recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Medvežjegorskas*Медвежьегорск**Karhumägi* |
| --- |
| *Geležinkelio stotis* |
|  |
| 

MedvežjegorskasMedvežjegorskas

62°55′0″ š. pl. 34°27′0″ r. ilg.﻿ / ﻿62.91667°š. pl. 34.45000°r. ilg.﻿ / 62.91667; 34.45000﻿ (Medvežjegorskas)Koordinatės: 62°55′0″ š. pl. 34°27′0″ r. ilg.﻿ / ﻿62.91667°š. pl. 34.45000°r. ilg.﻿ / 62.91667; 34.45000﻿ (Medvežjegorskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Karelijos Respublika Karelijos Respublika |
| **Rajonas** | Medvežjegorsko rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1916 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 15 486  |
| **Altitudė** | 30 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Medvežjegorskas |

**Medvežjegorskas** (rus. *Медвежьегорск*, karel. *Karhumägi*, suom. *Karhumäki*) – miestas Rusijoje, Karelijos Respublikos centrinėje dalyje, 152 km į šiaurę nuo Petrozavodsko, prie Onegos ežero Poveneco įlankos bei Kumsos ir Vičkos upių žiočių. Rajono centras. Yra geležinkelio stotis prie Sankt Peterburgo–Murmansko linijos, pro miestą eina Kolos plentas, taip pat keliai į Suojarvį, Pudožą, yra uostas ežero pakrantėje. Medienos apdirbimo, maisto (duonos, pieno, mėsos) pramonė. Veikia krašto muziejus su turistiniu centru, Baltosios ir Baltijos jūrų kanalo valdyba.

Istorija
--------

1915–1916 m. pastatyta ***Medvežja Goros*** (*Медвежья Гора*) geležinkelio stotis ir prieplauka. Pradėjo augti gyvenvietė. 1927 m. ji tapo rajono centru. 1930 m. Medvežja Gora buvo Belbaltlago, vykdžiusio Baltosios ir Baltijos jūrų kanalo statybą, būstine. 1938 m. gyvenvietei suteiktas miesto statusas ir Medvežjegorsko pavadinimas.

Kanalo valdyba

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 277
| Segeža*Сегежа**Segeža* |
| --- |
|              |
| *Kultūros centras* |
|  |
| 

SegežaSegeža

63°44′0″ š. pl. 34°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿63.73333°š. pl. 34.31667°r. ilg.﻿ / 63.73333; 34.31667﻿ (Segeža)Koordinatės: 63°44′0″ š. pl. 34°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿63.73333°š. pl. 34.31667°r. ilg.﻿ / 63.73333; 34.31667﻿ (Segeža) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Karelijos Respublika Karelijos Respublika |
| **Rajonas** | Segežos rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1914 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 29 660  |
| **Altitudė** | 80 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Segeža |

**Segeža** (rus. *Сегежа*, karel. *Segeža*, suom. *Sekehe*) – miestas Rusijoje, Karelijos Respublikos centrinėje dalyje, 267 km į šiaurę nuo Petrozavodsko, Vygo ežero vakarinėje pakrantėje, prie Segežos upės. Rajono centras. Yra geležinkelio stotis prie Sankt Peterburgo–Murmansko linijos, į miestą ateina Kolos plento atšaka, yra uostas prie Baltosios–Baltijos jūrų kanalo. Popieriaus ir celiuliozės, medienos apdirbimo, maisto pramonė.

Istorija
--------

1695 m. dabartinio miesto apylinkėse įsikūrė Vygoreco vienuolynas. XX a. pr. minimas mažas karelų kaimas Segeža. 1914 m. tiesiant geležinkelį, pastatyta Segežos stotis. 1932 m. pastatyta medienos apdirbimo gamykla, o vėliau – celiuliozės fabrikas. 1943 m. Segežai suteiktas miesto statusas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 382
Kijevo Pilies kalnas Kiselivka (kairėje). 1890 m. pašto atvirutė
**Kijevo pilis** – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės gynybinių, kulto ir gyvenamųjų pastatų kompleksas Kijeve (Ukraina).

Istorija
--------

Užėmus miestą LDK vietininkai suskubo statyti pastatus, kuriuose galėtų įsikurti ir iš ten valdyti visą Kijevo kunigaikštystę. Ypač buvo baiminamasi totorių antpuolių, ne kartą užpuolusių ir sudeginusių miestą, išžudžiusių jo gyventojus.

Pilis pradėta statyti ant aukštos kalvos, dešiniajame Dniepro krante. Nuo vandens paviršiaus kalvos viršūnė siekė apie 80 m, o nuo papėdės – 50 m; jos paviršius – apie 2 ha. Viršūnės paviršius nebuvo pilnai išnaudotas – aukšta gynybine siena aptverta piliavietės teritorija apėmė 16 000 m². Penkiolikoje bokštų budintys sargybiniai nuo priešų saugojo pilies teritorijoje stovinčius gyvenamuosius namus, tris stačiatikių cerkves ir vieną katalikų bažnyčią. Gyventojus vandeniu aprūpino keturi 60 m gylio šuliniai; viename iš bokštų veikė vienintelis Kijeve laikrodis. Kunigaikščio Vladimiro Algirdaičio laikais čia buvo nukalta pirmoji ukrainietiška moneta. Patekti į pilį buvo galima per dvejus vartus, tiltas jungė su gretimu Andriejaus kalnu, o papilyje kūrėsi Kijevo centras Podolė.

1474 m. mieste lankėsi Venecijos diplomatas ir keliautojas Ambrozijus Kontarinis. Jo paliktas pilies aprašymas pasiekė mūsų laikus. 1482 m. Kijevo pilį užpuolė ir sudegino Krymo chanas Mengli-Girėjus. 1532-1545 m. ji buvo atkurta ir perstatyta. Po Liublino unijos LDK Kijevo kunigaikštystę kartu su pilimi turėjo perleisti Lenkijai. 1651 m. buvo nupieštas vienintelis pilį vaizduojantis paveikslas (autorius Abraham van Westerfeld). Tais pačiais metais sukilę kazokai ją sudegino ir pilis neatkurta.

Lietuvių pilies vaizdas Abraham van Westerfeld piešinyje "Bogdano Chmelnickio pasiuntiniai pas Jonušą Radvilą"
Vėliau pilies kalnas stovėjo plikas, kijeviečiai jį vadino *Kieselivka* (vaivados Adomo Kisielio vardu). 1834 m. jis atiduotas Floro vienuolynui, ant kalvos vienuoliai buvo įrengę kapines. Piliavietę tyrinėjo archeologai: O. Stavrovskis ir M. Biliašivskis (1870 m.), V. Chvoika (1897 m. ir 1905 m.), S. Magura (1932 m.), I. Bondarius (1939 m.), V. Kozlovska (1940 m.), V. Bogusevičius (1948 m.), V. Charlamovas (1977 m.), S. Klimovskis (1999 m.). Šiuo metu piliavietės teritorijoje veikia muziejus.

Šaltiniai
---------

* Ukraina:Lietuvos epocha 1320–1569. Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras. Vilnius, 2010
* Pilies kalno aprašymas (ukr.)[neveikianti nuoroda]
* Pilies kalno muziejus Kijeve (rus.) Archyvuota kopija 2012-08-17 iš Wayback Machine projekto.
* Kijevo pilis. Abraomo van Vesterfeldo piešinysArchyvuota kopija 2013-05-13 iš Wayback Machine projekto.
| **Rhododendron tomentosum** |
| --- |
| Gailis (Rhododendron tomentosum)Gailis (*Rhododendron tomentosum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai  *( Dilleniidae)* |
| Šeima: | Erikiniai  *( Ericaceae)* |
| Gentis: | Rododendras  *( Rhododendron)* |
| Rūšis: | Pelkinis gailis  *( Rhododendron tomentosum)* |

 |
| Sinonimai |
| * Ledum palustre

 |

**Pelkinis gailis** (*Rhododendron tomentosum*, sin. *Ledum palustre*) – erikinių (*Ericaceae*) šeimos augalas.

Tai visžalis daugiametis iki 150 cm aukštas krūmas. Stiebas medėjantis, nuo jo auga plaukuotos šakutės; jauni ūgliai žali, tankiai plaukuoti; lapai lancetiški, odiški, blizgantys. Žiedai balti, susitelkę į kekes; sėklos mažytės, verpstiškos. Auga pelkėse, durpynuose, miškuose. Žydi baltai gegužės–liepos mėnesiais. Vaisiai subręsta liepos–rugpjūčio mėnesiais. Dauginasi sėklomis ir vegetatyviškai.

Auga aukštapelkėse, pelkėtuose pušynuose. Turi stiprų svaigų kvapą. Lietuvoje neretas, kitur Europoje nykstantis. Arealas holarktinis – auga Šiaurės Amerikoje (Kanadoje, Aliaskoje), Grenlandijoje, Sibire, šiaurinėje Europos dalyje, šiaurės Japonijoje.

Vaistinė žaliava – pirmamečiai gailio ūgliai, pjaunami augalui žydint. Vartojami užpilai, milteliai sergant kvėpavimo takų ligomis (sergant bronchitu, plaučių ligomis, rinitu, gripu, lengvina atsikosėjimą), taip pat mažina galvos skausmus. Didesniais kiekiais nuodingas. Jo eteriniai aliejai veikia dirginančiai, gali net paralyžuoti centrinę nervų sistemą. Šio aliejaus yra visose augalo dalyse, išskyrus šaknis. 70 % jo sudaro seskviterpentiniai spiritai (ledolas, paliustrolas, cimolas, geranilacetatas ir kt.). Augalas turi insekticidinių, parfumerinių savybių, medingas. Šiaurės Amerikoje iš pelkinio ir kitų vietinių galių rūšių gaminama tonizuojanti Labradoro arbata.

* PožymiaiPožymiai
* ŽiedaiŽiedai
* Gailio lapaiGailio lapai
* AugavietėAugavietė

Šaltiniai
---------

1. ↑  *gailis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
2. 1 2 3  Березнеговская Л.Н. Березовская Т.П. Дощинская Н.В. *Лекарственные растения Томской области*. – Томск: Томский университет, 1972. – С. 20—22. – 170 с.
3. ↑  LABRADOR TEA – TONIC OR TOXIC?, *paulkirtley.co.uk*
4. ↑  *Labrador tea*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pelkinis gailis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Aloyzas Juozas Marčiulionis** (g. 1938 m. lapkričio 5 d. Bagrėne, Prienų rajonas) – teisininkas, buvęs  Lietuvos Aukščiausiojo Teismo (LAT) teisėjas.

Biografija
----------

1960–1963 – Vilniaus universiteto Teisės fakulteto studentas.
1965 metais baigė VU Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją.

1957–1960 – karinė tarnyba, 1963–1966 – Lietuvos Respublikos viešosios tvarkos apsaugos ministerijos Tardymo valdybos tardytojas,
1966–1968 – Respublikinės elektros–radijo medžiagų bazės juriskonsultas,
1968–1969 – Vilniaus grąžtų gamyklos juriskonsultas,
1969–1983 – Lietuvos Respublikos valstybinio arbitražo valstybinis arbitras,
1983–1990 – Lietuvos Respublikos vyriausiojo valstybinio arbitro pavaduotojas
1990–1993 – Lietuvos Respublikos vyriausiasis valstybinis arbitras,
nuo 1993 iki 2008 m. lapkričio 5 d. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas.

Vedęs, žmona Violeta (g. 1940 m.). Sūnus Artūras (g. 1964 m.) ir Tomas (g. 1974 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  CV Archyvuota kopija 2012-07-23 iš Archive.is projekto
2. ↑  Dėl atleidimo
Koordinatės: 54°22′48″š. pl. 23°31′30″r. ilg.﻿ / ﻿54.3799°š. pl. 23.5249°r. ilg.﻿ / 54.3799; 23.5249

|  |
| --- |
|    **Krosnos II geležinkelio stotelė** |
| **Adresas** | Tūriškiai |
| **Atidaryta** | XX a. pradžia |
| **Uždaryta** | XX a. pabaiga |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
| ↑ KAZLŲ RŪDA ↑ |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 5,9 |  |
| ŠEŠTOKAI |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | ***Krosna II*** |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 2,1 |  |
| ↓ MOCKAVA ↓ |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | *Krosna* |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 3,2 |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | *Giluičiai* |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | ↓ ALYTUS ↓ |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Krosnos II geležinkelio stotelė** (iki sovietmečio ***Tūriškių geležinkelio stotelė***) – buvusi stotis Lazdijų rajono savivaldybėje, tarp Tūriškių (vakaruose) ir Krosnos kaimų, prie Šeštokų–Alytaus geležinkelio ir kelio  **131**  Alytus–Simnas–Kalvarija .

Istorija
--------

Stotis įrengta XX a. pradžioje prie Užnemunės geležinkelio. Iš pradžių vadinosi *Tūriškių* vardu (nors kai kur nurodoma ir *Krosnos* vardu), 1959 m. pavadinta *Krosnos II* stotimi – Krosnos geležinkelio stotelė buvo kiek toliau į rytus. Tarpukariu geležinkelio stoties viršininku dirbo būsimasis partizanas Vincas Skalandžiūnas-Šernas (1901–1945).

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Архангельский А. С. Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР (справочник). – Москва, Транспорт, 1981.
3. ↑  Palių partizanų Muškietininkų būrys. Partizanai.org (tikrinta 2023-08-11).
Juodaodis bašibuzukas (Jean-Léon Gérôme paveikslas, 1869)
**Bašibuzukai** (turk. *başıbozuk* 'sužeista galva; neturinis vado, netvarkingas') – osmanų nereguliariosios kariuomenės kareiviai. Garsėjo nedrausmingumu, todėl žodis *bašibuzukas* įgijo ir reikšmę 'plėšikas'.

Bašibuzukus apginkluodavo ir palaikydavo vyriausybė, tačiau jie negaudavo algų, nedėvėjo unifomos ar atskyrio ženklų. Kaudavosi tiek raiti, tiek pėsti (dažniau pėsti). Atlikti didesnių karinių užduočių negalėdavo dėl nedrausmingumo, būdavo atvejų, kai reguliarioji osmanų kariuomenė bašibuzukus jėga nuginkluodavo. Bašibuzukus naudodavo žvalgybai, patruliavimui.

Osmanų kariuomenę sudarė:

* Sultono kariuomenė, vadinta *Kapikulu*, gavusi algą. Žinomiausi – janyčarų daliniai.
* Provincijų kariuomenė, sudaryta iš vasalų timariotų (turkiškai *Tımarlı*), atitinkančių Europos riterius. Svarbiausi buvo timariotai sipahiai ir jų vasalai (turk. *cebelu* 'ginkluotieji').
* Pavaldžių teritorijų (protektoratų, sąjunginių valstybių) kareiviai. Svarbiausi – Krymo chano kareiviai
* Bašibuzukai, kurie algų negaudavo ir gyvendavo iš grobio.

Palankiomis sąlygomis osmanų vyriausiasis karo vadas galėdavo sutelkti šimtus tūkstančių kareivių. Tačiau iš tiesų karui surinkdavo dešimt kartų mažesnes pajėgas. Prieš kautynes osmanų vadai rinkdavo bet kokius kareivius, kurie jiems atrodydavo tinkami. Vienas kareivių šaltinių buvo samdiniai. Samdinių kaina priklausydavo nuo derybų tarp samdinių dalinio vado ir osmanų vado. Kaina priklausydavo nuo samdinių kiekio ir pajėgumo, nuo samdinių paklausos. Žodinės derybos baigdavosi rašytiniu kontraktu. Kai kurie tokie dokumentai yra išlikę iki šių dienų.

Bašibuzukai garsėjo žiaurumu bei nedrausmingumu, todėl daugelyje kalbų jų pavadinimas ėmė reikšti banditus. Bašibuzukus naudoti nustojo XVIII a. pabaigoje, nors bašibuzukų grupės susiorganizuodavo ir vėliau. Pvz. 1876 m. triuškinant bulgarų Balandžio sukilimą, bašibuzukai, pagal paskaičiavimus, išžudė tūkstančius žmonių.

*Bašibuzukais* vadino ir įvairiose Osmanų imperijos provincijose taikos metu raitelių dalinius, kurie atlikdavo žandarmerijos funkcijas.

Nuorodos
--------

* *Ottoman warfare*, 1500–1700 by Rhoads Murphey. London : UCL Press, 1999.
* Özhan Öztürk (2005). *Karadeniz* (Black Sea): Ansiklopedik Sözlük. 2 Cilt. Heyamola Yayıncılık. İstanbul. ISBN 975-6121-00-9.

* Stanisław Chlebowski. „Bashi-Bazouk z fajką wodną", olej na desce, 37,5 x 26,5 cm, własność prywatna
* 'Bashi-Bazouk Chieftain' by Jean-Leon Gerome, French. Oil, 1881. Archyvuota kopija 2007-10-08 iš Wayback Machine projekto.
* *Jean Leon Gerome* paveikslas „Bašibazukas ir jo šuo"
| **Alois Walde** |
| --- |
| Gimė | 1869 m. lapkričio 30 d.Insbrukas, Austrijos-Vengrijos imperija |
| Mirė | 1924 m. spalio 3 d. (54 metai)Karaliaučius, Laisvosios Prūsijos valstybė, Vokietija |
|  |
| Veikla | kalbininkas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Alma mater | Leipcigo universitetasInsbruko universitetas |

**Aloisas Valdė** (vok. *Alois Walde*, 1869 m. lapkričio 30 d. Insbrukas, Austrijos-Vengrijos imperija – 1924 m. spalio 3 d. Karaliaučius, Laisvosios Prūsijos valstybė, Vokietija) – austrų kalbininkas, indoeuropeistas.

Biografija
----------

Išsilavinimą įgijo Leipcigo ir Insbruko universitetuose, kur studijavo senąsias kalbas ir lyginamąją kalbotyrą. 1894 m. apgynė daktaro laipsnį. 1895 m. buvo priimtas dirbti į Insbruko universiteto biblioteką. Po metų kalbotyros srityje išėjo habilitaciją ir universiteto istorijoje tapo pirmuoju sėkmingu šios srities habilituotu mokslininku. Nuo 1904 m. ėjo kalbotyros docento pareigas, nuo 1907 m. dirbo neetatiniu profesoriumi. 1909 m. gavęs etatinio profesoriaus pareigas, pradėjo dirbti Gyseno universitete. 1912 m. grįžo Insbrukan ir tapo savo mokytojo Frydricho Štolco įpėdiniu. 1914–1916 m. buvo išrinktas Insbruko universiteto rektoriumi. 1917 m. buvo išrinktas Austrijos mokslų akademijos nariu korespondentu. Nuo 1922 m. dėstė Karaliaučiaus universitete. 1924 m. priėmė pasiūlymą tapti Vroclavo universiteto profesoriumi, tačiau eiti šias pareigas sutrukdė mirtis.

A. Valdė įnešė reikšmingą indėlį į vadinamosios laringalų teorijos sudarymą ir ypač į skirtingų indoeuropiečių kalbų leksikos tyrimus. Jis yra keleto daugiatomių indoeuropiečių kalbų etimologinių žodynų autorius, šie žodynai buvo pakartotinai leidžiami ir papildomi: lotynų žodynas („Lateinisches etymologisches Wörterbuch", 1906), italų žodynas (1916), tritomis indoeuropiečių žodynas („Vergleichendes Wörterbuch der indogermanischen Sprachen", šį 1927–1932 m. leistą veikalą baigė Julijus Pòkornas) ir kiti.

Išnašos
-------

1. ↑  Lexicon Grammaticorum, p. 1604
2. 1 2 3  T. Paulauskytė (redaktorė) (2014-06-26, red. 2019-01-29). „Alois Walde". VLE. Nuoroda tikrinta 2022-02-24.

Bibliografija
-------------

* A. Valdės bibliografija
| Valdikai*Bольдзікі*, *Вольдики* |
| --- |
| 

ValdikaiValdikai

53°56′35″ š. pl. 26°02′48″ r. ilg.﻿ / ﻿53.94306°š. pl. 26.04667°r. ilg.﻿ / 53.94306; 26.04667﻿ (Valdikai)Koordinatės: 53°56′35″ š. pl. 26°02′48″ r. ilg.﻿ / ﻿53.94306°š. pl. 26.04667°r. ilg.﻿ / 53.94306; 26.04667﻿ (Valdikai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| **Sritis** | Gardino sritis Gardino sritis |
| **Rajonas** | Vijos rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 23  |

**Valdikai** (blrs. *Bольдзікі*, rus. *Вольдики*) – gatvinis kaimas Baltarusijos vakaruose: Gardino srities Vijos rajono Bokštų apylinkėje. Išsidėstęs į rytus nuo Lazūnų miestelio, ant Čepūnės upės kairiojo kranto.

Istorija
--------

1690 m. valdė Daugėlos, nuo XIX a. vidurio priklausė Lazūnų dvarui (dvarininkų Korvin-Milevskių valda). 1861 m. jame gyveno 40 žmonės, 1909 m. – 180 žm. 1940 n. – 239 žm. Tarpukaryje priklausė Valažino apskrities Lūgamėnų valsčiui. Pokaryje įjungtas į Jurotiškių rajono Babrėnų apylinkę. 1950 m. įkurtas kolūkis. 1999 m. Valdikuose gyveno 80 žm. o 2009 m. teliko 23 kaimiečiai.

Žymūs žmonės
------------

Kaimė gimė agronomas ir poetas Jonas Zabrockis. Tarpukaryje mokėsi lietuviškoje Vilniaus mokytojų seminarijoje. Susipažino su Lietuvos generaliniu konsulu Brazilijoje gen. Teodoru Daukantu, kuris pakvietė jį išvykti į šią šalį. Brazilijoje J.Zabrockis baigė agronomijos mokslus ir dirbo plantacijose. Rašė eilėraščius, kuriuos siuntė spausdinti į tuometinę Vilniaus krašto lietuvių periodinę spaudą. Tolimesnis likimas nežinomas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bольдзікі Archyvuota kopija 2016-04-06 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Belarus. All places: 2009, 2019 censuses. Гродненская область/Гродзенская вобласць – *pop-stat.mashke.org*. [http://pop-stat.mashke.org/belarus-census-2019/hrodzienskaja.htm Belarus. All places: 2009, 2019 censuses. Гродненская область/Гродзенская вобласць – *pop-stat.mashke.org*. Archyvuota kopija] 2015-06-02 iš Archive.is projekto
3. ↑   Juozas Maceika. *Lazūnai* – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1998 Psl. 142–144

Nuorodos
--------

* Kaimas tarpukario žemėlapyje
| **Julianas Lesnevskislenk. *Juljan Liesnewski*** |
| --- |
| Gimė | 1832 m.Liublino vaivadija, Lenkijos Karalystė |
| Mirė | 1863 m. birželio 10 d. (~31 metai)Vilnius, Rusijos imperija |
| Palaidotas (-a) | Vilniaus Rasų kapinių koplyčioje |
| Tėvas | Pavelas Eustachijus Lesnevskis |
| Motina | Marijona Lechnerovičiūtė |
|  |
| Veikla | rezistentas, 1863 m. sukilimo dalyvis |
|  |
| Alma mater | Marymonto Agronomijos institutas |

**Julianas Lesnevskis** (lenk. *Juljan Liesnewski* 1832 m. Liublino vaivadija, Lenkijos Karalystė – 1863 m. birželio 10 d. Vilnius, Rusijos imperija) – rezistentas, 1863 m. sukilimo dalyvis.

Biografija
----------

Julianas Lesnevskis gimė 1832 m. Liublino gubernijoje smulkaus bajoro, pedagogo šeimoje. Julianas Lesnevskis baigė Agronomijos institutą Marymonte (dabartinės Varšuvos dalis). 1862 m. Lesnevskis buvo priimtas dirbti kunigaikščio S.Grabovskio Didžiųjų Mažeikių dvaro valdytoju. Išgirdęs sukilėlių manifestą, Julijanas Lesnevskis atleido dvaro valstiečius nuo prievolių, panaikino lažą. Jis persirašė manifestą, nuorašus įteikė dvaro ekonomams. Apie tai sužinojo caro valdžia. J.Lesnevskis buvo suimtas. Jis buvo nuvežtas kalėti į Lydą. Buvo atliekamas tyrimas, vyko apklausos. Tyrimo medžiaga buvo perduota Vilniaus Politinių bylų tardymo komisijai. Karo lauko auditoriatas Julianą Lesnevskį už sukilėlių manifesto platinimą ir valstiečių kurstymą prisidėti prie 1863 m. sukilimo, 1863 m. gegužės 7 d. nuteisė mirties bausme, sušaudant ir konfiskuojant turtą. Nuosprendį konfirmavo Michailas Muravjovas.

Julianas Lesnevskis buvo sušaudytas 1863 m. birželio 10 d. 10 val. Vilniuje, Lukiškių turgaus aikštėje.

Palaikai slapta buvo užkasti Vilniaus Gedimino kalno tvirtovėje. 2017 m. aptikti vykdant Gedimino kalno tvirtinimo darbus. 2019 m. lapkričio 22 d. palaikai iškilmingai palaidoti Vilniaus Rasų kapinių koplyčios kolumbariume.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Sudarytoja Tamara Bairašauskaitė. 1863 -1864 m. sukilėlių kelias į mirtį ir atgimimą. Vilnius: Lietuvos nacionalinis muziejus, 2019. ISBN 978-609-478-031-8.
2. ↑  Glausta Juliano Lesnevskio biografija.
3. ↑  Sigita Zumerytė. Vilniuje visuomenei bus atidarytas pastatas, kuriame kalėjo sukilimo dalyviai, 2019.
4. ↑  Dalia Gudavičiūtė. Sukilimo didvyrių likimai: kraupios egzekucijos Lukiškių aikštėje, vienas pakartas net dukart, 2019.
5. ↑  1863–1864 m. sukilimo vadų ir dalyvių valstybinių laidotuvių ceremonija[neveikianti nuoroda]. *kam.lt*
| **Jurga Motiejūnaitė** |
| --- |
| Gimė | 1961 m. rugsėjo 25 d. (62 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | botanikė |
| Organizacijos | Botanikos institutas |
| Pareigos | laboratorijos vadovė |
|  |
| Išsilavinimas | biomedicinos mokslų daktarė |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis institutas |

**Jurga Motiejūnaitė** (g. 1961 m. rugsėjo 25 d. Kaunas) – Lietuvos botanikė, biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija
----------

1984 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1990 m. biologijos mokslų kandidatė. Nuo 1984 m. dirba Botanikos institute, nuo 2003 m. Mikologijos laboratorijos vadovė. Nuo 2006 m. leidinio „Lietuvos grybai" vyriausioji redaktorė, nuo 2007 m. Šiaurės šalių lichenologų draugijos komiteto narė, 2008-2012 m. Tarptautinės lichenologų asociacijos sekretorė.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinės veiklos pagrindinės kryptys – kerpių paplitimas, įvairovė, taip pat grybų taksonomija ir ekologija. Paskelbė daugiau kaip 90 mokslinių straipsnių. Aprašė, su kitais, tris naujas grybų rūšis, iš anglų kalbos išvertė mokslo populiarinamųjų knygų.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos kerpių ir su jomis susijusių grybų sąvadas, 1999 m.
* Lietuvos grybai 13(1). Lapiškosios ir krūmiškosios kerpės, 2002 m. ISBN 9986-847-52-4
* Kerpės, mokslo populiarinimo, Kaunas, Lututė, 2002 m. ISBN 9955-452-85-4
* Lietuvos grybai 13(2). Žiauberiškosios kerpės, 2016 m. ISBN 978-9986-443-88-9

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jurga Motiejūnaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 519 psl.
| Atlantic Records |
| --- |
|  |
| Pagrindinėbendrovė | Warner Music Group |
| Įkurta | 1947 m. spalio mėn. |
| Įkūrėjas | Ahmet Ertegün ir Herb Abramson |
| Žanras | Įvairūs |
| Kilmės šalis | Jungtinės Amerikos Valstijos |
| Tinklalapis | atlanticrecords.com |

**Atlantic Records** – Jungtinių Amerikos Valstijų įrašų kompanija. Priklauso įmonių grupei „Warner Music Group". „Atlantic Records" pirmininko pareigas eina Craig Kallman.

Istorija
--------

Kompaniją 1947 m. spalį įsteigė Ahmet Ertegün ir Herb Abramson. Per pirmuosius 20-čia gyvavimo metų „Atlantic Records" užsitarnavo vienos svarbiausių JAV įrašų kompanijų vardą. Tuomet kompanija platino tokių afroamerikiečių atlikėjų, kaip Aretha Franklin, Ray Charles, Wilson Pickett, Sam and Dave, Ruth Brown ir Otis Redding įrašus, kuriamus džiazo, R&B ir soul stiliais.

1967 m. visas teises į „Atlantic Records" įsigijo „Warner Bros.-Seven Arts" (dab. „Warner Music Group"). Į leidžiamų įrašų asortimentą buvo įtraukta roko ir popmuzikos įrašų, sudainuotų tokių grupių, kaip antai Led Zeppelin ar Yes.

2004 m. „Atlantic Records" ir jos seserinė kompanija „Elektra Records" buvo sujungtos į vieną bendrą įmonę „Atlantic Records Group".

Išnašos
-------

1. ↑  Seth Sutel; Alex Veiga (2004-03-02). „Warner Music Slashes Jobs, Ousts Bigwigs". *The Washington Post*. AP.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Tadžikų kalba  ***тоҷикӣ, تاجیکی‎, tojikī*** |
| Kalbama | Tadžikistanas, Iranas, Kazachstanas, Afganistanas, Kirgizstanas, Rusija (Azija), Turkmėnistanas, Ukraina, Uzbekistanas |
| Kalbančiųjų skaičius | maždaug 4 380 000 (1991 m.) |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | į šimtuką nepatenka |
| Kilmė | Indeuropiečių indoiranėnų  iranėnų   vakarų iranėnų    persų     **tadžikų** |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba | Tadžikistane |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-1 | tg |
| ISO 639-2 | tgk |

**Tadžikų kalba** (тоҷикӣ, تاجیکی‎, tojikí) – persų kalbos variantas, vartojamas Vidurinėje Azijoje. Tai indoeuropiečių kalba, priklausanti iranėnų kalbų grupei. Tadžikų kalbos varotojai daugiausia gyvena Tadžikistane ir vakarų Pakistane. Tai oficiali Tadžikistano kalba. 

Tadžikų kalba išsivystė iš persų ir kartu su Afganistane vartojama dari priklauso rytų persų dialektams. Seniau ji buvo laikoma vietine persų kalbos tarme, vartota Vidurinės Azijos tadžikų etninės grupės. Kalba nutolo nuo Afganistane ir Irane vartojamos persų kalbos dėl valstybinių sienų ir rusų kalbos įtakos, nors Irane ar Afganistane gyvenantys žmonės, kurių gimtoji kalba – persų, lengvai supranta rašytinius tekstus tadžikų kalba.

Norminė kalba paremta šiaurės vakarų tadžikų tarmėmis, kurias dėl geografinio artumo paveikė uzbekų kalba.

Nuorodos
--------

* tgk Duomenys apie kodu „tgk" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*

Vikižodynas 

WikipediaWikipedia
Vikipedija ***Tadžikų kalba***
**Teodora Meluță**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Teodora Meluță |
| Gimimo data | 1999 m. rugpjūčio 3 d. (24 metai) |
| Gimimo vieta | Bukareštas, Rumunija |
| Ūgis | 1,68 m |
| Svoris | nežinoma |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | ASU Politehnica Timișoara |
| **Pozicija** | gynėja |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2007–2008  2021  2021– | FCU Olimpia Cluj  FF Lugano 1976  ASU Politehnica Timișoara | 112 0(16)007 00(0)0?? 00(?) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2015– | Rumunija Rumunija | 00? 00(?) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. liepos 30 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys. |

Rumunijos rinktinė; Teodora Meluță – numeris 5.
**Teodora Melucia** (*Teodora Meluță*; g. 1999 m. rugpjūčio 3 d.) – Rumunijos futbolininkė, gynėja. Atstovavo jaunimo rinktinėms, o vėliau ir nacionalinei moterų rinktinei.

Karjera
-------

### Klužo „Olimpia"

2015–2021 m. atstovavo FCU Olimpia Cluj. Su šiuo klubu tapo daugkartine šalies čempione: penkis kartus laimėjo Rumunijos čempionatą ir du kartus Rumunijos taurę. Atstovavo šaliai UEFA moterų čempionių lygoje. Debiutavo klubo pagrindinėje komandoje, kai futbolininkei buvo vos keturiolika.

Du kartus (2018 ir 2019 m.) paskelbta geriausia Rumunijos futbolininke.

### Lugano 1976

2021 m. pradžioje trumpai rungtyniavo FF Lugano 1976. 2021 m. sausio 26 d. buvo paskelbta, kad persikelia į Šveicarijos „Lugano" klubą. Deja, vos po septynerių rungtynių futbolininkė patyrė blauzdikaulio ir šeivikaulio lūžį, tad prireikė operacijos.

### Politehnica Timișoara

Nuo 2021 m. rugpjūčio atstovavo ASU Politehnica Timișoara. Ši ekipa buvo nesenai suformuota ir subūrė pajėgią sudėtį, kad galėtų varžytis aukščiausioje šalies lygoje.

Karjera rinktinėse
------------------

Kitados atstovavo įvairaus amžiaus Rumunijos jaunimo rinktinėms.

Susilaukė kvietimo į nacionalinę moterų rinktinę. Debiutavo rinktinėje būdama 15 metų, bei tapo jauniausia debiutante moterų futbolo rinktinės istorijoje.

2019 m. lapkričio 10 d. žaidė rungtynėse prieš Lietuvą. Rumunės nugalėjo rezultatu 3:0.

2022 m. rugsėjo 2 d. dalyvavo rungtynėse prieš Lietuvą. Vilniuje, LFF stadione rumunės sutriuškino lietuvaites rezulutatu 7-1.

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Laimėjimai
----------

su FCU Olimpia Cluj
Campionatul României (5): 2015, 2016, 2017, 2018, 2019
Cupa României (2): 2015, 2016
Asmeniai įvertinimai
Geriausia Rumunijos futbolininkė (2): 2018, 2019 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  La 14 ani a plecat de acasă pentru a-și urma visul! Teo Meluță răspunde la 10 întrebări inedite despre ea
2. ↑  Femisprts svetainė: apie Teodora Meluta
3. ↑  TEODORA MELUȚĂ A FOST NUMITĂ CEA MAI BUNĂ JUCĂTOARE A ANULUI decembrie 4, 2018
4. ↑
5. ↑  BINE AI VENIT, TEODORA MELUȚĂ!
6. ↑  Ea este cea mai bună fotbalistă din România. A debutat la națională la doar 15 ani
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑  Teodora Meluță: „Această perioadă e un chin pentru toți sportivii"

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* SOFASCORE
* [ romaniansoccer.ro]
* Globalsportsarchive
Koordinatės: 56°3′30″ š. pl. 24°8′50″ r. ilg.﻿ / ﻿56.05833°š. pl. 24.14722°r. ilg.﻿ / 56.05833; 24.14722

| Švobiškio tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Pasvalio rajonas) |
| Plotas | 0,123 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,25 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,4 m |
| Didžiausias gylis | 3,4 m |
| Įteka | Mūša, Ragupis, Mustupis I, bevardis upelis |
| Išteka | Mūša |

**Švobiškio tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Pasvalio rajone, 3,5 km į šiaurę nuo Joniškėlio miesto. Sudarytas užtvenkus Mūšos upę 74 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš vakarų į rytus – 1,52 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 37 m. Tvenkinys labai užžėlęs vandens augalija. Vakarinė tvenkinio dalis siekia Mūšos slėnio botaninio draustinio teritoriją. Tvenkinio krantai apaugę medžiais ir krūmais, vietomis aukštoki. Aplinkui plyti dirbami laukai. Šiaurinėje pakrantėje įsikūrusi Švobiškio gyvenvietė. Žemiau užtvankos upę kerta Švobiškio tiltas.

Tvenkinys įrengtas 1919 metais.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Džosas*Jos* |
| --- |
| *Gatvė Džose* |
|  |
| 

DžosasDžosas

9°56′0″ š. pl. 8°53′0″ r. ilg.﻿ / ﻿9.93333°š. pl. 8.88333°r. ilg.﻿ / 9.93333; 8.88333﻿ (Džosas)Koordinatės: 9°56′0″ š. pl. 8°53′0″ r. ilg.﻿ / ﻿9.93333°š. pl. 8.88333°r. ilg.﻿ / 9.93333; 8.88333﻿ (Džosas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Nigerijos vėliava Nigerija |
| **Valstija** | Plynaukštės valstija |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 873 943  |
| **Altitudė** | 1 217 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Džosas |

**Džosas** (angl. *Jos*) – miestas vidurio Nigerijoje, Džoso plynaukštėje, 179 km į šiaurės rytus nuo Abudžos; Plynaukštės valstijos administracinis centras. Svarbus plentų mazgas (keliai į Zariją, Baučį, Abudžą, Vukarį), geležinkelio stotis, oro uostas. Svarbus alavo rūdos kasybos centras. Veikia universitetas.

Istorija
--------

Miestas išaugo britų valdymo laikais, kai pradėta alavo gavyba. Darbas kasyklose pritraukė žmonių iš įvairių šalies vietų. 1967 m. Džosas tapo Benuė–Plynaukštės valstijos sostine, o nuo 1976 m. – Plynaukštės valstijos sostine. XXI a. pr. mieste prasidėjo teroristiniai išpuoliai ir susirėmimai tarp krikščionių bei musulmonų.
**Neurobika** (angl. *neurobics* iš lot. *neuro* ir angl. *aerobic*) – smegenų „aerobika".

Tai reguliariai atliekami multisensoriniai pratimai, kuriais stimuliuojamos bei aktyvuojamos įvairios smegenų pusrutulių sritys.

Termino „neurobika" autorius neuromokslininkas Lawrence Katz.

Pratimai
--------

Pratimų tikslas – aktyvizuoti, įtraukti kuo daugiau jutimų (organų), koncentruoti dėmesį į pojūčius ir juos lavinti.

Tam tinka įvairios technikos: vietoj įprastinių veiksmų, anksčiau atliekamų tik viena kuria nors ranka, daroma kita (pvz. valgoma, rašoma, valomi dantys vietoj dešinės – kaire), regėtus vaizdinius stengiamasi išlaikyti atmintyje ir po to atvaizduoti popieriuje, susieti su garsais arba kvapais, pagal pažįstamų viet(ovi)ų garsus ir kvapus stengiamasi tiksliai atpažinti žinomą objektą, lokalizuoti buvimo vietą, atidžiai ištyrinėti egzotiškų vaisių kvapus, skonį, užsimerkus stengtis pajusti skirtumus lyginant su žinomais objektais.

Taip pat skaitykite
-------------------

Mentalinė aktyvavimo treniruotė (MAT).

Šaltiniai
---------

* Lawrence C. Katz und Manning Rubin von Goldmann. Neurobics - Fit im Kopf. 83 Übungen zur Leistungssteigerung des Gehirns. 2001.

Nuorodos
--------

* Neurobikos pratimai Timothy Sexton, 2006 **(**angl.**)**
*Šis straipsnis apie kaimą Lenkijoje. Apie kaimą Latvijoje skaitykite straipsnyje Luoja.*

| Luojalenk. *Łoje* |
| --- |
| 

LuojaLuoja

54°16′40″ š. pl. 22°33′47″ r. ilg.﻿ / ﻿54.27778°š. pl. 22.56306°r. ilg.﻿ / 54.27778; 22.56306﻿ (Luoja (Dubininkai))Koordinatės: 54°16′40″ š. pl. 22°33′47″ r. ilg.﻿ / ﻿54.27778°š. pl. 22.56306°r. ilg.﻿ / 54.27778; 22.56306﻿ (Luoja (Dubininkai)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Varmijos Mozūrų vaivadija Varmijos Mozūrų vaivadija |
| **Apskritis** | Geldapės apskritis |
| **Valsčius** | Dubininkų valsčius |

**Luoja** (lenk. *Łoje*; vok. *Loyen*; 1938–1945 m. vok. *Loien*) – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose: Varmijos Mozūrų vaivadijos Geldapės apskrities Dubininkų valsčiuje. Kaimui priklauso ir Luojos vienkiemis (lenk. *osada Łoje*).

Aprašymas
---------

Luoja išsistačiusi Varmijos Mozūrų vaivadijos rytuose, 17 kilometrų nutolusi į rytus nuo apskrities centro Geldapė. Pasiekiamas vaivadijos keliu Nr.DW651. Traukinių prieigos nebeliko, kai po Antrojo pasaulinio karo buvo uždaryta geležinkelio linija *Geldapė*-Žydkiemis su artimiausia stotele Dubininkuose. Rytuose telkšo Luojos ežeras (lenk. *jezioro Przerośl*; seniau per šį vandens telkinį ėjo valstybinė Vokietijos–Lenkijos karalystės siena; vokiečiai jį vadino *Luoja*, o lenkai – *Prieraslio ežeru*). Kiek vakariau iškilusi 230 m aukščio kalva, XX a. pr. vokiškuose žemėlapiuose žymima kaip *Rautotiškis* (vok. *Rautotischkis*), vėliau vadinama vok. *Brandberg*. 1953 m. kovo 4 d. ši kalva buvo pavadinta *Jastrzębia Góra*.

Kaimas žinomas nuo 1590 m. *Užežerės* (vok. *Uscheschere*) vardu, vėliau vadinamas *Užežeriais* (vok. *Ussescherey*). Iki 1871 m. buvo pasidalijęs į *Senąją* ir *Naująją Luoją*, po to vėl susijungė. Iki pat 1945 m. tai buvo plačiai išsiskaidžiusi gyvenvietė. 1874 m. tapo naujai įkurto to paties pavadinimo prūsiško valsčiaus centru, įėjusiu į Geldapės apskritį. Iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos tikintieji evangelikai liuteronai buvo priskirti Dubininkų parapijai, o katalikai – bažnyčiai Geldapėje. Pokaryje evangelikai liuteronai priklauso Geldapės parapijai, o katalikai meldžiasi Dubininkų bažnyčioje. 1910 m. Luojoje buvo 291 gyventojas, 1933 m. – 242 gyv. o prieš Antrąjį pasaulinį karą registruoti 231 kaimiečiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Karte des Deutsche Reichs 1:100.000 Nr. 78- Mehlkehmen (1916)
2. ↑  Monitor Polski. Dziennik urzedowy Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej Nr. A-34
3. ↑  Ortsinformationen nach D. LANGE, Geographisches Ortsregister Ostpreußen (2005)
4. ↑  Amtsbezirk Loien
5. ↑  Gemeindeverzeichnis Deutschland 1900
6. ↑  Michael Rademacher, Deutsch-österreichisches Ortsbuch, Landkreis Goldap Archyvuota kopija 2012-12-05 iš Archive.is projekto
Šiaurinė siena „Gonzagų dvaras"
 Vakarinė siena „Susitikimas su kardinolu"
 Lubos su „akimi"
**Camera degli Sposi** (Vedybų kambarys) arba **Camera picta** (Paveikslų kambarys) – kambarys Mantujos kunigaikščio rūmuose (*Palazzo Ducale*) San Giorgio pilyje (*Castello di San Giorgio*) su Renesanso dailininko Andrea Mantenjos (1431–1506) freskomis.

Aprašymas
---------

Freskos buvo sukurtos Mantujos kunigaikščio Liudoviko II Gonzagos užsakymu 1465 - 1474 m. laikotarpiu su pertraukomis. Kambario paskirtis neaiški. Anuo metu San Giorgio pilyje buvo daug miegamųjų, tačiau tai galėjo būti numatytas ir kaip darbo kambarys (pačioje patalpoje yra tik 2 gilūs langai). Kambario išmatavimai: 8,05 x 8,08 m. didžiausias aukštis - 6,93 m.

Dabar nustatyta, kad Mantenja darbą pradėjo nuo patalpos lubose esančio okulo arba iliuzionistinės akies, kurioje vaizduojamas atviras langas viršuje su žaidžiančiais cherubinais, praplaukiančiu debesiu, paukščiu, vazonu su gėlėmis, bei keletas žmonių veidų, žvelgiančių žemyn. Šis darbas laikomas pirmu tokio pobūdžio darbu Europos vaizduojamajame mene. Okulą supa fikciniai Romos imperatorių portretai.

Šiaurinėje sienoje dailininkas pavaizdavo Gonzagų šeimyną, kartu su kunigaikščiu, sėdinčiu soste. Vakarinėje sienoje vaizduojamas Gonzagų šeimos susitikimas su kardinolu (irgi iš Gonzagų giminės). Virš pagrindinių scenų Mantenja, tipiškai sau, dekoravo freskas girliandomis papuoštomis liunetėmis. Ant kitų dviejų sienų pieštų figūrų nėra, išskyrus liunetes ir Gonzagų giminės simboliką. Manoma, kad taip padaryta sąmoningai, siekiant, kad scenos žiūrovas tarsi žiūrėtų iš namo pro langą jausdamas sieną už savęs.

Detalės
-------

* Liudovikas II Gonzaga Liudovikas II Gonzaga
* Liudoviko duktė Paula Gonzaga Liudoviko duktė Paula Gonzaga
* Cherubinas prilaikantis transkripciją Cherubinas prilaikantis transkripciją
* Peizažas. Kelias į Romą. Peizažas. Kelias į Romą.
* Palyda Palyda
* Kardinolo vaikai Kardinolo vaikai

Taip pat skaitykite
-------------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Camera degli Sposi (Mantegna)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Mantenja Wiki
* *Camera degli Sposi* oficiali svetainė (italų k.) Archyvuota kopija 2014-10-26 iš Wayback Machine projekto.
* *Camera degli Sposi* apžvalga (anglų ir italų k.)
* *Camera degli Sposi* WGA tinklalapyje)
| Ahalo velajatas*Ahal welaýaty* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Turkmėnijos vėliava Turkmėnija |
| **Administracinis centras** | Anau |
| **Rajonų skaičius** | 8 |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 886 845 |
| **Plotas** | 97 160 km² |
| **Tankumas** (2022) | 9 žm./km² |

**Ahalo velajatas** (turkm. *Ahal welaýaty*) yra Turkmėnistano pietuose, ribojasi su Iranu ir Afganistanu. Administracinis centras – Anau.

Sovietmečiu teritorija vadinosi **Ašchabado sritimi** (rus. *Ашхабадская область*).

Geografija
----------

Didžiąją velajato dalį užima Karakumų dykuma, pietuose – Kopetdago kalnai (aukštis iki 2942 m). Klimatas ryškiai kontinentinis; vidutinė sausio temperatūra 4 °C, liepos 29 °C. Per metus vidutiniškai iškrenta ~100 mm kritulių. Vyrauja žolinė augalija su krūmų sąžalynais.

Ekonomika
---------

Lengvoji, maisto, mašinų, statybinių medžiagų pramonė. Drėkinamoji žemdirbystė (javai, medvilnė, vaisiai). Šilko gamyba.

Didžiausi miestai
-----------------

* Abadanas (Bezmeinas)
* Tedženas
* Anau
* Baharli
* Firiuza

Skirstymas
----------

Ahalo velajatą sudaro 8 rajonai:

* Abadanas (Bezmeinas)
* Akbugdajus
* Babdaihanas
* Baharly (Bacherdenas)
* Giokdepė (Geok Tepė)
* Kaka (Kaachkach)
* Ruhabatas
* Sarahsas (Serachsas)
* Tedženas

Šaltiniai
---------

1. ↑  TURKMENISTAN, *citypopulation.de*
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.


|  |  |
| --- | --- |
|  **Turkmėnistano velajatai** |  |
| Ahalas | Balkanas | Dašoguzas | Lebapas | Maras |
| **Jānis Kažociņš** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1951 m. gegužės 11 d. (72 metai)Piterboras, Jungtinė Karalystė |
|  |
| Veikla | žvalgybininkas |
|  |
| Alma mater | Karališkoji Sandhersto karininkų mokykla |

**Janis Kažuocinis** (latv. *Jānis Kažociņš*, angl. *Janis Kazocins*, g. 1951 m. gegužės 11 d. Piterboras, Jungtinė Karalystė) – latvių žvalgybininkas, buvęs D. Britanijos brigados generolas, Latvijos Konstitucijos apsaugos biuro SAB vadovas.

Biografija
----------

Baigė Karališkąją Sandhersto karininkų mokyklą (angl. *Royal Military Academy Sandhurst*). Tarnavo Šiaurės Airijoje. Dalyvavo planuojant pirmąjį karą su Iraku (1990–1991). Buvo D. Britanijos karinis atašė Rygoje.

D. Britanijos kariuomenę paliko 2003 m. Nuo 2003 m. gegužės vadovauja Latvijos *Konstitucijos apsaugos biurui* (latv. *Satversmes aizsardzības birojs*, SAB; angl. *Constitution Protection Bureau*).

Išnašos
-------

1. ↑  „Sándherstas". Pasaulio vietovardžiai (vlkk). Nuoroda tikrinta 2021-11-15.

Nuorodos
--------

* Constitution Protection Bureau Oficialus Latvijos Teisingumo ministerijos tinklalapis su J. Kažuocinio nuotrauka
* Lewis J. (2008) Moscow says MI6 is pulling strings as Latvians kick out Russian 'spies'
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Blažasrumun. *Blaj* |
| --- |
|        |
| *Blažo ortodoksų bažnyčia.* |
|  |
| 

BlažasBlažas

46°10′31″ š. pl. 23°54′52″ r. ilg.﻿ / ﻿46.17528°š. pl. 23.91444°r. ilg.﻿ / 46.17528; 23.91444﻿ (Blažas)Koordinatės: 46°10′31″ š. pl. 23°54′52″ r. ilg.﻿ / ﻿46.17528°š. pl. 23.91444°r. ilg.﻿ / 46.17528; 23.91444﻿ (Blažas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rumunijos vėliava Rumunija |
| **Apskritis** | Albos apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 21 386  |
|  |
|  **Vikiteka** | Blažas |

**Blažas** (rumun. *Blaj*) – miestas, išsidėstęs Albos apskrityje, Transilvanijos regione, vidurio Rumunijoje. 21 386 gyventojų (2012 m). Mieste įsikūrusi savivaldybė, administruojanti aštuonias mažesnes gyvenvietes.

Didžioji dalis Blažo gyventojų yra rumunų tautybės žmonės – 82 % bei romai – 9 %.

Istorija
--------

Pirmą kartą Blažas paminėtas 1271 m. 1737 m. suteiktas miesto statusas. 1754 m. Blaže buvo įkurta pirmoji viešoji mokykla Rumunijoje. Miestas yra svarbiausias religijos ir kultūros centras Transilvanijoje.

Geografija
----------

Ties Blažu susilieja Tirnava Marės bei Tirnava Mikės upės, suformuodamos vieną Tirnavos upę. Mieste vyrauja žemyninis klimatas.

Galerija
--------

* Skulptūra.Skulptūra.
* Blažo katedra.Blažo katedra.
* Ortodoksų bažnyčia.Ortodoksų bažnyčia.
Koordinatės: 42°42′ š. pl. 9°44′ r. ilg.﻿ / ﻿42.700°š. pl. 9.733°r. ilg.﻿ / 42.700; 9.733


Korsikos sąsiaurisKorsikos sąsiauris
Korsikos sąsiauris Italijos atžvilgiu

**Korsikos sąsiauris** (it. *Canale di Corsica*, pranc. *canal de Corse*) – sąsiauris Viduržemio jūroje, skiriantis Korsikos salą nuo Toskanos salų šalia Apeninų pusiasalio. Jungia Ligūrijos jūrą šiaurėje ir Tirėnų jūrą pietuose. Plotis – 75 km. Gylis – daugiau kaip 500 m. Būdinga povandeninių srovių tėkmė šiaurėn (1 km/h).

Pagrindiniai uostai: Bastija (Korsika), Porto Ferajas (Elba).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 227
2. ↑  КОРСИКА́НСКИЙ ПРОЛИ́В, *Большая российская энциклопедия* : [в 35 т.] / гл. ред. Ю. С. Осипов. – М. : Большая российская энциклопедия, 2004–2017.
| LTU Aquatics |
| --- |
|  |
|  |
| **Įkurta** | 1924 m. |
| **Primta į LEN** | 1992 m. |
| **Primta į FINA** | 1992 m. |
| **Prezidentas** | Saulius Binevičius |
| **Interneto svetainė** | www.ltuaquatics.com |

**Asociacija „LTU Aquatics"** (anksčiau **Lietuvos plaukimo federacija**) – pelno nesiekianti sporto organizacija (asociacija), jungianti Lietuvos sporto mokymo įstaigas, miestų federacijas, klubus, propaguojančius plaukimą, šuolius į vandenį ir dailųjį plaukimą. „LTU Aquatics" koordinuoja savo narių veiklą, atstovauja jų interesams, tenkina kitus viešuosius interesus.

„LTU Aquatics" būstinė yra Kaune. Prezidentas – Saulius Binevičius. Generalinis sekretorius – Justas Kalinauskas.

LPF buvo įkurta 1924 m. Atkurta 1991 m. Yra Europos plaukimo federacijos (LEN), Tarptautinės vandens sporto federacijos („World Aquatics") narė.

Istorija
--------

LPF buvo įkurta 1924 m. Pirmosios oficialios plaukimo varžybos Lietuvoje buvo surengtos 1924 m. birželio 24 dieną. Plaukikai rungėsi Nemune, plaukdami pasroviui tarp Žaliojo ir Aleksoto tiltų. Varžybų dalyviai rungtyniavo trijuose nuotoliuose: 150, 300 ir 1500 m. Ši data laikoma sportinio plaukimo pradžia Lietuvoje.

Nuo 1924 m. iki 1949 m. Lietuvos sportininkai varžydavosi tik atviruose vandenyse, nes visus metus veikiančių uždarų plaukimo baseinų šalyje dar nebuvo. Iki 1932 metų plaukimo varžybos buvo vykdomos nesilaikant tarptautinių taisyklių, nors tuo metu pasaulyje jau aktyviai veikė tarptautinė plaukimo mėgėjų asociacija FINA (įkurta 1908 m.), kuri buvo reglamentavusi varžybų vykdymą ir pasaulio rekordų fiksavimą.

Pirmoji 33,3 m ilgio plaukykla Nemune buvo įrengta 1934 m. o pirmasis uždaras baseinas pastatytas tik 1949 m. Kaune.

Po nepriklausomybės atkūrimo, 1991 m. LPF veikla buvo atkurta.

2023 m. gegužės 25 d. Lietuvos plaukimo federacija oficialiai pakeitė pavadinimą į *LTU Aquatics*.

Prezidentai
-----------

* Evaldas Skyrius (1993–1996)
* Valerijus Belovas (1996–2000)
* Evaldas Skyrius (2001–2008)
* Eugenijus Ušpuras (2008–2009)
* Ilona Judita Zuozienė (2009–2012)
* Tomas Kučinskas (2012–2016)
* Emilis Vaitkaitis (2016–2020)
* Tomas Kučinskas (2020–2022)
* Saulius Binevičius (2022–dabar)

„LTU Aquatics" vykdomasis komitetas 2020–2024 m.
------------------------------------------------

* Prezidentas – Saulius Binevičius
* Viceprezidentas – Arūnas Gabrilavičius

### VK nariai

* Gintautas Bartkus
* Asta Dirgėlienė
* Paulius Viktoravičius
* Eugenijus Rakitinas
* Ilona Judita Zuozienė
* Sigita Špokienė
* Romanas Teličėnas
* Tomas Kučinskas

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Plaukimo istorija Lietuvoje *ltuswimming.com*
2. ↑  Šuoliai į vandenį (sporto enciklopedija)
3. ↑  Lietuvos plaukimo federacija oficialiai pakeitė pavadinimą – nuo šiol vadinsis Asociacija „LTU Aquatics"
4. ↑  Asociacija „LTU Aquatics"
5. ↑  Valerijus Belovas (sporto enciklopedija)

Nuorodos
--------

* Oficiali „LTU Aquatics" svetainė
| **Ewelina Dobrowolska** |
| --- |
|  |
| 2023 m. |
| Gimė | 1988 m. rugpjūčio 16 d. (35 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Daniel Dobrovolskij |
| LR teisingumo ministrė |
| Ėjo pareigas | 2020 m. gruodžio 11 d. –  dabar |
| Ankstesnis | Elvinas Jankevičius |
| LR Seimo narė |
| Ėjo pareigas | 2020 m. lapkričio 13 d. –  dabar |
|  |
| Partija | Laisvės partija |
|  |
| Alma mater | MRU |

2020 m.
**Evelina Dobrovolska** (lenk. *Ewelina Dobrowolska*, g. 1988 m. rugpjūčio 16 d. Vilniuje) – lenkų kilmės Lietuvos politikė, teisininkė ir visuomenininkė. Nuo 2020 m. LR Seimo narė bei LR teisingumo ministrė.

Biografija
----------

2010 m. baigė teisę Mykolo Romerio universitete, vėliau pradėjo dirbti advokato padėjėja advokatų kontoroje. Ji tapo Europos žmogaus teisių fondo teisininke. Įsitraukė į socialinę veiklą kovos su diskriminacija ir žmogaus teisių apsaugos srityje. Taip pat atstovavo daugeliui asmenų teismo procesuose dėl pirminės pavardžių rašybos.

2020 m. buvo išrinkta į Seimą pagal Laisvės partijos sąrašą.

2020 m. gruodžio 7 d. LR Prezidentui Gitanui Nausėdai patvirtintus Ingridos Šimonytės ministrų kabineto sudėtį, E. Dobrowolska paskirta teisingumo ministre.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *DOBROVOLSKA EVELINA* Archyvuota kopija 2022-09-15 iš Wayback Machine projekto.. Kas yra kas Lietuvoje 20/21. Nuoroda tikrinta 2022-09-15.
2. 1 2 3   Archyvuota kopija 2020-10-28 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
4. ↑  DĖL LIETUVOS RESPUBLIKOS VYRIAUSYBĖS SUDĖTIES Archyvuota kopija 2021-01-12 iš Wayback Machine projekto.
| Rosė |
| --- |
| Rosės vidurupis Rosės vidurupis |
| **Ilgis** | 346 km |
| **Baseino plotas** | 12 600 km² |
| **Vidutinis debitas** | 22,5 m³/s |
| **Ištakos** | Padnieprės aukštuma |
| **Žiotys** | Dniepras |
| **Šalys** | Ukrainos vėliava Ukraina |

**Rosė** (ukr. *Рось*) – upė vidurio Ukrainoje; Dniepro dešinysis intakas. Prasideda Padnieprės aukštumoje, Vinycios srities rytuose. Teka rytų kryptimi Kijevo, Čerkasų sritimis. Įteka į Kremenčiugo tvenkinio šiaurinį galą.

Didžiausi intakai: Roska (dešinysis), Gorochuvatka, Rostavicia, Kamjanka, Rosava (kairieji).

Vidurupyje upės slėnis 3 km pločio, vaga 50 m pločio. Vietose, kur Rosė kerta kristalinių uolienų ruožus, upės slėnis susiaurėja iki 100–150 m, vagoje atsiranda slenksčių. Upė užšąla gruodį, atitirpsta kovą. Ant upės įrengtos dvi hidroelektrinės. Prie Rosės įsikūrę miestai: Pohrebyščė, Bila Cerkva, Bohuslavas, Ševčenkos Korsunis.

Pagal kai kurias istorines teorijas, nuo Rosės upės kildinamas Rusios ir drauge Rusijos pavadinimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 360