recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kazys Daukšas** (1905 m. vasario 25 d. Sakaluose, Pakruojo raj. – 1985 m. gruodžio 18 d. Vilniuje, palaidotas Antakalnio kapinėse) – mokslininkas, pedagogas, visuomenės veikėjas, propagandinis ateistas, Vilniaus universiteto analitikų mokyklos pradininkas.

Biografija
----------

Gimė stambaus ūkininko šeimoje. 1919–1925 m. mokėsi Šiaulių valstybinėje gimnazijoje. 1925 m. įstojo į Lietuvos universiteto (nuo 1930 m. – Vytauto Didžiojo – VDU) Matematikos – gamtos fakulteto Fizikos – chemijos skyrių. Baigė 1931 m.

Baigęs studijas dvejus metus dirbo Valstybinėje technikos – chemijos laboratorijoje, o 1933 m. vėl grįžo į universitetą, Neorganinės ir analizinės chemijos katedros asistentas. 1936 m. apgynė daktaro disertaciją. 1937–1938 m. stažavosi Graco (Austrija) aukštojoje technikos mokykloje, 1939 m. apgynė habilitacinį darbą ir buvo paskirtas VDU Neorganinės ir analizinės chemijos katedros privatdocentu. 1940 m. su visu Matematikos – gamtos fakultetu persikėlė į Vilnių, išrinktas Neorganinės ir analizinės chemijos katedros vedėju ir vadovavo jai iki 1981 m.

Pirmasis 1945 m. spalio 10 d. pradėjusio veikti savarankiško Vilniaus universiteto Chemijos fakulteto dekanas (iki 1946 m.), 1945–1946 m. – pirmasis Vilniaus pedagoginio instituto Chemijos katedros vedėjas. 1946–1948 m. dėstė chemiją ir Vilniaus dailės institute. 1945–1956 m. – Lietuvos mokslų akademijos Chemijos ir cheminės technologijos instituto direktorius.

Ilgametis Lietuvos aukštųjų mokyklų ir mokslo įstaigų darbuotojų profsąjungos organizacinio komiteto pirmininkas. 1958–1982 m. Dmitrijaus Mendelejevo chemikų draugijos Lietuvos respublikinės valdybos pirmininkas, aktyvus „Žinijos" draugijos valdybos narys, daugelio mokslinių tarybų pirmininkas ir narys. Vienas ar su kolegomis vadovavo 11 disertantų.

Išspausdino 140 mokslo populiarinimo ir publicistinių knygų, brošiūrų ir atskirų straipsnių laikraščiuose bei žurnaluose. Pirmąjį savo vadovėlį VDU studentų chemikų draugijos padedamas išleido 1936 m. Vienas ar su kolegomis parašė 7 vadovėlius ir mokymo priemones, kurios išleistos 13 leidimų maždaug po 40 tūkst. egzempliorių bendru tiražu. Šios knygos atliko ir didelį lietuviškosios cheminės terminijos norminimo darbą, kurį užbaigė 1960 m. parašytas pirmasis lietuviškas aiškinamasis „Chemijos žodynas".

Buvo ateistinės ideologijos Sovietų Sąjungoje šauklys. Į klausimą apie gyvenimo tikslą atsakė „Tikslas? O kas jį žino? Yra potraukis gyventi – gyvename, o kai tas potraukis susilpnėja – kariamės, nuodijamės, skandinamės, šaunamės. Kas labai svarsto gyvenimo prasmę, pateks į psichinę ligoninę."

Išnašos
-------

1. ↑

Nuorodos
--------

* Rokas Subačius. Dramatiškos biografijos: kovotojai, kūrėjai, karjeristai, kolaborantai… – Vilnius: Mintis, 2019, 460 p. : iliustr. ISBN 978-5-417-01111-5
| **Vladas Švedas** |
| --- |
| Gimė | 1934 m. balandžio 2 d.Dubičiai, Varėnos rajonas |
| Mirė | 2012 m. birželio 8 d. (78 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Petrašiūnų kapinėse |
|  |
| Veikla | kompozitorius, muzikologas, pedagogas |
|  |
| Alma mater | 1958 m. LSSR konservatorija |

Antkapinis paminklas
**Vladas Švedas** (1934 m. balandžio 8 d. Dubičiuose, Varėnos rajonas – 2012 m. birželio 8 d. Kaune) – Lietuvos kompozitorius, muzikologas, pedagogas.

Biografija
----------

1946 m. baigė Upytės pradinę mokyklą. 1946–1951 m. mokėsi Panevėžio 1-ojoje berniukų gimnazijoje, grojo gimnazijos pučiamųjų orkestre, kompozitoriaus Antano Belazaro paskatintas sukūrė pirmuosius kūrinėlius. 1951–1953 m. mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje, trombono klasėje. 1953–1958 m. studijavo LSSR konservatorijos folkloro katedroje, kuriai tuo metu vadovavo prof. Jadvyga Čiurlionytė. 1958–1967 m. Panevėžio muzikos technikume dėstė teorines disciplinas, dirbo koncertmeisteriu.

1962–1965 m. studijavo kompozicijos specialybę Juliaus Juzeliūno klasėje. 1967–1975 m. ėjo muzikos teorijos skyriaus vedėjo ir dėstytojo pareigas Kauno J. Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (dab. konservatorija). 1976–1982 m. Kauno menininkų namų direktorius. 1982–1985 m. M. ir K. Petrauskų memorialinio muziejaus direktorius. Nuo 1985 m. atsidėjo kūrybiniam darbui. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

Visuomeninė veikla
------------------

Surengė ne vieną autorinį koncertą ir paskaitas Lietuvos miestuose. Rengė koncertų ciklą „Pro memoria", skirtą Kauno kompozitorių kūrybai, koncertų-susitikimų ciklą „Šiuolaikinių Lietuvos kompozitorių portretai". V. Švedo iniciatyva Kaune memorialinėmis lentomis buvo pažymėti namai, kuriuose gyveno kompozitoriai Juozas Indra, Juozas Pakalnis, Teodoras Brazys, sutvarkyti kompozitorių Juozo Gruodžio, Stasio Šimkaus, Juozo Pakalnio, Česlovo Sasnausko antkapiniai paminklai ir kapai.

Kūryba
------

Vlado Švedo kūryboje vyrauja Tėvynės ir tautos, jos praeities tema, religiniai filosofiniai apmąstymai. Pagrindiniai kūriniai:

* operos „Kauko sakmė", „Gėlių mergytė"
* sceninė poema „Vilties ir skausmo psalmės"
* 13 simfonijų
* koncertai įvairiems instrumentams
* vokalinės simfoninės poemos
* kantatos
* oratorijos
* kameriniai instrumentiniai, vokaliniai kūriniai
* monografijos „Lietuvių liaudies šokių ir žaidimų muzikos ypatumai", „Dzūkų liaudies melodika"
* knyga „Liaudies šokių ir žaidimų rinkinys"

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2015-06-07 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑

Literatūra
----------

* Kompozitorius Vladas Švedas. – Kaunas: AB „Raidė", 2004. – 24 p.: iliustr. – ISBN 9986-531-51-9
**Pranas Grybauskas** (g. 1934 m. gruodžio 15 d. Pavadakščiuose, Mažeikių apskr.) – Lietuvos biologas, gydytojas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1949 m. su tėvais ištremtas į Sibirą. 1958 m. baigė Irkutsko universiteto Biologijos fakultetą, 1967 m. – Irkutsko medicinos instituto Gydomąjį fakultetą. 1983 m. medicinos mokslų daktaras.

1958–1967 m. dirbo Irkutsko traumatologijos institute; 1963–1967 m. jo mokslinis sekretorius. 1967 m. grįžo į Lietuvą. 1967–1979 m. dirbo Kauno medicinos instituto Centrinėje mokslo tyrimo laboratorijoje. Nuo 1979 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) Kardiologijos instituto mokslo darbuotojas, 1979–2002 m. Klinikinės biochemijos laboratorijos vedėjas, nuo 1997 m. instituto direktorius, nuo 2002 m. dar ir mokslinės grupės vadovas. Nuo 1991 m. profesorius.

1993–1999 m. Lietuvos mokslo tarybos narys, 1993–1997 m. sekretorius, 1999–2001 m. ekspertas. Nuo 1998 m. Europos kardiologų draugijos garbės narys. Pasiūlė naują būdą kraujo krešumui tirti – ultragarsinę koagulometriją, su kitais sukonstravo specialią aparatūrą.

Bibliografija
-------------

* Kraujo biochemija, monografija, su kitais, 1980 m.
* Širdies išeminės ligos klinikinė biochemija, monografija, su kitais, rusų k. 1988 m.
* Ultragarsinė koagulometrija, monografija, 1999 m.
* Kraujo krešėjimo sistemos funkcionavimo ir laboratorinio tyrimo pagrindai, monografija, 1995 m. anglų k. 1997 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pranas Grybauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 146 psl.
Difrakcija šviesai pereinant linzę, priklausomai nuo atstumo tarp šviesos šaltinių
**Kampinė skyra** – mažiausias kampas tarp dviejų taškinių objektų, kurie atskirai yra matomi, arba mažiausias kampas, kurį sistema gali išmatuoti. Praeidama pro riboto dydžio linzę (ar akies vyzdį) (apertūrą), šviesos banga interferuoja pati su savimi. Pagal Hiugenso ir Frenelio principą, kiekvienas apertūros taškas elgiasi kaip nepriklausomas šviesos bangos šaltinis, ir tokių šaltinių fazės pradeda skirtis. Kol šis fazių skirtumas neviršija ketvirčio bangos periodo, nepriklausomi šviesos šaltiniai vis dar nesunkiai stebimi atskirai. Tačiau skirtumui dar padidėjus, šaltinių vaizdai pradeda susilieti. Šis efektas labiau pasireiškia mažo skersmens linzėse ir ilgesnėms bangoms. Kampinė skyra apytikriai randama pagal formulę

{\displaystyle \theta \approx 1.2197{\frac {\lambda }{D}}\quad ({\text{tariant jog}}\,\sin \theta \approx \theta )}
kur D yra optinės linzės skersmuo o λ – bangos ilgis. Dar William Herschel pastebėjo, jog arti esančias žvaigždes lengviau atskirai matyti didesnės apertūros teleskopu.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  
Lord Rayleigh, F.R.S. (1879). „Investigations in optics, with special reference to the spectroscope". *Philosophical Magazine*. 5 **8** (49): 261–274. doi:10.1080/14786447908639684.  Formulė (1) straipsnio tekste.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Vladas Vilimas** |
| --- |
| Gimė | 1928 m. spalio 27 d. (94 metai)Mikalajūnuose, Pakruojo raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Pranciška |
| Vaikai | Rima, Raimondas |
|  |
| Veikla | inžinierius, pedagogas, habilituotas technikos mokslų daktaras, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdis;
* 1993 m. Tėvynės sąjunga.

 |
|  |
| Alma mater | 1952 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Vladas Vilimas** (g. 1928 m. spalio 27 d. Mikalajūnuose, Pakruojo raj.) – inžinierius, pedagogas, habilituotas technikos mokslų daktaras, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1947 m. baigė Linkuvos vidurinę mokyklą. 1952 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Mechanizacijos fakultetą, įgijo inžinieriaus kvalifikaciją. 1953 m. įstojo į Maskvos Timiriazevo žemės ūkio akademijos Pedagogikos fakultetą, o 1957 m. į aspirantūrą. Habilituotas technikos mokslų daktaras.

1952 m. Akmenės rajono Papilės mašinų ir traktorių stoties vyriausias inžinierius. Nuo 1955 m. Vilniaus žemės ūkio mechanizacijos technikumo dėstytojas, vėliau Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas, docentas, profesorius, laboratorijos mokslinis vadovas. 1996–2000 m. Seimo narys.

Lietuvos cukrinių runkelių augintojų draugijos valdybos pirmininkas. Lietuvos ir Jungtinių Tautų asociacijos vykdomojo komiteto narys. Žmogaus teisių gynimo asociacijos respublikinio komiteto narys. 1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys. Lietuvos Sąjūdžio tarybos narys. Žmona Pranciška, duktė Rima, sūnus Raimondas.
| **Pranas Gudavičius-Gudas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1876 m. balandžio 7 d.Užakmeniuose, Jurbarko raj. |
| Mirė | 1956 m. lapkričio 28 d. (80 metų)Niujorke |
|  |
| Veikla | gydytojas terapeutas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | 1905 m. Berlyno universitetas |

**Pranas Gudavičius-Gudas** (1876 m. balandžio 7 d. Užakmeniuose, Jurbarko raj. – 1956 m. lapkričio 28 d. Niujorke) – gydytojas terapeutas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1895 m. baigė Mintaujos gimnaziją, 1896 m. įstojo į Charkovo universiteto Medicinos fakultetą, 1901 m. už dalyvavimą studentų riaušėse pašalintas. 1905 m. baigė Berlyno universitetą daktaro laipsniu.

1906 m. gydytojas Eržvilke. 1907 m. išrinktas į Rusijos Valstybės Dūmą nuo Lietuvos socialdemokratų partijos. 1910–1911 m. kalintas už politinę veiklą. 1914 m. išlaikė Rusijos valstybinius egzaminus, bet netrukus buvo mobilizuotas į rusų kariuomenę. Pirmojo pasaulinio karo metais – gydytojas fronte.

1919 m. grįžo į Lietuvą. Nuo 1924 m. Kauno sanitarijos gydytojas. 1934–1941 m. Lietuvos gydytojų sąjungos pirmininkas. 1935–1941 m. Kauno Vytauto Didžiojo universiteto profesorius. 1944 m. pasitraukė į Vakarus. 1951–1955 m. dirbo gydytoju JAV. Nuo 1952 m. Niujorko lietuvių gydytojų draugijos garbės narys. Paskelbė mokslinių darbų apie pankreatito gydymą.

Literatūra
----------

* Vincas Tercijonas, Prof. Dr. Med. Pranas Gudas-Gudavičius, Chicago, 1959.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pranas Gudavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 257 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 53°59′59″š. pl. 24°01′07″r. ilg.﻿ / ﻿53.999638°š. pl. 24.018681°r. ilg.﻿ / 53.999638; 24.018681

|  Ratnyčios šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Varėnos |
| **Savivaldybė** | Druskininkų savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Druskininkai |
| **Adresas** | J. Čečiotos g. 8 |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1910 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia.*
**Druskininkų (Ratnyčios) šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Druskininkų pietrytinėje dalyje – Ratnyčioje, Ratnyčios (Nemuno dešiniojo intako) dešiniajame krante.

Parapijoje veikia Švendubrės šv. Antano koplyčia.

Istorija
--------

Senoji bažnyčia (apie 1908 m.)
Kazimieras Leonas Sapiega apie 1650 m. pastatė bažnyčią. 1676 m. įsikūrusi Merkinėje jėzuitų misija aptarnavo ir Ratnyčią. 1762 m. pastatyta bažnyčia buvo Merkinės parapijos filija. 1766 m. Ratnyčios bažnyčia tapo Pariečės parapijos filija. 1784 m. atskyrus nuo Pariečės parapijos, tapo Trakų dekanato Ratnyčios parapija. 1826 m. sudegė klebonija su bažnyčios archyvu. Ratnyčioje vargonininkavo M. K. Čiurlionio tėvas Konstantinas Čiurlionis.

Inžinierius Vaclovas Michnevičius 1903 m. suprojektavo mūrinę bažnyčią, vėliau statyta pagal kitą projektą. Į Ratnyčią 1904 m. paskirtas kunigas Pranas Bernotas 1905–1910 m. pastatė dabartinę mūrinę bažnyčią. Pranas Bernotas įsteigė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos ir „Ryto" draugijos skyrius. Kunigas Antanas Šimeliūnas nupirko varpus, pastatė altorių, tretininkų namus, subūrė bažnytinį chorą, styginį orkestrą. 1921 m. bažnyčia perstatyta.

Nuo 1936 m. Ratnyčioje klebonavęs Antanas Gedgaudas atnaujino parapijos salę. Jis 1942 m. gestapo suimtas ir 1943–1945 m. kalintas Dachau koncentracijos stovykloje. Čia klebonavo tautosakos rinkėjas Pranas Bieliauskas (1883–1957 m.). Ratnyčioje mirė vienas žymiausių Vilniaus krašto pamokslininkų, rekolekcijų vadovų, buvęs Sibiro tremtinys, jėzuitas Jonas Paukštys (1899–1965 m.). Nuo 1965 m. parapiją administruojantis kunigas Antanas Andriuškevičius suremontavo bažnyčią. Ji 1978 m. spalio 28-osios naktį apiplėšta.
2013 m. baigta statyti naujoji bažnyčios klebonija.

Architektūra
------------

Bažnyčia turi neogotikos bruožų, stačiakampio plano, dvibokštė. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora akmenų ir plytų mūro, su mediniais statiniais.

Galerija
--------

* 
* 
*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Dubenėlis miso sriubos su tofu ir svogūnų gabaliukais.
**Miso sriuba** (jap. 味噌汁 arba みそ汁 = *misoshiru*) yra tradicinė japoniška sriuba, gaminama iš sultinio (*dashi*) ir fermentuotos sojų pupelių pastos *miso*. Priklausomai nuo metų laiko arba regiono ypatumų, taip pat ir asmeninio skonio, į ją papildomai dedami tofu gabaliukai, daržovės, jūržolės, grybai ir kita. Miso sriuba būna sūroka, ryškiausią skonį jai suteikia miso pasta, o papildomus - likusios sudėtinės dalys.

Sultinys sriubai gaminamas verdant rudadumblius *konbu*, kartu su specialiai paruoštu tunu, sardinėmis arba grybais. Kieti ingredientai parenkami pagal japoniškus papročius, siekiant atspindėti metų laikus, suteikti spalvingumo, įvairesnės tekstūros ir skonių. Iš daržovių dažnai naudojami švieži lapiniai svogūnai, bulvės, japoniniai ridikai. Kartais įdedama krevečių, žuvies gabaliukų. Jeigu sriuba patiekiama su kiauliena, ji vadinama *tondžiru* (kiaulės sriuba).

Miso sriuba yra vienas iš populiariausių valgių Japonijoje, ypač pusryčių metu. Dažnai valgoma su ryžiais. Parduotuvėse taip pat galima nusipirkti greitai paruošiamos miso sriubos pakeliuose.

Susiję straipsniai
------------------

* Japoniška virtuvė
Pranas Drąsutis
**Pranas Drąsutis** (1906 m. lapkričio 17 d. Peterburge – 1959 m. kovo 26 d. Klyvlende, JAV) – Lietuvos inžinierius energetikas, energijos komiteto narys, elektrinių projektų autorius.

Biografija
----------

Mokyklą lankyti pradėjo Peterburge, 1913 m. įstojo į Peterburgo gimnaziją. 1918 m. tėvams grįžus į Lietuvą, mokėsi Ramygalos vidurinėje mokykloje, 1921 m. persikėlė į Panevėžio gimnaziją, ją baigė 1924 m. 1925 m. pradėjo studijuoti Lietuvos universiteto Technikos fakultete. 1933 m. apgynė diplominį projektą „Durpinė elektros stotis Ežerėlyje". Tai itin originalus ir labai gerai įvertintas projektas, kuriame pirmą kartą išsamiai išnagrinėta, kaip naudojant vietos kurą – durpes, elektra aprūpinti didelę dalį Lietuvos gyventojų.

Nuo 1935 m. Susisiekimo ministerijos referentas elektros reikalams. 1936 m. jo iniciatyva įsteigtas Lietuvos energijos komitetas, jis išrinktas Elektros komisijos pirmininku analizavo krašto energetinę būklę, parengė perspektyvinius elektrifikavimo planus. 1937 m. įkurta AB „Elektra", kuri projektavo ir statė elektrines, pirmuosius 30 kV įtampos elektros tinklus, montavo transformatorines pastotes ir plėtė durpių gamybą. Pagal jo projektą pastatyta Rėkyvos elektrinė, rekonstruotos bei pastatytos kelios naujos vietos reikšmės elektrinės.

1940 m. TSRS okupavus Lietuvą akcinė bendrovė „Elektra" nacionalizuota, prie Pramonės ministerijos įkurta Energetikos valdyba, P. Drąsutis paskirtas jos planavimo skyriaus viršininku. Antrojo pasaulinio karo metais Energetikos valdybos viršininkas. Sugebėjo organizuoti energetikos ūkio darbą, ruošti vietinį kurą, išsaugoti personalą nuo karo prievolių. Jau 1941 m. rugsėjo 1 d. vokiečių okupacinei valdžiai, norėjusiai decentralizuoti energetikos valdymą, įteikė memorandumą, kuriame pagrindė Lietuvoje pradėtą energetinio ūkio centralizaciją kaip būtiną ir toliau plėtoti: tai esantis pažangus valdymas, galintis užtikrinti viso krašto elektrifikavimą. Tuo laiku, jam vadovaujant suprojektuotos ir pradėtos tiesti Kauno miesto 35 kV įtampos linijos. Vėliau parengti projektai tokių linijų tiesimui iš Prienų į Suvalkiją ir Dzūkiją.

1944 m. karo frontui grįžtant į Lietuvą su šeima pasitraukė į Vakarus. Hanau mieste Vokietijoje lietuvių tremtinių stovykloje jis įkūrė mokyklą – amatų dirbtuves. Dėstė elektrotechniką, organizavo praktinius užsiėmimus, parengė ir išleido lietuviškai „Elektroinstruktoriaus vadovėlį", iš kurio ne vienas tautietis pramoko elektromonterio amato, įgijo specialybę. Ir emigracijoje kūrė Lietuvos ateitį. Savo mokiniams sakydavo: „Jūsų įgyta specialybė leis Jums užsidirbti duoną, ji bus reikalinga laisvoje Lietuvoje". 1948 m. persikėlė į JAV, dirbo Klyvlendo energetikos bendrovėse, rūpinosi didelio regiono elektrifikavimu, projektavo ir tiesė elektros tinklų linijas. Buvo aktyvus JAV lietuvių bendruomenės, Lietuvių inžinierių ir architektų sąjungos narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vilius Šaduikis. Lietuvos Energijos komiteto įsteigimas ir veikla. Lietuva Pasaulio energetikos taryboje 1936-2006 m. Lietuvos energetikos muziejus, Vilnius, 2006 m. p. 114
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Misrataarab. مصراته‎ |
| --- |
|  |
|  |
| 

MisrataMisrata

32°22′0″ š. pl. 15°05′0″ r. ilg.﻿ / ﻿32.36667°š. pl. 15.08333°r. ilg.﻿ / 32.36667; 15.08333﻿ (Misrata)Koordinatės: 32°22′0″ š. pl. 15°05′0″ r. ilg.﻿ / ﻿32.36667°š. pl. 15.08333°r. ilg.﻿ / 32.36667; 15.08333﻿ (Misrata) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Libijos vėliava Libija |
| **Savivaldybė** | Misratos savivaldybė |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 400 000  |

**Misrata** (arba **Misurata**; arab. مصراته = *Mişrātah*) – miestas Libijos šiaurės vakaruose; savivaldybės centras. 386,1 tūkst. gyventojų (2007). Nuo Viduržemio jūros atskirta kopomis ir įsikūrusi pakrantės oazėje žemiau jūros lygio. Išvystyta lengvoji pramonė (ypač tekstilės), amatai (kilimų, krepšių, puodų gamyba). Miestas pakrantės magistrale susisiekia su Tripoliu, Bengaziu ir Kairu.

Misrata – švietimo centras, čia yra kelios seminarijos, technologijos kolegija, pedagogikos institutas, ligoninė. Senamiesčiui būdinga arabų archiktūra su mažomis gatvelėmis. Naujamiestyje yra mišrus europiečių ir turkų pastatų stilius, yra viešų parkų ir medžiais apsodintų alėjų.

Istorija
--------

Miestas atsirado maždaug VII amžiuje kaip karavanų aptarnavimo centras. XII a. vadinosi *Thubactis* ir aktyviai dalyvavo tarpregioninėje prekyboje. Tarptautinė prekyba daugiausia vyko per *Qasr Ahmad* uostą (dar vadintas *Misurata Marina*, t. y. jūrų Misrata), kuris buvo 11 km į rytus nuo Misratos kyšulio ir dabar yra uždarytas. Valdant Osmanų imperijai miesto svarba sumažėjo. XX a. pagrindine miesto ekonomikos sritimi tapo žemės ūkis (dėl drėkinimo sistemos įdiegimo), patogioje strateginėje vietoje prie Libijos pajūrio magistralės.

Sportas
-------

* Asswehly SC – futbolo ekipa; sporto klubas, turintis įvairių sporto šakų (futbolo, futzalo, rankinio, krepšinio, tinklinio) komandas.
* Misratos miesto stadionas arba Liepos devintosios stadionas – namų arena, kurioje žaidžia vietos futbolo ekipos.

Išnašos
-------

1. ↑  SOCCERWAY: apie klubą
2. ↑  Globalsportsarchive
| Rauda |
| --- |
| **Ilgis** | 24 km |
| **Baseino plotas** | 113 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,68 m³/s |
| **Ištakos** | Novinkų apylinkės |
| **Žiotys** | Lukšta |
| **Šalys** | Lietuva, Latvija |

**Rauda** (latv. *Rauda*) – upė Lietuvoje ir Latvijoje; Ilūkstės (Lukštos) kairysis intakas (Dauguvos baseinas). Prasideda Zarasų rajone, Novinkų apylinkėse, 7 km į pietvakarius nuo Stelmužės. Teka daugiausia į šiaurę per ežerų virtinę – Ilgį, Pečiakurką, Čičiraitį, Čičirį, Suvieko, Sodžių ežerus. Kartais Raudos ištakomis laikomas tik Sodžių ežeras. Toliau upė teka į šiaurę pro Latviją (Aukštutinės Dauguvos sav.) pro Raudos mišką. Įteka į Lukštą 26 km nuo jos žiočių, 8 km į šiaurės rytus nuo Suvieko.

Upės vidutinis nuolydis – 131 cm/km. Gyvenviečių prie Raudos nėra.

Upėvardis, matyt, kilęs nuo žodžio *raudas* („rausvas"), nors tokio pat pavadinimo vandenvardžiai gali būti ir nuo *rauda, raudė* („žuvies pavadinimas").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Rauda (upė)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 513
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 274
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Akrilo rūgštis |
| --- |
|  |
| Sisteminis (IUPAC) pavadinimas |
| 2-propeno rūgštis |
| CAS numeris | 79-10-7 |
| RTECS numeris | AS4375000 |
| Cheminė formulė | C3H4O2,CH2=CHCOOH |
| Molinė masė | 72,06 g/mol |
| SMILES | C=CC(=O)O |
|
| Rūgštingumas (p*Ka*) | 4,25 |
| Bazingumas (p*Kb*) |  |
| Valentingumas |  |
| Fizinė informacija |
| Tankis |  |
| Išvaizda | bespalvis skystis |
| Lydymosi t° | 12 °C (285 K, 54 °F) |
| Virimo t° | 139 °C (412 K, 282 °F) |
| Lūžio rodiklis (*n*D) |  |
| Klampumas | 1,3 cP at 20 °C (68 °F) |
| Tirpumas H2O | neribotas |
| Šiluminis laidumas |  |
| log P |  |
| Garavimo slėgis |  |
| kH |  |
| Kritinis santykinis drėgnumas |  |
| Farmakokinetinė informacija |
| Biotinkamumas |  |
| Metabolizmas |  |
| Pusamžis |  |
| Pavojus |
| MSDS |  |
| ES klasifikacija | Ėsdinanti (ardanti) (**C**),Aplinkai pavojinga (**N**) |
| NFPA 704 |  |
| Žybsnio t° | 46 °C (115 °F) |
| Užsiliepsnojimo t° |  |
| R-frazės | R10, R20/21/22,R35, R50 |
| S-frazės | S26, S36/37/39,S45, S61 |
| LD50 |  |
| Struktūra |
| Kristalinė struktūra |  |
| Molekulinė forma |  |
| Dipolio momentas |  |
| Simetrijos grupė |  |
| Termochemija |
| Δf*H*~~o~~298 |  |
| Giminingi junginiai |
| Giminingi grupė |  |
| Giminingi junginiai |  |
| Giminingos grupės |  |

**Akrilo rūgštis** arba 2-propeno rūgštis yra cheminis junginys, kurio molekulinė formulė C3H4O2. Tai pati paprasčiausia rūgštis iš nesočiųjų karboksirūgščių, su dvigubu ryšiu ir karboksigrupe. Gryna akrilo rūgštis yra skaidrus, bespalvis, aštraus kvapo skystis (virimo temperatūra 139 °C, lydymosi temperatūra 12 °C). Su vandeniu, alkoholiais ir chloroformu maišosi bet kokiu santykiu.

Cheminės savybės
----------------

Akrilo rūgščiai būdingos visos sočiųjų karboksirūgščių cheminės savybės, tačiau jos rūgštinės savybės yra stipresnės nei sočiųjų karboksirūgščių. Jos druskos yra akrilatai.
Akrilo rūgštis reaguoja su alkoholiais ir sudaro esterius:

CH2=CH-COOH + CH3OH → CH2=CH-COOCH3 + H2O (reakcija grįžtamoji).

Akrilo rūgšties esteriai ir druskos vadinami akrilatais arba propenoatais. Labiausiai paplitę yra metilo, etilo, butilo akrilatai.

Akrilo rūgštis ir jos esteriai lengvai reaguoja tarpusavyje ir su kitais monomerais (pvz. su amidais, akrilonitrilais, stirenu, butadienu) sudarydami polimerus.

Naudojimas
----------

Akrilo rūgštis ir jos dariniai yra labai svarbūs pramonei, naudojami organinėje ir ypač polimerų sintezėje. Pvz. polimerinant akrilnitrilą, gaunamas polimeras poliakrilnitrilas, iš kurio formuojamas cheminis pluoštas nitronas.

Saugumas
--------

Akrilo rūgštis yra erzinantis bei dirginantis odą skystis. Patekus šiai rūgščiai ant odos būtina kuo greičiau plauti tą vietą tekančiu vandeniu ir skubiai kreiptis į gydytoją. Patekusi į akis, ši rūgštis gali išdeginti rageną ir negrįžtamai apakinti. Prisikvėpavus akrilo rūgšties garų gali apimti mieguistumas, pradėti skaudėti galvą. Didelis akrilo rūgšties garų kiekis gali sukelti plaučių edemą.
**Albertas Juozapas Talačka** (1921 m. lapkričio 19 d. Papyvesiuose – 1999 m. gruodžio 12 d. Anykščiuose) – katalikų kunigas monsinjoras, švietėjas, mecenatas, kolekcininkas.

Biografija
----------

1929–1933 m. mokėsi Krinčino pradžios mokykloje. 1933–1941 m. baigė Pasvalio gimnaziją. Dalyvavo angelaičių ir ateitininkų veikloje. 1941 m. baigė Panevėžio mokytojų seminarijos kursus. 1941–1942 m. Kalneliškių (Pasvalio r.) pradinės mokyklos mokytojas. 1942–1946 m. studijavo Kauno kunigų seminarijoje.

1946 m. spalio 12 d. Kaišiadorių vyskupas Teofilius Matulionis įšventino subdiakonu, spalio 13 d. diakonu. Nuo 1969 m. gegužės 7 d. iki gyvenimo pabaigos gyveno ir tarnavo Anykščiuose. 1969–1995 m. Anykščių Šv. Mato bažnyčios klebonas, 1974–1979 m. ir Anykščių dekanato vicedekanas, 1979–1995 m. dekanas. Rėmė perspektyvius jaunus dailininkus, dievdirbius.

Kolekcija
---------

Sukaupė dailės kūrinių kolekciją. Ją paliko Anykščių parapijai. Anykščių rajono savivaldybės Liudvikos ir Stanislovo Didžiulių viešajai bibliotekai perdavė asmeninę biblioteką (per 4000 knygų, 400 rankraščių; XIX a. leidiniai, vertingi albumai, knygos vokiečių, anglų, rusų bei kitomis kalbomis).

Šaltiniai
---------

* Biografija
* Apie kolekciją
**Albertas Masiūnas** (1925 m. rugpjūčio 8 d. Latvelių k. Radviliškio r. – 1988 m. rugsėjo 13 d. Šiauliuose) – choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

1948–1952 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. M. Karka). Mokydamasis vadovavo miesto kultūros namų mišriajam chorui, kurį parengė 1950 m. respublikinei dainų šventei. 1952–1957 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. K. Kavecko klasė). Studijų metais dainavo Lietuvos valstybiniame operos ir baleto teatro chore, vadovavo mėgėjų chorams bei vokaliniams ansambliams.

1957–1985 m. buvo Šiaulių aukštesniosios muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, moksleivių choro studijos vadovas (1958–1959), išugdė daugiau kaip 70 jaunųjų chorvedžių. Po keletą metų vadovavo Šiaulių miesto mišriesiems chorams: Pedagoginio instituto, Prekybos valdybos ir Aklųjų gamybinio kombinato. Prekybos valdybos chorą parengė 1960 m. respublikinei dainų šventei. Buvo Šiaulių miesto dainų švenčių dirigentas ir respublikinių dainų švenčių konsultantas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| ***Misteris 15 rutulių*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Il signor Quindicipalle |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Francesco Nuti |
| Scenaristas (-ai) | Francesco NutiMario Rellini |
| Metai | 1998 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 101 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Misteris 15 rutulių** (it.  *Il signor Quindicipalle*) – 1998 m. Italijoje sukurta komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Francesco Nuti – Frančesko
* Sabrina Ferilli – Sisi
* Novello Novelli
* Giulia Weber
* Antonio Petrocelli
* Evelina Gori
* Gianna Gianchetti

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmas rodomas prisiminimų forma. Frančesko, profesionalus biliardo žaidėjas, taip pat rengiantis įvairius pasirodymus, kurių metu demonstruoja triukus su biliardo rutuliais ir dėl to turi pravardę „15 rutulių".

Kartą kapinėse ji susitinka jauną moterį vardu Sisi, kuri iš tiesų verčiasi prostitucija. Slėpdamiesi nuo lietaus, jie užsuka į Frančesko namus, kur jis merginą pristato giminėms kaip savo draugę Margaret. Vėliau jis kasdien lankosi kapinėse, tikėdamasis dar kartą sutikti merginą, tačiau ši sąmoningai jo vengia, kol kartą jiedu susiduria viešbutyje, kuriame Frančesko demonstruoja savo triukus. Jiedu pradeda susitikinėti ir po kurio laiko Frančesko pradeda įtarti apie Sisi tikrąją veiklą, o įsimylėjusi mergina nori mesti savo senąjį užsiėmimą. Jiedu išsiskiria ir Frančesko išvyksta dalyvauti dideliame biliardo turnyre. Įveikęs daugelį savo varžovų, finale jis tarp žiūrovų pamato Sisi ir, nutraukęs partiją, pasveikina varžovą su pergale ir pasišalina. Finalinėje scenoje jis tuščiame biliardo klube demonstruoja savo sugebėjimus įsivaizduojamam tėvui, o, šiam išnykus, čia pasirodo ir Sisi...
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Missoni** - Milane įsikūrę Italijos mados namai, įkurti Rositos ir Ottavio (dažnai vadinamo tiesiog *Tai*) Missoni, visame pasaulyje garsūs savo unikaliais drabužiais.

Istorija
--------

Rosita (g. 1931 m. lapkričio 20 d.) ir Ottavio (g. 1921 m. vasario 11 d.) susipažino 1948 m. olimpinių žaidynių Londone metu. Rosita (tuo metu R. Jelmini), studijavusi kalbas, ten tobulino savo anglų kalbą, o Ottavio buvo 400 metrų bėgimo su kliūtimis finalistas.

Ottavio jau nuo 1940 m. kartu su draugu siūdavo sportinius kostiumus Italijos rinktinei, kuriuos ir 1948 m. olimpinėse žaidynėse Londone dėvėjo Italijos rinktinės nariai (įskaitant ir jį patį).

Po 5 metų Ottavio ir Rosita susituokė, persikėlė į Milaną ir atidarė nedideles dirbtuves. Greitai jie nustojo gaminti sportinius kostiumus ir pradėjo gaminti megztus įvairius trikotažo gaminius. 1964 metais sutikę dizainerę Emmanuelle Kahn, ir nutarę kartu kurti drabužius, po dvejų metų Milane pristatė savo pirmąją kolekciją. Dėl savo spalvų gamos, dryželių bei medžiagų įvairovės kolekcija tapo plačiai žinoma.

Antroji kolekcija buvo pristatyta 1967 metais Palazzo Pitti ir vėl susilaukė didelio susidomėjimo visame pasaulyje. Rodant kolekciją, Rosita paskutinę minutę nusprendė, kad modeliai turėtų nusiimti liemenėles, kad juodo šilko suknelių siluetai nebūtų sugadintos liemenėlių linijų, tačiau po galingais prožektoriais suknelių viršus tapo permatomas ir mados pasaulis buvo lengvai šokiruotas.

Vėliau trys Rositos ir Ottavio vaikai taip pat pradėjo dirbti šeimos įmonėje. Produktų įvairovė išsiplėtė – Ottavio Missoni pristatė savo dizaino kilimus, gobelenus, bet iš esmės buvo išlaikytas tas pats prekės ženklas. T. y. spalvų struktūra, dryžiai, liberalus daugybės medžiagų naudojimas išliko: naudojama apie 40 spalvų gama bei 20 skirtingų medžiagų (vilna, medvilnė, linas, viskozė, šilkas ir t. t.).

Pasiekimai
----------

* Ottavio Missoni įkuria *Missoni* 1953 m. Italijoje.
* Pirma kolekcija Rinascente parduotuvėms sukurta 1954 m.
* Missoni etiketė pristatyta 1958 m.
* Pirma kolekcija Paryžiuje – 1967 m.
* Missoni dirbtuvės ir fabrikas įkurtas Sumirago 1968 m.
* Pirmas pasirodymas Niujorke 1969 m.
* 1976 m. Milane ir Niujorke atidaromos parduotuvės.
* 1981 m. pristatoma kvepalų linija.
* 1985 m. pristatytos *Missoni Uomo* ir *Missoni Sport* linijos.
* 1992 m. pristatyta Angelos Missoni kolekcija.
* 1997 m. įmonės įkūrėjų duktė Angela Missoni perima firmos kontrolę.
* 1998 pristatyta batų linija.
* 1999 m. pavasarį - vasarą debiutuoja M Missoni.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Albertas Jusas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1956 m. balandžio 21 d. (67 metai)Alytaus raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Laima |
| Vaikai | Aurelija, Sigita, Gintaras |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Alytaus rajono politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* 1995 m. Lietuvos valstiečių partija,
* 2001 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjunga,
* nuo 2006 m. Lietuvos socialdemokratų partija

 |

**Albertas Jusas** (g. 1956 m. balandžio 21 d. Alytaus raj.) – Lietuvos ir Alytaus rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1971 m. baigė aštuonias klases, įstojo į Aukštadvario žemės ūkio technikumą ir jį baigė 1975 m. 1987 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zooinžinierius.

1975 m. Punios kolūkio zootechnikas. Nuo 1989 m. ūkininkauja Punios kaime. 2000–2003 m. Alytaus rajono savivaldybės mero pavaduotojas, 2003–2004 m. meras.

1995 m. Lietuvos valstiečių partijos narys, 2001 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, nuo 2006 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys. 2000–2003 m. ir 2003–2007 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narys.

Lietuvos ūkininkų sąjungos skyriaus „Dzūkijos ūkininkas" pirmininkas. Žmona Laima, vaikai Aurelija, Sigita, Gintaras.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Algirdas Vrubliauskas** | **Alytaus rajono meras**2003 | Po to:**Algirdas Vrubliauskas** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Avariją patyręs lėktuvas Jakovlev Jak-42D 2006 m.
Žuvusiųjų pagerbimas Jaroslavlyje
Prezidentas Dmitrijus Medvedevas deda gėles katastrofos vietoje
**2011 m. Jaroslavlio aviakatastrofa** – aviakatastrofa, įvykusi 2011 m. rugsėjo 7 d. 16:02 vietos laiku, Rusijoje, Jaroslavlio srityje, šalia Tunošnos oro uosto. Keleivinis lėktuvas Jakovlev Jak-42 užsakomuoju skrydžiu gabenęs Jaroslavlio „Lokomotiv" ledo ritulio komandą tuoj pakilęs iš oro uosto nukrito. Katastrofos metu žuvo 44 žmonės, 1 sunkiai sužeistas.

Katastrofą patyręs lėktuvas Jakovlev Jak-42D (serijinis nr. 4520421301017) nuo 1993 m. buvo naudojamas oro linijų bendrovės „Tatarstan Airlines", vėliau perduotas užsakomųjų skrydžių bendrovei „Yak-Service", kuri ir vykdė šį skrydį.

2011 m. rugsėjo 7 d. Jaroslavlio „Lokomotiv" komanda ruošėsi vykti į Minską, kur turėjo vykti 2011–2012 m. Kontinentinės lygos sezono atidarymo varžybos su Minsko „Dinamo" komanda. Tačiau lėktuvas itin sunkiai pakilo nuo Tunošnos oro uosto (išnaudojo visą pakilimo taką) ir kliudė oro uosto bokšto anteną. Po susidūrimo lėktuvas užsidegė, pakrypo į dešinįjį šoną ir nukrito į Volgos upę (2,5 km nuo oro uosto).

Avarijos metu žuvo praktiškai visa Jaroslavlio „Lokomotiv" komanda bei lėktuvo įgulos nariai. Rasti išgyvenę tik žaidėjas Aleksandras Galimovas ir skrydžio inžinierius Aleksandras Sizovas. Tarp žuvusiųjų yra daug garsių Rusijos, Čekijos, Latvijos, Slovakijos, Ukrainos, Švedijos, Baltarusijos ledo ritulininkų (Stenlio taurės, pasaulio čempionato, jaunimo čempionato, olimpinių žaidynių nugalėtojų): Josef Vašíček, Stefan Liv, Kārlis Skrastiņš, Pavol Demitra, Karel Rachůnek, Nikita Kliukinas, Jan Marek, Sergejus Ostapčiukas, Ruslanas Salejus, Ivanas Tkačenka, Aleksandras Vasiunovas, Aleksandras Vyuchinas ir kt. Taip pat žuvo kanadietis treneris Brad McCrimmon su visa trenerių brigada.

Po kelių dienų Aleksandras Galimovas nuo sunkių sužalojimų ligoninėje mirė.
| **Poseidonijas** |
| --- |
|  |
| Poseidonijaus biustas |
| Gimė | 135 m. pr. m. e.Apamėja, Armėnijos karalystė |
| Mirė | 51 m. pr. m. e.Rodas arba Roma, Romos imperija |
|  |
| Veikla | filosofas |
| Sritis | stoicizmas, astronomija, geografija, matematika ir kt. |

**Poseidonijas** (sen. gr. Ποσειδώνιος = *Poseidṓnios*, lot. *Posidonius*, 135–51 m. pr. m. e.) – senovės graikų filosofas, svarbiausias vidurinio stoicizmo atstovas.

Biografija
----------

Poseidonijas, pramintas „Atletu", gimė Apamėjoje (dab. Sirija), mokėsi pas stoikų filosofą Panaetijų. Keliavo po Afriką, Ispaniją, Italiją, Galiją, Ligūriją, Siciliją. Įsikūrė Rode, kur pradėjo dėstyti ir subūrė didelį būrį pasekėjų. Buvo įtakingiausias stoikų filosofas visoje Romos imperijoje. Pas Poseidonijų mokėsi ir su juo bičiuliavosi Ciceronas. Apie jo gyvenimą rašė romėnų autoriai Seneka ir Strabonas.

Filosofija
----------

Poseidonijas parašė virš 20 veikalų, tačiau nė vienas jų neišliko. Filosofas stoicizmą derino su Platono, pitagorininkų idėjomis. Filosofines pažiūras ir kultūros istoriją grindė tiksliųjų mokslų duomenimis, savo atliktų tyrimų (fizikos, astronomijos, geologijos, geografijos, botanikos, psichologijos, medicinos ir kitų) rezultatais (bandė apskaičiuoti Žemės skersmenį, Saulės nuotolį ir kt.).

Daug dėmesio skyrė kosmo sampratai: jį laikė visa apimančia, gyva, apskirta, protinga būtybe. Kosmo esmė – Dievas. Kosmas persmelktas pasaulinės simpatijos, jo dalys susietos pneuma, dėl kurios galimi visi veiksmai. Anot Posidonijo, eono pabaigoje kosmas atsinaujinsiąs pasauliniame gaisre. Iki šio gaisro gyvuosiančios ir protingos sielos.

Etikoje pabrėžė proto svarbą, iškėlė išmintingumo, vyriškumo, teisingumo, santūrumo ir didžiadvasiškumo dorybes.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Poseidonius*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
2. 1 2 3  *Poseidonijas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Postkolonializmas** – akademinė disciplina, tyrinėjanti pokolonijines (t. y. kolonializmą patyrusias) visuomenes. Aiškinamasi, kaip imperializmas ir kolonialistinės praktikos paveikė kolonizuotas visuomenes. Šiuo žodžiu apimamas ne faktinis kolonistinės santvarkos ir paveldo griovimas (dekolonizacija), o socialiniai procesai kolonializmo paveiktose visuomenėse. Postkolonializmas glaudžiai susijęs su postmodernizmo ideologija.

Postkolonializmas yra kritiškas kolonializmo diskursui – t. y. pozicijai, iš kurios kolonistinės jėgos grindžia ir teisina savo kolonistines praktikas. Dekonstruojami kolonistų susikurti savęs ir kolonizuojamų subjektų vaizdiniai, hegemoninis santykis. Stengiamasi įgalinti kolonizuotąsias tautas, pabrėžiant jų savipratą ir požiūrį į kolonializmą.

Paprastai postkolonializmo diskurse pabrėžiamos kolonialistinių galių europocentristinės, rasistinės, etnocentristinės nuostatos, prigimtinio pranašumo prieš kolonizuojamuosius akcentavimas. Daugelis Vakarų valstybių (ypač, Prancūzija) pabrėžė savo civilizacinę misiją – imperinės praktikos aiškintos kaip „barbariškų tautų" civilizavimas jas vesternizuojant. Siekiant esencialistiškai konceptualizuoti kolonizuojamuosius menant jų tariamą homogeniškumą, vartojamos tokios sąvokos kaip „Trečiasis pasaulis", „Orientas", „primityvios tautos" ir pan. Vakarų kolonialistai sau prisiskyrė mokytojų, „vyresniųjų brolių", etalono vaidmenį, pagal savo pavyzdį bandydami nukreipti užkariautas tautas. Taip pat aptariamas neokolonializmas – šiuolaikinės kolonistinės praktikos, pasižyminčios ne fiziniu teritorijų užkariavimu, bet ekonominėmis, politinėmis, karinėmis strategijomis, įgalinančiomis hegemoniškai diktuoti tvarką trečiosioms šalims. Neokolonializmas aptariamas sykiu su globalizacija, kapitalizmu, kultūriniu imperializmu, tarptautinėmis korporacijomis. Pabrėžiama, kad buvusios imperinės valstybės, naudodamos šiuos svertus, toliau siekia daryti įtaką buvusioms savo valdoms.

Tarp žymiausių postkolonializmo teoretikų minėtini: Edvardas Saidas, Emė Sezeras, Francas Fanonas, Alberas Memi, Kvamė Nkruma, Gajatrė Čakravarti Spyvak. Be to, gausu rašytojų, kurių kūryba įvardijama kaip postkolonijinė literatūra (aprašomos kolonijinės patirtys, jų sukeltos traumos).

Literatūra
----------

* Nguyen Ai Quoc, *Le Procès de la colonization française*, 1924;
* Aimé Césaire, *Discourse on Colonialism*, 1950;
* Frantz Fanon, *Black Skin, White Masks*, 1952;
* Frantz Fanon, *The Wretched of the Earth*, 1961;
* Albert Memmi, *The Colonizer and the Colonized*, 1965;
* Kwame Nkrumah, *Consciencism*, 1970;
* Edward Said, *Orientalism*, 1978;
* Gayatri Chakravorty Spivak, *Can the Subaltern Speak?*, 1988.
| **Albertas Lamauskas** |
| --- |
| Gimė | 1938 m. liepos 6 d. (84 metai)Likiškiai, Molėtų valsčius |
|  |
| Veikla | Lietuvos architektas. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1995 m. Valdo Adamkaus premija
 |

**Albertas Lamauskas** (g. 1938 m. liepos 6 d. Likiškiai, Molėtų valsčius) – Lietuvos architektas.

Biografija
----------

1962 m. baigė Kauno politechnikos institutą (KPI). 1962-1965 m. dirbo KPI, 1965–1967 m. Miestų statybos projektavimo instituto Kauno filiale. Nuo 1968 m. Kauno technologijos universiteto (KTU) Architektūros ir statybos instituto (iki 1991 m. Lietuvos statybos ir architektūros mokslinio tyrimo institutas) Kraštotvarkos sektoriaus vyr. architektas. 1988–1990 m. dirbo institute „Žemprojektas". 1995–2006 m. dėstė KTU. 

Tyrė saugomų teritorijų tvarkymo ir rekreacijos plėtros problemas. 1994 m. dalyvavo kuriant Lietuvos Respublikos nacionalinę turizmo plėtojimo programą, 1997 m. – Lietuvos Respublikos kultūrinio turizmo programą, 1997–1999 m. – Lietuvos Respublikos bendrąjį planą (rekreacijos klausimų analizė) ir kitus specialiuosius ir detaliuosius planus. Suprojektavo gyvenamųjų namų.

Projektai
---------

* Kuršių nerijos nacionalinio parko bendrasis (buv. generalinis) planas, šio parko gyvenviečių planavimo schemos, 1994 m. Valdo Adamkaus premija, 1995 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Albertas Lamauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 477 psl.
**Alfonsas Čapanis** (angl. *Alphonse Robert Everysta Chapanis*, 1917 m. kovo 17 d. Meridenas, Konektikuto valstija – 2002 m. spalio 4 d. Baltimorė) – lietuvių kilmės JAV psichologas, ergonomikos pradininkas.

Biografija
----------

1943 m. baigė Jeilio universitetą. 1946-1982 m. dėstė psichologiją ir pramonės inžineriją J. Hopkinso universitete (Baltimorė), nuo 1956 m. profesorius.

Žmogiškųjų veiksnių ir ergonomikos draugijos, Inžinerinės psichologijos ir Tarptautinės ergonomikos asociacijų prezidentas.

Mokslinė veikla
---------------

Vienas pirmųjų pradėjo tyrinėti sistemą žmogus – mašina. Tyrimai turėjo įtakos formuotis inžinerinei psichologijai. Išleido pirmąjį ergonomikos vadovėlį „Taikomoji eksperimentinė psichologija: Žmogiškieji veiksniai technikos projektuose" (A*pplied Experimental Psychology: Human Factors in Engineering Design*, su kitais, 1949 m.).

Bibliografija
-------------

* Žmogaus-mašinos sistemos klaidų analizės teorija ir metodai (*Theory and methods for analyzing errors in man-machine systems*), 1951 m.
* Tyrimų metodai žmogaus inžinerijoje (*Research Techniques in Human Engineering*) 1962 m.
* Žmogaus-mašinos kūrimas (*Man-machine engineering*), 1965 m.
* Žmogiškieji veiksniai technikos projektuose (*Human Factors in Engineering Design*), 1996 m.).

Nuorodos
--------

* Alphonse Chapanis

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Alfonsas Čapanis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 20 psl.
| Totorių priemiestis |
| --- |
| [[Vaizdas:|270px]] |
| 

Totorių priemiestisTotorių priemiestis

 |
| **Koordinatės** | 54°30′00″š. pl. 24°15′18″r. ilg.﻿ / ﻿54.500°š. pl. 24.255°r. ilg.﻿ / 54.500; 24.255﻿ (Totorių priemiestis)Koordinatės: 54°30′00″š. pl. 24°15′18″r. ilg.﻿ / ﻿54.500°š. pl. 24.255°r. ilg.﻿ / 54.500; 24.255﻿ (Totorių priemiestis) |
|  |
| **Apskritis** | Alytaus apskrities vėliava Alytaus apskritis |
| **Savivaldybė** | Alytaus rajono savivaldybės vėliava Alytaus rajono savivaldybė |
| **Seniūnija** | Butrimonių seniūnija |
|  |
| **Istoriniai pavadinimai** | rus. *Taтapcкaя Cлaбодa* |

**Totorių priemiestis** – buvusi gyvenvietė Alytaus rajono savivaldybėje, buvusi Butrimonių miestelio pietryčiuose.

Istorija
--------

Apie tai, kad Butrimonys buvo Ldk Vytauto laikais į LDK vakarinę dalį atkeltų totorių apgyvendinimo vienas svarbiausių punktų, pirmasis rašė A. Šyšmanas. Jo teigimu, totoriai buvo įkurdinami strategiškai reikšmingose vietose, taigi ir prie pagrindinių kelių – juos saugoti. Viena tokių vietų buvo kelių iš Vilniaus į Punią ir Alytų sankryža, kurioje dabar yra Butrimonys.

Taigi, tikriausiai jau Vytauto laikais apie Butrimonis buvo įkurdinti totoriai. Tikėtina, kad totoriai čia buvo apgyvendinti apie 1396–1397 m. ar kiek vėliau, o papildomai gal dar ir 1438 m. Butrimonyse jie suformavo vėlesnio miestelio pietrytinę dalį – Totorių priemiestį. Per Valakų reformą 1557 m. išmatavus kaimą, tarp Totorių priemiesčio ir Butrimonių kaimo išaugo miestelis. XIX a. totoriai turėjo kepyklų, odos dirbtuvių.

Kad totoriai gyveno Butrimonyse liudija ir gana vėlyva – XIX a. 2-osios pusės – miestelio plano schema, kurioje totorių užimta teritorija pavadinta Totorių priemiesčiu. Iki XIX a. vidurio Totorių priemiestis suaugo su Butrimonių miesteliu ir kaimu. 1909 m. Totorių priemiestyje buvo 23 gyventojai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Butrimonių centrinė aikštė ruošiasi atgimti naujai, tačiau kokia šio miestelio istorinė raida? 2018-09-12, Dzukijostv.lt (tikrinta 2023-01-15).
2. ↑  Butrimonys. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2023-01-15).
3. ↑  Lina Butkienė. Iš Butrimonių praeities. 2013-10-03, Gintarinesvajone.lt (tikrinta 2022-08-11).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Alfonsas Vaišnoras** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1941 m. spalio 16 d. (81 metai)Sauginiuose, Šiaulių raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Genė |
| Vaikai | Lina |
|  |
| Veikla | geografas, aplinkosaugininkas, pedagogas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | 1966 m. Vilniaus universitetas |

**Alfonsas Vaišnoras** (g. 1941 m. spalio 16 d. Sauginiuose, Šiaulių raj.) – geografas, aplinkosaugininkas, pedagogas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1966 m. baigė Vilniaus universiteto Gamtos fakultetą. 1973 m. apgynė geografijos mokslų kandidato disertaciją. 1967–1990 m. Kauno Energetikos instituto bendradarbis, gilinosi į Lietuvos vandens ūkio problemas, tyrė Kaišiadorių hidroakumuliacinės elektrinės poveikį Kauno marioms. 1990–1992 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Kauno tarybos atsakingasis sekretorius. 1992–1996 m. ir 1996–2000 m. Seimo narys. Nuo 2001 m. Aplinkos apsaugos agentūros specialistas, Lietuvos teisės universiteto dėstytojas.

Paskelbė apie 50 mokslinių straipsnių, taip pat populiarių straipsnių žurnale „Savivaldybė" ir Kauno spaudoje. Mokslinės monografijos „Europos Sąjungos aplinkosaugos politikos aspektai Lietuvoje" autorius ir sudarytojas. Žmona Genė, dukra Lina.