recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |


|  |
| --- |
| Junior |
|  |
| Biografija |
| Kilmė |  Lietuva |
| Žanrai | Pop, Šokių muzika |
| Aktyvumo metai | 1996 – 1999  2010 |
| Įrašų kompanija | Koja Records |
| Nariai |
| *Prieš išsiskirstant:* Rosita, Mintarė, Eglė, Andrius |

**Junior** – Lietuvos pop ir šokių muzikos grupė iš Klaipėdos, didžiausios sėkmės sulaukusi 1996–1999 m. Vėliau grupė staiga iširo ir tik po dešimties metų pertraukos vėl grįžo į sceną.

Istorija
--------

Grupė išpopuliarėjo 1996 m. kada debiutinio albumo „Striptizas" buvo parduota 15 000 kopijų. „Radiocentro" apdovanojimuose pripažinta geriausiu debiutu.

1997 metais geriausia šokių muzikos grupė „Radiocentro" ir „Bravo" apdovanojimuose. Antras albumas „Meilė ir ugnis" išsilaikė 40 savaičių radijo stočių ir perkamumo topuose ir sulaukė didelio pasisekimo. Trečiasis albumas „Vienišos širdys" pasirodė 1997 m. pabaigoje ir jo parduota apie 38 000 egzempliorių. Prie grupės sėkmės labai prisidėjo tai, kad grupė plačiai naudojo sceninius efektus, pirotechniką, sceninį apšvietimą.

1999 m. pradžioje išleistas albumas „Bevardė žvaigždė" ir Laimą pakeitė Eglė. Tų pačių metų pabaigoje grupės veikla staiga nutrūko, grupė tai aiškino kaip ekonominės krizės Lietuvoje pasekmę.

2010 m. vasario mėn. grupės „Junior" nariai Rosita, Andrius ir Mintarė paskelbė apie sugrįžimą į lietuvišką popsceną. Ketvirtoji narė Eglė šiuo metu gyvena Vokietijoje, tad grupės veikloje dalyvauti atsisakė. Netrukus po paskelbimo apie sugrįžimą, buvo išleistas singlas pavadinimu „Mes nutrauksime tylą" bei sukurtas vaizdo klipas. Sugrįžimo proga planuota surengti 15 koncertų įvairiuose Lietuvos miestuose.

Per savo gyvavimo laikotarpį grupė „Junior" surengė daugiau nei 500 koncertų, iš kurių vienas buvo rekordinis – 1997 m. gegužės mėn. Kauno Nemuno saloje grupė surinko net 7000 žiūrovų; nufilmavo 6 vaizdo klipus; įrašė 5 albumus.

Diskografija
------------

### Albumai

* *Geriausios dainos* (1999 m.)
* *Bevardė žvaigždė* (1999 m.)
* *Vienišos širdys* (1997 m.)
* *Meilė ir ugnis* (1997 m.)
* *Striptizas* (1996 m.)

### Singlai

* *Mes nutrauksime tylą* (2010 m.)
* *Stebuklų šalis* su DJ Bobo (1999 m.)
* *Meilė jūroje* (1997 m.)

Apdovanojimai
-------------

* 1999 m. – *Geriausia metų šokių grupė* (Radiocentro muzikiniai apdovanojimai)
* 1998 m. – *Geriausia metų pop ir šokių muzikos grupė* (Bravo muzikiniai apdovanojimai)
* 1997 m. – *Geriausia metų šokių muzikos grupė* (Radiocentro ir Bravo muzikiniai apdovanojimai)
* 1996 m. – *Geriausias metų debiutas* (Radiocentro muzikiniai apdovanojimai)
| Pasargė |
| --- |
|  Paslenka prie Branevo |
| **Ilgis** | 169 km |
| **Baseino plotas** | 2 295 km² |
| **Vidutinis debitas** | 15,7 m³/s |
| **Ištakos** | Olštyneko ežerų teritorija |
| **Žiotys** | Vyslos įlanka, Baltijos jūra |
| **Šalys** | Lenkija |
|  |
|  **Vikiteka** | Pasargė |

**Paslenka** (lenk. *Pasłęka*; vok. *Passarge*) – upė šiaurinėje Lenkijoje. Upė teka ežeringomis Olštyneko ir Mrongovo miestų apylinkėmis, taip pat Gdansko pakrantės teritorija. Jos ilgis kinta priklausomai nuo šaltinių ir gali siekti nuo 169 iki 211 km. Upė pakyla į 156,6 m aukštį virš jūros lygio netoli Olštyneko, tarp Stavigudos ir Gryžlinų kaimų; nors kiti šaltiniai nurodo Paslenkos rezervuarą, kuris telkšo 153 m aukštyje. Paslenka įteka į Vyslos įlanką. Upės baseino plotas 2295 km².

Teritorija palei visą upės vagą paskelbta Bebrų prieglobsčio gamtiniu rezervatu. Paslenka dalija dvi istorines žemes – Varmę ir Viršutinę Prūsiją, kurios šimtmečius žymėjo pasienio ribą tarp Prūsijos ir Lenkijos Varmės.

Pavadinimas *Pasłęka* įvestas 1949 m. ir pakeitė ankstesnį suvokietintą prūsišką *Passarge* pavadinimą. V. Mažiulio manymu, senasis prūsiškas upės pavadinimas buvęs *\*Paserijīs* (liet. *\*Paserijys*) ir reiškęs 'upės *\*Serijā* intakas'. Šaknis *\*ser-* reiškia 'tekėti'.

Paslenka laivuojama nuo žiočių prie Nova Paslenkos gyvenvietės iki Branevo hidroelektrinės. Ant upės įrengta keletas hidroelektrinių, didesnės – Branevo (0,815 MVA) ir Pješchavų (3,3 MVA, pastatyta 1936 m.).

Intakai:

* Upės: Senoji Paslenka, Gilva, Jemioluvka, Marongas, Milakuvka (kairieji), Valša (dešinysis).
* Upeliai: Bardynka, Biebža, Lipuvka, Mlynska Struga, Mlynuvka (kairieji), Drvenca Varminska, Lažnica (dešinieji).
* Kanalai: Rusų kanalas, Skolitų kanalas, Energetikos kanalas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Darmochwał T. Rumiński M. J. 1996. Warmia Mazury, przewodnik. Agencja TD, Białystok
2. 1 2 3 4 5  Endler, Zbigniew; Koźlik, Monika; Miałdun, Jerzy (2003). „Krajobraz ekologiczny górnego biegu Pasłęki". *Aura* (lenkų). pp. 22–23. [neveikianti nuoroda]
3. ↑  Monitor Polski. 17/1949. Page 3, position 225, p. 3.  Archyvuota kopija 2017-10-13 iš Wayback Machine projekto. (lenkų k.)
4. ↑  Prūsų kalbos paveldo duomenų bazė
5. ↑  V. Mažiulis. „Passeria". Prūsų kalbos paveldo duomenų bazė. Nuoroda tikrinta 2022-02-15.
| Bolšeochtinsko tiltas |
| --- |
|  |
| 59°56′33″ š. pl. 30°24′04″ r. ilg.﻿ / ﻿59.94250°š. pl. 30.40111°r. ilg.﻿ / 59.94250; 30.40111﻿ (Bolšeochtinsko (Imperatoriaus Petro Didžiojo) tiltas)Koordinatės: 59°56′33″ š. pl. 30°24′04″ r. ilg.﻿ / ﻿59.94250°š. pl. 30.40111°r. ilg.﻿ / 59.94250; 30.40111﻿ (Bolšeochtinsko (Imperatoriaus Petro Didžiojo) tiltas) |
|  |
| **Vieta** | Sankt Peterburgas,Rusijos vėliava Rusija |
| **Kerta** | Neva |
| **Ilgis** | 335 m |
| **Plotis** | 23,5 m |
| **Pastatytas** | 1911 m. |
| **Konstrukcija** | Varstomasis tiltas |

**Bolšeochtinsko tiltas** (rus. *Большео́хтинский мост*, iki 1917 m. – Imperatoriaus Petro Didžiojo tiltas) – varstomasis metalinis tiltas per Nevos upę Sankt Peterburge, jungiantis miesto istorinį centrą su Krasnogvardejsko aikšte Mažosios Ochtos mikrorajone. Vienas puošniausių miesto tiltų.

Bendrieji duomenys
------------------

Poreikis šioje vietoje turėti tiltą atsirado Ochtos pakrantėje pastačius parako gamyklas bei laivų statyklą. Tilto statybą beveik du dešimtmečius stabdė perkėlose pelningą verslą turėję lobistai. Tarptautinis konkursas projektui parengti baigėsi nesėkme, tinkamiausiu pripažintas nekonkursinis inž. G. Krivošenino projektas. Kertinis akmuo statyboje įmūrytas 1909 m. birželio 26 d. minint Poltavos mūšio 200-ąsias metines, todėl pavadintas imperatoriaus Petro Didžiojo vardu. Darbai baigti 1911 m.

Tiltas – trijų angų. Šoninės angos – kniedytos arkinės 136 m ilgio fermos, eismas vyksta arkos apatinėje dalyje. Tilto metalinės konstrukcijos sveria 8 920 tonų (varstomos angos atsvaros – 1065 t). Centrinė anga – 48 metrų pakeliama metalinė, dvisparnė. Kėlimo mechanizmai sumontuoti 23 m aukščio granitu apdailintuose bokštuose, panašiuose į švyturius. Bokštų viršuje – keturbriauniai žibintai. Iš bokštų išsikišę pusapvaliai bokšteliai su smailėjančiais kupolais. 

Tiltas naktįAnt bokštų sienų pritvirtintos šešios bronzinės lentos, kuriose iškaltos tilto statytojų pavardės. Užvažiavimas ant tilto suprojektuotas kaip metalinis portalas su lenktu rygeliu. Nuo pilonų užlenktų viršūnių nuleisti pailgi daugiabriauniai žibintai.

Po Spalio perversmo pavadinimas pakeistas į Bolšeochtinsko (netoli yra Nevos intakas Didžioji ochta).

Dėl ypač kokybiškai atliktų darbų pirmojo remonto tiltui prireikė tik 1971 m. 1983 m. kairiajame upės krante pastatytas transporto mazgas. 1993–1997 m. tiltas buvo uždarytas kapitaliniam remontui. 2011 m. demontuoti tramvajaus bėgiai.

Legenda sako, kad viena iš milijono tilto kniedžių yra iš gryno aukso, tačiau nudažyta ta pačia spalva, kaip ir kitos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Большеохтинскому мосту исполнилось 100 лет
2. ↑  Большеохтинский мост

  


| Artimiausi tiltai per Nevą |
| --- |
| prieš srovę: | **Bolšeochtinsko (Imperatoriaus Petro Didžiojo) tiltas** | pasroviui: |
| Aleksandro Nevskio tiltas | Liteino tiltas |
Vėliava santykiu 3:5
 
 Vėliava santykiu 1:2
**Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės vėliava** (*Union Flag*, *Union Jack*) − simetriškas raudonas kryžius su baltu apvadu tamsiai mėlyname fone su raudonai baltu Andriaus kryžiumi. Vėliavos pločio ir ilgio santykis yra 3:5 (karo laivams – 1:2). Oficiali šalies vėliava nuo 1801 m. sausio 1 d.

Ši vėliava simbolizuoja administracinę visų į Jungtinę Karalystę susijungusių šalių – Škotijos, Anglijos, Airijos (nuo 1921 m. Šiaurės Airijos) – sąjungą.

Istorija
--------

Jungtinės Karalystės vėliavos susidarymas.
Anglijos vėliava − Šv. Jurgio kryžius − buvo pradėta naudoti 1194 m. karaliaus Ričardo I laikais, kai Anglija, Škotija, Velsas ir Airija buvo nepriklausomos šalys.

XVI a. pr. Velsas prisijungė prie Anglijos ir tapo jos provincija, valdoma Anglijos karaliaus. Šalis pagal salos pavadinimą buvo pradėta vadinti Didžiąja Britanija. 1606 m. karaliaus įsakymu Anglijos ir Škotijos vėliavos buvo sujungtos.

1707 m. pasirašius Škotijos ir Anglijos uniją, abi šalys tapo vieninga valstybe, turinčia vieną parlamentą. Šalis buvo pavadinta Jungtine Didžiosios Britanijos karalyste, o valstybinė vėliava pradėta vadinti Jungtine vėliava (*Union Flag*).

1801 m. į Škotijos ir Anglijos sąjungą įsiliejus Airijai, jos vėliava − Šv. Patriko kryžius − buvo įkomponuota į jau egzistavusią Jungtinę vėliavą.

XX a. pr. reikalaujant Admiralitetui, oficialiai buvo įteisintas antrasis vėliavos pavadinimas *Union Jack*, nes valstybės vėliava privalo kabėti kiekvieno laivo priekyje, o laive kabinama vėliavėlė tradiciškai vadinama „jack".

Taip pat skaitykite
-------------------

Susijusios vėliavos:

* Mėlynoji vėliava (valstybinė Jungtinės Karalystės jūrų vėliava)
* Raudonoji vėliava (civilinė Jungtinės Karalystės jūrų vėliava)
* Baltoji vėliava (karinė Jungtinės Karalystės jūrų vėliava)
* Anglijos vėliava
* Šiaurės Airijos vėliava
* Škotijos vėliava
* Velso vėliava

Nuorodos
--------

* Jungtinės Karalystės vėliava Archyvuota kopija 2006-02-21 iš Wayback Machine projekto.
* Jungtinės Karalystės Vėliavų institutas
* Šaltiniai:
	+ www.anglija.lt

**Europos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Airija · Albanija · Andora · Armėnija · Austrija · Azerbaidžanas · Baltarusija · Belgija · Bosnija ir Hercegovina · Bulgarija · Čekija · Danija · Didžioji Britanija (JK) · Estija · Graikija · Gruzija · Islandija · Ispanija · Italija · Juodkalnija · Kazachstanas · Kipras · Kroatija · Latvija · Lenkija · Lichtenšteinas · Lietuva · Liuksemburgas · Makedonija · Malta · Moldavija · Monakas · Norvegija · Nyderlandai · Portugalija · Prancūzija · Rumunija · Rusija · San Marinas · Serbija · Slovakija · Slovėnija · Suomija · Švedija · Šveicarija · Turkija · Ukraina · Vatikanas · Vengrija · Vokietija |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Herbai |

 


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jungtinės Karalystės vėliava** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |


|  |
| --- |
| GAZ-63 |
|  |
| Bendra informacija |
| Gamintojas | Gorkio automobilių gamykla |
| Metai | 1947-1968 |
| Chronologija |
| Kėbulas ir važiuoklė |
| Klasė | sunkvežimis |
| Kėbulo tipas (-ai) | 2 durų, bortinis |
| Variklis ir transmisija |
| Variklis (-iai) | GAZ-51 |
| Transmisija (-os) | 4 pavarų mechaninė |
| Išmatavimai |
| Ilgis | 5525 mm |
| Plotis | 2200 mm |
| Aukštis | 2250 mm |
| Kita informacija |
| Susiję automobiliai | GZA-653, GAZ-51, BTR-40 |

**GAZ-63** (*ГАЗ-63*) – tarybinis sunkvežimis, 1947–1968 m. gamintas Gorkio automobilių gamykloje. Pagaminta 474 464 vienetai.

Šis sunkvežimis gamintas GAZ-51 kėbulo pagrindu, tačiau buvo visų keturių varomų ratų, važiuoklė pritaikyta važiuoti pelkėtomis, šlapiomis, sniegu nuklotomis vietomis. Viduje įrengtas šildytuvas. Naudotas daugiausia karinėms reikmėms, gelbėjimo tarnyboms, ten, kur reikėjo gero pravažumo.

Standartinis GAZ-63 modelis buvo bortinis sunkvežimis, kurio ilgis 5525 mm, plotis 2200 mm, aukštis 2250 mm, ratų bazė 3300 mm, masė 3200 kg, kėbulo aukštis nuo žemės 270 mm. Sunkvežimio keliamoji galia – ~2 t. Automobilį varė 6 cilindrų, 3,5 l darbinio tūrio, 70 AG benzininis variklis. GAZ-63 išvystydavo iki 65 km/h greitį.

Sukurta daug GAZ-63 modifikacijų: gaisrinei pritaikytais, dengtais kėbulais, sanitarinis automobilis (AS-3). Bandytas gaminti triašis sunkvežimis GAZ-55, tačiau GAZ-51 variklis jam buvo pernelyg silpnas. GAZ-63 pagrindu gamintas šarvuotis BTR-40.

* GaisrinėGaisrinė
* Dengtu kėbuluDengtu kėbulu
* Vaizdas iš galoVaizdas iš galo
* GAZ-63 LaoseGAZ-63 Laose

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: GAZ-63** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Gotye |
|  
Gotye per 2012 m. „APRA Music Awards" |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Wouter André De Backer |
| Dar žinomas | Wally De Backer |
| Gimė | 1980 m. gegužės 21 d. (43 metai) |
| Kilmė | Melburnas,  Australija |
| Žanrai | Indie rock **·** alternatyvus rokas **·** indie pop **·** trip hop |
| Veikla | Muzikantas, dainų autorius |
| Instrumentai | Vokalas **·** būgnai **·** perkusija **·** klavišiniai **·** gitara **·** ondiolinas |
| Aktyvumo metai | 2001–dabar |
| Įrašų kompanija | Fairfax **·** Universal Republic **·** Independent **·** Samples 'n' Seconds **·** Inertia **·** Lucky Number **·** Eleven **·** Creative Vibes |
| Svetainė | www.gotye.com |

**Wouter** **André** „**Wally**" **De Backer** (g. 1980 m. gegužės 21 d.), dar geriau žinomas sceniniu vardu **Gotye** – belgų-australų kilmės atlikėjas ir dainų autorius.

Gotye nepriklausomai yra išleidęs 3 studijinius albumus ir vieną, kuriame sudėti remiksai, padaryti iš pirmų dviejų albumų kūrinių. Atlikėjas yra vienas pagrindinių australų indie pop grupės „The Basics" įkūrėjų. Nuo pat 2002 m. už grupės ribų yra išleidęs 4 solinius albumus ir kitų įrašų. Gotye balsas neretai sugretinamas su Peter Gabriel arba Sting. Didžiausio populiarumo savo karjeroje sulaukė 2011 m. išleidęs dainą „Somebody That I Used to Know", kuri Billboard Hot 100 sąraše sugebėjo užimti 1-ąją vietą, taip pat tapo geriausiai parduodamu 2012 m. singlu. Jis yra laimėjęs penkis „ARIA" apdovanojimus, taip pat nominuotas „MTV EMA" apdovanojimui už geriausią muzikinę veiklą Azijoje ir Ramiojo vandenyno regione. 2013 m. laimėjo tris Grammy apdovanojimus. Po milžiniško išgarsėjimo Gotye pasakė, kad labiau jaučiasi esąs „prastai dirbantis meistras, nei muzikantas ir toli gražu ne kokia nors roko žvaigždė".

Diskografija
------------

Gotye yra išleidęs tris studijinius albumus.

* *Boardface* (2003)
* *Like Drawing Blood* (2006)
* *Making Mirrors* (2011)

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė

Išnašos
-------

1. ↑  Catherine Fuentes (2012-01-30). „Song Premiere: Gotye’s Eighties-Inspired 'Somebody That I Used To Know'" – Rolling Stone.
2. ↑  „YEAR-END CHARTS / Hot 100 Songs" – Billboard (2012)
3. ↑  „Gotye: 'Less of a Musician, More of a Tinkerer'" – NPR.org.
**Tomas Staniulis** (g. 1975 m. liepos 27 d. Prienuose) – teisininkas, prokuroras, buvęs LR generalinio prokuroro pavaduotojas.

Biografija
----------

1993 m. baigė Prienų 1-ąją vidurinę mokyklą. 1998–1999 m. Prienų rajono apylinkės prokuratūros prokuroras-stažuotojas. 2000 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją. 1999–2003 m. Prienų rajono apylinkės prokuratūros prokuroras. 2003–2006 m. Kauno apygardos prokuratūros Pirmojo (Labai sunkių nusikaltimų ikiteisminio tyrimo organizavimo) skyriaus prokuroras. 2006–2010 m. Kauno rajono apylinkės prokuratūros vyriausiasis prokuroras. Nuo 2010 m. rugpjūčio 3 d. iki 2011 m. vasario 24 d. Lietuvos Respublikos generalinio prokuroro (Dariaus Valio) pavaduotojas (savo dekretu paskyrė ir iš pareigų jam atsistatydinus atleido prezidentė Dalia Grybauskaitė). LR Prezidento 2010 m. rugpjūčio 3 d. dekretu suteiktas valstybinio justicijos patarėjo laipsnis.

Vedęs, turi sūnų. Moka rusų, anglų kalbas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. vasario 23 d. Tomas Staniulis LR generaliniam prokurorui įteikė atsistatydinimo pareiškimą
2. ↑  Tomas Staniulis Archyvuota kopija 2011-02-07 iš Wayback Machine projekto. (LR GP inf.)
| **Muhamedas Girėjuskrym. *I Meñli Geray, ۱منكلى كراى‎‎*** |
| --- |
| Krymo chanas |
|  |
| Muhamedas Girėjus XVI a. osmanų miniatiūroje (fragmentas) |
| Girėjai |
| Gimė | 1465 |
| Mirė | 1523 |
| Tėvas | Menglis Girėjus |
| Krymo chanas |
| Valdė | 1515—1523 m. |
| Pirmtakas | Menglis Girėjus |
| Įpėdinis | Gazi Girėjus |

**Muhamedas Girėjus** (krym. *I Mehmed Geray, ١ محمد كراى‎*; 1465–1523 m.) – 
Krymo chanato valdovas 1515–1523 m. vyriausiasis iš aštuonių Girėjų dinastijos chano Menglio Girėjaus sūnus. Paveldėjo chano sostą po tėvo mirties 1515 m.

Karinė patirtis
---------------

Būsimasis sosto paveldėtojas, užimdamas kalgos postą, dalyvavo eilėje karinių kampanijų. 1507 m. pagal susitarimą su Lietuvos Didžiąja kunigaikštyste, dalyvavo tėvo žygyje į Maskvos valstybę. Krymo pajėgoms jau priartėjus prie Rusijos kraštinių žemių, atėjo žinia, kad į Krymą patraukė Nogajų Ordos kariuomenė. Menglis Girėjus paskyrė Muhamedą toliau vadovauti kariuomenei, o pats su savo pajėgomis pasuko link nogajų. Muhamedui nukritus nuo žirgo ir sunegalavus, įvyko vos keli susirėmimai, ir jo kariuomenė patraukė atgal į Krymą. 

1509 m. nogajai, vadovaujami bajaus Agišo, vėl planavo žygį į Krymą, bet jiems nesitikint buvo sumušti Muhamedo Girėjaus dar tik keliantis per Volgą. Priešas buvo sutriuškintas: paimti belaisviai, gyvuliai, užgrobtas kitas turtas. Sekančiais 1510 m. Muhanmedas vėl vadovavo sėkmingam žygiui į nogajų žemes.

Chanas
------

Per visą valdymo laikotarpį Muhamedas Girėjus didžiausią dėmesį skyrė užsienio politikai. Jo tėvui nugalėjus Didžiąją Ordą, buvo reali galimybė suvienyti po Krymo vėliava sutriuškintos Aukso Ordos likučius. Valdant Muhamedui, pašlijo santykiai su Maskvos Didžiąja Kunigaikštyste, nes neliko bendro priešo – Ordos. 1520 m. pasirašė laikinąją sutartį su LDK valdovu ir Lenkijos karaliumi Žygimantu Senuoju kovai su Maskva. 1521 m. užėmė Kazanę, jos valdovu paskirdamas savo brolį Sahibą Girėjų, kuris vėliau tapo Krymo chanu. Vadovavo didelei totorių kariuomenei, sumušusiai didįjį kunigaikštį Vasilijų III prie Maskvos. 1523 m. palaikomas nogajų mirzų nugalėjo Astrachanės chanatą, paskirdamas chanu savo vyriausiąjį sūnų *Bachadyrą*. Tačiau po to nogajai naująjį chaną ir sosto paveldėtoją klastingai nužudė, be to, patys puolė ir niokojo Krymo pusiasalį, nors miestų užimti jiems nepavyko.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Menglis Girėjus** | **Krymo chanas**1515—1523 | Po to:**Gazi Girėjus** |

Nuorodos
--------

* Chanų rūmai Bachčisarajuje: apie Muhamedą Girėjų Archyvuota kopija 2012-10-29 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Bolonė |
| --- |
|  |
|  |
| Standartas: | Nr. 196, IX FCI grupė, 1 sekcija (Bišonai) |
| Ūgis (ties ketera) |
| Patinas: | 27-32 cm |
| Kalė: | 25-30 cm |
| Svoris |
| Patinas: | 4-6 kg |
| Kalė: | 3-5 kg |
| Savybės |
| Plaukas: | Minkštas, purus, baltas |
|  |
| Aktyvumas: | Labai aukštas |
|  |
| Intelektas: | Labai aukštas |
|  |
| Temperamentas: | Ištikimas, iniciatyvus, sumanus, gudrus, draugiškas, nerūpestingas, linksmas, šėliojantis |
|  |
| Tinkamumas apsaugai: | Vidutinis |
|  |
| Tinkamumas tarnybai: | Žemas |
|  |
| Vados dydis: | 4-6 |
|  |
| Ilgaamžiškumas: | 12-16 m. |

**Bolonė** – šunų veislė. Priskiriama prie dekoratyvinių šunų veislių. Kilmės šalis - Italija. 

Susijusi veislė - Maltos bolonė.

Kilmė ir paskirtis
------------------

Bolonė pagal kai kuriuos šaltinius buvo auginama Italijos mieste Bolonijoje, iš čia ir veislės pavadinimas, tačiau manoma, kad veislė yra daug senesnė ir kilo iš Balearų salų. Tikriausiai šiuos šunis į Boloniją atsivežė jūrininkai.

Renesanso metais bolonė tapo populiari Prancūzijoje ir Italijoje. Ji vaizduojama XVI-XVII a. tapybos kūriniuose (Ticiano, Francisco Goya ir kitų). Tais laikais bolonė buvo laikoma labai vertinga dovana, ypač aukštuomenės sluoksniuose.

Šiais laikais bolonė laikoma tik kaip dekoratyvinis šuo parodoms arba kaip draugas šeimoje ir ypač vaikams.

Išvaizda
--------

Bolonė yra mažas (iki 32 cm ūgio, 6 kg svorio) šuo. Mažas, kresnas, kompaktiškas kūnas. Ilgi, minkšti, purūs, visiškai balti plaukai, kuriais padengtas visas kūnas. Kūnas – kvadratinės formos, plotis beveik atitinka aukštį. Nugara tiesi, uodega užriesta į nugaros pusę.

Galva kvadratinės formos, viršugalvis plokščias, juoda nosis. Didelės apvalios ir ryškios akys. Akių vokai juodi. Ausys išsidėsčiusios viršugalvyje ir nukarusios žemyn.

Charakteris ir elgesys
----------------------

Bolonės yra protingi ir ištikimi šunys, be to, turintys veriantį žvilgsnį. Tai - iniciatyvus ir sumanus šuniukas. Bolonė niekada nepraleidžia nė vieno žaidimo su vaikais ir nuolat ieško sau draugų tarp žmonių.

Nors maža ir meili, bolonė puikiai saugo savo šeimininkus ir namus nuo svetimų. Bet koks vagis ar grobikas bus smarkiai aplotas. Jei bolonė rodo nepasitikėjimą svetimui, ji instinktyviai jaučia kokią nors grėsmę.

Savo linksmu ir nerūpestingu elgesiu ji randa ryšį su visais aplinkiniais, labai mėgsta lenktyniauti ir peštis.

Priežiūra
---------

Bolonę būtina dažnai šukuoti, nes jos plaukai labai veliasi ir be priežiūros labai negražiai atrodo. Reguliariai reikia apkirpti plaukus apie akis, o galvai ir visam kūnui kerpant suteikti apvalią formą. Nuolat ir švariai reikia išplauti akis. 

Gyvenimo trukmė - 12-16 metų. Su sveikata problemų beveik nebūna. Stiprūs ir sveiki šuniukai pamišę dėl pasivaikščiojimų ir labai žavisi kelionėmis.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bolonė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Tomas Narkus** |
| --- |
| Gimė | 1970 m. sausio 13 d. (53 metai)Vilnius |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | Sportininkas |
| Sritis | Šiuolaikinė penkiakovė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis universitetas |
| Žinomas (-a) už | olimpietis |

**Tomas Narkus** (g. 1970 m. sausio 13 d. Vilniuje) – Lietuvos sportininkas, penkiakovininkas. Buvęs olimpietis, dalyvavęs 1992 m. vasaros olimpinėse žaidynėse (Barselona, Ispanija).

Biografija
----------

1993 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą. Buvo Tauro (1994-1998) ir Snoro bankų (1998-1999) saugos departamentų inspektorius, bendrovės „Lietaus šalys" vadybininkas (1999-2002), bendrovės „Meistro arsenalas" komercijos direktorius (2002-2003), direktorus (2003-2009), bendrovės „Ortopedijos centras" direktorius (nuo 2010). Medžiotojų klubo „Taurija" narys (nuo 1994).

Sporto pasiekimai
-----------------

SSRS tarptautinės klasės sporto meistras (1988). Pirmasis treneris K. Baltrušis, vėliau V. Kalininas, E. Kliosovas, Jurijus Moskvičiovas. 

Lietuvos šiuolaikinės penkiakovės čempionas (1989, 1990), 5 kartus Lietuvos čempionatų laimėtojas komandinėje įskaitoje (1989-1993). 

Pasaulio taurės etape (1991, Sofija, Bulgarija) užėmė 3 vietą. Buvo atviro kvalifikacinio Čekijos čempionato (1991, Praha) 3 vietos laimėtojas.

Lietuvos rinktinės sudėtyje dalyvavo 1992 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Čia asmeninėse varžybose užėmė 63 vietą tarp 66 dalyvių (nebaigė jojimo rungties (0 taškų), 2-as šaudyme, 49-as fechtavime, 36-as plaukime, 19-as bėgime), komandinėse varžybose – 15 vietą tarp 17 komandų.

Nuorodos
--------

* Tomas Narkus (*sports-reference.com*) Archyvuota kopija 2012-11-13 iš Wayback Machine projekto.
* Tomas Narkus (*Lietuvos sporto enciklopedija*)]
| **Muhamedas Nadiras** |
| --- |
|  |
| Muhamedas Nadiras |
| Gimė | 1883 m. balandžio 9 d.Dehradūnas |
| Mirė | 1933 m. lapkričio 8 d. (50 metų)Kabulas |
|  |
| Pareigos | Afganistano karalius 1929−1933 m.Afganistano karo ministras 1919−1923 m. |

**Muhamedas Nadiras** (‎1883 m. balandžio 9 d. – 1933 m. lapkričio 8 d.) – Afganistano karalius, valdęs 1929−1933 m.

Biografija
----------

Muhamedas Nadiras gimė 1883 m. balandžio 9 d. Dehradūne. Jis buvo barakzajų genties Mohamedzajų klano sardaro Muhamedo Jusufo sūnus. Jo senelis Muhamedas Jahija turėjo įtakingą padėtį emyro Habibulos valdymo 1901−1919 m. metu. Muhamedas Nadiras tarnavo kariuomenėje, 1912 m. užsitarnavo leitenanto laipsnį, 1914 m. − generolo. Jis 1919 m. pasižymėjo Trečiojo anglų-afganų karo metu ir valdant emyrui Amanulai 1919 m. lapkritį tapo Karo reikalų ministru, dirbo provincijų administravimo pervarkoje. Greitai santykiai tarp jo ir emyro pašlijo. Emyras jį įtarė ryšiais su pasienio gentimis, o Nadirui neįtiko Amanulos reformų modernumas. 1923 m. jis pasitraukė iš karo ministro pareigų ir išvyko iš šalies. Apsigyveno Prancūzijoje, kur 1924−26 m. ėjo Afganistano ministro pareigas, iš kurių irgi pasitraukė savo noru ir gyveno Prancūzijos pietuose. Pasitraukęs iš šalies Muhamedas Nadiras išlaikė aukštą reputaciją afganistaniečių tarpe, tad, kai 1929 m. sausį Amanula atsisakė sosto ir Kabule valdovu pasiskelbė tadžikų plėšikas Habibula Kalakanis, jis nusprendė grįžti į Afganistano politiką. Jį parėmė įtakingi broliai bei slaptai britai, suteikę finansinės paramos ir ginklų jo rėmėjams. Jis nesunkiai sutelkė pasienio genčių rėmėjų pajėgas ir per 6 mėnesių kampaniją užėmė Kabulą. 1929 m. spalio 15 d. jis paskelbtas Afganistano karaliumi. 1930 m. numalšinti maišitininkai Kohdamane ir 1931 m. Herate, taip suvienijant Afganistaną.

Vidaus politikoje Muhamedas Nadiras prisilaikė konservatyvizmo ir nuosaikaus modernizmo. 1931 m. jis patvirtino naują Afganistano konstituciją, kuria buvo panaikintos Amanulos įvestos naujovės, tačiau nauja tvarka nebuvo tokia konservatyvi ir islamistinė kaip bandyta įvesti Habibulos Kalakanio. Konstitucijoje įtvirtinta paveldimos konstitucinės monarchijos forma, valdžių atskyrimas ir šariatu paremtos teisėtvarkos galiojimas. Užsienio politikoje Muhamedas Nadiras palaikė gerus ryšius su britais ir išvarė basmačių grupuotes iš Afganistano, 1931 m. pasirašė neutraliteto ir neagresijos aktą su SSRS. 1932 m. jis leido įsteigti pirmąjį Aghanistano banką ir veikti prekybos su užsienio šalimis bendrovėms, kurias apmokestinus papilnėjo valstybės iždas. Muhamedas Nadiras persekiojo savo politinius oponentus ir tai privedė prie pasikėsinimo 1933 m. lapkričio 8 d. kai jis buvo nužudytas. Po jo valdė Muhamedas Zahiras.

Šaltiniai
---------

* Enciklopedija Iranica
| Bolšaja Rečka*Большая Речка* |
| --- |
| 

Bolšaja RečkaBolšaja Rečka

51°57′10″ š. pl. 104°44′30″ r. ilg.﻿ / ﻿51.95278°š. pl. 104.74167°r. ilg.﻿ / 51.95278; 104.74167﻿ (Bolšaja Rečka)Koordinatės: 51°57′10″ š. pl. 104°44′30″ r. ilg.﻿ / ﻿51.95278°š. pl. 104.74167°r. ilg.﻿ / 51.95278; 104.74167﻿ (Bolšaja Rečka) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8)------ vasaros: (UTC+9) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Irkutsko sritis Irkutsko sritis |
| **Rajonas** | Irkutsko rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 2 686  |

**Bolšaja Rečka** (rus. *Большая Речка*) – gyvenvietė Angaros dešiniajame krante, apie 10 km nuo Baikalo ežero, apie 50 km į pietryčius nuo Irkutsko, Irkutsko rajonas, Irkutsko sritis, Rusija, municipaliteto (*Большереченское муниципальное образование*) centras.

Istorija
--------

1945–1956 m. Bolšaja Rečka buvo miško pramonės ūkio centras. 1945–1947 m. čia miškus kirto japonų karo belaisviai. Pastačius 1956 m. Irkutsko HE Bolšaja Rečka buvo užtvindyta. Naujoji Bolšaja Rečka įsikūrė 4 km nuo senosios.

Lietuviai
---------

1948 m. birželio mėn. į Bolšaja Rečka iš TSRS okupuotos Lietuvos atvežta apie 1000, kitais duomenimis, apie 2000 tremtinių. Apie 250 jų palikta Bolšaja Rečkoje, kiti rudenį išsiųsti gilyn į taigą, kur sudarė 2/3 visų Bolšaja Rečka miško pramonės ūkio darbininkų. Tremtiniai kirto mišką, dirbo miško plukdymo įmonėje, statybose. Pirmaisiais metais badavo, nemažai jų, ypač vaikų ir senelių, mirė nuo vidurių šiltinės, kitų ligų. Vėliau kiek prasigyveno. Lietuviai kartu švęsdavo šventes, buvo pastatę lietuvišką vaidinimą (už tai keli jų suimti ir nuteisti), įkūrę pučiamųjų orkestrą (vadovas A. Papreckis). 1957–1958 m. dauguma tremtinių grįžo į Lietuvą.

Bolšaja Rečkos kapinės 1956 m. perkeltos. 1990 m. į Bolšaja Rečką iš Lietuvos buvo nuvykusi buvusių tremtinių ekspedicija; nemažai lietuvių palaikų parvežta į Lietuvą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aldona Juodvalkytė. *Bolšaja Rečka*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 342 psl.
| **Tomas Ladiga** |
| --- |
| Gimė | 1962 m. spalio 10 d. (60 metų)Anykščiai |
| Tėvas | Algis Ladiga |
| Motina | Marijona Jusytė |
| Sutuoktinis (-ė) | Milda Juodviršytė-Ladigienė |
|  |
| Veikla | dainininkas (bosas) |

**Tomas Ladiga** (g. 1962 m. spalio 10 d. Anykščiuose) – Lietuvos dainininkas (bosas), pedagogas.

Biografija
----------

Mokėsi Anykščių J. Biliūno vidurinėje mokykloje. Baigė fortepijono klasę Anykščių vaikų muzikos mokykloje. Dainavo mokyklos vaikų, vėliau mišriame chore, grojo skudutininkų ansamblyje, pučiamųjų orkestre. 1980 m. jaunųjų dainininkų konkurso „Dainų dainelė" laureatas. 1991 m. baigė Lietuvos konservatoriją ir tobulinosi vasaros akademijoje „Mozarteum" (Zalcburgas).

Studijuodamas Lietuvos konservatorijoje 1988 m. dainavo Lietuvos valstybiniame chore „Vilnius", 1988–1990 m. – Lietuvos folkloro teatro artistas. Nuo 1991 m. Kauno muzikinio teatro solistas, teatro vadovo padėjėjas trupės reikalams. Nuo 1995 m. Lietuvos muzikos akademijos (nuo 2004 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) Kauno fakulteto dėstytojas. Nuo 2011 m. Vytauto Didžiojo universiteto Muzikos akademijos docentas, Dainavimo katedros vedėjas, šiek tiek vėliau - profesorius. Nuo 2022 m. Kauno berniukų chorinio dainavimo mokyklos "Varpelis" direktorius.

Koncertavo Europos šalyse. Su Kauno muzikinio teatro orkestru ir choru, Kauno Valstybiniu choru, Lietuvos valstybiniu simfoniniu orkestru, Lietuvos kameriniu orkestru atliko religinės muzikos kūrinių.

Vaidmenys
---------

* Sparafučilė – Džiuzepė Verdis. Rigoletas
* Leporelas – Volfgangas Amadėjus Mocartas. Don Žuanas
* Mefistofelis – Šarlis Guno. Faustas
* Davaina – Giedrius Kuprevičius. Karalienė Bona
* Frankas – J. Strauss. Šikšnosparnis
* Don Bazilijus – G. Rossini. Sevilijos kirpėjas
* Raimondas – G. Donizetti. Liučija di Lamermur
* Cuniga – G. Bizet. Karmen
* Falstafas – O. Nicolaii. VIndzoro šmaikštuolės.
* Radvila Perkūnas – J. Karnavičius. Radvila Perkūnas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dainininkas TOMAS LADIGA. Kauno muzikinis teatras
2. ↑  Lina Stankevičiūtė. *Tomas Ladiga*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 406 psl.
| **Abu Jakubas Jusufas IIarab.  المستنصر بالله يوسف بن الناصر** |
| --- |
| Maroko kalifas |
| Almochadų dinastija |
| Gimė | 1197 m. |
| Mirė | 1224 m. (~27 metai) |
| Tėvas | Muhamedas Anasyras |
| Maroko kalifas |
| Valdė | 1213 m. - 1224 m. |
| Pirmtakas | Muhamedas Anasyras |
| Įpėdinis | Abdal Vahidas I |

**Abu Jakubas Jusufas II** (arab.  المستنصر بالله يوسف بن الناصر g. 1197 – m. 1224 m.) – nuo 1213 m. Almochadų dinastijos Maroko kalifas.

Abu Jakubas Jusufas II buvo Muhamedo Anasyro sūnus.

Istorija
--------

16-kos metų Abu Jakubas Jusufas II valdžią paveldėjo po tėvo mirties 1213 m. Tėvo paskirtas vietininkas Tunise Abu Muhamedas (Abu Muhammad ben ach-Chaykh Abi Hafs) faktiškai tapo nepriklausomas nuo Almochadų ir perėjo į Hafsidų dinastijos (Hafsid dynasty) pusę. 1215 m. Rifo kalnų rajone sukilo Zenata berberų gentis. Tai buvo Marinidų dinastijos pirmieji kovos dėl valdžios metai. Politinė padėtis šalyje buvo nestabili.
1224 m. jaunasis kalifas mirė nepalikęs įpėdinio.

  

Muhamedas Anasyras turėjo šiuos vizirius:

* Abû Sa`îd ben Jâm`i (1214-1223) (taip pat ir Muhamedo Anasyro);
* Abû Yahyâ al-Hizrajîy (1214-1214) (أبو يحيى الهزرجي abū yaḥyā al-hizrajīy);
* Abû `Alî ben Achrafîy (1214-1214) (أبو علي بن أشرفي abū `alīy ben ašrafīy).

Nuorodos
--------

* *Istorinis žodynas* Archyvuota kopija 2008-01-29 iš Wayback Machine projekto.;
* *Musulmonų vadovai*.

Išnašos
-------

1. ↑   Zenata – berberų gentis


| Karališkieji titulai |
| --- |
| Prieš tai:**Muhamedas Anasyras** | **Almochadų dinastija**1213-1223 m. | Po to:**Abdal Vahidas I** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 9°03′39″ š. pl. 7°29′23″ r. ilg.﻿ / ﻿9.06083°š. pl. 7.48972°r. ilg.﻿ / 9.06083; 7.48972

|  Abudžos nacionalinė mečetė  |
| --- |
|  |
| **Šalis** | Nigerija |
| **Miestas** | Abudža |
| **Atšaka** | sunitai |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1984 m. |

**Abudžos nacionalinė mečetė** (angl. *Abuja National Mosque*) arba ***Nigerijos nacionalinė mečetė*** – svarbiausia, nacionalinė Nigerijos mečetė, esanti šalies sostinėje Abudžoje, Nepriklausomybės prospekte. Pastatyta 1984 m. Pastatas turi 2 kupolus, 4 minaretus. Be maldų salės, mečetėje įrengta biblioteka, konferencijų salė, islamo centras, mečetės imamo ir muedzino gyvenamosios patalpos. Į mečetę įleidžiami ir nemusulmonai (išskyrus pamaldų metą).

* Mečetės kupolasMečetės kupolas
* Maldų salėMaldų salė
* ĮėjimasĮėjimas

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Abudžos nacionalinė mečetė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Tomas Rimantas Buivydas** |
| --- |
| Gimė | 1939 m. kovo 7 d. (84 metai)Kaune |
|  |
| Veikla | Lietuvos grafikas. |

**Tomas Rimantas Buivydas** (g. 1939 m. kovo 7 d. Kaune) – Lietuvos grafikas.

Biografija
----------

1964 m. baigęs Lietuvos dailės institutą mokytojavo Šiauliuose. Nuo 1970 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytojas, 1991-2003 m. Piešimo katedros docentas.

Kūryba
------

Nuo 1963 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje. Kūryboje vyrauja urbanistiniai peizažai (ciklai „Žvyro karjere", „Elektros tinklai", abu 1966 m. „Katilinė" 1970 m. „Priemiestyje" 1971 m. „Ieškojimų ritmai" 1999 m.), kuriuose raiškiu, konstruktyviu linijų bei dėmių piešiniu perteikiamos žmogaus ir gamtos sąsajos su pramonės peizažu. Įvairiomis technikomis (linoraižinys, akvarelė, tempera, pastelė) sukūrė peizažų, portretų, figūrinių kompozicijų, ekslibrisų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rimantas Buivydas. Menas. Šiauliai[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Vytenis Rimkus. *Tomas Rimantas Buivydas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 578 psl.
| **Abu Zakarija Jahijaarab.  أبو زكرياء يحيى بن زيان الوطاس** |
| --- |
| Maroko viziris |
| Vatasidų dinastija |
| Mirė | 1448 m. |
| Maroko viziris |
| Valdė | 1420 m. - 1448 m. |
| Pirmtakas | Ali ibn Jusufas Zakarija |

**Abu Zakarija Jahija** (*abū zakarīyā' yaḥyā ben ziyān al-waṭṭāsī* arab.  أبو زكرياء يحيى بن زيان الوطاس g. nežinoma – m. 1448 m.) – nuo 1420 m. Vatasidų dinastijos Maroko viziris, nepilnamečio sultono Abdalchako II Abu Mahometo globėjas.

Abu Zakarija Jahija buvo Salė miesto valdytojas. 1420 m. po sultono Abu Saidas Usmanas III-jo šeimos išžudymo, Abu Zakarija Jahija apsiėmė vienintelio likusio gyvo vienerių metų sultono sūnaus Abdalchako II-jo Abu Mahometo, globą. Viziris pasiekė, kad visos Maroko gentys pripažintų jaunąjį Abu Mahometą sultonu, taip tapdamas faktiniu šalies vadovu. 1448 m. viziris Abu Zakarija Jahija mirė, palikęs globą ir šalies valdymą savo sūnėnui Ali ibn Jusufui.

Nuorodos
--------

* *Istorinis žodynas* Archyvuota kopija 2008-02-25 iš Wayback Machine projekto.;
* *Musulmonų vadovai*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Marinidų dinastija** | **Vatasidų dinastijos viziris**1420-1448 m. | Po to:**Ali ibn Jusufas Zakarija** |
| Nuorasit. *Comune di Nuoro* |
| --- |
| *Nuoro vaizdas nuo Supramontės* |
|  |
| 

NuorasNuoras

40°19′0″ š. pl. 9°20′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.31667°š. pl. 9.33333°r. ilg.﻿ / 40.31667; 9.33333﻿ (Nuoras)Koordinatės: 40°19′0″ š. pl. 9°20′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.31667°š. pl. 9.33333°r. ilg.﻿ / 40.31667; 9.33333﻿ (Nuoras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Sardinija Sardinija |
| **Provincija** | Nuoro provincija |
|  |
| **Meras** | Alessandro Bianchi |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 36 347  |
| **Plotas** | 192,27 km² |
| **Tankumas** (2010) | 189 žm./km² |
| **Altitudė** | 549 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 08100 |
| **Tel. kodas** | 0784 |
| **Tinklalapis** | www.comune.nuoro.it |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Šv. Marija dela Neve |

**Nuoras** (it. *Nuoro*) – miestas Italijoje, Sardinijoje. Miestas išsidėstęs Ortobenės kalno šlaite. Su 36 tūkst. gyventojų (2010 m.) Nuoras yra penktas pagal dydį miestas Sardinijoje ir Nuoro provincijos sostinė. Čia gimė daug žymių menininkų ir yra įsikūrę keli svarbūs Sardinijos muziejai. Nuoras laikomas kultūriniu regiono centru, pravardžiuojamas „Sardinijos Atėnais". Čia gimė Nobelio premijos laureatė Grazia Deledda.

Istorija
--------

Nuoro panorama žiemą nuo Ortobenės kalno
Nuoro senamiesčio gatvė
Seniausi žmonių gyvavimo įrodymai apylinkėse yra *Domus de janas*, uoloje iškalti kapai datuojami III tūkst. pr. m. e. Be to rastos Ozierio kultūros keramikos, datuojamos 3500 m. pr. m. e. Šitoje vietovėje buvo Nuragių civilizacijos (gyvavo apie 1500–250 m. pr. m. e. ką liudija 30 radimviečių. Vieną kaimą šalia Nuoro sudarė 800 palapinių. Per Nuorą ėjo kelias iš *Karalis* (Kaljaris) į *Ulbia* (Olbija). Romėnų palikimas matomas sardiniečių kalbos dialekte, kurį naudoja vietiniai gyventojai: *Sardu nugoresu* kalba laikoma konservatyviausia iš Romanų kalbų.

Po Romos imperijos žlugimo Sardinija iš pradžių atiteko vandalams, po to Bizantijai. Pagal popiežiaus Grigaliaus I laišką pakrantės buvo romanizuotos ir krikščioniškos, o salos viduje gyveno pagonys. Nusilpus Bizantijos įtakai atsirado judikatai. Mažas kaimas *Nugor* matomas 1147 m. žemėlapyje. Per kelis šimtmečius jis išaugo iki 1000 gyventojų. Nuoras liko vidutinės svarbos miestu valdant Aragonui ir Ispanijai iki maro XVII a. Pjemontui prijungus Sardinija ir pasivadinus Sardinijos karalyste Nuoras tapo apskrities centru, o 1836 m. gavo miesto statusą. XIX a. Nuoras buvo Sardinijos kultūrinis centras.

Miestai partneriai
------------------

* Prancūzija Kortė, Prancūzija
* Italija Tolmecas, Italija

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2012-03-06 iš Wayback Machine projekto. Il mare letterario
2. ↑   Archyvuota kopija 2020-11-23 iš Wayback Machine projekto. Cultural Notes by the Comune of Nuoro
3. ↑  E. Corda Archyvuota kopija 2011-07-22 iš Wayback Machine projekto. *Atene Sarda. Storie di vita nuorese 1886–1946*, Rusconi, 1992 – only available in Italian
4. ↑  „Twinning Ceremony". Nuoroda tikrinta 2010-04-01.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nuoras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Abubakras II** |
| --- |
| Keitos |
| Mirė | ~1312 m.Atlanto vandenynas (?) |
| Religija | islamas |
| Mansa |
| Kelintas | 9 |
| Ėjo pareigas | 1310 – 1312 |
| Pirmtakas | Mohamedas ibn Gao |
| Įpėdinis | Kankanas Musa I |

**Abubakras II** – devintasis Malio imperijos valdovas (mansa), valdęs XIV a. pr. Soste pakeitė savo pusbrolį Mohamedą ibn Gao. Abubakras II žinomas dėl savo kelionės po vandenyną.

Praktiškai visa žinoma informacija apie Abubakrą II yra iš arabų istoriko Al Umario. Jis šią istoriją sužinojęs iš valdovo Kankano Musos I, kuomet šis atlikdamas hadžą keliavo pro Egiptą. Valdovas Abubakras II buvęs vienas iš dviejų imperijos įkūrėjo Sundiatos Keitos sesers Kolonkan sūnų. Jis buvo paskutiniu Keitų dinastijos valdovu ir po jo dingimo imperiją 1311 m. užvaldė Faga Lajė dinastija.

Pasak Al Umario, Abubakras II 1310 m. įsakęs pastatyti 200 keleivinių ir 200 krovininių laivų, su kuriais turėjęs ištyrinėti jūros, iš vakarų skalaujančios imperiją, ribas. Tačiau tolesnis ekspedicijos likimas nežinomas. Į Malį sugrįžęs tik vienas laivas, kurio kapitonas atsisakė plaukti toliau, kai išvydo „upę jūroje" ir milžinišką sūkurį. Tuomet pats Abubakaras II su tūkstančiu valčių išplaukęs į jūrą, palikęs valdžią tuomet vizirio pareigas ėjusiam Kankanui Musai I. Tačiau ir valdovas iš kelionės negrįžęs, o naujuoju mansa tapęs Kankanas Musa I.

Nedidelė dalis mokslininkų spekuliuoja, kad maliečiai galėję iš tiesų pasiekti Ameriką. Tačiau jokių archeologinių radinių, įrodančių tai nerasta.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Abu Kamalisarab. أبو كمال |
| --- |
| *Eufratas ties Abu Kamaliu* |
|  |
| 

Abu KamalisAbu Kamalis

34°27′0″ š. pl. 40°56′0″ r. ilg.﻿ / ﻿34.45000°š. pl. 40.93333°r. ilg.﻿ / 34.45000; 40.93333﻿ (Abu Kamalis)Koordinatės: 34°27′0″ š. pl. 40°56′0″ r. ilg.﻿ / ﻿34.45000°š. pl. 40.93333°r. ilg.﻿ / 34.45000; 40.93333﻿ (Abu Kamalis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Sirijos vėliava Sirija |
| **Muchafaza** | Deir az Zoro muchafaza |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 66 589  |
| **Altitudė** | 175 m |

**Abu Kamalis** (arab. أبو كمال = *Abū Kamāl*) – miestas rytų Sirijoje, Deir az Zoro muchafazoje, Eufrato dešiniajame krante, prie Irako sienos, prie Sirijos dykumos. Pro miestą eina Alepo-Bagdado plentas. Verčiamasi žemės ūkiu (medvilnė, javai), gyvulininkyste. Šalia Abu Kamalo yra seovinių miestų – Dura-Europo ir Mario liekanos.

Istorija
--------

Romėnų laikais miestas buvo svarbus prekybinis centras. Vėliau tapo Palmyros karalystės dalimi. Arabų laikais miestas priklausė Džaziros regionui. Osmanų laikais buvo sandžaku Ar Ruhos vilajete. 1921 m. Abu Kamalį užėmė prancūzai, čia įrengė didelį karinį garizoną. Nepriklausomos Sirijos laikais miestas tapo strateginiu centru Irako pasienyje. 2008 m. Abu Kamalio apylinkes apšaudė Iraką okupavusi JAV armija, žuvo 8 civiliai gyventojai.
| Sapatera |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Nikaragva Nikaragva |
|  |
| Aukštis | 629 m |
|  |
| Tipas | skydinis ugnikalnis |
|  |
| Amžius | holocenas |
|  |
| Aktyvumas | užgesęs |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | - m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 11°44′0″ š. pl. 85°49′0″ v. ilg.﻿ / ﻿11.73333°š. pl. 85.81667°r. ilg.﻿ / 11.73333; 85.81667Koordinatės: 11°44′0″ š. pl. 85°49′0″ v. ilg.﻿ / ﻿11.73333°š. pl. 85.81667°r. ilg.﻿ / 11.73333; 85.81667 |

**Sapatera** (isp. *Zapatera*) – sala ir ją užimantis skydinis ugnikalnis Nikaragvoje, Nikaragvos ežero šiaurės vakaruose. Priklauso Granados departamentui. Aukštis – 629 m. Salos centrinėje dalyje yra 2 km pločio El Ljano kaldera, perkirsta kelių, į šiaurės rytus nusidriekusių, lūžių. 305 m Sero El Ljano kūgis yra lavos kupolas, esantis kalderos centre. Kiti kupolai randami pietiniame ir šiaurės rytiniame šlaituose.

Sapateros salos matmenys yra 7 x 10 km, šiaurės vakaruose yra lagūna. Sala apaugusi miškais, paskelbta nacionaliniu parku. Yra Sapateros archeologinė vietovė, laikoma čorotegų religinio centro liekanomis.

Nuorodos
--------

* Sapatera. Global Volcanism Program, Smithsonian Institution Archyvuota kopija 2021-09-28 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Gintarė Juškienė** |
| --- |
| Gimė | 1962 m. liepos 31 d. (60 metų)Lietuva Kuršėnai. |
| Sutuoktinis (-ė) | Kęstutis |
| Vaikai | Ernestas, Aurelijus |
|  |
| Pareigos | Šiaulių apskrities viršininko administracijos Socialinių reikalų, švietimo ir kultūros departamento švietimo, kultūros ir sporto skyriaus vyriausioji specialistė. |
| Partija | 
* 1995 m. Lietuvos krikščionių demokratų partija;
* 1997 m. Lietuvos krikščionys demokratai;
* 2008 m. Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai

 |
|  |
| Alma mater | 1986 m. Vilniaus pedagoginis institutas |

**Gintarė Juškienė** (g. 1962 m. liepos 31 d. Kuršėnuose, Šiaulių raj.) – Šiaulių rajono visuomenės bei politinė veikėja.

Biografija
----------

1986 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, įgijo rusų kalbos ir literatūros specialybę.

Nuo 1999 m. Šiaulių apskrities viršininko administracijos Socialinių reikalų, švietimo ir kultūros departamento švietimo, kultūros ir sporto skyriaus vyriausioji specialistė.

Nuo 1995 m. Lietuvos Lietuvos Krikščionių Demokratų partijos Šiaulių rajono skyriaus narė, 1997–2009 m. Lietuvos krikščionių demokratų Šiaulių rajono skyriaus pirmininkė, nuo 2008 m. Tėvynės sąjungos - Lietuvos krikščionių demokratų Šiaulių rajono skyriaus pirmininko pavaduotoja.

1996–1997, 2004–2007 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narė.

Sutuoktinis Kęstutis, vaikai Ernestas, Aurelijus.
Academia|  |
| Pramonė | Informacinės technologijos |
| Įkurta | 2008 m. |
| Įkūrėjas (-ai) | Richard Price |
| Centrinė būstinė | Kalifornija, JAV |
| Svarbiausi darbuotojai | Richard Price(vadovas) |
| Paslaugos | socialinis tinklas |
| Tinklalapis | www.academia.edu |

**„Academia"** – mokslininkų socialinis tinklas, turintis 40 milijonų užsiregistravusių vartotojų.

Kadangi „Academia" kiekvienam norinčiam leidžia laisvai užsiregistruoti prie tinklo, pastarasis pasižymi kur kas didesniu užsiregistravių naudotojų skaičiumi. Nepaisanti to, „ResearchGate" turi dvigubai daugiau aktyvių mokslininkų prisijungusių prie tinklo.

Richard Price, bendrovės vadovas ir įkūrėjas spėja, jog pasaulyje yra apie 6 milijonai akademikų ir 11 milijonų studentų, baigusių podiplomines studijas. Taigi, didžioji dalis šio tinklo vartotojų klaidingai vadinami „akademikais".

Nuo 2008 m. pritraukė $17,7 milijonus iš rizikos kapitalo fondų.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  Matthews, David. „Do academic social networks share academics' interests?". *Times Higher Education*. Nuoroda tikrinta 2016 m. balandžio 22 d.
**Bokšto ir papilio doktrinos** (angl. *Motte and Bailey Doctrines*) – retorinė taktika, kai pateikiamos dvi pozicijos interpretacijos, iš kurių viena lengvai apginama, bet nepageidaujama, ir kita, kuri yra sunkiai apginama, bet pageidautina.[1] Prie lengvai apginamos interpretacijos pereinama, kai oponentai ima pulti sunkiai apginamą interpretaciją.[1]

Pavadinimą pateikė Nikolas Šeklis 2005 m. straipsnyje „The Vacuity of Postmodernist Methodology".[2] Pavadinimas kilęs iš viduramžių pilių, kurios turėdavo papilį, kuris buvo sunkiau apginamas, ir bokštą, į kurį pilies gynėjai laikinai atsitraukdavo stipresnio puolimo atveju.[1]

Nikolo Šeklio teigimu, paprasčiausias bokšto ir papilio doktrinų variantas yra tai, ką jis pavadino „trolio nuvalkiota tiesa" (angl. *Troll's truism*) – kai pateikiamas teiginys, kurį galima interpretuoti dviem skirtingais būdais: kaip akivaizdžiai teisingą neįdomų teiginį, arba kaip įdomų, bet neteisingą teiginį.[1] Kitas variantas yra tada, kai naudojami keli skirtingi tų pačių terminų apibrėžimai.[1]

Nikolas Šeklis kaip bokšto ir papilio doktrinų pavyzdžius nurodė keletą postmodernizmo šalininkų darbų ištraukų.[1] Kaip „trolio nuvalkiotos tiesos" pavyzdį jis pateikia teiginį, kad visa, kas yra sukonstruota, galėjo būti sukonstruota ir kitaip, kuriuo remiasi socialinis konstrukcionizmas.[1] Jo teigimu čia neįdomi tiesa yra ta, kad žmonės sukuria savo įsitikinimus, o įdomi netiesa ta, kad visa, kas žinoma, bet kuri tiesa yra sukonstruota savavališkai.[1]

Kaip kelių apibrėžimų naudojimo pavyzdį Šeklis pateikia Mišelio Fuko aiškinimą apie tiesos ir galios tapatumą.[1] Šeklis nurodo, kad Fuko tiesą apibrėžia kaip procedūras teiginių kūrimui bei reguliavimui, o po to naudoja žodį „tiesa" tiek sava, tiek ir įprastine prasme.[1]

Teigiama, kad į bokšto ir papilio doktrinas panaši yra netikro škoto logikos klaida.[2]

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Nicholas Shackel „The Vacuity of Postmodernist Methodology" // „Metaphilosophy", Vol. 36, April 2005, p. 295-320, DOI 10.1111/j.1467-9973.2005.00370.x,
2. 1 2  Andrew Aberdein „Leonard Nelson: A Theory of Philosophical Fallacies" (Book review) // „Argumentation", Vol. 31(2), 2017, p. 455-461,