recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Trajano tiltas |
| --- |
|  |
| 1907 m. E. Duperrex piešinys, vaizduojantis, kaip galėjo atrodyti Trajano tiltas |
| 

Trajano tiltasTrajano tiltas

44°37′25″ š. pl. 22°40′01″ r. ilg.﻿ / ﻿44.62361°š. pl. 22.66694°r. ilg.﻿ / 44.62361; 22.66694﻿ (Trajano tiltas)Koordinatės: 44°37′25″ š. pl. 22°40′01″ r. ilg.﻿ / ﻿44.62361°š. pl. 22.66694°r. ilg.﻿ / 44.62361; 22.66694﻿ (Trajano tiltas) |
|  |
| **Vieta** | dab. Rumunijos vėliava Rumunija (Drobeta-Turnu Severinas)Serbijos vėliava Serbija (Kladovas) |
| **Kerta** | Dunojų |
| **Ilgis** | 1135 m |
| **Plotis** | 15 |
| **Aukštis** | 19 m |
| **Pastatytas** | 105 m. |
| **Nugriautas** | ~270 m. |
| **Architektas** | Apolodoras Damaskietis |
| **Konstrukcija** | arkinis tiltas |

**Trajano tiltas** (lot. *Pons Traiani*, serb. *Трајанов мост*, rumun. *Podul lui Traian*) – buvęs romėnų tiltas per Dunojaus žemupį, stovėjęs į rytus nuo Geležinių Vartų, ties dabartiniais Serbijos ir Rumunijos miestais Kladovu bei Drobeta-Turnu Severinu.

Tiltas 103–105 m. pastatytas Romos imperatoriaus Trajano nurodymu, kad būtų lengviau teikti paramą romėnų legionams besikovusiems Dakijoje. Tiltą suprojektavo nabatėjų kilmės architektas Apolodoras Damaskietis. Trajano tiltas buvo akmeninis arkinis tiltas, kurio ilgis siekė 1135 m, plotis 15 m, aukštis nuo vandens lygio – 19 m. Tiltą palaikė 20 taurų, o abiejuose tilto galuose stovėjo kariniai įtvirtinimai (kastrumai) – vienas vadintas Pontu, kitas Drobeta. Pastarojoje pusėje ant tilto stovėjo bronzinė Trajano statula.

Romėnų bareljefas, vaizduojantis Trajano tiltą
Kraštinis Trajano tilto tauras Serbijos pusėje
Tilto statyboms, nusekus Dunojaus vandeniui, upės tėkmė nukreipta kanalu pro Kliučo sritį, šalia dabartinio Mala Vrbicos kaimo. Pradžioje į upės dugną įkasti mediniai stulpai, o tada aptepti moliu – sukurti taurų karkasai. Į juos pridėta akmenų, o paskui visa konstrukcija apmūryta plytomis (ant jų išlikę darbus vykdžiusių romėnų legionų bei kohortų pavadinimai). Greta tilto statybos taip pat kasti kanalai, kuriais siekta palengvinti laivybą per pavojingą Geležinių Vartų tarpeklį.

Tiltą vėliau sunaikino Trajano įpėdinis Adrianas, greičiausiai baimindamasis, jog juo pasinaudos barbarai. Tuo tarpu tilto taurai liko po vandeniu ir kartais pasimatydavo smarkiai nusekus vandeniui. 1906 m. du taurai nugriauti, kad nekliudytų laivybai. Pastačius Geležinių Vartų užtvanką, vandens lygis ties tiltu pakilo, ir taurai atsidūrė giliai po vandeniu. Ekspozicijai palikti tik abiejuose krantuose buvę taurai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Trajan’s Bridge, *Encyclopaedia Britannica*
2. ↑   Ranko Jakovljević (9 September 2017), „Srećniji od Avgusta, bolji of Trajana", *Politika-Kulturni dodatak*, p. 05
3. ↑  Opper, Thorsten (2008), *Hadrian: Empire and Conflict*, Harvard University Press, p. 67
4. ↑  Slobodan T. Petrović. „Стубови Трајановог моста" [Pillars of the Trajan’s Bridge]. *Politika-Magazin*, No. 1068. pp. 22–23.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Kristaus Atsimainymo bažnyčia.*
Koordinatės: 54°26′06″š. pl. 23°45′53″r. ilg.﻿ / ﻿54.4350°š. pl. 23.7646°r. ilg.﻿ / 54.4350; 23.7646

|  Krokialaukio Kristaus Atsimainymo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Alytaus |
| **Savivaldybė** | Alytaus rajonas |
| **Gyvenvietė** | Krokialaukis |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų ir plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1872 m. |
| **Stilius** | istorizmas |

**Krokialaukio Kristaus Atsimainymo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Krokialaukio miestelyje, 10 km į šiaurės rytus nuo Simno.

Istorija
--------

Krokialaukyje bažnyčia pastatyta iki 1755 m. Po 1759 m. įkurta parapija. 1819 m. veikė parapinė mokykla. Inžinierius Rudzinskis 1857 m. suprojektavo naują mūrinę bažnyčią. 1858 m. pastatyta laikina, nes senoji buvo begriūvanti. 1860 m. pastatyta mūrinė klebonija.

1869–1872 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Ją 1899 m. konsekravo vyskupas Antanas Baranauskas. 1906 m. įsteigtas „Žiburio" draugijos skyrius. Jis Krokialaukyje surengė pirmą viešą lietuvišką vaidinimą. 1911 m. įkurta biblioteka - skaitykla. Vargonininkas Leonas Bujanauskas XX a. pradžioje subūrė bažnytinį chorą.

Architektūra
------------

Bažnyčia istoristinė, stačiakampio plano, dvibokštė, su žemesne stačiakampe apside ir zakristijomis prie jos. Įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora medinių statinių, su mūriniais stulpais. Šventoriuje palaidotas Krokialaukio klebonas Antanas Liubšys (1941–1992).

Galerija
--------

* Bažnyčia nuo kelioBažnyčia nuo kelio
* Bažnyčia iš šonoBažnyčia iš šono
* Bažnyčia iš vidausBažnyčia iš vidaus
* 2014 m.2014 m.
**Regina Lopienė** (g. 1949 m. lapkričio 26 d. Anykščiuose) – istorikė politologė, Lietuvos visuomenės ir politinė veikėja.

Biografija
----------

1967 m. baigė Kėdainių 1-ąją vidurinę mokyklą, 1974 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą.

1974 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto asistentė, 1986–1990 m. Lietuvos dailės muziejaus teatro ir muzikos skyriaus darbuotoja, 1990–2000 m. Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejaus skyriaus vedėja, 2000–2019 m. – direktorė.

1988 m. Dailės muziejaus Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio tarybos narė. 1989–2003 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilniaus skyriaus narė, 1992–2003 m. skyriaus tarybos narė, 2001–2003 m. – skyriaus pirmininko pavaduotoja. 1993–1995 m. LSDP revizijos komisijos narė. 1999–2003 m. LSDP tarybos narė.

1991–2003 m. Lietuvos socialdemokračių moterų sąjungos narė, 1992 m. – vicepirmininkė. Nuo 2004 m. Liberalų ir centro sąjungos narė.

Nuo 1995 m. Moterų organizacijos „Devyndarbė" pirmininkė, Šeimos planavimo asociacijos Vilniaus apskrities tarybos pirmininkė.

1997–2003 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narė, Socialdemokratų frakcijos seniūno pavaduotoja.

Vyras – Laurynas Vakaris Lopas, vaikai – Lauryna Dovilė ir Augustas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
Koordinatės: 55°53′15″š. pl. 21°47′47″r. ilg.﻿ / ﻿55.8874°š. pl. 21.7963°r. ilg.﻿ / 55.8874; 21.7963

|  |
| --- |
| **Nausodžio pagrindinė mokykla** |
| Nausodžio pagrindinė mokykla herbasNausodžio pagrindinė mokykla herbas |
| Nausodžio pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Kulių g. 76, Varkaliai |
| **Direktorius(-ė)** | Edmundas Sausdravas |
| **Mokinių skaičius** | 176 |
| **Įkūrimo data** | 1920 m. |
| **Uždarymo data** | 2016 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 19 |

**Plungės rajono Nausodžio pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Plungės raj. Varkaliuose, Kulių g. 76, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191132315. Steigėjas Plungės rajono savivaldybės taryba. 

Filialai: 

* Plungės rajono Nausodžio pagrindinės mokyklos Juodeikių pradinio ugdymo skyrius;
* Plungės rajono Nausodžio pagrindinės mokyklos Karklėnų pradinio ugdymo skyrius.

Istorija
--------

Pirmoji mokykla Nausodžio apylinkėje įkurta 1920 m. Mardosų kaime valstiečio Striaukos sodyboje. Su 60-čia keturių aplinkinių kaimų vaikų dirbo mokytoja Gedgaudaitė, vėliau jai talkino mokytojos Abelkienė ir Užgalytė. 1964 m. rugsėjį mokykla persikėlė į dabartines patalpas, tada ją lankė 160 mokinių. Buvo pasodinti pirmieji medeliai, įrengtas sporto aikštynas. 2016 m. mokykla uždaryta.

Direktoriai
-----------

* Edmundas Sausdravas

Nuorodos
--------

1. ↑  Istorija. Nausodziopm.lt (tikrinta 2016-06-07).
2. ↑  Plungės rajono Nausodžio pagrindinė mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-06-17).

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2011-03-10 iš Wayback Machine projekto.
| **Regina Maciūtė** |
| --- |
| Gimė | 1946 m. birželio 18 d. (76 metai)Šašaičiai, Kretingos valsčius |
|  |
| Veikla | dainininkė (sopranas), pedagogė |
| Partija | 1976 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1971 m. LSSR konservatorija |

**Regina Maciūtė** (g. 1946 m. birželio 18 d. Šašaičiuose, Kretingos valsčius, Kretingos apskritis) – Lietuvos dainininkė (sopranas), pedagogė, Lietuvos muzikos ir teatro akademijos profesorė.

Biografija
----------

1953–1959 m. mokėsi Jokūbavo aštuonmetėje mokykloje, 1959–1964 m. Kretingos vidurinėje mokykloje. 1966–1971 m. studijavo LSSR konservatorijoje, Veronikos Fakejevaitės solinio dainavimo klasėje. 1971–2006 m. LSSR filharmonijos solistė. Dainavo ir LSSR operos ir baleto teatre. Nuo 1988 m. LSSR konservatorijos (nuo 1992 m. Lietuvos muzikos akademija, nuo 2004 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytoja, 2005–2006 m. Dainavimo katedros vedėja; profesorė. Mokinės: Natalija Katilienė, Dalia Kužmarskytė, Liora Grodnikaitė, Lauryna Bendžiunaitė, Ieva Prudnikovaitė, Viktorija Stanelytė, Gunta Davidčuka.

Kūryba
------

Repertuarą sudaro įvairių stilių kamerinė muzika ir monumentalių vokalinių instrumentinių kūrinių solo partijos. Stažavo 1972 m. Bulgarijoje, J. S. Bacho vasaros akademijoje (Štutgartas, 1990 m.), 1993 m. Mocarteume (Zalcburgas). Gastroliavo Vakarų Europos šalyse, Kanadoje, JAV, Japonijoje.

Vaidmenys
---------

* Mimi – Džakomas Pučinis. Bohema
* Mikaela – Žoržas Bizė. Karmen
* Sesuo – Vytautas Barkauskas. Legenda apie meilę

Įvertinimas
-----------

* 1973 m. Michailo Glinkos konkurso Kišiniove IV premija
* 1978 m. LSSR nusipelniusi artistė
* 1982 m. Lenino komjaunimo premija
* 1997 m. LDK Gedimino ordino Karininko kryžius
* 1997 m. LR Vyriausybės meno premija
* 2003 m. Kretingos rajono garbės pilietė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vaclovas Juodpusis. *Regina Maciūtė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 669
2. ↑  Tamara Vainauskienė. *Regina Maciūtė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 739 psl.
3. ↑
4. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-06 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| Meg White |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Megan Martha White |
| Gimė | 1974 m. gruodžio 10 d. (48 metai)Gros Point Farmsas, JAV |
| Žanrai | alternatyvus rokas, garažo rokas, bliuzrokas, pankbliuzas |
| Veikla | muzikantė, būgnininkė |
| Instrumentai | būgnai, timpanas, vargonai, gitara |
| Aktyvumo metai | 1997–dabar |
| Įrašų kompanija | Warner Bros. V2, Third Man, Sub Pop, Sympathy for the Record Industry, XL, Italy |
| Susijusi veikla | The White Stripes |
| Svetainė |  |

**Megan Marta Vait** (angl. *Megan Martha „Meg" White*; 1974 m. gruodžio 10 d. Gros Point Farmsas, JAV) − amerikiečių būgnininkė, grupės „The White Stripes" narė, buvusi Džeko Vaito sutuoktinė.

Biografija
----------

Gimė Gros Point Fermose (Mičiganas), Valterio Heketo Vaito jaunesniojo ir Ketrin Vait šeimoje. Augo Detroite su tėvais ir sese Hetera.

Paskutiniojo dešimtmečio pradžioje Meg dirbdama barmene Detroito priemiestyje esančioje užeigoje „Memphis Smoke" sutiko muzikantą Džoną Entonį Džilisą. 1996 m. rugsėjo 21 d. jie susituokė. Džekas, netradicinės mados šalininkas, nusprendė priimti žmonos pavardę ir tapo Džeku Vaitu. Tais pačiais metais Meg pirmą kartą sėdo prie būgnų. Ji niekada neplanavo karjeros scenoje, bet Džeko žodžiais tariant, jis paprasčiausiai paprašė Meg pritarti repeticijos metu ir tai nuskambėjo gana sėkmingai.

2000 m. kovo 24 d. Džekas ir Meg išsiskyrė.

Laisvu nuo muzikos metu užsiima fotografija, boulingu ir domisi iškamšomis.

2007 m. rugsėjo 11 d. „The White Stripes" turėjo atšaukti 18 turo pasirodymų, nes Meg ištiko panikos ataka. Dėl jos sveikatos problemų taip pat reikėjo atšaukti turą po Didžiąją Britaniją. Visgi 2008 m. birželį pasveikusi būgnininkė grįžo į sceną Detroite su grupe „The Raconteurs".

2009 m. gegužę Meg ištekėjo už Pati Smit sūnaus Džeksono Smito. Ceremonija vyko Džeko Vaito galiniame kieme, Nešvilije, Tenesio valstijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Что случилось с Мег Уайт?
2. ↑  Acute anxiety: What is Meg White suffering from? | News | NME.COM

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Meg White** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* White Stripes oficiali svetainė
| Nemenčia |
| --- |
|  Nemenčia Nemenčinėje |
| **Ilgis** | 28 km |
| **Baseino plotas** | 68 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,62 m³/s |
| **Ištakos** | Akmenėlės apylinkės |
| **Žiotys** | Neris |
| **Šalys** | Lietuva |

**Nemenčia** – upė Vilniaus rajone; Neries dešinysis intakas. Prasideda Akmenėlės apylinkėse, 14 km nuo Nemenčinės. Įteka į Nerį 197 km nuo jos žiočių, ties Nemenčine.

Vidutinis upės nuolydis – 327 cm/km.

Gyvenvietės prie Nemenčios: Naujašinkis, Pakrauglė, Buivydiškės, Piliakalnis, Nemenčinė. Dešiniajame krante yra Nemenčinės piliakalnis.

Nemenčia į šiaurę nuo Veriškių

Etimologija
-----------

Upėvardžio kilmė neaiški. Pagal vieną spėjimą tai gali būti priesagos *-enč-* vedinys nuo šaknies *nem-* (kaip ir *Nemunas*), kurios galima reikšmė „šilo upė" arba „nebyli, nėma upė". Kitu manymu, žodžio sandara galėtų būti *ne-menč-*, kur šaknis *menč-, minč-* sietųsi su „minimu".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Nemenčia*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 193
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
Fosfatų gavybos vieta Nauru, 2007 m.
**Nauruitas** – istorinis fluoringo fosforito pavadinimas, kuris buvo išgaunamas Ramiajame vandenyne esančioje Nauru saloje. Buvo aptinkamas dolomito ir fosfato telkiniuose, susidariusiuose iš koralinių nuosėdų, taip pat iš jūros paukščių mėšlo. Dabar beveik visas nauruitas yra iškastas, saloje išlikusios mažos jo liekanos.

Etimologija
-----------

Nauru kalnakasybos žemėlapis, 1940 m.
1913 m. uolienai pavadinimą suteikė tyrėjas *C. Elschner* pagal Nauru salą.

Cheminė struktūra
-----------------

Junginio cheminė formulė {\displaystyle {\ce {Ca5(PO4,CO3)3F}}}. Jame yra 2 proc. anglies, 38 proc. deguonies, 4 proc. fluoro, 15 proc. fosforo ir 42 proc. kalcio. Dar vadinamas fluorapatitu.

Savybės
-------

Panaši į agatą, balsva arba rusva uoliena, iš dalies skaidri. Apšvietus rentgeno spinduliais, profilis panašus į apatitą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nauruit. Mineralienwissen.de (tikrinta 2022-02-08).
2. ↑  C. Elschner (1913). Corallogene Phosphat-Inseln Austral-Oceaniens und ihre Produkte: Nauruit. – Lübeck. // psl. 54
3. ↑  Carbonat-Fluorapatit (Nauruit). Mineralienatlas.de (tikrinta 2022-02-08).
4. ↑  Nauruite. Mindat.org (tikrinta 2022-02-08).
5. ↑  Clifford Frondel. Mineralogy of the calcium phosphates in insular phosphate rock. – The American Mineralogist, 1943. (psl. 10–11 PDF faile)
| **Regina Gaudutienė** |
| --- |
| Gimė | 1952 m. (~71 metai)Kėdainiuose |
|  |
| Veikla | teisininkė, buvusi prokurorė |
| Sritis | teisė, prokuratūra |
| Organizacijos | Lietuvos apeliacinio teismo Baudžiamųjų bylų skyrius |
| Pareigos | teisėja |
|  |
| Alma mater | 1974 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultetas |

**Regina Gaudutienė** (g. 1952 m. Kėdainiai) – teisininkė, teisėja, buvusi prokurorė.

Biografija
----------

1969 m. baigė Kėdainių 1-ąją vidurinę mokyklą.
1974 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją.

Nuo 1974 m. rugpjūčio Jurbarko rajono prokuroro padėjėja, Vilniaus miesto Lenino rajono prokuroro padėjėja, Lietuvos Respublikos generalinės prokuratūros Baudžiamųjų bylų skyriaus prokurorė, šio skyriaus viršininko pavaduotoja, LR generalinės prokuratūros Valstybinio kaltinimo skyriaus vyriausiojo prokuroro pavaduotoja, nuo 1995 m. Vilniaus apygardos teismo, nuo 1996 m. spalio Lietuvos apeliacinio teismo Baudžiamųjų bylų skyriaus teisėja.

Moka anglų, rusų kalbas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  CV Archyvuota kopija 2010-02-15 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Tomasz Zan** |
| --- |
|  |
| 1922 metais |
| Gimė | 1902 m. rugsėjo 17 d.Dūkštas, Rusijos imperija |
| Mirė | 1989 m. gegužės 11 d. (86 metai)Varšuva, Lenkija |
| Tėvas | Tomas Zanas |
| Motina | Teresa Daugėlaitė |
|  |
| Veikla | Karininkas. |
|  |
|  **Vikiteka** | Tomasz Zan |

**Tomas Zanas** (1902 m. rugsėjo 17 d. Dūkšte, Rusijos imperija – 1989 m. gegužės 11 d. Varšuvoje, Lenkija) – karininkas.

Biografija
----------

Gimė 1902 m. rugsėjo 17 d. Dūkšto dvare, tėvas žymaus poeto Tomo Zano vaikaitis taip pat Tomas Zanas (1876-1950), motina Teresa Daugėlaitė (1884-1945). Iki I pasaulinio karo su šeima gyveno Žemojoje Panemunėje stovėjusiame dvare. 1913 m. tapo skautu, 1918 m. prasidėjus Lenkijos nepriklausomybės kovoms įstojo į generolų Wacław Iwaszkiewicz-Rudoszański ir Józef Dowbor-Muśnicki vadovaujamą diviziją. 1918 m. dalyvavo Vilniaus gynyboje nuo bolševikų puolimo. 1919 m. Suvalkuose įstojo į Lenkų kariną organizaciją, dalyvavo Seinų sukilime prieš lietuvius. 1920 m. pradėjo tarnauti generolo Stefan Pasławski artilerijos pulke, tačiau pateko į lietuvių nelaisvę ir buvo internuotas Kazlų Rūdoje, vėliau paleistas per Klaipėdą ir Dancigą pasiekė Varšuvą. 

1920 m. liepos mėnesį įstojo į generolo Jerzy Dąbrowski vadovaujamą artilerijos pulką. Buvo du kartus sužeistas Lenkijos-sovietų kare. 1922 m. pradėjo studijuoti Vilniaus universitete, vėliau perėjo į Poznanės universitetą, kur 1926 m. baigė agrikultūros studijas. Prasidėjus II pasauliniam karui dalyvavo Osoveco-Viznos fronto linijos gynyboje, vėliau persikėlė į Lietuvą, kur buvo internuotas ir laikomas Dimitravo stovykloje. Prieš sovietams okupuojant Lietuvą buvo paleistas ir išvyko į Varšuvą, kur 1941 m. liepos mėnesį įstojo į Armiją Krajovą. 1943 m. rugsėjo 3 d. tapo majoru. Dalyvavo karinėje akcijoje *Burza* prieš vokiečius. 1944 m. rugpjūčio 18 d. internuotas sovietų ir ištremtas į Riazanę. 1946 m. vasarį grįžo į Lenkiją. 1951 m. suimtas už antikomunistinę veiklą ir nuteistas 3 metams kalėjimo. 

XX a. devinto dešimtmečio pradžioje Londone buvo išleista jo sesers Helena Stankiewicz atsiminimų knyga *Pani na Berżenikach*, kurioje pateikiami Tomo Zano ir jo sesers susirašinėjimai bei archyvinės nuotraukos. Ši knyga laikoma vienu geriausių pavyzdžių atspindinčių Vilniaus krašto lenkakalbių žmonių išgyvenimus patirtus per XX a. pokyčius. Mirė 1989 m. gegužės 11 d. Varšuvoje.

* Su seserimi Helena ir motina Teresa Daugėlaite-ZanieneSu seserimi Helena ir motina Teresa Daugėlaite-Zaniene

Literatūra
----------

* Wojciech Wiśniewski: Ostatni z rodu. Rozmowy z Tomaszem Zanem. Paryż: Editions Spotkania, 1989. ISBN 2-86914-048-7.
* Wojciech Wiśniewski: Pani na Berżenikach. Rozmowy z Heleną z Zanów Stankiewiczową. Londyn: Polska Fundacja Kulturalna, 1991. ISBN 0-85065-222-7.
* Wojciech Wiśniewski: Pani na Berżenikach. Rozmowy z Heleną z Zanów Stankiewiczową, Wyd. 2. Łomianki: Wydawnictwo LTW, 2003. ISBN 83-88736-30-2.
| Tiris Zemurasتيرس زمور |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Mauritanijos vėliava Mauritanija |
| **Administracinis centras** | Zueratas |
| **Departamentai** | 3 |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 58 300 |
| **Plotas** | 252 900 km² |
| **Tankumas** (2022) | 0,23 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | MR-11 |
|  |
|  **Vikiteka** | Tiris ZemurasVikiteka |

**Tiris Zemuro vilaja** (arab. ولاية تيرس زمور‎ = *Wilāya Tīris Zammūr*) – vilaja šiaurinėje Mauritanijos dalyje. Regiono centras yra Zueratas.

Šiaurėje ribojasi su Alžyru, rytuose – su Maliu, pietuose – su Adraro vilaja, vakaruose – su Vakarų Sachara.

Geografija
----------

Visas regionas yra Sacharos dykumoje, žmonės gyvena tik oazėse. Pietuose siekia Adraro plynaukštės pakraštį. Tiris Zemure slūgso svarbūs geležies rūdos telkiniai, vienas jų – Kedjet Idžilo kalnas.

Pagrindiniai miestai: Zueratas, Fderikas, Bir Mogreinas.

Departamentų žemėlapis

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Tiris Zemuras yra sudarytas iš 3 departamentų:

* Bir Mogreino departamentas
* Fderiko departamentas
* Zuerato departamentas

Šaltiniai
---------

1. ↑  MAURITANIA, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Mauritanijos vilajos** |  |
| Adraras | Asaba | Brakna | Dachlet Nuadibu | Gidimaka | Gorgolas | Hod el Garbis | Hod eš Šargis | Inširis | Nuakšotas | Tagantas | Tiris Zemuras | Trarza |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Kolumbijos herbas |
|  |
| Informacija |
| Herbas nuo | 1834 m. gegužės 9 d. |
| Papuošalas | Andų kondoras pasisukęs į kairę. Snape laurų vainikas. |
| Herbo skydas | Susideda iš trijų dalių. Viršutinėje mėlynoje dalyje - auksinis granatas ir aplink jį du auksiniai ragai. Per vidurį frigiška kepurė - tradicinis laisvės simbolis. Apatinėje dalyje du laivai iškeltomis burėmis dviejuose vandenynuose. |
| Skydininkai | Keturios Kolumbijos vėliavos |
| Devizas | Laisvė ir tvarka |

**Kolumbijos herbą** sudaro skydas, ant kurio tupi išskleidęs sparnus kondoras. Kondoras simbolizuoja laisvę. Snape jis laiko lauro lapų vainiką. Tarp erelio ir skydo ant geltonos juostos užrašytas nacionalinis Kolumbijos moto „Laisvė ir tvarka". Skydą iš abiejų pusių supa nacionalinės trispalvės geltonos, mėlynos ir raudonos spalvos vėliavos.

Skydas padalintas į tris horizontalias dalis. Viršutinėje skydo dalyje mėlyname fone stovi auksinis granatas, primenantis Naująją Granadą – ankstesnįjį (kolonijinį) regiono pavadinimą. Iš abiejų granato pusių yra auksiniai ragai – kairėje ragas pripildytas auksinių ir sidabrinių monetų, dešinėje – tropinių vaisių. Ši skydo dalis simbolizuoja šalies gamtinius ir žemės ūkio turtus. Vidurinėje skydo dalyje sidabriniame fone yra frigiška kepurė (isp. „el gorro frigio") – tradicinis laisvės simbolis. Apatinėje skydo dalyje yra du dideli laivai iškeltomis burėmis abiejuose vandenynuose – Ramiajame ir Altanto vandenynui priklausančiai Karibų jūrai. Iškeltos vėliavos simbolizuoja Kolumbo kelionės į naująjį pasaulį.

Kolumbijos herbas buvo įteisintas 1834 m. gegužės 9 dieną.

**Pietų Amerikos valstybių herbai**

|  |
| --- |
| Argentina · Bolivija · Brazilija · Čilė · Ekvadoras · Gajana · Kolumbija · Paragvajus · Peru · Surinamas · Urugvajus · Venesuela
Folklando (Malvinų) Salos · Pietų Džordžija |
| **Valstybių atributika:** Herbai · Valstybinių vėliavų galerija |
**Supraslio stačiatikių vyskupija** (lenk. *Diecezja supraska*) – unitų vyskupija, egzistavusi 1797–1807 metais. Vyskupija buvo įkurta Prūsijos karalystės, Naujosios Rytų Prūsijos valdose. 1798 m. kovo 6 d. Prūsijos karalius Frydrichas Vilhelmas II patvirtino vyskupijos įsteigimą, pagal popiežiaus Pijaus VI bulę. Vyskupijos centras buvo Supraslio mieste, Supraslio stačiatikių vienuolyne. Po Tilžės taikos 1807 m. visa vyskupijos teritorija atiteko Rusijos imperijai. 1809 m. vasario 14 d. caro Aleksandro I dekretu vyskupija buvo panaikinta ir prijungta prie Bresto vyskupijos.

Literatūra
----------

* Bolla Susceptam a Nobis, in Bullarii romani continuatio, Tomo VI, Parte III, Prato 1849, pp. 3102-3109
* Konrad Eubel, Hierarchia Catholica Medii Aevi, vol. 6, p. 389
* ks. Alfred Ignatowicz, Greckokatolicka diecezja supraska (1796-1807), "Wiadomości Kościele Archidiecezji w białymstoku" 1976, r. 2, nr 4, pp. 105-116.
* Radosław Dobrowolski, Opat Supraski Biskup Leon Ludwik Jaworowski, Supraśl 2003, p. 333.
* Nikolaj Dalmatov, Supraslskij Blagowescanskij Monastyr, St. Peterburg 1892, p. 611.
| **Stanislovas Kazimieras Aleksandras Vladislovas Alojzijus Kosakovskis** |
| --- |
|  |
| Kosakovskiai |
| Herbas Ślepowron |
| Herbas *Ślepowron* |
|  |
| Gimė | 1837 m. liepos 3 d.Vaitkuškis |
| Mirė | 1905 m. lapkričio 4 d. (68 metai)Vaitkuškis |
| Tėvas | Stanislovas Čėsna Fortunatas Kosakovskis |
| Motina | Aleksandra de Laval - Kosakovska |
| Sutuoktinis (-ė) | Aleksandra Chodkevičiūtė - Kosakovska, Michalina Zaleskytė - Kosakovska (1856 - 1890), Sofija Bover Saint-Clair - Kosakovska (1869 - 1911) |

**Stanislovas Kazimieras Kosakovskis** (1837 m. liepos 3 d. Vaitkuškis – 1905 m. lapkričio 4 d. ten pat) – lietuvių fotografas.

Biografija
----------

Vaitkuškio dvaras
Kilęs iš LDK grafų giminės, kurios centras buvo Lietuvoje. Grafas. 1858–1865 m. dirbo Lenkijos karalystės Heraldikos komisijoje, Reikalų komitete, Valstybės taryboje. 1875 m. Rusijos imperatoriaus dvaro kamerheras. 1876–1885 m. Ukmergės apskrities taikos teisėjas, 1879–1883 m. Ukmergės miesto galva (burmistras). 1885 m. išrinktas Ukmergės apskrities bajorų vadovu (valdžios nepatvirtintas). Varšuvos dailės skatinimo draugijos (1872–1874 m. ir 1876 jos vicepirmininkas) ir Varšuvos fotografijos draugijos (nuo 1903 m.) narys. 

Stanislovo Kazimiero Aleksandro Vladislovo Alojzijaus Kosakovskio pirmoji žmona Aleksandra Chodkevičiūtė - Kosakovska
Po 1890 m. Vaitkuškio dvare įkūrė fotoateljė, dirbo joje su fotografu J. Krajevskiu. Sukūrė mėgėjiškų fotografijų (šeimos ir valstiečių buities, kelionių, dvaro ir apylinkių, gamtos vaizdai, portretai) ir sukaupė didelį fotoarchyvą (75 fotoalbumai; išliko 67 su 6259 fotografijomis ir katalogas). Fotografijoms būdinga savitai surežisuota kompozicija, šešėliavimo efektai, kai kurioms – fotomontažo technika. Varšuvoje, Vilniuje ir kitur rengė literatūros vakarus, mėgėjiškus teatro vaidinimus, kartais juose vaidino. Išleido veikalą *Kai kurių lenkų giminių istorinė genealoginė monografija* (*Monografe historiczno – geneologiczne niektórych rodzin polskich* 3t. 1859–1872 m.), paskelbė genealogijos straipsnių apie LDK bajorus. Dalyvavo ir buvo apdovanotas Varšuvos (1889, 1897, 1901 m.), Daugpilio, Londono, Vitebsko (visos 1903 m.), Panevėžio (1903–1904 m.), Krokuvos (1904 m.) fotografijos parodose.

Palaidotas Ukmergės Pašilės kapinėse. 

2004 m. išleistas Stanislovo fotografijos albumas *Grafų Kosakovskių albumas* (sud. E. Lukoševičiūtė).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kosakovskis Stanislovas Kazimieras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 639 psl.
**Kolumbijos chemijos gamyklos sprogimo apgavystė** įvyko 2014 m. rugsėjo 11 d. JAV Luizianos valstijos Sentervilio mieste. Tą dieną vietos gyventojai SMS žinutėmis ir socialiniai tinklais gavo pranešimus apie sprogimą miesto chemijos gamykloje. Kai kuriuose pranešimuose šį sprogimą prisiėmė Islamo valstybė. Tuo tarpu patikrinus informaciją vietinė valdžia paskelbė, kad joks sprogimas neįvyko, o visa tai yra apgavystė.

Žinios skleidimas
-----------------

Šie melagingi pranešimai buvo paskelbti SMS žinutėmis. Twitter socialiniame tinkle pirmoji žinia buvo paskelbta vietinio laikraščio „The Times-Picayune", o kiti vartotojai paskelbė šią žinutę su žyma #ColumbianChemicals. Vėlesni tyrimai išaiškino, kad dauguma šių Twitter vartotojų buvo valdomi *botai*.

Vikipedijoje iš karto buvo sukurtas puslapis apie tariamus sprogimus. Šį straipsnį sukūrė naudotoja „AmandaGray91", tačiau vėliau straipsnis buvo sutvarkytas pagal Vikipedijos standartus ir taisykles.

Facebook tinkle puslapis „Louisiana News" paskelbė šią apgaulingą naujieną ir sulaukė virš 6000 „patinka" paspaudimų.

Youtube puslapyje buvo patalpintas vaizdo įrašas, kuriame teigiama, kad ISIS prisiima atsakomybę už sprogimus.

Įvykio tyrimas
--------------

Šį įvykį ištyrė JAV privati bendrovė „Betaworks". Tyrime teigiama, kad visa apgavystė buvo vykdoma iš Rusijos teritorijos ir netapo įtikinama dėl to, kad buvo naudojamos padirbtos tapatybės ir buvo mažai tikrų faktų.

2015 m. birželį internetinis žurnalas „The New York Times Magazine" išleido didelį tyrimą apie šį įvykį. Tyrimo išvadose teigiama, kad tai buvo gerai koordinuota dezinformacijos kampanija, kurią platino Rusijos propagandos skleidimo institutas „Internet Research Agency". Manoma, kad šį institutą finansuoja Rusijos vyriausybė ar jai pavaldžios institucijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Company issues statement following text messaging hoax
2. ↑  Media hacking
3. ↑  PARISH OFFICIAL: TEXT ALERT OF TOXIC FUME WARNING BELIEVED TO BE HOAX Archyvuota kopija 2014-09-12 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Media hacking
5. ↑  Imaginary ISIS attack on Louisiana and the twitterbots who loved it
6. ↑  Louisiana News
7. ↑  ISIS takes responsibility for the explosion in Centerville, LA
8. ↑  The Agency
| Ilovlia |
| --- |
| Ilovlios žemupys Ilovlios žemupys |
| **Ilgis** | 358 km |
| **Baseino plotas** | 9250 km² |
| **Vidutinis debitas** | 9,6 m³/s |
| **Ištakos** | Pavolgio aukštuma |
| **Žiotys** | Donas |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija |
|  |
|  **Vikiteka** | Ilovlia |

**Ilovlia** (rus. *Иловля*) – upė Rusijoje, Saratovo ir Volgogrado srityse; Dono kairysis intakas. Prasideda Pavolgio aukštumoje, teka per ją į pietvakarius, lygiagrečiai su Volga (vietomis nuo jos tenutoldama per kelis kilometrus). Įteka į Doną šalia Ilovlios gyvenvietės, 83 km nuo Volgogrado.

Didesni intakai: Mokraja Olchovka, Didžioji Kazanka, Olchovka, Širiajus (dešinieji), Berdija (kairysis).

Vidutinis debitas 22 km nuo žiočių 9,6 m³/s. Laikosi užšalusi gruodį–kovą. Prie upės yra Petrov Valo miestas.

Senovėje Kamyšino–Petrov Valo apylinkėse buvo valka, per kurią vilkdavo laivus tarp Volgos ir Ilovlios upių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ilovlia*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
| **Stanislovas Kerbedis** |
| --- |
|  |
| Herbas „Slepowron" |
| Herbas „Slepowron" |
|  |
| Gimė | 1810 m. kovo 9 d.Naudvaryje, Naujamiesčio valsčius |
| Mirė | 1899 m. balandžio 19 d. (89 metai)Varšuvoje |
| Palaidotas (-a) | Povonzkų kapinėse |
| Tėvas | Valerijonas Kerbedis (1760–1820) |
|  |
| Veikla | tiltų inžinierius. |
|  |
|  **Vikiteka** | Stanislovas Kerbedis |

**Stanislovas Kerbedis** (1810 m. kovo 9 d. Naudvaryje, Naujamiesčio valsčius – 1899 m. balandžio 19 d. Varšuvoje, Rusijos imperijos tiltų inžinierius.

Biografija
----------

Baigė Panevėžio pijorų mokyklą. 1826 m. baigė Kauno klasikinę gimnaziją. 1826–1828 m. studijavo Vilniaus universitete. 1831 m. baigęs Sankt Peterburgo kelių inžinierių korpuso institutą iki 1849 m. dėstė taikomąją mechaniką jame ir kitose Sankt Peterburgo aukštosiose mokyklose, nuo 1842 m. Mechanikos katedros vedėjas, nuo 1842 m. profesorius. 1837–1838 m. tobulinosi Paryžiaus kelių ir tiltų institute bei kitose Vakarų Europos šalyse. 1858 m. Peterburgo mokslų akademijos garbės narys.

Dar studijų metais 1830 m. vasarą atliko praktiką prie kasamo Ventos kanalo. Suprojektavo pirmąjį arkinį ketinį 8 tarpsnių su pasukama varstomąja perdanga tiltą per Nevą Peterburge, vadovavo jo statybai (pastatytas 1850 m.).

Vienas geležinkelio Sankt Peterburgas–Varšuva tiesimo vadovų, prisidėjo projektuojant Vilniaus ir Kauno tunelius, suprojektavo geležinkelio tiltus per Lugą – geležinį su strypinėmis santvaromis, ir Daugpilio tiltą per Dauguvą – su parabolinėmis santvaromis, vadovavo jų statyboms. 1858 m. tyrė tiltų kniedytuosius sujungimus. 1859–1864 m. suprojektavo ir pastatė 6 tarpsnių geležinį santvarinį su lygiagrečiomis juostomis tiltą (Kerbedžio tiltas) per Vyslą Varšuvoje, kurio atramoms panaudojo kesonus.

Stanislovo Kerbedžio kapas
Iki 1891 m. dirbo Rusijos susisiekimo valdyboje, konsultavo Kronštato ir Sankt Peterburgo uostų, Marijos vandens kelio atnaujinimo projektus. Šelpė Lietuvos menininkus. XIX a. pab. Riebinių dvare įkūrė lietuvių menininkų kūrybos namus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Inžinierius Stanislovas Kerbedis Archyvuota kopija 2020-02-16 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Nijolė Lukšionytė-Tolvaišienė. *Stanislovas Kerbedis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 753 psl.
Kolumbijos kalnų padėtis
**Kolumbijos kalnai** (angl. *Columbia Mountains*) – Uolinių kalnų dalis pietvakarių Kanadoje (Britų Kolumbija) ir šiaurės vakarų Jungtinėse Amerikos Valstijose (Aidahas, Montana, Vašingtonas). Aukštis iki 3581 m (Sero Vilfrido Lorjė kalnas). Vakaruose kalnus riboja tektoninis slėnis, kuriuo teka Freizeris ir Kolumbija.

Kolumbijos kalnai susideda iš Karibu (aukščiausias), Monaši, Selkirko ir Perselio kalnagūbrių.

Kalnai sudaryti iš kristalinių uolienų, giliai išraižyti upių slėnių. Būdingas ledyninis reljefas. Šlaituose auga miškai, aukščiausiose vietose subalpinės pievos, ledynai. Slėniuose dirbami laukai, ganyklos.

Kolumbijos kalnuose įsteigta nemažai nacionalinių ir provincijų parkų (Revelstoko kalno, Ledyno, Vels Grėjaus, Valhalos, Hamberio ir kiti), gamtos rezervatų.

* Alberto kalnas Selkirko kalnuoseAlberto kalnas Selkirko kalnuose
* Begbio kalnagūbris Monaši kalnuoseBegbio kalnagūbris Monaši kalnuose
* Eipso kalnas Karibu kalnuoseEipso kalnas Karibu kalnuose
* Kalnų tvenkinys Perselio kalnuose, Bugabu masyveKalnų tvenkinys Perselio kalnuose, Bugabu masyve

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 218
2. ↑  *Kolumbijos kalnai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kolumbijos kalnai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Spėjamos Krokero ir Bredlio žemių vietos
**Krokero žemė** – hipotetinė žemė Arkties vandenyne, esanti šiaurės vakaruose nuo Tomo Hubardo kyšulio. Žemės pavadinimą, 1906 m. ekspedicijos metu, suteikė Robertas Piris. Pagal Pirio matavimus žemė turėjo būti apie 200 km nuo jo, ties 83° šiaurės platumos ir 100° vakarų ilgumos. Piris ją pavadino mirusio Pirio Arkties klubo nario Džordžo Krokero garbei.

Šais laikais žinoma, kad šioje srityje nėra jokios žemės. Greičiausiai Piris matė Fata Morganą.

1913 m. Krokero žemę bandė atrasti Donaldas Baksteris Makmilanas. Ekspedicija buvo labai nenusisekusi ir nepavykusi. Laivo kapitonas nusigėrė ir užplukdė laivą ant seklumos. Ekspedicijos vadovas, eskimas, buvo tyčia nušautas neaiškiomis aplinkybėmis. Ekspedicija atsidūrė sunkioje padėtyje ir pagalbos laukė ketverius metus.

Krokero žemės egzistavimo teorija galutinai paneigta Makgregoro Arkties ekspedicijos metu, 1937–1938 m.

Nepaisant to, kad Krokero žemės egzistavimas paneigtas aeronuotraukomis, atsiranda pseudomokslinių organizacijų, kurios iki šiol spekuliuoja šiuo pavadinimu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  The Search for Crocker Land Archyvuota kopija 2008-12-04 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Mirages and Chimeras
3. ↑  Crocker Land Expedition Collection from the Arctic Archyvuota kopija 2008-08-27 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Voyage to Our Hollow Earth Expedition Blog

Taip pat skaitykite
-------------------

* Bredlio žemė
* Sanikovo žemė
**Julius Štarka** (1884 m. spalio 4 d. Lėliuose, Ukmergės apskritis, Rusijos imperija – 1960 m. JAV) – kompozitorius, choro dirigentas, pedagogas, Valstybės teatro vyr. chormeisteris.

Biografija
----------

Pirmąsias muzikos žinias gavo Juozo Naujalio vargonininkų kursuose Kaune. Su pagyrimu baigęs Vargonininkų mokyklą 1906 m. išvyko mokytis į Varšuvos muzikos institutą. Ten studijavo vargonavimą, chorvedybą bei kompoziciją, laisvalaikiu dalyvavo Varšuvos lietuvių bendruomenės veikloje. Konservatoriją baigė 1911 m. bet dar kurį laiką tobulinosi pas prof. Suržinskį. 1913 m. negavęs leidimo grįžti į Lietuvą, išvyko į Tbilisį, dirbo muzikos mokykloje, vargonininkavo. 1918 m. grįžo į Vilnių, 1919 m. persikėlė į Kauną. Dalyvavo Lietuvių meno kūrėjų draugijos veikloje, vadovavo savo suburtam chorui, kuris greit pasiekė gan aukštą meninį lygį. 1920 m. Julius Štarka paskirtas Lietuvių meno kūrėjų draugijos Operos vaidyklos chormeisteriu. Jo anksčiau suorganizuotas choras tapo Operos vaidyklos choro pagrindu ir buvo pirmuoju profesionaliu choru Lietuvoje. Su operos choru parengė per 70 operos veikalų: Giuseppe Verdi „Il Trovatore", „Aida", „Otello", „La Traviata", Richard Wagner „Lohengrinas" ir „Tanhoizeris", Giacomo Puccini „Tosca", „La Boheme", „Madama Butterfly", Marc-Antoine Charpantier „Luiza", Giacomo Meyerbeer „Hugenotai", Piotro Čaikovskio „Pikų dama" ir „Eugenijus Oneginas", Georges Bizet „Carmen", Jurgio Karnavičiaus „Gražina" ir „Radvila Perkūnas", Stasio Šimkaus „Pagirėnai", Antano Račiūno „Trys talismanai" ir kt. Kritikų teigimu, tuo metu tai buvo vienas pajėgiausių operos chorų Europoje. Choro repertuare taip pat buvo didelio meistriškumo reikalaujantys kūriniai: Ludwig van Beethoven IX simfonija, *Missa Solemnis*, Gioachino Rossini *Stabat Mater*, Česlovo Sasnausko, Stasio Šimkaus, Jurgio Karnavičiaus kantatos ir kiti stambios formos kūriniai.

Be darbo operoje, Julius Štarka dėstė Kauno muzikos mokykloje (vėliau – Kauno konservatorija), vadovavo chorvedybos klasei ir choro studijai. Paruošė nemažai chorvedžių, jų tarpe – Julius Gaidelis, Vladas Baltrušaitis, Jonas Dautartas.

Nuorodos
--------

* Prie Juliaus Štarkos kapo
* LNOBT choras Archyvuota kopija 2016-08-14 iš Wayback Machine projekto.
* Julius Štarka „Oi žinau, žinau"
| **Laccaria laccata** |
| --- |
| Lakuotoji lakabudė (*Laccaria laccata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Baltikiniai  *( Tricholomataceae)* |
| Gentis: | Lakabudė  *( Laccaria)* |
| Rūšis: | Lakuotoji lakabudė  *( Laccaria laccata)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Lakuotoji lakabudė** (lot. *Laccaria laccata*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, lakabudžių (*Laccaria*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Miškai, parkai, žolėtos vietos.

* **Augimo laikas**

Pavasaris, vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Vaisiakūniai tamprūs. Lakšteliai reti, stori.

Vaisiakūniai smulkūs. Kepurėlė 1–3 cm, retai užauga iki 5 cm skersmens, smulkiai plaušuota ar net žvyneliuota, oranžiškai ruda, rožiškai ruda ar kūno spalvos. Lakšteliai reti, stori, priaugtiniai. Kotas 3–7 (10)×0,3–1,5 cm, tamprus, vagotas. Lakšteliai ir kotas kepurėlės spalvos. Trama grybų kvapo, nekarti. Sporos 7–10×7–8 μm, dygliuotos, beveik apvalios.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai rožiškai rudi, nedideli, dygsta visuose Lietuvos miškuose, net ir tada, kai kiti grybai neauga.

Dygsta pavieniui ar grupelėmis. Valgoma, menkavertė. Labai dažna.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 108 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lakuotoji lakabudė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Romiplostimas** – vaistas, trombopoetino receptorių agonistas, gaminamas farmacinės kompanijos „Amgen". Vaistas Europos Sąjungoje registruotas suaugusių pacientų imuninės trombocitopeninės purpuros, refrakterios gydymui kitais medikamentais pacientams po splenektomijos.

Veikimas
--------

Romilplostimas jungiasi prie trombopoetino receptorių ant megakariocitų kaulų čiulpuose ir skatina trombocitų gamybą.

Indikacijos
-----------

Imuninė trombocitopeninė purpura. Vaistą galima skirti ir ligoniams, kuriems neatlikta splenektomija (blužnies pašalinimo operacija), tačiau šiuo atveju operacija arba turi būti kontraindikuotina, arba pacientas turi su ja nesutikti. Vaistas neregistruotas kitos kilmės trombocitopenijai gydyti, tačiau šiuo metu vykdomi klinikiniai tyrimai.

Tyrimai
-------

Tarptautinio prospektyvinio randomizuoto tyrimo, atlikto 2008 metais, duomenimis romiplostimas spirant jį poodine injekcija kartą per savaitę patikimai ir ženkliai padidino trombocitų skaičių 87 % pacientų, kuriems nebuvo efektyvūs kiti gydymo metodai. Vaistas buvo gerai toleruojamas, vienintelis nerimą keliantis poveikis buvo kaulų čiulpų fibrozė, greičiausiai dėl nuolatinės megakariocitų stimuliacijos ir uždegiminės reakcijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kuter et al. Efficacy of romiplostim in patients with chronic immune thrombocytopenic purpura: a double-blind randomised controlled trial. The Lancet, Volume 371, Issue 9610, Pages 395–403, 2 February 2008.
Rama, Syta ir Lakšmana
**Lakšmana** (skr. लक्ष्मणः = IAST: *Lakṣmaṇa-*) – vienas pagrindinių indų epo „Ramajanos" veikėjų, viešpaties Ramos brolis.

Lakšmana gimė Ajodhijos karaliui Dašarathai ir vienai jo žmonų – Sumitrai. Jis turėjo brolį dvynį Šatrughną, taip pat brolius Ramą ir Bharatą. Lakšmana visame epe vaizduojamas kaip nuolatinis Ramos palydovas. Kuomet Rama vedė Sytą, Lakšmana vedė Sytos seserį Urmilą.

Kuomet Rama buvo išsiųstas iš rūmų, Lakšmana ir Syta keliavo su juo. Jis nuolat saugojo ir patarnavo dieviškajai porai. Viename iš epizodų, Lakšmana susiduria su Ravanos seserimi Suparnakha ir ją sužaloja. Kuomet Rama vaikėsi elniu pasivertusį demoną Maričą, Lakšmana pasileido gelbėti Ramos (išgirdęs Maričos klaidinančius riksmus) ir paliko Sytą, kurią pagrobė brahmanu apsimetęs Ravana. Vėliau Rama kartu su Lakšmana keliavo į Lanką išvaduoti Sytos. Lakšmana vaidino svarbų vaidmenį Lankos kare, kur nukovė Ravanos karvedį Indradžitą.

Vaišnavų tradicijoje Lakšmana garbinamas kaip Ramos globėjas, jis laikomas nagos Šešos, saugojusios Višnų, avatara.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Мифы народов мира. *Лакшмана* , П. А. Гринцер – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
|  |
| --- |
| Jump the Gun |
| Kilmė | Airijos vėliava Airija |
| Žanrai | poprokas |
| Kūrinių kalbos | anglų |
| Aktyvumo metai | 1987–1990 |
| Nariai |
| Peter Eades  Roy Taylor  Brian O'Reilly  Eric Sharpe  Ciaran Wilde |

**Jump the Gun** buvo Airijos poproko muzikos grupė. 

Grupę sudarė Peter Eades (fortepijonas, klavišiniai), Roy Taylor (vokalas, bosinė gitara), Brian O'Reilly (būgnai), Eric Sharpe (gitara) ir Ciaran Wilde (saksofonas).

Grupė susikūrė 1987 metais. Vienas jos narių – Peter Eades, kuria, įrašinėja savo muziką nuo 16-kos metų, o Ciaran Wilde buvo populiarus klarnetininkas ir saksofonininkas.

Pirmasis grupės singlas „Bad Habits" buvo išleistas 1987 metais. Kitąmet jie dalyvavo „Eurovizijos" dainų konkurse Dubline. Su daina „Take Him Home" pelnė 79 taškus ir užėmė 8-ą vietą.

Po dalyvavimo „Eurovizijoje", grupė išleido du albumus, tačiau sėkmės nesulaukė. „Jump the Gun" savo veiklą nutraukė 1990 m.

Diskografija
------------

### Albumai

* *Second Shot* (1988)
* *Driving in Spirals* (1989)

### Singlai

* *Bad Habits* (1987)
* *Take Him Home* (1988)

Nuorodos
--------

* Daina *Take Him Home* (1988 m.)

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Johnny Logan  *„Hold Me Now"*** |  **Airijos atstovai Eurovizijoje**1988 | Po to:**Kiev Connolly ir The Missing Passengers  *„The Real Me"*** |
| **Julius Tamošiūnas** |
| --- |
| Gimė | 1926 m. gegužės 15 d.Žadavainiai, Utenos apskritis |
| Mirė | 1995 m. sausio 18 d. (68 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | periodinės spaudos bibliografas |

**Julius Tamošiūnas** (1926 m. gegužės 15 d. Žadavainiuose, Utenos apskritis – 1995 m. sausio 18 d. Kaune) – Lietuvos periodinės spaudos bibliografas.

Biografija
----------

Mokėsi savarankiškai, vėliau baigė penkias Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijos klases, o šeštąją – Utenos gimnazijoje. 1944 m. mobilizuotas į rusų kariuomenę, tačiau ties Švenčionėliais iššoko iš traukinio, buvo pašautas, slapstėsi. 1945 m. suimtas, nuteistas kalėti Vorkutos lageriuose. Į Lietuvą grįžo 1956 m. Dirbo Lentvario „Kaitros" gamykloje, Lentvario kilimų fabrike. 1957 m. eksternu baigė Kauno S. Nėries vidurinę mokyklą. Mokėsi Kauno politechnikos instituto vakariniame Statybos fakultete, bet nebaigė. Dirbo saugumo technikos inžinieriumi statybos organizacijose.

Laisvalaikiu rinko lietuviškus spaudinius. Aktyviai dalyvavo Lietuvos žurnalistų sąjungos, Žmogaus teisių gynimo asociacijos, liaudies menininkų, Knygos mėgėjų ir kitų draugijų veikloje. Tapė Lietuvos peizažus, rašė eilėraščius.

Palaidotas Daugailių kapinėse.

Bibliografija
-------------

* Lietuviškos periodinės spaudos kolekcijos parodos katalogas, 1883–1940. – Kaunas, 1988. – 179 p.: iliustr.
* Lietuviškų periodinių leidinių bibliografija, 1832–1982. – Kaunas, 1991. – 941 p.: iliustr.
* Lietuviškų periodinių leidinių bibliografija, 1983–1993: su 1832–1982 metų bibliografijos papildymu. – Kaunas, 1994. – 585 p.: iliustr. – ISBN 9986-9012-0-0

Įvertinimas
-----------

* 1995 m. žurnalistinė Vinco Rastenio premija, po mirties

Šaltiniai
---------

1. ↑  Julius Tamošiūnas. Utenos krašto enciklopedija Archyvuota kopija 2008-03-25 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 502 psl.
|  |
| --- |
| Krokuvos Popiežiškasis Jono Pauliaus II universitetas Uniwersytet Papieski Jana Pawła II w Krakowie |
|  |
| lot. *Pontificia Universitas Cracoviensis Ioannis Pauli II* |
| Įkurtas | 1981 m. gruodžio 8 |
| Tipas | bažnytinė, finansuojama valstybės lėšomis |
| Rektorius | prof. hab. dr. Wojciech Zyzak |
| Darbuotojų | 384 |
| Studentų | 2674 |
| Doktorantai | 481 |
| Vieta | Krokuva, Lenkija |
| Svetainė | www.upjp2.edu.pl |

**Krokuvos Popiežiškasis Jono Pauliaus II universitetas** – bažnytinis, tačiau finansuojamas valstybės lėšomis, universitetas Krokuvoje, Lenkijoje. Lenkijos aukštųjų mokyklų reitinge jis užima 51-60 vietą, tuo tarpu pasaulyje – 10413 vietą (pagal pasaulinį *Webometrics Ranking of World Universities* reitingą). Tai vienintelis popiežiškasis universitetas Vidurio ir Rytų Europoje.

Aukštosios mokyklos ištakos siekia 1397 m. kai Jogailos universitete buvo įsteigtas Teologijos fakultetas. Nors 1954 m. fakulteto veikla buvo sustabdyta, tačiau šis valdžios sprendimas nenutraukė jo faktinio ir kanoniško egzistavimo. 1959 m. Vatikanas išleido dekretą, kuriame nurodo, jog „Teologijos fakultetas, remiantis jo įsteigimu ir pobūdžiu, ir toliau, vadovaujamas bažnytinės valdžios, tęsia savo veiklą, o ateityje turėtų formuotis pagal Šventojo Sosto teisės aktus". Jono Pauliaus II dėka 1974 m. fakultetui suteikiamas *popiežiškojo fakulteto* pavadinimas. 1981 m. gruodžio 8 d. popiežius išleidžia *motu proprio Beata Hedvigis*, kuriuo remiantis buvo įsteigta Krokuvos popiežiškoji teolologinė akademija (lenk. *Papieska Akademia Teologiczna w Krakowie*). Universiteto statusas ir Jono Pauliaus II vardas akademijai buvo suteiktas 2009 m. sausio 6 d.

Fakultetai
----------

* Filosofijos fakultetas
* Istorijos ir kultūros paveldo fakultetas
* Socialinių mokslų fakultetas
* Teologijos fakultetas
* Tarnuvo Teologijos fakultetas
* Kanoninės teisės fakultetas

Rektoriai
---------

|  |  |
| --- | --- |
| * Marian Jaworski (1981–1987)
* Wacław Świerzawski (1987–1992)
* Adam Kubiś (1992–1998)
* Tadeusz Pieronek (1998–2004)
 | * Jan Maciej Dyduch (2004–2010)
* Władysław Zuziak (2010–2014)
* Wojciech Zyzak (nuo 2014)
 |

  

* Universiteto rektoratasUniversiteto rektoratas
* Administracinis pastatasAdministracinis pastatas
* Didaktinis pastatasDidaktinis pastatas
* Universiteto bibliotekaUniversiteto biblioteka

Šaltiniai
---------

1. ↑  Liczba pracowników. BIP(lenkų kalba) (prieiga 2014-10-13)
2. 1 2  Liczba studentów. BIP (lenkų kalba) (prieiga 2014-10-13)
3. ↑  Ranking Akademickich Szkół Wyższych 2014 (lenkų kalba) (prieiga 2014-10-13)
4. ↑  CSIC universitetų reitingas, 2013 m. (anglų k.) (prieiga 2014-10-13)