recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Juozas Pajaujis-Javis** |
| --- |
| Gimė | 1894 m. kovo 14 d.Cyrailiai, Punsko valsčius, Suvalkų apskritis |
| Mirė | 1973 m. birželio 10 d. (79 metai)Niujorke, JAV |
|  |
| Veikla | visuomenės veikėjas, publicistas, ekonomistas, istorikas, žurnalistas, redaktorius |
| Partija | Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga |
|  |
| Alma mater | Kylio universitetas |

Lietuvos laikinosios Vyriausybės posėdis Kaune. Pirmininkauja Juozas Ambrazevičius, iš kairės: Jonas Matulionis, Juozas Senkus, Balys Vitkus, Pranas Vainauskas, Vytautas Landsbergis-Žemkalnis , Ksaveras Vencius, Vytautas Grudzinskas. Iš dešinės: Jonas Šlepetys, Stasys Raštikis, Adolfas Damušis, Juozas Pajaujis, Antanas Novickis, Leonas Prapuolenis, Mečislovas Mackevičius.
**Juozas Pajaujis-Javis** (1894 m. kovo 14 d. Cyrailiuose, Punsko valsčius, Suvalkų apskritis – 1973 m. birželio 10 d. Niujorke, JAV) – Lietuvos visuomenės veikėjas, publicistas, ekonomistas, istorikas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1920–1923 m. Berlyno universitete studijavo teisės ir valstybės mokslus, 1926 m. daktaro laipsniu baigė Kylio universitetą.

Spaudoje pradėjo dirbti 1917 m. 1917–1918 m. Vilniuje leisto „Lietuvos aido" redakcijos bendradarbis ir užsienio žinių skyriaus redaktorius. 1918–1919 m. M. Sleževičiaus vyriausybėje vadovavo Spaudos ir propagandos biurui. 1919 m. dirbo spaudos skyriuje prie Lietuvos delegacijos Paryžiuje Versalio taikos derybų metu. 1926 m. nuo Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos išrinktas į Trečiąjį Seimą. Po 1926 m. gruodžio 17 d. valstybės perversmo dalyvavo Komitete Lietuvos Respublikai ginti, rengė kontrperversmą. Buvo areštuotas, 1927 m. balandžio mėnesį karo lauko teisme nuteistas mirties bausme, 1929 m. amnestuotas. Nuo 1938 m. dalyvavo antismetoninėje opozicijos sąjūdyje „Ašis".

Nuo 1941 m. birželio 23 d. Lietuvos laikinosios vyriausybės Darbo ir socialinės apsaugos ministras

1944 m. pasitraukė iš Lietuvos, 1946 m. apsigyveno JAV.

Lietuvių rašytojų ir žurnalistų sąjungos narys, 1946 m. Lietuvių žurnalistų sąjungos Centro valdybos pirmininkas.

1919–1940 m. bendradarbiavo leidiniuose „Lietuva", „Lietuvos žinios", „Trimitas", „Tautos ūkis", „Vakarai", „Bendras žygis", „Mūsų artojas", „Sėja". 1921 m. įsteigė ir redagavo humoristinį leidinį „Kultuvė". Gyvendamas JAV, 1952 m. buvo vienas iš „Varpo" atkūrėjų ir redaktorių.

Bibliografija
-------------

* Joseph Pajaujis-Javis: Soviet Genocide in Lithuania. Manyland Books, Inc. New York, 1980 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Anušauskas, Arvydas; Sviderskytė, Gražina (2008). „Pučai ir teroras Lietuvoje". *XX Amžiaus slaptieji archyvai*. Versus Aureus. pp. 162–165. ISBN 978-9955-34-118-5.
2. ↑  Tamošaitis, Mindaugas (2011). „Valstiečiai liaudininkai jungtiniame antismetoninės opozicijos sąjūdyje ‚Ašis' (1938–1939 m. pradžia)" (PDF). *Lituanistica*. **57** (4): 386–404. Suarchyvuotas originalas (PDF) 2016-09-15. Nuoroda tikrinta 2016-08-30.
3. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 369 psl.
Kotletai
Rusiški kotletai
Europietiški avienos kotletai
Kiaulienos skerdenos dalis pranc. *côtelette*, tinkama kotletų ruošimui

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

**Kotletai** (pranc. *côtelette*, iš pranc. *côte* 'šonkaulis') – mėsos ar maltos mėsos patiekalas. Formuojamas plokščias apvalios ar ovalo formos. Kotletais galima vadinti panašia technologija gaminamus patiekalus iš kitų produktų (žuvies, paukštienos, ryžių, grybų, bulvių ir kt.).

Istorija
--------

Iš pradžių kotletu buvo vadinamas tiesiog gabalas mėsos su šonkauliu (pranc. *côtelette*). Nuo XIX a. pabaigos Rusijoje kotletais vis dažniau imta vadinti faršo gaminius, o grynos mėsos patiekalus – muštiniais, eskalopais.

Europos virtuvėse kotletu vadinamas plonas mėsos ar paukštienos gabalėlis su kaulu, taip pat kepinys iš žuvies file. Vieni iš žinomiausių yra *Milano kotletai* (*Cotoletta alla milanese*) – gruzdintuvėje apskrudintas duonos džiūvėsėliuose apvoliotas veršienos gabalėlis. Šio patiekalo receptas labai panašus į *Vienos šnicelį* (Scaloppina alla viennese), skirtumas tik tas, kad milaniškas kotletas kepamas su kauliuku.

Kotletai kepami Australijoje, Naujojoje Zelandijoje, Turkijoje, Amerikoje.

Gaminimo būdai
--------------

Lietuvoje kotletų supratimas ir gaminimas panašesnės į rusiškos virtuvės gaminius. Tradiciškai naudojamas mėsos faršas.

Į faršą dedami žali kiaušiniai, piene mirkytas batonas arba džiūvėsėliai, smulkinti svogūnai, kartais česnakas, bulvės, sūris, pagardinama prieskoniais, druska. Dėl patiekalo sultingumo į faršą galima įdėti nedidelį kiekį majonezo.

Iš faršo suformuoti kotletai apkepami keptuvėje didelėje ugnyje iš abiejų pusių, neuždengus. Vėliau pabaigiama gaminti uždengus dangčiu, ant silpnos ugnies. Galima troškinti užpilus juos padažu, grietine ar sultiniu. Dar vienas kotletų gaminimo būdas – troškinimas garuose orkaitėje arba garpuodyje.

Kotletų rūšys
-------------

* Panašūs patiekalai iš mėsos gabalo:
	+ Bifšteksas
	+ Entrekotas (*Entrecôte*)
	+ Eskalopas
	+ Karbonadas
	+ Kijevo kotletas
	+ Muštinis
	+ Pjausnys
	+ Šnicelis

* Panašūs patiekalai iš mėsos faršo:
	+ Frikadelės
	+ Kroketai
	+ Liulia-kebabas
	+ Studentų kotletas
	+ Tefteliai
	+ Totoriškas bifšteksas

Išnašos
-------

1. ↑  „Cutlets from Le Guide Culinaire by Auguste Escoffier". *app.ckbk.com* (anglų). Suarchyvuota iš originalo 2021-05-12. Nuoroda tikrinta 2021-05-12.
**Dvietės lankų gamtos parkas** – saugoma teritorija Latvijos pietrytinėje dalyje, kairiajame Dauguvos krante, Aukšzemėje. Tai viena iš didžiausių išsaugotų natūralių upių salpų visoje Europoje. Parkas įsteigtas 2004 m. siekiant atkurti ir išsaugoti natūralias lankas. Plotas apima beveik 5 tūkst. ha.

Gamtos parko draustinio teritorija įtraukta į Europos Sąjungos saugomų gamtos teritorijų tinklą Natura 2000, kaip svarbi paukščių buveinė. Gamtos parko ribose aptinkama 12 ypatingai saugomų augalų ir gyvūnų rūšių, daugiau kaip 40 Latvijoje arba ES saugomų paukščių rūšių, 7 Europoje ir 2 Latvijoje saugomi biotopai.

Istorija
--------

Senasis Dvietės slėnis yra viena iš seniausiai apgyvendintų Latvijos vietovių. Manoma, jog pirmieji gyventojai čia atsikraustė dar ledynmečio pabaigoje, prieš maždaug 11 tūkst. metų. Randama archeologinių paminklų – akmens amžiaus, vėlyvojo geležies amžiaus ir viduramžių gyvenviečių. Aptinkami ankstyvojo geležies amžiaus piliakalniai ir vėlyvojo geležies amžiaus senkapiai.

Gyvūnija
--------

Juodieji gandrai – itin saugoma rūšis.
Konikų veislės laukiniai arkliai labiausiai primena tarpanus.
### Paukščiai

Tarp laikinai pavasarį apsistojančių vandens paukščių galime išvardinti gausius želmeninių ir baltakakčių žąsų, gulbių būrius, visų rūšių antis bei įvairius gandrinius paukščius. Tuo metu pievose ieško sau laimikio plėšrieji paukščiai – didysis erelis rėksnys, mažasis erelis rėksnys, rečiau jūrinis erelis, erelis žuvininkas.

Vasarą užliejamose pievose ir susidarančiuose salpiniuose ežeruose peri griežlės, stulgys ir švygžda, ypač saugomi paukščiai. Pievose veda jauniklius ir kiti paukščiai – upiniai ir margieji žiogeliai, lakštingalos, perkūno oželiai, rečiau putpelės ir kurapkos. Ežeruose telkiasi gulbės, baltasparnės ir juodosios žuvėdros, įvairios lingės. Kartais pastebimi ir juodieji gandrai. Aplinkiniuose miškuose gausu įvairių geninių paukščių.

Rudenį praskrenda baltieji ir pilkieji garniai, dideli gervių ir baltųjų gandrų pulkai. Taip pat žąsys.

Žiemą pasilieka žiemoti geniniai paukščiai, kurapkos, sklando plėšrieji paukščiai.

### Žvėrys

Nuo anksčiau būta briedžių, tauriųjų elnių, vilkų, lūšių.

Nuo 2006 m. parke įveisti konikų veislės laukiniai arkliai ir laukiniai hailanderių veislės jaučiai. Šie atstoja išnykusius tarpanus ir taurus. Bandoma išvesti taurams artimiausius gentainius.

Stambieji žolėdžiai užliejamose pievose ganosi ištisus metus. Jie neleidžia užželti lankoms. Tokiu būdu apsaugomos užliejamų pievų augalų ir jose perinčių paukščių rūšys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Gamtos parkas "Dvietės užliejamos pievos"". *latvia.travel*. 2016-05-16. Suarchyvuota iš originalo 2015-11-11. Nuoroda tikrinta 2016-06-07.
Viduržemio jūra
Audra Baltijos jūroje (Nežinomo dailininko paveikslas 1760 m.)
 *Kitos reikšmės – Jūra (reikšmės).*
**Jūra** – didelis sūraus vandens telkinys, turintis sąlytį su vandenynu arba didelis sūrus ežeras.
Vandens telkinių pavadinimas jūra yra sąlyginis, kadangi kai kurie ežerai (pvz. Negyvoji jūra) ar įlankos (pvz. Azovo jūra) vadinami jūromis, nors yra didesnių už juos, vadinamų ežerais (Tanganika) ar įlankomis (Gvinėjos įlanka). Kartais jūros terminas vartojamas kaip vandenyno sinonimas („už jūrų marių").

Tarptautinė hidrografijos organizacija leidžia vandenynų ir jūrų ribų sąvadą (angl. *Limits of Oceans and Seas*). Trečiasis leidimas, išleistas 1953 m. daugeliui regionų nebetinka. Atnaujinto sąvado, paruošto 2000 m. dar nepatvirtino Australija, tačiau jame minimais apibrėžimais naudojasi IHO ir kitos jos narės.

Jūros druskingumas
------------------

Vandenynuose gausu mineralų, kuriuos, išplautus iš sausumos uolienų, atplukdo upės. Daugiausiai esti chloro ir natrio – susijungę jie sudaro valgomąją druską (*natrio chloridą*). Vidutinis vandenynų druskingumas – 35 g/l, tai reiškia, kad 1 litre vandenynų vandens esti 35 gramai įvairių druskų. Sūriausio pasaulio vandens telkinio, Negyvosios jūros, druskingumas – 320 g/l.

Pasaulio jūros pagal vandenynus
-------------------------------

### Ramusis vandenynas

* Arafūros jūra
* Bandos jūra
* Beringo jūra
* Celebeso jūra
* Filipinų jūra
* Floreso jūra
* Geltonoji jūra
* Japonijos jūra
* Koralų jūra
* Ochotsko jūra
* Pietų Kinijos jūra
* Rytų Kinijos jūra
* Sulu jūra
* Tasmano jūra
* Timoro jūra

### Atlanto vandenynas

* Airijos jūra
* Baltijos jūra
* Karibų jūra
* Keltų jūra
* Norvegijos jūra
* Sargaso jūra
* Šiaurės jūra
* Viduržemio jūra
	+ Adrijos jūra
	+ Egėjo jūra
	+ Jonijos jūra
	+ Juodoji jūra
		- Azovo jūra
	+ Ligūrijos jūra
	+ Marmuro jūra
	+ Tirėnų jūra
* Labradoro jūra

### Indijos vandenynas

* Arabijos jūra
* Javos jūra
* Omano jūra
* Raudonoji jūra
* Andamanų jūra

### Arkties vandenynas

* Bafino jūra
* Baltoji jūra
* Barenco jūra
* Boforto jūra
* Grenlandijos jūra
* Gustavo Adolfo jūra
* Karos jūra
* Laptevų jūra
* Linkolno jūra
* Norvegijos jūra
* Pečioros jūra
* Rytų Sibiro jūra
* Vandelio jūra
* Čiukčių jūra

### Jūros prie Antarktidos

* Amundseno jūra
* Belingshauzeno jūra
* Roso jūra
* Vedelio jūra

### Uždarosios jūros (ežerai)

* Aralo jūra
* Kaspijos jūra
* Negyvoji jūra

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Limits of Oceans and Seas, 3rd edition" (PDF). International Hydrographic Organization. 1953. Suarchyvuotas originalas (PDF) 2011-10-08. Nuoroda tikrinta 7 February 2010.

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Jūra***

Vikižodynas
|  |
| --- |
| Yo-Yo Ma |
|  |
| Biografija |
| Gimė | 1955 m. spalio 7 d. (68 metai)Paryžius, Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| Žanrai | klasikinė muzika |
| Veikla | violončelininkas |
| Instrumentai | violončelė |
| Aktyvumo metai | 1961–dabar |

**Jo-Jo Ma** (angl. *Yo-Yo Ma*, kin. 马友友, pinyin: *Mǎ Yǒuyǒu*, g. 1955 m. spalio 7 d. Paryžiuje) – Kinijos–JAV violončelininkas, žmogaus teisių aktyvistas.

Jo-Jo Ma gimė Paryžiuje, paskui persikėlė į Niujorką. Violončele pradėjo groti keturių su pusę metų amžiaus, baigė Juiliardo mokyklą ir Harvardo universitetą. Yra atlikęs kūrinius kaip solistas kartu su orkestrais. Ma yra laimėjęs 19 Grammy apdovanojimų ir išleidęs apie 90 albumų.

Kartu su klasikine muzika, Ma repertuare taip pat yra liaudies muzika, tokia kaip amerikietiška bliugraso muzika, tradicinės kinų liaudies dainos, Argentinos kompozitoriaus Astoro Piacolos tango kūriniai, braziliška muzika. Jis yra dirbęs kartu su džiazo dainininku Bobbiu MakFerinu, gitaristais Karlosu Santana ir Džeimsu Teiloru, Serchijumi Asadu. Ma pagrindinė violončelė yra pagaminta italų meistro Domeniko Montanjanos 1733 m. ir yra verta apie 2,5 mln. JAV dolerių.

Jo-Jo Ma nuo 2006 m. yra Jungtinių Tautų taikos ambasadorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Yo-Yo Ma". *United Nations Messengers of Peace*. United Nations. Suarchyvuotas originalas rugsėjo 18, 2015. Nuoroda tikrinta vasario 2, 2016.
|  |
| --- |
| „All the Stars" |
|  |
| Kendrick Lamar ir SZA singlas |
| iš albumo *Black Panther: The Album* |
| Išleistas | 2018 m. sausio 4 d. |
| Žanras | pop-repas |
| Trukmė | 3:55 |
| Autorius | Kendrick Lamar, SZA, Sounwave, Al Shux, Anthony Tiffith |
| Prodiuseris | Sounwave, Al Shux |

**„All the Stars"** – amerikiečių reperio Kendrick Lamar ir amerikiečių dainininkės SZA daina, išleista 2018 m. sausio 4 d. kaip pagrindinis filmo „Juodoji pantera" garso takelio albumo singlas. Jo išleidimas sutapo su „Top Dawg Entertainment" pranešimu, kad jos prezidentas Anthony Tiffith ir pats Kendrick Lamar prodiusuos „Juodosios panteros" garso takelio albumą. „Marvel Studios" patvirtino šią žinią ir atskleidė, kad K. Lamar prodiusuoti garso takelio albumą pasirinko „Juodosios panteros" režisierius Ryan Coogler. Daina pasirodė filme per pabaigos titrus.

„All The Stars" pelnė daugybę apdovanojimų ir nominacijų, įskaitant 76-ųjų „Auksinių gaublių" ir 91-ųjų „Oskarų" apdovanojimų nominacijas už geriausią originalią dainą, taip pat keturias 61-ųjų „Grammy" apdovanojimų nominacijas, įskaitant metų albumo ir metų dainos nominacijas.

Daina
-----

| Nr. | Pavadinimas | Autoriai | Prodiuseris (-iai) | Trukmė |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | „All the Stars"   | Kendrick Lamar, SZA, Sounwave, Al Shux, Anthony Tiffith | Sounwave, Al Shux | 3:55 |

Išleidimas
----------

Po filmo pasirodymo Kendrick Lamar pagyrė „Juodąją panterą" ir jos režisierių Ryan Coogler, rašydamas, kad „filmo mastas yra puikus meno ir kultūros derinys. Man tikra garbė prisidėti savo žiniomis apie garso prodiusavimą ir muzikos rašymą prie Ryan ir „Marvel" vizijos."

Kritika
-------

„All The Stars" sulaukė teigiamų kritikų atsiliepimų. Jon Blistein iš „Rolling Stone" gyrė dainą, vadindamas Lamar posmą „iššaukiančiu", o SZA posmą – „užburiančiu" ir „kupinu vokalinių posūkių", tačiau Sheldon Pearce iš „Pitchfork" dainą įvertino neigiamai.

2018 m. gruodį „Billboard" įvertino „All The Stars" kaip 15-ą geriausią metų dainą.

Nuorodos
--------

### Youtube

* Oficialus audio įrašas
* Oficialus vaizdo klipas

Išnašos
-------

1. 1 2  Madden, Sidney (2018-01-04). „Kendrick Lamar And SZA Release 'All The Stars' Single From 'Black Panther'". *National Public Radio*. Nuoroda tikrinta 2018-01-04.
2. 1 2  Blais-Billie, Braudie (2018-01-04). „Kendrick Lamar and SZA Drop New Song: Listen". *Pitchfork*. Nuoroda tikrinta 2018-01-04.
3. 1 2  Berry, Peter A. (2018-01-04). „Kendrick Lamar and SZA Deliver New Song "All the Stars"". *XXL*. Nuoroda tikrinta 2018-01-04.
4. 1 2  Blistein, Jon (2018-01-04). „Hear Kendrick Lamar, SZA's Defiant New Song 'All the Stars'". *Rolling Stone*. Suarchyvuotas originalas 2018-01-12. Nuoroda tikrinta 2018-01-04.
5. ↑  Martinelli, Marissa (2018-01-04). „Kendrick Lamar and SZA Drop a New Song From the Black Panther Soundtrack". *Slate*. Nuoroda tikrinta 2018-01-04.
6. ↑  Pearce, Sheldon (2017-01-04). „"All the Stars" [ft. Sza] by Kendrick Lamar Review". *Pitchfork*. Nuoroda tikrinta 2017-01-04.
7. ↑  „Billboard's 100 Best Songs of 2018: Critics' Picks". *Billboard*.
Kaiten I, gamintas ir naudotas variantas
Periskopas
**Kaiten** (jap. pasaulio pakeitimas ar *vartai į dangų*) buvo Antrojo pasaulinio karo laikų Japonijos imperijos kariuomenės mirtininko valdoma torpeda.

Pirmieji variantai teoriškai leido torpedos pilotui paskutiniu momentu prieš susidūrimą su puolamu laivu ją palikti. Labai abejotina, ar tai buvo praktiškai įmanoma, ir nėra jokių duomenų, jog kas nors kada būtų tai mėginęs. Vėlesniuose, mūšyje naudotuose variantuose to išėjimo nebebuvo. Taigi, jei kartą atsidurdavo viduje, pilotas nebegalėjo iš torpedos pasitraukti. Nepavykus atakai, buvo susiprogdinimo rankena.

Abu projekto autoriai ir pirmieji bandytojai (Hiroshi Kuroki ir Sekio Nishina) žuvo prie Kaiten vairo. Kuroki žuvo bandydamas prototipą, Nishina vedė pirmą kovinę ataką, kuri nuskandino transporto laivą "Mississinewa".

Buvo parengti keli konstrukcijos variantai, iš kurių patys didžiausi turėjo ir dviejų mirtininkų įgulą. Tačiau tik viena versija buvo iš tiesų masiškai gaminta ir naudota. Tai buvo 1360 kg sprogmenų nešantis variantas, varomas grynu deguonimi maitinamu vidaus degimo varikliu. Dauguma konstrukcijos detalių buvo paimta iš prieš tai labai sėkmingai pasirodžiusio nepilotuojamo varianto, žinomo kaip modelis 93.

Iš viso buvo pagaminta apie 400 šių torpedų, iš kurių apie 100 buvo panaudota. Kiek laivų buvo nuskandinta, sunku pasakyti, nes amerikiečių ir japonų istorikų duomenys yra labai prieštaringi. Amerikiečiai teigia, jog ginklas nebuvo efektyvus ir nuskandino tik du laivus, japonai pateikia daug didesnius skaičius.

Torpedos dažniausiai buvo leidžiamos iš povandeninių laivų. Turėdamos ribotas pasinėrimo galimybes, jos panašiai apribodavo ir povandeninio laivo nusileidimo gylį. Todėl šios operacijos buvo labai pavojingos ir puolančiam laivui. Iš viso buvo nuskandinti 8 tokie povandeniniai laivai (jei iš tiesų mainais tik į du priešo laivus, ginklas visiškai nepasiteisino).

Nuorodos
--------

1. ↑  Bull, Stephen (2004). *Encyclopaedia of technology and innovation*. Greenwood Press. pp. 370pp. ISBN 1573565571.
2. ↑  „Lieutenant Hiroshi Kuroki". Nuoroda tikrinta 17 September 2010.
3. ↑  „Kaiten.html". Suarchyvuotas originalas 2012-04-01. Nuoroda tikrinta 17 September 2010. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
4. ↑  „Lieutenant Sekio Nishina". Nuoroda tikrinta 17 September 2010.
Kalifornijos rajonai, kuriuose rasta aukso. Daugiausiai Siera Nevadoje ir šiaurės Kalifornijoje.
**Kalifornijos aukso karštinė** (1848–1855 m.) prasidėjo 1848 metų sausio 24 dieną, kai Džeimsas Vilsonas Maršalas Suter Mile, Kolome, Kalifornijos valstijoje, atrado aukso. Šios naujienos greit išplito, todėl apie 300 000 vyrų, moterų ir vaikų iš kitų JAV vietų ir užsienio pradėjo vykti į Kaliforniją. Apie 150 000 žmonių atplaukė į Kaliforniją jūra, likusieji vyko žemės transportu arba pėsčiomis.

Auksingo smėlio plovimas
Šie ankstyvieji aukso ieškotojai, vadinami „keturiasdešimt devintaisiais" (nuoroda į 1849 metus) vyko per visą kontinentą į Kaliforniją burlaiviais arba dengtais vežimais, dažnai patirdami sunkumų kelionės metu. Dauguma atvykusiųjų buvo amerikiečiai, tačiau aukso karštinė pritraukė dešimtis tūkstančių žmonių iš Lotynų Amerikos, Europos, Australijos ir Azijos. Iš pradžių aukso ieškotojai rinko auksą šaltiniuose ir upėse naudodami labai paprastus metodus, tokius kaip auksingo smėlio plovimą. Buvo sukurti ir sudėtingesni aukso išgavimo metodai, kurie vėliau buvo pritaikyti visame pasaulyje. Technologinis progresas pasiekė tokį lygį, kuriame buvo reikalingas didelis finansavimas. Toks finansavimas leido pereiti prie kolektyvinio aukso kasimo. Auksas, vertinamas milijardais šiandieninių JAV dolerių, buvo išgaunamas daug produktyviau, nors iš to labai praturtėjo tik labai nedaugelis. Labai daug žmonių turėjo grįžti namo tuščiomis arba su labai mažai pinigų, uždirbtų iš aukso ieškojimo.

Aukso karštinės padariniai buvo žymūs. San Franciskas, tuomet dar maža gyvenvietė, pradėjo sparčiai augti. Visoje Kalifornijoje buvo tiesiami keliai, statomos bažnyčios, mokyklos, įkuriami nauji miestai. Buvo sukurta įstatymų sistema ir valdžia, ir tai leido Kalifornijai (pagal 1850 metų kompromisą) būti priimtai į JAV sudėtį.

Išsivystė nauji keliavimo metodai: pradėjo veikti reguliarios garlaivių ir geležinkelių sistemos. Prasidėjo didelio masto žemės ūkio verslas, kitas didelis Kalifornijos augimo sektorius. Tačiau aukso karštinė turėjo ir *neigiamų padarinių*. Buvo užpuldinėjami vietiniai indėnai, kurie buvo išstumiami iš gimtųjų žemių, o aukso kasyba padarė daug žalos aplinkai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „The Gold Rush of California: A Bibliography of Periodical Articles". California State University, Stanislaus. 2002. Suarchyvuotas originalas 2012-02-21. Nuoroda tikrinta 2008-01-23. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
2. ↑  „California Gold Rush, 1848-1864". *Learn California.org, a site designed for the California Secretary of State*. Suarchyvuotas originalas 2011-07-27. Nuoroda tikrinta 2008-07-22. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
*Kitos reikšmės – Kantonas (reikšmės).*
Sidabriniame lauke raudonas kantonas
**Kantonas** - paprastoji heroldinė figūra, kvadratas, mažesnis už ketvirtį, priekiniame (heraldiškai dešiniajame) viršutiniame kampe. Klasikinis kantonas užima dešinįjį trečdalį skydo galvos, o kadangi galva užima trečdalį skydo aukščio, vadinasi kantonas užima viršutinį priekinį skydo devintadalį.

Kai kurie heraldikos žinovai kantoną priskiria prie garbingųjų heroldinių figūrų. Kantonas yra trečdaliu sumažintas ketvirčio variantas. Anglijos heraldikoje yra buvę atvejų, kai kantonai ir ketvirčiai buvo neskiriami.

Kantono ribos būna tik tiesios. Kantonas paprastai būna tik virš heroldinių ar mobiliųjų figūrų.

Egzistuoja ir *kairysis kantonas* (angl. *canton sinister*) - kantonas viršutiniame kairiajame kampe. Kairysis kantonas buvo naudojamas *William Wilde Lotter* herbe.

Tuščias kantonas D. Britanijos heraldikoje gali būti naudojamas kaip atskirties ženklas. Jis tuomet nėra kokio ypatingai garbingo poelgio ženklas, bet žymė, rodanti, kad skydo turėtojas yra kito kraujo. Vedęs vyras galėdavo priimti žmonos šeimos pavardę, kartu gaudamas iš karaliaus leidimą naudoti ir šios šeimos herbą, tačiau herbe turėdavo būti tuščias kantonas. 

Kantonai dažnai būna vėlesnis priedas prie anksčiau buvusio herbo skydo. Dėl to kantonams paprastai negalioja taisyklė, draudžianti emaliui ribotis su emaliu, o metalui - su metalu.

Herbų su kantonais pavyzdžiai
-----------------------------

* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------

1. ↑  „"South African Bureau of Heraldry: Application for Registration of Heraldic Representations and Objections Thereto, 10 November 2006". Suarchyvuotas originalas 2011-06-29. Nuoroda tikrinta 2010-09-19.
2. ↑  „"South African Bureau of Heraldry: Registration of Heraldic Representations, 27 July 2007"". Suarchyvuotas originalas 2011-06-29. Nuoroda tikrinta 2010-09-19.
| **Zebrilus undulatus** |
| --- |
| Zebrinis baublys (Zebrilus undulatus)Zebrinis baublys (*Zebrilus undulatus*) |
| Apsaugos būklė |
| Beveik nykstantys (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Gandriniai paukščiai  *( Ciconiiformes)* |
| Šeima: | Garniniai  *( Ardeidae)* |
| Gentis: | Zebriniai baubliai  *( Zebrilus)* |
| Rūšis: | Zebrinis baublys  *( Zebrilus undulatus)* |

 |
| Binomas |
| ***Zebrilus undulatus*** Gmelin, 1789 |

Zebrinio baublio paplitimas
**Zebrinis baublys** (*Zebrilus undulatus*) – garninių (*Ardeidae*) šeimos paukštis.

Paplitimas
----------

Paplitęs Kolumbijoje, Venesueloje, Gajanoje, Suriname, Prancūzijos Gvianoje, Brazilijoje, Peru ir Bolivijoje. Laikosi šalia upelių, balų, mangrovėse.

Išvaizda
--------

Smulkus garninis paukštis. Kūno ilgis – 28 – 33 cm, svoris – 123 g. Galva ir kaklas išmarginti smulkiu, pilku skersiniu raštu. Viršugalvyje juodas, ilgesnių plunksnų kuodas. Snapas trumpas ir tamsus. Rainelė geltona. Nugara, viršutinė sparnų pusė rudai juoda, išmarginta tamsiai geltonais zigzagais. Apatinė kūno dalis šviesesnė, išmarginta juodu skersiniu raštu. Uodega labai trumpa, pilka. Kojos pilkos, kojų pirštai gelsvi.

Biologija
---------

Minta smulkia žuvimi ir vabzdžiais. Dažniausiai medžioja virš vandens tupėdamas ant šakų, šaknų ar rąstų ir laukdamas grobio. Taip pat grobio ieško braidydamas.

Lizdavietės netoli vandens. Lizdus krauna 1,5 – 3 m aukštyje. Lizdas 17 – 22 cm skersmens, seklus. Dėtyje 1 kiaušinis. Jaunikliais rūpinasi abu tėvai.

Kartos trukmė – 6,7 m.

Apsauga
-------

Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos duomenimis zebrinis baublys yra beveik nykstanti rūšis.

Populiacijos mažėjimo priežastys:

* žemės ūkio plėtra: perimvietėms tinkamose vietose įrengiamos ganyklos galvijams, auginama soja;
* Venesueloje paukštis yra medžiojamas;
* neteisėtas miškų kirtimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   „Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos raudonasis sąrašas -Zebrilus undulatus". Pasaulinė gamtos apsaugos organizacija. anglų k.
2. ↑  „Zebrilus undulatus". Planet of Birds. anglų k.
3. ↑  „Zebrilus undulatus". Peru Aves.Peru Birds. anglų k.
4. ↑  „Zebrilus undulatus". Heron Conservation. anglų k. Suarchyvuotas originalas 2017-06-07. Nuoroda tikrinta 2017-10-09.
„Čandra" teleskopas (dailininko koncepcija)
**Čandros observatorija** – didžiausias ir moderniausias teleskopas su stiklo veidrodžiais įrengtas dar tebeveikiančioje orbitinėje rentgeno observatorijoje žymaus astrofiziko Subramanjano Čandrašekharo garbei pavadintoje Čandra. Čandros observatoriją 1999 m. liepos 23 d. į kosmosą paleido NASA erdvėlaivis „Kolumbija", STS-93.

Šis teleskopas turi keturis veidrodžių sluoksnius. Teleskopo židinio nuotolis siekia 10 m. regėjimo laukas yra 1°. Čandros teleskopas savo jautrumu dešimtis kartų pralenkė savo pirmtakų teleskopus ir, svarbiausia yra pasiekęs 0,5² skiriamąją gebą, t. y. šiuo atžvilgiu susilygino su antžeminiais optiniais teleskopais. Kosminė observatorija skrenda labai aukštoje ir ištestoje orbitoje, kuri siekia 10 000–140 000 km aukštį, kad imtuvų darbui netrukdytų žemės radiacijos juostų elektringosios dalelės.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Čandros observatorija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Facts About the Space Shuttles (Columbia)". NASA. Suarchyvuotas originalas 2023-06-01. Nuoroda tikrinta 2021-08-08. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
| **Rhizopogon luteolus** |
| --- |
| Gelsvasis šakniagrybis (Rhizopogon luteolus)Gelsvasis šakniagrybis (*Rhizopogon luteolus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Pumpotaukšliniai  *( Lycoperdaceae)* |
| Gentis: | Šakniagrybis  *( Rhizopogon)* |
| Rūšis: | Gelsvasis šakniagrybis  *( Rhizopogon luteolus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Gelsvasis šakniagrybis** (*Rhizopogon luteolus*) – šakniagrybinių (*Rhizopogonaceae*) šeimos grybų rūšis.

Vaisiakūnis pailgas, maždaug graikiško riešuto dydžio. Iš žemės matosi tik viršutinė grybo dalis. Viršutinis sluoksnis rudai gelsvas, kai jaunas rausvai rudas, kai pasensta – patamsėja. Apatinė vaisiakūnio dalis apsivijusi plonais rudais hifais. Visas vaisiakūnio paviršius išvagotas smulkiu netaisyklingu piešiniu. Sporos beveik bespalvės, pailgai elipsiškos ir lygiu paviršiumi.

Trama pilka. Auga vasarą – rudenį pušų jaunuolynuose, smėlėtame dirvožemyje.  
Grybas valgomas, bet neskanus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Lietuvos grybai. Gelsvasis šakniagrybis". *upese.lt*. Suarchyvuota iš originalo 2016-04-30. Nuoroda tikrinta 2016-04-30.
**Jagusas** (arab. يغوث‎) – senovės arabų mitologijos dievybė. Minimas Korane, Nuho (Nojaus) suroje: *Sumanė jie didelį sąmokslą ir tarė: „Neatsižadėkite savųjų dievų: Vado, Suvos, Jaguso, Jauko ir Nasr."* Anot kai kurių Korano komentatorių, tai sudievintas senovės didvyris.

Senovės arabų mitologijoje Jagusas – dievas-protėvis, teikiąs lietų. Buvo šiaurinio Jemeno Mazhidžo genčių sąjungos globėjas. Jo stabas kadaise buvęs ant Mazhidžo kalvos, pagal kurią neva pavadinta genčių sąjunga. Dėl to, kuriai atiteks stabas, įnirtingai kovojo įvairios šios sąjungos gentys, pvz. Muradas ir Mazhidžas. Paskutinis mūšis vyko ties ar-Razmu, tais pačiais metais, kaip Badro mūšis.

Dievybė panašiu vardu buvo žinoma ir šiaurinėje Arabijoje, tačiau jos šventovė buvo būtent pietuose. Ikiislamiškuoju periodu stabas buvo laikomas tai Nadžrane, tai Džuraše. Vėlesni pranešimai, kad Jagusas vaizduotas liūto pavidalu, niekaip nepatvirtinti.

Išnašos
-------

1. ↑  Koranas, 71:22,23.
2. ↑  Мифы народов мира & 1987—1988, Йагус. sfn error: no target: CITEREFМифы\_народов\_мира1987—1988 (help)
3. 1 2  Пиотровский М. Б. 1991, p. 174. sfn error: no target: CITEREFПиотровский\_М.\_Б.1991 (help)

Šaltiniai
---------

* Пиотровский М. Б. Коранические сказания. – Наука, ГРВЛ, 1991.
Kapitono rankovės antsiuvai
**Kapitonas** (angl. *captain*) – D. Britanijos Karališkojo laivyno vyresniojo karininko laipsnis, aukštesnis už komanderio, žemesnis už komodoro laipsnį. NATO rangų kodas OF-5. Ekvivalentiškas armijos pulkininko laipsniui. Atitinka Lietuvos laivyno jūrų kapitono laipsnį. 

Šis laipsnis anglų kalboje sutrumpintai žymimas *Capt.* arba, kartais, *Capt. RN*, kad skirtųsi nuo keliais lygiais žemesnio armijos kapitono (angl. *captain*). 

D. Britanijos Karališkajame laivyne angl. *captain* reiškia ne tik karinio laipsnį, bet ir bet kurį laivui vadovaujantį karininką (laivo kapitoną).

Laivyno karininkai, turintys kapitono laipsnį, tarnauja ne tik laivuose, bet laivyno bazėse krante bei kitose karinėse institucijose.

Skiriamieji ženklai
-------------------

Karališkojo laivyno kapitono skiriamieji ženklai (2013 m.)
Kapitono skiriamieji ženklai yra ant rankogalių užsiūti auksiniai galionai – 4 žiedai, viršutinis su kilpa.

Nuorodos
--------

1. ↑  „Uniforms and Badges of Rank at Royal Navy website". Suarchyvuotas originalas 2008-08-02. Nuoroda tikrinta 2008-12-05.
| 2-asis lietuvių fuzilierių rezervinis batalionas |
| --- |
| Įkurta | 1813 m. kovo 1 d. |
| Lojalumas | Prūsijos karalystė |
| Mūšiai | Napoleono karai |

**2-asis lietuvių fuzilierių rezervinis batalionas** – iš lietuvių suformuotas fuzilierių batalionas per Napoleono karus, kuris kovojo po Prūsijos karalystės vėliava.

1813 m.
-------

### Įkūrimas

Hansas Jorkas įžygiavo į Karaliaučių 1813 m. sausio 8 dieną ir iš karto užsiėmę visų likusių vyrų mobilizacija. Visų pirma, jis pašaukė visus ‘Kriumper’ (*Krümper*) ir rekrūtus, kuriuos pasitraukęs vietinis karo vadas fon Biulau (*von Bülow*) paliko anapus Vyslos. Taigi, Jorkas Karaliaučiuje įkūrė didelę karo stovyklą apmokinti pašautuosius. Kovo 1 d. septyni rezerviniai batalionai buvo įkurti. Tie septyni batalionai buvo:

* 1-as Rytų Prūsijos muškietininkų rezervinis batalionas
* 2-as Rytų Prūsijos muškietininkų rezervinis batalionas
* 3-as Rytų Prūsijos muškietininkų rezervinis batalionas
* 4-as Rytų Prūsijos muškietininkų rezervinis batalionas
* 1-as lietuvių fuzilierių rezervinis batalionas
* 2-as lietuvių fuzilierių rezervinis batalionas
* 3-as lietuvių fuzilierių rezervinis batalionas

### Suskirstymas į pulkus

Praėjus keliems mėnesiams, 1813 metų 1-ąją liepos dieną, šie ir kiti rezerviniai batalionai buvo suburti į rezervinius pėstininkų pulkus.

2-asis lietuvių fuzilierių rezervinis batalionas buvo paskirtas 3-ojo rezervinio pėstininkų pulko trečiuoju batalionu.

1815 m.
-------

Nugalėjus Napoleoną ir reorganizuojant Prūsijos kariuomenę, 1815 m. kovomėnesį 3-asis rezervinis pėstininkų pulkas tapo 15-uoju pėstininkų pulku.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  Hofschröer 1987, p. 7.
2. ↑  Hofschröer 1987, p. 8.
3. 1 2  Hofschröer 1987, p. 9.

Šaltiniai
---------

* Hofschröer, Peter (1987). *Prussian Reserve, Militia & Irregular Troops 1806-15* (anglų). ISBN 9780850457995.
Koordinatės: 49°13′00″ p. pl. 74°00′00″ r. ilg.﻿ / ﻿49.21667°š. pl. 74.00000°r. ilg.﻿ / 49.21667; 74.00000

Ledynas nuo fjordo kranto
**Pijaus XI ledynas** (isp. *Glaciar Pío XI*), kitaip ***Briugeno ledynas*** (*glaciar Brüggen*) arba ***Anos Marijos ledynas*** (*glaciar Ana María*) – ledynas pietų Čilėje, Magelano regione, Pietų Patagonijos ledlaukyje. Užima 1265 km² ir yra didžiausias ledynas Pietų Amerikoje. Ilgis – 64 km. Ledynas leidžiasi iš rytų į vakarus, ištirpsta Ramiojo vandenyno Eiro fjorde.

Priešingai, nei dauguma pasaulio ledynų, Pijaus XI ledynas ne traukiasi, o plečiasi (+4,97 %).

Antrasis ledyno pavadinimas skirtas vokiečių kilmės Čilės geologo Chuano (Johano) Briugeno garbei.

* Palydovinė nuotraukaPalydovinė nuotrauka
* Ledynas nuo vandensLedynas nuo vandens
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  «Glacier inventory – Table 1», *glaciologia.cl*
2. ↑  Historic Fluctuations of Outlet Glaciers from the Patagonian Ice Fields, USGS


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pijaus XI ledynas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| ***Kažkas tūno tamsoje*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Qualcosa striscia nel buio |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Mario Colucci |
| Scenaristas (-ai) | Mario Colucci |
| Vaidina | Farley Granger  Lucia Bose  Giacomo Rossi Stuart  Loredana Nusicak |
| Metai | 1971 |
| Žanras | siaubo |
| Trukmė | 96 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Kažkas tūno tamsoje** (it. *Qualcosa striscia nel buio*) – 1971 m. Italijoje sukurtas siaubo filmas. Mario Colucci scenarijų parašė 1961 m. ir buvo planuojama, kad juosta bus kuriama sekančiais metais kartu su Vakarų Vokietijos kinematografininkais, o ją režisuos Primo Zeglio. Šiems planams žlugus, po 10 metų pats Colucci režisavo filmą pagal savo scenarijų.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Dviem policininkams persekiojant ir sulaikius ieškomą žudiką Spaiką, jie nebegali grįžti atgal, nes vienintelis tiltas buvo nuplautas potvynio. Trijulė apsistoja dideliame name, kur netrukus atvyksta dar keli žmonės: pagal iškvietimą pas ligonį nesėkmingai skubėjęs daktaras, medicinos profesorius, mergina bei nuolat besivaidijanti sutuoktinių Forestų pora. Name gyvenantis Džo su mergina priima svečius ir papasakoja, kad kažkada namas priklausė jau mirusiai prastos reputacijos ledi Šeilai Marlou. Nuobodžiaujanti Silvija Forest pasiūlo surengti spiritizmo seansą ir iškviesti šeimininkės dvasią. Keletas svečių sutinka, tačiau seansą nutraukia trenkęs žaibas. Profesorius Lorensas prisimena skaitęs, kad jeigu toks seansas būna nutraukiamas, dvasia lieka šiame pasaulyje. Netrukus name pradeda dėtis keisti dalykai, o svečiai – mirti vienas po kito.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Farley Granger – Spaikas, žudikas maniakas
* Lucia Bose – Silvija Forest
* Giacomo Rossi Stuart – Donaldas Forestas
* Stelvio Rosi – daktaras Viljamsas
* Mia Genberg – Suzana Vest
* Gianni Medici – Džo
* Giulia Roval – Džo mergina
* Angelo Francesco Lavagnino – profesorius Lorensas
* Dino Fazio – inspektorius Vaitas
* Loredana Nusicak – Šeila Marlou (nuotrauka)

Išnašos
-------

1. ↑  Curti 2017, p. 46.
2. ↑  Curti 2017, p. 45.
3. ↑  Curti 2017, p. 47.

Šaltiniai
---------

* Curti, Roberto (2017). *Italian Gothic Horror Films, 1970–1979*. McFarland. ISBN 978-1476629605.
Šiaurinis Karavankų geležinkelio tunelio įvažiavimas
Pietinis Karavankų geležinkelio tunelio įvažiavimas
 *Šis straipsnis apie geležinkelio tunelį. Apie to paties pavadinimo automobilių tunelį skaitykite straipsnyje Karavankų automobilių tunelis.*
**Karavankų geležinkelio tunelis** (vok. *Karawankentunnel*; slovėn. *Predor Karavanke*) – ketvirtas pagal ilgį Austrijos geležinkelio tunelis ir ilgiausias Slovėnijos geležinkelio tunelis (7976 m ilgio). Tunelis eina po Karavankų kalnų Rožcos perėja ir jungia *Sankt Jakob im Rosental* pietų Austrijoje ir Jesenices šiaurės Slovėnijoje. Tunelis svarbi Karavankų geležinkelio dalis, o Karavankų geležinkelis kartu su Bohinio (*Bohinj*) geležinkeliu buvo nutiesti dar Austrijos-Vengrijos laikais tam, kad sujungtų Triesto uostą su Klagenfurtu (Karintijos žemės sostinė).

1867-1918 m. Triestas buvo Austrijos-Vengrijos dalis. Jis buvo pagrindinis Austrijos jūrų uostas, pro kurį vyko jūrų prekyba, tačiau neturėjo efektyvaus geležinkelio susisiekimo su pačia Austrija. Siekiant paskatinti prekybą per Triestą ir kartu visą Austrijos jūrų prekybą buvo nutarta 1901 m. nutiesti Karavankų geležinkelio liniją, jungiančią Triestą ir Klagenfurtą. 1906 m. spalio 1 d. erchercogas Pranciškus Ferdinandas atidarė Karavankų tunelį. Karavankų linija sujungė dabartinių Slovėnijos ir Austrijos žemes. 

Tunelis svarbus tarptautiniame geležinkelių susisiekime. Per dieną juo pravažiuoja daugiau kaip 80 traukinių.

Nuorodos
--------

1. ↑  European Report (December 4, 1999). „New loan raises EIB lending for Slovenian motorways to Euro 550 million". *HighBeam Research*. Suarchyvuotas originalas 2011-05-17. Nuoroda tikrinta 2012-02-18. `{{cite news}}`: Cite has empty unknown parameter: `|6=` (pagalba)
2. ↑  Video (Tunnel: 3:20 - 3:45)
Danielius liūtų duobėje
**Danielius** (hebr. ‏דָּנִיּאֵל ‏‎ „Dievas yra mano teisėjas") – Senojo Testamento personažas, žydas, minimas Danieliaus knygoje, kurioje aprašomas jo gyvenimas bei regėjimai. Didžiuma šiuolaikinių tyrinėtojų laikosi nuomonės, kad Danielius nebuvo istorinė asmenybė, o Danieliaus knyga esanti užslėpta aliuzija į Antiocho IV Epifano valdymą.

Tariamų Danieliaus kapaviečių esama šešiuose miestuose, žymiausia iš jų yra Sūzuose (pietų Iranas). Judaizme Danielius pranašu nelaikomas.

Biblijoje
---------

Pasakojama, jog Danielius, dar būdamas paauglys, buvo paimtas į nelaisvę Babilono karaliaus Nabuchodonosaro, kai šis užėmė Judėjos sostinę Jeruzalę, ir nugabentas į Babiloną. Ten, pasak Biblijos, Danielius ir dar trys žydų jaunuoliai buvo išrinkti tarnauti karaliaus rūmuose. Tačiau jie atsisakė valgyti karališkus valgius, nes tai draudė Tora.

Vėliau Danielius išaiškino karaliui Nabuchodonosarui du jo sapnus, kurių reikšmės Babilono žyniai nesuprato. Karaliui Baltazarui jis išaiškino, ką reiškia ant sienos puotos metu pasirodęs užrašas. Danieliaus knygoje rašoma, kad tą pačią naktį Babiloną užėmė medai ir persai.

Persijos karalius Darijus Medas Danielių paskyrė vienu iš trijų karalystės ministrų ir ketino jam pavesti valdyti visą Persiją. Būtent dėl to kiti karalystės valdininkai nusprendė Danielių nužudyti, priversdami Darijų Medą išleisti įstatymą, draudžiantį 30 dienų kreiptis į bet ką su prašymu, išskyrus patį karalių. Danielius buvo sugautas besimeldžiantis Dievui ir įmestas į duobę sudraskyti liūtams. Tačiau rašoma, kad Dievas apsaugojo Danielių ir kitą rytą karalius jį rado visiškai sveiką. Už bausmę buvo nužudyti visi Danielių apskundę valdininkai bei jų šeimos.

Danieliaus knygoje taip pat aprašyti apokaliptiniai Danieliaus regėjimai.

Išnašos
-------

1. ↑  Collins 1999, p. 219. sfn error: no target: CITEREFCollins1999 (help)
2. ↑  Noegel & Wheeler 2002, p. 74. sfn error: no target: CITEREFNoegelWheeler2002 (help)
3. ↑  Gottheil & König 1906. sfn error: no target: CITEREFGottheilKönig1906 (help)
4. ↑  Noegel & Wheeler 2002, p. 76. sfn error: no target: CITEREFNoegelWheeler2002 (help)
5. 1 2 3  Biblijos enciklopedija. Alna litera. Vilnius, 1992. 198 psl.
6. ↑  *The Book of Daniel*. Britannica Online Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-11-18.

Šaltiniai
---------

* Collins, John J. (1999). "Daniel". In Van Der Toorn, Karel; Becking, Bob; van der Horst, Pieter Willem (eds.). Dictionary of Deities and Demons in the Bible. Eerdmans. ISBN 9780802824912.
* Gottheil, Richard; König, Eduard (1906). "Daniel's Tomb". Jewish Encyclopedia.
* Noegel, Scott B.; Wheeler, Brannon M. (2002). Historical Dictionary of Prophets in Islam and Judaism. Scarecrow Press. ISBN 9780810866102.
**Šeštasis masinis gyvybės Žemėje nykimas** – pasauliniu mastu masinis išmirimas – 6-asis per pastarąją pusę milijardo metų – yra didžiausias nuo tų laikų, kai prieš 66 mln. metų į Žemę atsitrenkus didžiuliam meteoritui išnyko trys ketvirtadaliai gyvybės, įskaitant dinozaurus (Kreidos-terciaro masinis rūšių išnykimas).

1900–2015 m. buvo surinkta duomenų apie 27,6 tūkst. gyvūnų rūšis. Rūšių įvairovė šiuo laikotarpiu sumažėjo beveik perpus. Tyrimas taip pat atskleidžia, kad daugiau nei 30 % stuburinių gyvūnų – žuvų, paukščių, amfibijų, roplių ir žinduolių – nyksta tiek arealų, tiek populiacijų lygmenimis. Dabar per metus išnyksta vidutiniškai po dvi stuburinių rūšis.

Labiausiai prie šios biologinės įvairovės netekties prisideda žmonijos populiacijos didėjimas bei vartotojiškoji kultūra ir su tuo susijusi pramoninė tarša. Prie to taip pat prisideda žemdirbystės ir gyvulininkystės pramonė, o tai savo ruožtu skatina buveinių nykimą. Be to, vis didesne grėsme tampa klimato kaita, invazinių rūšių paplitimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Skambinama pavojaus varpais: pasaulyje vyksta rūšių „anihiliacija"". *15min*. Suarchyvuotas originalas 2017-07-11. Nuoroda tikrinta 2017-07-11.
| **Abu al Chasanas al Ašarijus** |
| --- |
| Visas vardas | Abu al Chasanas Ali ibn Ismailas ibn Išakas al Ašarijus |
| Gimė | 873 m.Basra, Abasidų kalifatas |
| Mirė | 935 m. (~62 metai)Bagdadas, Abasidų kalifatas |
|  |
| Veikla | teologas |
| Sritis | ašarizmas |
|  |
| Žinomas (-a) už | ašaritų mokyklos įkurimą, racionalistinę teologiją |

**Abu al Chasanas al Ašarijus**, pilnas vardas ***Abu al Chasanas Ali ibn Ismailas ibn Išakas al Ašarijus*** (arab. أبو الحسن علي بن إسماعيل الأشعري = *Abū al-Ḥasan ʿAlī ibn Ismāʿīl ibn Isḥāq al-Ashʿarī*, ~873–935 m.) – musulmonų teologas, vienas jų scholastinės teologijos atstovų, ašaritų mokyklos įkūrėjas.

Gimė Basroje (dabar Irakas), vieno iš Mahometo bičiulių Abu Musos al Ašarijaus šeimoje. Mokėsi pas Basros mutazilitus, buvo Abu Ali al Džubajaus mokinys. Tuo metu sudarė veikalą „Musulmonų teologiniai požiūriai" (*Maqālāt al-Islāmīyīn*), kuriame surinko įvairias to laikmečio teologines nuostatas. Būdamas keturiasdešimties ir tapęs iškiliu teologu, al Ašarijus atmetė mutazilitų teologiją ir pasuko prie labiau ortodoksinio islamo. Savo naujas nuostatas išdėstė veikale „Švytinčioji knyga" (*Kitāb al-Luma*), kuriame polemizavo su savo buvusiais bendraminčiais. 915 m. al Ašarijus persikėlė į Bagdadą, kur sukūrė savo svarbiausią veikalą „Pareiškimas apie religijos principus" (*Ibānah ʿan uṣūl ad-diyānah*). Sostinėje turėjo daug mokinių, kurie vėliau išplėtojo ašarizmo teologiją.

Svarbiausias al Ašarijaus teiginys: Alachas yra realus, o Koranas – amžinas. Tuo pagrįsta ašaritų laisvos valios koncepcija (Alachas sukūrė darbus, veiksmus, o žmonės juos tik atlieka), kuri tapo viena pagrindinių islamo doktrinų. Į islamo teologiją integravo racionalistinę metodologiją.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Abū al-Ḥasan al-Ashʿarī*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
2. ↑  I.M.N. Al-Jubouri, *History of Islamic Philosophy: With View of Greek Philosophy and Early History of Islam*, p 182.
3. ↑  *al Ašari (al-Ash’arī, al Ašãrijus)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
| **Karvelis keleivis** |
| --- |
| Karvelis keleivis (Ectopistes migratorius)Karvelis keleivis (*Ectopistes migratorius*) |
| Apsaugos būklė |
| Išnykę (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Karveliniai paukščiai  *( Columbiformes)* |
| Šeima: | Karveliniai  *( Columbidae)* |
| Gentis: | Karveliai keleiviai  *( Ectopistes)* |
| Rūšis: | Karvelis keleivis  *( Ectopistes migratorius)* |

 |
| Binomas |
| ***Ectopistes migratorius***Linnaeus, 1766 |

**Karvelis keleivis** (*Ectopistes migratorius*) – išnykęs karvelinių (*Columbidae*) šeimos paukštis, iki XX a. pradžios gyvenęs Šiaurės Amerikoje. Vienintelė karvelių keleivių (*Ectopistes*) genties rūšis.

Išvaizda, gyvenimo būdas
------------------------

Svoris 340–400 gramų, šiek tiek stambesni nei naminiai karveliai. Ilgis apie 42 cm patinų ir 38 cm patelių. Galva ir pasturgalis melsvai pilka, nugara pilka, krūtinė raudona.

Didelėmis kolonijomis gyveno beveik visoje Šiaurės Amerikoje, į rytus nuo Uolinių kalnų. Arealas nuo centrinės ir pietinės Kanados iki Jungtinių Valstijų šiaurės. Žiemomis migruodavo į pietines Jungtinės Valstijas, kartais ir į Meksiką ar Kubą. Kolonijos driekdavosi šimtus kvadratinių mylių, viename medyje būdavo iki šimto lizdų.

Mito įvairiu augaliniu maistu: buko riešutais, miško uogom, įvairiom sėklom. Pavasarį ir vasarą lesdavo ir įvairius bestuburius.

Dar XIX a. buvo labai gausus. 1866 m. Ontarijo pietuose stebėtas pulkas buvo aprašytas kaip 1 mylios (1,6 km) pločio ir 300 km ilgio. Vieną tašką šis pulkas praskrisdavo per 14 valandų. Pagal dabartinius skaičiavimus, tame pulke turėjo būti apie 3,5 milijardo paukščių.

Spietimasis į milžiniškas kolonijas būdavo ir savita „apsauga" nuo plėšrūnų. Kai įsitvirtindavo milžiniška kolonija, tai vietinių plėšrūnų (lapių, vanagų, žebenkščių) būdavo gerokai per mažai, jog jų daroma žala atsilieptų paukščių bendruomenei. Tačiau toks apsaugos mechanizmas tapo labai pavojingas, kai paukščius pradėjo masiškai medžioti žmogus. Tinklais išgaudžius didelę dalį bendruomenės, išnykti buvo pasmerkta ir likusi dalis.

Išnykimas
---------

Pagrindinės nykimo priežastys buvo komercinis balandžių medžiojimas mėsai ir tinkamų gyventi buveinių nykimas.

Karveliai indėnų medžiojami maistui būdavo dar iki Amerikos kolonizacijos. Tačiau nuo XIX a. pradžios pradėta masiškai gaudyti tinklais. Tai buvo labai pigi mėsa, dažniausias XVIII ir XIX a. Amerikos vergų ir tarnautojų maistas.

1890 m. karveliai keleiviai jau buvo beveik išnaikinti. 1897 m. Išleistas įsakymas, draudžiantis medžioti karvelius keleivius. Tačiau jau buvo per vėlu – karvelių populiacija buvo per maža, kad galėtų atsistatyti.

Paskutinis patvirtintas karvelio keleivio stebėjimas laisvėje buvo 1900 m. Ohajuje. 1914 m. Sinsinačio zoologijos sode nugaišo ir paskutinis nelaisvėje augintas karvelis Morta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „IUCN Red List - Ectopistes migratorius". IUCN Red list. Suarchyvuotas originalas 2012-04-16. Nuoroda tikrinta 2012-01-08.
2. ↑  „The Passenger Pigeon". *Press.uchicago.edu*. Nuoroda tikrinta 2012-01-08.
Koordinatės: 55°36′25″ š. pl. 25°47′25″ r. ilg.﻿ / ﻿55.60694°š. pl. 25.79028°r. ilg.﻿ / 55.60694; 25.79028

 *Šis straipsnis apie ežerą Utenos rajone. Apie ežerą Švenčionių rajone skaitykite straipsnyje Indrajai (Švenčionių raj.).*

| Indrajai |
| --- |
|  |
| Vieta | Utenos raj. Lietuva |
| Plotas | 2,99 km² |
| Kranto linijos ilgis | 15,31 km |
| Kilmė | Ledyninis |
| Vidutinis gylis | 7,8 m |
| Didžiausias gylis | 23,8 m |
| Tūris | 0,0235 km³ |
| Įteka | Žirgė, Akmena (Taurokšnė), Indraja, 9 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Indraja |
|  |
|  Vikiteka | Indrajai |

**Indrajai** arba **Indrajys** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Utenos rajone, apie 1,5 km į šiaurės vakarus nuo Daugailių. Ežero ilgis (šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi) – 4,7 km, vidutinis plotis – 0,65 km, didžiausias plotis – 1,16 km. Altitudė 137,8 m. Giliausia vieta yra ežero centre, jos gylis 23,8 m. Dugnas labai suskaidytas, duobėtas. Ežere yra 3 salos (0,93 ha, 0,38 ha, ir 0,22 ha; bendras plotas 1,53 ha). Ežeras ledyninės kilmės, o tiksliau rininis. Kranto linija vingiuota. Krantai statūs, aukšti, kai kur apaugę mišku. Ežerą iš šiaurės rytų supa Žirgės miškas, iš pietvakarių - Bajoriškių miškas, kitose pakrantėse daugiausia plyti pievos ir dirbami laukai, vietomis auga miškeliai. Į Indrajus suteka 11 upelių, o iš pietų į šiaurę prateka Indraja (į Paščio ežerą, Šventosios baseinas).

2014 m. ir 2017 m. atlikti ichtiologiniai tyrimai parodė gausėjančius ežero žuvų išteklius, ypač karšių ir lynų.

Prie Indrajų ežero įsikūrę kaimai: Antandraja, Bajoriškiai, Staškūniškis, Šlaitai, Veleikiai. Pietvakarine pakrante eina kelias  **4931**  Užpaliai–Alaušai–Bajoriškiai . Šiaurrytiniu krantu eina riba su Zarasų rajonu.

Ežero pavadinimas kildinamas nuo žodžio *indrė* („nendrė").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Indrajai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 53

* 
* 
* Ežero šiaurinis galasEžero šiaurinis galas