recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Gibės gentinė valstybė:Hadija |
| --- |
|  |
| Šalis | Hadijos zona |
| Tautos | **hadijai** |
| Laikotarpis | XIII-XVI a. |
| Valdovai | Moti |
|  |
|  |

**Hadija** (*Hadiya*) - istorinė valstybė pietvakarių Etiopijoje, Gibės regione, XIII-XVI a. valdyta kušitiškos hadijų tautos.

Geografija
----------

Valstybė buvo tarp Gibės upės ir ežerų grandinės. Į pietus nuo jos buvo Velaita, į vakarus - Džandžeras. Į šiaurę gyveno guragiai, kurie skyrė Hadiją nuo istorinio Ševos regiono.

Istorija
--------

Tai buvo viena stipriausių valstybių, egzistavusi prieš XVI a. oromo migraciją. Arabų autoriai ją mini kaip toliausiai į vakarus nutolusią musulmonišką valstybę Afrikos rage. Taigi, joje buvo priimtas islamas.

XIV a. Etiopijos šaltiniai mini, jog valstybė buvo tapo Etiopijos imperijos vasale, valdant Imperatoriui Amda Seion (1314–1344). Čia buvo paskirtas vietininkas (*garad*). Tačiau ji ne kartą sukilo prieš centrinę valdžią, todėl maištus teko žiauriai malšinti. Etiopiją valdant Zara Jakobui (1434–1468), įvyko dar vienas sukilimas, per kurį vietininkas prašė Adalio pagalbos.

XVI a. II pusėje valstybė nustojo egzistuoti dėl Oromo antpuolių. Ji išnyko.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REtiopijos istoriniai regionai |
| --- |
|  |
| Tigrajus | 
 Akele Guzajus **·**  Hamasienas **·**  Tembienas **·**  Širė **·**  Serajė **·**  Sama **·**  Agamė **·**  Amba Senajtas **·**  Garalta **·**  Enderta **·**  Saharti **·**  Abergalė |  |
|  |
| Amharas | 
 Semienas **·**  Begmenderis **·**  Godžaras **·**  Vagas **·**  Lasta **·**  Dembija **·**  Kvara **·**  Agavmederis |
|  |
| Kiti | 
 Velega **·**  Ilubaboras **·**  Ševa **·**  Davaro **·**  Adalis **·**  Balė |
|  |
| Gibė | 
Hadija **·**  Velaita **·**  Kafa **·**  Enarėja **·**  Džandžeras **·**  Džima **·**  Garo **·**  Guma **·**  Gera **·**  Goma |
|  |
| Aplinkinės gentys | 
Bedžai **·**  Tigriai **·**  Sahai **·**  Afarai **·**  Somaliai **·**  Borana oromo **·**  Šankela |

 |
**Lietuvos žmogaus teisių asociacija**, iki 1994 m. *Lietuvos žmogaus teisių gynimo asociacija* – Lietuvos nevyriausybinė žmogaus teisių gynimo organizacija, įkurta 1989 m. Būstinė Vilniuje, Laisvės pr. 60-302.

Istorija
--------

Lietuvos žmogaus teisių asociacijos nariai yra Lietuvos Helsinkio grupė, Lietuvos kalinių globos draugija, Dingusiųjų žmonių šeimų paramos centras (2007 m. šios organizacijos vienijo 52 narius), fiziniai asmenys (2007 m. jų buvo 26) – rašytojai, politikai, mokslininkai, buvę disidentai ir kiti. Turi Šilutės ir Tauragės skyrius.

Veikla
------

Veiklos pagrindas – Visuotinė žmogaus teisių deklaracija, Europos valstybių ir Jungtinių Tautų žmogaus teisių ir laisvių dokumentai. Stebi žmogaus teisių padėtį Lietuvoje ir skelbia metines ataskaitas, analizuoja, ar Lietuvos įstatymai atitinka Konstituciją ir tarptautinės teisės aktus, teikia pastabas, reikalavimus, siūlymus įstatymų leidėjams, teisėtvarkos institucijoms, vyriausybei ir kita.

Lietuvos žmogaus teisių asociacijos pagrindinės institucijos – visuotinis suvažiavimas, komitetas, pirmininkas. Nuo 1997 m. Tarptautinės žmogaus teisių federacijos (*International Federation of Human Rights*, FIDH), nuo 1999 m. – Tarptautinės Helsinkio žmogaus teisių federacijos (*International Helsinki Federation for Human Rights*, IHF) narė. Leidžia nuo 1989 m. naujienų biuletenį „Pozicija", ketvirtinį žurnalą „Pozicija", „Nuomonės" (nuo 1996 m.).

Pirmininkai
-----------

* Garbės pirmininkas Viktoras Petkus – nuo 1989 m.
* Antanas Buračas – 1989–1992 m.
* Arimantas Dumčius – 1992–1994 m.
* Vytautas Girdzijauskas – 1994–2002 m.
* Marija Nijolė Stačiokienė – 2002–2005 m.
* Vytautas Budnikas – nuo 2005 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos žmogaus teisių asociacija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 355 psl.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Lietuvos asociacija už saugumą ir bendradarbiavimą Europoje

Nuorodos
--------

* Lietuvos žmogaus teisių asociacija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Indžera ir votas
**Indžera** – tradicinės duonos rūšis, naudojama Etiopijos virtuvėje (Etiopijoje ir Eritrėjoje). Tai – pagrindinis šios virtuvės patiekalas.

Gamyba
------

Tradicinė indžera gaminama iš vietinio Etiopijos javo tefo, tačiau tam tikri regioniniai variantai propaguoja indžeros gamybą iš miežių, kukurūzų, kartais kviečių. Nuo grūdų (tefo) rūšies priklauso indžeros baltumas. Ji gali būti balta (*nech*), raudona (*kay*) ar juoda (*tikur*).

Tešla ruošiama iš miltų ir vandens, pridėjus šiek tiek raugo. Tada rauginama 1-5 dienas. Kepama specialioje keramikinėje keptuvėje *mitad*, kuri ištepama riebalais. Skysta tešla paskleidžiama lygiu paviršiumi, kad susiformuotų blynelis. Jam kepant. paviršiuje susiformuoja burbuliukai. Kepama tik iš vienos pusės, iškepus išimama iš keptuvės.

Valgymas
--------

Indžera naudojama beveik visuose Etiopijos virtuvės patiekaluose. Ji atlieka ir įrankių funkciją, nes indžeros lakštais yra pasemiamas maistas (votas). Indžera gali būti suplėšoma ir maišoma su prieskoniais, taip sudarant naujus patiekalus.

WikibooksWikibooks
Wikireceptuose yra daugiau informacijos apie straipsnį
***Indžera***
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Indėnistika** – tarpdisciplininės vakariečių studijos, tyrinėjančios indėnų kultūras, visuomenę, istoriją, kalbas. Kartais dar vadinama **amerikanistika**, tačiau šis terminas neretai taikomas ir studijoms apie šiuolaikines JAV ir Kanadą.

Indėnų kultūros pradėtos tyrinėti ir aprašyti tuoj kolonizatoriams pasirodžius Amerikoje, tačiau nuoseklesnės studijos prasidėjo tik XIX a. pab. – XX a. pr. Amerikos valstybėms išsivadavus iš kolonistinio jungo. XX a. šioje srityje padaryta daug atradimų (majų piramidžių, labirintų atradimas, Naskos linijos, atkasta daug kapaviečių, miestų liekanų).

Indėnistikos specialistai vadinami indeanistais. Šiuo terminu įvardinami ne tik mokslininkai, tačiau ir viso pasaulio indėnų kultūros entuziastai, rengiantys indėniškas vakarones, šventes, pow-how šokius ir kt.

Kryptys
-------

Senovės indėnų tyrinėjimuose išskiriamos šios pagrindinės kryptys:

* Mezoamerikanistika (majanistika, olmekų, actekų, mištekų, sapotekų, Teotihuakano studijos)
* Andeanistika
* Šiaurės Amerikos indėnų studijos

Žymūs indeanistai
-----------------

* Julio C. Tello (Senovės Peru)
* Maria Reiche (Naska)
* Max Uhle (Senovės Peru)
* Adolph Francis Alphonse Bandelier (inkai, JAV tautos)
* Frederick Catherwood (Senovės majai)
* Charles Étienne Brasseur de Bourbourg (Mezoamerika)
* Jurijus Knorozovas (Senovės majai)
* Tatjana Proskuriakova (Senovės majai)
* Alfred Maudslay (Senovės majai)
* Augustus Le Plongeon (Senovės majai)
* John Lloyd Stephens (Mezoamerika)
* Michael D. Coe (Senovės majai)
* Eduardo Matos Moctezuma (actekai)
* ir kt.
| **Maiklas Haringtonasangl. *Michael Harrington*** |
| --- |
| Gimė | 1928 m. vasario 24 d.St. Luise, Misuris |
| Mirė | 1989 m. liepos 31 d. (61 metai) |
|  |
| Veikla | teisininkas, politologas, JAV politinis veikėjas |
| Partija | 
* 1964 m. *Industrinė demokratijos lyga*;
* 1973 m. Amerikos demokratiniai socialistai;
* 1982 m. *Demokratinių socialistų respublikos liaudies partija*.

 |
|  |
| Alma mater | Čikagos universitetas |

**Maiklas Haringtonas** (angl. *Michael Harrington*, 1928 m. vasario 24 d. Sent Luise, Misūryje – 1989 m. liepos 31 d.) – teisininkas, politologas, JAV politinis veikėjas.

Biografija
----------

Baigė St. Luiso universiteto aukštąją mokyklą, Holy Kroso koledžą, Čikagos universitetą ir Jeilio teisės mokyklą, dėstė universitetuose ir koledžuose.

Jaunystėje buvo įsijungęs į katalikų darbininkų jaunimo organizacijų veiklą. Vėliau susižavėjo troskistine *Socialistų lyga*. Nuo 1953 m. *JAV socialistų partijos* narys.

1962 m. – knygos „Kita Amerika", kurioje kritikuojamas Džonas Kenedis ir Lindonas Džonsonas bei jų jėgos politika, autorius.

1964 m. *Industrinės demokratijos lygos* – kairiųjų darbininkų judėjimo švietimo centro pirmininkas, 1973 m. JAV demokratinių socialistų partijos organizacinio komiteto, o 1982 m. *Demokratinių socialistų respublikos liaudies partijos* organizatorius.

Socialistų Internacionalo „Principų deklaracijos" rengimo komisijos narys, demokratinio socializmo teoretikas. 1989 m. SI Garbės pirmininkas.

Darbai
------

* Harrington, Michael, The Other America: Poverty in the United States, New York: Macmillan, 1962, (ISBN 0-684-82678-X);
* Toward a Democratic Left: A Radical Program for a New Majority, New York: Macmillan, 1968;
* Socialism, New York: Bantam, 1970, 1972.

Nuorodos
--------

* Maiklo Haringtono centras Archyvuota kopija 2006-03-30 iš Wayback Machine projekto..
| Dorohostaiskiai |
| --- |
|  Leliva |
| Kilmė | Zaberezinskiai |
| Pradininkas | Mikalojus Petraitis Aleknaitis |
| Laikotarpis | XVI-XVIII a. |
| Šalys | LDK |
| Dvarai | Dorohostaiskas |

**Dorohostaiskiai** (lenk. *Dorohostajski*) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikų giminė.

Istorija
--------

Dorohostaiskiai – Zaberezinskių atšaka, paveldėjusi iš jų Lelijos herbą. Pradininkas – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kalavijininkas (1539–1547 m.) Mikalojus Petraitis Aleknaitis (Kuchmistraitis) 1547 m. iš valdovo Žygimanto Augusto gavo teisę įkurti miestelį savo valdoje Dorohostaiske (Lucko apskritis). Jo sūnus Mikalojus ėmė vadintis Dorohostaiskiu ir pradėjo naują giminės liniją. Jis ir kiti Dorohostaiskiai vartojo Manvydo prievardį, pabrėždami ryšį su garsia XV a. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikų Manvydų gimine, 1413 m. su Horodlės susitarimais gavusia Lelijos herbą.

Giminės vyriškoji linija baigėsi, mirus Albertui Dorohostaiskiui.

Žymiausi Dorohostaiskiai
------------------------

* Mikalojus Petraitis Aleknaitis(m. 1547 m.):
	+ Mikalojus Dorohostaiskis (apie 1530–1597 m.), Polocko vaivada, Plungės įkūrėjas;
		- Kristupas Dorohostaiskis, Lietuvos didysis maršalka:
		- Petras Dorohostaiskis (m. 1611 m.), Smolensko vaivada;
			* Vladislovas Dorohostaiskis (1611–1638 m.), LDK taurininkas:
	+ Jonas Dorohostaiskis (1539–1584 m.), Smolensko vaivada.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rimvydas Petrauskas. *Dorohostaiskiai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 90 psl.

* Stanisław Herbst, Polski Słownik Biograficzny, Kraków 1937–1946, t. V, s. 335.
| ***Charakteris*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Karakter |
| Kilmės šalis |  Nyderlandai Belgija |
| Režisierius | Mike van Diem |
| Scenaristas (-ai) | Mike van Diem |
| Metai | 1997 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 122 min. |
| Kalba | olandų |
| **IMDb įrašas** |

**Charakteris** (ol. *Karakter*) – 1997 m. Olandijos ir Belgijos kinematografininkų sukurta drama, apdovanota Oskaru geriausio užsienio filmo kategorijoje.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Fedja van Huêt – Džeikobas Katadriufė
* Jan Decleir – Drevenhafenas
* Betty Schuurman – Joba

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Džeikobas Katadriufė – nesantuokinis teismo vykdytojo Drevenhafeno ir šio buvusios namų šeimininkės Jobos sūnus. Vos motina sužinojo esanti nėščia, ji paliko visų nemėgstamo Drevenhafeno namus ir išdidžiai atsisakė priimti jo pagalbą, pinigus ir netgi piršlybas. Į visus sūnaus klausimus apie tėvą ji atsakydavo: „- Mums nieko iš jo nereikia". Paauglystėje, pakliuvęs į policiją, Džeikobas mėgino prašyti tėvo pagalbos, tačiau šis jį atstūmė.

Jaunuolio santykiai su motina taip pat liko komplikuoti. Norėdamas greičiau palikti namus, jis paėmė paskolą banke ir įsigijo tabako krautuvę, tačiau investicija nepasiteisino. Džeikobas įsidarbino klerku teisininkų kontoroje, kur netruko sulaukti bankroto dėl paskolos bylos. Paaiškėjo, kad bankas, paskolinęs pinigus, priklauso jo tėvui, tačiau Drevenhafenas neatsiėmė ieškinio ir Džeikobui teko grąžinti sumą per metus iš atlyginimo. Norėdamas mesti iššūkį, jis paėmė dar vieną paskolą, tačiau ir dėl šios grąžinimo vėliau teko atsidurti teisme. Šį kartą jam pavyksta išvengti bankroto ir nors jis sėkmingai kopia karjeros laiptais, tačiau tėvo šešėlis nesiliauja jo persekioti. Tik ko šis siekia – sužlugdyti sūnų ar padėti jam tapti stipresniu?

Apdovanojimai ir nominacijos
----------------------------

| Apdovanojimas | Apdovanojimų kategorija | Asmuo | Rezultatas |
| --- | --- | --- | --- |
| Oskaras | geriausias užsienio filmas |  | Laimėjo |
| AFI Fest | didysis žiuri prizas | Mike van Diem | Laimėjo |
| Kanų kino festivalis |  | Mike van Diem | Laimėjo |
| Fantasporto | režisierių apdovanojimas | Mike van Diem | Laimėjo |
| Ženevos filmų festivalis | geriausias aktorius | Fedja van Huêt | Laimėjo |
| Joseph Plateau apdovanojimas | geriausias Belgijos aktorius | Jan Decleir | Laimėjo |
| geriausias Belgijos filmas |  | Nominacija |
| Auksinis veršis | geriausias filmas |  | Laimėjo |
| geriausias aktorius | Jan Decleir | Nominacija |
| geriausia aktorė | Betty Schuurman | Nominacija |
| geriausias režisierius | Mike van Diem | Nominacija |
| Palm Springso filmų festivalis | auditorijos apdovanojimas | Mike van Diem | Laimėjo |
| Paryžiaus filmų festivalis | geriausias aktorius | Jan Decleir | Laimėjo |
| Grand Prix apdovanojimas | Mike van DIem | Laimėjo |
| Santa Barbaros tarptautinis filmų festivalis | geriausias užsienio filmas |  | Laimėjo |
| Varšuvos tarptautinis filmų festivalis | auditorijos apdovanojimas | Mike van Diem | Nominacija |
|
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kontinentinės JAV rezervatai
**Indėnų rezervatas** – speciali JAV teritorija, kontroliuojama indėnų bendruomenės. Šalyje yra 310 rezervatų, tačiau ne kiekviena iš daugiau nei 550 pripažintų JAV indėnų bendruomenių turi rezervatus – dalis genčių turi kelis rezervatus, o kai kurios gentys neturi nė vieno. Bendras visų rezervatų plotas – 225 410 km², tai sudaro 2,3 % JAV teritorijos. Didžiausias yra navachų rezervatas, užimantis 64 700 km², tačiau yra ir nedidelių, nei 50 km² nesiekiančių teritorijų. Dauguma indėnų rezervatų yra šalies vakaruose: pietvakarių JAV dykumose, Uoliniuose kalnuose, Kanados pasienyje.

Indėnų rezervatai turi savivaldą – ten gyvenanti bendruomenė renka savo valdžios atstovus, reguliuoja mokesčius, leidžia įstatymus. Rezervatai juridiškai turi panašų statusą kaip ir JAV valstijos. Rezervatuose veikia federaliniai įstatymai ir bendruomenės įstatymai, o valstijos, kurioje yra rezervatas, teisė negalioja. Bendruomenės turi savo teisėsaugos institucijas. Dalyje rezervatų įstatymais įteisinti kazino, kuriais viliojami turistai.

Indėnų rezervatai pradėti steigti XIX a. pr. pasiekus susitarimą tarp JAV valdžios ir indėnų genčių. Rezervatais suteikta galimybė indėnams išlaikyti savivaldą ir išsaugoti tradicijas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Petras Raudonikis** (1869 m. rugpjūčio 27 d. Kavarske – 1950 m. lapkričio 18 d. Vičiūnuose (Kauno raj.) – farmacininkas, jaunystėje – politinis veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Kavarsko pradžios mokykloje, Liepojos gimnazijoje baigė 4 klases, bet, pritrūkęs lėšų, pradėjo Šlavėnų dvare mokyti vaikus, vėliau Kaune dirbo Brazausko vaistinėje.

1895–1917 m. – LSDP narys. 1897 m. už draudžiamos literatūros platinimą kalintas, ištremtas į Kaukazą. 1901 m. Maskvos universitete išlaikė vaistininko padėjėjo egzaminus ir dirbo Fereino laboratorijoje bei optikos įmonėje. 1903 m. už ryšius su Tilže ir lietuviškos spaudos platinimą vėl suimtas, kalėjo Maskvos ir Kauno kalėjimuose, 1904 m. grąžinus lietuvišką spaudą paleistas, bet netrukus Maskvoje vėl suimtas už politinę neištikimybę ir ištremtas į Nižnij Novgorodą be teisės grįžti į Lietuvą.

1905 m. leista persikelti į Tiflisą. 1906 m. grįžo į Maskvą, išlaikė provizoriaus egzaminą, baigė Maskvos universitetą ir buvo paskirtas asistentu. Gavęs stipendiją, metus stažavosi Visbadeno laboratorijose, 1908 m. apgynė magistro darbą ir iki 1919 m. dirbo Maskvos universitete. Be to, 1913–1916 m. dėstė Maskvos moterų medicinos institute, turėjo savo laboratoriją. 1919 m. pakviestas profesoriaus pareigoms, atsisakė ir išvažiavo į Vilnių, po to – į Kauną.

1919–1922 m. Kaune vadovavo savo įkurtai laboratorijai. 1922–1939 m. – Lietuvos universiteto ir VDU, 1944–1950 m. – Kauno valstybinio universiteto profesorius, 1934–1939 m. – katedros vedėjas.

Be aktyvios mokslinės veiklos užsiėmė ir farmacijos praktika, vadovavo savo vaistinei, organizavo jos darbą. 1939 m. išėjo į pensiją, bet 1945 m. grąžintas į Kauno valstybinį universitetą organizuoti Farmacijos katedrą.

Nuorodos
--------

* Lietuvos farmacija. Vilnius, 1998. T. I. P. 139–140
| Dorčesterisangl. *Dorchester* |
| --- |
|        |
| *Dorčesterio centras* |
|  |
| 

DorčesterisDorčesteris

50°42′55″ š. pl. 02°26′12″ v. ilg.﻿ / ﻿50.71528°š. pl. 2.43667°r. ilg.﻿ / 50.71528; 2.43667﻿ (Dorčesteris)Koordinatės: 50°42′55″ š. pl. 02°26′12″ v. ilg.﻿ / ﻿50.71528°š. pl. 2.43667°r. ilg.﻿ / 50.71528; 2.43667﻿ (Dorčesteris) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Šalis** | Anglija Anglija |
| **Grafystė** | Dorsetas |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 21 366  |
| **Plotas** | 4,92 km² |
| **Tankumas** (2021) | 4 343 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Dorčesteris |

**Dorčesteris** (angl. *Dorchester*) – miestas Jungtinėje Karalystėje, pietvakarių Anglijoje, prie Frumo upės; istorinis ir administracinis Dorseto grafystės centras. Geležinkeliai į Bornmutą, Sautamptoną, Londoną. Žemės ūkio regiono prekybinis centras. Žemės ūkio mašinų gamyba, poligrafijos, odos apdirbimo pramonė.

Istorija
--------

Miestas žinomas nuo romėnų laikų (vadintas lot. *Durnovaria*). Iš tų laikų išlikę vilų pamatai, mozaikos. Taip pat rastas amfiteatras, įrengtas neolito laikų akmenų rato vietoje (Momberi Ringsas). VII–V a. pr. m. e. Dorčesterio apylinkėse stovėjo galingas įtvirtinimų kompleksas (dabar likęs iškilus piliakalnis, vadinamas Mergelės Pilimi; įrengtas neolitinės tvirtovės vietoje).

Piliakalnis „Mergelės Pilis"
X a. Dorčesteryje būta monetų kalyklos. XII a. pastatyta pilis. Vėliau (apie 1331 m.) jos griuvėsių vietoje pastatytas pranciškonų prioratas. Nuo XVI a. augo kaip drabužių siuvimo pramonės centras, XVII a. gaminta sarža. Taip pat garsėjo savo alumi.

Dorčesterio apylinkėse gimė ir gyveno žymus anglų rašytojas Tomas Hardis.

Šaltiniai
---------

1. UNITED KINGDOM: South West England, *citypopulation.de*
2. ↑  UNITED KINGDOM: South West England, *citypopulation.de*
3. UNITED KINGDOM: South West England, *citypopulation.de*
4. ↑  UNITED KINGDOM: South West England, *citypopulation.de*
5. ↑  Dorchester, *Encyclopaedia Britannica*.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Charagvos nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Karibų flamingai Karibų flamingai |
| **Vieta:** | Dominikos Respublika, Pedernaleso provincija |
| 

Žemėlapis rodantis Charagvos nacionalinis parkas vietą.Charagvos nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 17°45′23″ š. pl. 71°30′17″ v. ilg.﻿ / ﻿17.75639°š. pl. 71.50472°r. ilg.﻿ / 17.75639; 71.50472Koordinatės: 17°45′23″ š. pl. 71°30′17″ v. ilg.﻿ / ﻿17.75639°š. pl. 71.50472°r. ilg.﻿ / 17.75639; 71.50472 |
| **Plotas:** | 1374 km² |
| **Įkurtas:** | 1983 m. |

**Charagvos nacionalinis parkas** (isp. *Parque Nacional Jaragua*) – nacionalinis parkas Dominikos Respublikoje. Jis yra Pedernaleso provincijoje, pietvakariniame šalies pakraštyje. Nacionalinio parko plotas 1374 km² (905 km² iš jų sudaro jūra), tad jis yra didžiausia saugoma teritorija Karibuose.

Charagvos nacionalinis parkas įkurtas prezidento įsakymu 1983 m. rugpjūčio 11 d. ir pavadintas tainų regiono pavadinimu. Parkas priklauso Espaniolos sausų miškų ekoregionui. Jis yra pietiniuose Baoruko kalnų šlaituose tarp Oviedo ir Kabo Rodžo. Nacionaliniame parke yra sausi miškai, mangrovės ir krūmynai. Beatos sala, Alto Velo sala, Erelių paplūdimys ir Oviedo ežeras irgi priklauso parkui.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Petras Prunskis** |
| --- |
| Gimė | 1872 m.Jurkiškių k. Antalieptės apyl. Zarasų rajonas |
| Mirė | 1942 m. gruodžio 7 d. (~70 metų)Čekanichos k. Ust Pristanė, Altajus, Sibiras |
|  |
| Veikla | kunigas, visuomenės veikėjas, draudžiamosios liet. spaudos platintojas. |
|  |
| Alma mater | Vilniaus kunigų seminarija |

**Petras Prunskis** (1872 m. Jurkiškių k. Antalieptės apyl. Zarasų rajonas – 1942 m. gruodžio 7 d. Čekanichos k. Ust Pristanė, Altajus, Sibiras) – kunigas, visuomenės veikėjas, draudžiamosios liet. spaudos platintojas.

Biografija
----------

Mokėsi Jelgavos gimnazijoje, baigė Vilniaus kunigų seminariją.

1897 m. suteikti kunigo šventimai. Paskirtas vikaru į Ratnyčios parapiją (Varėnos rajonas). Vėliau klebonavo Inturkėje (Molėtų rajonas), 1911–1939 m. – Palūšėje (Ignalinos rajonas).

Mokydamasis Jelgavos gimnazijoje priklausė Kūdikio draugijai. Už pasipriešinimą melstis rusiškai drauge su kitais buvo pašalintas iš gimnazijos. Dirbdamas vikaru Ratnyčioje ir kitus parapijose platino lietuvišką spaudą.

1905 m. dalyvavo Didžiojo Vilniaus Seimo darbe. Buvo vienas iš švietimo draugijos steigėjų Vilniaus krašte. Rūpinosi lietuviškų mokyklų steigimu. Lenkų administracijos persekiotas, 1937 m. nubaustas kalėti. Nuo 1939 m. spalio mėn. gyveno Žvilbučių dvare (Zarasų rajonas) pas brolį Juozą, iš ten 1941 m. birželio 14 d. ištremtas į Barnaulą (Sibire), vėliau perkeltas į Čekanichą, kur ir mirė.
Už indėnų iškeldinimą pasisakęs JAV prezidentas Andrew Jackson
**Indėnų iškeldinimo aktas** (angl. *Indian Removal Act*) buvo 1830 m. balandžio 24 d. JAV Senato išleistas įstatymas, kuris sankcionavo indėnų iškeldinimą iš į rytus nuo Misisipės esančių valstijų. Atstovų Rūmai įstatymui pritarė gegužės 26 d. o JAV prezidentas Andrew Jackson pasirašė gegužės 28 d.

Įstatymo siekė daugiausia Pietinės valstijos, kurios norėjo gauti penkių civilizuotų tautų žemes. Įstatymas turėjo ir daugelį priešininkų, tarp jų svarbiausias buvo misionierius Jeremiah Evarts, senatorius Theodore Frelinghuysen ir kongreso narys David Crockett iš Tenesio, žinomas „Laukinių Vakarų" herojus.

Įstatymu nebuvo numatytas kokių nors indėnų genčių iškeldinimas, tačiau juo prezidentas buvo įgaliotas derėtis su valstijose gyvenančiomis gentimis dėl jų žemių iškeitimo į teritorijas gautas 1803 m. nusipirkus Luizianą, kur dar nebuvo sukurtų valstijų ar teritorijų. Ši sritis vėliau buvo pavadinta Indėnų teritorija, o dabar sudaro Oklahomos valstijos dalį.

Pirmoji tokia sutartis buvo *Dancing Rabbit Creek* sutartis, pasirašyta 1830 m. rugsėjo 27 d. Čoktavų gentis atsisakė žemių Misisipės valstijoje (į rytus nuo upės), o už tai gavo pinigų ir žemių į vakarus nuo upės. *New Echota* sutartimi (1835 m.) iškeldinti čerokiai. Spaudimui persikelti į vakarus ir pasirašyti atitinkamas sutartis pasidavė beveik visos rytuose gyvenusios gentys. JAV rytuose liko tik keletas mažesnių genčių, kurios čia tebegyvena iki šiol. Penkių civilizuotų genčių (čerokiai, čoktavai, seminolai, čikasavai ir krikai) iškraustymo vyksmas tapo žinomas kaip *ašarų kelias*.

Įstatymu buvo numatyta, kad perkėlimo metu ir pirmaisiais metais po perkėlimo indėnai turi būti aprūpinami maistu ir kitais būtiniausiais dalykais, tačiau to nebuvo laikomasi ir persikėlimo metu daug indėnų žuvo. Jungtinės valstijos taip pat nesilaikė garantijų, kad naujai suteiktos žemės iš indėnų nebebus atimamos.

Nuorodos
--------

* Indėnų iškeldinimo aktas ir susiję šaltiniai JAV Kongreso bibliotekoje **(**angl.**)**
| Lašmuo |
| --- |
| Siauruko tiltas per Lašmenį Pamūšyje Siauruko tiltas per Lašmenį Pamūšyje |
| **Ilgis** | 18,1 km |
| **Baseino plotas** | 66,9 km² |
| **Ištakos** | Gačionių apylinkės |
| **Žiotys** | Mūša |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Lašmuo |

**Lašmuo** – upė šiaurės Lietuvoje, Pakruojo rajone; Mūšos dešinysis intakas. Prasideda 6 km į pietryčius nuo Klovainių, netoli Gačionių kaimo. Teka į šiaurę daugiausia pro dirbamus laukus. Įteka į Mūšą 90,3 km nuo jos žiočių, ties Pamūšiu. 

Intakai:

* dešinieji – Juodavas, Šakaitė;
* kairieji – Rytbala.

Beveik visa upės vaga sureguliuota. Gyvenvietės prie Lašmens: Getautai, Pakalniškiai, Laipuškiai, Palašmenis, Balsiai, Lašmenpamūšis, Pamūšis.

Pavadinimo kilmė
----------------

Lietuvių tarmybė *lašmuo* reiškia „vieta ežere, kur įteka ar išteka upelis". Jis tikriausiai susijęs su veiksmažodžiu *lašėti* (plg. tešmuo nuo *tėšti*, želmuo nuo *želti*). *Lašėti* čia gali reikšti ne tik „sunktis, varvėti", bet ir „blizgėti, spindėti, tviskėti, mirguliuoti".

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Vincas Urbutis. Baltų etimologijos etiudai / Vilnius, „Mokslas", 1981. 187–188 p.
| **Dorota Terakowskalenk. *Barbara Rozalia Terakowska*** |
| --- |
| Gimė | 1938 m. rugpjūčio 30 d.Krokuva, Lenkija |
| Mirė | 2004 m. sausio 4 d. (65 metai)Krokuva, Lenkija |
| Tautybė | lenkė |
|  |
| Veikla | rašytoja, žurnalistė, publicistė |
|  |
| Alma mater | Jogailos universitetas, 1965 m. |

**Dorota Terakovska** (lenk. *Dorota Terakowska*, 1938 m. rugpjūčio 30 d. – 2004 m. sausio 4 d.) – lenkų rašytoja, žurnalistė, publicistė.

Biografija
----------

1955 m. baigė suaugusiųjų mokyklą. 1965 m. Jogailos universitete įgijo sociologijos magistro laipsnį, kelerius metus dirbo Kultūros ir sociologijos institute. Vėliau dirbo įvairiuose Krokuvos laikraščiuose redaktore, bendradarbiavo kultūrinėje spaudoje. Kaip rašytoja debiutavo 1985 m. Nuo 1986 m. atsidėjo vien literatūrai. Parašė daugiau nei 10 knygų vaikams ir paaugliams.

Lietuviškai išleistos keturios Dorotos Terakovskos knygos: „Lėliukė" (lenk. *Poczwarka*, vert. Vytas Dekšnys, 2005), „Raganų duktė" (lenk. *Córka czarownic*, vert. Irena Aleksaitė, 2006), „Belytis" (lenk. *Ono*, vert. Irena Aleksaitė, 2007), „Ten, kur krenta angelai" (lenk. *Tam gdzie spadają Anioły*, vert. Irena Aleksaitė, 2007).

Nuorodos
--------

* Dorotos Terakovskos biografija (anglų k.)
* Apie knygą „Lėliukė"
* Dorotos Terakovskos atminimui skirta svetainė (lenkų k.) Archyvuota kopija 2018-03-31 iš Wayback Machine projekto.
**Brazilijos demokratinė darbininkų partija** (**PDT**, portug. – *Partido demokratįko trabalhista*) – Brazilijos kairiojo centro socialinės demokratijos krypties politinė partija.

Istorija
--------

Įkurta 1979 m. birželio 17 d. emigracijoje Lisabonoje, reorganizavus *Brazilijos darbininkų partiją*, 1965 m. įkurtą Getulo Vargo ir Žoao Goularto (*Partido trabalhista brazileiro*). Partijos lyderiu tapo Leonelis Brizola. Partijos dokumentus padėjo parengti portugalų socialistų lyderis Marijas Soarešas, atstovavęs SI.

Ideologija
----------

1980 m. gegužės 25 d. priimtoje programoje orientuojamasi į demokratinį socializmą, numatant bankų ir svarbiausių ekonomikos sričių nacionalizavimą, planinę ekonomiką, visišką užimtumą, socialinį ir sveikatos draudimą. Socialistų Internacionalo konsultacinis narys nuo 1986 m. tikrasis narys nuo 1989 m.

Veikla
------

1980 m. gegužės 12 d. L. Brizola po 15 metų tremties grįžo į Braziliją ir atgaivino partijos veiklą šalyje. Didžiausią įtaką turi Rio de Žaneire – valstijos gubernatoriumi jau pirmuosiuose demokratiniuose rinkimuose 1982 m. buvo išrinktas partijos lyderis L. Brizola. Senate 1982 m. gavo 2, kongrese 24 vietas, ir jas išlaikė iki 2002 m. kai laimėjo 5 vietas iš 81 senate ir 21 vietą iš 513 vietų Deputatų rūmuose. 2004 m. savivaldybių rinkimuose surinko 5,5 mln. balsų ir gavo 100 merų vietų bei 3252 vietas savivaldybių tarybose.

Partijos pirmininkai
--------------------

* 1989 – 2004 m. Leonelis Brizola Socialistų Internacionalo vicepirmininkas.
* nuo 2004 m. Karlosas Robertas Lupis.

Adresas: Rua Sete de Setembro, 141, 4º andar, Centro, Rio de Janeiro.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Liurės nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Liurės kalnai nuo Mapilario kalno Liurės kalnai nuo Mapilario kalno |
| **Vieta:** | Albanijos vėliava Albanija |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Peškopija |
| 

Žemėlapis rodantis Liurės nacionalinis parkas vietą.Liurės nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 41°45′0″ š. pl. 20°11′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.75000°š. pl. 20.18333°r. ilg.﻿ / 41.75000; 20.18333Koordinatės: 41°45′0″ š. pl. 20°11′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.75000°š. pl. 20.18333°r. ilg.﻿ / 41.75000; 20.18333 |
| **Plotas:** | 12,8 km² |
| **Įkurtas:** | 1966 m. |
|  **Vikiteka:** | Liurės nacionalinis parkas |

**Liurės nacionalinis parkas** (alb. *Parku Kombetar i Lurës*) – saugoma gamtos sritis šiaurės rytų Albanijoje, Diberio apskrityje, 25 km į vakarus nuo Peškopijos. Įsteigtas 1966 m.

Nacionalinis parkas apima rytinę Liurės kalnų pusę su aukščiausia šių kalnų viršūne – Liurės Kunora (2119 m). Pašlaitėse telkšo 12 vaizdingų ledyninių ežerų (didžiausi – Didysis, Juodasis, Pušų, Gėlių, Karvės). Gėlių ežero (*Liqeni i Luleve*) paviršius vasarą pasidengia ištisiniu vandens lelijų sluoksniu. Kalnų šlaituose auga bukai (900–1900 m aukštyje), juodosios pušys (1600–1700 m), uolų atbrailose – raudonosios pušys. Miškuose sutinkami rudieji lokiai, lūšys, vilkai, miškinės kiaunės, stirnos, kurtiniai. Pietinėje dalyje plyti pievos pramaišiui su spygliuočių miškais.

XX a. pab.–XXI a. pr. Liurės nacionalinis parkas nukentėjo dėl neteisėto miško kirtimo, nepriežiūros.

* Didysis ežeras (Liqeni i Madh)Didysis ežeras (*Liqeni i Madh*)
* Kalnai ankstyvą pavasarįKalnai ankstyvą pavasarį
* Gėlių ežerasGėlių ežeras
* Vienas iš Liurės ežerųVienas iš Liurės ežerų
**Dvasinis teismas** – bažnytinio tribunolo bažnytinei jurisdikcijai priklausančio ginčo nagrinėjimas ir sprendimas. Dvasinis teismas sprendžia bylas, liečiančias tikėjimą, dorą ir bažnyčios gyvenimo drausmę, taip pat krikščioniškosios santuokos, kuniginių šventimų, vienuolinių įžadų ir beatifikacijos bei šventųjų kanonizacijos bylas. Bažnyčia teigia turinti paties Dievo jai suteiktą teisę savo srityje leisti įstatymus bei tvarkyti savo bendruomenę.

Trys Dvasinio teismo laipsniai
------------------------------

### Pirmosios instancijos teismai

Pirmieji dvasiniai teismai - tai vyskupijos teismai, veikiantys atskirų diecezijų ribose, arba vienuolijų teismai savo nariams, nepriklausantiems tiesioginei vyskupo valdžiai. Be čia paminėtų dviejų, dar yra nemažai kitų pirmosios instancijos dvasinių teismų bažnytiniams klausimams spręsti.

### Antrosios instancijos teismai

Byloms, iš pradžių nagrinėtoms sufraganinių diecezijų teismuose, antroji instancija yra arkivyskupo teismas, o byloms, nagrinėtoms pirmoje instancijoje, arkivyskupo teisme, apeliacinė instancija yra bet kurios vyskupijos tribūnolas, paties arkivyskupo pasirinktas ir Apaštališkojo Sosto patvirtintas. 

Vienuoliams pirmoji instancija yra provincijos viršininko teismas, o antroji - generalinio viršininko teismas. 

Be čia minėtųjų ordinarinių antrosios instancijos teismų, dar minėtini Sacra Romana Rota teismas ir Signatura Apostolica. Bendra tvarka apeliuojama į betarpiškai aukštesnį tribūnolą, bet tenka pastebėti, kad tai daryti nėra griežta pareiga, ir dėl bet kurio vyskupo bet kurioje instancijoje padaryto sprendimo gali būti apeliuojama tiesiog į Sacra Romana Rota. 

### Šventojo Sosto Tribūnolai

Yra du Šventojo Sosto tribunolai: 

* Sacrata Romana Rata;
* Signatura Apostolica.

Pirmasis sprendžia bylas pirmojoje, antrojoje, taip pat trečiojoje ir net tolimesnėse instancijose, sudarant visą kitą teisėjų sudėtį. Signatura Apostolica nesprendžia eilinių bylų: tik prižiūri teisminių institucijų darbą ir perima civilines bei kriminalines bylas iš Sacrata Romana Rota, susekus jos teisėją nusikaltus savo pareigų atlikimu.

Literatūra
----------

* Visuotinė lietuvių enciklopedija 2004.
* K. Šaulys, Karališkojo proceso teisė 1927.
* Pr. Skardžius, Kunigas ir dvasininkas (dvasiškis), Aidai Nr. 5, 1953.
*Kitos reikšmės – Taleris (reikšmės).*
**Baltarusijos taleris** – XX a. 10-tą dešimtmetį siūlytas Baltarusijos piniginio vieneto pavadinimas. 

Dabar Baltarusijos opozicijos spaudoje aprašytos legendos, kad buvo nutarta įvesti Baltarusijoje talerius, kad talerių banknotai buvo atspausdinti ir įvežti į Baltarusiją.. Publikacijose apie tai nesiremiama buvusiais ar esamais oficialiais asmenimis, kurie galėtų patvirtinti ar paneigti šiuos gandus, ar kitais informacijos šaltiniais.

Stanislavas Bogdankevičius (blrs. *Станіслаў Антонавіч Багданкевіч*), kuris 1991-1995 m. buvo Baltarusijos nacionalinio banko valdybos direktorius, neigia tokius tvirtinimus. Jis teigia, kad klausimą apie baltarusiškos pinigų sistemos įvedimą nagrinėjo Baltarusijos 12-ojo šaukimo Aukščiausioji Tarybos prezidiumas, bet pavadinimą *taleris* palaikė vienas žmogus, todėl buvo nutarta valiutą pavadinti Baltarusijos rubliu.. Šį nutarimą patvirtino Aukščiausioji Taryba.

Pagal S. Bogdankevičių taleris niekada nebuvo spausdinamas.. Bet 1994 m. Vokietijoje buvo atspausdinti nauji Baltarusijos rublių banknotai, kurie apyvartoje taip ir nepasirodė.. Galbūt šie nepanaudoti Baltarusijos rublių banknotai ir painiojami su taleriais. 

Istorijos apie oficialius bandymus įvesti talerius ar spaudinti jų banknotus nepatvirtino ir tuometinis Baltarusijos premjeras Viačeslavas Kebičius (blrs. *Вячаслаў Францавіч Кебіч*).

Kai kurios Baltarusijos partijos ragina įvesti talerius kaip Baltarusijos nacionalinį piniginį vienetą.

Nuorodos
--------

1. ↑  ДЗЯРЖАЎНЫ ЗНАК Archyvuota kopija 2009-04-07 iš Wayback Machine projekto.. In: *НАША НІВА*
2. ↑  Форум
3. ↑  Polskie Radio dla zagranicy — Гісторыя ўвядзеньня беларускай валюты
4. ↑  Ці праўда, што ў 1994 у Беларусі зьбіраліся ўвесьці талер? — Радыё Свабода © 2010
5. ↑  Станислав Богданкевич: «Будут большие сложности для белорусского рубля, экономики, банковской системы» :: Хартия’97 :: Новости :: 17/01/2007
6. ↑  Премьер-министр Беларуси в 1990 — 1994 годы Вячеслав КЕБИЧ: Виктор Степанович\*, подари ты белорусам | Свежие Газеты | 21.by Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
7. ↑  ЗАКОН РЕСПУБЛИКИ БЕЛАРУСЬ «О ДЕНЕЖНО-КРЕДИТНОЙ СИСТЕМЕ РЕСПУБЛИКИ БЕЛАРУСЬ» Archyvuota kopija 2008-12-01 iš Wayback Machine projekto.
| Eilsberisangl. *Aylesbury* |
| --- |
| *Turgaus aikštė* |
|  |
| 

EilsberisEilsberis

51°49′0″ š. pl. 0°48′40″ v. ilg.﻿ / ﻿51.81667°š. pl. 0.81111°r. ilg.﻿ / 51.81667; 0.81111﻿ (Eilsberis)Koordinatės: 51°49′0″ š. pl. 0°48′40″ v. ilg.﻿ / ﻿51.81667°š. pl. 0.81111°r. ilg.﻿ / 51.81667; 0.81111﻿ (Eilsberis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Šalis** | Anglija Anglija |
| **Grafystė** | Bakingamšyras |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 56 392  |
| **Altitudė** | 41 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Eilsberis |

**Eilsberis** (angl. *Aylesbury*) – miestas Jungtinėje Karalystėje, Anglijoje, į šiaurės vakarus nuo Londono; Bakingamšyro grafystės centras. Pro miestą eina Londono-Berkenhedo plentas, geležinkelio linija. Priemiestis Stok Mandevilis garsėja parolimpinio judėjimo kilme.

Maisto, poligrafijos, lengvoji pramonė; aliuminio lydymas. Veikia grafystės muziejus. Yra XV-XVIII a. statinių (Šv. Marijos bažnyčia, rotušė, gyvenamieji namai).

Istorija
--------

Eilsberio vietoje rastas IV a. pr. m. e. piliakalnis. Anglosaksų laikais tai buvo svarbus prekybinis miestas, minimas kaip *Æglesburgh*. Vėliau įkurta Šv. Marijos parapija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Eilsberis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
**Dievas nėra didis**| 
Pirmojo leidimo viršelis |
| **Autorius** | Cristopher Hitchens |
| **Šalis** | JAV |
| **Sritis** | Religijos kritika |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | God is not great: how religion poisons everything |
| **Šalis** | JAV |
| **Kalba** | anglų |
| **Leidykla** | Hachette Book Group |
| **Išleista** | 2007 m. |
| **Formatas** | Kietais viršeliais |
| **Puslapių** | 307 |
| **ISBN:** | 0446579807 |
| **ISBN-13:** | 9780446579803 |
| **OCLC:** | 70630426 |

**Dievas nėra didis** (angl. *God is not Great*) – 2007 m. gegužės 1 d. išleista rašytojo ir žurnalisto Christopher Hitchens knyga, kritikuojanti religijas. Jungtinėje Karalystėje buvo išleista pilnu pavadinimu **Dievas nėra didis: byla prieš religiją**, kitur – **Dievas nėra didis: kaip religija viską užnuodija** (angl. *God is not Great: the case against religion* ir *God is not Great: how religion poisons everything*).

Per savaitę nuo išleidimo knygos pardavimai pasiekė antrąją amazon.com, o per tris savaites – pirmąją vietą *New York Times bestselerių sąraše*.

Knygoje Hitchensas teigia, kad religija yra „žiauri, iracionali, netolerantiška, draugaujanti su rasizmu, tribalizmu ir fanatiškumu, siekia nežinojimo ir priešiška laisvam tyrinėjimui, niekina moteris ir išnaudoja vaikus". Savo poziciją rašytojas paremia daugybe pavyzdžių iš gyvenimo, istorijomis iš asmeninės patirties, kritine religinių tekstų analize. Labiausiai kritikuoja abraomines religijas (krikščionybę, islamą ir judaizmą), tačiau šiek tiek rašo ir apie budizmą bei hinduizmą.

Pagrindiniai dalykai, dėl kurių šioje knygoje Hitchensas kritikuoja religiją:

* Religija klaidingai pateikia žmogaus ir visatos kilmę.
* Religija reikalauja bereikalingo žmogaus prigimties slopinimo.
* Religija įkvepia žmones žiaurumui ir aklam tarnavimui autoritetui.
* Religija yra priešiška laisvam klausinėjimui ir pažinimui.

Nuorodos
--------

* Reviu New York Times (ang.)
* Reviu Dallas News (ang.) Archyvuota kopija 2008-12-12 iš Wayback Machine projekto.

### Išnašos

1. ↑  New York Times bestseller list[neveikianti nuoroda]
Dietinio maisto pavyzdys – makaronai su baklažanais ir jogurtiniu padažu, tinkami sergantiems cukriniu diabetu.
**Dietinis maistas** – bet koks maistas ar gėrimas savo sudėtyje turintys sumažintą riebalų, kalorijų, cukraus kiekį. Dietinis maistas dažniausiai vartojamas kūno masei sumažinti ar specialiai dietai. Įprastai tokio tipo maistas naudojamas kūno masei ar tipui keisti. Kultūrizme kūno masę ir raumenis keisti padeda teisinga mityba ir įvairūs maisto papildai.

Dietinio maisto gamyba dažniausiai stengiamasi įprastai daug cukraus, riebalų ar kitų medžiagų turinčius maisto produktus pakeisti mažiau šių medžiagų turinčiais. Įprastai tai vyksta kai natūralus cukrus produktuose pakeičiamas dirbtiniais saldikliais. Pavyzdžiui, įmonė „Coca-Cola" savo gėrimuose pakeitusi cukrų gamina „Diet Coke" gėrimą.

Pradėjus produktuose naudoti dirbtinius saldiklius pasklido nuomonės, kad šie saldikliai irgi yra žalingi produktai, tačiau mokslininkai įrodė, kad tai nėra tiesa. Tyrimais įrodyta, kad dirbtinių saldiklių vartojimas ribotais kiekiais yra saugus žmogaus sveikatai.[1]

Šaltiniai
---------

1. ↑  Artificial sweeteners and other sugar substitutes
**Alartas van Everdingenas** (ol. *Allaert van Everdingen*, 1621 m. birželio 18 d. Alkmaras, Nyderlandai – 1675 m. lapkričio 8 d. Amsterdamas) – XVII a. Nyderlandų tapytojas-peizažistas, grafikas.

Biografija
----------

Alartas van Everdingenas 1621 m. birželio 18 d. Alkmare, jo brolis Caesar van Everdingen buvo tai pat tapytojas. Alartas van Everdingenas mokėsi pas Roelandt Savery Utrechte ir pas Pieter de Molyn Harleme (pasak Houbraken), kurių abiejų įtaka ryški Everdingeno ankstyvojoje kūryboje. Ankstyviausi dailininko paveikslai nuo 1640 m. rodo, kad tapytojo kelią jis pradėjo kaip jūrinių peizažų kūrėjas. 1644 m. Everdingenas keliavo į Švediją ir Norvegiją. Po šių kelionių dailininkas pradėjo kurti paveikslus skandinaviškų peizažų tematika. 1645 m. dailininkas grįžo į Nyderlandus ir vasario 21 d. vedė Janneke Cornelisdr Brouwers Harleme. 1645 m. jis prisijungė prie menonitų religinės bendruomenės Harleme ir 1646 m. įstojo į vietos Šv. Luko vardo tapytojų gildiją. 1648 m. paminėtas tarp Harlemo civilinės sargybos narių. 1646 − 1651 m. Harleme gimė 4 Alarto vaikai. 1652 m. dailininkas persikėlė į Amsterdamą, kur jam gimė dar 4 vaikai. 1657 m. Alartas van Everdingenas gavo Amsterdamo piliečio teises. 1660 m. dailininkas aplankė Ardėnus. Gali būti, kad jis vėl galbūt pabuvojo Švedijoje ryšium su užsakymu iš Trip giminės Trip namo durų dekoracijoms Amsterdame (išlikusios). 

Po 1660 m. Everdingeno peizažų daugumą pradėjo sudaryti skandinaviškų krioklių vaizdai. Šį vaizdavimą perėmė Jakobas van Reisdalis, kuris pats niekuomet nebuvo Skandinavijoje. 1661 m. Alartas van Everdingenas paminėtas Jan Porcellis paveikslo autorystės nustatyme. Kartu paminėti tapytojai Jakobas van Reisdalis, Meindertas Hobema ir Vilemas Kalfas. Išparduodant Everdingeno našlės turtą minimi įvairių dailininkų paveikslai, kas rodo, kad dailininkas tikriausiai užsiėmė paveikslų prekyba. Dailininkas mirė 1675 m. lapkričio 8 d. Amsterdame. Vieninteliu Alarto van Everdingeno žinomu mokiniu buvo marinistas Ludolf Bakhuizen. Be paveikslų dailininkas paliko apie 500 peizažų piešinių ir virš 160 grafikos kūrinių.

Darbų galerija
--------------

* „Švedijos peizažas" (Boijmans Van Beuningen muziejus, Roterdamas)
* „Skandinavijos peizažas" (Ermitažas, Sankt Peterburgas)
* „Norvegijos peizažas" (Strasbūro vaizduojamojo meno muziejus, Strasbūras)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Allaert van Everdingen** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* sphinxfineart.com
* Encyclopaedia Britannica
* wga.hu
**Dievažmogis** (sen. gr. θεάνθρωπος = *theánthropos*; lot. *deus homo*) – titulas, duotas Jėzui Kristui, kuris, kaip tikima, būdamas Dievo Sūnus, prisiėmęs žmogiškąjį pavidalą.

Teigiama, kad terminą, kaip teologinę koncepciją, savo raštuose pirmasis pavartojo III a. krikščionių rašytojas Origenas, įvardydamas dieviškumo ir žmogiškumo vienybę Jėzuje Kristuje.

Pagal krikščioniškosios teologijos sampratą, Jėzus Kristus turįs dvi prigimtis – esąs ir Dievas, ir žmogus, tokia jo būties struktūra leidusi jam, įsikūnijusiam žmogumi, kankinio mirtimi mirti ant kryžiaus, įvykdant dieviškąją atpirkimo misiją, o paskui prisikelti iš mirusiųjų.

Tai, kaip Jėzaus Kristaus asmenyje tarpusavyje dera dieviškumas ir žmogiškumas, Bažnyčia ypač uoliai aiškinosi V ir VI a. Po pergalės prieš nestorianizmą Jėzaus Kristaus asmens vienybė buvo aiškiai apibrėžta, o atmetus monofizitizmą, galutinai nusistovėjo mokymas apie dieviškosios ir žmogiškosios prigimčių vienybę.

Išnašos
-------

1. 1 2  Religijotyros žodynas. – Vilnius: Mintis, 1991, 96 psl.
2. ↑  Baldwin, James, Dictionary Of Philosophy And Psychology, 1901.
3. 1 2  *Васильев П. П.* Богочеловек//Энциклопедия Брокгауза и Ефрона. — С.-Пб.: Брокгауз-Ефрон. 1890—1907.
| Hekla |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Islandija Islandija |
|  |
| Aukštis | 1491 m |
|  |
| Tipas | stratovulkanas |
|  |
| Amžius |  |
|  |
| Aktyvumas | aktyvus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 2010 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 63°59′0″ š. pl. 19°42′0″ v. ilg.﻿ / ﻿63.98333°š. pl. 19.70000°r. ilg.﻿ / 63.98333; 19.70000Koordinatės: 63°59′0″ š. pl. 19°42′0″ v. ilg.﻿ / ﻿63.98333°š. pl. 19.70000°r. ilg.﻿ / 63.98333; 19.70000 |

**Hekla** – ugnikalnis, esantis Islandijos pietuose. Jo aukštis 1 491 m virš jūros lygio. Hekla yra vienas aktyviausių Islandijos ugnikalnių, nuo 874 metų įvyko virš 20 išsiveržimų. Viduramžiais islandai ugnikalnį vadino „Vartais į Pragarą".

Šis kalnas priklauso 40 km besitęsiančiai ugnikalnių virtinei, tačiau aktyviausia dalis yra būtent 5 km ruožas, priklausantis Heklai ir turintis eilę kraterių, iš kurių 2 ypač aktyvūs.

Išsiveržimai istoriniais laikotarpiais
--------------------------------------

Ugnikalnis buvo išsiveržęs 2000, 1991, 1980, 1970, 1947, 1845, 1766, 1693, 1636, 1597, 1510, 1434, 1389, 1341, 1300, 1222, 1206, 1158 ir 1104. Vienas žymiausių išsiveržimų įvyko 1159 m. pr. m. e. Tada Hekla III į atmosferą išmetė 12 kubinių kilometrų vulkaninių uolienų, dėl ko buvo pristabdytas globalinis medžių augimas ir 18 metų Senovės Egipte blogai užderėdavo derlius. Tai tęsėsi daugmaž iki 1141 m. pr. m. e.

Pagrindiniai priešistoriniai išsiveržimai:

* 6600 m. pr. m. e.
* 4000 m. pr. m. e.
* 2800 m. pr. m. e.
* ~860 m. e. m.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Islandijos ugnikalniai

Nuorodos
--------

* 2000 metų išsiveržimas
* Islandijos žemėlapių ir objektų paieška Archyvuota kopija 2004-06-03 iš Wayback Machine projekto.
* Šiaurės pašvaistė ir ugnikalnio išsiveržimas vienu metu

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Hekla** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Dublino karalystė** – vikingų karalystė, 839–1171 m. egzistavusi Airijoje, Dublino apylinkėse.

Vikingai į žemes palei Dubliną (*Dubh Linn* 'juodas tvenkinys') įsiveržė IX a. ir įkūrė vikingų Dublino karalystę. Jos teritorija maždaug atitinka dabartinės Dublino grafystės teritoriją.
  
Vikingai karalystę vadino *Dyflin*. Anglai vėliau perdirbo sen. air. *Dubh Linn* į angl. *Dublin*. Menksai Dubliną iki šiol vadina *Divlyn*.

Dublino valdovai dažnai būdavo *bendrakaraliai* (valdydavo išsyk keli). Keletą kartų tas pats valdovas valdė ir Dublino karalystę, ir Jorviką.

988 m. Airijos aukštasis karalius *Máel Sechnaill mac Domnaill* pradėjo užkariauti vikingų Dublino karalystę. 1002 m. Maelas Sechnailas prarado aukštojo karaliaus titulą, kurį perėmė Mansterio karalius Brajanas Borus (*Brian Boru*). Vikingai toliau priešinosi, tad airiai Dublino karalystę užkariauti taip ir nebaigė. Airiai ėmė dominuoti Dublino karalystės žemėse XI a. viduryje. Dublino miestą vis dar valdė vikingų karalius, kol 1171 m. jį nuvertė normanai. Tuo metu ne vikingų Airijoje Airijos mažieji karaliai rungėsi dėl Airijos aukštojo karaliaus titulo.
  
Dublinas vikingą karalių prarado 1171 m. kai jį nukovė normanai, tačiau miesto gyventojai savo savitumą išlaikę dar kelias kartas.