recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Slenkstinis** – namų dievas, gyvenęs po slenksčiu ir kertėse. Jis būdavo pagerbiamas per vestuvių ir laidotuvių apeigas.

Motinos, pasislėpusios nuo šeimynos, apdroždavo slenkstį ir sienas keturiose namo kertėse, paskui, pasisėmusios šukę žarijų, sumesdavo sudrožtąsias skiedras ir smilkydavo savo sirguliuojančius vaikus, kad šie nesirgtų.

Siekiant nukreipti nuo naujagimio namų dievo Slenkstinio užsirūstinimą, atvykus kūmai į krikštynas su dovanomis, sodindavo ją ant namų slenksčio. Paskui kūmą pasitikdavo pribuvėja ir, paėmusi iš jos dovanas, kviesdavo į vidų. Vežant naujagimį į krikštą, kūmai išeidavo pro duris ir sustodavo prie lango, o pribuvėja vaiką apnešdavo aplink židinį ir tik tada pro atidarytą langą paduodavo kūmams. Kūmai sugaudavo juodą vištą ir juodą gaidį, padėdavo ant namo slenksčio ir kirviu, nukirsdavo taip, kad jų galvos nukristų vienoje slenksčio pusėje, o kūnai liktų kitoje. Paskiau moterys vištą ir gaidį išskrosdavo, jų žarnomis apraizgydavo lopšį ir laukdavo, kol grįš kūmai iš krikšto. Atvežtą kūdikį įnešdavo į namus, vėl paduodami pro langą. Gaidį ir vištą aukodavo ant slenksčio, kad po slenksčiu gyvenanti dievybė nematytų vaiko – tada jis nemirsiąs, o kad Slenkstinio nesusitiktų, naujagimį išnešdavo pro langą.

Vikižodynas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Phytolacca dioica** |
| --- |
| Ombu (Phytolacca dioica)Nuodingoji fitolaka (*Phytolacca dioica*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Gvazdikažiedžiai  *( Caryophyllidae)* |
| Šeima: | Fitolakiniai  *( Phytolaccaceae)* |
| Gentis: | Fitolaka  *( Phytolacca)* |
| Rūšis: | Nuodingoji fitolaka  *( Phytolacca dioica)* |

 |

*Phytolacca dioica*
**Nuodingoji fitolaka** arba **ombu** (*Phytolacca dioica*) – fitolakos genties žolinis medis.

Auga Argentinos ir Urugvajaus pampose. Nors ir labai įspūdingos išvaizdos (kamieno apimtis iki 10-15 m), aukštis iki 15-20 m, iš tikrųjų tai yra žolinis augalas (kaip ir bambukas). Minkšta mediena sukaupia daug vandens, ir tai padeda ombu ištverti ilgus sausros periodus, būdingus pampoms.

Pavadinimas, kilęs iš gvaranių kalbos, reiškia „šešėlį", „pavėsį", kadangi iki europiečių invazijos ir naujų augalų introdukavimo tai buvo vienas iš nedaugelio pampų augalų, po kuriuo buvo galima pasislėpti nuo kaitrios saulės. 

Paprastai auga pavieniui arba nedidelėmis grupelėmis. Mėgstamas parkų augalas.

Ombu pasižymi įdomiomis regeneracinėmis savybėmis: įlaužtos šakos atvira mediena vėl užauga žieve. Ombu mediena ne tik minkšta, bet ir praktiškai nedegi, todėl netinka kurui. Neatsitiktinai kai kuriose enciklopedijose ir aiškinamuosiuose žodynuose ombu aprašymas pradedamas fraze "… *kurio mediena niekam netinka*". Kadangi ombu sula nuodinga, augalas labai atsparus įvairiems kenkėjams.

Panaudojimas
------------

Ombu lapų nuoviras laisvina vidurius todėl La Platos regione merginos, norėdamos atsikratyti įkyraus gerbėjo, pavaišina jį mate, kurioje įmaišyta ombu lapų.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nuodingoji fitolaka** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  Irakviai |
| --- |
| Irakvių vyrasIrakvių vyras |
| Gyventojų skaičius | ~0,5 mln. |
| Populiacija šalyse | Tanzanijos vėliava Tanzanija |
| Kalba (-os) | irakvių |
| Religijos | krikščionybė, islamas, prigimtinė tikyba |
| Giminingos etninės grupės | gorovai, alagvai, kvadzai, kiti kušitai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Irakviai |

**Irakviai, irakiai** (sav. *Iraqw*, suah. *wambulu*) – Rytų Afrikos tauta, priklausanti kušitams. Gyvena Tanzanijoje, Arušos apskrities pietvakariuose, tarp Ejasio ir Manjaros ežerų. Irakviams artimi gorovai (arba fiomai), alavai (arba alagvai) ir mbugai. Populiacija – ~0,5 mln. žmonių. Kalba irakvų kalba, priklausančia kušitų kalboms. Dauguma – krikščionys (daugiausia katalikai, liuteronai), yra išlaikiusių prigimtinę tikybą, musulmonų.

Vyrai verčiasi gyvulininkyste (galvijai, ožkos, avys), moterys – rankine tropine žemdirbyste (sorgai, kukurūzai, ankštiniai, žemės riešutai, pirštūnės). Amatai: demblių ir krepšių pynimas, kailių, odos apdirbimas, medžio drožyba, vario dirbinių gamyba.

Irakvių gyvenvietės išskaidyto plano. Būstas apskritas, dviaukštis, su žardžiais iš virbų, moliu drėbtomis sienomis, kūgišku nendriniu stogu.

Irakvių sodyba
Tradicinis rūbas – skraistės, prikyštės, taip pat marškiniai ir kelnės iš medvilnės audinių.

Irakvių virtuvės pagrindą sudaro košės, daržovės, pienas (dažnai maišytas su krauju).

Šeima mažoji, patrilinijinė, išlikę matrilinijiniai saitai.

Turi turtingą tautosaką, išvystytos dainos ir šokiai. Tikybai būdingas protėvių kultas, magija, totemizmas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ираку*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
|  |
| --- |
| Nunzio Gallo |
|  
Nunzio Gallo 1956 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Nunzio Gallo |
| Gimė | 1928 m. kovo 25 d.  Neapolis, Italijos vėliava Italija |
| Mirė | 2008 m. vasario 22 d. (79 metai)  Telese Terme, Italijos vėliava Italija |
| Žanrai | popmuzika |
| Veikla | dainininkas, aktorius |
| Aktyvumo metai | 1945–2007 |

**Nunzio Gallo** (g. 1928 m. kovo 25 d. Neapolyje – m. 2008 m. vasario 22 d. Telese Terme, Benevento provincijoje) buvo italų dainininkas.

Biografija
----------

Atlikėjas gimė Neapolyje. 1957 metais jis atstovavo savo gimtajai šaliai 1957 m. Eurovizijos konkurse, kur su daina „Corde della mia chitarra" (liet. *Mano gitaros stygos*) užėmė 6 vietą. „Corde della mia chitarra" garsėja kaip ilgiausia daina, grojusi Eurovizijoje, trukusi 5 min. ir 9 s. Vėliau konkurse buvo įvesta taisyklė, ribojanti dainos ilgį iki trijų su puse minutės.

1958-aisiais su daina „Vurria" laimėjo Neapolio festivalį.

Nunzio taip pat žinomas kaip aktorius, nusifilmavęs daugiau kaip 20-yje filmų. 2007 m. rugsėjį patyrė sunkią galvos smegenų traumą, iš kurios jis nebeatsigavo. Atlikėjas mirė 2008 m. vasario 22 d. Telese Terme, Benevento provincijoje.

Nuorodos
--------

* Nunzio Gallo IMDB svetainėje **(**angl.**)**

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Franca Raimondi  *„Aprite le finestre"*  ir Tonina Torrielli  *„Amami se vuoi"*** |  **Italijos atstovas Eurovizijoje**1957 | Po to:**Domenico Modugno  *„Nel blu, dipinto di blu"*** |
| **Enzys Jagomastas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1870 m. kovo 22 d.Lumpėnai, dab. Pagėgių savivaldybė |
| Mirė | 1941 m. rugpjūčio 23 d. (71 metai)Paneriai, dab. Vilniaus miesto dalis |
| Tautybė | lietuvis |
| Sutuoktinis (-ė) | Marta |
| Vaikai | Anita Jagomastaitė-Vilmantienė, Dovas, Jurgis ir dar vienas sūnus. |
|  |
| Veikla | Mažosios Lietuvos visuomenės, kultūros veikėjas, bibliofilas, spaustuvininkas, leidėjas. |

**Enzys Jagomastas** (1870 m. kovo 22 d. Lumpėnai, dab. Pagėgių savivaldybė – 1941 m. rugpjūčio 23 d. Paneriai, dab. Vilniaus miesto dalis) – Mažosios Lietuvos visuomenės, kultūros veikėjas, bibliofilas, spaustuvininkas, leidėjas.

Biografija
----------

Nuo XIX a. devintojo dešimtmečio pabaigos dirbo spaustuvininku Tilžėje, Oto Mauderodės spaustuvėje. 1896–1941 m. Tilžėje turėjo savo spaustuvę (Jagomasto spaustuvė, nuo 1912 m. vadinama „Lituania 2"). Rengė ir spausdino Mažajai ir Didžiajai Lietuvai laikraščius 1896–1897 m. – „Žemaičių ir Lietuvos apžvalga", 1897–1899 m. – „Aušra", jo priedą „Lietuviškas laiškas", 1912–1913 m. – „Lietuviškai vokiškas savaitraštis", 1924–1940 m. – „Naujasis Tilžės keleivis", Antano Baranausko, Viliaus Kalvaičio, Vinco Kudirkos, Maironio, Stasio Matulaičio, Vydūno knygas, vadovėlius. Taip pat 1924–1940 m. rengė ir leido kalendorius – „Jagomasto lietuviškos kalendros", „Prūsų (Mažosios) Lietuvos kalendros". Palaikė ryšius su knygnešiais, rėmė lietuvių spaudos platinimą Didžiojoje Lietuvoje.

Lietuvių veiklai per rinkimus į Vokietijos Reichstagą ir Prūsijos Landtagą organizuoti 1890 su kitais įsteigė „Lietuvišką konservatyvų skyrimo draugystės" komitetą. Priklausė daugeliui lietuvių draugijų. Nuo 1894 m. „Birutės" draugijos, 1913–1914 m. Kristijono Donelaičio paminklo statymo komiteto sekretorius. 1918–1919 m. Mažosios Lietuvos tautinės tarybos narys. 1918 m. Tilžės akto signataras.

1924–1941 m. Spaudos draugijos pirmininkas. 1931–1935 m. Lietuvių kultūros draugijos Tilžėje bibliotekininkas. Dėl lietuvių tautinių teisių gynimo Vokietijos valdžios buvo persekiojamas. Vokiečių valdžios verčiamas persikelti į Vokietiją, 1941 m. kovo mėn. apsigyveno Vilniuje. Su žmona Marta, dviem sūnumis Dovu bei Jurgiu ir dukterimi Anita/Ona bei jos vyru Emiliu Vilmantu-Meklemburgu nacių 1941 m. rugpjūčio 23 d. sušaudytas Paneriuose.

Sukaupė unikalų lietuvių spaudos rinkinį. Spaustuvės „Lituania" archyvas, jo dienoraštis saugomi Lietuvos mokslų akademijos bibliotekoje, kiti dokumentai – Lietuvos nacionalinės Martyno Mažvydo bibliotekos, Vilniaus universiteto bibliotekos fonduose ir rankraštynuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Domas Kaunas, Daiva Kšanienė. *Enzys Jagomastas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 472 psl.
2. ↑  Jagomasto kapas Paneriuose[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Odinas joja Sleipniu
Skandinavų mitologijoje **Sleipnis** (**Sleipniras**) – magiškas aštuonkojis dievo Odino žirgas. Didžiausias iš visų arklių. Jo tėvai: dievas Lokis ir žirgas Svadilfaris.

Pagal mitą „Jaunesniojoje Edoje" pasakojama, kad Asgardą pastatė milžinas Hrimthuras, kuriam padėjo šio žirgas Svadilfaris. Milžinui už darbą buvo pažadėta deivė Frėja, saulė ir mėnulis, tačiau jis turėjo darbą užbaigti per šešis mėnesius. Klastingas dievas Lokis pasivertė kumele ir nuviliojo statytojo žirgą, be kurio pagalbos Hrimthuras laiku darbo nebaigė ir negavo pažadėto atlygio. Milžiną užmušė dievas Toras, kai šis, įniršęs, kad neteko užmokesčio, pradėjo svaidytis statybiniais akmenimis. Tačiau po kurio laiko Lokis pagimdė aštuonkojį žirgą Sleipnį, kuris yra milžino žirgo Svadilfario ir Lokio, kuris buvo pasivertęs kumele, palikuonis.

Pasak „Jaunesniosios Edos", Lokis sugrįžo į Asgardą ir atidavė aštuonkojį kumeliuką Odinui. Lokis Odinui gyrė savo palikuonį sakydamas, kad žirgas yra greičiausias pasaulyje, gali nešti per jūrą, per orą ir į mirusiųjų šalį. Pagal *Sigrdrífumál* „Vyresniąją Edą", Sleipnio dantys buvo išpuošti išraižytomis runomis.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSkandinavų mitologija |
| --- |
|  |
| DievaiHerojaiMitinės būtybėsAsmenybės | 

|  |  |
| --- | --- |
| Asai | 
Odinas · Toras · Lokis · Tiras · Baldras · Forsetis · Bragis · Vilis · Vydaras · Henis · Hiodas · Heimdalas · Ulras · Vė · Frigė · Iduna · Nana · Sivė |
|  |
| Vanai | 
Njordas · Skadi · Frėja · Freiras · Gerda · Gulveiga · Kvasis · Litiras · Mimis · Nerta |
|  |
| Dysės | 
Nornos · Valkirijos |
|  |
| Kita | 
Milžinai · Nykštukai · Elfai · Jotunai · Dvergai · Imiras · Fenris · Garmas · Sleipnis · Jormundgandas · Helė · Audumla |

 |  |
|  |
| Vietovės | 
Igdrasilas · Ginungagapas · Valhala · Alfheimas · Asgardas · Helheimas · Jotunheimas · Midgardas · Muspelheimas · Niflheimas · Svartalfaheimas · Vanaheimas |
|  |
| Įvykiai | 
Asų-vanų karas · Fimbulvinteris · Ragnarokas |
|  |
| Istoriniai šaltiniai | 
*Gesta Danorum* · Eda · Jaunesnioji Eda · Vyresnioji Eda · Runų akmenys · Sagos · Senovės skandinavų kalba · Senovės skandinavų kalbos abėcėlė |

 |
| Nunavutas*ᓄᓇᕗᑦ**Nunavut* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Nunavuto vėliava | Nunavuto herbas |
| (Išsamiau) |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kanados vėliava Kanada |
| **Administracinis centras** | Ikaluitas |
| **Oficialios kalbos** | inuktitutas, prancūzų, anglų |
| **Įkūrimo data** | 1999 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 36 858 |
| **Plotas** | 2 038 722 km² |
| **Tankumas** (2021) | 0,02 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.gov.nu.ca |
|  **Vikiteka** | NunavutasVikiteka |

**Nunavutas** (*Nunavut*, inuktitutu 'mūsų žemė') – Kanados teritorija, kurios didelę dalį gyventojų sudaro vietiniai gyventojai, daugiausia inuitai (eskimai). Tai didžiausia ir naujausiai sudaryta Kanados administracinė teritorija. Sausuma ribojasi su Šiaurės Vakarų teritorijomis ir Manitoba. Apima didžiąją dalį Kanados Arktinio salyno: Bafino Žemę, Elsmyro Žemę, dalį Viktorijos salos ir kt. Administracinis centras – Ikaluitas (anksčiau vadintas Frobisher Bay) Bafino Žemėje. Nunavutas yra didžiausias Kanados administracinis vienetas, o pasaulyje yra penktas pagal dydį. Teritorijos šiaurėje randamas Alertas – toliausiai į šiaurę įsikūrusi gyvenvietė pasaulyje.

Nunavutas yra rečiausiai apgyvendintas administracinis vienetas Kanadoje. 2021 m. gyveno 36858 žmonės, dauguma jų inuitai.

Be inuktituto, oficialiomis kalbomis yra inuinaktunas, anglų ir prancūzų kalbos.
Nunavutas inuktituto kalboje reiškia „mūsų žemė".

Istorija
--------

*Daugiau informacijos galite rasti straipsnyje Nunavuto istorija.*
Dabartinis Nunavutas yra nuolat apgyvendintas maždaug 4000 metų.

Nuo Kanados Šiaurės Vakarų teritorijos atsiskyrė 1999 m. balandžio 1 d. priėmus „Nunavuto sutartį" ir „Nunavut Land Claims Agreement Act", nors dabartinės teritorijos ribos buvo nustatytos dar 1993 m.

Susisiekimas
------------

Susisiekimas sausuma prastas – tarp gyvenviečių nėra nutiestų kelių ir pati Nunavuto teritorija neturi susisiekimo su kitomis Kanados teritorijomis. Dažniausiai naudojamas oro transportas.

Didžiausios komunos
-------------------

* Ikaluitas – 5,2 tūkst. gyv. (2001 m.)
* Renkin Inletas – 2,2
* Kangerdlinerkas – 2,2
* Arviatas – 1,9
* Beiker Lakehis – 1,5
* Kembridž Bėjus – 1,3
* Iglulikas – 1,3
* Pangnirtungas – 1,3

Maktako fjordas
Vilberforso krioklys

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Kanados statistikos departamento oficialioji svetainė, *statcan.gc.ca*
2. ↑  „Origin of the names of Canada and its provinces and territories". *Government of Canada* (anglų). Nuoroda tikrinta 2021-08-30.
3. ↑  „Travel in the Northwest Territories and Nunavut" (anglų). Kanados vyriausybė. 2011-04-18. Nuoroda tikrinta 2023-06-04.


|  |  |
| --- | --- |
| **Kanados provincijos ir teritorijos** | Kanados vėliava |
| **Provincijos:** Alberta | Britų Kolumbija | Kvebekas | Manitoba | Naujasis Bransvikas | Naujoji Škotija | Niufaundlandas ir Labradoras | Ontarijas | Princo Edvardo sala | Saskačevanas | |
| **Teritorijos:** Jukonas | Nunavutas | Šiaurės Vakarai |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Šiuolaikinė **Australijos kultūra** priklauso Vakarų kultūrai ir formavosi iš daugelio šaltinių, visų pirma iš anglų - keltų kilmės australų kultūros, taip pat vietinių (aborigenų), įvairių kultūrų imigrantų, kurie atvyko Australijos aukso karštinės metu (apie 1850 m.) bei po antrojo pasaulinio karo.

Populiarioji Australijos kultūra labiausia buvo ir tebėra veikiama britų ir Europos kultūros, o šiek tiek vėliau ir JAV kultūros. Tuo pačiu išlieka ir aiškių skirtumų dėl Australijai būdingos natūralios aplinkos, šalies istorijos, Australijos aborigenų, nutolimo nuo kitų Vakarų pasaulio šalių ir netoli esančios Azijos įtakos.

Australija yra viena iš labiausiai urbanizuotų pasaulio valstybių, kur dauguma gyventojų gyvena pakrančių miestuose, o kiti regionai palyginus negausiai apgyvendinti. Australijos miestuose persipina įvairios kultūros: po antrojo pasaulinio karo imigravusių anglų, škotų, airių, italų, graikų, rytų europiečių, vokiečių, olandų, maltiečių, vidurio rytiečių, rytų ir pietryčių azijiečių; ypač daug įtakos turi nuo seno įsikūrusios pietų europiečių bendruomenės.

Apie ankstyvąją vietinių australų kultūrą iki anglų apsigyvenimo Australijoje galima spręsti iš žodinių bei mokslinių jų palikuonių tradicijų, artefaktų, tačiau virš 53 000 metų laikotarpio bei jo metu gyvenusių žmonių kultūros pilnai įvertinti neišeina dėl tikslesnių duomenų trūkumo. Šiuolaikinių vietinių žmonių kultūra yra turtinga ir įvairialypė, nors šiek tiek įtakota europietiškos kolonizacijos.

Australijos menai – filmai, muzika, tapyba, teatras, šokiai ir amatai – yra susilaukę pasaulinio pripažinimo dėl savo gyvumo ir išskirtinumo, nors bendros muzikos, šokių ar literatūros tendencijos nesiskiria nuo pasaulinių.

Tradiciškai australai laiko save egalitarine visuomene, su nepasitikėjimu turtingaisiais ir galingaisiais. Tai atsispindi Eureka Užtvaros (Eureka Stockade, 1854 m. Balarate) maišto, Krūmų reindžerių (Bushrangers) svarba Australijos mentalitete, dabartiniu metu paplitusi *aukštos aguonos sindromo* sąvoka (Tall poppy syndrome).

Australijos kultūra buvo suformuota per ankstyvųjų gyventojų sunkumus bei vėlesnių laikų Australijos kareivių heroizmą, kada bičiulystė buvo esminė vertybė. Tuo pačiu gali būti paaiškinama, kodėl australų tarpe ypatingai populiarūs agresyvesnieji sportai (regbis, australiškas futbolas). Australai taip pat labai linkę naudoti mažybines vardų formas.

Lyginant su pop - kultūra, tradicinė „aukštoji kultūra" yra vertinama palyginus mažos gyventojų dalies, tačiau Australijoje daug puikių galerijų, net mažuose miestuose; turtingos baleto tradicijos, įskaitant ledi Margo Fonten (Dame Margot Fonteyn) bei sero Roberto Helpmano (Sir Robert Helpmann) palikimą; didelė nacionalinė operos kompanija Sidnėjuje; simfoniniai orkestrai visuose didmiesčiuose, ypač Melburno bei Sidnėjaus.

Australijos įžymaus visuomenės veikėjo Donald Horne knygoje pavartotas epitetas „laiminga šalis" (the lucky country) kartais naudojama apibūdinti Australijos orui, gyvenimo būdui ir istorijai.
| **Nuno Guimarães** |
| --- |
|  |
| Nuno Guimarães 2011 m. |
| Visas vardas | Jorge Nuno Andrade Guimarães |
| Gimė | 1960 m.Maputu, Mozambikas |
| Mirė | 2013 m. balandžio 30 d. (~53 metai)Vilnius, Lietuva |
| Gyven. vieta | Portas, Vilnius |
| Tautybė | portugalas |
| Religija | katalikybė |
|  |
| Veikla | rašytojas, poetas, kultūros veikėjas, lektorius |
| Sritis | Portugalų kalba ir literatūra |
| Organizacijos | VDU, VU |
| Pareigos | lektorius |
|  |
| Išsilavinimas | civilinė inžinerija |
| Alma mater | Porto universitetas |

**Nuno Gimarainšas** (*Jorge Nuno Andrade Guimarães*; g. 1960 m. – m. 2013 m. balandžio 30 d.) – iš Mozambiko kilęs portugalų rašytojas, poetas, dėstytojas, kultūros veikėjas. Dirbo ir gyveno Lietuvoje, buvo pagrindinis Lietuvos-Portugalijos kultūrinių ryšių skleidėjas.

Gimė portugalų šeimoje Maputu mieste. Vėliau išvyko į Portugaliją, baigė civilinės inžinerijos studijas Porte. Organizavo kultūrinius renginius, rašė žurnalui „Primeiro de Janeiro", „Rádio Clube de Matosinhos" rengė laidą apie krepšinį. Pats žaidė krepšinį Portugalijos klube „Académico Futebol Clube", vėliau dirbo treneriu.

1998 m. išleido savo pirmą poezijos rinkinį *Encontros, Desencontros e Contradições*. 2003 m. atvyko į Lietuvą, apsigyveno Vilniuje, dirbo inžinieriaus darbą. 2006 m. pradėjo kultūrinį, švietėjišką darbą – dėstė portugalų kalbą ir portugalų kultūrą Vytauto Didžiojo ir Vilniaus universitetuose (Instituto Camões docentas), dirbo Portugalijos ambasados kultūros atašė, rengė įvairius su Portugalijos kultūra susijusius renginius.

2009 m. išleido knygą *Rio que corre indiferente*, reprezentavo Portugaliją Lietuvos „Poezijos pavasario" festivalyje. 2010 m. išleido dvikalbį leidinį *Vieniš(um)as – Solidão*, kuriame, su savo studenčių pagalba, pristatė 30-ies portugališkų eilėraščių vertimus. Dalyvavo projekte „Poezijos Signalai", kur prisidėjo prie portugalų literatūros vertimų. Jo iniciatyva Lietuvoje buvo surenti portugalų atlikėjų Joana Amendoeira, Cristina Branco, Célia Leiria, Hélder Moutinho, Ricardo Parreira, Marco Oliveira, Mário Lajinha, Maria João koncertai.

2010 m. Vilniaus mero apdovanotas už kultūrinę veiklą. 2012 m. išrinktas Portugalijos-Lietuvos kultūros ir meno asociacijos (*Associação Cultural e Artistica Portugal-Lituânia*) prezidentu.

Nuno Gimaranešo poezijai buvo būdinga portugališkoji melancholija (*saudade*), romantizmas.

Bibliografija
-------------

* *Encontros, desencontros e …contradições* (1998 m.)
* *Rio que corre indiferentes* (2009 m.)
* *Chei(r)os de palavras* (2010 m.)
* *Solidão/Vieniš(um)as* (2010 m.)
* *Por eu me lembrar de ti* (2011 m.)
* *Voar/Fly/Skristi* (2011 m.)
* *Por eu me lembrar da Morte* (2012 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
| *Slender: The Eight Pages* |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | Parsec Productions |
| Leidėjas |  |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | 2012 m. birželis |
|
| Žanras (-ai) | Psichologinis siaubas |
| Režimas | Vieno žaidėjo |
|
| Reitingai |  |
| **Platforma** | Microsoft Windows, Mac OS X |
| Versija | 0.9.8 |
| Variklis | Unity |
| Reikalavimai |  |
| Platinimas | parsisiuntimas |
|
| Licencija | {{{licencija}}} |
| Pirmtakas |  |
| Kitos dalys | Slender: The Arrival |
| Oficiali svetainė |

**Slender: The Eight Pages** – 2012 m. išleistas psichologinio siaubo žaidimas.

Apžvalga
--------

Žaidimo tikslas yra surinkti lapelius, kurie yra išmėtyti po visą mišką. Žaidimo veiksmas vyksta naktį, žaidėjas gali matyti tik pasišviesdamas žibintuvėliu su senkančia baterija. Kurį laiką žaidėjas gali bėgioti iki kol nepritrūksta kvapo. Miško glūdumoje yra įvairių objektų: pastatų, transporto priemonių, industrinės infrastruktūros. Visą tą laiką žaidėją seka *Slender Man* – pagrindinis žaidimo antagonistas. Kuo daugiau puslapių žaidėjas surenka, tuo intensyviau *Slender Man* jį persekioja. Žaidėjui nukreipus kamerą į *Slender Man* vaizdas persikreipia ir laiku nepabėgus – žaidimas pralaimimas.

*Slender Man*
-------------

*Slender Man* (liet. *Lieknas vyras*) yra populiarus urbanistinės legendos veikėjas. Jis buvo sukurtas Something Awful Forum’s metu vykusiam paranormalių fotografijų kūrimo konkurse. Vėliau veikėjas itin išpopuliarėjo internete.

*Slender Man* vaizduojamas kaip labai aukštas ir veido neturintis vyras su juodu arba pilku kostiumu, baltais marškiniais ir juodu arba raudonu kaklaraiščiu. Vietoj rankų jis turi čiuptuvus, kuriais pagal legendą jis grobdavo vaikus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kirk Hamilton (2012 m. rugsėjo 10 d). „Slender: The Eight Pages: Short, Crude, And One Of The Scariest Games Of The Year". Kotaku. Nuoroda tikrinta October 1, 2012.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| ***Nuoboda*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | L'emmerdeur |
| Kilmės šalis |  Prancūzija Italija |
| Režisierius | Édouard Molinaro |
| Scenaristas (-ai) | Francis Veber |
| Metai | 1973 |
| Žanras | komedija |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Nuoboda** (pranc.  *L'emmerdeur*) – 1973 m. Prancūzijoje sukurta komedija. 2008 m. buvo sukurtas filmo perdirbinys, 1981 m. – JAV perfilmuota versija, pavadinta „Buddy, Buddy" su Jack Lemmon ir Walter Matthau, o 2012 m. – indų filmas „Bumboo".

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Lino Ventura – Ralfas Milanas
* Jacques Brel – Fransua Pinjonas
* Caroline Cellier – Luiza Pinjon
* Jean-Pierre Darras – gydytojas Fuksas
* Nino Castelnuovo
* Angela Cardile
* Xavier Depraz
* Pierre Collet

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Anksti ryte Paryžiuje susprogdinamas automobilis, tačiau už vairo buvo ne taikinys – svarbios bylos liudininkas, - bet kiemsargis. Netrukus nužudomas ir samdomas žudikas, neįvykdęs užduoties, o naujai pasamdomas kitas specialistas – Ralfas Milanas. Jis išsinuomoja viešbučio kambarį su vaizdu į teismo rūmus ir, parengęs šautuvą, ima laukti atvykstančio liudininko.

Tuo metu gretimame kambaryje nesėkmingai mėgina nusižudyti žmonos paliktas Fransua Pinjonas. Kartu su viešbučio patarnautoju jie šį išgelbsti, tačiau dėl įkyraus vyro visa operacija patenka į pavojų. Ralfas priverstas jam padėti susitikti su žmona, tikėdamasis, kad tada bus paliktas ramybėje, tačiau Luiza nenori kalbėtis su Fransua ir, grįžęs į viešbutį, jis vėl bando nusižudyti, o Ralfas – vėl jį išgelbėti, tačiau pats iškrinta pro langą. Atvyksta gydytojas Fuksas, kuris pasirodo besąs Luizos meilužis, ir, supainiojęs Ralfą su Fransua, suleidžia jam raminamųjų. Kiek atsigavęs Ralfas su Fransua važiuoja į Fukso kliniką, kad šis kuo greičiau jį pastatytų ant kojų. Čia jie vėl susitinka Luizą, o pastatytas ant kojų Ralfas skuba į viešbutį. Jis atvyksta prieš pat atgabenant liudininką, tačiau iš paskos atskuba ir Fransua, norintis pasigirti, jog susitaikė su žmona, taip pat ir policija, susidomėjusi kas neseniai iššoko pro langą...
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Cicuta virosa** |
| --- |
| Nuodingoji nuokana (Cicuta virosa)Nuodingoji nuokana (*Cicuta virosa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Salieriniai  *( Apiaceae)* |
| Gentis: | Nuokana  *( Cicuta)* |
| Rūšis: | Nuodingoji nuokana  *( Cicuta virosa)* |

 |

**Nuodingoji nuokana** (*Cicuta virosa*) – salierinių (*Apiaceae*) šeimos, nuokanos (*Cicuta*) genties augalas.

Daugiametis, 50 – 150 cm aukščio žolinis augalas. Stiebas vagotas, tuščiaviduris, viršutinė dalis šakota. Lapai tris kartus plunksniški, gležni, ilgakočiai. Žiedai balti, sudėtiniame skėtyje. Vaisius apvalus, dvisėklis, rudai geltonas, širdišku pamatu.

Žydi birželio – rugsėjo mėn. Dumblingose balose upių senvagėse, užaugančių ežerų pakraščiuose. Šiaurvakariniuose rajonuose beveik neauga, kitur apyretė arba dažna.

Žolėje yra 0,08 %, šakniastiebiuose ir šaknyse – 0,16 – 0,27 %, vaisiuose – 0,19 % kumarinų, antžeminėse dalyse – rauginių medžiagų, saponinų, flavonoidų. Vaisiuose yra 1,2 – 2,49 %, šaknyse iki 0,3 % eterio aliejaus. Žaliose nuokanos šaknyse ir šakniastiebiuose yra 0,2 %, džiovintose 3,5 % labai nuodingų alkaloidų cikutosino, cikutino, konijino, cikutolio ir dervų. Šios medžiagos padidina dirglumą ir sukelia traukulius. Šis nuodas stiprus ir greitai veikiantis. Tai vienas iš **nuodingiausių** Lietuvos augalų.

Nuodingosios nuokanos būdingiausias požymis – tuščiaviduris šakniastiebis, kurio išilginiame pjūvyje matomos skersinės pertvaros
Nuodingosios nuokanos žiedas

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nuodingoji nuokana** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Enskiškių valsčiusAmtsbezirk Henskischken |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **1874 – 1945** |  |

 |
| *Enskiškių valsčius Pilkalnio apskrityje* |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Provincija** | Rytų Prūsija |
| **Administracinis centras** | Enskiškiai |
|  |
| **1874–1945** | Pilkalnio apskritis |

**Enskiškių valsčius** (vok. *Amtsbezirk Henskischken*, nuo 1938 m. *Amtsbezirk Hensken*) – Rytų Prūsijos administracinis teritorinis vienetas, gyvavęs 1874–1945 m. dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje. Priklausė Pilkalnio apskričiai. Valsčiaus centras buvo Enskiškiuose.

Istorija
--------

Suformuotas 1874 m. pagal 1872 m. priimtus „Apskričių nuostatus Prūsijos, Brandenburgo, Pomeranijos, Poznanės, Silezijos ir Saksonijos provincijoms". Valsčių sudarė 11 kaimo bendruomenių: Antmirėlių, Belzų, Būdupėnų, Dūdų, Eimeniškių, Enskiškių, Laugalių, Pečinkių, Pušynų, Septynliepių ir Tulių.

Valsčius buvo pietinėje apskrities dalyje, tarp Pilkalnio ir Kusų. Valsčiaus šiaurėje dunksojo nedidelis Tulių miškas, pietuose telkšojo nedidelės Budžiūnų ir Tyrbalio pelkės. Didžiausios gyvenvietės 1939 m. buvo valsčiaus centras Enskiškiai (423 gyv.) ir Tuliai (409 gyv.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vasilijus Safronovas, Valsčius, 2, Mažosios Lietuvos enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-10-03.
2. ↑  Amtsbezirk Hensken, Territoriale Veränderungen in Deutschland und deutsch verwalteten Gebieten 1874–1945 (vok.). Nuoroda tikrinta 2021-11-30.
3. ↑  Landkreis Pillkallen Archyvuota kopija 2021-10-05 iš Wayback Machine projekto. verwaltungsgeschichte.de (vok.). Nuoroda tikrinta 2021-11-30.
**Australijos lietuvių fondas** (angl. *Australian Lithuanian Foundation Inc.*) – Australijos lietuvių finansinės paramos fondas, veikiantis nuo 1972 m. Australijoje. Fondo centras – Melburne.

Istorija
--------

Australijos lietuvių fondo įstatai priimti 1972 m. Sidnėjuje, įregistruotas 1977 m. Tikslas – puoselėti ir ugdyti Australijos lietuvių kultūrinę veiklą. Fondui vadovauja valdyba. Pirmoji valdyba: pirmininkas J. Meiliūnas, sekretorius V. Jakutis, iždininkas I. Alekna, nariai A. Mikaila, A. Zubras. Australijos lietuvių fondas turi įgaliotinius Adelaidėje, Brisbene, Sidnėjuje, Kanberoje, Perte, Niukastlyje, Džilonge ir Tasmanijoje. Pirmininkas Algirdas Šimkus.

Lėšų fondui teikia Australijos lietuvių bendruomenė, fondas gauna Australijos lietuvių aukų, įnašų, mirusių Australijos lietuvių fondo narių palikimų. Svarbesni fondo paremti leidiniai:

* Lietuviai sportininkai Australijoje, 1980 m.
* Australijos lietuvių metraštis, t. 2. Adelaidė, 1983 m.
* Donelaitis šiandien, antologija Po Pietų kryžiumi, Vilnius, 1990 m.
* Australijos lietuvių 40 metų kultūrinė veikla, Melburnas, 1990 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Viktoras Baltutis. *Australijos lietuvių fondas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 273 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Núñez**| **Plotas** | 3,9 km² |
| **Gyventojų sk.** | 53 005 |
| **Gyventojų tankumas** | 13 591 žm./km² |
| ***Komuna*** | C13 |
|  |
|  |  |
| **Svarbiausi objektai** | * Karinės inžinerijos mokykla
 |
| 

---

 |

**Nunjesas** (isp. *Núñez*) – kvartalas šiaurinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje. Ribojasi su Buenos Airių provincijos Olivoso miestu.

Viena pagrindinių kvartalo gatvių – Avenida General Paz. Kvartalas pavadintas jo įkūrėjo dono Florencio Emeterio Núñez garbei. Svarbus geležinkelių mazgas. Aktyvi prekyba, daug parduotuvių. 

Nunjeso geležinkelio stotis

Flag of Buenos AiresFlag of Buenos AiresBuenos Airių kvartalai

Agronomija | Almagras | Balvanera | Barakas | Belgranas | Boedas | Kabaljitas | Čakarita | Koglanas | Kolechjalesas | Konstitusjonas | Floresas | Floresta | La Boka | La Paternalis | Linjersas | Mataderosas | Monte Kastras | Montseratas | Nueva Pompėja | Nunjesas | Palermas | Parke Aveljaneda | Parke Čakabukas | Parke Časas | Parke Patrisjos | Puerto Maderas | Rekoleta | Retiras | Savedra | San Kristobalis | San Nikolasas | San Telmas | Veles Sarsfildas | Versaljesas | Vilja Krespas | Vilja del Parkė | Vilja Devotas | Vilja Luganas | Vilja Luras | Vilja Mitrė | Vilja Ortusaras | Vilja Puejredonas | Vilja Realis | Vilja Riačuelas | Vilja Santa Rita | Vilja Soldatis | Vilja Urkisa
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **Entebės tarptautinis oro uostas** |
| 

EBBEBB

Oro uosto vieta Ugandoje |
| IATA: EBB - ICAO: HUEN |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | civilinis ir karinis |
| Operatorius | Ugandos civilinės aviacijos administracija |
| Miestas | Entebė |
| Aukštis virš jūros lygio | 1 153 m |
| Koordinatės | 00°02′41″ š. pl. 32°26′35″ r. ilg.﻿ / ﻿0.04472°š. pl. 32.44306°r. ilg.﻿ / 0.04472; 32.44306 |
|
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 17/35 | 3 658 | 50 | Bitumas |

**Entebės tarptautinis oro uostas** (IATA kodas: EBB, ICAO kodas: HUEN) – didžiausias oro uostas Ugandoje.

1976 m. liepos 4 d. šiame oro uoste įvykdyta Entebės operacija, kurios metu Izraelio specialiosios pajėgos išvadavo jungtinės palestiniečių-vokiečių teroristinės grupuotės pagrobtus Air France kompanijos lėktuvo keleivius.

Vieta
-----

Oro uostas stovi ant Viktorijos ežero kranto, prie Entebės miesto, 41 km į pietvakarius nuo Ugandos sostinės Kampalos.

Istorija
--------

Oro uostas buvo pastatytas 1928-1929 m. 1935 m. kilimo ir tūpimo tako paviršius buvo išklotas žvyru. 1944-1945 m. pagrindinis kilimo ir tūpimo takas buvo išasfaltuotas ir pailgintas iki 1500 m. 1951 m. lapkričio 10 d. oro uostas vėl buvo oficialiai atidarytas, po to kai infrastruktūra buvo atnaujinta. Taip pat dėl De Havilland Comet ir kitų naujų lėktuvų, kilimo ir tūpimo takas buvo prailgintas iki 3000 metrų.

1952 m. vasario 7 d. oro uostu pasinaudojo būsimoji Jungtinės Karalystės karalienė Elžbieta II, skrisdama į Londoną po to, kai ji buvo paskelbta karaliaus Jurgio VI įpėdine.
**Australijos lietuvių jaunimo sąjunga**, **ALJS** (angl. *Australian Lithuanian Youth Association*) – Australijos lietuvių jaunimo organizacija, veikianti nuo 1976 m. Australijoje. Fondo centras – Melburne, 44 Errol Street, North Melbourne 3051, Victoria, Australia. Australijos lietuvių jaunimo sąjunga yra Pasaulio lietuvių jaunimo sąjungos padalinys.

Istorija
--------

Australijos lietuvių jaunimo sąjungos branduolys susidarė 1966 m. rengiantis I Pasaulio lietuvių jaunimo kongresui JAV ir Kanadoje. 1976 m. Melburne III kongreso atstovų ir Australijos lietuvių jaunimo pasitarime patvirtintas Australijos lietuvių jaunimo sąjungos statutas. 1976 m. pabaigoje Melburne įvyko I suvažiavimas. Įkurti skyriai Adelaidėje, Sidnėjuje, Perte, Kanberoje. Turi valdybą, renkamą 2 metams.

Veikla
------

1976–1980 m. Australijos lietuvių jaunimo sąjunga padėjo surengti 8 Baltijos šalių jaunimo seminarus, 1980 m. 1982 m. – Studijų dienas. 1987–1988 m. ir 2000]]–2001 m. suorganizavo Australijoje Pasaulio lietuvių jaunimo kongresus. Australijos lietuvių jaunimo sąjunga dalyvauja ir Australijos lietuvių dienose. 2000 m. aktyviai veikė Australijos lietuvių jaunimo sąjungos Melburno skyrius – kiekvieną sekmadienį rengė pietus, už jų metu surinktas lėšas lietuvių ir anglų kalba spausdino neperiodinį žurnalą „Jau Žinios" (redaktorius Šarūnas Vaitkus). Sąjunga turi skiltį laikraštyje „Mūsų pastogė", rengia informacines popietes, muzikos vakarus.

Pirmininkai
-----------

Dr. Antanas Steponas 1973

Vytautas Jonas Juška 1974 - 1975

Jonas Rukšėnas
  

Girius Antanaitis
  

Audrius Skeivys – nuo ? – 2010
  

Martynas Didžys – 2010 gruodis – 2013 lapkritis
  

Edita Ritmejerytė – 2013 lapkritis – 2016 lapkritis

Andy Mašanauskas - 2016 lapkritis - iki dabar

Šaltiniai
---------

1. ↑  Viktoras Baltutis. *Australijos lietuvių jaunimo sąjunga*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 273 psl.

Nuorodos
--------

* Australijos lietuvių jaunimo sąjunga
**Keliūtė**, *laikinasis kelias* (rus. *колонный путь*; angl. *cross - country track*) – laikinai įrengtas kelias, skirtas kariuomenei ir karinei technikai privažiuoti prie pozicijų, perkėlų ir kitų reikalingų vietų. Keliūtės nesutampa su nuolatiniais keliais, paprastai būna skirtos arba ratinei, arba vikšrinei technikai.

Pelkėtose vietovėse keliūtės gali būti išgrįstos kartimis, fašinomis ar panašiomis medžiagomis. Žiemą, kai pašąla, keliūtės lengvai tiesiamos pelkėtose vietovėse, ledu per užšalusius vandens telkinius. Keliūtės vandens telkinių ledu gali būti sutvirtinamos papildomais ledo sluoksniais (trasą apliejant vandeniu), jei keliūtė važiuos sunki technika, kurios normaliai užšąlęs ledas gali neišlaikyti.

Keliūtės gali vesti iš užnugario prie minų laukuose paliktų ar išminuotų praėjimų. Tokios keliūtės būna pažymėtos gairėmis, kad jomis judantys kareiviai ar technika nepasuktų į šoną, ypač į minų lauką.

Berlyno sienos keliūtė
----------------------

Kartais keliūtės būna ne laikinos. Pavyzdžiu gali būti keliūtė (124,3 km ilgio) pagal Berlyno sieną, skirta sieną saugojusiems pasieniečiams ir jų mašinoms judėti.

Keliūtės ir civilinė sauga
--------------------------

Keliūtės gali būti tiesiamos ir stichinių nelaimių metu, kai tenka paruošti pravažiavimus vietovės, kur kelių tinklas suardytas arba jo anksčiau nebuvo. Tam organizacijos, kurios turi padėti tokių nelaimių metu, aprūpinamos buldozeriais ir kitomis kelių tiesimo mašinomis.

Nuorodos
--------

1. ↑  Berlinermauer. 1961–1989. Цифры и факты Archyvuota kopija 2008-02-19 iš Wayback Machine projekto.

* straipsnelis „Keliūtė" knygoje *Smetona A. (1995) Karybos žodynas*. Vilnius: Lietuvos karo akademija. p. 116.
* Указания командования 1-го Украинского фронта по инженерному обеспечению наступления пехоты и танков (январь 1945 г.)
* Инженерная техника Советской Армии. Инженерная машина разграждения ИМР (inžinerinė mašina keliūtėms rengti griuvėsiuose, miškuose ir kt.)
* Дороги Archyvuota kopija 2007-10-19 iš Wayback Machine projekto.
| **Viola canina** |
| --- |
| Šuninė našlaitė (*Viola canina*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai  *( Dilleniidae)* |
| Šeima: | Našlaitiniai  *( Violaceae)* |
| Gentis: | Našlaitė  *( Viola)* |
| Rūšis: | Šuninė našlaitė  *( Viola canina)* |

 |

**Šuninė našlaitė** (*Viola canina*) – našlaitinių (*Violaceae*) šeimos, našlaičių (*Viola*) genties augalas.

Daugiametis, mažas, 3-15 cm aukščio žolinis augalas. Šakniastiebis labai trumpas, iš jo išauga šakoti, statūs, kylantys, kartais gulsti, be pamatinių lapų skrotelės stiebai. Lapai ilgakočiai, buka viršūne ir karbuotais kraštais. Prielapiai maži, iki 1 cm ilgio, gerokai trumpesni už lapkočius, lygiakraščiai arba šiek tiek dantyti, laisvi. Žiedai netaisyklingi, ant gana ilgų žiedkočių, išaugę lapų pažastyse. Taurėlapiai 5, su priedėliais. Vainiklapiai 5, melsvai violetiniai, prie pamato gelsvai balti, nevienodo didumo, apatinis su pentinu. Pentinas balsvas arba gelsvas, cilindriškas, maždaug 2 kartus ilgesnis už taurėlapių priedėlius. Kuokeliai 5, jų dulkinės laisvos, dvi priešakinės su nektarinėmis, esančiomis vainiklapio pentine. Koteliai labai trumpi. Liemenėlio viršūnė su speneliais ir ryškiu snapeliu. Vaisius – pailga, buka, su trumpu smaigeliu plika dėžutė.

Žydi gegužės – birželio mėn. Auga pamiškėse, krūmuose, spygliuočių ir mišriuose miškuose, sausminėse ir užliejamose pievose, miško aikštelėse.

Literatūra
----------

Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 80 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šuninė našlaitė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Pšišas |
| --- |
| Pšišas Chadyžensko rajone Pšišas Chadyžensko rajone |
| **Ilgis** | 258 km |
| **Baseino plotas** | 1850 km² |
| **Vidutinis debitas** | 25 m³/s |
| **Ištakos** | Didysis Pšišas, Mažasis Pšišas |
| **Žiotys** | Kubanė (Krasnodaro tvenkinys) |
| **Šalys** | Rusija |
|  |
|  **Vikiteka** | Pšišas |

**Pšišas** (rus. *Пшиш*, ady. *Пщыщ*) – upė Rusijoje, Krasnodaro krašte ir Adygėjoje; kairysis Kubanės intakas. Susidaro susiliejus Didžiojo ir Mažojo Pšišo upėms, prasidedančioms Didžiajame Kaukaze, Šesio masyve. Teka į šiaurę, šiaurės rytus giliu ir siauru slėniu, žemupyje išsilieja į lygumą. Pats Pšišo žemupys yra Adygėjoje. Įteka į Krasnodaro tvenkinį.

Didžiausi intakai: Gunaika, Cicė.

Upės mityba mišri, pagrindą sudaro lietaus vandenys. Vasarą būdingi poplūdžiai. Ledo dangos susidarymas nepastovus, kai kuriais metais neužšąla. Seniau Pšišas naudotas medienos plukdymui.

Prie Pšišo įsikūręs Chadyžensko miestas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Большая советская энциклопедия, T. XXI (Проба—Ременсы). – Москва: Советская энциклопедия, 1975
| Kazenyj Torecis |
| --- |
| Upė ties Slovjansku Upė ties Slovjansku |
| **Ilgis** | 129 km |
| **Baseino plotas** | 5410 km² |
| **Ištakos** | Doneco kalvagūbris |
| **Žiotys** | Donecas |
| **Šalys** | Ukrainos vėliava Ukraina |

**Kazenyj Torecis** (ukr. *Казений Торець*, rus. *Казённый Торец*) – upė Ukrainoje, Donecko srityje; Doneco dešinysis intakas. Prasideda Doneco kalvagūbrio šiaurės vakariniame šlaite, teka šiaurės kryptimi. Įteka į Donecą ties Raigorodoko gyvenviete.

Didžiausi intakai:

* dešinieji – Poltavka, Kryvyj Torecis, Abazovka, Bilianka, Bakajus;
* kairieji – Žuravka, Sina, Gruzka, Byčokas, Majačka, Suchyj Torecis.

Upės slėnis trapecinis, 3-4 km pločio. Salpa abipusė, 400–600 m pločio. Vaga vingiuota, 20-30 m pločio, 2,5-3 m gylio. Aukštupys vasarą išdžiūsta. Kazenyj Torecio vagoje gausu tvenkinių, kūdrų, upe eina Doneco-Donbaso kanalas. Miestai prie Kazenyj Torecio: Družkivka, Kramatorskas, Slovjanskas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Europa*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Kazènyj Torècis.
| **Antanas Krasinskas** |
| --- |
| Gimė | 1866 m.Žadeikoniai, Saločių valsčius |
| Mirė | 1932 m. (~66 metai) |
|  |
| Veikla | Lietuvos knygnešys. |

**Antanas Krasinskas** (1866 m. Žadeikoniai, Saločių valsčius – apie 1932 m.) – Lietuvos knygnešys.

Biografija
----------

Apie 1885 m. pradėjo platinti draudžiamąsias lietuviškas knygas, nuo 1886 m. pats gabeno jas iš Tilžės ir Bitėnų. Samdydavo vedlį, papirkdavo pasienio sargybinius. Spaudą platino Biržų, Pasvalio, Joniškėlio, Linkuvos, Rozalimo apylinkėse. Keletą kartų įkliuvo. 1898 m. sulaikytas su draudžiamąja spauda prie Gaurės, 1899 m. nubaustas metus kalėjimo, 6 mėnesius kalėjo Vilniuje. 1902 m. per kratą jo bute radus knygų lietuvių kalba, ištremtas 5 metams į Kičmą (Oloneco gubernija). 1904 m. dėl amnestijos paleistas. 1910 m. įkliuvo pervesdamas per sieną emigrantus ir buvo ištremtas į Uržumską (Viatkos gubernija). Tremtyje išbuvo 9 metus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Benjaminas Kaluškevičius. *Antanas Krasinskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 711 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

Kazamanso separatistų vėliava
Kazamanso kraštovaizdis
**Kazamansas** (pranc. *Casamance*, port. *Casamança*) – teritorija pietų Senegale, Kasamanso upės slėnyje, įsiterpusi tarp Gambijos ir Bisau Gvinėjos. Sudaro Ziginšoro (Žem. Kazamanso) ir Koldos (Aukšt. Kazamanso) regionai. Pagrindinis miestas – Ziginšoras.

Būdingas lygumų kraštovaizdis su aukštumu sritimi pietryčiuose. Klimatas karštas ir drėgnas. Svarbus ryžių auginimo ir turizmo centras. Yra geri smėlio paplūdimiai vandenyno pakrantėje (ypač ties Kep Skiringu).

Kazamanse dominuoja džolų tautybės žmonės. Vietiniai separatistiniai judėjimai kovoja už teritorijos autonomiją ir nepriklausomybę, neretai vyksta susirėmimai su Senegalo armija.

Kolonijiniu laikotarpiu Kazamanse dominavo portugalai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Afrika. Antarktida. Australija. Okeanija*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Kazamánsas.
| **Tomas Naruševičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1871 m. lapkričio 11 d.Daugirdai, Krokialaukio valsčius |
| Mirė | 1927 m. rugsėjo 16 d. (55 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | diplomatas, politinis ir visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Maskvos universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Tomas Naruševičius |

**Tomas Naruševičius** (*Norus-Naruševičius*, g. 1871 m. lapkričio 11 d. Daugirdai, Krokialaukio valsčius – 1927 m. rugsėjo 16 d. Kaunas, palaidotas Krokialaukyje) – Lietuvos inžinierius, diplomatas, politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Baigė Maskvos universiteto Fizikos ir matematikos fakultetą bei Maskvos aukštąją technikos mokyklą.

Dirbo Maskvos įmonių, centrinės elektrinės statyboje, Maskvos tramvajaus dirbtuvių vyr. inžinierius. Stažavo Prancūzijoje, Didžiojoje Britanijoje, Japonijoje, JAV. Pirmojo pasaulinio karo metais vienas Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti vienas organizatorių ir vadovų. 1917 m. partijos „Santara" vienas steigėjų Rusijoje. 1917–1919 m. gyveno JAV.

1919 m. JAV lietuvių atstovas Paryžiaus taikos konferencijoje, 1920 m. Lietuvos delegacijos Tautų Sąjungos posėdžiuose narys, taikos derybų su Tarybų Rusija delegacijos vadovas, 1921 m. Lietuvos derybų su Lenkija Briuselyje tarpininkaujant Tautų Sąjungai ir Antantės valstybėms delegacijos narys, 1922 m. – delegacijos Genujos konferencijoje narys. 1921–1923 m. Lietuvos pasiuntinys Londone. 1923–1924 m. Lietuvos susisiekimo ministras.

T. Naruševičiaus vardu pavadinta Krokialaukio gimnazija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  '**. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 71 psl.**
**Antanas Kelmelis** (g. 1941 m. gruodžio 6 d. Kapčiamiestyje, Lazdijų raj.) – choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

Baigęs Kapčiamiesčio vidurinę mokyklą, 1959–1963 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikume (dėst. Andrius Kairys). Mokydamasis dėstė muziką miesto I vidurinėje mokykloje – internate. 1963–1966 m. tarnavo sovietinėje armijoje.

1966–1971 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. Juozo Barausko klasė). Studijų metais Vilniaus 3-ojoje vaikų muzikos mokykloje vadovavo chorui ir akordeonų orkestrui, dainavo Lietuvos radijo ir televizijos vyrų vokaliniame oktete.

Nuo 1971 m. rudens – Kauno medicinos instituto Estetinio lavinimo katedros vyr. dėstytojas ir studentų mišriojo choro „Neris" dirigentas (meno vadovas Algimantas Mišeikis). Panaikinus Estetinio lavinimo katedrą, nuo 1981 m. visi meno kolektyvai priskirti Fizinio lavinimo katedrai. A. Kelmelis buvo estetinio kurso vadovas, 1987–1988 m. „Neries" choro meno vadovas, 1988–1989 m. vėl dirigentas, 1989–1994 m. choro meno vadovas ir dirigentas. Choras koncertavo Kaune, Kijeve, giedojo Kauno ir Raseinių bažnyčiose, dalyvavo 1990 m. Lietuvos tautinėje dainų šventėje, 1991 m. Baltijos respublikų studentų dainų šventėje „Gaudeamus-XI" Ogrėje (Latvija) ir kituose kultūros renginiuose. Su Kauno kameriniu orkestru parengė Antonijaus Vivaldi kantatą „Gloria" ir kitų stambesnių kūrinių.

1971–1978 m. vadovavo Kauno profsąjungų kultūros rūmų merginų vokaliniam ansambliui. 1976–1984 m. Kauno Raudonojo Kryžiaus ligoninės moterų choro vadovas. 1977 m. kolektyvas koncertavo Estijoje (Tartu), 1978 m. dalyvavo respublikiniame moterų ir vyrų sąskrydyje Šiauliuose ir 1980 m. respublikinėje dainų šventėje, 1982 m. respublikiniame chorų konkurse Vilniuje laimėjo antrąją vietą. Keletą metų vadovavo ir Kauno gamyklos „Elektra" mišriajam chorui – parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei. 1980–1990 m. dirbo su Kauno „Vaivorykštės" fabriko vokaliniais ansambliais, kurie dalyvaudavo koncertuose, pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė „Sidabrinių balsų" konkursuose.

Nuo 1981 m. Kauno akademinių klinikų moterų vokalinio ansamblio „Kolegės" vadovas. Ansamblis daug metų buvo vienas geriausių kolektyvų mieste, dažnai koncertavo, prizinių vietų laimėjo respublikiniuose „Sidabrinių balsų" Palangoje ir „Ratnyčėlės" Druskininkuose konkursuose. Nuo 1992 m. Kauno medicinos akademijos Kultūros centro vadovas.

A. Kelmelis – Kauno miesto dainų švenčių dirigentas, 1991 m. Baltijos respublikų studentų dainų šventės „Gaudeamus-XI" Ogrėje (Latvija) dirigentas. Kauno miesto vokalinių ansamblių sekcijos pirmininkas, repertuarinės meno tarybos narys.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.