recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  Surinamiečiai |
| --- |
| Surinamietės tradiciniais rūbais (XX a. pr.)Surinamietės tradiciniais rūbais (XX a. pr.) |
| Gyventojų skaičius | 500–600 tūkst. |
| Populiacija šalyse | Surinamo vėliava Surinamas: ~180 tūkst.Nyderlandų vėliava Nyderlandai: 350 tūkst.Prancūzijos Gvianos vėliava Prancūzijos Gviana: 24 tūkst.Belgijos vėliava Belgija: 20 tūkst. |
| Kalba (-os) | srnantongo, olandų |
| Religijos | krikščionybė (protestantizmas) |
| Giminingos etninės grupės | miškiniai negrai, kiti karibiečiai (gajaniečiai, gvianiečiai, trinidadiečiai ir kt.), afrikiečiai (ašančiai, eviai ir kt.), Surinamo indai, javiečiai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Surinamiečiai |

**Surinamiečiai** (ol. *Surinamers*, srn. *Srananman*) – kreolinė tauta, susiklosčiusi Surinamo valstybėje. Didelė surinamiečių išeivija gyvena Nyderlanduose, taip pat Belgijoje, Prancūzijos Gvianoje. Vartoja daugiausia kreolinę, anglų kalbos pagrindu susidariusią srnantongo kalbą, taip pat paplitusi olandų kalba. Dauguma tikinčiųjų priklauso protestantų bažnyčioms (ypač moraviečiams).

Iki atvykstant europiečiams, dabartinio Surinamo žemėse gyveno indėnų aravakų ir karibų tautos. Nuo XVI a. ėmė steigtis anglų, o nuo XVIII a. olandų gyvenvietės. XVI–XIX a. į darbus plantacijose buvo vežami vergai iš Afrikos (daugiausia ašančiai, eviai). Nemaža jų dalis pabėgo į džiungles, kur gyveno atskirtyje ir sudarė „miškinių negrų" tautą. Likusieji metisizavosi su kitomis rasėmis ir tapo surinamiečiais-kreolais.

Kaip tauta surinamiečiai ėmė sparčiau klostytis po 1975 m. kai buvo paskelbta šalies nepriklausomybė. Kreolai sudaro tautos branduolį, tačiau į ją palaipsniui įsilieja Surinamo indai, „miškiniai negrai", kinai, javiečiai, indėnai ir kitos Surinamo tautos.

Dauguma surinamiečių susitelkę sostinėje Paramaribe bei apie Karonteino ir Maroveino upes. Dirba žemės ūkyje, pramonėje, aptarnavime, sudaro inteligentiją.

Kaimuose stato medinius namus ant polių dvišlaičiais stogais.

Kultūra europeizuota. Afrikietiškos tradicijos išlikusios folklore, liaudies tikėjimuose.

* Buvęs Surinamo prezidentas Henkas AronasBuvęs Surinamo prezidentas Henkas Aronas
* Kreolai žvejaiKreolai žvejai
* Surinamietė su vaikuSurinamietė su vaiku
* Dainininkė Mariana KornetDainininkė Mariana Kornet

Šaltiniai
---------

1. ↑  Iš 590 tūkst. Surinamo gyventojų skaičiuojant kreolus ir mišrios rasės gyventojus
2. ↑  *Суринамцы*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Keira Knightley |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Keira Christina Knightley |
|  |
| Gimė | 1985 m. kovo 26 d. (37 metai)Londonas, JK |
|  |
| Šalis | Jungtinė Karalystė Jungtinė Karalystė |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
| Sutuoktinis | James Righton |
|  |  |
|  |
| Aktyvumo metai | 1993–*dabar* |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
| Karibų piratai – Elizabeta SvonPuikybė ir prietarai – Elizabeta BenetVaizduotės žaidimas – Džoana Klark |
|  |
|  |

**Kira Kristina Naitli** (angl. *Keira Christina Knightley*, g. 1985 m. kovo 26 d.) – anglų aktorė, geriausiai žinoma dėl vaidmenų populiarių filmų trilogijoje „Karibų piratai" (2003–2007 m.).

Biografija
----------

Keira Knightley gimė aktorių šeimoje 1985 m. kovo 26 d. Tedingtone prie Londono, Anglijoje. Ji pati tėvų paprašė surasti jai agentą, tačiau jie labiau norėjo, jog Keira susikauptų ties mokslais, kurie ne itin sekėsi, nes ji yra disleksikė (sunkiai skaito).

Tėvų pėdomis ji pasekė būdama vienuolikos, kai suvaidino filme „Miestelio reikalai" (*Village Affair*).

1999 m. Keira suvaidino savo pirmame holivudiniame filme – „Žvaigždžių karai: Epizodas 1. Pavojaus šešėlis" (*Star Wars:Episode 1-The Phantom Menace*), kur vaidino Padmės dublerę Sabę.

2001 m. „Vagių princesėje" (*The Princess of Thieves*) ji tapo Robino Hudo dukra Gwyn, po tėvo mirties paveldėjusia šeimos „verslą", o 2002 m. nepaisant to, kad beveik nemoka žaisti futbolo, Keira buvo pakviesta filmuotis „Smūgiuok kaip Bekhemas" (*Bend it like Beckham*). Kartu su Parminder Nagra, pagrindinio vaidmens atlikėja, ji tris mėnesius mokėsi žaisti futbolą ir stengėsi perprasti *Futebol de Salao* – brazilišką futbolo žaidimo metodą.

„Smūgiuok kaip Bekhemas" buvo populiarus ne tik D.Britanijoje, bet ir kitose pasaulio šalyse, net JAV. 2003 m. režisierius Jerry Bruckheimer Keirai pasiūlo vaidinti filme „Karibų piratai: Juodojo perlo prakeiksmas" (*Pirates of the Carribean: The Curse Of The Black Pearl*). Šiame filme ji vaidino su Johnny Depp ir Orlando Bloom, o pats filmas populiarumu pralenkė net „Terminatorių 3" ir jau pirmą pasirodymo savaitę JAV kino teatruose tapo lankomiausiu.

2003 m. Londono kritikų ratelis (*London Critics Circle*) ją pripažino metų geriausia kino naujoke.

Įvertinimai
-----------

* Kartu su Parminder Nagra dalijasi geriausios aktorės titulą (Tarptautinis moterų kine festivalis Bordeux);
* 2004 m. „Tatler" žurnalo išrinkta „Geidžiamiausia moterimi";
* 2004 m. „Glamour" paskelbta „Žavingiausia aktore".
**Mozė Kretietis** – Kretoje V a. veikęs žydas, skelbęsis esąs mesijas.

Nesėkme pasibaigęs Bar Kochbos sukilimas keletui amžių padarė galą mesianistiniams judėjimams, tačiau su mesiju susijusios viltys tebebuvo puoselėjamos. Remiantis Talmude pateiktu apskaičiavimu, buvo tikimasi, kad mesijas pasirodysiąs 440 (Sanh. 97b) arba 471 m. e. m. ('Ab. Zarah 9b). Šie lūkesčiai ryšium su neramumais Romos imperijoje, susijusiais su įsiveržimais, galėjo prisidėti prie to, kad maždaug tuo metu Kretoje iškilo mesiju apsiskelbęs asmuo, savo pusėn patraukęs ten gyvenančius žydus. Jis vadinosi Moze ir, kaip senovės laikų Mozė, žadėjo nuvesiąs žmones sausomis kojomis į Palestiną. Mozės Kretiečio įtikinti, jo pasekėjai paliko viską, ką turėjo, ir laukė pažadėtosios dienos, o jai atėjus, Mozės Kretiečio paliepimu daugelis šoko jūron. Vieni žuvo, kiti išgelbėti, o pats pseudomesijas pradingo.

Pasak Sokrato Scholastiko, Mozė pabėgęs, o Jono iš Nikiu kronikoje minima, kad pražuvęs jūroje. Nors pats vadino save Moze, kronikoje nurodoma, kad jo tikrasis vardas buvo *Fiskis*.

Išnašos
-------

1. ↑  Kaufmann Kohler, H. G. Friedmann. *PSEUDO-MESSIAHS*. Singer, Isidore; et al. eds. (1901–1906). The Jewish Encyclopedia. New York: Funk & Wagnalls.
2. ↑  Sokratas Scholastikas, "Historia Ecclesiastica," vii. 38; Grätz, "Gesch." 3d ed. iv. 354-355
3. ↑  Jonas iš Nikiu, "Kronika," LXXXVI.1-11

Šaltiniai
---------

* Charles, Robert H. (2007) [1916]. *The Chronicle of John, Bishop of Nikiu: Translated from Zotenberg's Ethiopic Text*. Merchantville, NJ: Evolution Publishing. ISBN 9781889758879.
Koordinatės: 55°20′34″š. pl. 26°09′38″r. ilg.﻿ / ﻿55.342836°š. pl. 26.160688°r. ilg.﻿ / 55.342836; 26.160688

|  |
| --- |
| **Ignalinos Miko Petrausko muzikos mokykla** |
| Ignalinos Miko Petrausko muzikos mokykla herbasIgnalinos Miko Petrausko muzikos mokykla herbas |
| Ignalinos Miko Petrausko muzikos mokykla |
| **Adresas** | Ignalina |
| **Direktorius(-ė)** | Birutė Paukštienė |
| **Mokinių skaičius** | 175 |
| **Įkūrimo data** | 1964 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** | 47 |
| **Pedagogų skaičius** | 19 |

**Ignalinos Miko Petrausko muzikos mokykla** – dieninė, savarankiška mokymosi įstaiga, kurios sritis - muzika. Mokykloje dėstoma lietuvių kalba. Adresas – Ignalina, Atgimimo g. 30, įstaigos kodas – 190243661. 

Mokyklos mokiniai ugdo ansambliškumo pojūčio gebėjimus kamerinės sudėties – kanklių, klasikinės gitaros, fleitų, smuikininkų, fortepijono, akordeono instrumentiniuose ir vokaliniuose ansambliuose. Mokykloje veikia mokomieji meniniai kolektyvai – pučiamųjų instrumentų orkestras, liaudiškos muzikos kapela „Nendrelė", styginių ansamblis, akordeonininkų orkestras.

Istorija
--------

Muzikos mokykla įkurta 1964 m. Į fortepijono ir akordeono skyrius buvo priimti 58 mokiniai. 1969 m. pradėjo veiklą pučiamųjų instrumentų skyrius, kuriame buvo mokoma groti klarnetu, trimitu, saksofonu. 1978 m. pučiamųjų skyriuje keliems mokslo metams suskambėjo birbynė (atnaujinta pučiamųjų skyriaus birbynės klasė 2010 m.). Nuo 2008 m. pučiamųjų skyriuje veikia fleitos klasė. 1979 m. įsteigtas styginių skyrius (smuiko klasė), kurį 1982 m. papildė gitaros, 1994 m. – kanklių klasė. Teorinio skyriaus chorinio dainavimo klasė įsteigta 1993 m. Į dabartinį pastatą mokykla persikėlė 1992 ir 1993 m.

Nuo 1985 m. veikia Ignalinos muzikos mokyklos Didžiasalio skyrius.

2013 m. vasario 14 d. Ignalinos rajono savivaldybės tarybos sprendimu, mokyklai suteiktas Ignalinos Miko Petrausko muzikos mokyklos vardas.

2015 m. rugsėjo 1 d. mokyklos penkiuose skyriuose mokėsi 175 mokiniai, dirbo 19 pedagoginių darbuotojų.

Direktoriai
-----------

* 1964–1968 m. Leonas Vainila
* 1968–1988 m. Leonas Gylys
* 1988–2006 m. Benediktas Jasiulionis
* Nuo 2006 m. Birutė Paukštienė

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
* Ignalinos Miko Petrausko muzikos mokykla Archyvuota kopija 2015-04-02 iš Wayback Machine projekto.
| Šventojo Andriejaus ir Apvaizdos salos*San Andrés y Providencia* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Šventojo Andriejaus ir Apvaizdos salų vėliava | Šventojo Andriejaus ir Apvaizdos salų herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kolumbijos vėliava Kolumbija |
| **Administracinis centras** | San Andresas |
| **Savivaldybės** | 2 |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 63 700 |
| **Plotas** | 44 km² |
| **Tankumas** (2020) | 1 448 žm./km² |

 **Šventojo Andriejaus ir Apvaizdos salos** arba **San Andresas ir Providensija** (isp. *San Andrés y Providencia*), **San Andreso, Providensijos ir Santa Katalinos salyno departamentas** (isp. *Departamento archipiélago de San Andrés, Providencia y Santa Catalina*) – Kolumbijos salynas ir departamentas Karibų jūroje, 775 km į šiaurės vakarus nuo Kolumbijos krantų, 220 km į rytus nuo Nikaragvos krantų. Administracinis centras – San Andresas.

Geografija
----------

Salyną sudaro Šventojo Andriejaus, Apvaizdos ir Santa Katalinos salos, taip pat grupė nedidelių salelių (Bolivaro, Albukerkės, Koton Haineso), koralinių pakilumų (Granto, Džonio Rozo, Izikėjaus, Ronkadoro, Seranos, Seranilijos, Kitasuenjo, Brolių, Uolingosios, Tu, Santandero) ir bankų (Alisijos ir Bacho Nuevo). Šventojo Andriejaus salą sudaro iki 55 m aukščio siekiančios aukštumos. Auga kokospalmių giraitės. Salose yra karštųjų versmių. Klimatas karštas ir drėgnas. Vidutinė metinė temperatūra 27,3 °C. Vyrauja šiaurės rytų vėjai. Metinis kritulių kiekis 1700 mm.

Ekonomika
---------

Salų ekonomikos pagrindas – turizmas. Išvystyta aukšto lygio turistinė infrastruktūra. Taip pat verčiamasi iš žvejybos, suvenyrų gamybos, kokosų, vaisių auginimo ir prekybos.

Etninė sudėtis
--------------

* juodaodžiai – 56,98 %
* metisai ir baltieji – 42,91 %
* indėnai – 0,10 %
* čigonai – 0,15 %

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė

1. ↑  COLOMBIA, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Kolumbijos departamentai** | Flag of Colombia |
| Amazonė | Antiokija | Arauka | Atlantikas | Bojaka | Bolivaras | Čoko | Gvachira | Gvainija | Gvavjarė | Kaldas | Kaketa | Kasanarė | Kauka | Kindijus | Kordoba | Kundinamarka | Magdalena | Meta | Narinjas | Putumajas | Risaralda | San Andresas ir Providensija | Santanderas | Sesaras | Sukrė | Šiaurės Santanderas | Tolima | Huila | Valje del Kauka | Vaupesas | Vičada |
| Jukagirų plokščiakalnis |
| --- |
| **Žemynas** | Azija |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Aukščiausias taškas** | Čubukulachas (1128 m) |
| **Koordinatės** | 66°25′00″ š. pl. 154°01′00″ r. ilg.﻿ / ﻿66.41667°š. pl. 154.01667°r. ilg.﻿ / 66.41667; 154.01667Koordinatės: 66°25′00″ š. pl. 154°01′00″ r. ilg.﻿ / ﻿66.41667°š. pl. 154.01667°r. ilg.﻿ / 66.41667; 154.01667 |

**Jukagirų plokščiakalnis** (rus. *Юкагирское плоскогорье*) – plokščiakalnis šiaurės rytų Sibire (Rusija), Jakutijoje ir Magadano srityje, Kolymos ir Omolono tarpupyje. Šiaurėje sudarytas daugiausia iš efuzitų, pietuose – iš metamorfinių uolienų. Vyrauja žemutinkalnių reljefas. Aukštis siekia 1128 m (Čubukulacho k.).

Šlaitai apaugę maumedžių retmiškiais, aukščiau 400–600 m prasideda žemųjų pušų sąžalynai ir krūminė-kerpinė kalnų tundra. Jukagirų plokščiakalnyje prasideda Kolymos intakai Beriozovka ir Korkodonas.

Plokščiakalnis pavadintas pagal šio regiono čiabuvius jukagirus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 512
Šventojo švytėjimas nuotraukoje matomas apie oro baliono šešelį paselių lauke.
**Šventojo švytėjimas** (kartais vartojamas žodis vok. ***Heiligenschein***) – optinis fenomenas, kurio metu apie stebėtojo galvos šešėlį susidaro ryški aureolė, halas. Tai stebima tuomet, kai paviršius, į kurį krenta šešėlis, pasižymi tam tikromis optinėmis savybėmis. Rasa ant žolės yra geriausias tokio paviršiaus pavyzdys, kuriame susidaro šventojo švytėjimas. Beveik sferiniai rasos lašai veikia kaip maži lęšiukai, surenkantys šviesą paviršiuje už jų. Dalis šios surinktos šviesos yra išsklaidoma galine kryptimi, link Saulės, ir dar kartą pereina rasos lašą. Dėl šios priežasties šešėlio taškas, atitinkantis dangaus sferoje padėtį priešingą Saulės padėčiai, yra ryškiausias.

Priešpriešos efektas pagerina halo efektą, sudarydamas ryškią aureolę aplink stebėtojo galvos šešėlį, kuomet stebėtojas žiūri į priešingą Saulei pusę. Kuomet stebimas šventojo švytėjimas, nėra matomi spalvoti žiedai, būdingi vainikui arba Brokeno šmėklai.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Vainikas (optinis reiškinys)
* Brokeno šmėkla
* Rūko lankas
* Šviesos sklaida
* Difrakcija

Nuorodos
--------

* Šventojo švytėjimo pavyzdžiai Archyvuota kopija 2005-03-05 iš Wayback Machine projekto.
* Reiškinio priežastys
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Juknaičių herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2008-12-22* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Juknaičių herbas** - vienas iš Juknaičių heraldikos atributų.

Aprašas
-------

Herbo skydo raudoname lauke sidabrinis žingsniuojantis žirgas ant kurio nugaros tupi sidabrinis sakalas su sparnais virš nugaros.

Simbolika
---------

Simbolių kalboje:

* Žirgas - jėga, pergalė, džiaugsmas,
* sakalas - ištikimybė, tikslo siekimas.
* raudona spalva - drąsa, narsa,
* sidabro spalva - dora, skaistumas, turtingumas.

Istorija
--------

Lietuvos Respublikos Prezidentas herbą 2008 m. gruodžio 22 d. patvirtino dekretu Nr. 1K-1648.

Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas, herbą sukūręs pagal Z. Kuzmos skulptūrą „Žirgas ir sakalas". Ši skulptūra, viena iš kelių, stovinčių gyvenvietės centre.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Juknaičių vėliava
| **George Adomeit** |
| --- |
| Gimė | 1879 m. sausio 15 d.Klaipėda, Vokietijos imperija |
| Mirė | 1967 m. lapkričio 22 d. (88 metai)Klivlandas, JAV |
|  |
| Veikla | dailininkas, grafikas |

**George Adomeit** (1879 m. sausio 15 d. Klaipėdoje – 1967 m. lapkričio 22 d. Klivlande) – dailininkas, grafikas.

Biografija
----------

Gimė 1879 m. sausio 15 d. Klaipėdoje. 1883 m. kartu su tėvais emigravo į JAV, kur apsigyveno Klivlande. 1894 m. laimėjo Klivlando meno mokyklos stipendiją. 1902 m. kartu su W. H. Webster įkūrė grviravimo įmonę *Caxton Engraving Co.*, kuri XX a. trečiame dešimtmetyje buvo viena iš penkių didžiausių graviravimo įmonių visoje šalyje. 1912 m. pirmą kartą eksponavo savo darbus vienoje iš Klivlando galerijų. Buvo vienas iš Klivlando dailininkų draugijos įkūrėjų. Priklausė JAV grafikų asociacijai. Savo kūrinius eksponavo įvairiose JAV miestų galerijose. Žymiausias darbas *Down to the Harbor* (1925). Nemažai kūrinių saugoma Klivlando meno muziejuje. Mirė 1967 m. lapkričio 22 d. Klivlande. Buvo vedęs Ida von den Steinen (1879–1976), jų dukra Ruth E. Adomeit (1910–1996) buvo rašytoja ir filantropė.

Nuorodos
--------

* Darbai ir biografija (ang.)
* Biografija I (ang.)
* Darbai (ang.)
* Biografija II (ang.) Archyvuota kopija 2016-12-31 iš Wayback Machine projekto.
* Biografija III (ang.) Archyvuota kopija 2015-04-02 iš Wayback Machine projekto.

Literatūra
----------

* William Robinson, David Steinberg: Transformations in Cleveland Art. Cleveland Museum of Art, 1996. ISBN 978-0940717336. S. 221
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 35°7′29.77″ š. pl. 33°56′34″ r. ilg.﻿ / ﻿35.1249361°š. pl. 33.94278°r. ilg.﻿ / 35.1249361; 33.94278

Švento Nikolajaus katedra.
**Šventojo Nikolajaus katedra** – pagrindinė viduramžių šventykla rytinėje Kipro pakrantėje, Famagustos mieste. XIV a. katedrą pastatė Kipro karaliai iš Lusignanų dinastijos. Šventykla pastatyta pagal Reimso katedros išvaizdą vėlyvosios gotikos stiliumi. Turistiniuose bukletuose ją vadina „Kipro Reimsu".

Katedra pašventinta 1328 m. ir nuo to laiko Lusignanų buvo naudojama vainikuojant į Jeruzalės sostą. 1571 m. Famagustą apgulus turkams, stipriai nukentėjo nuo patrankų apšaudymo. Turkai sunaikino šventyklos skulptūrų dekorą ir pavertė ją mečete. Nemažai pastatui pakenkė ir dažni žemės drebėjimai. 1954 m. šventykla pervadinta į *Lala Mustafa Paši* mečetę. Šis pavadinimas parinktas 1571 m. Famagustos apgulties karvedžio garbei.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šventojo Nikolajaus katedra** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Armillaria mellea** |
| --- |
| Paprastasis kelmutis (Armillaria mellea)Paprastasis kelmutis (*Armillaria mellea*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Šalmabudiniai  *( Mycenaceae)* |
| Gentis: | Kelmutis  *( Armillaria)* |
| Rūšis: | Paprastasis kelmutis  *( Armillaria mellea)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Paprastasis kelmutis** (*Armillaria mellea*) – šalmabudinių (*Mycenaceae*) šeimos, kelmučių (*Armillaria*) genties grybų rūšis.

Aprašymas
---------

Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 3–8 cm, net iki 12 cm skersmens, jaunų vaisiakūnių varpelio formos, kūgiška, senesnių – paplokščia, su gūbreliu, geltonai ruda, ochriškai ruda, žalsvai ruda, medaus spalvos su juosvai rusvais žvyneliais. Jauni lakšteliai balsvi, kreminiai, vėliau – rusvai rudi, jauni – pridengti balta, gelsva plėvele. Kotas 5–12×0,5–2 cm, prie kepurėlės geltonas, žemiau geltonai rudas, su geltonai rudu, kartais nukrentančiu žiedu, pamatinėje dalyje nešvariai rudas. Trama balsva, gelsva, plona, malonaus kvapo ir skonio. Sporos 7–9,5×5,5–6 μm.

### Būdingi požymiai

Kepurėlė juosvai rusvai žvynuota, kotas su geltonu, geltonai rudu žiedu.

Augavietės
----------

Paprastasis kelmutis auga ant gyvų ir negyvų medžių kamienų, stuobrių, kelmų, šaknų, dažniausiai didelėmis grupėmis miškuose, soduose, parkuose. Auga dažniausiai rudenį, rečiau vasarą. Valgomas, vertingas, grybautojų mėgstamas ir renkamas.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 198 psl.

  

* Jauni kelmučiaiJauni kelmučiai
* Subrendę kelmučiaiSubrendę kelmučiai

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastasis kelmutis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Salos žemėlapis
**Keip Bretono sala** (pranc. *île du Cap-Breton*, angl. *Cape Breton Island*) yra rytų Kanadoje, Naujosios Škotijos provincijoje, Atlanto vandenyne, prie Šv. Lauryno įlankos žiočių. Plotas 10311 km² (18-a pagal dydį Kanadoje). Pietuose Kanso sąsiauriu atskirta nuo Naujosios Škotijos pusiasalio (tačiau sujungta tiltu). Šiaurėje Kaboto sąsiauriu atskirta nuo Niufaundlando salos, vakaruose Norttamberlendo sąsiauriu atskirta nuo Princo Edvardo salos. Saloje vyrauja aukštumos, iškylančios iki 532 m aukščio. Didelę Keip Bretono salos dalį užima Bras d'Or ežeras. Vyrauja spygliuočių miškai. Saloje yra Keip Bretono aukštumų nacionalinis parkas.

147,5 tūkst. gyventojų (2001 m.). Verčiamasi daugiausia žvejyba. Svarbiausia gyvenvietė – Gleis Bėjus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Keip Bretono sala** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Melolontha melolontha** |
| --- |
| Paprastasis grambuolys (Melolontha melolontha)Paprastasis grambuolys (*Melolontha melolontha*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Antšeimis: | Plokštėtaūsiniai  *( Scarabaeoidae)* |
| Šeima: | Grambuoliai  *( Melolonthidae)* |
| Pošeimis: | *Melolonthinae*  *( Melolonthinae)* |
| Gentis: | Grambuoliai  *( Melolontha)* |
| Rūšis: | Paprastasis grambuolys  *( Melolontha melolontha)* |

 |

*Melolontha melolontha*
**Paprastasis grambuolys** (*Melolontha melolontha*) – grambuolių (*Melolonthidae*) šeimos vabalas. Liaudyje vadinamas *karkvabaliu*, *avyžiumi*.

Kūnas 20 - 31 mm. Juodas, apaugęs pilkšvais plaukeliais. Antsparniai geltonai rudi.

Augalų šaknims kenkia lervos, apgrauždamos jas. Lervos dirvoje gyvena 3-4 metus. Suaugusi lerva būna 60-65 mm ilgio. Grambuolio patelės kiaušinėlius deda dirvoje krūvelėmis po 25-30, 10-15 cm gylyje, ties augalų šaknimis. Iš pradžių jos maitinasi plonomis augalų šaknimis, mėgsta varpučio šakniastiebius. Žiemoti lervos sulenda giliau į žemę (kartais iki 1 m gylio). Pirmaisiais gyvenimo metais lervos didelės žalos nepadaro, bet labai kenkia 2-3-čiais vystymosi metais, kada būna ėdriausios. Trečiaisiais vystymosi metais, liepos – rugpjūčio mėn. lervos virsta lėliukėmis. Lėliukės fazė trunka 1-1,5 mėn.

Išsiritę vabalai lieka žiemoti lėliukių lopšeliuose, o skraidyti pradeda tik kitą pavasarį, gegužės mėnesį, prieblandoje. Orui atvėsus, vabalai būna nejudrūs ir slepiasi medžių lajose, o kartais ir dirvos paviršiuje.

Grambuoliai mėgsta lengvas priesmėlio ir smėlio dirvas. Vasarą jų lervų randama 10-20 cm gylyje, tai yra tame dirvos sluoksnyje, kuriame yra daugiausia organinių medžiagų.

Dar prieš veisiant sodą, būtina patikrinti, ar dirva neapsikrėtusi grambuoliais. Jeigu viename kvadratiniame metre randama daugiau negu viena lerva, jas būtina išnaikinti prieš sodinant braškes, obelis, uogakrūmius.

Kas penkeri metai gegužės - birželio mėnesiais skraido labai masiškai. Apgraužia įvairių lapuočių medžių ir krūmų lapus.

Lietuvoje dažna rūšis.

Kovos priemonės
---------------

Vasarą grambuolius nuo medžių nukrėsti ant brezento ir sunaikinti.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Sodininko žinynas 1987. Vilnius, Lietuvos KP CK leidykla, 1987, 102 psl.

Nuotraukos
----------

* Apverstas paprastasis grambuolysApverstas paprastasis grambuolys
* Ruošiasi skristiRuošiasi skristi
* 
* Paprastojo grambuolio lervosPaprastojo grambuolio lervos

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastasis grambuolys** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Lucanus cervus**Apsauga: 0(Ex) - Išnykusi/tikėtinai išnykusi rūšis |
| --- |
| Paprastasis elnivabalis (*Lucanus cervus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Šeima: | Elniavabaliai  *( Lucanidae)* |
| Gentis: | *Lucanus*  *( Lucanus)* |
| Rūšis: | Paprastasis elniavabalis  *( Lucanus cervus)* |

 |
| Binomas |
| ***Lucanus cervus***Linnaeus, 1758 |

**Paprastasis elniavabalis** (*Lucanus cervus*) – elniavabalių (*Lucanidae*) šeimos vabalas. Tai didžiausias Europos ir Lietuvos vabalas. Kūnas iki 7,5 cm ilgio, su atsikišusiais į priekį didžiuliais, į elnio ragus panašiais žandais. Patelė 3-3,5 cm ilgio. Aptinkami ąžuolynuose, kur vasaros pabaigoje jie iš ąžuolų geria rudą rūgtelėjusią sulą. Susitikę du patinai įnirtingai kaunasi savo galingais žandais-ragais. Pralaimėjusysis dažniausiai atsiduria ant nugaros.

Patelės ąžuolų drevėse, išpuvusiuose kelmuose deda stambokus kiaušinėlius. Išsiritusios lervos maitinasi sutrūnijusio ąžuolo mediena. Lervos auga lėtai, subręsta tik penktaisiais metais. Ilgiausiai besivystantis vabalas Lietuvoje.

Lietuvoje labai reta rūšis. Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.

Nuorodos
--------

* Pašto ženklų katalogas: ELNIAVABALIS (Lucanus cervus L.)
* Hirschkдfer (Lucanus cervus, Linnaeus 1758) Archyvuota kopija 2006-10-23 iš Wayback Machine projekto.

Paprastasis elnivabalis

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastasis elniavabalis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Kabantis tiltas San Fransiske.
**Kabantis tiltas** – tiltų konstrukcijos tipas.

Konstrukcija
------------

Tokio tipo tiltų konstrukcijos yra vienos iš veiksmingiausių tiltų konstrukcijų. Pagrindiniu laikančiuoju kabamojo tilto konstrukcijų elementu laikomas parabolės apybrėžos tempiamasis lynas, atremtas į pilonus. Prie šio lyno per pakabas tvirtinama standumo sija, kurioje veikia nedideli lenkiamieji momentai. Vienas iš pagrindinių kabamųjų konstrukcijų trūkumų – didelis deformatyvumas, kurį lemia poslinkiai, sukeliami apkrovos poveikio. Be to, kabamųjų lynų tempimo jėgoms perimti turi būti įrengiami masyvūs inkariniai pamatai.

Kabančių tiltų konstrukcijos yra išraiškingos ir palyginus estetiškos.

Ryšys su kito tipo tiltais
--------------------------

Progresuojant tiltų statybai kabantys tiltai davė pamatą kitų tipų tiltų atsiradimui: vantinis tiltas, poarkinis tiltas.

Paskirtis
---------

Gana plačiai naudojama pėsčiųjų tiltams. Tinkami transporto priemonėms. Nėra tokie stiprūs, todėl tinka tik lengvo svorio traukiniams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  How Bridges Work - The Suspension Bridge
2. ↑  suspension bridge
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Triticum aestivum** |
| --- |
| Paprastasis kvietys (Triticum aestivum)Paprastasis kvietys (*Triticum aestivum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Migliniai  *( Poaceae)* |
| Gentis: | Kvietys  *( Triticum)* |
| Rūšis: | Paprastasis kvietys  *( Triticum aestivum)* |

 |

**Paprastasis kvietys** (*Triticum aestivum*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos, kviečių (*Triticum*) genties augalas.

Vienametis augalas. Stiebas stačias, lapai – platūs, linijiški, žiedynas – sudėtinė varpa. Grūdai – pailgi, miltingi, viršūnėje kiek plaukuoti.

Sudėtis
-------

Grūdai turi 66 % angliavandenių, 13 % baltymų, fermentų, 3 % ląstelienos, mineralinių druskų (fosforo, kalio, magnio ir kt.), 1,5 % riebalų, vitaminų B1, B6, E.

Kviečiuose daugiau nei kituose javuose yra labai tąsios baltyminės madžiagos glitimo.

Panaudojimas
------------

Kviečių malimo atliekomis – sėlenomis – šeriami gyvuliai. Šiaudai vartojami kraikui, stogų dangai, popieriaus gamybai, pinamos skrybėlės, krepšiai ir pan.

Mityba
------

Iš kvietinių miltų kepama duona. Dėl esančio glitino, jos tešla gerai iškyla, o iškepta duona būna puri ir akyta. Tokia duona geriau virškinama ir naudingesnė. Iš miltų taip pat gaminami makaronai, lakštiniai, konditerijos ir kulinarijos gaminiai.

Iš kviečių grūdų gaunamas aukštos kokybės spiritas, krakmolas. Iš endospermo (tai tarsi grūdo gemalo maisto medžiagų sandėlis) gaminamos manų kruopos, kurios yra labai maistingos ir beveik neturi ląstelienos. 

Kviečių sėlenų nuoviras (į 1 litrą verdančio vandens dedama 200 g sėlenų ir verdama valandą, po to perkošiama) dedamas į sriubas, gaminama gira (į 0,5 litro nuoviro dedama 5 g mielių ir 25 g cukraus.

Vaistinės augalo savybės
------------------------

Manų kruopomis maitinami vaikai ir nusilpę ar skrandžio bei žarnyno ligomis sergantys ligoniai. 

Distiliavus fermentuotus grūdus, gaunamas skystis, kuriuo gydomos egzemos.

Gemalų aliejus gydo sunkius pūlines žaizdas, podagrą. Gydomosiose aliejaus dozėse yra ne daugiau kaip 20 % vitamino E. Žiemojusių kviečių grūdų aliejuje yra nuodingų medžiagų, **kenkiančių** kraujo sudėčiai.

Krakmolas vartojamas pabarstams, tepalams gaminti.

Nuoviras – gleivinga medžiaga vidiniams vaistams. Kviečių sėlenų nuoviras vartojamas kaip vitaminingas, organizmą stiprinantis gėrimas. Su medumi jis geriamas sergant viršutinių kvėpavimo takų uždegimu, stipriam kosuliui slopinti. Iš sėlenų daromi karšti drėgni kompresai, o iš jų nuoviro – pavilgai sudiržusiai veido ir rankų odai minkštinti. 

Paprastojo kviečio grūdai

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastasis kvietys** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 53°46′š. pl. 23°44′r. ilg.﻿ / ﻿53.77°š. pl. 23.74°r. ilg.﻿ / 53.77; 23.74

| Didžiosios Balios valsčius |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| **XIX a. – 1939 m.** |

 |
| 


 |
|  |
|  |
| **Administracinis centras** | Didžioji Balia, Vandzinas, Loikos |
|  |
| **XIX a. – 1939 m.** | Augustavo apskritis |

**Didžiosios Balios valsčius** (rus. *гмина Балля-Велька*, lenk. *gmina Balla Wielka*) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje, Augustavo apskrityje. Valsčiaus centras buvo Didžioji Balia, vėliau – Vandzinas ir Loikos. Dabar didžioji dalis valsčiaus teritorijos priklauso Baltarusijai, vakarinė dalis – Lenkijai. 5626 gyventojai (1921 m.).

Istorija
--------

Valsčius įkurtas XIX a. 2-ojoje pusėje. 1870 m. gegužės 31 d. jam priskirti keli kaimai iš Valavičaucų valsčiaus, nors 1929 m. balandžio 13 d. du Didžiosios Balios valsčiaus kaimai perduoti Valavičaucų valsčiui. Po II pasaulinio karo dalis valsčiaus teritorijos atiteko TSRS.

| Valsčiaus istorija |
| --- |
| ***Metai*** | ***Plotas, km²*** | ***Gyventojų sk.*** | ***Ūkių sk.*** | ***Suskirstymas*** | ***Gyvenvietės*** |
| 1888 |  | 5584 |  |  |  |

Tautinė sudėtis
---------------

1888 m.:

* Baltarusiai – 96,4 %
* Lenkai – 2,7 %
* Žydai – 0,8 %
* Rusai – 0,1 %

Šaltiniai
---------

1. ↑  Postanowienie z 27 lutego (11 marca) 1870, ogłoszone 19 (31) maja 1870 (Dziennik Praw, rok 1870, tom 70, nr 241, str. 93)
2. ↑  Dz. U. z 1929 r. nr 23, poz. 243
3. ↑  Списки населенныхъ мѣстъ Сувалкской губерніи: как матеріалъ для историко-этнографической географіи края. Собралъ Э. А. Вольтеръ. Санктпетербургъ, 1901. (Archive.org nuoroda)
Liber Abaci puslapis (Centrinė Nacionalinė biblioteka, Florencija).
**Liber Abaci** (dar užrašoma **Liber Abbaci**, liet. **Skaičiavimų knyga**) – 1202 m. Fibonačio manuskriptas apie aritmetiką. Ji labiausiai reikšminga tuo, kad atnešė į Europą arabiškus skaitmenis, su kuriais pats Fibonačis susipažino gyvendamas ir mokydamasis Šiaurės Afrikoje.

Prieš tai arabiški skaitmenys buvo minėti dar poroje europietiškų raštų (*Codex Vigilanus*, popiežiaus Silvestro II raštuose), tačiau Liber Abaci labiau akcentavo jų praktinį pranašumą prieš romėniškuosius ir išpopuliarino tarp prekiautojų bei akademikų.

Pirmajame Liber Abaci skyriuje yra pristatomi arabiški skaitmenys (Fibonačio vadinti *Modus Indorum*, indų metodu) bei skaičių konvertavimo tarp skirtingų sistemų metodai. Antrajame skyriuje pateikiami praktiniai patogesnio skaičiavimo arabiškais skaitmenimis pavyzdžiai iš verslo: naudojimas buhalterijoje, matavimai, valiutų keitimas, pelno, palūkanų skaičiavimai. Trečiajame skyriuje aptariami įvairūs teoriniai matematikos uždaviniai: kinų liekanų teorema, tobulieji skaičiai, Merseno skaičiai, aritmetinės progresijos formulė ir kt. Šiame skyriuje taip pat pateikiamas uždavinys su triušių populiacijos augimu, iš kurio kilo Fibonačio skaičius.
Ketvirtajame skyriuje pateikiami apytiksliai iracionalieji skaičiai, kaip kad kvadratinė šaknis iš 2 ir pan.

Liber Abaci padėjo pamatus Europos perėjimui prie arabiškų skaitmenų.

WikisourceWikisource
Puslapis Vikišaltiniuose:
***Liber Abaci***

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* The Fibonacci Quarterly

### Išnašos

1. 1 2  Keith Devlin. „The Man of Numbers: Fibonacci's Arithmetic Revolution". Walker Books, 2012 m. ISBN 978-0802779083.
2. ↑  Carl Boyer. „A History of Mathematics", 1968 m. 280 psl.
| Rondonopolis*Rondonópolis* |
| --- |
|        |
| *Naktinis Rondonopolis* |
|  |
| 

RondonopolisRondonopolis

16°28′0″ p. pl. 54°38′0″ v. ilg.﻿ / ﻿16.46667°š. pl. 54.63333°r. ilg.﻿ / 16.46667; 54.63333﻿ (Rondonopolis)Koordinatės: 16°28′0″ p. pl. 54°38′0″ v. ilg.﻿ / ﻿16.46667°š. pl. 54.63333°r. ilg.﻿ / 16.46667; 54.63333﻿ (Rondonopolis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Vidurio vakarų regionas |
| **Valstija** | Mato Grosas Mato Grosas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1915 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 188 028  |
| **Plotas** | 38,7 km² |
| **Tankumas** (2010) | 4 859 žm./km² |
| **Altitudė** | 227 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Rondonopolis |

**Rondonopolis** (port. *Rondonópolis*) – miestas vidurio Brazilijoje, Mato Grose, 215 km į pietryčius nuo Kujabos, į rytus nuo San Žeronimo kalnagūbrio, prie San Lurenso (Vermeljo) upės (Paragvajaus intakas). Yra oro uostas, plentai į Kampo Grandę, Braziliją, Kujabą. Maisto (žemės ūkio produktų perdirbimo) pramonė. Apylinkėse auginami ryžiai, medvilnė, kukurūzai, soja, veisiami galvijai. Netoliese išgaunami deimantai. Veikia Kujabos, Mato Groso universitetų padaliniai, krašto muziejus, Šv. Kryžiaus katedra.

Istorija
--------

XIX a. pab. į indėnų bororų žemes ėmė keltis aukso ieškotojai. 1902 m. prie Vermeljo upės ėmė kurtis brazilų naujakuriai, o 1915 m. įsteigta Rio Vermeljo gyvenvietė. 1918 m. pervadinta į Rondonopolį brazilų kolonisto Kandido Rondono garbei. 1953 m. tapo atskira savivaldybe. Nuo XX a. vid. pradėjo sparčiai augti apylinkėse įsisavinant vis didesnius žemdirbystės plotus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Rondonopolis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XX (Rėv-Sal). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Bruto biustas
**Liberatoriai** (lot. *liberatores* 'išlaisvintojai') – senovės Romos laikais grupė žmonių, suorganizavusių sąmokslą prieš Gajų Julijų Cezarį jo diktatūros nuvertimo ir Romos Respublikos atkūrimo pretekstu. Šiuo vardu pasivadino jie patys. Liberatoriams vadovavo senatoriai Markas Junijus Brutas ir Gajus Kasijus Longinas, iš viso sąmoksle dalyvavo apie 60 narių.

Liberatoriai nužudė Cezarį 44 m. pr. m. e. Pompėjaus teatre. Vėliau diktatoriaus bendražygis ir padėjėjas Markas Antonijus sudarė su jais taikos susitarimą, tačiau tuoj pat jį sulaužė, iškilminga kalba per Cezario laidotuves pasmerkęs žudikus ir nuteikęs prieš juos publiką. Brutas ir Kasijus, bijodami susidorojimo, išvyko iš Romos į sau pavaldžias provincijas. Antonijui sudarius triumviratą su Oktavianu ir Lepidu, visi Romoje likę liberatoriai buvo įtraukti į proskripcijų sąrašus ir nužudyti. Brutas ir Kasijus mirė Filipų mūšyje Makedonijoje su savo armijomis kaudamiesi prieš Antonijaus ir Oktaviano legionus. Mūšis pasidalijo į du, kur Oktaviano kariuomenė kovėsi prieš Bruto, o Antonijaus – prieš Kasijaus. Gavęs neteisingą pranešimą, kad Brutas pralaimėjo, Kasijus nusižudė. Jo armija prisijungė prie Bruto ir tą dieną mūšis pasibaigė. Po dvidešimties dienų armijoms vėl susikovus, Brutas pralaimėjo ir taip pat nusižudė.

Pasak romėnų istoriko Svetonijaus, nei vienas iš liberatorių nepragyveno po Cezario mirties nei trejų metų, ir visi buvo nužudyti arba nusižudė patys.

Liberatoriams nepriklausė žymus politikas, oratorius ir aršus Cezario priešas Markas Tulijus Ciceronas. Manoma, kad apie sąmokslą jis nieko nežinojo.
| Kaagvasu*Caaguazú* |
| --- |
| *Miesto bažnyčia* |
|  |
| 

KaagvasuKaagvasu

25°28′0″ p. pl. 56°01′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.46667°š. pl. 56.01667°r. ilg.﻿ / 25.46667; 56.01667﻿ (Kaagvasu (miestas))Koordinatės: 25°28′0″ p. pl. 56°01′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.46667°š. pl. 56.01667°r. ilg.﻿ / 25.46667; 56.01667﻿ (Kaagvasu (miestas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Paragvajaus vėliava Paragvajus |
| **Departamentas** | Kaagvasu departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1845 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 102 229  |
| **Altitudė** | 334 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kaagvasu |
|  |
| **Kirčiavimas** | Kaagvasù |

**Kaagvasu** (isp. *Caaguazú*, gvar. *Ka'aguasu*) – miestas Paragvajuje, Kaagvasu departamente, Kaagvasu Kordiljeroje, 46 km į rytus nuo Koronel Ovjedo. Tai didžiausias departamento miestas. Praeina plentas *Ruta 7*. Medienos apdirbimo pramonė.

Istorija
--------

Vietovės pavadinimas gvaranių kalba reiškia „didelis kalnas" arba „didelis miškas" (ka’a „žolė, miškas, kalnas", *guasu* „didelis"). 1845 m. įkurtas sargybinis postas. 1882 m. įsteigta Kaagvasu savivaldybė. XX a. II pusėje, nutiesus kelią *Ruta 7*, pradėtas miškų kirtimas ir medienos apdirbimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ampervalandė** (**Ah**) – elektros krūvio matavimo vienetas. Tai – elektros energijos šaltinio talpos vienetas, teorinis matmuo, leidžiantis sulyginti vienodos įtampos akumuliatorius ar galvaninius elementus. Dažniausiai ši reikšmė matuojama prie idealių iškrovos sąlygų. Kadangi maži šaltiniai, tokie kaip mobiliojo telefono akumuliatorius, turi dažnai net mažiau nei 1 Ah, naudojamas vienetas *mAh* (miliampervalandė). Tačiau talpa rašoma mAh ir ant elementų, kurių talpa didesnė nei 1 Ah. Tai daroma vien tik dėl reklamos, nes dideli skaičiai psichologiškai atrodo geriau.
  
Kiek tikslesnis ir informatyvesnis akumuliatorių žymėjimas yra naudojant vatvalandes, rodantis akumuliatoriaus ar elemento sukauptos energijos kiekį. Tai svarbu pasirenkant nešiojamojo kompiuterio akumuliatorių, nes šiuolaikiniai kompiuteriai gali dirbti ir su skirtingos įtampos akumuliatoriais.  

1Wh = 1V × 1Ah.
  

1 ampervalandė atitinka 3600 kulonų.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kabala*Kabala* |
| --- |
| 

KabalaKabala

9°35′0″ š. pl. 11°33′0″ v. ilg.﻿ / ﻿9.58333°š. pl. 11.55000°r. ilg.﻿ / 9.58333; 11.55000﻿ (Kabala (miestas))Koordinatės: 9°35′0″ š. pl. 11°33′0″ v. ilg.﻿ / ﻿9.58333°š. pl. 11.55000°r. ilg.﻿ / 9.58333; 11.55000﻿ (Kabala (miestas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Siera Leonės vėliava Siera Leonė |
| **Provincija** | Šiaurės provincija |
| **Rajonas** | Koinadugu rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 18 770  |

**Kabala** (angl. *Kabala*) – miestas šiaurės Siera Leonėje; Koinadugu rajono sostinė ir didžiausias miestas. Mieste gyvena 30 108 gyventojai (2008 m.). Didžiausią dalį populiacijos mieste sudaro mandingai ir kurankai. Miestas yra apie 120 km į šiaurės rytus nuo Makenio, vieno svarbiausių miestų šiaurinėje Siera Leonėje, ir apie 300 km į rytus nuo šalies sostinės Fritauno.

Ekonomika
---------

Aplink miestą yra didelės ryžių plantacijos, o derlius čia auginamas visus metus. Miestas taip pat užsiima drabužių prekyba, tačiau dažnai susiduria su elektros tiekimo problemomis. Į miestą važiuoja autobusai iš Makenio miesto, tačiau arčiau Kabalos miesto keliai neasfaltuoti ir itin nepatogūs naudoti.

Kultūra
-------

Vienas iš populiariausių laisvalaikio praleidimo būdų mieste yra kinas, mat čia pastatytas kino teatras. Miesto gyventojai turi tradiciją, kiekvienų Naujųjų metų išvakarėse rinktis į pikniką ant kalvos, esančios miesto vakaruose.

Švietimas
---------

Šiame mieste yra įsikūrusios keletas aukštųjų mokyklų, tarp kurių yra ir nauja islamiškoji Kabalos aukštoji mokykla.

Sportas
-------

Kaip ir visoje šalyje čia populiarus futbolas. Miesto komanda „Bintumani Scorpions" žaidžia Siera Leonės pirmojoje futbolo lygoje, kuri antra pagal pajėgumą šalyje.
**Vanda Zaborskaitė** (1922 m. gruodžio 24 d. Vaškuose, Biržų-Pasvalio apskritis – 2010 m. gruodžio 27 d.; palaidota Antakalnio kapinėse) – Lietuvos literatūrologė, kritikė, eseistė, profesorė.

Biografija
----------

1946 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultete baigė lietuvių filologiją.

Nuo 1950 m. dėstė Lietuvių literatūros katedroje. 1961 m. atleista iš pareigų ir pašalinta iš universiteto, nes jos paskaitos neatitiko marksistinės ideologijos. 1962–1971 m. dirbo Istorijos institute. Nuo 1971 m. Vilniaus pedagoginio instituto profesorė. Prasidėjus Atgimimui, įsitraukė į švietimo reformos darbą, vadovavo LR kultūros ir švietimo ministerijos Ugdymo turinio departamentui.

Kūryba
------

Daugelio kritikos straipsnių, recenzijų, monografijų autorė. Tarp darbų, skirtų literatūros tyrinėjimams, tokios knygos kaip „Eilėraščio menas" (1965), „Šimtas literatūros mįslių" (1966), monografija „Maironis" (1968), „Literatūros mokslo įvadas" (1978). Sudarė antologiją „Poetika ir literatūros estetika", taip pat ne vieną mokomąją knygą, skirtą literatūros studijoms.

V. Zaborskaitės aštuoniasdešimtmečio proga išleista jos knyga „Tarp praeities ir dabarties", kurioje sudėta įvairių rašytojų ir kitų literatūros veikėjų portretai, jos straipsniai ir recenzijos, interviu, Sąjūdžio metų publicistika. Jau po mirties išleista autobiografinė knyga „Autobiografijos bandymas" (2012).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vanda Zaborskaitė (CV)
2. ↑  Biografija

Literatūra
----------

* *Ir aš ją pažinojau…*: atsiminimai apie Vandą Zaborskaitę. Sudarytoja Virgilija Stonytė. Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2016.
| Didžiosios Panemunės dvaras |
| --- |
| Vieta | Didžioji Panemunė, Biržų rajonas |
| Pastatų būklė | sunykęs |

**Didžiosios Panemunės dvaras** – dvaras, esantis Biržų rajone, Pačeriaukštės seniūnijoje. 

Dvaro sodybos fragmentai Nemunėlio upės dešiniajame krante, tarp upės ir kelio iš Pačeriaukštės į Germaniškį. Dvaro dviaukščiai mediniai rūmai, anot vietinių žmonių, panašūs į pilį, sudegė po Antrojo pasaulinio karo. Didžiosios Panemunės dvaro likučiai - privati nuosavybė. Likęs tvartas, užteršti tvenkiniai, didelis rūsys netoli upės, obelų sodo dalis. Visa apaugę medžiais ir krūmais, slėnyje driekiasi Nemunėlio upė.

Istorija
--------

Kipras Bielinis 1992 m. išleistoje knygoje „Dienojant" pateikia tokių žinių apie Didžiosios arba Mūro Panemunės dvarą, jo gyventojams: „Rusijos imperijos laikais, nors buvome Pabiržės valsčiaus žmonės (tą bylodavo oficialieji dokumentai ir raštai), tačiau daugelis šito nežinodavo ir save laikydavo Budbergio valsčiaus žmonėmis. Mūsų valsčius savo būstinę buvo įkūręs barono Budbergio Mūro Panemunės dvare. Dvaras buvo kairiajame Nemunėlio krante, priklausiusiame Kauno gubernijai. Matomai baronas Budbergis savo laiku buvęs įtakingas žmogus, jei sugebėjo mūsų valsčių įkurdinti palei savo dvarą, o žmonės pagal jo pavardę ir valsčių pavadino Budbergio vardu. Matyt, baronui buvo pavesta tvarkyti pobaudžiaviniai dvarų ir ūkininkų santykiai. Todėl jis nepanoro savo raštinę turėti Pabiržės bažnytkaimyje ir trankytis kažin kur. kuomet šimtai žmonių su savo reikalais bei skriaudomis galėjo ateiti pas patį baroną." 

Valsčiaus raštinės buvimas dvare buvo labai naudingas baronui. Ant Budbergiui priklausiusios žemės buvo jo lėšomis pastatyta smuklė, čia pat buvo valsčiaus pradžios mokykla ir krautuvė, gyveno valsčiaus policininkas ir „uradnikas", buvo ir valsčiaus teismas. 

1918 m. susikūrus nepriklausomai Lietuvos valstybei, ėmė kurtis vietinės valdžios įstaigos. 1920 m. Mūro Panemunės dvare veikė valsčiaus savivaldybės įstaiga. 1921 m. buvo nustatinėjama Lietuvos-Latvijos valstybinė siena. Mūro Panemunės dvaras iš pradžių pateko į Latvijos teritoriją, vėliau, kada buvęs Budbergio valsčius 1923 m. irgi atiteko Latvijai, priskirtas prie lietuviškojo Nemunėlio Radviliškio valsčiaus. 

Nepriklausomos Lietuvos laikais dvaras išparceliuotas, nemažą žemės dalį ir dvaro centrą nusipirko Sesickas, prisimenančių atmintyje Didžioji Panemunė yra vis minima kaip „Sesicko dvaras".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ingrida Semaškaitė. „Lietuvos dvarai". Enciklopedinis žinynas. – Vilnius, „Algimantas", 2010. // psl. 1–512
Koordinatės: 55°34′30″š. pl. 24°08′56″r. ilg.﻿ / ﻿55.574992°š. pl. 24.148918°r. ilg.﻿ / 55.574992; 24.148918


| Rodų II dvaras |
| --- |
|  Dvaro svirnas, sovietmečiu buvęs malūnu |
| Vieta | Rodai II, Panevėžio rajonas |
| Įkurtas | XV a. |
| Bajorų giminės | Švoinickiai |
| Parkas | Parko fragmentai |
| Pastatų būklė | Išlikę įvairūs pastatai |

**Rodų II dvaro sodyba** išlikusi Rodų II kaime, Krekenavos sen. Panevėžio rajone, netoli kelio  **195**  Kėdainiai–Krekenava–Panevėžys , pasukus iš jo Rodų tiltu per Upytės upelį.

Rodai – seniai apgyventa vietovė. Šiandien nedidelėje teritorijoje yra dvi – Rodų ir Naujarodžių buvusių dvarų sodybos. Rodų II dvaras taip pavadintas žemėtvarkos specialistų. Dar dvaras vadinamas Švoinickio Rodais. Išlikę dalis dvaro laikotarpio pastatų: kalvė, svirnas, kumetynas, tvartas, koplyčia, gyvenamasis namas.

Istorija
--------

Dvarvietėje esanti Rodų koplyčia
Rodų dvaras minimas nuo XV a. pradžios, tik nėra aišku – Pirmųjų ar Antrųjų Rodų. 1416 m. Krekenavos vietovė priklausė Rodų dvaro savininkams Vizgirdoms. Stanislovas ir Aleksas Vizgirdos buvo pirmosios Krekenavos bažnyčios fundatoriai. Ne kartą Rodai minimi ir XVI šimtmečio dokumentuose. Nėra patikimų duomenų, kam priklausė Rodų dvaras iki XIX a. Iš 1673 m. 1698 m. ir 1787 m. inventorių matyti, jog lažas Rodų dvare nekito – nuo kiemo trys dienos per savaitę: vasarą po du žmones, žiemą – po vieną. Taip galėjo būti dėl to, jog dvaras galėjo priklausyti vienai giminei.

Kilminga Švoinickių giminė žinoma nuo XVI a. o nuo 1604 m. minima Upytės pavieto teismo aktuose. Abejonių nekyla, kad XIX šimtmečio pradžioje Rodai tikrai priklausė Švoinickiams. D. Afanasfevo 1861 m. sudarytame statistiniame leidinyje minimi du Rodų dvarai, pažymėta, kad vienas priklausė Kordzikovskiams, kitas – Švoinickiams. Ten minima, jog 1859 m. Švoinickio dvare veikė spirito varykla, gyveno 76 žmonės.

Rodų dvare gimė, gyveno su pertraukomis ir mirė 1863–1864 m. sukilimo dalyvis Romanas Alekna Švoinickis (1845–1915). Liudomirui Švoinickiui priklausė du Rodų dvarai – *Rody Gornyje* ir *Rody Dainyje*. L. Švoinickis dvarą paveldėjo iš tėvo Kazimiero, kuris buvo vedęs kaimyninio Levaniškio dvaro savininko dukterį.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos dvarai
* Apie Rodų II dvarą Lietuvos dvarų duomenų bazėje Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
* Rodų II dvaras (*miestai.net*)
|  |
| --- |
| The Weeknd |
|  
The Weeknd 2021 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Abel Makkonen Tesfaye |
| Gimė | 1990 m. vasario 16 d. (33 metai)Torontas, Ontarijas, Kanada |
| Žanrai | * Pop
* R&B
* hiphopas
* šokių muzika
* alternatyvusis R&B
* new wave
 |
| Veikla | * Dainininkas
* dainų autorius
* įrašų prodiuseris
* aktorius
* verslininkas
 |
| Instrumentai | * Vokalas
* klavišiniai
 |
| Aktyvumo metai | 2010–dabar |
| Įrašų kompanija | * XO
* Republic
 |
| Svetainė | theweeknd.com |

**Abel Makkonen Tesfaye** (g. 1990 m. vasario 16 d.), geriau žinomas kaip **The Weeknd** – kanadiečių dainininkas, dainų autorius ir įrašų prodiuseris. Savo karjerą atlikėjas pradėjo 2010 m. įkėlęs kelias dainas į YouTube. 2011 m. jis išleido tris dainų rinkinius (*mixtape*), kurie susilaukė kritikų pripažinimo. Sekančiais metais šie rinkiniai buvo perleisti albume „Trilogy". Šiuo metu atlikėjas yra išleidęs tris studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „Starboy", buvo išleistas 2016 m. lapkritį ir pasiekė pirmąją vietą „Billboard 200" tope. 2018 m. atlikėjas išleido savo pirmąjį EP „My Dear Melancholy", trumpojo albumo dėka jis buvo pagirtas kritikų už tai, jog grįžta prie savo senojo skambesio.[reikalingas šaltinis]

Diskografija
------------

### Studijiniai albumai

* *Trilogy* (2012)
* *Kiss Land* (2013)
* *Beauty Behind the Madness* (2015)
* *Starboy* (2016)
* *After Hours* (2020)
* *Dawn FM* (2022)

### Trumpieji albumai (EP)

* *My Dear Melancholy* (2018)
* *After Hour (Remixes)* (2020)
* *The Dawn FM Experience* (2022)

Nuorodos
--------

* Oficialus tinklalapis (anglų k.)
* The Weeknd svetainėje Last.fm