinias dar gilino Lietuvos valstybinėje konservatorijoje Vilniuje (prof. P. Bekerio, dėst. T. Šumsko ir dėst. B. Jankausko klasės).

Nuo 1972 Vilkaviškio rajoninių kultūros namų meno vadovė, atgaivino rajkoopsąjungos mišrųjį chorą, vėliau tapusį kultūros namų kolektyvu – jį parengė 1975 respublikinei dainų šventei. Mišrųjį chorą suorganizavo ir konservų fabrike, vadovavo miesto vokaliniams ansambliams. Su chorais ir vokaliniais ansambliais rengė koncertus, meno mėgėjų apžiūrose ir konkursuose pelnė prizinių vietų.

1977 apsigyvenusi Vilniuje, muziką ir dainavimą dėstė 45-ojoje vidurinėje mokykloje, vadovavo vaikų chorui (70 dalyvių), kurį parengė 1987 respublikinei moksleivių dainų šventei ir konkurse su juo laimėjo laureato vardą.

Nuo 1987 Vilniaus moksleivių rūmų (Lietuvos vaikų ir jaunimo centro) mergaičių choro studijos „Versmė" vadovė. Mergaitės koncertavo Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje, Rusijoje, Lenkijoje, Vokietijoje, Belgijoje, Prancūzijoje, Šveicarijoje, Suomijoje, Čekijoje atarptautiniuose konkursuose pelnė prizinių vietų. Choras dalyvavo 1990 Lietuvos tautinėje dainų šventėje, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Vilniuje bei 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventėje – chorų konkurse pelnė absoliučiai geriausio kolektyvo vardą. „Versmė" yra parengusi ir stambių kūrinių: A. Vivaldi „Gloria", G. Tartini „Stabat Mater", įvairių autorių ciklą „Ave Maria" ir kt.; 1996 išleido audiokasetę.

Nuo 1987 chorvedė – ir Vilniaus radijo komponentų gamyklos (gamybinio susivienijimo „Vilniaus vingis") mišriojo choro „Vilnis" meno vadovė ir dirigentė. Kolektyvą parengė 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms, taip pat 1997 Baltijos ir Šiaurės šalių dainų šventei Gotlande (Švedija). Choras koncertavo Lietu voje, Latvijoje, Estijoje, Baltarusijoje, Rusijoje, Lenkijoje, Bulgarijoje, Vengrijoje, Čekijoje.

A. Valentinavičienė – Vilkaviškio rajono ir 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventės Vilniuje dirigentė. Yra Lietuvos chorų sąjungos narė. 1987 dirigentė apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| Perstūnisblrs. *Перстунь* |
| --- |
| 

PerstūnisPerstūnis

53°47′23″ š. pl. 23°37′24″ r. ilg.﻿ / ﻿53.78972°š. pl. 23.62333°r. ilg.﻿ / 53.78972; 23.62333﻿ (Perstūnis)Koordinatės: 53°47′23″ š. pl. 23°37′24″ r. ilg.﻿ / ﻿53.78972°š. pl. 23.62333°r. ilg.﻿ / 53.78972; 23.62333﻿ (Perstūnis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| **Sritis** | Gardino sritis Gardino sritis |
| **Rajonas** | Gardino rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 41  |

**Perstūnis** (blrs. *Перстунь*) – bažnytkaimis vakarų Baltarusijoje. Administraciškai priklauso Gardino srities Gardino rajono Padlabenės apylinkei. Veikia Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčia, tebestovi buvusio dvaro ūkiniai pastatai.
41 gyv. (2009 m. duomenys).

Istorija
--------

Vietovė žinoma nuo viduramžių laikų. Kai XVI a. buvo nuspręsta kolonizuoti jotvingių gyventus miškus, dab. Palenkės teritorija iki pat siena su Kryžiuočių ordinu buvo padalinta juostomis, pietinis ruožas atiteko *Perstūnio dvarui*. Pastarojo dvaro juosta Perstūnio girios šiaurėje ėjo per Mario ežerą, Seinos upe ir siekė Prieraslio ežerą; pietuose – kiek vakariau Dauspudos. Įsisavinti tokius didelius plotus reikėjo nemažai pastangų ir žmonių, todėl daug perstūniečių kėlėsi gyventi į kolonizuojamą mišką. XIX a. Perstūnis priklausė Augustavo apskričiai, įėjo į Labnos dvaro sudėtį.

1780 m. Gardino ekonomijos iniciatyva atidaryta cerkvė, 1848 m. iškilo mūrinis šventovės pastatas. Jis priklausė unitams, vėliau atiduotas stačiatikiams. 1920 m. į Perstūnį atvyko kunigas Simonas Varkala, kuris kartu su vietiniais gyventojais pastatą suremontavo, buvo įkurta katalikų parapija. Antrojo pasaulinio karo metais sudegė klebonija, mokykla ir dalis kaimo; nukentėjo ir bažnyčia. Po skubaus remonto pamaldos vyko iki pat kun. S. Varkalos mirties 1949 m. vėliau bažnyčia iki 1990 m. stovėjo uždaryta. Dabar ji veikia ir priklauso Gardino vyskupijai, yra Holinkos Šv. Kryžiaus Išaukštinimo bažnyčios filija. Pamaldos vyksta sekmadieniais ir švenčių dienomis.

Išnašos
-------

1. Belarus. All places: 2009, 2019 censuses. Гродненская область/Гродзенская вобласць – *pop-stat.mashke.org*.
2. ↑  Belarus. All places: 2009, 2019 censuses. Гродненская область/Гродзенская вобласць – *pop-stat.mashke.org*.

Šaltiniai
---------

* Perstuń Archyvuota kopija 2018-04-09 iš Wayback Machine projekto.
* Andrzej Gryguć. *Puszcza Augustowska i jej nazewnictwo w przeszłości.* Archyvuota kopija 2013-02-06 iš Wayback Machine projekto.
* *Из истории села Перстунь и местного прихода*[neveikianti nuoroda]
* *Перстунь – приход Благовещения Деве Марии*[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* Wieś Perstuń
* Перстунь
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Cardi B |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Belcalis Marlenis Almánzar |
| Gimė | 1992 m. spalio 11 d. (30 metų), Manhatanas, Niujorkas |
| Kilmė |  JAV |
| Žanrai | Hip hop |
| Veikla | Reperė · dainų autorė · televizijos asmenybė |
| Instrumentai | Vokalas |
| Aktyvumo metai | 2015–dabar |
| Svetainė | cardibofficial.com |

**Cardi B**, tikrasis vardas – **Belcalis Marlenis Almánzar** (g. 1992 m. spalio 11 d.) – amerikiečių reperė, dainų autorė, realybės šou žvaigždė. Gimė Manhatane ir užaugo Bronkse, Niujorke. Savo karjerą pradėjo kaip striptizo šokėja, vėliau tapo populiari „Instagram" profilio dėka.

Nuo 2015 iki 2017 m. filmavosi „Love & Hip Hop: New York" serijose per VH1 televiziją. Išleido savo pirmus muzikos miksus „Gangsta Bitch Music", „Vol. 1" ir „Vol. 2". 2017 m. vasario mėn. pasirašė savo pirmąją sutartį su JAV įrašų kompanija „Atlantic Records". Jos debiutinis singlas „Bodak Yellow" užėmė pirmąją vietą „Billboard Hot 100" sąraše, ir pavertė ją antrąja (po Lauryn Hill 1998 m.) repere pasaulyje, užėmusia aukščiausią vietą sąraše su solo daina. Debiutinė atlikėjos daina – „I like it" irgi atsirado 1-oje vietoje „Billboard Hot 100" sąraše. Šios dainos dėka, Cardi B tapo vienintele žinoma repere pasaulyje su dviem singlais sąrašo viršuje. Albumas „Invasion of Privacy" debiutavo „Billboard 200" sąrašo pirmoje vietoje ir pelnė „Grammy" apdovanojimą už geriausią repo albumą. Cardi B tapo vienintele moterimi, laimėjusia apdovanojimą kaip solo atlikėja.

Cardi B yra devintoji pagal aukščiausią sertifikatą moteris atlikėja. 2018 m. žurnalas „Time" įtraukė Cardi B į metinį 100 „įtakingiausių pasaulio žmonių sąrašą".

Biografija
----------

Gimė *Washington Heights*, Manhatane, Niujorke. Jos motina yra iš Trinidado, o tėvas iš – Dominikos Respublikos. Daugiausia laiko vaikystėje Cardi B praleido pas savo močiutę, Manhatane. Būdama 16-os metų ji tapo „Bloods" grupės narė. Mokėsi *Renaissance High School For Musical Theater & Technology* – nedidelėje mokykloje, Herberto H. Lehmano padalinyje, Bronkse. Prieš baigdama mokslus Cardi B mokėsi *Borough of Manhattan Community College*.

Almanzar sukūrė sceninį slapyvardi „Cardi B" išvestą iš „Bacardi" – romo prekės ženklo. Paauglystėje Cardi B buvo įdarbinta Amišo prekybos centre, Tribekoje. Vėliau, būdama 19-os metų, tapo striptizo šokėja, kad išvengtų skurdo ir smurto šeimoje. Dirbti striptizo šokėja jai pasiūlė prekybos centro, kuriame ji dirbo, vadovė. Striptizo šokėjos darbas tuo metu buvo vienintelė jos galimybė užsidirbti pinigų, kad galėtų išvengti skurdo ir gauti išsilavinimą.

Karjera
-------

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Diskografija
------------

Studijiniai albumai
* *Invasion of Privacy* (2018)
* *Tiger Woods* (2020)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Carl Ferdinand Cori
**Karlas Ferdinandas Koris** (angl. *Carl Ferdinand Cori*, 1896 m. gruodžio 5 d. Praha – 1984 m. spalio 20 d. Kembridžas, Masačusetsas) – JAV gydytojas, biochemikas, Nobelio fiziologijos ir medicinos premijos laureatas.

Biografija
----------

1920 m. baigė Prahos universitetą. 1922 m. išvyko į JAV. 1922–1931 m. Bafalo (Niujorko valstija) piktybinių navikų instituto biochemikas. Nuo 1931 m. Vašingtono universiteto Medicinos mokyklos Sent Luise farmakologas, nuo 1944 m. profesorius.
Dirbdamas kartu su žmona Gerti Tereza Kori susintetino glikogeną. Nuo 1966 m. Harvardo universiteto Medicinos mokyklos profesorius.

1947 m. jo darbas kartu su žmona G. T. Kori ir argentiniečiu Bernardu Husay įvertintas Nobelio fiziologijos ir medicinos premija.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Carl Ferdinand Cori** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Caras: Ugnimi ir Kalaviju |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | Haemimont Games |
| Leidėjas | Take-Two Interactive |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | 2000 m. |
|
| Žanras (-ai) | realaus laiko strategija |
| Režimas | Vieno žaidėjo |
|
| Reitingai |  |
| **Platforma** | Windows |
| Versija | {{{versija}}} |
| Variklis | {{{variklis}}} |
| Reikalavimai | AK: 16 MB RAM, 202MB HD, Windows 95 |
| Platinimas | {{{media}}} |
|
| Licencija | Komercinė |
| Pirmtakas | - |
| Kitos dalys |  |
|  |

**Caras: Ugnimi ir Kalaviju** (angl. *Tzar: Burden of the Crown*, rus. *Цар: Огнем и мечом*) – 2000 m. realaus laiko strateginis žaidimas, išleistas Bulgarijos bendrovės Haemimont Games. Yra išleistos angliškos, rusiškos, vokiškos, ispaniškos ir kt. kalbų versijos.

Žaidime vaizduojamas viduramžių pasaulis. Galima rinktis iš trijų rasių: europiečių, arabų ir azijiečių. Kiekvienos rasės kariai ir statiniai yra skirtingi. Yra 4 resursai – maistas, mediena, akmuo ir auksas. Tikslas – sugriauti visus priešininkų statinius ir sunaikinti visus karius bei valstiečius.

Yra keletas žaidimo būdų: atsitiktinis žemėlapis (galima pasirinkti gamtovaizdžio tipą, rasę, sunkumą, kitus niuansus), standartinis žemėlapis bei misija (su keliais herojais reikia vykditi įvairias specialias misijas).

Misijos žaidimo siužetas
**Karlas Kapeleris** (vok. *Carl Cappeller*, 1840 m. kovo 22 d. Alekskiemis, Stalupėnų apskritis, nuo 1946 m. rus. *Rečki*, Kaliningrado sritis – 1925 m. liepos 10 d. Jena) – Vokietijos sanskritologas, etnografas.

Biografija
----------

1859-1868 m. studijavo Berlyno, Leipcigo, Paryžiaus, Londono universitetuose. Nuo 1875 m. Jenos universiteto profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Svarbiausias veikalas – „Sanskrito žodynas". Nuo jaunystės domėjosi lietuvių kalba, rinko etnografinę medžiagą. 1904 m. išleido pasakojimą apie XIX a. pirmosios pusės Stalupėnų apskrities lietuvių gyvenimą ir papročius – „Kaip senieji lietuvininkai gyveno" su lietuvių – vokiečių kalbų žodynėliu (tekstas kirčiuotas) ir paaiškinimais, kelių lietuviškų dainų natomis; ištraukos išspausdintos 1905 m. vokiečių ir 1906 m. švedų kalbomis. Pasakojimas išverstas į vokiečių k. ir išleistas pavadinimu „Senovės Prūsijos lietuvių gyvenimas ir buitis".

Bibliografija
-------------

* Sanskrito žodynas (*Sanskrit-Wörterbuch*), 1887 m. 2 leid. 1966 m.
* Lietuviškos pasakos ir atsitikimai (*Litauische Märchen und Geschichten*), Berlynas, 1924 m.
* Senovės Prūsijos lietuvių gyvenimas ir buitis (*Leben und Gebräuche der alten preussischen Litauer*), Pr. Holland. Oberländer, 1925.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vacys Milius. *Karlas Kapeleris*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 708 psl.
| **Alina Gailiūnienė-Vyšniauskaitė** |
| --- |
| Gimė | 1933 m. balandžio 1 d.Kaune |
|  |
| Veikla | Lietuvos pediatrė endokrinologė, sporto medikė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė. |

**Alina Gailiūnienė-Vyšniauskaitė** (g. 1933 m. balandžio 1 d. Kaune) – Lietuvos pediatrė endokrinologė, sporto medikė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija
----------

1958 m. baigė Minsko valstybinį medicinos institutą. 1990 m. medicinos mokslų daktarė. 

1965-1968 m. dirbo Baltarusijos mokslų akademijos Branduolinių tyrimų instituto Endokrinologijos skyriuje. 1968-1992 m. ir nuo 1996 m. Lietuvos kūno kultūros instituto (nuo 1999 m. Lietuvos kūno kultūros akademija), 1991-1992 m. ir 1996-2001 m. Fiziologijos ir biochemijos katedros vedėja. Nuo 1992 m. profesorė. 

1976-1980 m. TSRS moterų rankinio rinktinės gydytoja, 1980-1989 m. – Lietuvos sunkiosios atletikos, irklavimo, baidarių ir kanojų irklavimo, sportinių žaidimų rinktinėse.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo sritis: amžiaus tarpsnių fiziologija, medžiagų apykaita, stresas ir adaptacija, nuovargio ir persitreniravimo sindromai.

Bibliografija
-------------

* Sporto biochemija, 1978 m. 2 leid. 1981 m.
* Humoraliniai nuovargio pagrindai, 1990 m.
* Biochemija, 1999 m.
* Sporto biochemija, su K. Milašiumi, 2001 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonas Žilinskas. *Alina Gailiūnienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 329 psl.
| Medžimurjės apskritiskroat. *Međimurska županija* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kroatijos vėliava Kroatija |
| **Administracinis centras** | Čakovecas |
| **Gubernatorius** | Matija Posavec |
|  |
| **Gyventojų** (2011 m.) | 114 414 |
| **Plotas** | 730 km² |
| **Tankumas** (2011 m.) | 157 žm./km² |
| **Teritorijos kodas** | 040 |
|  |
| **Tinklalapis** | medjimurska-zupanija.hr |
|  **Vikiteka** | Medžimurjės apskritisVikiteka |

**Medžimurjės apskritis** (kroat. *Međimurska županija*) – trikampio formos apskritis šiaurės Kroatijoje. Apskrities teritorija beveik atitinka istorinį bei geografinį *Medžimurjės* regioną. Tai mažiausia pagal plotą šalies apskritis, bet nepaisant to, gausiausiai apgyvendinta (neskaitant Zagrebo miesto). Didžiausias miestas bei administracinis centras – Čakovecas, nutolęs nuo šalies sostinės 90 km atstumu.

Geografija
----------

Medžimurjės apskritis šiaurės vakaruose ribojasi su Slovėnija, rytuose su Vengrija, pietryčiuose su Koprivnica–Križevcais bei pietvakariuose su Varaždinu.

Apskrities šiaurės vakaruose stūkso Alpių papėdės šlaitai, pietryčiuose ji apima mažą dalį Panonijos lygumos. Apskrities lygumos naudojamos dirbamiesiems laukams. Yra dvi hidroelektrinės.

Apskritis yra tarp dvejų upių: Muros ir Dravos. Mura teka šiaurėje, išilgai pasienio su Slovėnija, Prekmurjės regionu bei rytuose ribojasi su Vengrijos Zalos mede. Dravos upė teka palei pietinį apskrities pasienį su Varaždino ir Koprivnicos–Križevcų apskritimis.

Medžimurjės apskritis, apimanti 729,5 km² teritoriją, skirstoma į 3 miestus, 7 kaimus ir 22 savivaldybes. Apskrities miestai: Čakovecas, Prelogas, Mursko Središčė.

Nuorodos
--------

* Turizmo svetainė

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RKroatijos apskritys |
| --- |
|  |
| 
Bjelovaras–Bilogora · Brodas–Posavina · Dubrovnikas–Neretva · Istrija · Karlovacas · Koprivnica–Križevcai · Krapina–Zagorjė · Lika–Senis · Medžimurjė · Osijekas–Barania · Požega–Slavonija · Primorjė–Kalnų Kotaras · Sisakas–Moslavina · Splitas–Dalmatija · Šibenikas–Kninas · Varaždinas · Virovitica–Podravina · Vukovaras–Srijemas · Zadaras · Zagrebo apskritis · Zagrebo miestas | Kroatija |

 |
|  |
| --- |
| Machnačo geležinkelio stotis |
| Machnačo geležinkelio stotis 
Machnačo geležinkelio stotis |
| Šalis | Lenkija |
| Gyvenvietė | Machnačas |
| Linijų skaičius | 1 |
| Atidaryta | 1862 m. |

**Machnačo geležinkelio stotis** (lenk. *Machnacz stacja kolejowa*) – geležinkelio stotis Machnačo kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Čarna Bialostockos valsčiuje. Stotis buvo atidaryta 1862 m. kai buvo pradėtas naudoti Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelis. Stotis priklauso Zelonkos-Kužnica Bialostockos geležinkelio linijai. Nuo stoties iki Čarna Bialostockos geležinkelio stoties yra 3,9 km ir iki Rozedrankos geležinkelio stotelės yra 4,4 km. 

**Geležinkelio ruožas**| 

Čarna Bialostocka
**Machnačas**
Rozedranka

 |

* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Aprašymas apie stotį (lenk.).

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Machnačo geležinkelio stotis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Koordinatės: 53°19′40″ š. pl. 23°18′45″ r. ilg.﻿ / ﻿53.32778°š. pl. 23.31250°r. ilg.﻿ / 53.32778; 23.31250
**Džingulis** – tradicinis lietuvių liaudies ritminis muzikos instrumentas, priskiriamas mušamiesiems idiofonams. Tradiciškai tai – vestuvių kvieslio lazda, išpuošta varpeliais ir gėlių vainikais, kuria ritmingai stuksint į grindis ar lubas, siekiama atkreipti visų dėmesį. Šiandien džingulis naudojamas kaip ritminis muzikos instrumentas Valstybiniame dainų ir šokių ansamblyje "Lietuva" ir kituose muzikiniuose liaudies kolektyvuose.

Instrumento pavadinimas įvairiose Lietuvos vietovėse skiriasi: *džingulis* (Pasvalys; Panevėžio raj.; Ramygala), *kvieslė* (Vilkaviškis; Prienų raj.; Pakuonis), *kvietka* (Jurbarkas), *maršelga* (Šakiai).

Konstrukcija
------------

Tai – vienašakė, dvišakė arba trišakė į viršų smailėjanti lazda, dažniausiai išpjauta iš putino, diemedžio ar klevo. Instrumento ilgis siekia maždaug 120 – 180 cm, skersmuo – apie 2-3 cm. Džingulio viršūnėje pritaisomi varpeliai, barškučiai, grandinėlės, skardelės, skambučiai ar kitokie žvangantys daiktai. Instrumentas dažniausiai puošiamas rūtomis ar kitų gėlių vainikais, kaspinais, juostomis.
Mažojoje Lietuvoje džingulis buvo puošiamas vainiku ir maža balta skepetaite, po kuria pakabinamas varpelis.

Istorija
--------

Džingulis rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo XIX a. pab. Įvairiose Lietuvos vietovėse jis buvo naudojamas pagal skirtingus papročius: Priekulės apylinkėse kvieslys, įėjęs į namus, lazda suduodavo į lubų balkį; Suvalkijoje džinguliu buvo raginama nešti marčiai dovanų, o Vilkaviškyje, belsdamas šiuo instrumentu, kvieslys vadovavo ir šokiams; Seredžiaus apylinkėse (Jurbarko raj.) džinguliu buvo skelbiami marčios keliami pietūs, pranešama, kada marti dalins dovanas, kviečiama ragauti svočios pyrago ir t. t.
Kaimo muzikantai trenkdami džingulį į grindis apatiniu galu, pritardavo kitiems instrumentams. Džingulius dainų ir šokių ansambliams gamino ir tobulino Antanas Butkus, Pranas Kupčikas.

Šaltiniai
---------

* BALTRĖNIENĖ, Marija, APANAVIČIUS, Romualdas. Lietuvių liaudies muzikos instrumentai. Vilnius, 1991, p. 16;
* Lietuvių skaučių seserija. Sese, budėk! Čikaga, 1983, ;
* Valstybinio dainų ir šokių ansamblio "Lietuva" svetainė internete,  Archyvuota kopija 2007-07-26 iš Wayback Machine projekto.;
* Kauno muzikos ansamblio "Ainiai" svetainė internete, ;

Nuorodos
--------

* Džingulio skleidžiamo garso įrašas
| Džinevros de Benči portretas |
| --- |
|  |
| Menininkas | Leonardas da Vinčis |
| Metai | apie 1474-78 |
| Meno kryptis | Aukštasis renesansas |
| Medžiagos, technika | aliejinis paveikslas, panelė |
| Matmenys | 42 cm × 37 cm |
| Miestas (vieta) | Vašingtonas, JAV |
| Muziejus | Nacionalinė Vašingtono dailės galerija |

**Džinevros de Benči portretas** – paveikslas, priskiriamas renesanso dailininkui Leonardui da Vinčiui (1452 − 1519) ir šiuo metu esantis Nacionalinėje Vašingtono dailės galerijoje.

Apie paveikslą
--------------

Nėra jokių tikrų žinių apie paveikslo autorystę, tačiau daugumos meno tyrinėtojų nuomone, jo negalėjo sukurti niekas kitas kaip Leonardas da Vinčis. Paveikslas datuojamas apie 1474 m. ir turėtų būti vienas ankstyviausių Leonardo darbų, iš laikotarpio, kai jis dar mokėsi Andrea del Verrocchio dirbtuvėse. Spėjama, kad šis portretas yra minimas Giorgio Vasari Leonardo biografijoje „nuostabiu" ir datuojamas apie 1500-06 m. tačiau tuo metu Džinevra būtų buvusi gerokai vyresnė. Portrete vaizduojama moteris yra nustatyta Džinevra de Benči, tuometinės Florencijos viena žymesnių aristokračių moterų. Jos vardo reikšmę pabrėžia paveiksle vaizduojamas kadagys (it. *ginepro*). Kadagys, taip pat, yra skaistumo dorybės simbolis ir, spėjama, kad būtent ši dorybė akcentuojama paveiksle. Džinevros gražumas išreiškia dorybę. Paveikslo kitoje pusėje esantis užrašas VIRTUTEM FORMA DECORAT (grožis lenkiasi dorybei) patvirtina spėjimą.

Spėjama, kad paveikslo apatinė dalis, kurioje buvo pavaizduotos rankos, vėlesniais metais buvo nupjauta. Yra išlikęs Leonardo eskizas, vaizduojantis rankas (dabar Karališkojoje kolekcijoje Vindzoro pilyje), kuris siejamas su šiuo paveikslu. Paveiksle Džinevros kairė akis žiūri tiesiai į žiūrovą, o dešinioji nukreipta į tolimą tašką. Paveikslą už tuomet rekordinę 5 mln. JAV dolerių sumą 1967 m. iš Lichtenšteino princo įsigijo Ailsa Mellon Bruce fondas ir padovanojo Vašingtono nacionalinei dailės galerijai. Paveikslas į Lichtenšteino princų nuosavybę Vienoje pateko apie 1712 m. arba dar anksčiau, ir buvo 1780 m. priskirtas Luko Kranacho rankai. II pasaulinio karo metu paveikslas buvo pergabentas į Vaducą Lichtenšteine.

Nuorodos
--------

* totallyhistory.com
* universalleonardo.org
* leonardodavinci.net
* italian-renaissance-art.com
**Medžiojimas lanku** – medžioklės metodas, kuris naudoja lanką ir strėles stambiam žvėriui nušauti.

Istorija
--------

Akmens amžiuje žmogui išradus lankus ir strėles, medžioklė tapo dar intensyvesnė, buvo galima individualiai medžioti smulkesnius gyvulius, paukščius. Iki tol buvo taikoma užvaromosios medžioklės metodas mamutams, bizonams, laukinių arklių kaimenėms sumedžioti.[1]

JAV medžiojimas šiuolaikiniais XX a. sptintajame dešimtmetyje išrastais skriemuliniais lankais tampa vis populiaresne pramoga. Jos ištakos siekia Kalifornijos valstijos indėną *Ishi*, kuris, manoma, buvo paskutinis Š. Amerikos indėnas neturėjęs sąlyčio su Amerikos naujakuriais. 1911 m. jis atklydo iš nuošalių kalvų, vienišas ir badaujantis. Jis apsigyveno Kalifornijos universiteto antropologijos muziejuje. Mokė tradicinio lankų ir strėlių gamybos būdo, tylaus sėlinimo būdų. 1916 m. mirė nuo tuberkuliozės.[2]

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gendrolis, Edmundas (2014-09-29). „Natūros ir kultūros sąveika: kas ką?". *Problemos* **0** (45): 45–57. ISSN 1392-1126. doi:10.15388/Problemos.1991.45.7065.
2. ↑  „In a dark wood". *The Economist*. Nuoroda tikrinta 2017-11-12.

Nuorodos
--------

* Trumpas filmas apie Donnie Vincent
|  |
| --- |
| **Ispanijos istorija** |
| Iberai, Keltiberai |
| *Romos imperija* (Hispania) |
| Svebai (karalystė), Vandalai, Alanai |
| Vestgotai (karalystė) |
| Al-Andalusija |
| Kordoba > Taifai > *Almoravidai* > *Almochadai* > Granada |
| Rekonkista |
| Asturija, Navara, Leonas, Aragonas, Ispanijos marka, Katalonija, Kastilija |
| Ispanijos karalystė: |
| Habsburgai > Burbonai |
| Ispanijos nepriklausomybės karas |
| Pirmoji Respublika |
| Monarchijos restauracija |
| Antroji Respublika |
| Pilietinis karas > Franko diktatūra |
| Demokratinė Ispanija |

**Svebai** (lot. *Suevi*) – senovės germanų tauta/genčių grupė, mūsų eros pradžioje gyvenusi prie Baltijos jūros, tarp Vyslos/Elbės ir Reino, o vėliau migravusi iki dabartinės Galisijos ir Portugalijos teritorijos. Svebų pavadinimas nėra vienalytis, nes jiems priskirtos įvairios gentys.

Ankstyvieji paminėjimai
-----------------------

Pirmasis svebus (siaurąja prasme) mini romėnų karvedys Julijus Cezaris 58 m. pr. m. e. Jis aprašo peergalę prieš svebų vadą Ariovistą.

Vėliau svebus, kaip didelę germanų genčių grupę, savo veikale „Germanija" plačiai aprašo Romos istorikas Tacitas. Jis prie svebų priskiria įvairias germanų gentis – langobardus, semnonus, prie Jutlandijos gyvenančius reudinus, avionus, anglus, varinus, jutus (eudozus), suarinus, nuitonus, prie Elbės – hermundurus, prie Dunojaus – variskus, markomanus, kvadus, marsignus, burus, Vyslos baseine – lugijus (harijus, helvekonus, manimus, helzijus, nahanarvalus), prie Baltijos – gotus, rugijus, lemovijus, taip pat svijonus ir svitonus. Tacitas prie svebų taip pat priskiria aisčius, bet pastebi, kad jų kalba skiriasi. Tacitas mini, kad svebai plaukus susiriša į kuodą, kuris skirtas gąsdinti priešams bei rodo socialinį statusą.

Rašoma apie svebų šventuosius miškus ir ten atliekamas aukojimo apeigas, maldas Nertai. Tacitas rašo, kad nahanarvalai garbina alkus, kas leidžia juos sieti su baltais.

Plinijaus Vyresniojo „Gamtos istorijoje" svebai priskirti prie irmijonų. Čia matyt svebai suvokiami siaurąja prasme (taip, kaip juos minėjo Cezaris). Ptolemėjus išskiria svebus langobardus ir svebus semnonus.

Migracijos
----------

Svebų Galesijos karalystė 418 m.
*Pagrindinis straipsnis – Svebų Galesijos karalystė*.
Svebai (siaurąja prasme), giminingi alemanams, 406 m. prisijungė prie alanų ir vandalų, kirto Reiną ir užpuolė Galiją. Kol alanai ir vandalai kovojo su frankais, svebai, vadovaujami Hermeriko, pasuko į pietus, kirto Pirėnus ir 409 m. įsikūrė prieš Romos jau sukilusiame Pirėnų pusiasalyje. Dabartinėje šiaurės Ispanijoje ir Portugalijoje svebai įkūrė Galesijos valstybę su sostine Brakara Augusta (dabar Braga). 466 m. svebus iš pagonybės į arijonizmą atvertė misionierius Ajaksas. 585 m. svebų žemes užkariavo visigotai. Svebai palaipsniui asimiliavosi su vietinėmis romanų, germanų, baskų tautomis.

Svebų tėvynė pietų Vokietijoje vadinama Švabija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Baltų religijos ir mitologijos šaltiniai" I t. Norbertas Vėlius, Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1996. T.1: 139–140 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Svebai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Saloninė muzika** – XIX a. ir XX a. pradžios populiariosios muzikos stilius, masinės (demotinės) kultūros dalis.

Pramoginio pobūdžo vokaliniai instrumentiniai arba instrumentiniai kūriniai (dažniausia fortepijonui), skirti buitiniam (namų) muzikavimui arba efektingoms muzikantų autoprezentacijoms aristokratų ir turtingų miestiečių salonuose.

Būdinga romantizmo stiliaus jausminga melodika, sentimentali, „saldi" harmonija, efektingas virtuoziškumas ir bravūra. Vokalinių kūrinių tekstai dažnai banalūs, neturiningi. Saloninės muzikos kūriniuose ryšku epigoniškumas – nekūrybiškas, nekritiškas sekimas žymių kompozitorių kūriniais, istoriškai pasenusiais muzikos stiliais.

Specifiniai saloninės muzikos žanrai buvo daina, romansas, muzikinis momentas, daina be žodžių, albumo lapelis, etiudas, noktiurnas, barkarolė, įvairios šokių muzikos stilizacijos (valsai, polkos, mazurkos, polonezai, fokstrotai, tango). Itin populiarios buvo parafrazės ir fantazijos fortepijonui madingų operų temomis.

Salonų kultūra susiklostė Prancūzijoje XVI-XVII amžių sandūroje (terminą *salon* imta vartoti nuo 1664). Į aristokratų rūmus iš pradžių buvo kviečiami dailininkai portretistai, vėliau imta kviesti garsius filosofus, mokslininkus, literatus ir muzikantus.

Nuo 1607 m. Paryžiuje garsėjo Madame de Rambouillet aukšto meninio lygio literatūrinis salonas *Hôtel de Rambouillet*. Jame grieždavo ir garsūs to meto muzikantai.

XVIII a. viduryje, įsivyravus Rococo estetikai, Paryžiaus aristokratų meno salonai itin suklestėjo. Ėmė klostytis specifinis saloninio meno ir saloninės muzikos stilius, adekvatus laikmečio estetikai.

Po 1784 m. revoliucijos, suklestėjęs turtingų miestiečių luomas ėmė epigoniškai mėgdžioti aristokratų gyvenseną ir kultūrines tradicijas. Miestiečių salonuose paplito buitinis muzikavimas ir sentimentali saloninė muzika. Paryžiaus tendencijos XIX a. pradžioje apėmė Europos miestų ir dvarų salonus, paplito lotynų amerikoje ir JAV. Saloninės muzikos populiarumas XIX a. adekvatus XX a. popmuzikos populiarumui.

XX a. pradžioje saloninės muzikos raidą iš dalies nutraukė suklestėjusi kabaretinė šansonetė, estradinė šansona, džiazas ir populiarioji muzika.

XIX-XX a. pradioje garsėjo saloninės muzikos kompozitoriai S. Thalbergas, J. Fieldas, L. M. Gottschalkas, H. Herzas, I. Moschelesas, B. Godard’as, J. Schulhoffas, M. Sievekingas.

Saloninei muzikai priskirtinų kūrinių esti beveik visų XIX ir XX a. pr. iškilių kompozitorių kūryboje (F. Chopino, F. Liszto, P. Čaikovskio, S. Rachmaninovo ir kt).

Saloninė muzika Lietuvoje
-------------------------

Lietuvoje XIX a. saloninę muziką kūrė muzikos mėgėjai. Ji buvo atliekama dvareliuose, miestelių inteligentų namuose, pirmuosiuose lietuviškuose vakaruose. Išliko Silvestro Valiūno dainos „Birutė", Antano Vienažindžio „Sudieu, kvietkeli" aranžuotės balsui ir fortepijonui, Vinco Kudirkos šokiai. XX a. pr. saloninės muzikos bruožų turėjo Juozo Naujalio, Igno Prielgausko, vėliau Kačanausko, Elenos Laumenskienės, Aleksandros Dirvianskaitės romansai.
|  |
| --- |
| Šiaurės italų kalbos |
| Paplitimas | Prancūzija, Iberija, Šiaurės Italija, Šveicarija |
| Kilmė | Indoeuropiečių kalbos* Italikų kalbos
	+ Romanų kalbos
		- Vakarų romanų kalbos
 |

Romanų kalbų klasifikavimo schema
**Vakarų romanų kalbos** – vienas iš dviejų pagrindinių pogrupių, išskiriamų šiuolaikinėje romanų kalbų grupėje. Struktūriškai vakarų romanų kalbos daugybe ypatybių priešinamos su rytų romanų kalbomis, nors su jomis turi bendrą pramotę – liaudies šnekamąją lotynų kalbą. Į vakarų romanų pogrupį įeina daugiau kaip 30 kalbų, kurios kartais, priklausomai nuo istorinio ir politinio konteksto, laikomos 6-ių pagrindinių kalbų, šiomis dienomis turinčių valstybinį statusą, tarmėmis arba kalbų variantais; šios valstybinį statusą turinčios kalbos:

* prancūzų
* italų
* ispanų
* portugalų
* katalonų
* retoromanų

Tipologiškai vakarų romanų kalboms priskiriama mirusi ladino kalba, kuria šnekėjo žydų pabėgėliai Rytų Viduržemyje. Vakarų romanų, ypač centrinės Romanijos (vadinamojo Romanų pusmėnulio), kalbos drauge yra artimiausios klasikinei lotynų kalbai, nes, kitaip negu rytų romanų kalbos, jos niekada su ja nebuvo praradusios ryšių, taip pat ir rašytinių. Prancūzų ir ypač labai germanizuota valonų kalbos, susidariusios Šiaurės Galijoje, kartais priskiriamos periferinėms vakarų romanų kalboms, nes pasižymi gausybe netipiškų liaudies šnekamajai lotynų kalbai naujovių.

Išnašos
-------

1. ↑  Hull, Geoffrey, *The Linguistic Unity of Northern Italy and Rhaetia: Historical Grammar of the Padanian Language*, Sydney: Beta Crucis, 2017. 2 vols.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RItalikų ir romanų kalbos |
| --- |
|  |
| *Italikų* | 
 *faliskų*  **·**  *lotynų*  **·**  *oskų*  **·**  *umbrų* |  |
|  |
| Rytų romanų kalbos | 
arumunų · istrorumunų · meglenorumunų · rumunų |
|  |
| Italų–romanų kalbos | 
*dalmatų* · italų · istroromanų · korsikiečių · ligūrų (monegaskų) · lombardų · neapoliečių · sardinų · siciliečių · venetų |
|  |
| Galų–romanų kalbos | 
Frankoprovansalų · friulų · gaskonų · katalonų · ladynų · oksitanų · prancūzų (normandų · pikardų · valonų) · *retų*? · romanšių |
|  |
| Iberų–romanų kalbos | 
astūrų · galisų · ispanų (kastiliečių) · ladino · *mazarabų* · mirandiečių · portugalų |
|  |
| *Pasviruoju šriftu* pažymėtos mirusios kalbos. |

 |
|  |
| --- |
| Vakarų Šetlando dujotiekis |
|  |
| Vieta |
| **Šalys** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Trasa** | Foinaveno naftos telkinys - Šiaurės jūra - Sulom Voe, Šetlando salos |
| **Nutiestas palei** | {{{nutiestas palei}}} |
| Pagrindinė informacija |
| **Tipas** | Gamtinės dujos |
| **Partneriai** | Marathon Oil, BP |
| **Operatorius** | BP |
| **Vamzdžio gamintojas** | {{{vamzdžio gamintojas}}} |
| Techninė informacija |
| **Ilgis** | 188 km |
| **Jungties pajėgumai** | 1,8 mlrd. m² per metus |
| **Skersmuo** | 510 mm |
| Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Vakarų Šetlando dujotiekis** – gamtinių dujų dujotiekis tarp dujų telkinio Šiaurės jūroje ir Šetlando salų, Škotijoje, Jungtinėje Karalystėje.

Dujotiekiu tiekiamos dujos iš trijų pagrindinių Jungtinės Karalystės Šiaurės jūros gamtinių dujų telkinių – Schiehallion, Foinaven, Clair. Vamzdynas baigiasi ties Sulom Voe dujų ir naftos terminalu, kuriame gamtinės dujos gali būti saugomos ir pergabenamos laivais. Vakarų Šetlando dujotiekis sujungtas su kitais Šetlando ir Škotijos dalies povandeniniais dujotiekiais, kuriais dujos iš Šiaurės jūros patenka į Jungtinę Karalystę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  West of Shetland: an innovative underwater facility in the North Sea
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Vakuolės
**Vakuolės** – stambios pūslelės, kuriose daugiausia yra vandens. Randamos augalų, grybų ląstelėse. Susidaro iš burbulėlio formos endoplazminio tinklo išsipūtimų arba iš Goldžio pūslelių. Yra kelių tipų:

**Pulsuojančios vakuolės**. Jos randamos gėlavandeniuose pirmuonyse, kuriems į jų ląsteles osmosiškai skverbiasi vanduo iš aplinkinio hipotoninio tirpalo. Šį vandenį ir vandenį, patekusį pinocitozės būdu, vakuolės osmosiškai įsiurbia, po to periodiškai susitraukdamos šalina, padedant elastingų skaidulų pluoštams, esantiems jų membranoje.

**Virškinamosios vakuolės**. Randamos pirmuonyse ir kt. Jos skaido maisto medžiagas.

**Centrinė vakuolė**. Randama augalų ląstelėse. Iš pradžių meristeminėse augalų ląstelėse atsiranda daug nedidelių vakuolių iš burbulėlio formos endoplazminio tinklo išsipūtimų. Jos didėja, susilieja į centrinę, užimančią didelę ląstelės dalį, vakuolę, į kurią gali įsiterpti protoplazmos pluoštai. Ją gaubia membrana – **tonoplastas**. Jis yra apie 6 nm storio ir skiriasi nuo storesnės, tankesnės ir mažiau pralaidžios **plazmolemos**.

Vakuolės turinys – ląstelės sultys. Augalų vakuolėse galima rasti ne tik vandens, cukraus ar druskų, bet ir pigmentų ar net nuodingų medžiagų. Nuo šių pigmentų priklauso daugelio augalų žiedų, o kartais ir lapų raudona, mėlyna arba violetinė spalva. Nuodingosios vakuolių medžiagos augalams padeda apsisaugoti nuo jais mintančių gyvūnų.

Paskirtis
---------

Centrinės vakuolės paskirtis yra įvairi:

* **Kaupimo ertmė** – izoliuoja tirpius tarpinius apykaitos produktus, pvz. gliukozę, fruktozę, obuolių bei citrinos rūgštis ir amino rūgštis;
* Vieta ekskretams – izoliuoja galutinius apykaitos produktus, pvz. pigmentus, alkaloidus ir kt.
* Osmosinė ertmė – vakuolė svarbi augalinėms ląstelėms siurbti vandenį ir susidarant osmoso sąlygojamam **turgoriniam slėgiui**, kuris įtempia tamprią ląstelės sienelę ir suteikia kietumo nesumedėjusioms augalų dalims.
* Kai kurių ląstelių vakuolėse yra pigmentų, kurie spalvotoms augalų dalims, pavyzdžiui vainiklapiams, suteikia spalvą.

Centrinę vakuolę augalinė ląstelė panaudoja tįstamajam augimui.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLąstelės organoidai |
| --- |
|  |
| 
Akrosoma · Blakstienėlė/Žiuželis · Branduolys · Centrosoma · Endoplazminis tinklas · Goldžio kompleksas · Ląstelės sienelė · Lizosomos · Mitochondrijos · Peroksisomos · Plastidės · Plazminė membrana · Ribosomos · Centriolės · Vakuolės |

 |
Išmaniojo telefono „Google Pixel" „Google Assistant" sąsaja.
**Išmanusis virtualus asistentas, virtualus asistentas** (angl. *virtual assistant*) – programinis agentas, kuris geba atlikti užduotis ar teikti paslaugas, atsižvelgdamas į vartotojo nurodymus ar klausimus. Panašus terminas *pokalbių robotas* labiau naudojamas virtualiems asistentams, pritaikytiems internetiniams pokalbiams, įvardinti. Kai kurie virtualieji asistentai geba interpretuoti asmens kalbą ir šiems atsakyti sintezuotu balsu. Virtualaus asistento pagalba naudotojai sužinoti atsakymus į jiems rūpimus klausimus, valdyti automatizuotus prietaisus namuose, planuotis darbo reikalus.

Nuo 2017 m. virtualių asistentų vartojimas sparčiai auga – technologinėje rinkoje atsiranda vis daugiau asistentų, pasižyminčių prieigos prie elektroninio pašto bei balso atpažinimo sąsaja. Virtualieji asistentai pritaikomi ir „Apple", „Google", „Microsoft" bei „Amazon" išmaniuosiuose įrenginuose. JAV kompanijos „Conversica" virtualieji asistentai priima virš 100 mln. elektroninių laiškų bei SMS žinučių verslo reikalais.

Išanšos
-------

1. ↑  *Hoy, Matthew B. (2018). „Alexa, Siri, Cortana, and More: An Introduction to Voice Assistants [„Alexa", „Siri", „Cortana" ir kiti: balso asistentų įvadas]." (anglų k.). Medical Reference Services Quarterly. **37** (1): 81–88 psl. doi:10.1080/02763869.2018.1404391. PMID 29327988. S2CID 30809087.*
2. ↑  *Klüwer, Tina. „From chatbots to dialog systems [Nuo pokalbio robotų iki dialogo sistemų]." (anglų k.). Conversational agents and natural language interaction: Techniques and Effective Practices. IGI Global, 2011, 1–22 psl.*
3. ↑  *Daniel B. Kline (2017-01-30). „Alexa, How Big Is Amazon's Echo? [Alexa, kokio dydžio yra „Amazon Echo"?]" (anglų k.).The Motley Fool.*
*Kitos reikšmės – Šventasis (reikšmės).*

| ***„Šventasis"*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | „Šventasis" |
| Kilmės šalis |  Lietuva Lenkija |
| Režisierius | Andrius Blaževičius |
| Prodiuseris (-iai) | Marija Razgutė, Marta Lewandowska |
| Scenaristas (-ai) | Andrius BlaževičiusMarija KavtaradzėTeklė Kavtaradzė |
| Vaidina | Marius RepšysGelminė GlemžaitėIndrė PatkauskaitėValentinas KrulikovskisLukas Malinauskas |
| Metai | 2016 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 96 min. |
| Kalba | lietuvių k. (subtitrai - anglų k.) |
| **IMDb įrašas** |

**Šventasis** – Lietuvos režisieriaus Andriaus Blaževičiaus vaidybinis kino filmas. Premjera – 2017 m. ruduo.

Su filmo „Šventasis" projektu jo kūrybinė grupė dalyvavo Andrzej Wajda kino mokyklos tarptautiniame pilnametražių filmų projekte „Ekran". „Šventojo" scenarijus lėmė filmo koprodukciją su lenkų prodiuserine kompanija „No Sugar Films", kuri prisidėjo prie filmo atsiradimo.

Siužetas
--------

Savo debiutiniame pilnametražiame filme A. Blaževičius su su aktoriumi Mariumi Repšiu priešakyje narplioja vidutiniojo gyventojų sluoksnio problemas. Tai pasakojimas apie jauno žmogaus vertybių krizę.

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmo veiksmas vyksta 2008 m. kažkur Lietuvos provincijoje. Jaunas vyras netenka darbo, ima vis daugiau laiko leisti su darbo biržoje sutikta kirpėja, o ne su savo žmona ir dviem mažametėmis dukromis. Ilgas dienas jis stumia vaikščiodamas į darbo pokalbius ir su likimo draugais gerdamas alų daugiabučių kiemuose. Jų kasdienybę paįvairina „Youtube" kanale išvystas vaizdo įrašas, kuriame kažkoks keistuolis prisiekinėja matęs Jėzų Kristų. Prasideda to vaikino paieškos.

Aktoriai
--------

* Marius Repšys – *Vytas*
* Indrė Patkauskaitė – *Jūratė*
* Gelminė Glemžaitė – *Marija*
* Valentinas Krulikovskis – *Petras*
* Lukas Malinauskas – *Šventasis*

Įvertinimas
-----------

Filmas pripažintas Metų geriausiu ilgametražiu vaidybiniu kino filmu „Sidabrinės gervės 2017" apdovanojimuose. Filmo kūrėjai iš viso gavo šešias šio apdovanojimo statulėles:

* Metų geriausias ilgametražis vaidybinis kino filmas
* Metų geriausias aktoriaus vaidmuo (Marius Repšys)
* Metų geriausias režisieriaus darbas (Andrius Blaževičius)
* Metų geriausias scenarijus (Andrius Blaževičius, Marija Kavtaradzė ir Teklė Kavtaradzė)
* Metų geriausias antraplanis aktorės vaidmuo (Gelminė Glemžaitė)
* Metų geriausias antraplanio aktoriaus vaidmuo (Valentinas Krulikovskis)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Debiutinis A.Blaževičiaus filmas „Šventasis"

Nuorodos
--------

* Lietuvių filmų premjeros. Šventasis Archyvuota kopija 2017-06-20 iš Wayback Machine projekto.
Jarurai išsirengę medžioti ir rankioti (1993 m.)
**Medžiotojai-rankiotojai** – visuomenės, kuriose verčiamasi rankiojimu, medžiokle ir žūkle. Medžiotojų ir rinkėjų bendruomenės paprastai būna klajokliškos ir negausios. Joms būdingas darbo jėgos pasiskirstymas pagal lytį. Didesnioji dalis maisto prirankiojama moterų, o vyrų sumedžiojamas grobis laikomas daugiau pagarbos dalyku. Nors šiauresnėse šalyse, kurioms būdinga skurdesnė augmenija, mėsa ir žuvis laikoma svarbesne suvartoto maisto dalimi.[1]

Tokia santvarka buvo būdinga akmens amžiui, tačiau yra ir dabar išlikusių genčių, tebegyvenančių tradiciškai, ypač tų, kurios neturėjo sąlyčio su šiuolaikinių visuomenių atstovais. Daugiausia pastarųjų yra Brazilijoje bei kitose Pietų Amerikos šalyse ir Naujoje Gvinėjoje.[2] Maždaug prieš 50 metų pasaulyje tokių bendruomenių būta žymiai daugiau, bet dauguma jų įsiliejo į šiuolaikinį pasaulį, tačiau kai kurios išsaugojo savo savitumą.[1]

Jas antropologai tyrinėja itin kruopščiai. Nors dažniausiai patikslinama, kad šiuolaikinių visuomenių negalima lyginti su paleolito bendruomenėmis, dauguma antropologų ir archeologų vis dėlto gretina paleolito tautas su šių dienų arba neseniai gyvenusiomis tautomis. Pastarąsias būtų netikslinga lyginti, nes kai kurios iš jų buvo pasmerktos etniniam valymui arba į jų valdas buvo kėsintasi ūkininkų. Kad ir kaip būtų, jas vis vien bandoma gretinti, nes mažai terandama išlikusių senovės rinkėjų ir medžiotojų pėdsakų, kurie suteiktų žinių apie anuometinius žmones.[1]

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Gordon Marshall. *Hunting and gathering societies*. *A Dictionary of Sociology*. 1998. *Oxford University Press*
2. ↑  *The Economist*. *The unexplored world: A new age of discovery*
| Viešnautas |
| --- |
| Viešnautas ties Surviliškio-Miegėnų keliu Viešnautas ties Surviliškio-Miegėnų keliu |
| **Ilgis** | ~11 km |
| **Ištakos** | Serbentynės miškas |
| **Žiotys** | Liaudė |
| **Šalys** | Lietuva |

**Viešnautas** arba **Trakupys** – upelis Lietuvoje, Kėdainių rajono šiaurėje; Liaudės dešinysis intakas (Nevėžio baseinas). Prasideda Serbentynės miške, 3 km į vakarus nuo Miegėnų. Teka į pietryčius, už Antanavos pasuka į rytus, prateka Sosių miško vakarinį galą. Įteka į Liaudę 10,8 km nuo jos žiočių, ties Trakupiais.

Vaga, išskyrus patį žemupį, sureguliuota. Greta Viešnauto įsikūrę kaimai: Pamiškės, Antanava, Alksnupiai, Trakupiai.

Upėvardis Viešnautas kildinamas iš šaknies *\*vieš-*, kurios reikšmė galėjusi būti („tekėti, bėgti"; plg. skr. वेशन्त = IAST: *veśanta* „tvenkinys", skr. विष = IAST: *viṣa* „vanduo, syvai", skr. विष्/वेषति = IAST: *viṣ/veṣati* „bėgti, tekėti", lot. *vīrus* „klampus skystis, sultys", sen. isl. *veisa* „pelkė"). Viešnautas gali būti padarytas iš šios šaknies su determinantu -n-. Pavadinimas Trakupis kilęs nuo *trakas* („atvira, iškirsta miško vieta").

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
**Ekonomistas** – profesija. Konkretus ekonomisto darbas priklauso nuo jo specializacijos (makroekonomika, mikroekonomika ir pan.). Jis tiria ir aprašo šalies ir tarptautinių prekių, paslaugų ir darbo rinkos būklę, pritaiko žinias ekonomikos problemoms spręsti ir ekonomikos politikai formuoti (*makroekonomistas*). Ekonomistas taip pat gali konsultuoti įmones (*mikroekonomistas*), valstybės valdymo institucijas, įstaigas bei kitas organizacijas apie esamą ekonominę padėtį ir jos reikšmę konkrečioms politikos ar finansinėms strategijoms. Jis daug dirba su dokumentais, dalyvauja susitikimuose ir derybose.

Reikalavimai
------------

Ekonomistas privalo turėti aukštąjį ekonomikos išsilavinimą.

Ekonomistui reikalingi sugebėjimai bei savybės – loginis mąstymas, gebėjimas analizuoti informaciją, atlikti sudėtingus skaičiavimus, atidumas.

Veikla
------

**Verslo** sektoriuje ekonomistas gali dirbti įvairių skyrių viršininku (pvz. buhalterijos, išlaidų ilgalaikiam turtui įsigyti, kainodaros, investicijų), gali būti atsakingas ir už visas finansų funkcijas ar dirbti tam tikros srities ekspertu (finansavimo, biudžeto sudarymo, prekybos vertybiniais popieriais ir t. t.).

**Bankininkystės** sektoriuje ekonomistas gali dirbti banko ar jo padalinio (pavyzdžiui, sąskaitų valdymo, kredito, prekybos užsienio valiutomis, prekybos vertybiniais popieriais, bankininkystės produktų ir paslaugų plėtros) vadovu. Gali užimti finansų analitikų ar kitų sričių ekspertų pareigas.

**Viešajame sektoriuje** dirbantis ekonomistas planuoja valstybės finansuojamų institucijų biudžetą ir vykdo finansinės veiklos priežiūrą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ekonomistas Archyvuota kopija 2011-09-20 iš Wayback Machine projekto. (Profesijupasaulis.lt)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ekonominė žvalgyba** – ekonominės informacijos surinkimo teorija ir praktika.

Informacija gali būti renkama tiek valstybiniu, tiek ir tarptautiniu lygmeniu. Atskiri ūkio subjektai ieško žinių apie priešininką, konkurentą arba siekiant užsitikrinti konkurencinį pranašumą, saugumą, laiku pasiruošti iššūkiams, įgyti privalumų.

Skirtingai nuo verslo žvalgybos ekonominė žvalgyba nėra leidžiama, ypač naudojant operatyvinės veiklos, specialiuosius bei kitus metodus ir priemones. Valstybių santykiuose, šnipinėjant ir tiriant kitų valstybių ekonominę galią bei strateginius privalumus, tai gali sukelti santykių paaštrėjimą, konfliktus, atskirų ūkio subjektų atveju – užtraukti teisinę atsakomybę.

Ekonominės žvalgybos priešingybė – ekonominė kontržvalgyba, veikla, kuria siekiama užkirsti kelią žvalgybinei veiklai ekonomikos srityje, imantis atitinkamų saugumo priemonių.

Taip pat skaitykite
-------------------

Pramoninė žvalgyba, technologijų žvalgyba, finansinė žvalgyba, patentinė žvalgyba.