recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Latvijos ryšiai ir komunikacijos**:

**Telefonija**

* Laidinių telefonų naudotojų: 644 000 (2007)
* Mobiliųjų telefonų naudotojų: 2 217 000 (2007)

**Radijas**

* Radijo stotys: AM 8, FM 62, 1 trumpųjų bangų (2008).
* Radijo naudotojai: 1,78 mln. (1997)

**Televizija**

* Televizijos stočių: 37 (ir 31 retransliuotojas) (2008).
* Televizijos naudotojų: 1,2 mln. (1997)

**Internetas**

* Interneto kodas:.lv
* Interneto tiekėjų:150 (2007)
* Interneto naudotojų: 1,07 mln. (2007)

Žiniasklaida
------------

LTV1 televizijos programa. 2009 m.
### Laikraščiai

Didžiausi Latvijos laikraščiai yra „Diena", „Nepriklausomas Ryto laikraštis" ir „Latvijos Laikraštis".

### Radijas

Reguliarios radijo transliacijos Latvijoje prasidėjo 1925 m. lapkričio 1 d. – treji metai po pirmos radijo transliacijos Europoje, Londone. Pirmoji privati radijo stotis – *Radio SWH* – Latvijoje pradėjo dirbti tik 1993 m. Šiuo metu Latvijoje veikia 9 radijo stotys, tik Rygoje – 22 ir 18 regioninių stočių.

### Televizija

Latvijoje pirmojoje iš Baltijos valstybių pradėjo veikti televizija. Iki to laiko Tarybų Sąjungoje televizija veikė tik Maskvoje, Leningrade (dabar Sankt Peterburgas) ir Kijeve. Latvijos Televizija pirmąsias reguliarias radijo transliacijas pradėjo 1954 m. lapkričio 6 d. 1968 m. pradėjo veikti spalvota televizija. 1991 m. įkurta pirma privati latviška televizija.

1998 m. vasario 2 d. Latvijos Televizija, LNT, 31 kanalas (dabar TV3 Latvija) ir „TV Rīga" (dabar TV5) pradėjo naudoti naują spalvų kodavimo standartą PAL (angl. *Phase Alternating Line*). 2002 m. gegužę prasidėjo skaitmeninės televizijos bandymai.

### Internetas

Internetu Latvijoje pradėta naudotis 1990 m. viduryje. 1999 m. lapkričio 26 d. sujungus kelias interneto svetaines buvo įkurtas portalas Delfi. Šiuo metu Latvijoje populiariausi portalai yra socialiniai tinklai Draugiem.lv ir one.lv. Taip pat yra populiarūs naujienų portalai tvnet.lv ir diena.lv, skelbimų portalas – ss.lv, bei daugelis interneto parduotuvių.

Šaltiniai
---------

* CIA Factbook Archyvuota kopija 2011-08-16 iš Wayback Machine projekto.

v • a • r **Europos šalių ryšiai** 

Airija |
Albanija |
Andora |
Armėnija |
Austrija |
Azerbaidžanas |
Baltarusija |
Belgija |
Bosnija ir Hercegovina |
Bulgarija |
Čekija |
Danija |
Estija |
Graikija |
Gruzija |
Islandija |
Ispanija |
Italija |
Jungtinė Karalystė |
Juodkalnija |
Kazachija |
Kosovas |
Kroatija |
Latvija |
Lenkija |
Lichtenšteinas |
Lietuva |
Liuksemburgas |
Šiaurės Makedonija |
Malta |
Moldavija |
Monakas |
Norvegija |
Nyderlandai |
Portugalija |
Prancūzija |
Rumunija |
Rusija |
San Marinas |
Serbija |
Slovakija |
Slovėnija |
Suomija |
Švedija |
Šveicarija |
Turkija |
Ukraina |
Vatikanas |
Vengrija |
Vokietija
| Buskasukr. *Буськ* |
| --- |
|        |
| *Busko gatvelė* |
|  |
| 

BuskasBuskas

49°58′0″ š. pl. 24°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿49.96667°š. pl. 24.61667°r. ilg.﻿ / 49.96667; 24.61667﻿ (Buskas)Koordinatės: 49°58′0″ š. pl. 24°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿49.96667°š. pl. 24.61667°r. ilg.﻿ / 49.96667; 24.61667﻿ (Buskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ukrainos vėliava Ukraina |
| **Sritis** | Lvovo sritis Lvovo sritis |
| **Rajonas** | Busko rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 8 250  |
| **Plotas** | 3,8 km² |
| **Tankumas** (2011) | 2 171 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Buskas |

**Buskas** (ukr. *Буськ*) – miestas vakarų Ukrainoje, Lvovo srityje, 51 km į šiaurės rytus nuo Lvovo, prie Bugo upės. Rajono centras. Pro miestą eina Lvovo–Kijevo plentas, keliai į Berestečką, Peremyšlianus. Už 5 km yra Krasnės geležinkelio stotis. Maisto pramonė. Yra 1708 m. medinės Šv. Paraskevos ir 1752 m. Šv. Onufrijaus cerkvės, 1998 m. Šv. Petro ir Povilo cerkvė, rotušė, XIX a. grafo Badenio rūmai, žydų kapinės. Apylinkėse yra Oleskos pilis, Pidhoreco pilis, senovinės Plesensko gyvenvietės liekanos.

Istorija
--------

Gyvenvietės šaltiniuose minima nuo 1097 m. kaip ***Bužskas*** (*Бужск, Бужеск*). XIII a. čia stovėjo voluiniečių pasienio pilis, bet 1241 m. sudeginta totorių. 1411 m. Buskui suteiktos Magdeburgo teisės. XVII a. buvo vienas svarbiausių Rusios vaivadijos miestų. Valdant Austrijai-Vengrijai sumenko.

* RotušėRotušė
* Šv. Paraskevos cerkvė Šv. Paraskevos cerkvė
* Šv. Onufrijaus cerkvėŠv. Onufrijaus cerkvė
* Badenio rūmaiBadenio rūmai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 77
| Zalė |
| --- |
| Zalė prie Zalfeldo Zalė prie Zalfeldo |
| **Ilgis** | 413 km |
| **Baseino plotas** | 24 100 km² |
| **Vidutinis debitas** | 115 m³/s |
| **Ištakos** | Fichtelio kalnai |
| **Žiotys** | Elbė |
| **Šalys** | Vokietijos vėliava Vokietija |
|  |
|  **Vikiteka** | Zalė |

**Zalė** (vok. *Saale*) – upė vidurio Vokietijoje; Elbės kairysis intakas. Prasideda Bavarijoje, Fichtelio kalnuose, 728 m aukštyje. Teka į šiaurę pro Tiuringiją, kerta Tiuringijos Mišką. Žemupyje patenka į Saksoniją-Anhaltą; įteka į Elbę ties Barbio miestu.

Intakai: Švarca, Ilmas, Unstrutas, Viperis, Bodė (kairieji), Orla, Baltasis Elsteris (dešinieji).

Zalės slėnis – svarbus vynuogininkystės rajonas. Upė laivuojama 175 km nuo žiočių (šliuzų pagalba). Įrengta hidroelektrinė. Svarbiausi miestai prie Zalės: Hofas, Zalfeldas, Rudolštatas, Jena, Naumburgas, Merseburgas, Halė, Bernburgas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Europa*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Zãlė.
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 150
| ***Vertėjai*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Les Traducteurs |
| Kilmės šalis |  Prancūzija Belgija |
| Režisierius | Régis Roinsard |
| Metai | 2019 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 105 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Vertėjai** (pranc. *Les Traducteurs*) – 2019 m. sukurtas kriminalinis filmas. Interneto svetainėje „Rotten Tomatoes" juosta vertinama 69% teigiamų atsiliepimų.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Leidėjas Erikas Angstriomas planuoja pasaulinio bestselerio „Dedalas" paskutinės (trečiosios) dalies leidimą. Šio autorius – paslaptingas rašytojas Oskaras Braksas, kurį pažįsta tik pats leidėjas. Knyga turi pasirodyti vienu metu šalyse, kuriose jos iki šiol buvo geriausiai perkamos, todėl Angstriomas nusamdo 9 vertėjus, kuriuos užrakina saugomame bunkeryje Prancūzijoje. Vertėjai neturi ryšio su išoriniu pasauliu, o kiekvieną dieną jiems pateikiama tik keletas knygos puslapių. Nepaisant visų šių saugumo priemonių, po keleto dienų pirmieji 10 knygos puslapių atsiduria internete, o iš leidėjo pareikalaujama pinigų. Įsitikinęs, kad tai vieno iš vertėjų darbas, Angstriomas bet kokiomis priemonėmis bando išsiaiškinti kaltininką.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Lambert Wilson – Eriks Angstriomas, leidėjas
* Alex Lawther – Aleksas Gudmanas, anglų kalbos vertėjas
* Olga Kurylenko – Katerina Anisinova, rusų kalbos vertėja
* Riccardo Scamarcio – Dario Farelis, italų kalbos vertėjas
* Sidse Babett Knudsen – Helena Tuksen, danų kalbos vertėja
* Eduardo Noriega – Ksavjeras Kasalis, ispanų kalbos vertėjas
* Anna Maria Strum – Ingrid Korbel, vokiečių kalbos vertėja
* Frederic Chau – Čen Jao, kinų kalbos vertėjas
* Maria Leite – Telma Alves, portugalų kalbos vertėja
* Manolis Mavromatakis – Konstantinas Kedrinos, graikų kalbos vertėjas
* Sara Giraudeau – Rozmari, Angstriomo padejėja

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Les Traducteurs". *rottentomatoes.com*. Nuoroda tikrinta 2021-10-01.
| Veršiobalio piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Veršiobalio piliakalnisVeršiobalio piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°51′47.7″ š. pl. 25°00′9.5″ r. ilg.﻿ / ﻿54.863250°š. pl. 25.002639°r. ilg.﻿ / 54.863250; 25.002639Koordinatės: 54°51′47.7″ š. pl. 25°00′9.5″ r. ilg.﻿ / ﻿54.863250°š. pl. 25.002639°r. ilg.﻿ / 54.863250; 25.002639 |

 |
| Vieta | Vilniaus rajonas |
| Seniūnija | Maišiagalos seniūnija |
| Aukštis | 8-10 m |
| Plotas | 40x40 |
| Naudotas | I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1969 |
| Registro Nr. | AR1457 / 5667 / A1255P |

**Veršiobalio piliakalnis**, *Kiemeliai* – piliakalnis Vilniaus rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Kiemelių kaimo, Maišiagalos seniūnija. Pasiekiamas plentu  **108**  Vievis–Maišiagala–Nemenčinė , Kiemeliuose pasukus Balčiūniškių link, už 420 m pasukus į dešinę šiaurės kryptimi ir pavažiavus 440 m – yra kitapus kanalizuotos Vaišvilės, kairėje vakaruose.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Vaišvilės kairiajame krante. Aikštelė apvali, 40x40 m dydžio, 3 m žemesne pietvakarine dalimi. Joje rasta grublėtos keramikos. Šlaitai nuolaidūs, 8-10 m aukščio, šiaurės – šiaurės rytų šlaito aukštis vos 2 m.

Piliakalnis labai apardytas arimų, dirvonuoja, šiaurės vakarų aikštelės dalyje stovi aukštos įtampos elektros stulpas, rytiniu šlaitu praeina žvyrkelis.

Tyrimai
-------

1969 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas ir Mokslinė metodinė taryba. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 17000 m². Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 17000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Janionių piliakalnis 22 km | Sadūniškių piliakalnis 13 km | Bernotų piliakalnis 21 km Gaukeliškių piliakalnis 29 km |  |
| Kernavės piliakalniai 9 km  Kriveikiškio piliakalnis 9 km |  | Nemenčinės piliakalnis 26 km Maišiagalos piliakalnis 3 km |
| Bradeliškių piliakalnis 5 km  Karmazinų piliakalnis 6 km | Elniakampio piliakalnis 9 km | Mažosios Riešės piliakalnis 14 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 181 (Nr. 815).

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.209
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 384-385.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Veršiobalis
| **Ipolitas Nekrošius** |
| --- |
| Gimė | 1936 m. gegužės 7 d. (87 metai)Paliepiai, Raseinių rajonas |
| Vaikai | Vytautas Nekrošius, Ipolitas Nekrošius |
|  |
| Veikla | teisininkas, teisėtyrininkas laboralistas |
| Partija | 1959 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1959 m. Vilniaus universitetas |

**Ipolitas Nekrošius** (g. 1936 m. gegužės 7 d. Paliepiuose) – Lietuvos teisininkas, teisėtyrininkas laboralistas.

Biografija
----------

1959 m. baigė teisės studijas VU Teisės fakultete. Nuo 1959 m. VU Teisės fakulteto asistentas. 1965–1967 m. studijavo VU aspirantūroje. 1967 m. apgynė disertaciją tema „Socialistinių darbo teisinių santykių atsiradimas ir įtvirtinimas Lietuvoje", teisės mokslų kandidatas.

Nuo 1969 m. VU docentas. 1962–1965 m. LKP CK lektorius, vėliau – instruktorius. 1977–1985 m. Teisės fakulteto dekanas. 1977–2006 m. Darbo teisės katedros vedėjas. Nuo 1991 m. profesorius. Dėsto dalykus: Darbo teisė (Bendroji ir Specialioji dalys), kitus. Vadovavo Darbo kodekso rengimo grupei.

Vedęs. Sūnūs Vytautas Nekrošius, VU Teisės fakulteto dekanas, profesorius; Ipolitas Nekrošius, advokatas.

Įvertinimas
-----------

* 2007 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ipolitas Nekrošius*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. - 192
2. ↑   Archyvuota kopija 2013-12-26 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑   Ipolitas Nekrošius („Infolex" duomenys)
4. ↑
**Iraklis Abašidzė** (gruz. ირაკლი ბესარიონის ძე აბაშიძე, 1909 m. lapkričio 29 d. Chonis, Kutaisio rajonas – 1992 m. sausio 14 d.) – gruzinų poetas, vertėjas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1931 m. baigė Tbilisio universiteto filologijos fakultetą. 1934 m. kaip jaunas rašytojas dalyvavo TSRS rašytojų sąjungos pirmajame suvažiavime. Už bereikalingą Lavrentijaus Berijos šlovinimą metus sėdėjo kalėjime. Antrojo pasaulinio karo metais kovojo fronte. Pokario metais Gruzijos rašytojų sąjungos žurnalo „Mnatobi" vyriausiais redaktorius. 1953–1967 m. Gruzijos rašytojų sąjungos pirmininkas. Nuo 1960 m. Gruzijos mokslų akademijos viceprezidentas. Tais pačiais metais organizavo ekspediciją į Jeruzalės Šv. Kryžiaus vienuolyną, kuriame buvo rasta Šotos Rustavelio freska. 1975–1987 m. „Gruzijos tarybinės enciklopedijos" vyriausiasis redaktorius. 1978–1986 m. Gruzijos Aukščiausiosios Tarybos pirmininkas.

Nuo 1988 m. priešingai savo politinės poezijos idealams palaikė Gruzijos nepriklausomybės siekį, buvo komandos, kuriai vadovavo Zviadas Gamsachurdija, narys. Iraklio Abašidzės laidotuvės virto antirusiška demonstracija.

Kūryba
------

Pirmuosius eilėraščius išspausdino 1928 m. Kūrybai būdinga lyriškumas, romantizmas, giedra nuotaika. Vertingiausia kūrybos dalis – peizažiniai eilėraščiai. Juose aukštino gimtojo krašto gamtos grožį, istorinę praeitį, reiškė patriotinius jausmus. Parašė eilėraščių apie Tbilisį.

Svarbiausi poezijos rinkiniai:

* Palestina, Palestina (1963 m. Gruzijos valstybinė premija, 1972 m.)
* Rustavelio pėdsakais (1972 m. Džavacharlalo Neru premija)
* Artėjimas (1966 m.)

Lietuvių kalba išleistas jo eilėraščių rinkinys „Poezija" (1966 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑   Dalia Juodišienė Visuotinė lietuvių enciklopedija, I t.
|  |
| --- |
| Jahn Teigen |
|  
Jahn Teigen 2002 m. |
| Biografija |
| Gimė | 1949 m. rugsėjo 27 d.  Tionsbergas, Norvegijos vėliava Norvegija |
| Mirė | 2020 m. vasario 24 d. (70 metų)  Istadas, Švedijos vėliava Švedija |
| Žanrai | pop, rokas |
| Veikla | dainininkas |
| Instrumentai | vokalas, gitara, bosinė gitara |
| Aktyvumo metai | 1967–2020 |
| Susijusi veikla | Anita Skorgan, Prima Vera |
| Svetainė | jahnteigen.com |

**Jahn Teigen** (1949 m. rugsėjo 27 d. Tionsberge, Norvegijoje – 2020 m. vasario 24 d. Istade, Švedijoje) – Norvegijos dainininkas.

Jo muzikinė karjera prasidėjo dar septintajame dešimtmetyje, tačiau žinomas tapo 8 deš. kaip grupės „Popol Vuh" vokalistas, su kuria išleido tris sėkmingus albumus. Jahn taip pat buvo humoristinio trio „Prima Vera" narys, grupė yra išleidusi septynis albumus.

1978 metais Jahn po pergalės *Melodi Grand Prix* pirmą kartą dalyvavo Eurovizijoje. Tačiau tarptautiniame konkurse pasirodęs su daina „Mil etter mil" atlikėjas užėmė paskutinę vietą, nesurinkęs nei vieno taško. „Mil etter mil" buvo pirmasis kūrinys, kuris iš kitų šalių negavo nei vieno taško pagal naują taškų sistemą, kuri galioja nuo 1975 metų iki šiol. Nepaisant tarptautinės nesėkmės, daina tapo didžiuliu hitu Norvegijoje. Šalies topuose kūrinys 4 mėnesius išbuvo pirmoje vietoje, tapo vienu iš 10 geriausiai parduodamų singlų šalyje. Per 30 metų trunkančią dainininko karjerą, tai iki šiol jo didžiausias hitas.

Po ketverių metų Jahn grįžo į Euroviziją. 1982 m. Eurovizijoje duetu su Anita Skorgan atliko dainą „Adieu", kuri užėmė 12 vietą. Po metų jis trečią kartą dalyvavo tarptautiniame 1983 m. Eurovizijos dainų konkurse, šį kartą kaip solistas. Jame atlikęs kūrinį „Do re mi", liko 9 vietoje. Atlikėjas 14 kartų dalyvavo Norvegijos atrankoje *Melodi Grand Prix*: 1974, 1975, 1976, 1978, 1980, 1982, 1983, 1988, 1989, 1990, 1993, 1994, 1996 ir 2005 m.

Jahn per savo karjerą buvo išleidęs 17 albumų.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jahn Teigen** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Tinklalapis

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Anita Skorgan  *„Casanova"*** |  **Norvegijos atstovas Eurovizijoje**1978 | Po to:**Anita Skorgan  *„Oliver"*** |
| Prieš tai:**Finn Kalvik  *„Aldri i livet"*** |  **Norvegijos atstovas Eurovizijoje  (su Anita Skorgan)**1982 | Po to:**Jahn Teigen  *„Do Re Mi"*** |
| Prieš tai:**Jahn Teigen ir Anita Skorgan  *„Adieu"*** |  **Norvegijos atstovas Eurovizijoje**1983 | Po to:**Dollie de Luxe  *„Lenge leve livet"*** |
| **Ipolitas Rumbovičiuslenk. *Hipolit Rumbowicz*** |
| --- |
| Gimė | 1798 m.Abiejų Tautų Respublika |
| Mirė | 1838 m. (~40 metų)Balstogė, Lenkija |
|  |
| Veikla | Vilniaus universiteto profesorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Ipolitas Rumbovičius** (lenk. *Hipolit Rumbowicz*, 1798 m. Abiejų Tautų Respublika – 1838 m. Balstogė, Lenkija) – Vilniaus universiteto profesorius.

Biografija
----------

Ipolitas Rumbovičius gimė 1798 m. Lietuvoje. Mokėsi raižymo meno. Įstojo į Vilniaus universitetą ir jį baigė 1817 m. filosofijos magistro laipsniu. Kažkiek laiko ėjo viceprofesoriaus pareigas. Vėliau buvo pakviestas į braižomosios geometrijos katedrą. Dėstė braižomąją geometriją (teorinę, taikomąją ir praktinę), geodeziją ir architektūrinę braižybą nuo 1823 iki 1831 m. 

Pas Ipolitą Rumbovičių katedroje dirbo architektas Karolis Podčašinskis.

1829 m. Ipolitas Rumbovičius išleido braižomosios geometrijos vadovėlį. Vadovėlio buvo išleistas tik vienas skyrius, dar penki skyriai liko nepublikuoti. Rumbovičius parengė ir išleido braižybos vadovėlį parapinėms mokykloms. Spausdino mokslinius straipsnius žurnale „Dziennik Wileński".

Po Vilniaus universiteto uždarymo Ipolitas Rumbovičius išvyko į Lenkiją ir dirbo Balstogės architektu. 1838 m. jis mirė nuo džiovos Balstogėje.

Nuorodos
--------

1. 1 2  Redaktorius Rolandas Pavilionis. Vilniaus universiteto istorija 1579–1994, Valstybinis leidybos centras, 1994.ISBN 9986-09-047-4.
2. 1 2 3  A.Piročkinas, A.Šidlauskas. Mokslas senajame Vilniaus universitete. Vilnius: Mokslas, 1984.
3. ↑  Ipolito Rumbovičiaus biografija Visuotinėje lietuvių enciklopedijoje.
4. ↑  J.Kubilius ir kiti. Vilniaus universiteto istorija 1803–1940. Vilnius: Mokslas, 1977.
| ***Ir kaip Ikaras...*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Prancūzija |
| Režisierius | Henri Verneuil |
| Scenaristas (-ai) | Henri VerneuilDidier Decoin |
| Metai | 1979 |
| Žanras | kriminalinis |
| Trukmė | 120 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Ir kaip Ikaras...** (pranc. *I... comme Icare*) – 1979 m. sukurtas ir 5 Cezariams nominuotas kriminalinis filmas, JAV prezidento John F. Kennedy nužudymo interpretacija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Yves Montand – prokuroras Henris Volnje
* Michel Albertini – Luidžis Lakosta
* Roland Amstutz – Pjeras Gergoris
* Jean-Pierre Bagot
* Georges Beller
* Francoise Bette
* Roland Blanche

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmas prasideda prazidento Marko Žari nužudymu. Pradėjusi tikrinti gretimus namus, policija netrukus randa ir galimo žudiko kūną. Sudaryta speciali komisija, tirianti nusikaltimą, paskelbia savo išvadas, kad nusikaltėlis pats nusižudė, tačiau jos narys, prokuroras Henris Volnje atsisako jas pripažinti ir pradeda tyrimą. Atskleidžiamos naujos aplinkybės, keliančios įtarimų, jog tai galėjo būti politinis susidorojimas. Prokuroras atskleidžia tiesą, tačiau neturi įrodymų ir galimybių ją paviešinti...
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Irako demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 28 945 657 (2009 m. apskaičiavimai) 

Irako gyventojų amžiaus piramidė
Irako populiacijos kitimas 1961 - 2013 m. Gyventojų skaičius pateikiamas tūkstančiais.
**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:* 38,8 %
* *15-64 m.:* 58,2 %
* *65 m. ir vyresni:* 3 % (2009 m. apsk.)

**Amžiaus mediana:**

* *bendra:* 20,4 m.
* *vyrų:* 20,3 m.
* *moterų:* 20,5 m. (2009 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 2,507 % (2009 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 30,1 gimimas/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 5,14 mirčių/1000 gyv. per metus (2008 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas**:

* *Gimimo metu:* 1,05 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,03 vyro vienai moteriai
* *15-64 metų:* 1,03 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 0,9 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 1,02 vyro vienai moteriai (2009 apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 43,82 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 69,94 m.
* *vyrų:* 68,6 m.
* *moterų:* 71,34 m. (2009 apsk.)

**Vyresnių nei 15 metų žmonių raštingumas:**

* *bendras:* 74,1 %
* *vyrų:* 84,1 %
* *moterų:* 64,2 % (2003 m. apsk.)

Šaltiniai
---------

* CŽV pasaulio faktų knyga: Irakas (angliškai) Archyvuota kopija 2018-12-24 iš Wayback Machine projekto.

  

v • a • r **Azijos gyventojai** 

Afganistanas |
Armėnija |
Azerbaidžanas |
Bahreinas |
Bangladešas |
Brunėjus |
Butanas |
Egiptas |
Filipinai |
Gruzija |
Indija |
Indonezija |
Iranas |
Irakas |
Izraelis |
Japonija |
Jemenas |
Jordanija |
Jungtiniai Arabų Emyratai |
Kambodža |
Kataras |
Kazachija |
Kinija |
Kipras |
Kirgizija |
Kuveitas |
Laosas |
Libanas |
Malaizija |
Maldyvai |
Mongolija |
Mianmaras |
Nepalas |
Omanas |
Pakistanas |
Pietų Korėja |
Rytų Timoras |
Rusija |
Saudo Arabija |
Singapūras |
Sirija |
Šiaurės Korėja |
Šri Lanka |
Tadžikija |
Tailandas |
Turkija |
Turkmėnija |
Uzbekija |
Vietnamas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Mandūrijait. *Comune di Manduria* |
| --- |
| *Via XX Settembre Mandūrijoje* |
|  |
| 

MandūrijaMandūrija

40°24′0″ š. pl. 17°38′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.40000°š. pl. 17.63333°r. ilg.﻿ / 40.40000; 17.63333﻿ (Mandūrija)Koordinatės: 40°24′0″ š. pl. 17°38′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.40000°š. pl. 17.63333°r. ilg.﻿ / 40.40000; 17.63333﻿ (Mandūrija) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Apulija Apulija |
| **Provincija** | Taranto provincija |
|  |
| **Meras** | Paolo Tommasino |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 31 843  |
| **Plotas** | 178 km² |
| **Tankumas** (2010) | 179 žm./km² |
| **Altitudė** | 79 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 74024 |
| **Tel. kodas** | 099 |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Šventasis Grigalius I Didysis |

**Mandūrija** (it. *Manduria*) – miestas Italijoje, Apulijoje, Taranto provincijoje. Miestas yra 35 km į rytus nuo Taranto, 14 km į šiaurę nuo pakrantės.

Istorija
--------

Mandūrija buvo svarbi mesapių tvirtovė kovoje su Tarantu. Spartos karalius Archidamas III žuvo prie Mandūrijos sienų 338 m. pr. m. e. kai bandė padėti Tarantui (Plutarchas Mandūriją vadino *Mandonion*). Miestas sukilo prieš Hanibalą, bet buvo užimtas 209 m. pr. m. e.

Plinijus Vyresnysis mini Mandūriją savo *Gamtos istorijoje*. Jis apibūdino šulinį su nekintančiu vandens lygiu. Nesvarbu kiek vandens pasemta, lygis nesikeičia. Iš šulinio centro auga migdolo medis. Šis šulinys išliko.

Miestą sugriovė saracėnai X a. Gyventojai atstatė miestą ir pavadino Kasalnovu. 1700 m. sugrįžo senasis pavadinimas.

Primitivo di Manduria
---------------------

*Primitivo di Manduria* yra stiprus, sunkus raudonas vynas. Jo kokybė Italijoje pripažįstama šimtmečiais. Anksčiau jį maišė su komerciškai sėkmingesniais Šiaurės Italijos vynais. Buvo tikimasi, kad Mandūrijos primityvas suteiks gilumą. Dėl komercializacijos stokos šis vynas beveik nežinomas už Italijos ribų.

Paaiškėjo, kad primityvo vynuogių veislė genetiškai panaši į Kalifornijos Zinfandel. Manoma, kad primityvo veislė atsirado Senovės Graikijoje ir Antikos laikais buvo atgabenta į Pietų Italiją.

*Primitivo di Manduria* DOC sudaro 100% Primityvo vynuogės. Alkoholio vyne būna labai daug - apie 14%.
| Jaicėbosn. *Jajce*, serb. *Јајце* |
| --- |
| *Jaicės panorama* |
|  |
| 

JaicėJaicė

44°20′28″ š. pl. 17°16′00″ r. ilg.﻿ / ﻿44.34111°š. pl. 17.26667°r. ilg.﻿ / 44.34111; 17.26667﻿ (Jaicė)Koordinatės: 44°20′28″ š. pl. 17°16′00″ r. ilg.﻿ / ﻿44.34111°š. pl. 17.26667°r. ilg.﻿ / 44.34111; 17.26667﻿ (Jaicė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Bosnijos ir Hercegovinos vėliava Bosnija ir Hercegovina |
| **Autonomija** | Bosnijos ir Hercegovinos Federacija |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 24 455  |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Jaicė |

**Jaicė** (bosn. *Jajce*, serb. *Јајце*) – miestas vidurio Bosnijoje ir Hercegovinoje, Bosnijos Federacijoje, prie Vrbaso ir Plivos upių santakos. 24,5 tūkst. gyventojų (2007 m.). Beveik 40 % gyventojų – bosniai, 35 % – kroatai, beveik 20 % – serbai.

Keliai į Bania Luką, Travniką, Doni Vakufą, Mrkonič Gradą. Jaicės apylinkės pasižymi gražiu gamtovaizdžiu (kalnai, Plivos krioklys) bei architektūros paminklais (vandens malūnais prie krioklio, tradiciniais namais, yra Šv. Luko tvirtovė ir bažnyčia). Paveldas atstatomas su UNESCO pagalba.

Istorija
--------

Šis miestas viduramžiais buvo Bosnijos karalystės sostine. Osmanai įsiveržė į Bosniją 1463 m. Tais pačiais metais jie užvaldė visą kraštą. 

Bosnija nustojo gyvuoti kaip savarankiška valstybė, o miestas ilgainiui neteko savo buvusios reikšmės.

Sportas
-------

* 1963 m. mieste vyko pasaulio baidarių ir kanojų irklavimo čempionatas.
* NK Metalleghe-BSI - futbolo klubas iš Jaicės. (2016/2017 m. dalyvavęs aukščiausios lygos pirmenybėse.)
| **Konstantinas Tiškevičius** |
| --- |
| Gimė | 1915 m. kovo 8 d.Tarkanai |
| Mirė | 1989 m. kovo 14 d. (74 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | komunistų partijos istorikas |
| Partija | 1942 m. TSKP |
|  |
| Alma mater | 1949 m. Vilniaus universitetas |

**Konstantinas Tiškevičius** (1915 m. kovo 8 d. Tarkanuose – 1989 m. kovo 14 d. Vilniuje) – sovietinis istorikas.

Biografija
----------

1934–1937 m. Baltarusijos komjaunimo CK skyriaus vedėjas. 1949 m. baigė Vilniaus universitetą. 1959 m. istorijos mokslų kandidatas.

1948–1951 m. dėstė Respublikinėje partinėje mokykloje, 1951–1953 m. jos direktoriaus pavaduotojas, 1953–1978 m. – direktorius, 1978–1983 m. – rektorius.

1954–1956 m. ir 1966–1975 m. kandidatas į LKP CK narius. 1956–1966 m. ir 1975–1985 m. LKP CK narys.

Įvertinimas
-----------

* 1965 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Konstantinas Tiškevičius (1915)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 322
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Santa Rosa de Kopanasisp. *Santa Rosa de Copán* |
| --- |
| *Miesto bažnyčia* |
|  |
| 

Santa Rosa de KopanasSanta Rosa de Kopanas

14°46′0″ š. pl. 88°47′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.76667°š. pl. 88.78333°r. ilg.﻿ / 14.76667; 88.78333﻿ (Santa Rosa de Kopanas)Koordinatės: 14°46′0″ š. pl. 88°47′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.76667°š. pl. 88.78333°r. ilg.﻿ / 14.76667; 88.78333﻿ (Santa Rosa de Kopanas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Hondūro vėliava Hondūras |
| **Departamentas** | Kopano departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 42 803  |
| **Altitudė** | 1 150 m |

**Santa Rosa de Kopanas** (isp. *Santa Rosa de Copán*) – miestas vakarų Hondūre, 1150 m aukštyje virš jūros lygio. Kopano departamento centras. 42,8 tūkst. gyventojų. Keliai į Nueva Okotepekę, San Pedro Sulą, Grasjasą. Svarbus tabako pramonės centras.

Santa Rosa de Kopanas laikomas Hondūro istoriniu paminklu dėl savo išlikusios kolonijinės architektūros. Išlikęs XVIII a. senamiestis grįstomis gatvėmis, neklasicistinio stiliaus bažnyčia, rūmais. Svarbus turistinis centras: į vakarus nuo miesto, atskirtas kalnų grandinės, yra senovinis majų miestas Kopanas, į pietus įsikūręs Selakės nacionalinis parkas su aukščiausiu šalyje Las Minaso kalnu.

Istorija
--------

Miestas įkurtas XVIII a. pr. ir vadintas *Santa Rosa de Los Llanos*. Miestas tapo svarbiu tabako tiekimo centru, veikė Karališkoji tabako bendrovė. Nuo 1865 m. vadinamas Santa Rosa de Kopanu.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Apie kaimą Švenčionių rajone žr. Šlapimas (Švenčionys)*.
Žmogaus šlapimo pavyzdys
**Šlapimas** – gelsvas arba rusvas skystis, kurį išskiria inkstai. Žinduolių organizme išskiriamas *šlapimas* kaupiasi šlapimo pūslėje ir yra laikas nuo laiko pašalinamas pro šlaplę. Paukščių ir kloakinių žinduolių organizme šlapimas patenka į kloaką, kur, prieš pašalinant, iš *šlapimo* išgaunamas vanduo.

Šlapimo sudėtis
---------------

Šlapimo spalva svyruoja nuo šviesiai gelsvos (kartais jis praktiškai bespalvis) iki rusvos, priklausomai nuo jame esančių medžiagų. Esant pažeistiems inkstams ar šlapimo pūslei, į šlapimą patekęs kraujas gali jam suteikti raudoną atspalvį, o į organizmą patekę per inkstus šalinami pigmentai gali suteikti ir kitų atspalvių.

Pagrindinės sudedamosios šlapimo dalys:

* vanduo,
* šlapalas (karbamidas),
* šlapimo rūgštis,
* valgomoji druska (natrio chloridas),
* įvairūs toksiški junginiai, šalinami iš organizmo per inkstus,
* gliukozė
* kai kurie kiti junginiai.

Šlapimo funkcijos
-----------------

Su šlapimu iš organizmo šalinamos tirpios medžiagos:

* organizmui reikalingų medžiagų perteklius - vanduo, mineraliniai jonai.
* organizme susidarančios metabolizmo atliekos - pvz. šlapalas, urobilinas ir kt.
* į organizmą patekusios fiziologiškai nereikalingos ar kenksmingos medžiagos - sunkiųjų metalų jonai, alkaloidai
* į organizmą patekę nesuskaidyti vaistai

Sutrikimų atveju šlapime gali būti baltymų, gliukozės, kraujo ir t. t.

Be šių funkcijų, daugelis gyvūnų šlapimą naudoja ir komunikacijai per uoslės organus, pvz. šuniniai gyvūnai savo šlapimu žymi savo teritorijos ribas, kiti gyvūnai *šlapimą* naudoja seksualinei komunikacijai (per *šlapime* esančius feromonus).
| Mahadzanga*Mahajanga* |
| --- |
|        |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

MahadzangaMahadzanga

15°43′0″ p. pl. 46°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿15.71667°š. pl. 46.31667°r. ilg.﻿ / 15.71667; 46.31667﻿ (Mahadzanga)Koordinatės: 15°43′0″ p. pl. 46°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿15.71667°š. pl. 46.31667°r. ilg.﻿ / 15.71667; 46.31667﻿ (Mahadzanga) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Madagaskaro vėliava Madagaskaras |
| **Provincija** | Mahadzangos provincija |
| **Regionas** | Boenio regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 149 863  |

**Mahadzanga** (malag. *Mahajanga*) – miestas šiaurės vakarų Madagaskare.

Mahadzanga yra Boenio regiono ir Mahadzangos provincijos sostinė. Mieste gyvena 135 660 gyventojų (2001 m. duomenys).

Mahadzanga yra antras pagal svarbumą Madagaskaro uostas po Toamasinos. Joje yra tarptautinis oro uostas su regioniniais skrydžiais į Komorus ir Majotą. Per miestą teka Becibukos upė, įtekanti į Bombetokos įlanką.

Mahadzanga traukia turistus iš Madagaskaro ir užsienio dėl paplūdimių ir 8 mėnesių karšto, bet be kritulių oro.

Mieste yra daug musulmonų. 1977 m. čia kilo etniniai neramumai ir iš miesto pasitraukė komoriečių mažuma.

2006 m. gruodį uostas ir prie kranto esantys pastatai nukentėjo nuo uragano.

Rajonas
-------

Rajone, supančiame miestą, gyvena 46 790 žmonių.

Išnašos
-------

1. ↑  INSTAT Archyvuota kopija 2006-12-15 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  INSTAT Archyvuota kopija 2006-12-15 iš Wayback Machine projekto.
Tilaka pažymėta hindų sadhaus kakta
**Kakta** – veido viršutinė dalis, esanti virš akių; smegeninės priekinė dalis. Kaktos pagrindą sudaro kaktikaulis. Kakta iškilios formos, tvirta, sudaro 2 gumburus. Kaktą išgaubia galvos smegenų kaktinės sritys. Kakta šonuose pereina į smilkinius, apačioje ribojama antakinių lankų ir tarpantakio, viršuje – plaukų ribos (skalpo). Kaktos oda plona, nedidelis raumenų ir riebalų sluoksnis.

Vyrų kakta būna nuožulnesnė negu moterų, pasižymi ryškesniais antakių lankais.

Judinant kaktos raumenis, išreiškiamos įvairios mimikos (pvz. suraukti antakiai – pyktis, įtampa, pakelti antakiai – nustebimas ir kt.). Dėl tokių mimikų vėliau kaktoje atsiranda ryškios raukšlės. Pagal kaktos formą dažnai sprendžiama apie žmogaus būdą (pvz. lietuviškai užsispyręs žmogus dažnai vadinamas kietakakčiu), kaktos sritis įvairiose kultūrose puošiama, žymima apeiginėmis žymėmis (pvz. hinduistų *bindi* arba *tilaka* ženklai).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Medicinos enciklopedija, T. I (A–M). – Vilnius: Valstybinė enciklopedijų leidykla, 1991. 381 psl.
| **Tsuga canadensis** |
| --- |
| Kanadinė cūga (*Tsuga canadensis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Pušūnai  *( Pinophyta)* |
| Klasė: | Pušainiai  *( Pinopsida)* |
| Šeima: | Pušiniai  *( Pinaceae)* |
| Gentis: | Cūga  *( Tsuga)* |
| Rūšis: | Kanadinė cūga  *( Tsuga canadensis)* |

 |

**Kanadinė cūga** (*Tsuga canadensis*) – pušinių (*Pinaceae*) šeimos visžalių spygliuočių medžių rūšis. Kilusi iš Šiaurės Amerikos rytų: Pagrindinis jos savaiminio išplitimo arealas – Apalačų kalnai. Ji savaime auga nuo Minesotos šiaurės rytų areale, Kvebeko ir Ontarijo pietinių dalių, Naujojo Bransviko ir Naujosios Škotijos šiaurėje iki Džordžijos, Alabamos pietuose. Rytuose arealas palei Atlanto vandenyną nuo Naujosios Škotijos iki Virdžinijos.

Aukštis ~30 m, nors rekordiniai individai pasiekia 53 m aukštį. Kamieno skersmuo 1,5 m. Laja plati, kūgiška. Žievė rusva, smarkiai suskilinėjusi. Spygliai 15–20 mm ilgio, plokšti, su dviem ryškiai baltais ruoželiais apačioje. Kankorėžiai kiaušiniški, 1,5-2,5 cm ilgio, 1-1,5 cm pločio.

Mėgsta derlingą dirvožemį, gerai pakenčia miesto orą. Auga gan lėtai.

Kanadinė cūga dekoratyviniais tikslais Lietuvoje introdukuota XIX a. pabaigoje. Gausiau auginama vakarų Lietuvoje (Švėkšnos apylinkėse).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kanadinė cūga*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 337

Kanadinės cūgos spygliai ir kankorėžiai

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kanadinė cūga** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 8°35′47″ p. pl. 31°14′25″ r. ilg.﻿ / ﻿8.59639°š. pl. 31.24028°r. ilg.﻿ / 8.59639; 31.24028

Kalambo krioklys
**Kalambo krioklys** (angl. *Kalambo Falls*) – krioklys šiaurės rytų Zambijoje (Šiaurės provincija) bei pietvakarių Tanzanijoje, Kalambo upėje, prie pietrytinio Tanganikos ežero kranto. Krioklys krenta nuo plokščiakalnio krašto į Didįjį riftinį slėnį. Tai vienas didžiausių nenutrūkstamos srovės krioklių Afrikoje, nusileidžiantis tik Tugelos kriokliui (PAR). Krioklio tikslų aukštį sunku išmatuoti, vienas iš siūlomų rezultatų yra 221 m, nors skirtingos versijos siūlo nuo 200 iki 300 m ar 427 m. Krioklio plotis nuo 2 m sausuoju laikotarpiu iki 15 m po liūčių. Žemiau krioklio Kalambo upė dar 5 km teka ~300 m gylio kanjonu, kol pasiekia Tanganikos pakrantės lygumą.

Greta krioklio rasta Ašelio kultūros radinių. Krioklio skardžio nišose įsikūrę afrikiniai marabu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kalambo Falls, Northern Zambia, Zambia, *World Waterfall Database*
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 185
3. ↑  *Kalambo krioklys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. Aira Dubikaltienė psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

**Kanabinoidai** – įvairūs (dažniausiai – natūralios kilmės) kanabinolio dariniai, visų pirma – tetrahidrokanabinolis. Randami kanapėse. Vartojami rūkant kanapės augalo dalis, dervą hašišą, valgant ar geriant THC prisotintus patiekalus ar gėrimus ir pan.

Kelis dešimtmečius vyksta kanabinoidų tyrimai medicinoje, manoma, kad jie gali būti panaudoti, kaip psichotropiniai, nuskausminantys ir vėmimą stabdantys preparatai. Kai kuriose šalyse kanapių vartojimas medicinos tikslais yra legalus, o iš kanapių gaminami preparatai, arba pačios kanapės yra naudojamos kaip nuskausminantys vaistai. Dalyje šalių kanapės yra dalinai legalizuotos (pvz. Nyderlanduose), kai kuriose kitose šalyse jų vartojimas formaliai draudžiamas, bet faktiškai nepersekiojamas (pvz. Danija, Anglija, Ispanija).

Fiziologinis poveikis galutinai neištirtas, yra kelios poveikio teorijos. Fiziologiškai kanabinoidai euforijos nesukelia, abstinencijos sindromo nebūna. Mokslininkai ginčijasi dėl ilgalaikio kanabinoidų poveikio psichikai bei psichologinio pripratimo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  What are Cannabinoids?. News Medical. Nuoroda tikrinta 2021-11-15.
| **Konstantinas Strelnikovas** |
| --- |
| Gimimo vardas | Константина Стрельников |
| Visas vardas | Константина Стрельников |
| Gimė | 1976 m. sausio 31 d. (47 metai)Ufa, RTFSR |
| Gyven. vieta | Maskva |
| Tautybė | Rusas |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorius |

**Konstanitinas Strelnikovas** (rus. *Константин Стрельников*, g. 1976 m. sausio 31 d. Ufoje) – Rusijos aktorius.

Biografija
----------

Suvaidino daug ryškių antraeilių ir pagrindinių vaidmenų. Verta paminėti filmus „Keleivis be bagažo", „Vysockis", Ačiū, kad gyvas", „Einšteinas. Meilės teorija", „Už žaidimo ribų" ir „Drakono šešėlis". Vaidino serialuose, filmuose ir kituose projektuose.

2001 m. debiutavo filme „Kobra", o vėliau pakviestas į filmavimą „Po šiaurės žvaigžde", tačiau jo pavardė nebuvo nurodyta titruose.

2003 m. vaidino kaip antraplanis personažas Chuato Achmetovo filmee „Keleivis be bagažo". 

Iki 2007 m. jis gaudvo nedidelius vaidmenis: filmuose ir televizijos serialuose „Oro uostas", „Daktaras Živago", „Meilės mašina", „Kareiviai – 3" ir „Buvusioji".

2007 m. Aleksejus Kolmogorovas pakvietė aktorių atlikti pagrindinį vaidmenį nuotykių filme „Sekundė iki...". Tais pačiais metais buvo numatyta sukurti filmą „Tunguskos meteoritas", tačiau projektas nebuvo baigtas.

2009 m. Strelnikovas tapo kazachų režisierių filmo „Butelio delfinų šuolis" žvaigžde.

2010 m. dalyvavo iš karto trijuose projektuose – „Daktaras", „Kartą policijoje" ir „Brolis broliui". 

2011 m. jis pasirodė filme „Vidurdienį ant molo", taip pat seriale „Uždara mokykla".

2014 m. įsiminė filmais „Meteoritas" ir „Vėjas veide", kuriuose jam atiteko pagrindiniai vaidmenys. 

2015 m. pasirodė darbuose „Vaikantis praeitį" ir „Vilties laiškase".

2018 m. Strelnikovas bendradarbiavo su Baltarusijos ir Rusijos režisieriais filmuodamas „Briliantinę karjerą". Projekte aktorius gavo kardiologo vaidmenį. 

Tais pačiais metais suvaidinti pulkininką leitenantą filme „Raštinės žiurkė". 2019 m. pasirodė šio projekto tęsinys.

2020 m. gavo pagrindinį vyro vaidmenį melodramoje „Auskarai su safyrais" ir detektyvinėje istorijoje „Drakono šešėlis".

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* IMDb profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
Koordinatės: 55°07′27″š. pl. 26°15′33″r. ilg.﻿ / ﻿55.1241°š. pl. 26.2592°r. ilg.﻿ / 55.1241; 26.2592


| Žąsinų ežeras |
| --- |
| Vieta | Švenčionių raj. Lietuva |
| Plotas | 0,058 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,17 km |
| Įteka | 2 bevardžiai upeliai |

**Žąsinų (Musio) ežeras** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajono savivaldybės teritorijoje, apie 6,5 km į rytus nuo Švenčionių, 1 km į pietvakarius nuo Jaciūnų. Pasiekiamas keliu Milkuškos – Jančiūnai. Į pietus nuo ežero už kelio praeina Lietuvos–Baltarusijos valstybinė siena. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,53 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 227,3 m. Krantai ištisai apaugę medžiais ir krūmais, aukšti, tik dalis pietrytinio ir šiaurvakarinio krantų žemi. Pakrantėse plyti pievos, vietomis auga krūmai, pietuose ir šiaurėje stūkso miškeliai. Ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenėlės upelio intako Sėtikės upelio baseinui (Sirvėto ežero baseinas).

Ežero pietinėje pakrantėje yra Žąsinų piliakalnis, šiaurės rytinėje – Jaciūnų piliakalnis.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| Čiūtelių vėjo jėgainių parkas |
| --- |
| Vieta |  Čiūteliai, Šilutės rajono savivaldybė |
| Jėgainės tipas | Vėjo jėgainių parkas |
| Kuras | Atsinaujinantys šaltiniai |
| Eksploatuojantikompanija | UAB „Naujoji energija" |
| Pradėtaeksploatuoti | 2012 m. |
| Turbinos | 17 |
| Galingumas | 39,1 MW |

**Čiūtelių vėjo jėgainių parkas** – vienas didžiausių Baltijos šalyse vėjo jėgainių parkas. Parko savininkas ir operatorius – UAB „Naujoji energija". Projekto vertė – 200 mln. Lt.

Pajėgumai
---------

Parke instaliuota 17-a „Enercon GmbH" koncerno E82 E2 turbinų, kurių kiekvienos pajėgumas – 2,3 MW. Bokštų aukštis – 108 m. Čiūtelių vėjo jėgainių parkas pradėtas statyti 2010 m. lapkritį. Per 2004 m. metus parkas pagamino daugiau nei 98 GWh elektros energijos. 2012 m. užbaigus statybos darbus Čiūtelių vėjo jėgainių parkas tapo didžiausia vėjo ferma šalyje.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Benaičiai-1 vėjo jėgainių parkas** | **Didžiausia vėjo ferma Lietuvoje**2012–2016 | Po to:**Pagėgiai 13** |
**Žūvančiųjų gelbėjimo kryžius** – Lietuvos valstybės apdovanojimas, kuriuo Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu apdovanojami asmenys, kurie, nepaisydami gresiančio aiškaus pavojaus savo gyvybei, pasižymėjo gelbėdami žūvančius žmones. Žūvančiųjų gelbėjimo kryžiumi apdovanojami Lietuvos Respublikos ir užsienio valstybių piliečiai, kurie žmones gelbėjo Lietuvos Respublikos teritorijoje ir Lietuvos Respublikos piliečius – užsienyje. Žūvančiųjų gelbėjimo kryžiumi tas pats asmuo gali būti apdovanotas kelis kartus. Kiekvienas naujas apdovanojimas pažymimas aukso žvaigždute, kuri prisegama prie kaspinėlio.

Istorija
--------

Prieš karą šis apdovanojimas vadinosi „Žūstančių gelbėjimo kryžius" ir buvo gaminamas „Arthus Bertrand" dirbtuvėse Paryžiuje. Atkurtas ženklas gamintas Vilniaus Dailės kombinate, vėliau TŪB „Gurtana" bei UAB „Metalo forma" dirbtuvėse. Kaspinėlius gamina Danijos firma „Morch and Sons".

Prieš karą Kryžiumi apdovanoti 44 asmenys, 1991 m. atkūrus apdovanojimą iki 2006 m. gruodžio 15 d. apdovanoti 1058 asmenys. Iki 2022 m. rugsėjo 16 d. apdovanoti 1949 asmenys. Iš jų - 1625 asmenys yra Lietuvos piliečiai, nacistinės okupacijos metais gelbėję žydus ir daugelis iš jų buvę įvertinti Pasaulio tautų teisuolio garbės vardais. Kita apdovanotųjų grupė – pasižymėję gelbstint žmonių gyvybes gaisrų, kitų stichinių nelaimių metu. Tarp jų – keletas dešimčių vaikų ir paauglių, gelbėjusių skęstančiuosius ar gaisre žūvančius žmones. Nusipelniusiam asmeniui mirus, asmuo gali būti apdovanojamas po mirties, o garbės ženklas ir diplomas įteikiami saugoti jo šeimai.

Aprašymas
---------

Žūvančiųjų gelbėjimo kryžių sudaro:

* Kryžius – aukso, dengtas raudonu emaliu, 36 mm dydžio. Priekinėje pusėje, kryžiaus viduryje – laurų šakelę nešantis baltas balandis, po juo – aukso raidės „SOS". Kitoje pusėje, centre – stilizuotas raitelis, aplink jį, juodame žiede – įrašas „Žūvančiųjų gelbėtojui";
* Kaspinėlis – tamsiai raudono muaro, 32 mm pločio, su dviem plačiomis ir dviem siauromis baltomis juostelėmis kraštuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Lietuvos Respublikos valstybės apdovanojimų įstatymas, 38 straipsnis". Nuoroda tikrinta 2023-05-03.
2. ↑  Žūvančiųjų gelbėjimo kryžius  Archyvuota kopija 2022-04-29 iš Wayback Machine projekto. Nuoroda tikrinta 2023-05-03.
3. ↑  „Valstybiniai apdovanojimai: Žūvančiųjų gelbėjimo kryžius". Nuoroda tikrinta 2023-05-03.
4. ↑  Žūvančiųjų gelbėjimo kryžius  Archyvuota kopija 2022-04-29 iš Wayback Machine projekto. Nuoroda tikrinta 2023-05-03.
5. ↑  „Apdovanotų asmenų duomenų bazė". Nuoroda tikrinta 2023-05-03.
6. ↑  „Žūvančiųjų gelbėjimo kryžiumi apdovanotų žydų gelbėtojų sąrašas". Nuoroda tikrinta 2023-05-03.
7. ↑  „Lietuvos Respublikos valstybės apdovanojimų įstatymas, 39 straipsnis". Nuoroda tikrinta 2023-05-03.
Transaero|  |
| 

| IATA**UN** | ICAO**TSO** | Šaukinys**TRANSOVIET** |
| --- | --- | --- |

 |
| Įkurta | 1990 m. |
| Veikla sustabdyta | 2015 m. |
| Pagrindinis oro uostas | Vnukovo oro uostasPulkovo oro uostas |
| Dažno keleivio programa | Transaero Privilege Program |
| Lėktuvų skaičius | 97 |
| Maršrutai | 156 |
| Būstinė | Sankt Peterburgas, Rusija |
| Vadovybė | Olga Pleshakova |
| Tinklalapis | Transaero.ru |

**Transaero** (rus. *Трансаэро*) – buvusi Rusijos oro linijų bendrovė, kurios būstinė buvo Vnukovo ir Pulkovo oro uostuose. Iš viso kompanija vykdė daugiau kaip 150 vietinių ir tarptautinių maršrutų.

2015 m. spalio 1 d. „Transaero" pradėjo bankroto procedūrą, o visos kompanijos operacijos planuojamos nutraukti 2015 m. gruodžio 15 d.

Prieš pat visų operacijų uždarymą kompanija visus savo lėktuvus perskraidino į Teruelio oro uostą Ispanijoje. Paskutinis kompanijos skrydis Nr. 160 (aptarnautas Boeing 767 lėktuvu) buvo iš Sokolo į Vnukovo oro uostą 2015 m. spalio 26 d.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Information for passengers-holders of Transaero Airlines’ tickets Archyvuota kopija 2015-10-20 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Transaero** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Ramygalos herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2003-01-13* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Ramygalos herbas** – Ramygalos miesto heraldinis simbolis.

Aprašas
-------

Žaliame skydo lauke sidabrinis budintis baltasis gandras su juodomis sparnų plunksnomis. Snapas ir kojos raudonos spalvos.

Istorija
--------

Svarstant herbo idėjas, nutarta žaliame lauke, reiškiančiame puikią gamtą, pavaizduoti lietuvių ypač gerbiamą paukštį - gandrą.

Ramygalos miestas iki visuotinės melioracijos buvo apsuptas pelkių ir durpynų, kuriuose buvo gausu laukinės gyvūnijos, ypač gandrų, kurie Lietuvoje laikomi darnios šeimos, meilės gimtajam kraštui (kadangi gandrai sugrįžta kasmet) simboliu.

Ramygalos herbas LR prezidento dekretu patvirtintas 2003 m. sausio 13 d. Herbo etaloną sukūrė dailininkas Arvydas Každailis.

Šaltiniai
---------

* Lietuvos heraldika II / Lietuvos heraldikos komisija prie Respublikos Prezidento; (sudarytojas ir parengėjas Edmundas Rimša) Vilnius: Baltos lankos, 2004, ISBN 9955-584-69-6, psl. 146-147.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Ramygalos vėliava
| **Ramzis IV** |
| --- |
| Egipto faraonas |
|  |
| Ramzio IV statulėlė su dviem aukojimo indais |
| Dvidešimtoji Egipto dinastija |
| Gimė | Nežinoma |
| Tautybė | Egiptietis |
| Egipto faraonas |
| Valdė | ~1156−1150 m. pr. m. e. |
| Pirmtakas | Ramzis III |
| Įpėdinis | Ramzis V |
|  |
|  **Vikiteka** | Ramzis IV |

**Ramzis IV** (valdė apie 1156−1150 m. pr. m. e.) – trečiasis 20-osios dinastijos Senovės Egipto valdovas. 

Ramzis IV laikomas pirmosios Ramzio III žmonos Izis (Izidės) sūnumi. Po tėvo mirties Ramzis IV nurodė sudaryti Hariso papirusą, kuriame užrašyta tėvo biografija, jo darbai. Ramzis IV inicijavo didelius statybų projektus Egipte, bet dėl jo valdymo trumpumo iš jų niekas nebuvo įgyvendinta, nors išliko daug įrašų su faraono vardu įvairiose vietose. Jis buvo suplanavęs dvi šventyklas Deir al Bachri, kurių viena, jei būtų buvusi pastatyta, turėjo būti didžiausia Egipte. Ramzis IV mirė septintaisiais savo valdymo metais būdamas apie 50 metų amžiaus. Įrašai nerodo jo valdymo metu kilusių karų. Ramzis IV buvo palaidotas mažame, bet prabangiai įrengtame kape Karalių slėnyje (kapas KV2). Jo mumija rasta Amenhotepo II kapo KV35 slėptuvėje.

Šaltiniai
---------

* *The Oxford Encyclopedia of Ancient Egypt*. Tomas III. Red. Donald B. Redford. Oxford University Press, − 2001, p. 120
* Encyclopaedia Britannica

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Naujoji karalystė**
**Dvidešimtoji dinastija**
Setnachtas → Ramzis III → Ramzis IV → Ramzis V → Ramzis VI → Ramzis VII → Ramzis VIII → Ramzis IX → Ramzis X → Ramzis XI |

 |