recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Vohilaido sala
**Vohilaidas** (est. *Vohilaid*) – 16 pagal dydį Estijai priklausanti sala Baltijos jūroje. Plotas 4,16 km²[1], aukščiausia vieta virš jūros lygio – apie 10 m[1], pakrantės linija siekia 15,5 km. Vohilaidas išsidėstęs apie 0,5 km į rytus nuo Hyjumos. Salas skiriantis sąsiauris yra labai seklus, vandens lygis siekia vos 40 cm (kai kur visai išdžiuvę), todėl bet kurią pusę galima pasiekti transporto priemone. Priskiriama Piuhalepos valsčiui.

Sala jūroje iškilo maždaug prieš 3 500 metų. Pirmą kartą kronikose Vohilaidas paminėtas 1586 m. *Kilingeholmo* (šved. *Ožkos sala*) pavadinimu. Sala buvo negyvenama iki Antrojo pasaulinio karo, šiuo metu naudojama tik gyvuliams ganyti. Yra išlikę pastatų griuvėsių. 

Į šiaurę yra keletas mažesnių salelių: Helama, Uemererahu, Ramsis ir Kadakalaidas. Pietuose – Horalaido sala.

Koordinatės: 58°54′42″ š. pl. 23°02′24″ r. ilg.﻿ / ﻿58.91167°š. pl. 23.04000°r. ilg.﻿ / 58.91167; 23.04000

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Vohilaid. – *Eesti entsüklopeedia. 10, Türi-y*, Talinas 1998 m. 475–476 psl.
| **Indrė Marija Girdauskaitė** |
| --- |
| Gimė | 1998 m. balandžio 28 d. (25 metai) |
|  |
| Veikla | Šuolių į vandenį sportininkė |

**Indrė Marija Girdauskaitė** (g. 1998 m. balandžio 28 d.) – Lietuvos šuolių į vandenį sportininkė, daugkartinė šalies čempionė.

Biografija
----------

2014 m. pirmą kartą dalyvavo Europos suaugusiųjų čempionate. Užimta priešpaskutinė 23-ia vieta 3 m rungtyje. 2015 m. pasaulio vandens sporto čempionate pirmą kartą dalyvavo pasaulio suaugusiųjų čempionate. Šuoliuose nuo 1 m lentos užimta 34-ą vieta, o šuoliuose nuo 3 m lentos - 42 vieta. 2016 m. Europos čempionate užimta paskutinė 26 vieta. 2017 m. pasaulio vandens sporto čempionate kartu su Geneviene Angerame Green užėmė 18-ą vietą sinchroniniuose šuoliuose nuo 3 m lentos. Individualioje 1 m rungtyje užimta 38-a vieta. 2018 m. Europos čempionate sinchroninių šuolių rungtyje užimta paskutinė 9-oji vieta. Šuoliuose nuo 3 m lentos užimta priešpaskutinė 20-oji vieta. Tais pačiais metais vykusiame Šiaurės Europos šalių čempionate užėmė 6-ąją vietą. 2019 m. pasaulio vandens sporto čempionate šuoliuose nuo 1 m lentos užimta 40-ą vieta, o šuoliuose nuo 3 m lentos - 48 vieta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Lietuvos šuolių į vandenį čempionai". Lietuvos plaukimo federacija. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 8 d..
2. ↑  „Šiaurės Europos šalių šuolių į vandenį čempionate medalius skynė ir lietuviai". sportas.lt. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 8 d..

Nuorodos
--------

* The Sports svetainėje
| **Serhijus Kalantajus** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Калантай Сергій Гаврилович |
| Visas vardas | Калантай Сергій Гаврилович |
| Gimė | 1964 m. gegužės 31 d. (58 metai)Kijevas, UTSR |
| Gyven. vieta | Kijevas |
| Tautybė | ukrainietis, vokietis |
| Pilietybė |  Ukraina |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Serhijus Kalantajus** (ukr. *Сергей Гавриилович Калантай*, g. 1964 m. gegužės 31 d. Kijeve) – Vokietijos-Ukrainos aktorius.

Biografija
----------

Nuo 1982 m. pradėjo vaidinti filmuose, debiutavo B. I. Savčenkos filme „Dar prieš karą". Nuo 1985 m. dirbo Kijevo estradiniame ir Jaunimo teatre, bet buvo pašauktas į kariuomenę. 1987 m. buvo demobilizuotas, gavęs vyresniojo seržanto laipsnį.

1992 m. persikėlė į nuolatinę gyvenamąją vietą Vokietijoje (Miunchene). Nuo 1996 m. dirbo „Fisch und Plastik" teatre Miunchene.

1997–1999 m. dėstė vaidybą Otto Falkenberg Schule valstybinėje Miuncheno teatro mokykloje, dirbo teatre.

Filmavosi Vokietijos, Austrijos, Šveicarijos televizijos ir kino projektuose.

Vėlesniais metais grįžo į Ukrainą, dirbo Kijeve. Aktyviai filmavosi serialuose, kartais tapdavo kviestine žvaigžde.

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ua
* kinopoisk.ru
| **Marija Kaznačenko** |
| --- |
|  |
| Marija Kaznačenko, 2018 |
| Gimė | 1993 m. gruodžio 1 d. (29 metai)Visaginas |
|  |
| Veikla | Sportininkė |
| Sritis | biatlonas, lygumų slidinėjimas |

**Marija Kaznačenko** (g. 1993 m. gruodžio 1 d. Visagine) – Lietuvos biatlonininkė ir slidininkė, olimpietė.

Biografija
----------

2011 m. Čekijoje vykusiame pasaulio jaunių (iki 18 metų) ir jaunimo (iki 20 metų) biatlono čempionate jaunių merginų 10 km lenktynėse užėmė 29-ąją vietą. 2013 m. Bulgarijoje vykusiame Europos biatlono čempionate jaunimo grupės merginų 7,5 km sprinto rungtyje užėmė 31 vietą. 2013 m. Lietuvos biatlono čempionate moterų 7,5 km sprinto lenktynėse užėme 3 vietą. 2014 m. JAV vykusiame pasaulio jaunių ir jaunimo biatlono čempionate jaunimo grupės individualiose 12,5 km lenktynėse užėmė 24-ą vietą.

2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse dalyvavo lygumų slidinėjimo varžybose. Moterų 10 km slidinėjimo krose laisvu stiliumi varžybose užimta 73-ioji vieta.

Nuorodos
--------

* Kaznačenko IBU
* Marija Kaznačenko biathlonltu.com Archyvuota kopija 2014-03-13 iš Wayback Machine projekto.
* Susiję straipsniai www.delfi.lt
* Susiję straipsniai www.lrytas.lt Archyvuota kopija 2014-03-13 iš Wayback Machine projekto.
ULSK logotipas (2006-2016 m.)
**Užsienio lietuvių studentų klubas** (ULSK) – organizacija, vienijanti lietuvių kilmės jaunimą, atvykstantį studijuoti Lietuvos aukštosiose mokyklose. Įkurta užsienio lietuvių kilmės studentų 2006 m. prie Užsienio lietuvių rėmimo centro. Šiuo metu veikia prie Lietuvių namų Užsienio lietuvių švietimo centro.

Veikla
------

Užsienio lietuvių studentų klubas per pažintinius projektus puoselėja Lietuvos tautines vertybes. Padeda lietuvių kilmės jaunimui, siejančiam savo gyvenimą ir studijas su Lietuva, adaptuotis vietinėje bendruomenėje, skatina pilietiškumą, aktyvumą ir siekimą prisidėti prie Lietuvos gerovės.

Užsienio lietuvių studentų klubas organizuoja keliones po lankytinas istorines vietas svarbias Lietuvai, rengia lietuviško kino vakarus, tinklinio treniruotes, mini svarbias istorines datas (patriotinės: Sausio 13-osios, Vasario 16-osios, Kovo 11–osios), susitinka ir aktyviai bendradarbiauja su užsienio lietuvių jaunimo organizacijomis ir lietuvių bendruomenėmis užsienyje.

Užsienio lietuvių studentų klubą finansuoja Švietimo ir Mokslo ministerija.

Nariai
------

Užsienio lietuvių studentų klubo nariu gali tapt lietuvių kilmės studentai studijuojantys šalies aukštosiose mokyklose ir kolegijose. Per visus ULSK veiklos metus klubo veikloje dalyvavo studentai, atvykę iš 15 skirtingų šalių (Baltarusija, Brazilija, Estija, Gruzija, Ispanija, Izraelis, Kanada, Kazachstanas, Latvija, Lenkija, Moldova, Rusija, Ukraina, Urugvajus, Švedija, Vokietija).

Pirmininkai
-----------

* Regina Jegorova
* Oksana Svečka
* Milda Kuculis
* Julija Baškytė 2010-2013
* Irena Kowalewska 2013-2018
* Aira Gurauskaitė nuo 2018

Nuorodos
--------

* Užsienio lietuvių studentų klubo oficiali svetainė
Susitikimo momentas.
JAV išleista susitikimui skirta proginė moneta.
**2018 m. JAV-Šiaurės Korėjos susitikimas** buvo susitikimas tarp JAV prezidento Donaldo Trampo ir Šiaurės Korėjos vadovo Kim Džonguno, įvykęs 2018 m. birželio 12 d. Singapūre. Tai buvo pirmasis šių šalių lyderių susitikimas. Jo metu buvo pasirašytas bendras pareiškimas, kuriame sutariama dėl taikių abipusių santykių, Korėjos pusiasalio denuklearizacijos, Korėjos kare žuvusių amerikiečių kareivių palaikų grąžinimo ir siekio tęsti dvišales derybas ateityje. Abu lyderiai taip pat susitiko su Singapūro ministru pirmininku Lee Hsien Loong.

Susitikimu parodytas siekis sumažinti įtampą, tvyrančią tarp JAV ir Šiaurės Korėjos, ypač po 2017 m. suintensyvėjusios griežtos Šiaurės Korėjos retorikos, tarptautinio pasmerkimo sulaukusių balistinių raketų bandymų ir viešų apsižodžiavimų tarp abiejų šalių lyderių. Prieš susitikimą su JAV, Šiaurės Korėja švelnino santykius su Kinija (tų pačių metų kovo mėnesį Kim Džiongunas susitiko su prezidentu Si Dzinpingu) ir Pietų Korėja (išsiųsta delegaciją į vasarį vykusias žiemos olimpines žaidynes, o balandžio mėnesį įvyko susitikimas su prezidentu Mun Džėinu). Nepaisant diplomatinės susitikimo svarbos, vertinama, kad jo metu pasirašyto bendro pareiškimo praktinis įgyvendinimas per 2018 m. nepajudėjo į priekį.

2019 m. vasario 5 d. skaitytos metinės kalbos metu Donaldas Trampas paskelbė apie antrąjį susitikimą su Kim Džongunu vasario pabaigoje Vietname.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: 2018 m. JAV ir Šiaurės Korėjos susitikimas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Trump–Kim summit puts trust before the process, The EAF Editorial Board, 18 June 2018
2. ↑  Scott Snyder. *Kim’s diplomatic debut*. East Asia Forum, 20 December 2018
3. ↑  State of the Union: Trump announces second North Korea summit, BBC News, 2019-02-06
|  |
| --- |
| al-Azcharo universitetasarab. جامعة الأزهر الشريف |
|  |
| Įkurtas | 972 m. |
| Tipas | Viešasis |
| Rektorius | Muhamadas Saidas Tantavis |
| Darbuotojų | 16 000 (2004 m.) |
| Studentų | 375 000 (2004 m.) |
| Vieta | Kairas, Egiptas |
| Svetainė | www.azhar.edu.eg |

**Al Azcharo universitetas** (arab. جامعة الأزهر الشريف, Al-ʾAzhar al-Šarīf) – universitetas Kaire, svarbiausia musulmonų aukštoji mokykla. rengianti teologus islamo kraštams.

Istorija
--------

Al-Azharo universiteto mečetė
Valdant Fatimidams al-Azcharo universitetas išaugo iš medresės, įkurtos 996 m. prie mečetės, kuri pastatyta 972 m. 1961 m. Gamalis Abdelis Naseras universitetą modernizavo, įkurta pasaulietinių disciplinų fakultetų: Medicinos, Žemės ūkio. Yra gausi, daugiau, kaip 20 000 tomų arabų raštų biblioteka. Universitete veikia Islamo tyrimo akademija, kiti religijos tyrimo institutai.

Pagrindiniai dėstomieji dalykai – fikhas, arabų kalba, arabų literatūra, Korano disciplinos ir chadisai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Romualdas Krinickis. *Al-Azharo universitetas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 369 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Al Azharo universitetas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Koordinatės: 58°14′9″ š. pl. 92°28′58″ r. ilg.﻿ / ﻿58.23583°š. pl. 92.48278°r. ilg.﻿ / 58.23583; 92.48278
| Malėމާލެ |
| --- |
| *Malės atolas* |
|  |
| 

MalėMalė

4°10′31″ š. pl. 73°30′32″ r. ilg.﻿ / ﻿4.17528°š. pl. 73.50889°r. ilg.﻿ / 4.17528; 73.50889﻿ (Malė)Koordinatės: 4°10′31″ š. pl. 73°30′32″ r. ilg.﻿ / ﻿4.17528°š. pl. 73.50889°r. ilg.﻿ / 4.17528; 73.50889﻿ (Malė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5) |
|  |
| **Valstybė** | Maldyvų vėliava Maldyvai |
| **Adm. atolas** | Kaafu |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 133 412  |
| **Plotas** | 1,95 km² |
| **Tankumas** (2014) | 68 416 žm./km² |
| **Altitudė** | 2,4 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Malė |

**Malė** (mald. މާލެ) – miestas Indijos vandenyne, Maldyvų salų sostinė ir didžiausia gyvenvietė. Išsidėstęs Malės atole, netoli pusiaujo. Tai pagrindinis šalies ekonominis ir administracinis centras bei prekybos uostas. Pagrindinė ekonominė veikla – žuvų konservavimas; taip pat prekiaujama kokoso palmių produkcija. Koralų, kokoso plaušų dirbinių dailieji amatai. Išvystyta turizmo pramonė. Su Šri Lanka, esančia į šiaurę nuo salų, Malė susisiekia laivais, be to, netoli miesto yra modernus tarptautinis Hululės oro uostas.

Yra Mokytojų rengimo institutas, Maldyvų aukštojo mokslo koledžas (įkurtas 1998 m.), Maldyvų nacionalinis lingvistinių ir istorinių tyrimų centras (nuo 1982 m.), Nacionalinė biblioteka (1945 m.), Nacionalinis muziejus (įkurtas 1952 m.), Esjehi meno ir amatų galerija. Didžiojo penktadieninė mečetė (XVII a.), Sultono rūmai (1906 m.).

Istorija
--------

Malė 1887–1965 m. buvo britų protektorato dalis, 1965 m. tapo nepriklausomų Maldyvų Salų (nuo 1968 m. vadinamų Maldyvų Respublika) sostine.

Daugelis senųjų pastatų nesyk buvo sugriauta tankinant salos užstatymą.

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. 
4. ↑
5. ↑  *Malė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008
*Kitos reikšmės – Malčius (reikšmės).*

| Malčius |
| --- |
|  Pasitvenkęs Malčiaus žemupys netoli Aristavos |
| **Ilgis** | 10,4 km |
| **Baseino plotas** | 26,0 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,13 m³/s |
| **Ištakos** | Lančiūnavos apylinkės |
| **Žiotys** | Obelis |
| **Šalys** | Lietuva |

**Malčius** (***Malčius II***, vietomis ***Malčius III***) – upė Lietuvoje, Kėdainių rajone, Vilainių seniūnijoje; Obels kairysis intakas. Prasideda laukuose tuojau į pietus nuo Lančiūnavos, nors priima keletą griovių iš Lančiūnavos miško. Teka į pietvakarius lygiagrečiai plentui  **A8**  Panevėžys–Aristava–Sitkūnai . Žemupyje pakrypsta į pietus, kerta kelią Ukmergėn, ties Aristava įteka į Bublių tvenkiniu užtvenktą Obelį (12 km nuo jos žiočių).

Upės žemupys (0,6 km nuo žiočių) Aristavoje patvenktas, susidaręs Aristavos tvenkinys (10,4 ha). Visa upelio vaga ištiesinta.

Šalimais Malčiaus įsikūrę: Stasinė, Skerdikai, Melagiai, Aristava, Užlukiai.

Upėvardis laikomas vediniu iš *\*Malšius*, šis kildinamas nuo *malšyti* („raminti, silpninti"), *malšti* („rimti, nykti, silpti").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos upės*: B. Gailiušis, J. Jablonskis, M Kovalenkovienė, Kaunas, Lietuvos energetikos institutas, 2001, str. 505
2. ↑  *Tvenkinių katalogas*. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| **Skarabėjai** |
| --- |
| Šventasis skarabėjus (Scarabaeus sacer)Šventasis skarabėjus (*Scarabaeus sacer*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Pobūris: | Įvairiaėdžiai vabalai  *( Polyphaga)* |
| Antšeimis: | Plokštėtaūsiniai  *( Scarabaeoidae)* |
| Šeima: | Skarabėjai  *( Scarabaeidae)* |

 |

**Skarabėjai** (*Scarabaeidae*) – plokštėtaūsinių (*Scarabaeoidae*) vabalų šeima. Vieni iš populiariausių vabalų žmonių kultūroje. Senovės Egipte šventasis skarabėjus (*Scarabaeus sacer*) buvo laikomas dievo Cheprio numylėtiniu. Dažnai šis vabalas vaizduojamas ridenantis Saulę (panašiai, kaip realybėje jie ridena mėšlo kamuoliukus). Naujosios karalystės ir vėlesniu laikotarpiu, skarabėjų vaizduojantis amuletas dažnai būdavo dedamas mumijai virš širdies.

Išvaizda, biologija
-------------------

Kai kuriom rūšim būdingas lytinis dimorfizmas, ant patinų (rečiau patelių) galvos ar priešnugarėlės yra ragas ar gumburėlių pavidalo išaugos (pvz mėšlagraužių (*Onthophagus*), smailiaragio mėšlavabalio (*Copris lunaris*) ir kt.)

Dauguma rūšių gamina mėšlo kamuoliukus ir juos ridena iki vietos, kur į juos padeda kiaušinius ir užkasa. Išsiritusios lervutės kol išsivysto, minta mėšlo kamuoliuku.

Pavadinimas, taksonomija
------------------------

Biologinėje klasifikacijoje dažnai prie šeimos *Scarabaeidae* būna prijungtos ir auksavabalių (*Cetoniidae*), mėšlavabalių (*Geotrupidae*), ragvabalių (*Dynastidae*), grambuolių (*Melolonthidae*), grambuoliukų (*Rutelidae*) ir dauguma kitų plokštėtaūsinių (*Scarabaeoidae*) antšeimio šeimos. Lietuviškai tokia didelė šeima vadinama „plokštėtaūsiai". Remiantis naujesniais tyrimais, ši buvusi šeima yra išskaidyta į atskiras šeimas, o prie šeimos *Scarabaeidae* liko tik skarabėjai.

Paplitimas
----------

Dauguma rūšių gyvena tropikų ir subtropikų zonose. Lietuvoje gyvena 12 rūšių:

| Pošeimis: *Scarabaeinae* |
| --- |
| Triba: *Coprini* |
| Gentis: *Copris* |
|  | Smailiaragis mėšlavabalis *Copris lunaris* Linnaeus, 1758 |  |
| Triba: *Oniticellini* |
| Gentis: *Euoniticellus* |
|  | Rudasis mėšlavabalis *Euoniticellus fulvus* Goeze, 1777 |  |
| Triba: *Onthophagini* |
| Gentis: *Caccobius* |
|  | Šreberio mėšlavabalis *Caccobius schreberi* Linnaeus, 1767 |  |
| Gentis: Mėšlagraužiai (*Onthophagus*)
 |
|  | *Onthophagus coenobita* Herbst, 1787 |  |
|  | Žaliasiūlis mėšlagraužis *Onthophagus fracticornis* Preyssler, 1790 |  |
|  | *Onthophagus gibbulus* Pallas, 1781 |  |
|  | *Onthophagus joannae* Goljan, 1953 |  |
|  | *Onthophagus nuchicornis* Linnaeus, 1758 |  |
|  | *Onthophagus ovatus* Linnaeus, 1767 |  |
|  | *Onthophagus similis* Scriba, 1790 |  |
|  | *Onthophagus taurus* Schreber, 1759 |  |
|  | *Onthophagus vacca* Linnaeus, 1767 |  |

Manoma, jog Lietuvos teritorijoje turėtų gyventi dar ir *Onthophagus illyricus*, kadangi ši rūšis aptinkama Pietų Švedijoje, Baltarusijoje ir Lenkijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „A catalogue of Lithuanian beetles (Insecta, Coleoptera)" (PDF). *Vytautas Tamutis, Brigita Tamutė, Romas Ferenca*.
Antžeminis gaisrinis hidrantas
**Gaisrinis hidrantas** – specialios paskirties įrenginys skirtas vandeniui imti, gaisrui gesinti.

Projektavimas
-------------

Gaisriniai hidrantai statomi ant vandentiekio vamzdyno arba prijungiami prie jo. Kai gaisro gesinimo debitas yra iki 15 l/s, pakanka vieno hidranto, kai 15 l/s ir didesnis, reikalingi du hidrantai, iš kurių bent vienas įrengtas žiediniame tinkle. Lietuvoje hidrantai išdėstomi ne didesniu kaip 150–200 m atstumu vienas nuo kito. Jie gali būti požeminiai, įtaisomi vandentiekio tinklo šuliniuose važiuojamojoje gatvės dalyje ar šalia jos, ir antžeminiai-įrengiami nevažiuojamojoje gatvės dalyje. Abiem atvejais hidrantai turi būti statomi ne didesniu kaip 2,5 m atstumu nuo važiuojamosios kelio dalies ir ne arčiau kaip 5 m iki pastatų. Mažiausias tinklo skersmuo ant kurio statomas gaisrinis hidrantas yra 100 mm.

Parametrai
----------

Gaisrinio hidranto prisijungimas prie tinklo DN100, gaisrinių žarnų prijungimo sąnarų skersmuo DN80x2.Viršutinė antžeminio hidrantai dalis gaminama iš kaliojo ketaus, iš viršaus ir išorės padengta epoksidine danga, atsparia UV spinduliams. Hidranto stovas pagamintas iš cinkuoto plieninio vamzdžio. Pasinaudojus hidrantu, likęs jame vanduo išleidžiamas automatine drenavimo sistema. Vandens likutis likęs pasinaudojus hidrantu yra apie 15 litrų. Ant hidranto viršutinės dalies gali būti uždedamas apsauginis gaubtas.

Literatūra
----------

* Statybos techninis reglamentas STR 2.07.01.2003 „Vandentiekis ir nuotekų šalintuvas. Pastato inžinerinės sistemos. Lauko inžineriniai tinklai" LR Aplinkos ministerija. Vilnius. 2003. 59 p.
* Sakalauskas A.; Diliūnas J.; Jankauskas J; Kisielis V. 2016. Vandentieka. Vadovėlis. Vilnius, Technika: 911p.
* Internetinė prieiga per internetą
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ivanas Jurjevičius Moskvitinas** (*Иван Юрьевич Москвитин*; gimimo ir mirties datos nežinomos) – rusų keliautojas, Sibiro tyrinėtojas, kazokų atamanas. Laikomas pirmuoju rusu, pasiekusiu Ramiojo vandenyno pakrantę.

Spėjama, kad Moskvitinas gimė Maskvoje, 1626 m. tarnavo kazokų armijoje Tomske. 1635–1638 m. atamano Dmitrijaus Kolypovo būryje keliavo iš Tomsko į Jakutską. 1638 m. prie Aldano upės kazokai įkūrė tvirtovę. Kitais metais iš jos išsiųstas kazokų būrys, vadovaujamas Moskvitino, aukštyn Aldano upe ieškoti sidabro telkinių ir rinkti kailius. Keliautojai leidosi Aldano, vėliau Majos upėmis, pėsčiomis kirto pervalką kol pasiekė Uljos upę. 1639 m. rugsėjį Ivanas Moskvtinas priplaukė Uljos žiotis ir pasiekė Ochotsko jūrą (Ramiojo vandenyno dalis) bei ten įkūrė žiemavietę. Kazokai išgirdo iš vietinių evenų apie Amūro upę ir kitais metais patraukė į pietus. Pakeliui jie atrado Šantarų salas, o vėliau įplaukė į Amūro limaną.

1645 m. Moskvitinas ir Kopylovas pranašė Tomsko vaivadai, kad nori surengti ekspedicija Amūro upe, tačiau ją surengė Vasilijus Pojarkovas.

1646 m. Ivanas Moskvitinas turbūt grįžo į Maskvą, kur valdžia sužinojo apie jo atradimą. 1647 m. atvyko į Tomską, gavo atamano titulą. Tolesnis likimas nežinomas.

Pagal Moskvitino duomenis 1642 m. K. Ivanovas sudarė Rusijos Tolimųjų Rytų žemėlapį.
Kadešo sutarties dantiraščio lentelė
**Bohazkalės archyvas** – daugiau nei 15 000 molinių dantiraščio lentelių rinkinys, kurį Hatuše, senovės Hetitų valstybės sostinėje, aptiko vokiečių archeologas Hugo Winckler, Hatušą tyrinėjęs 1906–1912 m. Rinkinys pavadintas pagal gretimą Bohazkalės (turk. *Boğazkale*, anksčiau *Boǧazköy*) gyvenvietę. Pirmosios dantiraščio lentelės šioje vietovėje buvo atrastos prancūzų tyrinėtojo Ernest Chantre 1892–1893 m. Nors tuo metu dar nebuvo aišku, kokia kalba šios lentelės užrašytos, buvo nustatyta, kad tokia pat kalba parašyti Arzavos laiškai, aptikti Amarnoje (Egipte). Tai paskatino tolimesnius tyrinėjimus.

Didžioji dalis tekstų datuojama XIV–XIII a. pr. m. e. bet yra ir ankstyvesnių – iš XVII–XVI a. pr. m. e. Didžiuma dantiraščio lentelių užrašytos hetitų kalba, tačiau esama ir lentelių, užrašytų akadų, luvių, huritų bei kitomis kalbomis. Aptikta įvairaus pobūdžio tekstų – karalių analų, įsakymų, sutarčių, diplomatinių susirašinėjimų, įstatymų sąvadų, teismų protokolų, šumerų–akadų–hetitų kalbų žodynų, mitologinių bei religinių tekstų ir kt.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. 1 2  *Bogazkoy archyvas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
3. ↑  Bogazkoy. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2019-09-02.
| **Ivan Regen** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1868 m. gruodžio 9 d.Laišė, Austrija-Vengrija (dabartinė Slovėnija) |
| Mirė | 1947 m. liepos 27 d.Viena, Austrija |
| Tautybė | slovėnas |
|  |
| Veikla | biologas |
| Sritis | fiziologija, bioakustika, geobiologija |
| Organizacijos | Vienos Universitetas |
|  |
| Žinomas (-a) už | pasiekimus bioakustikos srityje |
|  |
|  **Vikiteka** | Ivan Regen |

**Ivan Regen** (slovėn. *Ivan Regen, Janez Regen*, vok. *Johann Regen*; 1868 m. gruodžio 9 d. – 1947 m. liepos 27 d.) – Slovėnijos biologas. Daugiausiai žinomas už savo pasiekimus bioakustikos srityje.

Biografija
----------

Gimė Laišėje, dabartinėje Slovėnijoje. Baigė gamtos istoriją Vienos Universitete. 1897 m. gavo daktaro laipsnį. Dirbo profesoriumi gimnazijoje.

Regen mokslininko karjerą pradėjo nuo gyvūnų fiziologijos tyrimų. Jis tapo vienu pirmųjų Slovėnijos mokslininkų, dirbančių po pirmojo pasaulinio karo. Dirbdamas su žiogais įrodė, kad vabzdžiai reaguoja į garsinius dirgiklius. Vėliau įrodė, kad vabzdžių klausa priklauso nuo specialaus būgnelio ir tapo pirmuoju žmogumi aprašiusiu šį organą. Dėl tokių atradimų Regen laikomas šiuolaikinės bioakustikos pradininku. Jis taip pat studijavo įvairius vabzdžių fiziologinius reiškinius, tokius kaip kvėpavimas ar žiemojimas.

Regen didžiausiu projektu tapo „geobiologinė laboratorija". Tai buvo didžiulis terariumas, kuriame jis tyrinėjo fonotaksės sutrikimus. Dirbdamas su apie 1600 moterų, turinčių klausos sutrikimų, jis tyrinėjo veiksnius lemiančius klausos sutrikimus.

Nuo 1911 m. dirbo privačiai. 1921 m. atmetė pasiūlymą tapti Liublianos Universiteto profesoriumi. 1940 m. tapo *Slovėnijos mokslo ir meno akademijos* asocijuotu nariu ir garbės nariu *Slovėnijos gamtos organizacijoje*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Ivan Regen". britannica.com. Nuoroda tikrinta 2021 m. vasario 7 d..
Kanadiečių gaisrinis lėktuvas „CL-415"
Rusų gaisrinis lėktuvas „Beriev Be-200"
**Gaisrinis lėktuvas** – lėktuvas, skirtas gaisrams gesinti iš oro, išpilant vandenį iš orlaivio virš gaisravietės.

Gaisrinis lėktuvas gali palyginti greitai atvykti į kilusio gaisro vietą, pakilęs iš artimiausio oro uosto. Jis per kelias sekundes į gaisro zoną išpila tonas vandens ar kitų gesinimo priemonių. Tinkamas gesinti atokiose, sunkiai privažiuojamose teritorijose. Be to, gaisrinis vandens lėktuvas gali užpildyti vandeniu savo talpas iš artimiausio vandens telkinio (pakankamai didelės upės ar ežero), taip sutrumpindamas intervalą tarp gesinimo skrydžių, į oro bazę sugrįždamas tik pasipildyti degalais. Tačiau gaisriniai lėktuvai turi ir trūkumų. Tai santykinai ilgas intervalas tarp gesinimo skrydžių (ypač sausumos gaisrinių lėktuvų atveju), brangi jų eksploatacija. Paminėtinas gana didelis gaisro gesinimo medžiagos (dažniausiai vandens) išsklaidymo plotas – dėl šios priežasties gaisriniai orlaiviai gali būti naudojami gesinti gaisrus tik santykinai plačiose vietovėse, gamtinių katastrofų vietose (miško ir stepių gaisrai, dideli gaisrai naftos telkiniuose ir naftos perdirbimo gamyklose, anglių kasyklose).

Žinomi gaisrinių lėktuvų modeliai: Bombardier 415, Beriev Be-200, Martin JRM Mars ir kt. taip pat gaisrų gesinimui modifikuoti Ilyushin Il-76, Antonov An-32.

* Miško gesinimas Kanadoje
* Gaisro gesinimas su „Antonov An-32"
* Miško gesinimas su „Boeing 747 Supertanker"
* Gaisrinis lėktuvas „Air Tractor AT-802"

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gaisrinis lėktuvas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Gaisrų aviacija
* Canadair pilot (Stoilidis) made video Greek accident Evia (*youtube.com*)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Vokietijos apskritys. Geltonai pažymėti į apskričių sudėtį neįeinantys nepriklausomi miestai.
**Apskritis** (vok. *Kreis*, Šiaurės Reine-Vestfalijoje ir Šlezvige-Holšteine), arba **žemės apskritis** (vok. *Landkreis*, visose kitose Vokietijos žemėse) – į komunas (vok. *Gemeinde*) dalijamas administracinio-teritorinio suskirstymo vienetas.

Valdymas
--------

Atstovaujamosios apskričių institucijos – gyventojų renkami apskričių parlamentai, arba kreistagai (*Kreistag*), jie sudaryti iš apskrities parlamento deputatų (*Kreistagsabgeordnete* – Žemutinėje Saksonijoje, Brandenburge, Hesene ir Šlezvige-Holšteine), apskrities parlamento narių (*Kreistagsmitglieder* – Meklenburge-Pomeranijoje, Šiaurės Reine-Vestfalijoje, Reino krašte-Pfalce, Saro krašte ir Tiuringijoje) arba apskrities tarybų (*Kreisrat* – Badene-Viurtemberge, Bavarijoje ir Saksonijoje), neprofesionaliųjų narių (*Ehrenamtliche Mitglieder* – Saksonijoje-Anhalte). Brandenburge, Hesene, Žemutinėje Saksonijoje ir Saksonijoje-Anhalte apskrities parlamentas savo posėdžiams renka apskrities parlamento pirmininką (*Vorsitzender des Kreistages*), Meklenburge-Pomeranijoje ir Šlezvige-Holšteine – apskrities parlamento prezidentą (*Kreistagspräsident*). Kitose žemėse apskrities parlamento posėdžiams vadovauja apskrities administratoriai (*Landrat*).

Vykdomosios apskrities valdžios institucijos – apskričių komitetai (*Kreisausschuss*), sudaryti iš apskrities tarybos (*Landrat*) ir apskrities komiteto narių. Reino krašte-Pfalce taip pat turimos apskrities valdybos (*Kreisvorstand*), sudarytos iš apskrities tarybos ir aldermanų (*Beigeordneter*). Badene-Viurtemberge, Bavarijoje, Brandenburge, Žemutinėje Saksonijoje, Reino krašte-Pfalce, Saksonijoje, Saksonijoje-Anhalte ir Tiuringijoje apskrities tarybos įeina ir į apskrities parlamentą.

Istorija
--------

XIX a. pradžioje Heinrichas Frydrichas Šteinas kaimiškuose regionuose bandė įvesti savivaldos modelį. Jo sumanymai buvo įgyvendinti tik devintajame dešimtmetyje, kai Prūsijos Vestfalijos (1886) ir Reino (1887) provincijos buvo sudalytos apskritimis.

Pirmojo pasaulinio karo pradžioje Vokietijos teritorijoje buvo apie 1000 apskričių. Jų plotas buvo sudaromas taip, kad apskrities vadovas, arklių kinkiniu vykdamas į tolimiausiąjį savo apskrities miestą, galėtų tą pačią dieną grįžti, ir, be to, jam turėjo likti pakankamai laiko savo tarnybos pareigoms atlikti.
| Holgino provincija*Provincia de Holguín* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kubos vėliava Kuba |
| **Administracinis centras** | Holginas |
| **Savivaldybių skaičius** | 14 |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 1 021 591 |
| **Plotas** | 9 292 km² |
| **Tankumas** (2020) | 110 žm./km² |

**Holgino provincija** (isp. *Provincia de Holguín*) – provincija rytų Kuboje, šiaurinėje salos pakrantėje. Ribojasi su Granmos, Kubos Santjago ir Gvantanamo provincijomis pietuose bei Las Tunaso provincija vakaruose. Administracinis centras – Holginas.

Geografija
----------

Pietiniu pakraščiu driekiasi miškingi ir drėgni Siera Kristalio kalnai, įtraukti į tokio paties pavadinimo nacionalinį parką. Taip pat yra dalis Aleksandro Humbolto nacionalinio parko. Šiaurės vakaruose būdingos lygumos. Į Holgino provinciją įsiterpia Nipės įlanka, kurioje yra Saetijos sala.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Provincija padalinta į 14 savivaldybių:

* Antilija,
* Bagvanosas,
* Banesas,
* Kakokumas,
* Kaliksto Garsija,
* Kuetas,
* Frank Paisas,
* Chibara,
* Holginas,
* Majari,
* Moa,
* Rafael Freirė,
* Sagva de Tanamas,
* Urbano Norisas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  CUBA, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Kubos provincijos** |  |
| Artemisa | Chuventudas | Granma | Gvantanamas | Havana | Holginas | Kamaguėjus | Kubos Santjagas | Las Tunasas | Majabekė | Matansasas | Pinar del Rijas | Sankti Spiritus | Siego de Avila | Sjenfuegosas | Vilja Klara |
| Salbisangl. *Sulby* |
| --- |
|  Salbis ties Ramsio miesto riba |
| **Ištakos** | Netoli Sneifelio kalno54°14′39.48″ š. pl. 4°28′15.8″ v. ilg.﻿ / ﻿54.2443000°š. pl. 4.471056°r. ilg.﻿ / 54.2443000; 4.471056 |
| **Žiotys** | Ramsio įlanka (Airijos jūra)54°19′25″ š. pl. 4°24′27″ v. ilg.﻿ / ﻿54.32361°š. pl. 4.40750°r. ilg.﻿ / 54.32361; 4.40750 |
| **Šalys** |  Meno sala |

Salbis ties *Sulby Claddaghs*
**Salbis** (angl. *Sulby*) – ilgiausia Meno salos upė, prasidedanti netoli Sneifelio kalno, tekanti į šiaurę per *Tholt y Will* vietovę, Salbio glenu, tada į šiaurę 18 km, kol įteka į Airijos jūros Ramsio įlanką. Žiočių vietoje yra Ramsio miestas.

Netoli ištakų Salbis yra užtvenktas ir sudaro Salbio tvenkinį. Upėje žvejojama.

Upės vardu pavadintas kabotažinis laivas „Sulby river", kuris anksčiau vadinosi „Subro venture" (dedveito tonažas – 269 t).

Nuorodos
--------

1. ↑  Sulby river
2. ↑  Sulby river[neveikianti nuoroda]

* Kelias: Sulby River (25988223) (In:OpenStreetMap)
Apskritimo ilgis
Geometrijoje **apskritimo ilgis** – apskritimo perimetras. Dar gali būti apibrėžtas, kaip visas ištiesinto apskritimo iki tiesės ilgis.

Žymimas raide C, pagal lotynų kalbos žodį *circumferens*, reiškiantį „nešioti aplinkui".

Ryšys su π
----------

Kai apskritimo skersmuo yra 1, jo apskritimo ilgis yra lygus {\displaystyle \pi .}
Kai apskritimo spindulys yra 1, toks apskritimas yra vadinamas vienetiniu apskritimu, jo apskritimo ilgis yra {\displaystyle 2\pi .}
Apskritimo ilgis yra susijęs su viena iš svarbiausių matematinių konstantų. Ši konstanta pi yra žymima graikiška raide {\displaystyle \pi .} Pirmieji keli skaičiaus {\displaystyle \pi } skaitmenys yra 3,141592653589793… Pi apibrėžiamas kaip apskritimo perimetro {\displaystyle C} santykis su jo skersmeniu {\displaystyle d:}



π
=

C
d

.

{\displaystyle \pi ={\frac {C}{d}}.}

{\displaystyle \pi ={\frac {C}{d}}.}
Arba, dar kaip apskritimo ir dvigubo spindulio santykis. Aukščiau pateiktą formulę galima pertvarkyti ir išsireikšti apskritimo ilgį:


C

=
π
⋅

d

=
2
π
⋅

r

.

{\displaystyle {C}=\pi \cdot {d}=2\pi \cdot {r}.\!}

{\displaystyle {C}=\pi \cdot {d}=2\pi \cdot {r}.\!}
Matematinė konstanta π naudojama visur matematikoje, inžinerijoje ir moksle.

Traktate „*Apskritimo matavimas*", parašytame maždaug 250 m. pr. m. e. Archimedas apskaičiuodamas įbrėžtinio ir apibrėžtojo taisyklingojo 96 kraštinių daugiakampio perimetrus parodė, kad šis {\displaystyle C/d,} santykis (jis nevartojo termino π) buvo didesnis nei 31071, bet mažesnis negu 317. Toks π aproksimavimo metodas buvo naudotas šimtmečius, o siekiant didesnio tikslumo buvo imami vis didesnio kraštinių skaičiaus daugiakampiai. Paskutinį kartą tokį skaičiavimą 1630 m. atliko Kristupas Grynbergeris, naudojęs 1040 kraštinių daugiakampius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  San Diego State University (2004). „Perimeter, Area and Circumference" (PDF). Addison-Wesley. Suarchyvuotas originalas (PDF) 2014-10-06.
2. ↑  Bennett, Jeffrey & Briggs, William (2005), *Using and Understanding Mathematics / A Quantitative Reasoning Approach* (3rd ed.), Addison-Wesley, p. 580, ISBN 978-0-321-22773-7
3. ↑  Katz, Victor J. (1998), *A History of Mathematics / An Introduction* (2nd ed.), Addison-Wesley Longman, p. 109, ISBN 978-0-321-01618-8
Gaisrinis sraigtasparnis
Gaisrinis sraigtasparnis su prikabinta vandens talpa
**Gaisrinis sraigtasparnis** – gaisrų gesinimui iš oro skirtas sraigtasparnis. Gaisriniai sraigtasparniai būna specialiai pagaminti ugniagesybai, turi savo konstrukcijoje įrengtas vandens talpas, išpylimo įrangą. Kitų sraigtasparnių modeliai šiam tikslui modifikuojami – jie gali po savimi nešti ant lynų pakabintą didelę talpą, kuri pripildoma tiesiog nuleidžiant ją į vandens telkinį. Sraigtasparniai negali transportuoti tiek vandens, kiek didieji gaisriniai lėktuvai, tačiau gali išpilti vandenį ar kitą gesinimo medžiagą gaisravietėje kur kas tiksliau. 

Gaisriniai sraigtasparniai tinkami naudoti sunkiai prieinamose vietose, iki kurių negali atvykti įprasti gaisriniai automobiliai ir antžeminės ugniagesių komandos, geba per kelias sekundes išpilti ant gaisravietės tonas vandens. Kitais atvejais atlieka gaisrų žvalgybą, riboja gaisro plėtimąsi iki atvykstant pagrindinėms ugniagesių pajėgoms, miškų gaisruose apdoroja apsaugines juostas vandeniu ar cheminiais tirpalais, vykdo žmonių ir gaisro gesinimo priemonių pristatymą į gaisro vietą. 

* Gaisrinis sraigtasparnis „Sikorsky S-64 Skycrane"
* Gesinimas su „Sikorsky S-70"
* Sraigtasparnio nešama vandens talpa
* Vandens pasėmimas

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gaisrinis sraigtasparnis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Interagency Helicopter Operations Guide Archyvuota kopija 2015-07-20 iš Wayback Machine projekto.
* Gaisrinis sraigtasparnis (*pozhproekt.ru*)
| **Boguslavas Ernestas Denhofas** |
| --- |
|  |
| Denhofai |
| Herbas „Vepris" |
| Herbas „Vepris" |
|  |
| Mirė | 1734 m. |
| Tėvas | Gerardas Denhofas |
| Motina | Ana Beata fon Holštein |
| Sutuoktinis (-ė) | Marijana Bielinska |

**Boguslavas Ernestas Denhofas** (*Bogusław Ernest Denhoff*, ? – 1734) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas, Karūnos gvardijos pėstininkų pulko vadas (1699–1706), Lietuvos didysis pakamaris (1702–1734), Karūnos armijos generolas-leitenantas (1705), Lietuvos artilerijos generolas (1710–1725), LDK pėstininkų ir dragūnų pulkų vadas (1711), Sokolnicko seniūnas.

Biografija
----------

Lenkijos magnatų Denhofų giminės atstovas, herbo „Vepr" savininkas. Lietuvos didžiojo pastalininkio Gerardo Denhofo (apie 1632–1685) ir Anos Beatos fon Holštein sūnus.

1699 metais Boguslavas Ernestas Denhofas buvo paskirtas Karūnos gvardijos pėstininkų pulko vadu, 1702 metais gavo Lietuvos didžiojo pakamario pareigybę. 1705 metais Boguslavas Ernestas Denhofas buvo paskirtas Lenkijos armijos generolu-leitenantu. 1710–1725 metais nešiojo Lietuvos artilerijos generolo titulą. 1711 metais vadovavo Lietuvos armijos pėstininkų ir dragunų pulkams.

Šeima
-----

Boguslavo Ernesto Denhofo žmona Marijana Bielinska
1703 metais vedė Marijaną Bielinską (apie 1685–1730), Karūnos didžiojo maršalkos Kazimiero Liudviko Bielinskio (m. 1713) ir Liudvikos Marijos Morštyn (m. 1730) dukterį, nuo santuokos su kuria palikuonių neturėjo. Marijana Denhof buvo viena iš daugelio Lenkijos karaliaus ir Saksonijos kurfiursto Augusto Stipriojo meilužių. 1719 metais Marijana Denhof gavo iš Romos popiežiaus Klemento XI leidimą skirtis su vyru ir išvažiavo kartu su karaliumi Augustu į Dresdeną. Tais pačiais metais ji ištekėjo antrą kartą už Karūnos didžiojo vėliavininko, kunigaikščio Jurgio Ignoto Liubomirskio (1687–1753).

Literatūra
----------

* В. Пазднякоў. Дэнгафы // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.1: Абаленскі – Кадэнцыя / Рэдкал.: Г. П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З. Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2005. −688 с.: іл. С. 614. ISBN 985-11-0315-2 ISBN 985-11-0314-4 (т. 1)

Nuorodos
--------
| **Aptenodytes** |
| --- |
| Karališkasis pingvinas (*Aptenodytes patagonicus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Pingvinai  *( Sphenisciformes)* |
| Šeima: | Pingvininiai  *( Spheniscidae)* |
| Gentis: | *Aptenodytes*  *( Aptenodytes)* |

 |
| Binomas |
| ***Aptenodytes***Miller, 1778 |

***Aptenodytes*** – pingvininių (*Spheniscidae*) šeimos gentis. Genties pavadinimą sukūrė zoologas George Robert Gray, sujungęs senovės graikų kalbos žodžius *ἀ-πτηνο-δύτης* (a-ptēno-dytēs) – „besparnis plaukikas". Gentyje yra dvi rūšys:

* Karališkasis pingvinas *(Aptenodytes patagonicus)*
* Imperatoriškasis pingvinas *(Aptenodytes forsteri)*

Paplitę  Antarktidos pakrantėse ir aplinkinėse salose. *Aptenodytes* – didžiausi pingvinai. Išskirtinis požymis – oranžinės dėmės kaklo ar skruostų srityje. Snapas plonas ir ilgas. Gali panerti labai giliai – giliau nei 350 m. Lizdo nesuka. Dėtyje vienas kiaušinis. Kiaušinius, o vėliau ir išsiritusius jauniklius šildo laikydami ant kojų ir pridengę papilvės odos raukšle. Jaunikliai auga labai greitai.

Nuorodos
--------

* Pingvinų pasaulis. Aptenodytes
*Kitos reikšmės – Ficrojus (reikšmės).*

| Ficrojus |
| --- |
| Vaizdingoji Ficrojaus viršukalnėVaizdingoji Ficrojaus viršukalnė |
| **Aukštis** | 3375 m |
| **Žemynas** | Pietų Amerika |
| **Šalys** | Argentinos vėliava Argentina Čilės vėliava Čilė |
| **Kalnynas** | Andai |
| **Pirmasis įkopimas** | 1952 m.Lionel Terray, Guido Magnone |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Ficrojus

  |
| **Koordinatės:** | 49°16′17″ p. pl. 73°02′36″ v. ilg.﻿ / ﻿49.27139°š. pl. 73.04333°r. ilg.﻿ / 49.27139; 73.04333Koordinatės: 49°16′17″ p. pl. 73°02′36″ v. ilg.﻿ / ﻿49.27139°š. pl. 73.04333°r. ilg.﻿ / 49.27139; 73.04333 |
|  |
|  **Vikiteka** | Ficrojus |

**Ficrojus** (isp. *Monte Fitz Roy*), **Čaltenas** (isp. *Cerro Chaltén*) – kalnas Patagonijoje, Andų kalnuose (Patagonijos Anduose), Argentinoje (Santa Kruso provincija) ir Čilėje (Magelano ir Čilės Antarktidos regionas), šalia El Čalteno gyvenvietės, šiaurineme *Los Glaciares* nacionalinis parkas pakraštyje ir Bernardo O'Higinso nacionalinis parkas. Tarpvalstybė siena kalno apylinkėse ginčytina. Įeina į Pietų Patagonijos ledo kepurę. Aukštis – 3375 m.

Kalno vietinis pavadinimas *Chaltén* kilo iš indėnų teuelčų kalbos žodžio „rūkantis kalnas", kadangi kalno viršūnę dažnai gaubia debesys. Pavadinimas Ficrojus kilo nuo britų meteorologo ir hidrografo Robert FitzRoy pavardės, kuris lankėsi prie kalno 1834 m. Šį pavadinimą suteikė Francisco Moreno 1877 m. Ficrojaus kalnas yra Santa Kruso provincijos simbolis, vaizduojamas ir provincijos herbe. Pirmieji į virūnę įkopė prancūzai (1952 m.): Lionel Terray ir Guido Magnone.

Nors kalno aukštis nėra labai didelis, tačiau įkopti į jį reikia labai didelių pastangų ir meistriškumo. Granitinė viršūnė yra labai stati ir kieta, oras dažnai keičiasi. Viršūnę nusmailino ledynai (yra ryški kara). Ficrojus – dažnas dailininkų ir fotografų vaizdavimo objektas. Pasigrožėti kalnu atvyksta daug turistų.

* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Nuotraukos Archyvuota kopija 2006-11-21 iš Wayback Machine projekto.
* Ficrojus istorijoje
* Alpinizmas Archyvuota kopija 2013-05-12 iš Wayback Machine projekto.
| Uižės provincijaport. *Província de Uíge* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Angolos vėliava Angola |
| **Administracinis centras** | Uižė |
| **Savivaldybių skaičius** | 16 |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 1 867 200 |
| **Plotas** | 62 500 km² |
| **Tankumas** (2022) | 30 žm./km² |

**Uižės provincija** (port. *Província de Uíge*) – provincija šiaurės Angoloje. Ribojasi su Zairo, Bengo, Šiaurės Kvanzos ir Malanžės provincijomis bei Kongo Demokratine Respublika. Administracinis centras – Uižė.

Istorija
--------

*Pagrindinis straipsnis – Kongo imperija*.
Provincijos teritorija nuo XV a. buvo Kongo imperijos dalimi: čia buvo Kongo imperijos provincijos mBata, mPemba, taip pat nepriklausoma nedidelė valstybė Mbvila. Prie Portugalijos Vakarų Afrikos teritorija prijungta 1885 m. kuomet Kongo imperija pasidalinta tarp trijų kolonijinių valstybių.

Provincija smarkiai nuniokota Angolos pilietinio karo metu. 2004 m. siautė Marburgo viruso epidemija.

Geografija
----------

Provincija išsidėsčiusi plynaukštėje, gausioje vario, sidabro ir kobalto. Klimatas šiltas ir drėgnas, todėl gausiai auginama kava, manijokai, žemės riešutai, kukurūzai, medvilnė, kertama mediena. Rytiniu provincijos pakraščiu prateka Kvangas.

Savivaldybės
------------

Provincija padalinta į 16 savivaldybių:

* Ambuila
* Bembė
* Buengasas
* Bungas
* Damba
* Alto Kavalė
* Makela do Zombas
* Milunga
* Mukaba
* Negažė
* Puris
* Kimbelė
* Kitešė
* Sanza Pombas
* Songas
* Uižė

Šaltiniai
---------

1. ↑  ANGOLA, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
| **Angolos provincijos** |  |
| Bengas | Bengela | Bijė | Huambas | Huila | Kabinda | Kunenė | Kvandas Kubangas | Luanda | Malanžė | Mošikas | Namibas | Pietų Kvanza | Pietų Lunda | Šiaurės Kvanza | Šiaurės Lunda | Uižė | Zairas |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Mirties angelas*. Evelyn De Morgan piešinys
**Mirties angelas** – angelas, nešantis mirtį, pasiglemžiantis žmogaus sielą. Minimas religiniuose tekstuose, sutinkamas meno kūriniuose, vartojamas kaip metafora.

Religijoje
----------

Mirties angelas, Venecija. Foto Paolo Monti, 1951.
Judaizme mirties angelas – tai angelas, atsiųstas Dievo, pasiimti mirties sulaukusio žmogaus sielos (t. y. atlieka psichopompo funkciją). „Ir tarė Viešpats mirties angelui: stok, parnešk man Mošės sielą. Ir stojo mirties angelas ir išėjo susitikti su Moše. Ir paklausė Mošė: ką čia darai? Ir atsakė mirties angelas Mošei: Dievas dangaus ir žemės, kurio rankoje dvasia visų gyvų būtybių ir siela kiekvieno žmogaus, atsiuntė mane pasiimti tavo sielos" (midrašas Dvarim raba 11). Kitur mirties angelas siejamas su Šėtonu.

Pasakojama, kad kai mirties angelas (vietomis Šėtonas, vietomis Samaelis) ateina žmogaus sielos, jis nešasi peilį, kurio gale yra trys lašai nuodų. Žmogus, išsigandęs juodo angelo, išsižioja, ir į jo burną suteka lašai, atnešantys mirtį. Pirmas lašas nutraukia gyvenimą, antras – tai mirties tulžis, o trečias užbaigia tai, kas pradėta. Tuos lašus ant peilio galo valdo demonas Niacrinelis, gyvenantis pragare.

Samaelis yra baisus juodas mirties angelas su dantytu peiliu ir ateina tik pas nusidėjėlius. Pas teisiuosius ateina angelas Gabrielis – jo peilis lygus ir nužudo švelniai.

Mirties angelas Carlos Schwabe piešinyje *Duobkasio mirtis*
Kiti judaizme su mirtimi siejami angelai yra Abadonas ir Azrailas.

Krikščionybėje mirties angelu dažnai įvardijamas arkangelas Gabrelius, kadangi atnešė Marijai žinią apie jos mirtį ir ėmimą į dangų. Taip pat mirties angelais dažnai įvardijami puolusieji angelai.

Mene
----

Mene mirties angelas dažniausiai vaizduojamas juodas, juodais sparnais, liūdnas. Jo vaizdinys neretai susilieja su giltinės, pavyzdžiui, vaizduojamas angelas su gobtuvu ir dalgiu. Mirties angelo tematika sukurta keletas filmų, kaip mirties metafora naudojamas literatūroje.

Kita
----

„Mirties angelo" pravardė pritaikyta eilei žymių istorinių asmenybių, pagarsėjusių žmonių žudymu. Taip vadinti Jozefas Mengelė, Lui Antuanas de Sen Žiustas, Irma Gresė ir kt.
Lancelloti Diskobolas, kopija, Nacionalinis Romos muziejus.
**Mironas** (gr. Μύρων, V a. pr. m. e.) – senovės Graikijos skulptorius, liejęs bronzines skulptūras, klasikinės epochos meno atstovas. Gyveno panašiu laikotarpiu kaip Polikletas ir Fidijas. Dirbo 440-480 m. pr. m. e. Atikoje ir Atėnuose. Mironas pirmasis mėgino vaizduoti ryškius kūno judesius ir gilius sielos išgyvenimus, garsiausia jo skulptūra – Diskobolas (Disko metikas).

Gyvenimas ir kūryba
-------------------

Mironas gimė V a. pr. m. e. Eleuterijoje, prie istorinės Bojotijos ir Atikos sienos, didžiają gyvenimo dalį praleido Atėnuose. Plinijus mini, kad Mirono mokytojas buvo Ageladas.

Dirbdamas skulptūras tik iš bronzos, iš dievų ir žmonių Mironas labiausiai nusipelnė vaizduojant atletus. Antikos kritikai laikė jį realistu ir anatomijos žinovu, nemokančiu veiduose išreikšti emocijų. Skulptūrose jungiamas harmoningas judesys ir įtemptos pozos. Garsūs buvo jo skulptūriniai gyvulių atvaizdai, kurių nėra išlikę.

Pagrindiniai darbai: „Diskobolas" („Disko metikas"), Atėnės ir Marsijo statulų grupė, buvusi Atėnų akropolyje; taip pat „Atėnė, paniekinusi fleitą", „Baimės apimtas Marsijas", grupė „Tesėjas ir minotauras", iš kurios išlikęs tik minotauro biustas. Yra išlikę duomenų apie milžiniškų statulų grupę (Dzeusas, Atėnė ir Heraklis) Samo saloje, įvairias Heraklio statulas.Taip pat yra dar raštuose minimų neatrastų skulptūrų. Tai argivų bėgiko ir Olimpinio čempiono *Lado* statula ir bronzinės karvės skulptūra, stovėjusi Atėnų turgavietėje.

Galerija
--------

* Minotauro biustas iš neišlikusios grupės Tesėjas ir minotauras, kopija, Atėnų nacionalinis archeologijos muziejus.Minotauro biustas iš neišlikusios grupės *Tesėjas ir minotauras*, kopija, Atėnų nacionalinis archeologijos muziejus.
* Boksininko galva, kopija, Kapitolijaus muziejai.Boksininko galva, kopija, Kapitolijaus muziejai.
* Atėnė, paniekinusi fleitą, kopija, Vatikano muziejai.*Atėnė, paniekinusi fleitą*, kopija, Vatikano muziejai.
* Baimės apimtas Marsijas, kopija, Vatikano muziejai.*Baimės apimtas Marsijas*, kopija, Vatikano muziejai.

Išnašos
-------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mironas (skulptorius)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Antikos žodynas, Alma littera, Vilnius, 1998 m. 331 p.
2. ↑
**Ugodovcai** – Lietuvos dvarininkų politinė srovė, susiformavusi po 1863-1864 m. sukilimo ir pasižymėjusi konformistinės bei lojalistinės laikysenos carinės valdžios atžvilgiu propaganda.

Šios visuomeninės - politinės srovės pavadinimas kilo iš lenkų kalbos žodžio „ugoda", reiškiančio „susitarimas", „sutartis". Srovės atstovai deklaravo laikiną kompromisą, lojalumą carinei valdžiai mainais už diskriminacinės politikos buvusios Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės dvarininkų atžvilgiu panaikinimą. Buvo tikimasi diskriminacinių žemėvaldos nuostatų panaikinimo, religinės tolerancijos, visuomeninio - politinio gyvenimo liberalizacijos. Palankesnės sąlygos iškovoti tam tikrų nuolaidų demonstruojant lojalistinę poziciją susidarė Vilniaus generalgubernatoriumi paskyrus kun. P. Sviatopolk-Mirskį (1902–1904), vėliau tapusį ir Rusijos vidaus reikalų ministru. Ryškiausia Lietuvos ugodovcų lojalistine - konformistine manifestacija laikytinas dalyvavimas 1904 m. rugsėjo 10 d. paminklo LDK žemių prijungimo prie Rusijos iniciatorei Jekaterinai II atidengimo iškilmėse Vilniuje. Iškilmėse dalyvavo nuo 50 iki 60 Lietuvos dvarininkų. Konservatyvias ugodovcų pocijas išreiškė nuo 1882 m. lenkų kalba Peterburge leidžiamas laikraštis „Kraj". Žymiausi Lietuvos ugodovcų atstovai – Hipolitas ir Ignotas Korvin-Milevskiai, Aleksandras Meištovičius, Aleksandras Tiškevičius. Dalis ugodovcų palankiai vertino lietuvių tautinį atgimimą, pasisakė už spaudos draudimo panaikinimą, nes juo valdžia ne tik nepasieks savo tikslų, o ir dar labiau nuteiks gyventojus prieš save. Lietuvių liaudies teises į spaudą lietuvių kalba lotyniškomis raidėmis bandė apginti Aleksandras Tiškevičius, rusų kalba grafo Lelivos slapyvardžiu 1896 m. išleidęs knygą „Lietuvių liaudies padėtis rusų valstybėje". 1897 m. laiške Kauno gubernatoriui S. Suchodolskiui A. Tiškevičius įrodinėjo, jog spaudos draudimą būtina panaikinti.

Nuorodos
--------

* Apie ugodovcų dalyvavimą paminklo Jekaterinai II atidengimo Vilniuje šventėje Archyvuota kopija 2007-03-11 iš Wayback Machine projekto.
José Miguel Carrera
**Chosė Migelis Karera Verdugas** (*José Miguel Carrera Verdugo*, 1785 m. spalio 15 d. Santjagas – 1821 m. rugsėjo 4 d. Mendosa) – Čilės generolas, vienas iš nepriklausomybės didvyrių.

Biografija
----------

Nuo 1806 m. gyveno ir mokėsi Ispanijoje, 1808 m. įsijungė į Ispanijos armiją kovose prieš Prancūziją. 1810 m. grįžo į Čilę, aktyviai įsijungė į nepriklausomybės karą. 1811 m. įvykdė karinį perversmą, paleido kongresą, įvedė karinės chuntos, kuriai ir vadovavo, diktatūrą. Paskelbė naują konstituciją, įvedė Čilės vėliavą, herbą. 1813 m. nuverstas. Kariavo prieš kitą išvaduotoją Bernardą o’Higinsą. 1814 m. susigrąžino valdžią. 1814 m. spalio Rankagvos mūšyje patriotinėms jėgoms pralaimėjus iš Peru įsiveržusiai Ispanijos kariuomenei, emigravo. Nuo 1816 m. gyveno Argentinoje, buvęs bendražygis Karlosas Marija de Alvearas jam suteikė politinį prieglobstį. Šį nuvertus, išvyko į JAV, kur gavo 5 laivų laivyną įsiveržimui į Čilę. Grįžęs į Buenos Aires buvo suimtas, o laivynas konfiskuotas. Tuo tarpu, Chosė de San Martinas išvadavo Čilę. Vėliau įsitraukė į Argentinos kovas tarp federalistų ir unitarų (buvo federalistų pusėje). 1821 m. gavo kariuomenę ir rengė žygį į Čilę, tačiau Mendosoje buvo sulaikytas savo armijos karių ir nužudytas.

Išnašos
-------

1. ↑  *José Miguel Carrera*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003