recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Danielius Rupšys** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1963 m. balandžio 30 d. (60 metų)Telšių rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Irena |
| Vaikai | Deimantė |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Telšių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos demokratinė darbo partijaNaujoji sąjungaTvarka ir teisingumas |
|  |
| Alma mater | Šiaulių universitetas |

**Danielius Rupšys** (g. 1963 m. balandžio 30 d. Telšių rajonas) – Lietuvos ir Telšių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

2007 m. Šiaulių universitete baigė taikomąją ekologiją.

1995–2000 m. UAB „Hilda" direktorius. 2000–2002 m. Telšių rajono savivaldybės meras. D. Rupšiui einant mero pareigas, rajono taryba tris kartus buvo pareiškusi interpeliaciją dėl nesugebėjimo vadovauti. Taryba merui rengė pateikti ketvirtą interpeliaciją, tačiau D. Rupšys iš posto pasitraukė savo noru. 2003–2006 m. mero patarėjas, padėjėjas, nuo 2005 m. UAB „Telšių šilumos tinklai" direktorius.

1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partijos, 1999 m. Naujosios sąjungos (socialliberalai) narys, Telšių skyriaus pirmininkas, 2008 m. partijos Tvarka ir teisingumas narys.

2000–2003 m. 2003–2007 m. ir 2011 m. (mandato atsisakė) Telšių rajono savivaldybės tarybos narys. 2003 m. Kontrolės komiteto pirmininkas. Visuomenės tarybos prie Policijos komisariato pirmininkas. 2015 m. buvo paskirtas Telšių rajono savivaldybės tarybos Antikorupcijos komisijos pirmininku.

Žmona – Irena, duktė – Deimantė..

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kas yra kas Telšiu̜ apskrityje 2001. Neolitas, 2001, 208 psl.
2. ↑  Kas yra kas Lietuvoje. Politika, 2002, 569 psl.
3. ↑  „Iš posto pasitraukė Telšių meras". Delfi.lt. Nuoroda tikrinta 2021-08-10.
4. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-02-23 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  „Antikorupcijos komisija reikalauja skaidrumo". Tzinios.lt. Nuoroda tikrinta 2021-08-21.
6. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Naujoji sąjunga (socialliberalai) – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-12-16 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 43°58′16.55″ š. pl. 12°28′37.16″ r. ilg.﻿ / ﻿43.9712639°š. pl. 12.4769889°r. ilg.﻿ / 43.9712639; 12.4769889

| San Marino stadionas |
| --- |
|  |
| Vieta | Seravalė, San Marinas |
| Atidarytas | 1969 m. |
| Savininkas | San Marino valstybė |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 6 664 sėdimos vietos |
| Lauko matmenys | 103 × 67 m |
| Nuomininkai | San Marino CalcioSan Marino rinktinė*bei jaunimo rinktinės* |

**San Marino stadionas** kartais vadinamas **Olimpiniu (Seravalės) stadionu** – įvairių paskirčių stadionas Seravalėje, San Marine.

Istorija ir aprašymas
---------------------

Atidarytas 1969 m. Renovuotas 2009 ir 2014 m. 

Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms. Stadione namų rungtynes žaidžia Italijos Lega Pro Prima Divisione futbolo klubas *San Marino Calcio*, taip pat San Marino rinktinė. Stadione taip pat vyksta San Marino taurės finalai.

Stadionas yra pilnai sėdimas stadionas, kuriame yra 6 664 vietos. Šiame stadione San Marino rinktinė yra pralaimėjusi didžiausiu skirtumu – 13–0, 2006 m. rugsėjo mėnesio rungtynėse prieš Vokietiją. 2013 m. 8–0 pralaimėjo Anglijai bei tokiu pat rezultatu Ukrainai. Vienintelis rinktinės laimėjimas buvo 2004 m. draugiškose rungtynėse, 1–0 laimėjus prieš Lichtenšteiną.

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: San Marino stadionas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Stadiono nuotraukos worldstadiums.com svetainėje
* World Stadium Article
| **Vytautas Zalieckas** |
| --- |
| Gimė | 1967 m. birželio 15 d. (56 metai)Deromiai, Trakų rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Danutė |
| Vaikai | Karolis, Andrius |
|  |
| Veikla | politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | LVLS, LSDP |
|  |
| Alma mater | Vilniaus Gedimino technikos universitetas |

**Vytautas Zalieckas** (g. 1967 m. birželio 15 d. Deromiuose, Trakų rajonas) – Lietuvos ir Trakų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Baigė Trakų rajono Tolkiškių aštuonmetę mokyklą, 1986 m. Vilniaus statybos technikumą. Aukštadvario ūkio inžinierius. 2002 m. Vilniaus Gedimino technikos universitete įgijo statybų inžinieriaus kvalifikaciją, 2004 m. edukologijos magistras.

Nuo 2001 m. Vytauto Zalecko ūkininko ūkio savininkas. Nuo 2008 m. Lietuvos miško savininkų asociacijos Trakų skyriaus vadovas.

Lietuvos Valstiečių Liaudininkų sąjungos, Lietuvos socialdemokratų partijos Trakų rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Trakų rajono savivaldybės tarybos narys. Nuo 2013 m. sausio 31 d. iki 2014 m. rugpjūčio 5 d. Trakų rajono savivaldybės meras.

Žmona Danutė, vaikai Karolis, Andrius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-04-04 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2018-04-03 iš Wayback Machine projekto.


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Vincas Kapočius** | **Trakų rajono savivaldybės meras** nuo 2013 m. sausio 29 d. iki 2014 m. rugpjūčio 5 d. | Po to:**Edita Rudelienė** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Išlituojamas laido kontakas
**Litavimas** – terminis procesas, naudojamas tam tikroms medžiagoms nejudamai sujungti. Lituojant pasiekiamas skystas medžiagos būvis išlydant lydmetalį (lydomasis litavimas) arba sukeliant difuziją tarp sąlyčio paviršių (difuzinis litavimas). Taip išlydomas tik medžiagos paviršius, o likęs ruošinys lieka nepaveiktas, nes nėra pasiekiama jo medžiagos lydymosi temperatūra. Lydmetaliui sustingus, panašiai kaip ir suvirinimo būdu, gaunama nejudama jungtis.Jo dujos gerina plaučių sveikata ir smegenų veiklą. 

Litavimas nuo suvirinimo skiriasi tuo, kad suvirinant viršijama jungiamų komponentų lydymosi temperatūra; tuo tarpu lydant, nors ir vyksta tokie pat cheminiai procesai, lydymosi temperatūra vis dėlto nėra viršijama. Cheminė jungties sudėtis priklauso nuo pasitelkiamų pagalbinių priemonių (suvirinant – suvirinimo vielos, lituojant – litavimo pastos arba litavimo vielos).

Istorija
--------

Litavimas naudojamas jau labai seniai – esama įrodymų, kad šis metodas buvo žinomas jau 5000 m. pr. m. e. jei ne dar seniau. Tais laikais paplitę metalai – auksas, sidabras ir varis – buvo naudojami kulto paskirties daiktams ir papuošalams gaminti, o litavimas buvo pasitelkiamas kaip jungimo būdas. Lituojant difuziniu būdu, vario druskos redukuojamos pasitelkus degančias medžio anglis; išgautas varis cheminių reakcijų metu su auksu arba sidabru susijungia į  litavimui tinkamą lydinį. Susidaręs lydinys pasižymi žemesne lydymosi temperatūra nei grynas auksas, sidabras ar varis.

66,5 % aukso ir vario lydinio lydymosi temperatūra (889 °C) yra žemesnė nei aukso (1063 °C), sidabro (961 °C) ar vario (1100 °C). Vario druskų pagrindą gali sudaryti, pvz. vario karbonatas malachito miltelių pavidalu, taip pat alūno ir natrio junginių priemaišos kaip rišamoji medžiaga. Senovės Egipto laikų kapuose esančiuose piešiniuose vaizduojami aukso dirbinių meistrai, vamzdeliais pučiantys orą į degančias medžio anglis. Paskui imta taikyti šiais laikais naudojamą metodą, kuriame naudojama jau paruoštas lydinys. Tarp šios litavimo technikos pavyzdžių galima paminėti Senovės Egipto valdovo Tutanchamono auksinę kaukę, auksinį šumerų durklą, pagamintą 2600 m. pr. m. e. rastą Ūro miesto teritorijoje, Eufrato upės pakrantėje ir auksinį etruskų papuošalą (VI a. pr. m. e.).
| Arabų ir Sasanidų karai |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 642 m. |
| Vieta | prie Nehavendo, dab. Iranas |
| Rezultatas | arabų musulmonų pergalė |

 |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Numanas ibn Amras ibn Mukarinas | Firūzanas |
| Pajėgos |
| ~30000 | ~100000 |

**Nehavendo mūšis** yra 642 m. vasarą įvykęs susirėmimas tarp arabų musulmonų ir Sasanidų imperijos pajėgų Irane. Mūšyje musulmonai pasiekė lemiamą pergalę, padėjusią jiems užvaldyti Irano plynaukštę ir atvėrusią kelius arabų ir islamo religijos ekspansijai į Vidurinę Aziją.

Po Irako užkariavimo arabų karinės pajėgos žymiai sustiprėjo. Pas juos perbėgo daugelis anksčiau Sasanidams tarnavusių karių, vietos valdytojų. Kufos ir Basros garnizonų kariams buvo reguliariai mokama ir skiriamas maisto davinys. Sasanidų imperija savo ruožtu prarado sostinę, karališkąjį iždą ir trečdalį imperijos pajamų, kurias surinkdavo iš Irako. 641 m. Jazdegerdas III surinko didelę armiją, kuri apsistojo prie Nehavendo siekiant užkirsti arabams kelius į Irano plynaukštę ir galbūt su tikslu atkariauti Iraką. Minima, esą Sasanidų pajėgos buvo 100 tūkst. karių. Jos kėlė susirūpinimą arabams ir kalifo Umaro nurodymu Kufos ir Basros garnizonai suvienijo pajėgas žygiui į Nehavendą. Pastiprinimai buvo atsiųsti iš Sirijos ir Omano. Arabų pajėgos vertinamos 30 tūkst. karių. Mūšis prie Nehavendo įvyko 642 m. vasarą. Pasakojama, kad Sasanidų kariuomenė užėmė tvirtą gynybinę poziciją ir arabų karo lauko vadas Numanas, nieko nepasiekęs keliais susirėmimais, apsimetė su savo pajėgomis atsitraukiantis. Tai suklaidino Sasanidų kariuomenės vadą Firūzaną ir Sasanidų kariuomenė pradėjo vytis esą bėgančius arabus. Pasakojama, kad jie buvo įvilioti į nepatogų slėnį tarp dviejų kalvų ir sutriuškinti. Minima, kad abi pusės turėjo didelių nuostolių. Abu vadai, Numanas ir Firūzanas, žuvo. Mūšis užtikrino arabų Irako ir Chuzistano kontrolę, atvėrė kelius užvaldyti vakarų Iraną ir rengti žygius į Farsą. Sasanidų imperija po mūšio daugiau nebesurengė organizuoto pasipriešinimo ir 651 m. mirus Jazdegerdui III nustojo egzistuoti.

Šaltiniai
---------

* Enciklopedija Britannica
* The Oxford Handbook of Iranian History, 2012.
| **Algirdas Kopūstas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1949 m. sausio 3 d. (74 metai)Ūlyčninkai, Ukmergės rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Zofija |
| Vaikai | Inga, Jovita |
|  |
| Veikla | politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 2005 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1982 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Algirdas Kopūstas** (g. 1949 m. sausio 3 d. Ūlyčninkuose, Ukmergės rajonas) – Lietuvos ir Ukmergės rajono savivaldybės ūkio, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1965 m. baigė Pašilės aštuonmetę mokyklą, 1969 m. baigė Buivydiškių žemės ūkio technikumą. 1973 m. įstojo į Lietuvos žemės ūkio akademijos neakivaizdinį skyrių, kurį baigė 1982 m. mokslinis agronomas.

1969–1971 m. tarnavo SSRS kariuomenėje. 1971–1975 m. Ukmergės rajono Kulniškių kolūkio vyriausiasis agronomas. 1975 m. balandžio 1 d. išrinktas Ukmergės rajono Obelių kolūkio pirmininku, kolūkį prijungus prie „Raudonosios vėliavos" kolūkio, 1975 m. gruodžio 20 d. išrinktas K. Požėlos kolūkio pirmininku. 1989 m. kolūkį reorganizavus į Atkočių akcinį ūkį, išrinktas akcinio ūkio vadovu. 1993 m. įkūrus žemės ūkio bendrovę, išrinktas jos pirmininku. Likvidavus bendrovę 1999–2004 m. UAB „Atkočių agroservisas" direktorius.

2004–2013 m. Ukmergės rajono savivaldybės meras.

Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos narys, 2005 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys.

1990–1995 m. Ukmergės rajono tarybos deputatas. 2003–2007 m. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Ukmergės rajono savivaldybės tarybos narys.

Ukmergės rajono žemdirbių asociacijos pirmininkas, Lietuvos mėsinių galvijų augintojų ir gerintojų asociacijos prezidentas, žemės ūkio rūmų prezidiumo narys.

1972 m. sukūrė šeimą, su žmona Zofija užaugino dukteris Ingą ir Jovitą.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2011-05-07 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2013-10-05 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Ukmergės rajono meras Algirdas Kopūstas neblaivus įkliuvo kelių policijai, 2011-11-26
| Didysis Ustiugas*Великий Устюг* |
| --- |
|              |
| *Miestas prie Suchonos* |
|  |
| 

Didysis UstiugasDidysis Ustiugas

60°45′0″ š. pl. 46°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿60.75000°š. pl. 46.30000°r. ilg.﻿ / 60.75000; 46.30000﻿ (Didysis Ustiugas)Koordinatės: 60°45′0″ š. pl. 46°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿60.75000°š. pl. 46.30000°r. ilg.﻿ / 60.75000; 46.30000﻿ (Didysis Ustiugas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Vologdos sritis Vologdos sritis |
| **Rajonas** | Didžiojo Ustiugo rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2015) | 31 806  |
| **Altitudė** | 55 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Didysis Ustiugas |

**Didysis Ustiugas** (rus. *Великий Устюг*) – miestas Rusijoje, Vologdos srities šiaurės rytuose, prie Suchonos upės, netoli jos santakos su Jugu. Rajono centras. Geležinkelio stotis prie Šiaurės geležinkelio (Jaroslavlis–Vorkuta) atšakos, keliai į Kotlasą, Nikolską, oro uostas, upių uostas. Šepečių ir šluotų gamyba, faneros, baldų pramonė, laivų remontas. Meninis sidabro suodinimas (artelė „Severnaja čern'"). Veikia krašto muziejus.

Paveldas
--------

Didysis Ustiugas garsėja savo architektūros paveldu: yra 28 XVII–XVIII a. cerkvės ir vienuolynai (Šv. Mykolo Arkangelo vienuolynas, Šv. Jono Pirmtako vienuolynas, Spaso Persikūnijimo cerkvė, Šv. Simono Stulpininko cerkvė, Šv. Stepono Permiečio cerkvė ir kt.). Seniau būta sinagogos ir liuteronų bažnyčios.

Istorija
--------

Ustiugas – vienas seniausių šiaurės Rusijos miestų. XII a. Rostovo-Suzdalės kunigaikštystė prie Jugo ir Suchonos santakos įkūrė žvalgybinį bokštą. Jį nuniokojo čiudai. XIII a. gyvenvietė perkelta į kitą Suchonos krantą ir pavadinta Ustiugu (nuo *Усть-Юг* – 'Jugo žiotys'). Rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1207 m. Čia 1212 m. pastatytas Šv. Mykolo Arkangelo vienuolynas. 1218 m. nusiaubtas Volgos bulgarų. 1364–1474 m. buvo Ustiugo kunigaikštystės sostine, vėliau prijungtas prie MDK. Klestėjo kaip svarbus prekybinis ir amatų centras. Nuo XVI a. vadinamas Didžiuoju Ustiugu. Statėsi vienuolynai, cerkvės. Tarybiniais laikais miesto reikšmė sumenko.

Žymūs žmonės
------------

Iš Didžiojo Ustiugo kilo keletas žymių Rusijos prekijų-keliautojų: Semionas Dežniovas, Vladimiras Atlasovas, Jerofėjus Chabarovas.

* Šv. Trejybės vienuolyno soborasŠv. Trejybės vienuolyno soboras
* Šv. Mykolo Arkangelo vienuolyno soborasŠv. Mykolo Arkangelo vienuolyno soboras
* Šv. Simono Stulpininko cerkvėŠv. Simono Stulpininko cerkvė
* Šilovo namasŠilovo namas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 84
| **Edmundas Pupinis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1964 m. rugpjūčio 9 d. (59 metai)Lietuva Vėlūnai, Ignalinos rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Diana |
| Vaikai | Mantas, Tadas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Utenos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Edmundas Pupinis** (g. 1964 m. rugpjūčio 9 d. Vėlūnuose, Ignalinos raj.) – Lietuvos ir Utenos rajono ūkio, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1982 m. baigė Ignalinos rajono Rimšės vidurinę mokyklą ir Ignalinos vaikų muzikos mokyklą, 1987 m. – Lietuvos žemės ūkio akademijos Mechanizacijos fakultetą ir įgijo inžinieriaus dėstytojo specialybę, 1997 m. – edukologijos magistrantūrą.

1987–1990 m. Utenos žemės ūkio mokyklos dėstytojas. 1990–1995 m. Utenos žemės ūkio mokyklos praktinio mokymo vadovas. 1995–1997 m. Utenos aukštesniosios žemės ūkio ir maisto pramonės mokyklos dėstytojas. 1997–2001 m. Utenos rajono savivaldybės meras. 2001–2002 m. UADB „Preventa" Utenos filialo direktoriaus pavaduotojas, direktorius. 2002–2004 m. UAB „Ergo Lietuva" Utenos regioninio centro direktorius. 2012–2016 m. Utenos regioninio profesinio mokymo centro Suaugusiųjų mokymo skyriaus vadovas.

2004–2012 m. ir nuo 2016 m. Seimo narys.

1997–2004 m. 2007 m. 2011 m. ir 2012–2016 m. Utenos rajono savivaldybės tarybos narys.

Nuo 1995 m. Tėvynės sąjungos narys, nuo 2001 m. šios sąjungos Utenos skyriaus pirmininkas.

Utenos bendruomenės fondo valdybos narys.

Nuorodos
--------

* Edmundo Pupinio internetinis dienoraštis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2014-02-14 iš Wayback Machine projekto.
**Patrankų kiemas** (rus. *пушечный двор*) – artilerijos pabūklų liejimo dirbtuvės senovės Rusijoje.

Maskvos patrankų kiemas atsirado XV a. pabaigoje vietoj Patrankų trobos (kurią pirmąsyk paminėta šaltiniuose 1475 m.).

Nuo XVI a. vidurio Patrankų kiemas buvo valstybinė manufaktūra su lydymo krosnimis, kalvėmis, liejyklomis ir kt. Nuo XVII a. vidurio patrankų kiemo kalvių kūjus varė vanduo.

Patrankų kieme dirbo 400–500 meistrų, pameistrių ir mokinių (patrankininkai, liejikai, kalviai ir kt, viso 32 specialybės).

Kieme liejo patrankas (lygiavamzdes, užtaisomas per laibgalį ar drūtgalį) ir varpus.

XVIII a. Maskvos Patrankų kiemo svarba sumažėjo, nes kituose Rusijos miestuose buvo įkurtos nauji patrankų kiemai ir kitokios karinės gamyklos. XVI–XVII a. patrankų kiemai buvo ir kituose miestuose (Ustiuge, Vologdoje, Novgorode, Pskove ir kitur. XVIII a. pabaigoje Maskvos patrankų kiemas tapo ginklų, šaudmenų ir vėliavų saugykla. 1802–1803 m. Maskvos Patrankų kiemas buvo panaikintas, o statiniai – nugriauti.

Nuorodos
--------

* Пушечный двор в Москве
* Пушечный двор Archyvuota kopija 2009-01-08 iš Wayback Machine projekto. (Kazanės Patrankų kiemas)
| **Pseudohydnum gelatinosum** |
| --- |
| Drebutinis netikradyglis (*Pseudohydnum gelatinosum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Žiūrytiniečiai  *( Tremellales)* |
| Šeima: | Drebutiniai  *( Exidiaceae)* |
| Gentis: | Netikradyglis  *( Pseudohydnum)* |
| Rūšis: | Drebutinis netikradyglis  *( Pseudohydnum gelatinosum)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Drebutinis netikradyglis** (lot. *Pseudohydnum gelatinosum*) – netikradyglių genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai nedideli. 
Kepurėlė pusiau apvali, vėduoklės, kriauklės, liežuvio pavidalo, iki 7 cm skersmens, drebučių konsistencijos, elastinga, padžiūvusi - kieta, balta, pilka, violetiškai ruda, kartais tamsiai ruda; viršutinėje pusėje grūdėtai karpota, plaušuota, aksomiška, apatinėje - dygliuota (iki 3 mm ilgio dygleliai), balsva, melsva, dažniausiai pilkšvai melsva. 
Trama stora, drebutinė, išdžiūvusi - kieta. 
Sporos 5-8 x 4-6 μm.

**Būdingi požymiai**: vaisiakūnis pusapvalis, kriauklės pavidalo, apatinė pusė dygliuota. 

Auga vasarą, rudenį dažniausiai ant spygliuočių medžių supuvusių kelmų, išvartų, pavieniui, po kelis vaisiakūnius. Valgomas, vartojamas salotoms, menkavertis, labai vandeningas.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas. Vincentas Urbonas. Kaunas, LUTUTĖ, 2007, p. 483. ISBN 978-9955-692-59-1



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Drebutinis netikradyglis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Didysis Čikagos gaisras pavaizduotas paveiksle (1871 m.)
**Didysis Čikagos gaisras** – gaisras, kilęs 1871 m. spalio 8-ąją ir tęsęsis iki spalio 10-osios. Jis sunaikinęs didesnę Čikagos miesto dalį (apie 10 km²) ir palikęs daugiau nei 100 tūkst. žmonių benamiais, tačiau miestas greitai atsistatė. Be to, jis nusinešė apie 300 žmonių, tačiau buvo rasti tik 125 žuvusiųjų kūnai.

Manoma, kad gaisras kilo viename miesto tvartelyje ir netrukus persimetė į kaimynų ūkinius pastatus. Didžioji miesto pastatų dalis tuo metu buvo pastatyta iš apylinkėse augusių pušų, kuri gaisro metu tapo lengvai užsideganti medžiaga. Įkaitęs vėjas ugnį greitai varė į šiaurės rytus link miesto centro, paversdamas niekais visas gaisrininkų pastangas. Iki vidurnakčio ugnis persimetė per pietinę Čikagos upės atšaką. Po kiek laiko užsiliepsnojo miesto centras. Gyventojai bandė gelbėtis, tiltais persikeldami per šiaurinę Čikagos upės atšaką. Tačiau ugnis pasiekė ir šį rajoną, ėmė liepsnoti namai šiaurinėje miesto dalyje. Keli tūkstančiai gyventojų susirinko Linkolno parke ir ant Mičigano ežero kranto. Galiausiai, spalio 10 d. vakare vėjas nurimo, pradėjo lyti ir gaistas liovėsi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Urban Infernos Throughout History". History. Nuoroda tikrinta 2017-01-24.
2. 1 2  Sekundė (2020-01-11). „Ugnies galia: didžiausi gaisrai žmonijos istorijoje". *sekunde.lt*. Nuoroda tikrinta 2022-10-08.
**Didysis Vankuverio gaisras** (angl. *Great Vancouver Fire*) – 1886 m. birželio 13 d. kilęs didelis gaisras, prasidėjęs nuo geležinkelio stoties statybos metu vykdytų miško deginimo darbų miesto vakaruose ir sunaikinęs beveik visą Vankuverio miestą.

Pirmasis Vankuverio miesto savivaldybės tarybos posėdis po 1886 m. gaisro.
Gaisro žemėlapis
Gaisro metu žuvo 21 žmogus, buvo sunaikinta nuo 600 iki 1000 pastatų, apie 1000 žmonių liko benamiais. Mieste liko tik keletas nepaliestų statinių.

Literatūra
----------

* Matthews, James (1958). "The Inauguration of Civic Government in Vancouver". *Vancouver Historical Journal*. **1**: 26–70
* Smith, Lisa (2014). *Vancouver is ashes: the great fire of 1886*. Vancouver, B.C. Canada. ISBN 978-1-55380-320-1. OCLC 866622127.

Išnašos
-------

1. 1 2  Smith, Lisa (2014). *Vancouver is ashes: the great fire of 1886*. Vancouver, B.C. Canada. ISBN 978-1-55380-320-1. OCLC 866622127.
2. ↑  Matthews, James (1958). "The Inauguration of Civic Government in Vancouver". *Vancouver Historical Journal*. **1**: 26–70
**Golden Axe** – SEGA konsolės žaidimų trilogija. Pirmoji šio žaidimo dalis išleista 1989 m. Makoto Uchida buvo pagrindinis šio žaidimo kūrėjas. Tada šis žaidimas buvo vienas žaidžiamiausių savo kategorijoje.

Žaidimo siužetas ir veikėjai
----------------------------

Golden Axe
Žaidime dalyvauja 3 (Golden Axe III – jau 5) veikėjai, kiekvienas pasižymintis tam tikrais sugebėjimais. Visi trys jie keršija niekšiškam diktatoriui *Mirties Žalčiui* (angl. *Death Adder*). Šis užkariavo taikią Yuria žemę, nužudė žaidimo veikėjų draugą ir partnerį Aleksą.
Žaidimas sukasi apie tris pagrindinius veikėjus. Vienas jų – *Gilius Thunderhead'as*, kirvį turintis nykštukas iš *Wolud'o* kasyklos, kurio dvynys brolis buvo nužudytas *Mirties Žalčio*. Kitas – barbaras, *Ax Batler'is* , valdantis dvirankį balašą, keršijantis už savo motinos žūtį. Trečioji – ilgą kardą įvaldžiusi amazonė *Tyris Flare*, kurios tėvai buvo nužudyti Mirties Žalčio.

Golden Axe II
-------------

Dėl žaidimo Golden Axe sėkmės, 1991 m. SEGA konsolei buvo išleistas ir jo tęsinys – Golden Axe II. Šiame žaidime, veikia tie patys veikėjai, kaip ir pirmoje dalyje, tik šį kartą jie kariauja prieš kitą tironą – *Tamsųjį Guldą* (*Dark Guld*).

Golden Axe IIŽaidime gerokai patobulėjusi grafika bei garsas, kurie puikiai dera vienas prie kito. Labai niūriame lygyje garsas taip pat niūrus, lygio kulminacijoje – garsas baugus, nerimastingas.

Golden Axe: Mirties Žalčio kerštas
----------------------------------

1992 SEGA išleido naują *Golden Axe* žaidimo dalį – *Golden Axe: The Revenge of Death Adder*. Tai buvo pirmoji 32 bitų šio žaidimo dalis. Šiame žaidime iš ankstesnių personažų beliko tik *Gilius Thunderhead'as*. Tačiau prie jo prisidėjo 4 nauji veikėjai: milžinas *Goa* (*Goah*), barbaras *Sternbleidas* (*Sternblade*), kentaurė *Dora* ir *Mažasis Triksas* (*Little Trix*), jaunas vaikinas, turintis dervuotą šakę. Pagrindinis priešas – vėl *Mirties Žaltys*.

Golden Axe III
--------------

Golden Axe III
Trečioji Golden Axe dalis buvo išleista 1993 m.

Nuorodos
--------

* Mirties Žalčio Pilis Archyvuota kopija 2007-03-24 iš Wayback Machine projekto.
* Apie Golden Axe Archyvuota kopija 2006-11-21 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino 2-ojo laipsnio medalis – Lietuvos valstybės apdovanojimas, kuriuo Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu 1930–1940 m. ir 1995–2002 m. buvo apdovanojami nusipelnę Lietuvai asmenys, pasižymėję uoliu ir sąžiningu darbu valstybinėje tarnyboje ar visuomeninėje veikloje.

Istorija
--------

1928 m. įsteigtas trijų laipsnių Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino medalis, skirtas žemesniojo rango valstybės ir savivaldybių įstaigų pareigūnų, kariuomenės viršilų bei puskarininkių nuopelnams tarnyboje pažymėti. Medalis teiktas ir užsieniečiams. Medalio projekto autorius skulptorius Jonas Burba. Gamybai naudota bronza, II laipsnio medalis buvo pasidabruotas, I laipsnio – paauksuotas. Gamino Šveicarijos firma „Huguenin Frères de Le Locle". 1930–1940 m. medaliu apdovanoti 3352 asmenys.

Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino medalis atkurtas 1995 m. buvo trijų laipsnių – bronzinis, pasidabruotas ir paauksuotas. 2002 m. vietoj trijų paliktas vieno laipsnio Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medalis, pakeista jo išvaizda (autoriai Nerijus Treinys ir Antanas Vaičekauskas).

1994 m. gamino Vilniaus dailės kombinatas, vėliau Lietuvos monetų kalykla. Iki 1996 m. medalio kaspinus gamino Lietuvos tekstilės institutas, vėliau – Danijos firma „Morch and Sons".

Aprašas
-------

1930-1940 m. vienoje bronzinio pasidabruoto medalio pusėje – reljefinis Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino XVII a. sukurtas portretas ir užrašas „Lietuvos didysis kunigaikštis Gediminas", kitoje pusėje – Raudonės pilis ir Geležinis vilkas.

Medalis tvirtinamas prie 32 mm pločio Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino muaro kaspinėlio.

Ordino laipsniai
----------------

* Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Didysis kryžius
* Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro didysis kryžius
* Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžius
* Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Karininko kryžius
* Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius
* Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medalis
* Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino 1-ojo laipsnio medalis
* Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino 2-ojo laipsnio medalis
* Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino 3-ojo laipsnio medalis

Medalininkai
------------

1995–2002 m. visų trijų laipsnių medaliu apdovanoti 409 asmenys.
Šiame straipsnyje pateikiami duomenys apie **Vatikano demografiją**.

**Gyventojų (piliečių) skaičius:** 1136 (2023 m.) Vatikano pilietybė nepaveldima, visi gyventojai katalikai, Katalikų bažnyčios tarnautojai, dirbantys Vatikane.

**Metinis populiacijos prieaugis:** 0,003 % (2009 m. apsk.)

**Raštingumas:** 100 % (2009 m. apsk.)

Šaltiniai
---------

* CŽV pasaulio faktų knyga: Vatikanas (angliškai) Archyvuota kopija 2019-01-07 iš Wayback Machine projekto.

v • a • r **Europos gyventojai** 

Airija |
Albanija |
Andora |
Armėnija |
Austrija |
Azerbaidžanas |
Baltarusija |
Belgija |
Bosnija ir Hercegovina |
Bulgarija |
Čekija |
Danija |
Estija |
Graikija |
Gruzija |
Islandija |
Ispanija |
Italija |
Jungtinė Karalystė |
Juodkalnija |
Kazachija |
Kosovas |
Kroatija |
Latvija |
Lenkija |
Lichtenšteinas |
Lietuva |
Liuksemburgas |
Makedonija |
Malta |
Moldavija |
Monakas |
Norvegija |
Nyderlandai |
Portugalija |
Prancūzija |
Rumunija |
Rusija |
San Marinas |
Serbija |
Slovakija |
Slovėnija |
Suomija |
Švedija |
Šveicarija |
Turkija |
Ukraina |
Vatikanas |
Vengrija |
Vokietija
**Voltumna** arba **Veltha** – etruskų dievybė. Voltumnos įvaizdis prieštaringas: vaizduotas ir kaip piktadariška pabaisa, ir kaip neaiškios lyties chtoninė augmenijos dievybė, ir kaip galingas karo dievas. Pasak romėnų rašytojo Marko Terencijaus Varono, Voltumna tapo aukščiausiuoju etruskų dievu (lot. *deus Etruriae princeps*).

Kulto centras buvo Etrūrijos Volsinijų mieste (netoli dabartinio Orvjeto). Kaip mini Livijus, dvylika etruskų *populi* kasmet atnaujindavo saitus šventojoje *Fanum Voltumnae* giraitėje, Voltumno šventvietėje, buvusioje netoliese Volsinijų. *Fanum Voltumnae* būdavo rengiamos *ludi* (neaišku, ar sportinio, ar meninio pobūdžio). Romos forume, netoliese Kastoro ir Polukso šventyklos, *Vicus Tuscus* gatvėje, buvo Voltumnos šventoji vieta.

Atitikmuo romėnų mitologijoje – Vertumnas.

Išnašos
-------

1. ↑  Pallottino, „The Religion of the Etruscans" Archyvuota kopija 2007-05-02 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  "Androgynous Gods in Archaic Rome." *Sexing the World: Grammatical Gender and Biological Sex in Ancient Rome*, by Anthony Corbeill, Princeton University Press, Princeton; Oxford, 2015, pp. 104–142.
3. ↑  Varro, *De lingua Latina* V.46.
4. ↑  Livy, iv 23, 25 and 61; v 17, vi 2.
5. ↑  A. Alföldi, „Die Etrusker in Latium und Rom", *Gymnasium* **70** (1963), p. 204.
| **Groucho Marx** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1890 m. spalio 2 d.Niujorkas, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
| Mirė | 1977 m. rugpjūčio 19 d. (86 metai)Los Andželas, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
|  |
| Veikla | aktorius |

**Džulijus Henris „Graučas" Marksas** (angl. *Julius Henry „Groucho" Marx*, 1890 m. spalio 2 d. Niujorkas, JAV – 1977 m. rugpjūčio 19 d. Los Andželas, JAV) – amerikiečių aktorius, komikas, komikų trupės „Broliai Marksai" narys.

Biografija
----------

Graučas Marksas gimė Niujorko žydų šeimoje. Vaikystėje su broliais pradėjo vaidinti vodeviliuose ir jau tuomet susikūrė sceninį įvaizdį, su kuriuo nesiskyrė daugybę metų: juodi nupiešti antakiai ir ūsai, akiniai ir cigaras. Jis visada vaizdavo kandų verteivą ir avantiūristą, nuolatos keliantį rūpesčių padoriai visuomenei.

Pirmoji sėkmė Graučą Marksą ir jo brolius aplankė 1924 m. Brodvėjaus miuzikle „Pasakysiu, kad tai" ji („I’ll Say She Is"). Drauge su broliais G. Marksas kine debiutavo dar 1921 m. tačiau žiūrovų dėmesį patraukė tik 1929 m. pradėjus rodyti filmą „Kokoso riešutai" („The Cocoanuts"). Vėliau sekė sėkmingi vaidmenys komedijose „Arklių plunksnos" („Horse Feathers" , 1932), „Antienos sriuba" („Duck Soup", 1933), „Naktis operoje" („A Night at the Opera", 1935) ir „Diena lenktynėse" („A Day at the Races", 1937), šie filmai broliams atnešė populiarumą. 5-ajame dešimtmetyje brolių aktorių penketukas pamažu iširo ir kiekvienas ėmė vystyti asmeninę karjerą.

6-ajame dešimtmetyje G. Marksas buvo populiarios televizijos pramoginės laidos „Užstatas – jūsų gyvybė" („You Bet Your Life") vedėjas, suvaidino keletą antraeilių vaidmenų didžiajame kine bei parašė tris autobiografijas.

Buvo vedęs tris kartus, turėjo sūnų ir dvi dukteris. Graučas Marksas, sulaukęs 86-erių, nuo plaučių uždegimo mirė 1972 m.

Nuorodos
--------

* G. Markso filmografija
* G. Marksas teatre
* G. Markso apdovanojimai

Išnašos
-------

1. 1 2 3  „Groucho Marx". *biography.com*. Nuoroda tikrinta 2023-08-20.
2. ↑  „Groucho Marx. Credits (text only)". *IMDb*. Nuoroda tikrinta 2023-08-20.
3. ↑  „Groucho Marx. Biography". *IMDb*. Nuoroda tikrinta 2023-08-20.
4. ↑  „Groucho Marx Dies at 86 After Two-Month Illness". *Pittsburgh Post-Gazette*. 1977-08-20. „Officials at Cedar-Sinai Medical Center, where Marx had been hospitalized for the past two months with a respiratory ailment, said he died at 7:25 p.m. PDT of pneumonia"
Koordinatės: 31°01′30″š. pl. 35°03′50″r. ilg.﻿ / ﻿31.025°š. pl. 35.064°r. ilg.﻿ / 31.025; 35.064

| 
*Smilkalų kelias – Negevo dykumos miestai (Avdatas, Haluca, Mamšitas, Šivta)* \* |
| --- |
| Pasaulio paveldo sąrašas |
| 

---

MamšitasMamšitas |
| **Vieta** |  Izraelis |
| **Tipas** | Kultūrinis |
| **Kriterijus** | iii, v |
| Pasaulio paveldo emblema **Nuoroda** | (angl.) (pranc.): 1107 |
| **Regionas**\*\* | Europa ir Šiaurės Amerika |
| **Įrašymo istorija** |
| **Įrašas** | 2005  (29-oji sesija) |
| 

Mamšitas šalies/regiono žemėlapyje

 |
|  **Vikiteka:** | Mamšitas |
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Mamšitas** (hebr. ‏ממשית‏‎‎), dar žinomas kaip ***Mampsis, Memphis*** – senovės nabatėjų įkurto miesto liekanos Smilkalų kelyje Negeve, Izraelio Pietų apskrityje. Miestas 2005 m. buvo įtrauktas į UNESCO saugomo pasaulio kultūros paveldo sąrašą.

Mamšitas yra netoli Dimonos miesto. Tai mažiausias, bet geriausiai restauruotas iš senovės gyvenviečių Negevo dykumoje. Čia būdingi neįprastos architektūros ištaigingi namai, kokių nerandama kituose Nabatėjos miestuose. Pastatytas I a. pr. m. e. prekybos kelyje iš Petros į Gazą. Miestas laikėsi ir iš čia kultivuojamos žemdirbystės. Prasidėjus romėnų okupacijai ir sumenkus prekybai, pradėta auginti ir veisti arklius. Garsieji arabų žirgai Mamšitui davė dideles pajamas. Bizantijos laikotarpiu miestas buvo pasienyje, todėl gavo didelę valdžios paramą. Justianui valdant šie ištekliai baigėsi, mieste prasidėjo ekonominis nuosmukis. Prieš įkuriant Izraelio valstybę, būsimasis ministras pirmininkas Davidas Ben Gurionas tikėjosi Mamšitą padaryti būsimos valstybės sostine, planuodamas apgyvendinti Negevo dykumą.

* Mamšito liekanosMamšito liekanos
* Miesto vartaiMiesto vartai
* Bizantinė pirtisBizantinė pirtis
* TurgusTurgus

Nuorodos
--------

* Sąrašas:UNESCO pasaulio paveldo objektai Azijoje
* Mamšito įžymybės

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Izraelyje |
| --- |
|  |
| Materialusis | 
*Jeruzalės senamiestis ir miesto sienos* (1981, kartu su Palestina) · Masada (2001) · Akrės senamiestis (2001) · Tel Avivo Baltasis miestas (2003) · Bibliniai telai – Megidas, Tel Hazoras, Tel Beer Ševa (2005) · Smilkalų kelias – Negevo dykumos miestai (Avdatas, Haluca, Mamšitas, Šivta) (2005) · Bahajų šventosios vietos Haifoje ir Vakarų Galilėjoje (2008) · Karmelio kalno žmogaus evoliucijos vietovės: Nahal Mearoto/Vadi el Mugaros urvai (2012) · Marešos ir Beit Guvrino urvai Judėjos žemumose kaip Urvų Žemės mikrokosmas (2014) |  |
|  |
|  Nematerialusis | 
neregistruotas |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Miškatundrė Norilsko apylinkėse
**Miškatundrė** – subarktinėje klimato juostoje plytinti gamtinė sritis. Tai tarpinė zona tarp bemiškės tundros ir spygliuočių miškų. Būdingi kreivi retmiškiai (daugiausia auga upių slėniuose), besikaitaliojantys su krūmynais ir bemiškiais plotais. Šiaurės Amerikoje miškatundrės juosta 30-300 km pločio, Eurazijoje driekiasi nuo Kolos pusiasalio iki Indigirkos baseino, o toliau rytuose – fragmentiškai. Nepaisant negausaus kritulių kiekio (200–350 mm) miškatundrėje būdinga didelė paviršiaus drėgmė, daug ežerų ir pelkių.

Liepą vidutinė temperatūra siekia 10-12 °C, sausį priklausomai nuo jūrinio klimato įtakos – nuo -10 °C iki -40 °C. Išplitęs amžinas įšalas. Dirvožemiai durpiniai-glėjiniai, pelkiniai-glėjiniai, miškingesniuose plotuose – glėjiniai pilkžemiai.

Miškatundrės juosta eina platuminė miškų riba, todėl joje auga patys atspariausi rūsčiam klimatui medžiai. Šiaurės Amerikos miškatundrėse būdingi beržai keružiai, arktiniai karklai, juodosios ir baltosios eglės, vakaruose – balzaminiai kėniai. Kolos pusiasalyje paplitę karpotieji beržai, toliau iki Uralo – paprastosios eglės. Sibiro miškatundrėse auga eglės, sibiriniai maumedžiai, už Putorano plynaukštės – daūriniai maumedžiai, beržai keružiai, Kajandero maumedžiai, alksniai, o pačiuose rytuose – žemosios pušys.

Miškatundrėje būdingi tiek taigos, tiek tundros gyvūnai. Todėl čia gausu įvairių paukščių, šiaurės elnių, lemingų, tačiau miškinguose plotuose galima sutikti stambiųjų taigos žinduolių.
| Česapikasangl. *Chesapeake* |
| --- |
|              |
|  |
|  |
| 

ČesapikasČesapikas

36°42′51″ š. pl. 76°14′18″ v. ilg.﻿ / ﻿36.71417°š. pl. 76.23833°r. ilg.﻿ / 36.71417; 76.23833﻿ (Česapikas)Koordinatės: 36°42′51″ š. pl. 76°14′18″ v. ilg.﻿ / ﻿36.71417°š. pl. 76.23833°r. ilg.﻿ / 36.71417; 76.23833﻿ (Česapikas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Virdžinija Virdžinija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1963 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 222 209  |
| **Plotas** | 908,8 km² |
| **Tankumas** (2010) | 245 žm./km² |
| **Altitudė** | 1–9 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.cityofchesapeake.net |
|  **Vikiteka** | Česapikas |

**Česapikas** (angl. *Chesapeake*) – nepriklausomas miestas JAV, Virdžinijos valstijos pietryčiuose, į pietus nuo Norfolko. Priklauso Norfolko–Virdžinija Bičo aglomeracijai. Gyventojų 222 tūkst. (2010 m. duomenys).

Įsikūręs prie Elizabetės upės, netoli Česapiko įlankos. Eksportuojama nafta, vystomos plieno konstrukcijų, cemento gamybos, medienos apdirbimo pramonės šakos. Šiaurinė *Great Dismal Swamp* pelkyno dalis plyti Česapiko miesto teritorijoje. Šalimais įsikūrę Norfolko, Portsmuto miestai.

Istorija
--------

Česapiko miestas suformuotas 1963 m. politinės konsolidacijos sąlygomis susijungus Pietų Norfolko (įkurtas 1919 m.) miestui ir buvusiai Norfolko apygardai, gyvavusiai nuo 1691 m. Vienas iš būdų pasienio ribų su kaimyniniais miestais stabilizavimui buvo apygardos tapimas nepriklausomu miestu, kadangi miestai negalėjo aneksuoti viens kito teritorijos.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Česapikas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
|  |
| --- |
| **Vasario 16-osios gimnazija** |
| [[Vaizdas:{{{emblema}}}|Vasario 16-osios gimnazija herbas|center|100px]] |
| Vasario 16-osios gimnazija |
| **Adresas** | Hiutenfeldas, Lorscher Str. 1, D-68623 Lampertheim. |
| **Direktorius(-ė)** | Rasa Weiss |
| **Mokinių skaičius** | 217 (2019 m.) |
| **Įkūrimo data** | 1950 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** | {{{laidos}}} |
| **Pedagogų skaičius** | {{{darbuotojai}}} |

**Vasario 16-osios gimnazija** (vok. *Das private Litauische Gymnasium*) – Hiutenfelde (Lampertheimo miesto dalyje) esanti lietuviška gimnazija, vienintelė oficialiai pripažinta veikianti lietuviška mokykla Vakarų Europoje. Adresas – Litauisches Gymnasium, Lorscher Str. 1, D-68623 Lampertheim. Vokietija

Istorija
--------

1950 m. liepą gimnaziją įkūrė lietuvių pabėgėliai Dypholce, šio miesto kareivinėse. Kadangi kareivines reikėjo grąžinti, Vokietijos lietuvių bendruomenė 1953 m. Hiutenfelde įsigijo Renhofo pilį ir 5 ha parką. Į Hiutenfeldą gimnazija perkelta 1954 m. Vokietijos lietuvių bendruomenė Renhofo pilį (vok. *Schloss Rennhof*) perdavė mokyklos reikalams. Iki 1957 m. gimnazija išduodavo lietuviškus brandos atestatus. 1965 m. pastatytas mokymo ir administracijos korpusas, 1972 m. mergaičių, o 1987 m. berniukų bendrabutis. 1984 m. kilo gaisras, per kurį sudegė biblioteka, baldai, padaryta žalos pastatui. 1989 m. atstatytoje pilyje įrengta gimnazijos biblioteka, muzikos klasės, Vokietijos lietuvių bendruomenės valdybos raštinė, salė, posėdžių kambariai, Lietuvių kultūros institutas Vokietijoje, butai. Trečiajame aukšte įkurdinta koplyčia.

Nuo 1977 m. visi dviejų paskutinių klasių dalykai, išskyrus lietuvių kalbą ir literatūrą bei Lietuvos istoriją, pradėti dėstyti vokiečių kalba. 1999 m. gimnazijai suteiktas Vokietijos pripažintos gimnazijos statusas, dirbama pagal Vokietijos valstybinę mokymo programą.

1954 m. gimnazijoje mokėsi 180 mokinių, 1964 m. – 96, 1984 m. – 78, 2013 m. – 187, o 2019 m. – 217.

Direktoriai
-----------

* Antanas Giedraitis-Giedrius – 1952–1954 m.
* Vladas Litefskis – 1954–1957 m.
* Andrius Šmitas – 1982–2008 m.
* Irena Grevienė – nuo 2008 m. iki 2009 m.
* Bronė Narkevičienė – 2009–2014 m.
* Janina Vaitkienė – 2015–2019 m.
* Rasa Weiss – nuo 2019 m.

Mokytojai
---------

* Valteris Kristupas Banaitis (1918–1999), vargonininkas, chorvedys, publicistas, kompozitorius, visuomenininkas
* Vincas Bartusevičius (g. 1939 m.), Vokietijos lietuvių bendruomenės veikėjas, ateitininkas
* Antanas Giedraitis-Giedrius (1892–1977), pedagogas, rašytojas, vaikų žurnalų „Žiburėlis" „Saulutė" redaktorius
* Alfonsas Krivickas (1919–1990), grafikas, tapytojas
* Hermanas Šulcas (g. 1939 m.), kunigas salezietis, misionierius

Mokiniai
--------

* Hermanas Šulcas, misionierius
* Lena Valaitis (g. 1943 m.).

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  *Vasario 16 gimnazija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-04-15.
2. 1 2  *Lietuviška Vasario 16-osios gimnazija*. Mažosios Lietuvos enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-04-15.

Nuorodos
--------

* Oficialus gimnazijos tinklalapis
| **Modestas Bukauskas** |
| --- |
| Gimė | 1994 m. vasario 10 d. (29 metai)Klaipėda, Lietuva |
| Pilietybė | Lietuva ir Jungtinė Karalystė |
|  |
| Veikla | Mišrių kovos menų kovotojas, kikboksininkas |
| Aktyvumo metai | 2015- |

**Modestas Bukauskas** (g. 1994 m. vasario 10 d.) - Lietuvos ir Jungtinės Karalystės mišrių kovos menų kovotojas ir kikboksininkas, kovojantis UFC organizacijoje. Jis yra buvęs Cage Warriors pusiau sunkaus svorio kategorijos čempionas.

Ūgis 1,91 m, svoris 93 kg. Savo karjeroje iš dvidešimt vienos profesionalios dvikovos laimėjo penkiolika (devyni iš jų nokautu).

Karjera
-------

Prieš patekdamas į UFC, jis kovojo Jungtinės Karalystės mišrių kovos menų organizacijoje Cage Warriors ir iš dvylikos dvikovų laimėjo dešimt. 2019 m. birželio 29 d. jis tapo pusiau sunkaus svorio kategorijos čempionu, ketvirtame raunde teisėjui sustabdžius dvikovą prieš norvegą Marthin Hamlet. Lapkričio 22 d. jis apgynė čempiono titulą, pirmame raunde nokautuodamas priešininką Riccardo Nosiglia alkūnių smūgiais.

2020 m. sausį M. Bukauskas pasirašė sutartį su UFC. Liepos 16 d. jis debiutavo UFC, dvikovoje prieš graiką Andreas Michailidis. Pasibaigus pirmajam raundui, priešininkas atsisakė tęsti dvikovą, dėl raundo pabaigoje M. Bukausko pataikytų smūgių iš alkūnės. M. Bukausko pergalė buvo išrinkta UFC „Perfomance of the Night". Sekančioje dvikovoje 2020 m. spalio 18 d. jis pirmajame raunde pralaimėjo nokautu kovotojui Jimmy Crute. Jis taip pat pralaimėjo teisėjų nuosprendžiu 2021 m. kovo 27 d. prieš Michał Oleksiejczukd. 2021 m. rugsėjo 4 d. dvikovoje prieš Khalil Rountree Jr. priešininkas spyrė jam į koją, sužalodamas M. Bukausko kelį. Jis atsisakė tęsti dvikovą. Pralaimėjus tris dvikovas iš eilės, jo UFC sutartis buvo nutraukta.

2022 m. lapkričio 4 d. jis sugrįžo į Cage Warriors organizaciją ir laimėjo teisėjų nuosprendžiu prieš Lee Chadwick. 2022 m. gruodžio 31 d. M. Bukauskas sėkmingai pataikydamas dešinės rankos smūgį, ketvirtame raunde nokautavo amerikietį Chuck Campbell ir antrą kartą tapo Cage Warriors pusiau sunkaus svorio kategorijos čempionas.

Jis sugrįžo į UFC ir teisėjų nuosprendžiu 2023 m. vasario 12 d. įveikė Tyson Pedro, o 2023 m. birželio 17 d. - Zac Pauga.

2023 m. lapkričio 4 d. jis kovojo prieš brazilą Vitor Petrino. Antrajame raunde priešininkas pasitiko M. Bukausko smūgius šoniniu smūgiu ir jį nokautavo.

Mišrių kovos menų rekordas
--------------------------

| **21 dvikova** | 15 pergalių | 6 pralaimėjimai |
| --- | --- | --- |
| **Nokautu** | 9 | 4 |
| **Atlikus skausmingą veiksmą** | 2 | 1 |
| **Teisėjų nuosprendžiu** | 4 | 1 |

Nuorodos
--------

* M. Bukausko mišrių kovos menų profilis

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑
12. ↑
13. ↑
Koordinatės: 55°46′50″š. pl. 24°42′49″r. ilg.﻿ / ﻿55.7805°š. pl. 24.7135°r. ilg.﻿ / 55.7805; 24.7135﻿ (Subačiaus kuro bazė Kunčiuose)
**Subačiaus skystųjų energijos produktų terminalas** – AB „Klaipėdos nafta" valdomas terminalas, kuriame sandėliojami šviesieji ir kiti naftos produktai. Terminalas užima 33 ha plotą, jame įrengtos 66 talpyklos, kurių bendras tūris - 338 tūkst. kub. m, atvesta geležinkelio estakada, leidžianti vienu metu pumpuoti 28 cisternas kuro, įrengta autocisternų pildymo aikštelė, kurioje vienu metu galima pildyti iki 3 autocisternų. Subačiaus naftos terminalas yra „KN Energies" padalinys, teikiantis kuro saugojimo ir tvarkymo, biodegalų įpylimo į kurą, kuro kokybės rodiklių patikrinimo paslaugas. Terminale laikomos valstybės nuosavybėje esančios Lietuvos naftos produktų atsargos.

Istorija
--------

Kuro bazė įsteigta 1964 m. Kupiškio rajone, Kunčių kaime, šalia Subačiaus miesto. Sovietmečiu buvo įslaptinta įmonė. 1991 m. kuro bazę perėmė „Lietuvos kuras". 1997 m. pertvarkant šią įmonę, buvo įkurta įmonė „Subačiaus kuro bazė". 2001 m. pastaroji sujungta Vilniaus mazuto saugykla į Lietuvos naftos produktų agentūrą. 2012 m. kuro bazė perduota „Klaipėdos naftai", pervadinta Subačiaus naftos terminalu. 2023 m. terminalas pervadintas į Subačiaus skystųjų energijos produktų terminalą.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Subačiaus naftos terminalas. AB „Klaipėdos nafta" oficialus tinklalapis
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2019-11-09 iš Wayback Machine projekto.
| **Virginijus Gasiliūnas** |
| --- |
| Gimė | 1962 m. gegužės 4 d. (61 metai)Raudonpamūšė, Pasvalio rajonas |
| Gyven. vieta | Vilnius |
|  |
| Sritis | filologija |
| Organizacijos | Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas |
| Pareigos | bibliotekos rankraštyno vedėjas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Virginijus Gasiliūnas** (g. 1962 m. gegužės 4 d. Raudonpamūšėje) – filologas, redaktorius, žurnalistas. Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto darbuotojas (nuo 2010 m. bibliotekos rankraštyno vedėjas).

Biografija
----------

Mokėsi Raubonių pradinėje, Vileišių aštuonmetėje, Biržų 1-ojoje vidurinėje mokykloje. 1985 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. Dirbo redaktoriumi „Vagos" leidykloje (Muzikologijos ir teatrologijos, Šiuolaikinės prozos, Lietuvių literatūros palikimo redakcijose), „Baltose lankose", Lietuvių literatūros ir tautosakos institute. 2001–2006 m. Lietuvos radijo Pirmojoje programoje rengė ir vedė laidą „Literatūros akiračiai", vėliau ir laidą „Atodangos" (su Regina Germanavičiūte) Klasikos programoje.

Veikla
------

Vienas iš jaunųjų kultūros žurnalo „Sietynas" rengėjų (1988–1991). Parengė Algimanto Mackaus knygą „Ir mirtis nebus nugalėta" (1994), Broniaus Krivicko raštus (1999) ir bibliografiją (su Paule Mikelinskaite, 1999), Mamerto Indriliūno raštus (2019); sudarė rinktines: Petro Babicko „Toli nuo Tėvynės" (eilėraščiai ir apybraiža „Brazilija", 1992), „‘Metmenų’ laisvieji svarstymai" (1993), Broniaus Krivicko „Laikų griūty" (2017), Vytauto Vanago – Antano Sėlio knygą „Opera vitae in umbra mortis: poetiniai užrašai ir pokalbis" (2019). 2008–2011 m. rengė almanacho „Poezijos pavasaris" audiopriedą – CD „Poezija ir balsas".

Įvertinimas
-----------

1998 m. „Į laisvę" fondo Rezistencijos premija už Broniaus Krivicko palikimo tyrinėjimą  

2004 m. Lietuvos leidėjų asociacijos premija už literatūros ir knygų populiarinimą per radiją  

2005 m. Kultūros ministerijos premija už aktualiausius ir ryškiausius publicistinius kūrinius kultūros temomis  

2013 m. Vytauto Kubiliaus premija už literatūros istorijos ir kasdienio jos gyvenimo kritinę refleksiją asmeniniame tinklaraštyje   

2016 m. Poezijos pavasario prizas už eseistiką  

2020 m. Bernardo Brazdžionio premija už Mamerto Indriliūno raštų parengimą

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
**Pripažinimo kryžius** (latv. *Atzinības krusts*) -Latvijos valstybinis apdovanojimas, vienas seniausių ordinų Europoje.

Istorija
--------

Dekoraciją 1710 m. Kuršo ir Žiemgalos kunigaikštystėje įsteigė kunigaikštis Frydrichas Viljamas, kaip tuomet įkurto Pripažinimo ordino ( *l'Ordre de la Reconnaissance* ) ženklą. Pagal ordino statutą jis buvo įsteigtas „dėkojant Visagaliui Dievui už Kuržemės atsigavimą po Didžiojo Šiaurės karo "(*„et in memoriam recuperatae Curlandiae"*). Ordinas buvo įteiktas už išskirtinius civilinius ir karinius pasiekimus.  Frederikas Viljamas mirė 1711 m. sausį. Iki tol ordinu ir jo kryžiumi buvo apdovanota ne daugiau kaip 18 žmonių. Po jo mirties daugiau medalių išleista nebuvo.

1938 m. Latvijos Respublika atkūrė Pripažinimo kryžių. Buvo įvestos penkios ordino klasės ir trys garbės medaliai bei atskiras pirmasis medalio lygis.

Latviją okupavus TSRS, ordino suteikimas buvo sustabdytas.

Atkūrus Latvijos nepriklausomybę, 2004 m. šis apdovanojimas kaip Pripažinimo kryžius  buvo pakartotinai atkurtas. Juo pagerbiami ypatingai visuomenės, kultūros, mokslo, sporto ir švietimo srityse nusipelnę Latvijos piliečiai ir užsieniečiai. 

Yra šiuo ordinu apdovanotų lietuvių. 2006 m. Pripažinimo kryžiaus Didžiuoju kryžiumi apdovanotas Lietuvos policijos generalinis komisaras Vytautas Grigaravičius, 2012 – Lietuvos prezidentė D. Grybauskaitė. 2008 ir 2011 m. Didžiaisiais karininko kryžiais apdovanoti 9 Lietuvos ministrai, universitetų rektoriai, mokslininkai (baltistai ir latvistai; pastarieji yra latvių kalbos, kultūros, tradicijų tyrinėtojai), Komandoro kryžiumi – 2, Karininko – 5, Riterio kryžiumi – 3; visi daugiausia mokslo ir kultūros veikėjai.

Klasės
------

| 1 klasė | 1 klasės, damos | 2 klasė | 2 klasės damos |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |
|  |  |  |  |
| 3 klasė | 3 klasės, damos | 4 ir 5 klasė | **Juostos** |
|  |  |  |  |
|  |  |  |  |

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  State awards.
2. ↑  Robertson, Megan. „Republic of Latvia: Cross of Recognition". *Medals of the World*. Nuoroda tikrinta 12 November 2011.