recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 55°02′02″š. pl. 24°57′38″r. ilg.﻿ / ﻿55.0338°š. pl. 24.9605°r. ilg.﻿ / 55.0338; 24.9605

| Širvintų futbolo stadionas |
| --- |
| Oficialus pavadinimas | Širvintų futbolo stadionas |
| Vieta | Vilniaus g. 69, Širvintos |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 1000 vietų |
| Nuomininkai | Širvintų SC |

**Širvintų futbolo stadionas** – stadionas su futbolo aikšte ir tribūnomis Širvintų miesto centre, į pietryčius nuo Širvintų Lauryno Stuokos-Gucevičiaus gimnazijos. Priklauso Širvintų sporto centrui. Talpa – 1000 žiūrovų, nors kai kur nurodoma ir 1500 žiūrovų. Stadione yra dirbtinė danga.

Istorija
--------

Stadionas 2016 m.
Futbolo tradicijas Širvintose mena komandos Širvintų „Žalgiris", Širvintų „Nemunas", Širvintų „Naujas gyvenimas", Širvintų „Agronomas", Širvintų „Jaunystė", „Širvinta", „Širvintos". Tai pavadinimai komandų, kurios Širvintose futbolo tradicijas kūrė nuo 1956 m.

XXI a. pradžioje stadionas rekonstruotas – iki tol čia buvo įmirkusi žemė, ją reikėjo melioruoti. Po rekonstrukcijos stadionas iškilmingai atidarytas 2018 m. birželio 2 d. Iškart po atidarymo vyko kelerios rungtynės, kurių kulminacijoje susitiko FK Širvinta Širvintos ir FK Trakai komandos. Gausiai susirinkusius į šventę ir pirmąsias čia vykusias rungtynes sveikino rajono merė Živilė Pinskuvienė, seimo pirmininko pavaduotojas Gediminas Kirkilas, seimo narys Petras Čimbaras, teisingumo ministras Elvinas Jankevičius, garsus futbolininkas Deividas Česnauskis ir kiti svečiai.

2019 m. gegužės 22 d. stadione vyko Rimanto Turskio vardo turnyras, į jį atvyko ir prezidento žmona Diana Nausėdienė.

Stadionas
---------

Futbolo aikštės dydis – 7848 m², yra perimetro tvora, tribūną nuo aikštės skiria plastiku dengtas metalo tinklas ir kamuolio gaudyklės už vartų. Yra persirengimo patalpos, keturi dušai, tualetas ir kriauklė. Aikštėje sertifikuoti standartiniai futbolo vartai (2,44×7,32 m) ir sertifikuoti treniruočių vartai (2×3 m), 500 vietų tribūna, paklotos betono trinkelės aplink visą aikštę. Futbolo aikštės kampuose stovi keturi šviestuvai, užtikrinantys 150 liuksų apšvietimą. Šalia futbolo aikštės įrengta krepšinio aikštelė, šuoliaduobė ir 100 metrų bėgimo takas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Futbolo stadionas. Sirvintusportas.lt (tikrinta 2023-02-19).
2. ↑  Širvintų stadionas - Širvintos. Europlan-online.de (tikrinta 2023-02-19).
3. ↑  Širvintų stadionas. Soccerway.com (tikrinta 2023-02-19).
4. ↑  Širvintų stadionas. (tikrinta 2023-02-19).
5. ↑  Širvintose - istorinis sporto įvykis – atidarytas naujas futbolo stadionas. 2018-06-04, Sirvintos.lt (tikrinta 2023-02-19).
6. ↑  Širvintose atidarytas modernus futbolo stadionas. 2018-06-05, Manokrastas.lt (tikrinta 2023-02-19).
7. ↑  Karštas reportažas: Širvintose istorinis sporto įvykis – atidarytas naujas futbolo stadionas. 2018-06-05, Sirvinta.net (tikrinta 2023-02-19).
8. ↑  Sirvintos.lt Facebook.com (tikrinta 2023-02-19).
9. ↑  Širvintos – tarp trijų išrinktųjų. Kaip to pasiekta? 2017-10-31, Sirvinta.net (tikrinta 2023-02-19).
*Kitos reikšmės – Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia.*
Koordinatės: 55°41′20.26″ š. pl. 24°59′27.28″ r. ilg.﻿ / ﻿55.6889611°š. pl. 24.9909111°r. ilg.﻿ / 55.6889611; 24.9909111


|  Viešintų Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Anykščių |
| **Savivaldybė** | Anykščių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Viešintos |
| **Adresas** | Klevų g. 2 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1906 m. |
| **Stilius** | neogotika |

**Viešintų Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Viešintų miestelyje, prie kelio  **175**  Pagojė–Sedeikiai–Viešintos–Nociūnai .

Istorija
--------

Viešintų bažnyčiai 1787 m. dovanoti 6 valakai žemės. 1794 m. pastačius kleboniją įsteigta parapija. Nors 1796 m. vizitacijoje teigiama, kad bažnyčia statyta 1790 m. tačiau, matyt, buvo suremontuota tik sena koplyčia. 1818 m. Kupiškio dekanas uždarė apgriuvusią bažnyčią.

Bažnyčios galinis fasadas
1820 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia, 1872 m. – klebonija (vietoj sudegusios). 1879 m. valdžia leido statyti naują mūrinę varpinę, o bažnyčiai pristatyti zakristiją ir sandėliuką. Lietuviškos spaudos draudimo laikais klebonas Bronius Šlamas platino draudžiamą literatūrą.

Klebono Jurgio Rupkos rūpesčiu 1902–1906 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia (architektas Nikolajus Andrejevas). J. Korsako, Viešintose klebonavusio 1908–1925 m. iniciatyva įrengti 20 registrų vargonai. 1921 m. rugsėjo 2 d. bažnyčią konsekravo vyskupas Pranciškus Karevičius. 1926 m. varpinė pertvarkyta į koplyčią.

Petro Liepos (1896–1953), Viešintose klebonavusio 1936–1945 m. rūpesčiu 1940 m. išdažytas bažnyčios vidus. P. Liepa 1945 m. rudenį areštuotas, žuvo Karagandos lageryje.

Architektūra
------------

Bažnyčia neogotikinė, kryžminio plano, vienabokštė. Vidus 3 navų. Bažnyčios bokštas 55 m aukščio. Šventoriaus tvora akmenų mūro (XIX a. pab.). Jame palaidotas Viešintų klebonas Povilas Paškevičius (1892–1981).

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Viešintų Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos svetainė Archyvuota kopija 2008-04-21 iš Wayback Machine projekto.
| Šešuva |
| --- |
|  Šešuva ties Kalnėnais |
| **Ilgis** | 34 km |
| **Baseino plotas** | 132 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,81 m³/s |
| **Ištakos** | Beištrakių miškas |
| **Žiotys** | Neris |
| **Šalys** | Lietuva |

**Šešuva**  – vidurio Lietuvos upė; Neries kairysis intakas. Ilgis – 34 km, vidutinis metinis debitas nesiekia 1 kubinio metro per sekundę. Prasideda Beištrakių miške, Šukiškių apylinkėse, 7 km į šiaurės vakarus nuo Kaišiadorių. Teka į šiaurės vakarus, žemupyje – į vakarus, pro Kaišiadorių ir Jonavos rajonus. Įteka į Nerį 20 km nuo jos žiočių, ties Šešuvos kaimu (Užusalių seniūnija), ties Kauno ir Jonavos rajonų riba, prie Turžėnų kalno šlaito.

Intakai: Būdupis, Želva, Lapirda, Garšas, Trainupė (dešinieji), Pravarta, Vėsa (kairieji).

Šešuvos baseinas labai miškingas, beveik visu savo atstumu, išskyrus žemupį, upė teka Gaižiūnų miškais.

Šešuva kelyje netoli Karmėlavos
Per Šešuvą pastatytas tiltas, kuriuo eina kelias, vedantis kauniečių pamėgto Zatyšių karjero link. Anot vietos gyventojų, ties tilto vieta dar caro laikais buvo pastatyta iš plytų klota pralaida. Žymiai vėliau, platinant kelią, buvo pastatytas prielipas iš betono tėkmės kryptimi, praplatintas tiltas. Ties Užusaliais patvenkta. Ties Kalnėnais upę kerta geležinkelis.

Upės vidutinis nuolydis – 172 cm/km. Didesnės gyvenvietės: Beištrakiai, Pašuliai, Būdos III, Užusaliai, Kalnėnai, Girininkai II, Turžėnai.

Upėvardžio šaknis *šeš-* Lietuvoje dažna, bet ne visai aiškios kilmės. Bandoma sieti su *šešėlis* („nuo šviesos užstojama tamsi vieta"), senesnė šios šaknies reikšmė galėjusi būti „šaltas, vėsus".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Šešuva Archyvuota kopija 2014-12-10 iš Wayback Machine projekto. (Vandens turizmo sporto klubo „Vikingai" duomenys)
2. ↑  Jonavos rajone įgriuvo tiltas per Šešuvos upelį (papildyta)
3. ↑  *Šešuva (upė)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 174
4. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| Taimyro dolganų–nencų rajonas*Таймырский Долгано-Ненецкий район* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8)------ vasaros: (UTC) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Kraštas** | Krasnojarsko kraštas Krasnojarsko kraštas |
| **Administracinis centras** | Dudinka |
| **Kaimo apylinkių** | 4 |
| **Įkūrimo data** | 2007 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 30 154 |
| **Plotas** | 844 890 km² |
| **Tankumas** (2021) | 0,04 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Taimyro dolganų–nencų rajonas |

**Taimyro dolganų–nencų rajonas** (rus. *Таймырский Долгано-Ненецкий район*) arba ***Taimyrija*** – Krasnojarsko krašto rajonas, esantis šiaurinėje krašto dalyje; didžiausias visos Rusijos rajonas (didesnis už bet kurią Europos šalį). Administracinis centras – Dudinka. Šiame krašte esantis Norilsko miestas su apylinkėmis (Talnachas, Kajerkanas, Snežnogorskas) rajonui nėra pavaldus.

Taimyro rajonas sudarytas 2007 m. prijungus Taimyro (dolganų–nencų) autonominę apygardą prie Krasnojarsko krašto.

Geografija
----------

Rajonas ribojasi su Jakutija rytuose, su Jamalo nencų autonomine apygarda vakaruose, su Krasnojarsko krašto Turuchansko ir Evenkų rajonais pietuose. Taimyro rajonas užima 37 % Krasnojarsko krašto ir 5,14 % Rusijos ploto.

Taimyro rajonas įsikūręs daugiausia Taimyro pusiasalyje, taip pat apima rytinį Gydano pusiasalio pakraštį. Iš šiaurės skalauja Karos ir Laptevų jūros, giliai įsiterpiančios Jenisiejaus ir Chatangos įlankos; čia yra šiauriausia Azijos žemyno vieta – Čeliuskino kyšulys. Rajonui priklauso Šiaurinės Žemės salynas, Sibiriakovo, Susivienijimo, Kirovo salos. Taimyro pusiasalyje iškilę Byrangos kalnai, toliau pietuose plyti Šiaurės Sibiro žemuma, yra šiaurinė Putorano plynaukštės dalis.

Svarbiausios upės: Jenisiejus, Chatanga (su Cheta, Kotuju, Popigajumi), Piasina (su Dudypta), Taimyra. Gausybė ežerų (Taimyro, Piasino, Lamos, Changajaus, Nadudoturku, Labazo, Kokoros, Melkojės ir kt.).

Klimatas itin vėsus, atšiaurus: liepą temperatūra siekia +10–14 °C, sausį -32–40 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 450–500 mm.

Gyventojai
----------

Tautinė sudėtis (2002 m.):

* rusai – 58,6 %
* dolganai – 13,9 %
* nencai – 7,7 %
* nganasanai – 1,9 %
* evenkai – 0,8 %
* encai – 0,5 %
* kiti – 16,7 %

Pagrindinės gyvenvietės
-----------------------

* Dudinka
* Diksonas
* Karaulas
* Chatanga
* Tuchardas
* Voroncovas
* Levinskije Peskai
* Leskinas
* Novorybnaja
* Nosokas
* Popigajus
* Syndaskas
* Ust Portas
* Nordvikas

Šaltiniai
---------

1. ↑  KRASNOJARSK KRAJ, *citypopulation.de*
Koordinatės: 55°30′15″ š. pl. 23°32′48″ r. ilg.﻿ / ﻿55.50417°š. pl. 23.54667°r. ilg.﻿ / 55.50417; 23.54667


|  Vosiliškio Šv. Juozapo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Raseinių |
| **Savivaldybė** | Raseinių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Vosiliškis |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1812 m. |
| **Stilius** | liaudies architektūra |

 *Kitos reikšmės – Šv. Juozapo bažnyčia.*
**Vosiliškio Šv. Juozapo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Vosiliškio kaime, prie kelio  **225**  Raseiniai–Baisogala . Liaudies architektūros formų.

Interjeras

Istorija
--------

Apie 1712 m. Belozarai Belazariškio dvare pastatė koplyčią. Juozapas Belozaras 1785 m. pastatė medinę bažnyčią ir jai dovanojo žemės. XIX a. pradžioje veikė parapinė mokykla. Atokiau nuo Belazariškio dvaro 1812 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia. Vosiliškio finalistas kunigas Juozapas Limontas 1863 m. ištremtas į Permės guberniją (mirė Solikamske 1866 m.). 1882 m. bažnyčia suremontuota ir padidinta. 1929 m. įkurta parapija.

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, su siaura penkiasiene apside. Ant kraigo galų – du bokšteliai. Vienanavė, yra vienas altorius.

Galerija
--------

* 2009 m.
* 2018 m.
* Galinė dalis
* Vargonų choras
* Varpinėje
* Bokštelio kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Danutė Ramonaitė (2006-03-18). „"Žemaičių žemės" žurnalas (2006 m. Nr. 1). Pagojukų seniūnija". *samogitia.mch.mii.lt*. Suarchyvuota iš originalo 2007-10-27. Nuoroda tikrinta 2016-04-26.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vosiliškio Šv. Juozapo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Dekanato informacija
Koordinatės: 54°55′33″š. pl. 23°38′53″r. ilg.﻿ / ﻿54.925861°š. pl. 23.648194°r. ilg.﻿ / 54.925861; 23.648194

 *Kitos reikšmės – Sąrašas:Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios.*

|  Zapyškio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Aleksoto |
| **Savivaldybė** | Kauno rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kluoniškiai |
| **Adresas** | Bažnyčios g. 13 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1942 m. |
| **Stilius** | neoromanika |

**Zapyškio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Kluoniškių kaime, Kauno rajone. Bažnyčia pastatyta 1942 m. priklauso Zapyškio Šv. Jono Krikštytojo parapijai (Vilkaviškio vyskupija, Aleksoto dekanatas).

Parapijos teritorijoje stovi senųjų kapinių koplyčia, veikia Kačerginės Šv. Onos koplyčia.

Istorija
--------

*Pagrindinis straipsnis – Senoji Zapyškio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia*.
Naujoji bažnyčia skaičiuoja istoriją nuo 1942 m. Šioje vietoje klebono Kazio Valaičio ir architekto Valerijaus Rybarskio rūpesčiu toliau nuo Nemuno 1908–1913 m. mūryta nauja bažnyčia. Ji neišliko, nes traukdamasi Rusijos kariuomenė 1915 m. pastatą sugriovė. Ant tų pačių pamatų 1939–1942 m. pastatyta mažesnė bažnyčia.

Architektūra
------------

Bažnyčia mūrinė, stačiakampė, neoromaninė, tūrio kompozicija halinė, vienabokštė, be apsidės. Vidus padalintas į tris navas.

Galerija
--------

* 2016 m.
* 
* Šventoriaus skulptūra
* 2013 m.

Šaltiniai
---------


* Lietuvos architektūros istorija. I tomas. 1987 m. Leidykla „Mokslas".

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Zapyškio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Aleksoto dekanatas. Zapyškio Šv. Jono Krikštytojo parapija Archyvuota kopija 2017-01-08 iš Wayback Machine projekto.
* Zapyškio šv. Jono Krikštytojo parapija (*facebook.com*)
* Senosios bažnyčios istoriniai vaizdai (*miestai.net*)
Alumnato viešbutis (2011 m.)
Alumnato vaizdas XIX a. pab. - XX a. pra. iš Zigmanto Gliogerio enciklopedijos
**Tikocino alumnatas** (lenk. *Alumnat – Zakład Dla Inwalidów Wojennych w Tykocinie*) - tai 1633-1636 metais Tikocino mieste pastatytas pastatas, kuriame veikė prieglauda pasenusiems ir ligotiems kariškiams. Pats žodis *Alumnatas*, kilęs nuo lotynų kalbos žodžio *alumnare*, kas reiškia  *maitinti, mokyti*.

Istorija
--------

Alumnato įkūrėjęs buvo Lietuvos didysis maršalka ir Tikocino seniūnas Kristupas Viesiolovskis. Alumnatas buvo pastatytas ant anksčiau čia XVI a. pastatytos karališkosios pašto stoties. 1633 m. Lenkijos Karalystės Seimas davė leidimą tokio pastato statyboms. Tai buvo pirmoji tokio tipo įstaiga visoje ATR. Vienaaukštis pastatas buvo skirtas 12 asmenų, kurių pragyvenimą apmokėdavo Tikocino seniūnija, po to – Tikocino dvaras. Alumnatas buvo pavaldus karalienei, vėliau jį globojo Didieji karūnos etmonai. Kariškių prieglauda veikė iki Pirmojo pasaulinio karo. 1914-1920 m. pastatas buvo stipriai sugriautas. Tarpukaryje apie 1930 m. atstatytas, jame buvo įrengtas socialinis būstas neturtingiems miestiečiams. Po Antrojo pasaulinio karo buvusio alumnato patalpose įrengtas viešbutis ir restoranas.

Nuorodos
--------

* Aprašymas apie alumnatą (lenk.)[neveikianti nuoroda].
Koordinatės: 55°56′03″š. pl. 23°19′28″r. ilg.﻿ / ﻿55.9342302°š. pl. 23.3244519°r. ilg.﻿ / 55.9342302; 23.3244519


|  Šiaulių Šv. apaštalų Petro ir Povilo cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Храм в честь святых первоверховных апостолов Петра и Павла |
| **Dekanatas** | Kauno stačiatikių dekanatas |
| **Savivaldybė** | Šiaulių miestas |
| **Gyvenvietė** | Šiauliai |
| **Adresas** | Rygos g. 2a |
| **Pastatyta** | 1936 m. |

**Šiaulių Šv. apaštalų Petro ir Povilo cerkvė** stovi Šiauliuose. Priklauso Šiaulių Šv. apaštalų Petro ir Povilo parapijai.

Istorija
--------

### Pirmoji cerkvė

Pirmoji Šv. Petro ir Povilo cerkvė Šiauliuose pastatyta 1864–1867 m. miesto centre.

Senoji Šv. apaštalų Petro ir Povilo cerkvė Pirmojo pasaulinio karo metais Anuomet stačiatikių tikėjimo žmonių buvo nedaug, tik 1,8 % visų miesto gyventojų. Tai daugiausia rusų tautybės žmonės. Jie telkėsi ir gyveno prie Šv. Petro ir Povilo cerkvės. 

### Karo metu

I pasaulinio karo metu čia buvo karo ligoninė. Vėliau atkurta parapija. Tačiau į pastatą pretendavo miesto valdžia, norėjusi čia įkurti magistratą. 1929–1933 m. teismuose cerkvės sklypas pripažintas miesto valdžiai, todėl cerkvė per mėnesį turėjo būti pašalinta. Tačiau jau 1935 m. pateiktas prašymas šalies valdžiai dėl naujos cerkvės ir 1936 m. pabaigoje ji buvo pastatyta Šiaulių stačiatikių kapinėse (švietimo ministerija skyrė 30.000 litų), nors nuo 1878 m. kapinėse jau stovėjo Šiaulių Visų gedinčiųjų Dievo Motinos ikonos cerkvė.

Cerkvės statyba 1937 m.
### Antroji cerkvė

1937 m. pastačius naują cerkvę stačiatikių kapinėse, čia pradėjo veikti stačiatikių centras. Bažnyčiai tada vadovavo šventikas Mikalojus Savickis. Stačiatikiai stengėsi išlaikyti senąją dogmatiką, laikėsi Rytų bažnyčios apeigų (jas atlikinėjo senąja bažnytine slavų kalba), Julijaus kalendoriaus datų, kuriomis vadovavosi per visas šventes. 1937 m. parapijoje buvo 1832 tikintieji. 1947 m. sovietų valdžia parapiją įregistravo, 1957 m. joje buvo apie 600 tikinčiųjų. Nuo 2009 m. parapijos kunigu paskirtas Oleg Štelman.

Nuotraukų galerija
------------------

* Šiaulių Šv. apaštalų Petro ir Povilo cerkvė iš kairės *(2009)*
* Šiaulių Šv. apaštalų Petro ir Povilo cerkvės bokšteliai *(2009)*
* Šiaulių Šv. apaštalų Petro ir Povilo cerkvė iš priekio

Nuorodos
--------

* Orthodoxy.lt Archyvuota kopija 2007-11-10 iš Wayback Machine projekto.
* Cerkvė žemėlapyje
* Šiaulių šv. Petro ir Povilo stačiatikių cerkvė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 20°46′ p. pl. 138°33′ v. ilg.﻿ / ﻿20.767°š. pl. 138.550°r. ilg.﻿ / 20.767; 138.550

Palydovinė salos nuotrauka
Tureia ir aplinkiniai atolai Tuamotu žemėlapyje
**Tureia** (pranc. *Tureia*) – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijoje, Tuamotu salyne. Yra pietrytinėje salyno dalyje, 1150 km į rytus nuo Taičio, 57 km nuo Vanavanos atolo (artimiausia sala). Plotas – 8 km², lagūnos plotas – 47 km².

Atolas rombo pavidalo, 15 km ilgio ir 8 km pločio. Lagūna uždara. Atolą sudaro 4 didokos salelės (*motu*), iš kurių didžiausia – Tekaruga (užima visą rytinę pusę).

2012 m. Tureia atole gyveno 243 žmonės. Pagrindinė gyvenvietė – Hakamaru (šiauriniame kampe). Veikia oro uostas (nuo 1985 m.). Verčiamasi daugiausia kopros paruošimu ir turizmu. Yra Šv. Marijos Taikos Karalienės bažnyčia. Tureia atolas su keletu aplinkinių atolų sudaro Tureia komuną.

Pirmasis salą pasiekęs europietis buvo britų jūrininkas Edvardas Edvardas (1791 m.), čia ieškojęs laivo „Bounty" maištininkų. Jis salą pavadino Kerisfordo (*Carysford*) vardu. Nuo 1884 m. pradėjo veikti misionieriai. 1966–1996 m. atole veikė Ramiojo vandenyno bandymų stotis, koordinavusi branduolinius bandymus Moruroa ir Fangataufa atoluose. Veikė meteorologinė stotis.

* Atolo žemėlapisAtolo žemėlapis
* Atolo žiedas ir Hakamaru gyvenvietėAtolo žiedas ir Hakamaru gyvenvietė
* Atolo žiedasAtolo žiedas
* Atolo vaizdas iš lėktuvoAtolo vaizdas iš lėktuvo

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tureia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 54°58′54.4″ š. pl. 24°11′32″ r. ilg.﻿ / ﻿54.981778°š. pl. 24.19222°r. ilg.﻿ / 54.981778; 24.19222


|  Užusalių Šv. Aleksandro Neviškio cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Храм во имя святого благоверного князя Александра Невского |
| **Dekanatas** | Kauno stačiatikių dekanatas |
| **Savivaldybė** | Jonavos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Užusaliai |
| **Statybinė medžiaga** | akmuo |
| **Pastatyta** | 1866 m. |

**Užusalių Šv. Aleksandro Neviškio cerkvė** – stačiatikių cerkvė Užusaliuose, Jonavos raj.

Cerkvės pagrindinis fasadas

Istorija
--------

Akmeninė cerkvė pastatyta 1866 m. iš sukilėlių konfiskuotame dvare ir pavadinta kunigaikščio Aleksandro Neviškio garbei. Lėšos statybai taip pat išieškotos iš sukilėlių. Vietovė pagal cerkvę pavadinta *Александровская слобода*. 1864–1986 m. veikė Užusalių Šv. Aleksandro Neviškio parapija.

1937 m. parapijoje buvo 840 tikinčiųjų. 1921–1935 m. čia dirbo šventikas Stepanas Semionovas (1941 m. birželį areštuotas, kalėjęs Krasnojarsko lageriuose, šeima ištremta į Altajaus kraštą).

1945 m. parapijoje buvo 637 tikintieji. TSRS valdžia 1947 m. leido įregistruoti parapiją. 1949 ir 1958 m. atliktas kapitalinis cerkvės remontas.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Užusalių Šv. Aleksandro Neviškio cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Orthodoxy.lt Archyvuota kopija 2007-11-10 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 56°01′18″š. pl. 24°38′34″r. ilg.﻿ / ﻿56.021556°š. pl. 24.642738°r. ilg.﻿ / 56.021556; 24.642738


|  Šukionių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Biržų |
| **Savivaldybė** | Biržų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Šukionys |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1746 m. |

**Šukionių Šv. Mato kop­ly­čia** – kapinių koplyčia, esanti Šukionių kaime, Vabalninko seniūnijoje, Biržų rajone. Kapinės įsikūrusios atvirame lauke, už 1,5 km į pietvakarius nuo pagrindinės gyvenvietės, prie kelio  **1322**  Padvariečiai–Šukionys . Šukionių koplyčia pastatyta 1746 m.

Priklauso Vabalninko Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų parapijai,įtraukta į turistinį maršrutą „Biržų krašto medinės bažnyčios ir koplyčios". Rugsėjo pabaigoje šukioniečiai švenčia tradicinius Šv. apaštalo evangelisto Mato atlaidus.   

* Galinė dalis
* Kapinių vartai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vabalninko Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų parapija Archyvuota kopija 2010-06-18 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Biržų TIC maršrutai Archyvuota kopija 2014-10-29 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Susirūpino koplyčia Archyvuota kopija 2014-12-10 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Atlaidai koplyčioje
5. ↑  Šukionių atlaidai
6. ↑  Šv. Matui – šukioniečių sekstetas Archyvuota kopija 2014-12-10 iš Wayback Machine projekto.
*Kitos reikšmės – Šv. evangelisto Morkaus bažnyčia.*
Koordinatės: 55°59′57″š. pl. 21°40′39″r. ilg.﻿ / ﻿55.999055°š. pl. 21.677506°r. ilg.﻿ / 55.999055; 21.677506

|  Šateikių Šv. evangelisto Morkaus bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Plungės |
| **Savivaldybė** | Plungės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Šateikiai |
| **Adresas** | Bažnyčios g. 2 |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1875 m. |
| **Stilius** | neogotika |

**Šateikių Šv. evangelisto Morkaus bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Šateikių kaime, 0,5 km į pietvakarius nuo kelio  **169**  Skuodas–Plungė .

Istorija
--------

Šateikių bažnyčia XIX amžiuje
Apie 1700 m. pastatyta medinė koplyčia, 1776 m. – medinė bažnyčia. Ji buvo Platelių parapijos filija. Jai 1794 m. dovanoti 2 margai žemės.

1860 m. minima maža bažnyčia, kurią išlaikė grafas Pranciškus Pliateris. Jai sunykus Pliateriai 1862–1875 m. pastatė dabartinę mūrinę bažnyčią (archit. Tomo Tišeckio projektas). 1909 m. sausio 1 d. bažnyčioje susituokė Mikalojus Konstantinas Čiurlionis ir rašytoja Sofija Kymantaitė-Čiurlionienė. 1915 m. vokiečiai išsivežė 3 bažnyčios varpus. 1926 m. įkurta parapija. 1935 m. pastatyta parapijos salė.

1945 m. raudonarmiečiai sudaužė bažnyčios vitražus. Po Antrojo pasaulinio karo kunigas Anicetas Kerpauskas (1921–1985) pastatė kleboniją.

Architektūra
------------

Bažnyčia neogotikinė, kryžminio plano, vienabokštė, su pusapskrite apside. Šventoriaus tvora mūrinė.

Nuorodos
--------

* Bažnyčios vargonai[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 54°38′30.48″ š. pl. 23°19′47.72″ r. ilg.﻿ / ﻿54.6418000°š. pl. 23.3299222°r. ilg.﻿ / 54.6418000; 23.3299222

|  Šunskų Šv. Marijos Magdalietės bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Marijampolės |
| **Savivaldybė** | Marijampolės savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Šunskai |
| **Adresas** | Varpo g. 36 |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų ir plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1865 m. |
| **Stilius** | neogotika |

**Šunskų Šv. Marijos Magdalietės bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Šunskų miestelyje, 10 km į šiaurę nuo Marijampolės, Žvirgždės, (Šešupės kairiojo intako), dešiniajame krante.

Istorija
--------

Galinis fasadas
Šunskų kaimo kapinėse XVIII a. antrojoje pusėje buvo koplyčia. Prie jos 1785 m. pastatyta klebonija, apsigyveno kunigas. 1795 m. pastatyta akmenų mūro bažnyčia, Vilkaviškio parapijos filija. 1819 m. veikė parapinė mokykla.

Prastai pastatyta bažnyčia pradėjo griūti. Kunigo Simano Kudirkevičiaus rūpesčiu 1865 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Ją konsekravo vyskupas Konstantinas Irenėjus Lubenskis. Kunigas Jonas Totoraitis 1906 m. įsteigė „Žiburio" draugijos skyrių ir biblioteką.

Architektūra
------------

Bažnyčia neogotikinė, stačiakampio plano, vienabokštė, su žema trisiene apside, šoniniais priestatais. Šventoriaus tvora metalinė, jos cokolis akmenų mūro, stulpai sumūryti iš plytų. Tvoroje įmūryta koplyčia.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šunskų Šv. Marijos Magdalietės bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
*Kitos reikšmės – Šv. Liudviko bažnyčia.*
Koordinatės: 54°45′56″š. pl. 23°43′35″r. ilg.﻿ / ﻿54.765593°š. pl. 23.726441°r. ilg.﻿ / 54.765593; 23.726441

|  Veiverių Šv. Liudviko bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Prienų |
| **Savivaldybė** | Prienų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Veiveriai |
| **Adresas** | Kauno g. 39A |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1853 m. |
| **Stilius** | neorenesansas |

**Veiverių Šv. Liudviko bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Veiverių miestelyje, prie kelio  **230**  Mauručiai–Vinčai–Puskelniai . Parapijoje yra Skausmo kalnelio koplyčia.

Bažnyčios interjeras

Istorija
--------

Veiveriuose iki 1782 m. pastatyta koplyčia. Jos vietoje Aukštosios Fredos dvaro savininkas Juozas Godlevskis 1818 m. pastatė medinę bažnyčią. Ji buvo Zapyškio parapijos filija, aptarnavo Zapyškio

J. Godlevskis 1853 m. pastatė dabartinę bažnyčią. Ją 1887 m. konsekravo Seinų pavyskupis Juozapas Olekas. 1907 m. įsikūrė „Žiburio" draugijos skyrius (pirmininkas kunigas A. Skaržinskas), įsteigta biblioteka – skaitykla. 1909–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. 1912 m. pastatyti to skyriaus namai. Juose įsikūrė parduotuvė ir arbatinė.

Per Pirmąjį pasaulinį karą bažnyčia nuniokota, nugriauta dalis bokšto. Remontuoti pradėta 1922 m. Bažnyčią 1934–1935 m. atnaujino kunigas Mykolas Krupavičius: paaukštintas bokštas, bažnyčia padidinta, išdažyta, sutvirtintos lubos, įdėtos naujos grindys. Darbus baigė kunigas Juozas Šalčius (1900–1988 m.), (6 metus kalėjo Karagandoje). Po Antrojo pasaulinio karo kunigas Antanas Pangonis pastatė mūrinę kleboniją. Valdžia ją nusavino.

Architektūra
------------

Bažnyčia neorenesansinė, stačiakampio plano, vienabokštė, su apside. Šventoriaus tvora metalinių statinių (cokolis mūrinis).

Galerija
--------

* 2014 m. kovą2014 m. kovą
* 2018 m. vasarį2018 m. vasarį
* Galinė dalisGalinė dalis
* Vaizdas į vargonusVaizdas į vargonus
* Signatūrinis varpelisSignatūrinis varpelis
* Bokšto kryžiusBokšto kryžius
* Kryžius prie vartųKryžius prie vartų

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Veiverių Šv. Liudviko bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Veiverių Šv. Liudviko parapija
*Kitos reikšmės – Žadeikių koplyčia.*
Koordinatės: 55°44′16″š. pl. 21°39′13″r. ilg.﻿ / ﻿55.737816°š. pl. 21.653479°r. ilg.﻿ / 55.737816; 21.653479


|  Žadeikių Šv. Jono Krikštytojo koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Gargždų |
| **Savivaldybė** | Klaipėdos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Žadeikiai (Klaipėda) |
| **Adresas** | Liepos g. 8 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | ~1995 m. |

**Žadeikių Šv. Jono Krikštytojo koplyčia** – veikianti katalikų koplyčia Žadeikių kaime (Endriejavo sen.), Klaipėdos rajone, 6 km į šiaurės vakarus nuo Endriejavo, prie kelio  **2223**  Vėžaičiai–Žadeikiai–Endriejavas . Netoli įrengtas Ablingos medžio skulptūrų ansamblis II pasaulinio karo aukų atminimui, yra Lurdas (už 2 km), todėl į Žadeikius užsuka pakeleivių.

Koplyčios viduje
Koplyčios pastatas
Koplyčia įsikūrusi buvusio darželio ir uždarytos pradinės mokyklos rekonstruotame pastate. Pastate vykdomos įvairios kitos veiklos: biblioteka, kultūros centro skyrius, kaimo bendruomenė.

Priklauso Endriejavo Šv. apaštalo Andriejaus parapijai. Tituluojama Šv. Jono Krikštytojo vardu, turi Vatikano dekretu suteiktus atlaidus. Koplyčioje aukojamos sekmadieninės šv. Mišios. Koplyčia aprūpinta reikalingais baldais ir liturginiu inventoriumi: suolais–klauptais, kryžiumi, autentiška klausykla iš bažnyčios, nors nėra maldų salei tradicinio Kryžiaus kelio stočių iliustracijų.

Istorija
--------

Koplyčia apie 1995 m. įrengta tuomečio parapijos klebono kun. Sauliaus Jankausko (g. 1969) ir bendruomenės iniciatyva buvusiuose kultūros namuose, vėliau persikėlė į kitas patalpas. Kunigo giminaitis stalius pagamino naujus klauptus, kryžių, dievo stalą.

Rekonstruojant kolūkinių laikų darželio pastatą, 2015 m. koplyčios patalpos buvo šiuolaikiškai įrengtos su nauja apdaila, šildomomis grindimis. Pastatas buvo pritaikytas įvairioms kitoms veikloms: bibliotekai, Veiviržėnų kultūros centro skyriui, kaimo bendruomenei.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žadeikių Šv. Jono Krikštytojo koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. 1 2  Žadeikių kaimui – šimtatūkstantinės investicijos, 2015-09-26, *gargzdai.lt*
2. ↑  Endriejavo Šv. apašt. Andriejaus parapija (vyskupijos informacija)
3. ↑  Lietuvos valsčiai. Endriejavas. Endriejavo parapija, 104 p.
Koordinatės: 54°37′58″š. pl. 25°13′38″r. ilg.﻿ / ﻿54.632641°š. pl. 25.22726°r. ilg.﻿ / 54.632641; 25.22726


|  Vilniaus Užusienio koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Vilniaus I |
| **Savivaldybė** | Vilniaus miestas |
| **Gyvenvietė** | Užusienis (Vilnius) |
| **Adresas** | Užusienio g. 89 |
| **Statybinė medžiaga** | medinė |
| **Pastatyta** | 1922 m. |

**Užusienio koplyčia** stovi Vilniaus miesto pietvakarinėje dalyje, Naujininkų seniūnijoje, Užusieniu vadinamame rajone. Koplyčia yra už 1,5 km į vakarus nuo kelio  **202**  Kirtimai–Pagiriai–Baltoji Vokė  (Eišiškių plento), privačių namų gyvenvietės pakraštyje, prie Panerių miško. 

Katalikų koplyčia priklauso Vilniaus Visų Šventųjų parapijai. Medinė, atvirų formų koplyčia veikia šiltuoju metų laiku, ji tarnauja kaip gegužinių pamaldų pravedimo vieta, daugiausiai lenkų kalba.

Istorija
--------

Senosios Užusieno gyvenvietės istorija siekia XVI a. Nuo 2006 m. veikia įregistruota vietos bendruomenė. Dabartinė koplyčia šios bendruomenės pastangomis prieš keletą metų rekonstruota vietoje čia buvusios tradicinių formų medinės koplyčios, stovėjusios nuo 1922 m. Ją mena pakabinta ąžuolinė atminimo lenta. Ši vieta nuo senų laikų garsėjo gegužinėmis pamaldomis. Atstatytoji koplyčia buvo pašventinta apie 2012 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Užusienio gyvenvietės bendruomenė



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vilniaus Užusienio koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
*Kitos reikšmės – Šv. Ignaco Lojolos bažnyčia.*
Koordinatės: 55°13′15″š. pl. 25°06′01″r. ilg.﻿ / ﻿55.220805°š. pl. 25.100309°r. ilg.﻿ / 55.220805; 25.100309

|  Želvos Šv. Ignaco Lojolos bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kaišiadorių |
| **Dekanatas** | Širvintų |
| **Savivaldybė** | Ukmergės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Želva |
| **Adresas** | Molėtų g. 1 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1892 m. |

**Želvos Šv. Ignaco Lojolos bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Želvos miestelyje, Želvos upelio dešiniajame krante. Pastatyta 1892 m. kunigo Antano Stapulionio ir parapijiečių rūpesčiu. Savo forma primena gyvenamąjį namą.

Istorija
--------

Želva 1586 m. dovanota Vilniaus universitetui (jėzuitams). Jėzuitai 1753 m. pastatė bažnyčią, kuri 1755 m. sudegė. Bažnyčios metrikų knygos buvo išlikusios nuo 1778 m. 1849 m. Želva prijungta prie Telšių (Žemaičių), 1926 m. – prie Kaišiadorių vyskupijų. 1881 m. bažnyčia sudegė. Atstatyta ir jau baigiama įrengti bažnyčia 1887 m. vėl sudegė. Kunigas Antanas Stapulionis su parapijiečiais 1892 m. pastatė dabartinę medinę. Senosios bažnyčios medžiaga buvo parduota Žemaitkiemio katalikams.

Bažnyčioje sumontuoti garsaus lietuvių meistro Jono Garalevičiaus pagaminti vargonai. 1909–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Apie 1922 m. įsteigta parapija. 1932 m. klebonas Stanislovas Švėgžda bažnyčią perdažė. 1953–1954 m. kunigas Jonas Mintaučkis su parapijiečiais ją atnaujino. Klebonas Pranas Cibulskas 1949 m. areštuotas ir ištremtas. Po 10 m. grįžo į Lietuvą invalidas. Nuo 1968 m. iki mirties klebonavo Jonas Tomkus (1924–1989; palaidotas šventoriuje).

Architektūra
------------

Bažnyčia savo forma primena gyvenamąjį namą, su 2 bokšteliais (vienas fasade, kitas ant apsidės stogo). Vidus 3 navų, atskirtų kolonomis. Prieš bažnyčią stovi akmenų mūro klasicistinė varpinė su aukštu kryžiumi. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame yra kapinės.

Želvos parapijos klebonas aptarnauja gretimame kaime esančią Skuolių koplyčią.

Galerija
--------

* Bažnyčios varpinėBažnyčios varpinė
* Bažnyčios galinė dalisBažnyčios galinė dalis
* Šventoriaus vartaiŠventoriaus vartai
* Signatūrinio varpo bokštelisSignatūrinio varpo bokštelis
* Bažnyčios smailės kryžiusBažnyčios smailės kryžius
* Varpinės kryžiusVarpinės kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Želvos Šv. Ignaco Lojolos bažnyčia. Ukmergeinfo.lt (tikrinta 2022-02-16).
Koordinatės: 55°48′23″š. pl. 24°43′33″r. ilg.﻿ / ﻿55.806472°š. pl. 24.725778°r. ilg.﻿ / 55.806472; 24.725778


|  Žiliškių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Kupiškio |
| **Savivaldybė** | Panevėžio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Žiliškiai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1851 m. |

**Žiliškių Šv. Kryžiaus Išaukštinimo koplyčia** – veikianti kapinių koplyčia Žiliškių kaime, Karsakiškio seniūnijoje, Panevėžio rajone. Koplyčia stovi apie 2 km į šiaurę nuo kelio  **122**  Daugpilis–Kupiškis–Panevėžys .

Priklauso Subačiaus Šv. Pranciškaus Asyžiečio parapijai. Rugsėjo viduryje Žiliškių koplyčioje vyksta tradiciniai Kryžiaus išaukštinimo atlaidai.

Istorija
--------

Koplyčia pastatyta 1851 m. rekonstruota 1899 m. Po 2000 m. atnaujinta.

1935 m. „Panevėžio garse" apie ją buvo rašoma:

*Žiliškių koplyčioje rugsėjo mėn. 15 d. buvo švenčiama šv. Kryžiaus Paaukštinimo iškilmė, vadinama „Kermašėlis". Nors ir gausiai lijo su perkūnija, tačiau į pamaldas iš apylinkės susirinko apsčiai žmonių. Kapinės stovi gražioje, sausoje vietoje, medžiais apsodintoje, ir aptvertos nauja mūro tvora. Bromas cementinis. Įžengus į kapines, tuojau metasi į akis gražiai sutvarkyti, meniškai gėlėmis išpuošti kapai. (...) Medžio koplyčia dar gerame stovyje. Kaimo darbo meistro altorius be stiliaus, bet šv. Kryžiaus Paaukštinimo paveikslas altoriuje gan gražus, sumanaus teplioriaus ranka nuteptas. Koplyčia neturi vargonų, bet juos pilnai pavaduoja suorganizuotas dainininko Peštuko iš pavasarininkų choras, kurs gražiai atgiedojo šv. Mišias ir Mišparus*.
* Šoninis fasadas
* Kapinių vartai
* Viduje

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žiliškių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-11-10 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Po kapines ir kitur pasidairius („Kupiškėnų mintys", 2017−03−09)
*Kitos reikšmės – Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia.*
Koordinatės: 56°01′14″š. pl. 25°28′18″r. ilg.﻿ / ﻿56.0206029°š. pl. 25.4716769°r. ilg.﻿ / 56.0206029; 25.4716769


|  Žiobiškio Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Rokiškio |
| **Savivaldybė** | Rokiškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Žiobiškis |
| **Adresas** | Šilo g. 9 |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų ir plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1911 m. |
| **Stilius** | neogotika |

Šoninis fasadas
Bažnyčios bokštas
**Žiobiškio Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Žiobiškio kaime, 11,5 km į pietvakarius nuo Juodupės, Vengerinės (Nemunėlio dešiniojo intako) dešiniajame krante.

Istorija
--------

Vengerinės dvaro savininkai Angelė ir Juozapas Daumantas Sesickiai 1803 m. Žiobiškyje pastatė medinę bažnyčią; įsteigta parapija. Bažnyčią ir parapiją fundatoriai aprūpino žeme, pinigais. 1900 m. suprojektuota mūrinė bažnyčia (sąmatinė vertė 29 306 rb). Klebono Vincento Zapkaus rūpesčiu 1902–1911 m. pastatyta dabartinė bažnyčia (darbus prižiūrėjo inž. K. Kiunzelis), įrengta klebono Jurgio Gogelio pastangomis. 1913 m. pastatyti šoniniai altoriai. Per Pirmąjį pasaulinį karą į Rusiją išvežti 4 varpai. 1922 m. birželio 15 d. bažnyčią konsekravo vyskupas Pranciškus Karevičius. Klebonas Povilas Paškevičius pastatė parapijos salę, naują kleboniją, 1931 m. įrengė didįjį altorių. 1940 m. perlietas perskilęs varpas.

Architektūra
------------

Bažnyčia neogotikinė, lotyniško kryžiaus plano (46 × 26 m), su penkiasiene apside, aukštu bokštu, 4 bokšteliais. Vidus 3 navų. Jas dengia kryžminiai skliautai Archyvuota kopija 2016-10-13 iš Wayback Machine projekto..

Nuorodos
--------

* Žiobiškio parapija Archyvuota kopija 2009-05-30 iš Wayback Machine projekto.
* Archyvuota kopija 2007-08-13 iš Wayback Machine projekto.
* Žiobiškio Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia
Koordinatės: 54°49′50″š. pl. 24°11′39″r. ilg.﻿ / ﻿54.830689°š. pl. 24.194113°r. ilg.﻿ / 54.830689; 24.194113


|  Viršužiglio Šv. Onos koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Aleksoto |
| **Savivaldybė** | Kauno rajonas |
| **Gyvenvietė** | Viršužiglis |
| **Adresas** | Žiglos g. |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1995 m. |
| **Stilius** | Pseudobazilikinė |

**Viršužiglio Šv. Onos koplyčia** – katalikų koplyčia, stovinti Viršužiglio kaime, 15 km į rytus nuo Kauno, 0,5 km į vakarus nuo Kauno marių pakrantės, netoli kelio  **1944**  Tursonas–Viršužiglis  esančiose kapinaitėse. 

Priklauso Šlienavos Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo parapijai. Sekmadieniais vyksta šv. Mišios.

Interjeras

Istorija
--------

1883 m. Kampiškėse pastatyta koplyčia. 1909 m. įkurta atskira Kampiškių parapija, o praplėtus koplyčią pastatyta Kampiškių Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia. Pastačius Kauno HE Kampiškių kaimas atsidūrė po vandeniu. Sovietinė valdžia, nepaisydama per Lietuvą nuskambėjusių kampiškiečių protestų, bažnyčią nugriovė, o jos medžiagas išgabeno į Šlienavos kaimą.

Atgavus nepriklausomybę, 1990–1995 m. Viršužiglyje šalia kapinių už kaimo bendruomenės lėšas buvo pastatyta koplyčia.

Architektūra
------------

Koplyčią neatlygintinai suprojektavo ir vykdė statybos priežiūrą architektas Liucijus Albertas Dringelis. Projektuota laikantis liaudies architektūros tradicijų, derinantis prie kaimo aplinkos bei atsižvelgiant į ribotas finansines galimybes.

Koplyčia stovi aukščiausioje kapinių vietoje prie svarbiausių takų sankirtos, pagrindiniu fasadu atgręžta į vakarus, o šoniniu – į kelią. Vienabokštė, pseudobazilikinė, planas kryžiaus formos su išsikišusiomis į šonus zakristijomis, užbaigtas trisiene apside. Statinio tūris darnių proporcijų. Pagrindinė fasado kompozicija netradicinė – grakštus bokštas, dengtas keturšlaičiu stogeliu, su kylančiomis fasado plokštumomis. Tęsinyje pridengtos grotelėmis angos juosia bokšto viršų. Fasado plokštumoje abipus bokšto yra suporinti langai, kurių viršutinės nuožulnios linijos remiasi į stogo šlaitus. Statinio portalą išryškina vienšlaitis stogelis, paremtas kolonėlėmis. Šoninių fasadų kompozicija tradicinė – su aukštais stačiakampiais langais ir žemais zakristijos langeliais.

Viduje navas skiria dvi poros stulpų. Vidurinė nava aukštesnė, šoninės nuosekliai žemėja lauko sienų link. Apsidė žema. Sienos ir lubos apkaltos lentelėmis. Apsidėje stovi nedidelis, nesudėtingų stilizuotų formų L. Dringelio suprojektuotas altorius. Atsisakant tradicinės varpinės koplyčios šventoriuje, nedidelis varpas pakabintas viduje.

Galerija
--------

* Šoninis fasadas
* Koplyčia 2017 m. vasarį
* Galinis fasadas
* Apsidė
* Varpinės bokštelio kryžius
* Stogo kryžius (prie apsidės)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Šlienavos Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo (vyskupijos inf.)
2. ↑  Aukštosios Panemunės Švč. Mergelės Marijos Vardo parapija (vyskupijos inf.)

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Viršužiglio Šv. Onos koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Koplyčios pamorama (*panoramas.lt*)
| **Zoranas Džindžičiusserb. *Zoran Djindjić, Зоран Ђинђић*** |
| --- |
|  |
| Zoranas Džindžičius |
| Gimė | 1952 m. rugpjūčio 1 d.Bosanski Šamac, Bosnija |
| Mirė | 2003 m. kovo 12 d. (50 metų)Belgradas |
|  |
| Veikla | Serbijos filosofas, politikas, disidentas |
|  |
|  **Vikiteka** | Zoranas Džindžičius |

**Zoranas Džindžičius** (serb. *Zoran Djindjić, Зоран Ђинђић*, 1952 m. rugpjūčio 1 d. Bosanski Šamac, Bosnija – 2003 m. kovo 12 d. Belgradas) – Serbijos filosofas, politikas, disidentas.

Biografija
----------

1974 m. baigė Belgrado universitetą. Už nekomunistinės studentų organizacijos sukūrimą 1974 m. kalintas. Emigravo į Vokietiją, dėstė įvairiuose universitetuose. 1979 m. filosofijos daktaras. 1989 m. sugrįžo i Jugoslaviją, su kitais įkūrė Demokratų partiją, nuo 1994 m. jos pirmininkas. Nuo 1990 m. Serbijos parlamento narys. 1996–1997 m. Belgrado meras.

Vienas opozicijos prezidento S. Miloševičiaus režimui vadovų, jį nuvertusių 2000 m. spalio mėn. protesto akcijų organizatorius. Per 2000 m. lapkričio mėn. parlamento rinkimus vadovavo Serbijos demokratinei opozicijai – 18 partijų koalicijai, kuri laimėjo rinkimus. Nuo 2001 m. sausio mėn. Serbijos ministras pirmininkas. Provakarietiškų pažiūrų, pradėjo liberalią ekonominę reformą. Nužudytas, manoma, nusikalstamų grupuočių užsakymu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Zoranas Džindžičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 30 psl.
Koordinatės: 54°22′38″š. pl. 25°22′55″r. ilg.﻿ / ﻿54.377329°š. pl. 25.381839°r. ilg.﻿ / 54.377329; 25.381839


|  Šalčininkėlių Šv. Jurgio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Šalčininkų |
| **Savivaldybė** | Šalčininkų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Šalčininkėliai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1834 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Jurgio bažnyčia.*
**Šalčininkėlių Šv. Jurgio bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Šalčininkėlių gyvenvietėje, 8 km į šiaurę nuo Šalčininkų, prie magistralinio kelio  **A15**  Vilnius–Lyda . Turi klasicizmo bruožų. Pamaldos laikomos tik lenkų kalba.

Parapijoje veikia Sangėliškių koplyčia.

Istorija
--------

Bažnyčia ir varpinė
Pirmąją bažnyčią iki 1553 m. pastatė Jonas Hlebavičius. Ją 1568 m. pasisavino evangelikai reformatai. 1622 m. bažnyčią pastatė Teodoras Lackis. 1662 m. pastatyta nauja bažnyčia. 1820 m. bažnyčia buvo paramstyta, apleista, sienos supuvusios, be langų. Turto neturėjo.

Mikalojus Manovskis 1834 m. pastatė dabartinę medinę bažnyčią. Jai valdžia 1866–1878 m. neleido skirti kunigo. 1910 m. įsteigta parapija.

Architektūra
------------

Bažnyčia turi klasicizmo bruožų, stačiakampio plano, bebokštė, su 6 kolonų portiku. Šventoriaus tvora aukšta, akmenų mūro.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šalčininkėlių Šv. Jurgio bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Šalčininkėlių Šv. Jurgio bažnyčia
Koordinatės: 77°20′ š. pl. 107°00′ r. ilg.﻿ / ﻿77.333°š. pl. 107.000°r. ilg.﻿ / 77.333; 107.000

Komjaunimo Tiesos salų žemėlapis
Salyno padėtis šiaurės Sibire
**Komjaunimo Tiesos salos** (rus. *Острова Комсомольской Правды*) – salų grupė Rusijos Arktyje, Laptevų jūros pietvakarinėje dalyje, šalia Taimyro pusiasalio krantų. Patenka į Krasnojarsko krašto sudėtį (Taimyro rajonas). Sudaro 9 salos, iš kurių didžiausios – Didžioji (ilgis 20 km, plotis iki 14 km) ir Samuilo (11 ir 5,6 km). Kitos: Pramonės, Vilkickio, Patogioji, Ovalioji, Kraštinė, Uzbekistano, Volodarskio. Aukštis iki 68 m. Vyrauja kalnų tundra.

Dalį salų 1736 m. atrado Vasilijus Prončiščevas, kitas – 1742 m. Semionas Čeliuskinas. Pradžioje vadintos Šv. Samuelio salomis, bet TSRS laikais pervadinta laikraščio „Komjaunimo tiesa" (*Комсомольская правда*) garbei.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 221
2. ↑  Nicholas II Land, Bulletin of the American Geographical Society Vol. 46, No. 2 (1914), pp. 117–120
Koordinatės: 53°58′56″š. pl. 23°56′59″r. ilg.﻿ / ﻿53.982284°š. pl. 23.949772°r. ilg.﻿ / 53.982284; 23.949772


|  Švendubrės Šv. Antano koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Varėnos |
| **Savivaldybė** | Druskininkų savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Švendubrė |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1994 m. |

**Švendubrės Šv. Antano koplyčia** – katalikų koplyčia Druskininkų savivaldybėje, Švendubrės kaime, 5 km į pietvakarius nuo Druskininkų, 150 m į rytus nuo kelio  **5016**  Druskininkai–Švendubrė . Koplyčia stovi veikiančiose kaimo kapinėse. Priklauso Druskininkų (Ratnyčios) Šv. apaštalo Baltramiejaus parapijai.

Švendubrės koplyčioje vyksta savaitinės pamaldos – Šv. Mišios aukojamos sekmadieniais.

Istorija
--------

Mintis Švendubrės kaimo kapinėse pastatyti koplyčią 1991 m. kilo per Sekmines keletui šeimų. Buvo pradėta rinkti pinigus statyboms. Su žmonių pagalba jos prasidėjo 1992 m. Per Visus šventus, 1994 m. lapkričio 1 d. Druskininkų bažnyčios klebonas Vytautas Rudys iškilmingų pamaldų metu pašventino pastatytą koplyčią ir suteikė jai Šv. Antano vardą. Joje buvo pakabinti šventųjų, Beatliejaus, „Paskutinės vakarienės" paveikslai, kuriuos paaukojo vietos žmonės. Reikėjo dar įvesti elektrą, kurios linija ėjo už vieno kilometro, nebuvo zakristijos. 1995 m. rudenį Švendubrės koplyčioje buvo įžiebta elektros lemputė. 2005 m. per Tris karalius po šventų Mišių Ratnyčios parapijos klebonas Almantas Kibirkštis pašventino zakristiją.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2017-11-05 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Švendubrės Šv. Antano koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Šventovių statyba. Šv. Antano Koplyčia Archyvuota kopija 2021-01-22 iš Wayback Machine projekto.