recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
1929 m. pirmas numeris
**„Mūsų girios"** – Lietuvos miškininkystės žurnalas, einantis nuo 1929 m. birželio mėnesio iki dabar (išskyrus 1940-1943 ir 1944-1957 m.). Leistas Kaune, nuo 1957 m. leidžiamas Vilniuje, redakcijos adresas Vytenio g. 50-312 Archyvuota kopija 2016-11-24 iš Wayback Machine projekto.. Virtuali elektroninio paveldo svetainė daugybę jo numerių yra išsaugojusi.

Istorija
--------

1929–1940 m. leido Lietuvos miškininkų sąjunga, 1943–1944 m. – Miškų ūkio generalinė direkcija. Tiražas 3000 egz. 1929–1940 m. išleisti 104 numeriai, 1943–1944 m. – 4 numeriai.

Rašė miškininkystės ir miškų ūkio, gamtosaugos, medžioklės, žuvininkystės, durpininkystės klausimais, pasakojo apie miškininkų gyvenimą. Bendradarbiavo apie 250 specialistų, miškų ūkio darbuotojų, žurnalistų. 

Atnaujinti prieškarinio žurnalo leidimą inicijavo Viktoras Bergas. 1964 m. birželio mėn. „Mūsų girios" pertvarkytos į žurnalą „Mūsų gamta", kuris 1965–1969 m. leido priedą „Girios" (išėjo 108 nr.), nuo 1970 m. leidžiamas savarankišku leidiniu. 1991 m. atkurtas pavadinimas „Mūsų girios". Eina kas mėnesį. Nuo 1957 m. leido Lietuvos TSR miškų ūkio ir miško pramonės ministerija ir Gamtos apsaugos komitetas, nuo 1963 m. Lietuvos gamtos apsaugos draugija ir Lietuvos miško pramonės ir miškų ūkio mokslinė techninė draugija, nuo 1991 m. Miškų ūkio ministerija ir Miškininkų sąjunga, nuo 1998 m. Miškų ir saugomų teritorijų departamentas ir Miškininkų sąjunga, viešoji įstaiga „Mūsų girios". Tiražas 1964 m. – 20 000 egz. 1984 m. – 8000 egz. 1997 m. – 3000 egz. 2008 m. – 2500 egz.

Rašo miškininkystės, miškų ūkio, gamtosaugos, medžioklės klausimais, spausdina straipsnius apie miškininkų gyvenimą.

Bendradarbiai: Viktoras Bergas, Gediminas Petras Isokas, Tadas Ivanauskas, Juozas Rauktys.

Redaktoriai
-----------

* Jonas Kuprionis – 1929–1940 m.
* Jonas Viliušis – 1943–1944 m.
* Algirdas Matulionis – 1957–1959 m.
* Andrius Gudelevičius – 1959–1964 m.
* Rimantas Budrys – 1964–1969 m.
* A. Gudelevičius – 1970–1982 m.
* Algirdas Berželionis – 1983–2005 m.
* Rimondas Vasiliauskas – nuo 2005 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 343 psl.
2. ↑  Juozapas Mažeika. *Mūsų girios*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 623 psl.
3. ↑  Rimondas Vasiliauskas. Aštuoni gyvavimo dešimtmečiai. „Mūsų girios", 2009 m. birželis Nr. 6 Archyvuota kopija 2016-02-11 iš Wayback Machine projekto.
**Sovetskaja Litva** (rus. *Советская Литва*, liet. *Tarybų Lietuva*) – visuomeninis–politinis dienraštis, leistas nuo 1940 m. liepos 10 d. iki 2003 m. rusų kalba Kaune ir Vilniuje.

Istorija
--------

1940–1941 m. ėjo pavadinimu „Truženik" (*Труженик*, Darbininkas) Kaune, 1944–1990 m. – „Sovetskaja Litva" Vilniuje. 1990 m. kovo 15 d. „Sovetskaja Litva" buvo pervadinta į „Echo Litvy" (*Эхо Литвы*, Lietuvos aidas). Nuo 1941 m. birželio 22 d. iki 1944 m. rugsėjo 26 d. laikraštis nebuvo leidžiamas.

1944–1990 m. Lietuvos komunistų partijos CK, LTSR Aukščiausiosios Tarybos ir LTSR Ministrų Tarybos organas, 1990–1992 m. – Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės, 1992–1994 m. – Lietuvos Respublikos Seimo ir Vyriausybės visuomeninis–politinis laikraštis. Tiražas 1981 m. – 79 000 egz. 1993 m. – 26 000 egz. 1997 m. – 12 000 egz.

1989 m. Lietuvos komunistų partijai atsiskyrus nuo TSKP, nuo jos atskilusi Lietuvos komunistų partija (TSKP) kartu su buvusio kolektyvo dalimi leido laikraštį ankstesniu pavadinimu „Советская Литва", kurį spausdino Baltarusijos KP spaustuvė, redaktorė Stanislava Juonienė. Teismui uždraudus naudoti senąjį pavadinimą, kurį laiką ėjo laikraštis kiek pakeistu pavadinimu „Litva Sovetskaja" („Литва Советская").

Bendradarbiai
-------------

Redakcijoje dirbo ar bendradarbiavo Rita Baltušytė, Venantas Butkus, M. Chienas, T. Doval, Antanas Dulinskas, L. Filipavičienė, Isakas Kaplanas, Algirdas Karosas, Virgilijus Mundrys, Petras Šatkus, L. Vaisbergas, Isakas Vistaneckis, B. Zaksas.

Redaktoriai
-----------

* Jonas Šimkus – 1940 m.
* Jevgenijus Vicas – 1940 m.
* Vasilijus Dilmanas – 1940–1941 m.
* Pavelas Gelbakas – 1944–1945 m.
* A. Fedotovas – 1945–1946 m.
* Aleksandras Anuškinas – 1946–1953 m.
* Vasilijus Lucenka – 1954–1955 m.
* Vasilijus Meščeriakovas – 1955–1970 m.
* Vasilijus Jemeljanovas – 1970–2003 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 116 psl.
**Ateneum Wileńskie** (liet. *Vilniaus ateneumas*) – mokslo žurnalas, leistas 1923–1939 m. Vilniuje lenkų kalba.

Istorija
--------

Leido Mokslo bičiulių draugija. Išėjo 14 tomų. Spausdino Luxe spaustuvė Vilniuje.

Tyrinėjo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos istorijos šaltinius (Pskovo metraštis, Lvovo metraštis, Lietuvos metrika, 1588 m. Lietuvos statutas ir kt.) Paskelbė Jono Radvilos laiškus, archyvų dokumentus apie 1794 m. 1831 m. ir 1836 m. sukilimus, 1655 m. Kėdainių sutartį, nagrinėjo Vytauto valdymo laikotarpį (1392–1429 m.) Žygimanto Augusto valdymo epochą, paskelbė straipsnių apie Vilniaus universiteto veiklą, Radvilų giminės istoriją nuo XIII a. spausdino mokslinių darbų recenzijas, informavo apie Mokslo draugijos veiklą.

Bendradarbiavo: Janušas Ivaškevičius, Jonas Jakubovskis, Janas Gerlachas, N. Konečnis, Antonas Prochaska ir kt.

Redaktoriai
-----------

* Kazimiežas Chodinickis – 1923–1928 m.
* Teofilis Modelskis – 1929–1930 m.
* Boleslavas Vilanovskis – 1931–1939 m.
* Stanislavas Zajančkovskis – 1938–1939 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 37 psl.
| **Izolda Poželaitė-Davis** |
| --- |
| Gimė | 1923 m. gegužės 27 d. |
| Mirė | 2013 m. rugpjūčio 19 d. (90 metų) |
| Tėvai | Vladas Požela  Enny Poželienė |
|  |
| Veikla | pedagogė, žurnalistė, Australijos lietuvių bendruomenės veikėja |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1995 m. Australijos ordinas
* 2001 m. birželio 14 d. Gedimino 5 laipsnio ordinas
 |

**Izolda Ira Požėlaitė-Davis** (angl. *Isolda Pozelaitė-Davis*, g. 1923 m. gegužės 27 d. Karaliaučiuje - 2013 m. rugpjūčio 19 d. Sidnėjuje, Australijoje) – lietuvių pedagogė, žurnalistė, Australijos lietuvių bendruomenės veikėja.

Biografija
----------

Tėvai Enny ir Vladas Poželos. Vidurinį išsilavinimą įgijo Kauno mergaičių gimnazijoje ir Berlyne. Nuo 1944 m. Berlyno, Paryžiaus, Freiburgo, Ciuricho, Adelaidės ir Flinderso (Australija) universitetuose studijuota istorija, filosofija, logika, geografija, matematika, fizika, chemija, biologija, prancūzų kalba ir literatūra, vokiečių kalba ir meno istorija.

Dirbo pedagoginį darbą Kaune, Ciuriche, nuo 1949 m. Pietų Australijos mokyklose. Bendradarbiavo Lietuvos, Australijos lietuvių bei Australijos pedagoginėje spaudoje.  Daugelio Pietų Australijos lietuvių organizacijų narė arba vadovė. 1989-1993 m. Australijos lietuvių bendruomenės Švietimo tarybos pirmininkė. Australijos svetimų kalbų egzaminatorė ir egzaminų komiteto narė.

1991 m. Šiaulių Juliaus Janonio gimnazijoje pradėjo organizuoti anglų kalbos rašinio konkursus baigiamųjų klasių moksleiviams. Paskatino panašius konkursus kituose Lietuvos regionuose organizuoti ir kitus Australijos lietuvius. 2003 m. įsteigė Vlado ir Enny Poželų tiksliųjų mokslų, dailės, dramos ir muzikos premijas I–IV klasių gimnazistams. Šiaulių anglų kalbos mokytojų asociacijos, Juliaus Janonio gimnazijos ir kitų Lietuvos mokyklų bei bibliotekų rėmėja.

Nuo 1990 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narė.

Įvertinimas
-----------

* 1984 m. Pasaulio lietuvių bendruomenės krašto valdybos Garbės narė.
* 1995 m. Jungtinės Karalystės karalienės Elžbietos II „Australijos ordinas". Pirmoji kitatautė moteris apdovanota šiuo ordinu.
* 2001 m. birželio 14 d. Gedimino 5 laipsnio ordinas.
* 2001 m. Šiaulių Juliaus Janonio gimnazijos Garbės vardas
* 2005 m. Šiaulių anglų labos centro biblioteka pavadinta Izoldos Poželaitės-Davis vardu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 397 psl.
2. ↑  Izolda Ira Poželaitė-Davis, AM. Šiaulių Juliaus Janonio gimnazija, 2005 m.
| **Augustas Uktveris** |
| --- |
| Gimė | 1956 m. rugpjūčio 4 d. (67 metai)Mataičiai, Klaipėdos rajonas |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Augustas Uktveris** (g. 1956 m. rugpjūčio 4 d. Mataičiuose, Klaipėdos rajonas) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1974 m. baigė Endriejavo vidurinę mokyklą, 1980 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, įgijo ekonomisto-organizatoriaus specialybę.

1980 m. „Valstiečių laikraščio" ekonomikos skyriaus korespondentas. 1983–1990 m. – žurnalo „Švyturys" skyriaus redaktorius. Nuo 1991 m. iki 1993 m. dirbo Lietuvos Respublikos aplinkos apsaugos departamente ir kartu redagavo laikraštį „SOS", nuo 1993 m. – „Žaliasis pasaulis". 1993 m. įsteigė Ekologinio švietimo centrą ir tapo jo vadovu; kartu laikraščio „Žaliasis pasaulis" vyriausias redaktorius. Rašo daugiausia aplinkos apsaugos klausimais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 534 psl.
| **Žakas Aleksandras Makdonaldaspranc. *Étienne Jacques Joseph Alexandre Macdonald*** |
| --- |
|  |
| Žakas Aleksandras Makdonaldas |
| Jacques MacDonald herbas |
| Jacques MacDonald herbas |
|  |
| Gimė | 1765 m. lapkričio 17 d.Sedanas, Ardėnų departamente |
| Mirė | 1840 m. rugsėjo 25 d. (74 metai)Beaulieu-sur-Loire, Luarė departamente |
|  |
| Veikla | Prancūzijos maršalas, Napoleono karų dalyvis |
|  |
|  **Vikiteka** | Jacques MacDonald |

**Žakas Aleksandras Makdonaldas** (pranc. *Étienne Jacques Joseph Alexandre Macdonald*), 1765 m. lapkričio 17 d. – 1840 m. rugsėjo 25 d.) – kunigaikštis, Prancūzijos maršalas (1804 m.), peras, vienas Napoleono I karo vadų, Revoliucijos ir Napoleono karų dalyvis.

Biografija
----------

Gimė 1769 m. balandžio 11 d. Sedane, šiaurės rytų Prancūzijos Ardėnų departamente. Kilo iš XVII a. pabaigoje Jungtinėje Karalystėje nuverstos ir ištremtos Stiuartų dinastijos šalininko šeimos. 1789 m. prasidėjus Prancūzijos revoliucijai, stojo į Prancūzijos kariuomenę. 1798–1799 m. dalyvavo Italijos kampanijoje. 1799 m. birželio 6-8 d. pralaimėjo Tebijos mūšį prieš A. Suvorovo vadovaujamą Rusijos kariuomenę.

Po 1799 m. lapkričio 9 d. vadinamojo Briumero 18 d. perversmo, kurio metu Napoleonas nuvertė Direktoriją ir įkūrė Konsulatą buvo paskirtas vadovauti kariuomenei Šveicarijoje. 1800 m. paskirtas Prancūzijos ambasadoriumi Danijoje. 1805 m. pateko į Napoleono nemalonę, nes palaikė generolą J. V. M. Moreau, kuris buvo kaltintas Napoleono išdavyste. 1809 m. Ž. A. Makdonaldas grįžo į karinę tarnybą. Pasižymėjo Vagramo mūšyje, už kurį buvo paskirtas Prancūzijos maršalu.

1810–1811 m. tarnavo Ispanijoje. 1812 m. Napoleono žygio į Rusiją metu vadovavo Prancūzijos kariuomenei Latvijos teritorijoje. 1813 m. rugpjūčio 26 d. pralaimėjo generolo G. von Blücherio vadovaujamai Prūsijos ir Rusijos jungtinei kariuomenei Katzbacho mūšyje. Neparėmė Napoleono Šimto dienų laikotarpiu. Nuo 1816 m. iki 1830 m. vadovavo karaliaus asmens sargybai. Mirė Beaulieu-sur-Loire.

Šaltiniai
---------

1. ↑   *Jacques-Alexandre MacDonald (Žakas Aleksandras Makdonaldas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 728 psl.


|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RNapoleono maršalai |
| --- |
|  |
|  | 
Augereau • Bernadotas • Berthieras • Besieres • Brune • Davout • Gouvion Saint-Cyr • 
Grouchy • Jourdan • Kellermann • Lannes • Lefebvre • MacDonald • Marmont • Masséna • Moncey • Mortier • Murat • Ney • Oudinot • Pérignon • Poniatovskis • Sérurier • Soult • Suchet • Viktoras |  |

 |
**Augustas Robertas Niemis** (suom. *Aukusti Robert Niemi*, 1869 m. liepos 25 d. Lemu, Suomija – 1931 m. spalio 28 d. Helsinkyje) – suomių ir lietuvių tautosakininkas.

Biografija
----------

Lietuvių mokslo draugijos komitetas. Sėdi, iš kairės: Juozas Kairiūkštis, Antanas Smetona, Augustas Niemi, Jonas Basanavičius, Antanas Vileišis ir Jonas Vileišis. Stovi, iš kairės: Juozas Balčikonis, Zigmas Žemaitis, Mykolas Biržiška ir Jurgis Šlapelis.
Mokėsi Turku licėjuje, 1888–1891 m. Helsinkio universitete studijavo suomių kalbą, filosofiją ir istoriją. 1899 m. jam suteiktas filosofijos daktaro laipsnis.

Nuo 1899 m. dėstė Helsinkio universitete. 1900–1909 m. Suomių literatūros draugijos sekretorius. 1909–1912 m. rinko liaudies dainas Šiaurės Lietuvoje (Vabalninkas, Biržai, Papilys, Kupiškis) ir Dzūkijoje. Užrašė apie 3600 dainų, Vilniuje tvarkė Lietuvių mokslo draugijos archyvą.

Su Adolfu Sabaliausku-Žalia Rūta parengė dainų rinkinius „Dainos ir giesmės šiaur - rytinėje Lietuvoje", kurį 1912 m. išleido Suomių mokslo akademija. Parašė pirmąją lietuvių liaudies dainų rinkimo ir tyrimo istoriją „Lietuvių liaudies dainų tyrinėjimai" (*Tutkimuksia liettualaisten laulujen alalta*, 1913 m. lietuvių kalba – 1932 m.). Paskelbė darbų apie suomių ir lietuvių liaudies dainų ryšius „Latvių ir lietuvių atgarsiai suomių liaudies poezijoje", „Lietuvių ir suomių liaudies dainų ryšiai", „Senojo suomių runų metro kilmė" ir kt. Išleido lietuvių literatūros istoriją (*Liettualainen kirjallisuus*, 1925 m.). Spaudoje rašė Lietuvos istorijos ir kultūros klausimais. Padėjo Adolfui Sabaliauskui versti epą „Kalevala". Lietuvos vyriausybės prašymu 1919 m. parengė Lietuvos švietimo reformos projektą. 1923 m. jam suteiktas Lietuvos universiteto garbės daktaro vardas. 1931 m. įkūrė Suomių – lietuvių draugiją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Niemi Aukusti Robert (Augustas Robertas Niemis)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 389-390 psl.
| **Stanislovas Raila** |
| --- |
| Gimė | 1844 m. birželio 26 d.Plaučiškiai, Rozalimo valsčius, Panevėžio apskritis |
| Mirė | 1918 m. (~74 metai)Balta, Ukraina |
|  |
| Veikla | advokatas, aušrininkas |
|  |
| Alma mater | Peterburgo universitetas |

**Stanislovas Raila** (1844 m. birželio 26 d. Plaučiškiuose, Rozalimo valsčius, Panevėžio apskritis – 1918 m. Baltoje, Ukraina) – Lietuvos advokatas, „Aušros" bendradarbis, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1865 m. baigė Šiaulių berniukų gimnaziją. Baigęs teisės mokslus Peterburgo universitete, dirbo Rusijoje, Belooziorske.

1875 m. grįžo į Lietuvą, buvo vienas pirmųjų lietuvių advokatų Kaune. Dalyvavo slaptuose lietuvių susibūrimuose, rėmė „Aušros" leidimą, joje bendradarbiavo. Straipsniuose kėlė tautinio sąmoningumo ugdymo klausimus. Nuo 1894 m. rašė į laikraščius „Varpas", „Lietuvių laikraštis", „Vilniaus žinios". 1905 m. dalyvavo Didžiajame Vilniaus seime. Vėliau išvyko į Krymą, dirbo tardytoju.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 416 psl.
| **Jan Bogusław Leśnodorskilenk. *Bogusław Leśnodorski*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1914 m. gegužės 27 d.Krokuva |
| Mirė | 1985 m. liepos 1 d. (71 metai)Varšuva |
|  |
| Veikla | Lenkijos istorikas |
|  |
| Alma mater | Jogailos universitetas |

**Janas Boguslavas Lesniodorskis** (lenk. *Jan Bogusław Leśnodorski*, 1914 m. gegužės 27 d. Krokuva – 1985 m. liepos 1 d. Varšuva) – Lenkijos istorikas.

Biografija
----------

1932 m. baigė Krokuvos Jono Sobieskio gimnaziją, 1936 m. baigė Jogailos universiteto teisės fakultetą ir liko dirbti Lenkijos istorijos katedroje. 1938 m. daktaras. 1973 m. Lenkijos mokslų akademijos narys.

1939–1940 m. vokiečių kalintas Zachsenhauzeno ir Dachau koncentracijos stovyklose. Nuo 1950 m. Varšuvos universiteto profesorius. 1953–1975 m. žurnalo „Kwartalnik Historyczny" vyr. redaktorius.

Bogusławo Leśnodorskio, kaip kalinio Dachau nacių koncentracijos stovykloje, registracijos kortelė
Tyrė daugiausia Šviečiamojo amžiaus laikotarpio Lenkijos valstybės, teisės, visuomeninių politinių doktrinų raidą. Išleido istorijos šaltinių.

Bibliografija
-------------

* Ketverių metų seimo kūrinys / *Dzieło Sejmu Czteroletniego*, 1951 m.
* Lenkijos jakobinai / *Polscy jakobini*, 1960 m.
* Lenkijos valstybės ir teisės istorija / *Historia ustroju i prawa polskiego* 2 t. 1964–1966 m. su kitais,
* Švietimo epochos universitetai / *Uniwersyteci w epoce ošwiecenia*, 1973 m.
* Kolontajaus kalvė / *Kuźnica Kołłątajowska*, 1949 m.
* H. Kolontajaus politinių laiškų rinktinė / *Wybor pism politycznych H. Kołłątaja*, 1952 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Boguslavas Lesniodorskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 33 psl.
**Naftos ekvivalentas** – sutartinis energijos vienetas, kuriuo įvairių kuro rūšių suvartojimas prilyginamas žalios naftos kiekiui, kurį sudeginus gaunama tiek pat energijos. Šis dydis išreiškiamas tonomis.

Apibrėžimai
-----------

Kadangi skirtingos naftos rūšys turi nevienodą kaloringumą, naftos ekvivalento dydis yra maždaug 42 GJ. Pagal  Tarptautinės ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos apibrėžimą, viena tona naftos ekvivalento yra lygi 41,868 GJ. Kai kuriose valstybėse (Japonijoje, JAV, Kanadoje) naftos ekvivalentas išreiškiamas bareliais. Skirtingos kuro rūšys turi nevienodą naftos ekvivalentą. 1 toną benzino atitinka 1,05 tonos, 1 m³ dyzelino – 0,98 tonos naftos ekvivalento. Vienos tonos naftos ekvivalentas lietuvių kalba žymimas *tne* (angliškai *toe*).

Lietuvoje
---------

Lietuvoje naftos ekvivalentas naudojamas nuo 2002 m. Jis pakeitė iki tol naudotą anglies ekvivalentą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Venantas Mačiekus. Naftos ekvivalentas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 686 psl.
2. ↑    Glossary of Statistical Terms. Tone of Oil Equivalent
Aukštaičių aukštuma Ignalinos rajone, Aukštaitijos nacionalinis parkas
Lukštyno ežeras - vienas iš daugelio Aukštaitijos aukštumos ežerų
**Aukštaičių aukštuma** – Baltijos aukštumų šiaurinė dalis, Neries, Dauguvos, Šventosios ir Žeimenos tarpupyje.

Geografija
----------

Susideda iš 4 kalvynų:

* Sėlių kalvynas, arba Zarasų aukštuma – didžiausias aukštis 239 m, Pratkūnų kalnas (Mėmiakalnis) į pietus nuo Salako,
* Utenos kalvynas – 245 m, Piliakalnio kalnas (Žiezdrių kalnas) į pietus nuo Tauragnų,
* Molėtų kalvynas – 222 m, Ambraziškių piliakalnis,
* Riešės kalvynas, arba Riešės aukštuma – 205 m, Sudervės kalnas.

**Didžiausi miškų masyvai:**

* Labanoro-Pabradės giria,
* Ažvinčių-Minčios giria,
* Joniškio miškai,
* Giedraičių miškai.

Geologija
---------

Aukštaičių aukštuma susidariusi daugiausia iš paskutinio ledynmečio nuogulų; jų sluoksnio storis 80–150 m. Svėdasų, Kurklių, Širvintų plynaukštėse, susidariusiose iš dugninių morenų, reljefas lygus arba banguotas. Kita aukštumos dalis susidariusi iš ledyno pakraštinių darinių; reljefas kalvotas – daubotas, ežeringas. Aukštumoje gausu gilių ežeringų rinų: Sartai, Tauragnas, Aisetas, Siesartis–Lakajai, Asveja. 

Aukštaičių aukštuma – ežeringiausia Lietuvos dalis: ežerai užima daugiau, kaip 6% jos ploto (Sėlių ir Utenos kalvynuose – iki 10%). Jie sudaro Dysnų-Drūkšių, Sartų-Avilio, Galuonu-Lakajų, Asvejos–Arino ir Sudervės–Vilnojos ežerynus. Aukštumoje yra didžiausias (Drūkšiai), giliausias (Tauragnas) ir ilgiausias (Asveja) Lietuvos ežerai. Gausu pelkių. 

Aukštaičių aukštumos rytuose daugiausia smėlis ir priesmėlis, viduryje ir vakaruose – priesmėlis, priemolis ir molis. Dirvožemiai: balkšvažemiai, išplautžemiai, smėlžemiai, jauražemiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algimantas Česnulevičius. *Aukštaičių aukštuma*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 229 psl.
| **Stasys Barzdukas** |
| --- |
| Gimė | 1906 m. balandžio 23 d.Meškučiai, Marijampolės valsčius |
| Mirė | 1981 m. rugsėjo 13 d. (75 metai)Klyvlendas, Ohajo valstija |
| Vaikai | Arvydas BarzdukasGytis BarzdukasAušra Barzdukaitė-Babickas |
|  |
| Veikla | pedagogas, JAV lietuvių bendruomenės veikėjas, lituanistas |
|  |
| Alma mater | Lietuvos universitetas |

**Stasys Barzdukas** (1906 m. balandžio 23 d. Meškučiai, Marijampolės valsčius – 1981 m. rugsėjo 13 d. Klyvlendas, Ohajo valstija) – Lietuvos pedagogas, JAV lietuvių bendruomenės veikėjas, lituanistas.

Biografija
----------

1929 m. baigė Lietuvos universitetą. nuo 1928 m. mokytojavo Tauragėje, Prienuose, Alytuje. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1945–1949 m. dėstė Eichšteto lietuvių gimnazijoje Bavarijoje. Nuo 1946 m. Švietimo valdybos inspektorius amerikiečių zonoje. Lietuvių mokykloms išleido Lietuvių kalbos gramatiką (1946 m.). 1949 m. persikėlė į JAV. Mokytojavo Klyvlendo lituanistinėje mokykloje, 1950–1951 m. vedėjas. Nemokėdamas anglų kalbos pagal specialybę darbo negavo ir ligi pensijos dirbo staliumi geležinkelio bendrovėje.

1955–1961 m. JAV lietuvių bendruomenės centro valdybos, 1961–1964 m. – tarybos pirmininkas. Įsteigė žurnalą „Pasaulio lietuvis", 1963–1975 m. jį redagavo. 1966 m. suredagavo „Jaunimo metų kalendorių".  1963–1969 Pasaulio lietuvių bendruomenės valdybos vykdomasis vicepirmininkas, 1969–1973 m. pirmininkas, nuo 1973 m. Pasaulio lietuvių bendruomenės garbės pirmininkas. Ateitininkų federacijos narys, Ateitininkų sendraugių sąjungos pirmininkas, Lietuvių kalbos draugijos veikėjas.

Sūnūs Arvydas Barzdukas, Gytis Barzdukas. Dukra Aušra Barzdukaitė-Babickienė.

Bibliografija
-------------

* *Lietuvių kalbos vadovas*, bendraautoriai Pranas Skardžius ir Jonas Martynas Laurinaitis, 1950 m.
* *Lietuvių kalbos žodynas*, redagavo, su A. Klimu, 1974 m.
* *Ateitininkų keliu*, 1977 m.
* *Lietuvis savo tautoje, valstybėje ir bendruomenėje*, 1974 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 58 psl.
2. ↑  *Stasys Barzdukas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 688 psl.
| **Janina Babiliūtė** |
| --- |
| Gimė | 1933 m. gegužės 28 d.Jurbarkas |
| Mirė | 2016 m. liepos 20 d. (83 metai) |
|  |
| Veikla | filologė, radijo žurnalistė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Janina Babiliūtė** (1933 m. gegužės 28 d. Jurbarke – 2016 m. liepos 20 d.) – Lietuvos filologė, radijo žurnalistė.

Biografija
----------

1956 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. 1956–1958 m. dirbo laikraščio „Vakarinės naujienos" redakcijoje. Nuo 1958 m. – Lietuvos radijo darbuotoja: iki 1963 m. literatūrinių laidų redaktorė, vėliau – radijo teatro redaktorė. Rengė radijo laidas apie rašytojus, aktorius, režisierius „Nepamirštami vardai", „Meno pasaulyje", „Teatrinė panorama", „Prie knygų lentynos" ir kt. išvertė scenos veikalų ir radijo pjesių, parengė literatūros kūrinių radijo teatrui, paskelbė periodikoje publikacijų radijo teatro teorijos ir praktikos klausimais. Užfiksavo magnetinėje juostoje daugelio Lietuvos scenos meistrų – aktorių ir režisierių darbus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 47 psl.
| **Stasys Sirutis** |
| --- |
| Gimė | 1911 m. lapkričio 17 d. |
| Mirė | 2004 m. gruodžio 27 d. (93 metai)Bogota |
|  |
| Veikla | diplomatas, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Stasys Sirutis** (1911 m. lapkričio 17 d. Posudonėje, Liudvinavo valsčius, Marijampolės apskritis – 2004 m. gruodžio 27 d. Bogotoje) – Lietuvos diplomatas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

Mokėsi Joniškio vidurinėje ir Kauno aukštesniojoje technikos mokyklose. 1932–1936 m. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakultete.

1930–1935 m. tarnavo Valstybės saugumo departamente, nuo 1936 m. – Užsienio reikalų ministerijoje. 1936–1939 m. dirbo Lietuvos pasiuntinybėje Briuselyje, studijavo žurnalistiką Briuselio žurnalistikos institute. 1954 m. Kolumbijos oficialiai pripažintas Lietuvos garbės konsulu ir juo dirbo iki Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo. Nuo 1992 m. Lietuvos ambasados Venesueloje patarėjas.

Dalyvaudamas Bogotos lietuvių veikloje, leido neperiodinį leidinį „Tėvynės aidai", bendradarbiavo išeivijos spaudoje.

Įvertinimas
-----------

* 1995 m. – Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Stasys Sirutis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 450 psl.
| **Stasys Tamulaitis** |
| --- |
| Gimė | 1909 m. sausio 23 d.Sutkiškiai, Šakių valsčius |
| Mirė | 1982 m. balandžio 16 d. (73 metai)Sent Petersburgas, JAV |
|  |
| Veikla | rašytojas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Stasys Tamulaitis** (1909 m. sausio 23 d. Sutkiškiuose, Šakių valsčius – 1982 m. balandžio 16 d. Sent Petersburge, JAV) – Lietuvos rašytojas, redaktorius.

Biografija
----------

1936 m. baigė Kauno karo mokyklą, 1941 m. – Vilniaus universiteto Humanitarinių mokslų fakultete studijavo literatūrą, filosofiją, lotynų ir graikų kalbas.

Nuo 1937 m. mokytojavo Utenos, Kybartų, Vilkaviškio gimnazijose. 1944 m. išvyko į Vakarus, nuo 1950 m. gyveno JAV, Čikagoje.

Spaudoje bendradarbiavo nuo 1926 m. 1927-1928 m. Marijampolėje redagavo moksleivių ateitininkų laikraštį „Ateities aidai", 1928-1929 m. vienas iš „Šaltinio" redaktorių, 1955 m. – vienas iš JAV lietuvių bendruomenės Kultūros fondo steigėjų, 1955-1957 m. valdybos sekretorius. Spaudoje rašė kultūros, švietimo, meno, literatūros klausimais, spausdino apžvalgas, recenzijas.

Bibliografija
-------------

* *Rudens melodijos*, apsakymų rinkinys, 1938 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 502 psl.
Plieno fazių diagrama
**Austenitas** – anglies kietasis tirpalas *γ* geležyje. Austenito kristalų gardelė kubinė, centruota šonuose. Austenitas – tankiausia plieno struktūra.

Savybės
-------

Anglinio plieno austenite didžiausias ištirpusios anglies kiekis gali būti 2,14% (1147 °C t-roje). Legiruotojo plieno austenite, be anglies, gali būti ištirpę dar ir legiruojančių elementų. Anglinio plieno austenitas žemesnėje kaip 727 °C temperatūroje nestabilus ir pagal izoterminio proceso temperatūrą arba aušinimo greitį gali virsti stabilesnėmis struktūromis: perlitu, sorbitu, trostitu, beinitu. Staigiai aušinamas iki tam tikros temperatūros, beveik visas austenitas (išskyrus liekamąjį austenitą) bedifūziniu būdu virsta martensitu – plienas užsigrūdina. Liekamojo austenito kiekį didina manganas, chromas, nikelis ir kiti legiruojantys elementai. Legiruotojo plieno austenitas gali būti stabilus ir kambario temperatūroje.

Austenitiniai plienai nemagnetiniai, kai kurie atsparūs kaitrai ir korozijai. Manganiniai austenitiniai plienai ypač atsparūs dilimui, kai apkrova smūginė.

Austenitas pavadintas anglų išradėjo, tyrinėjusio geležies-anglies kietuosius tirpalus, V. Robertso Osteno (W. Roberts Austen, 1843–1902 m.) vardu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Austenitas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 250 psl.
Pirmasis žurnalo „Naujoji Romuva" numeris (1931 m.)
**Naujoji Romuva** – *iliustruotas savaitinis kultūros, literatūros, meno žurnalas*, leistas 1931–1940 m. Kaune, 1940 m. Vilniuje ir *mėnesinis iliustruotas kultūros gyvenimo žurnalas*, einantis nuo 1994 m. liepos 7 d. Vilniuje kaip atgaivintas 1931–1940 m. leistas to paties pavadinimo leidinys.

Istorija
--------

Leido ir redagavo Juozas Keliuotis. 1931–1940 m. spausdino M. Adomavičiaus spaustuvė bei „Spindulio" spaustuvė Kaune.

Bendradarbiavo Vytautas Alantas, Vytautas Kazimieras Alseika, Juozas Balčikonis, Vytautas Bičiūnas, Bernardas Brazdžionis, Bronė Buivydaitė, Juozas Eretas, Ernestas Galvanauskas, Juozas Grušas, Liudas Gira, Juozapas Albinas Herbačiauskas, Adomas Jakštas, Fabijonas Kemėšis, Faustas Kirša, Steponas Kolupaila, Antanas Maceina, Juozas Miltinis, Antanas Salys, Balys Sruoga, Paulius Slavėnas, Matas Šalčius, Adolfas Šapoka, Mykolas Vaitkus, Antanas Vienuolis, Juozas Tumas-Vaižgantas ir kt.

1994 m. atkurto žurnalo steigėjai: Jonas Algirdas Antanaitis, Mindaugas Julius Bloznelis, Liudas Dambrauskas, Arvydas Juozaitis, Kazimieras Vasiliauskas. Leidžia „Naujosios Romuvos fondas". Tiražas: 1994 m. – 2000 egz. 1997 m. – 1000 egz. 2010 m. – 800 egz.

Redaktoriai
-----------

* 1931–1940 m. Juozas Keliuotis
* 1994–1995 m. Vaidotas Daunys
* 1995–2000 m. Arvydas Juozaitis
* 2000–2021 m. Andrius Konickis

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 353 psl.

Literatūra
----------

* „Naujosios Romuvos" fotografija: dokumentas, organizacija, žurnalistika (sud. Andrius Vaišnys). – Vilnius: Baltijos kopija, 2008. – 316 p. – ISBN 978-9955-568-67-4

Nuorodos
--------

* Naujoji Romuva, 1931–1940
**Autonominė** (arba **vegetacinė**) **nervų sistema** – periferinės nervų sistemos dalis, sudaryta iš neuronų, įnervuojančių vidaus organus ir veikiančius nepriklausomai nuo valios. Ji reguliuoja tokias organizmo  funkcijas kaip širdies ritmą, virškinimą, kvėpavimo dažnį, šlapinimąsi, vyzdžio reakciją, seksualinį susijaudinimą ir įvairių refleksų veikimą, kaip antai: kosėjimą, čiaudėjimą, tinimą ir vėmimą. Taip pat ji palaiko organizmo nuolatinę reikiamą vidinę pusiausvyrą (kūno temperatūrą, arterinį kraujospūdį, prakaito išskyrimą, medžiagų apykaitos greitį ir pan.).

Šita sistema yra pirminis mechanizmas, kontroliuojantis „kovos arba pabėgimo" (angl. *fight or  flight*) ir „ilsėkis ir virškink" (angl. *rest and digest*) režimus. Taigi vegetacinė nervų sistema padeda organizmui išgyventi įvairiose situacijose ir ramybės, ir ekstremalios grėsmės metu, todėl labai svarbu, kad ji galėtų dirbti normaliai ir harmoningai.

Autonominė nervų sistema smegenyse yra kontroliuojama pagumburio ir sudaryta iš dviejų dalių: simpatinės ir parasimpatinės nervų sistemų. Daugeliu atveju šios dvi dalys yra atsakingos už gana priešingus veiksmus, nes vienai aktyvavus tam tikrą fiziologinį atsaką, kita jį slopina. Iš dalies galima teigti, kad simpatinė nervų sistema yra greitą atsaką generuojanti, o parasimpatinė – slopinančiai veikianti sistema, tačiau tai ne visiškai atitinka tiesą, nes, pavyzdžiui, seksualinio susijaudinimo ir orgazmo metu kartu veikia jos abi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dalia Stabinytė. Autonominė nervų sistema (systema nervosum autonomicum), vegetacinė nervų sistema*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 319 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Autonominė nervų sistema** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

**Nervų sistema**  

Galvos smegenys -
Nugaros smegenys -
Centrinė nervų sistema -
Periferinė nervų sistema -
Somatinė nervų sistema -
Autonominė nervų sistema -
Simpatinė nervų sistema -
Parasimpatinė nervų sistema
| **Chavjeras Peresas de Kueljarasisp. *Javier Perez de Cuellar*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1920 m. sausio 19 d.Lima, Peru |
| Mirė | 2020 m. kovo 4 d. (100 metų)Lima, Peru |
| JTO Generalinis sekretorius |
| Kelintas | 5 |
| Ėjo pareigas | 1982 m. sausio 1 d. – 1991 m. gruodžio 31 d. (9 metai) |
| Ankstesnis | Kurtas Valdheimas |
| Vėlesnis | Butrosas Butrosas Galis |
|  |
| Veikla | politikas, Peru diplomatas. Buvo penktasis Generalinis Jungtinių Tautų sekretorius (nuo 1982 iki 1991 m.), |
|  |
|  **Vikiteka** | Javier Pérez de Cuéllar |

**Chavjeras Peresas de Kueljaras** (isp. *Javier Perez de Cuellar*, 1920 m. sausio 19 d. Limoje, Peru – 2020 m. kovo 4 d. ten pat) – politikas, Peru diplomatas. Buvo penktasis Jungtinių Tautų Generalinis sekretorius (nuo 1982 m. iki 1991 m.).

Biografija
----------

Baigė privačią Limos Šv. Augustino mokyklą bei Peru katalikiškąjį universitetą Limoje. 1940 m. pradėjo dirbti Peru užsienio reikalų ministerijoje, o nuo 1944 m. – Peru diplomatinėje tarnyboje. Dirbo Peru diplomatinėse atstovybėse Jungtinėje Karalystėje, Bolivijoje ir Brazilijoje. 1964 m. paskirtas Peru ambasadoriumi Šveicarijoje. Nuo 1969 iki 1971 m. dirbo Peru ambasadoriumi SSRS ir Lenkijai. Nuo 1971 iki 1975 m. buvo Peru nuolatiniu atstovu Jungtinėse Tautose. Nuo 1973  iki 1974 m. atstovavo Peru Jungtinių Tautų Saugumo Taryboje, kai šalis buvo išrinkta nenuolatine Saugumo Tarybos nare. Nuo 1977  iki 1979 m. paskirtas Peru ambasadoriumi Venesueloje.

1979 m. vasario 27 d. paskirtas Jungtinių Tautų Generalinio sekretoriaus pavaduotoju politiniams klausimams. 1981 m. gruodį išrinktas penktuoju Jungtinių Tautų Generaliniu sekretoriumi, pakeitęs šiose pareigose Austrijos atstovą K. Valdheimą. Ch. P. de Kueljaras – pirmasis JT Generalinis Sekretorius iš Lotynų Amerikos. Aktyviai tarpininkavo taikos derybose tarp Argentinos ir Jungtinės Karalystės po Folklando karo. 1986 m. spalį išrinktas antrajai Jungtinių Tautų Generalinio sekretoriaus kadencijai. 1995 m. dalyvavo Peru prezidento rinkimuose, kuriuose pralaimėjo A. Fudžimoriui. Nuo 2000 iki 2001 m. – Peru ministras pirmininkas ir užsienio reikalų ministras. Nuo 2002 iki 2004 m. tarptautinės organizacijos *Lotynų sąjunga* Kongreso pirmininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   *Perez de Cuellar Javier (Chavjeras Peresas de Kueljaras))*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVII (On-Peri). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010. 778 psl.

Nuorodos
--------

* Chavjero Pereso de Kueljaro biografija
| **Jella Lepmanvok. *Jella Lepman*** |
| --- |
| Gimė | 1891 m. gegužės 15 d.Štutgartas |
| Mirė | 1970 m. spalio 4 d. (79 metai)Ciurichas |
|  |
| Veikla | Vokietijos vaikų rašytoja |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1956 m. – Hanso Kristiano Anderseno medalis |

**Jela Lepman** (vok. *Jella Lepman*, 1891 m. gegužės 15 d. Štutgartas – 1970 m. spalio 4 d. Ciurichas) – Vokietijos vaikų rašytoja.

Biografija
----------

Mokėsi Šveicarijoje. 1908 m. Štutgarte įkūrė skaityklą emigrantų darbininkų vaikams. Po Pirmojo pasaulinio karo Štutgarte bendradarbiavo laikraštyje „Neuen Tageblat". 1936 m. emigravo, gyveno Italijoje, Londone. 1941 m. parengė ir išleido vokiečių kalbos žodyną anglų mokykloms. 1945 m. grįžo į Vokietiją. Miunchene 1948 m. surengė pirmąją vaikų knygų parodą, 1949 m. įkūrė Tarptautinę jaunimo biblioteką, 1949–1957 m. jos direktorė. 1953 m. inicijavo IBBY, 1956 m. Anderseno premijos, 1962 m. vaikų literatūros tarptautinio žurnalo „Bookbird", 1966 m. Tarptautinės vaikų knygos dienos, (pradėta švęsti 1967 m.) steigimą.

Bibliografija
-------------

* Pramiegotas sekmadienis / *Die verschlafene Sonntag*, 1928 m.
* Katė su akiniais. Gražiausios vakaro pasakos / *Die Katze mit der Brille. Die schonsten Gutnachtgeschichten*, 1959 m.
* Vaikai mato mūsų pasaulį / *Kinder sehen unsere Welt*, Berlin, Frankfurt/M. Wien, Ullstein, 1971 m. ISBN 3-550-07766-1

Įvertinimas
-----------

* 1956 m. – Hanso Kristiano Anderseno medalis

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jela Lepman*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 24 psl.
| **Stepas Povilavičius-Vykintas** |
| --- |
| Gimė | 1905 m. lapkričio 23 d.Šikšniai, Rokiškio apskritis |
| Mirė | 1978 m. rugsėjo 3 d. (72 metai)Tabor Farma, Mičigano valstija |
|  |
| Veikla | pedagogas, žurnalistas, redaktorius, politikas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Stepas Povilavičius-Vykintas** (1905 m. lapkričio 23 d. Šikšniai, Rokiškio apskritis – 1978 m. rugsėjo 3 d. Tabor Farm, Mičigano valstija) – Lietuvos pedagogas, žurnalistas, redaktorius, politikas.

Biografija
----------

1942 m. baigė Vilniaus universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą.

1925–1926 m. mokytojavo Šakių „Žiburio" gimnazijoje, 1927–1928 m. – Alytaus gimnazijoje. 1933 m. laikraščių „Mūsų balsas", „Mūsų kraštas" ir „Biržų žinios" vyriausias redaktorius, 1932–1938 m. – laikraščio „Lietuvos aidas" literatūros skyriaus redaktorius, 1938–1939 m. – „Lietuvos aido" ir kitų laikraščių korespondentas Paryžiuje. 1940 m. – „Tėvų žemės" redaktorius Vilniuje.

Nacių okupuotoje Lietuvoje
--------------------------

1941 m. – antisemitinio Vilniaus dienraščio „Naujoji Lietuva" vyriausias redaktorius.  Lietuvių nacionalistų partijos narys. 1941 m. liepos 23-24 d. partija su SS pagalba organizavo pučą prieš  Lietuvos laikinąją vyriausybę. Liepos 24 d. Stepas Vykintas su keliais kitais partijos nariais atvyko į  Lietuvių aktyvistų fronto „Į laisvę" redakciją ir įsakė „Žaibo" spaustuvės darbuotojams rinkti jų parengtą medžiagą naujam dienraščiui. Tačiau vokiečių cenzorius paskambinęs į redakciją pareikalavo kalbėtis su Jonu Virbicku, o ne Stepu Vykintu, ir piktinosi, kad būsimo „Į laisvę" numerio medžiaga dar nepateikta. Matyt, cenzoriai nebuvo informuoti apie nacionalistų bandymą perimti Kauno dienraštį. Senasis redakcijos kolektyvas išlaikė laikraštį savo rankose, tačiau turėjo priimti į redakciją  Juozą Žlabį, kuris nuolat pranešinėjo partijai, kas dėjosi redakcijoje.

1941–1943 m. – Švietimo valdybos meno departamento direktorius, 1944 m. – „Naujoji Lietuva" literatūros skyriaus redaktorius.

Išeivijoje
----------

1944 m. pasitraukė iš Lietuvos. 1945–1946 m. dirbo VLIK’e, 1946 m. drauge su kitais įsteigė dienraštį „Mintis", jo vyriausias redaktorius. 1946–1950 m. Memingene leido ir redagavo „Laisvąją Lietuvą". Nuo 1957 m. lietuvių kalbos ir literatūros mokytojas Vasario 16-osios gimnazijoje.

 Voldemarininkų įkurtam Lietuvių atgimimo sąjūdžiui atstovavo 1954 m. liberalų internacionale. 

Bendradarbiavo leidiniuose „Laisvė", „Krašto balsas", „Lietuva", „Akademikas", „Trimitas", „Mokslo dienos", „Mūsų Vilnius", „Tautos kelias", „Vairas", „Naujas žygis", „Tautos mokykla", „Europos lietuvis" ir kt. Rašė kultūros, mokslo, literatūros, švietimo klausimais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Tarptautinė konferencija "SSRS ir Vokietijos karo pradžia Baltijos šalyse 1941 metais" 2011 m. birželio 30 d." (PDF). Nuoroda tikrinta 2012 m. spalio 8 d..
2. ↑  „Stasys Yla. Lietuviškasis nacionalizmas liberalizmo ženkle.". Nuoroda tikrinta 2012 m. spalio 8 d..
3. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 558 psl.
| **Jonas Graičiūnas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1903 m. birželio 10 d.Tbilisis |
| Mirė | 1994 m. rugpjūčio 1 d. (91 metai)Vilnius |
| Tėvai | Vytautas GraičiūnasOna Žekonytė |
|  |
| Veikla | poetas, redaktorius, vertėjas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Jonas Graičiūnas** (1903 m. birželio 10 d. Tbilisis – 1994 m. rugpjūčio 1 d. Vilnius, palaidotas Ramygaloje) – lietuvių poetas, redaktorius, vertėjas.

Biografija
----------

Gimė Tbilisyje (Gruzija), kur jo tėvas, dragūnų pulko vyr. puskarininkis Vytautas Graičiūnas atliko karinę tarnybą. 1906 m. tėvas metė tarnybą ir šeima grįžo į Lietuvą. Vaikystė prabėgo Griauželiškių kaime (Kupiškio valsčius), kur buvo poeto senelių sodyba. 1917–1920 m. mokėsi Kupiškio progimnazijoje, 1925 m. baigė Panevėžio gimnaziją, dalyvavo „Meno kuopos" veikloje. 1932 m. baigė Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą, kur studijavo lietuvių ir rusų kalbas.

1927–1932 m. Pilviškių progimnazijos mokytojas, 1932–1936 m. Kelmės progimnazijos direktorius. 1936–1938 m. Eltos redaktorius ir referentas, 1939–1941 m. Valstybės radiofono redaktorius, Kauno radijo komiteto direktorius. Bendradarbiavo leidiniuose „Šviesos keliai", „Iliustruotoji Lietuva". 1944–1945 m. dėstė lietuvių ir rusų kalbą Ramygalos gimnazijoje. Nuo 1947 m. neetatinis grožinės literatūros vertėjas. 1949–1957 m. buvo ištremtas prie Baikalo (Irkutsko sritis, Rusija).

Pirmieji eilėraščiai rašyti kupiškėnų tarme. Nuo 1924 m. savo eiles spausdino periodiniuose leidiniuose „Naujienos", „Trimitas", „Lietuvos aidas". Per karo ir tremties metus nemaža dalis kūrybos žuvo. Išvertė A. Puškino, M. Lermontovo, A. Gribojedovo, J. Trifonovo kūrinių, Š. Rustavelio poemą „Karžygys tigro kailiu". 

Jo vardu pavadinta Kelmės Jono Graičiūno gimnazija.

Bibliografija
-------------

* *Karo stovis (dūšioj)*, eilėraščiai, 1928 m.
* *Akių ganyklose*, eilėraščiai, 1930 m.
* *Pirmoji rinktinė*, eilėraščiai, 1936 m.
* *Ižas Nemune*, eilėraščiai, 1938 m.
* *Pėdų estampai*, eilėraščiai, 1966 m.
* *Saulėlydžio freskos*, eilėraščiai, 1973 m.
* *Vilniaus kontraforsai*, eilėraščiai, 1976 m.
* *Prie Hipokrenės versmės*, rinktinė, 1978 m.
* *Po žaibo sparnu*, rinktinė, 1983 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 153 psl.
|  |
| --- |
| „Someone Saved My Life Tonight" |
|  |
| Elton John singlas |
| iš albumo *Captain Fantastic and the Brown Dirt Cowboy* |
| Išleistas | 1975 m. birželio 23 d. |
| Įrašytas | 1974 m. rugpjūtį |
| Žanras | rokas |
| Trukmė | 6:45 |
| Autorius | Elton John, Bernie Taupin |
| Prodiuseris | Gus Dudgeon |

**„Someone Saved My Life Tonight"** – daina, kurią parašė Elton John ir jo dainų tekstų autorius Bernie Taupin. Ji buvo išleista ant 1975 m. albumo „Captain Fantastic and the Brown Dirt Cowboy". 1975 m. birželio 23 d. buvo išleista kaip singlas – vienintelis singlas iš albumo.

Reikšmė
-------

Kaip ir visos albume esančios dainos, ši taipogi yra autobiografinė. Joje nupasakojama, kaip kartą Eltonas bandė nusižudyti. Tai buvo 1968 m. dar prieš Eltonui ir Bernie tampant įžymiems. Eltonas buvo susižadėjęs su tuometine savo mergina Linda Woodrow. Jie trys gyveno viename bute Londone. Iš tikrųjų Eltonas nejautė nuoširdžios meilės savo merginai, todėl jautėsi tarsi įkalintas jų santykiuose. Kadangi visa tai jam atrodė beviltiška, Eltonas nusprendė pakelti prieš save ranką paleisdamas dujas savo namuose šitaip nesėkmingai bandydamas apsinuodyti. Jis bandė guostis dėl savo problemų draugams, ypač Long John Baldry, kuris patarė Eltonui nutraukti visus vedybinius planus, jeigu nori išsaugoti savo muzikinę karjerą. Kitą dieną autobusiuku pas Eltoną atvyko jo tėvai, kurie šį pasiėmė, kad parvežtų namo. Parodydamas pagarbą Long John Baldry, Bernie jį pamini dainos žodžiuose, kur jis įvardijamas "Sugar Bear".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Buckley, David (2007). *Elton: The Biography*. Chicago: Chicago Review Press. p. 57.
2. ↑  "Islington, Elton John and Long John Baldry". *Another Nickel in the Machine*.
3. ↑  Mike DeGagne. "Someone Saved My Life Tonight - Elton John | Song Info" allmusic.com
| **Intaračastaj. สมเด็จพระรามราชา** |
| --- |
| TailandasTailandasTailandasTailandasAjutajos karalius |
| Sufanapumų dinastija |
| Visas vardas | Somdet Phra Intha Racha |
| Gimė | 1359 m. |
| Mirė | 1424 m. |
| Tėvas | Ramesuanas |
| Valdė | 1409-1424 m. |
| Pirmtakas | Rama Ratčatiratas |
| Įpėdinis | Boromaračatiratas II |

**Intaračas** (taj. ราชวงศ์สุพรรณภูมิ g. 1359 m. – m. 1424 m.) – Sufanapumų dinastijos Ajutajos karalystės karalius, karaliaus Boromaračatirato I jauniausiojo brolio sūnus.

1408 m. Ajutajos karalius Rama Ratčatiratas susipyko su savo pagrindiniu ministru Čaosenabodžiu (Chao Senabodi) ir įsakė jį areštuoti. Ministrui pavyko pabėgti į Sufanburį, ten jis paprašė miesto gubernatoriaus, princo Nakonino pagalbos. Princas su armija 1409 m. įžygiavo į Ajutają, suėmė karalių Rama Ratčatiratą ir privertė jį atsisakyti sosto. Princas Nakoninas pasiskelbė save karaliumi ir pasivadino Intaraču. Ministrui Čaosenabodžiui buvo suteikta daug titulų ir privilegijų bei Intaračo dukra atiduota į žmonas.

Dar valdydamas Sufanburį, Intaračas lankėsi Kinijoje ir savo valdymo metu palaikė draugiškus santykius su trečiuoju Mingų dinastijos imperatoriumi Jonglo. Intaračo valdymo metais keli pasiuntiniai buvo pasiusti į Kiniją ir keletas kinų pasiuntinių aplankė Ajatują.

1424 m. karalius Intaračas mirė palikęs trys sūnus, kurie buvo vadinami princasis: Pirmasis (Primus), Antrasis (Secundus) ir Trečiasis (Tertius). Du vyriausieji sūnus pradėjo kovą dėl sosto. Jie su savo šalininkais susitiko ant Ajutajos tilto (Saphan Pa Than), netoli miesto vartų. Abu princai ant dramblių pradėjo mūšį ir rezultate buvo numesti nuo dramblių ir žuvo. Sostą paveldėjo jauniausias Intaračo sūnus pasivadinęs Boromaračatiratu II.

Išnašos
-------

1. ↑  Ajutajos karalystės įvykiai
2. ↑  W A R Wood, A History of Siam. Fisher Unwin Ltd London, 1924 m. 78-80 psl.


|  |
| --- |
| Intaračas **Sufanapumų dinastija****Gimė:** 1359 m.  **Mirė:** 1424 m.  |
| Karališkieji titulai |
| Prieš tai:**Rama Ratčatiratas** | **Ajutajos karalius**1409-1424 m. | Po to:**Boromaračatiratas II** |

Nuorodos
--------

* Karalius Intaračas Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto. rus.
* Ajutajos karalystės istorija Archyvuota kopija 2010-09-26 iš Wayback Machine projekto. rus.
*Šis straipsnis apie muziejų Trabzone.  Apie cerkvę Kijeve skaitykite straipsnyje Sofijos soboras (Kijevas).  Apie mečetę Stambule skaitykite straipsnyje Sofijos soboras.* 
Sofijos soboras, Trabzonas
**Sofijos soboras** (gr. Αγία Σοφία − *Hagia Sophia*, turk. *Ayasofya*) − Bizantijos laikais Šv. Sofijos soboras, vėliau − mečetė, o dabar − muziejus Trabzone, Turkija. XIII a. Sofijos soboras yra 3 km į vakarus nuo Trabzono pilies liekanų, ant Juodosios jūros kranto. 

Sofijos soboras buvo pastatytas Trapezundo imperijos imperatoriaus Manuilo I apie 1250 m. – 1260 m. 

1461 m. spalio 26 d. Trabzoną užkariavus osmanų sultonui Mehmedui II, soboras buvo perdarytas į mečetę.

Pirmojo pasaulinio karo metu, Trabzoną užėmus rusų armijai, soboras buvo naudojamas kaip ligoninė ir sandėlis. Po karo vėl buvo naudojamas kaip mečetė. 1958 m. Edinburgo universiteto pastangomis, Sofijos soboras buvo restauruotas ir 1964 m. jame įrengtas muziejus.

Sofijos soboras – svarbus Bizantijos architektūros paminklas su charakteringu centriniu kupolu ir keturiomis kolonų arkomis, kurios laiko kupolą ir perdangą. Soboras buvo pastatytas pagal Konstantinopolio Sofijos soborą, tik mažesnis. Trabzono soboras yra kryžiaus formos: 22 m ilgio, 11,6 m pločio ir 11,6 m aukščio. Vidaus ir išorės sienas puošia XIII a. pabaigos freskos, kuriose pavaizduotos Naujojo Testamento scenos. Soboro grindis puošia įvairiaspalvė marmurinė mozaika.

24 m į vakarus nuo soboro yra 1427 m. pastatytas 40 m aukščio varpinės bokštas.

Galerija
--------

* Bendras vaizdas
* Interjeras
* Freskos
* Varpinės bokštas
* Centrinio kupolo freskos
* Grindų mozaika
* 
* Išorės sienos akmens puošyba
* Vaizdas iš kiemo
* Išorinių sienų freskos

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sofijos soboras (Trabzonas)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Trabzono Sofijos soboras Archyvuota kopija 2006-11-01 iš Wayback Machine projekto.
* Kitos Turkijos bažnyčios paverstos mečetėmis Archyvuota kopija 2007-04-03 iš Wayback Machine projekto.

Koordinatės: 41°0′11.17″ š. pl. 39°41′45.97″ r. ilg.﻿ / ﻿41.0031028°š. pl. 39.6961028°r. ilg.﻿ / 41.0031028; 39.6961028
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| KK146 |
| --- |
| **Raseiniai-Šilinė** |
|  |
|  |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 34,98 km |
| Pradžia | Raseiniai |
| Pabaiga | Šilinė |
| Apskritys | Kauno, Tauragės |
|  |
| Trasa ties Kalnujais |

**KK146** – krašto kelias, jungiantis Raseinius ir Šilinę. Kelio ilgis – 34,98 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių" nėra.

Maršrutas
---------

Kelias prasideda Raseiniuose, Jurbarko gatvėje, trišalėje sankryžoje su Vilniaus gatve ( **196**  Ariogala–Raseiniai–Kryžkalnis ). Eina per Raseinių ir Jurbarko rajonus. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Kalnujai, Šimkaičiai, Pauliai, Švendriškiai. Baigiasi Šilinės kaime, kai įsilieja į  **141**  Kaunas–Jurbarkas–Šilutė–Klaipėda  krašto kelią. 5 km piečiau Raseinių kelią viaduku kerta automagistralė  **A1**  Vilnius–Kaunas–Klaipėda , prie Dobrasčio kaimo kelias kerta – Šaltuoną, Paalsio antrajame kaime – Vidaują, Pauliuose – Mituvą.

v • a • r **Lietuvos Respublikos krašto keliai** 

101 - 102 - 103 - 104 - 105 - 106 - 107 - 108 - 109 - 110 - 111 - 112 - 113 - 114 - 115 - 116 - 117 - 118 - 119 - 120 - 121 - 122 - 123 - 124 - 125 - 126 - 127 - 128 - 129 - 130 - 131 - 132 - 133 - 134 - 135 - 136 - 137 - 138 - 139 - 140 -141 - 142 - 143 - 144 - 145 - 146 - 147 - 148 - 149 - 150 - 151 - 152 - 153- 154 - 155 - 156 - 157 - 158 - 159 - 160 - 161 - 162 - 163 - 164 - 165 - 166 - 167 - 168 - 169 - 170 - 171 - 172 - 173 - 174 - 175 - 176 - 177 - 178 - 179 - 180 - 181 - 182 - 183 - 184 - 185 - 186 - 187 - 188 - 189 - 190 - 191 - 192 - 193 - 194 -195 - 196 - 197 - 198 - 199 -
200 - 201 - 202 - 203 - 204 - 205 - 206 - 207 - 208 - 209 - 210 - 211 - 212 - 213 - 214 - 215 - 216 - 217 - 218 - 219 - 220 - 221 - 222 - 223 - 224 - 225 - 226 - 227 - 228 - 229 - 230 - 231 - 232