recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Povilas Čibiras** (1913 m. birželio 30 d. Ceikiškė, Švenčionių apskritis – 2003 m. kovo 17 d. Vilnius) – Lietuvos gydytojas infekcionistas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras. Palaidotas Vilniaus Antakalnio kapinėse.

Biografija
----------

Brolis Leonas Čibiras. Mokėsi Švenčionių, vėliau Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijoje. 1937 m. baigė Vilniaus universitetą. 1954 m. apgynė medicinos kandidato disertaciją. 1968 m. medicinos mokslų daktaras.

1938 m. Vilniaus Šv. Jokūbo ligoninės gydytojas stažuotojas. 1941 m. Sveikatos apsaugos liaudies komisariato vyr. epidemiologas. Nuo 1942 m. Vilniaus universiteto dėstytojas. 1943 m. uždarius universitetą Trakų ligoninės vidaus bei infekcinių ligų skyriaus vedėjas, pats atlikdavo daugelį laboratorinių tyrimų. 1944–1992 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1947–1988 m. vadovavo Infekcinių ligų (kurį laiką vadinta Infekcinių ir vaikų ligų) katedrai. 1958 m. suteiktas docento vardas, nuo 1970 m. profesorius.

Vienas Vilnijos draugijos steigėjų. Puoselėjo lietuvybę Vilniaus krašte.

Mokslinė veikla
---------------

Su kitais Lietuvoje pradėjo parazitologinius tyrimus. Pasiūlė ir įdiegė klinikoje metodų, kaip skubiai kraujuje nustatyti meningokokus. Paskelbė mokslinių straipsnių apie vidurių šiltinės, balantidiazės, amebiazės ir kt. infekcinių ligų diagnostiką.

Bibliografija
-------------

* Gripas, 1958 m.
* Toksoplazmozė, 1962 m.
* Ligonių slaugymas, 1966 m.
* Infekcinės ligos, 1966–1978 m.
* Žarnyno infekcinės ligos, 1974 m.
* Ūminių žarnyno ligų ir parazitų invazijų diferencinė diagnostika, su kitais, 1985 m.
* Infekcinės ligos, 1989 m.
* Karščiavimų diferencinė diagnostika, abu su J. Ūsaičiu, 1991 m.
* Prancisiaus ir Nastės Čibirų šeimos atsiminimai. Poezija. Vertimai. Parengė Janina Žukienė. Vilnius, 2005 m.

Įvertinimas
-----------

* 1966 m. suteiktas Lietuvos nusipelniusio gydytojo vardas;
* 1993 m. Karaliaus Mindaugo atminimo medalis už lietuvybės puoselėjimą Vilniaus krašte;
* 2014 m. birželio 30 d. Vilniuje, ant namo Kaštonų g. 4, kur gyveno gydytojas infekcionistas, Vilniaus krašto lietuvių visuomenės veikėjas, habil. dr. prof. Povilas Čibiras atidengta **memorialinė lenta****.**

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Povilas Čibiras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 330 psl.
2. ↑  Valius, Kazimieras. Įamžintas gydytojo atminimas: [apie atminimo lentos atidengimą]. – Iliustr. // Gydytojų žinios. – 2014, liep. 15, p. 5-6
**Povilas Valinčius**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1989 m. gegužės 16 d. (34 metai) |
| Gimimo vieta | Kalvarija, Lietuva |
| Ūgis | 190 cm |
| Svoris | 80 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | Vartininkas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2006–20102010-20122012–201420142015201620172017 | FK VėtraFK SūduvaFC Petrolul PloieștiFK MRU VilniusFC ŠiauliaiFK Atlantas KlaipėdaFK Šilas Kazlų RūdaFK Jonava | 52 (0)44 (0)04 (0)32 (0)26 (0) 0 (0)10 (0) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2009–2010 | Lietuvos jaunimo iki 21 | 3 (0) |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys {{{ntupdate}}}. |

**Povilas Valinčius** (g. 1989 m. gegužės 16 d. Kalvarijoje) – Lietuvos futbolininkas.

Klubinė karjera
---------------

Karjerą pradėjo FK Kalvarija komandoje. 

Nuo 2006 m. vasaros žaidė FK Vėtra. Iširus komandai, nuo 2010 m. vasaros rungtyniavo FK Sūduva ekipoje. 

2012 m. persikėlė i Rumunijos futbolo klubą - FC Petrolul Ploiești. Ten praleido du su puse metų.

Baigęs žaisti Rumunijoje, sugrįžo į Lietuvą, bet sezonas jau buvo prasidėjęs, todėl porai mėnesių treniravosi su FK MRU Vilnius ekipa. Spėjo sužaisti 4 rungtynes. 

Paskui karjera pakrypo į „Šiaulius" 2015 m. ir Klaipėdos „Atlantą" 2016 m.

2017 m. tapo FK Šilas nariu, tačiau klubui nebuvo lemta startuoti A lyga pirmenybėse, komandos žaidėjai išsiskirstė į kitas komandas.

2017 m. gegužės mėnesį tapo FK Jonava nariu.

Žaidimas Lietuvos rinktinėse
----------------------------

Tris kartus yra gynęs Lietuvos jaunimo iki 21 m. futbolo rinktinės vartus, buvo kviečiamas į nacionalinę futbolo rinktinę.

Pasiekimai
----------

Du kartus Lietuvos vicečempionas:

* 2009 m. su FK Vėtra
* 2010 m. su FK Sūduva.

Du kartus bronzos medalio laimėtojas:

* 2008 m. su FK Vėtra
* 2011 m. su FK Sūduva.

Išnašos
-------

1. ↑   Archyvuota kopija 2017-08-24 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* http://www.transfermarkt.it/it/povilas-valincius/weisseweste/spieler\_119726.html
* Statistika
| **Povilas Čechavičius** |
| --- |
| Gimė | 1858 m. spalio 14 d.Vilnius |
| Mirė | 1935 m. sausio 10 d. (76 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | Lietuvos inžinierius hidrotechnikas, inžinerijos daktaras. |

**Povilas Čechavičius** (1858 m. spalio 14 d. Vilnius – 1935 m. sausio 10 d. Kaunas) – Lietuvos inžinierius hidrotechnikas, inžinerijos daktaras.

Biografija
----------

1881 m. baigė Sankt Peterburgo susisiekimo institutą. 1908 m. inžinerijos daktaras.

1882–1913 m. dirbo Rusijoje įvairiose hidrotechninėse statybose – Polesės sausinimo, uosto statybos Dunojaus deltoje hidrografinių darbų, Odesos uosto plėtimo ir kt. 1902–1915 m. Kijevo politechnikos instituto dėstytojas, nuo 1910 m. profesorius. 1913–1920 m. dirbo olandų bendrovėje „Akkerman et Van Haren", vadovavo Revelio (dab. Talinas), Helsinkio, Sankt Peterburgo ir kt. uostų plėtimui ir tvarkymui. 1920–1922 m. dirbo Belgijoje. 1922 m. grįžęs į Lietuvą dėstė Lietuvos universitete (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas), nuo 1923 m. Hidrotechnikos katedros vedėjas, nuo 1930 m. profesorius.

Bibliografija
-------------

* Odesos uostas, 1895 m. rusų kalba
* Dunojaus Kilijos šaka, 1904 m. rusų kalba
* Kilijos (Dunojaus šakos) žiočių sausinimo darbai, 1905 m. prancūzų kalba
* Apie molus iš didelių masyvų ir jų taikymą pietinėje Rusijoje, 1906 m. rusų kalba
* Gamtos ratas, 1924 m.
* Bendrosios žinios apie vandentiekius, 1926 m.
* Lietuvos uostai, 1932 m. prancūzų kalba

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algimantas Nakas. *Povilas Čechavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 269 psl.
| **Povilas Červinskis** |
| --- |
| Gimė | 1840 m.Vitebsko gubernija |
| Mirė | 1864 m. kovo 19 d. (~24 metai)Užpaliai |
|  |
| Veikla | 1863 m. sukilimo veikėjas |
|  |
| Alma mater | Peterburgo universitetas |

**Povilas Červinskis** (slapyvardis *Sova*, 1840 m. Vitebsko gubernija – 1864 m. kovo 19 d. Užpalių valsčius) – Lietuvos 1863 m. sukilimo veikėjas.

Biografija
----------

Bajoras. Mokėsi Sankt Peterburgo Kasybos ir Technologijos institutuose ir universitete. 1863 m. kovo mėn. atvyko į Vitebsko guberniją, įstojo į Kulčickio sukilėlių būrį. 1863 m. balandžio mėn. būrys buvo sumuštas; jis suimtas, kalintas Daugpilio tvirtovėje. 1863 m. rugpjūčio mėn. pabėgo. Lietuvoje įstojo į E. Vžesnevskio būrį, kuris veikė Troškūnų, Lėno, Siesikų miškuose. Pradžioje kovėsi eiliniu, vėliau – puskarininkiu, dar vėliau pats vadovavo būriui, veikiančiam Anykščių, Andrioniškio, Utenos, Užpalių apylinkėse. Spalio 8 d. kovėsi prie Vosgėlių netoli Anykščių, lapkričio 11 d. – prie Debeikių. 1864 m. sausio 3 d. – prie Pakalnių netoli Utenos jo būrys buvo atakuotas ir išblaškytas. P. Červinskis sužeistas pateko Dono kazokams į nelaisvę. Nuteistas mirties bausme ir 1864 m. kovo 19 d. pakartas Užpaliuose. Po kartuvėmis iškasta duobė, į kurią, nupjovus virvę, įmestas lavonas, žemė sulyginta arklių kanopomis. Užpalių klebonas Pranciškus Staškovskis jį slapta palaidojo Užpalių kapinėse. 1984 m. kapinėse pastatytas tautodailininko S. Karanausko stogastulpis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ona Maksimaitienė. *Povilas Červinskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 726 psl.
**Benedikta Andriušytė-Dailydienė** (g. 1927 m. liepos 21 d. Juragiuose, Kauno rajonas) – Lietuvos muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija
----------

Baigusi Kauno 5-ąją vidurinę mokyklą, 1947–1951 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. Albinas Čeičys), choro studijai vadovavo Nikodemas Martinonis, kitas disciplinas dėstė Antanas Budriūnas, Jonas Nabažas, Juozas Bieliūnas ir kiti to meto pedagogai. 1966 m. neakivaizdiniu būdu baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą ir įgijo geografijos mokytojos specialybę.

1949–1952 m. Kauno 1-osios septynmetės mokyklos mokytoja, 1952–1988 m. Kauno 7-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų, skudučių ir vokalinių ansamblių bei jaunųjų solistų vadovė. Chorus parengė Kauno miesto ir respublikinėms dainų šventėms, ansamblius ir solistus „Dainų dainelės" konkursams. Mišrusis choras dalyvavo 1969 m. respublikinėje moksleivių meno ir sporto šventėje, o jaunučių ir jaunių visose jos darbo laikotarpio respublikinėse dainų šventėse; konkursuose jie pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų. Jos išmokyti solistai yra 1976 ir 1978 m. respublikinių „Dainų dainelės" konkursų laureatai. Mokykloje įrengė pavyzdingą muzikos kabinetą, vedė atviras muzikos pamokas; mokykloje atlikdavo pedagoginę praktiką Kauno J. Gruodžio aukštesniosios muzikos mokyklos, Vilniaus pedagoginio instituto ir Klaipėdos fakultetų būsimieji muzikos mokytojai-chorvedžiai.

Nuo 1971 m. buvo Kauno miesto muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkė, muzikos mokymo bendrojo lavinimo mokyklose prie Lietuvos švietimo ministerijos komisijos narė. Organizavo muzikos mokytojams seminarus ir konferencijas, išvykas į kitas mokyklas. Buvo vaikų chorų konsultantė, Kauno miesto dainų švenčių ir 1977 m. respublikinės moksleivių dainų šventės dirigentė.

Įvertinimas
-----------

* Liaudies švietimo pirmūno ženklelis, 1964 m.
* Nusipelniusios mokytojos vardas, 1974 m.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
| **Benediktas Dobroslavas Kalinauskas** |
| --- |
| Kalinauskai |
| Herbas "Kalinowa" |
| Herbas "Kalinowa" |
|  |
| Gimė | 1801 m.Baltmiškis ties Lyduvėnais |
| Mirė |  ? |

**Benediktas Dobroslavas Kalinauskas** (1801 m. Baltmiškis ties Lyduvėnais – ?) – Lietuvos bajoras, 1831 m. sukilimo veikėjas.

Biografija
----------

Baigė Raseinių apskrities mokyklą. 1816–1822 m. studijavo Vilniaus, Varšuvos, Vroclavo ir Heidelbergo universitetuose, priklausė slaptoms studentų organizacijoms. 1826–1827 m. kalintas Varšuvoje, vėliau policijos prižiūrimas gyveno Baltmiškyje, tėvo dvare.

Veikla 1831 m. sukilime
-----------------------

1831 m. pradžioje priklausė Raseinių sukilėlių komitetui, kovo 26 d. su kitais vadovavo sukilėliams užimant Raseinius, sudarė Raseinių apskrities laikinąją valdžią.

Sukilimo pradžioje buvo Raseinių apskrities sukilėlių kariuomenės vyriausiasis vadas ir karo teismo pirmininkas. Vėliau vadovavo vadinamajam „Žemaitijos pasiutėlių" raitininkų pulkui, dalyvavo kautynėse Raseinių, Telšių ir Šiaulių apskrityse.

1831 m. liepos mėn. su šiuo pulku dengė kitų sukilėlių dalinių atsitraukimą, o rugsėjo 15 d. pasitraukė į Prūsiją, iš ten persikėlė į Prancūziją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Benediktas Dobroslavas Kalinauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 202 psl.
Garų jūra Mėnulio matomosios pusės šiauriniame pusrutulyje
**Garų jūra** (lot. *Mare Vaporum*, 13° š. pl. 4° r. ilg.﻿ / ﻿13°š. pl. 4°r. ilg.﻿ / 13; 4) – Mėnulio jūra, esanti centrinėje matomosios Mėnulio pusės dalyje.

Garų jūra tikriausiai užima seną smūginį baseiną ar didelį kraterį, jos medžiaga yra iš Erastoteno periodo (prieš 3,2−1,1 mlrd. metų), apylinkių medžiaga senesnė, iš vėlyvojo Imbrio (>3,2 mlrd. metų).

Garų jūra yra beveik Mėnulio matomosios pusės centre, šiek tiek į šiaurę ir į rytus. Skersmuo 245 km, plotas 55 000 km². Nuo Lietų jūros šiaurės vakaruose ją riboja Apeninų kalnai (6, žr. schemą), nuo Giedros jūros šiaurės rytuose − Hemo kalnai (9, *Montes Haemus*). Vakaruose jūra susisiekia su Kaitros įlanka (5, *Sinus Aestuum*). Jūros šiaurės vakarų pusėje yra maža Tikėjimo įlanka (7, *Sinus Fidei*). Jūros rytinėje pusėje ryškus krateris − Manilijus (8, 39 km skersmens).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Moore, Patrick; Rees, Robin. *Patrick Moore's Data Book of Astronomy*. Cambridge University Press, 2014, p. 48
2. ↑  NASA informacija
3. ↑  *Springer Science & Business Media, 2006, p. 130*
| ***Viešbučio kambarys*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija |
| Režisierius | Mario Monicelli |
| Metai | 1981 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 105 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Viešbučio kambarys** (it. *Camera d‘albergo*) – 1981 m. sukurta komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Vittorio Gassman – Achilė Mengaronis
* Monica Vitti – Flamiana
* Enrico Montesano – Fausto
* Roger Pierre – Tonino
* Beatrice Bruno – Ema
* Ida Di Benedetto – Laura
* Nestor Garay – Čezarė

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Trys pradedantieji kino kūrėjai mėgino kurti naują kino formatą, filmuodami žmones viešbučio kambaryje slapta kamera. Neilgai trukus jie buvo išaiškinti ir turėjo nutraukti eksperimentą, tačiau po keleto metų trijulė filmuotą medžiagą pasiūlė nusigyvenusiam prodiuseriui Achilei Mengaroniui, tikėdamiesi iš to uždirbti. Pastarasis susidomėjo medžiaga, tačiau nusprendė, kad yra būtinas siužetas ir jo pabaiga. Juostoje buvo nufilmuotas Flamianos ir Fausto, kurie tuo metu draugavo, išsiskyrimas, todėl prodiuseris juodu susirado ir pažadais bei šantažu (Flamiana jau ištekėjo už kito) privertė juos filmuotis istorijos tęsinyje. Sužinojęs Flamianos vyras pradžioje pritarė žmonos bandymui „tapti aktore", tačiau kuomet ši vėl suartėjo su Fausto, supykęs griebėsi smurto prieš kino kūrėjus...

Apdovanojimai
-------------

* David di Donatello – geriausias montažas
* Globo d'oro – geriausia aktorė (M. Vitti)
| Vieša |
| --- |
| Vieša rudenį, 2017 m. Vieša rudenį, 2017 m. |
| **Ilgis** | 17,7 km |
| **Baseino plotas** | 82 km² |
| **Ištakos** | Viešio ež. |
| **Žiotys** | Vyžuona |
| **Šalys** | Lietuva |

**Vieša** – upelis Utenos rajone, Vyžuonos kairysis intakas Šventosios upės baseine. Ilgis – 17,7 km, baseino plotas – 82 km².

Vieša prasideda Viešio ežere, 9 km į pietus nuo Utenos. Aukštupyje turi kairįjį intaką Talę, atitekančią iš Talio ežero. Vieša srūva natūralia vingiuota vaga į šiaurę, Utenos kryptimi. Vidurupyje iš rytų pusės lenkia Raudžio ežerą, toliau kerta geležinkelį Švenčionėliai–Utena. Utenos miestą Vieša pasiekia pratekėjusi kelią  **208**  Pietrytinis Utenos aplinkkelis . Toliau teka miesto kapinių rytiniu pakraščiu, o pasiekusi miesto centrą, įteka į Vyžuoną, 26,0 km atstumu nuo jos žiočių.

Gyvenvietės prie Viešos: Viešintos, Raguškės, Paviešiai, Joneliškės, Utena.

Upelio hidrologinis kodas – 12210316.

* Ženklas K. Ladygos g.Ženklas K. Ladygos g.
* Prie Dariaus ir Girėno g.Prie Dariaus ir Girėno g.
* Prie Kristaus Žengimo į dangų bažnyčiosPrie Kristaus Žengimo į dangų bažnyčios

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR upių klasifikatorius
Koordinatės: 55°35′45″š. pl. 24°24′41″r. ilg.﻿ / ﻿55.595723°š. pl. 24.411341°r. ilg.﻿ / 55.595723; 24.411341

|  |
| --- |
| **Katinų pagrindinė mokykla** |
| Katinų pagrindinė mokykla herbasKatinų pagrindinė mokykla herbas |
| Katinų pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Papartynės g. 1, Katinai |
| **Direktorius(-ė)** | Lilija Miežinienė |
| **Mokinių skaičius** | 47 |
| **Įkūrimo data** | 1936 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 11 |

**Panevėžio rajono Katinų pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Katinuose (Panevėžio raj.), Papartynės g. 1, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Buvęs įstaigos kodas 191429163. Steigėjas Panevėžio rajono savivaldybės taryba.

2015 m.
Nuo 2012 m. Velžio gimnazijos Katinų skyrius.

Istorija
--------

Nuo 1936 m. Katinų kaime veikė pradinė mokykla. 1987 m. įsteigta Katinų pagrindinė mokykla. 1987 m. į Katinų kaimą perkelta Kabelių aštuonmetė mokykla, 1997 m. Maženių pradinė mokykla. 2012 m. rugsėjo 1 d. Katinų pagrindinė mokykla prijungta prie Velžio gimnazijos.

Direktoriai
-----------

* Lilija Miežinienė

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
**Česlovas Meškauskas** (g. 1932 m. gegužės 9 d. Diktariškiuose, Šiaulėnų valsčius) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

Baigė Šiaulėnų vidurinę mokyklą. 1961 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1967 m. biologijos mokslų kandidatas.

1961–1979 m. dirbo Gyvulininkystės institute, 1972–1979 m. Gyvulių kraujo grupių laboratorijos vedėjas. 1963 m. stažavo Čekoslovakijos genetikos institute. 1979–1999 m. dirbo Paukštininkystės bandymų stotyje; 1979–1992 m. Imunologijos laboratorijos vedėjas, 1992–1999 direktorius.

Mokslinių tyrimų sritis – gyvulių ir paukščių genetika ir selekcija. Paskelbė apie 80 mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Gyvulių kraujo grupių genetika, su Z. Vagoniu, monografija, 1975 m.

Įvertinimas
-----------

* 1977 m. – LTSR valstybinė premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Česlovas Meškauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 737 psl.
| **Česlovas Liutikas** |
| --- |
| Gimė | 1903 m. rugsėjo 18 d.Bugeniai, Mažeikių apskritis |
| Mirė | 1984 m. balandžio 27 d. (80 metų)Sidnėjus, Australija |
|  |
| Veikla | Lietuvos agronomas, istorikas, muziejininkas, visuomenės veikėjas |
| Organizacijos | Šiaulių Aušros muziejus |
| Pareigos | vedėjas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas  Žemės ūkio akademija |

**Česlovas Liutikas** (1903 m. rugsėjo 18 d. Bugeniai, Mažeikių apskritis – 1984 m. balandžio 27 d. Sidnėjus, Australija) – Lietuvos agronomas, istorikas, muziejininkas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1924 m. baigė Telšių gimnaziją, 1928 m. Kauno Vytauto Didžiojo universitete baigė biologijos specialybę, 1932 m. baigė Dotnuvos žemės ūkio akademiją. 1929 m. dar įgijo gamtos mokslų ir kūno kultūros mokytojo kvalifikaciją.

1925–1928 m. Kauno II gimnazijos mokytojas. 1928 m. kalintas Varnių koncentracijos stovykloje už surengtą memorandumą prieš tuometinę santvarką. 1928–1936 m. pirmasis Šiaulių Aušros muziejaus vedėjas. Su P. Bugailiškiu perkėlė muziejų į naujas patalpas, organizavo ekspedicijas, sukaupė pagrindinį eksponatų fondą, atidarė naują ekspoziciją. 1934 m. rugsėjo 11 d. prie Šiaulių kraštotyros draugijos buvo įsteigta fotomėgėjų sekcija, kurios pirmininku buvo išrinktas Česlovas Liutikas. Bendradarbiavo leidinyje „Šiaulių metraštis", žurnaluose „Gimtasai kraštas", „Kultūra", laikraščiuose „Lietuvos ūkininkas", „Žemaitis", „Lietuvos žinios". Stažavo Paryžiaus ir Belgijos muziejuose.

1936–1937 m. Šiaulių miesto tarybos narys, 1940 m. – Šiaulių miesto ir apskrities viršininkas. 1941–1942 m. Lietuvos mokslų akademijos kultūros paminklų apsaugos viršininkas. 1944 m. pasitraukė į Austriją, gyveno Riebe, vadovavo sporto klubui, pirmininkavo Lietuvių švietimo draugijai, redagavo informacinį biuletenį. 1945–1947 m. lietuvių atstovas stovyklos komitete, 1949–1951 m. stovyklos direktoriaus pavaduotojas. 1951 m. pabaigoje emigravo į Naująją Zelandiją, lietuvių bendruomenės valdybos pirmininkas, sekmadieninės lietuvių mokyklos mokytojas, informacinio biuletenio redaktorius. Vėliau apsigyveno Australijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Česlovas Liutikas. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
2. ↑  Lietuvių enciklopedija. – Boston, 1958. – T. 16. – P. 375–376; Boston, 1983. – T. 37. – P. 359.
**Česlovas Chmielevskis** (1867 m. liepos 20 d. Tiumenėje – 1921 m. gegužės 25 d. Panevėžyje. Palaidotas Panevėžio senosiose kapinėse) – Lietuvos geologas, paleontologas, hidrografas.

Biografija
----------

Kilęs iš Žemaitijos bajorų, po 1863 m. sukilimo ištremtų į Sibirą. Nuo 1877 m. tėvams grįžus į Lietuvą, mokėsi Panevėžio realinėje mokykloje. Ją baigęs, 1890–1895 m. mokėsi Rygos politechnikos institute. 1897–1900 m. Karaliaučiaus universitete studijavo geologiją. Čia vokiečių kalba išspausdintas pirmasis jo mokslinis darbas „Kauno gubernijos ir Rytų bei Vakarų Prūsijos viršutinių silūrinių sluoksnių leperditia" (*Die Leperditien der obersilurischen Geschiebe Kowno und der Provinzes Ost - und Westpreussen*, išsp. 1900 m.). Šį vėžiagyvį F. Šmidtas pavadino lot. *Leperditia chmielevskii*.

Baigęs mokslus, 1900 m. grįžo į Panevėžį, tyrinėjo Lietuvos gamtą, ypač domėjosi paleontologiniais radiniais – suakmenėjusių organizmų liekanomis. Daug tyrinėjimų atlikta Ventos slėnyje ties Papile, kur buvo gausu fosilijų. Buvo aistringas kolekcionierius – rinko geologines kolekcijas, kurios vėliau pateko į Karaliaučiaus gamtos muziejų, Miuncheno, Tiubingeno, Peterburgo universitetus. Jo kolekcijos rinkiniais naudojosi įžymūs vokiečių paleontologai – K. Bodenas, F. Krenkelis, parašę monografijas apie Papilės juros sistemos fosilijas. Rusų mokslininkai V. Vecelis, V. Riabininas ir R. Brinkmanas naudojosi Č. Chmielevskio kolekcijomis paleontologiniams bei stratigrafiniams tyrinėjimams. Rinkiniais pasinaudojo ir jo mokinys Juozas Dalinkevičius, 1935 m. paskelbęs straipsnį „Papilės juros profilio ir tektonikos klausimu". Antrojo pasaulinio karo metu beveik visos kolekcijos žuvo.

Tyrinėjo Lietuvos hidrografiją ir 1907 m. išspausdino darbą „Basein Venty". Su Dorpato universiteto profesoriumi K. D. Dosu atliko mokslinę kelionę po Šiaurės Lietuvą, kurios metu buvo konstatuota ir 1909 m. aprašyta galinių morenų grandinė.

Kita jo bandymų sritis buvo lamelibranchiatų klasės moliuskai. Jų tyrimui ir bandymams Chmielevskių namuose įkurta speciali biologinė stotis. Bandymai pasisekė – pavyko užauginti natūralius perlus. Rezultatai buvo paskelbti pasaulio moksliniuose žurnaluose „Okolnyk rybacki" ir „Deutsche Fischerei Zeitung". Prasidėjus pirmajam pasauliniam karui su šeima išvyko į Maskvą, vėliau į Uralą. Čia taip pat pasireiškė kaip aistringas kolekcionierius: rinko geologines kolekcijas, kurias paliko vietos muziejams. 1921 m. grįžo į Lietuvą, bet kelyje susirgo ir atvažiavęs į Panevėžį mirė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Česlovas Chmielevskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 80 psl.
| Petrovskij stadionas |
| --- |
|  |
| Vieta | Sankt Peterburgas, Rusija |
| Atidarytas | 1925 m. liepos 26 d. |
| Renovuotas | 1933, 1961, 1978, 1994 m. |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 21 504 sėdimos vietos |
| Lauko matmenys | 105 x 68 metrai |
| Nuomininkai | FK Zenit Sankt-Peterburg |

**Petrovskij stadionas** (rus. *Стадион Петровский*) – sporto kompleksas, susidedantis iš kelių pastatų. Vienas iš jų yra *Grand Sport Arena*, dar vadinamas Petrovskij stadionu. Jame namų rungtynes žaidžia Rusijos Premjer lygos Sankt Peterburgo futbolo klubas FK Zenit.

Komplekse taip pat yra dar vienas futbolo stadionas: Minor Sport Arena (MSA). 2008 m. MSA naudota žemesnių lygų klubams: *FC Dynamo Saint Petersburg*, *FC Zenit-2 Saint Petersburg* ir *FC Sever Murmansk*. Kompleksas yra Petrograde, centrinėje Sankt Peterburgo dalyje, Petrovskio saloje, Nevos upėje.

Petrovkij sporto komplekso Grand Sport Arena talpina 21 405 žiūrovus. Be sporto renginių, stadione vyksta muzikos koncertai bei festivaliai.

Istorija
--------

Pirmasis šioje vietoje 1924–1925 m. pastatytas stadionas buvo suprojektuotas čekų architekto Aloise Wejwoda. Antrojo pasaulinio karo metu buvo visiškai sunaikintas. 1957–1961 m. pagal architektų N. V. Baranov, O. I. Guryev ir V. M. Fromzel projektą buvo atstatytas. Tuo metu turėjo 33 000 sėdimų vietų. Prieš 1980 m. vasaros olimpines žaidynes buvo rekonstruotas.

Po 1994 m. Geros valios žaidynių pelnė pasaulinį pripažinimą. Po rekonstrukcijos darbų talpino 21 405 žiūrovus. Be to, sėdimos vietos buvo pakeistos į patogesnes plastikines kėdes.

Galerija
--------

* Stadiono fasadasStadiono fasadas
* Stadiono fasadas žiemąStadiono fasadas žiemą
* FK Zenito sirgaliai 2008 m.FK Zenito sirgaliai 2008 m.
* Stadionas 2005 m.Stadionas 2005 m.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2007-10-11 iš Wayback Machine projekto.
* FK Zenit Sankt-Peterburg oficiali svetainė
| **Abu Abdalahas Alšeichas Mahometas ibn Jahijaarab. أبو عبد الله الشيخ محمد بن يحي** |
| --- |
| Maroko sultonas |
| Vatasidų dinastija |
| Gimė | nežinoma |
| Mirė | 1504 m. |
| Tėvas | Ali ibn Jusufas |
| Maroko sultonas |
| Valdė | 1472 m. - 1504 m. (~32 metai) |
| Pirmtakas | Marinidų dinastija |
| Įpėdinis | Mahometas Alburtukali |

**Abu Abdalahas Alšeichas Mahometas ibn Jahija** (*abū `abd allah aš-šayx muḥammad ben yaḥyā*, arab. أبو عبد الله الشيخ محمد بن يحي, g. nežinoma – m. 1504 m.) – nuo 1472 m. Vatasidų dinastijos Maroko sultonas. Mahometas Alšeichas buvo Jahijos ibn Abi Zakarijo brolis.

1459 m. sultonui Abdalchakui II Abu Mahometui įsakius išžudyti vizirio šeimą, gyvas liko tik Mahometas Alšeichas su broliu. Jie pabėgo į šalies šiaurę ir įsitvirtino Asiloje. Čia pradėjo rinkti armija, o 1471 m. Mahometas Alšeichas įžengė į Fesą ir paėmė valdžią į savo rankas. 1472 m. jis tapo pirmuoju Vatasidų dinastijos Maroko sultonu.

1471 m. Mahometas Alšeichas pasirašė taikos sutartį su Portugalija, pagal kurią pripažino Tanžero ir Asilos okupaciją. Nežiūrint į susitarimą, portugalai pasinaudoję šalies silpnumu paėmė į savo rankas visą Maroko Atlanto vandenyno pakrantės kontrolę. 1492 m. po Granados emyrato žlugimo į šalį plūstelėjo musulmonų pabėgėliai, kurie tėvynėje buvo persekiojami ir jėga verčiami priimti krikščionybę.

Ispanija 1497 m. užėmė Melilją.

Nuorodos
--------

* Istorinis žodynas Archyvuota kopija 2008-02-25 iš Wayback Machine projekto.;
* Musulmonų vadovai.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Marinidų dinastija** | **Vatasidų dinastija**1472-1504 | Po to:**Mahometas Alburtukali** |
**Abstrakcija** – tai, kas atsieta nuo sąsajos su tais elementais, kurie reikšmės atžvilgiu laikomi neesminiais.

Abstrakcijos kūrimo vyksmas yra abstrahavimas – turinio (reikšmės, bendro požymio ir t. t.) atskyrimas arba atsiejimas nuo sąryšio, turinčio dar ir kitų dėmenų, kurių sandermė kaip visuma yra kažkas savito, individualaus, todėl nepalyginamo. Abstrahuodama dvasia atskiria suvokiamą turinį nuo nereikšmingomis laikomų sąsajų, taiko diferenciaciją.

Unikalumas, ypatingumas, nepalyginamumas trukdo pažinimui, todėl siekiant pažinti reikia išskirti objekto esmę, o susijusius elementus vertinti kaip nereikšmingus. Sukūrus abstrakciją (= sąvoką) objektus galima lyginti tarpusavyje ir kombinuoti į bendrą visumos suvokimą.

Anot Karlo Gustavo Jungo, abstrahavimu pasižymi ne tik mąstymas, bet ir jausmas, pojūtis bei intuicija. Abstrahuojant libido atitraukiamas nuo objekto ir nukreipiamas atgal prie subjektyvaus abstraktaus turinio. Abstrahavimo išdava yra sąvoka, o didžiausio laipsnio abstrakcija yra idėja, nes ji visiškai nutolusi nuo objekto, todėl neįsivaizduojama.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Carl Gustav Jung. *Psichologiniai tipai*. Vilnius: Margi raštai, 2013.
Dvigubo kryžiaus pavyzdys
**Dvigubas kryžius** – lotynų kryžius su papildomu skersiniu – kryžma. Priklausomai nuo skersinių ilgio ir išdėstymo kryžiai vadinami įvairiai: Lotaringijos kryžiumi, patriarchiniu kryžiumi, stačiatikių kryžiumi, arkivyskupo kryžiumi.

Abi kryžmos gali būti komponuojamos arčiau ar toliau viena nuo kitos, išdėstomos simetriškai vertikalės centro atžvilgiu, virš arba žemiau jo. Galiausiai jos gali būti vienodo ilgio arba su viena iš jų trumpesne. Kryžmų galai dekoruojami skirtingai: apvalūs ar užapvalinti, platėjantys, nusmailinti, dvišakiai.

Naudojimas heraldikoje
----------------------

Kryžiai heraldikoje pradėti naudoti II a. Dvigubas kryžius nuo 1140 m. naudotas ant vieno iš penkių sidabrinių brakteatų leidimų krikščioniškoje Kopanicos kunigaikštystėje (vok. *Herzogtum Köpenick*, dab. Brandenburgas).

Dvigubas simetriškas kryžius įdėtas Vengrijos herbe. Jis iš Bizantijos paplito XII a. pabaigoje valdant karaliui Belai III, išaugusiam Bizantijos dvare. Patriarchinis kryžius buvo naudojamas karaliaus herbe ir monetose.

Slovakijos vėliavoje, herbe, kelių miestų simboliuose naudojami dvigubi kryžiai dažniau su ilgėjančiomis nei lygiomis kryžmomis, taip pat labiau įprasti tarp skersinių lygūs atstumai išilgai vertikalės.

Lietuvos simbolikoje
--------------------

Dvigubas kryžius Lietuvoje yra vienas valstybės simbolių. Jis naudojamas valstybinių apdovanojimų, karo aviacijos, policijos simbolikoje, pavaizduotas raitelio skyde Lietuvos herbe. Siejamas su Jogailaičių dinastijos herbu, kuriame įdėtas Jogailos asmeninis ženklas – Jogailaičių dvigubas kryžius. Tokiu ženklu jis tapo po to, kai Jogaila gavo Vladislovo krikšto vardą ir 1386 m. buvo karūnuotas Lenkijos valdovu. Dvigubo kryžiaus simbolis buvo perimtas iš Vengrijos per Vengrijos ir Lenkijos karaliaus Liudviko I (1326-1382) dukterį Jadvygą, kurią vedė. Gaudamas Vladislovo vardą, kartu Jogaila perėmė ir dvigubo kryžiaus simbolį. Ankstyvuoju laikotarpiu jo apatinė kryžma buvo vaizduojama ilgesnė už viršutinę. 1572 m. mirus paskutiniam Jogailaičių atstovui Žygimantui Augustui, kryžius imtas vadinti **Vyčio kryžiumi**.

Galerija
--------

* Kopanicos ženklas XII a.Kopanicos ženklas XII a.
* Vengrijos herbas XII a.Vengrijos herbas XII a.
* Slovakijos vėliavaSlovakijos vėliava
* Jogailaičių herbas nuo XIV a.Jogailaičių herbas nuo XIV a.
* Lietuviškas apdovanojimasLietuviškas apdovanojimas
* Kryžius ŽemaitijojeKryžius Žemaitijoje
* Paminklas Šarliui de GoliuiPaminklas Šarliui de Goliui

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Cross Lorraine". *freemasonry.bcy.ca*. 2009-07-13. Nuoroda tikrinta 2015-07-17.
2. ↑  „Slovac genealogical-heraldic society". *genealogy-heraldry.sk*. Suarchyvuotas originalas 2015-07-22. Nuoroda tikrinta 2015-07-17.
3. ↑  *Kryžius, dvigubas kryžius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007

Nuorodos
--------

* Dvigubas kryžius | lrs.lt
| **Antennaria dioica** |
| --- |
| Dvinamė katpėdė (*Antennaria dioica*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Astražiedžiai  *( Asteridae)* |
| Šeima: | Astriniai  *( Asteraceae)* |
| Gentis: | Katpėdė  *( Antennaria)* |
| Rūšis: | Dvinamė katpėdė  *( Antennaria dioica)* |

 |

**Dvinamė katpėdė** (*Antennaria dioica*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos, katpėdžių (*Antennaria*) genties augalas.

Daugiametis, 7-20 cm aukščio dvinamis augalas. Šakniastiebiai sumedėję, horizontalūs, ploni. Šaknys plonos, iki 20 cm ilgio. Stiebai pavieniai arba jų keletas, statūs, nešakoti, apšepę baltais pūkais; gausu šliaužiančių ir įsišaknijančių palaipų. Pamatiniai lapai sudaro skrotelę, apatinė jų pusė su baltu pūku, viršutinė žalia, plika, jauni abipus pūkuoti; stiebiniai linijiški, prigludę prie stiebo, abipus pūkuoti. Graižai kotuoti, po 3-7 (15) susitelkę į tankius žiedynus, vienalyčiai. Nevisiškai pražydę graižai primena kačiuko letenėlę. Graižų su kuokeliniais žiedais skersmuo didesnis už ilgį, skraistlapiai dažniausiai balti. Piestelinių žiedų graižąs cilindrinis, skraistlapiai dažniausiai rožiniai, rausvi, rečiau balti. Kuokelinių žiedų vainikėlis į viršų platėjantis, su 5 kuokeliais ir rudimentine piestele. Piestelinių žiedų vainikėlis vamzdiškas, į viršų siaurėjantis, su viena piestele. Vaisius – mažas, pailgas lukštavaisis su skristuku, kurio plaukeliai ploni, ilgi, dantyti. Baltų graižų skristukai balti, rožinės spalvos – rožiniai.

Žydi gegužės – birželio mėn. Sėklos subręsta rugsėjo mėn. Auga sausose pievose, pamiškėse, šlaituose, kalvose, sausuose miškuose, miškapievėse, sausuose priesmėliuose, nekalkinguose, nederlinguose dirvožemiuose.

Augalas vaistinis, taip pat dekoratyvinis, tinka sausoms puokštėms.

Vaistams vartojama žolė, nupjauta augalams žydint. Antžeminėje dalyje yra antocianų, saponinų, rauginių, mineralinių medžiagų, vitamino K, alkaloidų.

Literatūra
----------

Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 90 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dvinamė katpėdė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Dvilypis raumuo su atkeltu paodžiu
**Dvilypis raumuo** (lot. *musculus gastrocnemius*, nuo graikų kalbos žodžių *gastro* 'pilvas' ir *kneme* 'koja, kojos pilvas' – dėl raumens dydžio ir ryškios jo topografijos) – vienas iš užpakalinės blauzdos dalies paviršinių raumenų tarp kelio sąnario ir pėdos. Raumuo turi dvi galvas: vidinę ir šoninę, kurios tvirtinasi prie šlaunikaulio (atitinkamai) vidinio ir šoninio antkrumplių (lot. *epicondyli medialis et lateralis femoris*). Raumens pilveliai tęsiasi žemyn sueidami į Achilo sausgyslę, kuri pasibaigia ant kulnakaulio užpakalinio paviršiaus gumburo (lot. *tuber calcanei*). Achilo sausgyslė sujungia pastarąjį raumenį su plekšniniu raumeniu (lot. *m. soleus*), kartu šie raumenys vadinami trigalviu blauzdos raumeniu (lot. *m. triceps surae*).

Raumuo susitraukdamas lenkia pėda atgal (plantarfleksija), taip dalyvaudamas ėjimo, šokimo, pasistiebimo judesiuose. Atsakingas už stovėjimą, kadangi su sinergistais ir antagonistais stabilizuoja pėdos ir kelio sąnarius. Dėl mažo sverto minimaliai prisideda prie kojos lenkimo per kelio sąnarį. Dvilypio raumens antagonistai yra blauzdos priekinės grupės raumenys, susitraukdami keliantys pėdą į viršų (dorsofleksija).

Raumens inervacija ateina per blauzdinį nervą – (lot. *nervus tibialis*) iš S1-S2 nervinių šakelių. Kraujotaka aprūpina blauzdos arterijos: užpakalinė blauzdos arterija (lot. *arteria tibialis posterior*), pakinklinė arterija (lot. *arteria poplitea*), šeivinė arterija (lot. *arteria peronea*). 

* Atidengti paviršiniai kojos raumenysAtidengti paviršiniai kojos raumenys
* Raumens topografijaRaumens topografija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Oenothera biennis** |
| --- |
| Dvimetė nakviša (*Oenothera biennis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Nakvišiniai  *( Onagraceae)* |
| Gentis: | Nakviša  *( Oenothera)* |
| Rūšis: | Dvimetė nakviša  *( Oenothera biennis)* |

 |

**Dvimetė nakviša** (*Oenothera biennis*) – nakvišinių genties dvimetis žolinis augalas.

Pasižymi lygiu stiebu, neturi raudonų gūbrelių prie plaukelių pamato. Vainiklapiai – 2–3 cm ilgio, platesni už ilgį, itin ilgesni už kuokelius. Kuokeliai 8, taurėlapių ir vainiklapių po 4. Mezginė apaugusi liaukiniais plaukeliais. Vaisiai be šerelių. Lapai elipsiški, su raudona centrine gysla.

Žydi birželio – rugsėjo mėnesiais.

Dvimetė nakviša auga pakelėse, paupiuose, smėlynuose, žvyrynuose, dykvietėse ant geležinkelio pylimų. Lietuvoje gana dažna.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Teisinė pasekmė** (**juridinė pasekmė**) – pasekmė, numatyta teisės normoje, teisiškai kylanti, kai pradeda galioti teisės norma, kurios dispozicijoje aprašyta (numatyta) veika yra realizuojama (kai įvykdomi teisės normos sudėties požymiai).

Idealiu atveju teisinės pasekmės būna nurodomos rašytinėje normoje, jas konkrečiai įvardijant bei apibrėžiant sąlygas, kuriomis galioja teisės norma. Kai kurios įstatymų nuostatos turi teisės spragų. Konkrečiu atveju pasitaiko, kad nėra įstatyminio reguliavimo. Tuomet nesureguliuotam atvejui gali būti taikoma teisės analogija (išimtis – viešoji teisė, jei yra apsunkinama subjekto teisinė padėtis). Tokiu atveju gali kilti teisės normų konkurencija, kai situacijai taikytini keli teisės aktai, normos. Įveikti teisės kolizijas padeda atitinkamos taisyklės, grįstos teisės normų hierarchija ir kt.

Tam tikrais atvejais teisinės pasekmės kyla tik kompetentingo asmens nuožiūra (diskrecija). Teisės taikymo veikloje tokiu atveju galima keli alternatyvūs teisėti variantai.

Teisinė pasekmė gali būti apibrėžiama ne konkrečiomis aplinkybėmis, priemonėmis, o jų alternatyvmis, intervalu, t. y. pernelyg abstrakčiai, kad galėtų kilti nesant „teisinio adaptavimo", diskrecinės teisės taikymo veiklos. Pvz. baudžiamoji (BK), administracinė (ATPK) norma teisines pasekmes apibrėžia įvardijant alternatyvias sankcijų priemones, bausmių dydį. Tuomet teismas kaip teisės taikymo subjektas remdamasis baudžiamosios teisės principais individualizuoja bausmę konkrečiam kaltininkui, nuosprendyje įvardindamas konkrečias priemones ir jų požymius (pvz. 1 m. laisvės atėmimo bausmė sustiprinto režimo pataisos namuose ar pan.).
| *Jade Empire* |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | BioWare |
| Leidėjas | Microsoft Game Studios (Xbox), 2K Games (AK) |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | 2005 (Xbox), 2007 (AK) |
|
| Žanras (-ai) | RPG |
| Režimas | Vieno žaidėjo |
|
| Reitingai | ESRB: M (suaugusiems)USK: 16+PEGI: 16+ |
| **Platforma** | Xbox, Microsoft Windows, Xbox 360, Mac OS X |
| Versija | {{{versija}}} |
| Variklis | {{{variklis}}} |
| Reikalavimai | 
* **Procesorius:** Pentium 4 1,8 GHz arba AMD Athlon 1800XP
* **Atmintis:** 512 MB RAM
* **Laisvos vietos:** 8 GB
* **Vaizdo plokštė:** NVIDIA GeForce 6200 arba ATI 9500 ar geresnė (Shader Model 2.0)
* **Garso plokštė:** DirectX 9.0 palaikymas
 |
| Platinimas | DVD |
|
| Licencija | {{{licencija}}} |
| Pirmtakas | {{{pirmtakas}}} |
| Kitos dalys |  |
| Oficiali žaidimo kūrėjos svetainė |

**Jade Empire** − kovos menų ir magijos kompiuterinis vaidmenų žaidimas (RPG), sukurtas „BioWare". 2005 m. balandžio 12 d. buvo išleista Xbox versija, o 2007 m. vasario 26 d. − AK.

Visas siužetas vyksta Senovės Kinijoje. Progresuojant žaidėjo valdomas veikėjas išmoksta naujų judesių, magijos kovos stilių, susiranda bendražygių.

Pagrindiniai trys statistiniai rodikliai, nuo kurių priklauso žaidėjo pajėgumas: kūnas, protas ir siela. Jie nulemia tris veikėjo rodiklius: gyvybę, koncentraciją ir či bei taip pat žavesį, intuiciją ir gąsdinimą. Žaidimas nepasižymi didele daiktų įvairove, veikėjas gali valdyti lazdą ar kokį kitą ginklą. Kiekvienas kovos ginklo ar magijos stilius žaidimo eigoje gali būti patobulintas: padidintas greitis, žala ar pridedamas mažesnis koncentracijos sunaudojimas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Pieris brassicae** |
| --- |
| Kopūstinis baltukas (Pieris brassicae)Kopūstinis baltukas (*Pieris brassicae*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Drugiai  *( Lepidoptera)* |
| Šeima: | Baltukai  *( Pieridae)* |
| Gentis: | Baltukas  *( Pieris)* |
| Rūšis: | Kopūstinis baltukas  *( Pieris brassicae)* |

 |
| Binomas |
| ***Pieris brassicae***Linnaeus, 1758 |

**Kopūstinis baltukas**, *kopūstinukas*, *kopūstinis drugys* (lot. *Pieris brassicae*) – baltukų (*Pieridae*) šeimos drugių rūšis.

Tai vienas iš įprasčiausių ir visoje šalies teritorijoje paplitusių drugių. Dydis 50-65 mm. Priekinių sparnų viršūnė juoda (ropinio baltuko ir griežtinio baltuko – pilka), patelės dar turi 2 juodas dėmes arčiau išorinio krašto. Užpakalinių sparnų priekinė dalis su juoda dėme.

* Pieris brassicae ♂*Pieris brassicae* ♂
* Pieris brassicae ♂  △*Pieris brassicae* ♂ △
* Pieris brassicae ♀*Pieris brassicae* ♀
* Pieris brassicae  ♀ △*Pieris brassicae* ♀ △

  

Per metus išsivysto dvi generacijos. Pirmosios generacijos drugiai skraido V–VI pr. antros – VII–VIII mėn. Vikšrai su trumpais šereliais, žali, su geltonomis juostelėmis nugarinėje pusėje ir geltonais taškais šonuose. Minta įvairiais bastutiniais augalais, taip pat ir kai kuriomis šio šeimos daržovėmis (pvz. kopūstais). Lėliukė gelsva ar žalsva, šonuose su 3 geltonomis juostelėmis.

Galerija
--------

* Kopūstinio baltuko kiaušinėliaiKopūstinio baltuko kiaušinėliai
* Kopūstinio baltuko vikšrasKopūstinio baltuko vikšras
* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kopūstinis baltukas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Koplyčkalniu vadinamas ir Bartkūnų piliakalnis*.
**Koplyčkalnis** stūkso Trempiniuose, Kalvarijos savivaldybėje.

Prie Trempinių dvaro stūkso medžiais apaugęs, per pusę nedidelio upelio perrėžtas kalnas, vadinamas Koplyčkalniu. Kalbama, kad kalno viršutinėje dalyje kažkada būta koplyčios. Užlipus ant kalno, viršutinėje jo dalyje nesunkiai galima pastebėti stačiakampės formos iškilimą, primenantį senąsias kapines. Kas jose buvo laidojama ir kokiu laikotarpiu duomenų nėra išlikę.

Su šiuo kalnu ir jo šlaite besiveržiančiu šaltiniu yra susiję keletas legendinių istorijų. Viena iš jų – tai šv. Mergelės Marijos pasirodymas, o vėliau ir paveikslo su šv. Marijos atvaizdu mistinė istorija.

Taip pat kalnas siejamas su lietuvių vaisingumo dievo Patrimpu, kurio aukuras čia buvęs. Jau apsikrištijus Lietuvai ant kalno, ant ąžuolo šakos baudžiauninkai radę Dievo Motinos paveikslą. Ponas liepęs nugabenti paveikslą Liubavo bažnyčion, o ąžuolą nukirsti ir jo vietoje pastatyti koplyčią.
| Varnikų piliakalnis |
| --- |
|  |
| 

Varnikų piliakalnisVarnikų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°38′59.5″ š. pl. 24°56′49.7″ r. ilg.﻿ / ﻿54.649861°š. pl. 24.947139°r. ilg.﻿ / 54.649861; 24.947139Koordinatės: 54°38′59.5″ š. pl. 24°56′49.7″ r. ilg.﻿ / ﻿54.649861°š. pl. 24.947139°r. ilg.﻿ / 54.649861; 24.947139 |

 |
| Vieta | Trakų rajonas |
| Seniūnija | Trakų seniūnija |
| Aukštis | 10 m |
| Plotas | 30x20 |
| Naudotas | I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1959 |
| Registro Nr. | AR1250 / 3527 / A1784 |

**Varnikų piliakalnis**, *Veršupka* – piliakalnis Trakų rajono savivaldybės teritorijoje, Trakų seniūnija. Pasiekiamas iš plento  **4727**  Trakai–Lentvaris–Mūrinė Vokė , už Ostruvkos pasukus į šiaurę plentu link Varnikų, už 2,9 km yra dešinėje į šiaurę nuo plento (Žemaitės gatvės), jam pasisukus į vakarus.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, 170 m į pietus nuo Galvės ežero, 130 m į šiaurės rytus nuo Nerespinkos ežero, 750 m į šiaurės rytus nuo Trakų piliakalnio. Aikštelė ovali, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 30x20 m dydžio, iki 1,5 m aukščio iškiliu viduriu. Šiaurės vakarų ir pietryčių šlaituose, 2-3 m žemiau aikštelės yra 2 m pločio į išorę nuolaidėjanti terasa. Šlaitai statūs, 10 m aukščio.

Piliakalnis apardytas arimų, pietvakarinis šlaitas - seno karjero duobės. Dirvonuoja, vakarinis šlaitas apaugęs mišriu mišku.

Šiaurės vakarų papėdėje, 0,2 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta brūkšniuotosios keramikos.

Tyrimai
-------

1959 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 5100 m². 

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Bražuolės piliakalnis 4,5 km | Naujosios Rėvos piliakalnis 10 km | Stirnių piliakalnis 9 km |  |
| Daniliškių piliakalnis 8 km  Trakų salos pilis 1 km |  | Neravų piliakalnis 11 km |
| Trakų piliakalnis 0,8 km Žuklijų II piliakalnis 23 km | Senųjų Trakų piliakalnis 6 km | Papiškių piliakalnis 28 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį, paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 176 (Nr. 790).

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.193
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 166-167.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Varnikai
| Vydumegio rezervatas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Draustinio miškas Draustinio miškas |
| **Vieta:** | Estijos vėliava Estija, Sarema |
| 

Žemėlapis rodantis Vydumegio rezervatas vietą.Vydumegio rezervatas

  |
| **Koordinatės:** | 58°17′23″ š. pl. 22°08′02″ r. ilg.﻿ / ﻿58.28972°š. pl. 22.13389°r. ilg.﻿ / 58.28972; 22.13389Koordinatės: 58°17′23″ š. pl. 22°08′02″ r. ilg.﻿ / ﻿58.28972°š. pl. 22.13389°r. ilg.﻿ / 58.28972; 22.13389 |
| **Plotas:** | 11,94 km² |
| **Įkurtas:** | 1958 m. |

**Vydumegio rezervatas** (est. *Viidumägi looduskaitseala*) – gamtos rezervatas vakarų Estijoje, Saremos salos vakaruose, Baltijos jūros pakrantėje. Įkurtas 1958 m. siekiant apsaugoti retas ir reliktines augalų rūšis.

Būdingi mišrūs pušų ir ąžuolų miškai. Yra viržynių, pelkių. Auga endeminė barškučių rūšis *Rhinanthus osiliensis*, taip pat labai retos rūšys: raudonasis garbenis, pelkinis skiautalūpis, uolinis šermukšnis (*Sorbus rupicola*). Iš žinduolių sutinkami barsukai, stirnos, voverės, šernai, elniai, iš paukščių – pelėdikės, miškiniai kalviukai, kikiliai, ligutės, juodosios meletos, juodieji gandrai, jūriniai ereliai ir kt.

Veikia lankytojų centras. Rezervatas pavadintas pagal Vydumegio (*Viidumägi*) kalvą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 91
Lietuvos studento pažymėjimas (LSP)
**Lietuvos studento pažymėjimas** (**LSP**) – oficialus dokumentas (pažymėjimas), patvirtinantis Lietuvos aukštosios mokyklos studento statusą. Suteikia teisę naudotis aukštosios mokyklos biblioteka, inventoriumi, naudojamas laikant egzaminus, studijų šalies viešojo transporto lengvatomis bei įvairiomis tik studentams skirtomis nuolaidomis – interneto ryšiui, kopijavimo bei kitoms paslaugoms. 

Galioja visam studijų laikotarpiui. Pasibaigus studijoms, lieka pažymėjimo turėtojui - privaloma grąžinti tik anksčiau laiko nutraukus studijas.

Istorija
--------

Nuo 1992 m. buvo siekiama įgyvendinti bendro Lietuvos studento pažymėjimo projektą.

1998 metais po ilgų diskusijų, derybų su valdžios institucijomis idėjai pritarė Lietuvos universitetų rektorių konferencija, LR švietimo ir mokslo ministerija, LR susisiekimo ministerija bei kiti partneriai, ir 1998 m. rugsėjo 1 d. pirmieji bendri studento statusą patvirtinantys dokumentai išplatinti po šalies aukštąsias mokyklas.

Nuo 1998 metų, kasmet iš LR švietimo ir mokslo ministerijos gaunant išskirtinę teisę, vykdomas LSP administravimas. Lietuvos studentų sąjunga (LSS) yra LSP pradininkai Lietuvoje – organizacija, sukūrusi ir įgyvendinusi šį projektą.

2006 m. projektą įgyvendinti ėmėsi LSS drauge su Lietuvos studentų atstovybių sąjunga (LSAS). Nuo 2012 metų LSP vėl administruoja tik Lietuvos studentų sąjunga.

2011 m. studento pažymėjime įdiegtas elektroninis bilietas, kuris veikia Vilniuje ir Kaune.

Nuorodos
--------

* Lietuvos studento pažymėjimas
* LSP istorija