recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| RK2904 |
| --- |
| **Linkuva-Joniškėlis-Pumpėnai** |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 33,8 km |
| Pradžia | Linkuva |
| Pabaiga | Pumpėnai |
| Apskritys | Šiaulių, Panevėžio |
| Miestai | Linkuva, Joniškėlis, Pušalotas, Pumpėnai |

**RK2904** – rajoninis kelias, jungiantis Linkuvą, Joniškėlį ir Pumpėnus. Kelio ilgis – 33,8 km. Kelias nuo Linkuvos iki Raudonpamūšio (Pakruojo rajonas) yra dengtas žvyru, visas likęs kelias (Pasvalio rajonas) yra asfaltuotas.

Maršrutas
---------

Kelias prasideda Linkuvoje, sankryžoje su  **151**  Pakruojis–Linkuva  ir  **211**  Linkuva–Žeimelis . Kelias eina per Pakruojo ir Pasvalio rajonus. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Linkuva, Dvariūkai, Raudonpamūšis, Stačiūnai, Joniškėlis, Pamažupiai, Lepšynė, Maldučioniai, Valmoniai, Pušalotas, Pumpėnai. Kelias baigiasi Pumpėnuose, sankryžoje su  **3112**  Pumpėnai–Krikliniai–Smilgiai  ir automagistrale  **A10**  Panevėžys–Pasvalys–Bauskė  E67 Helsinkis-Talinas-Ryga-Panevėžys-Kaunas-Varšuva-Vroclavas-Praha . Ties Raudonpamūšiu iš kelio atsišakoja  **2925**  Raudonpamūšis–Vienžindžiai–Vytartai , Joniškėlyje iš kelio atsišakoja  **3121**  Joniškėlis-Narteikiai , ties Joniškėliu žiedine sankryža kelias kerta  **150**  Šiauliai–Pakruojis–Pasvalys , Pamažupiuose į kelią įsilieja  **3114**  Deglėnai–Pamažupiai , Valmoniuose į kelią įsilieja  **2930**  Klovainiai–Deglėnai–Valmoniai , Pušalote į kelią įsilieja  **3113**  Valakėliai–Pušalotas  ir  **3005**  Panevėžys–Skaistgiriai–Pušalotas  ir atsišakoja  **3141**  privažiuojamasis kelias prie Dičiūnų  nuo kelio  **2904**  Linkuva–Joniškėlis–Pumpėnai  .

Išnašos
-------

1. ↑ . Vilnius21.lt. Nuoroda tikrinta 2022-08-18.

v • a • r **Pakruojo apylinkių rajoniniai keliai** 

2901 - 2902 - 2903 - 2904 - 2905 - 2906 - 2907 - 2908 - 2909 - 2910 - 2911 - 2912 - 2913 - 2914 - 2915 - 2916 - 2917 - 2918 - 2919 - 2920 - 2921 - 2922 - 2923 - 2924 - 2925 - 2926 - 2927 - 2928 - 2929 - 2930 - 2931 - 2932 - 2933
| Huambo provincijaport. *Província do Huambo* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Angolos vėliava Angola |
| **Administracinis centras** | Huambas |
| **Savivaldybių skaičius** | 11 |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 2 645 100 |
| **Plotas** | 33 300 km² |
| **Tankumas** (2022) | 79 žm./km² |

**Huambo provincija** (port. *Província do Huambo*) – provincija vidurio Angoloje. Ribojasi su Bengelos, Pietų Kvanzos, Bijės ir Huilos provincijomis. Administracinis centras – Huambas.

Istorija
--------

*Pagrindinis straipsnis – Ovimbundu*.
Teritorijoje nuo XVI a. apsigyveno ovimbundai, kurie įkūrė čia smulkias savo valstybėles. Didžiausia tarp jų buvo Bailundo valstybė. Ovimbundai kontroliavo pelningą vergų, dramblio kaulo ir kitų afrikinių prekių prekybą su portugalais iki XIX a. pabaigos. Amžiaus pabaigoje jų teritorijos prijungtos prie Portugalijos Vakarų Afrikos.

Iki kolonijinio karo Huambo provincija buvo gausiausiai apgyvendinta visoje Angolos kolonijoje.

Geografija
----------

Paviršius išraižytas kalnų ir plokščiakalnių. Huambo provincijoje yra aukščiausia šalies vieta – Moko kalnas. Gausu naudingųjų iškasenų (mangano, deimantų, volframo, geležies, aukso, sidabro, vario) telkinių. Būdingi kserofitiniai krūmynai, savanos.

Savivaldybės
------------

Provincija padalinta į 11 savivaldybių:

* Huambas
* Bailundas
* Ekunija
* Kaala
* Kačiungas
* Londuimbalė
* Longonžas
* Mungas
* Čikala-Čoloanga
* Čindženžė
* Ukuma

Šaltiniai
---------

1. ↑  ANGOLA, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
| **Angolos provincijos** |  |
| Bengas | Bengela | Bijė | Huambas | Huila | Kabinda | Kunenė | Kvandas Kubangas | Luanda | Malanžė | Mošikas | Namibas | Pietų Kvanza | Pietų Lunda | Šiaurės Kvanza | Šiaurės Lunda | Uižė | Zairas |
| RK3106 |
| --- |
| **Krinčinas-Ličiūnai-Mieliūnai** |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 16,3 km |
| Pradžia | Krinčinas |
| Pabaiga | Mieliūnai |
| Apskritys | Panevėžio |
| Miestai | Krinčinas |

**RK3106** – rajoninis kelias, jungiantis Krinčiną, Ličiūnus ir Mieliūnus. Kelio ilgis – 16,3 km. Kelias nuo Krinčino iki Ličiūnų yra asfaltuotas, visas likęs kelias yra dengtas žvyru.

Kelias prasideda Krinčine, sankryžoje su  **3110**  Papyvesiai–Krinčinas–Gulbinėnai . Kelias eina per Pasvalio ir Biržų rajonus. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Krinčinas, Ličiūnai, Daniliškiai, Žvirgždė, Šukionys, Mieliūnai. Kelias baigiasi Biržų rajone, Mieliūnuose, sankryžoje su  **124**  Kupiškis–Vabalninkas–Biržai . Kelias kerta šias upes: Jiešmenį, Upytę, Ringužę, Tatulą.

Išnašos
-------

1. ↑ . Vilnius21.lt. Nuoroda tikrinta 2022-07-21.

v • a • r **Pasvalio apylinkių rajoniniai keliai** 

3101 - 3102 - 3104 - 3105 - 3106 - 3107 - 3108 - 3109 - 3110 - 3111 - 3112 - 3113 - 3114 - 3115 - 3116 - 3117 - 3118 - 3119 - 3120 - 3121 - 3122 - 3123 - 3124 - 3125 - 3126 - 3127 - 3128 - 3129 - 3130 - 3131 - 3132 - 3133 - 3134 - 3135 - 3136 - 3137 - 3138 - 3139 - 3140 - 3141 - 3142 - 3143 - 3144
**Civilinio proceso teisė** – proceso teisės šaka, reguliuojanti materialiosios civilinės teisės įgyvendinimo tvarką.
Kadangi saviteismis yra uždraustas jau nuo senų laikų, todėl teisių įgyvendinimas prieštaraujant kitiems santykių subjektams galimas tik valstybės pagalba, tai yra per teismus.
Valstybė turi prievartos taikymo monopolį, todėl privatinės teisės srityje civilinių teisių ir pareigų tvarką nustato civilinio proceso teisė.

Teisės šaltiniai
----------------

Kontinentinės teisės valstybėse pagrindiniai civilinio proceso teisės šaltiniai yra kofidikuoti įstatymai (žr. *Civilinio proceso kodeksas*). Žymūs Vokietijos civilinio proceso kodeksas, Austrijos civilinio proceso kodeksas, Rusijos Federacijos civilinio proceso kodeksas ir kiti.

Civilinio proceso teisės mokslas
--------------------------------

Civilinio proceso teisę tiria procesualistikos šaka - civilinė procesualistika (civilinio proceso teisės mokslas). Lietuvoje civilinio proceso teisę tiria MRU Teisės fakulteto Civilinio proceso teisės katedra (vedėjas - prof. Stasys Vėlyvis), VU Teisės fakultete - Privatinės teisės katedra (procesualistai prof. Vytautas Nekrošius, prof. Valentinas Mikelėnas, kiti mokslininkai).

Lietuvos civilinio proceso teisė
--------------------------------

Pagrindinis šaltinis - 2002 metų Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodeksas. Jo pirmtakas - tarybinis teisynas (LTSR civilinio proceso kodeksas, 1964 m.).

Literatūra
----------

* Laužikas E. Mikelėnas V. Nekrošius V. Civilinio proceso teisė. I tomas. V. Justitia, 2003.
* Laužikas E. Mikelėnas V. Nekrošius V. Civilinio proceso teisė. II tomas. V. Justitia, 2005.

Nuorodos
--------

* Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodeksas
**Katedra** – universiteto, instituto, akademijos ar kitos panašios aukštosios mokyklos akademinis šakinis padalinys, organizuojantis vieno ar kelių artimų dalykų dėstymą ir tyrinėjimą, atsakingas už vienos ar kelių susijusių studijų programų organizavimą. Katedra vadinama ir tokio padalinio darbuotojų visuma.

Vilniaus universiteto katedra
-----------------------------

Pagal Vilniaus Universiteto statutą katedroje turi dirbti ne mažiau kaip šeši visą etatą turintys pedagoginiai ir/ar moksliniai darbuotojai. Ne mažiau kaip keturi turi būti mokslininkai – t. y. turėti daktaro laipsnį.

Katedroje aukščiausia savivaldos institucija yra katedros dėstytojų ir mokslo darbuotojų posėdis. Balso teisę posėdyje turi darbuotojai, kurie turi ne mažiau kaip pusę etato, o jei jų pagrindinės pareigos yra fakultete, tai ne mažiau kaip ketvirtį etato. Viešuose katedros posėdžiuose gali dalyvauti ir katedros studentų atstovai.

### Katedros vedėjas

Katedrai vadovauja katedros vedėjas, kuris yra atsakingas už katedroje vykdomų mokslo darbų ir dėstomų dalykų kokybę. Jis šaukia katedros posėdžius ir jiems pirmininkauja.
  
Katedros vedėją penkerių metų kadencijai renka fakulteto taryba, o po to rektoriaus teikimu tvirtina Senatas. Paprastai katedros vedėju tampa profesorius, tačiau išimtiniais atvejais juo gali tapti ir docentas.

Katedros analogai
-----------------

Universiteto katedros teises gali turėti ir kiti šakiniai padaliniai – klinika, observatorija ir kt.

Nuorodos
--------

1. 1 2  19 straipsnis. Katedros. In: Vilniaus Universiteto statutas

Vikižodynas
| Huankavelika*Huancavelica* |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

HuankavelikaHuankavelika

12°47′0″ p. pl. 74°58′0″ v. ilg.﻿ / ﻿12.78333°š. pl. 74.96667°r. ilg.﻿ / 12.78333; 74.96667﻿ (Huankavelika)Koordinatės: 12°47′0″ p. pl. 74°58′0″ v. ilg.﻿ / ﻿12.78333°š. pl. 74.96667°r. ilg.﻿ / 12.78333; 74.96667﻿ (Huankavelika) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Peru vėliava Peru |
| **Departamentas** | Huankavelikos departamentas |
| **Provincija** | Huankavelikos provincija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1572 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 55 100  |
| **Altitudė** | 3 676 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Huankavelika |

**Huankavelika** (isp. *Huancavelica*, keč. *Wankawillka*) – miestas centrinėje Peru dalyje, Vakarų Kordiljeros rytinėje pašlaitėje, tarpukalnių slėnyje, daugiau nei 3600 m aukštyje, prie Iču upės; departamento centras. Yra geležinkelis į Huankajų, plentai į Huankajų, Ajakučą, Činča Altą. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (kukurūzai, miežiai, bulvės). Maisto (pieno, mėsos, miltų, alkoholio), odos apdirbimo, tekstilės pramonė, gaminami vario dirbiniai. Veikia Huankavelikos valstybinis universitetas. Yra XVII–XVIII a. architektūros paminklų (Šv. Antano katedra, Šv. Sebastijono, Šv. Pranciškaus, Šv. Dominyko bažnyčios, ginklų aikštė, administraciniai ir gyvenamieji pastatai). Netoli miesto yra Santa Barbaros gyvsidabrio kasykla, sidabro telkiniai.

Istorija
--------

Miesto pavadinimas, spėjama, reiškia „huankų akmuo" ar „šventasis akmuo". Jau inkų laikais čia išgautas gyvsidabris. Ispanai miestą įkūrė 1572 m. ir pavadino *Villa Rica de Oropesa* (pagal vicekaraliaus Francisco Álvarez de Toledo gimtąjį Oropesos miestelį Ispanijoje). Kolonijiniais laikais Huankavelika buvo labai svarbus gyvsidabrio gavybos centras. Šis gyvsidabris buvo būtinas sidabro, kurio svarbiausias gavybos centras buvo Potosi, išgavimui. Peru Respublikos laikais miestas nuskurdo. Situaciją pagerino 1926 m. nutiestas geležinkelis iš Huankajaus. Tačiau iki dabar šis, daugiausia kečujų apgyvendintas miestas, yra vienas skurdžiausių šalyje.

* Ginklų aikštėGinklų aikštė
* KatedraKatedra
* Vaizdas nuo aplinkinių kalnųVaizdas nuo aplinkinių kalnų
* Traukinys į HuankajųTraukinys į Huankajų

Šaltiniai
---------

1. PERU: Regions & Cities
2. ↑  PERU: Regions & Cities
3. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 442
| RK3102 |
| --- |
| **Brazdigala-Pasvalys** |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 0,93 km |
| Pradžia | Brazdigala |
| Pabaiga | Pasvalys |
| Apskritys | Panevėžio |
| Miestai | Pasvalys |
|  |
| Kelias link Pasvalio |

**RK3102** – rajoninis kelias, jungiantis Brazdigalą ir Pasvalį. Kelio ilgis – 0,93 km, visas kelias yra asfaltuotas.

Kelias prasideda Brazdigaloje, sankryžoje su  **A10**  Panevėžys–Pasvalys–Bauskė  E67 Helsinkis-Talinas-Ryga-Panevėžys-Kaunas-Varšuva-Vroclavas-Praha . Kelias daugiausiai eina Pasvalyje, kuriame kelias ir baigiasi. Kelias baigiasi sankryžoje su Panevėžio ir Šilo gatvėmis. Pastaroji nuveda į kairę link Pasvalio kultūros ir poilsio parko.

Išnašos
-------

1. ↑ . Vilnius21.lt. Nuoroda tikrinta 2022-07-21.

v • a • r **Pasvalio apylinkių rajoniniai keliai** 

3101 - 3102 - 3104 - 3105 - 3106 - 3107 - 3108 - 3109 - 3110 - 3111 - 3112 - 3113 - 3114 - 3115 - 3116 - 3117 - 3118 - 3119 - 3120 - 3121 - 3122 - 3123 - 3124 - 3125 - 3126 - 3127 - 3128 - 3129 - 3130 - 3131 - 3132 - 3133 - 3134 - 3135 - 3136 - 3137 - 3138 - 3139 - 3140 - 3141 - 3142 - 3143 - 3144
Koordinatės: 56°55′42″ š. pl. 11°25′41″ r. ilg.﻿ / ﻿56.92833°š. pl. 11.42806°r. ilg.﻿ / 56.92833; 11.42806

Kategato sąsiauris žemėlapyje pažymėtas mažais raudonais taškeliais
**Kategatas** (dan. *Kattegat*, šved. *Kattegatt*) − Baltijos jūros sąsiauris tarp rytinės Jutlandijos ir pietinės Skandinavijos pusiasalio dalies.

Kategato sąsiaurio šiaurinės dalies ir Skagerako sąsiaurio pietrytinės dalies vandenų sąlyčio zona yra Baltijos ir Šiaurės jūrų riba. Kategato pietuose yra Eresuno, Mažojo Belto ir Didžiojo Belto sąsiauriai, per kuriuos jungiasi su pagrindine Baltijos jūros dalimi.

Sąsiaurio ilgis ~270 km, plotis − nuo 60 km šiaurėje iki 122 km pietuose.

Prie Danijai priklausančių kai kurių salų sąsiauryje pasitaiko nuo 2 m iki 6,5 m gylio seklumų. Sąsiaurio vidutinis gylis – 23 m, nors šiaurinėje dalyje pagilėja nuo 50 m iki 100 m, o giliausias duburys ties Varbergu – 130 m gylio.

Kategato sąsiaurio 22 300 km² plote vandens tūris – 500 km³. Vandens temperatūra vasarį 2 °C, rugpjūtį 17 °C, druskingumas šiaurėje 29,6 ‰, pietuose 18,5 ‰. Pakrantės kai kada užšąla. Kategato sąsiauryje yra dvi pagrindinės vandens srovės – Baltijos srovė ir Jutlandijos srovė.

Kategato sąsiauryje yra Samsės, Lesės ir Anholto salos. Pagrindinis uostas – Geteborgas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 202
2. ↑  *Kategatas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kategatas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Huanukas*Huánuco* |
| --- |
|        |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

HuanukasHuanukas

9°55′0″ p. pl. 76°14′0″ v. ilg.﻿ / ﻿9.91667°š. pl. 76.23333°r. ilg.﻿ / 9.91667; 76.23333﻿ (Huanukas)Koordinatės: 9°55′0″ p. pl. 76°14′0″ v. ilg.﻿ / ﻿9.91667°š. pl. 76.23333°r. ilg.﻿ / 9.91667; 76.23333﻿ (Huanukas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Peru vėliava Peru |
| **Departamentas** | Huanuko departamentas |
| **Provincija** | Huanuko provincija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1539 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 214 800  |
| **Altitudė** | 1 880 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Huanukas |

**Huanukas** (isp. *Huánuco*, keč. *Wanuku*) – miestas centrinėje Peru, Anduose, Centrinės Kordiljeros rytiniuose šlaituose, Hualjagos upės slėnyje; departamento administracinis centras. Yra oro uostas, plentai į Pukaljpą, Sero de Paską, Limą. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (vaisiai, bulvės, pupelės, manijokai, kava, galvijai). Maisto (cukraus, romo) pramonė. Apylinkėse išgaunama nafta. Veikia Huanuko ir Hermilio Valdizán valstybiniai universitetai. Yra katedra, ginklų aikštė, akmeninis tiltas. Į vakarus nuo Huanuko yra vienas seniausių Peru statinių – Sukryžiuotų rankų šventykla Kotošo vietovėje.

Istorija
--------

Vietovė gyvenama nuo seniausių laikų. Miestas įkurtas 1539 m. konkistadoro Gómez de Alvarado y Contreras ir pavadintas *La muy noble y leal ciudad de los Caballeros de León de Huánuco*. Huanukas išaugo kaip svarbus punktas kelyje tarp Limos ir Amazonijos.

Šaltiniai
---------

1. PERU: Regions & Cities
2. ↑  PERU: Regions & Cities
3. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 442

Ginklų aikštė
| **Donatas Butkus** |
| --- |
| Gimė | 1936 m. sausio 24 d. (87 metai)Gintališkė, Platelių valsčius |
|  |
| Veikla | geofizikas, pedagogas |
| Partija | 1962 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1962 m. Šiaulių pedagoginis institutas |

**Donatas Butkus** (g. 1936 m. sausio 24 d. Gintališkėje, Platelių valsčius) – Lietuvos geofizikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras, Ekologijos ir žmonių saugos tarptautinės mokslų akademijos narys (1997 m.).

Biografija
----------

1962 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą. 1964–1969 m. Šiaulių 7-tosios vidurinės mokyklos direktorius. Nuo 1969 m. dirba Fizikos institute. 1977–1987 m. mokslinis sekretorius, 1987–1997 m. Aplinkos radioaktyvumo laboratorijos vedėjas. 1999 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras. 1992–2001 m. Vilniaus pedagoginio universiteto, nuo 1992 m. ir Vilniaus Gedimino technikos universiteto (iki 1996 m. Vilniaus technikos universitetas) dėstytojas, nuo 2001 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Svarbiausi darbai iš radioaktyviųjų inertinių dujų, Lietuvos dirvožemių taršos radioaktyviosiomis medžiagomis ir jonizuojančiosios spinduliuotės poveikio atmosferos geofiziniams procesams. Nustatė radioizotopų Cs migracijos įvairiuose gruntuose dėsningumus, sudarė jo pasiskirstymo Lietuvoje žemėlapius, palygino su buvusia tarša iki Černobylio AE katastrofos. Įvertino lygiavertės dozės galios laukų pasiskirstymą ir kaitą pažemio ore.

Bibliografija
-------------

* Kriptono-85 geofizinės problemos atmosferoje, su Boleslovu Styra, rusų kalba, 1988 m. anglų kalba (*Geophysical problems of Krypton-85 in the atmosphere. New York, Washington, Philadelphia, London: Hemisphere Publishing Corporation*), 1991 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Donatas Butkus*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. - 315
2. ↑  *Donatas Butkus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. - 672 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Cymbopogon** |
| --- |
| Tikroji citrinžolė (*Cymbopogon citratus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Šeima: | Migliniai  *( Poaceae)* |
| Gentis: | Citrinžolė  *( Cymbopogon)* |

 |

**Citrinžolė** (*Cymbopogon*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos žolinis daugiametis augalas. Citrinžolių genčiai priklauso 52 (ar 55) rūšys, kilusios iš Senojo pasaulio tropinių sričių. Dalis citrinžolių rūšių pasižymi maloniu, citriną primenančiu kvapu ir yra naudojamos įvairioms reikmėms.

Citrinžolės auga dideliais kupstais – lapai išilgi, linijiški, gali siekti 1,5–2 m ilgį. Lapų makštys mėsingos, jose susikaupę daug kvapiųjų medžiagų.

Citrinžolės savaime auga bei yra auginamos daugelyje tropinių kraštų (Pietų ir Pietryčių Azijoje, Artimuosiuose Rytuose, Afrikoje, Lotynų Amerikoje). Iš augalo lapų taisoma arbata, jie dedami kaip prieskonis į mėsos, žuvies, jūros gerybių patiekalus, sriubas. Citrinžolių aliejus veikia prieš grybus ir pelėsius, atbaido uodus ir kai kuriuos kitus kenkėjus, vilioja bites. Citrinžolių aliejaus dedama į muilus, šampūnus, vabzdžius atbaidančius mišinius. Citrinžolių aliejumi Pietų Indijoje nuo seno tepti palmių lapų rankraščiai. Citrinžolės pasižymi vaistinėmis savybėmis – turi raminamąjį poveikį, atpalaiduoja raumenis, mažina nerimą.

Rūšys
-----

Svarbiausios citrinžolių rūšys:

* kvapioji citrinžolė (*Cymbopogon nardus*)
* tikroji citrinžolė (*Cymbopogon citratus*)
* svaigioji citrinžolė (*Cymbopogon winterianus*)
* lanksčioji citrinžolė (*Cymbopogon flexuosus*)
* imbierinė citrinžolė (*Cymbopogon martini*)
* azijinė citrinžolė (*Cymbopogon jwarancusa*)
* svirioji citrinžolė (*Cymbopogon pendulus*)
* dykuminė citrinžolė (*Cymbopogon schoenanthus*)
| Huangpu*黄浦 = Huángpǔ* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kinijos Liaudies Respublikos vėliava Kinijos Liaudies Respublika |
| **Miestas** | Šanchajus |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 430 000 |
| **Plotas** | 4,5 km² |
| **Tankumas** (2010) | 95 556 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | HuangpuVikiteka |

**Huangpu** (kin. 黄浦, pinyin: *Huángpǔ*) – Šanchajaus rajonas, sudarantis centrinę miesto branduolio dalį. Išsidėstęs palei kairįjį Huangpu upės krantą, šiaurėje ribojasi su Sudžou upe. Huangpu rajonas yra viena tankiausiai apgyvendintų miesto dalių pasaulyje. Plotas 4,5 km², gyventojų 430 tūkst. (2010 m.).

Huangpu upė
Huangpu rajone įsikūrusi miesto valdžia. Huangpu rajonas yra viena pagrindinių Šanchajaus lankytinų vietų, čia yra istorinis rajonas Bundas, senoji Šanchajaus šventykla, Liaudies aikštė, Šanchajaus muziejus, populiarūs prekybiniai kvartalai, kaip antai Nankino kelias.

Istorija
--------

Dabartinis rajonas sudarytas 1956 m. sujungus ankstesnįjį Huangpu rajoną su Nanši rajonu.

2011 m. prie Huangpu prijungtas Luvano rajonas.

Išnašos
-------

1. 1 2
2. ↑  „Nanjing Road Shopping Mall Shanghai". AsiaRooms – TUI Travel PLC. Suarchyvuotas originalas 2010-03-17. Nuoroda tikrinta 2008-09-12.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŠanchajaus rajonai |
| --- |
|  |
| 
Baošanas · Čangningas · Čingpu · Čongmingas · Dziadingas · Dzinganas · Dzinšanas · Fengsianas · Hongkou · Huangpu · Jangpu · Minhangas · Pudongas · Putuo · Songdziangas · Suhujus |

 |
| RK2901 |
| --- |
| **Rozalimas-Derveliai-Aukštelkai** |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 20,07 km |
| Pradžia | Rozalimas |
| Pabaiga | Aukštelkai |
| Apskritys | Šiaulių |
| Miestai | Rozalimas |

**RK2901** – rajoninis kelias, jungiantis Rozalimą, Dervelius ir Aukštelkus. Kelio ilgis – 20,07 km. Kelias nuo Rozalimo iki Vismantų yra asfaltuotas, visas likęs kelias yra dengtas žvyru.

Kelias prasideda Rozalime, sankryžoje su  **2906**  Rozalimas–Plaučiškiai–Pakalniškiai . Kelias eina per Pakruojo ir Radviliškio rajonus. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Rozalimas, Dulkiškiai, Bališkiai, Medikoniai, Derveliai, Vismantai, Aukštelkai. Kelias baigiasi Radviliškio rajone, Aukštelkuose, sankryžoje su  **212**  Radviliškis–Pakruojis . Derveliuose kelias kerta  **2911**  Karašilis–Derveliai–Alksniupiai–Šeduva .

Išnašos
-------

1. ↑ . Vilnius21.lt. Nuoroda tikrinta 2022-08-18.

v • a • r **Pakruojo apylinkių rajoniniai keliai** 

2901 - 2902 - 2903 - 2904 - 2905 - 2906 - 2907 - 2908 - 2909 - 2910 - 2911 - 2912 - 2913 - 2914 - 2915 - 2916 - 2917 - 2918 - 2919 - 2920 - 2921 - 2922 - 2923 - 2924 - 2925 - 2926 - 2927 - 2928 - 2929 - 2930 - 2931 - 2932 - 2933
**Maurizio Sarri**|  |
| Asmeninė informacija |
| **Pilnas vardas** | Maurizio Sarri |
| **Gimimo data** | 1959 m. sausio 10 d. (62 metai) |
| **Gimimo vieta** | Neapolis, Italija |
| **Mirties data** | {{{dateofdeath}}} |
| **Mirties vieta** | {{{cityofdeath}}}, {{{countryofdeath}}} |
| **Ūgis** | {{{height}}} |
| Dabar treniruoja |
| **Komanda** |  |
| Treniruoti klubai |
| 1990–19911991–19931993–19961996–19981998–19991999–20002000–20032003–2005 2005–2006 2006–2007 2007 2008 2008–2009 2010 2010–2011 2011–2012 2012–20152015–2018 2018–2019 2019–2020 | StiaFaelleseCavrigliaAntellaValdemaTegoletoSansovinoSangiovannesePescara Arezzo Avellino Hellas Verona Perugia Grosseto Alessandria Sorrento Empoli NapoliChelsea Juventus |

**Mauricijus Sari** (*Maurizio Sarri*, g. 1959 m. sausio 10 d.) – Italijos futbolo treneris iš Neapolio, nuo 2019 iki 2020 m. vadovavęs Juventus FC klubui.

M. Sarri profesionaliai nežaidė futbolo, o treneriu tapo dar dirbdamas banke. 2005 m. jis tapo profesionaliu treneriu, pradėjęs darbą Serie B klube Pescara. 2014 m. su Empoli klubu treneris perėjo į Serie A lygą. Nuo to laiko jis vadovauja aukščiausio lygio komandoms – 2015–2018 m. laikotarpiu italas vadovavo savo gimtojo miesto Napoli klubui, 2018 m. vieną sezoną vadovavo Anglijos Chelsea komandai, su kuria laimėjo 2019 m. Europos lygą.

2019 m. birželio 16 d. M. Sari tapo Juventus klubo vadovu.

2020 m. rugpjūčio 8 d. praėjus dienai po Juvenus pralaimėjimo UEFA čempionų lygos rungtynėse su Olympique Lyonnais, treneris buvo atleistas iš pareigų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Maurizio Sarri is the new Juventus coach
2. ↑  MAURIZIO SARRI RELIEVED OF HIS DUTIES
| **Platichthys flesus** |
| --- |
| Upinė plekšnė (*Platichthys flesus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Plekšniažuvės  *( Pleuronectiformes)* |
| Šeima: | Plekšninės  *( Pleuronectidae)* |
| Gentis: | Upinės plekšnės  *( Platichthys)* |
| Rūšis: | Upinė plekšnė  *( Platichthys flesus)* |

 |
| Binomas |
| ***Platichthys flesus***Linnaeus, 1758 |
|  FishBase |

**Upinė plekšnė** (*Platichthys flesus*) – plekšninių (*Pleuronectidae*) šeimos žuvis. Kūnas ovališkas, apaugęs cikloidiniais žvynais, iki 40 cm ilgio. Viršutinėje kūno pusėje yra apvalių šviesiai rudų ar oranžinių dėmelių. Abi akys yra dešinėje pusėje (maždaug apie 60 proc. atvejų). Apatinė kūno pusė šviesiai gelsva. Šoninė linija beveik tiesi.

Paplitusi Europos jūrų pakraščiuose, aptinkama upių žemupiuose. Jaunų individų pasitaiko visame Kuršių marių plote. Lietuvoje paplitęs porūšis *Platichthys flesus trachurus*. Baltijos jūroje sudaro 80% visų čia sugaunamų plekšnių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  MAŽEIKA, Vilius. *Iš jūros į ežerus ir upes.* Kaunas: Smaltija, 1998, 20 p. ISBN 9986-708-28-1.
*Šis straipsnis apie prietaisą laikui matuoti. Apie Lietuvos progresyviojo roko grupę skaitykite straipsnyje Saulės laikrodis (grupė).*
Horizontalus saulės laikrodis Taganroge (1833 m.)
Didžiausias vertikalusis saulės laikrodis Lietuvoje
**Saulės laikrodis** – prietaisas laikui matuoti pagal Saulės padėtį. Dažniausiai įrengiamas ant pastato sienos, tačiau pirmieji saulės laikrodžiai buvo specialiai statomos kolonos ar obeliskai. Silpnoji saulės laikrodžių savybė – laikas rodomas tik esant saulėtam orui.

Istorija
--------

Seniausi obelisko formos saulės laikrodžiai žinomi nuo 4 tūkstantmečio pr. m. e. Egipte. Vėliau specialiai laikui matuoti kolonas ar obeliskus statė kinai, graikai, romėnai. Romos Panteone laiką matuoja per stogo kupolo skylę patenkantis saulės spindulys.

Matematikas ir astronomas Teodosijus iš Bitinijos (160–100 m. prieš Kristų) skelbėsi išradęs universalų saulės laikrodį, kurį galima naudoti bet kurioje Žemės vietoje. 1524 m. prancūzų astronomas Oronsas Finė pagamino dramblio kaulo saulės laikrodį. 1570 m. italų astronomas Džiovanis Padujietis paskelbė traktatą, kaip gaminti ir įrengti saulės laikrodžius ant pastatų sienų vertikaliai ir horizontaliai. Džiuzepė Biankanis savo tyrime *Constructio instrumenti ad horologia solaria* vaizdžiomis iliustracijomis parodė, kaip turi atrodyti geri saulės laikrodžiai.

Saulės laikrodis su Zodiako ženklais Švėkšnos parke
Saulės laikrodis ant Šiaulių Šv. Petro ir Povilo katedros sienos
Žmogaus šešėlio Saulės laikrodis prie KTU Chemijos technologijos fakulteto

Lietuva
-------

Tikslių duomenų apie tai, kada saulės laikrodžiai pasiekė Lietuvą, nėra. Iki šių dienų išlikę seniausi saulės laikrodžiai yra Kretingos vienuolyne (apie 1610 m.), Šiauliuose ant bažnyčios sienos (1625 m.), Pažaislio architektūriniame ansamblyje (apie 1700 m.), Švėkšnoje (XIX a.) įkurti saulės laikrodžiai.

2006 m. rugsėjo 25 d. Kauno technologijos universitete ant Informacinių technologijų plėtros instituto pietrytinės sienos įrengtas didžiausias šalyje vertikalus saulės laikrodis. Nuo gnomono (strypo) krintantis šešėlis vasaros saulėgrįžos metu (birželio 22 d.) ištįs iki 8,33 metro. Paprastas vertikalus saulės laikrodis Šiaurės pusrutulyje yra nukreipiamas į pietus, tuo tarpu, kai šitas yra šiek tiek pasuktas į pietryčių pusę.

2009 m. birželio 25 d. KTU akademinė bendruomenė studentų miestelyje (Radvilėnų g. 19) įrengė žmogaus šešėlio saulės laikrodį, skirtą Lietuvos vardo tūkstantmečiui.

2010 m. prie Raižių mečetės (Alytaus raj.) pastatyti greta du saulės laikrodžiai, kurių vienas rodo vietinį laiką, kitas – Griunvaldo (Lenkija).

2012 m. vertikalus saulės laikrodis įrengtas ant Valdovų rūmų Vilniuje. Kaip ir minėtas KTU saulės laikrodis, jis yra pasuktas į pietryčių pusę.

Literatūra
----------

* Saulės laikrodžiai Lietuvoje (sud. Libertas Klimka). – Vilnius: Versus aureus, 2007. – 102 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-699-66-8

Šaltiniai
---------

1. ↑  Didžiausias vertikalusis saulės laikrodis

Taip pat skaitykite
-------------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Saulės laikrodis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sąrašas:Lietuvos saulės laikrodžiai
* Smėlio laikrodis
* Vandens laikrodis
| **Salvelinus fontinalis** |
| --- |
| Amerikinė palija (Salvelinus fontinalis)Amerikinė palija (*Salvelinus fontinalis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Lašišažuvės  *( Salmoniformes)* |
| Šeima: | Lašišinės  *( Salmonidae)* |
| Gentis: | Palijos  *( Salvelinus)* |
| Rūšis: | Amerikinė palija  *( Salvelinus fontinalis)* |

 |
| Binomas |
| ***Salvelinus fontinalis***Mitchill, 1815 |
|  FishBase |

**Amerikinė palija** arba ***Upokšnių šalvis***  (*Salvelinus fontinalis*) – lašišažuvių žuvis, priklausanti lašišinių (*Salmonidae*) šeimai. Žuvis paplitusi Šiaurės Amerikoje. 

Žuvis panaši į margąjį upėtakį ir lengvai atskiriama pagal analinį, krūtininį ir pilvinį pelekus, kurių priekiniai kraštai yra balti, su juodu ruoželiu. Nugara žalsva ar žalsvai rusva, rainuota šviesiomis vingiuotomis dėmėmis. Šonai žalsvi, rainuoti nedidelėmis ryškiai raudonomis dėmelėmis su mėlynais apvadėliais. Pilvas rausvas. Nugarinis ir uodeginis pelekai pilki, skersai dryžuoti. Žvynai labai maži, įaugę į odą. Galva vidutinio dydžio, plačiomis žiotimis.

Kūno ilgis iki 1 m, sveria iki 7 kg. Neršia spalio-lapkričio mėnesiais ant žvyruoto paviršiaus. Vislumas 0,2-1,0 tūkstančių ikrelių. Jie apvalūs, geltoni arba oranžiniai, nelipnūs, apie 4 mm. Embrionai vystosi apie mėnesį. 

Savaime gyvena Šiaurės Amerikos ežeruose, upėse. Į Lietuvos tvenkinius atvežta XIX a.; dabar nykstanti introdukuota žuvis. Amerikinė palija į Lietuvą apie 1885 m. atvežė Mykolas Girdvainis ir augino tvenkiniuose. Dalis žuvų iš tvenkinių pabėgo ir apsigyveno šaltavandeniuose upeliuose. Po II pasaulinio karo iš kelių sugautų šalvių Trakų Vokės ir Aukštadvario žuvininkystės ūkiuose pabandytos atkurti, bet jų bandos nunyko. Dabar retai pasitaiko Neries, Vokės, Verknės, Bezdonės, Strėvos upėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Upokšninė šalvis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 282
| Senamiestis |
| --- |
| Kauno gatvė Jurbarko senamiestyje |
|  |
| 

SenamiestisSenamiestis

 |
| **Koordinatės** | 55°04′12″š. pl. 22°44′49″r. ilg.﻿ / ﻿55.070°š. pl. 22.747°r. ilg.﻿ / 55.070; 22.747﻿ (Senamiestis)Koordinatės: 55°04′12″š. pl. 22°44′49″r. ilg.﻿ / ﻿55.070°š. pl. 22.747°r. ilg.﻿ / 55.070; 22.747﻿ (Senamiestis) |
|  |
| **Apskritis** | Tauragės apskrities vėliava Tauragės apskritis |
| **Savivaldybė** | Jurbarko rajono savivaldybės vėliava Jurbarko rajono savivaldybė |
| **Seniūnija** | Jurbarko miesto seniūnija |

**Senamiestis** – centrinė Jurbarko miesto dalis. Senamiestis (statytas pagal matininkų J. Kuncevičiaus 1540 m. ir V. Janovskio 1906 m. parengtus planus) stačiakampio plano, susiformavo iki XX a. pradžios. Jurbarko senamiestis yra prie Nemuno, Mituvos kairiajame krante, Naujamiestis – į šiaurę nuo senamiesčio.

Tai senoji miesto dalis, kurioje įsikūrusi Jurbarko miesto seniūnija, Jurbarko rajono savivaldybė, yra Jurbarko dvaras, miesto parkas, buvusi Jurbarko Kristaus Atsimainymo cerkvė, Jurbarko krašto istorijos muziejus, Vinco Grybo muziejus, Jurbarko Antano Giedraičio-Giedriaus gimnazija, Jurbarko Antano Sodeikos meno mokykla, Jurbarko Švč. Trejybės bažnyčia, Jurbarko Kristijono Donelaičio evangelikų liuteronų bažnyčia, Jurbarko kultūros centras, Jurbarko rajono savivaldybės viešoji biblioteka, turgus, Autobusų stotis, Senosios miesto kapinės su kapinių koplyčia, Jurbarko ligoninė, Dainų slėnis, hipodromas, paminklas knygnešių atminimui. Priklauso Jurbarko miesto seniūnijos Dariaus ir Girėno ir Nemuno seniūnaitijoms.

Galerija
--------

* Vytauto Didžiojo gatvėVytauto Didžiojo gatvė
* Jurbarko Antano Giedraičio-Giedriaus gimnazijaJurbarko Antano Giedraičio-Giedriaus gimnazija
* Jurbarko Švč. Trejybės bažnyčiaJurbarko Švč. Trejybės bažnyčia

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jurbarkas(parengė Vincas Brazauskas, Kazys Misius). Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2021-10-27).
| Ciuricho kantonasvok. *Kanton Zürich* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Ciuricho kantono vėliava | Ciuricho kantono herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Šveicarijos vėliava Šveicarija |
| **Administracinis centras** | Ciurichas |
| **Rajonų skaičius** | 12 |
| **Oficialios kalbos** | Vokiečių |
| **Įkūrimo data** | 1351 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2018 gruodis) | 1 520 968 |
| **Plotas** | 880 km² |
| **Tankumas** (2018 gruodis) | 1 728 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | CH-ZH |
|  |
| **Tinklalapis** | www.zh.ch |
|  **Vikiteka** | Ciuricho kantonasVikiteka |

**Ciuricho kantonas** (vok. *Kanton Zürich*) – kantonas šiaurės Šveicarijoje, Vokietijos pasienyje. Administracinis centras – Ciurichas, kiti didesnieji miestai: Vinterturas, Vecikonas, Biulachas. Oficiali kalba – vokiečių. Kantonas patenka į Šveicarijos plokščiakalnį, paviršius kalvotas, suskaidytas upių slėnių. Didžiausias aukštis – 1293 m (Šnebelhorno kalnas). Didžiausios upės: Reinas, Roisas, Limatas, Sihlas, Glatas, Tosas, Tūras. Ciuricho kantono pietuose telkšo dalis Ciuricho ežero.

Ekonomika
---------

Verčiamasi mašinų, geležinkelio riedmenų gamybos, tekstilės (šilko, medvilnės), baldų, maisto pramone, laikrodžių gamyba. Javų, daržovių, vaismedžių, vynmedžių auginimas. Veisiami galvijai. Upių slėniais eina geležinkeliai ir plentai, Limato upės slėniu eina seniausia Šveicarijoje (nutiesta 1847 m.) geležinkelio linija Ciurichas-Badenas. Turizmas.

Istorija
--------

Kantonas yra Šveicarijos Konfederacijoje nuo 1351 m. Galioja 1869 m. konstitucija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ciuricho kantonas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003


|  |  |
| --- | --- |
| **Šveicarijos kantonai** |  |
| Apencelis-Auserodenas | Apencelis-Inerodenas | Argau | Bazelis (miestas) | Bazelis (sritis) | Bernas | Ciurichas | Cugas | Fribūras | Glarusas | Graubiundenas | Jura | Liucerna | Nešatelis | Nidvaldenas | Obvaldenas | Sankt Galenas | Šafhauzenas | Švicas | Tičinas | Turgau | Uris | Valė | Vo | Zoloturnas | Ženeva |
| **Antanina Tamašauskaitė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1814 m.Raseiniai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1883 m. (~69 metai)Plockas, Lenkijos Kongreso karalystė |
|  |
| Veikla | Rezistentė |

**Antanina Tamašauskaitė** (1814 m. Raseiniuose, Rusijos imperija – 1883 m. Plocke, Lenkijos Kongreso karalystė ) – 1831 m. sukilimo ir 1863 m. sukilimo dalyvė.

Biografija
----------

Gimė 1814 m. Raseiniuose, bajorų šeimoje. Mokėsi Kražių benediktinių vienuolyne. Prasidėjus 1831 m. būdama 16 metų prisijungė prie sukilėlių, išmoko jodinėti ir valdyti ginklą. 1831 m. priklausė Antano Gelgaudo būriui ir kovėsi su rusais prie Mankūnų, mūšyje pasižymėjo narsa ir drąsa. Buvo Emilijos Pliaterytės adjutantė. Vėliau kovojo mūšiuose prie Šiaulių ir Pavandenės. Po mūšių suteiktas poporučiko laipsnis. 1831 m. liepą pasitraukė į Rytų Prūsiją. Iš Prūsijos persikėlė į Belgiją, o iš ten 1837 m. į Ruaną. Emigracijoje ištekėjo už Wierzbickio. Carui paskelbus amnestiją 1857 m. grįžo į Lenkiją, kur apsigyveno Plocke. 1863 m. sukilimo metu rūpinosi sužeistais sukilėliais. Mirė 1883 m. Plocke.

Nuorodos
--------

* Biografija (lenk.)

Literatūra
----------

* Straszewicz Joseph, Die Polen und die Polinnen der Revolution vom 29 November 1830 oder Lebensbeschreibungen derjenigen Personen, die sich in dem letzten polnischen Freiheitskampfe ausgezeichnet haben, Stuttgart 1832, s. 81, 96, 97.
* Wawrzykowska – Wierciochowa Dioniza, Sercem i orężem ojczyźnie służyły. Emilia Plater i inne uczestniczki powstania listopadowego 1830 – 1831, MON, Warszawa 1982, s. 271 – 273.
* Więckowska Helena [red.], Listy emigracyjne Joachima Lelewela, tom II, PAU, Kraków 1949, s. 106, 233, 244.
* Wrotnowski Feliks [red.], Zbiór pamiętników o powstaniu Litwy w r. 1831, Paryż 1835, s. 113.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Sterna hirundo** |
| --- |
| Upinė žuvėdra (Sterna hirundo)Upinė žuvėdra (*Sterna hirundo*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Sėjikiniai paukščiai  *( Charadriiformes)* |
| Šeima: | Žuvėdriniai  *( Sternidae)* |
| Gentis: | Žuvėdros  *( Sterna)* |
| Rūšis: | Upinė žuvėdra  *( Sterna hirundo)* |

 |
| Binomas |
| ***Sterna hirundo***Linnaeus, 1758 |

**Upinė žuvėdra** (*Sterna hirundo*) – žuvėdrinių (*Sternidae*) šeimos paukštis su ilgais sparnais ir giliai iškirpta uodega. Viršugalvis juodas. Nugarinė pusė ir sparnai šviesiai pilki. Krūtinė ir pilvas pilkšvi. Snapas raudonas, juodu galu. Kojos raudonos. Poilsio apdaras – kakta balta, viršutinė kūno pusė šviesesnė negu vestuvinio apdaro, snapas juosvas, kojos raudonos. Jaunikliai šviesiai rusvi, skersai dryžuoti. Viršugalvis juodai rusvas, kakta balta.

Žuvėdros kleksėjimas
Lietuvoje dažna. Aptinkama gegužės – rugsėjo mėn. Gyvena kolonijomis įvairiuose vandenyse. Lizdą suka smėlėtoje pakrantėje, salose. Deda 2-3 rusvus ar žalsvus kiaušinius, išmargintus tamsiomis dėmėmis. Peri 23-24 d. Išveda vieną vadą. Minta vandens bestuburiais. Pastebėjusi grobį, krenta žemyn ir pusiau pasineria.

* 
* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Upinė žuvėdra** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Čara |
| --- |
| **Ilgis** | 851 km |
| **Baseino plotas** | 87 600 km² |
| **Vidutinis debitas** | 900 m³/s |
| **Ištakos** | Kodaro kalnagūbris |
| **Žiotys** | Oliokma |
| **Šalys** | Rusija |

**Čara** (rus. *Чара*, jak. *Чаара*) – upė Rusijoje (Užbaikalės krašte, Irkutsko srityje ir Jakutijoje); Oliokmos kairysis intakas (Lenos baseinas). Prasideda Kodaro kalnagūbrio pietiniame šlaite, teka į šiaurę, šiaurės rytus Čaros įduba. Kerta Kodaro kalnagūbrį, sudaro slenksčius.

Didžiausi intakai:

* kairieji – Senė, Žuja, Apsatas, Molbas;
* dešinieji – Tokas.

Upės baseine yra virš 7000 ežerų, kurių bendras plotas 248 km². Čara laivuojama nuo žiočių iki santakos su Žuja.

Pagal upę pavadintas jos baseine randamas mineralas čaroitas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 478
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 22°53′35.42″ p. pl. 43°17′32.17″ v. ilg.﻿ / ﻿22.8931722°š. pl. 43.2922694°r. ilg.﻿ / 22.8931722; 43.2922694

| Engenhão stadionas |
| --- |
|  |
| Oficialus pavadinimas | Estádio Nilton Santos |
| Vieta | Rio de Žaneiras, Brazilija |
| Atidarytas | 2007 m. |
| Savininkas | Rio de Žaneiras |
| Operatorius | „Botafogo" |
| Paviršius | Žolė |
| Architektas | Carlos Porto |
| Talpa | 46 931 sėdima vieta |
| Nuomininkai | „Botafogo" (2008–)„Flamengo" (2010–2013 m.)„Fluminense" (2010–2013 m.) |

**Estádio Nilton Santos** arba trumpiau **Engenhão stadionas** – įvairios paskirties stadionas *Engenho de Dentro* rajone, Rio de Žaneire, Brazilijoje. Dažniausiai jis naudojamas futbolo žaidynėms ir lengvosios atletikos varžyboms. „Botafogo de Futebol e Regatas" futbolo komandai tai yra namų stadionas. Stadionas pavadintas Nilton Santos.

Stadione vyks 2016 m. vasaros olimpinių ir parolimpinių žaidynių lengvosios atletikos varžybos. Žaidynėms stadionas talpins 60 000 žiūrovų.
|  |
| --- |
| **Ignalinos aerodromas** |
|  |
| IATA: - ICAO: EYIG |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | civilinis |
| Operatorius | UAB „Ignalinos aerodromas" |
| Miestas | Didžiasalis (Ignalina) |
| Aukštis virš jūros lygio | 170 m |
| Koordinatės | 55°14′39″ š. pl. 26°10′20″ r. ilg.﻿ / ﻿55.24417°š. pl. 26.17222°r. ilg.﻿ / 55.24417; 26.17222Koordinatės: 55°14′39″ š. pl. 26°10′20″ r. ilg.﻿ / ﻿55.24417°š. pl. 26.17222°r. ilg.﻿ / 55.24417; 26.17222 |
| Tinklalapis |  |
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| MK 074°-254° | 600 | 40 | gruntas |

Vaizdas nuo Jukiškės pusės
**Ignalinos aerodromas** – civilinis aerodromas, plytintis Ignalinos rajone, Didžiasalio kaime (Ignalinos sen.), paribyje su Švenčionių rajonu, 10 km į pietus nuo Ignalinos centro. Pasiekiamas iš Didžiasalio gyvenvietės, pravažiavus miško juostą, arba iš kelio  **102**  Vilnius–Švenčionys–Zarasai  pasukus 1,2 km į vakarus keliu  **4403**  Švenčionėliai–Raudonė–Zablatiškė . Šalia, stūkso aerodromui priklausantys statiniai, įrengtas gruntinis 600x40 m dydžio kilimo ir tūpimo takas. 

Ignalinos aerodromas priklauso UAB „Ignalinos aerodromas" (Ignalinos r. Didžiasalis, Didžiasalio g. 27). Aerodromo įkūrėjas ir direktorius skrydžiams – aviatorius Rimvydas Maciulevičius.[neveikianti nuoroda]

Aerodromo veikla
----------------

Aerodromu gali naudotis įregistruotos aviacinės organizacijos, fiziniai asmenys. Jame veikia Skraidybos centro ultralengvųjų orlaivių pilotų mokykla, bepiločių orlaivių simuliatorius, sukarintos asociacijos ,,Žaibo kumštis" poligonas ir kt.

Ignalinos aerodromas – vienintelis Lietuvoje, gavęs raketodromo statusą, Ignalinos aerodrome raketos, mokomieji palydovai „CanSat" ir bepiločiai aparatai skraidė 2013 m. surengtame konkurse bei varžybose. Šis aerodromas tinka kosminėms programoms plėtoti, nes turi priskirtą EYD21 zoną.

Aerodromas dėl šio objekto platesnio panaudojimo mezga ryšius su Lietuvos kariuomene, yra priėmęs stovyklauti JAV kariuomenės oro desantininkus, mezga ryšius su įvairių šalių kompanijomis

Techniniai duomenys
-------------------

Aerodromo eismo zona priklauso Vilniaus skrydžių informacijos paslaugų sektoriui. Vertikalios ribos nustatytos nuo žemės paviršiaus iki 762 m nuo vidutinio jūros lygio, horizontalios – 5,6 km spinduliu nuo aerodromo kontrolinio taško.

* Kilimo ir tūpimo takas: 600x40 m
* Magnetinis kursas: 074°-254°
* Magnetinis nuokrypis + 8°(2016)
* Aerodromo aukštis virš jūros lygio: 170 m
* Maksimali leistina orlaivio masė: 5700 kg
* Dangos tipas: gruntas
* Peronas: 130x75 m

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ignalinos aerodromo skrydžių instrukcija
2. ↑  Ignalinos aerodromas: bendradarbiavimas tęsiasi Archyvuota kopija 2017-09-22 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos oro uostai ir aerodromai
* Aerodromo tiklalapis
* Ignalinos aerodromas (*youtube.com*)
* Ignalinos aerodromas žemėlapyje (*wikimapia.org*)
**Mozambiko Frelimo partija** (**FRELIMO**, *Frente de Libertação de Moçambique*) – Mozambiko kairioji politinė partija.

Istorija
--------

Įkurtas 1962 m. birželio 25 d. Dar es Salame (Tanzanija) kovai už Mozambiko išvadavimą. 1975 m. birželio 25 d. iškovojo šalies nepriklausomybę. 1977 m. vasario 3 – 7 d. III kongrese tapo partija, pirmininku buvo išrinktas Samora Mašelas. 1980 m. pradėta privatizuoti pramonė, tačiau 1982 m. Pietų Afrikos apartheido remiama RENAMO grupuotė pradėjo pilietinį karą. 1984 m. pasirašyta nepuolimo sutartis su Pietų Afrika. 1986 m. virš PAR teritorijos aviakastrofoje žuvo Mozambikos prezidentas S. Mašelas. Jo įpėdiniu tapo Ch. Čisanas. 1990–1992 d. įvykusiose derybose buvo pasiektas kompromisas su RENAMO. 1994 m. įvyko daugiapartiniai rinkimai, Ch. Čisano buvo išrinktas šalies prezidentu.

Politika
--------

1997 m. gegužės 19 – 24 d. VII kongrese oficialia doktrina FRELIMO pripažino demokratinį socializmą. 1999 m. Ch. Čisanas buvo perrinktas prezidentu, bet opozicinė RENAMO partija jų rezultatų nepripažino. 2000 m. jos protestą Aukščiausiasis teismas atmetė.

Mozambiko parlamento rinkimuose 1999 m. gavo 133 vietas, o 2004 m. 160 vietų iš 250. 2005 m. šalies prezidentu tapo Armandas Emilis Guebuza.

Struktūra
---------

2002 m. birželio 13 – 17 d. VIII kongresas priėmė naujus įstatus. Partijoje veikia Nacionalinio išsivadavimo kovotojų asociacija (ACLLN), moterų (OMM) ir jaunimo (OJM) organizacijos. Turi partinę mokyklą Cidade da Matola, spaudos organus ir TV. SI konsultacinė narė nuo 1996 m. rugsėjo 9 d. tikroji narė nuo 1999 m. lapkričio 8 d.

Pirmininkai
-----------

* 1962 m. Eduardas Mondlanė,
* 1977 m. Samora Mašelas,
* 1986 m. Choakinas Čisanas,
* 1999 m. Manuelis Tomė,
* 2003 m. Armandas Guebuza.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Čarikarasچاریکار |
| --- |
| 

ČarikarasČarikaras

35°00′0″ š. pl. 69°10′0″ r. ilg.﻿ / ﻿35.00000°š. pl. 69.16667°r. ilg.﻿ / 35.00000; 69.16667﻿ (Čarikaras)Koordinatės: 35°00′0″ š. pl. 69°10′0″ r. ilg.﻿ / ﻿35.00000°š. pl. 69.16667°r. ilg.﻿ / 35.00000; 69.16667﻿ (Čarikaras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Afganistano vėliava Afganistanas |
| **Provincija** | Parvano provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 46 600  |
| **Altitudė** | 1 600 m |

**Čarikaras** (pers. چاریکار = *Čārīkār*) – miestas Afganistane, Hindukušo kalnų Kohdamano slėnyje, ~60 km į šiaurę nuo Kabulo. Parvano provincijos administracinis centras. Pro miestą eina svarbus Kabulo–Mazari Šarifo kelias, Čarikaras taip pat yra vartai į toliau šiaurės rytuose prasidedantį Pandžširo slėnį. Verčiamasi žemės ūkiu (miestas garsėja vynuogėmis), amatais (ypač keramika).

Dauguma gyventojų yra tadžikai.

Istorija
--------

Čarikaras iškilo XIX a. prie prekybinio kelio. 1841 m. britų–afganų karo metu sunaikintas čia buvęs britų garnizonas. Čarikare taip pat vyko nuožmios kovos TSRS–Afganistano karo metu.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Kazimiero bažnyčia.*
Koordinatės: 54°34′22″š. pl. 23°39′09″r. ilg.﻿ / ﻿54.5728°š. pl. 23.6524°r. ilg.﻿ / 54.5728; 23.6524

|  Igliaukos šv. Kazimiero bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Marijampolės |
| **Savivaldybė** | Marijampolės savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Igliauka |
| **Adresas** | Vytauto g. 5 |
| **Statybinė medžiaga** | plytų ir akmenų mūras |
| **Pastatyta** | 1884 m. |
| **Stilius** | neogotika |

**Igliaukos šv. Kazimiero bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Igliaukos kaime, 1500 m į šiaurę nuo magistralinio kelio  **A16**  Vilnius–Prienai–Marijampolė .

Istorija
--------

Prienų seniūnas grafas Mykolas Butleris 1781 m. pradėjo statyti bažnyčią. Statybą tęsė jo įpėdinis Kazimieras Sapiega. 1783 m. bažnyčia tapo Marijampolės parapijos filija. 1823 m. Igliaukoje gyveno 2, o 1844 m. – 3 marijonai kunigai. Vėliau marijonai pasistatė dviaukštį namą. Marijonas kunigas Juozapas Gegužinskas (1821–1887) apkaltintas lankęs miške sukilėlių būrį. Už tai 1863 m. areštuotas, 1864 m. ištremtas į Sibirą. Jam 1871 m. leista grįžti į Kuršą. Valdžia 1864 m. vienuolyną uždarė (pastatas 1915 m. sudegė).

1882–1884 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Ją 1884 m. konsekravo pavyskupis Juozapas Olekas. 1906 m. pabaigoje įsikūrė „Žiburio" draugijos skyrius (pirmininkas kunigas Jonas Katilius), 1907 m. įsteigęs mokyklą, biblioteką – skaityklą, nuo 1909 m. rengęs viešus lietuviškus vakarus su vaidinimais. 1909–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Jis taip pat rengdavo viešus vakarus. Nuo 1909 m. klebonu tarnavo Juozas Sriuoginis.

1915 m. bažnyčia sudegė, susprogdintas jos bokštas.

Po 1921 m. bažnyčia suremontuota (rūpinosi kunigas K. Tumosa), atstatytas žemesnis bokštas. Vienuolyno rūmai suremontuoti, paversti klebonija. Po Antrojo pasaulinio karo bažnyčią (iki 1976 m.) suremontavo klebonas Alfonsas Svarinskas. Įdėtos naujos grindys, įvestas šildymas.

Architektūra
------------

Bažnyčia neogotikinė, lotyniško kryžiaus plano, vienabokštė. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Galerija
--------

* 
*