recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Dejan Milićević**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Dejan Milićević |
| Gimimo data | 1992 m. kovo 10 d. (31 metai) |
| Gimimo vieta | Novi Sadas, Jugoslavija |
| Ūgis | 179 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Ubo „Jedinstvo" |
| **Pozicija** | saugas |
| Jaunimo klubai |
| 2007–2010 | FK Vojvodina |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2010–2013  2011–2013  2013–2014  2014–2016  2016–2017  2017–2022  2022  2023– | FK VojvodinaCementFK Proleter Novi SadSC RothisProleterTSC Bačka TopolaRiteriaiUbo „Jedinstvo" | 000 00(0)055 0(11)022 00(0)049 0(20)027 00(2)149 0(32)015 00(2)005 00(1) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. kovo 23 d.. |

**Dejanas Miličevičius** (*Dejan Milićević*; g. 1992 m. kovo 10 d.) – futbolininkas iš Serbijos, saugas. Žaidė Lietuvoje. Atstovavo Vilniaus „Riterių" futbolo klubui.

Karjera
-------

Karjerą pradėjo „Vojvodinos" klube. Rungtyniavo šio klubo jaunimo ekipose, o pagrindinėje ekipoje oficialių rungtynių nesužaidė. 

2011–2013 m. sezonuose nuomos pagrinais buvo skolinamas FK Cement Beočin.

Nuo 2013 m. priklausė FK Proleter Novi Sad, o nuo 2014 m. – Austrijos regioninėje lygoje žaidusiam SC Röthis. 

2016–2017 m. sezone buvo grįžęs į FK Proleter Novi Sad. Nuo 2017 m. žaidė Šiaurės Serbijos TSC Bačka Topola.

### FK Riteriai

Atvyko į Lietuvą. 2022 m. liepos 19 d. buvo paskelbta, kad tapo Vilniaus „Riterių" nariu.

2022 m. liepos 22 d. riterių gretose oficialiai debiutavo A lygos rungtynėse prieš FC Džiugas.

2022 m. rugpjūčio 26 d. pelnė lemiamą įvartį rungtynėse prieš „Bangos" klubą.

2023 m. sausio 23 d. tapo aišku, kad žaidėjas palieka klubą.

### Ubo „Jedinstvo"

2023 m. vasario mėn. tapo aišku, kad atstovaus Ubo „Jedinstvo".

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2022** | **„Riteriai"** | 15 | 2 |

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑  alyga.lt naujienos: keturi žaidėjai palieka „Riterių" klubą
8. ↑  sportas.lt naujienos: keturi žaidėjai į klubą nebegrįš

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
|  |
| --- |
| Spark-Renault SRT 01E |
| Spark-Renault SRT 01E |
| Bendra informacija |
| Gamintojas | Spark Racing TechnologiesDallara |
| Metai | 2014-2018 |
| Dizaineris (-iai) | Frédéric Vasseur |
| Chronologija |
| Po to | Spark SRT05e |
| Kėbulas ir važiuoklė |
| Klasė | Formulės E lenktyninis automobilis |
| Variklis ir transmisija |
| Variklis (-iai) | Maksimali galia 200 kW (įprasta galia lenktynėse 150 kW, "Push-to-Pass" funkcija prideda 30 kW |
| Pavarų dėžė | Hewland 5 pavarų sekvencinė |
| Išmatavimai |
| Ilgis | 5000 mm |
| Plotis | 1800 mm |
| Aukštis | 1250 mm |
| Svoris | 888 kg |
| Kita informacija |

**Spark-Renault SRT 01E** – elektra varomas sportinis automobilis, pirmasis Formulės E čempionato automobilis, naudotas nuo 2014 m. iki 2017 m. sezono pabaigos. 

Automobilį 10 mėnesių kūrė Spark Racing Technologies, McLaren Electronic Systems, Williams, Dallara ir Renault kompanijos.

Vystymas
--------

Automobilio gamyba prasidėjo 2012 m. rugsėjį. Lucas di Grassi buvo paskirtas oficialus bandymų vairuotojas. Tuo metu demonstracijoms buvo naudojamas 2010 m. sukurtas čempionato prototipas Formulec EF01 – jį pagamino Mercedes GP ekipa ir Siemens kompanija.

2012 m. pabaigoje McLaren Electronic Systems buvo išrinkta elektrinio variklio, pavarų dėžės ir visos elektronikos tiekėja. Formulė E užsakė 42 naujus automobilius, kuriuos Spark Racing Technologies kūrė kartu su Dallara.

2013 m. kovo 28 d. oficialia čempionato padangų tiekėja paskirta Michelin kompanija, o techniniu partneriu pasirinkta Renault. Tą pačią dieną buvo oficialiai pristatytas Spark-Renault SRT 01E dizainas.

2013 m. rugsėjo 10 d. Frankfurto automobilių parodoje buvo pademonstruotas pats automobilis – tą padarė FIA prezidentas Jean Todt ir Formulės E holdingo vadovas Alejandro Agag.

Po 2017 m. Formulės E sezono šį modelį pakeitė antros kartos Spark SRT05e.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Formula E: Is this the future of motor racing?
2. ↑  Formula E unveils new Spark-Renault SRT\_01E at Frankfurt Motor Show Archyvuota kopija 2015-01-09 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| Spark SRT05e |
| Spark SRT05e bando Nico Rosbergas. |
| Bendra informacija |
| Gamintojas | Spark Racing TechnologyDallara |
| Metai | Nuo 2018 |
| Chronologija |
| Prieš tai | Spark-Renault SRT 01E |
| Kėbulas ir važiuoklė |
| Klasė | Antros kartos Formulės E lenktyninis automobilis |
| Variklis ir transmisija |
| Variklis (-iai) | Maksimali galia 250 kW (lenktynių metu 200 kW) |
| Išmatavimai |
| Ilgis | 5160 mm |
| Plotis | 1770 mm |
| Aukštis | 1050 mm |
| Svoris | 900 kg |
| Kita informacija |

**Spark SRT05e** – elektra varomas sportinis automobilis, antrasis Formulės E čempionato automobilis, naudojamas nuo 2018 m. sezono ir pakeitęs 4 pirmus sezonus naudotą Spark-Renault SRT 01E modelį.

Antros kartos modelį kūrė Spark Racing Technology kartu su Dallara kompanija. Šiame modelyje montuojama McLaren gaminama 56 kWh galios baterija ir nauja *Halo* apsaugos sistema. Taip pat tai yra pirmasis F-E modelis, galintis įveikti pilną lenktynių distanciją.

Vystymas
--------

2016 m. rugsėjo 28 d. buvo paskelbta, kad naujojo modelio baterijas gamins McLaren kompanija.

2017 m. sausio 9 d. kompanija Spark Racing Technology buvo paskelbta, kaip naujojo modelio kūrėja, o kitą mėnesį buvo paskelbtos naujojo kūrinio nuotraukos.

2017 m. rugsėjį slaptuose bandymuose buvo išbandytas naujasis modelis, kurį vairavo prancūzas Anthoine Hubert.

2017 m. spalį šis modelis išlaikė patikimumo bandymus trasoje. 

2018 m. sausio 30 d. internetu įvyko viešas SRT05E pristatymas su kompiuteriu sugeneruotomis nuotraukomis. Kovo 6 d. Ženevos automobilių parodoje FIA prezidentas Jean Todt kartu su Formule E Holdings prezidentu Alejandro Agag oficialiai pristatė naująjį modelį. Taip pat pranešta, kad Spark SRT05e tapo pirmuoju lenktynininiu automobiliu, kurio kūrimą išskirtinai prižiūrėjo tik FIA.

Antros kartos modelis bus naudojamas iki 2021/2022 m. sezono pabaigos, o iki tol dar gali sulaukti aerodinaminių pakeitimų.

Komandos naudoja 19 colių Michelin Pilot Sport All-Weather padangas. Palyginus su pirmojo modelio padangomis, šios yra lengvesnės – priekinės 2 kg, galinės – 2,5 kg.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Di Grassi Calls for Bespoke Formula E HALO Archyvuota kopija 2019-07-19 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  FORMULA E’S WILD NEW RACECAR MAKES ELECTRIC RACING LOOK COOL
3. ↑  Spark releases next-gen Formula E concept images
4. ↑  Formula E ‘Gen 2’ Car Breaks Cover Archyvuota kopija 2019-07-19 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  Next generation Formula E Car breaks cover in Geneva
6. ↑  Gen 2 Car Update, Extra Season Confirmed Archyvuota kopija 2019-07-19 iš Wayback Machine projekto.
7. ↑  Michelin Pilot Sport Archyvuota kopija 2018-12-15 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Pranciškus Ferdinandas Habsburgasvok. *Franz Ferdinand Karl Ludwig Joseph*** |
| --- |
| Austrijos-Vengrijos erchercogas |
|  |
| Pranciškus Ferdinandas |
| Habsburgai |
| Visas vardas | Franz Ferdinand Karl Ludwig Joseph |
| Gimė | 1863 m. gruodžio 18 d.Gracas, Austrija-Vengrija |
| Mirė | 1914 m. birželio 28 d. (50 metų)Sarajevas, Austrija-Vengrija |
| Tėvas | Karlas Liudvikas |
| Austrijos-Vengrijos erchercogas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Šv. Huberto ordinas (Bavarija)Šv. Huberto ordinas (Bavarija)Juodojo erelio ordinasJuodojo erelio ordinas |
|  |
|  **Vikiteka** | Pranciškus Ferdinandas |
| Parašas |
|  |

**Pranciškus Ferdinandas Habsburgas** (*Franz Ferdinand Karl Ludwig Joseph*; 1863 m. gruodžio 18 d. – 1914 m. birželio 28 d.) – Austrijos-Vengrijos erchercogas. 1914 m. Pranciškui Ferdinandui su žmona Sofi keliaujant po Austrijos-Vengrijos provinciją Bosniją, porą nužudė serbų nacionalistas Gavrilas Principas. Dėl šios žmogžudystės Austrija pradėjo karą su Serbija ir šis karas išsirutuliojo į Pirmąjį pasaulinį karą.

Pranciškus Ferdinandas domėjosi menu, kultūra. Jis labai žavėjosi nacionalizmo idėjomis, bet nepritarė minčiai, kad reikia išlaisvinti Balkanų tautas iš Austrijos-Vengrijos jungo. Nacionalizmą jis vadino kaip „austrų, vengrų ir vokiečių – didžiųjų pasaulio viešpataujančių tautų pabudimą".

Pranciškus Ferdinandas dvare nebuvo labai mėgiamas. Po jo mirties netgi nebuvo surengtos prašmatnios ir iškilmingos laidotuvės.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Viešbutis „Ukraina"
**„Stalininiai dangoraižiai"** (rus. *«Сталинские высотки»*) - septyni aukštuminiai namai, pastatyti Maskvoje 1948-1953 metais, vienas iš Maskvos architektūrinių simbolių.

Manyta pastatyti aštuonis tokius pastatus, kaip Maskvos 800 metų įkūrimo jubiliejaus, švęsto 1947 m. simbolį, tačiau arčiausiai Kremliaus planuotas pastatas liko tik brėžiniuose (pamatai panaudoti statant „Rossijos" viešbutį).

Šie dangoraižiai laikomi pokarinio „stalininio ampyro" ryškiausiais pavyzdžiais, jie turėjo supti taip ir nepastatytus Tarybų rūmus.

Kai kada šiai kategorijai priskiriamas Latvijos Mokslų akademijos pastatas Rygoje bei Kultūros ir mokslo rūmai Varšuvoje.

Septyni stalininiai dangoraižiai
--------------------------------

Maskvos universiteto rūmai
* Maskvos M.Lomonosovo universiteto centriniai rūmai Vorobjovo kalnuose
* Gyvenamasis namas Kotelničiaus krantinėje
* Viešbutis „Ukraina"
* Užsienio reikalų ministerijos pastatas
* Gyvenamasis namas Kudrino aikštėje
* Administracinis pastatas Raudonųjų vartų aikštėje
* Viešbutis „Leningradskaja"
| **Pranciškus Bukota** |
| --- |
|  |
| Herbas „Pomian" |
| Herbas „Pomian" |
|  |
| Gimė | 1747 m. rugpjūčio mėn. |
| Mirė | 1797 m. birželio 15 d. |
| Tėvas | Benediktas Bukota |
| Motina | Sofija Volbekovna |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Šv. Stanislovo ordinasŠv. Stanislovo ordinasBaltojo erelio ordinasBaltojo erelio ordinas |

**Pranciškus Bukota** (lenk. *Franciszek Bukaty*, 1747 m. rugpjūčio mėn. – 1797 m. birželio 15 d.) – Abiejų Tautų respublikos (ATR) diplomatas.

Biografija
----------

Brolis Tadas Juozapas Bukota. Nuo 1771 m. Abiejų Tautų Respublikos pasiuntinio Didžiojoje Britanijoje Tadeušo Burzynskio sekretorius, 1772 m. jo pavaduotojas, nuo 1789 m. ATR nepaprastasis pasiuntinys ir įgaliotasis ministras Britanijoje. ATR padalijimų laikais dėjo daug pastangų, kad Didžioji Britanija ir kitos valstybės remtų ATR nedalomumą, 1772 m. įteikė pirmąją notą.

1789 m. sudarė ir įteikė ATR ir Didžiosios Britanijos prekybinės sąjungos atstatant ir panaudojant Šventosios uosto projektą. Rusams 1792 m. įsiveržus į ATR įteikė notą dėl 1791 m. Gegužės trečiosios konstitucijos teisėtumo. Londone rūpinosi pirmaisiais ATR politiniais emigrantais, atvykstančiais mokslininkais. 1793 m. netrukus po notos dėl Rusijos ir Prūsijos prievartos veiksmų, atšauktas. Apsigyveno savo Siarhejevičų dvare (Minsko sritis) ir politinėje veikloje beveik nedalyvavo. Mirė pakeliui iš Sankt Peterburgo į namus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pranciškus Bukota*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 584 psl.
| Stalgenėlatv. *Staļģene* |
| --- |
| *Stalgenės dvaro rūmai* |
|  |
| 

StalgenėStalgenė

56°34′13″ š. pl. 23°57′39″ r. ilg.﻿ / ﻿56.57028°š. pl. 23.96083°r. ilg.﻿ / 56.57028; 23.96083﻿ (Stalgenė)Koordinatės: 56°34′13″ š. pl. 23°57′39″ r. ilg.﻿ / ﻿56.57028°š. pl. 23.96083°r. ilg.﻿ / 56.57028; 23.96083﻿ (Stalgenė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Latvijos vėliava Latvija |
| **Istorinis regionas** | Žiemgala Žiemgala |
| **Savivaldybė** | Jelgavos savivaldybė |
| **Valsčius** | Jaunsvirlaukos valsčius |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 500  |
| **Altitudė** | 7 m |
|  |
| **Kirčiavimas** | Stálgenė |

**Stalgenė** (latv. *Staļģene*) – kaimas Latvijoje, Jelgavos savivaldybėje, 21 km į pietryčius nuo Jelgavos, Lielupės kairiajame krante. Jaunsvirlaukos valsčiaus centras. Šalia eina plentas P94 (Jelgava–Cuodė). Yra vidurinė mokykla, vaikų darželis, tautos namai, biblioteka, paštas, vaistinė, muziejus. Gaminamas salyklas. Išlikę dvaro rūmai.

Istorija
--------

Gyvenvietė kūrėsi apie Stalgenės (*Stalgen*) dvarą. Šio dvaro rūmuose buvo Napoleono maršalo Žako Makdonaldo štabas. Tarybiniais metais Stalgenė buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

Šaltiniai
---------

1. ↑
Latvijas Finieris gamykla Ukmergėje.
**Latvijas Finieris** – Latvijos medienos pramonės koncernas. Įmonių grupės vadovas – Uldis Biķis.

Istorija
--------

Bendrovės ištakas bei veiklos pradžią žymi Latvijas Bērzs įsteigimas 1873 m.
1923 m. pradėjo veikti Furniers. 1929 m. įsteigiama Lignums.
1975 Furniers, Lignums ir Latvijas Bērzs sujungiamos bei įsteigiama valstybinė įmonė Plywood Production Union of Latvia.
1992 m. Plywood Production Union of Latvia privatizuojama, pervadinama į Latvijas Finieris.

Struktūra
---------

Koncerną sudaro 6 beržo medieną naudojančios bendrovės: „Lignums", „Furniers", „Verems", „Latvijas Berzs", „Hapaks", „SIA Troja".
Per metus koncerno bendrovės sunaudoja per 1,12 mln. ktm beržo medienos; iš jų fanerinių beržo rąstų – 708 000 ktm: „Lignums" – 389 000 ktm, „Furniers" – 165 000 ktm, „Verems" – 85 000 ktm.

Veikla
------

Įmonių grupės apyvarta 2005 m. siekė apie 0,5 mlrd. litų.
„Latvijas Finieris" produkciją tiekia į 40 pasaulio šalių. Antrinės įmonės įsteigtos Didžiojoje Britanijoje, Ispanijoje, Japonijoje, JAV, Prancūzijoje, Suomijoje, Švedijoje, Vokietijoje, kur yra plėtojama prekyba.

Lietuvoje
---------

Antrinė koncerno bendrovė UAB „LF Miškas" buvo įkurta 2004 m. jos įstatinis kapitalas – 400 000 litų. Įmonė aprūpina koncerno LF gamyklas beržo faneriniais rąstais, koordinuoja plėtros veiklą Lietuvoje.

„Latvijas Finieris" Lietuvoje 2006 m. pradėjo statyti pirmąją beržo faneros lukšto gamyklą Ukmergėje. 6 hektarų teritorijoje planuojama investuoti apie 60 mln. litų, įdarbinti 100 darbuotojų; kasmet pagaminti 75 mln. litų vertės beržo faneros lukšto.

Nuorodos
--------

* Oficiali *Latvijas Finieris* svetainė (anglų, latvių, ispanų, prancūzų k.)
* Antrinės bendrovės Lietuvoje svetainė
* Superka visą beržą Archyvuota kopija 2007-03-08 iš Wayback Machine projekto. (straipsnis apie koncerno veiklą medienos pramonėje)
* „Latvijas Finieris" Lietuvoje numato atidaryti gamyklą (vtv.lt portalo informacija apie investicijas Lietuvoje)
Tvirtovės planas // Sytino karinė enciklopedija – Sankt Peterburgas, (1911–1915)
**Vilniaus tvirtovė** (rus. *Виленская крепость*, rus. *Виленские укрепления*) – Rusijos imperijos pastatyta ir XIX a. viduryje Vilniuje funkcionavusi karinė tvirtovė (faktiškai gynybiniai įtvirtinimai).

Istorija
--------

Prasidėjęs 1831 m. sukilimas Rusijos imperijos administraciją vertė susirūpinti Vilniaus generalgubernatorijos centro – Vilniaus miesto – gynimu. 1831 m. balandžio 6 d. Rusijos caras Nikolajus I pasirašė potvarkį dėl gynybinių įtvirtinimų statybos. Žinomas fortifikacijos specialistas generolas majoras Michailas Klimenko (1783–1840) paruošė statybos projektą, kurį nuo 1831 m. birželio 2 d. iki lapkričio 2 d. įgyvendino inžinerinis batalionas.

Gedimino kalno ir Plikojo kalno teritorijoje iš grunto buvo supilti šeši fortai. Neries dešiniajame krante (dabartinio Mindaugo tilto prieigose) įrengti apsauginiai pylimai su hornverku, turėję padėti kontroliuoti perkėlą per upę ir strateginį kelią į šiaurę (dabar miesto Rinktinės gatvė). Gedimino kalne buvo išraustas požeminis tunelis amunicijai sandėliuoti. Pertvarkyti į kareivines: Universiteto namas Botanikos sode (dab. Bernardinų sodas) ir Naujasis arsenalas (dab. Nacionalinis muziejus), pastarajame pastate sienoje nuo Neries buvo užmūryti langai ir jų vietoje atsirado šaudymo angos.

1833 m. Vilniaus inžineriniams statiniams buvo suteikta *Antrosios klasės tvirtovės* kategorija, nors jie ir nepilnai atitiko tvirtovei keliamus reikalavimus. Vėliau šie kariniai įtvirtinimai buvo kiek primiršti. Kai 1863 m. Lietuvoje ir Lenkijoje prasidėjo Sukilimas prieš carinę valdžią, tvirtovėje iki pat 1865 m. buvo paskelbta kovinė parengtis.

Numalšinus sukilimą, Vilniaus tvirtovė galutinai prarado savo karinę reikšmę. 1878 m. birželio 29 d. caras Aleksandras II patvirtino Tvirtovės likvidavimo projektą, šie darbai tęsėsi iki pat 1884 m. Buvo nukasti gynybiniai pylimai ir gruntu užpilti grioviai, o gyventojams vėl duotas leidimas lankyti Gedimino kalną.

Šaltiniai
---------

* ВЭ/ВТ/Виленские укрепления // Военная энциклопедия Сытина (Санкт-Петербург, 1911–1915)
* Fortifikacijos įtvirtinimai // Kultūros paveldo departamento inf. Archyvuota kopija 2016-06-27 iš Wayback Machine projekto.
* Vilniaus tvirtovė
**Uwe Haberkorn** (g. 1959 m. rugsėjo 21 d. Dossenheime, Vokietija) – gydytojas onkologas, Heidelbergo universiteto profesorius.

Biografija
----------

Nuo 1965 m. iki 1969 m. Haberkorn lankė Dosenheimo pradinę mokyklą, mokėsi Bunsen gimnazijoje Heidelberge, kur 1978 m. ją baigė. Nuo 1979 m. iki 1982 m. Heidelberge studijavo filosofiją ir germanistiką, nuo 1982 m. Mrburgo universitete, nuo 1984 m. Julijaus Maksimilijano universitete (Viurcburgas) ir nuo 1985 m. Heidelberge – mediciną. 1988 metais išlaikė 3-ąjį valstybinį egzaminą ir apgynė disertaciją („Korrelation morphometrischer und chemischer Daten mit Ultraschallparametern bei menschlichen Lebern"), medicinos mokslų daktaras.

Iki 1998 m. Vokietijos vėžio tyrimų centro (DKFZ) Onkologinės diagnostikos ir terapijos skyriaus Heidelberge mokslinis asistentas (vadovas – Gerhard van Kaick). 1996 metų liepos 4 dieną apgynė habilitaciją. Nuo 1995 metų branduolinės medicinos gydytojas specialistas, nuo 1998 m. balandžio 1 d. profesorius.

Apdovanojimai
-------------

* Vokietijos branduolinės medicinos bendrijos Mallinckrodt premija, 1996 m.
* Vokietijos rentgenologų bendrijos 1-oji premija už kontrastinių priemonių tyrimus, 1998 m.

Literatūra
----------

* F. Grünwald, T. Kuwert, U. Haberkorn: *Nuklearmedizin.* Georg Thieme Verlag, 2007, ISBN 3-131-18504-X

Šaltiniai
---------

1. ↑  unbekannt: *Verleihungen.* In: *Dtsch Arztebl* 93, 1996, S. A-1922/B-1618/C-1514

Nuorodos
--------

* Haberkorno biografija[neveikianti nuoroda] (PDF; 187 kB)
* Publikacijų sąrašas, CV (anglų k; PDF; 37 kB)
| Dziangsi江西省 |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kinijos vėliava Kinija |
| **Administracinis centras** | Nančangas |
| **Prefektūros** | 11 |
| **Gubernatorius** | Huang Zhiquan |
| **KKP komiteto sekretorius** | Meng Jianzhu |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 45 188 635 |
| **Plotas** | 166 939 km² |
| **Tankumas** (2020) | 271 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | CN-36 |
|  |
| **Tinklalapis** | www.jiangxi.gov.cn/ |
|  **Vikiteka** | DziangsiVikiteka |

Lušano kalnai
**Dziangsi** (kin. 江西省, pinyin: *Jiāngxī Shěng*) – provincija Kinijos pietuose. Plotas – 166 tūkst. km². Sostinė – Nančangas.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Dziangsi padalinta į 11 prefektūrų lygmens miestų:

* **Nančangas** (南昌市 Nánchāng Shì)
* **Dziudziangas** (九江市 Jiǔjiāng Shì)
* **Dzingdedženas** (景德镇市 Jǐngdézhèn Shì)
* **Pingsiangas** (萍乡市 Píngxiāng Shì)
* **Sinju** (新余市 Xīnyú Shì)
* **Ingtanas** (鹰潭市 Yīngtán Shì)
* **Gandžou** (赣州市 Gànzhōu Shì)
* **Ičunas** (宜春市 Yíchūn Shì)
* **Šangžao** (上饶市 Shàngráo Shì)
* **Dzi-anas** (吉安市 Jí'ān Shì)
* **Fudžou** (抚州市 Fǔzhōu Shì)

Šie vienetai dalijami į 99 apskričių lygmens vienetus (19 rajonų, 10 apskričių lygmens miestų, 70 apskričių ir 1 autonominę apskritį). Pastarieji – į 1548 savivaldybių lygmens vienetus (770 miestų, 651 savivaldybę, 7 etnines savivaldybes ir 120 porajonių).

Geografija
----------

Porceliano dirbtuvės Dzingdedženo mieste
Iš trijų pusių Dziangsi supa kalnai: vakaruose – Mufu, Dziulingo (*Jiuling*) ir Luosiao (*Luoxiao*); rytuose Huaiju (*Huaiyu*) ir Uji (*Wuyi*); pietuose Dziuliano (*Jiulian*) ir Daju (*Daju*) kalnynai. Pietinė provincijos dalis kalnuota, šiaurinė lygesnė ir žemesnė. Aukščiausia viršukalnė – Huangango kalnas Uji kalnyne (2157 m).

Per visą provinciją iš pietų į šiaurę teka Gan upė. Ji įteka į didžiausią gėlą Kinijos ežerą Pojanhu (*Poyang*). Pastarasis susisiekia su Jangdze, kuria eina šiaurinė provincijos siena.

Klimatas subtropinis. Vidutinė temperatūra 3–9 °C sausį ir 27–31 °C liepą. Per metus iškrinta 1200–1900 mm kritulių.

Kultūra
-------

Du trečdaliai provincijos gyventojų kalba kinų kalbos Gan atmainos dialektais. Pietuose likęs trečdalis kalba hakų kalba. Palei šiaurinę sieną yra kalbančių mandarinų, hujų, u dialektais.

Kinų operos Dziangsi atmaina vadinama Gandziu (*Ganju*).

Dziangsi virtuvėje naudojama daug čili pipirų, marinuotų produktų.

Mieste Dzingdedžene (*Jingdezhen*) gaminamas geriausias Kinijos porcelianas.

Nuorodos
--------

* Žemėlapis
* Žinios Archyvuota kopija 2006-07-20 iš Wayback Machine projekto.

1. ↑  CHINA: Provinces, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
| **Kinijos Liaudies Respublikos administracinės teritorijos** |  |
| **Provincijos**: Anhujus | Činghajus | Dziangsi | Dziangsu | Dzilinas | Džedziangas | Fudzianas | Gansu | Guangdongas | Guidžou | Hainanas | Hebėjus | Heilongdziangas | Henanas | Hubėjus | Hunanas | Junanas | Liaoningas | Sičuanas | Šandongas | Šaansi | Šansi | 
**Autonominiai regionai**: Guangsi | Ningsia | Tibetas | Sindziangas | Vidinė Mongolija
**Išskirtieji miestai**: Pekinas | Čongčingas | Šanchajus | Tiandzinas
**SAR**: Honkongas | Makao |
Türk Hava Yolları A.O.|  |
| 

| IATA**TK** | ICAO**THY** | Šaukinys**TURKISH** |
| --- | --- | --- |

 |
| Įkurta | 1933 m. |
| Pagrindinis oro uostas | Stambulo tarptautinis oro uostas |
| Antriniai oro uostai | Stambulo Sabichos Giokčen tarptautinis oro uostas |
| Dažno keleivio programa | Miles&Smiles |
| Aljansas | Star Alliance |
| Lėktuvų skaičius | 353 |
| Maršrutai | 315 |
| Šūkis | „Widen Your World" |
| Būstinė | Stambulas, Turkija |
| Vadovybė | Temel Kotil (vadovas) |
| Tinklalapis | turkishairlines.com |

**„Turkish Airlines"** (turk. *Türk Hava Yolları*) – pagrindinės Turkijos avialinijos ir didžiausios Europoje pagal aptarnaujamų krypčių skaičių.

2013 m. pervežė 48,3 milijonus keleivių ir pagal šį rodiklį kompanija buvo 6 vietoje Europoje.

Pagrindinė kompanijos bazė yra Stambulo oro uoste. Kompanija turi 353 lėktuvus, kurie aptarnauja 315 kryptis visame pasaulyje. Nuo 2008 m. spalio 1 d. „Turkish Airlines" priklauso didžiausiam pasaulyje „Star Alliance" oro linijų aljansui.

Nuo 2010 m. kompanija yra pagrindinė Eurolygos krepšinio turnyro rėmėja. Taip pat „Turkish Airlines" yra pagrindinė futbolo klubų BV Borussia Dortmund, Olympique de Marseille ir Aston Villa FC vežėja.

Išnašos
-------

1. ↑  Finacial & Operational > Traafic Results Archyvuota kopija 2014-10-15 iš Wayback Machine projekto. Oficialus kompanijos tinklalapis
Doneco kalvagūbris Ukrainos žemėlapyje
**Doneco kalvagūbris** (rus. *Донецкий кряж*, ukr. *Донецький кряж*) – aukštuma Rytų Europos lygumos pietinėje pusėje, rytų Ukrainoje (Luhansko sritis ir Donecko sritis) ir Rusijoje (Rostovo sritis). Driekiasi iš šiaurės vakarų į pietryčius 370 km. Aukštis iki 367 m (Mohyla Mečetnos k. šalia Petrovskės miesto).

Masyvą sudaro daugiausia smiltainis, klintys ir skalūnai, su kuriais susiję gausūs akmens anglių telkiniai (Donbaso anglių baseinas). Būdingos banguotos aukštumos, kertamos gilių upių slėnių. Paplitę karstiniai reiškiniai, gausu kupolų, griovų, raguvų. Upių slėniai vietomis iki 150 m gylio, su atodangomis. Kalvagūbrį vagoja Donecas ir jo intakai (Aidaras, Luhanė, Derkulas).

Savaiminių kraštovaizdžių (ąžuolų, uosių, klevų miškų, stepių) išlikę nedaug, kraštovaizdis labai industrializuotas (karjerai, terikonai, geologiniai sąvartynai).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 139
**Elohim** (hebr. ‏אֱלֹהִים‏‎) – vienas iš Dievo įvardijimų Senojo Testamento mitologijoje. Biblijoje sutinkamas virš 2000 kartų.

Žodis „Elohim", esantis daugiskaitinės lyties, mena senovės hebrajų genčių politeizmą. Tiesa, pats žodis Biblijoje beveik visados vartojamas kaip vienaskaita (tą rodo derinamieji būdvardžiai, veiksmažodžiai), todėl greičiau išreiškia kvintesenciją, aukščiausią kokybiškumą, dievišką pilnatvę vieno dievo pavidale, visų ankstesnių dievų savybių sukaupimą (plg.*elohey haelohоm* – „dievų Dievas", Įst. 10, 17).

Pats žodis kilo iš senovės semitų dievui skirto įvardinti žodžio El (*ʾĒl*), iš kurio taip pat kilo arabų Alachas, akadų *ilu*. Priesaga *-im* nurodo daugiskaitą. Be to, Biblijoje pasitaiko ir pati žodžio „Elohim" šaknis *El* (pvz. *el elion* – „Aukščiausiasis Dievas") bei asmenvardžiuose Michaelis, Rafaelis ir kt. Daugiskaitinė lytis, atitinkanti žydų „Elohim", sutinkama ir kitose semitų mitologijose, pvz. akadų, kur ji rodo, kad šis dievas buvo garbinamas kaip vienas iš dievų.

Manoma, kad dėl to, jog semitai žodžiu *el* įvardindavo aukščiausiąją dievybę, ypač judėjų užkariautame Kanaane, judėjai priėmė žodžio daugiskaitinę lytį kaip priešpriešą. Archajiška poetinė Biblijos sandara išsaugojo tam tikrus senovės semitų Elo įvaizdžius: tai sparnuotas saulės dievas, žinomas iš Finikijos, Biblo kraštų, išskleidžiantis sparnus virš savo paukštukų, aprašytas Psalmėse.

„Elohim" vardas, pradžioje buvęs dievą įvardinančiu vardu, veikiamas monoteistinių tendencijų, Biblijoje palaipsniui virto tikriniu vardu. Pirmąja reikšme žodis sutinkamas pranašo Elijo lūpose: „Jeigu Viešpats (=YHVH) yra Dievas (=Elohim), sekite paskui jį, bet jeigu Baalas, sekite jį" (1 Kar, 18, 21). Antrojo pobūdžio naudojimas kilo dėl to, jog tikrasis Dievo vardas (YHVH) yra saugomas griežto tabu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Мифы народов мира. *Элохим* , М. Б. Мейлах – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
| Dziadingas*嘉定 = Jiādìng* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kinijos Liaudies Respublikos vėliava Kinijos Liaudies Respublika |
| **Miestas** | Šanchajus |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 1 471 000 |
| **Plotas** | 463,9 km² |
| **Tankumas** (2010) | 3 171 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | DziadingasVikiteka |

**Dziadingas** (kin. 嘉定, pinyin: *Jiādìng*) – Šanchajaus rajonas, esantis miesto šiaurės vakarinėje dalyje. Plotas 463,9 km², gyventojų 1,4 mln. (2010 m.).

Rajonas išsidėstęs lygumose, išvagotas upių, kurių bendras ilgis rajono teritorijoje viršija 1800 kilometrų.

Ekonomika
---------

Apylinkėse yra 1992 m. įsteigta specialioji pramoninė zona, daug inžinerijos institutų. Vystoma elektronikos, mašinų, automobilių pramonė.

Antingo savivaldybėje yra Kinijos automobilių statybos milžinės Šanchajaus automobilių pramonės korporacijos (SAIC) būstinė ir vienas iš gamybos padalinių, šioje zonoje taip pat įsikūrusi „SAIC" bendra įmonė su „Volkswagen AG", „Shanghai Volkswagen Automotive", Šanchajaus automobilių muziejus, Šanchajaus tarptautinė trasa, kurioje rengiamos Formulė 1 pasaulio čempionato etapo Kinijos Grand Prix varžybos.

Lankytinos vietos
-----------------

Dziadingo rajone gausu architektūrinio paveldo: Antingo vartai iš Mingų ir Čingų laikų, Antingo upę kerta senovinis Jansi mėnulio tiltas, budistų šventykla nuo trijų karalysčių laikų. Didžiojoje savivaldybėje beveik nėra jokių paminklų, žymiausi objektai Dziadingo Konfucijaus šventykla, Fahua pagoda, Bambuko drožybos muziejus. Toliau į šiaurę nuo miesto yra Rudens debesų sodas (秋霞 圃, *Qiūxiá Pǔ*), seniausias klasikinis sodas Šanchajuje (įrengtas 1502 m.).

Miestai partneriai
------------------

Miestai, su kuriais Dziadingas yra užmezgęs partnerystės ryšius:

* Vokietija Volfsburgas, Vokietija

Išnašos
-------

1. 1 2
2. ↑
3. 1 2  (2004) *Doing Business in Shanghai*. China Knowledge Press Pte Ltd. p. 69. ISBN 9814163015
4. ↑  Oliver Fülling: *Shanghai.* DuMont Reiseverlag, Ostfildern 2015, ISBN 978-3-7701-6537-7, S. 80.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŠanchajaus rajonai |
| --- |
|  |
| 
Baošanas · Čangningas · Čingpu · Čongmingas · Dziadingas · Dzinganas · Dzinšanas · Fengsianas · Hongkou · Huangpu · Jangpu · Minhangas · Pudongas · Putuo · Songdziangas · Suhujus |

 |
**Кругосвет** – universalioji visuotinė enciklopedija rusų kalba, pradėta kurti 2000 m.

Apimtis
-------

Per 10 000 straipsnių (per 6 000 biografinių straipsnių), virš 9 000 iliustracijų. Tai sudaro per 15 mln. žodžių. Apie 1/3 straipsnių – vertimai iš amerikiečių enciklopedijos Collier’s.

«Кругосвет» yra internetinė versija žiniatinklyje bei CD forma (2 diskai).

Redakcija
---------

* Gen. dir. Цагарели Марина Юрьевна
* Vyr. red. Добровольский Александр Викторович
* Kiti redaktoriai – Блюхер Ольга Рафаиловна, Липкин Михаил Аркадьевич, Максимова Мария Глебовна, Пащенко Нинель Тихоновна, Сапожникова Галина Николаевна.

Autorinės teisės
----------------

Su visais autoriais yra sudarytos sutartys dėl išimtinių teisių perdavimo CEU leidyklai (*Central European University*).

Teises publikuoti JAV enciklopedijos leidimą rusų kalba suteikė leidykla Atlas Editions «Кругосвет» leidyklai.

Finansavimas
------------

«Krugosvet» remia Atvirosios visuomenės institutas (*Институт „Открытое общество"*), lėšų gaunama pardavus CD bei iš reklamos enciklopedijoje.

Nuorodos
--------

* «Кругосвет» tinklalapis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Arvicanthis** |
| --- |
| Nilinė žolpelė (Arvicanthis niloticus)Nilinė žolpelė (*Arvicanthis niloticus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Graužikai  *( Rodentia)* |
| Šeima: | Peliniai  *( Muridae)* |
| Pošeimis: | Pelės  *( Murinae)* |
| Gentis: | Žolpelės  *( Arvicanthis)* |

 |

**Žolpelės** (*Arvicanthis*) – pelinių (*Muridae*) šeimos graužikų gentis.

Kailis trumpas, šiurkštus, kai kurių rūšių plaukai virtę dygliais. Nugara pilkos, šviesiai ar juodai rudos ar alyvinės spalvos. Kai kurių rūšių išilgai nugaros eina tamsi juosta. Pilvas nežymiai šviesenis už nugarą. Kūnas 12-19 cm, uodega – 9-16 cm ilgio. Ausys gana stambios, apvalios. Uodega apaugusi plaukais. Užpakalinių kojų pirmas ir penktas pirštai aiškiai mažesni; trys viduriniai ilgi. Priekinių kojų penktasis pirštas sutrumpėjęs, su nagu.

Paplitusios Saudo Arabijoje ir didesnėje Afrikos dalyje: Sudane, Etiopijoje, Senegale, Kenijoje, Ugandoje, Tanzanijoje, Zambijoje.

Apsigyvena įvairiuose biotopuose: savanoje, krūmynuose, miškuose. Slėptuvei naudoja urvus, kuriuose įsirengia lizdus arba juos įsirengia virš žemės. Tankioje žolėje išmina takus. Dažnai gyvena kolonijomis. Aktyvios dieną. Maitinasi lapais, daigais, įvairių žolių sėklomis. Per liūčių sezoną patelė atveda kelias vadas, kurių kiekvienoje po 4-6 jauniklius.

Gentyje 5 rūšys:

* Nilinė žolpelė (*Arvicanthis niloticus*)
* Nairobinė žolpelė (*Arvicanthis nairobae*)
* Soimalinė žolpelė (*Arvicanthis somalicus*)
* Etiopinė žolpelė (*Arvicanthis abyssinicus*)
* Bliko žolpelė (*Arvicanthis blicki*)
*Šis straipsnis apie Škotijos salą. Apie kitas reikšmes skaitykite straipsnyje Levis (reikšmės).*
Luisas (be Hariso) pažymėtas Hebridų žemėlapyje
**Luiso sala** (škot. gėl. *Eilean Leòdhas*, angl. *Isle of Lewis*) – sala Škotijoje, Hebridų salose, didžiausia Išorinių Hebridų grupėje. Faktiškai susideda iš dviejų, Loch Tarbeto sąsmaukos jungiamų salų – pačios Luiso salos (šiaurėje) ir Hariso (pietuose). Luiso–Hariso bendras plotas – 2100 km² (vien Luisas – 1700 km²).

Nuo šiaurinės Vidinių Hebridų dalies ir Aukštutinės Škotijos pakrantės skiria Minčo sąsiauris.

Sala kalnuota, gausu ežerų ir pelkių. Krantai skardingi, raižyti. Neskaitant keleto rajonų pietinėje dalyje, kur yra iki 574 m aukščio kalvų, Luisui būdingas lygumų reljefas, o Harisui - kalnuotas. Luisas taip pat yra labiau derlingas už kitas Išorinių Hebridų salas. Vyrauja daugiausia žolinė augalija. Paviršiaus didžiausias aukštis 799 m (Klishamo kalnas).

Kalanišo akmenys
Saloje gyvena 16,9 tūkst. gyventojų. Daugiausiai gyventojų pakrantėje, vidinėje salos dalyje yra tik vienintelė gyvenvietė - Achmoras. Svarbiausia gyvenvietė – Stornovėjus (apie 8000 gyv.). Kitos stambesnės gyvenvietės - Nort-Tolsta, Karlovėjus, Kalanišas. Tradiciškai Luiso gyventojai gyveno atskirose, po visą salą išsimėčiusiose fermose (angl. *crofts*). Svarbiausios ūkio šakos: žvejyba, turizmas, amatai. 

Salose išlikę neolitinių akmenų žiedų (Kalanišo akmenys), viduramžių pilių griuvėsių. Kaip ir kitos Išorinių Hebridų salos Luisas įėjo į škotų-norvegų Salų karalystę, čia vyko intensyvi skandinavų kolonizacija. Tam tikrais vertinimai iki 80 proc. toponimų Luise yra skandinavų kilmės, vietos škotų gėlų kalbos dialektuose atsekama reikšminga skandinaviška įtaka. Pagal 1266 m. Perto sutartį Luisas pateko į Škotijos sudėtį, tačiau Hebridai dar ilgai išlaikė ženklią autonomiją.

1830 m. saloje rastos plačiai žinomos Britų muziejuje laikomos Luiso šachmatų figūrėlės.

Lyginant su kitais Škotijos regionai Luise gana gerai išsilaikė škotų keltų liaudies kultūra ir škotų gėlų kalba: iki 60 % gyventojų reguliariai kalba škotų gėlų kalba,, 70 proc. gyventojų kalbą supranta. Kai kuriuose rajonuose kalbančiųjų škotų gėlų kalba dalis viršija 70 proc.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lewis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008
2. ↑  Oftedal, Magne. The Gaelic of Leurbost, Isle of Lewis. Oslo: Universitetsforlaget, 1956.
3. ↑  Local Authority Web Site



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Luiso sala** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Žostovas*Жостово* |
| --- |
| 

ŽostovasŽostovas

56°00′54″ š. pl. 37°38′52″ r. ilg.﻿ / ﻿56.01500°š. pl. 37.64778°r. ilg.﻿ / 56.01500; 37.64778﻿ (Žostovas)Koordinatės: 56°00′54″ š. pl. 37°38′52″ r. ilg.﻿ / ﻿56.01500°š. pl. 37.64778°r. ilg.﻿ / 56.01500; 37.64778﻿ (Žostovas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Maskvos sritis Maskvos sritis |
| **Rajonas** | Mytiščių rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 505  |

**Žostovas** (rus. *Жостово*) – kaimas Rusijoje, Maskvos srityje, į šiaurę nuo Maskvos, Mytiščių rajone (miesto apygardoje), tarp Pialovo ir Kliazmos tvenkinių.

Kaimas garsėja kaip tradicinių dailiųjų amatų centras. Nuo XIX a. pr. broliai Višniakovai Žostovo dekoratyvinių dirbinių fabrike pradėjo gaminti lakuotus metalinius padėklus, cukrines, lėkšteles, taip pat dėžutes, portcigarus, albumus iš papjė mašė. Dirbiniai pradėti puošti būdingu stiliumi, kuris vadinamas Žostovo tapyba. Jam būdingas gėlių puokštės motyvas. Nuo 1861 m. ir kiti miestiečiai ėmė gaminti panašius dirbinius, ėmė kurtis amatų mokykla. 1960 m. fabrikas perorganizuotas, jame atsidarė dirbinių muziejus.

Padėklas, išdailintas Žostovo tapyba

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 149
| Karkla |
| --- |
|  Karkla aukštupyje, prie Skudutiškio kelio |
| **Ilgis** | 7,7 km |
| **Baseino plotas** | 21 km² |
| **Ištakos** | Padvarnių apylinkės |
| **Žiotys** | Virinta |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Karkla |

**Karkla** – nedidelis upelis, tekantis Molėtų rajone, Virintos dešinysis intakas. Vandentakio kodas LR upių klasifikatoriuje – 12210755. Upelio ilgis – 7,7 km, baseino plotas – 21 m², santakos atstumas nuo Virintos žiočių – 50,3 km.

Karkla prasideda numelioruotuose dirbamuose laukuose į rytus nuo Padvarnių. Aukštupyje šoniniais kanalais surinkti vandenys nukreipti į vieną vandeningą vagą, prasidedančią nuo kelio  **2805**  Stacijava–Skudutiškis–Kaniūkai . Toliau teka natūralia vaga pietvakarių kryptimi. Vidurupyje prisijungia kairysis intakas Prūdė. Žemupyje prateka Karališkių piliakalnį, Glasmyno ežerą.

Gyvenvietės prie Karklos: Juodiškiai, Zapijuvka, Karališkės, Juozapava, Piešiškės.

Nuorodos
--------

* LR upių klasifikatorius
* Gamtos katalogas. Karkla
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Sojų padažas
**Sojų padažas** (kin. 醬油 *jiàngyóu*, kant. 豉油 *siyau*, jap. shōyu, kor. *ganjang*, viet. *xìdầu*) – vienas sojų produktų, skystis, pasižymintis ruda spalva, sūriu skoniu, ir plačiai naudojamas kaip vienas pagrindinių prieskonių Tolimųjų Rytų virtuvėse.

Sojų padažas išrastas Kinijoje ir naudojamas nuo labai senų laikų.

Gamyba
------

Sojų padažas gaminamas išvirtas sojų pupeles su kai kuriais priedais fermentuojant su specialiu raugu (*Aspergillus oryzae* ar *A. sojae*) ir druska. Fermentavimo metu išsiskiriantis skystis ir yra sojų padažas.

Rūšys
-----

Priklausomai nuo fermentacijos trukmės, sudėtinių produktų, gaunama daugybė padažo rūšių, kurios varijuoja įvairiuose regionuose. Dažnai šie padažai yra tiek skirtingi, kad jų vienu kitu pakeisti negalima.

### Kiniškieji padažai

Kinijoje dauguma padažų gaminami vien tik iš sojos, kas suteikia jiems gana stiprią konsistenciją ir skonį. Išskiriamos šios pagrindinės rūšys:

* *Shēngchōu* (生抽) – pasižymintis gana šviesia spalva ir sūriu skoniu, vartojamas dažniausiai
* *Lǎochōu* (老抽) – ilgai brandintas ir pagardintas melasa. Turi salstelėjusį skonį.
* Tirštasis 醬油膏 – sutirštintas cukrumi ar krakmolu, vartojamas šaltiems patiekalams.

### Japoniškieji padažai

Japoniškieji padažai gaminami naudojant nemažai kviečių, kas padažui suteikia specifinį skonį ir kvapą.

* *Koikuchi* (濃口) – Kilęs *Kantō* regione ir pats populiariausias. Gaminant soja ir kviečiai naudojami lygiomis dalimis.
* *Usukuchi* (薄口) – Paplitęs *Kansai* regione, ir pasižymi šviesesne spalva ir sūrumu. Jo gamyboje naudojama iš fermentuotų ryžių gaminama saldi *amazake*.
* *Tamari* (たまり) – Artimiausias Kiniškam sojų padažui, nes naudoja labai mažai kviečių. Pasižymi tirštumu, sodriu skoniu, paplitęs *Chūbu* regione. Labai dažnai šis padažas gaunamas ir skysčio, likusio fermentuojant sojų pastą.
* *Shiro* (白) – Labai šviesus padažas, kurio gamyboje kviečių vartojama gerokai daugiau nei sojų, dėl ko pasižymi saldumu.

### Korėjietiški padažai

Korėjietiški padažai, artimi kiniškiems, gaminami tik iš pupų, ir dažnai yra sojų pastos fermentacijos šalutinis rezultatas.

Gamintojai
----------

* Kikkoman
* Yamasa
* Foshan Haitian Flavouring & Food
| **Žozefas Kotinas Жозе́ф Я́ковлевич Ко́тин** |
| --- |
| Vaizdas:Kotin Zhozef.jpg |
| Sunkiųjų tankų konstruktorius Ž. Kotinas |
| Gimė | 1908 m. kovo 10 d.Rusija Pavlogradas, Jekaterinoslavo gubernija |
| Mirė | 1979 m. spalio 21 d. (71 metai)Rusija Maskva |
| Kiti titulai | generolas pulkininkas |
| Ėjo pareigas | Vyriausiasis Kirovo gamyklos SKB-2 konstruktoriusTSRS Tankų pramonės liaudies komisaro pavaduotojas (1941-1942)TSRS gynybos pramonės ministro pavaduotojas (1968-1972) |
|  |
| Veikla | tankų ir traktorių konstruktorius |
|  |
| Alma mater | F. Dzeržinskio vardo Karinė techninė akademija |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Socialistinio darbo didvyris,
* 3 Lenino ordinai;
* I ir II laipsnio Suvorovo ordinai;
* 2 Spalio revoliucijos ordinai;
* Darbo raudonosios vėliavos ordinas;
* 3 Raudonosios Žvaigždės ordinai
* Garbės ženklo ordinas.
 |

**Žozefas Kotinas** (rus. *Жозеф Яковлевич Котин*; 1908 m. kovo 10 d. – 1979 m. spalio 21 d.) – tarybinis tankų ir traktorių konstruktorius, inžinerinės techninės tarnybos generolas pulkininkas, technikos mokslų daktaras.

Biografija
----------

Žozefas Jakovlevičius Kotinas gimė 1908 m. kovo 10 d. (senuoju stiliumi – vasario 26 d.) Pavlohrade (dabar Ukrainos Dniepropetrovsko sritis).

Nuo 1927 m. mokėsi Charkovo politechnikos institute. Nuo 1930 m. – Raudonojoje Armijoje. VKP(b) narys nuo 1931 m.

1932 m. baigė F. Dzeržinskio vardo Karinę techninę akademiją. 1932–1937 m. – DVRA Mechanizacijos ir motorizacijos karo akademijos mokslinių tyrimų skyriaus konstruktorių biuro viršininkas..

Nuo 1937 m. – Kirovo gamyklos Leningrade vyriausiasis konstruktorius.

1941–1942 m. – TSRS Tankų pramonės liaudies komisaro pavaduotojas, vyriausiasis Čeliabinsko traktorių gamyklos konstruktorius.

Vadovavo sunkiųjų tankų KV-2, KV-85, IS-1 kūrimo darbams. Kotinas yra vienas iš kūrėjų galingiausio Antrojo pasaulinio karo tanko IS-2, ginkluoto 122 mm patranka. 1943–1944 m. Kotinui vadovaujant tankų KV-1S ir IS bazėje buvo sukurtos artilerinės savaeigės SU-152, ISU-152, ISU-122. Karo metais Čeliabinsko traktorių gamykloje buvo pagaminta 18 tūkst. tankų ir savaeigių.

Pokario metais Kotinas grįžo į Leningradą, kur vadovavo sunkiojo tanko IS-4 (1947 m.), plaukiamojo tanko PT-76 (1951), sunkiojo tanko T-10 (1953), plaukiamojo šarvuotojo transporterio BTR-50P (tanko PT-76 bazėje) kūrimui. Taip pat ir medienos išvežimo traktoriaus KT-12 (1948), ratinio traktoriaus K-700 (1963 m.) ir kt. kūrimui.

Nuo 1968 m. – TSRS gynybos pramonės ministro pavaduotojas.

1946–1950, 1966–1970 m. – TSRS Aukščiausiosios Tarybos deputatas.

Ž. Kotinas mirė 1979 m. spalio 21 d. Palaidotas Maskvoje, Novodevičės kapinėse.

Apdovanojimai
-------------

* Socialistinio darbo didvyris (1941).
* Stalino premija (1941, 1943, 1946, 1948).
* Nusipelnęs RTFSR mokslo ir technikos veikėjas (1968).
* 3 Lenino ordinai;
* I ir II laipsnio Suvorovo ordinai;
* 2 Spalio revoliucijos ordinai;
* Darbo raudonosios vėliavos ordinas;
* 3 Raudonosios Žvaigždės ordinai
* Garbės ženklo ordinas.

Paminklas Ž.Kotinui Pavlohrade

Nuorodos
--------

1. ↑  биография Котина на сайте sem40.ru
2. ↑  КОТИН Жозеф Яковлевич
Koordinatės: 46°25′ p. pl. 51°59′ r. ilg.﻿ / ﻿46.417°š. pl. 51.983°r. ilg.﻿ / 46.417; 51.983

Krozė salų padėtis
Salyno žemėlapis
**Krozė salos** (pranc. *Îles Crozet*) – kelių smulkių salelių salynas subantarktiniuose Indijos vandenyno vandenyse. Priklauso Prancūzijai, sudaro vieną iš Prancūzijos Pietų Sričių rajonų.

Salyną sudaro 5 salos, kurių bendras plotas – 352 km²: Posesiono (*Possesion*, 150 km²), Rytų (*Île de L’Est*, 130 km²), Kiaulių (*Île aux Cochons*, 67 km²), Pingvinų (*Île de Pingouins*, 3 km²), Apaštalų (*Île des Apôtres*, 2 km²). Salos vulkaninės kilmės, kalnuotos, uolingos, sudarytos iš tufo ir bazalto, iškyla iki 1090 m (Mariono Dufreno kalnas Rytų saloje).

Klimatas drėgnas, vėsus. Temperatūra ištisus metus laikosi ~5 °C. Per metus iškrenta virš 2000 mm kritulių, bemaž 300 dienų metuose yra lietingos. Būdingi smarkūs, gūsingi vėjai, viršijantys 100 km/h greitį. Vyrauja subantarktinė tundra – samanos, kerpės, žolės. Peri jūriniai paukščiai – 4 pingvinų rūšys, petreliai, albatrosai, makščiasnapiai ir kt. Salose ir aplink jas gyvena jūrų lokiai, pietiniai jūrų drambliai, orkos. 1938 m. Krozė salos paskelbtos nacionaliniu parku.

Krozė salose (Posesiono saloje) nuo 1963 m. veikia Alfredo Foro (*Alfred Faure*) mokslinių tyrimų bazė su nuolatiniais darbuotojais (žiemą – 25, vasarą – 45). Stotyje atliekami meteorologiniai ir geofiziniai stebėjimai.

Salas 1772 m. sausio 24 d. atrado prancūzų jūrininkas Markas Žozefas Marionas Dufrenas (*Marc-Joseph Marion du Fresne*). Jo ekspedicijos antrasis kapitonas Žiulis Krozė išsilaipino į Posesiono salą ir paskelbė ją Prancūzijos valda. Nors dauguma ekspedicijos vėliau pražuvo Naujojoje Zelandijoje, Krozė sėkmingai grįžo į Pietų Afriką, kur kelionės duomenis perdavė britų kapitonui Džeimsui Kukui. Šis savo trečiosios kelionės metu pasiekė salas ir jų atskirus spiečius pavadino Mariono ir Krozė vardais. Vėliau visam salynui prigijo Krozė vardas, o Mariono vardu pavadinta viena iš Princo Edvardo salų. XIX a. Krozė salose lankydavosi ruonių ir banginių medžiotojai, daug jų laivų prie šių salų suduždavo. 1924–1955 m. prancūzai salas administravo kaip Madagaskaro kolonijos dalį, vėliau pradėtos valdyti kaip viena iš Prancūzijos Pietų Sričių.

* Amerikiečių įlankos pakrantė
* Pingvinų ir jūros dramblių gulykla
* Rudadumblių sąžalynas pakrantėje
* Posesiono kraštovaizdis
* Rytų sala iš Posesiono
* Adolfo Foro bazė

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Krozė salos*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Krozė salos** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Žiemos paralimpinės žaidynės** – žiemą organizuojamos paralimpinės žaidynės, skirtos varžytis sportininkams, turintiems įvairių formų negalią: su judėjimo funkcijų pažeidimais, amputuotomis galūnėmis, regos sutrikimais, cerebriniu paralyžiumi. Žiemos paralimpinės žaidynės organizuojamos kas ketverius metus, iš karto po įvykusių žiemos olimpinių žaidynių, be to, tuose pačiuose miestuose ir sporto renginių objektuose. Žiemos paralimpines žaidynes organizuoja Tarptautinis paralimpinis komitetas (TPK). Medaliai įteikiami atletams kiekvienoje rungtyje: aukso – už pirmąją vietą, sidabro – už antrąją vietą, bronzos – už trečiąją vietą.

Istorija
--------

Pirmosios žiemos paralimpinės žaidynės buvo surengtos 1976 m. Ernšioldsvike, Švedijoje. Varžėsi sportininkai, turintys amputuotas galūnes ir regos sutrikimų. 198 sportininkai iš 16 šalių dalyvavo slidinėjimo disciplinose, o ledo rogučių lenktynės vyko parodomojoje programoje. 1992 m. žiemos paralimpinės žaidynės pirmą kartą surengtos tuose pačiuose sporto objektuose, kuriuose vyko žiemos olimpinės žaidynės.

Kitos žiemos paralimpinės žaidynės vyko: 1980 m. Jeile (Norvegija), 1984 ir 1988 m. Insbruke (Austrija), 1992 m. Albervilyje-Tignese (Prancūzija), 1994 m. Lilehameryje (Norvegija), 1998 m. Nagane (Japonija), 2002 m. Solt Leik Sityje (JAV), 2006 m. Turine (Italija), 2010 m. Vankuveryje (Kanada), 2014 m. Sočyje (Rusija), 2018 m. Pjongčange (Pietų Korėja).

Sporto šakos
------------


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Sporto šakos | Metai |
| --- | --- |
| Slidžių krosas | nuo 1976 |
| Kalnų slidinėjimas | nuo 1976 |
| Ledo rogučių lenktynės | 1980-1988, 1994—1998 |
| Biatlonas | nuo 1988 |
| Rogučių ledo ritulys | nuo 1994 |
| Vežimėlių akmenslydis | nuo 2006 |
| Snieglenčių sportas | nuo 2014 |
|

 |

Lietuva žiemos paralimpinėse žaidynėse
--------------------------------------

*Pagrindinis straipsnis – Lietuva paralimpinėse žaidynėse*.
Lietuvos sportininkai žiemos paralimpinėse žaidynėse dalyvavo vieną kartą. 1994 m. į parolimpiadą Norvegijoje Lietuva išsiuntė du sportininkus – Sigitą Kriaučiūnienę ir Saulių Leonavičių, kurie dalyvavo slidinėjimo varžybose, tačiau medalių nepelnė. Šie sportininkai yra dalyvavę vasaros parolimpiadose ir iškovoję medalių.

Galerija
--------

* Žiemos parolimpiados atidarymas 2014 m. SočyjeŽiemos parolimpiados atidarymas 2014 m. Sočyje
* Rogučių ledo ritulysRogučių ledo ritulys
* Vežimėlių akmenslydisVežimėlių akmenslydis
* Kalnų slidinėjimasKalnų slidinėjimas
* Slidinėjimo krosasSlidinėjimo krosas
* Snieglenčių sportasSnieglenčių sportas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos atletų žiemos parolimpiadoje nebus penktą kartą iš eilės

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žiemos paralimpinės žaidynės** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Tarptautinio paralimpinio komiteto oficiali svetainė
| **Schoenoplectus** |
| --- |
| Ežerinis meldas (*Schoenoplectus lacustris* ) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Viksvuoliniai  *( Cyperaceae)* |
| Gentis: | Meldas  *( Schoenoplectus)* |

 |

**Meldas** (*Schoenoplectus*) – viksvuolinių (*Cyperaceae*) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso stambios, daugiametės žolės, turinčios šliaužiančius šakniastiebius. Stiebų daug, nuo kitų, net ir giminingų augalų jie skiriasi tuo, kad yra belapiai, tiesūs, stori, statūs, 2,5 m aukščio, ir prie pačios viršūnės iš šono išauga žiedynas. Žiedynas sudarytas iš daugelio kotuotų varpučių.

Lietuvoje auga dvi rūšys:

* Ežerinis meldas (*Schoenoplectus lacustris*)
* Melsvasis meldas (*Schoenoplectus tabernaemontani*)

Meldais minta audinės, ondatros, vandens žiurkės. Iš stiebų gaminami pynimai (dembliai, takeliai ir kt.).

Meldo žiedynas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Meldas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 43