recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| VEB Arena |
| --- |
|  |
| Vieta | Maskva, Rusija |
| Pastatytas | 2016 m. liepos 30 d. |
| Atidarytas | 2016 m. rugsėjo 10 d. |
| Savininkas | CSKA Moskva |
| Paviršius | Žolė |
| Architektas | A. Makarovas |
| Talpa | 30 114 |
| Lauko matmenys | 110 × 68 |

**VEB Arena** (rus. *ВЭБ Арена*; 2016–2017 m. ***CSKA Arena***) – futbolo stadionas šiaurinėje Maskvos miesto dalyje, Rusijoje, Chorošovskio mikrorajone. CSKA Moskva klubo namų arena.

Istorija
--------

Pirmasis stadionas šioje buvo pastatytas 1961 m. TSRS gynybos ministerijos iniciatyva. Sovietmečiu buvo naudojamas dublerių komandų rungtynėms, jame tilpo 10 tūkstančių žiūrovų, rungtynės vykdavo šviesiuoju paros metu, kadangi nebuvo įrengtas dirbtinis apšvietimas (dėl greta buvusio aerodromo, uždaryto 2003 m.). 1979 m. stadione vyko TSRS tautų spartakiada, buvo žaidžiamos futbolo varžybos. 1997 m. stadionas rekonstruotas, 2000 m. uždarytas, o 2007 m. nugriautas. Kurį laiką stadionas vadintas G. Fedotovo vardu.

2007 m. gegužės 19 d. pradėtos naujojo stadiono statybos. Jis buvo atidarytas 2016 m. rugsėjo 10 d. Rusijos čempionato rungtynėmis tarp CSKA Moskva ir Terek Groznyj komandų (3-0).

Šaltiniai
---------

1. ↑  из истории московских футбольных арен. Livejournal.com (tikrinta 2023-12-24).
2. ↑  Филипп ПАПЕНКОВ Салют, Траоре! Идеальное новоселье ЦСКА. 2016-09-10, Sport-express.ru (tikrinta 2023-12-24).
| Gundadaluro stadionas |
| --- |
| Gundadaluro stadionas |
| Oficialus pavadinimas | Gundadalur |
| Vieta | Torshavnas, Farerų salos |
| Atidarytas | 1911 m. |
| Renovuotas | 2009 m. |
| Savininkas | Torshavno miesto savivaldybė |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 5 000 žm. |
| Lauko matmenys | 100×65 m |
| Nuomininkai | Havnar Bóltfelag,  B36 Tórshavn,  FF Giza/FC Hoyvík,  Undrið FF |

**Gundadaluro stadionas** (far. *Gundadalur*) – futbolo stadionas Torshavne (Farerų salose).

Istorija
--------

Pastatytas 1909 m. Tais pačiais metais stadione įvyko pirmosios rungtynės. 

Oficialiai stadionas buvo atidarytas 1911 m..

Nuo 2004 m. stadionas priklauso Torshavno miesto savivaldybei.

Renovuotas 2009 m.

Namų rungtynes šiame stadione žaidžia Havnar Bóltfelag, B36 Tórshavn, FF Giza/FC Hoyvík, Undrið FF klubų komandos.

* 1909 m. rungtynės1909 m. rungtynės
* Panoraminis vaizdasPanoraminis vaizdas

Ovari vøllur
------------

Aukštutinis laukas (Ovari vøllur). Jame vyksta aukščiausio rango rungtynės. HB ir B36 žaidžia pirmos pakopos, elito diviziono pirmenybėse.

Niðari vøllur
-------------

Žemutinis laukas (Niðari vøllur). Naudojamas žemesniųjų divizionų kovoms ir treniruotėms. Jame žaidžia Giza/Hoyvík ir Undrið FF.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2013-01-24 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Torsvollur.fo - Oficialus puslapis
Koordinatės: 33°27′52″p. pl. 70°36′38″v. ilg.﻿ / ﻿33.4644°p. pl. 70.6106°v. ilg.﻿ / -33.4644; -70.6106

|  |
| --- |
| Stadionas 2011 m. |
| Vieta | Čilė Čilės Santjagas |
| Atidarytas | 1937 m. |
| Savininkas | Njunjoa savivaldybė |
| Operatorius | Chiledeportes |
| Talpa | 48 665 |
| Lauko matmenys | 105 × 68 m |

**Santjago nacionalinis stadionas** (isp. *Estadio Nacional Julio Martínez Prádanos*) – sporto stadionas Čilės Santjage, į pietryčius nuo miesto centro. Tai nacionalis Čilės stadionas, didžiausias šalyje.

Istorija
--------

Stadionas atidarytas 1938 m. gruodžio 3 d. Jame vyko Pietų Amerikos futbolo čempionatų rungtynės 1941, 1945, 1955, 1991, 2015 m. Be to, čia vyko ir 1962 m. pasaulio futbolo čempionatas. Stadione daug rungtynių sužaidė Čilės vyrų futbolo rinktinė, taip pat ir 1998 m. su Lietuvos rinktine. 2008 m. stadionui suteiktas žurnalisto Julio Martínez Prádanos (1923–2008) vardas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Estadio Nacional de Chile. Stadiumguide.com (tikrinta 2023-12-28).
2. ↑
| VTB Arena |
| --- |
|  |
| Vieta | Maskva, Rusija |
| Pastatytas | 2018 m. lapkričio mėn. |
| Atidarytas | 2019 m. sausio mėn. |
| Paviršius | Žolė |
| Architektas | Erick van EgeraatDavid Manica |
| Talpa | Didžioji arena: 45 000Mažoji arena: 15 000 |

**VTB Arena** – įvairios paskirties stadionas Maskvoje, Rusijoje. Jame vyksta ledo ritulio ir futbolo varžybos.

Istorija
--------

Stadiono veja
Šioje vietoje anksčiau stovėjo senasis „Dinamo" stadionas, pastatytas 1928 m. Iš pradžių buvo pasagos formos, 1936 m. pristatyta rytinė tribūna. Stadione tilpdavo 36 540 žiūrovų. Stadione žaidė FK Dinamo Moskva, kurie paskiau laikinai buvo persikėlę į Maskvos priemiesčio Chimkų areną. Stadione taip pat vyko 1980 m. vasaros olimpinių žaidynių futbolo varžybos. 2008 m. senasis stadionas buvo uždarytas ir nugriautas. Jo vietoje 2018 m. lapkričio mėn. iškilo naujasis stadionas, publikai atvertas 2019 m. sausio mėn.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Из истории московских футбольных арен. Livejournal.com (tikrinta 2023-12-24).
2. ↑  „Dynamo Moscow v Avtomobilist Yekaterinburg" (rusų). Kontinental Hockey League. 2019-01-04.
| Lokomotivo centrinis stadionas |
| --- |
| Lokomotiv stadionas |
|  |
| Vieta | Maskva, Rusija |
| Atidarytas | 2002 m. |
| Savininkas | FK Lokomotiv Moskva |
| Paviršius | Žolė |
| Architektas | Dmitry Bush |
| Talpa | 28 800 sėdimų vietų |
| Lauko matmenys | 104 x 68 metrai |
| Nuomininkai | FK Lokomotiv Moskva |

**Lokomotiv stadionas** (rus. *Стадион Локомотив*) – futbolo stadionas Maskvoje, Rusijoje. Namų rungtynes žaidžia FK Lokomotiv Moskva. 2010 m. XIX pasaulio futbolo čempionato atrankoje žaidė Rusijos vyrų futbolo rinktinė. Po 2002 m. rekonstrukcijos talpina 28 800 žiūrovų (visos vietos sėdimos).

Istorija
--------

Dabartinio stadiono vietoje 1935 m. elektrikų sąjungos darbuotojai nusprendė pastatyti stadioną, kuris buvo pavadintas Stalinets (rus. *Сталинец*). Tuo metu stadionas talpino 30 000 žiūrovų. Stadionas buvo Maskvos futbolo simbolis. Stalinets stadionas buvo nugriautas, o vietoje jo pastatytas Lokomotiv stadionas. 30 000 vietų modernus stadionas buvo atidarytas 1966 m. rugpjūčio 17 d.

Dabartinio stadiono statybos buvo pradėtos 2000 m. Atidarytas 2002 m.

Galerija
--------

*

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lokomotiv stadionas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Lokomotiv stadionas
| **Antanas Alekna** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1872 m. gruodžio 19 d.Kurai, Radviliškio valsčius |
| Mirė | 1930 m. birželio 12 d. (57 metai)Kaune |
|  |
| Veikla | Lietuvos kunigas, istorikas, publicistas, vertėjas, visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Peterburgo dvasinė akademija |
|  |
|  **Vikiteka** | Antanas Alekna |

**Antanas Alekna** (1872 m. gruodžio 19 d. Kuruose, Radviliškio valsčius – 1930 m. birželio 12 d. Kaune) – Lietuvos kunigas, istorikas, publicistas, vertėjas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Šiaulių gimnazijoje, 1894 m. baigė Kauno kunigų seminariją. 1894–1897 m. mokėsi Sankt Peterburgo dvasinėje akademijoje, jos nebaigė dėl ligos. 1897 m. įšventintas kunigu.

1896–1898 m. Šiaulių Šiaulių Šv. Petro ir Pauliaus bažnyčios vikaras, mokyklos kapelionas. Už tikybos dėstymą lietuvių kalba Vilniaus generalgubernatorius atėmė teisę dėstyti mokyklose. 1898–1903 m. vikaras Kaune, 1903–1905 m. Rokiškio bažnyčios kunigas. Nuo 1906 m. Kauno katedros vikaras, kanauninkas.

1907–1919 m. redagavo žurnalą „Vienybė". 1917–1930 m. Kauno kunigų seminarijos profesorius. Nuo 1922 m. dar ir Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos – filosofijos fakulteto profesorius.

Paskelbė straipsnių leidiniuose „Tėvynės sargas", „Dirva", „Kryžius", „Žvaigždė", „Nedėldienio skaitymas", „Šaltinis", „Draugija", „Ganytojas" ir kt. Parašė Lietuvos istorijos vadovėlių mokykloms (1911 m. 1923 m. 1923 m. lenkų kalba, 1925 m.) Į lietuvių kalbą išvertė S. Lagerlef „Legendos apie Kristų", 1917 m.

Bibliografija
-------------

* Trumpa Bažnyčios istorija, 1906 m.
* Žemaičių vyskupas Motiejus Valančius, 1923 m.; pirmą kartą panaudojo Žemaičių vyskupijos archyvą
* Katalikų bažnyčia Lietuvoje, 1926 m.
* Šv. Kazimieras, 1927 m.
* Lietuvos Bažnyčios istorija, 1929 m.

Nuorodos
--------

* Ilona Čiužauskaitė. Alekna, Antanas. Lietuvių literatūros enciklopedija. Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas. – Vilnius, 2001. – ISBN 9986-513-95-2

Išnašos
-------

1. ↑  Vytautas Merkys. *Antanas Alekna*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 303 psl.
| Bzybė |
| --- |
| Bzybės upė Bzybės upė |
| **Ilgis** | 110 km |
| **Baseino plotas** | 1510 km² |
| **Vidutinis debitas** | 97 m³/s |
| **Ištakos** | Kaukazas |
| **Žiotys** | Juodoji jūra |
| **Šalys** | Gruzija/Abchazija |
|  |
|  **Vikiteka** | Bzybė |

**Bzybė** (abch. *Бзыҧ*, gruz. ბზიფი) – upė Gruzijoje, Abchazijoje, Kaukazo kalnuose. Prasideda Didžiajame Kaukaze, apie 2300 m aukštyje, teka į vakarus siauru kalnų slėniu tarp Bzybės ir Gagros kalnagūbrių. Įteka į Juodąją jūrą šiauriau Picundos. Jupšaros upės, kuri priklauso Bzybės baseinui, aukštupyje yra Ricos ežeras. Iki ežero nuo Juodosios jūros yra kelias, kurio dalis eina Bzybės slėniu.

Upė yra populiari vandens turizmo trasa, mėgstama plaukiotojų kajakais. Laivybai netinkama.

Nepaisant nedidelio baseino ploto, upė labai vandeninga, nes Vakarų Užkaukazei būdingas didelis kritulių kiekis. Beveik visą ilgį upė teka siauru tarpekliu, dėl to jos lygio skirtumai labai dideli ir siekia 10-15 m. Upėje gausiai veisiasi upėtakiai ir Juodosios jūros lašišos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Romaldas Petras Damušis** |
| --- |
| Gimė | 1950 m. lapkričio 18 d. (73 metai)Rėžgaliai, Šakių rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Zita |
| Vaikai | Daiva, Edvardas |
| Šakių rajono savivaldybės meras |
| Ėjo pareigas | 1995 – 1997 |
| Ankstesnis | – |
| Vėlesnis | Rimantas Vensas |
|  |
| Veikla | teisininkas, Lietuvos ir Šakių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1995 m. Lietuvos krikščionių demokratų partija |
|  |
| Alma mater | 1978 m. Vilniaus universitetas |

**Romaldas Petras Damušis** (g. 1950 m. lapkričio 18 d. Rėžgaliuose, Šakių rajone) – teisininkas, Lietuvos ir Šakių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1968 m. baigė Kidulių vidurinę mokyklą ir buvo pašauktas atlikti karo prievolės sovietų kariniame jūrų laivyne. Dirbdamas 1978 m. baigė Vilniaus valstybinio universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisininko specialybę.

Nuo 1972 m. Jurbarko duonos gamyklos mechanikas, 1973–1974 m. Garliavos remonto mechanikos gamyklos šaltkalvis, 1974–1977 m. Šakių rajono komjaunimo komiteto instruktorius, 1977–1980 m. Šakių rajono Žemės ūkio valdybos vyresnysis juriskonsultas, 1980–1990 m. Šakių rajono gamtos apsaugos inspektorius. 1980–1993 m. Šakių rajono savivaldybės tarybos pirmininkas, 1993–1995 m. Šakių rajono Darbo biržos skyriaus viršininkas, 1995–1997 m. Šakių rajono savivaldybės meras ir Lietuvos savivaldybių asociacijos viceprezidentas, 1999 m. pradėjo advokato praktiką ir turi savo advokato kontorą Šakiuose. Internetinis puslapio adresas – rdamusio.puslapiai.lt.

Nuo 1995 m. – Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys, 1997–1999 m. Šakių skyriaus pirmininkas, nuo 2001 m. gegužės 12 d. LKDP susijungus su LKDS – nepartinis.

1990–1995 m. Šakių rajono savivaldybės tarybos deputatas, 1995–1997 ir 1997–2000 m. Šakių rajono savivaldybės tarybos narys.

Žmona Zita – teisininkė, duktė Daiva, sūnus Edvardas.
Šiltadaržio pėsčiųjų gatvė Vilniuje
**Gatvė** – miestų, miestelių, kompaktiškesnių kaimo gyvenviečių kelias. Gatvės skirtomos į magistralines (tranzitinės arterijos, jungia miesto rajonus, transporto mazgus), vietines ir pėsčiųjų.

Miesto gatvių sudaromas tinklas gali būti radialinis, linijinis arba stačiakampis.

Istorija
--------

Lietuvoje gatvės pradėjo formuotis iš vieškelių, ėjusių per giminės bendruomenės gyvenvietę (viešę). Pirmųjų miestų gatvės kūrėsi palei prekybinius kelius, todėl jų planas daugiausia radialinis (Vilnius). Nuo magistralinių gatvių atsišakodavo aklagatviai ir sudarydavo netaisyklingus kvartalus. Susijungdami jie sudarė skersgatvius. Kaune ir Klaipėdoje susiformavo taisyklingas stačiakampis gatvių tinklas. Po valakų reformos susikūrė gatviniai kaimai, kurie įgijo linijinį gatvių planą (Veiveriai, Viduklė). Gatvinių rėžinių kaimų gatvė paprastai tiesi, gatvinių išretėjusių – vingiuota. Padrikajame kaime būna viena ar keletas gatvių, jos netaisyklingos, plačios, ribojamos tvorų. Miesto pakraščių, miestelių gatvės mažai skyrėsi nuo kaimo gatvių.

XIII a. Vilniuje pradėti rengti ąžuoliniai ir pušiniai gatvių grindiniai, XV a. jau buvo akmenimis grįstų gatvių. XVIII a. pab. pradėtas rengti gatvių apšvietimas. Ilgas, plačias, gerai apžvelgiamas gatves pradėta vadinti prospektais. XX a. pradėta gatves asfaltuoti, įrengta lietaus kanalizacija, betoninių plytelių šaligatviai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gatvė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 582
| Signal Iduna Park |
| --- |
|  |
| Vieta | Dortmundas, Vokietija |
| Atidarytas | 1974 m. balandžio 2 d. |
| Savininkas | Borussia Dortmund |
| Architektas | Planungsgruppe Drahtler |
| Talpa | 80 720 sėdimų vietų |
| Lauko matmenys | 105 × 68 metrai |
| Nuomininkai | Borussia Dortmund |

**Westfalenstadion** – futbolo stadionas Dortmunde, Šiaurės Reino-Vestfalijos federacinėje žemėje, Vokietijoje. Stadione savo namų rungtynes žaidžia Bundeslygos Borussia Dortmund futbolo klubas. Stadionas talpina 80 720 žiūrovų (sėdimos ir stovimos vietos) arba 60 285 žiūrovus (tik sėdimos vietos tarptautinėms rungtynėms). 2005 m. gruodį stadionas pervadintas į *Signal Iduna Park* 5 metų laikotarpiui. Šiame stadione buvo sužaistos šešerios 2006 m. pasaulio futbolo čempionato rungtynės. Rengėjai, besiruošdami čempionatui, į stadioną investavo 45 mln. eurų.

Istorija
--------

Pirmieji planai pastatyti naują stadioną arba praplėsti esamą (Stadion Rote Erde) prasidėjo 1960 m. Po istorinio BV Borussia Dortmund klubo triumfo UEFA Taurių laimėtojų taurėje (BV Borussia Dortmund tapo pirmuoju Vokietijos klubu laimėjusiu Europos taurę) 1966 m. galutinai tapo aišku, kad Stadion Rote Erde yra per mažas vis augančiai Borusios fanų miniai. Tačiau Dortmundo miestas nebuvo pajėgus finansuoti naujo stadiono statybą, o federalinės institucijos nenorėjo prisidėti.

1971 m. Dortmundas buvo išrinktas pakeisti Kelno miestą, kuris buvo priverstas atsisakyti planų dalyvauti 1974 m. pasaulio futbolo čempionato organizavime. Dėl mažo biudžeto buvo pasirinktas ne ovalo formos 60 000 vietų stadionas su lengvosios atletikos takeliais, o pigesnis tik futbolui skirtas 54 000 vietų stadionas.

1974 m. balandžio 2 d. *BV Borussia Dortmund* oficialiai persikėlė į Westfalenstadion.

Išplanavimas
------------

Pietinė tribūna. Didžiausia stovima tribūna Europoje.
Pradžioje stadioną sudarė 4 atskiros tribūnos su stogu, tačiau 2001 m. vykusios rekonstrukcijos metu tribūnos buvo sujungtos, kampuose įrengiant papildomas vietas, ir tokiu būdu padidinant stadiono talpą.

Įdomybės
--------

* 2003–2004 m. sezone *BV Borussia Dortmund* klubas pasiekė Europos stadionų lankomumo rekordą. Vidutiniškai kiekvienas jų rungtynes stebėjo 78 808 žiūrovai.
* Pietinė tribūna su daugiau nei 25 000 fanų daro šį stadioną unikaliu. Ši tribūna iš stovimų vietų tribūnos į sėdimų vietų tribūną gali būti pakeista per 2 dienas.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Signal Iduna Park** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali stadiono svetainė

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RFIFA 2006 pasaulio futbolo čempionato stadionai |
| --- |
|  |
| 
Signal Iduna Park (Dortmundas) · Commerzbank-Arena (Frankfurtas) · Veltins-Arena (Gelzenkirchenas) · HSH Nordbank Arena (Hamburgas) · AWD-Arena (Hanoveris) · RheinEnergieStadion (Kelnas) · Allianz arena (Miunchenas) · Franken-Stadion (Niurnbergas) · Fritz-Walter-Stadion (Kaizerslauternas) · Gottlieb-Daimler-Stadion (Štutgartas) · Olimpinis stadionas (Berlynas) · Red Bull Arena (Leipcigas) |

 |
| Vicente Calderón stadionas |
| --- |
|  |
| Oficialus pavadinimas | Estadio Vicente Calderón |
| Vieta | Madridas, Ispanija |
| Atidarytas | 1966 m. spalio 2 d. |
| Savininkas | Atlético Madrid |
| Operatorius | Atlético Madrid |
| Paviršius | Žolė |
| Architektas | Javier BarrosoMiguel Ángel García Lomas |
| Talpa | 54 960 sėdimų vietų |
| Lauko matmenys | 105 x 70 metrai |
| Nuomininkai | Atlético Madrid |

**Vicente Calderón stadionas** yra futbolo stadionas Madride, Ispanijoje. Namų rungtynes žaidžia La Liga klubas Atlético Madrid. Pirmasis stadiono pavadinimas buvo *Manzanares*, bet 1971 m. liepos 14 d. buvo pakeistas į *Vicente Calderón*, klubo prezidento garbei.

Istorija
--------

Vicente Calderón stadione dažnai vyksta tarptautinės Ispanijos vyrų futbolo rinktinės varžybos. Nuo 2003 m. yra priskirtas prie penkių žvaigždučių UEFA elitinių stadionų.

1961 m. kovo 17 d. Javier Barroso nupirko žemės sklypą naujam stadionui pastatyti. Naujasis stadionas buvo pradėtas styti tais pačiais metais vietoje seno *Estadio Metropolitano de Madrid*.

1966 m. spalio 2 d. su 62 000 vietų Estadio Manzanares, buvo oficialiai atidarytas. Atidarymo dieną vyko futbolo varžybos prieš Valencia CF. Rungtynės baigėsi lygiosiomis 1–1. Vicente Calderón stadione pirmasis Madrido derbis buvo sužaistas 1967 m. balandžio 16 d. tarp Atlético ir Real Madrid CF. Susitikimas baigėsi lygiosiomis 2–2.

Po stadiono rekonstrukcijos, 1972 m. gegužės 23 d. buvo naujai atidarytas. Atidarymo dieną stadione lankėsi Francisco Franco ir Chuanas Karlosas I bei kiti šalies vadovai. Buvo surengtos tarptautinės draugiškos varžybos tarp Ispanijos ir Urugvajaus rinktinių. Šeimininkai laimėjo rungtynes 2–0. Įvarčius pelnė Oscar Valdez ir Jose Eulogio Garate.

Po neeilinio visuotinio akcininkų susirinkimo, vykusio 1980 m. birželio 4 d. buvo pritarta stadiono rekonstrukcijai, 1982 m. XII pasaulio futbolo čempionatui. Rekonstrukcijos architektas buvo Juan José Barroso.

Be futbolo, stadione vyko ir muzikos renginiai.

1982 m. pasaulio futbolo čempionatas
------------------------------------

Stadione vyko trys 1982 m. XII pasaulio futbolo čempionato susitikimai:

* Prancūzija 1 – Austrija 0
* Austrija 2 – Šiaurės Airija 2
* Šiaurės Airija 1 – Prancūzija 4

Galerija
--------

* 
* 
*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vicente Calderón stadionas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Nuotraukų galerija

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RFIFA 1982 pasaulio futbolo čempionato stadionai |
| --- |
|  |
| 
José Rico Peréz (Alikantė) · Martínez Valero (Elčė) · Camp Nou (Barselona) · Sarrià (Barselona) · San Mamés (Bilbao) · El Molinón (Chichonas) · Riazor (La Korunja) · Santiago Bernabéu (Madridas) · Vicente Calderón (Madridas) · La Rosaleda (Malaga) · Carlos Tartiere (Ovjedas) · La Romareda (Saragosa) · Benito Villamarín (Sevilija) · Pizjuán (Sevilija) · Luis Casanova (Valensija) · José Zorrilla (Valjadolidas) · Balaídos (Vigas) |

 |
| Estadio Manuel Martínez Valero |
| --- |
|  |
| Vieta | Elčė, Ispanija |
| Atidarytas | 1976 m. rugsėjo 8 d. |
| Savininkas | Elche CF |
| Operatorius | Elche CF |
| Paviršius | Žolė |
| Architektas | Juan Boix Matarredona |
| Talpa | 38 750 sėdimų vietų |
| Lauko matmenys | 105 x 68 metrai |
| Nuomininkai | Elche CF |

**Estadio Manuel Martínez Valero** yra futbolo stadionas Elčėje, Ispanijoje. Namų rungtynes žaidžia Elche CF. Pastatytas 1976 m. vietoje seno *Campo de Altabix* stadiono, statyto 1923 m. Pavadintas buvusio klubo prezidento *Manuel Martinez Valero* garbei.

Istorija
--------

Stadionas buvo atidarytas 1976 m. rugsėjo 8 d. Suprojektuotas architekto Juan Boix Matarredona. Atidarymo dieną vyko futbolo varžybos tarp Elche CF ir Meksikos vyrų futbolo rinktinės, kurios baigėsi 3–3. Estadio Manuel Martínez Valero buvo vienas iš septyniolikos 1982 m. XII pasaulio futbolo čempionato stadionų. 1982 m. birželio 15 d. Vengrijos vyrų futbolo rinktinė įmušė rekordinį įvarčių skaičių prieš Salvadoro vyrų futbolo rinktinę. Šios rungtynės baigėsi rezultatu 10–1.

Stadione 2002–2003 m. sezone vyko Copa del Rey finalas.

Estadio Manuel Martínez Valero turi keturių žvaigždučių UEFA sertifikatą.

Galerija
--------

* 
*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Manuel Martínez Valero stadionas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Stadiono istorija

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RFIFA 1982 pasaulio futbolo čempionato stadionai |
| --- |
|  |
| 
José Rico Peréz (Alikantė) · Martínez Valero (Elčė) · Camp Nou (Barselona) · Sarrià (Barselona) · San Mamés (Bilbao) · El Molinón (Chichonas) · Riazor (La Korunja) · Santiago Bernabéu (Madridas) · Vicente Calderón (Madridas) · La Rosaleda (Malaga) · Carlos Tartiere (Ovjedas) · La Romareda (Saragosa) · Benito Villamarín (Sevilija) · Pizjuán (Sevilija) · Luis Casanova (Valensija) · José Zorrilla (Valjadolidas) · Balaídos (Vigas) |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Italijos ryšiai ir komunikacijos:**

* **Telefonija:**
	+ fiksuoto ryšio: 26.6 mln. (2003 m.)
	+ Mobilaus ryšio: 72.2 mln. (2005 m.)

Italijos telefono kodas – **39**

* **Radijas:**
	+ Radijo stotys: AM - ~ 100, FM - 4,600, trumpųjų bangų - 9 (1998 m.)
	+ Radijo naudotojai: 50.5 milijonų (1997 m.)

* **Televizija:**
	+ Televizijos kanalai: 358 (1995 m.)
	+ Televizijos naudotojų: 30.5 milijonų (1997 m.)

* **Internetas:**
	+ Interneto svetainių: 1,437,511 (2004)
	+ Interneto naudotojai: 28.87 milijonai (2005)
	+ Šalies kodas: .it

v • a • r **Europos šalių ryšiai** 

Airija |
Albanija |
Andora |
Armėnija |
Austrija |
Azerbaidžanas |
Baltarusija |
Belgija |
Bosnija ir Hercegovina |
Bulgarija |
Čekija |
Danija |
Estija |
Graikija |
Gruzija |
Islandija |
Ispanija |
Italija |
Jungtinė Karalystė |
Juodkalnija |
Kazachija |
Kosovas |
Kroatija |
Latvija |
Lenkija |
Lichtenšteinas |
Lietuva |
Liuksemburgas |
Šiaurės Makedonija |
Malta |
Moldavija |
Monakas |
Norvegija |
Nyderlandai |
Portugalija |
Prancūzija |
Rumunija |
Rusija |
San Marinas |
Serbija |
Slovakija |
Slovėnija |
Suomija |
Švedija |
Šveicarija |
Turkija |
Ukraina |
Vatikanas |
Vengrija |
Vokietija
Europos kino akademija (EFA)|  |
| Forma | Filmų organizacija |
| Įkurta | 1988 m. |
| Centrinė būstinė | Berlynas, Vokietija |
| Svarbiausi darbuotojai | Agnieszka Holland (prezidentas) |
| Tinklalapis | www.europeanfilmacademy.org |

**Europos kino akademija** (angl. *European Film Academy*, EFA) – Europos kino kūrėjų iniciatyva sukurta grupė, nuo 1988 m. pirmųjų Europos kino apdovanojimų kas antrus metus susiburianti Berlyne. Akademiją įkūrė jos pirmasis prezidentas, švedų režisierius Ingmaras Bergmanas (*Ingmar Bergman*), kartu su 40 kitų Europos filmų kūrėjų.

Istorija
--------

1988 m. akademiją (su pirminiu Europos kino bendruomenės pavadinimu) įkūrė jos pirmasis prezidentas, švedų režisierius Ingmaras Bergmanas, kartu su 40 kitų Europos filmų kūrėjų, siekiant sėkmingiau apginti Europos filmų industrijų interesus bei atkreipti dėmesį į Europos filmų kultūrą visame pasaulyje. Vimas Venderis (*Wim Wenders*) buvo išrinktas šios grupės pirmininku. Po dvejų metų Europos kino bendruomenė pervadinta į Europos filmų akademiją, kuri buvo įregistruota kaip ne pelno organizacija.

1996 m. Vimas Venderis pakeitė Ingmarą Bergmaną ir tapo naujuoju Europos filmų akademijos prezidentu, o britų prodiuseris Nikas Pauelis (*Nik Powell*) užėmė pirmininko postą.

Generalinės Asamblėjos sprendimu, panaikinta ligi tol galiojusi 99 narių riba. 2015 m. sausio mėn. duomenimis organizacijos narių skaičius pasiekė 3300 žmonių.

Išnašos
-------

1. 1 2  History of European Film Academy. 13 Feb. 2008
2. ↑  Rossberg, O. and C. Rogers. "Biography. "Wim Wenders. 1 2001. Wim Wenders Productions. 14 Feb. 2008 .
3. ↑  "History. "European Film Academy. 1 European Film Academy. 14 Jan. 2008 <http://www.europeanfilmacademy.org/htm/History.html>.
**Vyriausias Mažosios Lietuvos gelbėjimo komitetas**, organizacija, veikusi Klaipėdos krašte 1922–1924 m. Komitetas buvo sudarytas iš lietuvininkų organizacijos *Prūsų lietuvių tautos taryba* narių Martyno Jankaus, Jurgio Strėkio, Jurgio Lėbarto, Viliaus Šaulinskio, Jurgio Brūvelaičio ir Jono Vanagaičio 1922 m. gruodžio 18 d. Į pirmąjį posėdį Klaipėdoje susirinko 1922 m. gruodžio 22 d. 1923 m. sausį oficialiai persikėlė į Šilutę.

Nominalus komiteto dalyvavimas Klaipėdos sukilime turėjo sudaryti įspūdį, kad jo iniciatoriai yra žymiausi Klaipėdos krašto lietuvininkų politiniai veikėjai. Komitetas oficialiai vadovavo sukilimui, rengė ir skleidė patriotinius atsišaukimus, nors realios įtakos krašto užėmimo operacijai neturėjo. Apie komiteto įsteigimą paskelbta 1923 m. sausio 4 d. atsišaukime „Klaipėdos gyventojai!". Šaulių sąjungos dalyvavimas sukilime buvo parodytas kaip jos reakcija į sausio 7 d. pasirodžiusį komiteto atsišaukimą „Broliai Šauliai!", kuriame buvo teigiama, kad lietuviai Klaipėdos krašte yra persekiojami. Sausio 9 d. Šilutėje komitetas paskelbė manifestą, kuris turėjo legitimizuoti prancūzų administracijos nuvertimą Klaipėdoje. 1923 m. sausio 19 d. deklaracijoje komitetas pareiškė, kad Klaipėdos kraštas prijungiamas prie Lietuvos autonomijos teisėmis. Gavęs šią deklaraciją, Lietuvos Seimas 1923 m. sausio 24 d. nurodė Ernesto Galvanausko vyriausybei parengti susijungimo aktus.

1923 m. viduryje komitetas virto visuomenine Klaipėdos krašto lietuvininkų organizacija, spaudoje pasisakiusia aktualiais krašto gyvenimo klausimais.

Literatūra
----------

1. ↑  *Kovos keliais. Klaipėdos krašto prijungimui prie Lietuvos 15-os metų sukakčiai paminėti Almanachas*, Klaipėda, 1938 m.
2. ↑  *1923 metų sausio įvykiai Klaipėdoje*, Klaipėda, 1995 m.
| Skonto stadionas |
| --- |
|  |
| Vieta | Latvija Ryga, Latvija |
| Koordinatės | Koordinatės: 56°57′41″š. pl. 24°06′59″r. ilg.﻿ / ﻿56.9614°š. pl. 24.1164°r. ilg.﻿ / 56.9614; 24.1164 |
| Atidarytas | 2000 m. |
| Savininkas | Skonto FC |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 9500 |

**Skonto stadionas** (latv. *Skonto stadions*) – daugiafunkcis stadionas Rygoje, Latvijoje. Stadionas buvo atidarytas 2000 m. Stadionas yra pačiame Rygos centre, E. Melngailio gatvėje 1a. Tai antras pagal dydį futbolo stadionas mieste; jame yra 9500 vietų, VIP salės, biurai, spaudos centras ir kavinės.

Istorija
--------

XX a. tarpukariu šiose vietose buvo Rygos JKS stadionas, vėliau tapęs „Dinamo" stadionu. XX a. pabaigoje vietoje pastarojo buvo įrengta Skonto halė, o į rytus nuo jos pastatytas „Skonto" stadionas, atidarytas 2000 m. birželio 28 d. Pirmąjį įvartį šiame stadione stadiono atidarymo rungtynėse prieš LU-Daugava Riga įmušė „FC Skonto" žaidėjas Orestas Buitkus.

Panaudojimas
------------

Daugiausia yra naudojamas futbolo varžyboms, jame savo namų varžybas žaidžia Skonto FC ir Latvijos futbolo rinktinė. Skonto stadione 2003 m. vyko Visuotinė latvių dainų ir šokių šventė. Greta Skonto stadiono esančioje Skonto halėje vyko 2006 m. pasaulio ledo ritulio čempionatas. 2008 m. stadione koncertavo tarptautiniai atlikėjai, įskaitant „Aerosmith" ir „Metallica". Šių grupių koncertus aplankė maksimalus žiūrovų skaičius, atitinkamai 32 000 ir 33 000 gerbėjų. Ten taip pat koncertavo keli kiti atlikėjai, pavyzdžiui, Snoop Dogg, Massive Attack, Depeche Mode ir Akon. 2009 m. Latvijos futbolo klubas FK Ventspils šį stadioną naudojo savo namų rungtynėms UEFA Europos lygos rungtynėse dėl techninių problemų su nuosavu stadionu.

Galerija
--------

* Stadionas žiemąStadionas žiemą
* Stadiono Riga FC fanų tribūnaStadiono Riga FC fanų tribūna

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lielisks stadions gaida lielisku spēli Arturs Vaiders, Diena
| ***Moksleivė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La liceale |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Michele Massimo Tarantini |
| Scenaristas (-ai) | Francesco MiliziaMarino OnoratiMichele Massimo Tarantini |
| Vaidina | Gloria GuidaAlvaro VitaliEnzo CannavaleIlona Staller Mario Carotenuto |
| Metai | 1975 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Moksleivė** (it.  *La liceale*) – 1975 m. Italijoje sukurta erotinė komedija, kurioje pagrindinį vaidmenį atliko aktorė Glorija Gvida.

Vėliau buvo sukurti dar trys tęsiniai panašia tema.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Kadras iš filmo
Loredana – daili licėjaus moksleivė, varanti iš proto savo bendramokslius bei dėstytojus. Naudodamasi savo kerais, mergina žaidžia su jais, tačiau nei vieno neprisileidžia pernelyg arti. Padėtis visiškai pasikeičia, kuomet Loredana susipažįsta su daktaru Salvi – vyresnio amžiaus, kiek senamadiškos elgsenos galantišku vyriškiu. Mergina netrunka pamesti dėl jo galvą ir padovanoti savo nekaltybę, manydama radusi tikrąją gyvenimo meilę. Ji kuria planus, kad Salvi išsiveš ją iš jų nedidelio ir pabodusio miestelio, tačiau ko verti pažadai žmogaus, atvykusio į komandiruotę, net jei jis ir prisiekia amžiną meilę?

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Gloria Guida – Loredana
* Giusepe Pambieri – daktaras Marko Salvi
* Gianfranco D‘Angelo – profesorius Džanis Gvidis
* Gisella Sofio – Elvyra, Loredanos motina
* Rodolfo Bigotti – Bilis
* Alvaro Vitali – Petručis
* Ilona Staller – Monika
* Mario Carotenuto – Loredanos tėvas

Susiję filmai
-------------

* „Pirmūnė ir antramečiai"
* „Kaip suvilioti mokytoją"
* „Studentė, velnias ir švęstas vanduo"
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Žakas Deloraspranc. *Jaques Lucien Jean Delors*** |
| --- |
|  |
| Žakas Deloras 1988 m. |
| Gimė | 1925 m. liepos 20 d.Paryžius, Prancūzija |
| Mirė | 2023 m. gruodžio 27 d. (98 metai)Paryžius, Prancūzija |
|  |
| Veikla | ekonomistas, bankininkystės specialistas, Prancūzijos ir Europos politinis veikėjas |
|  |
|  **Vikiteka** | Jacques Delors |

**Žakas Deloras** (pranc. *Jaques Lucien Jean Delors*; 1925 m. liepos 20 d. – 2023 m. gruodžio 27 d.) – ekonomistas, bankininkystės specialistas, Prancūzijos ir Europos politinis veikėjas.

Biografija
----------

1945 m. įstojęs į Sorbonos universitetą buvo aktyvus krikščioniškųjų profsąjungų konfederacijos veikėjas. 1947–1962 m. Prancūzijos banko darbuotojas. Palikęs gerą vietą banke, 1962 m. tapo Generalinės Planavimo komisijos socialinių reikalų skyriaus vadovu. 1969–1973 m. Ž. Šaban Delmaso vyriausybės patarėjas socialiniams ir kultūros klausimams. Nuo 1974 m. buvo Prancūzijos socialistų partijos narys. 1979–1981 m. Europos Ekonominės Bendrijos Ekonomikos komiteto pirmininkas. 1981–1983 m. Prancūzijos ekonomikos ir finansų, 1983–1985 m. biudžeto ministras socialistų vyriausybėse. 1985–1995 m. Europos bendrijų komisijos, Europos Komisijos pirmininkas. Jo iniciatyva 1993 m. sausio 1 d. prasidėjo ekonominė ir politinė Europos Sąjungos integracija. 2002–2004 m. Europos Konvento, rengusio Europos Konstituciją, pirmininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Jacques Delors, founding father of EU’s single currency project, dies at 98". *Al Jazeera* (anglų). 2023-12-27. Nuoroda tikrinta 2023-12-28.
2. ↑  Jacques Delors. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2019-01-24. Nuoroda tikrinta 2023-12-28.
**Martynas Reišys** (vok. *Martin Reischies*; (1891 m. rugsėjo 4 d. Kuršlaukiuose (dab. Gargždų miesto dalis) – 1955 m. rugsėjo 12 d. Bad Reichenhale (Aukštutinė Bavarija, VFR)) – Klaipėdos krašto lietuvininkų veikėjas, verslininkas ir bankininkas.

Biografija
----------

Gimė ir augo žinomo lietuvninkų visuomenės veikėjo Martyno Reišio šeimoje. Pirmojo pasaulinio karo metais jaunasis Martynas Reišys tarnavo vokiečių kariuomenėje, vėliau ūkininkavo. Pasireiškė lietuvninkų organizacijų veikloje. Kaip Dovilų kaimo ir visuomeninių organizacijų atstovas dalyvavo Vyriausiojo Mažosios Lietuvos gelbėjimo komiteto 1923 m. sausio 19 d. Šilutėje organizuotame *Krašto seime* ir pasirašė deklaraciją, pritariančią Klaipėdos krašto prijungimui prie Lietuvos Respublikos.

Buvo vienas iš pirmųjų neskaitlingų Klaipėdos lietuvninkų verslininkų. 1927 m. įkūrė Laivininkystės ir krovos darbų bendrovę „Sandėlis" ir jai vadovavo. Buvo nupirkti laivai: „Lydys" (1928 m.), „Nida" (1936 m.), „Neringa" (1937 m.) ir „Venta" (1938 m.). Kartu su Jonu Žiliumiu atgautame Klaipėdos uostamiestyje įsteigė Ūkio kredito banką, tapo jo direktoriumi. *Namų ir ūkio savininkų draugijos* bei *Pirklių ir amatininkų draugijos pirmininkas*. Su Erdmonu Simonaičiu 1928 m. redagavo laikraštį „Nachrichten der Wirtschaftspartei".

kai 1925 m. gegužės 13 d. Klaipėdoje buvo įsteigtas Čekoslovakijos garbės konsulatas, M.Reišys buvo paskirtas garbės konsulu. 1939 m. kovą hitlerinikams atplėšus Klaipėdos kraštą nuo Lietuvos respublikos, ši įstaiga buvo uždarytas. Martynas Reišys persikėlė gyventi į Kauną. Antrojo pasaulinio karo metais nacistinių valdžios organų buvo suimtas ir 1943–1944 m. kalintas Klaipėdos kalėjime. 

Išleistas iš įkalinimo įstaigos, artėjant frontui, nusprendė trauktis į Vakarus. Ties Dancigu žuvo kartu keliavęs tėvas. Martynas Reišys apsigyveno Vakarų Berlyne, vėliau pervažiavo į kurortinį Bad Reinchall miestelį šalies pietuose. Ten ir mirė, palaidotas miesto *Waldfriedhof* kapinėse.

Įvertinimas
-----------

* Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino 3-ojo laipsnio ordinas (1938 m. vasario 16 d,)
* Nepriklausomybės medalis (1929 m. gegužės 28 d.)
* Čekoslovakijos Baltojo liūto 5-ojo laipsnio ordinas (1929 m. kovo 2 d.)

Išnašos
-------

1. ↑  Klaipėdos krašto seimo deklaracija (Nuorašas)[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Doc. Aleksandras Vitkus. *Klaipėdos uostas – be savų laivų* // Mokslas ir gyvenimas, 2001 Nr.4 Archyvuota kopija 2006-09-27 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Viktoras Jencius-Butautas. *Donatas Malinauskas Prahoje (1)* // Voruta, 2009-06-07

Šaltiniai
---------

* Mažosios Lietuvos enciklopedija, IV tomas – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras, 2009 ISBN 978-5-420-01658-9

Nuorodos
--------

* Mažosios Lietuvos veikėjas, bankininkas Martynas Reišys 1938 m. (Nuotrauka)[neveikianti nuoroda]

WikisourceWikisource
Puslapis Vikišaltiniuose:
***Klaipėdos krašto Seimo deklaracija (Pasirašė ir M.Reišys)***
| Estádio Nacional de Brasília |
| --- |
|  |
| Vieta | Brazilija (miestas), Brazilija |
| Atidarytas | 1974 m. kovo 10 d. |
| Savininkas | Governo do Distrito Federal |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 42 200 sėdimų vietų71 500 (po rekonstrukcijos) |
| Nuomininkai | Brasília Futebol Clube |

**Estádio Nacional de Brasília** (anksčiau *Estádio Mané Garrincha*) – įvairios paskirties stadionas Brazilijos mieste, Brazilijoje. Pastatytas 1974 m. Stadione yra 45 200 sėdimų vietų. Dažniausiai yra naudojamas futbolo rungtynėms.

Istorija
--------

Estádio Mané Garrincha stadionas buvo baigtas statyti 1974 m. Atidarymo dieną, tų pačių metų kovo 10 d. buvo sužaistos rungtynės tarp Corinthians ir CEUB, kuriose San Paulo Corinthians 2–1 nugalėjo sostinės CEUB klubą. Pirmą įvartį pelnė Vaguinho, San Paulo futbolininkas.

Didžiausias žiūrovų skaičius (51 000) pasiektas 1998 m. gruodžio 20 d. kai Gamos futbolininkai 3–0 nugalėjo Londrina Esporte Clube 1998 metų Série B finalo rungtynėse. Tai buvo Gamos klubo pirmoji taurė ir patekimas į Série A.

FIFA 2014
---------

2010 m. stadiono pavadinimas iš Estádio Mané Garrincha buvo pakeistas į dabartinį. Ruošiantis 2014 m. pasaulio futbolo čempionatui, stadionas buvo rekonstruotas. Vietų skaičius stadiono tribūnose išaugo iki 71 000.

Nuorodos
--------

* Templos do Futebol

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RFIFA 2014 pasaulio futbolo čempionato stadionai |
| --- |
|  |
| 
Mineirão (Belo Horizontė) · Estádio Nacional Mané Garrincha (Brazilija) · Arena Pantanal (Kujaba) · Arena da Baixada (Kuritiba) · Castelão (Fortaleza) · Arena da Amazônia (Manausas) · Arena das Dunas (Natalis) · Estádio Beira-Rio (Porto Alegrė) · Arena Pernambuco (Resifė) · Maracanã (Rio de Žaneiras) · Arena Fonte Nova (Salvadoras) · Arena Corinthians (San Paulas) |

 |
*Šis straipsnis apie šokį. Apie muziką skaitykite straipsnyje Tango muzika.*

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Poros, šokančios čamamė
Čamamė atlikėjas Čango Spasiukas
**Čamamė** (isp. *chamamé*) – muzikos ir šokio stilius, paplitęs šiaurės rytų Argentinoje, daugiausia Korjenteso provincijoje. Atsirado sumišus čia gausiai atsikėlusių migrantų iš Rytų Europos (lenkų, ukrainiečių, Pavolgio vokiečių) liaudies muzikai (ypač, polkai) su afrikietiškais ritmais ir vietinėmis muzikinėmis tradicijomis.

Čamamė pradžioje griežta smuiku ir viuela, bet vėliau pradėta naudoti gitara, armonika, akordeonas, bandonija, bosinė gitara. Dainavimas jausmingas, melancholiškas. Atliekama gvaranių kalba arba gvaranių–ispanų kalbų mišiniu (jopara).

Šokama poromis prisispaudus prie krūtinės, be planingos choreografijos.

Čamamė – svarbi Korjenteso regiono kultūrinės savipratos dalis. Atliekama giminės sueigose, per bažnytines šventes, festivalius. Nuo XX a. vid. su migrantais pradėjo plisti Buenos Airėse, sulaukė didesnio pripažinimo. Šį stilių išpopuliarino atlikėjai Raulis Barbosa, Čango Spasiukas.

2020 m. čamamė paskelbta nematerialiuoju UNESCO pasaulio paveldo objektu.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Argentina: Chamamé, Cuarteto and Folk, *worldmusic.net*
2. 1 2 3 4 5  Chamamé, *unesco.org*


|  |  |
| --- | --- |
| UNESCO vėliava | UNESCO pasaulio nematerialusis paveldas Nuoroda Šalys: Argentinos vėliava Argentina Metai: 2020 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Argentinoje |
| --- |
|  |
| Materialusis | 
Ledynų nacionalinis parkas (1981) · Jėzuitų gvaranių redukcijos: San Ignasijo Mini, Nuestra Senjora de Santa Ana, Nuestra Senjora de Loretas ir Santa Marija la Majoras (1983-1984) · Igvasu nacionalinis parkas (1984) · Rankų urvas (Pinturas) (1999) · Valdeso pusiasalis (1999) · Isčigualasto provincinis ir Talampajos nacionalinis parkai (2000) · Kordobos jėzuitų kvartalas ir stotys (2000) · Kebrada de Humahuaka (2003) · Qhapaq Ñan: Andų kelių tinklas (2014, su dar 5 šalimis) · Le Corbusier architektūra: svarbus įnašas į modernųjį judėjimą (2016, su dar 6 valstybėmis) · Los Alerseso nacionalinis parkas (2017) | Argentinos vėliavaArgentinos vėliava |
|  |
|  Nematerialusis | 
Filete portenjo Buenos Airėse, tradicinė piešimo technika (2015) · Tango (2008, kartu su Urugvajumi) · Čamamė (2020) |

 |
**Valterio Šiukingo tarptautinės teisės institutas** (vok. *Walther-Schücking-Institut für internationales Recht* - teisės mokslinių tyrimų institutas Šiaurės Vokietijoje, Kylio universiteto Teisės fakulteto padalinys. Įsteigtas 1914 m. Seniausias universitetinis tarptautinės teisės institutas Vokietijoje. 1995 metais pavadintas instituto vadovo (direktoriaus) Walther Schücking, nuo 1930 m. iki 1935 metų pirmojo vokiečių teisėjo NTT, vardu.

Reikšmė
-------

Walther Schücking institutas kartu su Makso Planko užsienio viešosios ir tarpautinės teisės institutu (*vok. Max-Planck-Institut für ausländisches öffentliches Recht und Völkerrecht*) Heidelberge - vieni garsiausių tarptautinės teisės mokslo tyrimų įstaigų. Profesoriai - Andreas Zimmermann, Thomas Giegerich, Alexander Proelß ir Jost Delbrück (nuo 2001 m. emeritas). Bibliotekoje - per 110 000 tomų, 180 dalykinių žurnalų (gaunamų reguliariai). Nuo 1948 metų biblioteka veikia kaip JT depozitinė biblioteka (*United Nations Depository Library*), kurioje renkami JT dokumentai ir publikacijos.

Leidiniai, veikla
-----------------

Instituto leidiniai - *German Yearbook of International Law* (iki 1977 m. - *Jahrbuch für Internationales Recht*), leidyklos Duncker & Humblot raštų serija *Veröffentlichungen des Walther-Schücking-Instituts für Internationales Recht an der Universität Kiel* (VIIR). Institutas tarpautinės jūrų teisės srityje yra Kylio išskirtinių tyrimų klasterio (Exzellenzcluster) „Ateities vandenynas" („Ozean der Zukunft") dalis. Instituto parengtos Kylio universiteto Teisės f. studentų komandos nuo 1989 iki 1996 metų laimėdavo teismo proceso inscenizacijos (Moot Court) Philip C. Jessup International Law Moot Court Competition konkurso nacionalinėje atrankoje ir atstovaudavo Vokietijai tarptautiniame lygmenyje.

Nuorodos
--------

* Oficialus Valterio Šiukingo tarptautinės teisės instituto tinklalapis Archyvuota kopija 2009-07-26 iš Wayback Machine projekto. (vokiečių k.)
| **Valdis Zeps** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1932 m. gegužės 29 d.Daugpilis, Latvija Latvija |
| Mirė | 1996 m. liepos 26 d. (64 metai)Ryga, Latvija Latvija |
|  |
| Veikla | kalbininkas, rašytojas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Alma mater | Majamio universitetas |

**Valdis Juris Zepas** (latv. *Valdis Juris Zeps*, 1932 m. gegužės 29 d. Daugpilis, Latvija – 1996 m. liepos 26 d. Ryga, Latvija) – Amerikos latvių išeivijos kalbininkas, profesorius, rašytojas.

Biografija
----------

Gimė Latgaloje, Daugpilyje. Antrojo pasaulinio karo metais, 1944–aisias, su šeima pasitraukė į Vokietiją. Ten baigė Liubeko latvių gimnaziją.

1949 m. iškeliavo į Jungtines Amerikos Valstijas. 1953 m. kaip prancūzų filologas, Ohajo valstijoje su pagyrimu baigė Majamio universitetą, tačiau studijuodamas lankė ir sociologijos bei aliejinės tapybos kursus. Vėliau metus mokėsi Nebraskos Centrinėje teologijos seminarijoje, po to dvejus metus tarnavo privalomojoje karo tarnyboje. 1957 m. vedė amerikietę drabužių dizainerę. 1961 m. V. Zepas Blumingtone, Indianos universitete įgijo sociologijos ir filosofijos daktaro laipsnį. Viskonsino-Madisono universitete dirbo dėstytoju. Nuo 1978 m. vadovavo šio universiteto Baltijos tyrimų centrui.

Pagrindinės mokslinių tyrimų temos – latvių ir latgalių kalbų istorija, kalbų kontaktų klausimai, struktūrinė kalbos analizė. Tyrė baltų ir slavų kalbų santykius. V. Zepas latvių išeivijos kalbotyroje laikomas matematinių metodų iniciatoriumi. Įžymiausios monografijos – „Latvių ir finų kalbinė konvergencija" ir „Latgalos vietovardžiai".

Janio Turbado (latv. *Jānis Turbads*) slapyvardžiu publikavo kūrinį „Kumelės sūnus Kurbadas", kuris 1959 m. keliais fragmentais buvo spausdinamas išeivijos kultūros žurnale „Jaunā Gaita" (liet. *Naujoji eiga*). Visas darbas buvo išleistas 1970 m. V. Zepas buvo latgalių kilmės, jis rašė ir latgalietiškai. Kiti jo slapyvardžiai – Kaņču Jezups, Andrzey Lurba.

Bibliografija
-------------

***Straipsniai:***

* *Folk Meter and Latvian Verse*  Archyvuota kopija 2020-07-22 iš Wayback Machine projekto. „Lituanus". 18:2 (1972) p. 10–26.
* *Is Slavic a West Baltic Language?*  Archyvuota kopija 2016-03-07 iš Wayback Machine projekto. „General Linguistics". (1985) p. 213–222.[neveikianti nuoroda].
* *What’s Instant Coffee in Latvian?*  Archyvuota kopija 2020-07-17 iš Wayback Machine projekto. „Lituanus" 33:3 (1987) p. 25–36.

***Knygos:***

* *Phoneme subsystems and correspondences in Cheremis dialects, 1960*
* *Concordance and Thesaurus of Cheremis Poetic Language (Janua Linguarum)* su Thomas A. Sebeok, *1961*
* *Latvian and Finnic linguistic convergences* (Indianios universiteto leidinys. Uralo ir Altajaus kalbų serija), *1962*
* *The placenames of Latgola: A dictionary of East Latvian toponyms* (Viskonsino-Madisono universiteto Baltijos tyrimų centras). *1984*

Išnašos
-------

1. 1 2  „Jaunā Gaita" – dzīve un darbi (Nr.22. 1959. gads)
2. 1 2  „Zinātnes Vēstnesis" – Valdis Zeps (Nr.9. 1990. gads)
3. ↑  Kūrinio fragmentai iš žurnalo „Jaunā Gaita" *(latvių k.)* – Nr.19. Nr.20. Nr.21.
| Korjentesas*Provincia de Corrientes**Taragui Tetãmini* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Administracinis centras** | Korjentesas |
| **Departamentų skaičius** | 25 |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 1 111 100 |
| **Plotas** | 88 199 km² |
| **Tankumas** (2019) | 13 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | KorjentesasVikiteka |

Iberos pelkynai
Būdingi raudonžemio dirvožemiai
**Korjenteso provincija** (isp. *Provincia de Corrientes*, gvar. *Taragui Tetãmini*) – provincija šiaurės rytų Argentinoje, vadinamojoje „Mesopotamijoje". Rytuose ribojasi su Brazilija, pietryčiuose – su Urugvajumi, pietuose – su Entre Rioso prov. vakaruose – su Čako prov. šiaurėje – su Paragvajumi, šiaurės rytuose – su Misjoneso provincija. Sostinė – Korjentesas.

Geografija
----------

Visas paviršius – lygumos, daugelyje vietų supelkėjusios (Iberos pelkynai). Pietuose – subtropinės stepės, centrinėje dalyje – miškai ir krūmynai, pelkių augalija, šiaurėje – sezoniškai drėgni tropiniai miškai.

Klimatas subtropinis; šiltas ir drėgnas. Pietinėje dalyje klimatas labiau kontinentinis. Vidutinė metinė oro temperatūra Korjenteso mieste 20 °C. Per metus iškrenta apie 1200 mm kritulių.

Upių tinklas tankus. Vakariniu ir šiauriniu provincijos pakraščiu teka Parana, rytiniu – Urugvajus. Daug kitų mažesnių upių: Korjentesas, Agvapėjus, Santa Lusija, Mirinjajus, Gvaigviraro. Gausu ežerų: Iberos, Galarsos, Fernandeso, Medinos ir kt. Šiauriniame pakraštyje yra Jasireta Apipės užtvanka ant Paranos upės. Yra Iberos pelkynų gamtos rezervatas ir Mburukujos nacionalinis parkas.

Ekonomika
---------

Svarbiausia provincijos ūkio šaka – žemės ūkis. Auginami citrusai, tabakas, ryžiai, matės žolė (*yerba mate*), arbata, medvilnė. Miškininkystė (daugiausia kertami pušų ir eukaliptų miškai). Gyvulininkystė (daugiausia jaučių auginimas). Tekstilės, tabako, maisto, medžio apdirbimo pramonė. Energiją tiekia Jasiretos hidroelektrinė.

Gyventojai
----------

Korjenteso provincijoje gyvena 2,5 % Argentinos gyventojų. Didelė dalis – indėnai (ypač gvaraniai); yra nemažai išeivių iš Europos, Afrikos. Tankiausiai gyvenamas rytinis ir vakarinis pakraščiai, ypač provincijos šiaurės vakarai. Centriniai rajonai apgyvendinti retai. Didžiausi miestai:

* Korjentesas,
* Goja,
* Santo Tomė,
* Paso de los Libresas,
* Kurusu Kvatija,
* Mersedesas,
* Monte Kaserosas,
* Belja Vista.

Šaltiniai
---------

1. ↑  ARGENTINA: Provinces and Agglomerations, *citypopulation.de*

Nuorodos
--------

* Provincijos istorija
* Informacija apie provinciją Archyvuota kopija 2003-05-08 iš Wayback Machine projekto.
* Provincijos žemėlapis
* Turistinis puslapis Archyvuota kopija 2006-03-27 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |
| --- | --- |
|  **Argentinos provincijos** |  |
| Buenos Airės (sostinės apygarda) | Buenos Airių provincija | Chuchujus | Čakas | Čubutas | Entre Riosas | Formosa | Katamarka | Kordoba | Korientesas | La Pampa | La Riocha | Mendosa | Misjonesas | Neukenas | Rio Negras | Salta | San Chuanas | San Luisas | Santa Fė | Santa Krusas | Santjago del Esteras | Tukumanas | Ugnies Žemė |
|  |