recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| GiumriԳյումրի |
| --- |
|        |
| *Šv. Išganytojo cerkvė iki 1988 m. žemės drebėjimo* |
|  |
| 

GiumriGiumri

40°47′0″ š. pl. 43°51′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.78333°š. pl. 43.85000°r. ilg.﻿ / 40.78333; 43.85000﻿ (Giumri)Koordinatės: 40°47′0″ š. pl. 43°51′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.78333°š. pl. 43.85000°r. ilg.﻿ / 40.78333; 43.85000﻿ (Giumri) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4)------ vasaros: (UTC+5) |
|  |
| **Valstybė** | Armėnijos vėliava Armėnija |
| **Sritis** | Širako sritis |
|  |
| ' | Samvel Balasanyan |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 113 525  |
| **Plotas** | 54 km² |
| **Tankumas** (2019) | 2 102 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Giumri |
|  |
| **Kirčiavimas** | Giumrì |

**Giumri** (arm. Գյումրի) – miestas Širako srityje, Armėnijos šiaurės vakaruose, netoli sienos su Turkija. Nuo Jerevano nutolęs 120 km. Antrasis pagal dydį šalies miestas, srities centras. Svarbus transporto centras, geležinkelio mazgas, automobilių kelias, jungiantis Jerevaną su Batumiu, oro uostas. Išvystyta lengvoji, mašinų, maisto pramonė, išplėtoti keramikos, vario dirbinių amatai. Yra pedagogikos institutas, du teatrai, kraštotyros muziejus, paveikslų galerija, istorinis-architektūrinis draustinis. Kontinentinis klimatas. Giumri veikia didelė Rusijos karo bazė, apginkluota zenitiniais raketiniais kompleksais S-300 ir reaktyviniais naikintuvais MiG-29.

Mieste stovi paminklai žymiam armėnų kilmės prancūzų dainininkui Š. Aznavurui (g. 1924 m.) ir tarybiniam aktoriui F. Mkrtčianui (1930–1993).

Istorija
--------

Gyvenvietė dabartinio miesto teritorijoje buvo jau V a. pr. m. e. Tuomet vadinta *Kumairi*. Po 1804–1813 m. vykusio Rusijos ir Persijos karo, atiteko Rusijai, kuri 1837 m. pastatė tvirtovę, o 1840 m. miestą pervadino *Aleksandropoliu*. 1899 m. per miestą nutiestas geležinkelis, kuris paskatino pramonės ir amatų augimą. Nuo 1924 m. iki 1991 m. vadintas *Leninakanu*. Miestas smarkiai nukentėjo per katastrofišką Spitako žemės drebėjimą 1988 m. gruodį.

Sportas
-------

Giumri laikomas svarbiu Armėnijos sporto centru. Mieste išugdytas Europos šuolių į tolį čempionas ir rekordininkas R. Emijanas, daugkartinis pasaulio čempionas sunkumų kilnojime J. Vardanianas, graikų romėnų imtynių pasaulio čempionas A. Abrachamianas.

### Futbolas

* FA Širak Gyumri
* FA Širak-2 Gyumri
* Yra ir futsalo komandos.

Šaltiniai
---------

1. Cities of Armenia, pop-stat.mashke.org
2. ↑  Cities of Armenia, pop-stat.mashke.org
3. Cities of Armenia, pop-stat.mashke.org
4. ↑  Cities of Armenia, pop-stat.mashke.org
5. ↑  *Giumri*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 713 psl.
| **Carl Knauf** |
| --- |
| Gimė | 1893 m.Bad Godesbergas, Vokietijos imperija |
| Mirė | 1944 m. balandžio 1 d. (~51 metai)Nida, Trečiasis Reichas |
| Palaidotas (-a) | Nidos etnografinės kapinės |
| Sutuoktinis (-ė) | Friedel Riefenstahl |
|  |
| Veikla | Dailininkas. |

**Karlas Knaufas** (1893 m. Bad Godesberge, Vokietijos imperija - 1944 m. balandžio 1 d. Nidoje, Trečiasis Reichas) – vokiečių dailininkas, vėlyvojo impresionizmo srovės atstovas.

Biografija
----------

Gimė 1893 m. Bad Godesberge, studijavo Diuseldorfo dailės akademijoje. 1921 m. Karaliaučiuje pristatė pirmąją, o 1932 m. Klaipėdoje surengė di­džiau­sią sa­vo per­so­na­li­nę par­odą. Dailininko paveiksluose dominavo Kuršių nerijos kraštovaizdis, jį ypač ža­vė­jo ma­rio­se plau­kio­jan­tys ku­rė­nai. Itin populiarus yra Karlo Knaufo tapytas vadinamasis „itališkas vaizdas" – žvilgsnis nuo Uošvės kalno į Purvynės žvejų namelius ir įlanką su žvejų laivais. 

Nuo 1931 m. iki savo mirties gyveno Nidos priemiestyje Skruzdynėje, ant Uošvės kalno. Jo namą suprojektavo architektas Herbertas Reissmannas, o pats menininkas įdėjo daug pastangų dailindamas pastato išorę ir vidų. Buvo nudažytas tradicinėmis žvejo namo spalvomis – sienos rudos, langų apvadai, sandrikai, vėjalentės ir lėkiai – mėlyni ir balti. Stogas dengtas tamsiai raudonos spalvos čerpėmis. 

Priklausė Nidos dailininkų kolonijai, buvo vedęs Friedel Riefenstahl iš Dancigo. Dėl silpnos sveikatos Skruzdynėje gyvendavo tik vasaromis, o žiemomis keliaudavo po pietinę Europą. Po staigios mirties buvo palaidotas Nidos žvejų kapinaitėse, tiksli kapo vieta nėra žinoma. Šiandieną Karlą Knaufą primena kapinėse pastatytas kryžius.

Darbai saugomi Rytų Prūsijos muziejuje Liuneburge bei privačiose kolekcijose.

* K. Knaufo namas Nidoje Skruzdynės g. 15K. Knaufo namas Nidoje Skruzdynės g. 15
* Vaizdas nuo Uošvės kalno į Purvynės kaimąVaizdas nuo Uošvės kalno į Purvynės kaimą
* Dailininko namo Nidoje interjerasDailininko namo Nidoje interjeras

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Carl Knauf** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kristina Jokubavičienė. *Carlas Knaufas: „Turiu silpnybę tapyti kopas ir kurėnus..."*[neveikianti nuoroda]

Literatūra
----------

* Bernd Schimpke. *Niddden, Landschaft der Sehnsucht* – Hamburg: Schimpke Kunstverlag, 2012 ISBN 978-3-9815135-0-9

Nuorodos
--------

* Nidos dailininkų kolonijos tinklalapis (vok.);
* Primena kraštiečius dailininkus Archyvuota kopija 2013-10-21 iš Wayback Machine projekto.;
* Nidos dailininkų kolonijos darbų katalogas;
* Pirmieji spalvoti Nidos vaizdai[neveikianti nuoroda].
* K. Knaufo namas kultūros paveldo registre.
| **Aldona Kvedarienė** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. gruodžio 7 d. (67 metai)Baraučizna, Deltuvos apylinkė, Ukmergės rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Valdas Kvedaras |
|  |
| Veikla | žurnalistė, redaktorė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1995 m. Vito Lingio premija |

**Aldona Kvedarienė-Matulevičiūtė** (g. 1955 m. gruodžio 7 d. Baraučizna, Deltuvos apylinkė, Ukmergės rajonas) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė.

Biografija
----------

1974 m. baigė Deltuvos vidurinę mokyklą, 1979 m. – Vilniaus universitete žurnalistikos specialybę.

1979–1981 m. savaitraščio „Gimtasis kraštas" skyriaus vedėja, 1986–1991 m. dienraščio „Komjaunimo tiesa" bei „Lietuvos rytas" skyriaus vedėja. Nuo 1991 m. dienraščio „Respublika" redakcijos skyriaus redaktorė, specialioji korespondentė, apžvalgininkė. Rašė kaimo, valdžios korupcijos temomis.

Įvertinimas
-----------

* 1995 m. Vito Lingio premija.
* 1996 m. Demokratinės spaudos fondo konkurso „Spauda stabdo korupciją" laureatė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 255 psl.
Koordinatės: 56°02′43″š. pl. 24°44′35″r. ilg.﻿ / ﻿56.0452°š. pl. 24.7431°r. ilg.﻿ / 56.0452; 24.7431

|  Deikiškių šv. Elenos koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Biržų |
| **Savivaldybė** | Biržų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Deikiškiai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1716 m. |

Galinė dalis
Bokštelio kryžius
**Deikiškių šv. Elenos koplyčia** – veikianti kapinių koplyčia, esanti Deikiškių kaime, Vabalninko seniūnijoje, Biržų rajone, apie 3,5 km į šiaurės rytus nuo Mieliūnų, 2 km į rytus nuo kelio  **124**  Kupiškis–Vabalninkas–Biržai . Pastatyta 1716 m.

Paprastai koplyčia atveriama per šv. Elenos ir Angelų sargų atlaidus bei į anapilį Deikiškiuose palydint iš šio krašto kilusius žmones. Priklauso Vabalninko Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų parapijai, įtraukta į turistinį maršrutą „Biržų krašto medinės bažnyčios ir koplyčios". 
Kapinėse palaidota rašytojo Vinco Mykolaičio-Putino žmona Emilija Kvedaraitė-Mykolaitienė. Prie pagrindinio tako link koplyčios stovi medinis, papuoštas ornamentais kryžius su koplytėle.

Istorija
--------

Atnaujinta, kai 2003 m. susikūrė Gaižiūnų kaimo bendruomenė. Jos vienas pirmųjų darbų buvo organizuotas Deikiškių šv. Elenos koplyčios remontas. Buvo perdažytas stogas, išorės sienos, vidus, atnaujinti altoriai. Pinigus remontui aukojo visi gyventojai, kurių artimieji palaidoti šiose kapinėse. Ne vienas linkęs šią koplyčią vadinti garbingu bažnyčios vardu. Taip esą dėl to, kad prieš keletą metų iš šių vietų į gyvenvietes išsikėlę žmonės nutarė šventovę suremontuoti, atnaujinti. Duris atvėrusį keliauninką sutinka ypatinga tvarka, švara ir ramybe.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vabalninko Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų parapija Archyvuota kopija 2010-06-18 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Biržų TIC maršrutai Archyvuota kopija 2014-10-29 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑   Archyvuota kopija 2014-11-26 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Deikiškių šv. Elenos koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Deikiškių kaimo istorija Archyvuota kopija 2014-11-29 iš Wayback Machine projekto.
* Vabalninko parapijos koplyčių atstatymas
Enciklopedija Lietuvai ir pasauliui|  |
| URL | lietuvai.lt |
| Tipas | enciklopedija |
| Kalba(-os) | lietuvių kalba |
| Startavo | 2012 m. |

**Enciklopedija Lietuvai ir pasauliui (ELIP)** – internetinė enciklopedija, visuotinių žinių apie Lietuvą ir lietuvius kaupykla lietuvių kalba, kuria nemokamai gali naudotis kiekvienas. Enciklopedijoje taip pat pateikiama informacija apie pasaulį: įvairias šalis, jų asmenybes, reiškinius ir kt. Joje siekiama vienoje vietoje sujungti informaciją, skelbtą spausdintose ir virtualiose enciklopedijose, speciali­zuotuose žinynuose, mokslo darbuose, žodynuose, bibliotekų ir muziejų saugyklose.

Enciklopedija naudoja atvirojo kodo paremtą *mediawiki* programinę įrangą, taiko nedidelius apribojimus straipsnių kūrėjams, siekiant pateikiamo turinio patikimumo, pagrindimo šaltiniais, apsaugos nuo vandalizmo. Straipsnius rašyti galima kiekvienam užsiregistravusiam autorizuotam dalyviui, tačiau paruošti straipsniai peržiūrimi tos srities specialistų arba už tematiką atsakingų redaktorių. Sukurtas turinys saugomas Lietuvoje esančiuose serveriuose, kuriuos skyrė Vilniaus universitetas (2022 m. duomenimis, ELIP skirti trys virtualūs serveriai). Turinys pateikiamas pagal *Creative Commons Attribution Share Alike* licenciją. Projekto plėtra rūpinasi ELIP paramos fondas.

Istorija
--------

2012 m. aktyviausių lietuviškosios Vikipedijos dalyvių, Lietuvoje ir užsienyje gyvenančių lietuvių pastangomis skaitmeninėje erdvėje buvo pradėta kurti Enciklopedija Lietuvai ir pasauliui (ELIP). Tarp enciklopedijos įkūrėjų – informatikas Vitas Povilaitis, kraštotyrininkas Algirdas Vilkas, žurnalistas Rimantas Lazdynas.

2019 m. rugpjūčio 30 d. Nacionalinėje Mažvydo bibliotekoje visuomenininkai įkūrė ELIP paramos fondą, kurio direktoriumi išrinko Joną Milerių.

ELIP įtraukta į LR Seimo 2020 m. patvirtintą „Lietuvių kalbos plėtros skaitmeninėje terpėje ir kalbos technologijų pažangos 2021–2027 m. gairių" įgyvendinimo projektą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Sava Lietuva", 392 nr. ISSN 1392-9127.
2. ↑  Pasaulio lietuvis. ELIP
3. ↑  LRT Radijas. „Žinių amžius", 2013-12-18 16:03. Archyvuota kopija 2019-01-11 iš Wayback Machine projekto.
4. 1 2  LMA. Konferencija – diskusija „Enciklopedijos Lietuvai ir pasauliui" dabartis ir ateitis (2022-09-14)
5. ↑  „Nauja alternatyva Vikipedijai". Širvis. Nuoroda tikrinta 2022-03-11.
6. ↑  Dr. Raimundas Kaminskas. Apie „Enciklopedija Lietuvai ir Pasauliui" paramos fondo metinį susirinkimą

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2022-03-16 iš Wayback Machine projekto.
* Enciklopedija:Straipsnių kūrėjai Archyvuota kopija 2021-04-17 iš Wayback Machine projekto.
* Enciklopedija:Atspindžiai žiniasklaidoje Archyvuota kopija 2022-01-25 iš Wayback Machine projekto.
* Knyga Lietuvai ir pasauliui *knyga.lietuvai.lt* Archyvuota kopija 2023-06-28 iš Wayback Machine projekto.
**Masters** (*meistrai*) – profesionalus angliškojo biliardo turnyras. Nors jis ir nėra reitinguojamas, tačiau laikomas vienu iš pačių prestižiškiausių turnyrų, kurio prizinis fondas yra mažesnis tik už pasaulio čempionatą. Šiuo metu „Masters" turnyras vyksta kiekvienais metais, sausio mėnesį Londone. Priklauso Triple Crown (trigubos karūnos grupei) kartu su pasaulio ir Didžiosios Britanijos čempionatais. Daugiausia kartų šį čempionatą yra laimėjęs Ronnie O'Sullivan - 8, taip pat jam yra pavykę daugiausia kartų laimėti Triple Crown - 23. Dabartinis čempionas yra O' Sullivan, 2023 m. finale 10-7 įveikęs Ali Karterį ir laimėjęs 250 tūkst. svarų.

Istorija
--------

Pirmą kartą turnyras surengtas Londone, 1975 m. Į jį buvo pakviesta 10 žaidėjų. Finalą John Spencer laimėjo prieš Ray Reardon rezultatu 9-8, tuo pačiu gaudamas £2000 (7600 Lt) čekį. Mačo rezultatui esant lygiam 8-8 ir paskutinėje partijoje rezultatas buvo lygus, todėl buvo išimtas juodas rutulys, kurį įmušus buvo išaiškintas turnyro nugalėtojas.

Vėliau turnyro dalyvių skaičius dažnai keitėsi. Modernioje istorijoje čia gali dalyvauti 16 geriausių žaidėjų pagal reitingą.

2005 m. turnyras pakeitė pavadinimą į *Rileys Club Masters*, 2006 – į *Saga Insurance Masters*, kol, galiausiai, 2009 m. pavadinimas buvo grąžintas į tiesiog Masters.

Nugalėtojai
-----------

* 2024 - Ronnie O'Sullivan
* 2023 - Judd Trump
* 2022 – Neil Robertson
* 2021 – Yan Bingtao
* 2020 – Stuart Bingham
* 2019 – Judd Trump
* 2018 – Mark Allen
* 2017 – Ronnie O’Sullivan
* 2016 – Ronnie O’Sullivan
* 2015 – Shaun Murphy
* 2014 – Ronnie O’Sullivan
* 2013 – Mark Selby
* 2012 – Neil Robertson
* 2011 – Ding Junhui
* 2010 – Mark Selby
* 2009 – Ronnie O'Sullivan
* 2008 – Mark Selby
* 2007 – Ronnie O'Sullivan
* 2006 – John Higgins
* 2005 – Ronnie O'Sullivan
* 2004 – Paul Hunter
* 2003 – Mark Williams
* 2002 – Paul Hunter
* 2001 – Paul Hunter

Įvairūs faktai
--------------

Penkiems žaidėjams šiame turnyre pavyko surinkti maksimalų taškų breiką: Kirk Stevens prieš Jimmy White 1984, Ding Junhui prieš Anthony Hamilton 2007 m. ir Marco Fu prieš Stiuartą Binghamą 2015 m. 2024 m. po maksimumą padarė Markas Alenas ir Dingas.

Šviesaus atminimo Paulas Hunteris (1978-2005) laimėjo tris Masters čempionatus 2001, 2002 ir 2004 m. Jis vienintelis būdamas 26 metų buvo pasiekęs 3 prestižinius titulus.

2024 m. Džonas Higinsas dalyvavo savo 30 iš eilės Masters turnyre ir pagerino iki tol buvusį rekordą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Rocket soars to eighth Masters crown". World Snooker Tour. 15 January 2024. Suarchyvuotas originalas 15 January 2024. Nuoroda tikrinta 15 January 2024.
2. ↑   Ding’as surenka maksimalų breiką Masters turnyre
3. ↑  „Higgins Celebrates Record Appearance". *World Snooker*. 10 January 2024. Nuoroda tikrinta 10 January 2024.
| **Algimantas Laurinavičius** |
| --- |
| Gimė | 1939 m. balandžio 4 d. (84 metai)Krakiai, Kėdainių apskritis |
|  |
| Veikla | televizijos žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Algimantas Laurinavičius** (g. 1939 m. balandžio 4 d. Krakiuose, Kėdainių apskritis) – Lietuvos televizijos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1958 m. baigė Krakių vidurinę mokyklą, 1973 m. – Vilniaus universitete Lietuvių kalbos ir literatūros specialybę ir įgijo filologo, lietuvių kalbos ir literatūros dėstytojo kvalifikaciją.

Dirbo pedagoginį darbą. Nuo 1974 m. – Lietuvos televizijos Informacijos vyriausiosios redakcijos vyresnysis redaktorius, nuo 1976 m. – skyriaus vedėjas, nuo 1977 m. – vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, 1981–1988 m. – Vaikų ir jaunimo laidų vyriausiosios redakcijos vyriausias redaktorius, 1989–1991 m. – Propagandos vyriausiosios redakcijos vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. Nuo 1992 m. – Lietuvos televizijos Visuomeninių programų direkcijos vyresnysis redaktorius. Rengė laidas jaunimo auklėjimo, politinėmis temomis, Lietuvos istorijos klausimais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 266 psl.
| **Gabrielius Žemkalnis-Landsbergis** |
| --- |
| Gimė | 1929 m. sausio 31 d.Lietuva Kaunas |
| Mirė | 2017 m. gruodžio 10 d. (88 metai)Australija Melburnas |
| Palaidotas (-a) | Petrašiūnų kapinės |
| Tėvai | Vytautas Landsbergis-Žemkalnis |
| Motina | Ona Jablonskytė-Landsbergienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Da­nu­tė Butkevičiūtė |
| Vaikai | Gab­rie­lius, Ven­ta |
|  |
| Veikla | Australijos lietuvių radijo ir spaudos darbuotojas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Gabrielius Žemkalnis-Landsbergis** (1929 m. sausio 31 d. Kaune – 2017 m. gruodžio 10 d. Melburne) – Australijos lietuvių radijo ir spaudos darbuotojas.

Biografija
----------

Tėvas inžinierius architektas Vytautas Landsbergis-Žemkalnis, motina kalbininko Jono Jablonskio duktė Ona, brolis Vytautas Landsbergis.

Mokėsi „Aušros" berniukų gimnazijoje Kaune, Vokietijoje baigė Eichšteto-Rebdorfo lietuvių gimnaziją. 1944 m. su Voldemaru Adamkavičiumi ir Liū­tu Gri­niumi leido ir redagavo pogrindinį laikraštį „Jaunime, budėk!" Buvo gestapo areštuotas ir iki 1945 m. kalintas Vokietijoje. Apie savo išgyvenimus aprašė atsiminimuose "Lietuviai Gestapo kalėjimuose", kurie 1946 m. buvo dalimis spausdinami Augsburge (Vokietijoje) leistame lietuvių laikraštyje "Žiburiai". Iki 1948 m. gyvendamas Vokietijoje bendradarbiavo lietuviškuose laikraščiuose.

1948 m. išvyko į Australiją. Australijos lietuvių kultūros fondo vienas steigėjų. Paskelbė rašinių vietos lietuvių laikraščiuose „Australijos lietuvis", „Mūsų pastogė", „Tėviškės aidai", „Baltic News", kitur leidžiamuose lietuvių leidiniuose „Europos lietuvis", „Tėviškės žiburiai", „Pasaulio lietuvis", „Lietuvos aidas", „Lithuanian Weekly".

1974 m. su kitais Melburno radijo stotyje „3ZZ" pradėjo rengti lietuviškas laidas, buvo jų prodiuseris, pranešėjas. Nuo 1975 m. Australijos SBS radijo lietuviškų laidų rengėjas; 1979–1994 m. jų vadovas. Priklausė Australijos žurnalistų sąjungai. 1998–2009 m. Australijos lietuvių bendruomenės atstovas Lietuvoje.

Gabrieliaus Žemkalnio-Landsbergio ir jo žmonos Danutės Landsbergienės palaikai, parvežti iš Australijos, 2019 m. rugpjūčio 3 d. perlaidoti Kaune, Petrašiūnų kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 581 psl.
| **Algimantas Litvaitis** |
| --- |
| Gimė | 1929 m.Paluknėje, Skuodo valsčius |
| Mirė | 2008 m. rugsėjo 14 d. (~79 metai)Vilniuje |
|  |
| Veikla | Lietuvos sporto žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Algimantas Litvaitis** (1929 m. Paluknėje, Skuodo valsčius – 2008 m. rugsėjo 14 d. Vilniuje) – Lietuvos sporto žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1954 m. Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete įsigijo žurnalistikos specialybę.

1949–1951 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa" korektorius, literatūrinis darbuotojas, 1951–1952 m. tuometinės Vilniaus srities ir miesto laikraščio „Raudonoji vėliava" atsakingojo sekretoriaus pavaduotojas. Nuo 1952 m. žurnalo „Sportas" literatūrinis darbuotojas. 1956 m. žurnalui tapus laikraščiu trumpai dirbo redaktoriaus pavaduotoju, 1956–1988 m. – redaktorius. Jam vadovaujant laikraštis tapo trečiu pagal vienkartinį tiražą leidiniu. 1957 m. jo iniciatyva įkurta Sporto žurnalistų sekcija prie Lietuvos žurnalistų sąjungos (dab. Lietuvos sporto žurnalistų federacija), 1957–1958 m. jos pirmininkas.

Rašė daugiausia sporto temomis. Dalyvavo rengiant rinkinius „Tarybų Lietuvos sportas", „Olimpinė ugnis negęsta" (1961 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 303 psl.
| Haifa*חֵיפָה* |
| --- |
|              |
| *Haifos vaizdas nuo Karmelo kalno* |
|  |
| 

HaifaHaifa

32°49′00″ š. pl. 34°59′00″ r. ilg.﻿ / ﻿32.81667°š. pl. 34.98333°r. ilg.﻿ / 32.81667; 34.98333﻿ (Haifa)Koordinatės: 32°49′00″ š. pl. 34°59′00″ r. ilg.﻿ / ﻿32.81667°š. pl. 34.98333°r. ilg.﻿ / 32.81667; 34.98333﻿ (Haifa) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Izraelio vėliava Izraelis |
| **Apskritis** | Haifos apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 267 300  |
|  |
|  **Vikiteka** | Haifa |
|  |
| **Kirčiavimas** | Háifa |

**Háifa** (arab.  حَيْفَا) – trečias pagal dydį Izraelio miestas, esantis šalies šiaurės vakaruose, Viduržemio jūros pakrantėje, Karmelio kalno pašlaitėje. Haifos apskrities administracinis centras.

Istorija
--------

Haifos pavadinimas greičiausiai kilo iš hebrajų k. žodžių *hof yafe* – „nuostabus paplūdimys". Miestas žinomas jau nuo antikinių laikų ir tada vadintas Sikaminonu (*Sycaminon*). Talmude miestas minimas III a. pr. m. e. Iki VII a. valdyta Bizantijos, vėliau persų ir arabų. Viduramžiais Haifa žinoma *Caiphas* pavadinimu. XII a. kryžiuočiai čia įkūrė savo pilį, tačiau ją netrukus sugriovė Saladino kariai. 1716 m. miestą sugriovė beduinai, tačiau atstatė naujoje vietoje. 1799 m. Haifą užėmė Napoleonas. XX a. pradėjo augti kaip svarbus uostamiestis ir prekybos centras. Įkūrus Izraelio valstybę čia atvykę žydai išstūmė iki tol dominavusius arabus.

Kultūra
-------

Haifoje be tradicinių judaizmo ir islamo religijų atstovų yra nemažai krikščionių, Ahmadi atstovų, druzų. Haifoje veikia Bahajų pasaulinis centras. Mieste yra Haifos universitetas ir technologijų institutas.

Ekonomika ir susisiekimas
-------------------------

Naftos rafinavimas, naftos chemijos, elektronikos, maisto, chemijos, stiklo, cemento, tekstilės pramonė. Šalia miesto yra tarptautinis Haifos oro uostas, o Haifos įlankos pakrantėje – jūrų uostas. 

Bahajų centras

Lankytini objektai
------------------

* Karmelio kalnas – svarbus religinis centras,
* XIII a. karmelitų vienuolynas,
* Didžioji Haifos sinagoga,
* Pasaulinis bahajų centras,
* Archeologinės radimvietės Karmelo kyšulyje,
* Haifos, jūrų, imigrantų, muzikos, japonų kultūros ir kiti muziejai,
* parkai (*Ha Karmel*), sodai.

Sportas
-------

### Futbolas

* Hapoel Haifa FC
* Maccabi Haifa FC

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Haifa*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 340 psl.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Haifos universitetas Archyvuota kopija 2011-07-18 iš Wayback Machine projekto.
* Wikitravel:Haifa
| Haikou海口 |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

HaikouHaikou

20°02′0″ š. pl. 110°20′0″ r. ilg.﻿ / ﻿20.03333°š. pl. 110.33333°r. ilg.﻿ / 20.03333; 110.33333﻿ (Haikou)Koordinatės: 20°02′0″ š. pl. 110°20′0″ r. ilg.﻿ / ﻿20.03333°š. pl. 110.33333°r. ilg.﻿ / 20.03333; 110.33333﻿ (Haikou) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Kinijos vėliava Kinija |
| **Provincija** | Hainanas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 680 177  |
| **Plotas** | 244,55 km² |
| **Tankumas** (2010) | 2 781 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Haikou |

**Haikou** (kin. 海口, pinyin: *Hǎikǒu*; – „jūros burna") – miestas Kinijoje, Hainano salos šiaurės rytuose, prie Čiongdžu sąsiaurio, Nandu upės estuarijoje. Hainano provincijos centras ir didžiausias miestas. 631 tūkst. gyventojų; dauguma – chaniai, bet yra priklausančių li, miao, hui etninėms grupėms.

Klimatas tropinis; drėgnas. Vidutinė sausio mėn. temperatūra 17,2 °C, liepos 28 d.4 °C. Per metus iškrenta apie 1300 mm kritulių.

Elektronikos, maisto, tekstilės pramonė. Žvejyba. Apylinkėse auginami ryžiai, cukranendrės, vaisiai. Svarbus turizmo centras.

Songų dinastijos laikais miestas vadintas *Haikoupu*. Didesnę svarbą įgijo Mingų dinastijos laikotarpiu. 1926 m. gavo miesto statusą. Antrojo Kinijos-Japonijos karo metu buvo užimtas Japonijos kariuomenės. 1988 m. tapo naujai sukurtos Hainano provincijos sostine.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Haikou, Chaikou*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 341 psl.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Turizmas Haikou
| **Algirdas Strumskis** |
| --- |
| Gimė | 1938 m. liepos 20 d.Būdai, Kėdainių apskritis |
| Mirė | 2021 m. spalio 24 d. (83 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | 1964 m. Vilniaus universitetas |

**Algirdas Strumskis** (1938 m. liepos 20 d. Būduose, Kėdainių apskrityje – 2021 m. spalio 24 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1958 m. baigė Kėdainių 2-ąją vidurinę mokyklą, 1964 m. – Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakulteto žurnalistikos specialybę. 

1963–1975 m. laikraščio Tiesa literatūrinis bendradarbis, 1975–1985 m. – šio laikraščio Užsienio gyvenimo skyriaus vedėjas, 1985–1992 m. – žemės ūkio aktualijų skyriaus vedėjas, 1992–1994 m. – redaktoriaus pavaduotojas. 1994–1996 m. dienraščio „Diena" vyriausiojo redaktoriaus pirmasis pavaduotojas, 1997 m. – žurnalo „Gimtasis kraštas" vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, nuo 1997 m. – UAB „Pačiolis" atstovas spaudai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mirė žurnalistas Algirdas Strumskis. lzs.lt. 2021-10-24. Nuoroda tikrinta 2021-12-01.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 475 psl.
| **Henrikas Jūrininkas** |
| --- |
|  *Vizėjaus kunigaikštis* |
|  |
|  Avisų dinastija |
|  |
|  |
| Gimė | 1394 m. kovo 4 d.Portas, Portugalija |
| Mirė | 1460 m. lapkričio 13 d. (66 metai)Sagrešas, Portugalija |
| Tėvas | Žuanas I |
| Motina | Filipa iš Lankasterio |
|  |
|  **Vikiteka** | Henrikas Jūrininkas |

**Henrikas Jūrininkas** (*Henrique o Navegador*; g. 1394 m. kovo 4 d. – m. 1460 m. lapkričio 13 d.) – Portugalijos didikas, Portugalijos karalystės infantas. Jis įvardijamas kaip didžiųjų geografinių atradimų, tarpžemyninės prekybos pradininkas, padėjęs pamatus būsimai Portugalijos imperijai.

Biografija
----------

Gimė Porte, buvo trečiasis karaliaus Žuano I ir jo žmonos Filipos iš Lankasterio sūnus. Jau būdamas 21-ierių metų su tėvu ir broliais dalyvavo Seutos, kurią valdė maurų piratai, užkariavime. Jis susidomėjo Afrikos teritorijų, besidriekusių į pietus nuo maurų žemių, tuomet nežinomų europiečiams, tyrinėjimais. Iš ten atkeliaudavo daug vertingų maurų prekių, be to, Europoje sklandė legenda apie mistinę vyskupo Jono žemę, kuri esą įsikūrusi pagonių apsuptyje. Henriko Jūrininko pavedimu lėti ir didelėms kelionėms netinkami portugalų laivai buvo perdirbti į karaveles. Lengvi ir labai manevringi naujieji lavai sudarė sąlygas prasidėti „atradimų amžiui".

1419 m. Henrikas Jūrininkas paskirtas Algarvės valdytoju, tapo Tamplierių ordino pasekėjo, Kristaus ordino, magistru. Tai leido didikui sukaupti didelius turtus, kuriuos jis investavo į naujų žemių atradimus ir užkariavimus. Mirus tėvui ir karaliumi tapus broliui Duartei II, Henrikas Jūrininkas gaudavo didelius procentus nuo prekybos su atrastais kraštais, jam suteikta išimtinė teisė rengti ekspedicijas į pietus nuo Bužadūro kyšulio.

Henrikas Jūrininkas Sagrešo kyšulyje įkūrė kartografų, jūrininkų, mokslininkų centrą, kuris koordinavo ekspedicijas, rinko informaciją. Jau 1420 m. portugalai pasiekė ir kolonizavo salas netoli Afrikos krantų – Madeirą, o 1427 m. ir Azorus. Žilo Eanešo ekspedicija 1433 m. pirmą kartą nuplaukė toliau į pietus, nei Bužadūro kyšulys. Henrikas Jūrininkas rėmė ne tik keliones, jis taip pat skyrė pinigų mokslų vystymui, prisidėjo prie būsimo Lisabonos universiteto įkūrimo. 1437 m. Henrikas Jūrininkas nesėkmingai bandė užimti Tanžerą, vėliau karinėse kampanijose nebedalyvavo.

Tuo tarpu nauji navigacijos ir laivų statybos laimėjimai leido portugalams pasiekti vis tolimesnes žemes – 1441 m. Nuno Tristanas ir Antanas Gonsalvesas pasiekė Baltąjį kyšulį (dab. Nuadibu), o 1444 m. Dinišas Diašas – Žaliąjį kyšulį. Henriko Jūrininko siekis išsipildė – buvo atrastos derlingos žemės į pietus nuo maurų valdų, prasidėjo vergų prekyba, aukso importas. Alvišas Kadamoštas atrado Žaliojo Kyšulio salas, o iki Henriko mirties portugalai jau žinojo apie Afrikos pakrantes iki pat dab. Siera Leonės.

Henrikas Jūrininkas mirė bevaikis, nebuvo vedęs, laikėsi celibato. Palaidotas Bataljos vienuolyne.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Henrikas Jūrininkas (Henrique o Navegador)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 481 psl.
| Gyvolių piliakalnis |
| --- |
|  |
| 

Gyvolių piliakalnisGyvolių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°12′42″ š. pl. 22°33′29.1″ r. ilg.﻿ / ﻿56.21167°š. pl. 22.558083°r. ilg.﻿ / 56.21167; 22.558083Koordinatės: 56°12′42″ š. pl. 22°33′29.1″ r. ilg.﻿ / ﻿56.21167°š. pl. 22.558083°r. ilg.﻿ / 56.21167; 22.558083 |

 |
| Vieta | Mažeikių rajonas |
| Seniūnija | Viekšnių seniūnija |
| Aukštis | 11 m |
| Plotas | 40x30 |
| Naudotas | 1 tūkstantmetis - XIII a. |
| Žvalgytas | 1905, 1948 m. ir 1966 |
| Registro Nr. | A575P / 1825 / AR34 |

**Gyvolių piliakalnis**, *Švedkalnis* (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A575P, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR34) – piliakalnis Mažeikių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Gyvolių kaimo, seniūnija. Teritorijos plotas 8100 m². Pasiekiamas keliu Palnosai – Kairiškiai pravažiavus Gyvolius, ties kelio posūkiu į rytus pasukus į dešinę vakarų kryptimi link čia esančios sodybos, nuo jos paėjus 50 m. į dešinę šiaurės kryptimi.

Informacinis ženklas

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas Virvytės dešiniojo kranto kyšulyje, suformuotame santakos su bevardžiu upeliu. Aikštelė ovali, pailga pietų – šiaurės kryptimi, 40x30 m dydžio. Jos pietiniame ir rytiniame kraštuose supiltas 60 m ilgio, 2 m aukščio, 8-13 m pločio pylimas, kurio išorinis 4 m aukščio šlaitas leidžiasi į 50 m ilgio, 17 m pločio, 1,5 m gylio griovį. Šlaitai statūs, 11 m aukščio. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – XIII a. Aikštelėje pastebimas 0,2-0,4 m kultūrinis sluoksnis.

Pylimas apardytas apkasų ir bulviarūsių. Piliakalnis apaugęs lapuočiais medžiais, nuo aikštelės beveik visi medžiai nukirsti.

Tyrimai
-------

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1905 m. atliko Liudvikas Kšivickis, 1948 m. ir 1966 m. žvalgė Lietuvos istorijos institutas.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Jautakių piliakalnis 21 km  Daubarių piliakalnis 17 km |  | Lokavos piliakalnis 32 km |  |
| Rimolių piliakalnis 36 km  Renavo piliakalnis 36 km |  | Raktuvės piliakalnis 41 km  Žagarės piliakalnis 40 km |
| Džiuginėnų piliakalnis 31 km  Buožėnų piliakalnis 30 km | Buišų piliakalnis 20 km  Pašatrijos piliakalnis 32 km | Papilės piliakalnis 16 km  Pašalpos kalnas 18 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑   Lietuvos TSR archeologijos atlasas, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 66 (Nr. 222).

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.98

Nuorodos
--------

* Gyvolių piliakalnis. Lietuvos piliakalniai
* Gyvolių piliakalnio nuotraukos Archyvuota kopija 2006-06-14 iš Wayback Machine projekto.
* Gyvolių piliakalnio nuotraukos Archyvuota kopija 2006-05-11 iš Wayback Machine projekto.
| Garfildo apygardaangl. *Garfield County* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Montana Montana |
| **Administracinis centras** | Džordanas |
|  |
| **Gyventojų** () | 1 279 |
| **Plotas** | 12 556 km² |
| **Tankumas** () | 0,1 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.garfieldcounty.com |

**Garfildo apygarda** (angl. *Garfield County*) – Jungtinių Amerikos Valstijų apygarda, esanti Montanos valstijoje. 2000 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, apygardoje gyveno 1 279 žmonės. Apygardos centras – Džordanas.

Garfildo apygardoje gyvenantys žmonės tvirtai palaiko Respublikonų partiją. Gali būti, kad Garfildo apygarda yra labiausiai respublikonų partiją palaikanti apygarda Montanos valstijoje, ir viena iš labiausiai palaikančių šią partiją apygardų visoje šalyje.

Paskutinis JAV demokratų partijos atstovas laimėjęs šioje apygardoje buvo Franklinas Ruzveltas. Per paskutinius penkerius rinkimus nė vienas Demokratų partijos kandidatas nesurinko daugiau nei 16 % rinkėjų balsų.

 2000 metų JAV prezidento rinkimuose respublikonas Džordžas V. Bušas surinko 87 % balsų, tuo tarpu jo oponentas Alas Goras tesurinko 8 %. 2004 metų JAV prezidento rinkimuose 90,08 procento Garfyldo apygardos rinkėjų balsavo už prezidentą Bušą, o jo priešininkui Džonui Keriui savo balsus atidavė 7,94 procento rinkėjų. 2008 metų JAV prezidento rinkimuose senatorius Džonas Makeinas Garfildo apygardoje gavo 82,3 % rinkėjų balsų, o senatorius Barakas Obama – 15,1 %.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Geographie Electorale
2. ↑  The New York Times electoral map (Zoom in on Montana)


|  |  |
| --- | --- |
| **Montanos apygardos** |  |
| Big Hornas · Biverhedas · Bleinas · Brodvoteris · Danielsas · Dir Lodžas · Dosonas · Džefersonas · Džudit Beisinas · Fergusas · Filipsas · Flathedas · Folonas · Galatinas · Garfildas · Gleišeris · Golden Valis · Granitas · Hilas · Jeloustounas · Karbonas · Karteris · Kaskeidas · Kasteris · Leikas · Libertis · Linkolnas · Luisas ir Klarkas · Madisonas · Makonas · Maras · Maselšelis · Mineralas · Mizula · Parkas · Pauder Riveris · Pauelis · Petroliumas · Pondera · Preris · Ravalis · Ričlandas · Rosbadas · Ruzveltas · Sandersas · Silver Bou · Stilvoteris · Svit Grasas · Šeridanas · Šotas · Titonas · Trežeris · Tulas · Valis · Vibas · Vitlandas |
| **Henrikas Vencevičius** |
| --- |
| Gimė | 1927 m. gruodžio 8 d.Turžėnai, Kauno apskritis |
| Mirė | 1979 m. (~52 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |

**Henrikas Vencevičius** (1927 m. gruodžio 8 d. Turžėnai, Kauno apskritis – 1979 m. Vilnius) – Lietuvos spaudos, radijo ir televizijos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1945–1946 m. mokėsi Vilniaus partinėje mokykloje.

1944–1945 m. Ukmergės apskrities laikraščio „Tarybinis kelias" redaktorius, nuo 1945 m. laikraščio „Tiesa" Kaune, laikraščio „Tarybų Lietuva" korespondentas. Nuo 1957 m. – Lietuvos radijo Propagandos redakcijos atsakingasis redaktorius, Lietuvos televizijos visuomeninių-politinių laidų vyriausias redaktorius.

Spaudoje rašė apie praeities kultūrinį palikimą, restauratorių darbus. Apybraižas ir straipsnius spausdino laikraščiuose „Tiesa", „Valstiečių laikraštis", žurnaluose „Švyturys", „Jaunimo gretos".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 552 psl.
**Amerikos lietuvis** – JAV lietuvių periodinis leidinys, ėjęs 1907 m. vasario mėn. – 1911 m. ir 1914 m. balandžio 19 d. – 1955 m. liepos 5 d.

Istorija
--------

Pirmąjį savaitraštį šiuo pavadinimu 1897 m. išleido būsimieji Amerikos socialistai Čikagoje. Išleisti 3 numeriai. Redagavo Jonas Grinius ir Juozas Laukis (Domininkas Keliauninkas).

1907 m. Vorčesteryje ėjo dvisavaitinis laikraštis, išėjo 4 nr. Įkūrė, 1914 m. atnaujino ir iki 1928 m. leido Mykolas Paltanavičius. 1914–1928 m. ėjo savaitraštis, 1929–1930 m. – du kartus per mėnesį. Savaitraštis reiškė liberalias nuostatas. Rašė apie lietuvių išeivių ir Lietuvos gyvenimą. 

Laikraštis šiuo pavadinimu vėl pradėtas leisti 2000 m. Hikory Hilse (Ilinojus), turi elektroninę versiją. Bendradarbiai Edvardas Šulaitis, Dalia Kavaliauskienė, Audronė Simanonytė, Dainius Ruževičius, Stasys Goštautas, Bronius Nainys.

Redaktoriai
-----------

* 1914–1915 m. Mykolas Paltanavičius;
* 1915–1920 m. Magdalena Avietėnaitė;
* 1920–1921 m. Julius Baniulis;
* 1922–1925 m. Vincas Jokūbynas;
* 1929–1951 m. leidėjas G. A. Kyba;
* 1951–1955 m. leidėja ir redaktorė Juozapina Leonaitė;
* Nuo 2001 m. Bronius Abrutis, Vaiva Ragauskaitė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 21 psl.
2. ↑  Juozapas Vytas Urbonas. *Amerikos lietuvis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 437 psl.
3. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 22 psl.

Nuorodos
--------

* Savaitraščio svetainė Alietuvis.us Archyvuota kopija 2010-11-27 iš Wayback Machine projekto..
* „Amerikos Lietuvis" 1914-1937 skaitmeninis archyvas spauda.org
| **Icchakas Rabinashebr. ‏יצחק רבין‏‎ = *Yitschak Rabin*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1922 m. kovo 1 d.Jeruzalėje |
| Mirė | 1995 m. lapkričio 4 d. (73 metai)Tel Avive |
|  |
| Veikla | Izraelio politinis ir karinis veikėjas, Nobelio Taikos premijos laureatas |
| Partija | 1968 m. Izraelio jungtinė darbininkų partija |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Nobelio premija
 |
|  |
|  **Vikiteka** | Icchakas Rabinas |

**Icchakas Rabinas** (hebr. ‏יצחק רבין‏‎ = *Yitschak Rabin*, 1922 m. kovo 1 d. Jeruzalėje – 1995 m. lapkričio 4 d. Tel Avive) – Izraelio politinis ir karinis veikėjas, Nobelio Taikos premijos laureatas.

Biografija
----------

Tėvas kilęs iš Ukrainos, motina – iš Baltarusijos. 1940 m. baigė aukštąją žemės ūkio mokyklą, irigacijos inžinierius. 1941–1947 m. dalyvavo Sionistų ginkluotuose būriuose Hagana. Nuo 1948 m. tarnavo Izraelio armijoje. 1960–1964 m. Generalinio štabo viršininko pavaduotojas, 1964–1968 m. viršininkas, generolas leitenantas.

1968–1973 m. Izraelio pasiuntinys JAV, 1974–1977 m. ir 1993 m. – 1995 m. ministras pirmininkas, 1984 m. – 1990 m. ir 1992–1995 m. gynybos ministras.

1968–1995 m. Izraelio darbo partijos CK narys, 1973–1977 ir 1992–1995 m. Izraelio darbo partijos lyderis. 1976–1980 m. Socialistų Internacionalo pirmininko pavaduotojas.

1993 m. rugsėjo 13 d. su Jesiru Arafatu pasirašė taikos susitarimą, kuris užbaigė Pirmąją palestiniečių intifadą. 1994 m. įteikta Nobelio Taikos premija už pastangas normalizuoti Izraelio ir Palestinos santykius. 1995 m. lapkričio 4 d. po pasikėsinimo buvo mirtinai sužeistas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Stasys Lukšys. Rabin Icchak (Icchakas Rabinas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIX (Pre-Reu). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011. 378 psl.

Nuorodos
--------

* Kemplerio vaizdo medžiaga apie rabino žudiką Archyvuota kopija 2006-04-11 iš Wayback Machine projekto..
**1905 m. Jonavos didysis gaisras** – bene didžiausias gaisras per visą Jonavos miesto gyvavimo istoriją, kilęs 1905 m. gegužės 15 d. Jo metu sudegė daugiau kaip pusė miestelio.

Gaisras
-------

1905 m. gegužės 15 d. Izraelio Rikleso name Bravorų gatvės kampe prasidėjo gaisras, kuris per 15 minučių apėmė visą miestelio centrą.

Žala
----

Gaisro metu apgadinta, o vėliau rekonstruota Sankt Peterburgo–Varšuvos trakto pašto ir krovinių stotis.
Sudegė visi pastatai turgaus aikštėje, prie bažnyčios, Vokiečių, Iškalos, Krantinės, Plento, Ukmergės ir dalies Bravorų bei Kauno gatvių, Kiemo ir Gardino skersgatvių, šalia gatvelių be pavadinimų tarp turgaus aikštės ir Bravorų gatvės, tarp Bravorų ir Ukmergės gatvių.

Apgadintas Sankt Peterburgo–Varšuvos trakto pašto ir krovinių stotis. Nuniokota geležinkelio stotis ir daugelis gyvenamųjų namų, 2000 šeimų liko be pastogės. Sudegė trys sinagogos.

Po gaisro
---------

Rekonstruotas Jonavos krašto muziejus. Daugelyje sodybų, ypač Kauno gatvėje, buvo atstatyti mūriniai namai.

1910–1911 m. atstatytos trys sudegusios sinagogos, tarp jų ir Jonavos Beit Midrash Hagadol sinagoga.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Jonavos krašto istorijos apžvalga". *jonbiblioteka.lt*. Jonavos biblioteka. Nuoroda tikrinta 2023 m. liepos 28 d..
2. 1 2  Janauskaitė, Daiva (2012 m. rugpjūčio 1 d.). „Klaipėda - miestas ant anglų žemės". *jonavatic.lt*. Jonavos turizmo ir informacijos centras. Nuoroda tikrinta 2023 m. liepos 30 d..
3. ↑  Ramanauskas, R. Traktas Sankt Peterburgas–Varšuva. Arklių paštas Ukmergės–Kauno ruože. Ukmergė: Valdo leidykla, 2004, p. p. 32.
4. 1 2  „Jonavos miesto istorija ir žydų bendruomenė". *zydai.lt*. Jonavos biblioteka. 2021 m. gegužės 5 d. Nuoroda tikrinta 2023 m. liepos 28 d..
5. ↑  „VIDURIO LIETUVA". *jewish-heritage-lithuania.org*. Nuoroda tikrinta 2023 m. liepos 30 d..
| **Andrė Masenapranc. *André Masséna*** |
| --- |
|  |
| A. Masena |
| André Masséna herbas |
| André Masséna herbas |
|  |
| Gimė | 1758 m. gegužės 6 d.Nica |
| Mirė | 1817 m. balandžio 4 d. (58 metai)Paryžius |
| Palaidotas (-a) |  Per Lašezo kapinės  |
|  |
| Veikla | Prancūzijos maršalas, Napoleono karų dalyvis |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Šv. Huberto ordinas (Bavarija)Šv. Huberto ordinas (Bavarija) |
|  |
|  **Vikiteka** | André Masséna |

**Andrė Masena** (pranc. *André Masséna*, gimė 1758 m. gegužės 6 d. – mirė 1817 m. balandžio 4 d.) – kunigaikštis, Prancūzijos maršalas (1804 m.), peras (1815 m.), vienas žymiausių Napoleono I karo vadų, Revoliucijos ir Napoleono karų dalyvis.

Biografija
----------

Gimė 1758 m. gegužės 6 d. Nicoje, pietryčių Prancūzijos Pajūrio Alpių departamente, tuomet – Sardinijos karalystėje, prekybininko šeimoje. Būdamas 13 metų įsidarbino junga prekybos laive. 1775 m. įstojo į Prancūzijos kariuomenę, kurioje tarnavo 14 metų. Dvejus metus užsiėmė kontrabanda Šiaurės Italijoje, kol 1791 m. prisijungė prie Prancūzijos revoliucinės armijos. Joje pasižymėjo kaip gabus karininkas ir 1793 m. rugpjūtį buvo pakeltas į brigados generolus, tų pačių metų gruodį ir į divizijos generolus. Dalyvavo Italijos kampanijoje. 1797 m. pasižymėjo Rovoli mūšyje, sumušė Austrijos ir Rusijos kariuomenes 1799 m. antrajame Ciuricho mūšyje. Po šio pralaimėjimo Rusija pasitraukė iš Antrosios antiprancūziškosios koalicijos. 1799 m. buvo paskirtas Prancūzijos kariuomenės Italijoje vadu.

A. Masena dvejus mėnesius atlaikė 1800 m. Austrijos kariuomenės vykdytą Genujos apsiaustį, kurios pabaigoje su likusia pavaldžios kariuomenės dalimi pasitraukė į Prancūziją. Genujos apsiausties metu, Napoleonas laimėjo svarbų Marengo mūšį prieš Austrijos kariuomenę.

1809 m. pasižymėjo Asperno-Eslingo ir Vagramo mūšiuose. Dėl nesėkmių 1810-1811 m. kampanijos Portugalijoje ir Ispanijoje metu buvo nušalintas nuo vadovavimo Prancūzijos kariuomenei Ispanijoje ir paskirtas nedidelio Marselio dalinio vadu. 1814 m. nepalaikė Napoleono Šimto dienų valdymo metu. Mirė Paryžiuje 1817 m.

Palaidotas Per Lašezo kapinėse Paryžiuje.

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RNapoleono maršalai |
| --- |
|  |
|  | 
Augereau • Bernadotas • Berthieras • Besieres • Brune • Davout • Gouvion Saint-Cyr • 
Grouchy • Jourdan • Kellermann • Lannes • Lefebvre • MacDonald • Marmont • Masséna • Moncey • Mortier • Murat • Ney • Oudinot • Pérignon • Poniatovskis • Sérurier • Soult • Suchet • Viktoras |  |

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑   *André Masséna (Andrė Masena)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 400 psl.
| **Antanas Bieliauskas** |
| --- |
| Gimė | 1928 m. liepos 27 d.Aštruliai, Marijampolės apskritis |
| Mirė | 2005 m. lapkričio 18 d. (77 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | rašytojas, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis institutas |

**Antanas Bieliauskas** (1928 m. liepos 27 d. Aštruliuose, Marijampolės apskritis – 2005 m. lapkričio 18 d. Vilniuje, palaidotas Antakalnio kapinėse, Menininkų kalnelyje) – Lietuvos rašytojas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

Baigęs Prienų vidurinę mokyklą, 1953 m. baigė Vilniaus pedagoginio instituto Lietuvių kalbos ir literatūros fakultetą.

1953–1960 m. ir nuo 1972 m. dirbo laikraščio „Tarybinis mokytojas" redakcijoje, 1960–1962 m. laikraščio „Literatūra ir menas" Literatūros ir literatūros kritikos skyriaus vedėjas, 1962–1968 m. – biuletenio „Ekrano naujienos" redaktorius, 1968–1972 m. – Lietuvos mokslų akademijos Mokslinio organizacinio skyriaus vyr. redaktorius. 

Nuo 1973 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.

Kūryba
------

Parašė pjesių, apybraižų ir apsakymų, kelionių įspūdžių knygų. A. Bieliausko proza ir draminė kūryba yra realistinio tipo, joje atsispindi visuomeninės ir moralinės problemos, apsakymuose netrūksta detektyvinių elementų. Daugiausia rašytojas savo jėgų ir sumanumo skyrė pedagoginei spaudai, joje propaguodamas kultūros ir literatūros problemas. Kita vertus, žurnalistinis darbas ir visuomeninė veikla davė jam nemažai medžiagos, kurią jis sėkmingai naudojo savo apsakymų knygose.

Bibliografija
-------------

* *Egzaminas*: pjesė. – Vilnius, 1956. – 111 p. pastatyta Valstybiniame akademiniame dramos teatre.
* *Kad žemėje žydėtų gėlės*: nepamirštami mokytojai patriotai, su Gintautu Iešmantu. – Kaunas, 1960. – 131 p.
* *Nebaigtas portretas*: 4 v. 5 pav. drama. – Vilnius, 1961 m.]] – 115 p.
* *Siūbavo jovarai*: apsakymai. – Vilnius: Vaga, 1972]] m.– 243 p.
* *Raudoni žilvičiai*: apsakymai. – Vilnius: Vaga, 1978. – 153 p.
* *Po mėlynu Havajų dangumi*: kelionių įspūdžiai. – Vilnius: Vaga, 1986. – 164 p.
* Pabūk džiaugsmu: mokytojų poezijos rinktinė / sudarė Antanas Bieliauskas. – Kaunas: Šviesa, 1987. – 204 p.
* Atsisveikinimas su meile: apsakymai. – Vilnius: Vaga, [2004] (Kaunas: Spindulys). – 110 p.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 64 psl.
**Titikaveka**|  |
| **Pavadinimas** | Titikaveka Football Club |
| **Įkurtas** | nežinoma |
| **Stadionas** | nežinoma |
| **Talpa** | nežinoma |
| **Vadovas** | Kuko salos nežinoma |
| **Vyr. treneris** | Kuko salos nežinoma |
| **Lyga** | Cook Islands Round Cup |
| **2023** | TBA |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 




**Apranga  namie**
 | 




**Apranga  svečiuose**
 |

 |

**Titikaveka Football Club**, o trumpiau vadinamas **Titikaveka** – Kuko Salų futbolo klubas iš Avarua.

Istorija
--------

Rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. Daugkartiniai šalies čempionai.

Atstovavo Kuko Saloms Okeanijos (OFC) čempionų lygos turnyro atrankose.

Laimėjimai
----------

Cook Islands Round Cup
 **Čempionai (14):** 1950, 1971, 1972, 1973, 1974, 1975, 1976, 1977, 1978, 1979, 1981, 1982, 1983, 1984 m.

Klubo spalvinė gama
-------------------

|  |  |
| --- | --- |
| **TITIKAVEKA FC** | **TITIKAVEKA FC** |

|  |  |
| --- | --- |
| **TITIKAVEKA FC** | **TITIKAVEKA FC** |

Apranga
-------

Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga.

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 




**nežinomi metai**
 | 




**nežinomi metai**
 | 




**nežinomi metai**
 | 




**nežinomi metai**
 | 




**nežinomi metai**
 | 




**nežinomi metai**
 |

Garsesni žaidėjai
-----------------

Žaidėjai atstovavę Kuko Salų nacionalinei komandai
* Kuko salos

Išnašos
-------

1. ↑  Cook Islands - List of Champions (RSSSF)
2. ↑  Apie klubo žaidėjus

Nuorodos
--------

* Oficiali klubo svetainė
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
**Iliustruotoji Lietuva** – savaitinis dienraščio „Lietuva" priedas, leistas 1926–1928 m. Kaune.

Istorija
--------

Redaktorius-leidėjas Pranas Dailidė, redaktorius Zigmas Kuzmickis. Spausdino valstybės spaustuvė. „Lietuvai" susijungus su „Lietuvos aidu", vietoj „Iliustruotosios Lietuvos" ėjo „Iliustruota apžvalga".

Svarbiausius krašto įvykius fiksavo nuotraukose, jos papildė tekstą. Spausdino žymiausių menininkų, politikų, šalies valdžios atstovų fotografijas, Lietuvos miestų, praeities paminklų, krašto gamtovaizdžių bei užsienio šalių kraštovaizdžių nuotraukas, pasakojo apie kitų šalių kultūrą, gamtą, spausdino originalius lietuvių rašytojų ir geriausių užsienio šalių menininkų kūrinius.

Bendradarbiavo Vytautas Bičiūnas, Viktoras Biržiška, Paulius Galaunė, Jonas Graičiūnas, Augustinas Gricius, Valentinas Gustainis, Kazys Inčiūra, Tadas Ivanauskas, Jonas Kairiūkštis, Faustas Kirša, Kostas Korsakas, Vincas Krėvė, Pranas Lembertas, Kazys Pakštas, Juozas Paukštelis, Ignas Šlapelis, Juozas Tumas-Vaižgantas ir kt.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 167 psl.
| **Antanas Sabaliauskas** |
| --- |
| Gimė | 1905 m. vasario 17 d.Klišių dvaras, Raseinių apskritis |
|  |
| Veikla | kunigas, spaudos darbuotojas. |
|  |
| Alma mater | Grigaliaus universitetas |

**Antanas Sabaliauskas** (1905 m. vasario 17 d. senuoju stiliumi vasario 4 d. Klišių dvaras, Raseinių apskritis – ?) – Lietuvos kunigas, spaudos darbuotojas.

Biografija
----------

Italijoje, Turino universitete baigė filosofijos studijas, Grigaliaus universitete studijavo teologiją.

1933-1934 m. dirbo misionieriumi Indijoje. 1935-1938 m. klebonavo Šveicarijoje. Grįžęs į Lietuvą, 1940-1944 m. Muniškių prie Kauno klebonas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1948 m. atvyko į Venesuelą, 1954 m. – į JAV.

1927 m. Turine įkūrė ir pirmus metus redagavo žurnalą „Saleziečių žinios". Karakase 1949 m. įkūrė ir iki 1954 m. redagavo laikraštį „Tėvų kelias". Čikagoje įsteigė ir leido laikraštį „Šiluvos balsas", pasirodė 3 numeriai.

Bibliografija
-------------

* *1000 paslapčių šaly*, 1939 m.
* *Nuo Imsrės iki Orinoko: per fakirų žemę, Lietuvio misijonieriaus atsiminimai, įspūdžiai, pergyvenimai Europoje, paslaptingojoj Indijoje ir Pietų Amerikoje*, Venta, 1957 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 437 psl.