recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Džiakomas Džirolamas Kazanovait. *Giacomo Girolamo Casanova*** |
| --- |
|  |
| Dž. Dž. Kazanova (1760 m. aut. Anton Raphael Mengs) |
| Gimė | 1725 m. balandžio 2 d.Venecijoje |
| Mirė | 1798 m. birželio 4 d. (73 metai) |
|  |
| Veikla | italų nuotykių ieškotojas, avantiūristas, rašytojas (rašė prancūziškai). |
|  |
|  **Vikiteka** | Giacomo Casanova |

**Giacomo Girolamo Casanova** (gimė 1725 m. balandžio 2 d. – mirė 1798 m. birželio 4 d.) – italų nuotykių ieškotojas, avantiūristas, rašytojas (rašė prancūziškai). Savo klajones ir avantiūristinius nuotykius aprašė „Dienoraščiuose", kuriuose atspindėjo ir rokoko epochos papročius. Pagarsėjo kaip moterų suvedžiotojas, priversdavo jas įsimylėti rafinuotais būdais, kaskart vis kitokiais; jam padėdavo ir plačiai sklindanti šlovė apie nepaprastus lytinius sugebėjimus. Užkariavęs vieną moterį, gana greitai ją palikdavo, kadangi suvedžiojimas jam buvo svarbiau už pačią moterį.

Kazanovos vardas tapęs bendriniu – taip vadinami vyrai, dažnai keičiantys lytines partneres, lengvus ir trumpalaikius meilės nuotykius vertinantys labiau nei pačią meilę.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Prioziorskas*Приозёрск* |
| --- |
|        |
| *Centrinė aikštė* |
|  |
| 

PrioziorskasPrioziorskas

46°01′0″ š. pl. 73°42′0″ r. ilg.﻿ / ﻿46.01667°š. pl. 73.70000°r. ilg.﻿ / 46.01667; 73.70000﻿ (Prioziorskas (Kazachstanas))Koordinatės: 46°01′0″ š. pl. 73°42′0″ r. ilg.﻿ / ﻿46.01667°š. pl. 73.70000°r. ilg.﻿ / 46.01667; 73.70000﻿ (Prioziorskas (Kazachstanas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Kazachstano vėliava Kazachstanas |
| **Regionas** | Karagandos sritis Karagandos sritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1956 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 13 467  |
|  |
|  **Vikiteka** | Prioziorskas |

**Prioziorskas** (kaz. *Приозёрск*) – uždaras miestas vidurio Kazachstane, Karagandos srityje, Betpak Dalos dykumoje, Balchašo ežero pakrantėje (Koržyntubeko pusiasalyje). Sary Šagano poligono administracinis centras. Greta praeina Karagandos–Žambylo geležinkelis (stotis Saryšaganas), bei Karagandos–Almatos plentas. Apylinkėse išsidėstę Rusijos–Kazachstano priešraketinės gynybos įrenginiai.

Istorija
--------

Gyvenvietė susikūrė 1956 m. TSRS pradėjus kurti priešraketinės gynybos sistemą. Po TSRS žlugimo, Sary Šagano poligonas išnuomotas Rusijai 50-čiai metų. Didelė dalis gynybos įrengimų buvo apleista, Prioziorskas taip pat sunyko.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Baikonyras
* Balchašas-9
* Žemas (Emba-5)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Užrašyta „Midgardas" Senovės Skandinavų kalbos runomis.
Skandinavų mitologijoje **Midgardas** (sen. skand. *Miðgarðr*), **Manheimas** ('žmonių namai') – vienas iš devynių pasaulių, vidurinė žmonių gyvenama pasaulio dalis.

Midgardas yra žmonių buveivė, vaizduojama ties Igdrasilo viduriu. Midgardą supa nepraeinamas vandenynas. Vandenyne gyvena jūros gyvatė Jormundgandas, kuri tokia milžiniška, kad savo uodega yra apsivijusi visą pasaulį. Midgardas vaizduojamas kaip vidurinė pasaulio dalis, viršutinė, dangus, – Asgardas, o žemutinė, požemis, – Niflheimas arba Helas. Pagal legendą Midgardas buvo sukurtas iš milžino Imiro, kurio kūnas tapo žeme, kraujas – jūromis ir ežerais, kaulai – kalnais, dantys ir kaulų fragmentai – akmenimis. Iš plaukų išaugo miškas ir vikšrai, o iš blakstienų pastatyta Midgardo siena. Midgardo siena, arba kartais pats Midgardas vadinamas pasaulio siena, kuri turėjo apsaugoti nuo jotunų, gyvenančių Jotunheime, esančiame rytuose nuo Midgardo. Midgardą ir Asgardą sieja Bifrosto tiltas, kurį saugo Heimdalas. O patį Midgardą saugo dievas Toras nuo Jormundgando ir milžinų.

Pagal pranašystę ragnaroko metu Midgardas bus sunaikintas.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSkandinavų mitologija |
| --- |
|  |
| DievaiHerojaiMitinės būtybėsAsmenybės | 

|  |  |
| --- | --- |
| Asai | 
Odinas · Toras · Lokis · Tiras · Baldras · Forsetis · Bragis · Vilis · Vydaras · Henis · Hiodas · Heimdalas · Ulras · Vė · Frigė · Iduna · Nana · Sivė |
|  |
| Vanai | 
Njordas · Skadi · Frėja · Freiras · Gerda · Gulveiga · Kvasis · Litiras · Mimis · Nerta |
|  |
| Dysės | 
Nornos · Valkirijos |
|  |
| Kita | 
Milžinai · Nykštukai · Elfai · Jotunai · Dvergai · Imiras · Fenris · Garmas · Sleipnis · Jormundgandas · Helė · Audumla |

 |  |
|  |
| Vietovės | 
Igdrasilas · Ginungagapas · Valhala · Alfheimas · Asgardas · Helheimas · Jotunheimas · Midgardas · Muspelheimas · Niflheimas · Svartalfaheimas · Vanaheimas |
|  |
| Įvykiai | 
Asų-vanų karas · Fimbulvinteris · Ragnarokas |
|  |
| Istoriniai šaltiniai | 
*Gesta Danorum* · Eda · Jaunesnioji Eda · Vyresnioji Eda · Runų akmenys · Sagos · Senovės skandinavų kalba · Senovės skandinavų kalbos abėcėlė |

 |
**Gheorghe Mureșan**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Gheorghe Dumitru Mureșan |
| Gimimo data | 1971 m. vasario 14 d. (52 metai) |
| Gimimo vieta | Tritenij de Žosas, Rumunijos SR |
| Ūgis | 2,31 m |
| Svoris | 137 kg |
| Pravardė | The Giant |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | - |
| **Numeris** | 77 |
| **Pozicija** | Vidurio puolėjas |
| NBA naujokų birža |
| 1993 m. | 30 šaukimu,Vašingtono „Bullets" |
| Profesionalūs klubai |
| 1991-19921992-19931993-19981999-20002000-2001 | Klužo-Napokos universitetasPo Ortezo „Élan Bearnais"Vašingtono „Bullets"Naujojo Džersio „Nets"Po Ortezo „Élan Bearnais" |  |
|  |

**Georgė Dumitru Murešanas** (rumun. *Gheorghe Dumitru Mureșan*, g. 1971 m. vasario 14 d.) – Rumunijos krepšininkas, žaidęs NBA lygoje nuo 1993 iki 2000 m. Jis yra aukščiausias žaidėjas NBA istorijoje (2,31 m). G. Murešanas yra laikomas vienu geriausių Rumunijos krepšininkų.

Karjera
-------

### Klužo-Napokos universitetas (1991–1992)

G. Murešanas pradėjo savo krepšinio karjerą Klužo-Napokos universiteto krepšinio komandoje, su kuria 1992 m. tapo Rumunijos krepšinio lygos čempionu.

### Po Ortezo „Élan Béarnais" (1992–1993)

Krepšininkas rungtyniavo Po Ortezo „Élan Béarnais" komandoje ir 1993 m. tapo Tournoi des As čempionu.

### NBA (1993–2000)

1993 m. NBA naujokų biržoje Vašingtono „Bullets" pasirinko jį 30-uoju šaukimu. Jis yra vienintelis rumunas, žaidęs NBA. Savo debiutiniame sezone jis sužaidė 54-ias rungtynes, per kurias vidutiniškai pelnė 5,6 taškus, atkovojo 3,6 kamuolius.

1995–1996 m. NBA sezone jis vidutiniškai pelnė 14,5 taškus per rungtynes (daugiausiai karjeroje) ir sezono pabaigoje buvo apdovanotas NBA didžiausią pažangą padariusio žaidėjo apdovanojimu.

1995–1996 m. ir 1996–1997 m. NBA sezonuose jis pirmavo lygoje pagal metimų pataikymo procentą.

G. Murešanas 1997–1998 m. NBA sezone dėl įvairių traumų nesužaidė nei vienų rungtynių.

1999 m. G. Murešanas prisijungė prie Naujojo Džersio „Nets" komandos, su kuria jis sužaidė 31-as rungtynes.

### Sugrįžimas į Po Ortezo „Élan Béarnais" (2000–2001)

Pabaigus savo NBA karjerą, 2000 m. G. Murešanas sugrįžo į Po Ortezo „Élan Béarnais". 2001 m. jis tapo LNB čempionu, o sezono pabaigoje G. Murešanas atsistatydino.

Pasiekimai
----------

* 1996 m. NBA didžiausią pažangą padaręs žaidėjas
* 2001 m. LNB čempionas
* 1993 m. Tournoi des As čempionas
* 1992 m. Rumunijos krepšinio lygos čempionas

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Raudonai nuspalvintas – Dubajaus Pakrantės ruožas, o žaliai – Džebel Ali palmė
**Dubajaus Pakrantės Ruožas** (angl. *Dubai Waterfront*) – projektas Dubajuje, JAE. Šis dirbtinis salynas atspindės pagrindinius islamo simbolius – žvaigždę ir pusmėnulį. Naują nekilnojamojo turto vystymo projektą sudaro kanalai ir salos, kuriose išsibarstys prašmatnūs pastatai, prabangūs viešbučiai bei vilos. Arabijos 70 km ilgio dirbtinis kanalas drieksis per dykumą, o jo lanko formos dirbtinių salų dariniai apjuos Džebel Ali palmės salyną – vieną iš trijų palmių salų. Uoste numatyta prieiga laivams, o jo apylinkės bus suskirstytos į komercines, gyvenamosios, kurorto ir poilsio zonas. Dubajaus pakrantės ruožas išplės Dubajus pakrantės liniją iki 820 kilometrų (492 mylių) ir bus 12 kartų didesnis už dabartinį Dubajaus pakrantės ilgį bei apims daugiau kaip 81 000 000 m² plotą. Ir net bus didesnis nei Manhatanas.

Bendrovė „Nakheel" ruošiasi įgyvendinti šį projektą. Ji taip pat išplėtojo ir tebevysto kitus dirbtinių salų sumanymus Dubajuje. Tai viena iš didžiausių pasaulyje nekilnojamojo turto vystymo bendrovių, priklausanti Jungtinių Arabų Emiratų valstybinei įmonei „Dubai World".

Dirbtiniai pusiasaliai − Dubajaus turizmo plėtojimo programos dalis, skirta naftos išteklių išsekimo ekonominei atsvarai sukurti. Ateities Dubajaus tikslas − tapti vienu didžiausių pasaulyje turizmo plotu, darančiu žymią įtaką šalies ekonomikai.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RProjektai Dubajaus mieste |
| --- |
|  |
| Siūlomi, statomi ar pastatyti |
|  |
| Dangoraižiai | 
 Burj Dubai **·**  Burj Al Arab **·**  Al Burj **·**  Jumeirah Lake Towers **·**  Trampo tarptautinis viešbutis ir bokštas **·**  Pentominium **·**  Bangos bokštas  |
|  |
| Prekybos centrai | 
 Mall of Arabia **·** Dubai Mall **·** Mall of the Emirates **·** Dubai Outlet Mall  |
|  |
| Pramogos | 
 Dubailendas **·**  Arabijos miestas **·**  Dubajaus sporto miestas **·**  Dubajaus autodromas **·**  Dubajaus zoologijos sodas  |
|  |
| Susisiekimas | 
 Dubajaus metropolitenas **·** Al Maktumo tarptautinis oro uostas **·**  Džumeiros palmės vienbėgis  |
|  |
| Salos | 
 Palmių salos (Džumeiros palmė **·** Deiros palmė **·** Jebel Ali palmė) **·**  Visata **·**  Dubajaus Pakrantės Ruožas **·**  Pasaulis  |
|  |
| Kiti projektai | 
Arabų Rančos • Dubajaus Prieplauka • Verslo Užutėkis • Hydropolis • Atlantida • Stebuklingas Sakalininkas • Prekybinis Dubajaus centras |
|  |
| Aukščiausių Dubajaus pastatų sąrašas |

 |
|  |
| --- |
| **Indiros Gandi tarptautinis oro uostas** |
|  |
| IATA: DEL - ICAO: VIDP |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | civilinis |
| Operatorius | Delio tarptautinis oro uostas |
| Miestas | Delis |
| Aukštis virš jūros lygio | 237 m |
| Koordinatės | 28°34′07″N 77°06′04″E |
|
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 09/27 | 2813 |  | asfaltas |
| 10/28 | 3810 |  | asfaltas |
| 11/29 | 4430 |  | asfaltas |

**Indiros Gandi oro uostas** (IATA – **DEL**, ICAO – **VIDP**) – pagrindinis Delio oro uostas, esantis 15 km į pietvakarius nuo miesto. Pavadintas Indijos premjerės Indiros Gandhi vardu. Šis oro uostas 2018 m. duomenimis yra 12-oje vietoje pagal aptarnautų keleivių skaičių pasaulyje ir 6-as Azijoje (69 000 938 keleiviai). Indiros Gandi oro uostas yra pagrindinė AirAsia India, Air India, Alliance Air, GoAir, IndiGo, Jet Airways, Quikjet Airlines, SpiceJet, Vistara, Zoom Air oro linijų bazė.

Gausiausi šalies srautai eina į Mumbajų, Bangalorą, Kolkatą, Haidarabadą, o tarptautiniai – Dubajų, Bankoką, Londoną, Singapūrą, Katmandu.
Olimpinė vėliava
**2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse kaip individualūs sportininkai** dalyvaus trys Indijos atstovai. Šios šalies Olimpinis komitetas yra suspenduotas dėl vyriausybės įtakos jo veikimui bei korupcijos nuo 2012 m. gruodžio 2 d.[1]

Dėl šios priežasties Indijos sportininkai gali dalyvauti olimpinėse žaidynėse tik kaip individualūs dalyviai su Tarptautinio olimpinio komiteto vėliava.

2014 m. vasario 11 d. jau vykstant žiemos olimpinėms žaidynėms, Tarptautinis olimpinis komitetas panaikino visus ribojimus Indijos komitetui ir leido nuo tos dienos Indijos sportininkams dalyvauti varžybose su savo šalies vėliava. Tai padaryta po sąžiningų rinkimų Indijos nacionaliniame komitete. Tai buvo pirmas kartas istorijoje, kuomet toks draudimas panaikintas jau vykstant žaidynėms.[2]

Sportininkai
------------

Trys sportininkai iš Indijos bus individualūs žaidynių dalyviai – Himanshu Thakur (kalnų slidinėjimas), Nadeem Iqbal (slidinėjimo lenktynės) ir Shiva Keshavan (rogutės).

Šaltiniai
---------

1. ↑  India outrage over IOA suspension from Olympics
2. ↑  India Olympics ban lifted after new officials elected
Koordinatės: 55°21′40″š. pl. 24°24′09″r. ilg.﻿ / ﻿55.361125°š. pl. 24.402388°r. ilg.﻿ / 55.361125; 24.402388

|  Pagirių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Kėdainių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Pagiriai |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1823 m. |
| **Stilius** | istorizmas, neogotika |

**Pagirių koplyčia** – neogotikinė koplyčia Kėdainių rajone, Šėtos seniūnijoje, Pagirių miestelio kapinėse. 

Koplyčia yra vietinės reikšmės kultūros paveldo objektas, įrašytas į LR kultūros vertybių registrą (unik. kodas 36586), turintis architektūrinę, memorialinę ir sakralinę vertę. 1883 m. ją atnaujino fundatorius Vincentas Montvila (1841-1903).

Istorija
--------

Pagirių miestelio kapinėse išlikusi koplyčia mena dvarininkų Montvilų giminę. 1823 m. (kituose šaltiniuose – 1827 m.) statyta kunigo Petraškos, o 1883 m. atnaujinta dvarininko Vincento Montvilos. Koplyčios sienoje yra ne tik atnaujinimo data, bet ir Montvilų palaikų kriptos.

Architektūra
------------

Statinys stačiakampio plano, vienos navos, su pusapvale apside, varpo bokšteliu. Presbiterija įrengta iš šiaurės rytų pusės, nuo navos atskirta arkos. Pagrindinės patalpos perdenginys – cilindrinis skliautas. Stogo viršūnes priekiniame fasade vainikuoja kaltos geležies kryžiai: ant varpinės ir šoninių, pinaklius imituojančių bokštelių. Fasadų architektūrinis sprendimas - istorizmo stilistika, su neogotikos elementais. Šiaurės vakarų fasade įrengtos keturios kriptos ir antkapinės plokštės; memorialinė lenta koplyčios fundatoriui V. Montvilai apsidėje; memorialinė lenta virš pagrindinio įėjimo.

Galerija
--------

* Interjeras: viduje tuščiaInterjeras: viduje tuščia
* Koplyčia 2014 m.Koplyčia 2014 m.
* Galinė dalisGalinė dalis
* Varpinės smailės kryžiusVarpinės smailės kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Pagirių kapinių koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2014-12-04.
2. ↑  Dvarininkų Montvilų kultūriniais keliais

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pagirių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Pagirių koplyčios nuotraukos (*miestai.net*)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Prisikėlimas** (it. La resurrezione) – vokiečių kompozitoriaus Georgo Frydricho Hendelio oratorija. 

Pirmą kartą atliktas 1708 m. šv. Velykų sekmadienį Romoje. Šis veikalas iki mūsų dienų išlieka vienas gražiausių ir subtiliausių baroko muzikos perlų.

Lietuvoje premjera įvyko 2014 m. kovo 14 d. Valdovų rūmuose. Įgyvendinant projektą prisidėjo talentingų menininkų kūrybinė grupė. „Prisikėlimas", kaip svarbus Baroko epochos kūrinys, atliekamas istorinėje Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valdovų rūmų aplinkoje, tapo itin matomu, svarbiu ir unikaliu muzikiniu įvykiu.

Aprašymas
---------

Dviejų dalių oratorija nukelia klausytoją į antrąją naktį po Jėzaus Kristaus nukryžiavimo, jos iškalbingoje tekstinėje ir muzikinėje dramaturgijoje susipina spalvingi personažai – dangaus, pragaro ir žemės gyventojai, kurie, vedami talentingojo Hendelio ir libretisto Karlo Sigismondo Kapėčė rankos, pasakoja ne tik biblinę istoriją, bet prabyla ir apie esminius žmonijos, gėrio ir blogio, būties klausimus. Tačiau bene labiausiai žavi muzika, leidžianti klausytojams pajusti tikrąjį baroko skonį: dailiai ornamentuotą, padedantį maksimaliai atsiskleisti solistų balsams ir orkestro tembrams, vienodai jautriai išreiškiantį tiek šviesų barokišką džiaugsmą, tiek ir sielvartą.

Atlikėjai
---------

* Viktoras Gerasimovas (sopranas)
* Nora Petročenko (mecosopranas)
* Tadas Girininkas (bosas)
* Viktorija Miškūnaitė (sopranas)
* Mindaugas Zimkus (tenoras)
* Baroko operos teatro orkestras
* dirigentas Juozas Mantas Jauniškis
| Los Rioso regionasisp. *XIV Región de Los Ríos* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Čilės vėliava Čilė |
| **Administracinis centras** | Valdivija |
| **Provincijų skaičius** | 2 |
| **Vadovas** | Juan Andrés Varas |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 384 837 |
| **Plotas** | 18 430 km² |
| **Tankumas** (2017) | 21 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | goredelosrios.cl |

**Los Rioso regionas** (isp. *XIV Región de Los Ríos*), „Upių regionas" – regionas centro-pietinėje Čilės dalyje. Ribojasi su Araukanijos regionu šiaurėje, su Los Lagoso regionu pietuose ir Argentina (Neukeno provincija) rytuose. Iš vakarų skalauja Ramusis vandenynas. Administracinis centras – Valdivija.

Geografija
----------

Centrinę regiono dalį užima Vidurio Čilės slėnis. Vandenyno pakrantėje plyti aukštumos (Čilės pakrantės kalnagūbris), o rytuose iškilę Andų kalnai. Juose yra du ugnikalniai – Viljarika ir Močas-Čoshuenkas. Kalnuose gausu ežerų (Pangipuljis, Kalafkenas, Rinjihuė, Rankas ir kt.), duodančių pradžią trumpoms, bet vandeningoms upėms (Valdivija, Kaljė-Kaljė, Buenas, San Pedras). Veši Valdivijos drėgnieji miškai.

Administracinis skirstymas
--------------------------

Regonas padalintas į 2 provincijas:

* Valdivijos provincija (Valdivija)
* Ranko provincija (La Unjonas)

* Huishuės ežeras kalnuoseHuishuės ežeras kalnuose
* Valdivijos fortas KoralyjeValdivijos fortas Koralyje
* Lietaus miglos apgaubtas Onkolio kalnas Pakrantės kalnagūbryjeLietaus miglos apgaubtas Onkolio kalnas Pakrantės kalnagūbryje

Šaltiniai
---------

1. ↑  CHILE: Regions and Urban Agglomerations, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Čilės regionai** |  |
| Aisenas | Antofagasta | Araukanija | Arika ir Parinakota | Atakama | Biobio | Kokimbas | Los Lagosas | Los Riosas | Magelano r. ir Antarktida | Maulė | O'Higinso regionas | Santjago Metropolija | Tarapaka | Valparaisas |
| **Irena Vasiliauskienė** |
| --- |
| Gimė | 1961 m. gegužės 9 d. (61 metai)Lietuva Anavilis, Vilniaus rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Juozas |
| Vaikai | Saulius, Justinas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Širvintų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai |
|  |
| Alma mater | Klaipėdos universitetas |

**Irena Vasiliauskienė** (g. 1961 m. gegužės 9 d. Anavilyje, Vilniaus rajonas) – Lietuvos ir Širvintų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1988 m. baigė Klaipėdos universitetą, kultūros-švietimo darbuotoja.

1980–1984 m. dirbo Vilniaus rajono kultūros skyriaus Paberžės ir Kabiškių kultūros namų meno vadove. 1984–1987 m. Paberžės vidurinės mokyklos muzikos mokytoja. 1987–1989 m. Širvintų rajono kultūros skyriaus vyr. metodininkė. 1989–1990 m. Širvintų kultūros centro direktorės pavaduotoja. Nuo 1990 m. Širvintų I vidurinės mokyklos mokytoja. Kaišiadorių vyskupijos šeimos centro Širvintų skyriaus direktorė.

Nuo 2011 m. Širvintų rajono savivaldybės tarybos narė. Nuo 2015 m. Širvintų rajono savivaldybės vicemerė.

Iki 2018 m. partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Širvintų rajono skyriaus narė.

Sutuoktinis Juozas, vaikai Saulius, Justinas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-04-15 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
| **Irena Mačerinskienė** |
| --- |
| Gimė | 1949 m. liepos 21 d. (73 metai)Rokiškis |
|  |
| Organizacijos | Mykolo Romerio universitetas |
| Pareigos | profesorė |
|  |
| Išsilavinimas | inžinierė ekonomistė, socialinių mokslų daktarė |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Irena Mačerinskienė** (g. 1949 m. liepos 21 d. Rokiškis) – Lietuvos inžinierė ekonomistė, socialinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

1972 m. baigė Kauno politechnikos instituto Inžinerinės ekonomikos fakultetą, 1988 m. – Maskvos universiteto aspirantūrą. 1988 m. ekonomikos mokslų kandidatė.

1972–1974 m. Specialiojo konstravimo technologinio biuro inžinierė–ekonomistė. 1974–1975 m. Kauno 24–osios vidurinės mokyklos mokytoja. 1975–1987 m. dirbo Kauno politechnikos instituto Sociologinių tyrimų laboratorijoje. 1987–2007 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas), 2004–2006 m. – Vilniaus universiteto, nuo 2006 m. Mykolo Romerio universiteto dėstytoja, nuo 2006 m. profesorė.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių darbų pagrindinės kryptys: finansai, švietimo ekonomika, socialinis kapitalas, smulkusis ir vidutinis verslas.

Bibliografija
-------------

* Švietimo vadybos įvadas, vadovėlis aukštosioms mokykloms, su kitais, 1996 m.
* Finansų analizė, vadovėlis aukštosioms mokykloms, su E. A. Buškevičiūte, 1999 m.
* Ekonomikos mokytojo darbo knyga, vadovėlis aukštosioms mokykloms, su kitais, 2003 m.
* Verslo aplinka naujose ES šalyse, rusų kalba, 2006 m.
* Naujieji Europos iššūkiai smulkiojo verslo perspektyvai (New European Challenges for Small Business Prospective, abu su kitais 2008 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Irena Mačerinskienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 784 psl.
| **Irena Ona Čibirienė** |
| --- |
| Gimė | 1922 m. lapkričio 14 d.Šiaulėnai, Šiaulių apskritis |
| Mirė | 2010 m. spalio 16 d. (87 metai)Nemenčinė, Vilniaus rajono savivaldybė |
| Sutuoktinis (-ė) | Leonas Čibiras |
|  |
| Veikla | Lietuvos gydytoja oftalmologė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Irena Ona Čibirienė-Mikalauskaitė** (1922 m. lapkričio 14 d. Šiaulėnai, Šiaulių apskritis – 2010 m. spalio 16 d. Nemenčinė, Vilniaus rajono savivaldybė) – Lietuvos gydytoja oftalmologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija
----------

Vyras Leonas Čibiras. 1948 m. baigė Vilniaus universitetą. 1962 m. Vilniaus universitete apgynė disertaciją „Toksoplazmozė kaip viena iš aklumo, silpnaregystės ir komplikuoto žvairumo priežasčių", medicinos kandidatė. 1985 m. apgynė disertaciją „Hemodinamikos ir akies kraujagyslių struktūriniai-funkciniai pakitimai sergant reumatinėmis ligomis", medicinos mokslų daktarė.

Nuo 1948 m. dirbo Vilniaus ir Kauno ligoninėse, Zoologijos ir parazitologijos institute, 1964–1990 m. – Eksperimentinės ir klinikinės medicinos institute, 1994–1995 m. – Vilniaus universiteto Bendrosios terapijos ir reumatologijos klinikoje.

Mokslinė veikla
---------------

Kartu su kitais bendradarbiais išrado lazerinės šviesografijos metodą ankstyvajai sisteminės sklerodermijos diagnostikai. Patobulino reooftalmologijos metodą, skirtą akies dugno ir akies obuolio priekinio segmento kraujagyslėms fotografuoti. Pasiūlė įvairių sisteminių ir reumatinių ligų diferencinės diagnostikos būdų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Irena Ona Čibirienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 330 psl.
Koordinatės: 55°28′10″ š. pl. 23°56′40″ r. ilg.﻿ / ﻿55.46944°š. pl. 23.94444°r. ilg.﻿ / 55.46944; 23.94444

Miškas tarp Lažų ir Miegėnų
**Sosių miškas** yra Kėdainių rajono šiaurėje, į pietvakarius nuo Surviliškio. Pietuose siekia Naujųjų Lažų kaimą, senovėje siekė Liaudės upės krantus, ties Paberže, Užupe, Lažais, Bakainiais ir Surviliškiu. Ant Liaudės upelio įtekančio į Nevėžį yra įsikūrus Užupės amatininkų gyvenvietė, senovėje vadinta karališkuoju kaimu, nes jis priklausė karaliui, ir čia žmonėms nereikėjo eiti lažo. Miškas taip pat vadinosi karališkuoju ir miško pavadinimas **Sosiai** kilo nuo lenkiškojo karalių pavadinimo Saksai. Pokariu Sosių miške veikė Vyčio apygardos, Krištaponio partizanų rinktinės partizanai.

Paminklas Sosių miške žuvusiems Vyčio apygardos partizanams
Kelias pro Sosių mišką į Naujuosius Lažus
Sosių miškas yra Kruosto ir Liaudės vandenskyroje – teka Žalčiupys, Viešnautas. Žemas, pelkėtas, auga daugiausia eglynai ir beržynai. Prie miško įsikūrę Naujieji Lažai, Naujieji Bakainiai, Jogniškiai, Puodžiai, Alksnupiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  TSRS topografinis žemėlapis
Irena Valiulytė-Bataitienė
**Irena Valiulytė-Bataitienė** (g. 1937 m. gruodžio 17 d. Kaune) – Lietuvos kultūros darbuotoja ir chorvedė.

Biografija
----------

Baigusi Kauno 14-ąją vidurinę mokyklą, 1955–1959 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. Danguolė Vaitkutė). 1959 m. paskirta į buvusio Vilkijos rajono kultūros namus, kur suorganizavo kultūros namų ir rajkoopsąjungos darbuotojų mišriuosius chorus – abu parengė 1960 m. respublikinei dainų šventei.

1963–1990 m. vadovavo Kauno rajkoopsąjungos moterų chorui, kurį parengė 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei.

1969–1972 m. vadovavo Raudondvario kultūros namų mišriajam chorui, 1972–1986 m. Kauno melioracijos statybos valdybos vyrų chorui, parengė 1975, 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms.

1975–1980 m. vadovavo Vandžiogalos kultūros namų mišriajam chorui, 1976–1990 m. Kauno žemės ūkio technikumo merginų chorui, parengė 1987 m. respublikinei moksleivių dainų šventei. Chorai nemažai koncertavo, dainavo per radiją ir televiziją, dalyvavo moterų ir vyrų chorų sąskrydžiuose Šiauliuose, rajoninėse ir zoninėse dainų šventėse, chorų apžiūrose ir konkursuose pelnė prizinių vietų. Vyrų choras 1978 m. koncertavo Siguldoje (Latvija).

1990–1996 m. dirbo Kauno rajono kultūros, švietimo ir sporto skyriaus vyr. muzikos specialiste. Nuo 1997 m. Vandžiogalos kultūros namų meno vadovė. Kauno rajono dainų švenčių ir 1980 m. zoninės dainų šventės Prienuose dirigentė, dainų švenčių, festivalių, Juozo Naujalio mišriųjų chorų konkursų Raudondvaryje ir kitų kultūros renginių organizatorė. 1975 m. chorvedė apdovanota Kultūros žymūno ženklu.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
Koordinatės: 54°57′35.36″ š. pl. 23°31′37.91″ r. ilg.﻿ / ﻿54.9598222°š. pl. 23.5271972°r. ilg.﻿ / 54.9598222; 23.5271972

Vaičiūnų klevas rudenį
**Vaičiūnų klevas** (*Vincentavo klevas*) – išvaizda ir amžiumi išsiskiriantis medis, esantis Kauno rajone, Zapyškio sen. Vincentavo kaime, 0,2 km į rytus nuo kelio  **140**  Kaunas–Zapyškis–Šakiai . Medis auga pamiškėje, šalia Audriaus Vaičiūno sodybos.

Kauno rajono savivaldybės tarybos pritarimu (sprendimas Nr. TS-343), 2013 m. rugpjūčio 29 d. klevas paskelbtas rajono saugomu gamtos paveldo objektu.

Valstybinės saugomų teritorijų tarnybos prie Aplinkos ministerijos skelbiamame savivaldybių saugomų gamtos paveldo objektų sąraše Vaičiūnų klevas yra penktasis saugomas medis, kiti keturi – Žiegždrių liepa, Nevėžio ir Bakšių ąžuolai, Šilagirio pušis.

Klevas auga sodyboje, esančioje tarp buvusio senojo ir naujojo kelio Kaunas–Šakiai. Sodyba pastatyta sudegusio Vincentavos dvaro vietoje. Iš buvusio dvaro išlikęs pasivaikščiojimų tako fragmentas, du apleisti tvenkinukai ir prie senojo kelio tebeaugantis klevas. Juo rūpinasi Vaičiūnų giminė, kurios atstovai ir inicijavo medžio įtraukimą į saugomų gamtos objektų sąrašą, norint apsaugoti klevą nuo sužalojimų ar nukirtimo.

Duomenys
--------

Medis yra 21 m aukščio, daugiau nei 3 m apimties. Apimtis 1,3 m aukštyje yra 3,12 m. Spėjama, kad klevo amžius siekia 150 metų.

Nuorodos
--------

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras Archyvuota kopija 2021-01-26 iš Wayback Machine projekto.
* Kauno rajone į gamtos paveldo objektų sąrašą įtrauktas klevas
* Kauno rajone augantis klevas paskelbtas saugomu objektu

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RKauno rajono savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Valstybiniai rezervatai | 
Dubravos rezervatinė apyrubė |
|  |
| Regioniniai parkai | 
Kauno marių regioninis parkas • Panemunių regioninis parkas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Aluonos hidrografinis • Dubysos ichtiologinis • Jiesios kraštovaizdžio • Kamšos botaninis-zoologinis • Karklės ichtiologinis • Lapių geomorfologinis • Liekės kraštovaizdžio • Nerėpos entomologinis • Nevėžio kraštovaizdžio • Novaraisčio ornitologinis • Paštuvos botaninis • Ringovės entomologinis |
|  |
| Biosferos poligonai | 
Babtų-Varluvos miškų • Labūnavos miško • Padauguvos miško |
|  |
| Gamtos paminklai | 
Stavidvario (Drąseikių) atodanga |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
Dubravos arboretumas • Dubravos dvyniai • Girionių parkas • Kalniškių konglomeratų atodanga • Karalgirio akmuo • Karvelių ąžuolas • Liepa „Motinėlė" • Žiglos maumedis • Žiegždrių atodanga |
|  |
| Savivaldybės gamtos paveldo objektai | 
Ąžuolas „Galiūnas" • Nevėžio dvilypis ąžuolas • Šilagirio pušis • Vaičiūnų klevas • Žiegždrių liepa |

 |
**Irena Uss-Armonienė** (g. 1954 m. balandžio 6 d. Kaune) – Lietuvos pianistė, pedagogė. Lietuvos muzikos ir teatro akademijos profesorė, Koncertmeisterio katedros vedėja. Lietuvos Respublikos Vyriausybės kultūros ir meno premijos laureatė (2017 m.)

Biografija
----------

Tėvas Vadimas Ūsas. Mama Anna Turovska-Ūsienė. Brolis Aveniras Ūsas 

1977 m. su pagyrimu baigė Lietuvos muzikos ir teatro akademiją (prof. J.Karnavičiaus klasę). 1986-1988 m. dėstė fortepijono specialybę Alžyro nacionaliniame muzikos institute (pranc. *L’Institut National de Musique d’Algérie*). Nuo 1988 m. dėsto Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje. Nuo 1999 m. docentė, nuo 2007 m. profesorė, nuo 2010 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijos Koncertmeisterio katedros vedėja.  Dėstomi dalykai:
Akompanimentas, Koncertmeisteris, Interpretacijos seminarai.

Koncertuoja Armonas Uss duo ir fortepijoninio Armonų trio sudėtyse Lietuvoje ir užsienio šalyse. 

Žymiausi mokiniai -.doc.dr Indrė Baikštytė, Jonė Punytė, Eglė Andrejevaitė, dr.Eglė Kižytė, Agnė Railaitė-Jurkūnienė, dr.Paulė Gudinaitė, Robertas Lozinskis, Justas Čeponis, Feliksas Zakrevskis, Inga Vyšniauskaitė,

Šaltiniai
---------

1. ↑  CV Archyvuota kopija 2007-10-26 iš Wayback Machine projekto.
**Irena Visockienė-Šumauskaitė** (1949 m. gruodžio 19 d. Pošvenčio k. Prienų r.), choro dirigentė.

Biografija
----------

Baigusi Prienų aštuonmetę mokyklą, 1964–1968 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus kultūros mokykloje (dėst. A. Žeimienė). 1968–1976 su pertrauka choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje koncervatorijoje (dėst. A. Žeimienės klasė). Studijų metais vadovavo Vilniaus elektromechanikos technikumo moksleivių mišriajam chorui (parengė 1970 respublikinei dainų šventei), talkino kultūros mokyklos merginų chorui ir Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų (1968–1972 dirbo meno skyriuje) mišriajam chorui „Tauras".

1976 suorganizavo Vilniaus radijo matavimo prietaisų gamykloje mišrųjį chorą ir iki 1989 su juo kūrybingai dirbo. Choras nemažai koncertavo, pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė meno mėgėjų apžiūrose, 1981 V Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje laimėjo trečiąją vietą, dalyvavo 1980 ir 1985 respublikinėse dainų šventėse. Taip pat buvo Vilniaus inžinerinio statybos instituto studentų mišriojo choro „Gabija" chormeisterė ir daugelio sostinės vokalinių ansamblių vadovė. Su šiais kolektyvais dažnai koncertavo, meno mėgėjų apžiūrose laimėjo ir pirmųjų vietų.

1989 pradėjusi dirbti Vilniaus miesto vyrų choro „Varpas" chormeistere, nerūkus subūrė berniukų chorą – studiją „Varpelis", kuris 1992 pasivadino „Ryto" vardu. Kolektyvą (60 dalyvių) ėmė globoti Lietuvos liaudies kultūros centras, pagyvėjo jo kūrybinė – koncertinė veikla. Berniukai dalyvavo 1990 ir 1991 vaikų ir jaunimo chorų festivalio renginiuose „Dainuok, jaunoji Lietuva", 1992 Pietryčių Lietuvos vaikų ir jaunimo šventėje Vilniuje, 1993 Lietuvos mažojoje jaunimo dainų šventėje ir 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje. Dirigentė su savo berniukais dainavo ir giedojo Vilniaus miesto koncertų salėse, Vilniaus Šv. Mikalojaus, Vilniaus Šv. Jokūbo, Vilniaus Šv. Kazimiero bažnyčiose, taip pat Druskininkuose, Palangoje, Alytuje, Šilutėje, Širvintose, Vilkaviškyje, Šakiuose, Jurbarke ir kitur. 1992 berniukai giedojo pamaldų metu penkiose Rheino (Vokietija) miesto bažnyčiose, kur atliko J. Concone „Petite Messe" („Mažąsias Mišias"). 1995 Vilniaus berniukai keturis koncertus surengė Salzburge (Austrija), 1996 koncertavo Italijoje (Romoje-Pantheone ir kituose miestuose), berniukus Vatikane priėmė popiežius Jonas Paulius II. 1997 „Ryto" berniukai koncertavo Londone (Didžioji Britanija) – giedojo Lietuvių bendruomenės bažnyčioje, 1998 koncertavo Budapešte (Vengrija) – giedojo senojoje Jaki bažnyčioje. Berniukų choro koncertų programose Lietuvių ir užsienio klasikų muzika, taip pat ir šiuolaikinių kompozitorių kūriniai.

I. Visockienė buvo Vilniaus miesto meno mėgėjų apžiūrų žiuri pirmininkė ir narė, 1986 apdovanota Kultūros žymūno ženklu, o 1996 Vatikano bronzos medaliu. Yra Lietuvos muzikų draugijos narė.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Irena Šiaulienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1955 m. vasario 19 d. (68 metai)Kolainiai, Kelmės rajonas |
| Tėvas | Nikolajus Anajevas |
| Sutuoktinis (-ė) | Leonas Šiaulys |
| Vaikai | Eitaras Šiaulys |
|  |
| Veikla | istorikė, politinė veikėja |
| Partija | 198? m. SSKP, 1990 m. LDDP, 2001−2017 m. LSDP |
|  |
| Alma mater | 1978 m. Vilniaus universitetas |

**Irena Anajeva-Šiaulienė** (g. 1955 m. vasario 19 d. Kolainiuose, Kelmės rajonas) – istorikė, mokslų daktarė, Lietuvos ir Klaipėdos miesto savivaldybės politinė veikėja.

Biografija
----------

1971 m. baigė Pavandenės vidurinę mokyklą (Telšių raj.). 1976 m. su pagyrimu baigė Vilniaus universiteto (VU) Istorijos fakultetą. Nuo 1976 m. Klaipėdos politechnikumo, Kauno politechnikos instituto Klaipėdos fakulteto dėstytoja. 1987 m. istorijos mokslų kandidatė, VU apgynė disertaciją „Lietuvos komjaunimas – Komunistų partijos pagalbininkas kovoje už socialistinės revoliucijos pergalę ir jos įtvirtinimą Lietuvoje 1940–1941 metais" (vadovas Mykolas Burokevičius). 1990–1992 m. Klaipėdos universiteto Istorijos ir sociologijos katedros docentė.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos (LDDP) narė, LDDP pirmininko pavaduotoja, Demokratinės moterų kolegijos koordinatorė. 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) narė, LSDP tarybos narė. Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokračių moterų sąjungos pirmininkės pavaduotoja.

1992–2020 m. LR Seimo narė. 1992–2000 m. LDDP frakcijos seniūno pavaduotoja, 2003–2004 m. LSDP frakcijos seniūnė. 2000 m. Konstitucijos pataisų komisijos pirmininkė, nuo 2004 m. komisijos narė. 1993 m. Baltijos Asamblėjos narė, 1993–1996 m. Švietimo, mokslo ir kultūros komiteto pirmininkė, nuo 2004 m. Informacinės visuomenės komiteto pirmininkė.

1997 m. kovo-balandžio mėn. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narė.

2017 m. lapkritį, prieš pašalinimo iš LSDP klausimo svarstymą, pati kartu su kitais 7 partijos nariais pasitraukė iš partijos.

Įvertinimas
-----------

* 2003 m. Baltijos Asamblėjos medalis
* 2004 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Komandoro kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-12-24 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Sukruvintos elito šaknys // Lietuvos žinios, 2008-03-18 Archyvuota kopija 2016-10-16 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  1992–1996 m. kadencijos Seimo narė
4. ↑  2012–2016 m. kadencijos Seimo narė
5. ↑  *Socdemų maištininkai patys traukiasi iš partijos*, „Vakarų ekspresas", 2017-10-14, 13:42, BNS
6. ↑
Ogres Servisa Centrs|  |
| Forma | Privati kompanija |
| Pramonė | Automobilių |
| Įkurta | 1983 m. |
| Centrinė būstinė | Uogrė, Latvija |
| Produkcija | Sportiniai automobiliai |
| Tinklalapis |  |

**Ogres Servisa Centrs (OSCar)** – sportinių automobilių gamintoja iš Latvijos, įkurta 1983 m. Kompaniją įkūrė automobilių sporto lenktynininkas Andris Dambis.

OSCar kompanija šiuo metu gamina tris automobilius – OSCar O3, skirtą ilgų distancijų bekelės lenktynėms (kaip Dakaro ralis) ir OSCar 24h, skirtą ilgų distancijų lenktynėms T1 kategorijoje. Trečiasis kompanijos modelis OSCar eO yra visiškai elektrinė modelio versija. 2012 m. šis modelis tapo pirmuoju elektromobiliu, pasiekusiu Dakaro ralio finišą.

2009 m. Dakaro ralyje su šiuo automobiliu varžėsi lietuvių ekipažas – Aurelijus Petraitis ir Antanas Juknevičius. Jie finišą kirto 25-oje vietoje.

OSCar O3 automobiliu 2013 m. Dakaro ralyje dalyvavo lietuvių lenktynininkai Benediktas Vanagas ir Saulius Jurgelėnas. Pirmais metais jie užėmė 65 vietą, o antrą kartą 2014 m. lenktynėse jie pakilo iki 35 vietos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  About OSC
2. ↑  OSCar eO becomes the first electric vehicle to finish the Dakar rally
3. ↑  Dakaro ralyje triumfavo De Villiersas
4. ↑  B. Vanagas atskleidė, kokiu automobiliu mėgins užkariauti Dakar

Nuorodos
--------

* Oficiali kompanijos svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Jaunųjų teatras** – Kaune 1933–1934 m. veikęs teatras.

Steigėjai Balys Sruoga, Vincas Krėvė-Mickevičius, Mstislavas Dobužinskis, Jurgis Karnavičius, Stasys Šilingas, Stasys Ušinskas, Pranas Skardžius, Vera Sotnikovaitė. Įsikūrė prie Lietuvos teatro draugijos. Teatro vadovai Andrius Oleka-Žilinskas ir jo žmona Vera Solovjova.

Trupę sudarė buvę Valstybės teatro Vaidybos mokyklos Andriaus Olekos-Žilinsko kurso studentai, jauni Valstybės teatro aktoriai ir privačios Olekos-Žilinsko studijos studentai. Režisieriai Romualdas Juknevičius, Balys Lukošius.

Teatre pastatyti spektakliai
----------------------------

* 1933 m. Harriettos Beecher-Stove romano inscenizacija „Dėdės Tomo lūšnelė",
* 1934 m. Balys Sruoga „Milžino paunksmė".

Teatre vaidinę aktoriai
-----------------------

* Juozas Palubinskas,
* Aleksandras Kernagis,
* Balys Lukošius,
* Stasys Čaikauskas,
* Mečys Chadaravičius,
* Aleksandra Zdanavičiūtė,
* Valerija Bačiulytė,
* Ona Petravičiūtė,
* Aleksas Šimkūnas,
* Romualdas Juknevičius,
* Algirdas Jakševičius,
* Kazimiera Kymantaitė,
* Juozas Grybauskas,
* Juozas Gustaitis,
* Ona Juodytė,
* Olga Mažeikytė,
* Edvardas Kaštanas.
| **Mycena haematopus** |
| --- |
| Raudonsultė šalmabudė (*Mycena haematopus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Šalmabudiniai  *( Mycenaceae)* |
| Gentis: | Šalmabudė  *( Mycena)* |
| Rūšis: | Raudonsultė šalmabudė  *( Mycena haematopus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Raudonsultė šalmabudė** (lot. *Mycena haematopus*) – šalmabudinių (*Mycenaceae*) šeimos, šalmabudžių (*Mycena*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Lapuočių, dažniausiai juodalksnio ar baltalksnio papuvusi mediena.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Vaisiakūniai stangrūs, tamprūs, purpuriškai rudi.

Vaisiakūniai smulkūs. Kepurėlė 1–3 cm skersmens, varpeliška, sena - paplokščiai iškili, su gūbreliu, kūgiška, pakraščiai vagoti, blakstienoti, purpuriškai ruda, rusvai ruda. Lakšteliai reti, balti, priaugtiniai, perlaužus išsisunkia rausvai rudo skysčio lašeliai, jiems išdžiūvus, lieka ruda juosta. Kotas 3–8×0,2–0,4 cm, kepurėlės spalvos, prie lakštelių balsvai šerkšnotas, pamatinė dalis ruškiai plaukuota, šeriuota, perlaužus išsiskiria raudonai rudas skystis. Trama plona, rusva, pelėsių kvapo, aštroko skonio. Sporos 7–10×5–6 μm.

**Būdingi požymiai:** kepurėlę ar kotą perlaužus išsiskiria raudonai rudo skysčio lašeliai.

Auga kuokštais, grupėmis, ant išvirtusių alksnių, retai kitų lapuočių šakų, stobrių. Dažna. Medienos saprotrofas. **Nevalgoma**.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 182 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Raudonsultė šalmabudė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| ***Tvirtoji Ranka*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Old Surehand |
| Kilmės šalis |  Vokietija   Jugoslavija |
| Režisierius | Alfred Vohrer |
| Scenaristas (-ai) | Fred Denger  Eberhard Keindorff |
| Metai | 1965 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 93 min. |
| Kalba | vokiečių |
| **IMDb įrašas** |

**Tvirtoji Ranka** – 1965 m. sukurtas vesternas pagal vokiečių rašytojo Karlo Majaus romaną.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Stewart Granger – Tvirtoji Ranka
* Pierre Brice – Vinetu
* Larry Pennell – generolas Džekas O‘Nylas
* Mario Girotti – Tobis
* Leticia Roman – Judita

Turnys
------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Tvirtoji Ranka jau 10 metų ieško savo šeimos žudiko, pravarde Generolas. Pastarasis, surinkęs didelę armiją vyrų, stengiasi išprovokuoti konfliktą tarp indėnų bei nedidelio miestelio gyventojų, kad galėtų netrukdomas šeimininkauti įsigytoje žemėje, kurioje tikisi rasti aukso. Po to, kai nužudomas komančių vado sūnus, Tvirtoji Ranka ir jo draugas Vinetu turi 3 dienas, kad rastų ir pristatytų indėnams žudiką, kitaip prasidės karas. Link miestelio pajuda kariuomenė, o indėnai ima telkti savo pajėgas.

Kol jiedu ieško kaltininko, Generolas parduoda komančiams ginklus su tuščiais šoviniais, tikėdamasis, kad susidūrime su kariuomene jie visi žus ir nebebus kliūčių ieškoti aukso.
**Obdoro kunigaikštystė**, **Obdorsko kunigaikštystė** (rus. *Обдорское княжество*), **Obdorija** – chantų (ostiakų) vadovaujamas gentinis junginys Vakarų Sibire, gyvavusi nuo XV a. vidurio iki XVI a. pabaigos. Jos teritorija driekėsi už Uralo kalnų, Obės žemupyje (dab. Jamalo Nencų autonominė apygarda).

Kunigaikštystė pavadinimą gavo nuo rusiško pagrindinės gyvenvietės Obdorsko (dab. Salechardas, chantų kalba: *Pulnovat-voš*) pavadinimo. Tai buvo šiauriausia chantų kunigaikštystė, kuri šiaurėje ir rytuose ribojosi su retai gyvenamomis nencų žemėmis, o vakaruose siekė Uralą. Pietinės jos kaimynės buvo Kodos kunigaikštystė, Liapino kunigaikštystė (pietvakariuose), Kazymo kunigaikštystė (pietryčiuose).

Istorija
--------

Pulnovat-voš gyvenvietė buvo viena ankstyviausių Jugroje, užmezgusių prekybinius santykius su Naugardo respublika jau IX a. Ji tapo tarpininke tarp brangius kailiukus pristatančių samojedų ir per Uralo kalnus atvykstančių naugardiečių bei per Karos jūrą atvykstančių pomorų. Todėl, nepaisant atšiauraus klimato, gyvenvietė klestėjo ir stiprino savo hegemoniją mažesnių Obės žemupio gyvenviečių tarpe. Iki XV a. vidurio Polnovat-voš kunigaikščiai kontroliavo žemes iki dab. Beriozovo. 

Po vadovaujant Simeonui Kurbskiui Maskvos surengtos baudžiamosios ekspedicijos į Jugrą 1499 m. Obdorija tapo Maskvos duoklininke, tačiau XVI a. viduryje Maskvos kontrolei Vakarų Sibire nusilpus, kunigaikštystė sudarė sąjungą su Sibiro chanu Kučiumu prieš Rusiją. Gali būti, kad nuo to laiko Obdoro kunigaikščių dinastija gavo tiurkišką pavadinimą Taišinai. 

Jermako žygio metu Kučiumui pralaimėjus ir 1583 m. rusams įsteigus Beriozovo tvirtovę ant kunigaikštystės pietinės ribos, Rusijos grėsmė tapo labai didelė. Po dvejų metų Pulnovat-voš buvo paimtas, ir čia pastatyta rusų Obdorsko tvirtovė, į kurią buvo prisakyta vežti jasaką iš samojedų žemių. Taip vietoj kunigaikštystės įkurtas Obdorsko valsčius.

Po prijungimo kunigaikščiai išlaikė autonomiją Rusijoje ir kunigaikščių dinastiją iki pat XIX a. Rusija suteikė galias kunigaikščiams rinkti duoklę iš nencų. Nepaisant to, Obdoras ne kartą bandė sukilti prieš Rusiją, kunigaikščiai veikė prieš valdžią. Pvz. 1606 m. kartu su kitomis kunigaikštystėmis jie nesėkmingai apgulė Beriozovą; 1663 m. kunigaikštis Jermakas sudarė slaptą sąjungą su totoriais. Jie taip pat skatino nencus puldinėti rusų ostrogus. Obdoro, kaip chantų žemių kultūrinio lyderio reikšmė ypač išaugo po 1743 m. Kodos kunigaikštystės panaikinimo.

XVIII a. Obdoro kunigaikštystės gyventojų tarpe buvo prievarta platinama krikščionybė. XIX a. buvo panaikinta kunigaikščių valdžia, ir kunigaikštystės žemės galutinai tapo Rusijos dalimi.

Žinomi kunigaikščiai
--------------------

* Vasilijus Obdorskis (iki 1607 m.)
* Mamrukas (1607-16??);
* Molikas Mamrukovas;
* Jermakas Mamrukovas (??-1663);
* Gyndas Malikovas;
* Taiša;
* Matvėjus Taišinas;
* Jakovas Taišinas;
* Matvėjus Jakovlevičius;
* Ivanas Taišinas;

Šaltiniai
---------

Obdoro kunigaikštystės istorija (ru.) Archyvuota kopija 2016-03-11 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

| ***Stiklainis uogienės*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Stiklainis uogienės |
| Kilmės šalis | Lietuva |
| Režisierius | Ramunė Čekuolytė |
| Scenaristas (-ai) | Ramunė Čekuolytė |
| Vaidina | Edita UžaitėRomas RamanauskasPetras Lisauskas |
| Metai | 2009 |
| Žanras | Drama |
| Trukmė | 72 min. |
| Kalba | lietuvių k. |

**Stiklainis uogienės** – 2009 m. lietuvių kino juosta, nufilmuota be papildomo finansavimo. Tai pirmasis Ramunės Čekuolytės pilnametražis vaidybinis filmas. Už geriausią antro plano aktoriaus vaidmenį Petras Lisauskas įvertintas nacionalinių kino apdovanojimu „Sidabrinė gervė 2009". Filmas demonstruotas Rusijos ir Baltijos šalių kino festivalyje „Kinošok".

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmas pasakoja apie tai, jog radęs gyvenimo meilę, ją tuoj pat prarandi. Tai istorija, sakanti, kad reikia išmokti saugoti meilę. Filme pasakojama apie meilužius – pusamžį vedusį vyrą ir gerokai jaunesnę moterį. Jie gyvena saugodami savo paslaptį ir augindami penkiametį sūnų. Ilgainiui Marta pavargsta nuo slapstymosi ir apsisprendžia gyventi atskirai.

Aktoriai
--------

* Edita Užaitė,
* Romas Ramanauskas,
* Petras Lisauskas,
* Rokas Gluskinas,
* Dalius Skamarakas,
* Inga Šalkauskaitė,
* Rasa Marazaitė,
* Gabrielė Malinauskaitė,
* Vitalijus Purlys.

Kūrybinė grupė
--------------

* Režisierius – Ramunė Čekuolytė
* Scenarijus – Ramunė Čekuolytė
* Operatorius – Jaroslavas Gavrinas.