recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nusidavimai Dievo karalystėje** – pirmasis lietuviškas periodinis leidinys, žinomas iš šaltinių (neišlikę ar nerasta nė vieno egzemplioriaus). Buvo skirtas evangelikams liuteronams.

Istorija
--------

Ėjo 1823–1824 m. (1825?) m. Tilžėje, spausdintas gotišku šriftu. Tai prof. Hermano Olshauzeno redaguojamo Karaliaučiaus misijų draugijos leidinio „Königsberger Missionsblatt" (1822–1914 m.) vertimas į lietuvių kalbą. Laikraštis leistas ir platintas draugijos narių. Vertė ir redagavo Natanielis Frydrichas Ostermejeris (1784–1846 m.), lietuvių raštijos darbuotojo G. Ostermejerio anūkas. Manoma, jog buvo 16 puslapių apimties, mėnesinis. Rašė apie evangelikų misijų veiklą Afrikoje ir Azijoje. Spausdino Johano Heinricho Posto spaustuvė Tilžėje 300–500 egz. tiražu. Išėjo 2 arba 3 numeriai. Buvo skirtas religijai propaguoti. Nustojo eiti dėl skaitytojų stokos. Karaliaučiuje 1832–1921 m. vietoje jo ėjo laikraštis „Nusidavimai apie evangelijos prasiplatinimą tarp žydų ir pagonių".  Pastarasis buvo 16 puslapių apimties, nedidelio formato, leidžiamas 400–500 egzempliorių tiražu. Leidinys daugiausia buvo skirtas religinei propagandai. Jo pirmojo numerio pratarmėje rašoma, kad *jau ir lietuvininkams dvejos knygelės tų „Nusidavimų Dievo karalystėje" išdrukavotos*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 363 psl.
| **Almantas Leika** |
| --- |
|  |
| 2014 m. |
| Gimė | 1968 m. lapkričio 25 d. (55 metai)Anykščiai |
| Sutuoktinis (-ė) | Rūta |
| Vaikai | Raimonda, Odeta, Donatas, Dominykas |
|  |
| Sritis | Lietuvos kariuomenė |
| Organizacijos | LKA |
| Pareigos | Viršininkas (Brg. gen.) |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis institutasLietuvos karo akademijaBaltijos gynybos koledžasJAV sausumos pajėgų karo koledžas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžius |

**Almantas Leika** (g. 1968 m. lapkričio 25 d. Anykščiai) – Lietuvos karininkas.

Biografija
----------

### Išsilavinimas

1975–1986 m. mokėsi Anykščių Antano Vienuolio vidurinėje mokykloje. 1991 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, 1995 m. – Lietuvos karo akademiją, 2001 m. – Baltijos gynybos koledžo Generalinio štabo karininkų kursą, 2004 m. – Baltijos gynybos koledžo Aukštesniosios vadovybės studijų kursą, 2006 m. – JAV sausumos pajėgų karo koledžą.

### Karjera

Nuo 1991 m. kovo tarnauja Lietuvos kariuomenėje. 1996 m. ir 1999 m. dalyvavo NATO operacijose Bosnijoje ir Hercegovinoje. 2001–2003 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo mechanizuotojo pėstininkų bataliono vadas. 2003–2004 m. Lietuvos kariuomenės vado padėjėjas. 2004–2006 m. Krašto apsaugos savanorių pajėgų vado pavaduotojas – štabo viršininkas. 2006–2007 m. Lietuvos vadovaujamos Afganistano Goro provincijos atkūrimo grupės vadas. 2007–2010 m. Baltijos gynybos koledžo Aukštesniosios vadovybės studijų kurso direktorius. 2010–2011 m. Krašto apsaugos ministerijos Personalo departamento direktorius, nuo 2011 m. gegužės LR KAM pajėgumų ir ginkluotės generalinis direktorius.

Nuo 2012 m. liepos 5 d. ėjo Lietuvos kariuomenės Sausumos pajėgų vado pareigas.

2022 m. rugsėjo 2 d. paskirtas Generolo Jono Žemaičio karo akademijos viršininku.

### Laipsniai

* 2007 m. Pulkininkas;
* 2011 m. Brigados generolas;
* 2012 m. Generolas majoras (laikinai).

Įvertinimas
-----------

* 1996 m. Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis
* 2005 m. Vyčio Kryžiaus ordino medalis
* 2006 m. Sausio 13-osios atminimo medalis
* 2007 m. Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžius

Šaltiniai
---------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑  *Papildymai. Leika Almantas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 780 psl.
4. ↑
5. ↑  Archyvuota kopija 2011-08-20 iš Wayback Machine projekto. (Brg. gen. Almanto Leikos biografija)
6. ↑   Archyvuota kopija 2023-07-07 iš Wayback Machine projekto.
7. ↑
**Alytaus spaustuvė** – spaustuvė ir leidykla Alytuje, Seirijų g. 17.

Istorija
--------

Nuo 1930 m. Alytuje veikė K. Sluckio spaustuvė, kuri spausdino blankus, pakvietimus, laikraštį „Dzūkas", savaitraštį „Alytaus dzyvas", satyrinį žurnalą „Dzūkų bizūnas". 1941 m. nacionalizuota, karo metais sugriauta. 1944 m. pab. atgaivinta, spausdino apskrities laikraštį „Tarybinė Dzūkija", kurį 1950 m. pakeitė rajono laikraštis „Komunistinis rytojus". 1951–1953 m. čia spausdinti Alytaus MTS laikraštis „Leninietis" bei Alovės MTS laikraštis „Kolūkinė aušra".

1959 m. likvidavus Simno ir Daugų rajonų spaustuves, nemaža jų įrengimų atiteko Alytaus spaustuvei. 1960 m. prie jos prijungti ir Jiezno bei Prienų skyriai, 1962 m. – Varėnos spaustuvė su Eišiškių filialu. 1975 m. stambinant šalies spaustuves, prijungtos ir Marijampolės bei Lazdijų spaustuvės. 1989 m. Marijampolės spaustuvė atsiskyrė nuo Alytaus spaustuvės. 1991 m. Alytaus spaustuvėje spausdinti Alytaus, Lazdijų rajonų laikraščiai, daugiatiražiai miesto laikraščiai, Druskininkų savaitraštis „Druskonis".

1992 m. valstybinė spaustuvė tapo AB „Alytaus spaustuvė", joje veikia leidybinis centras. Spausdina laikraščius, brošiūras, blankus, afišas, etiketes, kitus smulkius spaudinius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 19 psl.

Nuorodos
--------

* Alytaus spaustuvė
| **Vanda Preidytė** |
| --- |
| Gimė | 1949 m. lapkričio 14 d. (74 metai)Karužiškiai, Panevėžio apskritis |
|  |
| Veikla | žurnalistė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Vanda Preidytė** (g. 1949 m. lapkričio 14 d. Karužiškiuose, Panevėžio apskritis) – Lietuvos radijo ir televizijos žurnalistė.

Biografija
----------

1961–1967 m. mokėsi Panevėžio internatinėje sporto mokykloje, 1972 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę.

1972–1975 m. Lietuvos radijo laidų redaktorė, 1972–1992 m. – Lietuvos televizijos naujienų laidos „Panorama" korespondentė, laidos vedėja. 1992 m. sukūrė ir ėmė vesti laidą „Naujienos. Nuomonės", kuri iš pradžių buvo transliuojama per LTV, o nuo 1994 m. lapkričio – per „Tele-3". Nuo 1997 m. su Č. Iškausku vedė TV3 laidą „Akcentai". Vėliau vėl Lietuvos televizijos žurnalistė, laidos „Sėkmės formulė" vedėja. 1998–2016 m. VšĮ „Medialita" vadovė.

Filmografija
------------

* *Benamiai*,
* *Pasidalinkime tavo skausmą*,
* *Armėnija*,
* *Šiaurės galgota*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 400 psl.
2. ↑
*Šis straipsnis apie ežerą. Apie kaimą skaitykite straipsnyje Juodynas (kaimas).*

| Juodynas |
| --- |
| Vieta | Švenčionių raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,254 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,29 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 12,7 m |
| Didžiausias gylis | 42,0 m |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | Juodynė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Juodynas

  |
| **Koordinatės** |  55°13′40″ š. pl. 26°7′30″ r. ilg.﻿ / ﻿55.22778°š. pl. 26.12500°r. ilg.﻿ / 55.22778; 26.12500Koordinatės: 55°13′40″ š. pl. 26°7′30″ r. ilg.﻿ / ﻿55.22778°š. pl. 26.12500°r. ilg.﻿ / 55.22778; 26.12500 |

**Juodynas** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, 4 km į šiaurės rytus nuo Senos Pašaminės, 2 km į pietryčius nuo Kretuono ežero. Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 0,86 km, plotis iki 0,43 km. Altitudė 152,4 m. Ežeras labai gilus, jo gylis siekia 42 m. Krantai statūs, aukšti, tik dalis pietinio ir šiaurinio krantų žemi ir pelkėti. Ežerą supa miškai. Pietuose įteka bevardis upelis, šiaurėje išteka Juodynė į Kretuonykščio ežerą (Žeimenos upės baseinas).

Juodyno šiauriniame gale įsikūręs Juodyno kaimas, pietiniame – Pašaltupis.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Juodynas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 146
Koordinatės: 55°09′44″š. pl. 26°13′13″r. ilg.﻿ / ﻿55.1622°š. pl. 26.2203°r. ilg.﻿ / 55.1622; 26.2203

| Bėlys |
| --- |
| Vieta | Švenčionių raj. Lietuva |
| Plotas | 0,231 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,7 km |
| Įteka | 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Sėtikė |

**Bėlys** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, apie 5 km į šiaurės rytus nuo Švenčionių, Bėlio miške. Ilgis rytų – vakarų kryptimi 1,07 km, plotis - iki 0,38 km. Altitudė 180,6 m. Krantai aukšti, sausi, tik vakarinis krantas žemas. Krantai beveik ištisai apaugę medžiais. Yra viena miškinga 0,09 ha dydžio salelė. Šiaurės rytuose išteka Sėtikės upokšnis į Sėtikio ežerą (Sirvėto ežero intako Žeimenėlės baseinas). Pietuose upeliu jungiasi su už 0,07 km telkšančiu Bėlaičio ežeru. Bėlys įeina į Sirvėtos regioninį parką. Aplink ežerą įsikūrę Kochanovkos, Meilūnų kaimai. Šiaurės vakarinėje pakrantėje įrengtas paplūdimys. Pietryčiuose yra Bėlio kaimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Stanaitis. *Bėlys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 232
| Sekluotis |
| --- |
| Vieta | Švenčionių raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,198 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,9 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | Kiauna, bevardis upelis |
| Išteka | Kiauna |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Sekluotis

  |
| **Koordinatės** |  55°15′1″ š. pl. 25°57′31″ r. ilg.﻿ / ﻿55.25028°š. pl. 25.95861°r. ilg.﻿ / 55.25028; 25.95861Koordinatės: 55°15′1″ š. pl. 25°57′31″ r. ilg.﻿ / ﻿55.25028°š. pl. 25.95861°r. ilg.﻿ / 55.25028; 25.95861 |

**Sekluotis** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajono savivaldybės, Kaltanėnų seniūnijoje, 10 km į šiaurę nuo Švenčionėlių, 1,5 km į vakarus nuo Kaltanėnų. Patenka į Aukštaitijos nacionalinio Parko teritoriją. Ežero plotas 19,8 hektaro.

Į ežero šiaurės vakarinį pakraštį įteka Kiauna, o išteka ši upė iš jo pietrytinio kranto, kuri toliau teka į Žeimeną. Ežeras priklauso Žeimenos baseinui. Ežero forma pailga (ilgis vakarų – rytų kryptimi – 0,9 km, plotis – iki 0,36 km), o jo pietryčiuose esantis palyginus didelis kyšulys tarytum ežerą dalina į dvi dalis. Altitudė 138 m. Krantai žemi, pelkėti. Ežero pietvakarinis krantas apaugęs Labanoro girios miškais (Kuklių mišku). Šiaurinis krantas apaugęs nedideliais miškeliais, netoli Kūrinių pelkė bei dirbami laukai.

Ežero pietrytiniame kampe yra įsikūręs Kuklių kaimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Sekluotis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 647
**Varėnos spaustuvė** – spaustuvė, veikusi Varėnoje 1947–1995 m.

Istorija
--------

Nuo 1947 m. spausdino 1946 m. įsteigtą Varėnos apskrities laikraštį „Tarybinis balsas", kurį iki tol leido Alytaus spaustuvė. 1950 m. Varėnai tapus rajono centru, 1951 m. buvo išspausdintas Daugų rajono laikraščio „Komunizmo aušra" Nr. 1, 1951–1953 m. spausdintas ir Varėnos MTS politinio skyriaus laikraštis „Lenino keliu".

1960 m. Varėnos spaustuvė gavo linotipą. Prie jos kaip skyrius buvo prijungta Eišiškių spaustuvė. 1962 m. Varėnos spaustuvė tapo Alytaus spaustuvės skyriumi. 1963 m. gautas antras linotipas. 1962 m. sujungus Varėnos ir Eišiškių rajonus, sujungti ir „Tarybinio balso" ir „Raudonosios vėliavos" laikraščiai. Kurį laiką buvo leidžiamas bendras laikraštis lietuvių ir lenkų kalba, kurį spausdino Varėnos spaustuvė. 1965 m. vėl pradėtas spausdinti Varėnos rajono laikraštis „Raudonoji vėliava", kuris nuo 1988 m. vadinasi „Merkio kraštas". 1983 m. spaustuvei persikėlus į naujas patalpas, joje buvo spausdinamas ne tik Varėnos rajono laikraštis, bet ir Alytaus statybos tresto laikraštis „Dzūkijos statybos". 1992 m. „Merkio kraštą" redakcija ėmė rinkti kompiuteriu ir spausdinti Alytaus spaustuvėje.

1993 m. Varėnos spaustuvė ėmė vadintis UAB „Spengla" spaustuvė. Ji turėjo 2 plokščios spaudos ir tigelinę mašinas. Iki 1995 m. spausdino blankus, smulkius spaudinius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 548 psl.
**Aeroflot skrydis 2022**| Tupolev Tu-124 orlaivis, panašus į patyrusį katastrofą. |
| **Data** | 1973 m. gruodžio 16 d. |
| **Vieta** | Volokolamskas, Maskvos sritis, Rusija |
| **Aukų skaičius** | 45 keleiviai ir 6 įgulos nariai |
| **Likusių gyvų** | 0 |
| **Lėktuvas** | Tupolev Tu-124 |
| **Avialinijos** | Aeroflot |
|

**Aeroflot skrydis 2022** – buvo reguliarus skrydis, kurį aptarnavo Aeroflot lėktuvas Tupolev Tu-124, iš Vilniaus į Vnukovo oro uostą. Pilotai prarado orlaivio kontrolę artėjant prie Maskvos oro uosto, lėktuve sugedus aukščio vairui. Lėktuvas sudužo prie Volokolamsko, žuvo visi juo skridę žmonės. Šis įvykis tuo metu buvo didžiausia aviakatastrofa pagal aukų skaičius su Tupolev Tu-124 orlaiviu.

Orlaivis
--------

Katastrofą patyrė Aeroflot lėktuvas Tupolev Tu-124. Šį lėktuvą kompanija naudojo nuo 1962 m. Šis lėktuvas buvo paskirtas Aeroflot Lietuvos padaliniui. Tuo metu jis buvo atlikęs 14 903 skrydžių valandas.

Įgula
-----

Aeroflot skrydį 2022 aptarnavo 6 įgulos nariai ir stiuardesė:

* Kapitonas Stepanas Boika
* Antrasis pilotas Eugenijus Karnila
* Šturmanas Juozas Časas
* Skrydžių inžinierius Junus Šamajevas
* Stiuardesė Marija Krikova
* Pilotas Ivanas Zinovjevas
* Lydintysis milicininkas Aleksandras Krestjaninovas

Aukos
-----

| Šalis | Keleiviai | Įgula | Iš viso |
| --- | --- | --- | --- |
| Tarybų Sąjunga Tarybų Sąjunga | 45 | 5 | 50 |
| Vakarų Vokietija Vakarų Vokietija | 1 | 0 | 1 |
| Iš viso | 46 | 5 | 51 |

Apie pusę žuvusių buvo vilniečiai. Tarp žuvusiųjų buvo keturi Lietuvos pediatrai doc. Petras Baublys, Vilniaus universiteto Vaikų ligų katedros vedėja prof. Liudmila Steponaitienė, doc. Raimondas Lučinskas ir Sveikatos apsaugos ministerijos vyriausioji pediatrė Ona Surplienė, skridę į sąjunginę pediatrų konferenciją Charkove. Gruodžio 22 d. Kirtimų kultūros centre surengtas atsisveikinimas su įgula, kuriame dalyvavo LKP CK sekretorius Algirdas Ferensas, aerouosto vadovybė. Penki ekipažo nariai palaidoti Rokantiškių kapinėse, S. Boika palaidotas Lvove, J. Šamajevas – Baku. Pediatrai, išskyrus O. Surplienę, pašarvoti Vilniaus universiteto aktų salėje M. K. Čiurlionio g. palaidoti Antakalnio kapinėse.

Tyrimas
-------

Tyrimo metu buvo atmestos variklio gedimo ar blogų oro sąlygų versijos. Tyrėjai išsiaiškino, kad orlaivio valdymo sistemose nebuvo gedimų, išskyrus aukščio vairą, kuris buvo užstrigęs neteisingoje pozicijoje. Tai ir buvo avarijos priežastis.

Išnašos
-------

1. 1 2  Sunday 16 December 1973
2. 1 2  Darius Pocevičius (2018). *Istoriniai Vilniaus reliktai 1944-1990. I dalis*. pp. 419–420.
3. ↑  Kатастрофа Ту-124В Литовского УГА в Волоколамском р-не МО
**Opozicija** – kairiosios minties savaitraštis, ėjęs nuo 1991 m. lapkričio 15 d. iki 2012 m. Vilniuje.

Istorija
--------

Iniciatoriai Algimantas Brazaitis, Vytautas Petkevičius ir Adolfas Strakšys. Iki 1993 m. buvo leidžiamas Kaune lietuvių ir rusų kalba. Steigėjai – „Vytautas Petkevičius ir Co", UAB Laikraštis „Vasaris", UAB „Opozicija", į kurią buvo pakviestas Lietuvos mokslų akademijos prezidentas Juras Požėla ir juristas Jonas Misiūnas. Po V. Petkevičiaus mirties paantraštėje nurodyta, kad tai nepartinis kairiosios minties laikraštis. Leido UAB „Politika", nuo 1995 m. – UAB „Mūsų gairės",  nuo 2010 m. – UAB „Pierus". Tiražas 1991 m. – 30 000 egz. 1997 m. – 4000 egz. 1992–1994 m. leido priedą „Laisvoji mintis". 

Rašo politikos, ūkio, kultūros klausimais.

Vyr. redaktoriai
----------------

* Jonas Sakalauskas – 1993–1995 m.
* Vytautas Kazakevičius – 1995 m.
* Povilas Lapeikis – 2002–2007 m.
* Povilas Masilionis – 2007 m. ir 2008–2009 m.
* Arūnas Daugėla – 2010–2011 m. ir 2012 m.
* Gintaras Kusas – 2011 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 366 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 261 psl.

Nuorodos
--------

* Svetainė „Laikrastis Opozicija.lt" Archyvuota kopija 2011-09-02 iš Wayback Machine projekto..
„Vienybė" 1993 m.
 *Kitos reikšmės – Vienybė (reikšmės).*
**Vienybė** – Akmenės rajono laikraštis, einantis nuo 1951 m. vasario 17 d. Akmenėje, V. Kudirkos g. 25, Naujoji Akmenė.

Istorija
--------

Iki 1962 m. balandžio 21 d. LKP Akmenės rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos organas. 1962 m. balandžio 22 d. – 1965 m. vasario 9 d. panaikinus rajoną, nebuvo leidžiamas. Įsteigus rajoną (centras – Naujoji Akmenė), vėl atkurtas ir nuo 1965 m. vasario 10 d. buvo rajono laikraštis, LKP Akmenės rajono komiteto ir Liaudies deputatų tarybos leidinys. 1990 m. laikraščio steigėja tapo Akmenės rajono savivaldybės taryba, leidėja – laikraščio redakcija. Nuo 1993 m. steigėja ir leidėja UAB „Vienybės redakcija".

1951 m. ėjo vieną kartą-du kartus, 1952–1962 m. – du kartus, nuo 1965 m. – tris kartus, nuo 1991 m. – du kartus per savaitę. Iki 1962 m. balandžio 22 d. vadinosi „Pergalės vėliava", nuo 1965 m. vasario 10 d. – „Vienybė". Tiražas 1951 m. – 1000 egz. 1987 m. – 10 400 egz. 1997 m. – 4400 egz.  Leidžiamas trečiadieniais ir šeštadieniais.

Redakcijoje dirbo: Juozas Baltrušis, Jonas Brencius, Algimantas Brikas, Saulius Gajauskas, Roma Jonikienė, Apolinaras Juodpusis, Juozas Kumpikevičius, Povilas Medzelas, Mindaugas Milieška, Bernarda Plastinina, Birutė Rudokienė, Julija Sejevičienė, Lilija Smalakienė, Algimantas Šarkis, Aloyzas Vilkys.

Redaktoriai
-----------

* C. Racinaitė – 1951–1952 m.
* V. Vileikis – 1952–1953 m.
* G. Jankeliūnaitė-Norgėlienė – 1953–1956 m.
* Algirdas Černa – 1956–1959 m.
* Antanas Barauskas – 1959–1962 m.
* Klemensas Jurkevičius – 1962–1967 m.
* Vidminas Vizgirda – 1967–1969 m.
* Adolfas Strakšys – 1969–1979 m.
* Leopoldas Rozga – nuo 1979 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 557 psl.

Nuorodos
--------

* „Vienybė" Archyvuota kopija 2011-05-19 iš Wayback Machine projekto.
*Kitos reikšmės – Viltis (reikšmės).*
**Viltis** – *visuomenės, literatūros ir politikos laikraštis*, tautinės pakraipos laikraštis, ėjęs nuo 1907 m. spalio mėn. iki 1915 m. rugsėjo mėn. Vilniuje.

Istorija
--------

1907–1913 m. ėjo kas antrą dieną, nuo 1913 m. gruodžio mėn. – dienraštis. Įsteigė Antanas Smetona ir Juozas Tumas-Vaižgantas. Leido „Pasitikėjimo" bendrovė. 1913–1915 m. leido nemokamą mokslo ir literatūros priedą.

Laikraštis ypatingą dėmesį skyrė tautinei kultūrai. Gvildentos gimtosios kalbos, tautosakos, etnografijos, meno, mokslo, švietimo problemos. Skelbė grožinės literatūros kūrinius.

Bendradarbiavo Agnietė Ambraziejūtė-Steponaitienė, Tadas Balanda, Juozas Balčikonis, Jonas Basanavičius, Mykolas Brundza, Pranciškus Būčys, Antanas Dailidė, Mečislovas Davainis-Silvestraitis, Liudas Gira, Martynas Yčas, Povilas Jakubėnas, Povilas Januševičius, Marcelė Kubiliūtė, Gabrielius Landsbergis-Žemkalnis, Pranas Mašiotas, Kazys Puida, Jeronimas Ralys, Justinas Staugaitis, Jurgis Tilvytis, Jonas Užupis ir kt.

Redagavo Antanas Smetona, padedamas J. Tumo, F. Kemėšio ir J. Dobužinskio, nuo 1914 m. redaktorius – Pranas Dovydaitis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 565 psl.

Nuorodos
--------

* „Viltis". E-paveldas.lt
* „Vilties" nemokamas mokslo ir literatūros mėnesinis priedas. E-paveldas.lt
| **Vincas Gražvydas Tučkus** |
| --- |
| Gimė | 1934 m. kovo 14 d.Radviliškis |
| Mirė | 2011 m. (~77 metai) |
|  |
| Veikla | radijo žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Vincas Gražvydas Tučkus** (1934 m. kovo 14 d. Radviliškyje – 2011 m.) – Lietuvos radijo žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1952 m. baigė Radviliškio vidurinę mokyklą, 1958 m. – Vilniaus universitete lietuvių kalbos ir literatūros specialybę.

1957–1968 m. Vilniaus nepilnamečių kolonijos auklėtojas, metodinio kabineto vedėjas. Nuo 1968 m. Lietuvos radijo laidų vaikams ir jaunimui vyriausiosios redakcijos redaktorius, vyresnysis redaktorius, 1991–1994 m. – Visuomeninių laidų vyriausiosios redakcijos vyresnysis redaktorius. Nuo 1994 m. – pirmosios kategorijos radijo žurnalistas. Rengė laidas jaunimo profesinio orientavimo klausimais, laidą apie neįgaliųjų žmonių problemas „Kartu su jumis".

Įvertinimas
-----------

* 1994 m. Lietuvos radijo „Auksinė bitė".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 527 psl.
Stoties logotipas
**Amerikos balsas** (angl. *Voice of America*, *VOA*) – JAV radijo stotis, veikianti nuo 1942 m. vasario 24 d. Antrojo pasaulinio karo metu buvo transliuojamos laidos 27 kalbomis.

Lietuviškos transliacijos
-------------------------

53-ejus metus (1951–2004 m.) transliavo programą ir lietuvių kalba. Radijo laidos lietuvių kalba pradėtos rengti 1951 m. vasario 16 d. iš Niujorko. Jas transliavo Kazys Grinius ir Povilas Julius Labanauskas. Laikinai joms vadovavo Juozas Bronius Laučka, nuo 1951 m. rugpjūčio 2 d. tas pareigas perėmė Konstantinas Rudaminas Jurgėla. Iš pradžių lietuviškai programai skirta 15 min. 1952 m. gegužės 15 d. lietuvių padalinys ėmė transliuoti ir 15 min. laidas iš Europos, ten dirbo K. Grinius ir J. B. Laučka. 

Ilgą laiką redakcijai vadovavo Romas Sakadolskis, nuo 1995 m. – Linas Rimkus. Lietuviškas laidas rengė Jurgis Bradūnas, A. Černeekis, Vytautas Dambrava, Leonardas Dambriūnas, Konstantinas Jurgėla, Romas Kasparas, Alfonsas Petrutis, Jolanta Raslavičiūtė, Antanas Vaičiulaitis, Virginija Vengrienė, Rimantas Kanapienis ir kiti.

„Amerikos balso" programa buvo svarbus informacijos šaltinis už geležinės uždangos atsidūrusiai Lietuvai, prisidėjo ir prie šalies demokratizavimo procesų. Sovietmečiu buvo daromi įvairūs trukdžiai, kad Lietuva negalėtų girdėti „Amerikos balso".

Lietuvai atgavus nepriklausomybę „Amerikos balso" laidos buvo retransliuojamos per Lietuvos radijo pirmąją programą (30 min.) ir per radijo stotį M-1 plius (10 min.).

Pasibaigus Šaltajam karui JAV Kongreso sprendimu buvo nutrauktas finansavimas laidoms kai kuriomis Rytų Europos kalbomis. Paskutinė „Amerikos balso" laida lietuvių kalba transliuota 2004 m. vasario 27 d.

*Voice of America* šiandien
---------------------------

Šiuo metu JAV finansuojama *Voice of America* transliuoja naujienų, šviečiamąsias ir kultūros laidas apytiksliai 155 milijonams klausytojų. Be kitų, transliuojamos laidos specialiąja anglų kalba jos besimokantiems.

„Amerikos balso" archyvai
-------------------------

2007 m. gruodžio 20 d. Lietuvos ambasada Vašingtone perėmė 24 dėžes įrašų juostų lietuviškų laidų. Įrašai perduoti centriniam valstybės archyvui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 21 psl.
2. ↑  (2012 m. vasario 15 d.) „Amerikos balso" lietuviški įrašai skambės per Lietuvos radiją". *delfi.lt*
3. ↑  Virginija Petrauskienė (2019 m. sausio 17 d.) „V. Vengrienė: legendiniame „Amerikos balso" radijuje dirbome prasmingai". *bernardinai.lt*
4. ↑  Stasys Gudavičius (2008 m. sausio 12 d.) „Laisvu žodžiu prieš imperiją". *kauno.diena.lt*
5. ↑  „2008 metais iš užsienio gautų archyvinių dokumentų suvestinė" Archyvuota kopija 2023-03-30 iš Wayback Machine projekto.. *archyvai.lt*

Nuorodos
--------

* *Voice of America interneto svetainė*
Cinko anodas cheminiame elektros srovės šaltinyje
**Anodas** (gr. anodos - kelias aukštyn) – polius, per kurį elektros srovė įteka į elektros įrenginį. Sutarta srovės tekėjimo kryptis yra *priešinga* metale esančių elektronų judėjimo krypčiai, nes elektronų krūvis neigiamas. Todėl jei kontaktai metaliniai, anodas yra kontaktas, per kurį elektronai išteka iš įrenginio.

Elektros baterijoje anodas yra neigiamas jos polius. Lempiniame diode anodas yra teigiamas elektrodas, sugaudantis viduje skriejančius neigiamus elektronus kurie po to išteka iš lempos. Puslaidininkiame diode anodas yra **p** pusė, tiekianti skylutes (**n** pusė tiekia elektronus). Katodinėje apsaugoje anodas yra sparčiai koroduojantis metalas, apsaugantis su juo elektriškai sujungtą saugomą konstrukciją nuo korozijos (tarkim, cinko anodas apsaugo geležinį laivo korpusą).

Anodą papildantis elektrodas, kuriuo srovė išteka iš įrenginio, vadinamas katodu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *anodas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 548 psl.

Vikižodynas
*Kitos reikšmės – Ansi (reikšmės).*

| Ansipranc. *Annecy* |
| --- |
|              |
| *Ansi prie Tju upės* |
|  |
| 

AnsiAnsi

45°54′0″ š. pl. 6°07′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.90000°š. pl. 6.11667°r. ilg.﻿ / 45.90000; 6.11667﻿ (Ansi)Koordinatės: 45°54′0″ š. pl. 6°07′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.90000°š. pl. 6.11667°r. ilg.﻿ / 45.90000; 6.11667﻿ (Ansi) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| **Regionas** | Rona-Alpės |
| **Departamentas** | Aukštutinė Savoja |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 52 890  |
| **Plotas** | 13,7 km² |
| **Tankumas** (2006) | 3 861 žm./km² |
| **Altitudė** | 448 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Ansi |
|  |
| **Kirčiavimas** | Ansì |

**Ansi** (arba ***Anesi***) – miestas rytų Prancūzijoje, Ronos-Alpių regione, 35 km į pietus nuo Ženevos. Įsikūręs Savojos Alpių papėdėje, prie Ansi ežero šiaurinio kranto. Aukštutinės Savojos departamento centras. Yra oro uostas, geležinkelio stotis, pro miestą eina Ženevos–Grenoblio plentas.

Metalurgijos, tiksliųjų mašinų gamybos, metalo apdirbimo, elektronikos, aviacijos, tekstilės (medvilnės), popieriaus, maisto (šokolado) pramonė. Populiarus Alpių kalnų kurortas.

Mieste yra XII a. salos rūmai (*Palais de l’Isle*) Tju upėje, XII-XVI a. Ansi pilis, XVI a. Šv. Petro vėlyvosios gotikos katedra, kitos XV–XVII a. bažnyčios, 1784 m. pastatyti vyskupų rūmai.

Istorija
--------

Ansi susiformavo iš senovės keltų gyvenvietės. XIII-XIV a. Ansi buvo Ženevos kunigaikštystės sostine, nuo 1401 m. atiteko Savojos grafystei. 1535–1819 m. buvo Ženevos vyskupų rezidencija. Nuo 1860 m. miestas priklauso Prancūzijai.

Sportas
-------

Mieste žaidžia aukščiausiosios futbolo lygos komanda Évian Thonon Gaillard FC.

* Ansi pilisAnsi pilis
* Miesto rotušėMiesto rotušė
* Salos rūmaiSalos rūmai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Annecy (Ansi)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 547 psl.
| Antakijaturk. *Antakya* |
| --- |
| *Antakija* |
|  |
| 

AntakijaAntakija

36°12′0″ š. pl. 36°09′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.20000°š. pl. 36.15000°r. ilg.﻿ / 36.20000; 36.15000﻿ (Antakija)Koordinatės: 36°12′0″ š. pl. 36°09′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.20000°š. pl. 36.15000°r. ilg.﻿ / 36.20000; 36.15000﻿ (Antakija) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Turkijos vėliava Turkija |
| **Provincija** | Hatajaus provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 202 216  |
| **Altitudė** | 67 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Antakija |

**Antakija** (turk. *Antakya*), senovėje **Antiochija** (gr. Ἀντιόχεια) – miestas Turkijos pietuose, prie Asio upės, netoli Sirijos sienos; Hatajaus provincijos centras. 144,9 tūkst. gyventojų (2000 m.). Kelias į Latakiją (Sirija). Valoma vilna, rūšiuojamas tabakas, tekstilės, avalynės pramonė; muilo gamyba. Tabako, kviečių, citrinmedžių, vynmedžių auginimo regiono centras. Archeologijos muziejus. Iš architektūros paminklų pažymėtinas Romos imperijos laikų tiltas, Bizantijos imperijos laikų citadelė, XIX a. mečetė, senovės miesto griuvėsių liekanos.

Istorija
--------

Apie 300 m. pr. m. e. miestą įkūrė Aleksandro Makedoniečio armijos karvedys Seleukas I Nikatoras ir pavadino **Antiochija**. Ji tapo viena Seleukidų valstybės sostinių bei buvo svarbus regiono prekybos centras. 64 m. pr. m. e. tapo Romos imperijos Sirijos provincijos vietininkų rezidencija ir trečiuoju pagal dydį valstybės miestu, I a. buvo vienas žymiausių krikščionybės židinių. 526 m. Antiochija apgriauta per žemės drebėjimą, 540 m. nuniokota Persų imperijos. VI a. vid. Bizantijos imperatoriaus Justiniano I atstatyta ir pavadinta **Teopoliu**. 637–969 m. priklausė arabams. 1098 m. miestą užėmė Pirmojo kryžiaus žygio dalyviai ir pavertė Antiochijos kunigaikštystės sostine (1098–1268 m.). XIII a. pab. – XVI a. pr. miestą valdė mameliukai. 1516 m. užkariavo turkai ir pavadino **Antakija**.

Miestas smarkiai apgriautas per 2023 m. žemės drebėjimus Turkijoje ir Sirijoje.

Sportas
-------

* Hatayspor (futbolo klubas),
* Naujasis miesto stadionas, kurio talpa 25 tūkst. žiūrovų,
* Antakya Atatürk Stadı („Atatiurko" stadionas), kurio talpa 5 5 83 žiūrovai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Antakya (Antakija)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 557 psl.
2. ↑
| **Antanas Marcinkevičius** |
| --- |
| Gimė | 1934 m. lapkričio 15 d.Kauno rajonas |
| Mirė | 1995 m. gruodžio 28 d. (61 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, publicistas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Antanas Marcinkevičius** (1934 m. lapkričio 15 d. Kauno rajone – 1995 m. gruodžio 28 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, publicistas.

Biografija
----------

Žurnalistinį darbą pradėjo 1952 m. Vilkijos rajono laikraščio „Komunizmo vėliava" redakcijoje. Po karinės tarnybos – laikraščio Tiesa įvairių krašto zonų korespondentas. 1969–1984 m. dirbo žurnalo „Komunistas" redakcijoje. Nuo 1985 m. dienraščio „Tiesa" bei „Diena", žurnalų „Pasaulis", „Gairės" bendradarbis.

Pagrindinė kūrybos tema – kaimas, jo problemos, žmonių darbas ir jų likimai. Mėgstamiausi žanrai – apybraiža, straipsnis, faktinis feljetonas. Parašė scenarijų dokumentiniams filmams. Išvertė M. Zoščenkos apysaką „Žydroji knyga". Nuo 1958 m. buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.

Bibliografija
-------------

* *Nuo Lazduonos į Donbasą*, Vaga, 1967 m.

Įvertinimas
-----------

* 1968 m. Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 312 psl.
| **Antanas Petrika** |
| --- |
| Gimė | 1891 m. rugsėjo 3 d.Steponai, Paežerių valsčius, Vilkaviškio apskritis |
| Mirė | 1974 m. lapkričio 8 d. (83 metai)Niujorkas, JAV |
|  |
| Veikla | gydytojas, publicistas, kritikas, JAV lietuvių veikėjas. |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Antanas Petrika** 1891 m. rugsėjo 3 d. Steponai, Paežerių valsčius, Vilkaviškio apskritis – 1974 m. lapkričio 8 d. Niujorkas, JAV, perlaidotas Paežeriuose) – Lietuvos gydytojas, publicistas, kritikas, JAV lietuvių veikėjas.

Biografija
----------

1910 m. atvyko į JAV. 1921 m. baigė Niujorko dantų ir burnos chirurgijos koledžą, iki 1958 m. vertėsi gydytojo praktika.

1919-1920 m. ir 1922-1923 m. Amerikos lietuvių darbininkų literatūros draugijos pirmininkas. Kurį laiką priklausė JAV Komunistų partijai. Bendradarbiavo daugiausia socialistų ir komunistų spaudoje, žurnaluose „Kultūra", „Naujoji gadynė", „Šviesa". Paskelbė straipsnių apie V. Kudirką, G. Petkevičaitę-Bitę, J. Biliūną, Žemaitę ir kt.

Bibliografija
-------------

* *Lietuvių tautinio atgimimo pionieriai*, 1939 m.
* Bronius Laucevičius-Vargšas, 1943 m.
* *Lietuvių literatūros draugija ir pažangieji Amerikos lietuviai*, 1965 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 387 psl.
| **Antanas Rakauskas** |
| --- |
| Gimė | 1895 m. lapkričio 17 d.Liepalotai, Naumiesčio apskritis |
| Mirė | 1966 m. liepos 12 d. (70 metų)Bele Vernonas, Pensilvanijos valstija, JAV |
|  |
| Veikla | gydytojas, spaudos darbuotojas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Čikagos Šiaurės rytų universitetas |

**Antanas Rakauskas** (1895 m. lapkričio 17 d. Liepalotai, Naumiesčio apskritis – 1966 m. liepos 12 d. Bele Vernonas, Pensilvanijos valstija, JAV) – Lietuvos gydytojas, spaudos darbuotojas, redaktorius.

Biografija
----------

1910 m. išvyko į JAV. 1918 m. lankė Šv. Tomo karo akademiją, 1924-1929 m. Čikagos Šiaurės rytų universitete studijavo mediciną. 1929 m. gavo medicinos bakalauro, 1930 m. – medicinos daktaro laipsnį.

Vertėsi gydytojo praktika Čikagoje. 1933-1940 m. Amerikos lietuvių Romos katalikų federacijos pirmininkas, 1937-1940 m. – Amerikos lietuvių Romos katalikių moterų sąjungos vyr. gydytojas.

Lietuvių periodikoje pradėjo bendradarbiauti 1914 m. Rašė į leidinius „Moksleivis", „Giedra", „Garsas" ir kt. 1919 m. laikraščio „Lietuva" redaktoriaus pavaduotojas, 1921-1922 m. „Tėvynės balsas", ėjusio Vilks Bare, redaktorius, 1923-1924 m. vienas iš dienraščio „Draugas" redaktorių, 1932-1938 m. – sveikatos skyriaus redaktorius. 1946-1948 m. Pitsburge laikraščio „Lietuvių žinios" redaktorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 417 psl.
| **Antanas Sabaliauskas** |
| --- |
| Gimė | 1907 m. gegužės 15 d.Rotuliai, Jurbarko valsčius |
| Mirė | 2004 m. rugsėjo 12 d. (97 metai)Niujorkas |
|  |
| Veikla | teisininkas, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Antanas Sabaliauskas-Sabalis** (1907 m. gegužės 15 d. senuoju stiliumi gegužės 2 d. Rotuliai, Jurbarko valsčius – 2004 m. rugsėjo 12 d. Niujorkas) – Lietuvos teisininkas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1934 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakultetą.

1932-1934 m. redagavo studentų ateitininkų leidinį „Studentų žodis", savaitraštį „Darbininkas". Spausdino straipsnius leidiniuose „Ūkininkas", „Rytas", „Lietuvos aidas", „Pavasaris".

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Dilingeno stovykloje kartu su S. Vaitiekūnu leido ir redagavo „Dienos žinios". Bendradarbiavo leidiniuose „Mūsų kelias", „Žiburiai", „Mintis". 1950 m. atvyko į JAV. 1967-1968 m. žurnalo „Ateitis" redaktorius. Spausdino straipsnius leidiniuose „Draugas", „Darbininkas", „Lietuvių dienos".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 437 psl.
| **Antanas Skirius** |
| --- |
| Gimė | 1911 m. spalio 15 d.Akstinai, Batakių valsčius, Tauragės apskritis |
| Mirė | 2004 m. kovo 17 d. (92 metai)Los Andželas, JAV |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, leidėjas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetasČikagos universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 2001 m. Gedimino 5 laipsnio ordinas |

**Antanas Skirius** (angl. *Anthony F. Skirius*, 1911 m. spalio 15 d. Akstinai, Batakių valsčius, Tauragės apskritis – 2004 m. kovo 17 d. Los Andželas, JAV) – Lietuvos žurnalistas, leidėjas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Tauragės gimnazijoje, 1933–1934 m. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Technikos fakultete. 1933 m. Kaune įsteigė ir iki 1934 m. leido laikraštį „Jaunasis studentas". 1934–1937 m. studijavo Klaipėdos prekybos institute. 1934–1935 m. Klaipėdoje leido žurnalą „Komersantas", 1936–1937 m. – žurnalą „Prekyba" (1937 m. „Prekyba ir pramonė"). 1937–1938 m. žurnalo „Naujoji Romuva" administratorius. 

1938 m. emigravo į JAV. Mokėsi Marianopolio koledže, 1939–1940 m. Čikagos universitete studijavo tarptautinę prekybą ir finansus. Vėliau įgijo televizijos laboranto specialybę. 1938–1939 m. laikraščių „Studentų žodis", 1940–1941 m. „Vytis" redaktorius. 1939–1940 m. laikraščio „Draugas" redakcijos narys. 1946 m. dirbo mokesčių inspekcijoje San Franciske. 1947–1949 m. Los Andžele leido ir redagavo žurnalą „Kalifornijos lietuvis", 1950–1992 m. „Lietuvių dienos". Nuo 1962 m. taip pat San Franciske leido laikraštį „Lietuviai Amerikos Vakaruose".

JAV nusipirko spaustuvę, kurioje išspausdino daugiau nei 40 knygų anglų ir lietuvių kalbomis, atsišaukimų, kitų spaudinių: „Amerikos lietuvių vardyną" (1953 m.), Mykolo Biržiškos „Lietuvių tautos kelias" (1952–1953 m. 2 t.), poezijos antologiją „Žemė" (1951 m.), Stasio Būdavo, Bernardo Brazdžionio, Igno Šeiniaus ir kt. knygų. Anglų kalba išleido Antano Baranausko poemą „Anykščių šilelis" (1956 m. 1970 m.), Vinco Ramono romaną „Kryžiai" (1954 m.).

Paskelbė straipsnių apie lietuvių išeivijos veikėjus. Vienas iš Amerikos lietuvių tarybos vadovų. JAV lietuvių bendruomenės, Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto, Bendrojo Amerikos lietuvių fondo, Tautos fondo narys, vienas iš „Lietuvos vyčių" ir ateitininkų organizacijų įkūrėjų.

Įvertinimas
-----------

* 2001 m. Lietuvos Didžiojo kunigaikščio Gedimino 5 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 452 psl.
2. ↑  Osvaldas Janonis. Antanas Skirius. Knygotyra, 2007. 49[neveikianti nuoroda]
| **Antanas Vireliūnas** |
| --- |
| Gimė | 1887 m. birželio 20 d.Vėžionys, Kupiškio valsčius, Panevėžio apskritis |
| Mirė | 1925 m. liepos 23 d. (38 metai)Palanga |
| Palaidotas (-a) | Palangos kapinėse |
|  |
| Veikla | kalbininkas, pedagogas, spaudos darbuotojas, tautosakininkas, visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Antanas Vireliūnas** (1887 m. birželio 20 d. Vėžionyse, Kupiškio valsčius, Panevėžio apskritis – 1925 m. liepos 23 d. Palangoje) – Lietuvos kalbininkas, pedagogas, spaudos darbuotojas, tautosakininkas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1910 m. baigė Panevėžio mokytojų seminariją, 1910–1914 m. mokytojavo Tverų mokykloje. Karo metu buvo mobilizuotas, Kaune pateko vokiečiams į nelaisvę, iš kurios pabėgo ir kurį laiką gyveno nelegaliai.

1918–1919 m. Saulės gimnazijos Kaune mokytojas. 1919–1921 m. dirbo Švietimo ministerijoje. Knygų leidimo komisijos steigėjas. 1923–1924 m. redagavo žurnalą „Švietimo darbas". 1924 m. įsteigė (su kitais) knygų leidimo bendrovę „Sakalas".

Nuo 1906 m. bendradarbiavo spaudoje, leidiniuose „Lietuvos ūkininkas", „Mokykla", „Mokytojas", „Lietuva", „Lietuvis", „Švietimo darbas", „Kosmos", „Tauta ir žodis" ir kt. Rašė mokyklų, auklėjimo, kalbos, lietuvių literatūros klausimais, nagrinėjo lietuvių kalbos terminijos dalykus.

Užrašė lietuvių liaudies šokio „Dobilėlis" ir kitų tekstų, taip pat melodijų. Išleido geografijos mokslo populiarinimo knygelių. 

Palaidotas Palangos kapinėse.

Bibliografija
-------------

* *Įvardai, arba terminai*, terminų žodynėlis, 1924 m.
* *Mūsų kalbos ugdymas*, 1925 m.
* *Geografija*, vadovėlis, 1922 m.
* *Krašto mokslo vadovėlis*, 1926 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 566 psl.
2. ↑  „Kapas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
*Kitos reikšmės – Apžvalga (reikšmės).*
**Apžvalga** – lietuvių laikraštis, leistas 1911–1914 m. Klaipėdoje bei Tilžėje.

Istorija
--------

Leido spaudos draugija Lituania, kurią įsteigė Klaipėdos krašto ūkininkai. Ėjo du kartus per savaitę, nuo 1914 m. balandžio – savaitraštis. Spausdino Martyno Jankaus spaustuvė Klaipėdoje, vėliau E. Jagomasto spaustuvė Tilžėje.

Rašė apie Rytų Prūsijos lietuvių gyvenimą, informavo apie Prūsijos vidaus ir užsienio politiką, domėjosi Didžiosios Lietuvos gyvenimu, rūpinosi kultūros palikimu, Lietuvos šviesuolių įamžinimu, žadino meilę gimtajai kalbai, puoselėjo lietuvybę, spausdino literatūros kūrinėlius.

Leido priedus: „Pridėtka prie Apžvalgos", „Bitelė" ir kt. Spausdintas gotišku šriftu. Kilus Pirmajam pasauliniam karui, 1914 m. rugsėjo 18 d. išėjo paskutinis, 51-asis „Apžvalgos" numeris.

Redaktoriai
-----------

Ansas Baltris, Mikelis Ašmys, Ansas Bruožis, Jurgis Tramišius, P. Abromaitis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 30 psl.
**Antkaulis** – kaulo paviršių dengiantis jungiamojo audinio sluoksnis, nedengia tik sąnarinių kremzlių. Yra dviejų rūšių:

* Išorinis, *periosteum*

Dengia kaulą iš išorės, jį sudaro glaudusis netaisyklingas kolageninis jungiamasis audinys. Išorinį antkaulį sudaro du sluoksniai – skaidulinis išorinis ir vidinis, formuojantis kaulą. Skaidulinį sluoksnį sudaro storos kolageninės skaidulos, kurios žvaigždiškai perveria išorines žiedines kaulinio audinio plokšteles ir tvirtai pritirtina antkaulį prie kaulo. Vidinis sluoksnis turi daugiau ląstelių, daugiausia – osteogeninių, kurios gali daugintis mitoziškai ir diferencijuotis į osteoblastus.

* Vidinis (Endostas), *endosteum*

Labai plonas puraus kolageninio jungiamojo audinio sluoksnis, išklojantis diafizės kaulų čiulpų ertmę bei visas akytosios kaulinės medžiagos ertmes, ilgųjų kaulų centrinius kanalus ir nutįsta į kaulų čiulpų jungiamojo audinio griaučius. Vidinis antkaulis yra daug plonesnis už išorinį, jo paviršius padengtas osteogeninėmis ląstelėmis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Rimantas Jankauskas. Antkaulis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 594 psl.
| **Aronas Garonas** |
| --- |
| Gimė | 1919 m. vasario 27 d.Vilnius |
| Mirė | 2009 m. lapkričio 25 d. (90 metų)Izraelis |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Aronas Garonas** (1919 m. vasario 27 d. Vilniuje – 2009 m. lapkričio 25 d. Izraelis) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1951 m. Vilniaus universitete baigė teisės fakultetą.

1938–1940 m. žydų laikraščių „Folksblat" ir „Ovnt-blat" vertėjas, 1940–1941 m. – žurnalo „Štraln" redaktorius. Nuo 1942 m. – 16-osios lietuviškosios divizijos karys. 1946–1950 m. žurnalo „Jaunimo gretos" atsakingojo redaktoriaus pavaduotojas, 1950–1955 m. atsakingasis redaktorius, 1955–1988 m. – žurnalo „Švyturys" vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, 1988–1990 m. – skyriaus redaktorius, 1992–1993 m. laikraščio „Lietuvos Jeruzalė" bendradarbis. Rašė politinėmis, visuomenės gyvenimo, moralės temomis. Nuo 1994 m. gyveno Izraelyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 144 psl.
*Kitos reikšmės – Apžvalga (reikšmės).*
**Apžvalga** – žurnalistikos žanras, kuriame pateikiama apibendrinta tam tikro laikotarpio įvykių ar faktų panorama.

Klasifikacija
-------------

Apžvalga tradiciškai priskiriama analitinių žanrų grupei, nes informacija joje susisteminama, komentuojama. Apžvalgos pagal apžvelgiamo laikotarpio trukmę skirstomos į savaitės įvykių, mėnesio įvykių, metų įvykių apžvalgas. Objekto požiūriu – į vidaus ir užsienio gyvenimo apžvalgas.

Pagal tematikos mastą apžvalgos skirstomos į:

* Bendrąsias - sudaroma remiantis pačiais reikšmingiausias įvykiais;
* Temines - kultūros, sporto, literatūros, dailės ir kitų meno rūšių apžvalgos;
* Laiškų - apie klausimus ir problemas, kuriuos pateikia skaitytojai.

Specifinėmis apžvalgų rūšimis laikomos spaudos apžvalgos, kuriose aptariamos periodinių leidinių publikacijos, bei laiškų apžvalgos - jose periodiniai leidiniai, TV kanalai, radijo stotys pateikia informaciją apie jų skaitytojų, žiūrovų, klausytojų atsiųstuose laiškuose gvildenamas problemas. Kiekvienas faktas analizuojamas kaip visumos dalis, turi būti nustatyta tarpusavio priklausomybė. Pateikiami faktai tik pagrindžia dėsningumus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 30 psl.
| **Artūras Mankevičius** |
| --- |
| Gimė | 1961 m. balandžio 18 d. (62 metai)Alytus |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Artūras Mankevičius** (g. 1961 m. balandžio 18 d. Alytuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1984 m. baigė Vilniaus universitete žurnalistikos specialybę.

1984 m. dirbo Lietuvos TV laidos „Sveikata" redaktorius. 1984–1986 m. tarnavo armijoje. Nuo 1986 m. Lietuvos telegramų agentūros ELTA Pramonės ekonomikos informacijos skyriaus korespondentas, 1989–1990 m. – Informacijos užsienio spaudai skyriaus vedėjas, 1990–1991 m. – Informacijos užsieniui redakcijos apžvalgininkas, 1991–1993 m. – Informacijos užsieniui skyriaus redaktorius, 1993–1995 m. – Politinės informacijos redakcijos vyriausias redaktorius. 1989–1994 m. kartu ir Vokietijos naujienų agentūrų ADN korespondentas Lietuvoje, 1992–1994 m. – Rusijos naujienų agentūros WPS atstovas Lietuvoje, 1988–1994 m. – Italijos naujienų agentūros ANSA korespondentas Lietuvoje, 1989–1993 m. – Japonijos laikraščio „Hokaido Shimbun" korespondentas Lietuvoje, Lenkija naujienų agentūros EKOINFORM korespondentas Lietuvoje. 1995–1996 m. savaitraščio „Gimtasis kraštas", 1996–1997 m. – žurnalo „Gimtasis kraštas" vyriausias redaktorius. 1997 m. dienraščio „Respublika"  priedo „Julius" redaktorius. 1997–2006 m. – dienraščio „Verslo žinios" internetinių ir tiriamųjų produktų redaktorius. Nuo 2006 m. ryšių su visuomene UAB „RINKOM" direktorius, kartu nuo 2010 m. žurnalų „Investuok" (iki 2014 04) ir „Medžiotojas ir meškeriotojas" (iki 2018 11) vyriausiasis redaktorius. 2020 10–2022 01 leidinio „Kas yra kas Lietuvoje 2020/2021" specialusis redaktorius.

Nuo 1992 m. viešųjų ryšių projektus įgyvendino informacinių technologijų bendrovėse, Lietuvos parodų rūmams „Litexpo", Sveikatos apsaugos ministerijai, verslininkus vienijančiose organizacijose, nekilnojamojo turto plėtros, paslaugų, gamybos ir transporto bendrovėse, viešosiose įstaigose. Bendrovių savininkus ir vadovus viešųjų ryšių ir bendravimo su žiniasklaida mokė dešimtyje seminarų.

Bibliografija
-------------

* *Būrėja Vaiva. Kažkas ateina ir padeda*, Alma littera, 2010 m. ISBN 9789955384953

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 311 psl.
2. ↑  Artūras Mankevičius. UAB „Rinkom"
Juozas Budraitis - Lietuvos Respublikos kultūros atašė Rusijos Federacijoje
**Atašė**, **attaché** (prancūzų kalba *attacher*, pritvirtinti) arba **attachée** (moter. giminė) plačiąja prasme – kiekvienas diplomatinio korpuso bendradarbis. Tai yra žemiausias diplomatinis rangas, suteikiamas diplomatinėje tarnyboje.

Siaurąja prasme – atašė yra atsakingas užsienio atstovybės darbuotojas, kuriam pavesta tam tikra speciali veiklos sritis, pvz. kariuomenė (gynybos atašė), laivynas (jūrų atašė), ekonomika (komercijos atašė), prekyba (prekybos atašė), kultūra (kultūros atašė), sportas ar kita. Atašė yra atstovybės patarėjas savo srities klausimais, be to teikia vyriausybei reikalingas žinias. Atašė paprastai siunčia šakinė ministerija. Darbuotojų, priskirtų prie atašė, visuma sudaro atašatą.

Tarpukaryje Lietuvos karo atašė skyrė Krašto apsaugos ministras, susitaręs su užsienio reikalų ministru. Tuo metu Lietuvos karo atašė buvo Rygoje (Baltijos valstybėms) ir Berlyne.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Branduolinės energetikos atašė
* Karo atašė, gynybos atašė
* Energetikos atašė
* Ekonomikos atašė
* Vidaus rinkos atašė
* Komercijos atašė
* Kultūros atašė
* Policijos atašė
* Teisės atašė

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Atašė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 121 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Atlanto chartija
**Atlanto chartija** – dokumentas, kurį 1941 m. rugpjūčio 14 d. pasirašė JAV prezidentas Franklinas D. Ruzveltas ir Didžiosios Britanijos ministras pirmininkas Vinstonas Čerčilis. Jis tapo vienu pagrindinių antihitlerinės koalicijos programinių dokumentų, jame buvo susitarta kariauti iki visiško agresorės sutriuškinimo.

Chartija buvo apsvarstyta ir priimta Atlanto konferencijoje „Riviera", karinėje jūrų bazėje Ardžentija Niufaundlende. 1941 m. rugsėjo 24 d. prie chartijos prisijungė TSRS, Belgija, Čekoslovakija, Graikija, Liuksemburgas, Nyderlandai, Norvegija, Lenkija, Jugoslavija ir generolo Šarlio de Golio vadovaujama Prancūzijos vyriausybė. Šioje chartijoje kalbama apie kolektyvinio saugumo sukūrimą ir taikos išsaugojimą pasibaigus Antrajam pasauliniam karui, nors JAV dar nebuvo įstojusi į karą. 

Atlanto chartija svarbi Lietuvos istorijoje tuo, kad joje buvo įsipareigota atkurti visas iki karo egzistavusias suverenias valstybes, vadinasi, buvo žadama atkurti ir Baltijos šalių valstybingumą. Atlanto chartija buvo vienas iš pokario partizaninį pasipriešinimą Lietuvoje skatinusių veiksnių, teikęs viltį dėl Vakarų intervencijos.

Vykdydamos prisiimtus Atlanto chartijoje įsipareigojimus šalys pačios galėjo pasirinkti savo valdymo formą. Pasaulyje taikiu būdu atsirado daug nepriklausomų valstybių, Didžioji Britanija neteko daugelio savo kolonijų (pvz. Indijos).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Atlanto chartija (Atlantic Charter)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 136 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Atlanto chartija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |