recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Bernardo O'Higinso nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Pietų Patagonijos ledo kepurė Pietų Patagonijos ledo kepurė |
| **Vieta:** | Čilės vėliava Čilė(Aiseno regiono vėliava Aiseno regionas, Magelano ir Čilės Antarktidos regiono vėliava Magelano ir Čilės Antarktidos regionas) |
| 

Žemėlapis rodantis Bernardo O'Higinso nacionalinis parkas vietą.Bernardo O'Higinso nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 50°0′0″ p. pl. 74°0′0″ v. ilg.﻿ / ﻿50.00000°š. pl. 74.00000°r. ilg.﻿ / 50.00000; 74.00000Koordinatės: 50°0′0″ p. pl. 74°0′0″ v. ilg.﻿ / ﻿50.00000°š. pl. 74.00000°r. ilg.﻿ / 50.00000; 74.00000 |
| **Plotas:** | 35 259 km² |
| **Įkurtas:** | 1969 m. |
| **Valdymas:** | Corporación Nacional Forestal |
|  **Vikiteka:** | Bernardo O'Higinso nacionalinis parkas |

**Bernardo O’Higinso nacionalinis parkas** (isp. *Parque nacional Bernardo O'Higgins*) – didžiausia saugoma gamtos teritorija Čilėje, Aiseno ir Magelano ir Čilės Antarktidos regionuose, šalies pietuose. Parkui vardas duotas nuo vieno pirmųjų nepriklausomos Čilės vadovų Bernardo O’Higinso.

Rytuose parkas ribojasi su Ledynų ir Tores del Painės nacionaliniais parkais, tuo tarpu šiaurėje yra San Rafaelio lagūnos nacionalinis parkas.

Anksčiausiai šioje teritorijoje apsigyveno alakalufai. 

2007 m. dėl klimato kaitos išseko vieno ledyne buvusio ežero vanduo. Parko teritorijoje yra didžioji dalis Pietų Patagonijos ledo kepurės ledyno.

Šiame parke gyvena Andų kondorai, jūros ūdros, jūriniai kormoranai ir kt.

Šaltiniai
---------

1. ↑  The disappearance of the lake in Bernardo O’Higgins National Park
| **Bernhardas Šlikas** |
| --- |
| Gimė | 1841 m. sausio 1 d.Kretingalė, Prūsijos karalystė |
| Mirė | 1909 m. sausio 21 d. (68 metai)Kretingalė, Vokietijos imperija |
|  |
| Veikla | dvarininkas, Reichstago narys |

**Bernhardas Šlikas** (vok. *Bernhard Schlick*; 1841 m. sausio 1 d. Kretingalėje – 1909 m. sausio 21 d. Kretingalėje) – dvarininkas, 1891–1893 m. Vokietijos imperijos Reichstago narys.

Biografija
----------

Gimė 1841 m. sausio 1 d. Kretingalėje, mokėsi Klaipėdos realinėje mokykloje, vėliau Mioglino žemės ūkio akademijoje. Buvo Klaipėdos krašto tarybos narys. 1866 m. dalyvavo Austrijos-Prūsijos kare, taip pat 1870–1871 m. dalyvavo Prancūzijos-Prūsijos kare. Nuo 1891 m. liepos iki 1893 m. buvo Vokietijos imperijos Reichstago narys, kur pateko išrinktas Karaliaučiaus apygardos Klaipėdos ir Šilutės apskrityse kaip Vokietijos konservatorių partijos kandidatas.

Nuorodos
--------

* Reichstago duomenų bazė (vok.);

Šaltiniai
---------

1. ↑  Adlig Deutsch Crottingen (vok.)
**Bernardas Strocis** (it. **Bernardo Strozzi**, apie 1581 m. – 1644 m. rugpjūčio 2 d.) – italų XVII a. pradžios baroko tapytojas. Dirbo Genujoje ir Venecijoje.

Biografija
----------

Bernardas Strocis gimė 1581 m. Genujoje. Manoma, kad jis neturėjo jokių ryšių su garsia Florencijos Strozzi gimine. 1598 m. jis priėmė kapucinų vienuolio įžadus. 1608 m. minima, kad po tėvo mirties jis prašė ir buvo atleistas nuo vienuolystės įžadų tam, kad galėtų slaugyti vienišą likusią ir sergančią motiną. Vėliau Strocis buvo pramintas *il Cappuccino* (kapucinu). Pirmieji jo tapybos darbai datuojami 1614–15 m. ir rodė Karavadžo dailės įtaką. Po to Bernardo Strocio stilistika buvo paveikta Genujoje dirbusių Rubenso ir Antonio van Deiko kūrybos. Strocis kūrė freskas, religinius paveikslus ir portretus Genujos privatiems užsakovams.

1630 m. mirė Strocio motina ir jis 1631 m. jau buvo persikraustęs į Veneciją. Greičiausiai dėl venecijiečių skonio įtakos Strocio paveikslų spalvinė gama sušvelnėjo, jis atsisakė Karavadžo dailės įtakotų aštrių šviesotamsos kontrastų, buvo paveiktas Paolo Veronezės dailės. Po Palmos Jaunesniojo mirties 1628 m. Venecijoje nebebuvo ryškių dailininkų ir B. Strocis beveik iškart užsitikrino platų užsakovų ratą. Venecijoje jis buvo pramintas *il prete Genovese* (genujiečiu šventiku). Po 1640 m. atlikto Klaudijo Monteverdžio portreto dar labiau pagarsėjo. Bernardas Strocis nebepaliko Venecijos. Dailininkas mirė 1644 m. rugpjūčio 2 d. palaidotas *Santa Fosca* bažnyčioje.

Darbų galerija
--------------

* „Madona su Kūdikiu ir Šv. Jonu Krikštytoju" (apie 1620, Strada Nuova muziejai, Genuja)
* „Virėja" (apie 1625, Strada Nuova muziejai, Genuja)
* „Šv. Secilija" (1625-30, Thyssen-Bornemisza muziejus, Madridas)
* „Salomėja" (po 1630, Berlyno paveikslų galerija)
* „Vanitas" arba „Sena koketė" (apie 1637, Puškino muziejus, Maskva)
* „Geroji naujiena" (1644, Szépművészeti muziejus, Budapeštas)
* „Šlovės personifikacija" (Londono nacionalinė galerija)
* „Maltos riterio portretas" (Breros pinakoteka, Milanas)

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bernardo Strozzi** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* treccani.it
* Bernardo Strozzi WGA tinklalapyje
* Bernardo Strozzi J. Paul Getty muziejaus tinklalapyje
* Bernardo Strozzi Londono nacionalinės galerijos tinklalapyje
| **Bernd RödlBerndas Riodlas** |
| --- |
| Gimė | 1943 m. (~80 metų)Karlsbadas, Vokietija |
|  |
| Veikla | vokiečių verslo teisės advokatas, tarptautinio verslo patarėjų tinklo *Rödl & Partner* steigėjas bei vadovas, pagrindinis akcininkas. |

**Bernd Rödl** (liet. **Berndas Riodlas** g. 1943 m. Karlsbadas, Vokietija) – vokiečių verslo teisės advokatas, tarptautinio verslo patarėjų tinklo *Rödl & Partner*  steigėjas bei vadovas, pagrindinis akcininkas.

Bernd Rödl augo Hofo mieste. Studijavo teisę LMU universitete Miunchene bei Erlangene. Apgynė teisės disertaciją, jam suteiktas teisės daktaro laipsnis (1968 m.). *Bernd Rödl* dirbo moksliniu asistentu Erlangeno-Niurnbergo universitete, 1977 metais įsteigė advokato kontorą, vertėsi advokato praktika, tapo mokesčių patarėjas ir auditorius. Įsteigė verslo konsultacijas teikiančią įmonę, kurią pavadino *Rödl & Partner* (liet. 'Riodl ir partneriai').

*Bernd Rödl* yra prisaikdintasis įmonių, gydytojų (odontologų ir kt.) veiklos praktikos vertinimo ekspertas. Erlangeno-Niurnbergo Frydricho Aleksanderio universiteto tarybos narys Niurnbergo pramonės ir prekybos rūmų Vidurio Frankonijai (*Mittelfranken*) viceprezidentas, įvairių patariamųjų institucijų narys (*Deutsche Bank*, *Stadtsparkasse München*, *Raiffeisenlandesbank Oberösterreich*). Finansų sektoriaus bendrovių *Nürnberger Beteiligungs-AG*, *Nürnberger Lebensversicherung AG* stebėtojų tarybos narys. Šiaurės Bavarijos verslo planų turnyro (*Businessplan-Wettbewerb Nordbayern*, Šiaurės Bavarijos tinklo *netzwerk | nordbayern*) rėmėjų, draugijos *FUN e. V* (nuo 1999 m.) valdymo institucijos narys.

Apdovanojimai
-------------

* Federacijos ordinas už nuopelnus (vok. *Verdienstorden der Bundesrepublik Deutschland, Verdienstkreuz am Bande*), 2006 m.

Išnašos
-------

1. ↑  *Rödl & Partner* steigėjas Dr. Bernd Rödl apdovanotas *Bundesverdienstkreuz am Bande*[neveikianti nuoroda], www.visavis.de 2006 m. spalio 10 d.

Nuorodos
--------

* Erlangeno universiteto informacija[neveikianti nuoroda]
* Interviu su Berndu Rödl Archyvuota kopija 2009-06-01 iš Wayback Machine projekto. (*Das Oligopol ist Gift für die Prüfungsqualität*)
Koordinatės: 54°30′0″ š. pl. 23°42′30″ r. ilg.﻿ / ﻿54.50000°š. pl. 23.70833°r. ilg.﻿ / 54.50000; 23.70833


| Kalnynų ežeras |
| --- |
| Vieta | Marijampolės sav. Lietuva |
| Plotas | 0,115 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,52 km |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | Rudelė |

**Kalnynų ežeras** – ežeras pietų Lietuvoje, Marijampolės savivaldybėje, 12 km į vakarus nuo Balbieriškio. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius - 0,51 km, plotis iki 0,37 km. Altitudė 88,8 m. Kranto linija vingiuota. Krantai rytuose ir pietuose yra lėkšti, kitur – kiek aukštesni. Visi krantai supelkėję, apaugę krūmynais. Pietinėje pakrantėje auga miškelis, kitur plyti pievos ir dirbami laukai. Į ežerą suteka du grioviai, o rytuose išteka Rudelės upelis (Rudės I intakas, Peršekės baseinas). 

Prie Kalnynų ežero įsikūręs Kalnynų kaimas, kaimo turizmo sodyba.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kalnynų ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 187
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 56°18′16″ š. pl. 22°18′9″ r. ilg.﻿ / ﻿56.30444°š. pl. 22.30250°r. ilg.﻿ / 56.30444; 22.30250

| Kalnėnų II tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Mažeikių rajonas) |
| Plotas | 0,015 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,72 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,2 m |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | bevardis upelis |

**Kalnėnų II tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, Mažeikių miesto pietvakariniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Ventos intakas) 0,53 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,31 km, plotis – iki 0,06 km. Altitudė 58,1 m. Krantai aukštoki, negausiai apaugę medžiais ir krūmynais. Priešsroviui iškart telkšo mažesnis Kalnėnų III tvenkinys, pasroviui iškart – Kalnėnų I tvenkinys. Aplinkui plyti pievos ir krūmai.

Šaltiniai
---------

* Mažeikių rajono esamų tvenkinių inventorizacija ir kompleksinio sutvarkymo ir naudojimo rekomendacijos. - Kaunas, 2003. - T. III, Tvenkinių techninė būklė, būtini remonto ir eksploatacijos darbai. - P. 24
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Ivolginskas*Иволгинск* |
| --- |
| *Ivolginsko gatvė.Tolumoje – Bajan Togodo kalnas* |
|  |
| 

IvolginskasIvolginskas

51°44′50″ š. pl. 107°16′45″ r. ilg.﻿ / ﻿51.74722°š. pl. 107.27917°r. ilg.﻿ / 51.74722; 107.27917﻿ (Ivolginskas)Koordinatės: 51°44′50″ š. pl. 107°16′45″ r. ilg.﻿ / ﻿51.74722°š. pl. 107.27917°r. ilg.﻿ / 51.74722; 107.27917﻿ (Ivolginskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+9) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Buriatija Buriatija |
| **Rajonas** | Ivolginsko rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1940 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 7 382  |
|  |
|  **Vikiteka** | Ivolginskas |

**Ivolginskas** (rus. *Иволгинск*, bur. *Эбилгэ*) – kaimo gyvenvietė Rusijoje, Buriatijoje, 27 km į pietvakarius nuo Ulan Udės, prie Ivolgos upės; Ivolginsko rajono centras. Pro miestą eina Ulan Udės–Kiachtos plentas. Veikia žemės ūkio technikumas, tradicinių menų licėjus. Kaime stūkso šventasis kalnas Bajan Togodas – gamtos ir archeologijos paminklas. Už 8 km nuo Ivolginsko, Aukštutinės Ivolgos kaime veikia Rusijos budizmo centras – Ivolgos dacanas.

Istorija
--------

Nuo seno Ivolgos slėnyje apsistodavo buriatų klajokliai. XX a. pr. jie čia įkūrė Mangazajaus ir Boro Gubės ulusus. 1940 m. Mangazajaus ulusas pervadintas Ivolginsku ir paskirtas rajono centru.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Klasių kova** (arba klasių konfliktas) - K. Markso ir F. Engelso iškelta socialinė - filosofinė teorija. Pasak jų, visuomenė nuo pat privačios nuosavybės atsiradimo yra susiskaidžiusi į klases. Tai yra socialinės grupės, kurios skirstomos pagal santykį su gamybos priemonėmis ir darbo santykius. Antai visąlaik kova vyko tarp tų, kurie turi gamybos priemones, ir tų, kurie sudaro darbo jėgą. Pasak Markso, tai yra istorijos varomoji jėga, dėka kovos tarp klasių keičiasi santvarkos. Vergovinėje santvarkoje kova vyko tarp vergų ir vergvaldžių, feodalinėje - tarp buržuazijos ir monarchijos, kapitalizme, pasak jų, tarp buržuazijos ir proletariato. Žodis „kova" skirtingų komunistinių srovių naudojamas skirtinga prasme - vieni jį suvokia tiesiogiai, „pažodžiui", kiti tiesiogine prasme jo nevartoja.

Klasių kova kapitalizme ir socialistinė revoliucija
---------------------------------------------------

Proletariato ir valstiečių solidarumo simbolis
Pasak K. Markso ir F. Engelso, klasių kova kapitalizme priveda prie socialistinės revoliucijos. Susivieniję valstiečiai ir proletarai turėtų nuversti buržuazinę valdžią. Proletarų ir valstiečių vienybės simbolis - kūjis ir pjautuvas.
| ***Klasė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Klass |
| Kilmės šalis |  Estija |
| Režisierius | Ilmar Raag |
| Scenaristas (-ai) | Ilmar Raag |
| Metai | 2007 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 92 min. |
| Kalba | estų |
| **IMDb įrašas** |

**Klasė** (est.  *Klass*) – 2007 m. Estijoje sukurta drama apie paauglių žiaurumą ir patyčias mokykloje. Filmą sudaro keletas trumpų segmentų, pasakojančių vieną ir tą patį įvykį, nutikusį rugsėjo 19 – 26 dienomis.

Vėliau filmas sulaukė tęsinio: buvo sukurtos 7 dalių serialas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Vallo Kir – Kaspar
* Pärt Uusberg – Joosep
* Lauri Pedaja – Anders
* Paula Solvak – Thea
* Mikk Mägi – Paul
* Riina Ries – Riina
* Joonas Paas – Toomas
* Kadi Metsla – Kati
* Triin Tenso – Kerli
* Virgo Ernits – Tiit
* Karl Sakrits - Olav

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filme atskiromis dalimis pasakojama vienoje klasėje įvykusi tragedija. Josepas tapo klasės draugų, vadovaujamų chuligano Anderso, pašaipų objektu: jį muša, išrengia, gadina drabužius arba įstumia į merginų rūbinę. Klasiokai, taip pat ir merginos, abejingai stebi šio kančias, kol galiausiai jį užstoja kitas mokinys Kasparas. Nors dviem atsilaikyti turėtų būti lengviau, Andersas taip pat nukreipia savo agresiją ir į Kasparą. Kulminacija pasiekiama po keleto dienų, kai Josepas ir Kasparas atsiduria paplūdimyje kartu su visa klase, o Andersas, grasindamas peiliu, priverčia juos užsiimti oraliniu seksu, kol kiti vaikinai viską fotografuoja.

Suprasdami, kad tai niekada nesibaigs, kitą dieną Kasparas su Josepu į mokyklą atsineša ginklus ir valgykloje surengia mokinių skerdynes. Filmo pabaigoje jiedu ketina kartu nusižudyti, tačiau Josepas paleidžia sau kulką į galvą, o Kasparas tam nesiryžta...
**Klaudia Jedlińska**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1999 m. spalio 11 d. (23 metai) |
| Gimimo vieta | ... Lenkija |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | UKS SMS Łódź |
| **Numeris** | 5 |
| **Pozicija** | puolėja |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2022– | UKS SMS Łódź | 0? 0(?) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2016–2017  2018–2019  xxxx | Lenkijos WU-17  Lenkijos WU-19  Lenkija Lenkija | 08 0(2)06 0(1)0x 0(x) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022.
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022. |

**Klaudija Jedlinska** (*Klaudia Jedlińska*, g. 1999 m. spalio 11 d. ...) – Lenkijos futbolininkė, puolėja. Buvo kviečiama į Lenkijos jaunimo rinktines.

Karjera
-------

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

2022 m. perėjo į UKS SMS Łódź. 

### 2022–2023 m. moterų čempionių lygos atranka

UEFA moterų čempionų lyga 2022–2023 m. kvalifikacinėse rungtynėse UKS SMS Łódź kovojo 5-oje grupėje. Pusfinalyje varžėsi UKS SMS Łódź ir Briuselio „RSC Anderlecht" (Belgija). O kitame pusfinalyje kovojo „Gintra" prieš Kuopio „Kups" (Suomija). Belgės įveikė lenkes rezultatu 3:2, Po Anos Rendzios ir Dominykos Kopinskos (realizavo 11 m. baudinį) pelnytų įvarčių lenkės pirmavo rezultatu 2:0, bet neišlaikė persvaros ir pralaimėjo. O suomės rezultatu 2:0 nugalėjo Gintrą. Dėl trečios vietos grupėje kovojo lenkės ir šiaulietės.
Klaudia Jedlińska prieš belges žaidė visas rungtynes.

Rinktinės
---------

Kitados atstovavo Lenkijos jaunimo rinktinėms. 2016, 2017 m. kviesta į WU-17 rinktinę. 2018, 2019 m. kviesta į WU-19 rinktinę.

Pasiekimai
----------

su UKS SMS Łódź
* 2021–2022 m. Ekstraliga čempionė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Anderlecht 3-2 UKS Lodz (2022-08-18)
2. ↑  FC Gintra 0-2 KuPS (2022-08-18)
3. ↑  RSSSF: 2021–2022 m. sezonas

Nuorodos
--------

* [ Oficiali klubo svetainė]
* kobiecyfutbol.pl (Apie žaidėją)
* SOCCERWAY (Apie žaidėją)
* FLASHSCORE (Apie žaidėją)
* SOFASCORE (Apie žaidėją)
* soccerpunter (Apie žaidėją)
* Globalsportsarchive
**Eglė Elena Marčėnienė** (g. 1939 m. sausio 1 d. Kaune) – Lietuvos muzikologė.

Biografija
----------

1971 m. baigė Lietuvos konservatorijos J. Gaudrimo muzikos istorijos klasę. Nuo 1961 m. Lietuvos nacionalinės Martyno Mažvydo bibliotekos bendradarbė, nuo 1976 m. Muzikos skyriaus vedėja. 1961 m. dalyvavo šioje bibliotekoje kuriant specializuotą Muzikos skyrių. 1982–1990 m. Vilniaus universiteto, 1989–2002 m. Lietuvos muzikos akademijos dėstytoja. Lietuvos viešųjų bibliotekų fonotekų tinklo iniciatorė, nuo 1964 m. vadovė.

Nuo 1995 m. dalyvauja Tarptautinės muzikos bibliotekų, archyvų ir dokumentacijos centrų asociacijos (International Association of Music Libraries, Archives and Documentation Centres, IAML) veikloje, atstovauja Lietuvos nacionalinei Martyno Mažvydo bibliotekai. 1994 m. stažavo Danijos muzikinėse bibliotekose. Nuo 1993 m. tarptautinio referatinio muzikinės literatūros žurnalo *„Répertoire International de Littérature Musicale"* (RILM) Lietuvos komiteto pirmininkė.

Mokslinė veikla
---------------

Tiria lietuviškų plokštelių leidybos istoriją. Lietuvoje ir užsienyje paskelbė straipsnių, skaitė pranešimų apie Lietuvos muzikos bibliotekininkystę ir bibliografiją, plokštelių leidybą.

Įvertinimas
-----------

* Sausio 13-osios atminimo medalis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jūratė Gustaitė. *Eglė Elena Marčėnienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 257 psl.
*Kitos reikšmės – Karalienė (reikšmės).*

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kilmingųjų titulai |
| --- |
| Šis straipsnis yra serijos**Kilmingųjų titulai** dalis

---

 |
| 
Monarchai
* Imperatorius | Kaizeris
Caras 
Karalius | Konungas 
Didysis kunigaikštis

 |
| 
Tituluoti kilmingieji
* Kunigaikštis | Princas | Hercogas | Jarlas 
Markgrafas | Markizas
Landgrafas
Grafas | Erlas
Vikontas
Baronas | Freiheras
Baronetas

 |
| 
Neapibrėžtos padėties
* Burggrafas | Bojarinas  Šatelenas | Edleris |

 |
| Ž • A • R |

**Karalienė našlė** – titulas, kurį paprastai gauna karalienė mirusio karaliaus našlė. Karalienė našlė būdama karalienė neturi valdžios, negauna jos ir po vyro mirties, gaudama *karalienės našlės* titulą. Išimtis – jei ji tampa savo sūnaus (ar dukters) regente.

Artimas titulas yra *karalienė motina*. Karalienė motina būna karalienė našlė, kuri kartu yra dabartinio karaliaus ar valdančios karalienės motina. Karalienė našlė netampa karaliene motina, jei sostą paveldi ne jos sūnus ar dukra, o kitas žmogus, pavyzdžiui, mirusio karaliaus jaunesnysis brolis.

Ne visada karaliaus ar valdančios karalienės motina yra karalienė našlė ar karalienė motina. Pvz. Didžiosios Britanijos karalienės Viktorijos motina Kento hercogienė nebuvo karalienė našlė, kadangi jos vyras nebuvo karalius, jis buvo Kento hercogas. Panašiai Didžiosios Britanijos karaliaus Jurgio III motina Sachseno ir Gotos (*Sachsen-Gotha*) princesė Augusta irgi niekada nebuvo *karalienė našlė*, kadangi jos vyras Velso princas Frederikas nebuvo karalius, ji gyvenimo pabaigoje buvo Velso *princesė našlė*.

Vienu metu karalystėje gali būti motina karalienė ir kelios karalienės našlės. Taip buvo Didžiojoje Britanijoje nuo 1952 m. vasario 6 d. (Elžbietos II karūnavimas) iki 1953 m. kovo 24 d. kai mirė jos senelė iš tėvo pusės. Tuo metu Didžioji Britanija turėjo tris karalienes:

* *valdanti karalienė* Elžbieta II
* *karalienė motina* Elžbieta, neseniai mirusio karaliaus Jurgio VI (*George VI*) našlė ir valdančios karalienės Elžbietos II motina. Ji ėmė naudoti titulą *motina karalienė*, kad skirtųsi nuo dukros valdančios karalienės Elžbietos. Titulo *karalienė našlė* ji nemėgo.
* *karalienė* Marija, karaliaus Jurgio V (*George V*) našlė, ankstesnio karaliaus Edvardo VIII (*Edward VIII*) ir paskutinio karaliaus Jurgio VI (*George VI*) motina. Ji buvo karalienė motina nuo vyro mirties 1936 m. iki anūkės karūnacijos 1952 m. bet buvo vadinama „Jos didenybe karaliene Marija".
| Žadeikių senosios kapinės |
| --- |
| Kapinių vaizdas iš rytų pusės |
| 

Žadeikių senosios kapinėsŽadeikių senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°54′58″š. pl. 21°25′40″r. ilg.﻿ / ﻿55.916233°š. pl. 21.427645°r. ilg.﻿ / 55.916233; 21.427645Koordinatės: 55°54′58″š. pl. 21°25′40″r. ilg.﻿ / ﻿55.916233°š. pl. 21.427645°r. ilg.﻿ / 55.916233; 21.427645 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Kartenos seniūnija |
| Plotas | 0,03 ha |
| Naudotas | XVI a. – XX a. pr. |
| Žvalgytas | 2010 m. |
| Registro Nr. | Saugotinas objektas |

**Žadeikių senosios kapinės**, vadinamos *Kapeliais, Maro kapeliais, Marų kapais* (saugotinas kultūros paveldo objektas) – neveikiančios kapinės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Žadeikių kaime (Kartenos seniūnija), 180 m į vakarus nuo Palčio upelio tvenkinio ir 130 m į pietryčius nuo kelių Palanga–Šiauliai ir Žadeikiai–Rubuliai sankryžos. 

Kapinių vaizdas iš pietų pusės

Kapinės
-------

Įrengtos bevardžio upelio (Minijos dešiniojo intako) kairiojo kranto šlaite ir aukštumos pakraštyje. Netaisyklingo stačiakampio plano, 23 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi, 17 m pločio. 

Laidojimo žymių nesimato. Kapinės apaugusios dekoratyviniais krūmokšniais. Viduryje stovi apie 5 m aukščio medinis monumentalus kryžius, kurį juosia statinių tvora. 

Teritorijos plotas – 0,03 ha.

0,67 km į pietryčius yra Žadeikių II senosios kapinės.

Istorija
--------

Kapinės veikė nuo XVI iki XIX a. pr. Laidoti Žadeikių gyventojai. Vėliau iki XX a. pr. jose laidota atsitiktinai: savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai.

2010 m. žvalgė Julius Kanarskas. 

Nekartografuotos. Saugotinas kultūros paveldo objektas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Julius Kanarskas. Senosios kapinės. – Kartena: 25-oji serijos „Lietuvos valsčiai" monografija, vyr. red. Virginijus Jocys. – Vilnius: „Versmė", 2012. – P. 660
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

Koordinatės: 20°46′ p. pl. 138°33′ v. ilg.﻿ / ﻿20.767°š. pl. 138.550°r. ilg.﻿ / 20.767; 138.550

Palydovinė salos nuotrauka
Turėja ir aplinkiniai atolai Tuamotu žemėlapyje
**Turėja** (pranc. *Tureia*) – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijoje, Tuamotu salyne. Yra pietrytinėje salyno dalyje, 1150 km į rytus nuo Taičio, 57 km nuo Vanavanos atolo (artimiausia sala). Plotas – 8 km², lagūnos plotas – 47 km².

Atolas rombo pavidalo, 15 km ilgio ir 8 km pločio. Lagūna uždara. Atolą sudaro 4 didokos salelės (*motu*), iš kurių didžiausia – Tekaruga (užima visą rytinę pusę).

2017 m. Turėjos atole gyveno 336 žmonės. Pagrindinė gyvenvietė – Hakamaru (šiauriniame kampe). Veikia oro uostas (nuo 1985 m.). Verčiamasi daugiausia kopros paruošimu ir turizmu. Yra Šv. Marijos Taikos Karalienės bažnyčia. Turėjos atolas su keletu aplinkinių atolų sudaro Turėjos komuną.

Pirmasis salą pasiekęs europietis buvo britų jūrininkas Edvardas Edvardas (1791 m.), čia ieškojęs laivo „Bounty" maištininkų. Jis salą pavadino Kerisfordo (*Carysford*) vardu. Nuo 1884 m. pradėjo veikti misionieriai. 1966–1996 m. atole veikė Ramiojo vandenyno bandymų stotis, koordinavusi branduolinius bandymus Moruroa ir Fangataufa atoluose. Veikė meteorologinė stotis.

* Atolo žemėlapisAtolo žemėlapis
* Atolo žiedas ir Hakamaru gyvenvietėAtolo žiedas ir Hakamaru gyvenvietė
* Atolo žiedasAtolo žiedas
* Atolo vaizdas iš lėktuvoAtolo vaizdas iš lėktuvo

Šaltiniai
---------

1. ↑  Recensement de 2017 – Répartition de la population de la Polynésie française par îles, *Institut de la statistique de la Polynésie française* (ISPF)


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Turėja** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Tutmozis IV** |
| --- |
| Faraonas |
|  |
| Tutmozio IV skulptūrinė galva |
| Aštuonioliktoji Egipto dinastija |
| Mirė | apie 1391 m. pr. m. e. |
| Tėvas | Amenchotepas II |
| Motina | Tii (Tija) |
| Faraonas |
| Valdė | ~1401−1391 m. pr. m. e. |
| Pirmtakas | Amenchotepas II |
| Įpėdinis | Amenchotepas III |
|  |
|  **Vikiteka** | Tutmozis IV |

**Tutmozis IV** (m. apie 1391 m. pr. m. e.) – aštuntasis aštuonioliktosios Egipto dinastijos faraonas. Valdė apie 1401−1391 m. pr. m. e. Jo valdymą aprašė egiptiečių istorikas Manetonas, kuris rašė, kad Tutmozis IV valdė 9 metus ir 8 mėnesius. 8 valdymo metus patvirtina rasti įrašai, kuriuose minimas sukilimas Nubijoje.

Tutmozis IV buvo Amenchotepo II ir Tii sūnus. Numalšino sukilimą Nubijoje savo 8-tais valdymo metais apie 1392 m. pr. m. e. Palaikė gerus santykius su Mitanijos karalyste, vedė mitaniečių princesę.

Kaip ir visi Tutmoziai, Tutmozis IV pasižymėjo didelio masto statybomis. Pabaigė statyti Tutmozio III obeliską Karnako šventykloje, kuris tapo aukščiausiu pastatytu Egipto obelisku visoje istorijoje. Restauravo garsųjį Gizos Sfinksą, todėl buvo labai šlovintas Svajonių steloje. Joje aprašyta istorija, kad dievas Horemachetas sapne Tutmoziui IV pažadėjo, kad jis taps faraonu, jei nuvalys smėlį nuo Sfinkso, gali rodyti, kad Tutmozis IV įžengė į sostą aršioje konkurencijoje su kitais broliais. Jis pastatė sieną aplink Sfinksą, kad daugiau prie jo nebesirinktų smėlis. Jo valdymo metu faraono asmuo pradėtas glaudžiai sieti su saulės dievo aspektais, kas vėliau persikėlė į Amenchotepo III ir Echnatono valdymą.

Tutmozis IV palaidotas Karalių slėnyje, KV43 kapavietėje, tačiau jo mumija buvo vėliau perkelta į KV35, kur ją 1898 m. surado Victor Loret. Ištyrus jo palaikus nustatyta, kad faraonas paskutinius gyvenimo mėnesius sunkiai sirgo.

Šaltiniai
---------

* *The Oxford Encyclopedia of Ancient Egypt*. Tomas III. Red. Donald B. Redford. Oxford University Press, − 2001, p. 403−404
* Encyclopaedia Britannica, 2008 10 23

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Naujoji karalystė**
**Aštuonioliktoji dinastija**
Amosis →
Amenchotepas I →
Tutmozis I →
Tutmozis II →
Hačepsuta →
Tutmozis III →
Amenchotepas II →
Tutmozis IV →
Amenchotepas III →
Amenchotepas IV →
Smenchkarė →
Tutanchamonas →
Ajas →
Horemhebas |

 |
| **Cantharellula umbonata** |
| --- |
| Gūbriuotoji samanbudė (*Cantharellula umbonata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Baltikiniai  *( Tricholomataceae)* |
| Gentis: | Samanbudė  *( Cantharellula)* |
| Rūšis: | Gūbriuotoji samanbudė  *( Cantharellula umbonata)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Gūbriuotoji samanbudė** (lot. *Cantharellula umbonata*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, samanbudžių (*Cantharellula*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Spygliuočių miškai, tarp samanų.

* **Augimo laikas**

Ruduo, iki užšalimo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kepurėlė plokščiai įdubusi, su nedideliu gūbreliu, sporos amiloidinės.

Vaisiakūniai smulkūs. Kepurėlė 1,5–3 cm skersmens, matinė, plaušuota, kartais koncentriškai zonuota, violetiškai pilka, juosvai pilka ar net pilkai ruda. Lakšteliai balti, labai tankūs, siauri, rusvai dėmėti, nuaugtiniai. Kotas 3–9×0,3–0,7 cm, kepurėlės spalvos. Trama plona, balsva, rausvai dėmėta, nekarti. Sporos 8–10,5×2,5–4 μm, verpstiškos.

**Būdingi požymiai:** kepurėlė, kotas pilkos plieno spalvos, lakšteliai kreminiai, jauni - balti.

Auga rudenį iki sniego, pavieniui ar grupelėmis. Valgoma, menkavertė, bet labai dažna, tinka sriuboms paskaninti.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 106 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gūbriuotoji samanbudė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Piliarožės gėlių darželyje (Lenkija)
Gėlių darželis Prancūzijoje
**Gėlių darželis** arba ***gėlynas*** – erdvė prie namų, skirta įvairiems dekoratyviems augalams auginti. Paprastai įrengiamas švariajame kieme, prie įėjimo į sodybą ar gyvenamąjį namą; sodybos puošnioji dalis. Tradiciniai gėlių darželiai daug kur būdavo aptveriami tvorele.

Kada Lietuvoje atsirado gėlių darželiai – nežinoma, spėjama, kad XV–XVI a. Kaimų ir miestelių sodybų darželiai atsirado dėl vienuolynų, klebonijų, dvarų gėlynų, kuriuose augintos iš kitų kraštų atvežtos įvairios gėlės, dekoratyvūs, vaistiniai augalai. Darželio paskirtis buvo ne tik puošybinė – juose sodinti vaistiniai, dažinių ar kitokių naudingų savybių turintys augalai. Sodybos darželio prižiūrėjimas buvo daugiausia merginų rūpestis, o pagal darželį būdavo susidaroma nuomonė apie sodybos šeimininkų tvarkingumą. Senuosiuose Lietuvos darželiuose augalų įvairovė nebuvo labai didelė. Daugiausia sodinti atsparūs, žiemą neiššąlantys augalai, kuriems nereikia daug priežiūros. Dėl pastarosios priežasties gerokai mažiau auginta ir vienmečių gėlių.

Darželis prie sodybos Lietuvoje (Kengiai, Raseinių raj.)
Skirtingose Lietuvos dalyse darželio gėlės ir žolynai skyrėsi, bet dauguma augalų rūšių būdavo sodinamos visoje šalyje. Gausiausiai auginami daugiamečiai augalai: žalioji rūta, daugiametė saulutė, garbiniuotoji mėta, vaistinis isopas, vaistinis skaistenis, vaistinis smidras, vaistinis putoklis, vaistinis bijūnas („pinavija"), paprastasis diemedis, plunksnalapė rudbekija, trispalvė našlaitė. Iš dvimečių ir daugiamečių augalų auginami: didžioji nasturtė, kvapusis pelėžirnis („žemčiūgas"), balzaminė sprigė, aukštoji piliarožė, flioksas, jurginas. Darželiuose auginami krūmai: paprastoji alyva, darželinis jazminas, įvairūs erškėčiai, putinas, rečiau guobalapė ar baltoji lanksva, šermukšnialapė lanksvūnė, baltauogė meškytė.

Vėliau taip pat pradėtos auginti rožės, įvairūs serenčiai („gvazdikai"), rudgrūdėlės, scylės, snieguolės, šiurpiniai gvazdikai („šiurpės"), pakalnutės, petunijos, fuksijos ir kt. Dabar tradicinius darželius daug kur pakeitė vejos su įvairiai išplanuotais gėlynais, alpinariumai.

Literatūra
----------

* Gražina Žumbakienė. *Senieji Lietuvos gėlių darželiai*, Rumšiškės: Lietuvos liaudies buities muziejus, 2016.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gėlių darželis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Gėralų mokestis** – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų respublikos mokestis už gėrimus, rinktas nuo XV a. iki 1775 m.

Istorija
--------

Iš pradžių buvo renkamas kasmet nuo smuklės (karčemos). 1521 m. už vienos rūšies gėrimus smuklė Vilniuje ar Medininkuose mokėjo po kapą grašių. Jei kartu buvo prekiaujama midumi ir alumi, valstybės iždui smuklės savininkas ar nuomininkas (laikytojas) turėjo mokėti 2 kapas grašių. Vėliau įsigalėjo nepastovus, nuo parduotų gėrimų kiekio priklausantis, mokestis. Po XVI a. vidurio Valakų reformos buvo apmokestinta gėrimų gamyba ir importuojami gėrimai.

Privačių bei bažnytinių valdų mokesčiai atitekdavo žemvaldžiams, išskyrus tuos metus, kai jie sutikdavo šį mokestį mokėti valstybei. Nuo 1578 m. iki XVII a. vidurio nuo kiekvieno gėrimų gamybos katilo miestuose ir miesteliuose reikėjo mokėti po 24 grašius, kaimuose – po 12 grašių, už kvortą parduotos degtinės – po 2 pinigėlius. 1649 m. buvo įvestas dvigubas gėralų mokestis.

Mokestį tvarkė Lietuvos didysis iždininkas, kuris šią funkciją paprastai 2 metams išnuomodavo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės didikams. Per 1773–1775 m. iždo reformas gėralų mokestis įjungtas į bendrą mokesčių nuo visų pajamų sistemą.

Pajamos
-------

Valstybės iždas iš gėralų mokesčio pajamų gaudavo palyginti nedaug:

* 1633–1635 m. – 112 900 auksinų
* 1638–1640 m. – 133 000 auksinų
* 1649–1651 m. – 291 500 auksinų
* 1678–1680 m. – 217 800 auksinų

Kiti mokesčiai
--------------

* Dešimtinė
* Kalėjimo mokestis
* Kvarta
* Pagalvės mokestis

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Alkoholio ekonomika". Suarchyvuotas originalas 2016-03-19. Nuoroda tikrinta 2016-03-19.
2. ↑  Antanas Tyla. *Gėralų mokestis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 592 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tereblia |
| --- |
| Tereblia aukščiau Dragovo gyvenvietės Tereblia aukščiau Dragovo gyvenvietės |
| **Ilgis** | 91 km |
| **Nuolydis** | 9300 cm/km |
| **Baseino plotas** | 750 km² |
| **Ištakos** | Rostoko ir Slobodos upių santaka ties Sinevyro Polianos kaimu (807 m aukštyje) |
| **Žiotys** | Tisa, ties Buštyno miesteliu (198 m aukštyje) |
| **Šalys** | Ukrainos vėliava Ukraina |

**Tereblia** (ukr. *Теребля*) – upė, dešinysis Tisos intakas, tekanti Užkarpatės srityje (Ukraina).

Ištakos – upelių Rostokas ir Sloboda santaka ties Sinevyro ežeru (Mežgorjės rajonas). Žiotys Tisoje, ties Buštyno miesteliu. Ilgis – 91 km, vidutinis gylis – 0,1,5 m. Upės baseinas – 750 km², nuolydis – 9,3 m/km. Teka Užkarpatės srities Mežgorjės, Chusto ir Tiačevo rajonų žemėmis. Upės slėnio skerspjūvis V pavidalo. Aukštupyje ir vidurupyje upės kerta Gorganus ir teka giliu, iki 350 m gylio, slėniu. Žemiau slėnis trapecinio skerspjūvio, įeina į Marmarošo dubumą.

Lankų plotis iki 60 metrų. Vaga vingiuota, slenkstėta, jos plotis aukštupyje ir vidurupyje 15-20 m. Į Tereblią įteka ir vandenys iš Sinevyro ežero.

Intakai
-------

Dešinieji: Minovica (*Млиновица*), Stanovecas (*Становец*), Dubrava (*Дубрава*), Zvorecas (*Зворец*), Goinka (*Голинка*), Rabačinka (*Рабачинка*), Bielas (*Белый*), Studionas (*Студеный*), Novoselica (*Новоселица*).

Kairieji: Didžioji Ugolka (*Большая Уголька*), Monastyras (*Монастыр*), Glisna (*Глисна*), (Bystras (*Быстрый*), Strenturskis (*Стрентурский*), Olšanka (*Ольшанка*), Sucharis (*Сухарь*), Gersovecas (*Герсовец*), Negrovecas (*Негровец*), Jasenovecas (*Ясеновец*), Ozerianka (*Озерянка*), Menčilovskis (*Менчиловский*).

Tereblios užtvanka

Panaudojimas
------------

Upė naudojama kaip vandens šaltinis, žvejybai, elektros energijos gamybai. Vidurupyje, ties Olšankos (*Вiльшани*) gyvenviete upė pertverta užtvanka. Olšankos tvenkinio vanduo per kalnagūbrį 3,6 km ilgio tuneliu nukreiptas į Rikos upę, kur Tereblios-Rikos hidroelektrinė gamina elektros energiją.

Gyvenvietės
-----------

Palei Tereblios upę išsidėsčiusios šios gyvenvietės (bažnytkaimiai, rus. *сёла*): Sinevyro Poliana (*Синевирская Поляна*), Sinevyras (*Синевир*), Koločiava (*Колочава*), Olšanai (*Ольшаны*), Dragovas (*Драгово*), Uglia (*Угля*), Tereblia (*Теребля*), Ruskojė Polė (*Русское Поле*), Buštyna (*Буштына*).
| **Eitvydas Bajarūnas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1963 m. kovo 23 d. (60 metų)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Rita,Giedrė Žickytė |
| Vaikai | Kristupas Vilius ir Lukas Karolis |
|  |
| Veikla | lietuvių diplomatas, buvęs Lietuvos ambasadorius Švedijoje |
|  |
| Alma mater | VU |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžius |

**Eitvydas Bajarūnas** (g. 1963 m. kovo 23 d. Vilniuje) – lietuvių diplomatas, Lietuvos Respublikos ambasadorius Didžiojoje Britanijoje.

Biografija
----------

1981–1986 m. studijavo taikomąją matematiką Vilniaus universiteto Matematikos fakultete, 1986–1991 m. – Lietuvos mokslų akademijos Matematikos ir informatikos instituto aspirantūroje. Londono Karališkajame koledže 2001 m. apsigynė tarptautinių santykių magistro laipsnį. Stažavosi Centrinės Europos universitete Prahoje. Karališkajame gynybos studijų koledže Dž. Britanijoje.

Žmona Rita, turi du sūnus – Kristupą Vilių (g.1997) ir Luką Karolį(g.1998).

1991–1994 m. buvo Krašto apsaugos ministerijos Tarptautinių ryšių skyriaus vedėjas, 1994–1995 m. – URM Daugiašalių santykių skyriaus vedėjas.

1996–1999 m. dirbo patarėju Lietuvos misijoje prie NATO. 1999–2000 m. E.Bajarūnas vadovavo URM Užsienio politikos planavimo skyriui, vėliau – Pirmajam dvišalių santykių departamentui.

2003–2004 m. buvo Prezidento R.Pakso patarėju diplomatiniais klausimais. Prezidentinio skandalo metu atsistatydino ir paskirtas URM Europos šalių departamento direktoriumi.

2005–2008 m. buvo LR Generalinis konsulas Sankt Peterburge, 2009–2011 m. – URM ambasadorius ypatingiems pavedimams, Politikos direktorius.

2011 m. spalio mėn. – 2016 m. liepos mėn. - Lietuvos ambasadorius Švedijoje. Nuo 2020 m. - Lietuvos ambasadorius Rusijos Federacijoje, tačiau 2022 m. gegužės viduryje buvo paskelbta, kad E. Bajarūnas birželio 1 d. bus atšauktas iš šių pareigų.

2022 m. rugsėjo 12 d. paskirtas Lietuvos ambasadoriumi Jungtinėje Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystėje.

E.Bajarūnas 2003 m. apdovanotas Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžiumi, KAM medaliu „Už nuopelnus išvedant Rusijos armiją", taip pat Estijos ir Portugalijos valstybiniais apdovanojimais.

Nuorodos
--------

* Lietuvos ambasados Švedijoje tinklalapis Archyvuota kopija 2012-01-12 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑   (15min inf.)
2. ↑   (lrt.lt inf.)
3. ↑   (DELFI inf.)


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Remigijus Motuzas** | **Lietuvos ambasadorius Švedijos Karalystėje** 2011 – 2016 m. | Po to:**Algimantas Rimkūnas** |
| Prieš tai:**Remigijus Motuzas** | **Lietuvos ambasadorius Rusijos Federacijoje** 2020-2022 | Po to:**-** |
| Prieš tai:**Renatas Norkus** | **Lietuvos Respublikos ambasadorius Jungtinėje Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystėje** 2022- | Po to:**-** |
Koordinatės: 54°30′14″š. pl. 24°19′09″r. ilg.﻿ / ﻿54.5040°š. pl. 24.3192°r. ilg.﻿ / 54.5040; 24.3192

|  Eičiūnų koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kaišiadorių |
| **Dekanatas** | Alytaus |
| **Savivaldybė** | Alytaus rajonas |
| **Gyvenvietė** | Eičiūnai |
| **Adresas** | Alyvų g. 2 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1996 m. |

**Eičiūnų koplyčia** – veikianti katalikų koplyčia Alytaus rajone, Butrimonių seniūnijoje, Eičiūnų kaime, 5 km į rytus nuo Butrimonių, 200 m į pietus nuo kelio  **4706**  Onuškis–Butrimonys–Punia . Priklauso Pivašiūnų Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų parapijai.

Eičiūnų koplyčioje vyksta savaitinės pamaldos. Mišios aukojamos sekmadieniais, o vaikų ir jaunimo mišios – kiekvieno mėnesio antrą sekmadienį. Kaišiadorių vyskupo leidimu joje pravedami ir svarbiausi kaimo bendruomenės kultūriniai renginiai: saviveiklininkų koncertais koplyčioje paminimos Lietuvos nepriklausomybės, Motinos, Tėvo dienos, vyksta Joninių, Derliaus ir Kaimo šventės.

Istorija
--------

Koplyčia 2016 m. vasarį
Eičiūnų koplyčia įkurta 1996 m. buvusiuose kultūros namų ir žemės ūkio bendrovės „Viltis" administracijos pastatuose. Tuo metu piniginiu vienetu buvusiais pajais eičiūniškiai ir aplinkinių kaimų gyventojai išsipirko buvusį sovietinį kultūros namų pastatą. Vėliau organizuota ne viena rinkliava įvairiems statinio rekonstrukcijos darbams. 1996 m. bendruomenės narių iniciatyvos ir aukų dėka prie koplyčios pastatytas didelis ąžuolinis kryžius, kaip atsiribojimo nuo praeities ir ateities vilčių simbolis (aut. Algirdas Judickas, jis taip pat išdrožė kryžiaus kelio stotis). Meistras J. Ališauskas pagamino altorių, koplyčią papuošė dailininkės Leokadijos Belvertaitės sukurtas Švč. Mergelės Marijos su kūdikėliu paveikslas. Didžiausias pastato remonto darbų organizatorius ir rėmėjas buvo Pivašiūnų parapijos klebonas monsinjoras Vincas Baublys.

1997 m. koplyčios presbiterijos grindys padengtos ąžuolo parketu, nesėkmingai bandytas suremontuoti buvęs plokščias pastato stogas. 1998 m. atlikta pastato stogo rekonstrukcija. Virš koplyčios iškilo aukštas šiuolaikine skardos danga dengtas šlaitinis stogas. Eičiūnų koplyčia tapo iškiliausiu kaimo pastatu. 1999 m. koplyčioje sudėti naujo dizaino mediniai langai (arch. I. Andriulionytė). 2000 m. pradžioje atlikti koplyčios vidaus apdailos darbai, buvusios kino aparatinės vietoje įrengta patalpa suaugusiųjų chorui. bažnytinės melodijos atliekamos elektriniais vargonėliais.

2000 m. kovo 4 d. šv. Kazimiero, jaunimo globėjo, dieną, įvyko pirmosios jaunimo mišios.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Eičiūnų koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Pivašiūnų parapija. Eičiūnų bendruomenė
* Eičiūnuose - amžiaus statyba, 2009 m.
**Jausmai** – žmogaus santykių su tikrovės daiktais ir reiškiniais išgyvenimas. Jie susiję su aukštesnių poreikių – socialinių, kognityvinių, dvasinių – patenkinimu. Palyginti su emocijomis, jausmai yra gana pastovūs. Jausmais žmogus iš aplinkos išskiria tuos reiškinius ir dalykus, kurie jam ypač svarbūs. Jausmų objektai yra pirmiausia tie reiškiniai ir tos sąlygos, nuo kurių priklauso asmenybei reikšmingų įvykių raida. Atsiradę kaip emocinio patyrimo apibendrinimo rezultatas, susiformavę jausmai tampa žmogaus emocijų pamatu. Nuo jų priklauso, kaip vystosi mūsų emocijos bei kinta jų turinys. Asmenybei vystantis, susidaro jausmų hierarchiška sistema – joje vieni jausmai vyrauja, kiti potencialūs, nerealizuoti. Vyraujančių jausmų turinys lemia asmenybės kryptingumą. Žmonių jausmai skiriasi savo gilumu, pastovumu bei veiksmingumu.

Išnašos
-------

1. ↑  Jausmai. Aiškinamasis psichologijos terminų žodynas. Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras, 2019. – 376 p. ISBN 9785420018125.
2. ↑  *Jausmai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Gibraltaro herbas
**Gibraltaro herbas** – vienas iš Gibraltaro kaip šalies atributų. Pirmasis herbas Gibraltarui suteiktas Izabelės Kastilietės 1502 m. liepos 10 d. Tame herbe buvo raudona trijų bokštų pilis, po kuria kabojo auksinis raktas.

Dabartinis herbas
-----------------

Gibraltaro vyriausybės herbas yra dviejų herbų derinys – D. Britanijos vyriausybės ir Gibraltaro herbų derinys.
Herbo skydas su auksiniu bordūru, perkirstas ties apatiniu trečdaliu. Viršutinis laukas baltas, jame trijų bokštų raudona pilis, pilies linijos juodos. Apatinis laukas raudonas, jame auksinis raktas, kabantis nuo pilies vartų. Tarp pilies ir apatinio lauko yra baltas tarpas.
  
Po herbu – geltona juosta su lotynišku devizu *Montis Insignia Calpe* 'Ant kalno, vadinamo *Calpe*. '

Herbe pavaizduota pilis, manoma, perimta iš Kastilijos karalystės heraldikos. Raktas rodė, kad Gibraltaras yrs „raktas" į Ispaniją (arba „raktas" į Viduržemio jūrą). Idėja, kad Gibraltaras yra raktas į Pirėnus arba Viduržemio jūrą atsirado dar prieš rekonkistą, kai arabai 711 m. įsiveržė į dabartinę Ispaniją.

Devizas po skydu suteiktas 1836 m. kad atminti 1779-83 m. Gibraltaro apgultį, kai Ispanija ir Prancūzija bandė užimti Gibraltarą.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gibraltaro herbas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Europos valstybių herbai**

|  |
| --- |
| Airija · Albanija · Andora · Armėnija · Austrija · Azerbaidžanas · Baltarusija · Belgija · Bosnija ir Hercegovina · Bulgarija · Čekija · Danija · Didžioji Britanija (JK) · Estija · Graikija · Gruzija · Islandija · Ispanija · Italija · Juodkalnija · Kazachstanas · Kipras · Kroatija · Latvija · Lenkija · Lichtenšteinas · Lietuva · Liuksemburgas · Makedonija · Malta · Moldavija · Monakas · Norvegija · Nyderlandai · Portugalija · Prancūzija · Rumunija · Rusija · San Marinas · Serbija · Slovakija · Slovėnija · Suomija · Švedija · Šveicarija · Turkija · Ukraina · Vatikanas · Vengrija · Vokietija
Alandai · Anglija · Džersis · Farerai · Gernsis · Gibraltaras · Krymas · Meno sala · Šiaurės Airija · Škotija · Velsas 
Abchazija · Kalnų Karabachas · Kosovas · Padniestrė · Pietų Osetija · Šiaurės Kipras  |
| **Valstybių atributika:** Herbai · Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai |
| Klobuckaslenk. *Kłobuck* |
| --- |
|        |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

KlobuckasKlobuckas

50°54′0″ š. pl. 18°56′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.90000°š. pl. 18.93333°r. ilg.﻿ / 50.90000; 18.93333﻿ (Klobuckas)Koordinatės: 50°54′0″ š. pl. 18°56′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.90000°š. pl. 18.93333°r. ilg.﻿ / 50.90000; 18.93333﻿ (Klobuckas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Silezijos vaivadija |
| **Apskritis** | Klobucko apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 13 085  |
| **Plotas** | 47,46 km² |
| **Tankumas** (2008) | 276 žm./km² |
| **Altitudė** | 240–284 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Klobuckas |

**Klobuckas** (lenk. *Kłobuck*) – miestas pietinėje Lenkijoje, Silezijos vaivadijoje, 15 km į šiaurės vakarus nuo Čenstakavos, prie Baltosios Okšos upės (Vartos intakas). Apskrities (pavieto) centras. Per miestą eina geležinkelis tarp Aukštutinės Silezijos ir Gdynės, bei Čenstakavos–Veliunio plentas. Mašinų (kasybos, metalurgijos įrangos) gamyba, elektrotechnikos, chemijos, medienos apdirbimo, avalynės, siuvimo, maisto pramonė. Apylinkėse yra akmenų skaldyklos.

Paveldas
--------

Klobucko paveldo objektai:

* Regulinių kanauninkų vienuolyno ansamblis:
	+ 1623 m. gotikinė Šv. Martyno ir Šv. Margaritos bažnyčia (architektas Albrecht von Säbisch, perstatyta 1796–1810 m.),
	+ vienuolyno sparnas (daug kartų perstatytas),
	+ XV a. klėtis (perstatyta XIX a. ir 1950 m.),
* 1891 m. neogotikinė pilis (pastatyta ant 1795–1800 m. Zagužo pilies liekanų),
* XVIII–XIX a. vid. tiltas.

Galerija
--------

* Rinkos aikštėRinkos aikštė
* Šv. Martyno ir Šv. Margaritos bažnyčiaŠv. Martyno ir Šv. Margaritos bažnyčia
* Zagužės-Klobucko pilis (rūmai)Zagužės-Klobucko pilis (rūmai)

Istorija
--------

Ankstyvaisiais viduramžiais Klobuvko vietoje buvo pilis, nuo XII a. – muitinė. Miesto teisės suteiktos 1339 m. karaliaus Kazimiero III. Miestas 1370–1396 m. buvo Opolės kunigaikščio valda, vėliau – Lenkijos karaliaus lenas. XV–XVII a. čia klestėjo amatai: geležies lydymas, kalvystė, gelumbės audimas, Klobuckas buvo svarbus prekybinis centras. Tačiau po 1680 m. gaisro, kai sudegė apie pusė miesto pastatų, nuskurdo. 1658–1793 m. buvo Jasna Guros paulinų vienuolyno nuosavybė. 1793–1807 m. priklausė Prūsijai, 1807–1815 m. Varšuvos kunigaikštystei, nuo 1815 m. Lenkijos karalystei. 1870–1919 m. Klobuckas buvo praradęs miesto teises. Antrojo pasaulinio karo metais veikė getas. 1952–1975 m. ir nuo 1999 m. Klobuckas yra apskrities centras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Klobuckas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
**Kličkos kalnagūbris** (rus. *Кличкинский хребет*) – kalnagūbris Rusijoje, Užbaikalės krašto pietryčiuose (netoli Kinijos sienos), abipus Uruljungujaus slėnio. Ilgis – 220 km. Aukštis iki 1251 m.

Sudarytas daugiausia iš klinčių bei smiltainio, taip pat granitoidinių intruzijų, kuriuose gausu polimetalų rūdų, volframo, barito, žėručio telkinių. Būdingas vidutinkalnių reljefas.

Šlaituose bitkrėslių stepės (daugiausia išdirbtos), šiauriniuose šlaituose likę beržynų.

Kalnagūbris pavadintas pagal Kličkos miesto tipo gyvenvietę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 216
2. ↑  КЛИЧКИНСКИЙ ХРЕБЕТ, *Малая энциклопедия Забайкалья*: Природное наследие / гл. ред. Р. Ф. Гениатулин. – Новосибирск: Наука, 2009. – 698 с.
Koordinatės: 55°35′ š. pl. 21°12′ r. ilg.﻿ / ﻿55.583°š. pl. 21.200°r. ilg.﻿ / 55.583; 21.200
**Klišių-Tyrų miškai** – miškai Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijoje.

Geografija
----------

Prasideda į vakarus nuo Priekulės ir tęsiasi abipus Klaipėdos kanalo iki Klaipėdos miesto ribos. Vakarinis pakraštys siekia Kuršių marias. Plotas 4490 ha, mišku apaugę 1130 ha. Susideda iš Kairinės, Klišių ir Tyrų miškų. 80 % miškų yra valstybinės reikšmės, priklauso Kretingos miškų urėdijai, Pamario girininkijai. Paviršius lygus. apie 1/3 masyvo užima Tyrų pelkė.

Masyve yra Kliošių kraštovaizdžio draustinis, vakariniame pakraštyje – Lužijos botaninis draustinis. Yra retų saugomų augalų ir gyvūnų, daugiausia vandens ir pelkių paukščių. Kliošių kraštovaizdžio draustinyje yra Tyrų pažintinis takas.

Medynai
-------

Miško augavietės nederlingos normalaus drėgnumo, laikinai įmirkusios ir pelkinės tarpinio tipo. 65 % miškų yra ekosistemų apsaugos II grupės,35 % ūkiniai IV grupės. Kultūrinės kilmės medynų 20 %. pušynų yra 48 %, beržynų 33 %, eglynų 7 %, juodalksnynų 2 %. Jaunuolynai sudaro 25 %, pusamžiai medynai 47 %, bręstantys 17 %, brandūs 11 %. Medynų vidutinis amžius 53 m. bonitetas 11,1, skalsumas 0, 67, tūris 175 m³/ha. Kasmet priauga 3,2 m³/ha.

Istorija
--------

Tyruose durpės pradėtos eksploatuoti dar XIX a. yra daug senų karjerų. Sovietinės okupacijos metais dauguma miškų naudota karinėms reikmėms. Klišių-Tyrų miškuose prieglobstį rasdavo Kęstučio apygardos Butageidžio rinktinės ir Žemaičių apygardos Šatrijos rinktinės Lietuvos partizanai. Miške iki pat šiol veikia Kairių poligonas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Algirdas Brukas. *Klišių-Tyrų miškai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 282 psl.