recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Povilas Čukinas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1983 m. balandžio 11 d. (38 metai) |
| Gimimo vieta | Trakai, Lietuva |
| Ūgis | 2,10 m |
| Svoris | 115 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Lanciano „Unibasket" |
| **Pozicija** | centro puolėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 2000-20012001-20022002-20062006-20072007-20082008-09-2008-102008-20092009-20102010-20112011201220122012-20132013-20142014-20152015-201620162016-201720172017-20182018- | Anykščių „Puntukas"Alytaus „Alita"Vilniaus „Lietuvos Rytas"Liudvigsburgo „EnBw"Kantu „Tisettana"Rygos "Barons"Kijevo "Budivelnik"Kauno "Žalgiris"→Kauno "Kaunas" (*skol.*)Tubingeno "Walter-Tigers"Prienų "Prienai"Šalano "Vendee"Mahsharo "Sanaye Petrochimi"Bazelio "Starwings Basket"Jėkabpilio "Jekabpils"Mešhedo „Samen"Savojos „Aix-Maurienne Basket"Teherano „Chemidor"Suso „Étoile Sportive du Sahel"Alytaus „Dzūkija"Lanciano „Unibasket" | 3,89,84,956,49,96,73,51513,29,618,37,111,65,9 |
|  |

**Povilas Čukinas** (g. 1983 m. balandžio 11 d. Trakuose) – Lietuvos krepšininkas.

P. Čukinas karjerą pradėjo Antrosios Lietuvos krepšinio lygos (LKAL) komandoje Anykščių „Puntuke". O jau kitais metais perėjo į Alytaus „Alitos" komandą žaidusią LKL pirmenybėse, nors krepšininko statistiniai rodikliai ir nebuvo įspūdingi (vidutiniškai po 3,8 tšk.), juo susidomėjo tuometinis Lietuvos čempionas Vilniaus „Lietuvos Rytas" ir pasirašė su P. Čukinu ilgalaikę sutartį. Krepšininkas Vilniaus komandoje rungtyniavo 4 metus, bet per juos aikštėje pasirodydavo tik epizodiškai. Geriausias jam buvo 2003-2004 m. LKL sezonas, kuriame P. Čukinas vidutišnkai per 20,1 min. pelnė po 10,7 taško.

2006-2007 m. sezone krepšininkas buvo paskolintas Vokietijos aukščiausiosios lygos Liudvigsburgo komandai, kurioje tapo vienu iš lyderių – vidutiniškai pelnė po 9,8 taško. Po tokio gan sėkmingo savo pasirodymo P. Čukinas buvo pakviestas į Italijos aukščiausiosios lygos Kantu „Tisettana" komandą.

2008 m. rugsėjo 24 d. Rygos "Barons" pasikvietė P. Čukiną į komandą, bet sužaidus apie mėnesį jo paslaugų buvo atsisakyta. 2008 m. lapkričio pabaigoje P. Čukinas dalyvavo Kijevo „Budivelnik" ekipos peržiūroje ir pasiliko joje iki sezono pabaigos. 2009 m. rugpjūčio 25 d. pasirašė vienerių metų sutartį, su galimybe pratęsti ją dar sezonui, su Kauno "Žalgirio" klubu.

2010 m. rugsėjo 17 d. buvo paskolintas Kauno "Kauno" klubui. 2011 lapkričio 1 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Tubingeno "Walter-Tigers" komanda.

2013 m. rugsėjo 17 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Šveicarijos Bazelio "Starwings Basket" klubu.
2015 m. vasario 11 d. pasirašė sutartį su Irano Mešhedo komanda "Samen".

Pasiekimai
----------

* 2002 m. LKL trečios vietos laimėtojas
* 2003 m. Čempionų Taurės Šiaurės Konferencijos vicečempionas
* 2003, 2004, 2005 m. LKL vicečempionas
* 2006 m. LKL čempionas
* 2005 m. BBL vicečempionas
* 2006 m. BBL čempionas
* 2005 m. ULEB Taurės laimėtojas

Šaltiniai
---------

1. ↑  [neveikianti nuoroda]
2. ↑  [neveikianti nuoroda]
3. ↑   Archyvuota kopija 2009-08-28 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑   Archyvuota kopija 2014-11-29 iš Wayback Machine projekto..
5. ↑
6. ↑
**Black Lotus** (liet. „Juodasis lotosas") yra brangiausia M:tG korta, rinkoje kainuojanti apie 16 tūkst. JAV dolerių. Ši konkreti korta yra su jos dailininko Christopher Rush autografu
**Power Nine** (liet. „galingasis devynetukas") – paplitęs terminas devynerioms Magic: the Gathering žaidimo kortoms, kurios buvo išleistos pačiuose pirmuose žaidimo leidimuose: „Alpha", „Beta" ir „Unlimited" 1993-iųjų pabaigoje ir 1994-ųjų pradžioje. Šiuo metu jos turi „restricted" statusą „Vintage" turnyrų formate (kiekvienos iš devynerių galima tik viena kopija kaladėje, vietoje normaliai taisyklių leidžiamų 4 kopijų) ir yra uždraustos „Legacy" formate – vieninteliai du „vienas prieš vieną" turnyrų formatai, kur tokių senų leidimų kortos dar leidžiamos apskritai.

Visos devynios kortos buvo tokios universaliai galingos, kad žaidėjai jas naudodavo beveik visose kaladėse, taip mažinant skirtingų kaladžių įvairovę. Taip pat, jos suteikdavo didžiulį pranašumą prieš žaidėjus, kurie šių kortų neturėdavo. Perkant iš antrų rankų, jų rinkos kaina priklausomai nuo kortos siekia tūkstančius ar keliolika tūkstančių JAV dolerių už vieną. Kainą kelia ne tik jų galingumas žaidime, bet ir kortų žinomumas, paklausa tarp kolekcionierių. Dėl savo kainos jos, kaip ir kitos retesnės ir brangesnės Magic: the Gathering kortos, būna padirbinėjamos. Egzistuoja įvairūs metodai atpažinti padirbtas kortas, dažniausiai dėl jų prastesnės kokybės.

Daugumos šių kortų efektai vėliau buvo perleisti naujuose leidimuose ant kitų kortų, tačiau arba tik panašūs bet silpnesni, arba tų kortų manos kaina padidinta kad būtų adekvatesnė duodamai naudai, arba pridėti papildomi apribojimai ar papildoma alternatyvi kaina. Pačios kortos originalioje formoje, skirtingai nei daug kitų, niekada nebuvo perleistos. Vienintelis modernus „Power Nine" perleidimas, su alternatyviais moderniais piešiniais, buvo tik kortų, skirtų kaip prizai už pasiekimus turnyruose – šios specialios kortos yra didesnės už įprastas ir jų negalima naudoti žaidime.

Kortos
------

* **Black Lotus** – manos nekainuojantis artefaktas, kurį paaukojus galima gauti 3 bet kokios spalvos manos.
* Penkios **Mox** kortos – **Mox Pearl**, **Mox Sapphire**, **Mox Ruby**, **Mox Emerald** ir **Mox Jet** – nieko nekainuojantys artefaktai, kurie panašiai kaip žemės pasukus duoda vieną manos, atitinkamai baltos, mėlynos, raudonos, žalios ir juodos spalvos.
* **Ancestral Recall** – vieną mėlynos manos kainuojantis keras, leidžiantis žaidėjui traukti tris kortas.
* **Time Walk** – du manos kainuojantis keras, leidžiantis žaidėjui be eilės gauti dar vieną ėjimą.
* **Timetwister** – tris manos kainuojantis keras, abiem žaidėjam sumaišantis visas rankose esančias bei naudotas (esančias „kapinėse" – ang. „graveyard") kortas atgal į kaladę („biblioteką" – ang. „library") ir leidžiantis traukti septynias naujas kortas.

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* Straipsnis apie Power 9 MtG Vikipedijoje (ang.)
* Magic: the Gathering kortų duomenų bazė
**Povilas Četkauskas** (1904 m. birželio 7 d. Panemunyje, Rokiškio apskritis – 1991 m. kovo 8 d. Kaune, palaidotas Prienų kapinėse) – Lietuvos vargonininkas, chorvedys, akordeonistas.

Biografija
----------

Tėvas Matas Četkauskas mokėjo griežti smuiku, o motina Uršulė Četkauskienė turėjo gražų balsą ir giedojo bažnyčios chore. Jų penki sūnūs – Jonas, Petras, Povilas, Kazimieras ir Vytautas – tapo vargonininkais.

Iš brolių išmokęs vargonuoti, vargonininkavo Kamajuose ir Kazliškyje (Rokiškio raj.). 1923 m. Stasiui Šimkui įkūrus konservatoriją Klaipėdoje, į ją mokytis atvyko ir P. Četkauskas. Mokydamasis dainavo moksleivių vyrų chore, susižavėjo akordeono muzika. Didelį įspūdį jam padarė 1933 m. Klaipėdoje koncertavęs garsus vokiečių akordeonistas ir kompozitorius Kurtas Maras. P. Četkauskas nusipirko „Honerio" firmos 120 bosų akordeoną ir su juo nesiskyrė visą gyvenimą.

Baigęs Klaipėdos konservatoriją, gyveno Šilutėje ir buvo Klaipėdos krašto chorų vadovas bei dainų švenčių dirigentas. 1933 m. Klaipėdos krašto 2-ajai dainų šventei parengė Šilutės apylinkės jungtinį chorą ir jam šventėje dirigavo. P. Četkauskas pagarsėjo kaip akordeonistas – 1938 m. Londono firmoje įgrojo lietuvių tautinių šokių muzikos ir išleido apie dešimt plokštelių (talkino Stepas Graužinis).

1939 m. Vokietijai okupavus Klaipėdą, su šeima apsigyveno Kaune. Vadovavo „Inkaro" fabriko vyrų, moterų ir mišriajam chorui, suorganizavo apie 100 dalyvių Kauno policijos vyrų chorą. Šis kolektyvas tuo metu buvo vienas pajėgiausių vyrų chorų Lietuvoje. P. Četkauskas daug koncertavo kaip solistas akordeonistas, griežė įvairiuose instrumentiniuose ansambliuose, turėjo daug mokinių.

1947 m. po nelaimingo atsitikimo neteko regėjimo. Būdamas aklas, nuolat gilinosi į akordeono technines ir menines galimybes, išmoko griežti sudėtingus klasikinius kūrinius (pats juos pritaikė akordeonui). Parengė ir išleido pirmuosius akordeono vadovėlius: „Jaunasis akordeonistas" (1952 m.) ir „Akordeonistas" (1958 m.). Sukūrė koncertinių etiudų, „Koncertinę polką", „Serenadą", „Našlaitėlės valsą" ir kitokios muzikos akordeonui.

Išaugino tris sūnus. Rimgaudas Četkauskas žinomas dailininkas, gyvena Melburne (Australija), Eugenijus Četkauskas buvo muzikas (1929–1991), Algimantas Četkauskas – dailininkas, 1950–1956 m. politinis kalinys, vėliau gyveno ir dirbo Taškente (Uzbekija), 1996 m. apsigyveno Vilniuje.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.

Literatūra
----------

* Povilas Četkauskas: bibliografijos rodyklė, 1928–2004 (sud. Valentinas Vytautas Toločka, Juozas Valentukevičius, Roma Aškelovičienė). – Vilnius: Lietuvos aklųjų biblioteka, 2005. – 60 p.: portr. – ISBN 9955-17-009-3
| Povisasval. *Sir Powys*angl. *Powys* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Šalis** | Velsas Velsas |
| **Administracinis centras** | Landrindod Velsas |
|  |
| **Gyventojų** (2011 m.) | 133 000 |
| **Plotas** | 5 179 km² |
| **Tankumas** (2011 m.) | 26 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | GB-POW |

**Povisas**, arba **Poviso sritis** (val. *Sir Powys*; angl. *Powys*) – sritis vidurio Velse. Apima didžiąją dalį viduramžiais gyvavusios Poviso karalystės.

Geografija
----------

Povisas apima istorines sritis, tokias kaip: Montgomeryšyras ir Radnoršyras, didelę dalį Breknokšyro (Brekonšyro) bei mažą dalį Denbigšyro sričių. Srities plotas – 5179 km². Tai didžiasia Velso sritis. Šiaurėje ribojasi su Gvinedu, Denbigšyru ir Reksamu, vakaruose su Keredigionu ir Karmartenšyru, rytuose su Anglijos grafystėmis (Šropšyru ir Herefordšyru) bei pietuose su Ronda-Kinonu-Tafu, Merter Tidviliu, Karfiliu, Blainai Gventu, Monmutšyru ir Nit Port Talbotu.

Sritis kalnuota. Didelė dauguma srities gyventojų gyvena kaimuose bei miesteliuose. Daugiausiai kalba valų kalba. Didžiausios gyvenvietės: Niutaunas, Istradginlis, Brekonas ir Velšpulas. Tai mažiausiai gyventojų turinti Velso sritis.

Nuorodos
--------

* Povisas Archyvuota kopija 2013-10-29 iš Wayback Machine projekto. Atviro katalogo projekte
* Oficiali Poviso srities savivaldybės svetainė

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RVelso sritys |
| --- |
|  |
| 
Anglesis · Blainai Gventas · Bridžendas · Denbigšyras · Flintšyras · Glamorgano slėnis · Gvinedas · Kardifas · Karfilis · Karmartenšyras · Keredigionas · Konvis · Merter Tidvilis · Monmutšyras · Nit Port Talbotas · Niuportas · Pembrukšyras · Povisas · Reksamas · Ronda-Kinonas-Tafas · Svonsis · Torfainas | Velsas |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

BS - bendros sąnaudos, PS - pastovios sąnaudos, KS - Kintamos sąnaudos, PKS - pusiau kintamos sąnaudos
**Bendros sąnaudos** – visos produkto kūrimo, gaminimo, pardavimo procese patiriamos sąnaudos, kurios gali būti apibūdinamos kaip kintamų sąnaudų, pastovių sąnaudų ir pusiau kintamų sąnaudų suma.

Bendrosios sąnaudos paskaičiuojamos pagal formulę:

{\displaystyle BS=KS+PS+PKS}
Kur BS - bendros sąnaudos, KS - kintamos sąnaudos, PS - pastovios sąnaudos, PKS - pusiau kintamos sąnaudos

Pastovios sąnaudos yra sąnaudos, kurios nekinta didėjant produkcijos apimčiai (išskyrus tam tikrus atvejus, kai apimties didinimui reikia papildomų pajėgumų). Kitaip tariant, tai nepriklausomas dydis, kuris nesikeičia, ar įmonė pagamina 1 ar 500 vienetų. Tokioms sąnaudoms galima priskirti (bet neapsiriboti) pastatų nusidėvėjimą, įrengimų nusidėvėjimą, administracijos sąnaudas (darbo užmokestis, kanceliarinės prekės), darbuotojų nekintama darbo užmokesčio dalis. Pusiau kintamos sąnaudos atsiranda tada, kai, sakykim peržengus tam tikrą gamybos mastą padidėja savo prigimtimi pastovios sąnaudos (papildoma buhalterė, papildomos sandėlių patalpos).

Kintamos sąnaudos yra sąnaudos, kurios kinta priklausomai nuo produkcijos masto. Kuo didesnis gamybos mastas, tuo didesnės kintamos sąnaudos. Kintamos sąnaudos stumia bendrųjų sąnaudų kreivę aukštyn ir nuo jų priklauso bendrųjų sąnaudų kreivės statumas.
Sportinis krepšys (apatinis)
**Sportinis krepšys** (angl. *holdall, gym bag*, taip pat angl. *hockey bag*) – didelis audeklinis ar odinis krepšys, kurio pagrindas stačiakampio formos. Atsidaro viršuje užtrauktuku. Šonuose turi dvi kilpų pavidalo rankenas, o dažnai ir perpetinį diržą, kuris pritvirtintas galuose. Krepšys nešiojamas už dviejų rankenų rankoje arba užmetus perpetinį diržą ant peties.

Sportinis krepšys dažnai naudojamas vietoje lagamino, taip pat sporto reikmenims nešioti. Privalumas lyginant su lagaminais – tuščią galima suvynioti, kad užimtų mažai vietos.

Sportinius krepšius dažnai naudoja patalynei ir antklodėms gabenti. Indijos mokyklose internatuose gyvenantys moksleiviai gauna sportinius krepšius antklodėms, užtiesalams ir drabužiams laikyti.

Egzistuoja ir krepšio variantas, turintis pakietintą dugną, porą ratukų viename dugno gale ir ištraukiamą rankeną. Paėmus už ištrauktos rankenos tokį krepšį galima tempti, kad šis lengvai riedėtų kietu lygiu paviršiumi.

Angliški pavadinimai
--------------------

Tokie krepšiai angliškai vadinami:

* *gym bag* 'gimnastikos salės krepšys' – sportininkai ir šiaip sportuojantys tokiuose krepšiuose nešiojasi aprangą.
* *hockey bag* 'ledo ritulio krepšys' – jis patogus ledo ritulininkams, nes į didelį tokį krepšį telpa griozdiška apranga. Prireikus į jį galima įdėti ir ledo ritulio lazdas (ritmušas), nors dalis jų kyšos lauke. Tokiu atveju krepšį vis tiek galima uždaryti, nes užtrauktukai leidžia palikti pravirą plyšį.
* Gana dažnai šie krepšiai vadinami ir angl. *duffel bag*, nors šis pavadinimas lietuviškai labiau atitinka daiktamaišį. Konstrukciškai sportiniai krepšiai ir daiktamaišiai gana panašūs.

Nuorodos
--------

1. ↑  Item No. 47 under 'Kit' Military school Dolpur Archyvuota kopija 2012-08-15 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Hockey bag* vaizdai paieška Google grafinės paieškos sistemoje
| Gasių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Gasių piliakalnisGasių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°43′1.8″ š. pl. 25°52′33.2″ r. ilg.﻿ / ﻿55.717167°š. pl. 25.875889°r. ilg.﻿ / 55.717167; 25.875889Koordinatės: 55°43′1.8″ š. pl. 25°52′33.2″ r. ilg.﻿ / ﻿55.717167°š. pl. 25.875889°r. ilg.﻿ / 55.717167; 25.875889 |

 |
| Vieta | Zarasų rajonas |
| Seniūnija | Dusetų seniūnija |
| Aukštis | 12 m |
| Plotas | 10x14 |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Žvalgytas | 1999 |
| Registro Nr. | VT122 / 30971 |

**Gasių piliakalnis**, *Katilničia, Piniginis Kalnas, Šaikinė* – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 30971; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. VT122) Zarasų rajono savivaldybės teritorijoje, Gasių kaime, Dusetų seniūnija. Pasiekiamas iš plento  **178**  Bradesiai–Dusetos–Daugailiai  pasukus į dešinę rytų kryptimi ir pavažiavus keliuku pro Skineikius į Gasius 1,7 km, yra pervažiavus mišką, priekyje, ties sodyba dešinėje.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiros pailgos kalvos aukščiausioje dalyje. Aikštelė keturkampė, orientuota šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 10 m ilgio, 14 m pločio. Jos šiaurės vakarų gale yra 11 m ilgio, 0,8 m aukščio, 11 m pločio pylimas, pietryčių gale – 0,3 m aukščio, 6 m pločio pylimas. Šoniniai šlaitai statūs, 10-12 m aukščio, galiniai – nuolaidesni.

Piliakalnis apardytas arimų, aikštelė apaugusi pušimis ir tankiais krūmais.

700 m į pietvakarius yra Skineikių piliakalnis, tiek pat į rytus – Gugių piliakalnis.

Tyrimai
-------

1999 m. piliakalnį žvalgė Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Nekilnojamojo kultūros paveldo vertinimo tarybos aktas dėl teisinės apsaugos suteikimo. 2006-11-15; Nr. KPD-RM-122. Paminklo teritorijos plotas 1,16 ha.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Antažiegės piliakalnis 6 km | Morkūnų piliakalnis 4 km | Betiškių piliakalnis 5 km |  |
| Avižių piliakalnis 8 km |  | Gugių piliakalnis 0,7 km |
| Skineikių piliakalnis 0,7 km | Lūžų piliakalnis 7 km  Verslavos piliakalnis 7 km | Vencavų piliakalnis 7,5 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------


* Vykintas Vaitkevičius. 1999 m. žvalgomųjų ekspedicijų Anykščių, Rokiškio, Utenos ir Zarasų r. ataskaita. Vilnius-Pašulniškės, 1999, p. 46. – KPC archyvas, f. 39, ap.1, b. 203.
* Jonas Balčiūnas, Arūnas Strazdas, Povilas Tebelškis. Išvykos į Vilniaus, Utenos, Zarasų, Švenčionių ir Ignalinos rajonus ataskaita. Vilnius, 2000, p. 3. – KPC API.
* Vykintas Vaitkevičius, Gintautas Zabiela. Žvalgomosios ekspedicijos Rytų Lietuvoje 1999 m. Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1998 ir 1999 metais. Vilnius. 2000. p. 535–536.

15.4. Lietuvos piliakalniai, atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 54-55.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Gasiai
| Viešetė |
| --- |
| Viešetė prie Daubarių piliakalnio Viešetė prie Daubarių piliakalnio |
| **Ilgis** | 25 km |
| **Baseino plotas** | 98 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,86 m³/s |
| **Ištakos** | Balėnėlis |
| **Žiotys** | Venta |
| **Šalys** | Lietuva |

**Viešetė** – upė Mažeikių raj. Tirkšlių seniūnijoje; Ventos kairysis intakas. Ilgis 25 km, baseino plotas 98 km². Teka į šiaurę iš Balėnėlio ežero. Vidutinis upės nuolydis 274 cm/km, vidutinis vandens debitas žiotyse 0,86 kub. m/s. Daubarių kaimo teritorijoje įteka į Ventą, 201 km nuo jos žiočių.

Intakai: (visi deš.): Balėnupis, Gailėšis, Stulpas. Ties Daubariais 1972 m. įrengtas priešerozinis tvenkinys (plotas 15 ha).

Prie Viešetės ties santaka su Stulpu yra dveji Daubarių piliakalniai, su Venta – Daubarių alkavietė, vad. Gojus, Gojai (Šventasis miškas).

1253 m. Livonijos ordino ir Kuršo vyskupo žemių dalybos akte minima prie upės buvusi senovės gyvenvietė – **Vesete**.

Upėvardis kildinamas iš šaknies *\*vieš-*, kuri galėjusi reikšti „tekėti, bėgti" (plg. skr. वेशन्तः = IAST: *veśantáḥ* „tvenkinys", skr. वेषति = IAST: *véṣati* „liejasi, bėga", skr. विषम् = IAST: *viṣam* „vanduo", lot. *vīrus* „klampus skystis, sultys", sen. isl. *veisa* „pelkė").

Nuorodos
--------

1. ↑  *Viešetė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 511
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 378–379
| **Catasetum** |
| --- |
| Kepurinis katinūsis (*Catasetum pileatum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Eilė: | Smidriečiai  *( Asparagales)* |
| Šeima: | Gegužraibiniai  *( Orchidaceae)* |
| Gentis: | Katinūsis  *( Catasetum)* |

 |

**Katinūsis** (*Catasetum*) – gegužraibinių (*Ochidaceae*) šeimos augalų gentis. Šakniagumbiai stori, cigaro formos ir tampa dygliuoti kai augalas numeta lapus. Spalvoti vyriškieji ir geltonai žali moteriškieji žiedai išauga ant skirtingų augalų, todėl sistematikai dažnai išskirdavo atskiras rūšis. 

Vyriškieji žiedai turi specifinį prisitaikymą, kad jų žiedadulkės patektų ant moteriškų žiedų. Vabzdžiui prisilietus prie polinarijaus, jis stipriai iššauna ir tvirtai prilimpa prie vabzdžio pilvelio. Nuskridęs į moterišką žiedą, kurio visada lūpa atgręžta į viršų, vabzdys žiedadulkes palieka purkos duobutėje ir taip ji apdulkinama.

Augalai paplitę nuo Meksikos iki Argentinos. Daug rūšių auga Brazilijoje.

Rūšys
-----

Gentyje yra 166 rūšys:

* Rusvasis katinūsis (*Catasetum incurvum*)
* Stambiavaisis katinūsis (*Catasetum macrocarpum*)
* Kepurinis katinūsis (*Catasetum pileatum*)
* Mažalūpis katinūsis (*Catasetum saccatum*)
* Žalsvažiedis katinūsis (*Catasetum viridiflavum*)

ir kt.

Nuorodos
--------

* Galería de Orquídeas Peruanas: *Catasetum* Archyvuota kopija 2006-11-15 iš Wayback Machine projekto.
* *Catasetum* page

*Catasetum expansum*
*Catasetum fimbriatum*

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Katinūsis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Česlovas Leonas** (g. 1932 m. sausio 8 d. Aušrinės k. Raseinių r.) – choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

1957–1961 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos technikume (dėst. D. Vaitkutė). 1961–1966 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. A. Budriūno klasė).

Nuo 1964 m. Vilniaus B. Dvariono dešimtmetės muzikos mokyklos mokytojas, nuo 1994 m. muzikos mokytojas metodininkas. Daug metų vadovauja mokyklos akordeonų orkestrui. Šis kolektyvas – vienas iš geriausių Lietuvos vaikų muzikos mokyklų orkestrų, surengęs daug koncertų Lietuvoje ir užsienyje, dalyvavęs respublikinėse dainų šventėse, konkursuose pelnęs laureatų vardus. Orkestras išleido dvi audiokasetes, padarė įrašų Lietuvos radijui. Pedagogas yra aranžavęs apie 50 įvairių kūrinių akordeonų orkestrams.

1967–1977 m. Č. Leonas Vilniaus radijo komponentų gamyklos mišriojo choro „Vilnis" (1973 m.) meno vadovas ir dirigentas. Į kolektyvą sutelkęs maždaug 60 dainininkų, juos išmokė apie 80 lietuvių ir užsienio kompozitorių sudėtingesnių kūrinių. Choras surengė per 100 koncertų Lietuvoje, dainavo Rusijoje, Užkarpatėje, Kaukaze, Vidurinėje Azijoje, Estijoje, Baltarusijoje, Ukrainoje ir Vokietijoje. Dalyvavo respublikinėse, Vilniaus ir Kauno miestų dainų šventėse, televizijos ir radijo laidose, chorų apžiūrose; konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų. Keletą metų chorvedys vadovavo Vilniaus mokytojų namų moterų chorui, kurį išmokė rečiau atliekamų kūrinių ir su kuriuo 1985 ir 1986 m. viešus koncertus surengė Vilniaus universiteto ir Lietuvos filharmonijos salėse, dalyvavo chorų festivalyje „Vivat classica" ir kituose kultūros renginiuose.

Nuo 1994 m. Vilniaus Arkikatedros Bazilikos didžiojo choro chormeisteris.

Č. Leonas – respublikinių dainų švenčių konsultantas, 1969, 1977 ir 1987 m. respublikinių moksleivių dainų švenčių dirigentas, 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventės Vilniuje dirigentas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Česlovas Janušas** (1907 m. liepos 18 d. Feodosija – 1993 m. spalio 30 d. Niujorkas) – Lietuvos tapytojas marinistas, scenografas.

Biografija
----------

Nuo 1922 m. gyveno Lietuvoje. 1931 m. baigė Kauno meno mokyklą. 1931–1933 m. dirbo Pasvalio aukštesniojoje prekybos mokykloje, 1933–1937 m. Kauno 6-oje gimnazijoje, Valstybės teatre Kaune. Nuo 1937 m. dėstė Kauno dailiųjų amatų mokykloje, 1940–1941 m. jos direktorius. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1949 m. turėjo savo meno studiją Viurcburge ir Švabiš Gmunde. Nuo 1949 m. gyveno Niujorke.

Kūryba
------

Nutapė spalvingų nuotaikingų paveikslų, akvarelių jūros motyvais („Valtys naktį" 1937 m. „Palangos pajūrys" 1939 m. „Prieplauka" 1942 m. ir 1950 m.) Peizažuose, ypač akvarelėse meistriškai perteikta erdvės įspūdis, šviesos niuansai, faktūrų žaismas. Vaizdai daugiaplaniai, apibendrinti, lyriški, vyrauja realistinė plastika.

Sukūrė scenovaizdžių (S. Šimkaus operai „Kaimas prie dvaro, arba Pagirėnai" 1942 m. S. Santvaro dramai „Kaimynai" 1943 m. abu Valstybės teatre; Viurcburgo lietuvių teatro, 1946 m. JAV lietuvių tautinių ansamblių pasirodymams), nutapė portretų. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rima Rutkauskienė. *Česlovas Janušas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 529 psl.
| Petrovėukr. *Петрове* |
| --- |
| 

PetrovėPetrovė

48°20′33″ š. pl. 33°16′30″ r. ilg.﻿ / ﻿48.34250°š. pl. 33.27500°r. ilg.﻿ / 48.34250; 33.27500﻿ (Petrovė)Koordinatės: 48°20′33″ š. pl. 33°16′30″ r. ilg.﻿ / ﻿48.34250°š. pl. 33.27500°r. ilg.﻿ / 48.34250; 33.27500﻿ (Petrovė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ukrainos vėliava Ukraina |
| **Sritis** | Kirovohrado sritis Kirovohrado sritis |
| **Rajonas** | Petrovės rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1772 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 7 224  |

**Petrovė** (ukr. *Петро́ве*) – miesto tipo gyvenvietė pietų Ukrainoje, Kirovohrado srities pietvakariuose, prie Inhuleco upės. Rajono centras.

Istorija
--------

Miestelis įsikūręs buvusio Zaporožės hetmanato teritorijoje. 1734 m. Zaporožę užgrobė Rusijos imperija ir prisijungė prie savo valdų. 1772 m. pirmą kartą minima vietovė Petrovės vardu. Tuo metu prie Inhuleco upės kūrėsi gyvenvietė ir nuolat augo. 1963 m. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas.

Sportas
-------

Pastaruoju metu gyvenvietę garsina futbolo klubas „Inhulecas", kuris buvo įkurtas 2013 m. ir tapo profesionaliu klubu. O 2016/2017 m. debiutavo Ukrainos futbolo Pirmoje lygoje.

Gyventojai
----------

* 1989 m. – 9844.
* 2013 m. – 7530.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2013-10-12 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°20′10″ š. pl. 22°6′50″ r. ilg.﻿ / ﻿55.33611°š. pl. 22.11389°r. ilg.﻿ / 55.33611; 22.11389

Tyrelio miškai ties Genių atodanga
**Tyrelio miškai** – miškų masyvas Tauragės rajone, esantis į šiaurės vakarus nuo Tauragės. Plotas 79 km², paties miško plotas – 6400 ha. Priklauso Tauragės miškų urėdijai (Dabrupinės, Balskų, Žygaičių girininkijos). Tyrelio viduryje yra Plynosios pelkė – botaninis draustinis, spanguolynas, saugomas kaip gamtos paminklas, apaugęs retais berželiais ir pušaitėmis, su įrengtu Plynosios pažintiniu taku. Masyvą sudaro Dabrupinio, Tyrelio, Trumpiškių, Jocių, Gudlaukio, Genių, Žygaičių, Vaidilų, Balskų miškai.

Miške vyrauja eglynai (46 %), yra beržynų (28 %), drebulynų (10 %), pušynų (8 %), juodalksnynų (7 %), ąžuolynų (1 %). Dauguma medynų yra pusamžiai (38 %), jaunuolynai sudaro 25 %, pribręstantys medynai 19 %, brandūs medžiai 18 %. Medynų vidutinis amžius – 51 metai.

Miško reljefas lygus. Dirvos pelkėtos, šlapios. Būdingi velėniniai jauriniai glėjiški priesmėliai ir priemoliai, aukštapelkiniai durpžemiai. Šiauriniu Tyrelio pakraščiu teka Jūra, telkšo Balskų tvenkinys, prateka kiti Jūros baseino upeliai Ringė, Vynija, Dabrupis, Tyrelupis, Trumpė, Alanga.

Tyrelio miške gyvena briedžiai, elniai, šernai, kiškiai, stirnos, lapės, kiaunės, usūriniai šunys, voverės, barsukai, ondatros, juodieji gandrai, jerubės, slankos, plėšrieji paukščiai. Didesnioji miško dalis patenka į Pagramančio regioninį parką. Miške prie Balskų kaimo yra Balskų pilkapynas.

Greta miško yra šie kaimai: Balskai, Geniai, Voveraičiai, Dabrupinė, Alanga, Trumpiškiai, Lapkasės.

Istorija
--------

Carinės Rusijos laikais miškas priklausė Tauragės dvarui, jį paskutinį kartą valdė H. Vasilčikovas. Pirmojo pasaulinio karo metais vokiečiai iškirto didelius miško plotus, taip pat ir Šventgiriu vadintą ąžuolyną. Nepriklausomybės metais Tyrelis įėjo į Pajūrio miškų urėdiją. Dabar priklauso Tauragės urėdijai. Po Antrojo pasaulinio karo Tyrelio miške veikė Lietuvos partizanai. 1981 m. Dabrupinėje pastatytos dekoratyvinės skulptūros šiems partizanams atminti (autorius Alfonsas Šlimas).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Tyrelio miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 320
| Ašiužablrs. *Гожа, Ожа* |
| --- |
| *Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia* |
|  |
| 

AšiužaAšiuža

53°48′50″š. pl. 23°51′18″r. ilg.﻿ / ﻿53.814°š. pl. 23.855°r. ilg.﻿ / 53.814; 23.855﻿ (Ašiuža)Koordinatės: 53°48′50″š. pl. 23°51′18″r. ilg.﻿ / ﻿53.814°š. pl. 23.855°r. ilg.﻿ / 53.814; 23.855﻿ (Ašiuža) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| **Sritis** | Gardino sritis Gardino sritis |
| **Rajonas** | Gardino rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 870  |
|  |
| **Pašto kodas** | 231741 / +375 15(2) |
|  **Vikiteka** | Ašiuža |

**Ašiužà**  (arba ***Ožiai, Goža, Hoža***; blrs. *Гожа, Ожа*) – agromiestelis vakarų Baltarusijoje, Gardino rajone, dešiniajame Nemuno krante, prie Ožės (blrs. *Гожа*, rus. *Гожанка*) žiočių, 17 km į šiaurę nuo Gardino. Apylinkės centras.

Istorija
--------

Šalia miestelio rasta 8–7 tūkstantmečio pr. m. e. stovyklavietė. Istorijoje nuo XV a. žinomas Lietuvos didžiojo kunigaikščio dvaras. Ldk Kazimieras įkūrė pirmąją katalikų bažnyčią, Ldk Aleksandras 1494 m. patvirtino jai dešimtinę. 1655 m. Rusijos kariuomenė bažnyčią sudegino, vėliau ji atstatyta; po I pasaulinio karo perstatyta mūrinė – dabar Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia. XVIII a. prie bažnyčios veikė mokykla. Nuo 1671 m. miestelis – seniūnijos centras. XIX a. buvo kaimas Gardino apskrityje. Nuo XIX a. vidurio iki 1950 m. – Ašiužos valsčiaus centras.

Lietuviai
---------

Ašiužos apylinkės nuo seno buvo lietuviškos. Smolenskui 1514 m. patekus į Maskvos priklausomybę dalis pabėgėlių (egzuliantų) slavų buvo apgyvendinti Ašiužos dvaro žemėse. XIX a. viduryje Ašiuža ir jos apylinkės tebebuvo daugiausia lietuviškos, įėjo į lietuvių kalbos arealą, tačiau po truputį baltarusėjo.

XX a. pradžioje lietuviškai dar kalbėjo 1/5 ar 1/6 parapijos žmonių. 1920 m. Ašiužos apylinkėse vyko Lietuvos ir Lenkijos karinių dalinių susišaudymai. 1920 m. okupavo Lenkija. 1939 m. užimta TSRS ir perduota Baltarusijai. 1942–1944 m. priklausė Lietuvos generalinei sričiai.

Galerija
--------

* Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia
* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. Belarus. All places: 2009, 2019 censuses. Гродненская область/Гродзенская вобласць – *pop-stat.mashke.org*.
2. ↑  Belarus. All places: 2009, 2019 censuses. Гродненская область/Гродзенская вобласць – *pop-stat.mashke.org*.
3. ↑  Pasaulio vietovardžių žodynas. – Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006–2014. (VLKK versija)
4. ↑  *Hoża*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. III (Haag — Kępy). Warszawa, 1882, 171 psl. **(**lenk.**)**
5. ↑  Ašiuža. Lietuvos istorija. Enciklopedinis žinynas. I tomas (A–K). – Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011. ISBN 978-5-420-01689-3. // psl. 95
6. ↑  Petras Gaučas. *Ašiuža*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 111 psl.
Džero kapo stela
**Džeras** – trečiasis pirmosios Egipto dinastijos faraonas. Manetonas jį vadina **Atočiu** ar **Atoti**. Valdė apie 3000 m. pr. m. e.

| Faraono vardai |
| --- |
|  |  |
| **Džer** (*ḏr*) „Gynėjas" |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |  |
| **Iteti** (*jttj*) |
|  |
| **Manetonas** | *Atoti* |

Beveik nieko nėra žinoma apie Džero gyvenimą. Pagal Manetoną, jis valdė 57 metus. Palermo akmens fragmentuose Kaire paminėti devintieji jo valdymo metai. Sečio I šventyklos Abydose karalių sąraše jis tikriausiai vadinamas vardu *Iti*. Manoma, kad kovojo kelete mūšių prieš libiečius Nilo deltoje.

Kaip ir jo pirmtakas Aha, Džeras, manoma, buvo palaidotas Abydose, Um el Kaabo nekropolyje. Jo kapas buvo iš kelių kambarių, kurie buvo skirti atskirai sudėti objektus pomirtiniam gyvenimui. Kape rasta į lininį audinį susukta ranka su aukso papuošimais ir brangakmeniais, kurios nerado kapų plėšikai. Ranka buvo pergabenta į Kairo muziejų ir išardyta − papuošalai palikti, o pati ranka išmesta ir nežinoma, ar ji priklausė Džero mumijai. Šalia kapo buvo įrengta daug palydovinių kapų jo tarnams ir haremo moterims. Netoli jo kapo rastas, kaip spėjama, jo žmonos Merneitės, Deno motinos, kapas. Iš Džero kape rastos kaulo plokštelės įrašų tikėtina, kad karalius lankėsi Buto ir Saise, tikriausiai tam, kad pagarbinti vietos dievybes. Kape rasta objektų, kurie liudija apie prekybą su Sirija ar Palestina. 

Nuo Viduriniosios karalystės pradžios Džero kapas Abydose buvo egiptiečių sutapatintas su vietos dievybės Ozyrio kapu. Kapą XIX a. pb. atidaręs Émile Amélineau rado Ozyrio statulą ant laidojimo sofos.

Džero gyvenimo įrodymai:

* Kapas Um el Kaabe ( *Umm el-Qa’ab*) Abydose;
* Antspaudai kapuose 2185 ir 3471 Sakaroje;
* Įrašai kapuose 3503, 3506 ir 3035 Sakaroje.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Džeras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Toby A.H. Wilkinson. *Early Dynastic Egypt*. Routledge, 2002, p. 60
* Ian Shaw, Paul Nicholson. *The British Museum Dictionary of Ancient Egypt*. The American University in Cairo Press. 2002, p. 86

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Ankstyvųjų dinastijų laikotarpis**
**Pirmoji dinastija**
Narmeras →
Menas →
Džeras →
Džetas → 
Merneitė → 
Denas →
Anedžibas →
Semerkhetas →
Kaa |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Džervio sala
**Džervio sala** (angl. *Jarvis Island*) – negyvenama sala Ramiajame vandenyne, Linijinių salų centrinėje dalyje, neinkorporuota JAV teritorija. Plotas 4,5 km². Sala koralinės kilmės, apsupta koralinio rifo. Smėlėtame salos paviršiuje auga žolė, krūmynai. Gausios paukščių kolonijos.

Džervio salą 1821 m. atrado britai. 1858 m. salą aneksavo JAV. Džervyje vykdyta guano gavyba, bet salą perėmus JK, nutraukta. Nuo 1974 m. salą administruoja JAV žvejybos ir laukinės gamtos tarnyba, į ją galima patekti tik su specialiu leidimu.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RJungtinės Amerikos Valstijos JAV teritorijos |
| --- |
|  |
| 
Amerikos Samoa | Guamas | Šiaurės Marianos salos | Puerto Rikas | Mergelių salos  Beikerio sala | Houlando sala | Džervio sala | Džonstono atolas | Kingmano rifas | Midvėjaus atolas | Navasa | Palmyros atolas | Veiko sala |

 |
| Džet Li |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Li Lianjie |
|  |
| Gimė | 1963 m. balandžio 26 d. (59 metai) Pekinas |
|  |
| Šalis |  Kinija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
| Sutuoktinis | Huang Qiuyan (1987–1990)​Nina Li Chi (nuo 1999) |
| Vaikai | 4 |
|  |
| Aktyvumo metai | 1982–dabar |
| Užsiėmimas | kovos menų meistras · aktorius · režisierius · prodiuseris · kaskadininkas |
| Žymesni vaidmenys |
|  |
|  |
|  |

**Džet Li** (tikrasis vardas **Li Liandzjė** kin. 李连杰, pinyin: *Lǐ Liánjié*, g. 1963 m. balandžio 26 d. Pekine) – kovos menų žinovas (ušu čempionas), aktorius, režisierius, kaskadinininkas iš Kinijos.

Vaidino įvairiuose kinų bei Vakarų filmuose. Sukūrė išskirtinius vaidmenis filmuose „Šaolino šventykla" (1982 m.), „Didvyris" (2002 m.), „Kartą Kinijoje" (serija, 1991–1997 m.), „Mirtinas ginklas 4" (1998 m.), „Romeo turi mirti" (2000 m.), „Uždraustoji karalystė" (2008 m.) ir kt.

Ušu praktikas Džet Li aiškina esant ne tik savigynos priemone, bet ir būdu pasiekti vidinę darną.

Turi Singapūro pilietybę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Biography.com". Nuoroda tikrinta 2014-01-29. ,

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Džet Li** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2011-02-24 iš Wayback Machine projekto.
* imdb.com: Jet Li
Koordinatės: 55°59′10″š. pl. 22°57′13″r. ilg.﻿ / ﻿55.9860°š. pl. 22.9536°r. ilg.﻿ / 55.9860; 22.9536

|  |
| --- |
| **Daugėlių progimnazija** |
| Daugėlių progimnazija herbasDaugėlių progimnazija herbas |
| Daugėlių progimnazija |
| **Adresas** | Daugėlių g. 86, Kuršėnai |
| **Direktorius(-ė)** | Daiva Diktanienė |
| **Mokinių skaičius** | 227 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** | 37 |
| **Pedagogų skaičius** | 28 |

**Šiaulių rajono Kuršėnų Daugėlių progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kuršėnuose (Šiaulių raj.), Daugėliuose, Daugėlių g. 86, vykdanti pradinio, pagrindinio, papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190057219.

Filialas:

* Šiaulių raj. Kuršėnų Daugėlių pagrindinės mokyklos Smilgių skyrius.

Istorija
--------

Kuršėnų Daugėlių pagrindinė mokykla išaugo iš Kuršėnų pradinės mokyklos, kuri priklausė Kuršėnų vaikų namams. 1952–1953 m. naujos mokyklos statyba rūpinosi Kuršėnų vaikų namų direktorė T. Betlinskienė. 1955 m. mokykla tapo septynmetė, 1962 m. reorganizuota į aštuonmetę mokylą. Plečiantis Daugėlių gyvenvietei, pradėtas ir 1964 m. baigtas statyti naujas pastatas. Mokykloje tuomet mokėsi 365 mokiniai, 1966 m. – 543 mokiniai. 1967 m. mokyklai suteiktas vidurinės mokyklos statusas, joje mokėsi 651 mokinys. Atidaroma 9-a klasė, dirbama dviem pamainomis. 1968 m. mokyklai pastatytas antrasis priestatas ir suteiktas pavadinimas – Kuršėnų 2-oji vidurinė mokykla. 1970 m. išleista pirmoji 18 abiturientų laida. Mokinių skaičius išaugo iki 960, klasėse būdavo net po 42 mokinius. 1996 m. sausio 1 d. mokyklai perduotas antrasis korpusas su sporto sale. 2020 m. rugsėjo 1 d. mokykla tapo progimnazija, kurioje mokosi mokiniai nuo 1 iki 8 klasės.

Pirmosios laidos abiturientai įvedė tradiciją – išleistuvių dieną pasodinti po ąžuoliuką.

Direktoriai
-----------

* 1947 m. E. Lapas
* 1953 m. J. Satkaitis
* 1955 m. V. Bražienė
* 1959 m. J. Jurgaitis
* 1975 m. V. Šimkus
* 1980 m. I. Morkuvienė
* 1994 m. Janina Bartkevičienė
* 2013 m. Lina Damkienė
* 2017 m. Raimundas Keliuotis
* 2019 m. Gvidas Gotceitas

Nuorodos
--------

1. ↑  Istorija. Daugeliumokykla.lt (tikrinta 2022-04-28).

* Mokyklos svetainė
„Gran Turismo" logotipas „Playstation Portable" leidimo viršelyje
**Gran Turismo** – lenktynių ir automobilio vairavimo simuliatoriaus kompiuterinių žaidimų serija, pradėta publikuoti 1997 m. išskirtinai „PlayStation" konsolėms. Ją kuria „Sony Computer Entertainment" priklausanti japonų „Polyphony Digital" studija.

Žaidimai
--------

Nuo pat pirmojo žaidimo išleidimo „Gran Turismo" serijos žaidimai yra vieni populiariausių „Sony PlayStation" konsolėms. 2013 m. žaidimo „Gran Turismo 6" pardavimai buvo nuviliantys.[1][2] Bendras parduotų žaidimų skaičius 2015 m. III ketv. „Polyphony Digital" studijos duomenimis viršijo 76 mln. vienetų. Žaidimuose imituojamos įvairių gamintojų realių automobilių modelių vairavimo ypatybės. Veiksmas vyksta 3D grafika atkurtose realaus pasaulio lenktynių trasose. 

Pagrindinių žaidimų serija:

| Pavadinimas | Išleidimo metai | Automobilių skaičius | Trasų skaičius | Platforma | Išplatintų kopijų skaičius, mln. vnt[3] |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| „Gran Turismo" | 1997 | 140 | 11 | „PlayStation" | 10,85 |
| „Gran Turismo 2" | 1999 | >500 | >20 | „PlayStation" | 9,37 |
| „Gran Turismo 3: A-Spec" | 2001 | ~180 | >30 | „PlayStation 2" | 14,89 |
| „Gran Turismo 4" | 2004 | >700 | iki 100 | „PlayStation 2" | 11,76 |
| „Gran Turismo 5" | 2010 | >1080 | 30 | „PlayStation 3" | 11,94 |
| „Gran Turismo 6" | 2013 | >1200 | 40 | „PlayStation 3" | 4,70 |
| „Gran Turismo Sport" | 2017 |  |  | „PlayStation 4" |  |

Kiti žaidimai:

| Pavadinimas | Išleidimo metai | Platforma | Išplatintų kopijų skaičius, mln. vnt[4] |
| --- | --- | --- | --- |
| „Gran Turismo Concept Series" | 2001 | „PlayStation 2" | 1,56 |
| „Gran Turismo 4 Prologue" | 2003 | „PlayStation 2" | 1,40 |
| „Gran Turismo 5 Prologue" | 2007 | „PlayStation 3" | 5,35 |
| „Gran Turismo (PSP)" | 2009 | „PlayStation Portable" | 4,66 |

Išnašos
-------

* gran-turismo.com

1. ↑  gamespot.com
2. ↑  eurogamer.net
3. ↑  vgchartz.com
4. ↑  vgchartz.com
Mėtinė granita
Trijų rūšių sicilietiškos granitos
**Granita** (it. *granita, granita siciliana*) – sicilietiškas pusiau šaldytas desertas, smulkintas vaisinis ledas su cukrumi. Tai tirštesnė šerbeto atmaina, primena itališką ledą. Kulinarijos kritikas *Jeffrey Steingarten* mini, kad granitos tirštumas skirtingose Sicilijos vietovėse skiriasi. Vakaruose, Palerme, granita yra grubiausia, o rytuose – švelniausia, primena šerbetą.
Paplitusi ir likusioje Italijoje.

Gaminant granitą ledas gaunamas skirtingai – puresni granitos variantai gaunami šaldant ledų gaminimo mašinoje, o tirštesnei granitai ima gatavą ledą (pvz. gramdo nuo šaldiklių sienelių).

Tradiciniai ingredientai yra citrinos ir apelsinų sultys, jazminaitis, pistacijos, migdolai, kava, mėtos ir sezoninės uogos – žemuogės ir šilkmedžio uogos.

Katanijoje tradicinė šokoladinė granita, kuri, pagal Steingarten'ą, niekur kitur Sicilijoje nedaroma.

Nuorodos
--------

1. ↑  Steingarten, Jeffrey (1997). „The Mother of All Ice Cream". *The Man Who Ate Everything*. Vintage Books. pp. 361–380. ISBN 0-375-70202-4.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Granita** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Džonas Lubokasangl. *John Lubbock*** |
| --- |
|  |
| Džonas Lubokas |
| Gimė | 1834 m. balandžio 30 d. |
| Mirė | 1913 m. gegužės 28 d. (79 metai) |
|  |
| Veikla | anglų bankininkas, politikas, gamtininkas ir archeologas |
|  |
|  **Vikiteka** | John Lubbock |

**Džonas Lubokas** (angl. *John Lubbock*, 1834 balandžio 30 – 1913 gegužės 28) buvo anglų bankininkas, politikas, gamtininkas ir archeologas.

Dž. Lubokas nuo 1845 m. mokėsi Eton koledže ir po to pradėjo dirbti tėvo banke, kur būdamas 22 metų amžiaus tapo partneriu. 1870 ir 1874 m. išrinktas į parlamentą.

1865 metais Dž. Lubokas išleido bene patį įtakingiausią XIX amžiaus archeologijos vadovėlį *Pre – historic Times, as Illustrated by Ancient Remains, and the Manners and Customs of Modern Savages*. Jis taip pat sukūrė terminus „paleolitas" ir „neolitas".
**Olegas Ancukevičius** (g. 1930 m. sausio 1 d. Luninecas, Bresto sritis, Baltarusija) – Lietuvos miškų ūkio inžinierius, socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

Tėvas Vilniaus universiteto dėstytojas, Homero „Odisėjos" vertėjas į rusų kalbą Nikolajus Ancukevičius (1892–1971 m.). Studijavo Vilniaus universitete, 1952 m. baigė Leningrado miškų technikos akademiją. 1960 m. ekonomikos mokslų kandidatas.

1959–1992 m. dirbo Lietuvos miškų institute, 1965–1968 m. dar ir Miškų ūkio ir miško pramonės ministerijos Ekonominių tyrimų ir darbo mokslinio organizavimo laboratorijos vedėjas. Lietuvos ir užsienio spaudoje paskelbė daugiau, kaip 150 mokslinių straipsnių. 1992 m. išėjęs į pensiją parengė spaudai ir 2002 m. Minske išleido tėvo verstą Homero „Odisėją".

Bibliografija
-------------

* Intensyvaus miško ūkio ekonomikos klausimai, 1970 m.
* Miškų ūkio ekonomika, su kitais, 1975 m.
* Miškų ūkio ekonomikos klausimai, su kitais, 1977 m.
* „Sakmė apie Igorio žygį" Lietuvos mokslininkų, mokytojų ir moksleivių kūryboje (*„Слово о полку Игореве" в творчестве ученых, учителей и учащихся Литвы*), su Jelena Bachmetjeva, Galina Kuzmina, Vilnius, Tautinių bendrijų namai, 2005 m. ISBN 9955-546-18-2

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Olegas Ancukevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 478 psl.
| **Oleksijus Smolka** |
| --- |
| Gimimo vardas | Олексій Смолка |
| Visas vardas | Олексій Смолка |
| Gimė | 1975 m. rugpjūčio 6 d. (47 metai)Kijevas, UTSR |
| Gyven. vieta | Kijevas |
| Tautybė | ukrainietis |
| Pilietybė |  Ukraina |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Oleksijus „Aleksas" Smolka** (ukr. *Олексій Смолка*, g. 1975 m. rugpjūčio 6 d. Kijeve) – Ukrainos aktorius.

Biografija
----------

2003 m. baigė Kijevo teatro institutą (Karpenko-Kary kursas). 1997–1999 m. dirbo Černigovo jaunimo teatre, 2003–2005 – Krasnojarsko teatre.

Geriausiu Oleksijaus Smolkoa vaidmeniu galima vadinti darbą Glebo Orlovo režisuotoje biografinėje dramoje „Poddubny".

Aktorius vaidino tokiuose populiariuose kelių dalių projektuose kaip „Mitiajaus pasakaitės" (populiaraus serialo „piršliai" dalis), „Ledi Merė", antrajame serialo „Raganų meilė" sezone, romantiškoje komedijoje „Mano draugo nuotaka" ir kt.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ua
* kinopoisk.ru
**Sigita Gasparavičienė** (g. 1954 m. vasario 16 d. Tytuvėnuose) – Lietuvos architektūros istorikė.

Biografija
----------

1976 m. baigė istoriją Vilniaus universitete. 1976–1989 m. dirbo Lietuvos valstybės istorijos archyve, 1989–2002 m. Paminklų konservavimo institute (nuo 1992 m. Paminklų restauravimo institutas). 2002 m. įsteigė genealoginiu tyrimu bendrove „Archeonas", jos vadovė.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrimo objektai: Linkuva, Rozalimas, Gėluvos dvaras, Skaraitiškės dvaras, Viduklės dvaras (visi trys Raseinių raj.), Kuršėnų dvaras, Paežerių dvaras (abu Šiaulių raj.), Abromiškių dvaras, Bistrampolio dvaras (Panevėžio raj.), Zalavo dvaras (Švenčionių raj.), Troškūnų bernardinų vienuolynas, Antalieptės karmelitų vienuolynas, Miroslavo marijonų vienuolynas, Laterano kanauninkų vienuolynas Vilniuje, Vilniaus evangelikų liuteronų bažnyčia, Vilniaus Šv. Jekaterinos cerkvė, Vilniaus Katedros aikštė ir Šventaragio skveras, Vingio parkas, senovės žydų kapines Olandų g. Vilniaus senamiesčių kvartalai, pastatai. Tiria ir bajorų palikuonių genealogiją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Sigita Gasparavičienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 445 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Verpa conica**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Pirštuotasis aukšliavarpis (*Verpa conica*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Aukšliagrybūnai  *( Ascomycota)* |
| Klasė: | Aukšliagrybiai  *( Ascomycetes)* |
| Eilė: | Ausūniečiai  *( Pezizales)* |
| Šeima: | Briedžiukiniai  *( Morchellaceae)* |
| Gentis: | Aukšliavarpis  *( Verpa)* |
| Rūšis: | Pirštuotasis aukšliavarpis  *( Verpa conica)* |

 |

**Pirštuotasis aukšliavarpis** (*Verpa conica*) – briedžiukinių (*Morchellaceae*) šeimos grybų rūšis.

Kepurėlė 2-3 cm aukščio, 1-2 cm skersmens, varpeliška, viršutinė dalis priaugusi prie koto, nuo šviesiai rudos iki tamsiai rudos spalvos, pakraščiai balsvi, paviršius išilgai vagotas, kraštai laisvi. Kotas 5-10 cm ilgio, 1-1,5 cm storio, cilindriškas, iš pradžių pilnaviduris, vėliau tuščiaviduris, labai trapus, gelsvas, rausvas arba rainas. Trama balsva, vandeninga. Sporos elipsiškos, lygi paviršiumi.

Auga balandžio – gegužės mėnesiais lapuočių miškuose, panašiose vietose, kaip ir briedžiukai. Grybas valgomas, ketvirtos kategorijos.
**Viešieji darbai** – teisės politikos priemonė. Ji gali būti kaip darbo rinkos politikos priemonių dalis arba bausmė (skiriama už baudžiamąsias veikas).

Darbo rinkos politikos priemonė
-------------------------------

Viešieji darbai organizuojami siekiant suteikti galimybę darbo ieškantiems asmenims užsidirbti pragyvenimui būtinų lėšų ir sudaryti sąlygas laikinai įsidarbinti ekonominių sunkumų patiriančių įmonių darbuotojams. Viešieji darbai gali būti organizuojami šiems teritorinėje darbo biržoje įsiregistravusiesiems asmenims (LR užimtumo rėmimo įstatymo 28 str. 1 d.)[1]:

* bedarbiams;
* įspėtiems apie atleidimą iš darbo darbingo amžiaus darbuotojams;
* bendrojo lavinimo mokyklų mokiniams atostogų metu;
* darbuotojams prastovų metu ir dirbantiems ne visą darbo laiką.

Viešieji darbai organizuojami įmonėse, įstaigose, organizacijose ar kitose organizacinėse struktūrose (toliau – įmonės) laikino pobūdžio darbams, skirtiems padėti palaikyti ir (ar) plėtoti vietos bendruomenės socialinę infrastruktūrą, atlikti arba išsaugoti darbo vietas ekonominius sunkumus patiriančiose įmonėse Vyriausybės ar jos įgaliotos institucijos patvirtintame Aktyvios darbo rinkos politikos priemonių įgyvendinimo sąlygų ir tvarkos apraše nustatytomis sąlygomis ir tvarka.

Viešuosius darbus organizuoja teritorinės darbo biržos kartu su savivaldybėmis ir darbdaviais. Viešųjų darbų programą (projektus) rengia ir tvirtina savivaldybė arba teritorinė darbo birža (atitinkamai pagal finansavimą).

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR užimtumo rėmimo įstatymas (2009-07-14 redakcija)