recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Vilar sur Oljonaspranc. *Villars-sur-Ollon* |
| --- |
| *Vilaro miestelio centre* |
|  |
| 

Vilar sur OljonasVilar sur Oljonas

46°18′0″ š. pl. 7°3′0″ r. ilg.﻿ / ﻿46.30000°š. pl. 7.05000°r. ilg.﻿ / 46.30000; 7.05000﻿ (Vilar sur Oljonas)Koordinatės: 46°18′0″ š. pl. 7°3′0″ r. ilg.﻿ / ﻿46.30000°š. pl. 7.05000°r. ilg.﻿ / 46.30000; 7.05000﻿ (Vilar sur Oljonas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Šveicarijos vėliava Šveicarija |
| **Kantonas** | Vo kantonas Vo kantonas |
|  |
| **Gyventojų** () | 4 300  |
| **Kalba** | Prancūzų |
|  |
| **Pašto kodas** | 1884 |
| **Tinklalapis** | www.villars.ch |
|  **Vikiteka** | Vilar sur Oljonas |

**Vilar sur Oljonas** (pranc. *Villars-sur-Ollon*) – kurortinis Šveicarijos kalnų miestelis Vo kantone, 1258 m aukštyje, turintis apie 4300 gyventojų.

Miestelį supa vaizdingi Alpių kalnai, iš jo matyti Monblano viršukalnė. Su gretimais rajonais susisiekiama maršrutu „*Chemin de fer Bex-Villars-Bretaye*" siauruoju dantytuoju geležinkeliu, į *Roc d’Orsay* patenkama gondoliniu keltuvu. Veikia brangiausios Europoje *Collège Alpin International Beau Soleil* ir *Aiglon College* privačios internatinės bendrojo lavinimo mokyklos.

Kalnų slidinėjimo kurortas
--------------------------

2000 m aukštyje
Vilaras sujungtas lynų keliais su kaimyniniais kalnų slidinėjimo centrais *Gryon*, *Meilleret*, *Isenau* ir *Glacier 3000*. Vilare veikia įvairaus sudėtingumo 100 km slidinėjimo trasų, kurias aptarnauja 34 įvairių konstrukcijų keltuvai. Taip pat yra snieglentininkų ir akrobatinio slidinėjimo sniego parkas, 2 km rogučių trasa, dengta ir atvira ledo čiuožyklos. Be žiemos sporto malonumų yra didelis uždaras sporto centras, vienas geriausių Europoje akvaparkas. Pagrindiniai duomenys:

* Kalnų slidinėjimo trasų ilgis – 100 km.
* Bendras trasų ilgis, įskaitant gretimus slidinėjimo rajonus *Villars-Gryon-Meilleret-Isenau-Glacier 3000* – 225 km,
* Slidžių kroso trasos – 50 km.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Europoje brangiausios mokyklos

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| **Rimantas Ruzas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1959 m. kovo 23 d.Kaune |
| Mirė | 2002 m. spalio 7 d. (43 metai)Kaune |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis veikėjas |
| Partija | 1990 m. Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | 1982 m. Lietuvos valstybinė konservatorija |

**Rimantas Ruzas** (1959 m. kovo 23 d. Kaune – 2002 m. spalio 7 d. Kaune) – Lietuvos politinis veikėjas.

Biografija
----------

1977 m. baigė Kauno 21–ąją vidurinę mokyklą, 1977–1982 m. studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultete ir įgijo choreografo specialybę. 1981–1982 m. – Utenos trikotažo ir galanterijos susivienijimo kultūros klubo meno vadovas. 1982–1984 m. tarnavo tarybinėje armijoje Afganistane. 1984–1992 m. – Kauno botanikos sodo dendroklimatochronologinės laboratorijos laborantas.

1992–1995 m. – Lietuvos televizijos Kauno direkcijos laidos „Svetimo skausmo nebūna" režisierius, 1995–1997 m. – UAB „Logika ir azartas" vadybininkas, 1998–2000 m. – UAB „Gedimex" vadybininkas.

1987 m. – Afganistano karo veteranų sąjungos organizatorius, Kauno klubo pirmininkas, 1990–2002 m. – Lietuvos respublikinės Afganistano karo veteranų sąjungos pirmininkas.

Nuo 1990 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1993–2000 m. – LSDP Kauno zonos regioninis sekretorius. 1993–1995 m. – LSDP Etikos komisijos narys, 1999–2002 m. – LSDP pirmininko pavaduotojas, prezidiumo narys, LSDP Kauno skyriaus pirmininkas.

1997–2002 m. – Kauno miesto savivaldybės tarybos narys. 2000–2002 m. – Seimo narys. Mirė po sunkaus sužeidimo 2002 m. rugsėjo 30 d. įvykusioje autoavarijoje.

1981 m. – Valstybinės premijos laureatas. Amerikos legiono garbės narys, 2003 m. vasario 20 d. suteiktas Kauno miesto Garbės piliečio vardas. Apdovanotas Sausio 13-osios atminimo medaliu.

Nuorodos
--------

* Afganistano karo veteranų sąjungos svetainė Archyvuota kopija 2005-10-23 iš Wayback Machine projekto..
| Marianella Bargilli |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas |  |
|  |
| Gimė | 1971 m. vasario 27 d. (52 metai)Cecina, Italija |
|  |
| Šalis |  Italija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
| Sutuoktinis | Geppy Gleijeses (2009–2016) |
|  |  |
|  |
|  |  |
| Užsiėmimas | aktorė |
|  |
|  |
|  |
|  |

**Marianela Bargili** (it. *Marianella Bargilli*, g. 1971 m. vasario 27 d.) – italų aktorė.

Biografija
----------

Bargili studijavo Šokio teatre, kur pastatė eilę gatvės spektaklių, o 2000–2002 m. lankė Romos teatrą„Teatro Blu".

2003 m. ji dalyvavo realybės šou „Grande Fratello", 2004 m. debiutavo režisieriaus Roberto Guicciardini režisuotame George'o Bernard Shaw spektaklyje „Pigmalionas" ir pelnė geriausios pradedančiosios aktorės nominaciją „Olympic Awards, Oscar del teatro" apdovanojimuose ir pačiais metais laimėjo Chianciano Terme prizą. Tuo pat metu ji išbandė savo jėgas kaip režisieriaus asistentė Enzo Moscato spektakliuose „Ragazze sole con qualche esperienza" ir Geppy Gleijeses režisuotame Sławomiro Mrożeko „Emigranti".

Tolesnė Bargili karjera buvo glaudžiai susijusi su teatru, dažnai vaidindama režisieriaus Geppy Gleijeses pastatymuose ir vėliau sukūrusi su juo šeimą (2009–2016). Taip pat yra vedusi keletą laidų televizijoje ir sukūrusi nedidelių vaidmenų kine.

Filmografija
------------

### Kinas

* Hanibalas (2001, nepažymėta titruose)
* L'amore rubato (2016)
* Tramonto a nord ovest (2023)

### Televizija

* Sfida al cielo - La narcotici 2 (2015, serialas, 1 epizodas)
* Baciato dal sole (2016, serialas, 4 epizodai)

### TV programos

* Grande Fratello 3 (2003)
* Style (2003–2004)
* Notturno (2004)
* Tournée (2004–2005)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Marianella Bargilli** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bargilli, Marianella. „Baciato dal sole". Nuoroda tikrinta 20 March 2016.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Getingenasvok. *Göttingen* |
| --- |
| *Senoji miesto rotušė* |
|  |
| 

GetingenasGetingenas

51°32′0″ š. pl. 09°56′0″ r. ilg.﻿ / ﻿51.53333°š. pl. 9.93333°r. ilg.﻿ / 51.53333; 9.93333﻿ (Getingenas)Koordinatės: 51°32′0″ š. pl. 09°56′0″ r. ilg.﻿ / ﻿51.53333°š. pl. 9.93333°r. ilg.﻿ / 51.53333; 9.93333﻿ (Getingenas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Žemutinė Saksonija Žemutinė Saksonija |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 121,455  |
| **Plotas** | 117,27 km² |
| **Tankumas** (2008) | 1 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Getingenas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Gètingenas |

**Getingenas** – universitetinis miestas Žemutinėje Saksonijoje (vidurio Vokietija), prie Leinės upės, apie 100 km į pietus nuo Hanoverio. Yra Getingeno universitetas (įk. 1737 m.) su viena didžiausių bibliotekų šalyje (Žemutinės Saksonijos ir universiteto biblioteka), keturi Makso Planko institutai: biofizikinei chemijai, eksperimentinei medicinai, dinaminėms sistemos ir saviorganizacijai, religijos ir etninės įvairovės studijoms, ir Vokietijos primatų centras.

Getingene išvystyta aukštųjų technologijų (optikos, tiksliųjų instrumentų, mikroelektronikos) pramonė, taip pat ir chemijos, leidybos pramonė. Išlikę nemažai nuo viduramžių išlikusių namų, XIV a. rotušė, 7 gotikinės bažnyčios, yra keli muziejai, teatrai, botanikos sodas.

Istorija
--------

Gyvenvietė minima 953 m. kaip *Gutingi*, 1211 m. gavo miesto teises, XIV a. buvo svarbus Hanzos lygos miestas. 1531 m. priėmė reformaciją, XVI–XVII a. kentėjo nuo religinių karų. Miesto klestėjimas sugrįžo po to, kai 1737 m. Jurgis II čia įkūrė universitetą, kuris tapo vienu žymiausių Europoje. 1837 m. jo prestižui pakenkė 7 profesorių pašalinimas iš universiteto. XIX a. pabaigoje matematikos ir fizikos fakultetai vėl ėmė sugrąžinti stiprios aukštosios mokyklos prestižą.

II pasaulinio karo metu miestas beveik nenukentėjo.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
| Medaliai |
| --- |
| Alexander Gassner (2020)Alexander Gassner (2020) |
| **Atstovaujant: Vokietijos vėliava Vokietija**  |
| Skeletonas |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2020 Altenbergas | Komanda |
| **Bronza** | 2017 Kengizė | Komanda |
| **Bronza** | 2020 Altenbergas | Vyrai |
| **Bronza** | 2021 Altenbergas | Vyrai |
| **Bronza** | 2021 Altenbergas | Komanda |

**Alexander Gassner** (g. 1989 m. rugpjūčio 9 d. Bistricos-Neseudo apskritis, Rumunijoje) – Vokietijos skeletonininkas, pasaulio čempionas.

Biografija
----------

2012 m. pirmą kartą dalyvavo pasaulio čempionate ir užėmė 7-ąją vietą. 2017 m. pasaulio taurės etape Vokietijoje pirmą kartą lipo ant apdovanojimų pakylos – užėmė trečią vietą. 2017 m. pasaulio čempionate pelnė pirmąjį savo medalį mišrių komandų varžybose.

Savo debiutinėse 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Pjongčange vokietis vyrų varžybose užėmė 9-ąją vietą. 2020 m. pirmą kartą tapo pasaulio čempionu mišrių komandų varžybose. 
2021 m. pasaulio bobslėjaus ir skeletono čempionato pelnė du bronzos medalius individualiose ir mišrių komandų varžybose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Biographical information". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. vasario 13 d..

Nuorodos
--------

* IBSF svetainėje Archyvuota kopija 2021-05-18 iš Wayback Machine projekto.
| **Elena Kubiliūnaitė-Garbačiauskienė** |
| --- |
| Gimė | 1900 m. rugsėjo 14 d.Švedukalnis, Skapiškio valsčius |
| Mirė | 1997 m. balandžio 19 d. (96 metai)Ciurichas, Šveicarija |
| Palaidotas (-a) | Petrašiūnų kapinės |
| Sutuoktinis (-ė) | Steponas Garbačiauskas |
| Vaikai | Rita Garbačiauskaitė |
|  |
| Veikla | sporto žurnalistė, lengvaatletė |

**Elena Kubiliūnaitė-Garbačiauskienė** (1900 m. rugsėjo 14 d. Totoriškiai, dab. Švedukalnis, Rokiškio apskritis – 1997 m. balandžio 19 d. Ciurichas) – Lietuvos sporto žurnalistė, lengvaatletė, viena moterų sporto pradininkių Lietuvoje.

Biografija
----------

Pirmojo pasaulinio karo metais pasitraukė į Rusiją, vėliau gyveno Vidurinėje Azijoje, Kryme. 1920 m. grįžo į Kauną.

1922–1926 m. dirbo Švietimo ministerijoje, 1928–1931 m. – Vytauto Didžiojo universiteto bibliotekoje. 1922 m. redagavo pirmąjį sporto žurnalą „Lietuvos sportas".

1920 m. viena Lietuvos fizinio lavinimosi sąjungos, 1922 m. – Lietuvos sporto lygos steigėjų, šių organizacijų sekretorė, Lietuvos sporto lygos moterų komiteto vadovė. 1931 m. su vyru išvyko į Ciurichą.

Viena pirmųjų teniso, krepšinio, lengvosios atletikos sporto organizatorių ir dalyvių. 1922 m. jai priklausė 60 m bėgimo, 200 m bėgimo, šuolio į tolį, šuolio į aukštį, rutulio stūmimo Lietuvos rekordai. Palaidota Petrašiūnų kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonas Žilinskas. *Elena Kubiliūnaitė-Garbačiauskienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. - 177 psl.
2. ↑  Sugrįžo į gimtosios žemės glėbį // XXI amžius, 2009 m. gruodžio 9 d. Nr. 87 (1779)
| Automuziejus Vilnius |
| --- |
|  |
| Muziejaus erdvės |
| **Įkurtas** | 2023 m. |
| **Vieta** | Dariaus ir Girėno g. 2,Vilnius |
| **Plotas** | 4500 m² |
| **Interneto svetainė** | automuziejus.lt |

Muziejaus eksponatai
**Automuziejus Vilnius** – istorinių automobilių muziejus, įsikūręs Vilniuje, buvusiame Taksi parke Dariaus ir Girėno bei Pelesos gatvių sankirtoje. Muziejus veikia uždarose patalpose. Įkurtas už privačias lėšas, atidarytas 2023 m. gegužės 18 d.

Vieta
-----

Automuziejus atidarytas rekonstruotame Taksi parke (po rekonstrukcijos - T Parke), pastatytame 1974 m. Čia sovietiniais laikais buvo įkurdintas Vilniaus taksi ūkis. Šio pastato individualų projektą rengė Pramoninės statybos projektavimo instituto („Pramprojekto") specialistai. Komplekse veikė taksi autoūkio administracija, automobilių remonto dirbtuvės, plovyklos, garažai, degalinė, kontrolės punktas. Svarbiausias pastato elementas – monolitinio gelžbetonio centrinis pandusas, skirtas taksi automobiliams serpantinu patekti į viršutinius aukštus. Tai dvi spirale prasilenkiančios rampos, sukomponuotos pastato centre, ovalo formos silikatinių plytų šachtoje. Muziejaus ekspozicijos įrengtos 3-me ir 4-me Taksi parko aukštuose.

Eksponatai
----------

Vilniaus Automuziejaus ekspozicijoje – daugiau nei 100 istorinių automobilių, motociklų, kitos technikos. Muziejuje galima susipažinti su istoriniais eksponatais, naudojamų medžiagų, dizaino, taikomų saugumo elementų raida.

Tarp muziejaus eksponatų – reikšmingi Lietuvai objektai. Muziejaus lankytojams pristatomi:

* Stasio Brundzos sportinių automobilių gamybos įmonės sukonstruotos mašinos,
* Baltijos šalyse veikusios Formulės 3 ir 4 bolidai,
* Lietuvos prezidentus vežioję šarvuotieji automobiliai,
* pirmojo Lietuvos baikerio Antano Ilgausko motociklas,
* Nepalo karaliui priklausęs eksponatas ir daugelis kitų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  We Love LithuaniaAuto muziejus Vilniuje atidarytas buvusiame taksi parke We Love Lithuania, 2023m.
2. ↑  Vilniaus Taxi Parkas Pamirsta.lt, 2013 m.
3. ↑  Pastatai Transformeriai. Vilniaus Taksi Parkas Bernardinai.lt
4. ↑  Vilniuje duris atvėrusio automobilių muziejaus įkūrėjai laužo stereotipus – į mašiną siūlo žvelgti kaip į meninę skulptūrą LRT.LT 2023 m.

Nuorodos
--------

* Muziejaus tinklalapis
Koordinatės: 56°57′42″š. pl. 24°06′52″r. ilg.﻿ / ﻿56.9618°š. pl. 24.1144°r. ilg.﻿ / 56.9618; 24.1144

| „Dinamo" stadionas |
| --- |
| Vieta | Latvija Ryga, Emiļa Melngaiļa iela 1a |
| Atidarytas | XX a. 4-asis dešimtmetis |
| Uždarytas | XX a. pabaiga |
| Paviršius | Žolė |

**„Dinamo" stadionas** (latv. *Dinamo stadions*) – buvęs stadionas Rygos miesto centre, vienas pagrindinių miesto stadionų XX a. Adresas *Emiļa Melngaiļa iela 1a* (anksčiau *Ķieģeļu iela 1a*). Dabar stadiono vietoje stovi Skonto halė.

Istorija
--------

XX a. tarpukariu, 4-ajame dešimtmetyje įrengtas Jaunųjų krikščionių draugijos (angl. *Young Men's Christian Association*, latv. *Jaunēķu kristīga savienība*) sporto aikštė – ***JKS stadionas***. Po II pasaulinio karo stadionas perduotas „Dinamo" sporto draugijai, tad jau 1945 m. minimas kaip ***Dinamo stadionas***.

XX a. pabaigoje čia įsikūrė Latvijos futbolo federacijos biuras, o 10-ojo dešimtmečio pabaigoje jos prezidentas Guntis Indriksons vietovę ėmė perstatyti – čia pastatyta Skonto halė, o šalia jos – Skonto stadionas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pie Jaunekļu kristīgās savienības sporta laukuma. Zudusilatvija.lv (tikrinta 2023-12-12).
2. ↑  Lithuanian National Team (Almis.sritis.lt)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Ljivijaisp. *Llívia* |
| --- |
|        |
| *Ljivijos reginys* |
|  |
| 

LjivijaLjivija

42°27′52″ š. pl. 01°58′51″ r. ilg.﻿ / ﻿42.46444°š. pl. 1.98083°r. ilg.﻿ / 42.46444; 1.98083﻿ (Ljivija)Koordinatės: 42°27′52″ š. pl. 01°58′51″ r. ilg.﻿ / ﻿42.46444°š. pl. 1.98083°r. ilg.﻿ / 42.46444; 1.98083﻿ (Ljivija) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Ispanijos vėliava Ispanija |
| **Regionas** | Katalonija Katalonijos regionas |
| **Provincija** | Cheronos provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 1 536  |
| **Plotas** | 12,9 km² |
| **Tankumas** (2014) | 119 žm./km² |
| **Altitudė** | 1 224 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Ljivija |

**Ljivija** (kat. *Llívia*, isp. *Llivia*) – miestelis Ispanijoje, šiaurės Katalonijoje, Cheronos provincijoje, Serdanijos komarkoje. Tai eksklavas, iš visų pusių supamas Prancūzijos. Nuo Ispanijos sienos Ljiviją skiria 1,6 km „koridorius", priklausantis Prancūzijos Juro ir Buro-Madamo komunoms. Veikia muziejus (buvusioje XV a. vaistinėje), Šv. Marijos Angelų Karalienės bažnyčia, pilies liekanos, Bernato de So bokštas.

Istorija
--------

Ljivija gyvenama nuo seno, čia stovėjo iberų opidumas, romėnų vadintas *Julia Lybic*. Vėliau buvo Serdanijos srities sostinė. Ljivijos dabartinė padėtis nulemta 1659 m. Pirėnų sutarties – pagal ją įvairios šiaurinės Serdanijos žemės priskirtos Prancūzijai, bet kadangi sutartyje buvo paminėti tik kaimai, o Ljivija jau turėjo miestelio (*villa*) statusą, jai sutartis neįsigaliojo. Fransisko Franko laikais miestas buvo gana izoliuotas, nes gyventojams reikėjo specialaus paso kirsti Prancūzijos teritoriją.

Galerija
--------

* Ljivijos muziejus (buv. vaistinė)Ljivijos muziejus (buv. vaistinė)
* Ljivijos bažnyčiaLjivijos bažnyčia
* Bernato de So bokštasBernato de So bokštas
* Ljivijos pilies liekanosLjivijos pilies liekanos
Koordinatės: 55°14′03″š. pl. 25°25′26″r. ilg.﻿ / ﻿55.2341°š. pl. 25.4239°r. ilg.﻿ / 55.2341; 25.4239

 *Kitos reikšmės – Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia.*

|  Molėtų šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kaišiadorių |
| **Dekanatas** | Molėtų |
| **Savivaldybė** | Molėtų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Molėtai |
| **Adresas** | Jono Pauliaus II g. 1 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1907 m. |
| **Stilius** | neobarokas |

**Molėtų šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Molėtuose.

Istorija
--------

Molėtai 1387 m. dovanoti Vilniaus vyskupui. Manoma, kad bažnyčia pastatyta XV a. antrojoje pusėje. Ji minima 1522 m. Per Šiaurės karą 1702 m. bažnyčia sugriauta, apie 1722 m. atstatyta. 1742 m. įkurta Švč. Mergelės Marijos brolija. Nuo 1777 m. veikė parapinė mokykla.

Kunigas Kazimieras Bandzevičius, Molėtuose klebonavęs 1900–1924 m. su parapijiečiais 1905–1907 m. pastatė dabartinę mūrinę bažnyčią (statybos darbus prižiūrėjo inžinierius Stepanas Sestržencevičius).

1912 m. įrengti nauji vargonai, per Šv. Petro ir Povilo atlaidus kunigų K. Bandzevičiaus ir V. Jezukevičiaus rūpesčiu Molėtuose įvyko pirmas viešas lietuvių vaidinimas. 1912–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Jis 1913 m. įsteigė arbatinę. Dekanas Matas Lajauskas (g. 1872 m.), Molėtuose klebonavęs nuo 1924 m. 1941 m. besitraukiančių raudonarmiečių nušautas.

1944 m. nugriauti bažnyčios bokštai atstatyti tik 1977 m. (trukdė vietos valdžia).

Architektūra
------------

Bažnyčia neobarokinė, lotyniško kryžiaus plano, su 2 aukštais bokštais ir išsikišusiu fasadu. Vidus 3 navų, altoriai barokinio dekoro. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Prieš bažnyčią įrengti 18 pakopų laiptai.

Galerija
--------

* InterjerasInterjeras
* Galinis fasadasGalinis fasadas

Nuorodos
--------

* Molėtų parapija
| **Andrius Kaniava** |
| --- |
|  |
| Andrius Kaniava koncerto metu Palangoje, 2011-08-19 |
| Gimė | 1964 m. gruodžio 5 d. (58 metai)Kaunas |
| Tėvas | Edvardas Kaniava |
| Motina | Rūta Kaniavienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Živilė Kaniavienė |
| Vaikai | Andrius, Indrė, Motiejus |
|  |
| Veikla | aktorius, režisierius, dainų autorius ir atlikėjas |
|  |
| Alma mater | 1988 m. LSSR konservatorija |

**Andrius Kaniava** (g. 1964 m. gruodžio 5 d. Kaune) – Lietuvos aktorius, režisierius, dainų autorius ir atlikėjas.

Biografija
----------

1982 m. baigė Vilniaus A. Vienuolio vidurinę mokyklą. Studijavo LSSR konservatorijos Aktoriaus meistriškumo katedroje. 1983–1985 m. atliko karinę tarnybą sovietinėje armijoje. Baigęs studijas, nuo 1988 m. dirbo Kapsuko dramos teatre, kūrė dainas. 1990–2014 m. „Keistuolių teatro" aktorius.

Yra išleidęs 5 albumus: „Atšilusi Musė", kartu su grupe „Origami" (2003 m.), „Antikvariatas" (2009 m.), „Musė" (2014 m.), „Laivas restoranas" (2016 m.), „Ruduo nesibaigiančioj metų alėjoj" (2020 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Andrius Kaniava: „Smalsus žmogus yra gyvas žmogus", 2012-05-21
2. ↑  Aktorius Andrius Kaniava apie stebuklus ir paprastus dalykus, 2012-06-07 Archyvuota kopija 2016-03-12 iš Wayback Machine projekto.
Batimetrinis pasaulio žemėlapis. Tamsesni mėlynos atspalviai žymi vandenyno guolį
**Vandenyno guolis** – vandenyno dugnas, esantis giliau nei kontinentinis šelfas ir žemyno šlaitas. Driekiasi virš vandenyninio tipo Žemės plutos. Apima 193,8 mln. km² arba 53,7 % Pasaulinio vandenyno dugno ploto.

Vandenyno guolį sudaro daugiausia įdubos – abisalinės lygumos (<10 % dugno ploto) ir abisalinės kalvos (iki 85 %). Lygumose susikaupusios 300–500 m nuosėdų storymės. Kalvų aukštis nuo keliasdešimties iki kelių šimtų metrų (kartais iki 1000 m), skersmuo – nuo kelių šimtų metrų iki kelių kilometrų.

Tarp įdubų iškilę įvairūs gūbriai ir pakilimai – vandenyninės plynaukštės, kurių keterose gali būti iškilusios vulkaninių salų grandinės. Šios plynaukštės skirstomos į skliautines ir luistines. Įdubų dugne ir plynaukštėse daug pavienių vulkaninės kilmės povandeninių kalnų (nugrimzdusių salų gajotų ir kitokių).

Žemės plutos dinamika vandenyno guolio zonoje apibūdinama grimzdimu (nuo eoceno laikotarpio iki šių laikų – po 0,02 mm per metus). Vandenyno guolyje yra naudingųjų iškasenų – geležies ir mangano konkrecijų, fosforitų, sulfidinių rūdų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Olegas Pustelnikovas. *vandenyno guolis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015
| Longa |
| --- |
| Longa Esperantinos apylinkėse Longa Esperantinos apylinkėse |
| **Ilgis** | 320 km |
| **Žiotys** | Parnaiba |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Longa |

**Longa** (port. *Rio Longá*) – upė šiaurės rytų Brazilijoje, Piaujo valstijoje; Parnaibos dešinysis intakas. Prasideda Brazilijos plokščiakalnyje, aukštumose į rytus nuo Terezinos, 150 m aukštyje. Teka į šiaurę daugiausia pelkėtomis žemumomis. Šalia žiočių prateka Didįjį Buriti do Lopeso ežerą. Įteka į Parnaibą ties Bara do Longos gyvenviete.

Didžiausi intakai: Matosas, Pirakuruka (dešinieji).

Urubu krioklys
Žemupyje teka Sera do Ibiapabos gamtos apsaugos teritorijos pakraščiu. Šalia Esperantinos upėje krenta Urubu krioklys. Miestai prie Longos: Koivarasas, Esperantina, Kašingo, Buriti dos Lopesas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Mapa físico do estado Piauí, DNIT, 2009.
3. ↑  Cachoeira do Urubu, em Esperantina, a mais famosa cachoeira do Piauí Archyvuota kopija 2023-03-11 iš Wayback Machine projekto. *conhecaopiaui.com*
4. ↑  Mapa Multimodal Piauí, DNIT, 2013.
| Sapukaji |
| --- |
| Upė ties Santa Rita do Sapukaji Upė ties Santa Rita do Sapukaji |
| **Ilgis** | 370 km |
| **Vidutinis debitas** | 166,5 m³/s |
| **Ištakos** | Mantikeiros kalnagūbris |
| **Žiotys** | Grandė |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Sapukaji |

**Sapukaji** (port. *Rio Sapucaí*) – upė pietryčių Brazilijoje, daugiausia Minas Žeraiso valstijoje; Grandės kairysis intakas (Paranos baseinas). Prasideda Mantikeiros kalnagūbryje, ~1500 m aukštyje, San Paulo valstijoje, Sapukaji Mirino gamtos draustinyje, Kampos do Žordauno apylinkėse. Aukštupyje vinguriuoja tarpukalnių slėniais, vidurupyje pasuka į šiaure ir teka plynaukšte. Visas žemupys pasitvenkęs dėl Furnaso tvenkinio. Įteka į Grandę ties Šangrila, į rytus nuo Pasoso.

Didžiausi intakai: San Antonijus, Lurenso Veljas, Turva (dešinieji), Sapukaji Mirinas, Korvas, Duradas, Mašadas, Verdė (kairieji).

Didžiausi miestai prie Sapukaji: Kampos do Žordaunas, Itažuba, Santa Rita do Sapukaji, Puso Alegrė, Paragvasu.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Plano diretor de recursos hídricos da bacia hidrográfica do rio Sapucaí
3. ↑  Mapa físico do estado do Minas Gerais, IBGE, 2011.
4. ↑  Mapa Multimodal Minas Gerais, DNIT, 2013.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Bernard Werber
**Bernardas Verberis** (1961 m. rugsėjo 18 d. Tulūza, Prancūzija) – teisininkas, mokslo žurnalistas, rašytojas. Prancūzų kritikai vadina Werberį „genialiu chuliganu", nonkonformistinės fantastikos kūrėju. Jo kūriniai išversti į 36 kalbas, o visame pasaulyje parduota daugiau nei 15 milijonų egzempliorių.

Biografija
----------

B. Werber gimė Tulūzoje (Haute-Garona) žydų šeimoje 1961 metų rugsėjo 18 dieną. Būdamas 14 metų amžiaus, jis rašė istorijas *fenzinų* žurnalams. Taip jis įgijo patirties, kurią vėliau panaudojo savo romanuose, tokiuose kaip *"Angelų Imperija* (*L'Empire des anges*). Po mokyklos baigimo apie dešimtmetį Paryžiuje dirbo mokslo žurnalistu laikraščiuose *Le Nouvel Observateur* ir *Eurêka*, žurnale *Cité des sciences et de l'industrie*.

Kūryba
------

Tai šiuo metu vienas populiariausių pasaulyje šiuolaikinių prancūzų rašytojų. B. Werber rašymo būdas sujungia skirtingus žanrus. Jo stilius apibūdinamas kaip nuotykių romano, mokslinės fantastikos ir filosofijos mišinys.

Bibliografija
-------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bernard Werber** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

***Les Fourmis* trilogija:**

* *Les Fourmis* (1991 m.).
* *Le Jour des Fourmis* (1992 m.).
* *La Révolution des Fourmis* (1996 m.).

***Tanatonautų* trilogija:**

* *Les Thanatonautes* (1994 m.). Lietuviškas leidimas - *Tanatonautai* ("Tyto Alba" 2007 m. vertė Vita Malinauskienė).
* *L’Empire des Anges* (2000 m.). Lietuviškas leidimas - *Angelų imperija* ("Tyto Alba" 2008 m. vertė Virginijus Baranauskas).
* *Nous, les Dieux* (2004 m.).
	+ *Le Souffle des Dieux* (2005 m.).
	+ *Le Mystère des Dieux* (2007 m.).

***Le Père De Nos Pères***

* *Le père de nos pères* (1998 m.).
* *L'ultime secret* (2001 m.).
* *Le rire du Cyclope* (2010 m.).

***Troisième Humanité***

* *Troisième Humanité* (2012 m.).
* *Les micro-humains* (2013 m.).

***Kiti romanai***

* *Le papillon des étoiles* (2006 m.).
* *Le miroir de Cassandre* (2009 m.).

***Eksperimentinės knygos***

* *L'Encyclopédie du savoir relatif et absolu* (1993 m.).
* *Le Livre du Voyage* (1997 m.).
* *Le Livre secret des Fourmis* (2002 m.).
* *Nos amis, les humains* (2003 m.).

***Trumpos istorijos***

* *L'Arbre des possibles* (2002 m.).
* *Paradis sur mesure* (2008 m.).

***Komiksai***

* *Exit*
	+ *Exit Tome 1* (1999 m.).
	+ *Le Deuxième Cercle* (2000 m.).
	+ *Jusqu'au dernier souffle* (2002 m.).
* *Les Enfants D'Ève* (2005 m.).
| **Juozas Andrius** |
| --- |
| Gimė | 1900 m. sausio 1 d.Panevėžys |
| Mirė | 1988 m. liepos 7 d. (88 metai)Los Andželas, JAV |
|  |
| Veikla | karininkas, kartografas, topografas |

**Juozas Andrius** (1900 m. sausio 1 d. Panevėžyje – 1988 m. liepos 7 d. Los Andžele, JAV) – Lietuvos kartografas, topografas, karinis veikėjas, pulkininkas leitenantas.

Biografija
----------

1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919 m. Kaune baigė Karo mokyklą. 1926–1940 m. dirbo Lietuvos kariuomenės štabo Karo topografijos skyriuje, kurį laiką buvo jo viršininkas. 1930–1934 m. dėstė Karo mokykloje. 1931 m. baigė Aukštųjų karininkų kursų Topografijos skyrių. Iki 1940 m. dirbo trianguliacijos darbus ir ruošė Lietuvos žemėlapius. Voketijos okupacijos metais kalintas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją.

Nuo 1953 m. dirbo Bostone (JAV), „Lietuvių enciklopedijos" Kartografijos ir geodezijos skyriaus redaktorius. Sudarė daug Lietuvos istorinių, etninių ir religinių žemėlapių. 1968 m. žurnalo „Lietuvių dienos" Los Andžele redaktorius. Buvo aktyvus lietuvių spaudos bendradarbis ir lietuvių išeivių visuomenės veikėjas.

Žymesni darbai
--------------

* Lietuvos žemėlapis, 1956 m.
* Lietuvos etninių sienų žemėlapis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Zabielskas. *Juozas Andrius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. - 500 psl.
„Imperijos kelias: Imperijos kulminacija" (1836) dail. Thomas Cole
***Pax Romana*** (liet. *„Romos taika"*) – apie 200 metų senovės Romos istorijos laikotarpis, kuris, nepaisant daugybės sukilimų ir karų bei besitęsiančios konkurencijos su Partų imperija, laikomas aukso amžiumi, kai Romos imperializmas, santykinė taika ir tvarka, klestintis stabilumas, regioninė ekspansija buvo sustiprėję. Tradiciškai šis laikotarpis pradedamas skaičiuoti nuo Romos principato įkūrėjo Oktaviano Augusto įžengimo į valdžią 27 m. pr. m. e. ir baigiamas 180 m. e. m. mirus paskutiniam iš „penkių gerųjų imperatorių" Markui Aurelijui. Kadangi jį pradėjo Augustas, pasibaigus paskutiniam Romos respublikos karui, kartais jis vadinamas ***Pax Augusta***. Per šį maždaug dviejų šimtmečių laikotarpį Romos imperija pasiekė didžiausią teritorinį mastą, o jos gyventojų skaičius maksimaliai išaugo iki 70 mln. žmonių. pasak Diono Kasijaus, diktatoriškas Komodo valdymas, po kurio vėliau sekė Penkių imperatorių metai ir trečiojo amžiaus krizė, reiškė nuopuolį „nuo aukso karalystės į geležies ir rūdžių karalystę".

Pirmą sykį šį terminą pavartojo britų istorikas Edward Gibbon savo knygoje „Romos imperijos nuosmukis ir žlugimas" (*The Decline and Fall of the Roman Empire*).

Išnašos
-------

1. ↑  „Pax Romana". Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2022-03-03.
2. ↑  „The Pax Romana". www.ushistory.org. Nuoroda tikrinta 2022-03-03.
3. ↑  Dio Cassius 72.36.4, išvertė E. Cary
**Antanas Banėnas** (1897 m. vasario 15 d. Užunvėžiai, Kurklių valsčius – 1979 m. kovo 11 d. Putnamas, Konektikuto valstija) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas, elektrotechnikos inžinierius.

Biografija
----------

Studijavo elektrotechniką Petrogrado politechnikos institute. 1923–1924 m. studijavo Lietuvos universitete Kaune. 1924–1925 m. mokėsi Aukštojoje elektrotechnikos mokykloje (*Ėcole Supérieure d‘Electricité*) Paryžiuje.

1919 m. birželio 6 d. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, tarnavo Generalinio štabo Technikos skyriuje. Nuo 1922 m. Generalinio štabo Ryšių skyriaus viršininkas. 1926–1932 m. dėstė Aukštuosiuose karininkų kursuose. 1935 m. pulkininkas. Nuo 1935 m. Karo technikos valdybos Tyrimų komisijos pirmininkas. Vadovavo pirmosios Lietuvoje hidroelektrinės Kurklių valsčiuje statybai.

TSRS okupavus Lietuvą, 1940 m. rugsėjo 11 d. paskirtas Raudonosios armijos 29-ojo šaulių teritorinio korpuso ryšių viršininku. 1940 m. pabaigoje paleistas į atsargą. 1941–1944 m. Ukmergės elektros stoties viršininkas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. persikėlė į JAV. Dirbo elektrotechnikos tyrinėjimo srityje, projektuotoju architektų bendrovėse.

Įvertinimas
-----------

* 1928 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas
* 1935 m. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Zabielskas. *Antanas Banėnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 604 psl.
*Kitos reikšmės – Avinas (reikšmės).*
Avino žvaigždynas
**Avinas** (*Aries*, *Ari*) – 39-as pagal dydį šiaurės pusrutulio žvaigždynas. Lietuvoje geriausiai matomas gruodžio – sausio vakarais. Žvaigždynas nėra itin ryškus. Jame yra nemažai meteoritų srautų kvadrantų, dvinarių žvaigždžių.

Dangaus plotas, apimantis Avino, Andromedos, Žuvų žvaigždynus ir Plejades, simbolizuoja Hipolitės juostą.

Ryškiausios žvaigždės
---------------------

* Hamalis (α Ari) – 2,0 ryškio K2 spektrinės klasės kintamoji milžinė.
* Šeratanas (β Ari) – 2,6 ryškio A5 spektrinės klasės pagrindinės sekos žvaigždė.

Mitai
-----

Vienas mitas siejasi su graikų didvyrio Jasono ir argonautų kelione į Kolchidę dėl aukso vilnos.

Zodiako ženklas
---------------

1-asis Zodiako žvaigždynas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Aries". *Britannica*. Nuoroda tikrinta 2022-11-06.
2. ↑  *Avinas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-11-06.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RZodiako žvaigždynai |
| --- |
|  |
| 
Avinas · Tauras · Dvyniai · Vėžys · Liūtas · Mergelė · Svarstyklės · Skorpionas · Šaulys · Ožiaragis · Vandenis · Žuvys |

 |
**Vladas Braziulevičius** (nuo 1939 m. *Braziulis*, 1895 m. sausio 2 d. Sankt Peterburge – 1972 m. kovo 2 d. Klyvlende) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija
----------

1913–1915 m. studijavo Sankt Peterburgo universiteto Humanitarinių mokslų fakultete. 1915 m. mobilizuotas į Rusijos imperijos kariuomenę. 1916 m. baigė Vladimiro karo mokyklą.

Nuo 1919 m. spalio mėn. tarnavo Lietuvos kariuomenėje. Nuo 1920 m. Kauno miesto ir Kauno apskrities karo komendanto padėjėjas, 1922–1926 m. komendantas. 1924–1926 m. kartu ir Kauno įgulos komendantas. 1926 m. gruodžio 17 d. valstybinio perversmo dalyvis. 1920–1926 m. dažnai pirmininkaudavo karo lauko teismams. Nuo 1926 m. Karo mokyklos lektorius, nuo 1928 m. rugpjūčio mėn. karo padėties referentas. 1929 m. pulkininkas. Nuo 1929 m. ypatingųjų reikalų karininkas prie krašto apsaugos ministro.

1920 m. įkūrė, iki 1940 m. vadovavo, režisavo ir vaidino Karių teatre. 1925–1940 m. Lietuvai pagražinti draugijos, 1936–1940 m. Ekonominės karių bendrovės pirmininkas. 1933–1939 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo lituanistiką.

SSRS okupavus Lietuvą, 1940 m. birželio 25 d. paleistas į atsargą, 1940 m. liepos 21 d. suimtas, 1941 m. balandžio 15 d. nuteistas kalėti. Kalintas Kaune. Per 1941 m. birželio 23 d. Birželio sukilimą išlaisvintas. 1941–1944 m. sanatorijos Aukštojoje Panemunėje direktorius. 1944 m. pasitraukė į Memingeną (Vokietija), dėstė lietuvių gimnazijoje. 1949 m. atvyko į JAV. Klyvlende įsteigė dramos studiją .

Kūryba
------

Parašė komedijas „Augila nebrendila" ir „Burtininkė", išvertė arijų, dainų.

Įvertinimas
-----------

* 1926 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas
* 1928 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas
* 1930 m. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vidmantas Jankauskas, Kazimieras Tamašauskas. *Vladas Braziulevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 460 psl.
| Širvėnos ežero tiltas |
| --- |
|  |
| Tilto vaizdas nuo Biržų pakrantės, 2008 m. |
| 

Širvėnos ežero tiltasŠirvėnos ežero tiltas

56°12′46.46″ š. pl. 24°46′9.43″ r. ilg.﻿ / ﻿56.2129056°š. pl. 24.7692861°r. ilg.﻿ / 56.2129056; 24.7692861﻿ (Širvėnos ežero tiltas)Koordinatės: 56°12′46.46″ š. pl. 24°46′9.43″ r. ilg.﻿ / ﻿56.2129056°š. pl. 24.7692861°r. ilg.﻿ / 56.2129056; 24.7692861﻿ (Širvėnos ežero tiltas) |
|  |
| **Vieta** | Biržai |
| **Kerta** | Širvėnos ežeras |
| **Ilgis** | 525 m |
| **Plotis** | 2,45 m |
| **Pastatytas** | 1987 m. |
| **Konstrukcija** | sijinis tiltas |

**Širvėnos ežero tiltas** – pėsčiųjų tiltas, ilgiausias Lietuvoje, nutiestas per dirbtinį Širvėnos ežerą ties Biržais. Tiltas yra Biržų regioniniame parke, jungia Biržų miestą su šiauriniame ežero pakraštyje esančiu Astravo dvaru. Jo medinis takas nutiestas ant laikančiųjų metalo sijų.

Širvėnos pakrantė pasiekiama iš Atgimimo g. Biržuose. Tai seniausias Lietuvoje dirbtinis ežeras, kuris susidarė 1575 m. užtvenkus Apaščios ir Agluonos upelius, ruošiantis Biržų tvirtovės statyboms. Kitoje ežero pusėje, kuri pasiekiama pėsčiomis perėjus medinį tiltą, baltumu šviečia restauruotų Astravo (grafų Tiškevičių) dvaro rūmų kompleksas.

Vieno garsiausių Biržų krašte statinio ilgis – 525 m, plotis – 2,45 m, sąmatinė vertė – 336 tūkst. Lt, atiduotas eksploatuoti – 1987 m. rekonstruotas – 2003 m. 2012–2013 m. buvo planuojama iki tilto nutiesti modernius pėsčiųjų ir dviračių takus su reikiama infrastruktūra (apšvietimas, suoliukai, informaciniai ženklai, poilsio aikštelės, dviračių stovai), pritaikytais ir neįgaliesiems.

2019 m. trumpiau nei per metus, tiltas rekonstruotas: įrengtas naujas medinis paklotas, turėklai, tilto apšvietimas, vaizdo stebėjimo įranga. Tiltu pasiekiamas 2020 m. vasarą atnaujintas dvaro parkas.

Galerija
--------

* Tilto profilis (nuo Biržų)Tilto profilis (nuo Biržų)
* Medinį paklotą laiko metalo sijosMedinį paklotą laiko metalo sijos
* Nuo dvaro pusėsNuo dvaro pusės
* 2016 m.2016 m.
* 2011 m.2011 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos rekordai Archyvuota kopija 2016-06-25 iš Wayback Machine projekto.
2. 1 2  Virš ypatingo ežero – ilgiausias pėsčiųjų tiltas Lietuvoje *delfi.lt*
3. ↑  Biržų regioninio parko objektai Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Dviračių takas: darbus žadama pradėti šiemet Archyvuota kopija 2012-10-24 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  Kapitaliai suremontuotas tiltas per Širvėnos ežerą Biržuose *15min*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Širvėnos ežero tiltas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Pėsčiųjų lieptas per Širvėnos ežerą
* Šiaurės Lietuvos paveldas
| Perito Morenas*Perito Moreno* |
| --- |
| *Perito Morenas* |
|  |
| 

Perito MorenasPerito Morenas

46°36′0″ p. pl. 70°56′0″ v. ilg.﻿ / ﻿46.60000°š. pl. 70.93333°r. ilg.﻿ / 46.60000; 70.93333﻿ (Perito Morenas)Koordinatės: 46°36′0″ p. pl. 70°56′0″ v. ilg.﻿ / ﻿46.60000°š. pl. 70.93333°r. ilg.﻿ / 46.60000; 70.93333﻿ (Perito Morenas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Santa Kruso provincija Santa Kruso provincija |
| **Departamentas** | Lago Buenos Aireso departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 3 588  |
| **Altitudė** | 517 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Perito Morenas |

**Perito Morenas** (isp. *Perito Moreno*) arba ***Lago Buenos Aires*** – miestas Argentinoje, Santa Kruso provincijos šiaurės vakaruose, prie Deseado upės. Lago Buenos Aires departamento centras. 3,6 tūkst. gyventojų.

Miestas pavadintas Patagonijos tyrinėtojo Francisco Perito Moreno garbei. Keliai į El Kalafatę, Puerto Deseadą, Čile Čiką, Eskelį. Gyvulininkystė. Vaisių ir daržovių auginimas.

Perito Morenas – svarbus turistinis centras. Žygiai į Patagonijos Andus, plaukiojimas Buenos Airių ežere. Į pietryčius nuo Perito Moreno, Pinturo kanjone yra *Cueva de las Manos* paminklas.

Nuorodos
--------

* Turistinė apžvalga
**Aleksas Jacevičius** (1885 m. liepos 10 d. Kaune – 1934 m. gegužės 19 d. ten pat) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija
----------

Baigė Jelizavetgrado karo mokyklą. 

### Carinės Rusijos kariuomenėje ir Rusijos pilietiniame kare

Nuo 1906 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. Per 1918–1920 m. Rusijos pilietinį karą kovojo su Raudonąja armija; rotmistras. 

### Tarpukario Lietuva

1920 m. grįžo į Lietuvą. 1921 m. balandžio mėn. mobilizuotas tarpukario Lietuvos kariuomenėn – Dragūnų pulko eskadrono vadas, nuo 1921 m. spalio mėn. – pulko vado padėjėjas (pavaduotojas). 1922 m. gruodžio mėn. perkeltas į Pirmąją raitelių diviziją, iki 1926 m. pradžios ėjo jos, 1924–1926 m. sausio mėn. Atskirosios kavalerijos brigados štabo viršininko pareigas. 1926 m. sausio mėn. – 1927 m. kovo mėn. Aukštųjų karininkų kursų etatinis lektorius. Nuo 1927 m. pulkininkas, ypatingų reikalų karininkas prie Krašto apsaugos ministerijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozas Jankauskas. *Aleksas Jacevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 459 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vidurinioji klasė** − individų visuma hierarchijoje arba visuomenės sluoksnis, turintis priėjimą prie resursų, reikalingų pilnai patenkinti savo bazinius poreikius, bei sukurti, perimti ar pasinaudoti dauguma vidutinio ar aukšto lygio visuomenės produktų. Apima visuomenės produktus turinčius estetinę vertę, intelektinę nuosavybę, technologinius produktus, žinias, išsilavinimą, etiketą, tradicijas, kulinariją. Pagal vėberišką socioekonomikos apibrėžimą, tai šiuolaikinių tendencijų besilaikančioji individų visuma, esanti tarp žemesniosios ir aukštesniosios klasės. Didžiąją savo valdomo kapitalo dalį nukreipia stabilios vertės ilgalaikiam turtui bei aukštos pridėtinės vertės visuomenės produktams perimti, gaminti ar valdyti. Kartais dar pavadinama baltosios apykaklės atstovais.  

Gali atstovauti aristokratiją, stipriausia klasės dalis − būti elito dalimi.

Vidurinioji klasė turi ir kitokių atskyrimo metodų. Vienas siauriausių − individų grupė, esanti tarp 40−60% pagal gaunamų pajamų dydį nacijoje. Platesnis viduriniąją klasę charakterizuoja kaip visus individus nacijoje, atmetant 20 % skurdžiausiųjų ir 20 % turtingiausiųjų. Aukščiausio lygio abstraktus viduriniosios klasės apibrėžimas ją charakterizuoja kaip visuomenei reikšmingo žmogiškojo kapitalo įvaldymą.

Termino atsiradimas
-------------------

Šiuolaikinė termino reikšmė naudojama nuo 1913 m. kuomet Didžiosios Britanijos generalinis sekretorius savo ataskaitoje paminėjo statistiko T.H.C. Stevenson įvardintą viduriniąją klasę, kaip patenkančią tarp aukštesniosios ir darbininkų klasės. Šis viduriniosios klasės apibrėžimas apėmė srities profesionalus, vadovus, vyresniąją civilinę grandį.
**Juozas Jagminas** (1878 m. kovo 6 d. Balčiai prie Vainuto – 1958 m. vasario 18 d. Kaunas) – Lietuvos karinis veikėjas, karo gydytojas, pulkininkas.

Biografija
----------

Tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, Japonijos-Rusijos karo ir Pirmojo pasaulinio karo dalyvis. 1920 m. vasario mėn. mobilizuotas į Lietuvos kariuomene, laikinai ėjo Pirmosios brigados vyr. gydytojo pareigas. 1920 m. liepos – gruodžio mėn. dalyvavo kovose su Lenkijos kariuomenės daliniais. 1922 m. pulkininkas, perkeltas į Antrąjį atskirąjį lazaretą. 1923–1926 m. Geležinkelių bataliono gydytojas. 1926 m. perkeltas į Pirmosios apygardos štabą, Alytaus ligoninės viršininkas, vėliau Ketvirtojo pėstininkų pulko vyr. sanitarijos karininkas. 1931–1937 m. Kauno karo ligoninės jaunesnysis ordinatorius. 1940–1941 m. ir vėliau Kauno poliklinikos ir kitų gydymo įstaigų gydytojas.

Įvertinimas
-----------

* 1930 m. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozas Jankauskas. *Juozas Jagminas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 472 psl.
Koordinatės: 55°43′47″ š. pl. 24°21′57″ r. ilg.﻿ / ﻿55.72972°š. pl. 24.36583°r. ilg.﻿ / 55.72972; 24.36583

XX a. pr. (~1915 m.) nuotraukoje matyti kitame Nevėžio krante, prie Sirupio žiočių buvęs piliakalnis
**Panevėžio piliakalnis** – buvusi kalva Panevėžyje, turėjusi piliakalnio ypatybių. Stūksojo miesto centre, prie Nevėžio ir Sirupio santakos, dabartinio Panevėžio apygardos teismo pastato (Elektros g. 9, buvusi Žydų berniukų gimnazija) vietoje. Viršuje turėjo lygią aikštelę, apjuostą 1,5–2 m aukščio pylimu. Pradėta ardyti XIX a. pradžioje, imant žemę įvairiems miesto reikalams, galutinai sunaikinta 1927 m. jos žemėmis užpylus Sirupio slėnį. Jos vietoje pastatyta Žydų berniukų gimnazija.

Pasak liaudies tradicijos, kalvoje būta paskutinio lietuvių pagonių aukuro, kurį prižiūrėjęs paskutinis krivis krivaitis. Tačiau šiuolaikinių istorikų nuomone, įrodymų, kad prie Nevėžio ir Sirupio santakos stovėjusi kalva buvo piliakalnis ir kad jame buvusi pagoniška šventykla, trūksta. Pirmas piliakalnį paminėjo Panevėžio Šv. Petro ir Povilo bažnyčios kunigas Ipolitas Vercinskis rankraštyje „Opisanie statystyczne parafiji Poniewiezkiej" (*Panevėžio parapijos statistinis aprašymas*) 1851 m. vėliau jo informacija „Panevėžio miesto ir jo bažnyčių istorijoje" rėmėsi vyskupas Kazimieras Paltarokas (1931 m.) ir kiti autoriai. Yra išlikę keletas piliakalnio nuotraukų, saugomų Panevėžio kraštotyros muziejuje. Tarp jų ir 1914–1917 m. iš Šv. Petro ir Povilo bažnyčios bokšto fotografuotas miesto centras: senasis Laisvės tiltas, Nevėžio–Sirupio santaka su piliakalniu.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Leonas Kaziukonis, *Nukastas Panevėžio piliakalnis*, Panevėžio kraštas virtualiai, 2017-03-09. Nuoroda tikrinta 2023-12-02.
2. ↑  Archyviniuose dokumentuose – kitoks Panevėžio centro vaizdas. Senoji legenda *sekunde.lt* 2021-11-22
**Mečys Kareiva** (1901 m. rugpjūčio 28 d. Ryga – 1944 m. spalio 2 d. prie Sedos, palaidotas Sedoje) – Lietuvos karinis veikėjas, chemikas, inžinierius technologas, pulkininkas.

Biografija
----------

1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919 m. liepos mėn. baigęs Karo mokyklą, dalyvavo nepriklausomybės kovose su Raudonąja armija, bermontininkais ir Lenkijos kariuomenės junginiais, pasižymėjo Giedraičių mūšyje.

1922 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus. 1923 m. sausio mėn. dalyvavo Klaipėdos sukilime. 1929 m. baigė Klermon Ferano universitetą. 1929–1940 m. tarnavo artilerijos tiekimo skyriuje, Ginklavimo valdyboje, ėjo artilerijos dirbtuvių skyriaus viršininko pareigas. 1939 m. pulkininkas.

TSRS okupavus Lietuvą, 1940 m. rugsėjo mėn. paskirtas Raudonosios armijos 29-ojo teritorinio šaulių korpuso 179-osios šaulių divizijos Cheminės tarnybos viršininku, bet 1940 m. gruodžio mėn. iš kariuomenės atleistas. 1941–1942 m. dėstė Kauno universitete, 1941 m. docentas. Parašė vadovėlį „Degazacija" (1937 m.).

1944 m. Lietuvos laisvės armijos Trakų apskrities Kaišiadorių štabo viršininkas. 1944 m. rugpjūčio mėn. savanoriu stojo į Tėvynės apsaugos rinktinę, paskirtas 2-ojo lietuvių savanorių pulko vadu. Mirė prieš Sedos kautynes.

Įvertinimas
-----------

* 1932 m. Vytauto Didžiojo 4 laipsnio ordinas
* 1938 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas
* 1939 m. – Suomijos Baltosios rožės 3 laipsnio ordinas.
* Lietuvos savanorio-kūrėjo medalis.
* Lietuvos nepriklausomybės 10 metų jubiliejaus medalis.
* Klaipėdos išvadavimo bronzos medalis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Zabielskas. *Mečys Kareiva*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 30 psl.
| Rusnės estakada |
| --- |
| 

Rusnės estakadaRusnės estakada

55°18′08″š. pl. 21°23′40″r. ilg.﻿ / ﻿55.302124°š. pl. 21.394521°r. ilg.﻿ / 55.302124; 21.394521﻿ (Rusnės estakada)Koordinatės: 55°18′08″š. pl. 21°23′40″r. ilg.﻿ / ﻿55.302124°š. pl. 21.394521°r. ilg.﻿ / 55.302124; 21.394521﻿ (Rusnės estakada) |
|  |
| **Vieta** | Rusnės seniūnija,Šilutės rajonas |
| **Kerta** | Atmatos potvynio vandenis |
| **Ilgis** | 460 (750) m |
| **Plotis** | 8 m |
| **Aukštis** | 6,5 m |
| **Pastatytas** | 2019 m. |
| **Konstrukcija** | sijinis tiltas |

**Rusnės estakada** – naujai pastatyta estakada valstybinės reikšmės kelyje  **206**  Šilutė–Rusnė , sezoninių potvynių užliejamame ruože, užtikrinanti susisiekimą rusniškiams ištisus metus. Gelžbetoninis transporto statinys atidarytas eismui 2019 m. pavasarį. Asfaltuotas kelias su estakada yra vienintelis, vedantis į Rusnę, kurį apie 40 dienų per metus užliedavo ištvinusi Atmata, todėl kelias būdavo nepravažiuojamas lengvaisiais automobiliais. Perkėlimai su traktorių velkamų priekabų ir kitų priemonių pagalba per užliejamą ruožą kasmet atsieidavo po maždaug ketvirtį milijono eurų.

‎‎2018 m. birželio mėn. pradėti kelio Šilutė-Rusnė rekonstravimo bei estakados užliejamame kelio ruože statybos parengiamieji darbai, įbetonuota simbolinė kapsulė su laišku ateities kartoms. Rekonstruojamame 5 km ilgio kelio ruože buvo numatyta įrengti naują kelio dangos konstrukciją, ties rekonstruojamu keliu ir per estakadą nutiesiant 4,5 km ilgio pėsčiųjų ir dviračių taką. Ruožo žemiausioje atkarpoje suprojektuota gelžbetoninė sijinė, 460 m ilgio, dviejų eismo juostų estakada. Statant estakadą, atkarpoje nuo 6,20 km iki 7,20 km kelias laikinai buvo uždarytas, eismas nukreiptas įrengtu laikinu 850 m ilgio ir 6 m pločio aplinkkeliu. Užbaigus estakadą, jos naudojimas kurį laiką buvo ribojamas dėl 3,5 km kelio rekonstrukcijos nuo estakados iki K. Griniaus tilto. Statybos darbus jungtinės veiklos pagrindu įgyvendino AB „Kauno tiltai" ir UAB „TEC Infrastructure".

Konstrukcija
------------

Rusnės estakada pastatyta kelio atkarpoje 6,19-6,94 km. Tai vienas ilgiausių inžinerinių statinių Lietuvoje. Estakados ilgis – 460 m, su prieigomis – 750 m. Estakados kelio dangos plotis – 8 m (2 eismo juostos po 3,5 m ir kelkraščiai). Aukščiausia estakados vieta ties viduriu nuo žemės iki estakados viršaus (asfalto) – 6,5 m. 

Monolitinėms konstrukcijoms įrengti sunaudota 2100 m³ betono ir 208 t armatūros. Krantinėms ir tarpinėms atramoms įrengta 416 spraustinių polių (420 mm skersmens, 7–13 m ilgio). Sumontuotos 64 kolonos, 16 rėmsijų ir 170 gelžbetoninių surenkamų perdangos sijų. Ant jų įrengta gelžbetoninė monolitinė plokštė. Estakadai saugumą suteikia beveik 1 km apsauginių kelio atitvarų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rusnės estakados statybų finišas *sa.lt* Archyvuota kopija 2020-12-25 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Rusnės estakados statybos pradžią žymi ateities kartoms įbetonuota kapsulė. *kaunotiltai.lt*
3. ↑  Pompastiškai atidaryta Rusnės estakada tyliai uždaryta *ve.lt* Archyvuota kopija 2019-05-29 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Baigta statyti Rusnės estakada *kaunotiltai.lt*