recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Indinis tamarindas** |
| --- |
| Indinis tamarindas*Tamarindus indica* |
|
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|
|  |
| Karalystė: | Augalai*( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai*( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai*( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Pupiniai*( Fabaceae)* |
| Pošeimis: | *Caesalpinioideae**( Caesalpinioideae)* |
| Gentis: | Tamarindas*( Tamarindus)* |
| Rūšis: | Indinis tamarindas*( Tamarindus indica)* |
|

 |
| Mokslinis pavadinimas |
| ***Tamarindus indica***Carl von Linné, 1753 m. |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 
* **Vikiteka**Vikiteka

 | 
* GBIF: **13639628**
* ITIS: **26980**
* NCBI: **58860**

 |

 |

**Ininis tamarindas** arba **tamarindas** (*Tamarindus indica*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos lapuotis, vienintelis šios rūšies medis. Šio tropinių miškų medžio gimtinė yra rytų Afrika ir Madagaskaro sausieji lapuočių miškai. Dabar tamarindas paplitęs Azijos, Lotynų Amerikos ir Karibų tropiniuose miškuose.

Augalo morfologija
------------------

Tamarindo medis gali užaugti iki 20 m aukščio ir regionuose, kur nėra sausojo periodo, yra visžalis augalas. Mediena yra tamsiai raudona, o jauna mediena – minkšta, gelsvos spalvos. Lapas sudėtinis – porinis plunksniškas su 10–40 lapelių. Žiedą sudaro žiedynas. Vaisius – ruda ankštis, kurioje minkšta masė su daug kietų sėklų

Vardai
------

Tamarindas įvairiuose kraštuose turi labai daug pavadinimų. Arabų kalba – arab. تمر الهندي, تَمْر الهِنْدِي, صبا = *Aradeib, Ardeib, Hhawmar (Homer, Hommor), Homr, Humar, Sbar, Tamar El Hindi, Tamar Hindi (Tammer Hendi), Tamr Al-Hindi*, Tailande – taj. ขาม, มะขาม, เม็ดมะขาม = *Kham, Ma Kham, Met Ma Kha, Bakham Somkham, Kham, Ma Khaam, Ma Kham, Ma Kham Wan, Mak Kham Peak, Met Ma Kham*, Indijoje – hind. अनबली, आमली, ईमली, IAST: *Amblī, Āmlī, Īmlī* (pra-čat) ir pan.

Tamarindo iliustracija. Köhler's Medizinal-Pflanzen žinynas, 1887 m.
Tamarindo daigas.
Tamarindo vaisius.

Panaudojimas
------------

Tamarindo vaisius yra valgomas bei naudojamas kaip prieskonis azijiečių ir Lotynų Amerikos virtuvėse.

Mediena, dėl savo didelio tankio ir raudonos spalvos, plačiai naudojama baldų gamyboje ir grindims.

Tamarindo vaisiai, lapai ir žievė naudojami medicinoje. Iš lapų pagaminta arbata mažina maliarijos karščiavimą. Dėl savo gydomųjų savybių tamarindas naudojamas ajurvediniuose mišiniuose virškinimo ligoms gydyti.

Tamarindas turi daug naudingų medžiagų – kalcio, fosforo, geležies, tiamino, riboflavino ir niacino. Taip pat turi nemažai vitaminų, ypač daug vitamino C. Šis vaisius puikiai gali pagerinti virškinimo veiklą.

Iš tamarindų gaminami sirupai, ledai, uogienės, vynas. Minkštimas taip pat tinka prieskonių mišiniams, troškiniams. Tamarindai valgomi su sultimis, medumi, ledais ar kitais vaisiais (guava, papaja, bananais).

Išnašos
-------

1. ↑  Tamarindus indica (Tamarinier Des Bas)
2. ↑  Egzotiniai vaisiai ir daržovės. Tamarindas. Archyvuota kopija 2011-07-08 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Tamarindus indica L. Archyvuota kopija 2013-12-16 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Indijos dominija** (angl. *Dominion of India*; hind. भारत अधिराज्य, IAST: *Bhārat Adhirājya*), *Indijos Sąjunga* (angl. *Union of India*) – nepriklausoma valstybė, šių dienų Indijos pirmtakė, egzistavusi nuo 1947 m. rugpjūčio 15 d. (priimtas D. Britanijos parlamento aktas apie Indijos nepriklausomybę) iki 1950 m. sausio 26 d. kai dominija tapo Indijos respublika priėmus 1950 m. sausio 26 d. Indijos konstituciją.

Britų Indijos teisių perėmėja 1947 m. rugpjūčio 15 d. tapo Indijos dominija. Pakistano dominija įsikūrė faktiškai atsiskyrusi nuo Britų Indijos. Su tuo susiję ir tai, kad Indija, kaip Britų Indijos pasekėja, automatiškai tapo JTO nare, o naujai susikūręs Pakistanas turėjo savarankiškai stoti į JTO.

Indijos dominijos karaliumi (valstybės galva) buvo Jurgis VI, Indijoje jo atstovu buvo generalgubernatorius, kuris jau nebuvo vicekaralius, kaip kad buvo Britų Indijos laikais. Dominijos laikais Indijoje buvo du generalgubernatoriai:

* erlas Birmos Mountbatenas (*Earl Mountbatten of Burma*) – 1947–48 m.
* *Chakravarti Rajagopalachari* – 1948–50 m.

Džavaharlalis Nehru buvo ministras pirmininkas visą šios valstybės egzistavimo laikotarpį.
| **Gazella bennettii** |
| --- |
| Indinė gazelė (*Gazella bennettii*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Pobūris: | Atrajotojai  *( Ruminantia)* |
| Šeima: | Dykaraginiai  *( Bovidae)* |
| Pošeimis: | Tikrosios antilopės  *( Antilopinae)* |
| Gentis: | Tikrosios gazelės  *( Gazella)* |
| Rūšis: | Indinė gazelė  *( Gazella bennettii)* |

 |

**Indinė gazelė** (*Gazella bennettii*) – tikrųjų antilopių (*Antilopinae*) pošeimio dykaraginis (*Bovidae*) žinduolis. Gyvena Pietų Azijos dykumose ir savanose (Bangladeše, Indijoje, Pakistane, Irane).

Charakteristikos
----------------

Ūgis 65 cm, svoris apie 23 kg. Vasarą kailis rausvai rudas, lygus ir blizgus, o žiemą ties pakakle ir pilveliu išryškėja baltas kailiukas. Ragai lenkti, iki 39 cm ilgio.

Paplitimas ir arealas
---------------------

Indinė gazelė gyvena sausringose lygumose, kalvose, dykumose, sausuose krūmynuose ir mažuose miškuose. Gazelės sutinkamos daugiau kaip 80-yje proc. Indijos saugomų teritorijų. Pakistane jos sutinkamos iki 1500 m aukštyje. Irane indinės gazelės gyvena Kaviro nacionaliniame parke.

2001 m. duomenimis, Indijos gazelių populiacija siekė 100 000 individų, 80 000 iš jų gyveno Taro dykumoje. Populiacija Pakistane yra išsibarsčiusi ir dėl medžioklės smarkiai sumažėjusi. Irane populiacija taip pat nevienodai pasiskirsčiusi. Afganistane gazelės labai retos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Prater, S. H. (1971). The Book of Indian Animals. Oxford University Press, 2005 reprint.
2. 1 2  Mallon, D. P. and S. C. Kingswood (eds.) (2001). Antelopes. Part 4: North Africa, the Middle East, and Asia. Global Survey and Regional Action Plans, IUCN, Gland, Switzerland.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Indinė gazelė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Indijos kalbos. Žaliai pažymėtos indoarijų kalbos, rausvai – dravidų kalbos, oranžiškai – kinų-tibetiečių kalbos, violetine – austroazijiečių kalbos
**Indijos kalbos** – Indijos subkontinente vartojamos kalbos. Indijos kalbos naudoja skirtingas rašto sistemas, kilusias iš brahmi rašto. Pakistane vartojamas pakeistas arabų raštas, o santalų kalba užrašoma kitonišku, fonetiniu, bet ne skiemeniniu raštu. Keletas Indijos kalbų turi senas ir turtingas literatūrines tradicijas, tarp jų: telugų kalba, bengalų kalba, marathų kalba, hindi, tamilų kalba, kanadų kalba ir urdu, o ypatingai viena iš pasaulio klasikinių kalbų – sanskritas.

Valstybinė Indijos Respublikos kalba yra hindi (devanagiri raštas). Hindi kalba apie 30 % Indijos gyventojų. Taip pat Indijos Respublikos konstitucija pripažįsta 22 konstitucines kalbas (žr. Oficialių Indijos kalbų sąrašas). Šalia jų dar yra daugybė kitų regioninių kalbų bei dialektų.

Indijos kalbas galima skirstyti į dvi grupes: indoarijų kalbos (priklauso indoeuropiečių kalbų šeimai) šiaurėje ir dravidų kalbos pietuose. Be to, Centrinės Indijos kalnuose vartojamos austroazijiečių šeimos mundų grupės kalbos (apie 1,2 % žm.), šiaurėje ir šiaurės rytuose (Nepalo, Kinijos, Mianmaro pasienyje) – kinų-tibetiečių kalbos (apie 0,6 %). Atskirą austroazijiečių grupę sudaro khasių kalba (Meghalajos valstija). Andamanų ir Nikobarų salose vartojamos izoliuotos andamanų kalbos.

Be šių kalbų anglų kalba naudojama kaip darbinė daugelyje profesijų (teisė, informatika ir kt.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazimieras Seibutis. *Indijos kalbos*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Citrus indica** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Rūtiniai  *( Rutaceae)* |
| Gentis: | Citrinmedis  *( Citrus)* |
| Rūšis: | Indinis citrinmedis  *( Citrus indica)* |

 |

**Indinis citrinmedis** (*Citrus indica*) – rūtinių (*Rutaceae*) šeimos medis.

Šakos spygliuotos. Lapai labai trumpais lapkočiais (10-15 kartų trumpesniais už lapalakščius). Žiedai smulkūs, vaisiai pavieniai, smulkūs, beveik kriaušiški, su įdubusia viršūnėle. Žievelė plona, minkštimas gleiviškas. Sėklos stambios, apvalomos, kiek suplotos, viengemalės.

Laukiniai auga Rytų Himalajuose, 700-1200 m aukštyje virš jūros lygio. Rūšis priskiriama grupei augalų, kuriems gresia išnykimas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Phoenix sylvestris** |
| --- |
| Indinis finikas (*Phoenix sylvestris*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Eilė: | Arekiečiai  *( Arecales)* |
| Šeima: | Arekiniai  *( Arecaceae)* |
| Gentis: | Finikas  *( Phoenix)* |
| Rūšis: | Indinis finikas  *( Phoenix sylvestris)* |

 |

**Indinis finikas** (*Phoenix sylvestris*) – arekinių (*Arecaceae*) šeimos palmių rūšis, paplitusi pietų Pakistane, didžiojoje Indijos dalyje, Bangladeše, Šri Lankoje.

Medis užauga nuo 4 iki 15 m aukščio, kamieno skersmuo pasiekia 40 cm. Lapai plunksniški, iki 3 m ilgio. Lajos plotis ~10 m, ją sudaro iki 100 lapų. Žiedynas iki 1 m ilgio, su baltais, vienalyčiais žiedais. Vaisiai purpuriškai raudoni, su viena sėkla viduje.

Indinis finikas auga lygumose ir krūmynuose, iki 1300 m aukščio. Iš vaisių gaminamas vynas ir želė. Iš medžio sulos gaminamas džageris (nerafinuotas cukrus) bei alkoholinis gėrimas.

* KamienasKamienas
* ŽiedynasŽiedynas
* VaisiaiVaisiai
| **Juozas Zavaliauskas** |
| --- |
| Gimė | 1944 m. liepos mėn. (~79 metai)Kurkliai, Anykščių raj. |
| Tėvai | Juozas ZavaliauskasOna Zavaliauskienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Irena Kučinskaitė-Zavaliauskienė |
| Vaikai | Juozas, Donatas |
|  |
| Veikla | aktorius, estrados artistas, koncertų vedėjas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus kultūros-švietimo technikumas |
| Žinomas (-a) už | konferansjė, TV serialo „Grybauskai" personažas |

**Juozas Zavaliauskas** (g. 1944 m. liepos mėn. Kurkliuose, Anykščių rajone) – Lietuvos estrados artistas, konferansjė, humoristas, renginių vedėjas,

Biografija
----------

Tėvas Juozas Zavaliauskas (1911–1993) – amatininkas, liaudies menininkas, motina Ona Zavaliauskienė (1924–2015) – žemdirbė, sesuo Edita.

1950–1961 m. baigė Kurklių vidurinę mokyklą. 1961–1964 m. baigė dramos aktoriaus specialybę Vilniaus kultūros-švietimo technikume, kur buvo aktoriaus Aleksandro Kernagio (1911–1980) mokinys. Mokydamasis susidomėjo estrada, dalyvavo saviveikloje. 1964 m. debiutavo kaip estrados artistas su soline programa.

1964–1967 m. tarnavo sovietinėje kariuomenėje Pamaskvėje (Rusija), buvo kareivių klubo vedėjas. Tarnybos metu 1967 m. dalyvavo Maskvos srities skaitovų konkurse ir tarp kelių šimtų pretendentų tapo laureatu.

1967–1968 m. buvo Lietuvos filharmonijos administratorius. Nuo 1968 m. – filharmonijos estrados artistas, buvo pirmojo profesionalaus estrados kolektyvo „Estradinės melodijos" konferansjė, važinėjo į gastroles. Tuo pačiu metu studijavo Lietuvos konservatorijos Teatriniame fakultete, bet studijų nebaigė. Nuo 1971 m. dirbo ir kituose Lietuvos filharmonijos estradiniuose ansambliuose – „Nerija", „Nemuno žiburiai", „Vilniaus aidai".

Po 1990 m. buvo pasitraukęs iš meninės kūrybos, vertėsi smulkiu verslu. Vaidino humoristiniuose televizijos serialuose „Grybauskai" (2001 m.), „Linksmasis našlys" (2002 m.). 2005–2008 m. dirbo komercijos įmonėje (nekilnojamas turtas), vėliau išėjo į pensiją.

Kūrybinė veikla
---------------

J. Zavaliauskas pirmasis Lietuvoje pradėjo naują scenos pramogų žanrą  – rengė solines humoristines programas. Daugiau kaip 30 metų jis dirbo žinomiausių Lietuvos estrados kolektyvų konferansjė, su šiais kolektyvais keliaudavo po visą Sovietų Sąjungą. Publiką juokino skolintomis iš kitų kalbų ir savo sukurtomis humoreskomis bei taikliais juokingais pastebėjimais iš to meto gyvenimo.

Nuo 1993 m. buvo laisvas menininkas, susikūręs naują solinę programą. Pats ruošė savo programų tekstus, rengė scenografiją, taip pat rengė humoristinius spektaklius su Klaipėdos „Parodijos" teatru ir kitais atlikėjais. Pramoginių programų organizatorius, televizijos laidų, šou programų dalyvis.

Šeima
-----

Vedęs antrą kartą, žmona Irena Kučinskaitė-Zavaliauskienė (g. 1955 m.). Sūnūs: Juozas (g. 1986 m.), Donatas (g. 1992 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* Biografija *Anykštėnų biografijų žinyne*
* Juozas Zavaliauskas svajojo tapti kunigu
* Juozas Zavaliauskas apie reklamos aukas Archyvuota kopija 2017-02-22 iš Wayback Machine projekto.
| **Juozas Šalkauskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1951 m. balandžio 13 d. (72 metai)Kalpokai, Pakruojo rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Irena Adomaitytė |
| Vaikai | Žygimantas, Gedimina |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, radijo diktorius |
|  |
| Alma mater | 1982 m. LSSR konservatorija |

**Juozas Šalkauskas** (g. 1951 m. balandžio 13 d. Kalpokuose, Pakruojo rajonas) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, fotografas, radijo diktorius, spaudos apžvalgininkas, skaitovas, renginių vedėjas.

Biografija
----------

1958–1968 m. mokėsi Joniškio 1-ojoje vidurinėje mokykloje, 1968–1969 m. Joniškio darbo jaunimo vakarinėje vidurinėje mokykloje. 1969–1975 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete, 1977–1982 m. LSSR konservatorijos Klaipėdos fakultete.

1970–2009 m. LRT radijo diktorius, 1988–2014 m. spaudos apžvalgininkas. 1996–1997 m. ELTA fotokronikos vyriausiasis redaktorius.

Nuo 2001 m. Lietuvos fotomenininkų sąjungos narys. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys, Lietuvos sporto žurnalistų federacijos narys. 2005 m. suteiktas meno kūrėjo statusas. Kolekcionuoja kaklaraiščius.

Įvertinimas
-----------

* 2001 m. LTOK Olimpinė žvaigždė
* 2004 m. LDK Gedimino ordino Riterio kryžius
* 2006 m. KKSD prie LRV Sporto garbės kryžius
* 2006 m. Joniškio garbės pilietis
* 2007 m. LRT Kalbos grynuolis
* 2010 m. Antano Macijausko premija
* 2014 m. Petro Babicko premija

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-05-17 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2013-06-13 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
4. ↑  Juozas Šalkauskas: kasdien – vis kitu kaklaraiščiu
5. ↑
6. ↑   Archyvuota kopija 2014-05-17 iš Wayback Machine projekto.
7. ↑
**Juozas Šeškevičius** (1921 m. lapkričio 18 d. Višakio Rūdoje, Lietuvos Respublika – 2008 m. liepos 4 d. San Paule, Brazilija) – Romos katalikų kunigas Brazilijoje.

Biografija
----------

Antrojo pasaulinio karo pabaigoje persikėlė į vakarinę Vokietijos dalį. 1946 m. Kemptene baigė gimnaziją ir Freiburgo universitete pradėjo studijuoti filosofiją, psichologiją, istoriją bei geografiją. Po kiek laiko perėjo į teologijos studijas, buvo išrinktas Studentų ateitininkų draugovės pirmininku. 1950 m. 
Popiežiškajame šv. Grigaliaus universitete įgijo filosofijos bakalauro, o 1954 m. – ir teologijos licenciato laipsnius. 

1953 m. liepos 12 d. Romoje buvo įšventintas kunigu. 1954 m. paskirtas vikaru į lietuvišką Šv. Juozapo parapiją San Paulo miesto Vila Zelina rajone. Šiame Brazilijos mieste buvo išrinktas bendruomenės pirmininku, rengė jaunimo vakarus ir vadovavo dramos būreliui. Parapijiečiams organizavo lietuvių kalbos pamokas, bendrai veiklai telkė ateitininkus. Nuo 1947 m. bendradarbiavo išeivių spaudoje: „Ateityje", „Drauge", „Mūsų Lietuvoje", „Eglutėje" ir kt.

Paskutines gyvenimo dienas leido Šv. Pauliaus kunigų namuose San Paule.

Įvertinimas
-----------

* Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordinas (apdovanojimo atsisakė)

Šaltiniai
---------

* Mirė prel. jubil. Juozas Šeškevičius (1921 11 18 – 2008 07 04) // vilkaviskis.lcn.lt Archyvuota kopija 2019-01-11 iš Wayback Machine projekto.
* Benjaminas Žulys. *Brazilijoje lietuvybė dar gyva*// XXI amžius Nr. 30 (1623), 2008 balandžio 18 d.
* Vacys Laniauskas. *Kun. Šeškevičius irgi atsisakė ordino* // Draugas Nr. 51, 1997 m. kovo 14 d. psl. 5
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Agnia Grigas 2016 m.
**Agnia Grigas** (g. 1979 m. lapkričio 21 d. Kaune) – lietuvių kilmės JAV mokslininkė politologė, energetikos politikos ekspertė.

Biografija
----------

Būdama dešimties metų kartu su motina Virginija Šiaučiūnaite–Baranauskiene išvyko gyventi į Jungtines Amerikos Valstijas. 2002 m. Kolumbijos universitete įgijo politikos ir ekonomikos bakalauro laipsnį. Oksfordo universitete 2006 m. tapo tarptautinių santykių magistre, 2011 m. Brasenos koledže (Didžioji Britanija) apgynė filosofijos daktaro disertaciją.

2002 m. pradėjo dirbti Londono finansinių paslaugų įmonėje „JPMorgan Chase", kuravo vyriausybinių ir korporacinių euroobligacijų išleidimo sritį. Po studijų magistrantūroje, nuo 2007 m. įsidarbino konsaltingo kompanijoje „Eurasia Group" – patarinėjo gausiam klientų skaičiui Centrinėje ir Rytų Europoje, įskaitant ir Baltijos šalis.

2008–2009 m. buvo Lietuvos užsienio reikalų ministerijos patarėja ekonomikos ir energetinio saugumo klausimais – konsultavo ministerijos darbuotojus Klaipėdos suskystintų gamtinių dujų terminalo įrengimo ir Barclays technologijų centro Vilniuje įsteigimo klausimais. 2014 m. tapo Los Andželo Vakarų koledžo McKinnon centro vyresniąja moksline bendradarbe. Nuo 2015 m. priimta vyresniąja moksline bendradarbe analitinės įstaigos „Atlanto taryba" Dinu Patriciu Eurazijos centre.

Yra ištekėjusi, su vyru Pauliumi Grigu augina du vaikus.

Bibliografija
-------------

* The Politics of Energy and Memory between the Baltic States and Russia (New ed.) – Farnham: Ashgate, 2012 ISBN 9781409446538
* Beyond Crimea: The New Russian Empire – Yale University Press, 2016 ISBN 0300214502
* The New Geopolitics of Natural Gas – Harvard University Press, 2017 ISBN 9780674971837

Šaltiniai
---------

* Edvardas Šiugžda. *Grėsmės Lietuvai ne tik informacinio karo frontuose* // XXI amžius Nr. 45 (2262), 2017 m. lapkričio 24 d.
* Agnia Grigas // Atlantic Council
* Ana Vengrovskaja. *Iš geriausių universitetų ir garsių kompanijų – atgal į Lietuvą* (Tęsinys) // Anglija.lt Archyvuota kopija 2019-07-31 iš Wayback Machine projekto.
* Agnia Grigas // trumanproject.org Archyvuota kopija 2019-07-31 iš Wayback Machine projekto.
* About Agnia Grigas // www.grigas.net

Nuorodos
--------

* Internetinė svetainė
*Kitos reikšmės – Šv. Stanislovo Kostkos bažnyčia.*
Koordinatės: 55°31′18″š. pl. 26°19′17″r. ilg.﻿ / ﻿55.5217°š. pl. 26.3214°r. ilg.﻿ / 55.5217; 26.3214

|  Dūkšto šv. Stanislovo Kostkos bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Ignalinos |
| **Savivaldybė** | Ignalinos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Dūkštas |
| **Adresas** | Bažnyčios g. 13 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1936 m. |
| **Stilius** | vėlyvasis barokas |

**Dūkšto šv. Stanislovo Kostkos bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Dūkšto mieste. Pavadinta šv. Stanislovo Kostkos (1550–1568) vardu.

Istorija
--------

Pirmąją medinę bažnyčią Dūkšto dvare (dabar Dūkštelių kaimas) apie 1601 m. pastatė dvaro savininkai Rudaminos. Ji 1674 m. atstatyta. Dūkšte 1729–1773 m. veikė jėzuitų misija. Nuo 1901 m. zakristijonu dirbo (apie 40 metų) generolo Stasio Raštikio tėvas Bernardas Raštikis. Jis išdažė ir sutvarkė bažnyčią, platino lietuvišką spaudą.

1910–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. 1925 m. įkurta parapija. Lenkijos okupacijos metais klebonas Konstantinas Šimašis (Dūkšte iki 1927 m.) steigė Šv. Kazimiero draugijos skyrius, mokyklas, bibliotekas. Dūkšte 1927–1937 m. klebonavęs Zenonas Butkevičius bažnyčią suremontavo (sustiprintos sienos, pakeisti balkiai, perdengtas stogas, bažnyčia išdažyta), įvesta elektra. Dailininkas Petras Sergejevičius nutapė paveikslų. Nuo 1937 m. klebonavęs Juozas Vaičiūnas (1894–1962) plėtojo lietuvių kultūrinę veiklą, atnaujino bažnyčią, tačiau ji 1956 m. sudegė.

1934–1936 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. Ją dar neužbaigtą 1935 m. gegužės 29 d. konsekravo arkivyskupas Romualdas Jalbžikovskis. Ji, sudegus Senojo Dūkšto (Dūkštelių) bažnyčiai, 1956 m. tapo jungtinės Dūkšto parapijos bažnyčia.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su apside ir bokšteliu. Vidus 3 navų, šoninės gerokai žemesnės. Šventoriuje stovi žema medinė varpinė.

Nuorodos
--------

* Dūkšto parapija Archyvuota kopija 2006-11-17 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Gaminant nuotraukoje parodytą daržovių padažą vienas ingredientų buvo dūmų mirkalas
**Dūminis mirkalas** (angl. *liquid smoke*) – vandeninis dūmų ekstraktas, skirtas maisto skoniui keisti suteikiant rūkyto produkto gardį. Dūmų mirkalas naudojamas tiek maistui konservuoti, tiek pagardinti.

Gamyba
------

Dūmų mirkalas gaunamas specialiu būdu deginant medienos skiedras ar pjuvenas, dūmus kondensuojant į skystas ar kietas medžiagas, kurios ištirpinamos vandenyje. To tirpalo skonis dažnai modifikuojamas pridedant įvairių priedų ir taip gaunant įvairesnių gardžio variantų.

Panaudojimas
------------

Dūminis mirkalas naudojamas kaip gardiklis, suteikiantis maistui kepto ant grotelių gardį. Šis mirkalas dažnai naudojamas kaip priedas paruošiant bekoną ir dešrainius. Dūminis mirkalas yra vienas pagrindinių gardį teikiančių ingredientų bekono marinatui daryti. Jis taip pat naudojamas džerkio (džiovintos mėsos rūšis; angl. *jerky*) ir tofu gamyboje. Jis naudojamas ir gaminant kai kuriuos minkštuosius sūrius bei *tempe*. Dūminis mirkalas naudojamas gaminant steikus, dešras ir žlėgtainius, marinuojant kepsnius, šonkauliukus, dedamas į sriubas, padažus kaip bekono skonio gardiklių pakaitalas.
Koordinatės: 54°49′25″š. pl. 24°58′19″r. ilg.﻿ / ﻿54.82374°š. pl. 24.971815°r. ilg.﻿ / 54.82374; 24.971815


|  |
| --- |
| **Vilniaus rajono  Dūkštų pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Vilniaus rajono  Dūkštų pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Vilniaus rajono  Dūkštų pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Mokyklos g. 10, Dūkštos |
| **Direktorius(-ė)** | Česlava Bartoševič |
| **Mokinių skaičius** | 54 |
| **Įkūrimo data** | 1781 |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 13 |

**Vilniaus rajono Dūkštų pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniaus raj. Dūkštose, Mokyklos g. 10, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lenkų kalba. Įstaigos kodas 291318210. Steigėjas Vilniaus rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Mokykla 2015 m.
Dūkštose 1781 metais atidaryta pirmoji lenkiška mokykla. Ją įkūrė vienuoliai pijorai, kurie buvo tų žemių savininkai nuo 1743 m. Tuo metu mokyklą lankė 4 valstiečių vaikai. 1806 m. mokėsi jau 10 vaikų. Pralaimėjus 1863 m. sukilimui, carinė valdžia panaikino Dūkštose lenkišką mokyklą ir atidarė rusišką pradinę mokyklą. 1910 m. mokykloje dirbo vienas mokytojas, mokyklą lankė 70–80 mokinių. Per mokslo metus šis skaičius svyruodavo, nes valstiečių vaikai pavasarį ir rudenį turėjo dirbti savo tėvų ūkiuose. 1918 m. Dūkštose atidaryta 4 klasių lenkiška mokykla. 1920 m. joje mokėsi 80 moksleivių. Mokykla buvo mediniame pastate, kuris išliko iki mūsų laikų. Ilgus metus čia dirbo seserys Ana ir Konstancija Zachaževskos.

1951 m. mokykla tapo septynmetė. 1969 m. ji persikėlė į naują mūrinį pastatą su šviesiomis jaukiomis klasėmis, kurį supa gražus kiemas, kurį suprojektavo dailininkas Bronius Grušas. 1977-1978 m. Dūkštų aštuonmetėje mokykloje mokėsi 115 moksleivių. 1984 m. lenkiškoje mokykloje atidaryta lietuviška klasė. Ji veikė tik 4 metus ir dėl vaikų stokos buvo uždaryta. 1991 m. vėl buvo atidaryta lietuviška klasė, nors joje mokėsi tik 2 mokiniai. 1992 m. įsteigta savarankiška pradinė mokykla dėstomąja lietuvių kalba, kuri įsikūrė darželio-lopšelio patalpose. 

1998 m. Dūkštų mokykla tapo dešimtmete pagrindine. 2003-2004 m. Dūkštų pagrindinėje mokykloje mokėsi 65 moksleiviai, 32 mergaitės ir 33 berniukai. Pradinėse klasėse 24, 5-10 klasėse – 41 mokinys.

Direktoriai
-----------

* Česlava Bartoševič

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
Tradicinė dūminė.
Bitininkas su pučiamaja dūmine.
**Dūminė**, *rūklys*, kartais *dūlys* – įtaisas bitėms dūminti tvarkant avilį, kopinėjant medų.

Žinomos dviejų tipų dūminės:

* kai oras pučiamas vertikaliomis arba horizontaliomis dumplėmis
* kai oras pučiamas burna

Pradžioje kaip dūminės naudoti ąsotis, puodynė, lygintuvas, vėliau – specialios dūminės. Tai cilindrinis skardinis indas degiai medžiagai sudėti su plonėjančia viršutine dalimi dūmams išeiti ir su prie šono ar galo pritaisytomis dumplėmis. Dūmai buvo išgaunami deginant patrešusią medieną (*dūliai, dūlėsiai*), kankorėžius, tošį. XX a. II pusėje paplito standartinės fabrikinės dūminės.

* Nenaudota dūminė
* Dūminės parengimas darbui
* Dūminės parengimas darbui
* Dūminimas

Literatūra
----------

* Baltrušaitis V. Žižliauskaitė L. Kaišiadorių etnografinis žodynėlis. – Kaišiadorys: Kaišiadorių muziejus, 2006. – P. 33;
* Visuotinė lietuvių enciklopedija. T. V. – Vilnius, 2004. – P. 200.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dūminė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **Keralos istorija** |
| Čera, Alupai |
| Viduramžių Čera, Silharai |
| *Čola*, *Pandija* |
| Svarupamai: |
| Venadas, Kočinas, Kožikodė, Kolathunadas |
| *Portugalų Indija, Olandų Indija, Britų Indija* |
| *Maisoras*, Travankoras |
| Kerala |

Kočino karalystės sostinės buvo Kodungaloras ir Kočinas
**Kočino karalystė** (malajalių kalba: കൊച്ചി), dar vadinamas **Kočio karalystė**, **Perumpadapas** (malajalių kalba: പെരുമ്പടപ്പ) - vienas iš svarbiausių ir stipriausių svarupamų (feodalinių karalysčių) Keraloje (Pietų Indijoje), egzistavęs nuo viduramžių Čeros subyrėjimo XII a iki XX a.

Ši karalystė valdė teritorijas vidurio Keraloje (nuo dab. Malapuramo rajono iki Kočino rajono), tačiau vėliau neteko didelių teritorijų šiaurėje. Ji keletą kartų keitė sostines, ir tačiau bene svarbiausia iš jų buvo Kočinas. Jos valdovai buvo tituluojami *velija thampuranais*.

Istorija
--------

Ši karalystė atsirado suirus Čeros imperijai, ir tradiciškai jos valdovų dinastija save kildina iš paskutiniojo Čeros valdovo *Ramavarma Kulasecharos* sesers. Ji buvo viena stipriausių, drauge su Valuvanadu. Jos pirmoji sostinė buvo Vaneris.

XIV a. pradžioje, šiaurėje augant Kožikodės karalystei, per ilgus karus ši apkarpė daug Kočino teritorijų šiaurėje. Tada Perumpadapas neteko Vanerio ir buvo priverstas perkelti sostinę į pietus, į Kodungalorą.

1402 m. vėl prasidėjo Kožikodės ekspansija. Kožikodės sienos grėsmingai priartėjo prie sostinės, todėl ji vėl buvo perkelta piečiau, į Kočiną. Tam buvo ir kitų priežasčių: po XIV a. potvynio Kodungaloras tapo nebetinkamas geram uostui, o prie Kočino atsirado puikiausios tam sąlygos.

Kočino karalystės vėliava
Nuo XVI a. be Kočino svarbios sostinės buvo ir Trisuras bei Tripunitura. Pastarojoje nuo XVIII a. vidurio rezidavo valdovai. XVII-XVIII a. valstybės valdyme labai didelį vaidmenį vaidino *paliath ačanai*, savotiški ministrai pirmininkai, visi kilę iš vienos šeimos.

1503 m. portugalai Kočine įsteigė pirmąją koloniją Indijoje: čia buvo pastatytas Kočio fortas. Jie persekiojo čia nuo seno gyvenusią žydų bendruomenę. 1663 m. olandai, sudarę sąjungą su Kočino priešais Kožikode ir Kolathunadu, išvijo portugalus ir įsigalėjo Kočine.

1773 m. auganti Maisoro karalystė pavertė Kočiną savo vasalu, o vėliau įsigalėjo britai.

Britų Indijos laikais Kočino karalystė išlaikė savivaldą. Po Indijos nepriklausomybės 1947 m. Kočinas buvo sujungtas su Travankoru, tokiu būdu suformuojant naują valstiją. Senosios dinastijos nariai yra išlikę iki dabar.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 10°46′ š. pl. 63°56′ v. ilg.﻿ / ﻿10.767°š. pl. 63.933°r. ilg.﻿ / 10.767; 63.933

Salos žemėlapis
**Kočė** arba **San Pedro de Kočė** (isp. *Isla de San Pedro de Coche*) – sala Karibų jūroje, prie pietinių Margaritos salos krantų. Priklauso Venesuelai, Nueva Espartos valstijai.

Salos plotas 55 km². Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 11 km, plotis iki 6 km. Paviršius banguotas, paveiktas erozijos, iškyla iki 60 m aukščio. Šiaurinis krantas skardingas, sudaro vaizdingus geologinius darinius. Apaugusi miškais, krūmynais.

Kočėje 2010 m. gyveno 8756 žmonės. Pagrindinė gyvenvietė – San Pedro de Kočė. Verčiamasi žvejyba ir kitų jūros gerybių gaudymu, druskos kasyba, turizmu. Yra oro uostas, jūrų uostas.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kočė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* „Meilės" paplūdimys„Meilės" paplūdimys
* Užutėkis ties El GvačeUžutėkis ties El Gvače
* San Pedro de Kočės miestelisSan Pedro de Kočės miestelis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Stratiotes aloides** |
| --- |
| Alijošinis aštrys (Stratiotes aloides)Alijošinis aštrys (*Stratiotes aloides*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Dumblialaiškiažiedžiai  *( Alismatidae)* |
| Eilė: | Vandenplūkiečiai  *( Hydrocharitales)* |
| Šeima: | Vandenplūkiniai  *( Hydrocharitaceae)* |
| Gentis: | Aštrys  *( Stratiotes)* |
| Rūšis: | Alijošinis aštrys  *( Stratiotes aloides)* |

 |

**Alijošinis aštrys** (*Stratiotes aloides*) – vandenplūkinių (*Hydrocharitaceae*) šeimos aštrių (*Stratiotes*) genties augalų rūšis.

Stiebas trumpas (1 cm ilgio), storas. Šakniastiebis taip pat storas. Lapai išsidėstę kompaktiškoje skrotelėje, kardo pavidalo, su dygliuotais pakraščiais. Žiedynai lapų pažastyse. Vainikėlis baltas, trilapis. Žydi liepos – rugpjūčio mėn. Vaisiai subręsta spalio mėn. Iki žydėjimo augalas pasinėręs vandenyje, žydėjimo metu iškyla į paviršių, o peržydėjęs – vėl nusileidžia į dugną.

Alijošinio aštrio žiedas
Auga stovinčiuose ir lėtai tekančiuose vandenyse, upių senvagėse, ežeruose, tvenkiniuose.

Augalas pašarinis. Išdžiovintas, susmulkintas bei sumaišytas su kitais pašarais naudojamas kiaulėms šerti. Tinkamas trąšoms.
**Alina Audronė Briedelytė-Kavaliauskienė** (1942 m. kovo 17 d. Panevėžys – 1992 m. lapkričio 18 d. Vilnius) – Lietuvos dailininkė tekstilininkė.

Biografija
----------

1960–1966 m. studijavo tekstilę Lietuvos dailės institute. Nuo 1965 m. dirbo dailininke restauratore Lietuvos istorijos ir etnografijos muziejuje. Sukūrė gobelenų („Jūra" 1976 m. Palangos poilsio namuose „Žuvėdra", „Šviesa ir šešėliai" 1978 m. Lietuvos aklųjų draugijos kombinate, „Žydintis medis" 1980 m. „Rudens muzika" 1982 m. „Vartai į kosmosą" 1984 m.), erdvinių kilimų („Quo vadis. Hirosimai atminti" 1985 m.), batikų, aplikacijų, margintų audinių etalonų Panevėžio linų kombinatui, tekstilės miniatiūrų.

Kūriniai dekoratyvūs, kompozicija grįsta sąlygiškų apibendrintu formų derme, erdvė savitai pakeista pagal optinio meno principus. Nuo 1966 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje. Jos kūrinių yra Lietuvos dailės muziejuje, Kauno karo muziejuje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lijana Šatavičiūtė. *Alina Briedelytė-Kavaliauskienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 481 psl.
„**Džinsų diena**" (dar žinomas kaip kasdienis penktadienis (angl. *Casual Friday*), arba tiesiog paprastoji diena (angl. *Casual day*)) – savaitės diena (paprastai penktadienis), kurios metu biurų tarnautojai leidžia sau truputį atsikvėpti nuo formalaus apsirengimo kodo suvaržymų. Paprastomis darbo dienomis vilkimi marškiniai, kostiumai, kaklaraiščiai ir prie jų derantys batai, „džinsų penktadienį" keičiami į kasdienius drabužius.

„Džinsų penktadienis" – iš Šiaurės Amerikos (Kanados bei JAV) verslo atėjusi tradicija. Šią dieną nevilkėti kostiumų leidžiama ir vadovaujamus postus užimantiems darbuotojams.

Kai kurios kompanijos „kasdienį penktadienį" savo darbuotojams leidžia vilkėti džinsus, sportinius marškinėlius ir sportbačius. Tačiau kitur vis dėlto reikalaujama puošnesnio kasdienio apdaro. Dar kituose biuruose „džinsų penktadienis" turi teminį aprangos kodą. Kai kurios kompanijos ir mokyklos rengia specialią „išsidabinimo" dieną. Jos metu už mažą mokestį darbuotojams leidžiama vilkėti kasdienius (arba ypač puošnius) drabužius, o akcijos metu surinkti pinigai aukojami labdarai.

„Džinsų penktadienis" pradėtas minėti 1950 m. kaip bandymas pakelti biuro klerkų darbinę nuotaiką. Tačiau anuomet tik kelios kompanijos parėmė šią iniciatyvą ir ji itin neišplito. 1970 m. kai pigių drabužių produkcija išsiplėtė už JAV ribų, drabužių pramonės atstovai, siekdami „džinsų penktadienį" padaryti kassavaitiniu įvykiu, surengė masinę kampaniją. Drabužių gamintojai tikėjosi, kad tokiu būdu jiems pavyks nukonkuruoti oficialaus stiliaus drabužių gamintojus Europoje ir sukurti didesnę rinką savo gaminamiems pigiems drabužiams.

Lietuvoje ir privačiame, ir valstybiniame sektoriuje taip pat po truputį formuojasi „džinsų penktadienio" tradicijos. Iš privačių kompanijų, penktadienį savo darbuotojams vilkėti laisvesnio stiliaus drabužius leidžia SEB, taip pat – Swedbank.

Lietuvoje valstybės tarnautojai ir darbuotojai, tiesiogiai neaptarnaujantys piliečių ir kitų asmenų, nedalyvaujantys posėdžiuose, komisijų ar kitoje veikloje, susijusioje su atstovavimu įstaigai ar institucijai arba jos reprezentavimu, taip pat penktadienį gali dėvėti laisvalaikio stiliaus drabužius.

Tačiau ne visi darbuotojai penktadieniais gali pasinaudoti galimybe vilkėti laisvalaikio stiliaus drabužius. Tai daryti leidžiama tik tiems, kurie tiesiogiai nedirba su klientais (pavyzdžiui, banko salėje dirbančios uniformuotos tarnautojos) bei tiems, kurie „džinsų penktadienį" neturi susitikimų su klientais.

Teigiama, kad „džinsų penktadienio" tradicija darbuotojams leidžia labiau atsipalaiduoti ir dirbti produktyviau.

Nuorodos
--------

1. ↑  Pavyzdinės valstybės institucijų ir įstaigų vidaus tvarkos taisyklės (Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Džirolata** – kaimelis Prancūzijoje, Korsikos regione, Pietų Korsikos departamente, Osanio komunoje.

Ypatybės
--------

Kaimas garsus tuo, jog į jį negalima nuvažiuoti mašina. Visi plaukia valtele, eina arba joja ant asilų. Džirolata turi nedidelį uostą. Kaimelis turi genujiečių bokštą.

Turizmas
--------

Į Džirolatą dauguma turistų užsuka plaukiant į Skandolos gamtos rezervatą. Turistinis objektas čia yra genujiečių bokštas.

Geografija
----------

Džirolata įsikūrusi už 10 kilometrų nuo Porto, 25 kilometrų nuo Kalvio, 50 kilometrų nuo Ajačo ir 80 kilometrų nuo Bastijos. Kaimelyje vyrauja subtropinis klimatas. Džirolata yra prie Džirolatos įlankos.

Galerija
--------

* UostasUostas
* Vienintelis takelis į DžirolatąVienintelis takelis į Džirolatą
* Vaizdas DžirolatojeVaizdas Džirolatoje
* Genujiečių bokštas Genujiečių bokštas
**Juozas Justinas Slavėnas** (g. 1932 m. rugpjūčio 14 d. Delnickuose, Marijampolės raj.) – lietuvių fizikas, fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1957 m. baigė Vilniaus valstybinį universitetą, pradėjo dirbti asistentu, nuo 1962 m. – vyr. dėstytoju.. 1964 m. apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato (dabar – fizinių mokslų daktaro) disertaciją tema „Osciliatorių stiprumų nustatymas Cu I, Ag I, Au I, Si I, Ge I, Sn I ir Pb I spektruose". Docentas nuo 1971 m. Skaitė paskaitas Fizikos, Medicinos ir Gamtos mokslų fakultetų studentams. Stažavo Leningrado universiteto Fizikos institute.

1966–1968 m. buvo naujai sudaryto Vilniaus universiteto Fizikos fakulteto dekanas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinę veiklą pradėjo atomų spektroskopijoje. 1959–1964 m. naudodamas anomalios dispersijos reiškinį nustatė daugelio Cu I, Ag I, Au I, Ge I, Sn I ir Pb I spektrinių linijų osciliatorių stiprumus. Atliko Au I rezonansinio dubleto linijų osciliatorių stiprumų kvantinius mechaninius skaičiavimus, spektriniais metodais nustatė sidabro ir švino garavimo šilumos vertes. Nuo 1965 m. prisijungė prie Algio Petro Piskarsko Lietuvoje pradėtų netiesinės optikos mokslinių darbų. Nuo 1972 m. tyrinėjo stiprios lazerinės spinduliuotės sugertį organinių molekulių kompleksuose. Išaiškino netiesinių nuostolių prigimtį įsisotinančiuose lazerių moduliatoriuose.

Dirbo Kvantinės elektronikos katedroje nuo jos įkūrimo 1974 m. iki 1997 m.

Žymesnių rezultatų pasiekė dažiklių molekulių, turinčių ilgabangę sugerties juostą raudonoje bei artimojoje infraraudonoje spektro srityse, fotovyksmų tyrime.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Lazerinių tyrimų centras: Doc. dr. Juozas Justinas Slavėnas. Nuoroda tikrinta 2008-11-19.
2. ↑  J. Jasevičiūtė, J. Slavėnas. Kvantinės elektronikos katedra. Dvidešimt penkeri darbo metai. Vilnius: Vilniaus universitetas, 1999. – 44 p.
| **Juozas Jakavonis-Tigras** |
| --- |
|  |
| J. Jakavonis 2020 m. |
| Gimė | 1925 m. liepos 10 d.Kasčiūnai, Merkinės valsčius |
| Mirė | 2021 m. lapkričio 23 d. (96 metai)Vilnius |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Žinomas (-a) už | partizaninio judėjimo dalyvis |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Vyčio Kryžiaus 3-iojo laipsnio ordinas
* Laisvės premija
 |

**Juozas Jakavonis** (slapyvardis **Tigras**; 1925 m. liepos 10 d. Kasčiūnuose, Merkinės valsčiuje – 2021 m. lapkričio 23 d. Vilniuje) – partizaninio judėjimo dalyvis, politinis kalinys.

Biografija
----------

J. Jakavonis nuo devyniolikos metų dalyvavo ginkluotame pasipriešinime. Jis su kitais partizanais tėvų namų kieme 1945 m. įrengė bunkerį, kuris 1945–1946 m. buvo Pietų Lietuvos partizanų vadų vadavietė. Bunkeryje gyveno ir dirbo vadai Juozas Vitkus-Kazimieraitis ir Adolfas Ramanauskas-Vanagas, buvo leidžiamas partizanų laikraštis „Laisvės varpas". J. Jakavonis dar buvo pogrindinės spaudos platintojas. Po dvejų metų aktyvios partizaninės kovos, 1946 m. gruodžio 8 d. gimtajame kaime, pas kaimyną, buvo enkavedistų suimtas su partizanų spauda. Po to buvo tardomas ir kankinamas Merkinės milicijos rūsiuose, Varėnoje, o galiausiai ir Vilniaus KGB rūsiuose. Ištvėręs baisius kankinimus, J. Jakavonis neišdavė nė vieno bendražygio. Bolševikinės valdžios buvo nuteistas – nuo 1946 m. buvo išsiųstas kalėti į Kolymos [Sibiro] kalėjimus. Iš tremties su šeima į Lietuvą grįžo 1959 m.

1988 m. prasidėjus Atgimimui, J. Jakavonis įsitraukė į Sąjūdžio veiklą. Šalia jo namų buvo atkastas ir įrengtas bunkeris, buvusi Pietų Lietuvos partizanų vadavietė.

Įvertinimas
-----------

* 1994 m. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjunga įteikė Pasipriešinimo dalyvio Kryžių.
* 1995 m. Tautos fondas (JAV) įteikė padėką už gyvosios istorijos paliudijimus.
* 1998 m. apdovanotas Vyčio Kryžiaus 3-iojo laipsnio ordinu.
* 2000 m. įteiktas Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis.
* 2018 m. apdovanotas Varėnos rajono savivaldybės garbės ženklu „Už nuopelnus Varėnos kraštui".

Bibliografija
-------------

* Juozas Jakavonis. *Šalia mirties*. Kaunas: Naujasis lankas, 2005. ISBN 9955-03-270-7.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mirė partizanas Juozas Jakavonis-Tigras. lrt.lt. 2021-11-23. Nuoroda tikrinta 2021-11-23.
2. ↑  Rūta Trimonienė. Juozas Jakavonis. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2019-03-25. Nuoroda tikrinta 2021-11-23.
3. ↑  „Objekto Nr. 25459 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

* Juozas Jakavonis-Tigras Archyvuota kopija 2019-03-22 iš Wayback Machine projekto.
**Juozas Janušaitis** (angl. *Joseph Janusaitis*; g.1946 m. gegužės 31 d.) – Australijos baleto šokėjas.

Biografija
----------

Gimė lietuvių karo pabėgelių daugiavaikėje šeimoje, kuri 1950 m. persikėlė į Australiją. Janušaičiai apsigyveno Adelaidėje. Pastarajame mieste Juozas pradėjo lankyti *Madam Agnes Babicheva* baleto mokyklą. Vėliau, gavęs E.Borovanskio vardo stpendiją, ėmė mokytis ir šokti žinomoje *Borovansky Ballete* trupėje. 1962 m. įsteigus Australijos baleto (angl. *Australian Ballet*) organizaciją, J.Janušaitis buvo į ją priimtas šokėju. Paruošė nemažai vaidmenų, iš kurių bene labiausiai pavykę – *Rothbartas* (Gulbių ežere), *Greminas* (Onegine) ir *Kareninas* (Anna Karenina). Mėgo romantišką atlikimo stilių. Scenoje pasirodė kartu su pasaulinėmis žvaigždėmis Rudolfu Nurijevu, Aldous Lucette Aldous, Robert Helpann ir kt. 

Laikui bėgant Juozas Janušaitis tapo išgarsėjusio baleto solistu ir su *Australian Ballet* trupe gastroliavo daugybėje šalių: Čilėje, Kolumbijoje, Peru, Argentinoje, Meksikoje, Trinidade ir Tobage, Jamaikoje bei Kanadoje (1967 m.); Singapūre, Hongkonge, Tailande, Japonijoje, Korėjoje ir Kambodžoje (1968 m.); JAV (1970–1971 m.); Sovietų Sąjungoje (Maskvoje ir Odesoje), Rumunijoje, Lenkijoje ir Čekoslovakijoje (1973 m.); Didžiojoje Britanijoje ir JAV (1976 m.); Graikijoje, Izraelyje ir Turkijoje (1979 m.), Kinijoje (1980 m.); Meksikoje (1981 m.). 

1982 m. Australijos baleto kompanijoje kilo vidinis konfliktas, po kurio penkiolika baleto šokėjų iš jos išėjo. Po vienerius metus trukusių ginčų organizacijos administratorius atsistatydino ir J.Janušaitis grįžo dirbti, bet jau kaip kviestinis šokėjas. Po kiek laiko aktyvią koncertinę veiklą baigė.

Žymesni vaidmenys
-----------------

* *Rothbartas* (Gulbių ežeras)
* *Princas Greminas* (Onegine)
* *Don Kichotas* (Don Kichote)
* *Courlando kunigaikštis* (Žizel)
* *Lysander* (Sapne)
* *Generolas* (Graduation Bali)
* *Kareninas* (Anna Karenina)

Filmografija
------------

* *Matadoro* vaidmuo Australijos filme–balete „Don Quixote" (1973 m.)

Šaltiniai
---------

* Jurgis Zaikauskas. *Lietuvis – žymus baleto artistas* // Aidai
* Joseph Janusaitis, another dance star
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Juozas Jarašūnas** |
| --- |
| Gimė | 1945 m. kovo 27 d. (78 metai)Žilpamūšis, Pasvalio apskritis. |
| Sutuoktinis (-ė) | Genė |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Pasvalio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1989 m. Lietuvos demokratinė darbo partija1995 m. Lietuvos valstiečių partijaValstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungaLietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1978 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Juozas Jarašūnas** (g. 1945 m. kovo 27 d. Žilpamūšyje, Pasvalio apskritis) – Lietuvos ir Pasvalio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, Lietuvos TSR politikas, LTSR Aukščiausios Tarybos deputatas.

Biografija
----------

1958–1962 m. mokėsi Pasvalio rajono Pušaloto septynmetėje mokykloje, 1969 m. baigė Joniškėlio žemės ūkio technikumą, 1978 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.

1969–1971 m. „Tarybinio žodžio" kolūkio brigadininkas, 1971–1976 m. „Artojo" kolūkio pirmininkas, 1976–1977 m. Krinčino kolūkio pirmininko pavaduotojas, nuo 1978 m. „Draugystės" kolūkio, 1992 m. Žemės ūkio bendrovės „Draugystė" pirmininkas.

1989 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 1995 m. Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys.

1985–1990 m. LTSR Aukščiausios tarybos deputatas, 1990–1995 m. Pasvalio rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Pasvalio rajono savivaldybės tarybos narys.

Žmona Genė (g. 1946).

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai
| **Juozas Jaruševičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1950 m. birželio 17 d. (72 metai)Vėžionyse, Prienų raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Benedikta |
| Vaikai | Kęstutis, Mindaugas, Artūras |
|  |
| Veikla | miškininkas, miškų inžinierius, Lietuvos politinis veikėjas (buvęs Seimo narys) |
| Partija | 2004 m. Darbo partija |
|  |
| Alma mater | 1973 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Juozas Jaruševičius** (g. 1950 m. birželio 17 d. Vėžionyse, Prienų raj.) – miškininkas, miškų inžinierius, Lietuvos politinis veikėjas (buvęs Seimo narys).

Biografija
----------

1968 m. baigė Prienų rajono Jiezno vidurinę mokyklą, 1973 m. – Lietuvos žemės ūkio akademijos Miškų fakultetą, įgijo miškininko inžinieriaus specialybę. 2002 m. Vilniaus buhalterių ir auditorių mokykloje lankė buhalterinės apskaitos ir mokesčių kursus, išlaikė kvalifikacinį egzaminą.

Nuo 1973 iki 1974 m. Širvintų miškų ūkio Alionių girininkijos girininkas. 1974–1975 m. tarnavo tarybinėje armijoje. Nuo 1975 iki 1982 m. Jonavos miškų ūkio Girelės girininkijos girininkas, nuo 1982 iki 1992 m. Jonavos rajono Žeimių kolūkio statybos darbų vyriausiasis inžinierius, nuo 1992 m. iki 2004 m. Jonavos miškų urėdijos medžioklės inžinierius, miško naudojimo inžinierius inspektorius, vyriausiasis inžinierius, vidaus auditorius, vidaus audito tarnybos vadovas, medienos ruošos, prekybos ir techninio aptarnavimo padalinio viršininkas. Nuo 2004 m. iki 2008 m. Seimo narys (išrinktas Jonavos rinkimų apygardoje Nr. 60). Nuo 2008 m. rudens Jonavos miškų urėdijos inžinierius, nuo 2009 m. Jonavos miškų urėdo pavaduotojas miškininkystei.

Vedęs; žmona Benedikta, sūnūs – Kęstutis (teisininkas, „KJ teisinės paslaugos", Jonava), Mindaugas, Artūras.

Nuo 1990 iki 2004 m. Jonavos miškų urėdijos darbuotojų profesinės sąjungos pirmininkas, Lietuvos medienos perdirbėjų profesinės sąjungos narys. Nuo 2004 m. Darbo partijos narys.

Išnašos
-------

1. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Lietuvos socialdemokratų partija – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-11-03 iš Wayback Machine projekto. (2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai)
| Kušadasisturk. *Kuşadası* |
| --- |
| *Kušadasio krantinė* |
|  |
| 

KušadasisKušadasis

37°51′0″ š. pl. 27°15′0″ r. ilg.﻿ / ﻿37.85000°š. pl. 27.25000°r. ilg.﻿ / 37.85000; 27.25000﻿ (Kušadasis)Koordinatės: 37°51′0″ š. pl. 27°15′0″ r. ilg.﻿ / ﻿37.85000°š. pl. 27.25000°r. ilg.﻿ / 37.85000; 27.25000﻿ (Kušadasis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Turkijos vėliava Turkija |
| **Provincija** | Aidino provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 70 143  |
|  |
|  **Vikiteka** | Kušadasis |

**Kušadasis** (turk. *Kuşadası*) – miestelis Turkijos pietuose, Aidino ile, 71 km į vakarus nuo Aidino, Egėjo jūros (Kušadasio įlankos) pakrantėje, Turkijos Rivjeroje. Yra jūrų uostas, jachtų, kruizinių laivų prieplaukos. Keltas į Samo salą, plentai į Aidiną, Seldžiuką. Svarbus Turkijos pajūrio kurortas. Yra poilsio namai, viešbučiai, barai, vandens pramogų parkai, driekiasi smėlio paplūdimiai. Yra XVII a. mečetė, miesto sienos, karavansarajus. Kušadasio apylinkėse yra Dileko pusiasalio–Didžiojo Mendereso deltos nacionalinis parkas, įtvirtinta Balandžių sala (*Güvercinada*), Panionijaus šventvietės liekanos.

Istorija
--------

Antikoje Egėjo pakrantėje steigėsi graikų kolonijos, kurių centras buvo Efesas. Bizantijos laikais čia buvo Efeso Neapolio (gr. Ἔφεσος Νεόπολις) gyvenvietė, vėliau italų pirkliai pastatė tvirtovę, vadintą Skala Nova (it. *Scala Nova*). XIX a. pagal salą su tvirtove pradėtas vadinti ir pats miestas – Kušadasiu („paukščių sala").

Galerija
--------

* Balandžių salaBalandžių sala
* Miestas naktįMiestas naktį
* Laikrodžio bokštasLaikrodžio bokštas

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑