recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Pyragių kapinynas 1984 m. 
**Pyragių kapinynas** – X–XII a. kapinynas, esantis Pyragių kaime (Kupiškio r.)

Istorija
--------

1898 m. kasant žvyrą, 150 m. į Š nuo Kupos upės buvo rasti žmogaus griaučiai su X–XII a. papuošalais: antkakle plokščiais galais ir trapeciniais kabučiais, 2 vytinėmis antkaklėmis kilpiniais galais, apyrankėmis, visi radiniai aptikti vienoje vietoje. Pasak, to meto vietinių gyventojų visi radiniai buvo rasti vienoje vietoje.

Siekiant nustatyti objekto archeologinę vertę ir patikslinti teritoriją, 1984 m. archeologo Povilo Tebelškio buvo atliekami Pyragių kapinyno archeologiniai žvalgymai. Jų metu ištirti 6 plotai (100 m².), jokių kapų ir radinių neaptikta, todėl konstatuotina, jog kapinynas, imant žvyrą, sunaikintas pilnai.

Lokalizacija
------------

Kapinynas yra Kupiškio miesto ribose apie 0,1 km į Š nuo Kupos upės ir 0,5 km į P nuo Pyragių (Indubo) ežero, Pyragių kaime.

Radiniai
--------

Dalis radinių dar prieš Antrąjį pasaulinį karą pateko į Kauno Vytauto Didžiojo karo muziejų, kurio inventoriaus knygoje rašoma, jog minėtus radinius Kupiškio klebonas Stanislovas Baltrimas 1938 m. per Juozą Puziną padovanojo muziejui.

Pasakojimai, padavimai
----------------------

Pasak žmonių pasakojimų čia palaidoti turkai.

Šaltiniai
---------

* Povilas Tebelškis, Buvusių Pyragių senkapio ir Plundakių senkapio (Kupiškio r.) 1984 m. žvalgomųjų tyrimų ataskaita, Vilnius, 1985.
* Andra Simniškytė „Geležies amžius Sėloje. Sėlos archeologijos sąvadas", P.336. Vilnius, 2013.
|  |
| --- |
| Marie Line |
|  
Marie Line 1998 m. Eurovizijoje |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Marie Line Marolany |
| Kilmė | Sent Rafaelis, Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| Veikla | dainininkė, kompozitorė |

**Marie Line Marolany**, taip pat žinoma kaip **Marie Line**, – Prancūzijos dainininkė, 1998 metais atstovavusi Prancūzijai 1998 m. Eurovizijos dainų konkurse.

Biografija
----------

Marie Line gimė Sent Rafaelyje, Varo departamente. Jos tėvai yra kilę iš Martinikos.

Pirmaisiais dainininkės karjeros metais koncertavo vietiniuose baruose, su grupe Raoul Petite išleido du albumus. 1998-aisiais atlikėja su daina „Où aller" atstovavo Prancūzijai Eurovizijos dainų konkurse, vykusiame Birmingeme. „Où aller" konkurse surinko tik 3 taškus (1 taškas iš Kipro ir 2 iš Makedonijos) ir užėmė priešpaskutinę vietą, aplenkdama tik nei vieno taško negavusią Šveicariją. Vėliau karjerą tęsė kaip pritariančioji vokalistė ir kompozitorė – yra parašiusi muziką prancūzų filmams „Les Caprices d’un fleuve", „Cuisine américaine" ir „Agathe Cléry".

Nuorodos
--------

* Daina *Où aller*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Fanny  *„Sentiments songes"*** |  **Prancūzijos atstovė Eurovizijoje**1998 | Po to:**Nayah  *„Je veux donner ma voix"*** |
**Gotartas** (rusų šaltiniuose dar vadinamas *Gotort*, *Goitort*, m. 1266 m. birželio 18 d.) – XIII a. lietuvių kunigaikštis.

Istorinės žinios
----------------

Valdų turėjo greičiausiai Nalšioje, mažiau tikėtina, kad Deltuvoje. Po Lietuvos karaliaus Mindaugo žūties 1263 m. su Gerdeniu, Liugaila ir Liumpiu rėmė jo sūnų, Lietuvos didįjį kunigaikštį Vaišelgą, kovojantį su Lietuvos vienijimosi priešininkais, daugiausia su Nalšios kunigaikščiu Daumantu. XIII a. septintame dešimtmetyje Gotartas padėjo kitam Nalšios kunigaikščiui Gerdeniui ir jo sąjungininkams kovoti su Daumantu, kuris pasitraukė į Pskovą. Daumantui su pskoviečiais 1266 m. nusiaubus Gerdenio valdas Nalšioje, Gotartas su Gerdeniu persekiojo juos iki Dauguvos. Patekę į Daumanto karių pasalą abu žuvo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tomas Baranauskas, Algirdas Matulevičius. *Gotartas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 19 psl.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvių ir žemaičių kunigaikščiai XIII a. I pusėje |
| --- |
|  |
| Deltuva | 
Juodkys (1219) · Pukeikis (1219) · Bikšys (1219) · Ligeikis (1219)  |
|  |
| Lietuva | 
Žvelgaitis · Dangerutis · Stekšys · Živinbutas (1219) · Dausprungas (1219) · Mindaugas (1219, 1248) |
|  |
| Nalšia | 
Daujotas (1219) · Viligaila (1219) · Gerdenis (1248) · Lengvenis (1248)· Milgerinas · Daumantas · Gotartas · Liumbis · Suksė |
|  |
| Neris | 
Parbus |
|  |
| Upytė | 
Ruškaičiai (1219) |
|  |
| Alšėnai | 
Alšis · Bunys |
|  |
| Žemaitija | 
Gerdvilas (1219) · Vykintas (1219, 1248) · Alminas · Treniota |
|  |
| Šiauliai | 
Bulionys (1219) |

 |
Koordinatės: 55°44′29″š. pl. 25°31′23″r. ilg.﻿ / ﻿55.74125°š. pl. 25.523045°r. ilg.﻿ / 55.74125; 25.523045

| Duokiškio motorinis malūnas |
| --- |
| Vieta | Duokiškis, Rokiškio raj. |
| Statusas | neveikiantis |
| Atidarymas | 1933 |
| Stogas | dvišlaitis |
| Aukštų sk. | 2 |

**Duokiškio motorinis malūnas** – malūnas, stovintis Duokiškio miestelyje, Bedugnio g. 20 (Kamajų sen.), Rokiškio rajone, 160 m į pietryčius nuo Duokiškio bažnyčios, prie kelio  **3612**  Kariūnai–Duokiškis–Vilučiai–Kušliai . Malūne išlikusi technologinė įranga, jis nuo 1992 m. yra regioninės reikšmės technikos paminklas.

Istorija
--------

Malūnas pastatytas 1933 m. Jį pastatė Vincas Broga su svainiu. Malūne malė grūdus, pikliavo miltus ne tik Duokiškio žmonės, bet ir gretimų apylinkių gyventojai. Kolūkio laikais malūnas buvo elektrifikuotas, girnas suko tobulesnis elektrinis motoras. Dar Lietuvos atgimimo pradžioje žmonėms buvo malami grūdai. Mirus senajam malūnininkui, jo veikla sustojo. Naujųjų savininkų tik minimaliai prižiūrimas.

2017 m. sausio 31 d. motoriniam malūnui su technologine įranga pradėta Valstybės saugomo objekto statuso panaikinimo procedūra..

Malūno statinys medinis, su lauko akmenų mūro pamatais, stačiakampio plano, dviaukštis, su pastoge. Prie jo stūkso vėliau pristatytas gyvenamas dviejų aukštų priestatas, kiti mažesni priestatai. Ant dvišlaičio stogo įrengti lėkiai, iškelta vėtrungė su įrašu „1933". Fasadai apkalti medinėmis vertikaliomis lentomis su antlenčiais.

Įranga
------

Malūno patalpoje įrengti mediniai laiptai, pastatytos svarstyklės, yra sumūryta krosnis. Iš originalios technologinės įrangos išlikę: girnų komplektas, girnų kubilai, transmisija, krumpliaračiai, skriemuliai, kaušinis elevatorius, piklius, kruopinė, rankovių liekanos, filtrai, šulratis, piltuvai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 2284 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Kamajų seniūnija. Lankytinos vietos Archyvuota kopija 2018-12-21 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  „Objekto Nr. 22041 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
| Pyragių valsčiusAmtsbezirk Pieragen |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **1874 – 1945** |  |

 |
| *Pyragių valsčius Pilkalnio apskrityje* |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Provincija** | Rytų Prūsija |
| **Administracinis centras** | Pyragiai |
|  |
| **1874–1945** | Pilkalnio apskritis |

**Pyragių valsčius** (vok. *Amtsbezirk Pieragen*, nuo 1938 m. *Amtsbezirk Nicklashagen*) – Rytų Prūsijos administracinis teritorinis vienetas, gyvavęs 1874–1945 m. dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje. Priklausė Pilkalnio apskričiai. Valsčiaus centras buvo Pyragiuose.

Istorija
--------

Suformuotas 1874 m. pagal 1872 m. priimtus „Apskričių nuostatus Prūsijos, Brandenburgo, Pomeranijos, Poznanės, Silezijos ir Saksonijos provincijoms" iš 14 kaimo bendruomenių ir 3 dvaro apygardų. 1928 m. panaikintos visos dvaro apygardos: Mažųjų Kubilėlių ir Šilingių prijungtos prie Didžiųjų Kubilėlių kaimo bendruomenės (naujoji savivaldybė pavadinta Šilingių kaimo bendruomene), o Baragėlių prijungta prie Kaptainiškių kaimo. 1928–1945 m. Pyragių valsčių sudarė 14 kaimo bendruomenių: Barzdų, Dainių, Juodžiūnų, Kaptainiškių, Kaunonų, Kermušynų, Kišų, Pečinkių, Pyragių, Šilingių, Šimkūnų, Urbantaičių, Vėžupėlių ir Vėžupių.

Valsčius buvo pietrytinėje apskrities dalyje, Lietuvos pasienyje. Nuo Lietuvos valsčių skyrė Širvintos upė, nuo Stalupėnų apskrities – Rausvė. Valsčiumi tekėjo Vorupės, Vėžupės ir Paduodupės upeliai. Didžiausios gyvenvietės 1939 m. buvo Šimkūnai (261 gyv.), Dainiai (187 gyv.) ir Pyragiai (157 gyv.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vasilijus Safronovas, Valsčius, 2, Mažosios Lietuvos enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-10-03.
2. ↑  *Amtsbezirk Nicklashagen*, Territoriale Veränderungen in Deutschland und deutsch verwalteten Gebieten 1874–1945 (vok.). Nuoroda tikrinta 2021-10-15.
3. ↑  Landkreis Pillkallen Archyvuota kopija 2021-10-05 iš Wayback Machine projekto. verwaltungsgeschichte.de (vok.). Nuoroda tikrinta 2021-10-15.
| Kubataunas*Cubatão* |
| --- |
|              |
| *Kubatauno reginys nuo kalnų* |
|  |
| 

KubataunasKubataunas

23°53′40″ p. pl. 46°25′30″ v. ilg.﻿ / ﻿23.89444°š. pl. 46.42500°r. ilg.﻿ / 23.89444; 46.42500﻿ (Kubataunas)Koordinatės: 23°53′40″ p. pl. 46°25′30″ v. ilg.﻿ / ﻿23.89444°š. pl. 46.42500°r. ilg.﻿ / 23.89444; 46.42500﻿ (Kubataunas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Pietryčių regionas |
| **Valstija** | San Paulo valstija San Paulo valstija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1833 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 118 797  |
| **Altitudė** | 4 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kubataunas |

**Kubataunas** (port. *Cubatão*) – miestas pietryčių Brazilijoje, San Paulo valstijoje, 68 km į pietryčius nuo San Paulo, Santoso aglomeracijoje. Pro miestą eina San Paulo–Santoso geležinkelis ir plentas, nutiestas naftotiekis į San Paulą. Kubataunas yra vienas svarbiausių pramoninių Brazilijos centrų – naftos perdirbimo ir naftos chemijos, juodosios metalurgijos, odos, popieriaus pramonė. Bananų auginimo regiono centras. Miesto apylinkėse pastatytos dvi hidroelektrinės.

Kubataunas yra itin užterštas miestas, ne kartą įvardintas tarp labiausiai užterštų pasaulio miestų. Prancūzijos chemijos bendrovė „Rhodia" kaltinama dėl itin didelio užterštumo organiniais teršalais.

Istorija
--------

Kubataunas įkurtas 1833 m. o 1948 m. jam suteiktas miesto statusas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kubataunas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
| **Marija Anciuvienė** |
| --- |
| Tautybė | lietuvė |
|  |
| Veikla | teisininkė, vertėja, VU docentė |
| Sritis | ES teisė, teisinis vertimas |
| Organizacijos | ES Vertimų tarnyba |
| Pareigos | Lietuvių kalbos vertimų skyriaus vedėja |
|  |
| Alma mater | VU Teisės fakultetas |

**Marija Anciuvienė** – teisininkė, teisėtyrininkė europeistė,
VU docentė, vertėja, juristė lingvistė, ES Vertimų tarnybos Lietuvių kalbos vertimų skyriaus vedėja, buvusi ETD prie LRV generalinio direktoriaus pavaduotoja.

Biografija
----------

Baigė teisę VU Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją.

VU docentė. Dėstomi dalykai – Europos Sąjungos teisė. Europos teisės departamento prie Lietuvos Respublikos teisingumo ministerijos generalinio direktoriaus pavaduotoja. ES Lietuvių vertimų raštu skyriaus vedėja.

Darbo grupės parengti Lietuvos Respublikos pasiūlymams bei pastaboms Europos Sąjungos Tarpvyriausybinės konferencijos Teisės ekspertų grupei dėl jos rengiamo Sutarties dėl Konstitucijos Europai Protokolo dėl 2003 m. balandžio 16 d. Atėnuose sudarytos Sutarties dėl stojimo į Europos Sąjungą projekto narė, ekspertų darbo grupės Europos Sąjungos kompetencijų pasidalijimo ir apibrėžimo klausimui, svarstomam Konvente dėl Europos ateities, analizuoti ir pirminiams bei galutiniams pasiūlymams dėl Lietuvos Respublikos Seimo pozicijos parengti narė, darbo grupės Seimo darbo Lietuvai tapus Europos Sąjungos nare koncepcijai ir reikalingiems teisės aktų pakeitimų projektams parengti narė.

Knygų apie teisę vertėja ir bendraautorė.

Apdovanojimai
-------------

Ordino "Už nuopelnus Lietuvai" medalis, Lietuva, 2004-06-25.

Šaltiniai
---------

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Marija Anciuvienė***

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kviečių laukai, Gelma, Alžyras
**Alžyras** – agrarinė, pramoninė šalis, pramoniniu atžvilgiu – viena stipriausių Afrikoje. BVP/1 gyv. 7700$. Žemės ūkyje dirba >50 % šalies gyventojų. 13 % Alžyro teritorijos užima ganyklos, 3,3 % ariamoji žemė. Žemdirbystė duoda 3/4 žemės ūkio produkcijos. 4/5 ariamosios žemės užima grūdinės kultūros (daugiausia šalies šiaurėje ir šiaurės vakaruose); kviečiai (2000 m.; 0,8 mln. t), rugiai, miežiai (0,4 mln. t), ryžiai, sorgai, ankštiniai augalai. Vynuogininystė (180 tūkst. t), alyvuogių auginimas (130 tūkst. t, 1994 m.), citrusai (270 tūkst. t, 1994 m.), oazėse auginamos datulių (265 tūkst. t, 1994 m) palmės. Pakrantėje auginamos daržovės (600 000 t). Pusdykumių rajonuose surenkama ir perdirbama alfa-alfa žolė (90–100 tūkst. t kasmet), naudojama popieriaus gamybai. Gyvulininkystė: avys (18,2 mln. 2000 m.), ožkos (3,4 mln.), galvijai (1,6 mln.), kupranugariai, arkliai, mulai, asilai. Viduržemio jūroje žvejojamos sardinės, silkės, ančiuviai (viso 99 332 t, 1997 m.).

Pagrindinė pramonės šaka – gavyba. Naftos gavyba (1,4 mln. barelių per dieną; 1999 m.) Hasi Mesaudo, El Agrebo, Hasi Tuilio, Zarazitino, Edželės, Tin Fuė ir kt. telkiniuose; gamtinių dujų gavyba (82 mlrd. m³) Hasi Rmelio, In Amenaso telkiniuose. Be to kasama geležies, cinko, švino rūdos, fosforitai (1,1 mln t, 1999 m.). Elektros energijos gavyba (HE ir ŠE). Vyrauja maisto, metalo apdirbimo, cemento, tekstilės, siuvimo, naftos perdirbimo, chemijos, metalurgijos pramonė.
|  |
| --- |
| Mariette Hansson |
|  
Mariette Hansson 2014 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Mariette Petra Carola Hansson |
| Dar žinoma | MaryJet, Mariette |
| Gimė | 1983 m. sausio 23 d. (40 metų)  Švedija Harplinge, Halando lėnas, Švedija |
| Žanrai | pop |
| Veikla | dainininkė, dainų autorė |
| Instrumentai | gitara |
| Aktyvumo metai | 2009–dabar |
| Svetainė | facebook.com/marietteofficial |

**Mariette Petra Carola Hansson**, taip pat žinoma kaip **MaryJet** ir **Mariette** (g. 1983 m. sausio 23 d. Harplinge, Halando lėnas) – Švedijos dainininkė ir dainų autorė.

Atlikėja tapo žinoma 2009 metais, kai dalyvavo konkurse „Idol 2009". Ten ji užėmė 4 vietą. 2011 m. Mariette išleido debiutinį singlą „Forever". Dainai taip pat sukurtas vaizdo klipas.

2015 m. atlikėja su daina „Don’t Stop Believing" dalyvavo Švedijos atrankoje „Melodifestivalen" į „Eurovizijos" dainų konkursą. Antrajame konkurso pusfinalyje surinkusi virš 500 000 žiūrovų balsų užėmė pirmą vietą ir užtikrintai pateko į finalą. Nacionaliniame finale, vykusiame kovo 14 d. „Friends" arenoje, Stokholme, atlikėja užėmė trečią vietą, iš žiūrovų ir komisijos gavusi 102 taškus. „Don’t Stop Believing" Švedijos muzikos įrašų tope *Sverigetopplistan* debiutavo 27 vietoje bei sertifikuotas auksiniu.

Diskografija
------------

### Albumai

* 2008: *In This Skin*

### Singlai

* 2011: *Forever*
* 2014: *If Only I Can*
* 2015: *Don’t Stop Believing*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mariette Hansson** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Facebook tinklalapis
Vendelinas (Nr. 9) prie Derlingumo jūros (Nr. 2)
**Vendelinas** (lot. *Vendelinus*, 16°24′p. pl. 61°36′r. ilg.﻿ / ﻿16.4°p. pl. 61.6°r. ilg.﻿ / -16.4; 61.6) – smūginis Mėnulio krateris, esantis į pietryčius nuo Derlingumo jūros. Pavadintas XVII a. astronomo iš dab. Belgijos Godefroido Vendelino (1580−1677) garbei.

Vendelinas su palydoviniais krateriais
Vendelino krateris (9, žr. schemą) yra piečiau ir šiek tiek į rytus nuo Derlingumo jūros (2). Priklauso Petavijaus kraterių grandinei, yra į šiaurę nuo Petavijaus (10). 

Vendelinas yra didelis, 131−145 km skersmens, suardytas ir netaisyklingos formos krateris. Jo sienos apirusios nuo dėl smūgio išmestos medžiagos ir įsiterpusių vėlesnių kraterių sienų. Jo pietinės ir šiaurinės sienos praktiškai išnykusios. Dugnas yra gana lygus ir tamsios sustingusios lavos, būdingos jūroms. Vendelino amžius priskiriamas Prenektaro periodui (>3,8 mlrd. metų).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Moore, Patrick; Rees, Robin. *Patrick Moore's Data Book of Astronomy*. Cambridge University Press, 2014, p. 78
2. ↑  Wilkinson, John. *The Moon in Close-up– A Next Generation Astronomer's Guide*. Springer Science & Business Media, 2010, p. 183−184
**Levenbergo-Markardo algoritmas** yra skaitinis funkcijos (dažniausiai netiesinės) minimizavimo problemos matematinis sprendimas virš funkcijos parametrų erdvės.

Ši minimizavimo problema iškyla mažiausių kvadratų (angl. *least squares*) kreivės apibrėžimo paieškoje (žiūrėkite: netiesinis programavimas).

Levenbergo-Markardo algoritmas (LMA) interpoliuoja tarp Gauso-Niutono algoritmo (GNA) ir gradientinio nuolydžio metodo. LMA yra labiau *atsparus* nei GNA. Tai reiškia, kad daugelyje atvejų jis suranda sprendimą, net jei pradžios taškas buvo labai toli nuo galutinio minimumo. Kitą vertus, *gerai besielgiančioms* funkcijoms ir su *gerais* pradiniais parametrais, LMA linkęs veikti šiek tiek lėčiau už GNA.

LMA yra labai populiarus kreivių funkcijų paieškos algoritmas; daugumoje programinės įrangos, kuri turi pagrindinius kreivių funkcijų radimo įrankius, realizuotas ir LMA.

Problema
--------

Algoritmo pagrindinė užduotis yra mažiausių kvadratų apibrėžimo problema: turint aibę empirinių duomenų porų (*t**i*, *y**i*), optimizuoti modelio kreivės *f*(*t*|**p**) parametrus **p** taip, kad išvestinių kvadratų suma :{\displaystyle S(\mathbf {p} )=\sum \_{i=1}^{m}[y\_{i}-f(t\_{i}\mid \mathbf {p} )]^{2}\,}
pasidarytų mažiausia.

(Apie notaciją: vengiama naudoti raidę *x*, nes kartais ji naudojama vietoj **p**, o kartais vietoj *t*).

Sprendimas
----------

Kaip ir kiti skaitiniai algoritmai, Levenbergo-Markardo algoritmas yra iteratyvi procedūra. Pradedant minimizaciją, vartotojas turi pateikti pradines reikšmes parametro vektoriui **p**, jas galima parinkti ir atsitiktinai. Bendru atveju standartinis pradinių duomenų apibrėžimas kaip **p**T=(1,1,…,1) suveiks gerai; kitais atvejais algoritmas konverguoja tik tada, kai parametrų vektorius jau yra sąlyginai arti galutinio sprendinio.

Kiekviename iteracijos žingsnyje parametro vektorius **p**  yra pakeičiamas naujai apskaičiuotu **p + q**. Siekiant nustatyti **q** , funkcijos *f**i*( **p+q** ) yra aproksimuojamos pagal jų *linearizacijas*

**f**(**p** + **q**) ≈ **f**(**p**) + **Jq**
kur **J** yra funkcijos **f** su parametru **p** Jakobianas.

Kvadratų sumos *S* minimume mes turime ∇**q***S* = 0. Apskaičiavus lygties dešiniosios pusės išvestinę ir prilyginus ją nuliui, gauname:

(**J**T**J**)**q** = −**J**T**f**
iš kur galime apskaičiuoti **q** transponuojant **J**T**J**.
LMA pagrindas yra šios lygties pakeitimas 'prislopintu' variantu

(**J**T**J** + λ.**I**)**q** = −**J**T**f**.
Slopinimo koeficientas (neneigiamas) λ yra koreguojamas kiekvienoje iteracijoje. Sparčiai mažėjant S galima naudoti mažesnę reikšmę. Taip algoritmas supanašės su GNA. Kitu atveju, jei iteracija nepakankamai sumažina liekaną, λ reikšmė gali būti padidinta, taip priartinant žingsniu arčiau prie gradientinio nuolydžio krypties. Panašus slopinimo koeficientas yra ir Tichonovo reguliarizavime, kuris naudojamas sprendžiant tiesines blogai suformuluotas problemas.

Jeigu gauto žingsnio ilgis arba kvadratų sumos redukcijos iki parametro vektoriaus **p** tampa trumpesnis už apibrėžtą minimumą, iteravimas nutraukiamas. Paskutinis parametro vektorius **p** yra laikomas sprendimu.

Šaltiniai
---------

* Levenberg-Marquardt algorithm
Atviras mėlynių pyragas
Uždaras obuolių pyragas
Lietuviškas pyragas kulinariniame konkurse Estijoje 2011 m.
**Pyragas** – kepinys, priklausantis vienam iš dviejų kepinių tipų:

* pyragai iš tešlos su saldžiu ar mėsišku arba kitokiu įdaru. Tokie pyragai anksčiausiai pyragai paminėti XII a. Anglijos šaltiniuose.
* pyragai iš pagerintos tešlos su cukrumi ir riebalais.

Pyragai su įdaru (angl. *pie*)
------------------------------

Idėja kepti tešlos iš miltų ir aliejaus kepinius su mėsos įdaru atsirado dar senovės Romoje. Tačiau tikrieji pyragai atsirado Šiaurės Europoje, kur tešlos gamybai naudojo taukus, lajų ar sviestą. Su jais pagaminta tešla yra plastiška ir kočiojama, joje galima „uždaryti" įdarą suklijuojant kraštus.

Pirmieji tokie pyragai buvo nesaldūs, su mėsos ar žuvies įdaru (dažnai buvo dedami skirtingų mėsų rinkiniai). Saldūs pyragai pasirodė XVI a. pabaigoje. 

Pyragai su įdaru gali būti tiek visiškai uždari, tiek atviri. 

Terminas angl. *pie* britų anglų kalboje paprastai reiškia uždarus pyragus, kur įdaras visiškai apsuptas tešlos. Pyragai atviru viršumi Britanijos anglų kalboje vadinami angl. *tart*. 

JAV anglų kalboje angl. *pie* reiškia ir pyragus atviru viršumi. 

### Įvairovė pagal regionus

Jungtinėje Karalystėje, Australijoje ir Naujojoje Zelandijoje yra paplitę pyragai su mėsos įdaru. Mėsos įdarą dažniausiai sudaro kiaulienos kepsnys, galvijo inkstai, faršas arba vištiena su grybais. Tokie pyragai įprastai patiekiami kaip užkandžiai.

„Puodo" pyragai su kieta pluta yra itin paplitę JAV. Jie kepami specialiose skardose, kur įgauna formą panašią į keksų. Dažniausiai gaminami su mėsos įdaru (ypač jautienos, vištienos arba kalakutienos), padažu ir daržovių mišiniu (bulvės, morkos, žirneliai). Taip pat paplitę kaip greitas maistas.

Vaisių pyragai yra paplitę Šiaurės Amerikoje ir Europoje. Neretai naudojami švenčių metu. Labiausiai paplitę vaisių pyragų įdarai - obuolių, kriaušių ir mišrūs. Šiaurės Amerikoje paplitęs patiekimas su specialiu kremu, ledais ar grietine.

### Populiarioji kultūra

Populiariojoje kultūroje pyragai žinomi kaip komikų atributas. 1909 m. filme Mr. Flip tyliojo kino aktorius ir komikas Ben Turpin pirmasis pradėjo pasaulinę pyragų mėtymo į žmonių veidus tradiciją. Šiais laikais tai dažnas klounų šou pasirodymo numeris.

Pagerintos tešlos pyragai
-------------------------

Lietuvoje žodis *pyragas* reiškia ir duonos tipo kepinius, kepamus iš kvietinės tešlos, kurioje cukrus ir riebalai sudaro daugiau kaip 10 % miltų kiekio. Anglų kalboje nėra žodžio, kuriuo vadinami tokie gaminiai.

Nuorodos
--------

1. ↑   Ayto J (2002) Pie. In: *An A-Z of Food & Drink*. Oxford University press. p.254
2. ↑  LST 1992:2008. Kepiniai. Aiškinamasis žodynas Archyvuota kopija 2016-03-06 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pyragas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Pyvesa |
| --- |
| Pyvesos žemupys prie Papyvesio Pyvesos žemupys prie Papyvesio |
| **Ilgis** | 92,6 km |
| **Baseino plotas** | 501,6 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2,8 m³/s |
| **Ištakos** | Biržų rajonas |
| **Žiotys** | Mūša |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Pyvesa |

Pyvesa Sodeliuose
**Pyvesa** – upė šiaurės Lietuvoje; dešinysis Mūšos intakas. Prasideda Biržų rajone, 10 km į šiaurės vakarus nuo Pandėlio, prie Skiltuvų kaimo. Teka į pietvakarius Kupiškio rajonu, toliau Panevėžio rajone prateka Žaliąją girią, pasuka į šiaurės vakarus ir teka Pasvalio rajonu. Įteka į Mūšą 48 km nuo jos žiočių, 4 km į šiaurės rytus nuo Pasvalio, tuoj už Lėvens žiočių.

Intakai:

* dešinieji – Apštėlė, Žąsinytis, Pečiupys, Vėjūnytė, Smardonė, Orija, Karautis, Vingrys, Krinčinas, Vidubala;
* kairieji – Vainupis, Skaistė, Užys, Pagrįstinė, Kapupis, Žvikė, Didžprūdis, Duorupis, Liūgas, Muselė, Vorupis, Visgailis, Žvilna, Gudas, Dvėsienė.

Upės slėnis 500–600 m pločio. Krantų aukštis 0,7-1,5 m, salpos plotis 200–300 m. Vaga pirmuosius 50 km sureguliuota. Vagos vidutinis plotis 5-10 m, didžiausias – 20 m. Upės vidutinis nuolydis mažas (65 cm/km). Srovės greitis vasarą ~0,1 m/s, pavasarį 1,5 m/s. Vaga užželianti vandens augmenija. Upės nuplukdomas vandens kiekis per metus pasiskirsto taip: pavasarį 59 %, vasarą 5 %, rudenį 13 %, žiemą 23 %. Pavasario potvynis trunka 20-30 d. jo metu vandens lygis pakyla 1-2 m, kartais 2,5 m, o žemupyje iki 3 m (dėl Mūšos patvankos). Pyvesos debitas ties Žadeikiais (12 km nuo žiočių): vidutinis 2,82 m³/s, didžiausias 86,3 m³/s, mažiausias vasarą 0,1 m³/s, mažiausias žiemą 0,038 m³/s.

Didesnės gyvenvietės prie Pyvesos: Žadeikiai, Alizava, Bakšėnai, Antašava, Sodeliai, Stumbriškis, Moliūnai, Rinkūnai, Žadeikiai, Papyvesiai. Upė įeina į Prūsgalės geomorfologinį, Žaliosios girios botaninį-zoologinį, Pyvesos hidrografinį draustinius.

Pavadinimo kilmė
----------------

Pyvesa Moliūnuose
Pyvesos pavadinimo šaknis *pyv-* siejama su sanskrito žodžiu *pīvas-a* – riebus, išbrinkęs, ištvinęs, prisipildęs, pilvotas; slavų kalbos žodžiu *pivo* – alus; lietuvių kalbos žodžiu *pyti* – tižti, kiek patvinti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pyvesa*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 389-390
2. ↑  Kupiškio rajono (Lietuva) ir Rezeknės rajono (Latvija) vandens turizmo plėtros strategija: 3. Hidronimai, tautosaka ir etnografija, susijusi su Kupiškio rajono vandens telkiniais[neveikianti nuoroda]. Nuoroda tikrinta 2009-02-04.
**Kualajos ekstraktas**, **E999** – maisto priedas, naudojamas kaip natūralus saldiklis, konservantas, tirštinimo medžiaga, natūrali putojimo medžiaga.

Sinonimai: *muilo žievės ekstraktas*, *Quillai žievės ekstraktas*, *Panamos žievės ekstraktas*, *Murillo žievės ekstraktas*, *kiniškos žievės ekstraktas*.

Ekstraktas gaunamas iš putoklinio muiliaus (*Quillay saponaria*) arba kitų erškėtinių šeimos muiliaus rūšių medžių žievės vandeninio ekstrakto.

Kualajos ekstrakte yra daug triterpenoido saponino, susidedančio iš *quillac* rūgšties glikozidų. Kartu su taninu, kalcio oksalatu ir kitais mažesniais komponentais jį sudaro ir kai kurie cukrūs, įskaitant gliukozę, galaktozę, arabinozę, ksilozę ir ramnozę.

Miltelių pavidalo *Quillaia* ekstraktas yra šviesiai rudas su rausvu atspalviu. Gali būti ir vandeninio tirpalo pavidalo.

Ilgą laiką Vokietijoje ir Šveicarijoje kualajos ekstraktas buvo uždraustas, kai kuriose šalyse yra uždraustas iki šiol.

Sudėtyje yra saponinų, kurie daro įtaką kraujo krešėjimui. Sukelia alergijas ir bronchinę astmą.

Šaltiniai
---------

* ccvista.taiex.be/Fulcrum/CCVista/LT/32000L0063-LT.doc
* E999 - Kualajos ekstraktas (*Quillata extract*)
| **Marija Barkauskaitė** |
| --- |
| Gimė | 1942 m. rugsėjo 1 d. (80 metų)Šukiškiai, Kelmės apskr. |
|  |
| Veikla | Lietuvos pedagogė, habilituota socialinių mokslų daktarė |
|  |
| Alma mater | 1963 m. Šiaulių pedagoginis institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 2002 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius |

**Marija Barkauskaitė** (g. 1942 m. rugsėjo 1 d. Šukiškiai, Kelmės apskr.) – Lietuvos pedagogė, habilituota socialinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

1963 m. baigė Šiaulių pedagoginio instituto Pedagogikos fakultetą. Tartu universitete baigė aspirantūrą. 2000 m. habilituota socialinių mokslų daktarė, 2001 m. profesorė. Lietuvos švietimo tarybos pirmininkė (nuo 2008 m.).

1963–1966 m. Kulautuvos sanatorinės mokyklos, 1966–1970 m. Kauno miesto mokyklos – internato direktoriaus pavaduotoja. 1976–1990 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytoja. 1990–1992 m. Vilniaus miesto savivaldybės Švietimo skyriaus vedėja. 1992 m. Vilniaus pedagoginio instituto prorektorė. 1993–1995 m. kultūros ir švietimo ministro pavaduotoja. Nuo 1995 m. Vilniaus pedagoginio universiteto dėstytoja, nuo 2002 m. Pedagogikos katedros vedėja.

1999–2001 m. Pedagogikos instituto mokslinės tarybos pirmininkė. Nuo 1995 m. Švietimo ir mokslo ministerijos atestacinės komisijos, nuo 2001 m. ir Pagrindinių mokyklų tarybos pirmininkė.

Veikla
------

Mokslo darbo sritis: asmenybės ugdymo problemos įvairių tipų ugdymo institucijose, ypatingą dėmesį skiriant paauglystei bei mokytojų rengimui. Aktyviai dalyvauja Lietuvos švietimo sistemos strategijos ir politikos kūrime bei įgyvendinime. Paskelbusi daugiau, nei 130 mokslo darbų, 3 monografijas, 5 metodinius leidinius aukštosioms mokykloms.

Svarbiausi veikalai
-------------------

* Mokinių tarpusavio santykiai, (1979 m.);
* Vaikų globos ir rūpybos Lietuvoje istorinės raidos apžvalga (su V. Grikpėdiene, 1998 m.);
* Paauglys dabartinėje visuomenėje (2001 m.);
* Specialiųjų poreikių vaikų ugdymas (su V. Grincevičiene, 2001 m.).

Įvertinimas
-----------

* 2002 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Marija Barkauskaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 776 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Levas Zaikovasrus. *Зайков Лев Николаевич*** |
| --- |
| Gimė | 1923 m. balandžio 3 d.Tuloje |
| Mirė | 2002 m. sausio 7 d. (78 metai)Sankt Peterbure |
|  |
| Veikla | tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys |
| Partija | 1983 m. TSKP |

**Levas Zaikovas** (rus. *Зайков Лев Николаевич*, 1923 m. balandžio 3 d. Tuloje – 2002 m. sausio 7 d. Sankt Peterbure) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.

Biografija
----------

Nuo 1940 m. dirbo Leningrado ir Maskvos gamyklose inžinieriumi. 1963 m. baigė Leningrado inžinierinį – ekonomikos institutą. Nuo 1961 m. – gamyklos direktorius, nuo 1971 m. – gamybino – techninio susivienijimo generalinis direktorius, nuo 1974 m. – mokslinio – gamybinio susivienijimo "Leninec" («Ленинец») (gaminančio radioelektronines sistemas) generalinis direktorius

1976–1983 m. L. Zaikovas dirbo Leningrado miesto Vykdomojo komiteto pirmininku. 1983–1985 m. – TSKP Leningrado srities komiteto pirmasis sekretorius (pakeitė šiose pareigose TSKP CK sekretoriumi tapusį ilgametį Leningrado vadovą G. Romanovą).

1985 m. M. Gorbačiovui tapus šalies vadovu, pirmoji jo kelionė buvo į Leningradą. L. Zaikovui šio vizito metu pavyko save pateikti iniciatyviu vadovu, palaikančiu prasidedančią pertvarką, todėl 1985 m. liepos mėn. jis tampa TSKP CK sekretoriumi, kuruojančiu gynybos ir mašinų gamybos pramonę. Iš pareigų atleidus Maskvos miesto partinį vadovą B. Jelciną, 1987–1989 m. kartu užėmė ir šias pareigas. 1989–1990 m. – TSRS Gynybos tarybos pirmininko pavaduotojas, vadovavo Politinio biuro atominio ginklo ir paprastosios ginkluotės mažinimo komisijai.

TSKP CK narys 1981 m. TSKP CK Politinio biuro narys 1986–1990 m. TSRS Aukščiausiosios Tarybos 10– 11 šaukimų deputatas. Socialistinio darbo didvyris (1971 m.), TSRS Valstybinės premijos laureatas (1975 m.).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Miestelis Dominikoje: Marigo (Dominika).*

| Marigo*Marigot* |
| --- |
| *Miestelio panorama* |
|  |
| 18°04′23″ š. pl. 63°4′55″ r. ilg.﻿ / ﻿18.07306°š. pl. 63.08194°r. ilg.﻿ / 18.07306; 63.08194﻿ (Marigo)Koordinatės: 18°04′23″ š. pl. 63°4′55″ r. ilg.﻿ / ﻿18.07306°š. pl. 63.08194°r. ilg.﻿ / 18.07306; 63.08194﻿ (Marigo) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| **Užjūrio bendrija** | Sen Martenas Sen Martenas |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 5 700  |
|  |
|  **Vikiteka** | Marigo |

**Marigo** (pranc. *Marigot*) – miestelis Karibuose, Prancūzijai priklausančioje Šv. Martyno salos pusėje; Sen Marteno valdos administracinis centras. Yra vakarinėje salos pakrantėje, prie Marigo įlankos, kalvų papėdėje. Yra jūrų uostas (keltas į Angiliją, kruizinių laivų stotis), Princesės Julianos tarptautinis oro uostas (pasižymi tuo, jog lėktuvai leidžiasi tiesiai virš paplūdimio). Išvystytas turizmas – gausu viešbučių, kavinių, turgelių. Yra XVIII a. tvirtovės liekanos.

Istorija
--------

Ilgą laiką Marigo buvo nedidelis žvejų kaimas, bet iškilo Liudviko XVI valdymo metais pastačius karinę tvirtovę.

* Luiso tvirtovės liekanosLuiso tvirtovės liekanos
* Katalikų bažnyčiaKatalikų bažnyčia
* Marigo architektūraMarigo architektūra
**Ksilenas (ksilolas)** – lakusis organinis junginys, aromatinis angliavandenilis; terminas naudojamas trims dimetil - benzeno izomerams: ***o*-ksilenui**, ***m*-ksilenui** ir ***p*-ksilenui**. Priešdėliai *ortho-*, *meta-*, *para-* nurodo, prie kurio anglies atomo pagrindiniame benzeno žiede prijungta metilo grupė. Atitinkami IUPAC pavadinimai 1,2-dimetilbenzenas (*o-*), 1,3-dimetilbenzenas (*m-*), 1,4-dimetilbenzenas (*p-*).

Ksileno izomeraiKsileno izomerai

Savybės
-------

Ksilenas yra bespalvis, saldaus aromato, labai degus skystis. Natūraliai yra naftoje, dervoje, išsiskiria per miškų gaisrus. Izomerų cheminės savybės šiek tiek skiriasi. Lydymosi temperatūra tarp −47,87 °C (m - ksilenas) ir 13,26 °C (p - ksilenas). Virimo temperatūra visų izomerų apie 140 °C. Tankis apie 0,87 kg/l, mažesnio tankio nei vanduo, todėl praktiškai netirpus. Ore gali būti užuodžiamas 0,08–3,7 ppm koncentracijos, jaučiamas geriamame vandenyje 0,53–1,8 ppm.

*p*-ksilenas naudojamas tereftalio rūgšties gamybai (pastaroji yra poliesterių, naudojamų drabužių bei plastikinių butelių gamyboje, monomeras). Taip pat gali būti naudojamas kaip valymo agentas plienui, kaip pesticidas, dažų skiediklis.

Su oksidavimo agentais (pvz. kalio permanganatu), metilo grupė gali būti oksiduojama iki karboksilo rūgšties. Oksiduojant abejas metilo grupes, *o*-ksileno atveju gaunama ftalio rūgštis, *p*-ksileno – tereftalio.

Paplitimas ir poveikis žmogaus sveikatai
----------------------------------------

Ksilenai išgaunami iš naftos, pagal apimtį tai vienas iš 30 JAV daugiausiai gaminamų chemikalų. Naudojami kaip tirpikliai, spaudos, gumos, odos pramonėse. Namų vartojimo reikmenys, į kurių sudėtį gali įeiti ksilenai – įvairūs sintetiniai chemikalai (oro gaivikliai, valikliai, dažai, lakai); didesnės koncentracijos būna blogai vėdinamose patalpose bei su transportu susijusiose aplinkose, dažniausiai visų trijų izomerų mišinys.

Ksilenai klasifikuojami kaip pavojingi žmogaus sveikatai bei aplinkai. Į žmogaus organizmą patenka per kvėpavimo takus, odą, virškinamąjį traktą arba tiesioginį kontaktą su oda, akimis; trikdo žmogaus organų sistemų veiklą, įskaitant ir centrinės nervų sistemos. Didelėmis koncentracijomis sukelia galvos skausmą, apsvaigimą, nesiorientavimą, kitus sutrikimus; prie ypatingai didelės koncentracijos gali būti mirtina. Su tokiomis koncentracijomis paprastai galima susidurti dirbant tiesiogiai su ksileno gamyba susijusį darbą, įprastoje aplinkoje ksilenų koncentracija žymiai mažesnė. Chroniški efektai žmogaus sveikatai nėra tiksliai nustatyti, karcinogeniškumui patvirtinti nepakanka duomenų.

Nuorodos
--------

* International Chemical Safety Card 0084 (*o*-ksilenas)
* International Chemical Safety Card 0085 (*m*-ksilenas)
* International Chemical Safety Card 0086 (*p*-ksilenas)
* NIOSH Pocket Guide to Chemical Hazards (*o*-ksilenas)
* NIOSH Pocket Guide to Chemical Hazards (*m*-ksilenas)
* NIOSH Pocket Guide to Chemical Hazards (*p*-ksilenas)
* Europos cheminių medžiagų biuras Archyvuota kopija 2011-07-22 iš Wayback Machine projekto.
**Ktesijus iš Knido** (sen. gr. Κτησίας ο Κνίδιος) – senovės graikų istorikas, gydytojas, rašytojas, gyvenęs V a. pr. m. e.

Jis buvo kilęs iš Knido miesto Mažojoje Azijoje (Karijos regionas). Tapo Achemenidų valdovo Antakserkso II asmeniniu gydytoju, su juo 401 m. pr. m. e. dalyvavo žygyje prieš brolį Kyrą Jaunesnįjį.

Ktesijus parašė du svarbius istorinius veikalus – *Persica* ir *Indica*. Pirmajame kūrinyje jis aprašė Asirijos ir Babilonijos istoriją iki persų, pačią Persiją. Kūrinyje *Indica* jis paminėjo informaciją apie Indiją, kurią sužinojo būdamas Persijoje. Autorius Indiją aprašė kaip šalį, kurioje gausu turtų, kur gyvena filosofai ir žmonės, panašūs į dievus. Ktesijaus darbai neišliko, bet jų santrauką pateikė IX a. Bizantijos patriarchas Fotijus I. Jais taip pat rėmėsi Atėnijus, Plutarchas, Nikolajus Damaskietis, Diodoras Sikulas.

Ktesijaus „Indica" yra vienas svarbiausių ankstyvųjų šaltinių apie Indiją. Jame rašoma, kad Indijos populiacija beveik tokia, kaip viso pasaulio, kad už Indijos plyti dykuma (viską maitina upė), o toliau negyvena joks žmogus, mini, kad ten gyvena tiek šviesūs ir aukšti, tiek tamsūs ir maži žmonės, indai išgyvena labai daug metų (net iki 200), neserga jokiomis ligomis. Jie dažnai maudosi specialiuose baseinuose. Ktesijus aprašo kalnuose gyvenančią karingą medžiotojų tauta, kuri įsikūrusi olose. Taip pat daug dėmesio skiriama egzotinei Indijos augmenijai ir gyvūnijai.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2012-10-14 iš Wayback Machine projekto.
**Samukai** arba ***samukoanai*** (isp. *Zamuco*) – indėnų tautų grupė, gyvenanti Gran Čako savanose (pietryčių Bolivija, vakarų Paragvajus, pietvakarių Brazilija). Kalba samukoanų šeimos kalbomis, nors dabar plinta gvaranių ir ispanų kalbos. Dauguma – Romos katalikai, kiti puoselėja tradicinę tikybą.

Samukai ispanų buvo užkariauti 1711 m. Gyveno skurdžiose Gran Čako dykrose, vertėsi daugiausia medžiokle ir rankiojimu, taip pat žemdirbyste, žvejyba. Kariavo tarpusavyje ir su gvaraniais. Vėliau labai nunyko dėl asimiliacijos, epidemijų, ginkluotų susirėmimų. Dabar dauguma samukų bendruomenių įkurdintos prie katalikiškų misijų, nors nedidelė dalis (pvz. kai kurie iširai) tebepuoselėja tradicinį gyvenimo būdą ir laikosi atokiai nuo kitų žmonių.

Gyvendavo iš šakų ir vytelių suręstose pašiūrėse. Bendruomenės būdavo negausios (30–150 žmonių). Praktikuodavo vaikų įšventinimą, turėjo slaptus vyrų ritualus, šamanus.

Samukų tautos:

* ajorėjai (~3400)
* čamakokai arba iširai (~1600)

Taip pat šaltiniuose minimi gvaranjokai, morotokai, porturerai, ugaranjai, tapijai, kaipotoradžiai, imonai, tunačiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Самуко*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
Koordinatės: 55°20′38″š. pl. 26°09′19″r. ilg.﻿ / ﻿55.3440°š. pl. 26.1553°r. ilg.﻿ / 55.3440; 26.1553

|  |
| --- |
| **Ignalinos Šaltinėlio mokykla** |
| [[Vaizdas:|Ignalinos Šaltinėlio mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Ignalinos Šaltinėlio mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Vasario 16-osios g. 39, Ignalina |
| **Direktorius(-ė)** | {{{direktorė}}} |
| **Mokinių skaičius** |  |
| **Įkūrimo data** | 1980 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** |  |

**Ignalinos „Šaltinėlio" mokykla** – mokykla Ignalinos mieste, Vasario 16-osios g. 39. Įstaigos kodas 191847216. Mokykla yra miesto šiaurinėje dalyje netoli Paplovinio ežero, į vakarus nuo Ignalinos kūno kultūros centro.

Istorija
--------

1980 m. pastatytas Ignalinos vaikų lopšelis-darželis. 1995 m. vasario 23 d. sprendimu lopšeliui-darželiui suteiktas „Šaltinėlio" vardas. 2003 m. prijungti Didžiasalio vaikų lopšelis-darželis „Berželis", Taujūnų vaikų darželis ir Vidiškių vaikų darželis prijungti prie Ignalinos vaikų lopšelio-darželio „Šaltinėlis" ir jo skyriais. 2006 m. prijungtas ir Dūkšto vaikų lopšelis-darželis „Kregždutė", tais pat metais uždarytas Taujūnų skyrius. 2006 m. gruodžio 22 d. įstaiga tapo Ignalinos mokykla-darželiu „Šaltinėlis". 2012 m. uždarytas Dūkšto skyrius, 2012 m. birželio 27 d. mokykla-darželis pavadintas Ignalinos „Šaltinėlio" mokykla.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ignalinos "Šaltinėlio" mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-04-12).
2. ↑  Istorija.[neveikianti nuoroda] Ignalina.lt (tikrinta 2022-04-12).

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
*Šis straipsnis - apie Rusijos upę. Apie istorinį regioną žiūrėkite Kubanė (regionas)*

| Kubanė |
| --- |
| Kubanė netoli Ust Labinsko Kubanė netoli Ust Labinsko |
| **Ilgis** | 870 km |
| **Baseino plotas** | 57 900 km² |
| **Vidutinis debitas** | 425 m³/s |
| **Ištakos** | Kaukazo kalnai |
| **Žiotys** | Azovo jūra |
| **Šalys** | Rusija |

**Kubanė** (rus. *Кубань*, ady. *Псыж*, senovėje: lot. *Hypanis, Vardanes*) – upė pietų Rusijoje; Karačajų Čerkesijoje, Stavropolio krašte, Krasnodaro krašte ir Adygėjoje. Prasideda Kaukazo kalnuose dvejomis ištakomis (Ulukamu ir Učkulanu), pradžią gaunančiomis Ulukamo ledyne, Elbruso kalno šlaite. Pradžioje teka kaip kalnų upė, o už Nevinomysko išsilieja į Kubanės-Paazovės žemumą. Teka istoriniu Kubanės regionu pradžioje į šiaurę, paskiau į vakarus. Įteka į Azovo jūros Temriuko įlanką; sudaro deltą (jos plotas 4300 km²).

Didžiausi intakai: Mažasis Zelenčiukas, Didysis Zelenčiukas, Urupas, Laba, Belaja, Pšišas, Psekupsas, Afipsas (visi kairieji). Vasarą dėl ledynų tirpsmo ir liūčių patvinsta. Per metus nuneša ~7 mln. tonų nešmenų. Laivuojama nuo Labos upės žiočių. Kubanė patvenkta Krasnodaro tvenkiniu, įrengta hidroelektrinių kaskada. Dalis upės vandens Nevinomysko kanalu nuplukdoma į Jegorlyko upę (Dono baseinas). Deltoje vystoma pramoninė žvejyba (starkiai, kuojos, šamai, sazanai, grundalai, plačiakakčiai, salačiai ir kt.).

Prie Kubanės įsikūrę miestai: Karačajevskas, Čerkeskas, Nevinomyskas, Armaviras, Kropotkinas, Ust Labinskas, Krasnodaras, Temriukas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 236
| **Ignas Bujakas** |
| --- |
| Gimė | 1892 m. sausio 30 d.Baleliai, Taujėnų valsčius |
| Mirė | 1983 m. liepos 15 d. (91 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | gydytojas higienistas ir epidemiologas |
| Organizacijos | Vilniaus universitetas |
| Pareigos | docentas |
|  |
| Išsilavinimas | medicinos mokslų kandidatas |
| Alma mater | 1933 m. Rostovo medicinos institutas |

**Ignas Bujakas** (1892 m. sausio 30 d. Baleliai, Taujėnų valsčius – 1983 m. liepos 15 d. Vilnius) – Lietuvos gydytojas higienistas ir epidemiologas, medicinos mokslų kandidatas.

Biografija
----------

1933 m. baigęs Rostovo medicinos institutą dirbo sanitarijos gydytoju Rusijoje. 1949 m. medicinos mokslų kandidatas.

1944–1950 m. LTSR sveikatos apsaugos liaudies komisaro, ministro pavaduotojas, 1945–1962 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1945–1962 m. Higienos katedros vedėjas, 1951–1952 m. Medicinos fakulteto dekanas; nuo 1951 m. docentas. Paskelbė darbų apie vidurių šiltinės ir paratifo B epidemiologiją, botulizmą, Vilniaus miesto oro užterštumą. 1958–1964 m. Higienistų ir sanitarijos gydytojų mokslinės draugijos pirmininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ignas Bujakas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 721 psl.
| **Amalie Schramm** |
| --- |
| Gimė | 1826 m. spalio 31 d.Klaipėda, Prūsijos karalystė |
| Mirė | 1907 m. gruodžio 3 d. (81 metai)Berlynas, Vokietijos imperija |
|  |
| Veikla | aktorė, dainininkė |

**Amalie Šram** (1826 m. spalio 31 d. Klaipėdoje – 1907 m. gruodžio 3 d. Berlyne) – teatro aktorė, dainininkė.

Biografija
----------

Gimė 1826 m. spalio 31 d. Klaipėdoje, dainininkės Henriette Schramm-Graham (1803–1876) ir aktoriaus Nikolaus Schramm šeimoje. Lankė dainavimo pamokas pas Marie von Marra-Vollmer (1822–1878). Nuo 1847 m. dainuodavo Karaliaučiuje, Rygoje, Dancige ir Magdeburge. 1856-1860 m. vaidino Berlyno teatre, o nuo 1873 m. Šverino teatre. Mirė 1907 m. gruodžio 3 d. Berlyne.

Nuorodos
--------

* Biografija (vok.)

Literatūra
----------

* Ludwig Eisenberg: Großes biographisches Lexikon der Deutschen Bühne im XIX. Jahrhundert. Verlag von Paul List, Leipzig 1903, S. 913 (Digitalisat).
* Karl J. Kutsch; Leo Riemens; Hansjörg Rost: Großes Sängerlexikon. Saur, 2003. ISBN 978-3598115981.
**Ignalinos rajono taryba** – Ignalinos rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. Pilnas pavadinimas – **Ignalinos rajono Liaudies deputatų taryba**, nuo 1990 m. balandžio mėn. *Ignalinos rajono taryba*.

Teisinis pagrindas
------------------

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d. savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Ignalinos rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.

Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu" vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.

Tarybos nariai
--------------

* Vytautas Aidukas
* Vytautas Andriuška
* Vilius Cibulskas
* Bronis Ropė
* Henrikas Šiaudinis
* Alfonsas Švirinas
* Juozas Velička

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2007-01-27 iš Wayback Machine projekto.
| Porto Grandė*Porto Grande* |
| --- |
|              |
| *Porto Grandės krantinė* |
|  |
| 

Porto GrandėPorto Grandė

0°42′46″ š. pl. 51°24′46″ v. ilg.﻿ / ﻿0.71278°š. pl. 51.41278°r. ilg.﻿ / 0.71278; 51.41278﻿ (Porto Grandė)Koordinatės: 0°42′46″ š. pl. 51°24′46″ v. ilg.﻿ / ﻿0.71278°š. pl. 51.41278°r. ilg.﻿ / 0.71278; 51.41278﻿ (Porto Grandė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės regionas |
| **Valstija** | Amapa Amapa |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 14 740  |
|  |
|  **Vikiteka** | Porto Grandė |

**Porto Grandė** (port. *Porto Grande*) – miestas ir savivaldybė Brazilijos šiaurės rytuose, Amapos valstijoje, 82 km į šiaurės vakarus nuo Makapos. Išsidėstęs dešiniajame Aragvario (ant jo sudaryto tvenkinio) krante. Praeina Makapos–Sera do Navijo kelias ir geležinkelis, taip pat plentas į Ojapokę. Žemės ūkio rajono prekybinis centras (galvijai, kiaulės, kukurūzai, apelsinai, ananasai), kertama mediena.

Savivaldybės plotas – 4402 km², gyventojų skaičius – 22 927 (2021 m.). Kita didesnė gyvenvietė: Kupišis.

Savivaldybės padėtis Amapos valstijoje

Istorija
--------

Porto Grandė pradėjo augti XX a. vid. Savivaldybė sudaryta 1992 m. atskyrus nuo Makapos savivaldybės.

Šaltiniai
---------

1. BRAZIL: Amapá, *citypopulation.de*
2. ↑  BRAZIL: Amapá, *citypopulation.de*
3. ↑  Porto Grande, IBGE
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 33°5′4″ š. pl. 16°19′20″ v. ilg.﻿ / ﻿33.08444°š. pl. 16.32222°r. ilg.﻿ / 33.08444; 16.32222

Madeiros salų grupė
**Porto Santas** (port. *Porto Santo* – „šventasis uostas") – sala Atlanto vandenyne, Madeiros salų grupėje, 43 km į šiaurės rytus nuo Madeiros salos. Plotas 42,2 km². Salos ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 14,2 km, plotis iki 7,8 km. Sala vulkaninės kilmės, sudaryta iš bazalto, tefros, trachito. Salos paviršius lygus, tik šiaurinėje dalyje yra masyvas, iškylantis iki 402 m (Piko do Kaštelo k.). Aplink Porto Santą iškilusios kelios mažos, uolingos salelės: Baišo o da Kalas, Feras, Senuraso salos, Fora, Sima.

Saloje gyvena 4388 gyventojų (2004 m.), pagrindinė gyvenvietė – Vila Baleira. Nuo XX a. verčiamasi daugiausia turizmu. Veikia oro ir jūrų uostai.

Oficialiai laikoma, kad salą 1418 m. atrado portugalų keliautojai Žuano Gonsalvešo Zarko ir Tristano Vaš Teišeiros. Saloje kurį laiką gyveno Kristupas Kolumbas, jis vedė salos valdytojo dukterį Filipą Moniz Perestrelo.

* Bazaltinė atodangaBazaltinė atodanga
* PaplūdimysPaplūdimys
* Salos kraštovaizdisSalos kraštovaizdis

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Porto Santas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |