recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

| Umba |
| --- |
| Umbos upė ties Senąja Umba Umbos upė ties Senąja Umba |
| **Ilgis** | 123 km |
| **Baseino plotas** | 6250 km² |
| **Vidutinis debitas** | 78,2 m³/s |
| **Ištakos** | Umbo ežeras |
| **Žiotys** | Baltoji jūra |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija |

**Umba** (rus. *Умба*) – upė šiaurės vakarų Rusijoje, Murmansko srities pietuose, Kolos pusiasalyje. Išteka iš Umbo ežero. Teka į pietus miškais, prateka ežerų virtinę – Kapustnyjė ežerus, Kano ežerą, Pončo ežerą. Įteka į Baltosios jūros Kandalakšos įlanką.

Didžiausi intakai: Jelovaja (dešinysis), Muna, Vjala (kairieji).

Vaga slenkstėta, vagoje, pakrantėse gausu riedulių. Užšąla nuo spalio pabaigos iki gruodžio vidurio, atitirpsta gegužę – birželį. Pratekėjusi Kano ežerą Umba skaidosi į tris protakas (Kicą, Nizvą, Rodvingą) ir sudaro dvi salas. Prie Umbos žiočių įsikūrusi Umbos gyvenvietė.

Vietovardis kilęs iš samių žodžio *umb, ump*, reiškiančio „uždaras".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Минкин А. А. *Топонимы Мурмана*. – Мурманск: Мурманское книжное издательство, 1976.
| **Virginijus Martišauskas** |
| --- |
| Gimė | 1946 m. liepos 22 d.Kaunas |
| Mirė | 2015 m. balandžio 29 d. (68 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Virginija |
| Vaikai | Ieva, Simas |
|  |
| Veikla | žurnalistas, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1996 m. LLS, 1997 m. LCS, 2003 m. LiCS |
|  |
| Alma mater | 1970 m. Vilniaus universitetas |

**Virginijus Martišauskas** (1946 m. liepos 22 d. Kaune – 2015 m. balandžio 29 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1963–1965 m. Kauno radijo gamyklos darbininkas. 1964 m. baigė Kauno Jono Jablonskio vidurinę mokyklą. 1965–1970 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete, įgijo žurnalisto specialybę. 1969–1974 m. dienraščio „Vakarinės naujienos" vadovaujantysis korespondentas. 1974–1994 m. Lietuvos televizijos laidų „Keliai, mašinos, žmonės", „01, 02, 03", „Keturi ratai" redaktorius. 1990–1991 m. žurnalo „Ratai" vyriausiasis redaktorius, 1992–1996 m. žurnalo „Keturi ratai" leidėjas, vyriausiasis redaktorius. 1994–1996 m. televizijos studijos „Laisvas ir nepriklausomas kanalas" televizijos laidų redaktorius ir vedėjas.

Buvo Trakų rajono Vievio apylinkės tarybos deputatas. 1996–2004 m. Seimo narys. Seime dirbo Teisės ir teisėtvarkos komitete. Atsistatydino, apkaltintas reikalavęs 20 tūkst. litų iš Klaipėdos regiono aplinkos apsaugos departamento direktoriaus Kęstučio Šiliausko. 2001–2002 m. LNK laidos „Keturi ratai" vedėjas. Nuo 2012 m. „Krašto naujienų" redaktorius.

1996–1997 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys. Nuo 1997 m. Lietuvos centro sąjungos narys, partijos Valdybos ir Tarybos narys. Iki 2004 m. Liberalų ir centro sąjungos narys, partijos Valdybos ir Tarybos narys. Mokėjo anglų, rusų, lenkų kalbas. Žmona Virginija, vaikai Ieva, Simas. 2015 m. balandžio 29 d. pasitraukė iš gyvenimo savo noru.

Įvertinimas
-----------

* 1992 m. Sausio 13-osios atminimo medalis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 314 psl.
2. ↑  1996–2000 m. kadencijos Seimo narys
3. ↑  2000–2004 m. kadencijos Seimo narys
4. ↑  Eksparlamentaras Virginijus Martišauskas nuteistas kalėti pusantrų metų, 2005-10-07
5. ↑
6. ↑
7. ↑
| Korteso departamentas*Departamento de Cortés* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Hondūro vėliava Hondūras |
| **Administracinis centras** | San Pedro Sula |
| **Savivaldybių skaičius** | 12 |
|  |
| **Gyventojų** (2023) | 1 886 695 |
| **Plotas** | 3 923 km² |
| **Tankumas** (2023) | 481 žm./km² |

**Korteso departamentas** – vienas iš 18 Hondūro departamentų, esantis šalies šiaurės vakaruose. Jis užima 3923 km² plotą.

Departamentas sukurtas 1893 m. iš Joro ir Santa Barbaros departamentų. Sostinė – San Pedro Sula. Kiti dideli miestai – Čoloma, La Lima, taip pat yra Puerto Korteso ir Omoa uostai. Šie uostamiesčiai prie Atlanto vandenyno žinomi dėl savo paplūdimių.

Korteso departamentas yra svarbiausias Hondūro ekonominis centras. Čia išvystytas žemės ūkis ir pramonė. XIX a. čia atsikėlė JAV bananų kompanijos ir sukūrė didžiules plantacijas bei infrastruktūras jiems gabenti į Ameriką. San Pedro Sula pritraukė imigrantų iš Europos, Centrinės Amerikos, Libano ir Palestinos.

Savivaldybės
------------

1. Čoloma
2. La Lima
3. Omoa
4. Pimienta
5. Potreriljosas
6. Puerto Kortesas
7. San Antonio de Kortesas
8. San Fransisko de Jochoa
9. San Manuelis
10. San Pedro Sula
11. Santa Krus de Jochoa
12. Viljanueva

Šaltiniai
---------

1. ↑  HONDURAS: Administrative Division


|  |  |
| --- | --- |
|  **Hondūro departamentai** |  |
| Atlantida | Bahijos salos | Čoluteka | El Paraisas | Fransisko Morasanas | Grasjas a Diosas | Intibuka | Joras | Kolonas | Komajagva | Kopanas | Kortesas | La Pasas | Lempira | Okotepekė | Olančas | Santa Barbara | Valjė |
Vežimėlių krepšinio rungtynės Japonijoje (2010 m.)
Žaidimo momentas Parolimpinėse žaidynėse Pekine (2008 m.)
**Vežimėlių krepšinis** – krepšinis, kurį žaidžia sportininkai su fizine negalia, sėdintys pritaikytuose neįgaliųjų vežimėliuose. Viena iš vasaros parolimpinių sporto šakų.

Istorija
--------

Vežimėlių krepšinis pradėtas žaisti JAV 1945-1946 m. Po Antrojo pasaulinio karo JAV ligoninėse gydėsi daug karo veteranų su stuburo ir kitais pažeidimais. Nepaisydami judėjimo funkcijos sutrikimų, dar palyginti jauni žmonės pradėjo užsiiminėti sportu, judėdami neįgaliųjų vežimėliuose. 1949 m. buvo įkurta Nacionalinė vežimėlių krepšinio asociacija NWBA.

Pirmosios tarptautinės vežimėlių krepšinio varžybos įvyko 1954 m. Jose dalyvavo JAV, Kanados ir Didžiosios Britanijos komandos. Tarptautiniuose turnyruose iki 1966 m. dominavo JAV. 

1960 m. vežimėlių krepšinis buvo įtrauktas į Romos vasaros parolimpinių žaidynių programą. 1970 m. Belgijoje surengtas pirmasis Europos čempionatas nacionalinėms vyrų komandoms. 1973 m. įkurta Tarptautinė vežimėlių krepšinio federacija (IWBF), kaip Tarptautinės Stok Mandevilio žaidynių federacijos dalis.

Vežimėlių krepšinis ypač paplito Vokietijoje, Didžiojoje Britanijoje, Prancūzijoje, Ispanijoje, Izraelyje ir Italijoje. Populiarinti šią sporto šaką padėjo gerėjanti vežimėlių kokybė, naujoviškos jo konstrukcijos. Žaidimas tapo greitesnis, atletiškesnis ir patrauklesnis žiūrovams. 

1989 m. lapkričio mėn. Maskvoje vyko krepšinio 100-mečiui skirta sporto šventė. Joje kartu su sveikaisiais dalyvavo ir neįgalieji. Lietuvai šioje šventėje atstovavo vežimėlių krepšinio komanda, sudaryta iš Vilniaus „Draugystės", Kauno „Santakos" ir Panevėžio neįgaliųjų klubų. CASK rūmuose įvyko Rusijos ir Lietuvos neįgaliųjų komandų rungtynės, kurias žiūrėjo apie 5000 žiūrovų. Laimėjo Lietuvos atstovai, tuomet dar žaidę sėdėdami buitiniuose vežimėliuose.

Lietuvoje vežimėlių krepšinio judėjimo pradžia galima laikyti 1991 m. kada Kauno „Santakos" neįgaliųjų sporto klube susikūrė pirmoji Lietuvoje vežimėlių krepšinio komanda, kuri pradėjo dalyvauti tarptautinėse varžybose.

Sportinis inventorius
---------------------

Krepšiniui žaisti naudojami vežimėliai skiriasi nuo įprastų, buitinių. Jų konstrukcijoje įrengtos apsaugos, yra žemesnis svorio centras, suteikiantis daugiau stabilumo. Pavirtę ratai taip pat padeda išvengti virtimo. Žemoje sėdynėje sėdinčio sportininko svoris tolygiai paskirstomas visomis kryptimis. Vidurio puolėjai paprastai užima žaidimo pozicijas po krepšiu, todėl jie įsitaisę aukštesniuose vežimėliuose, kurie ne tokie judrūs, nes mažiau stabilūs. Daugiausiai po aikštelę su kamuoliu juda žemuose vežimėliuose sėdintys krepšininkai, užimantys gynėjų ar įžaidėjų pozicijas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vežimėlių krepšinis[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vežimėlių krepšinis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Organizuoto neįgaliųjų sporto ir vežimėlių krepšinio pradžia Lietuvoje (1988–1995)
* Tarptautinė vežimėlių krepšinio federacija (IWBF)
* Tarptautinis parolimpinis komitetas: vežimėlių krepšinis
| Visginų piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Visginų piliakalnisVisginų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°46′51.9″ š. pl. 24°8′59.4″ r. ilg.﻿ / ﻿54.781083°š. pl. 24.149833°r. ilg.﻿ / 54.781083; 24.149833Koordinatės: 54°46′51.9″ š. pl. 24°8′59.4″ r. ilg.﻿ / ﻿54.781083°š. pl. 24.149833°r. ilg.﻿ / 54.781083; 24.149833 |

 |
| Vieta | Kaišiadorių rajonas |
| Seniūnija | Kruonio seniūnija |
| Aukštis | 35-40 m |
| Plotas | 27x16 |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Žvalgytas | 1953 |
| Registro Nr. | AR287 / 5005 /A307P |

**Visginų piliakalnis** – piliakalnis Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, Kruonio seniūnija. Pasiekiamas keliu Kruonis – Anglininkai Anglininkų šiaurinėje dalyje pasukus į kairę vakaruose, per laukus, iki Nemuno pakrančių miško – yra į pietus nuo stambesnių lapuočių guoto pakrantėje.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas Nemuno dešiniojo kranto aukštutinės terasos kyšulyje, 2 m žemiau laukų, už 30 m pločio griovos. Aikštelė beveik keturkampė, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 27x16 m dydžio. Jos šiaurės rytų krašte supiltas 1,5 m aukščio, 13,5 m pločio pylimas, už kurio iškastas 17 m pločio, 1 m gylio griovys. Šlaitai nuo griovų ir Kauno marių statūs, 35-40 m aukščio. Piliakalnis apardytas arimų, dabar apaugęs krūmais ir jaunais lapuočiais.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 18000 m². Išmatavimai: 170 m ilgio šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi ir iki 140 m pločio.

Tyrimai
-------

1953 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.

Šiaurės rytų piliakalnio papėdėje yra 0,3 ha ploto papėdės gyvenvietė.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Dubravų piliakalnis 6 km | Dabintos piliakalnis 2 km | Lašinių piliakalnis (Kaišiadorys) 7 km |  |
| Vainatrakio piliakalnis 10 km |  | Burčiakų piliakalnis 8 km |
| Sabalėnų piliakalnis 12 km | Guogų piliakalnis 2 km | Varkališkių II piliakalnis 2 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 185 (Nr. 834).

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.118.
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. KPC A. F.1. Ap.1. B.25. P.247-253.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Visginai
Koordinatės: 54°35′39″š. pl. 25°20′43″r. ilg.﻿ / ﻿54.594148°š. pl. 25.3453°r. ilg.﻿ / 54.594148; 25.3453

|  |
| --- |
| **Rudaminos Ferdinando Ruščico gimnazija** |
| Rudaminos Ferdinando Ruščico gimnazija herbasRudaminos Ferdinando Ruščico gimnazija herbas |
| Rudaminos Ferdinando Ruščico gimnazija |
| **Adresas** | Gamyklos g. 22b, Rudamina |
| **Direktorius(-ė)** | Žaneta Jankovska |
| **Mokinių skaičius** | 724 |
| **Įkūrimo data** | 1919 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 73 |

Nuo stadiono pusės kuris atsiranda prie poliklinikos
**Vilniaus rajono Rudaminos Ferdinando Ruščico gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniaus raj. Rudaminoje, Gamyklos g. 22B, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas rusų ir lenkų kalba. Įstaigos kodas 191316888. Filialas Vilniaus r. Rudaminos Ferdinando Ruščico vidurinės mokyklos Skaidiškių pradinio ugdymo skyrius, Sodų g. 2.

Akmuo prie gimnazijos

Istorija
--------

1919 m. Rudaminoje veikė pradinė mokykla, kurioje mokiniai galėjo baigti 3-4 klases. Mokomieji dalykai buvo dėstomi lenkų kalba. 1939 m. Rudaminoje pastatyta nauja mokykla, žmonių vadinta Pilsudskio, nes kai mirė Juzefas Pilsudskis, valdžia Vilniaus krašte pastatė 100 tokių mokyklų. Iš pradžių tai buvo pradinė mokykla. Mokykloje visi dalykai: vokiečių kalba, matematika, geografija, istorija, tikyba buvo dėstomi lenkų kalba. Mokykloje dirbo 12 mokytojų. Klasėse buvo po 20-30 mokinių. Nors mokykloje trūko vadovėlių, vaizdinių priemonių ir baldų, tačiau 1946 m. mokykloje mokėsi 146 mokiniai, ji tapo septynmetė, o 1953 m. pradėjo veikti vidurinė mokykla. Mokyklai vadovaujant Kazimierui Lelešiui 1956 m. mokyklą baigė pirmoji Rudaminos vidurinės mokyklos abiturientų laida. 

Laikui bėgant mokinių padaugėjo ir 1968 m. prie pagrindinio mokyklos pastato buvo pastatytas priestatas. Nuo tada mokykloje galėjo mokytis 640 mokinių, buvo 20 klasių, valgykla, 2 kabinetai (fizikos ir chemijos), sporto salė. Mokykloje buvo mokoma rusų, lenkų ir lietuvių kalbomis. Nepriklausomybės laikais lietuvių klasės atsiskyrė. Nuo 2007 m. – gimnazija. Jai suteiktas dailininko Ferdinando Ruščico vardas.

2011 m. mokykla buvo adresu Gamyklos g. 64.

Direktoriai
-----------

Pokario metais mokyklos direktoriumi buvo Lepeckis, vėliau Kirilovas, Viktoras Matonis, Timofiejus Griščenko

* 1950 m. Riva Rabiner;
* 1953 m. Kazimieras Lelešius;
* 1968 m. Levas Supejevas;
* 1974 m. Anatolijus Nikandrovas, buvęs auklėtinis;
* 1996 m. Česlavas Mickievič;
* 2000 m. Teresa Berezinskaja;
* 2004 m. Edita Tamošiūnaitė;
* 2008 m. Žaneta Jankovska.

Nuorodos
--------

* Gimnazijos svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Vladas Tarasonis** |
| --- |
| Gimė | 1902 m. balandžio 14 d.Šiaudiniškiai, Kybartų valsčius |
| Mirė | 1977 m. birželio 22 d. (75 metai)Mažeikiai |
| Sutuoktinis (-ė) | Jadvyga Jablonskytė-Tarasonienė |
| Vaikai | Elvyra, Vytautas, Vladas, Zita, Valentinas, Marija |
|  |
| Veikla | karininkas, savanoris |

**Vladas Tarasonis** (1902 m. balandžio 14 d. Šiaudiniškiuose, Kybartų valsčius – 1977 m. birželio 22 d. Mažeikiuose) – Lietuvos kariuomenės kūrėjas-savanoris, kapitonas.

Biografija
----------

Gimė malūnininko šeimoje. Mokėsi Alvito pradžios mokykloje, Kybartų gimnazijoje. 1919 m. kartu su kitais Vilkaviškio apskrities vyrais išėjo savanoriu. Savanorių registracijos biure buvo nukreiptas į Kauno komendantūros artilerijos skyrių. Iš ten tais pačiais metais įstojo į Karo mokyklą.

1920 m. spalio 17 d. paskirtas į 10-ąjį pėstininkų Marijampolės pulką 1-os kulkosvaidžių kuopos jaunesniuoju karininku. Dalyvavo kovos veiksmuose su lenkais, vėliau saugojo sieną Vištyčio-Kalvarijos ruože. 1924 m. pulkas išformuotas, V. Tarasonis perkeltas į Kauną, į 5-ąjį pėstininkų LDK Kęstučio pulką, kulkosvaidžių kuopos vado pavaduotoju, suteiktas vyr. leitenanto laipsnis. Čia pasinėrė į kultūrinę veiklą, tapo pulko švenčių organizatoriumi, redagavo pulko laikraštį „Kęstutietis", parašė pulko istoriją, įkūrė pulko muziejų. Buvo pulko švietimo komisijos, garbės teismo, Karininkų ramovės komiteto narys. 1928 m. suteiktas kapitono laipsnis.

1931 m. spalio 26 d. perkeltas į Vilkaviškį, į 4-ąjį artilerijos pulką. V. Tarasonis ir 4-ajame artilerijos pulke užsiiminėjo visuomenine veikla, vadovavo pulko chorui, dėstė karo mokslus Vilkaviškio gimnazijoje. Buvo Vilkaviškio apskrities šaulių bataliono Alvito šaulių būrio vadas. 1936 m. jo iniciatyva įsteigti Alvito karių kapai, perlaidoti 14 savanorių palaikai.

1934 m. 4-ąjį artilerijos pulką iškėlus iš Vilkaviškio, perėjo dirbti į Vilkaviškio karo komendantūrą naujokų šaukimo ir mobilizacijos skyriaus viršininku. Kęstutiečiai, išlydėdami kapitoną, įteikė jam vardinį pistoletą, fotoaparatą, didelį gipsinį Kęstučio bareljefą. Likus vyriausiu karininku Vilkaviškyje, 1940 m. birželį teko sutikti įžengiančią Raudonąją armiją.

1941 m. birželio 14 d. šeima suimta ir nuvežta į Vilkaviškio geležinkelio stotį, ten V. Tarasonis buvo atskirtas nuo šeimos, liepos 10 d. atgabentas į Krasnojarsko krašto Rešiotų lagerį Nr. 7.

Kęstutiečių dovanos žuvo okupavus Lietuvą. 1940 m. kapitonas ginklą užkasė savo sode, o po 30 metų darbininkai, kasdami tranšėją, atrado ir perdavė saugumiečiams. Fotoaparatą šeima Sibire iškeitė į kibirą bulvių. Gipsinis Kęstučio bareljefas puošė Alvito šaulių namus, jo likimas nežinomas. 1956 m. su šeima grįžo į Lietuvą, apsigyveno Mažeikiuose.
*Apie mėnesinį žurnalą – žr. Valstybė (žurnalas).*

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Valstybė** – tam tikroje konkrečioje teritorijoje gyvuojanti politinė organizacija, turinti nuolatinę vyriausybę, nuolatinius gyventojus, apibrėžtą teritoriją ir suverenitetą.

Vaidmuo ir intervencijos ribos
------------------------------

### Vaidmuo

Egzistuoja du pagrindiniai požiūriai, koks turėtų būti valstybės vaidmuo:

* Etatizmas. Valstybės vaidmuo politiniame gyvenime suabsoliutinamas. Pasak G. Hėgelio: „Valstybė – tikslas savyje". Variantai: autoritarinis, totalitarinis, demokratinis.
* Anarchizmas. Valstybinė organizacija laikoma negerove, krizių priežastimi. Tikslas – visuomenė be viešpatavimo, prievartos struktūros.

### Intervencija

Praktinės politikos požiūriu kai kurios šiuolaikinės ideologijos griežtai skiria įvairias valstybės intervencijos sritis. Pirmoji jų siejama su valstybės uždaviniais kurti teisinę visuomenės infrastruktūrą, palaikyti teisėtumą ir tvarką, ginti nacionalinę teritoriją nuo išorės agresijos ir įtvirtinti tam tikras tradicines moralės normas. Anji galima valstybės veiklos sritis – jos intervencija į ekonominę sistemą: tiesiogiai užsiimama gamyba arba ji reguliuojama, anuliuojama dalis ar net visos su privačia nuosavybe susijusios teisės, perskirstomos pajamos ir teikiamos paslaugos pagal kitokį nei rinkos principą (gauna tas, kas moka). „Naujųjų dešiniųjų politiniai sąjūdžiai JAV ir Vakarų Europoje dažnai palaiko valstybę pirmojoje srityje (pvz. pritaria didesnėms karinėms išlaidoms, laikosi dogmatinių moralinių pažiūrų), bet kartu siekia "apkarpyti" valstybę socialinės rūpybos bei ekonominio reguliavimo srityje. Kai kurios demokratinio socializmo atmainos laikosi priešingo įsitikinimo – jos pritaria moralinių nuostatų liberalizavimui bei valstybės vaidmens mažėjimui pirmojoje srityje, bet kartu reikalauja valstybės veiklos ekspansijos antrojoje srityje.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Šalių sąrašas
* Šalis

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Valstybė***

Vikižodynas
| **Alvyda Antonina Bajor** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1942 m. gegužės 30 d. (81 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistė, publicistė, rašytoja, dramaturgė, vertėja |

**Alvyda Antonina Bajor** (lenk. *Alwida Antonina Bajor*; g. 1942 m. gegužės 30 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistė, publicistė, rašytoja, dramaturgė, vertėja.

Biografija
----------

1960 m. baigė Vilniaus V. Sirokomlės vidurinę mokyklą, 1965 – Vilniaus pedagoginiame institute polonistiką. 1964–2000 m. dirbo dienraščio „Czerwony Sztandar" (nuo 1990 m. „Kurier Wileński") korespondentė. Literatūros ir meno skyriaus vedėja. 1991–1994 m. radijo „Vilniaus varpas" laidų lenkų k. redaktorė. Nuo 1992 m. žurnalo „Magazyn Wileński" nuolatinė bendraautorė.

Bendradarbiavo su periodiniais leidiniais „Lithuania", „Kwartalnik Filmowy", „Znad Wilii", „Ateneum Wileńskie", „Tygodnik Wileńszczyzny", „Nasza Gazeta", „Zesłaniec", „Pro memoria", „Veidas", „Kinas", „Katalikų pasaulis", „7 meno dienos". Lietuvos ir Lenkijos periodinėje spaudoje paskelbė per 2000 publikacijų, taip pat straipsnius Poznanės, Lodzės, Saitmaos (Japonija) universitetų moksliniuose leidiniuose, Lenkijos nacionalinio atminimo, Witkacy instituto parengtuose monografijose.

Lietuvių literatūros, poezijos ir dramaturgijos vertėja į lenkų kalbą, Vilniaus lenkų teatro grupių dramaturgė.

Bibliografija
-------------

* *Virsmas. Pokalbiai su Jonu Vaitkumi* (1991),
* *Perkūnas, Raudonasis ežeras* (1995),
* *Druskininkai ir apylinkės* (1998),
* *Mickevičiaus jaunystės kraštas* (1998),
* *Lenkų teatro studija Vilniuje* (2012),
* *Henriko Sinkevičiaus Tvano herojų pėdsakais* (2016),
* *Atsivėrė palei Vilnelę kalnas* (2020).

Apdovanojimai
-------------

* Česlovo Milošo literatūrinė premija (1992);
* Witoldo Hulewicziaus literatūrinė premija (2007);
* Lenkijos Respublikos ordino Už nuopelnus Kavalieriaus kryžius (2018);
* Fondo „Parama lenkams Rytuose" apdovanojimas „Nusipelnęs lenkams Rytuose" (2019).

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Iš seno Vilniaus albumo. Bendruomeniukrastotyra.lt. Nuoroda tikrinta 2021-05-21.
2. ↑  *Alwida Antonina Bajor*. Smka.lt. Nuoroda tikrinta 2021-05-21.
3. ↑  *Альвида Антонина Байор*. www.kino-teatr.ru. Nuoroda tikrinta 2021-05-21.
|  |
| --- |
| LG Tk serijos lokomotyvas1932 m. „Škodos" gamykloje pagamintas Lietuvai skirtas lokomotyvas *Tk* |
| Istorija |
| Valstybė | Čekoslovakijos vėliava Čekoslovakija  Lietuvos vėliava Lietuva |
| Metai | 1932 m. |
| Gamintojas | Škoda |
| Nustotas naudoti | 1950 m. |
| Operatoriai | Lietuvos geležinkeliai |
| Techninė informacija |
| Konstrukcija | Garvežys |
| Maksimalus greitis | 90 km/h |
| Variklis | garo variklis |
| Vėžė | 1435 mm vėžė |

**Tk** – serijinis keleiviniams sąstatams vežti skirtas lokomotyvas, Lietuvos geležinkelių užsakymu 1932 m. suprojektuotas ir pagamintas „Škodos" gamykloje Pilzene (Čekoslovakija). 

Iš viso buvo išleisti keturi tokio tipo garvežiai, su ašies formule 1’B2’ h2t. Techninės literatūros šaltiniuose žinomi ček. *LG–řada Tk* arba vok. *Škoda–Typ 29Lo1*, taip pat vok. *LG–Baureihe Tk* pavadinimu, taip atskiriant juose nuo tarpukaryje Latvijos geležinkelių (latv. *Latvijas Valsts Dzelzsceļi*) eksploatuotų vokiškų taip pat **Tk** serijos lokomotyvų, žymėtų kaip vok. *LVD–Baureihe Tk*.

Istorija
--------

Tai buvo modernūs, po 35 t sveriantys ir standartinei geležinkelio vėžei (1435 mm) pritaikyti garvežiai. „Škoda" jiems suteikė gamyklinį ženklinimą nuo 751 iki 754, o Lietuvos geležinkeliai, juos sunumeravę LG 11–14, paleido į eksploataciją atkarpoje Pagėgiai–Radviliškis–Obeliai. Galėdavo pasiekti maksimalų 90 km/h greitį ir ruožą Pagėgiai–Radviliškis įveikdavo per suplanuotą 127 minučių laikotarpį. 1939 m. vietoj šių garvežių pradėjo kursuoti taip pat Čekoslovakijoje pagaminti ir turintys geresnes savybes lokomotyvai Gp.

Antrojo pasaulinio karo metu **Tk** serijos garvežiai buvo Vermachto užgrobti ir priskirti rūšiavimo stočiai Ryga–Šķirotava. 1945 m. atsidūrė Vienos Hütteldorfo stotyje (Austrija) ir iš jų geriausiai išsilaikę LG 11 ir LG 14 turėjo atitekti Sovietiniams geležinkeliams (rus. *Советские железные дороги*). Nuo 1948 m. lokomotyvas LG 14 (gamyklinis numeris 754) priklausė Lenkijos geležinkeliams (lenk. *Polskie Koleje Państwowe*) ir, paženklinus jį kaip OKf100–1, buvo eksploatuojamas Vroclave. 1950 m. nurašytas, o katilas pastarajame mieste iki pat 1975 m. tarnavo šildymo tikslams. Geležinkelio istorikų spėjimu, bent jau iki 1953 m. Štrasfurto stotyje (Vokietijos Demokratinė Respublika) stovėjęs garvežys galėjo būti Lietuvos geležinkeliams priklausęs LG 12.

Šaltiniai
---------

* Раков В.А. *Локомотивы и моторвагонный подвижной состав железных дорог Советского Союза (1966–1975 гг.)* – М.: Транспорт, 1979 C. 333 ​ISBN 5-277-00821-7
* Herman Gijsbert Hesselink, Norbert Tempel. *Eisenbahnen im Baltikum* – Münster: Lok Report, 1996 ​ISBN 3-921980-51-8​
* Ing. Karel Zeithammer. *Česká stavba parních lokomotiv II. 1930–1945* – [Praha]: Nakladatelství Růžolící chrochtík, 2013 ISBN 978-80-904737-5-1
* Tomasz Roszak. *Parowozy Litwy i Łotwy w służbie PKP* // „Świat Kolei" nr. 3/2002(080), s. 11–12
Renegades Football Club, oficialiai žinomas kaip Layford Cay Football Club

**Renegades FC**|  |
| **Pavadinimas** | Westside SC-Renegades FC |
| **Pravardės** | Ospreys (liet. *ereliai*) |
| **Įkurtas** | 1989 m. |
| **Stadionas** | The Roscow A.L. Davies Soccer Field - BFA National Centre, Nasau, Bahamos Bahamos |
| **Talpa** | 1 700 |
| **Vadovas** | Bahamos |
| **Vyr. treneris** | Bahamos |
| **Lyga** | BFA Senior League |
| **2023–2024** | vieta |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 




**Apranga  namie**
 | 




**Apranga  svečiuose**
 | 




**Trečioji  apranga**
 |

 |

**Renegades Football Club**, dar žinomas kaip **Renegades FC** bei **Westside Renegades** – Bahamų Sandraugos futbolo klubas iš Laiford Kėjaus (Simskėjaus). Žinomas kaip **Layford Cay Football Club**. Dar naudojamas **Westside SC-Renegades FC** žymuo, o sutrumpinatai vadinamas **WSC Renegades FC**. Klubas priklauso **Westside Sporting Club**, yra WSC dalimi. Turi ir moterų, merginų futbolo ekipas. Pagrindinė vyrų ekipa rungtyniavo aukščiausiame šalies divizione.

Istorija
--------

Klubo ištakos siekia 1989 m. Pateko į stipriausią šalies divizioną. 

Dėl pandemijos grėsmių 2019–2020 m. čempionatas buvo nutrauktas, o vėliau kurį laiką nevyko.

2022–2023 m. sezone rungtyniavo aukščiausioje lygoje. Liko septintoje vietoje.

Pasiekimai
----------

**BFA Senior League: ()**
 **Čempionai ():** m.

Sezonai
-------

Pastarųjų metų sezonai.

| Sezonas | Lygmuo | Lyga | Užimta vieta | Nuorodos | Pastabos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **2020** | **1.** | **x** | **x.** |  | pandemijos sąlygos |
| **2021** | **1.** | **x** | **x.** |  | pandemijos sąlygos |
| **2022–2023** | **1.** | **BFA Senior League** | **7.** |  |  |
| **2023–2024** | **1.** | **BFA Senior League** | **.** |  |
|
|

Spalvinė gama
-------------

|  |  |
| --- | --- |
| **RENEGADES**Football Club | **RENEGADES**Football Club |

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

Apranga
-------

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 




 | 




 | 




 | 




 | 




 | 




 | 




 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  The Roscow A.L. Davies Soccer Field - BFA National Centre
2. ↑  Bahamos čempionų sąrašas
3. ↑  2022–2023 m. sezonas pagal RSSSF
4. ↑  2023–2024 m. sezonas pagal RSSSF

Nuorodos
--------

* **[ Oficiali klubo svetainė]**
* [ Facebook paskyra]
* Bahamos FA svetainė
* [ SOCCERWAY]
* SOFASCORE
* [ Transfermarkt]
* Globalsportachive
**Jonas Zenonas Bernadišius** (g. 1935-2022 m. birželio 24 d. Nakonių k. Anykščių r.) – muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija
----------

Baigęs Troškūnų vidurinės mokyklos aštuonias klases, 1952–1956 m. mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. J. Narsučio trombono klasė). 1956–1957 m. Joniškėlio kultūros namų meno vadovas ir pučiamųjų orkestro dirigentas. 1957–1962 m. muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (diriguoti mokė J. Karosas ir A. Lopas). Studijuodamas mokytojavo N. Verkių aštuonmetėje ir Vilniaus S. Nėries vidurinėje mokykloje (vadovavo pučiamųjų orkestrui), grojo instituto pučiamųjų orkestre (dirigentas R. Balčiūnas), 1958–1961 m. vadovavo Vilniaus statybos technikumo pučiamųjų orkestrui.

1962–1979 m. Kėdainių 1-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei vokalinių ansamblių vadovas. Jaunių chorą (60-80 dalyvių) parengė 1964, 1965, 1970, 1975 ir 1977 m. respublikinėms dainų šventėms, o vokalinius ansamblius ir solistus „Dainų dainelės" konkursams.

Nuo 1962 m. Kėdainių vaikų muzikos mokyklos pučiamųjų instrumentų mokytojas, nuo 1979 m. skyriaus vedėjas ir orkestro vadovas – parengė orkestrą 1987 m. respublikinei moksleivių dainų šventei Vilniuje.

Be pedagoginio darbo, 1965–1985 m. vadovavo Kėdainių chemijos gamyklos moterų ir vyrų vokaliniams ansambliams, kurie pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė „Sidabrinių balsų" konkursuose, nemažai koncertavo. 1967–1978 m. Lietuvos hidromelioracijos mokslinio tyrimo instituto moterų vokalinio ansamblio vadovas. Kolektyvas koncertavo Lietuvoje, Minske, Smolenske, Kišiniove, Leningrade ir Maskvoje.

Nuo 1993 m. Kėdainių Šv. Juozapo bažnyčios vargonininkas, vaikų ir mišriojo choro bei sakralinės muzikos vokalinio moterų ansamblio vadovas. Su šiuo kolektyvu giedojo Jonavos, Želvos, Šiluvos, Telšių, Kauno ir kitose bažnyčiose.

Z. Bernadišius buvo Kėdainių rajono dainų švenčių vyr. dirigentas, 1969–1979 m. rajono muzikos mokytojų metodinės komisijos pirmininkas. 1970 m. jis apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Nemaišyti su kitais klubais, turinčiais pavadinimuose žymenis Western bei Warriors.

**Western Warriors FC**|  |
| **Pavadinimas** | Western Warriors Football Club |
| **Įkurtas** | 2007 m. |
| **Stadionas** | The Roscow A.L. Davies Soccer Field - BFA National Centre, Nasau, Bahamos Bahamos |
| **Talpa** | 1 700 |
| **Vadovas** | Bahamos |
| **Vyr. treneris** | Bahamos |
| **Lyga** | BFA Senior League |
| **2023–2024** | vieta |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 




**Apranga  namie**
 | 




**Apranga  svečiuose**
 | 




**Trečioji  apranga**
 |

 |

**Western Warriors Football Club**, dar žinomas kaip **Western Warriors FC** bei **Western Warriors** – Bahamų Sandraugos futbolo klubas iš Nasau. Turi ir moterų, merginų futbolo ekipas. Pagrindinė vyrų ekipa rungtyniavo aukščiausiame šalies divizione. Dar žinomas kaip **Western Warriors Soccer Club**.

Istorija
--------

Klubo ištakos siekia 2007 m. pateko į stipriausią šalies divizioną.

2017–2018 m. sezone liko antroje vietoje, o 2018–2019 m. lyga buvo suskirstyta į dvi grupes. Savo grupėje (angl. *Oceanic*) „kariai" buvo pirmi, o pusfinalyje pralaimėjo ir iškrito iš tolimesnės kovos dėl čempionų titulo. Dėl pandemijos grėsmių 2019–2020 m. čempionatas buvo nutrauktas, o vėliau kurį laiką nevyko.

2022–2023 m. sezone rungtyniavo aukščiausioje lygoje ir iškovojo čempionų titulą.

Pasiekimai
----------

**BFA Senior League: (?)**
 **Čempionai (?):** 2022–2023 m.

Sezonai
-------

Pastarųjų metų sezonai.

| Sezonas | Lygmuo | Lyga | Užimta vieta | Nuorodos | Pastabos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|
| **2017–2018** | **1.** | **BFA Senior League** | **2.** |  |  **Antroji vieta** |
| **2018–2019** | **1.** | **BFA Senior League** | **1.** Oceanic |  | **Pusfinalis** |
| **2020** | **1.** | **x** | **x.** |  | pandemijos sąlygos |
| **2021** | **1.** | **x** | **x.** |  | pandemijos sąlygos |
| **2022–2023** | **1.** | **BFA Senior League** | **1.** |  |  **Čempionai** |
| **2023–2024** | **1.** | **BFA Senior League** | **.** |  |
|
|

Spalvinė gama
-------------

|  |  |
| --- | --- |
| **WESTERN WARRIORS**Football Club | **WESTERN WARRIORS**Football Club |

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

Apranga
-------

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 




 | 




 | 




 | 




 | 




 | 




 | 




 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  The Roscow A.L. Davies Soccer Field - BFA National Centre
2. ↑  Bahamos čempionų sąrašas
3. ↑  2022–2023 m. sezonas pagal RSSSF
4. ↑  2022–2023 m. sezonas pagal RSSSF
5. ↑  2022–2023 m. sezonas pagal RSSSF
6. ↑  2023–2024 m. sezonas pagal RSSSF

Nuorodos
--------

* **Oficiali klubo svetainė**
* Facebook paskyra
* Bahamos FA svetainė
* [ SOCCERWAY]
* SOFASCORE
* Transfermarkt
* Globalsportachive
| Šilų dvaras |
| --- |
| Vieta | Šilai. |
| Bajorų giminės | Joana Zavišaitė |

Šilų dvare gimė vyskupas Juozapas Kazimieras Kosakovskis
**Šilų dvaras** – buvęs dvaras Jonavos rajone, Šiluose.

Istorija
--------

Dvarui priklausė dešinysis Neries intakas. Šilų dvarą kaip kraitį apie 1654 m. ištekėdama atsinešė Joana Zavišaitė (sutuoktinis Mstislavlio kašteliono sūnus Stanislovas Kosakovskis). Tokiu būdu Jonavos apylinkes pradėjo valdyti Kosakovskiai. Tačiau dvaras ir Jonavos miestas pradėtas kurti tik po 1750 m. Šilų (arba Rimvydų dvaras) 1778 m. už pasiskolintus 21 000 auksinių buvo užstatytas giminaitei Konstancijai Zabielienei.
Dvaras buvo vienos turtingiausių  Kauno paviete bajoraičių Marijonos Zabielaitės, kilusios iš Raudondvario, pasoginis dvaras. Dvare gimė vyskupas Juozapas Kazimieras Kosakovskis (1738–1794), Jonavos bažnyčios fundatorius. Pasak Juozapo Kosakovskio, Marijona savo būstą iš Šilų dvaro perkėlusi į Jonavą, norėdama čia įkurti ir išlaikyti miestelį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Šilų bendruomenės informacija Archyvuota kopija 2010-10-27 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Beržai, Šilai, Lukšiai, Dragočiai[neveikianti nuoroda] („Dvaras virto mašinų ir traktorių stotimi", Ričardas Adamonis, Jonava.org, 11.30.2009)
3. ↑  Kossakowsky J. K. Pamietniki Jozefa Kossakowskiego, biskupa Inflanckiego, 1738–1788. Warszawa. 1891. S. 10
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Lee Soon Shin** |
| --- |
| Čungmu, *Yeongeuijeong* |
|  |
| Paminklas Seule |
| Visas vardas | Lee Soon Shin (이순신/李舜臣) |
| Gimė | 1545 m. balandžio 28 d.Hansiongas (dab. Seulas), Korėja |
| Mirė | 1598 m. gruodžio 16 d. (53 metai)Norjango sąsiauris šalia Namhaė salos |
| Tautybė | korėjietis |
| Čungmu, *Yeongeuijeong* |
|  |
| Veikla | laivyno admirolas |
|  |
| Žinomas (-a) už | dėl japonų antpuolio atrėmimo |
|  |
|  **Vikiteka** | Lee Soon Shin |

**Lee Soon Shin** (kor. 이순신; 1545 m. balandžio 28 d. – 1598 m. gruodžio 16 d.) – Korėjos karinio jūrų laivyno vadas Čosunų dinastijoje.

Lee vedė Čosunų dinastijos karinio jūrų laivyną prieš Japonijos imperiją, kuri tuo metu puolė Korėjos pusiasalį. Per septynerius metus japonų laivynas nei karto nenugalėjo Lee laivyno. Hansano mūšyje Lee naudojo „gervės sparno" strategiją ir sunaikino japonus.

Tačiau Lee mirė Norjango mūšyje, kuris buvo paskutinis mūšis su japonais. Kai japonai jau pradėjo atsitraukinėti, į jį netikėtai pataikė kulka. Mirdamas jis įsakė kariniams toliau kariauti ir nepranešti apie jo mirtį.
*Kitos reikšmės – Drakonas (reikšmės).*

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

**Drakonas** – sparnuotas skraidantis slibinas, kurio išvaizdoje yra keleto gyvūnų bruožų, dažniausiai roplio (gyvatės, driežo, krokodilo) galva (ar kelios galvos) ir kūnas su paukščio sparnais. Kartais prie šio kombinuoto kūno pridedama ir kitų gyvūnų (žuvies, panteros, liūto, ožio, šuns, vilko ir kt.) kūno dalių. Drakono mitai ir vaizdiniai paplitę įvairiuose pasaulio kraštuose.

Drakono išvaizda ir mitologija
------------------------------

### Europa ir Amerika

Charakteringiausias šiuo metu paplitęs drakono įvaizdis – roplys, dažniausiai turintis vieną arba kelias galvas, galintis alsuoti ir spjaudytis ugnimi. Jo kūnas padengtas žvynais, o linija nuo galvos iki uodegos apaugusi trikampio formos sustorėjimais – ataugomis. Drakonas dažniausiai turi sparnus ir skraido. Tačiau neretai drakonams priskiriami mitologijų gyvatiškos formos milžiniški padarai, kurie neskraido, tačiau turi roplio bruožų.

Būtent taip drakonai vaizduojami meniniuose filmuose, knygose, paveiksluose. Šiam įvaizdžiui formuotis daugiausiai įtakos turėjo Viduramžiais paplitęs Šv. Jurgio mitas, vaizduotas kronikose, religiniuose paveiksluose. Anot mito, Šv. Jurgis nugalėjęs drakonu (slibinu) pasivertusį Šėtoną.

### Centrinė ir Rytų Azija

Centrinėje ir Rytų Azijoje, priešingai nei Vakaruose, drakonas nelaikytas pikta lemiančiu padaru. Priešingai, jis laikytas taurumo, jėgos ir išminties simboliu. Tad dažniausiai vaizduojamas kaip viengalvis roplys, panašiais į krokodilo nasrais, nuo kurių nutįsę ūsai. Daugumoje paveikslų drakonai vaizduojami susirangę į spiralę, su mažyčiais sparnais arba visai be jų. Galūnės (kojos ar rankos) išaugusios šonuose.
Niekada nevaizduojami stovintys ar vaikštantys žeme drakonai. Dar ir šiandien drakonas laikomas stiprybės, vienybės ir jėgos ženklu. Drakonas taip pat laikytas Kinijos imperatoriaus ženklu.

Drakonas astrologijoje
----------------------

Zodiako drakonas
Kinų astrologijoje drakonas yra vienas iš zodiako ženklų. Anot astrologinių šaltinių, šio ženklo metais gimę žmonės neva esą stiprūs, ištvermingi, jų gyvenimas būsiąs sėkmingas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mitologijos enciklopedija, 1 t. Vaga, Vilnius, 1997.
Koordinatės: 54°14′26″š. pl. 23°38′23″r. ilg.﻿ / ﻿54.240511°š. pl. 23.639711°r. ilg.﻿ / 54.240511; 23.639711

|  |
| --- |
| **Šventežerio mokykla** |
| Šventežerio mokykla herbasŠventežerio mokykla herbas |
| Šventežerio mokykla |
| **Adresas** | Dusios g. 1, Šventežeris |
| **Direktorius(-ė)** | Edmundas Čečėta |
| **Mokinių skaičius** | 183 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 24 |

Didelė mokykla
**Lazdijų rajono Šventežerio mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šventežeryje (Lazdijų raj.), vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190609436.

Mokykloje yra kraštotyros muziejus.

Filialai:

* Lazdijų rajono savivaldybės Šventežerio vidurinės mokyklos Mikyčių skyrius (Uždarytas)
* Lazdijų rajono savivaldybės Šventežerio vidurinės mokyklos Teizų skyrius (Uždarytas)

Istorija
--------

Lazdijų apskrityje, Šventežerio valsčiuje, mokykla įkurta apie 1871 m. Mokyklos pastatas buvo medinis, šiaudais dengtas stogas. Prie jos buvo atidaryta parapijinė-pradinė mokykla. Po I pasaulinio karo dvarininkas Meškauskas, kuriam priklausė 15 dvarų ir mokykla, pardavė pastatą iš Amerikos grįžusiam Vladui Daugėlai. 1930 m. mokykla sudegė, mokiniai mokėsi keliose ūkininkų pirkiose. Valsčiaus viršaičio Margelio rūpesčiu gautas leidimas 1938 m. pradėti statyti Šventežeryje pradinę mokyklą. Po II pasaulinio karo Šventežeryje įkurta progimnazija. 1948–1949 m. įrengtas I aukštas, 6 klasėse mokėsi 73 mokiniai.

1951 m. įkurta pagrindinė mokykla, kuri 1953 m. reorganizuota į Šventežerio vidurinę mokyklą. 1954 m. mokykla išleidžia pirmąją abiturientų laidą (14 mokinių). Mokykloje dirba 21 mokytojas, mokosi 248 mokiniai. 1956 m. mokyklos direktore paskirta mokytoja O. Sukackienė. Jai vadovaujant mokykloje įvestas centralinis šildymas, elektra. 1956 m. mokyklą lankė 262 mokiniai. Juos mokė 21 mokytojas. 1965–1966 m. mokyklos direktorius K. Čekauskas. 1966 m. sugrįžta vadovauti O. Sukackienė. 1972–1978 m. vadovauja Z. Zepčikas, 1981 m. buvusiame valsčiaus pastate įrengti 4 nauji kabinetai. Pirmą kartą šios mokyklos istorijoje mokykla pradėjo dirbti viena pamaina. 1978 m. – 1987 m. V. Mikelionis, 1987 m. – 2004 m. D. Jurčienė. Nuo 2004 m. mokyklai vadovauja buvęs mokyklos mokinys Artūras Čiurlionis.

2013 m. Renovuotas pagrindinis mokyklos pastatas, II patalpos ir stadionas.

Direktoriai
-----------

* 1947 m. Ona Rudzinskaitė (Akromienė)
* Vincas Balkūnas
* 1956 m. Ona Sukackienė
* 1965 m. – 1966 m. Kostas Čekauskas
* 1966 m. Ona Sukackienė
* 1972 m. – 1978 m. Zenonas Zepčikas
* 1978 m. – 1987 m.Vladas Mikelionis
* 1987 m. – 2004 m. Danutė Jurčienė
* 2004 m. – 2020 m. Artūras Čiurlionis
* 2022 m. Ed­mun­das Če­čė­ta

Žymūs mokiniai
--------------

* Antanas Čepononis, Radviliškio rajono savivaldybės meras

Išnašos
-------

1. ↑

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
| Žaliosios piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Žaliosios piliakalnisŽaliosios piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°18′22.7″ š. pl. 23°05′49.7″ r. ilg.﻿ / ﻿54.306306°š. pl. 23.097139°r. ilg.﻿ / 54.306306; 23.097139Koordinatės: 54°18′22.7″ š. pl. 23°05′49.7″ r. ilg.﻿ / ﻿54.306306°š. pl. 23.097139°r. ilg.﻿ / 54.306306; 23.097139 |

 |
| Vieta | Kalvarijos savivaldybė |
| Seniūnija | Liubavo seniūnija |
| Aukštis | 3-6 m |
| Plotas | 90x18 |
| Naudotas | I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1965 |
| Tirtas | 1998 m. |
| Registro Nr. | AR330 / 5086/ |

**Žaliosios piliakalnis** – piliakalnis Kalvarijos savivaldybės teritorijoje, Liubavo seniūnija, prie sienos su Lenkija. Pasiekiamas iš plento A5 Kalvarija – Lenkijos siena prieš sieną pasukus į dešinę vakarų kryptimi pasienio tvoros vidine puse vedančiu keliu ir pavažiavus apie 3 km.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas didelės atskiros kalvos aukščiausioje pietrytinėje dalyje. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 90x18 m dydžio. Vakariniame ir rytiniame šlaituose yra 2 natūralios terasos. Šlaitai vidutinio statumo ar nuolaidūs, 3–6 m aukščio.

Piliakalnis labai nuartas bei sužalotas apkasų, aikštelės šiaurės vakarų dalyje stovi apleistas metalinis pasieniečių bokštas. Piliakalnis dirvonuoja, apaugęs lapuočių medžių grupelėmis.

Tyrimai
-------

1965 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 1998 m. Algimantas Merkevičius piliakalnyje ištyrė 30 m² dydžio plotą, kultūrinio sluoksnio nerado.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pirmąja puse. 

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Sūduvos piliakalnis 15 km | Papiliakalnių piliakalnis 8 km | Lakinskų piliakalnis 19 km |  |
| Žydkiemio piliakalnis 26 km |  | Navininkų piliakalnis 8 km  Aglinės piliakalnis 3 km |
|  |  | Paseinelių piliakalnis 32 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 187 (Nr. 845).

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.121
* Petras Tarasenka. Lietuvos piliakalniai. Vilnius. 1956.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Žalioji
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus** – Išnašos?**Jei galite, sutvarkykite.** |

Parasparnių varžybos kalnuose
Parasparnio buksyravimas išvilktuvu
**Parasparnis** – lengvas, bet už orą sunkesnis skraidymo aparatas, neturintis standžios struktūros, sudarytas iš lengvos medžiagos ir stropų (plonų virvelių).

Naudojamas sklandymui kylančiuose šilto oro srautuose taip, kaip tai daro sklandytuvai ir skraidyklės. Parasparnis dažnai painiojamas su parašiutu. Iš tikrųjų, jie vizualiai panašūs, tačiau skiriasi paskirtis. Parašiutas skirtas saugiai nusileisti ant žemės, o parasparnis – kuo ilgiau skrieti ore. Parasparnis turi daug efektyvesnes aerodinamines savybes, tačiau nepritaikytas išsiskleisti lasvame kritime. 

Prižiūrint instruktoriui, skraidyti parasparniu galima išmokti atlikus 60 skrydžių ir praleidus ore 10 valandų ir išlaikius teorijos egzaminą. ParaPro-3 licenzija leidžia atlikti paprastus skrydžius be instruktoriaus priežiūros. Parasparnis skrydžiui paruošiamas per 5-10 minučių. Visa įranga sveria 3-25 kg ir telpa vidutinio dydžio kuprinėje. Pakilti į orą galima startuojant nuo kalvos šlaito, o lygumose – naudojant specialų įrenginį – išvilktuvą. Esant palankioms oro sąlygoms ir turint įgūdžius, galima visą saulėtą dieną skraidyti nenusileidžiant.

Parasparnio piloto „darbo vieta" – pakabinimo sistema – specialus „krėslas", kuriame patalpinamas atsarginis parašiutas, variometras-aukštimatis, navigacinė įranga (GPS imtuvas, žemėlapis, kompasas), fotoaparatas, vandens gertuvė ir kita įranga.

Skrydis parasparniu Kernavėje
Skrydžio parasparniu nuotolio rekordas – virš 500 km, Lietuvoje – virš 295 km. Didžiausias parasparnio greitis – 60-65 km/h, kai kuriose aerobatikos figūrose – virš 100 km/h. Turėdamas minimalų žemėjimo greitį 1 m/s ir nedidelį viražo spindulį, parasparnis kildamas aukšty šiltuose oro srautuose sugeba aplenkti patį tobuliausią sklandytuvą. Parasparniu galima daryti įvairias aerobatikos figūras: „mirties kilpą", „statinę", „kūlverstį pirmyn" ir kitas.

Lietuvoje yra 15 parasparnių klubų. Klubus jungia Lietuvos Skraidyklių ir Parasparnių sporto federacija. 

Pagrindinės skraidymo disciplinos yra šios: 

**Maršrutiniai skrydžiai** (angl. XC - Cross Country) - skristi greičiau, toliau ir ilgiau. 

**Tikslusis nusileidimas** - pakilus nusileisti kuo tiksliau į taikinį. 

**Akrobatiniai skrydžiai** - pakilus kuo tiksliau atlikti akrobatinius manevrus: srauto nutrūkimą, plokščią suktuktuką(helikopterį), sūkimasi kuomet sųkimosi ašis yra tarp piloto ir kupolo (SAT), persivertimą (tumbling) ir kitus. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Parasparnis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
*Kitos reikšmės – Butautas (reikšmės).*

| **Butautas** |
| --- |
| Gediminaičiai |
| Gediminaičių stulpai |
| Gediminaičių stulpai |
|  |
| Mirė | 1380 m. gegužės 7 d.Praha |
| Tėvas | Kęstutis |
| Motina | Birutė |
| Vaikai | Jonas Vaidutis |

**Butautas** (krikšto vardas **Henrikas**; m. 1380 m. gegužės 7 d. Praha) – Lietuvos kunigaikštis, Šventosios Romos imperijos karinis veikėjas.

Šv. Tomo bažnyčia Prahoje, kurioje palaidotas Butautas

Biografija
----------

### Kilmė

Kilęs iš Lietuvos kunigaikščių Gediminaičių giminės, Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Kęstučio sūnus. Broliai Patrikiejus, Vytautas, Tautvilas, Žygimantas Kęstutaitis. Pirmą kartą jį mini Janas Dlugošas, aprašydamas 1336 m. lietuvių reidus į Mozūriją. Bet mini kaip Gedimino sūnų, todėl ši informacija laikoma nepatikima.

Žinomas Lietuvoje paliktas jo sūnus Vaidutis (apie 1365–1422 m.), kuris apie 1381 m. išvyko į Europą, 1387 m. studijavo Paryžiuje. 1401 m. pusbrolis Jogaila jį pakvietė į Lenkiją, kur jis tapo Jogailos universiteto rektoriumi 1401–1402 m.

### Butauto sąmokslas

Pirmi patikimi duomenys skelbia, kad 1365 m. Algirdui ir Kęstučiui išvykus į Voluinę padėti broliui Liubartui, Butautas, susitaręs su bajorais ketino užgrobti valdžią Lietuvoje. Tačiau Vilniaus pilininkas Dirsūnas sužinojo apie jo planus. Sąmokslui nepavykus didžiūno Dirsūno sulaikytas ir įkalintas Vilniuje. Bet jo bendrininkas Survila išgelbėjo jį ir užmušė Dirsūną. Butautas, Survila ir penkiolika jų šalininkų turėjo bėgti. 1365 m. liepos 25 d. atvyko į Įsrutį pas Vokiečių ordino kryžiuočius. Vėliau Karaliaučiuje pakrikštytas Henriko vardu. 1365 m. rugpjūčio mėn. jo vedama kryžiuočių kariuomenė per Ukmergę pasiekė Vilnių, bet jo neužėmė. Per 12 dienų reidą buvo nuniokota Kernavė ir Maišiagala.

### Prahoje

Po nepavykusio žygio Survila pasiliko Karaliaučiuje, o Butautas nuvyko į Prahą pas Šv. Romos imperatorių, Vokietijos ir Čekijos karalių Karolį IV. Butautas paminėtas kaip kelių susitarimų liudininkas. Su karaliumi 1368–1369 m. dalyvavo žygyje į Italiją pas popiežių Urboną V.

Karaliaus Karolio IV rūmuose apsilankiusį vokiečių poetą Šondochą (vok. *Schondoch*) Butauto istorija įkvėpė parašyti poemą *Lietuvis* (*Der Littauer*) apie Lietuvos karalių, kuris atsivertė į krikščionybę.

1370–1372 m. Butautas gyveno imperatoriaus dvare Prahoje. Iš Karolio IV gavo kunigaikščio titulą ir vasalo teisėmis vokiečių žemių.

Mirė Prahoje praėjus dvejiems metams po jo globėjo Karolio IV mirties, 1380 V 7. Palaidotas Šv. Tomo bažnyčioje, rūsiuose prie centrinio altoriaus. 1413 m. jo brolis Vytautas užsakė Rekviem mišias jo atminimui, todėl kartais neteisingai nurodoma jo mirties data.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Encyclopedia Lituanica VI. (1970–1978). Ed. Simas Sužiedėlis. Boston, Massachusetts.
2. ↑  Adolfas Šapoka. Butautas. Lietuviškoji enciklopedija 4 t. red. Vaclovas Biržiška. Kaunas: Spaudos Fondas. 1936 m.
3. ↑  *Butautas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 665 psl.

Vikižodynas