recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Leccinum variicolor** |
| --- |
| Kislusis raudonviršis (*Leccinum variicolor*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Baravykiečiai  *( Boletales)* |
| Šeima: | Baravykiniai  *( Boletaceae)* |
| Gentis: | Raudonviršis  *( Leccinum)* |
| Rūšis: | Kislusis raudonviršis  *( Leccinum variicolor)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Kislusis raudonviršis** (lot. *Leccinum variicolor*) – baravykinių (*Boletaceae*) šeimos, raudonviršių (*Leccinum*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Mišrieji, žolėti, drėgni miškai, mėgsta beržo kaimynystę.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Trama įpjauta paraudonuoja, o koto pamate pažaliuoja.

Vaisiakūniai dideli. Kepurėlė 8–12 cm skersmens, matinė, tik drėgnu oru gliti, pilkai dėmėtai ruda ar net juodai ruda. Vamzdeliai ir poros balti, vėliau – gelsvi, paspaudus rusvėja. kotas 10–15×2–3 cm, baltas, apšepęs juodais plaušeliais. Kepurėlės ir koto trama perpjauta greitai parausta, ilgainiui išblunka, koto pamate pamėlynuoja, pažaliuoja. Sporos 12–16×5–6 μm.

**Būdingi požymiai:** drėgnų, užpelkėjusių mišriųjų, dilgėlinių juodalksnynų grybas.

Auga beržynuose, mišriuosiuose, lapuočių, žolėtuose, pelkėtuose su beržo priemaiša miškuose.

Valgomas, vertingas, bet rečiau randamas nei lepšė.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 64 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kislusis raudonviršis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 51°29′51″š. pl. 0°10′29″v. ilg.﻿ / ﻿51.4975°š. pl. 0.174722°v. ilg.﻿ / 51.4975; -0.174722

 Muziejaus fasadas
 1903 m. gamybos garo variklio demonstracija muziejuje (vaizdo medžiaga)
**Mokslo muziejus** (angl. *Science Museum*) – muziejus Londone, Pietų Kensigtono rajone (adr. *Exhibition Road, London SW7 2DD*). Skirtas mokslo istorijai ir technologijų raidai apžvelgti.

Tarp muziejaus eksponatų yra laikrodžių, variklių, medicinos instrumentų ir kosmoso tyrimų technologijų raidos pavyzdžiai. Muziejaus lankymas nemokamas, išskyrus dedikuotas parodas. 2018 m. skelbta, kad muziejus sulaukė daugiau nei 3,17 mln. lankytojų per metus.

Istorija
--------

Mokslo muziejaus ištakos yra 1851 m. vykusi tarptautinė Didžioji paroda. Parodos objektai buvo pradėti demonstruoti 1857 m. atsidariusiame Pietų Kensingtono muziejuje. 1899 m. pradėjus naujo pastato statybas šis muziejus buvo pervadintas į Viktorijos ir Alberto muziejų. 1909 m. buvo nuspręsta, kad muziejaus mokslo ir technologijų sekciją reikia atskirti į atskirą muziejų ir ši data laikoma Mokslo muziejaus įkūrimu. Mokslo muziejus buvo statomas vadovaujant architektui Ričardui Alisonui šalia Gamtos istorijos ir V&A muziejų. Atskiros sekcijos atidarytos 1919−1928 m. Daug kartų praplėstas iki 1961 m. 2000 m. atsidarė atskiras sparnas su IMAX kino sale ir erdvėmis, skirtomis šiuolaikiniam ir ateities mokslui.

Galerija
--------

* 1860 m. gamybos rašomasis telegrafo aparatas
* „Apolono" misijos astronauto kostiumas
* 1832 m. skaičiavimo mašina
* Aviacinis variklis iš Pirmojo pasaulinio karo laikų

Šaltiniai
---------

1. ↑  alva.org.uk
2. ↑  Encyclopaedia Britannica

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Londono mokslo muziejus** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė (anglų k.)
| Londono tiltas |
| --- |
|  |
| 

Londono tiltasLondono tiltas

51°30′29″ š. pl. 0°5′16″ v. ilg.﻿ / ﻿51.50806°š. pl. 0.08778°r. ilg.﻿ / 51.50806; 0.08778﻿ (Londono tiltas)Koordinatės: 51°30′29″ š. pl. 0°5′16″ v. ilg.﻿ / ﻿51.50806°š. pl. 0.08778°r. ilg.﻿ / 51.50806; 0.08778﻿ (Londono tiltas) |
|  |
| **Vieta** | Londonas |
| **Ilgis** | 269 m |
| **Plotis** | 32 m |
| **Aukštis** | 8,9 m |
| **Pastatytas** | 1973 m. |

**Londono tiltas** (angl. *London Bridge*) – tiltas Londone, Soutvorko rajone, nutiestas per Temzės upę. Naujausias tiltas atidarytas 1973 m. nors šioje vietoje tiltas stovėjo nuo romėnų laikų.

Senieji tiltai buvo buvo statomi iš medžio, kol 1176 m. buvo pastatytas akmeninis arkinis tiltas. 1832 m. pastatytas naujesnis tiltas. 1973 m. karalienė Elžbieta II atidarė modernų tiltą. Yra zonos pėstiesiems, dviratininkams. 

2017 m. ant tilto buvo surengtas teroristinis išpuolis, kuomet teroristai vairuodami sunkvežimį, pasuko į žmonių pilną taką. Žuvo 8 žmonės, sužeisti – 48.

Šaltiniai
---------

1. ↑  ​London Bridge History
2. ↑  London Bridge
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Šiaulių puolamoji operacija |
| --- |
|  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1944 m. liepos 5 - rugpjūčio 29 d. |
| Vieta | Lietuvos teritorija |
| Rezultatas | TSRS pergalė |

 |
| Priešininkai |
| Tarybų Sąjunga TSRS | Trečiasis Reichas Trečiasis Reichas |
| Vadai |
| Tarybų Sąjunga Ivanas Bagramianas | Trečiasis ReichasGeorg-Hans ReinhardtPaul Laux |
| Pajėgos |
|  ? |  ? |
| Aukos |
|  ? |  ? |

**Šiaulių puolamoji operacija** (rus. *Шяуляйская наступательная операция*) – operacijos „Bagrationas" (Baltarusijos puolamoji operacija; 1944 m. vasara) dalis, kurios metu Raudonoji armija užėmė Šiaulius ir gretimas teritorijas. Šiaulių operaciją 1944 m. liepos 5 d. – rugpjūčio 29 d. vykdė 1-ojo Pabaltijo fronto kariuomenė.

Aprašymas
---------

1944 m. liepos mėnesį Kauno puolamoji operacija iš pradžių buvo planuojama 1-ojo Pabaltijo fronto kariuomenei, tačiau vėliau šiai kariuomenei paskirtas Šiaulių puolimas. Liepos 22 d. buvo užimtas Panevėžys, o liepos 27 d. Šiauliai. Per puolimą sugriauta apie 80 proc. miesto pastatų. Sovietams užėmus Šiaulius atsivėrė kelias planuoti Klaipėdos operaciją, kuri atkirstų Kurše esančią vokiečių kariuomenę.

Literatūra
----------

* Hinze, R. Ostfrontdrama 1944, Motorbuchverlag Stuttgart, 1998
* Fight for the Soviet Baltic in the Great Patriotic War 1941-1945, Riga, 1967
Koordinatės: 55°54′32″š. pl. 23°15′02″r. ilg.﻿ / ﻿55.9089°š. pl. 23.2505°r. ilg.﻿ / 55.9089; 23.2505


| Šiaulių miesto savivaldybės viešoji biblioteka |
| --- |
|  |
|  |
| **Įkurta** | 1902 m. |
| **Vieta** | K. Korsako g. 10, Šiauliai |
| **Interneto svetainė** |  |

**Šiaulių miesto savivaldybės viešoji biblioteka** – pagrindinė biblioteka Šiaulių miesto savivaldybėje, K. Korsako g. 10, Šiaulių miesto pietvakariuose, Gytarių mikrorajone.

Istorija
--------

Pirmoji miesto biblioteka Šiauliuose atidaryta 1902 m. ir veikė iki karo pradžios 1914 m. Jam pasibaigus, 1920 m. įsteigta valstybinė viešoji biblioteka (kitais šaltiniais – 1921 m.), iki 1950 m. buvusi vienintelė tokia mieste. 1943 m. duomenimis, bibliotekoje buvo 38 308 tomai, 24 193 knygų svetimomis kalbomis, 2000 skaitytojų, per mėnesį buvo išduodama 8800 tomų. Nuo 1951 m. mieste pradėtos įkurti masinės bibliotekos (iš viso įkurtos 9). 1977 m. liepos 1 d. 2-osios masinės bibliotekos (įkurta 1951 m.) bazėje įsteigta Šiaulių miesto centrinė biblioteka su 7 skyriais ir 9 filialais, su administracija Tilžės g. 83b. 1995 m. lapkričio 13 d. centrinė biblioteka pervadinta miesto savivaldybės viešąja biblioteka.

Filialai
--------

2022 m. gegužę bibliotekai priklausė 7 filialai:

| Nuotrauka | Filialas | Adresas | Informacija |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Aido filialas | Aido g. 27, Šiauliai |  |
|  | Lieporių filialas | Tilžės g. 36, Šiauliai |  |
|  | Rėkyvos filialas | Energetikų g. 7, Šiauliai |  |
|  | Saulės filialas | K. Korsako g. 10, Šiauliai |  |
|  | Spindulio filialas | Spindulio g. 5, Šiauliai |  |
|  | Šaltinėlio filialas | Trakų g. 20a, Šiauliai |  |
|  | Varsos filialas | Vilniaus g. 38d, Šiauliai |  |

Uždaryti filialai:

| Nuotrauka | Filialas | Adresas | Informacija |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Ragainės filialas | Tilžės g. 83b, Šiauliai | Uždarytas 2005 m. privatizavus bibliotekos pastatą. |
|  | Žiburio filialas |  | Uždarytas 2002 m. pradžioje dėl mažo skaitytojų skaičiaus. |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Šiaulių miestobiblioteka. 2018-04-07, Lsvba.lt (tikrinta 2022-03-06).
2. ↑  Juozas Racius. „Lietuvos viešosios bibliotekos". – Bibliotheca Lituana, 2016. // psl. 507
3. 1 2  Informacija apie biblioteką. Smsvb.lt (tikrinta 2022-02-27).
4. ↑  Juozas Racius. „Lietuvos viešosios bibliotekos". – Bibliotheca Lituana, 2016. // psl. 507
5. ↑  Struktūra ir kontaktai. Smsvb.lt (tikrinta 2022-05-07).

Nuorodos
--------

* Bibliotekos svetainė
| **Anemone nemorosa** |
| --- |
| Baltažiedė plukė (*Anemone nemorosa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Vėdrynažiedžiai  *( Ranunculidae)* |
| Šeima: | Vėdryniniai  *( Ranunculaceae)* |
| Gentis: | Plukė  *( Anemone)* |
| Rūšis: | Baltažiedė plukė  *( Anemone nemorosa)* |

 |

**Baltažiedė plukė** (*Anemone nemorosa*) – vėdryninių (*Ranunculaceae*) šeimos, plukių (*Anemone*) genties augalas.

Daugiametis (gyvena 5–8 metus), 6–30 cm aukščio žolinis augalas. Šakniastiebis ilgas (iki 30 cm), horizontalus rudas arba gelsvas. Stiebas stačias, plikas arba šiek tiek plaukuotas. Antroje vasaros pusėje stiebai ir lapai nuvysta, žiemoja šakniastiebis, kurio senoji dalis apmiršta, o auga naujos ataugos. Pamatinis lapas vienas (arba jo visai nebūna), ilgakotis, triskiautis, giliai suskaldytas. Stiebiniai: lapai trys, sudaro menturį, triskilčiai, vidurinė skiltis triskiautė, kraštinės dviskiautės, abipus negausiai plaukuoti. Iš stiebinių lapų menturio išauga žiedkotis, kurio viršūnėje yra žiedas. Apyžiedis paprastas. Žiedlapiai 6–12 – balti, išorinė pusė kartais švelniai rausva arba rausvai violetinė. Kuokelių daug, geltoni. Piestelių daug. Vaisiai – pailgi riešutėliai lenktais snapeliais, apaugę trumpais plaukeliais, su mėsingomis ataugėlėmis. Vaisius platina skruzdėlės.

Žiedas
Žydi balandžio – gegužės mėn. kol medžiai dar be lapų. Kartais žydi antrą kartą rugsėjo – spalio mėn. Auga lapuočių, spygliuočių ir mišriuose miškuose, krūmuose, parkuose, miškapievėse. Mėgsta vidutinio drėgnumo humusingus dirvožemius. Nuodingas.

Visose augalo dalyse yra saponinų, glikozido ranunkulino, askorbino rūgšties, mineralinių medžiagų.

Lietuvoje labai dažna. Rūšis paplitusi Vakarų Europoje. Augalas nuodingas. Darželiuose kaip dekoratyvinis augalas auginamos pilnavidurės formos.

Literatūra
----------

Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 44 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Cebus albifrons** |
| --- |
| Baltaveidis kapucinas (Cebus albifrons)Baltaveidis kapucinas (*Cebus albifrons*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Primatai  *( Primates)* |
| Šeima: | Kabiauodegės beždžionės  *( Cebidae)* |
| Gentis: | Kapucinai  *( Cebus)* |
| Rūšis: | Baltaveidis kapucinas  *( Cebus albifrons)* |

 |
| Baltaveidžio kapucino paplitimasBaltaveidžio kapucino paplitimo arealas |
| Binomas |
| ***Cebus albifrons***Humboldt, 1812 |

**Baltaveidis kapucinas** (*Cebus albifrons*) – beždžionių kapucinų rūšis, randama septyniose skirtingose šalyse Pietų Amerikoje: Bolivijoje, Brazilijoje, Kolumbijoje, Venesueloje, Ekvadore, Peru bei Trinidade ir Tobage.

Tai vidutinio dydžio beždžionė su šviesiai ruda nugara ir šviesiu priekiu. Šios beždžionės maitinasi vaisiais, kitų augalų dalimis, vabzdžiais ir kartais mažais stuburiniais gyvūnais. Baltaveidžiai kapucinai medžiojami ilgauodegių kačių (*Leopardus wiedii*).

Gyvena gana didelėse grupėse, sudarytose iš 15–35 individų. Grupės gyvenama teritorija siekia 1,2–1,5 km².
| **Baltažiedė robinija** |
| --- |
| Baltažiedė robinija (*Robinia pseudoacacia*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Pupiečiai  *( Fabales)* |
| Šeima: | Pupiniai  *( Fabaceae)* |
| Gentis: | Robinija  *( Robinia)* |
| Rūšis: | Baltažiedė robinija  *( Robinia pseudoacacia)* |

 |
| Binomas |
| ***Robinia pseudoacacia***L. |
| Baltažiedės robinijos natūralaus paplitimo 
arealas Šiaurės Amerikoje |

**Baltažiedė robinija** (*Robinia pseudoacacia*), dažnai klaidingai įvardijama kaip **akacija** – pupinių (*Fabaceae*) šeimos medžių rūšis. Kilusi iš pietryčių JAV, tačiau plačiai įveista Azijoje, Europoje, taip pat ir Lietuvoje. Dėl smarkaus plitimo atžalomis paskelbta Lietuvoje invaziniu augalu.

Užauga 12–20 m, kartais iki 20–30 m aukščio su iki 80 cm skersmens kamienu. Retkarčiais pasitaiko iki 52 m aukščio ir 1,6 m skersmens kamienu. Laja reta, senesnių medžių skėtiška. Lapai melsvi, plunksniški, 10–25 cm ilgio, su 9-19 lapelių, kurių ilgis 2–5 cm, plotis 1,5–3 cm. Šakos rakiuotos. Žiedai kvapūs, balti, susitelkę į vešlias, 8–20 cm ilgio kekes. Vaisius – 5–10 cm ilgio ankštis su 4–10 sėklų. Augalas šviesiamėgis. Mediena labai kieta, tvirta, atspari dūlėjimui. Šaltesnio klimato srityse augalas šaltomis žiemomis gali apšalti.

Lietuvoje baltažiedės robinijos gausiai auga Kuršių nerijoje, Kauno, Švėkšnos, Druskininkų parkuose.

  

* Baltažiedė robinija
* Kamieno skerspjūvis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aplinkos ministro įsakymas dėl invazinių Lietuvoje rūšių sąrašo
2. ↑  *Baltažiedė robinija*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 557



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baltažiedė robinija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 55°49′27″š. pl. 22°48′47″r. ilg.﻿ / ﻿55.824295°š. pl. 22.812985°r. ilg.﻿ / 55.824295; 22.812985

|  Beržėnų koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Kelmės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Beržėnai (Kelmė) |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | XIX a. II p. |
| **Stilius** | neogotika |

**Beržėnų koplyčia** – Beržėnų dvaro laidojimo koplyčia, esanti Beržėnuose (Užvenčio sen.), Kelmės rajone. Koplyčia stūkso šalia dvaro tvenkinio prie kelio  **159**  Užventis–Šaukėnai–Kuršėnai .
Neogotikinė koplyčia pastatyta XIX a. II p. Ji yra kultūros paveldo objektas, 1996 m. įregistruotas Kultūros vertybių registre.

Istorija
--------

Dvaro koplyčios rūsyje buvo palaidoti Ipolitas (1791-1836) ir Barbora (1803-1899) Gorskiai, jų dukra Stanislava (apie 1820-1878) su vyru Adolfu Čapskiu, S. ir A. Čapskių vaikai Henrikas, Adolfina, Stanislovas bei anūkai. 1940 m. koplyčia išplėšta.

Beržėnų koplyčioje išniekinus mirusiuosius, jų palaikus 1946 m. slapta pargabeno ir Šaukėnų šventoriuje palaidojo kanauninkas Jonas Staševičius. Jis taip pat perkėlė Ipolito Nalenč-Gorskio sarkofagą į giminės antkapinę koplyčią Šaukėnuose. Sarkofagas nuo 1988 m. tarnauja kaip šios bažnyčios altorius.

Dvaro koplyčia sovietmečiu buvo paversta Beržėnų kultūros namais. Naujas kelias dirbtinai atskyrė koplyčią nuo parko, į kurį įsiterpė kelios naujos sodybos, tuo sudarkydamos šiaurės vakarų parko zoną.

Architektūra
------------

Pastatas tinkuoto mūro, kvadratinio plano. Planinės struktūros tipas – salinis. Prie koplyčios šliejasi nedidelis silikatinių plytų priestatas, ardantis planinę ir tūrinę kompoziciją. Autentiškos pastato dalies tūrinės struktūros tipas – kompaktinis. Koplyčia yra vieno aukšto su gana aukštu rūsiu – laidojimo kripta.

* Koplyčia su atnaujintu stoguKoplyčia su atnaujintu stogu
* Ne dvaro laikų priestatasNe dvaro laikų priestatas
* Laidojimo rūsio durysLaidojimo rūsio durys

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Objekto Nr. 22393 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Ipolito Gorskio sarkofagas Beržėnų dvaro laidojimo koplyčioje

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Beržėnų koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Beržėnų dvaro sodybos fotofiksacija Archyvuota kopija 2015-04-02 iš Wayback Machine projekto.
* Laidojimo koplyčia Beržėnuose, (XX a. I p. nuotrauka) Archyvuota kopija 2015-04-02 iš Wayback Machine projekto.
* Beržėnų dvaro koplyčia (Gerardo Bagdonavičiaus piešinys)
| **Boletus betulicola** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Baravykiečiai  *( Boletales)* |
| Šeima: | Baravykiniai  *( Boletaceae)* |
| Gentis: | Baravykas  *( Boletus)* |
| Rūšis: | Beržyninis baravykas  *( Boletus betulicola)* |

 |
| Binomas |
| ***Boletus betulicola***(Vassilkov) Pilát & Dermek, 1974 |

**Beržyninis baravykas** (lot. *Boletus betulicola*) – baravykinių (*Boletaceae*) šeimos, baravykų (*Boletus*) genties grybų rūšis.

Apibūdinimas
------------

Vaisiakūniai dideli, mėsingi, balsvos, baltos, kreminės spalvos. Kepurėlė balta, balsva, užauga iki 15 cm skersmens, pusrutuliška, apvali, iškili, vėliau paplokščia, silpnai raukšlėta, drėgnu oru lipni. Vamzdeliai 1–2,5 cm ilgio, balti, seni – gelsvai žalsvi. Kotas 5–12×2–3 cm dydžio, jaunas – pilvotas, senas – cilindriškas, baltas, rusvas, su šviesiu tinkleliu. Trama balta, įpjauta spalvos nekeičia, malonaus kvapo ir skonio. Sporos 14–20×5,5–6,5 μm.

Auga birželio-spalio mėnesiais miškuose, parkuose, net sodybose, po pavieniais beržais. Mėgsta atviras, šviesias, žolinių augalų augvietes. 

Labai skanus, grybautojų mėgstamas grybas (šviežias, džiovintas, marinuotas, šaldytas). Nedažnas.

Paplitimas
----------

Paplitę Europoje (Lietuva, Latvija, Estija, Suomija, Danija, Švedija, Norvegija, Baltarusija, Rusija, Ukraina, Lenkija, Čekija, Vokietija, Prancūzija), Šiaurės Azijoje ir Šiaurės Amerikoje.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Beržyninis baravykas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 52 psl.

Nuorodos
--------

* indexfungorum.org / Boletus betulicola
*Kitos reikšmės – Gaidys (reikšmės).*
Gaidžio žvaigždynas
**Gaidys** (lot. *Gallus*) – buvęs žvaigždynas, kurį įvedė olandų dvasininkas Petrus Plancius. Pirmąkart pavaizduotas 1612 m. ant šio olando dangaus gaublio. Žvaigždynas buvo į pietus nuo dangaus pusiaujo, šiaurinėje dabartinio Laivagalio žvaigždyno dalyje.

Spausdintiniu pavidalu Gaidžio žvaigždyną 1624 m. pirmasis pavaizdavo vokiečių astronomas Jacob Bartsch savo knygoje „Usus Astronomicus Planisphaerii Stellati". Anot jo, šis žvaigždynas simbolizavęs gaidį, kuris pragydęs, kai Petras trissyk išsigynęs Jėzaus. Visgi nėra žinoma, ar pats P. Plancius šį žvaigždyną siejo su bibliniu gaidžiu. J. Bartsch klaidingai manė, kad Gaidžio žvaigždyną pirmasis išskyrė kitas vokietis Isaac Habrecht. Būtent ant jo 1621 m. gaublio J. Bartsch pirmąsyk išvydo Gaidžio žvaigždyną. Gaidžio žvaigždynas buvo pavaizduotas ir 1628 m. išleistoje I. Habrecht knygoje „Planiglobium Coeleste, et Terrestre".

Tą patį dangaus plotą jau užėmė Argonautų laivo laivagalis, būtent šiam žvaigždynui Johannes Hevelius ir kiti astronomai grąžino Gaidžio žvaigždynui priskirtas žvaigždes.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Ian Ridpath. *Gallus*. Star Tales. Nuoroda tikrinta 2022-02-23.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Karališkasis prokuroras** (lenk. *Instygator królewski*, lot. *instigator Regni*) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos centrinės valdžios pareigūnas, nepriklausęs pagal pareigas Senatui.

Pareigybės istorija
-------------------

Aukščiausiojo valstybės prokuroro pareigybė įsteigta 1557 m. Buvo du karališkieji prokurorai – Karūnos ir Lietuvos, kurie pareigas eidavo iki gyvos galvos.

Buvo atsakingas karaliui, jo vardu tyrė prasižengimus prieš valstybę bei nusikalstamus valdovo įžeidimus. Turėjo patariamąjį balsą Asesorių teisme ir sprendžiamąjį balsą Karališkajame teisme.

Nuo 1764 m. kontroliavo iždo komisijos veiklą. Po 1775 m. atsirado ir prokurorų pavaduotojai, turėję tokias pat teises ir pareigas.

Kiti straipsniai
----------------

* Abiejų Tautų Respublikos Senato pareigūnai
* Centrinės valdžios pareigūnai
* Abiejų Tautų Respublikos žemietijų pareigūnai
| **Erhard F. Freitag** |
| --- |
| Gimė | 1940 m.Klaipėda, Trečiasis Reichas |
|  |
| Veikla | psichologas, rašytojas |

**Erhard F. Freitag** (g. 1940 m. Klaipėdoje) – psichologas, rašytojas.

Biografija
----------

Gimė 1940 m. Klaipėdoje. Mokėsi verslo mokykloje, vėliau pradėjo dalyvauti filosofo Joseph Murphy paskaitose Vokietijoje, Austrijoje ir Šveicarijoje. Nuo 1974 m. Miunchene pradėjo teikti hipnozės paslaugas, subūrė 30 terapeutų įmonę. 1981 m. išleido pirmąją knygą apie hipnozės terapiją. Iš viso išleido daugiu nei 10 knygų, kurios išverstos į 14 pasaulio kalbų.

Darbai
------

* *Die Macht Ihres Bewusstseins*
* *Kraftzentrale Unterbewusstsein*
* *Erfolg ist die Kunst des Machbaren*
* *Die Wunderwelt der magischen Gedanken*
* *Die Macht Ihrer Gedanken*
* *Sag JA zu Deinem Leben*
* *Heilende Gedanken*
* *Hilfe aus dem Unbewussten*
* *Ein angstfreies Leben*

Nuorodos
--------

* Asmeninis tinklalapis Archyvuota kopija 2015-02-25 iš Wayback Machine projekto.
* Susijusi literatūra (vok.)
V-72 dviratis Ereliukas, pagamintas Šiaulių „Vairo" dviračių-variklių gamykloje, 1962 m.
**Ereliukas** (rus. *Орлёнок*) – sovietinis masinis dviejų ratų rėminis dviratis, kurio ratai – 533 mm (24 colių) skersmens, skirtas 7–14 metų vaikams.

Istorija
--------

Pirmuosius V-72 modelio „Ereliuko" dviračius gamino Minsko motociklų ir dviračių gamykla, kuri buvo sukurta, išvežus iš Vokietijos dviračių gamybos linijas po Antrojo pasaulinio karo. Be „Ereliukų" gamykloje masiškai gaminti ir dviračiai V-16 bei mergaitėms skirti V-82 modelio dviračiai „Kregždutė" (*Ласточка*). Visi modeliai gaminti pagal prieškarinių vokiškų dviračių dizainą. 

Dviračius „Ereliukas" ir „Kregždutė" Minsko gamykla gamino 1949–1951 m. Dėl motociklo M-1M (vokiečių DKW RT-125 kopija) gamybos plėtros, dviračių gamyba buvo perkelta į Šiaulių „Vairo" dviračių ir variklių gamyklą. „Ereliuko" V-72 modelis buvo gaminamas be reikšmingų dizaino pakeitimų nuo 1951 iki 1978 m. „Ereliuko" modeliai turėjo išlenktą dvigubą viršutinį rėmo vamzdį, pereinantį į viršutinę galinių šakių dalį. Vėliau, naujasis 171-812 modelis buvo gaminamas su tiesiu viršutiniu vamzdžiu pagal Charkovo dviračių gamykloje gaminamų suaugusiems skirtų „Ukrainos" dviračių (V-110 modelio) pavyzdį. 

Dviratis buvo labai populiarus Sovietų Sąjungos teritorijoje, eksportuotas ir į užsienio šalis. Iki 1960 m. pagamintas 1 mln. o iki 1984 m. – 10 mln. „Ereliukų"; 1986 m. jų pagaminta 389 700.

Charakteristikos
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| Modelis | 171-831,171-821 GOST 6693-74 |
| Pagrindas, mm | 975 |
| Rėmo aukštis, mm | 440 |
| Vairas | pasukamas, reguliuojamas aukštis |
| Varančiosios žvaigždutės dantų skaičius | 44 |
| Varomos žvaigždutės dantų skaičius | 19 |
| Galinio rato stebulė | laisvaeigis stabdis |
| Padangos dydis, mm | 37–533 (24 × 1,5) |
| Grandinė | PR 12, 7-900-2, GOST 13658-75 (100 grandžių) |
| Svoris be priedų ir įrangos, kg | 12,5 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Ereliukų" gamykla į aštuntą gyvavimo dešimtmetį rieda elektriniais dviračiais
2. ↑  Šiaulių dviračių gamykla švenčia 70-metį: ar pamenate pirmuosiuos „Ereliukus"?, Delfi, 2018-12-05. Nuoroda tikrinta 2020-09-16.
3. ↑  „Baltic vairas", Visuotinė lietuvių enciklopedija, 2020-02-20. Nuoroda tikrinta 2020-09-16.

Nuorodos
--------
**Biohakerystė** (angl. *biohacking*) – hakeriška (gerąja prasme) veikla biologinėse sistemose, hakerystės kompiuterinėse sistemose analogas. Biohakerystė siejama su hakerių etika, tik biologinių sistemų atžvilgiu. Biohakerystė apima platų spektrą veiklų, pradedant savadarbių kūno galimybes praplečiančių įtaisų kūrimą ir implantavimą (pvz. magnetiniai implantai) iki namuose atliekamo genų sekvenavimo.

Biohakerystė formuojasi kaip plintantis neinstitucinis mokslo ir technologijų vystymas. Daug biohakerių ir biohakerystės aktyvistų siejami su biopanko judėjimu bei transhumanizmu ir technoprogresyvizmu.

Biohakerystei priskiria ir savo paties kūno biologijos valdymą naudojant medicininių, mitybinių ir elektroninių technologijų derinį, taip pat nootropikų ir/ar kibernetinių įtaisų naudojimą biometriniam kūno duomenų įrašymui.

Nuorodos
--------

1. 1 2  Greg Boustead (2008-12-11). „The Biohacking Hobbyist Archyvuota kopija 2019-10-06 iš Wayback Machine projekto.". *Seed Magazine*.
2. 1 2  Popper, Ben. „Cyborg America: inside the strange new world of basement body hackers". Verge Magazine.
3. ↑  Erin Biba (2011-08-19). „Genome at Home: Biohackers Build Their Own Labs". Wired Magazine.
4. ↑  „Body Modifications and Bio-Hacking Archyvuota kopija 2013-04-10 iš Wayback Machine projekto.". collaborate.biohack.me. 2012-05-21.
5. 1 2  Glen Martin (2012-06-28). „'Biohackers' mining their own bodies' data". SF Gate.
6. ↑  Phil McKenna (2009-01-07). „Rise of the garage genome hackers". New Scientist.
7. ↑  Patti Schiendelman (2009-01-01). „DIYBio for biohackers". Make: Online.
8. ↑  Who We Are Archyvuota kopija 2013-04-10 iš Wayback Machine projekto.„. collaborate.biohack.me. 2012-08-28
9. ↑  "DIYBio Codes". DIYBio. 2011.
Koordinatės: 34°8′5.83″ š. pl. 71°5′41.74″ r. ilg.﻿ / ﻿34.1349528°š. pl. 71.0949278°r. ilg.﻿ / 34.1349528; 71.0949278

Chaibero perėja Pakistane
**Chaibero perėja** (pušt. د خیبر درہ = *Rotali Xyber*, urd. درۂ خیبر = *darrae-Khaybar*) – kalnų perėja, jungianti Afganistaną ir Pakistaną. Yra Spingharo kalnagūbryje, 1070 m aukštyje. Ilgis 53 km, plotis 15-130 m. Aukščiausias perėjo taškas yra Pakistano teritorijoje, 5 km iki sienos. 

Perėja prasideda nuo Pakistano miesto Džamrudo (491 m), apie 15 km į vakarus nuo Pešavaro. Perėja nutiestas geležinkelis, einantis nuo Pakistano pusės link sienos, taip pat Pešavaro-Kabulo automobilių kelias. Kelias tęsiasi 48 km iki Afganistano miesto Torchamo, kur perėja baigiasi. Kelią britai nutiesė 1879 m. o geležinkelio atšakos nuo Džamrudo iki Landikotalo tiesimas užtruko 6 m. ir buvo pabaigtas 1925 m.

Chaibero perėja žinoma nuo gilios senovės, šia perėja ėjo šilko kelias, tai buvo svarbiausia jungtis tarp Centrinės ir Pietų Azijos. Šia perėja žygiavo Aleksandro Makedoniečio, Čingischano armijos, pro Chaibero perėją į Pietų Aziją veržėsi musulmonų kariuomenės, tiurkų ordos. Britų imperijos valdymo Indijoje laikotarpiu Chaibero perėja naudotas trijuose karuose su Afganistanu 1838-42, 1878-80 ir 1919 m. Perėjos šlaituose išsidėstę paminklai ir fortai, kuriuos britai pastatė tuo laikotarpiu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Chaibero perėja*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Beduinas su tradicine feso kepure.
**Galvos apdangalas** – drabužių dalis, skirta dengti galvą. Galvos apdangalai būna įvairių paskirčių – kaip apsauga nuo saulės, lietaus, dulkių, karinės paskirties (šalmai), siekiant plaukus išlaikyti sausus ir tinkamos formos, dekoracijos ir stiliaus, religinės, medicinos paskirties, siekiant išreikšti savo statusą (karūna) ar kitomis progomis.

Galvos apdangalų pavyzdžiai yra kepurės, karūnos, šalmai, perukai, vujalis, turbanas, kaukės, kapišonas, plaukų tinklelis, skrybėlė, fesas ir kiti.

Vakarų pasaulyje įprasta nusiimti savo galvos apdangalą taip parodant pagarbą kitam, demonstruojant atvirumą, nuolankumą. Vyrai savo galvos apdangalus privalo nusiimti bažnyčiose. Kai kuriose bažnyčiose moterys privalo dėvėti galvos apdangalus.

Visi žydai privalo dėvėti jarmaluką – ploną apvalią kepuraitę, kaip pripažinimą, esant žemiau Dievo arba kaip priminimą, kad Dievas yra aukščiau visko.

Musulmonai atlikdami salat maldą penkis kartus per parą atsisukę į Mekos pusę taip pat privalo dėvėti specialią kepuraitę takiją.

Kariuomenėje taip pat egzistuoja taisyklės, nusakančios kada dėvėti kepurę. Praktiškai visada tai privalu daryti esant lauke, kai kuriais atvejais galima dėvėti ir patalpų viduje.

Pagal etiketo taisykles vyras privalo nusiimti galvos apdangalą laidotuvėse, atliekant valstybinį himną, esant šalia monarcho, būnant bažnyčioje ar kitoje pamaldų vietoje ir kitomis panašiomis progomis. Moteris gali dėvėti galvos apdangalą, išskyrus tuos atvejus, kai ji dėvi ne moterišką apdangalą (pvz. beisbolo kepuraitę).

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Galvos apdangalas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
*Kitos reikšmės – Palivarkas (reikšmės).*
Buvusio Merečovščiznos palivarko sodyba
**Palivarkas** (iš lenk. *Folwark* ir iš vok. *Vorwerk*) – dvarui priklausantis ūkinis ir administracinis kompleksas.

Istorija
--------

Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje palivarkai atsirado XV–XVI a. kai Valakų reformos metu iš esmės buvo pakeista iki tol buvusi žemės valdymo sistema. Iš pradžių jų gana mažai buvo Žemaitijoje ir Užnemunėje. Čia ir visoje Lietuvos teritorijoje, palivarkų itin padaugėjo XVIII a.  plečiant ekonomijas ir prasidėjus manufaktūrinei gamybai. Palivarko sodybai stengtasi parinkti tokią vietą, kad gretimų kaimų valstiečiai galėtų patogiai pasiekti dirbamus palivarko laukus. Palivarkai smulkių žemvaldžių valdytuose dvaruose nebuvo kuriami. Kai kurie palivarkai tapo atskirais kaimais (Baubliai, Leliškė, Taurusiškė), kiti – miesteliais (Antašava, Armalėnai, Krosna, Vičiūnai). Palivarkai galėjo priklausyti valstybiniams ūkiams, bažnyčiai, dvarininkams.

Palivarką paprastai sudarydavo administracijos pastatas, ledainė, sandėlis, kumetynas, svirnas, tvartas, malūnas, dažnai po kelis. Vėliau juose atsirado gamybinės dirbtuvės, alaus bravorai (Gubernijos dvaras), stiklo fabrikai (K. Bžostovskio stiklo gamybos cechas Ciso palivarke), tvenkiniai (Kurtuvėnai, Šilo Pavėžupis).

Pagrindinė palivarko darbo jėgos panaudojimo forma buvo lažas. Iš gamybinės veiklos nuo palivarko buvo mokamas aukos mokestis, činšas, renta, kai kurie kiti mokesčiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Irma Kaplūnaitė. Palivarkas. Terminai. Aruodai.lt
| *Dragontown* |
| --- |
|  |
| Alice Cooper studijinis albumas |
| Išleistas | 2001 m. rugsėjo 18d. |
| Žanras | Hard rock, heavy metal, industrial metal |
| Trukmė | 50:48 |
| Įrašų kompanija | Spitfire |
| Apžvalgos |
| * Allmusic  Link
 |
| Alice Cooper chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "Mascara & Monsters: The Best of Alice Cooper"  (2001) |  | The Eyes of Alice Cooper  (2003) |

 |

***Dragontown*** – studijinis Alice Cooper albumas, išleistas 2001 metais. Jame skambanti muzika artima ankstesniajam darbui Brutal Planet ir išsiskiria gerokai sunkesniu, nei įprasta Alice Cooperiui, skambesiu. Albumas Billboard 200 sąraše pakilo iki 197 vietos, tačiau Billboard "Top Independent Albums" tope užėmė 12 vietą.
Albumas artimas „Brutal Planet" ne tik muzika, bet ir lyrika bei yra tarsi šio tęsinys. Dragontown yra blogiausias miestas įsisvaizduojamoje Brutalioje Planetoje, čia sutinkami personažai iš ankstesniojo darbo: jaunuolis iš dainos "Wicked Young Man", lyrinis "It's The Little Things" herojus bei kitos sąsajos. Dainos "I Just Wanna Be God" ir "The Sentinel" yra atliekamos tarsi šėtono („Brutal Planet" panaši daina buvo „Gimme").

Dainos
------

### Albumas

Dainų autoriai Alice Cooper ir Bob Marlette, išskyrus pažymėtas papildomai.

1. "Triggerman" – 4:00
2. "Deeper" – 4:36
3. "Dragontown" – 5:06
4. "Sex, Death and Money" – 3:39
5. "Fantasy Man" – 4:05
6. "Somewhere in the Jungle" – 5:22
7. "Disgraceland" – 3:34
8. "Sister Sara" – 4:35
9. "Every Woman Has a Name" – 3:45
10. "I Just Wanna Be God" – 3:53
11. "It's Much Too Late" – 4:40
12. "The Sentinel" – 3:53

### Papildomos dainos specialiam 2002 metų leidimui

13. "Can't Sleep, Clowns Will Eat Me" – 4:09

14. "Go to Hell (live)" (Cooper, Dick Wagner, Bob Ezrin) – 3:48

15. "Ballad of Dwight Fry (live)" (Cooper, Michael Bruce) – 4:27

16. "Brutal Planet (Remix) "Cut'n Play" LT – 5:27

Muzikantai
----------

* Alice Cooper - vokalas
* Ryan Roxie - gitara
* Tim Pierce - gitara
* Greg Smith – bosinė gitara
* Kenny Aronoff - mušamieji
* Bob Marlette – ritmo gitara, bosinė gitara, klavišiniai
| Ragaučinos piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Ragaučinos piliakalnisRagaučinos piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°9′21.1″ š. pl. 26°6′17″ r. ilg.﻿ / ﻿55.155861°š. pl. 26.10472°r. ilg.﻿ / 55.155861; 26.10472Koordinatės: 55°9′21.1″ š. pl. 26°6′17″ r. ilg.﻿ / ﻿55.155861°š. pl. 26.10472°r. ilg.﻿ / 55.155861; 26.10472 |

 |
| Vieta | Švenčionių rajonas |
| Seniūnija | Švenčionių seniūnija |
| Aukštis | 5 m |
| Plotas | 130x15 |
| Naudotas | I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1921 |

**Ragaučinos piliakalnis** – buvęs piliakalnis Švenčionių rajono savivaldybės teritorijoje, į rytus nuo Ragaučinos, Švenčionių seniūnija, prie plento  **111**  Utena–Kaltanėnai–Švenčionys , 3 km į šiaurės vakarus nuo Švenčionių.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis buvo įrengtas į pelkę įsiterpusioje ilgoje siauroje kalvoje. Aikštelė buvo labai ištęsto ovalo formos, pailga šiaurės – pietų kryptimi, apie 130x15 m dydžio. Šlaitai vidutinio statumo, apie 5 m aukščio.

Piliakalnį apardė Naujųjų laikų senkapis, rytinę ir pietinę dalį nuplovė upelis, XX a. pirmojoje pusėje beveik visiškai nukastas eksploatuojant karjerą, vėliau dar aplygintas melioruojant. Išliko tik šiaurės – pietų kryptimi pailga, 38x13 m dydžio viršumi, 0,5 m aukštesniu šiauriniu galu, 4 m aukščio dirvonuojanti kalvelė bei į šiaurės rytus nuo jos prie plento Švenčionys – Švenčionėliai esantis 4 m aukščio kauburys, ant kurio stovi aukštos įtampos elektros stulpas.

Tyrimai
-------

1921 m. piliakalnį žvalgė Petras Tarasenka. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia. 

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Dryžių piliakalnis 31 km | Nevieriškės piliakalnis 2 km | Stūglių piliakalnis 8 km |  |
| Paduobės piliakalnis 10 km |  | Adutiškio piliakalnis 29 km |
| Bogutiškės piliakalnis 8 km |  | Cirkliškio piliakalnis 3,5 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------


* Покровский Ф. В. Археологическая карта Виленской губернии. Вильна, 1893, c. 53.
* Petras Tarasenka. Lietuvos archeologijos medžiaga. Kaunas, 1928, p. 221.
* Gintautas Zabiela. Lietuvos medinės pilys. Vilnius. 1995, p. 247 (Nr. 68).

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Ragaučina
„Skudurinukė"
**Ragdolas** (angl. *Ragdoll*), arba ***skudurinukė*** – kačių veislė. „Skudurinukėmis" vadinamos todėl, kad paėmus ant rankų suglemba it skudurinės lėlės. Labai pasitiki žmogumi, gerai pakelia skausmą. Laba lėtai bręsta, visiškai suauga tik trejų metų amžiaus.

Istorija
--------

Pasakojama legenda, kaip vieną persų ilgaplaukę pervažiavo automobilis ir ji likusi gyva, tačiau jos būdas nepaprastai pasikeitė: ji tapo perdėm meili, o paimta ant rankų suglebdavo. Iš tiesų, šioje istorijoje yra dalis tiesos. „Skudurinukės" turi persų ilgaplaukės kraujo, nors mišrintos ir su kitų veislių katėmis. Kilo iš JAV.

Charakteris
-----------

Šios katės labai švelnios, ramios ir nuolankios. Nepatartina leisti į lauką, nes katę gali nusinešti kiekvienas meiliai paglostęs žmogus. Iškilus grėsmei, visada bando bėgti, retai draskosi. Gerai sutaria su kitomis katėmis ir šunimis. Protingos, mėgsta švelnumą, tačiau dėmesio įkyriai nereikalauja.

Fizinės savybės
---------------

Tai didelė, raumeninga, grakšti katė. Vidutinio ilgumo kojų kaulai stambūs, letenos didelės, su kuokštais tarp pirštų. Uodega pūkuota. Galva vidutinio dydžio, smakras storas. Vidutinio dydžio ausys gana toli viena nuo kitos, galiukai apskriti. Akys elipsės formos, visada mėlynos. Vasarą smarkiai šeriasi.

Pripažinti trys skirtingi „skudurinukių" variantai: visi trys būna su rudomis, melsvomis, šokolado spalvos ir alyvų spalvos žymėmis. Ką tik gimę kačiukai būna visiškai balti.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ragdolas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Apie veislę Archyvuota kopija 2015-06-24 iš Wayback Machine projekto.
Atskirojo lietuvių bataliono kariai ilsisi šalia katalikų koplytėlės Galicijoje. Nufotografuoti tarp 1917–1918 m.
Atskirojo lietuvių bataliono kariai Vitebske (1917–1918 m.).
Bataliono vadas Antanas Juozapavičius
**Atskirasis lietuvių batalionas**, Lietuvių atskirasis batalionas Vitebske – Rusijos kariuomenės karinis dalinys, 1917–1918 m. veikęs Galicijoje (dab. Ukraina) ir Vitebske (dab. Baltarusija). Vienas pirmųjų XX a. lietuvių karinių dalinių.

Istorija
--------

1917 m. Rusijos laikinajai vyriausybei leidus organizuoti tautinius dalinius ir junginius, pavasarį lenkai suformavo gen. J. Dovboro-Mušnickio korpusą. Jame buvo daug lietuvių karių, kurie lenkų dažnai buvo žeminami. 1917 m. kovo 26-28 d. Kijeve lietuvių karių suvažiavimas nutarė įkurti atskirą lietuvių dalinį. 1917 m. gegužės 23 d. apie 700 lietuvių karių, vadovaujami karininko S. Pangonio, atsiskyrė nuo lenkų, gegužės 27 d. atvyko į Galiciją ir buvo įtraukti į 7-osios armijos 22-ojo korpuso 11-ąjį suomių pulką ir sudarė jo grenadierių komandą. Tačiau lietuvių padėtis pablogėjo – jie, prastai ginkluoti, buvo siunčiami į pavojingus fronto barus. Kariai 1917 m. birželio mėn. pasipriešino fronto vado įsakymui išskirstyti juos į atskirus dalinius, o birželio 26-28 d. apsikasę budėjo, pasiryžę gintis.

Pagal 1917 m. birželio 29 d. fronto štabo įsakymą rugpjūčio 24 d. sudarytas **Atskirasis lietuvių batalionas**. 1917 m. rugsėjo mėn. jame buvo apie 800 kareivių ir 30 karininkų, dauguma rusai, atsiųsti iš kitų dalinių. Batalioną sudarė 4 rikiuotės, viena sunkiųjų kulkosvaidžių ir viena nerikiuotės kuopa, artilerijos dalinys, ryšių ir ūkio skyriai. Buvo gauta ginkluotė, apranga, 42 žirgai. Suformavus batalioną išrinktas jo komitetas. Po 1917 m. Spalio perversmo batalionas su 22 korpusu buvo vežamas į Petrogradą tvarkai atkurti, bet Oršos (dab. Baltarusija) stotyje dėl geležinkelininkų streiko sustabdytas. 1917 m. gruodžio 21 d. korpuso revoliuciniam komitetui įsakius batalionas išvyko į Vitebską, čia vykdė įgulos sargybą, prie jo prisidėjo 170 lietuvių karių komanda.

Sovietų Rusijai pradėjus kurti savo kariuomenę bolševikų vyriausybė siūlė batalionui vykti į frontą, nuginkluoti J. Dovboro-Mušnickio korpusą. Šie pasiūlymai buvo atmesti, todėl 1918 m. kovo 15-balandžio 24 d. batalionas buvo išformuotas. Iš Rusijos kariuomenės paleisti 949 kariai grįžo į Lietuvą, daugelis jų tapo Lietuvos kariuomenės savanoriais.

Bataliono vadai
---------------

* Himelmanas – 1917 m. rugpjūčio 24 d.-1917 m. gruodžio 28 d.
* Antanas Juozapavičius – 1917 m. gruodžio 28 d. – 1918 m. sausio 24 d.
* Stasys Nastopka – 1918 m. sausio 24 d. – balandžio 24 d.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Atskirasis lietuvių batalionas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 155 psl.
**Atsargioji sueitis** (lot. *coitus reservatus*; arba ***Karecos metodas***) – ypatingas sueities būdas, kai vyro varpa įstumiama makštin, tačiau frikciniai judesiai neatliekami, o partneriai nesiekia fiziologinio orgazmo. Šis metodas minimas senovės indų šaltiniuose, kurių įsitikinimu tai intymi ir rami poza, sudaranti prielaidas ypač giliems dvasiniams ryšiams tarp partnerių atsirasti. Tokia sueitis yra iš dalies taikoma tantrinio sekso praktikose, laikantis prielaidos, kad tai gali būti malonesnis potyris nei įprasta sueitis.

Kartais atsargioji sueitis taikoma kai vyras nori sustabdyti priešlaikinę ejakuliaciją ir pratęsti sueitį iki pat moters orgazmo. Sustabdžius frikcijas, vyro susijaudinimas nuslopsta greičiau nei moters, todėl metodas padeda abiem partneriams pasiekti orgazmą vienu metu. Kaip kontracepcijos priemonė šis metodas netinka, kadangi sėkla gali išsiveržti netikėtai, be to, net ir neatliekant frikcijų iš varpos gali tekėti prejakuliatas, sukeliantis pastojimo tikimybę.

Istorija
--------

Praktika naudota nuo senų laikų, tačiau Vakaruose apie ją viešai pradėjo kalbėti tik XIX a. JAV ginekologė Alice Bunker Stockham (1833–1912), pavadinusi praktiką Karecos metodu (nuo it. *carezza* – „glostymas, glamonėjimas").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Taoism and sex. Hu-berlin.de, perkelta į Archive.org (tikrinta 2022-05-13).
2. ↑  Karezza. Duden.de (tikrinta 2022-05-13).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 1°56′ š. pl. 73°25′ r. ilg.﻿ / ﻿1.933°š. pl. 73.417°r. ilg.﻿ / 1.933; 73.417

Atolo žemėlapis
**Lamu atolas** arba ***Hadhunmathi atolas*** (mald. ހައްދުންމަތި) – koralinis atolas Indijos vandenyne, Maldyvų salyno pietuose. Apsuptas koralinių rifų žiedo, dauguma salų yra žiedo pietuose ir rytuose. Lagūna sekli, 30–34 m gylio, joje gausu smulkių salelių. Lamu atolą sudaro 82 salos iš kurių gyvenama – 12: Dhanbidhū, Fonadhū, Gadhū, Ganas, Hithadhū, Isdhū, Kalhaidhū, Kunahandhū, Mabaidhū, Mamendhū, Mavahas, Mundū, Mandhū.

Atole gyvena 14,3 tūkst. gyventojų. Pagrindinė gyvenvietė – Fonadhū (~2000 gyventojų). Yra Kadhū tarptautinis oro uostas. Verčiamasi turizmu, žvejyba ir žuvies perdirbimu, kokospalmių auginimu.

Lamu atole rasta budistinių stūpų, vienuolynų liekanų. Čia rastos XII a. varinės lentelės su įrašais senąja maldyvų kalba.
Lanai salos vaizdas iš kosmoso
**Lanai** (kai kada lietuviškuose šaltiniuose Lanajis) – šeštoji pagal plotą Havajų sala, dar vadinama Ananasų sala, nes čia kadaise buvo įveistos didžiausios planetoje šių augalų plantacijos. Saloje tėra vienas miestas – salos sostinė Lanai.

Svarbiausi duomenys
-------------------

* Koordinatės: 20°50′N, 156°56′W
* Plotas: 364 km²
* Ilgis: ~29 km
* Plotis: ~21 km
* Aukštis: 1026 m (Lanaihale kalnas)
* Gyventojų skaičius: 3200 (2000 m.)

Istorija
--------

Europiečiai salą pirmą sykį išvydo 1779 m. vasario 25 d. kapitono Džeimso Kuko ekspedicijos metu, kai Čarlzo Klerko (Charles Clerke) vadovaujama įgula čia lankėsi po Džeimso Kuko žūties Havajų (Didžiojoje) saloje.

1933 m. salą įsigijo *Havajų ananasų kompanijos* prezidentas Džeimsas Doulas (James Dole). 1992 m. sala perėjo į Deivido H. Merdoko (David H. Murdock), įsigijusio salą valdančią įmonę *Castle & Cooke*, nuosavybę.

Turizmas
--------

Turizmas saloje pradėtas plėtoti po to, kai ananasų verslas ėmė silpnėti. Čia pastatyta keletas viešbučių, įkurti du golfo klubai.

Nuorodos
--------

* Išsamus Havajų valstijos žinynas (anglų k.)

Koordinatės: 20°50′ š. pl. 156°56′ v. ilg.﻿ / ﻿20.833°š. pl. 156.933°r. ilg.﻿ / 20.833; 156.933

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RHavajų salynas |
| --- |
|  |
| Didžiosios salos | 

Havajai (sala) | Maui | Kahoolavė | Lanai | Molokai | Oahu | Kauai | Niihau
 |  |
|  |
| Havajų Šiaurės Vakarų salos | 

Nihoa | Nekerio sala | Prancūzų fregatų sekluma | Gardnerio uolos | Maro rifas | Laisanas | Lisianskio sala | Perlo ir Hermeso atolas | Midvėjaus atolas | Kurės atolas
 |
|  |
| Ugnikalniai | 

Loihi | Kilauea | Mauna Loa | Mauna Kea
 |
|  |
| Vietovės, salelės, kiti objektai | 

Honolulu | Perl Harboras | Lehua | Kaula |

 |
**Lietuvos matininkų ir kultūrtechnikų sąjunga** – Lietuvos profesinė organizacija, veikusi 1918–1940 m. 1918–1928 m. *Lietuvos matininkų sąjunga*.

Istorija
--------

Lietuviai matininkai pirmą kartą į legalią Lietuvių matininkų sąjungą susibūrė 1917 m. Petrograde, Veisbruto spaustuvėje lietuviškai išspausdinti 37 straipsnių sąjungos įstatai. Sąjunga turėjo apie 20 narių. Pirmasis jos pirmininkas buvo Jonas Raupys. 1918 m. rudenį šios sąjungos veikla nutrūko, pasibaigus karui lietuviai pradėjo grįžti į tėvynę. 1918 m. lapkričio 12 d. Jonas Raupys sušaukė steigiamąjį Matininkų sąjungos susirinkimą, kuriame dar dalyvavo Mikas Dauknys, Vincas Satkevičius, Balys Jakutis, Teodoras Savickas ir Vasilius Prozorovas. Iki 1918 m. gruodžio 28 d. vyko parengiamieji organizacinės komisijos sąjungai įkurti darbai, į kuriuos aktyviai įsijungė inžinierius Stasys Dirmantas, V. Račkauskas ir kiti žemės tvarkytojai. Pirmuosius sąjungos įstatus Kauno apskrities viršininkas patvirtino 1920 m. sausio 27 d. (rejestro Nr.18). Įkurtos sąjungos svarbiausias tikslas ir rūpestis buvo įkurti Žemės tvarkymo departamentą, surengti matininkų kursus, atgauti iš Rusijos archyvus ir instrumentus. 1928 m. birželio 30 d. visuotiniame Lietuvos matininkų profesinės sąjungos suvažiavime buvo pakeisti sąjungos įstatai ir sąjunga pavadinta Lietuvos matininkų ir kultūrtechnikų sąjunga.

1918 m. sąjungoje buvo 14 narių, 1920 m. – 70, 1923 m. – 170, 1927 m. – 216, 1928 m. – 114, 1929 m. – 115. 1938 m. Lietuvos matininkų ir kultūrtechnikų sąjunga turėjo 360 narių, fotografijos, meno, intelektinio lavinimosi ir geodezininkų sekcijas. Rūpinosi narių kultūriniais reikalais, kartu su Lietuvos fotomėgėjų sąjunga rengė fotografijų konkursus, parodas, 1926–1928 m. leido žurnalą „Matininkas" (iki 1928 m. balandžio mėn. pasirodė 7 numeriai, iš viso 3000 egzempliorių), 1928–1929 m. – „Matininkų ir kultūrtechnikų balsas", 1929–1940 m. – „Žemėtvarka ir melioracija", 1938 m. įsteigė knygyną. TSRS okupacijos metais veiklą nutraukė. 1989 m. atkurta ir pavadinta Lietuvos žemėtvarkos ir hidrotechnikos inžinierių sąjunga.

Pirmininkai
-----------

* Vincas Satkevičius – 1918 m. 1920–1921 m.
* Stasys Dirmantas – 1919 m.
* V. Račkauskas – 1919–1920 m.
* Mikas Dauknys – 1921–1922 m.
* Feliksas Daugėla – 1922–1923 m.
* Liudas Alseika – 1923–1924 m. 1927 m.
* Zenonas Bačelis – 1924–1925 m.
* Stasys Renigeris – 1925–1926 m. 1928–1929 m.
* P. Rogalskis – 1926–1927 m.
* Vincas Balčiūnas-Barzda – 1927 m.
* J. Šakočius – 1928 m.
* M. Chmieliauskas – 1929–1940 m.
* Adolfas Guogis – 1940 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos žemėtvarkos ir hidrotechnikos inžinierių sąjunga Archyvuota kopija 2008-09-24 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Lietuvos žemėtvarkos ir hidrotechnikos inžinierių sąjungos istorija Archyvuota kopija 2008-09-01 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Antanas Miknius. *Lietuvos matininkų ir kultūrtechnikų sąjunga*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 268 psl.
| **Mossberg Brownie** |
| --- |
|  |
| **Tipas** | keturvamzdis kišeninis pistoletas |
| **Šalis** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Sukurtas** | 1919 m. |
| **Gamintas** | 1920-1932 m. O.F. Mossberg & Sons (JAV), |
| **Kalibras, mm** | 5,6 |
| **Šovinys, mm** | .22 LR, .22 Short |
| **Vamzdžio ilgis, mm** | 6,4 |
| **Maks. šūvio nuotolis, m** |  ? |
| **Dėtuvė** | be dėtuvės4 šov. 4 lizduose |

**Mossberg Brownie** – keturvamzdis pistoletas, panašus į derindžerį *COP 357 Derringer*. Šį .22 Long Rifle šovinius naudojantį pistoletą 1920-1932 m. gamino kompanija O.F. Mossberg & Sons. *Brownie* konstrukcija pagrįsta ankstesniu Oskaro Mosbergo patentuotu pistoletu, kurį pagal licenciją gamino „Shattuck Company".

Šių pistoletų buvo pagaminta nuo 33 iki 37 tūkstančių.

Konstrukcija
------------

Pistoletas turi dvigubos veikmės nuleistuką ir besisukantį skiltuvą. Kiekvienas nuleistuko paspaudimas užveda ir nuleidžia gaiduką, taip pat pasuka skiltuvą taip, kad iššautų vis naujas vamzdis. Atsegtas viršuje esantis skląstis leidžia atlaužti vamzdžių bloką žemyn. Pistoleto komplekte yra speciali lenkta plokštelė, kuri ištraukia iššautas tūteles. 

### Pasekėjai

1986-1987 m. kompanija „Advantage Arms" gamino modelį 422, kuris turėjo daug panašumo su pistoletu *Brownie*. Kompanijos „Advantage Arms" gamintas pistoletas turėjo ir variantą, naudojusį šovinius .22 Winchester Magnum Rimfire. Šis pistoletas, skirtingai nei *Brownie*, turėjo vidinį išmetiklį. 

Kompanija „Cobray" gamino keistą revolverį *Pocket Pal*, kuris turėjo tokias pačias atlaužimo ir gaiduko sistemas kaip ir *Brownie*. „Cobray" suderino šias savybes su unikalia dviejų vamzdžių dviejų kalibrų sistema. Revolveris turi du *zig-zag* tipo besisukančius būgnus, vieną *.22 LR*, kitą *.380 ACP* kalibro. Tas pats gaidukas iššauna arba .22 kalibro šovinį apatiniu vamzdžiu, arba .380 šovinį apatiniu vamzdžiu, žiūrint kuris būgnas įstatytas.

Nuorodos
--------

1. 1 2  James, Gary. "Handguns". *Guns & Ammo*, February 2003
2. ↑  Flayderman, Norm (2007). *Flayderman's Guide to Antique American Firearms and Their Values*. Gun Digest Books. p. 399. ISBN 0-89689-455-X.
3. ↑  Angelfire article on Pocket Pal

* The Mossberg Brownie: Did you know they made pistols? Archyvuota kopija 2014-06-06 iš Wayback Machine projekto.
* Myers J.A. A LESSON IN BROWNIES
* Shooting the Mossberg Brownie - a .22-cal derringer (Klipas *Youtube*)