recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Jonas Valatka** |
| --- |
| Gimė | 1949 m. balandžio 1 d. (74 metai)Sokonys, Prienų rajonas |
|  |
| Veikla | ekonomistas, Lietuvos ūkio ir politinis veikėjas. |
| Partija | 1989–1999 m. Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | 1973 m. Kauno politechnikos institutas |

**Jonas Valatka** (g. 1949 m. balandžio 1 d. Sokonyse, Prienų rajonas) – ekonomistas, Lietuvos ūkio ir politinis veikėjas.

Biografija
----------

1967 m. baigė Kauno politechnikumą, 1973 m. Kauno politechnikos institutą, inžinierius mechanikas.

1973–1978 m. Vilniaus 31-osios profesinės technikos mokyklos dėstytojas. 1978–1993 m. projektavimo organizacijos vadovaujantis inžinierius, biuro viršininko pavaduotojas, viršininkas, 1993–1996 m. UAB „Kontūras" direktorius. 1996–2000 m. Seimo narys. 2002–2009 m. VĮ „Lietuvos monetų kalykla" direktorius. Nuo 2010 m. UAB „Vevaldis" verslo konsultantas, UAB „Vilniaus kontūras" direktoriaus pavaduotojas.

1989–1999 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, Vilniaus skyriaus tarybos narys, 1993–1995 m. LSDP etikos komisijos pirmininkas, 1995–1999 m. LSDP tarybos narys, 1997–1999 m. Prezidiumo narys, Vilniaus apskrities koordinatorius. 1999–2014 m. „Socialdemokratija 2000". Nuo 2020 m. Krikščionių partijos narys.

1995–1997 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.

Kelių išradimų autorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |
| --- |
|  |
| Nutella |
|  |
| Tipas | Lazdyno riešutų kakavos užtepas |
| Savininkai | Ferrero SpA |
| Kilmės šalis | Italija |
| Tinklalapis | Nutella - Oficialus tinklalapis |

„Nutella" kremas.
**Nutella** – alyvpalmių aliejaus saldus užtepas, gaminamas iš lazdyno riešutų ir kakavos miltelių. Įprastai šis užtepas vadinamas šokoladiniu kremu. Šį kremą gamina Italijos konditerijos gamintoja „Ferrero SpA". Pirmą kartą rinkoje šis gaminys pasirodė 1965 m.

Pietro Ferrero, kuriam priklausė kepykla Albos mieste, 1946 m. pardavė pirmus 300 kilogramų šokoladinio kremo *Pasta Gianduja*. 1951 m. šis kremas buvo pardavinėjamas mažesnėse pakuotėse ir pavadintas *Supercrema*.

1963 m. Pietro sūnus Michele Ferrero pradėjo *Supercrema* prekybą tarptautiniu mastu. Šiam tikslui kremui buvo duotas „Nutella" pavadinimas. Pirmoji šio gaminio partija gamyklą paliko 1964 m. balandžio 20 d. Šis kremas iš karto tapo labai patrauklus ir perkamas pirkėjų.

Kompanija šio kremo gamyklų turi įvairiose pasaulio vietose. 2013 m. buvo pagaminta 350 000 tonų „Nutella" kremo.

Sudėtis
-------

Didžiąją dalį šio kremo sudėties sudaro cukrus ir alyvpalmių aliejaus (daugiau nei 50 proc.). 13 proc. sudėties sudaro lazdyno riešutai, kitas dalis – kakavos milteliai ir pienas. JAV ir JK rinkose kremo sudėtyje naudojama soja. Oficialiai „Nutella" žymimas kaip lazdyno riešutų kremas. Pagal Italijos įstatymus, jis negali būti vadinamas šokoladiniu kremu, nes sudėtyje nėra pakankamas kiekis kakavos. Šio kremo gamybai „Ferrero" kompanija sunaudoja 25 proc. lazdynų riešutų pasaulinės gavybos.

2017 m. kompanija nežymiai pakeitė sudėtį padidindama cukraus ir pieno miltelių kiekį.

„Nutella" pradininko *Gianduja* kremo recepte buvo 71,5 % lazdyno riešutų ir 19,5 % šokolado. 

Šiuo metu gaminamo „Nutella" kremo sudėtis skirtingose šalyse gali nežymiai skirtis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nutella hands £4m job to Krow ahead of relaunch
2. ↑  Nutella: How the world went nuts for a hazelnut spread
3. ↑  The History of Nutella}
4. ↑  Nutella Jar Ingredients
5. ↑  A frost in Turkey may drive up the price of your Nutella
6. ↑  Nutella's new recipe sparks #NutellaGate Twitter backlash
**Akmenės rajono savivaldybės taryba** – Akmenės rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. Pilnas pavadinimas – **Akmenės rajono Liaudies deputatų taryba**, nuo 1990 m. balandžio mėn. **Akmenės rajono taryba**, nuo 1994 m. liepos mėn. **Akmenės rajono savivaldybės taryba**.

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d. savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Akmenei priskirtas žemesniosios pakopos savivaldybės statusas.

Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu" vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.

Rinkimai įvyko 1990 m. kovo 24 d. pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d. Pakartotiniai rinkimai į neužimtas deputatų vietas vyko gegužės 19 d. ir lapkričio 24 d.

Tarybos pirmininku išrinktas Kazimieras Pakeltis.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2006-10-27 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Rytų minų tarmės  闽东语, *Mìng-dĕ̤ng-ngṳ̄* |
| Kalbama | Pietryčių Kinija, Pietryčių Azija ir kt. |
| Kalbančiųjų skaičius | >10 mln. |
| Kilmė | kinų-tibetiečių\*kinų\*\*minų\*\*\***rytų minų** |
| Rašto sistemos | kinų raštas, lotynų raštas |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-2 | zh |
| ISO 639-3 | cdo |

**Rytų minų tarmės** (kin. 闽东语, pinyin: *Mǐndōngyǔ*, sav. *Mìng-dĕ̤ng-ngṳ̄*) – viena iš kinų kalbos tarmių grupių, priklausanti minų tarmių pogrupiui, kurio tarmės vartojamos pietrytinėje Kinijos dalyje. Rytų minų tarmės vartojamos daugiausia rytinėje Fudziano dalyje, ypač aplink Fudžou ir Ningdė miestus, taip pat kinų diasporoje Pietryčių Azijoje ir kitur pasaulyje.

Išskiriamos 3 pagrindinės rytų minų tarmės:

* Fudžou
* Fuano
* Mango (ženkliai paveikta tajų-kadajų ir austroazinių kalbų)

Rytų minų tarmės lingvistiškai galėtų būti laikomos atskira kalba, tačiau tradiciškai priskiriamos kinų kalbai. Vartojamos daugiausia kaip šnekamoji kalba ~10 milijonų žmonių.

Nuorodos
--------

* cdo Duomenys apie kodu „cdo" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*

WikipediaWikipedia
Vikipedija ***Rytų minų tarmės***
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Jonas Trečiokas** |
| --- |
| Gimė | 1892 m. birželio 14 d.Svėdasuose, Rokiškio raj. |
| Mirė | 1938 m. birželio 14 d. (46 metai)Šiauliuose |
| Palaidotas (-a) | Šiaulių kapinėse |
|  |
| Veikla | mokytojas, vertėjas, vadovėlių autorius, politinis veikėjas, LSDP Šiaulių organizacijos narys. |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija |

**Jonas Trečiokas** (1892 m. birželio 14 d. Svėdasuose, Rokiškio raj. – 1938 m. birželio 14 d. Šiauliuose) – mokytojas, vertėjas, vadovėlių autorius, politinis veikėjas, LSDP Šiaulių organizacijos narys.

Mokėsi Petrapilio pedagoginiuose kursuose, iki 1915 m. dirbo pradžios mokyklos mokytoju. 1918–1919 m. – partizanas, kovojo prieš vokiečių, rusų, bermontininkų gaujas.

Nuo 1919 m. – mokyklų inspektorius, 1920–1921 m. – Šiaulių gimnazijos istorijos, 1919–1929 m. – lietuvių kalbos ir literatūros mokytojas. 1920 m. – „Kultūros" bendrovės valdybos narys.

Lietuvos mokytojų sąjungos steigėjas. Išvertė Šarlio Pero pasakas.
| Ryzenčnauceris |
| --- |
|  |
|  |
| Standartas: | Nr. 181, II grupė, 1 sekcija (pinčeriai ir šnauceriai) |
| Ūgis (ties ketera) |
| Patinas: | 65–70 cm |
| Kalė: | 60–65 cm |
| Svoris |
| Patinas: | 34–43 kg |
| Kalė: | 34–43 kg |
| Savybės |
| Plaukas: | Tankus, standus |
|  |
| Temperamentas: | ramus, patikimas, protingas, energingas, ištikimas |
|  |
| Vados dydis: | 5–8 |
|  |
| Ilgaamžiškumas: | 10–12 m. |

**Ryzenčnauceris** (vok. *Riesenschnauzer*) – šunų veislė. Pagal FCI klasifikaciją priklauso II grupei (pinčeriai ir šnauceriai, molosiniai šunys, Šveicarijos zenenhundai ir kitos veislės), 1 sekcijai (pinčeriai ir šnauceriai).

Tai yra didžiausias šuo iš šnaucerių – mažesni yra standartinis šnauceris ir miniatiūrinis šnauceris.

Naudojimas
----------

Ryzenčnauceriai pradžioje buvo veisiami ūkininkų ūkių priežiūrai, gyvulių ir namų apsaugai. Vėliau išpopuliarėjo tarp miesto gyventojų ir tapo sarginiu šuniu fabrikams ir įvairioms pramonės įmonėms. Iki pat I pasaulinio karo šie šunys nebuvo populiarūs toliau nuo Bavarijos, tačiau šio ir II pasaulinio karo metu tapo kariniais šunimis.

Šiais laikais šie šunys dalyvauja įvairiose šunų sporto varžybose, taip pat juos naudoja policija.

Išvaizda
--------

Šie šunys turi tankų kailį, apsaugantį juos nuo blogų oro sąlygų bei įvairių kenkėjų. Ryzenčnauceriai būna dviejų spalvų – visiškai juodi arba šviesiai pilkos spalvos. Kur tai legalu, šiems šunims apkarpo ausis ir uodegą. Kaip ir kiti šnauceriai, jie turi aiškią barzdą ir antakius.

Sveikata
--------

Dėl tokio tankaus kailio jį dažnai reikia prižiūrėti. Kas dvi ar keturias savaites privalu išvalyti kailį ir gerai iššukuoti ar tiesiog apkirpti. Kai kurie ryzenčnauceriai gali būti alergiški šampūnui.

Gali pasitaikyti sąnarių ar klubų displazijos. Šie šunys susiduria ir su akių ligomis, tokiomis kaip glaukoma, katarakta ar tinklainės displazija. Ryzenčnauceriams būna ir įvairių odos ligų – plaukų netekimas, vitiligo ar odos vėžys. Būna ir neoplazmos atvejų.

Dažniausia šių šunų mirties priežastimi būna limfoma ir plaučių vėžys.

Išnašos
-------

1. ↑  New Terrier Handbook

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Giant Schnauzer** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* JAV Ryzenčnaucerių klubas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Tongietės
**Polineziečiai** – grupė giminingų tautų, gyvenančių Ramiojo vandenyno Polinezijos salyne. Kalba austronezinių kalbų polineziečių kalbų grupės kalbomis. Rasinė grupė mišri – turi europidinių, mongolidinių, kiek mažiau – negridinių bruožų. Malagasių (populiacija daugiau kaip 20 mln. žmonių) genetiniai protėviai yra polineziečiai. Malagasius migracijų metu smarkiai paveikė negridiniai genai. Kitos polineziečių tautos sudaro apie 2 mln. žmonių.

Tiksli polineziečių kilmė nėra žinoma: manoma, kad jie atvykę iš Molukų salų, pasak Turo Hejerdalo teorijos – iš Pietų Amerikos. Patys polineziečiai savo mituose mini Havaiki žemę, kuri tapatinama su Havajais, Java, Savaju, Hiva. Jie pradėjo Polinezijos salų apgyvendinimą maždaug prieš 3000 metų. Šis procesas truko ilgai: Havajai buvo apgyvendinti III amžiuje, Tonga – VI a. Naujoji Zelandija – X a. Tuvalu – XIV a.

Verčiasi daugiausia tropine žemdirbyste (valgomoji kolokazija, jamsas, batatai, cukranendrės, kokospalmės, duonmedis, bananai), žvejyba. Augina kiaules, šunis, vištas (tačiau ne visose salose). Gyvena nedideliuose iš lapų, žievės, žolės renčiamuose nameliuose. Kai kur statyti ir akmeniniai namai, akmeninių platformų tipo šventyklos. Puikiai išmano laivybą, plaukioja katamaranais. Geri astronomijos, istorijos žinovai, turi turtingą folklorą. Tikėjimuose svarbus žynių kultas, griežti tabu. Tikima dievų perduodama dvasine energija – mana.

Gausesnės polineziečių tautos: maoriai, havajiečiai, tongiečiai, rapanujai, samojiečiai, taitiečiai, tuvaliečiai ir kt.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Polineziečių mitologija
* Polinezijos mažoji rasė
* Austroneziečių migracijos
| **Nicholas D'Amour** |
| --- |
| Gimė | 2001 m. rugsėjo 4 d. (21 metai)Šv. Tomo sala, JAV Mergelių salų vėliava Mergelių salos (JAV) |
|  |
| Veikla | Sportininkas |
| Sritis | Šaudymas iš lanko |
|  |
| Žinomas (-a) už | 2020 m. vasaros olimpinės žaidynės |

**Nikolia Damūras** (*Nicholas D’Amour*, 2001 m. rugsėjo 4 d.) – JAV Mergelių salų šaulys iš lanko, olimpietis.

Biografija
----------

2018 m. Panamerikos čempionate užimta 33-ioji vieta. 2019 m. pasaulio šaudymo iš lanko čempionate Mergelių salų atstovas užėmė 124-ą vietą. 2021 m. Panamerikos čempionate D’Amour liko 7-oje vietoje.

Šaudymo iš lanko turnyro 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse kvalifikacijoje D’Amour pelnė 660 taškų ir liko 23-ias. Atkrentamosiose varžybose šaulys po pratesimo nusileido australui Ryan Tyack ir iš tolimesnės kovos pasitraukė.

2021 m. pasaulio šaudymo iš lanko čempionate Nicholas D'Amour kvalifikacijoje su 645 taškais buvo 22-as. Atkrentamosiose varžybose sportininkas įveikė kroatą Lovro Černi, bet antrame ture nusileido slovėnui Luka Arnež ir iš tolimesnės kovos pasitraukė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Olympedia svetainėje
2. ↑  Olympic results Archyvuota kopija 2021-07-23 iš Wayback Machine projekto.
| **Vitalija Vonžutaitė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1980 m. sausio 29 d. (43 metai)Kaunas |
| Sutuoktinis (-ė) | Sergejus Fedotovas |
| Vaikai | Faustas |
|  |
| Veikla | vadybininkė, politinė veikėja |
| Partija | Darbo partija (leiboristai) |
|  |
| Išsilavinimas | Vadybos bakalauras |
| Alma mater | 2004 m. Kauno technologijos universitetas |

**Vitalija Vonžutaitė** (g. 1980 m. sausio 29 d. Kaune) – Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja, LR Seimo narė.

Biografija
----------

1998 m. baigė Kauno jėzuitų gimnaziją. 2000–2004 m. studijavo Kauno technologijos universiteto Vadybos ir ekonomikos fakultete, vadybos bakalauras. 

1998–2001 m. UAB „Conangym" konsultantė, direktoriaus pavaduotoja, direktorė. 2002–2004 m. ėjo Lietuvos verslo darbdavių konfederacijos Kauno filialo direktorės pareigas. 2005–2006 m. Darbo partijos centrinės būstinės vadovo pavaduotoja. 

2007–2011 m. Lietuvos Respublikos Seimo nario Sauliaus Girdausko, vėliau – Seimo nario Vydo Gedvilo padėjėja. 2009–2011 m. UAB „Horo.lt" direktorė.

2012–2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo narė, Darbo partijos frakcijos narė.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-08-01 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2012–2016 m. kadencijos Seimo narys
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Hevea brasiliensis** |
| --- |
| Brazilinė hevėja (Hevea brasiliensis)Brazilinis kaučiukmedis (*Hevea brasiliensis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai  *( Dilleniidae)* |
| Šeima: | Karpažoliniai  *( Euphorbiaceae)* |
| Gentis: | Kaučiukmedis  *( Hevea)* |
| Rūšis: | Brazilinis kaučiukmedis  *( Hevea brasiliensis)* |

 |

**Brazilinis kaučiukmedis**, *brazilinė hevėja* (*Hevea brasiliensis*) – karpžolinių (*Euphorbiaceae*) šeimos, kaučiukmedžių (*Hevea*) genties medžių rūšis. Natūraliai paplitusi Pietų Amerikoje, Amazonijos regione, bet vėliau išplatinta Pietryčių Azijoje.

Medžio aukštis iki 30 m. Lapai sudėtiniai, sudaryti iš 3 lapelių. Žiedai balti, susitelkę į šluoteles. Brazilinio kaučiukmedžio žievė išskiria baltą skystį, vadinamą lateksu. Jį apdirbus gaunamas natūralus kaučiukas. Medžio mediena naudojama baldų gamybai.

Brazilinės hevėjos lapai
Latekso gavyba
| **Vita Andrulienė** |
| --- |
| Gimė | 1956 m. rugsėjo 6 d. (66 metai)Irkutsko sritis, Rusija |
|  |
| Veikla | Lietuvos dailininkė restauratorė |
| Organizacijos | Šiaulių Aušros muziejus |
| Pareigos | Restauravimo centro vadovė |
|  |
| Alma mater | Šiaulių pedagoginis institutas |

**Vita Andrulienė-Šikšnytė** (g. 1956 m. rugsėjo 6 d. Irkutsko sritis, Rusija) – Lietuvos dailininkė restauratorė.

Biografija
----------

1975-1980 m. studijavo Šiaulių pedagoginiame institute (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas). 1980-1983 m. Šiaulių 34-ojo vaikų lopšelio-darželio auklėtoja. 1990-2001 m. Šiaulių kūdikių namų menininkė-apipavidalintoja, 1984-1994 m. – Šiaulių įmonės „Elnias" dailininkė apipavidalintoja, nuo 1992 m. dailininkė reklamai. 1994-2001 m. Šiaulių Aušros muziejaus dailininkė restauratorė, nuo 2001 m. šio muziejaus Restauravimo centro vadovė, dokumentų restauratorė.

Restauravo per 300 įvairaus dydžio ir sudėtingumo kilnojamųjų kultūros vertybių. Organizavo 2001 m. restauruotų muziejaus eksponatų parodą „Atgimę naujam gyvenimui", išleido šios parodos bukletą. Paskelbė publikacijų leidiniuose „Lietuvos muziejai", „Muziejininkystės biuletenis", „Kurtuva" ir kt.

Bibliografija
-------------

* Žiedlapiai byra ir byra, iliustracijos, 1995 m.
* Nuo Saulės mūšio vietos iki Busikės, iliustracijos, 1996 m,
* Šiaulių Aušros muziejus kronika, iliustracijos, 1998 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Vita Andrulienė. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
Nikolo del Abatės „Jauno vyro su papūga ir granatu portretas" (apie 1540, Meno istorijos muziejus Vienoje)
**Nikolas del Abatė** (it. **Niccolo dell’Abbate**, apie 1510−1572 m.) – XVI a. italų dailininkas manieristas ir dekoratorius iš Modenos.

Biografija
----------

Nikolas del Abatė gimė 1509−1512 m. laikotarpyje Modenoje, Italijoje. Pirmuosius mokslus išėjo pas tėvą, kuris buvo stiukoistas. Tarnavo kariuomenėje. Modenoje buvo paveiktas Antonio Begarelli skulptūros. Pirmieji Abatės darbai datuojami 1537 m. Tai buvo kartu su dailininku Alberto Fontana atlikti darbai vietos kilmingųjų vienų rūmų fasade. 1539 m. Nikolas del Abatė atidarė nuosavą dirbtuvę Modenoje. Jis atlikinėjo daug vidaus dekoravimo darbų vietos ir apylinkių rūmuose, viešosiose vietose. Daugelis šių darbų išlikę tik fragmentiškai. 1545-47 m. Abatė atliko du svarbius užsakymus − freskas Palazzo Comunale ir altorinį ištapymą San Pietro bažnyčioje (dabar Drezdeno galerijoje). Ankstyvąjį Abatės stilių paveikė vietos Emilijos meistrai: Koredžas, Parmidžaninas, Dosas Dosis, Pordenonė. Šio periodo Abatės darbų yra Estenzės galerijoje Modenoje.

1548−1552 m. Abatė buvo Bolonijoje, kur atliko darbą Palazzo Torfanini (dabar Nacionalinėje Bolonijos pinakotekoje) ir freskas Palazzo Poggi, kurios padarė įtaką būsimai Bolonijos Karačių mokyklai. 1552 m. Prancūzijos karaliaus Pranciškaus II kvietimu išvyko į Fontenblo, kur dirbo karališkojoje pilyje Francesco Primaticcio asistentu. Pagrindinius darbus Abatė atliko pokylių salėje ir Odisėjo galerijoje (labai pažeistos būklės). Po to Abatė dirbo kituose gretimuose Prancūzijos vietose. Mirė, spėjama, 1571 m. Fontenblo. Dėl to, kad daugelis jo monumentaliųjų darbų beveik neišliko, šiuo metu Nikolas del Abatė geriausiai žinomas romantiškais peizažais. Abatė buvo reikšmingas manieristinės Pirmosios Fontenblo mokyklos dailininkas, padarė įtakos vėlesniems prancūzų menininkams.

Darbų galerija
--------------

* „Stirnų medžoklė" (1550-52, Borgezių galerija, Roma) „Stirnų medžoklė" (1550-52, Borgezių galerija, Roma)
* „Orfėjas ir Euridikė" (1552−1572, Nacionalinė Londono galerija) „Orfėjas ir Euridikė" (1552−1572, Nacionalinė Londono galerija)
* „Scipiono žemiškųjų malonumų atsisakymas" (1555, Luvras, Paryžius) „Scipiono žemiškųjų malonumų atsisakymas" (1555, Luvras, Paryžius)
* „Prozerpinos pagrobimas" (apie 1570, Luvras, Paryžius) „Prozerpinos pagrobimas" (apie 1570, Luvras, Paryžius)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Niccolo dell’Abbate** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Apie Nikolą del Abatę (italų k.)
* Nikolas del Abatė WGA tinklalapyje
* Biografija Uficių galerijos tinklalapyje Archyvuota kopija 2012-10-14 iš Wayback Machine projekto.
* Abatė Londono nacionalinės galerijos tinklalapyje
| **Vita Žabarauskaitė** |
| --- |
| Gimė | 1962 m. sausio 3 d.Kairiai, Šiaulių rajonas |
| Mirė | 2021 m. liepos 6 d. (59 metai)Šiauliai |
| Palaidotas (-a) | Donelaičio kapinėse |
|  |
| Veikla | dailininkė, pedagogė |
| Organizacijos | Šiaulių Gegužių vidurinė mokykla |
| Pareigos | mokytoja metodininkė |
|  |
| Alma mater | 1988 m. Šiaulių pedagoginis institutas |

**Vita Žabarauskaitė** (1962 m. sausio 3 d. Kairiuose, Šiaulių rajone – 2021 m. liepos 6 d. Šiauliuose) – Lietuvos dailininkė, pedagogė.

Biografija
----------

1980 m. baigė M.K.Čiurlionio menų mokyklą, 1988 m. – Šiaulių pedagoginį institutą. Dirbo Šiaulių Gegužių vidurinėje mokyklos dailės mokytoja metodininke.

Nuo 1995 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narė.

Kūryba
------

Surengė per 100 personalinių parodų Lietuvoje ir užsienyje (Austrija, Italija, Danija, Latvija). Jos kūrinių yra įsigiję Austrijos, Vokietijos, JAV, Izraelio, Lenkijos ir Lietuvos kolekcininkai.

Svarbesni darbai: „Metų laikai", „Didžioji verba", ciklai „Kristaus kančių kelias", „Rudens nuotaikos", „Skrynios. Dangčiai. Langinės", „Nušvitimas", „Pjesė mechaniniam pianinui", „Medunešis", „Niveliacija", „Stebuklingosios Nilso kelionės", „Lietuviškos pasakos" ir kt. Rašė eilėraščius, pati iliustravo savo eilėraščių publikacijas spaudoje.

Įvertinimas
-----------

* Lietuvos Kultūros ministerija suteikė meno kūrėjo statusą.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Mirė dailininkė Vita Žabarauskaitė", etaplius.lt. Nuoroda tikrinta 2021-07-08.
2. 1 2  Vita Žabarauskaitė. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
| Erlėnų II senosios kapinės |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Erlėnų II senosios kapinėsErlėnų II senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°05′04″š. pl. 21°34′31″r. ilg.﻿ / ﻿56.0844°š. pl. 21.5753°r. ilg.﻿ / 56.0844; 21.5753Koordinatės: 56°05′04″š. pl. 21°34′31″r. ilg.﻿ / ﻿56.0844°š. pl. 21.5753°r. ilg.﻿ / 56.0844; 21.5753 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Imbarės seniūnija |
| Plotas | 0,01 ha |
| Naudotas | XVIII–XIX a. |

**Erlėnų antrosios senosios kapinės** (arba ***Kapeliai, Maro kapeliai***) – saugotinas kultūros paveldo objektas, neveikiančios kapinės šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, Erlėnuose (Imbarės seniūnija), kairiajame Erlos krante.

Kapinės
-------

Įrengtos aukštumoje. Netaisyklingo plano, apjuostos vielos tvora. Laidojimo žymių nėra. Viduryje stovi betoninis antkapinis kryžius su Kristaus portretiniu bareljefu ir įrašu: „A † A / ČIA ILSIS / MŪSŲ / PROTĖVIAI". 

Teritorijos plotas – 0,01 ha.

Istorija
--------

Įrengtos apie XVIII a. vadinamos Maro kapeliais. Manoma, kad jose laidoti Erlėnų gyventojai per 1710–1711 m. Didįjį marmetį. Kapines uždarius, XIX a. jose laidojo savižudžius (pakaruoklius) ir nekrikštytais mirusius kūdikius. Pasakojama, kad kapinėse vaidendavosi.

Kapinės seniau buvo apjuostos akmenų tvora, viduryje stovėjo keli ąžuoliniai kryžiai. Akmenų tvora tarpukariu ir pokariu nuardyta statyboms, o sunykusių kryžių vietoje XX a. vid. Mortos Juockienės rūpesčiu pastatytas antkapinio paminklo tipo kryžius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aldona Beržanskienė. Erlėnų ir aplinkinių kaimų etnokultūros lobynas. – Erlėnai, 2006. – L. 46–47
2. ↑  Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. – Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. – F. 1, b. 20. – L. 217 Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
**Nibhazas** – dievybė, kurią, pasak 2 Karalių knygos 17,31, garbino avitai. Jie į Samarijos apylinkes buvo atkeldinti, šį miestą 722 m. pr. m. e. užėmus Sargono II vadovaujamiems asirams. Kai kuriuose rankraščiuose hebrajų kalba sutinkamas dievavardžio variantas Nibhanas. Be Nibhazo, avitai dar garbino Tartaką.

Dievybės kilmė ir funkcijos nėra aiškios. Šuns pavidalo dievybės kulto požymių aptikta Sirijos regione: tarp Berito ir Tripolio stovėjusi didelė šuns statula. Tvirtinimas, kad Nibhazas buvęs šuns pavidalo, pirmiausia sutinkamas Talmude. Pasak Talmudo, dievybės vardas *Nibhan* reiškia „lojantis šuo". Bandomas sieti ir su elamitų dievų sąraše minimu Ibnahazu (prilyginamas babiloniečių Ea) arba Mesopotamijos dievu Nabu. Tie, kurie sieja Nibhazą su šunimis, gretina šią dievybę su senovės egiptiečių Anubiu.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Bacher, Wilhelm; et al. eds. (1901–1906). "Nibhaz". The Jewish Encyclopedia. New York: Funk & Wagnalls.
2. ↑  Easton, Matthew George (1897). *Easton's Bible Dictionary* (3 ed.).
3. ↑  „Nibhaz". *Smith’s Bible Dictionary*. Nuoroda tikrinta 2020-02-02.
4. ↑  Van der Toorn, Karel; Becking, Bob; Van der Horst, Pieter W. (eds.). Dictionary of Deities and Demons in the Bible. Brill, p. 623.
5. ↑  Reuven Chaim Klein (2018). *God versus Gods: Judaism in the Age of Idolatry*. Mosaica Press. pp. 350–351. ISBN 978-1946351463.
Koordinatės: 55°15′14″š. pl. 25°59′49″r. ilg.﻿ / ﻿55.2539°š. pl. 25.9969°r. ilg.﻿ / 55.2539; 25.9969


|  |
| --- |
| **Kaltanėnų ugdymo ir turizmo centras** |
| [[Vaizdas:|Kaltanėnų ugdymo ir turizmo centras herbas|center|100px]] |
|  |
| **Adresas** | Kaltanėnai, Švenčionių raj. |
| **Direktorius(-ė)** | Kęstutis Lisauskas |
| **Mokinių skaičius** | 18 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 8 |

**Švenčionių rajono Kaltanėnų ugdymo ir turizmo centras** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Švenčionių raj. Kaltanėnuose, Mokyklos g. 17, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190507837. Steigėjas Švenčionių rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Kaltanėnuose prie pranciškonų vienuolyno 1781 m. imta mokyti 4 mokinius. Nuo 1797 m. veikė dviklasė mokykla, kurioje buvo dėstoma lenkų kalba. Caro valdžia mokyklą uždarė, vėliau veikė keturklasė rusiška mokykla. 

Lenkų okupacijos metais miestelio mokykla vadinosi „*Publiczna Szkola Powszecha stopnia drugiego*". Lietuvių kalba iš mokyklos buvo išvaryta. Apie 1936-1937 m. mokykla buvo perstatoma. 

Grąžinus Vilnių Lietuvai, mokykla tapo septynmetė. 

Vokiečių okupacijos metais mokykloje veikė 5 skyriai, vyko daug kultūrinių renginių.

Atkūrus nepriklausomybę, daug metų pagrindinėje mokykloje veikė etnokultūros būrelis, kuriame mokiniai susipažindavo su senosiomis krašto tradicijomis, amatais. Mokiniai keliavo įvairiais turistiniais maršrutais, sukaupė nemaži senosios kaimo buities rakandų.
1997 m. paminėtas Kaltanėnų mokyklos 200 m. jubiliejus.

Mokykla eilę metų organizavo vaikų vasaros poilsio stovyklas, kuriose ilsėjosi ne tik rajono mokyklų mokiniai. Vasaromis čia ilsėjosi ir dirbo Vilniaus M. K. Čiurlionio menų gimnazijos, Vilniaus dailės (buv. J. Stauskaitės) mokyklos, Vilniaus Gabijos gimnazijos mokiniai ir mokytojai, A. Sabonio krepšinio mokyklos jaunieji krepšininkai ir jų treneriai.

Švenčionių rajono savivaldybės tarybos sprendimu nuo 2008 m. rugsėjo 1 d. Kaltanėnų pagrindinė mokykla pertvarkyta į pradinę mokyklą pakeičiant pavadinimą į *Švenčionių rajono Kaltanėnų ugdymo ir turizmo centrą*.

Ugdymo ir turizmo centro veikla
-------------------------------

* vaikų vasaros poilsio bei vaikų ir jaunimo stovyklos ištisus metus;
* įvairūs kultūriniai, pažintiniai, turistiniai renginiai mokiniams ir jaunimui;
* jaunimo laisvalaikio užimtumo organizavimas;
* seminarai mokytojams;
* edukacinės programos mokiniams;
* vaikų dienos centrų veiklų organizavimas;
* projektai, konkursai, parodos;
* maitinimo, apgyvendinimo, sporto ir turizmo įrangos nuomos bei kt. paslaugos.

Direktoriai
-----------

* Kęstutis Lisauskas

Žymūs mokiniai
--------------

* 1949–1956 m. Kazimira Danutė Prunskienė, profesorė, politinė veikėja.

Nuorodos
--------

1. ↑  Apie mus. Kaltanenai.eu (tikrinta 2022-06-14).

* Mokyklos svetainė
|  |
| --- |
| Rui Bandeira |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Rui Pedro Neto de Mello Bandeira |
| Gimė | 1973 m. liepos 25 d. (49 metai)  Nampula, Mozambiko vėliava Mozambikas |
| Žanrai | popmuzika |
| Veikla | dainininkas |
| Aktyvumo metai | 1999–dabar |

**Rui Pedro Neto de Mello Bandeira** (1973 m. liepos 25 d. Nampula, Mozambikas) – Portugalijos dainininkas.

1999 metais su daina „Como tudo começou" 1999 m. „Eurovizijos" dainų konkurse užėmė 21 vietą, surinkęs 12 taškų.

Tais pačiais metais dalyvavo Tarptautiniame festivalyje Kaire, kuriame jis užėmė ketvirtą vietą tarp 32 dalyvių.

Vėlesniais metais Bandeira toliau vystė savo karjerą tik Portugalijoje. Atlikėjas iki šiol išleido aštuonis albumus, paskutinis – „Um dia vais voltar", išleistas 2010 metais.

Diskografija
------------

### Albumai

* 1999: *Como tudo começou*
* 2000: *Mais*
* 2001: *Magia do Amor*
* 2004: *Destino*
* 2005: *Duas Vidas*
* 2006: *Só Deus Sabe*
* 2009: *O Nosso Amor*
* 2010: *Um dia vais voltar*

### Kompiliacijos

* 2003: *Momentos*

### Gyvo garso albumai

* 2007: *Ao Vivo*

Nuorodos
--------

* Daina *Como tudo começou*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Alma Lusa  *„Se eu te pudesse abraçar"*** |  **Portugalijos atstovas Eurovizijoje**1999 | Po to:**MTM  *„Só sei ser feliz assim"*** |
| **Juozas Petrulis** |
| --- |
| Gimė | 1904 m. balandžio 23 d.Rudikuose, Kupiškio valsčius |
| Mirė | 1975 m. balandžio 25 d. (71 metai)Vilniuje |
| Palaidotas (-a) | Saltoniškių kapinės |
| Tėvai |  |
|  |
| Veikla | Lietuvos kultūros istorikas, kraštotyrininkas, muziejininkas, restauratorius |
| Organizacijos | Šiaulių Aušros muziejus |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1965 m. Lietuvos nusipelnęs kultūros veikėjas |

**Juozas Petrulis** (1904 m. balandžio 23 d. Ridikuose, Kupiškio valsčius – 1975 m. balandžio 25 d. Vilniuje) – Lietuvos kultūros istorikas, kraštotyrininkas, muziejininkas, restauratorius.

Biografija
----------

Mokėsi Biržų gimnazijoje, baigė Kauno Vytauto Didžiojo universitetą.

Kraštotyra J. Petrulis susidomėjo apie 1921 m. 1938–1944 m. Šiaulių „Aušros" muziejaus darbuotojas. Dirbdamas Šiauliuose, dalyvavo muziejaus etnografinėse ekspedicijose, sukaupė daug aprašomosios medžiagos etnografijos fondams. Prisidėjo prie žurnalo „Gimtasai kraštas" redagavimo ir leidimo, skelbė jame savo straipsnius. Antrojo pasaulinio karo metu gelbėjo Šiaulių geto žydus. 1947–1958 m. Lietuvos istorijos muziejaus direktorius, restauracijos skyriaus vedėjas. 1958–1975 m. – Lietuvos dailės muziejaus dailininkas restauratorius.

Juozo Petrulio kapas Saltoniškių kapinėse
Restauravo D. Poškos Baublius, A. Baranausko klėtelę Anykščiuose.

Lietuvoje populiarino esperanto kalbą. 1964 m. Lietuvos kraštotyros draugijos garbės narys.

Jo rankraštinį archyvą (1731 vnt.) saugo Nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka.

1980 m. „Jad Vašem" J. Petrulį pripažino Pasaulio teisuoliu už indėlį gelbėjant žydus Holokausto metu.

Bibliografija
-------------

* Tarptautinės esperanto kalbos vadovėlis, 1957 m.

Įvertinimas
-----------

* 1965 m. Lietuvos nusipelnęs kultūros veikėjas
* 1980 m. Pasaulio teisuolis

Šaltiniai
---------

1. ↑   Juozas Petrulis. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
2. ↑  Juozas Petrulis. Nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka[neveikianti nuoroda]
3. ↑  db.yadvashem.org
**Ruhnama** (arba „Sielos knyga" iš persų روح ruh (siela) ir نامه nâma (knyga)) – Turkmėnijos prezidento Saparmurato Nijazovo parašyta knyga, susidedanti iš jo autobiografijos, istorinių pasažų ir dvasinių nurodymų. Tekste yra nemažai pasakojimų ir eilėraščių, įskaitant sufijų poeto Magtymguly Pyragy kūrinius.

Pirmąją knygos dalį S. Nijazovas išleido 2001 m. teigdamas, kad „Ruhnama išleista pakelti turkmėnų dvasią". Antroji dalis, kuri susideda iš moralų, filosofijos ir gyvenimo būdo aprašymo, pasirodė 2004 m.

Turinys
-------

Ruhnamoje yra glaustai, bet detaliai aprašyta Turkmėnijos ir prieš tai buvusių turkmėnų įkurtų valstybių istorija, taip pat turkmėnų liaudies kultūra ir tradicijos, turkmėnų tradiciniai menai, svarbiausi rašytojai ir poetai, pateiktos ir ištraukos iš jų kūrinių, kurios įpintos į tekstą pateikiant jas kaip pavyzdžius dabartiniams turkmėnams. Knygoje įvairūs žodžiai yra dedikuoti įvairioms grupėms: jaunimui, veteranams, turistams, kurie lanko šalį ir kitoms. Autorius taip pat aprašo savo vaikystę ir jaunystę, yra ir jo kūrybos eilėraščių, turinčių paskatinti turkmėnų tautinę savimonę. Taip pat įdėti įvairūs dokumentai: Turkmėnijos vėliava, prezidento vėliava, herbas, himnas, turkmėnų priesaika, Turkmėnijos nepriklausomybės deklaracija, sutartis su Tarybų Sąjunga dėl pretenzijų nereiškimo. Taip pat karts nuo karto yra įterpiami ir nuskenuoti rankraščio puslapiai, su paties Turkmėnbašio raštu parašytais žodžiais. Ant daugumos jų yra žodžiai „XXI asyr – turkmenyn altyn asyr", kas reiškia „XXI amžius – turkmėnų aukso amžius" ir yra autoriaus šūkis.

Skyriai
-------

Ruhnama yra suskirstyta į penkis skyrius: Turkmėnai, Turkmėnų kelias, Turkmėnų tauta, Turkmėnų valstybė ir Turkmėnų dvasinis pasaulis. Prieš juos taip pat yra Turkmėnijos simboliai.

Naudojimas
----------

Ruhnama privalomai turi būti visuose Turkmėnijos knygynuose ir valstybinėse įstaigose. Knyga yra įtraukta į mokymosi programas, iš jos mokomasi istorijos ir kultūros bei kitų dalykų, yra specialios pamokos Ruhnamai studijuoti, rengiami vaikams konkursai, kuriuose apdovanojami geriausiai Ruhnamą išmokę skaityt ar sakyt mokiniai. Mečetėse knygą privaloma laikyti šalia Korano. Kai kas ją vadina Šventąja Ruhanama (aliuzija į „Šventasis Koranas", kaip musulmonų kraštuose vadinamas Koranas). Ant Ruhnamos ranką padėję prisiekti turi turkmėnų politiniai veikėjai. Norint gauti vairuotojo pažymėjimą Turkmėnijoje taip pat privaloma išlaikyti egzaminą apie Ruhnamos mokymą. Knygos vardu buvo pervardintas vienas mėnesių turkmėnų kalendoriuje.

Viešas knygos teksto kritikavimas Tukmėnijoje uždraustas įstatymu.

Vertimai
--------

Ruhnama yra išversta į daug kalbų, tarp jų ir lietuvių.

Nuorodos
--------

* Ruhnamos apžvalga Archyvuota kopija 2005-11-09 iš Wayback Machine projekto.
**Juozas Rajeckas** (1893 m. vasario 11 d. Pumpėnų miestelyje, Pasvalio r. – 1965 m. balandžio 18 d. Maspethe, NY – JAV), pedagogas, vargonininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

Iš pradžių lankė Daujėnų mokyklą ir pas vietos vargonininką P. Meškelę išmokęs vargonuoti, pradėjo savarankiškai vargonininkauti. Kilus Pirmajam pasauliniam karui, paimtas į carinę kariuomenę ir išvežtas į Rusiją – Saratovą. Ten baigė vidurinę mokyklą ir studijavo konservatorijoje. Saratove vedė lietuvaitę Veroniką Janušonytę. 1918 grįžęs į Lietuvą, apsistojo Pasvalyje ir dirbo kasininku miesto savivaldybėje. 1919 apsigyveno Panevėžyje. 1921–1929 buvo miesto pradžios mokyklų ir Mokytojų seminarijos muzikos ir dainavimo mokytojas bei choro vadovas. Taip pat vadovavo Vilniaus Įgulos bažnyčios karių chorui ir vargonininkavo Vilniaus Šv. Petro ir Povilo bažnyčioje. Dirbdamas lankė J. Naujalio vargonininkų kursus Kaune. Susirgęs diabetu, 1931 gydėsi Berlyne, o pasveikęs 1932–1936 Kvietiškio žemės ūkio mokykloje dėstė muziką ir dainavimą, vėliau Marijampolėje dirbo raštininku – buhalteriu, 1936–1944 Kėdainių valstybiniame žirgyne vyr. buhalteriu.

1944 pasitraukęs į Vokietiją, kurį laiką gyveno Dresdene, vėliau Memmingene. 1949 atvyko į JAV ir apsigyveno Niujorke. Apie 14 metų vargonininkavo ir vadovavo chorui Aušros Vartų lietuvių parapijoje New York Cityje, NY. Choras giedojo bažnyčioje, dalyvavo įvairiuose tautiniuose rengimuose. J. Rajeckas buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys ir šios sąjungos New Yorko – New Jersio provincijos narys. Kilniais lietuviais išaugino ir į aukštuosius mokslus išleido du sūnus – Faustą ir Gediminą.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| Beliavalenk. *Bielawa* |
| --- |
|              |
| *Miesto rotušė* |
|  |
| 

BeliavaBeliava

50°42′0″ š. pl. 16°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.70000°š. pl. 16.61667°r. ilg.﻿ / 50.70000; 16.61667﻿ (Beliava)Koordinatės: 50°42′0″ š. pl. 16°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.70000°š. pl. 16.61667°r. ilg.﻿ / 50.70000; 16.61667﻿ (Beliava) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Žemutinės Silezijos vaivadija |
|  |
| **Įkūrimo data** | XIII a. |
| **Meras** | Ryszard Dźwiniel |
|  |
| **Gyventojų** (2011 m.) | 31 699  |
| **Plotas** | 36,21 km² |
| **Tankumas** (2011 m.) | 875 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | 58-260 – 58-263 |
| **Tinklalapis** | Oficiali svetainė |
|  **Vikiteka** | Beliava |
|  |
| **Kirčiavimas** | Beliavà |

**Beliava** (lenk. *Bielawa*; vok. *Langenbielau*) – miestas pietvakarių Lenkijoje. Nuo 1999 m. priklauso Žemutinės Silezijos vaivadijai. 1975–1998 m. buvo Valbžycho vaivadijoje. Iki 1945 m. Vokietijos miestas.

Beliava įsikūrusi vaivadijos centre. Tarp 280 ir 964 m virš jūros lygio. Miesto plotas – 36,21 km². 31 699 gyventojai (2011 m. duomenys).

Istorija
--------

Beliava įkurta XIII a. 1720 m. pastatytas pirmasis mūrinis pastatas. 1806–1808 m. buvo okupuota Prancūzijos. 1891 m. atidaryta geležinkelio linija sujungusi Dzeržoniuvą su Beliava. 1924 m. suteiktos miesto teisės.

Mieste pilna architektūrinių paminklų. Centre stovi XIX a. neo gotikinė bažnyčia, su šalia 101 m bokštu (trečias aukščiausių šalyje). Vėlyvojo renesanso rūmai. 1743 m. statyta bažnyčia. Keli XVIII a. barokiniai pastatai, restauruoti XIX a. pab. ir XX a. pr.

Gyventojai
----------

Gyventojų skaičiaus raida nuo 1870 m. iki šių laikų:

Miestų partnerystė
------------------

* Vokietija Lingenas, Vokietija
* Čekija Hronovas, Čekija
* Kanada Chatham Kentas, Kanada
* Jungtinė Karalystė Bertonas prie Trento, Jungtinė Karalystė
|  |
| --- |
| Rui Veloso |
|  
Rui Veloso 2006 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Rui Manuel Gaudêncio Veloso |
| Gimė | 1957 m. liepos 30 d. (65 metai)Lisabona |
| Kilmė |  Portugalija, Portas |
| Žanrai | rokas, poprokas, bliuzas |
| Kūrinių kalbos | portugalų |
| Instrumentai | gitara, fortepijonas, armonika |
| Aktyvumo metai | 1980- |
| Svetainė |  |

**Rui Manuelis Gaudensijus Velosas** (g. 1957 m. liepos 30 d. Lisabonoje), labiau žinomas kaip **Rui Velosas** (port. *Rui Veloso*) – portugalų roko ir bliuzo dainininkas ir muzikantas. Nors gimė Lisabonoje, jo šeima persikėlė gyventi šiaurės Portugalijoje esančiame mieste Porte, kai jam buvo trys mėnesiai. R. Veloso albumas „Ar de Rock" (1980 m.), kurį įkvėpė Erikas Klaptonas ir B. B. King, padarė didelę įtaką portugalų muzikos scenoje. Šis albumas laikomas roko muzikos bumo pradžia Portugalijoje.

Dainos „Chico Fininho" ir „A Rapariguinha do Shopping" iš karto tapo klasikos, kai 1980 metais albumas buvo išleistas. Albumo tekstai, paprastai parašyti Carlos Tê, rodo Porto kultūros įtaką. Būdamas besąlygiškai įsimylėjęs bliuz1, R. Velosas kelis kartus grojo kartu su B. B. King. Jis tapo vienu iš pelningiausių ir žinomiausių portugalų muzikantų, ką patvirtina jo diskografija.

Diskografija
------------

* 1980 – *Ar de Rock*
* 1982 – *Fora de Moda*
* 1983 – *Guardador de Margens*
* 1986 – *Rui Veloso*
* 1988 – *Ao Vivo (live)*
* 1990 – *Mingos & Os Samurais*
* 1991 – *Auto da Pimenta*
* 1995 – *Lado Lunar*
* 1998 – *Avenidas*
* 2000 – *O Melhor de Rui Veloso (double album)*
* 2000 – *Ar de Rock Tributo 20 Anos Depois*
* 2003 – *O Concerto Acústico (live)*
* 2005 – *A Espuma das Canções (bonus DVD)*

Nuorodos
--------

* Rui Veloso svetainėje Last.fm
| **Juozas Sabolius** |
| --- |
| Gimė | 1951 m. liepos 31 d. (71 metai)Tiumenė, SSRS |
| Sutuoktinis (-ė) | Rita Šerpytytė |
| Vaikai | Kristupas Sabolius |
|  |
| Veikla | teatro ir TV režisierius, prodiuseris |
|  |
| Alma mater | 1975 m. LSSR konservatorija |

**Juozas Sabolius** (g. 1951 m. liepos 31 d. Tiumenėje, SSRS) – Lietuvos teatro ir televizijos režisierius, prodiuseris.

Biografija
----------

1969 m. baigė Kapsuko Jono Jablonskio vidurinę mokyklą. 1969–1975 m. studijavo LSSR konservatorijoje.

1975–1997 m. LTV režisierius, 1987–2000 m. LTV filmų studijos direktorius.

Žmona – filosofė Rita Šerpytytė (g. 1954), sūnus Kristupas Sabolius.

Kūryba
------

Pastatė 11 spektaklių ir videofilmų, tarp jų:

* 1975 m. Justinas Marcinkevičius „Devyni broliai"
* 1978 m. Petras Cvirka „Vaikų karas"
* 1980 m. N. Saimonas „Antrosios aveniu kalinys"
* 1985 m. Maris Šisgelas „Mašininkai"
* 1986 m. Žemaitė „Petras Kurmelis"
* 1987 m. Tomas Viljamsas „Geismų tramvajus"
* 1989 m. Antanas Škėma „Pabudimas"
* 1992 m. Martinis Zyvertas „Valdžia"

Režisavo dokumentinius filmus „Ruduo Tolminkiemyje", „Giedraičiai", „Lemties kilpa", „Aisčiai", „Vizija", „Po 450 metų. Mažvydas", „Mylėti artimą", „Lietuvos diplomatijos šefas". Vilniaus jaunimo teatre – Alberto Kamiu spektaklį „Nesusipratimas".

Laidų apie režisierius, aktorius, rašytojus, dailininkus, liaudies menininkus autorius. Režisavo laidas „Gimtinė", „Liudykime Kristų". J. Sabolio režisuotas dokumentinis filmas „Garibaldžio tyla" apdovanotas Lietuvos fondo (1994 m.) premija, o dokumentinis filmas „Ketvirtasis prezidentas" – LTV prizu „Didžioji bitė" (1996 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑
*Šis straipsnis apie upę. Apie kaimą skaitykite straipsnyje Niauduva.*

| Niauduva |
| --- |
|  Niauduva Šeduvoje, prie Panevėžio gatvės |
| **Ilgis** | 12,0 km |
| **Baseino plotas** | 42,3 km² |
| **Ištakos** | Piečiau Riaubų |
| **Žiotys** | Daugyvenė |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Niauduva |

**Niauduva** – nedidelis upelis šiaurės Lietuvoje, Radviliškio rajone; kairysis Daugyvenės intakas (Mūšos baseinas). Ilgis – 12,0 km, baseino plotas – 42,3 km², įteka į Daugyvenę už 47,8 km nuo jos žiočių.

Niauduva slėnyje, netoli Šeduvos bažnyčios
Upelis prasideda dirbamuose laukuose, apie 8 km į šiaurės rytus nuo Šeduvos, toliau teka ištiesintomis vagomis. Aukštupyje kerta kelią  **3407**  Velžiai–Radviloniai–Maldžiūnai , prateka šalia Radvilonių miškų. Žemupyje kerta Šeduvą, 1,5 km į rytus nuo miesto, prateka sudarytą Niauduvos tvenkinį. Į Daugyvenę įteka Raudondvaryje, netoli Raudondvario tvenkinio.

Žymesni intakai: kairieji – Žemoperša, dešinieji – Lūžupis, Žvyrupis, Vartyčia, Gintaris.

Gyvenvietės prie Niauduvos: Paežeriai, Niauduva, Šeduva (upelio vardu pavadinta šalia einanti Paniauduvės gatvė), Raudondvaris.

Upėvardis *Niáuduva* neaiškios kilmės, galbūt susijęs su vandenvardžiais *Naũdupis*, *Naudiñgis* (šie kildinami iš žodžių *nauda, naudingas*).

Hidrologinis kodas LR upių klasifikatoriuje – 41010519.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 230
2. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Juozas Skestenis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1955 m. kovo 19 d. (68 metai)Šeduvoje |
| Sutuoktinis (-ė) | Liudmila |
| Vaikai | Mindaugas, Julius |
|  |
| Veikla | energetikas, Lietuvos ir Alytaus miesto politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* 1999 m. Lietuvos liberalų sąjunga;
* 2001 m. Tvarka ir teisingumas.

 |
|  |
| Alma mater | 1983 m. Kauno politechnikos institutas |

**Juozas Skestenis** (g. 1955 m. kovo 19 d. Šeduvoje) – energetikas, Lietuvos ir Alytaus miesto politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Šeduvos vidurinėje mokykloje. 1974 m. baigė Šiaulių politechnikumą, technikas – elektrikas, 1983 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius – elektrikas. 2002 m. Finansų vadybos magistras.

1974–1983 m. Alytaus medvilnės kombinato („Alytaus tekstilė") budintysis elektrikas. 1983–1987 m. Alytaus medvilnės kombinato Elektros cecho vyriausiasis meistras. 1987–1993 m. Kauno miesto specializuoto montavimo eksploatavimo baro Alytaus filialo vadovas. 1993 m. savivaldybės įmonės „Eisrega", nuo 1995 m. UAB „Eisrega", 2003–2005 m. UAB „Naujoji Eisrega" direktorius. 2005–2007 m. UAB „Alytaus šilumos tinklai" direktoriaus pavaduotojas. 2007-2009 m. ir 2010-2011 m. Alytaus miesto savivaldybės administracijos direktorius.

1999 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2001 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys, partijos valdybos narys, Alytaus apskrities koordinatorius ir Alytaus miesto skyriaus pirmininkas.

2003–2007 m. 2009-2010 m. ir nuo 2011 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narys, 2003–2007 m. Aplinkos ir miesto plėtros komiteto pirmininkas.

Žmona Liudmila, vaikai Mindaugas, Julius..

Šaltiniai
---------

1. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Partija Tvarka ir teisingumas - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2014-02-08 iš Wayback Machine projekto.
KNM-ER 1813 kaukolės replika
**KNM-ER 1813** – pirmykščio žmogaus kaukolė, aptikta Koobi Foroje (Kenija). Ši kaukolė priskiriama *Homo habilis* rūšiai, jos amžius siekia 1,9 mln. metų.

Kaukolę 1973 m. aptiko Kamoya Kimeu. Tai viena geriausiai išsilaikiusių *Homo habilis* kaukolių. Jos tūris nedidelis – 510 cm³ (nedaug didesnis nei vidutinis australopitekų kaukolės tūris). Veidas gana trumpas, dantys, ypač kapliai ir krūminiai, nedideli. Nors šios kaukolės tūris ir mažesnis, nei įprasta *Homo habilis* kaukolėms, ji daug kuo panaši į Olduvajaus tarpeklyje aptiktas šiai homininų rūšiai priskiriamas kaukoles (viena tokių – OH 24). Išskiriami tokie panašumai: mažesnės akiduobės, veido dalies žemiau nosies prognatizmas, taip pat bendras kaukolės dydis. Visgi KNM-ER 1813 atveju veido dalies žemiau nosies prognatizmas mažesnis. Kaip teigiama, veikiausiai ši kaukolė priklausė suaugusiai moteriai. Kad individas buvo suaugęs, sprendžiama iš dantų nusidėvėjimo bei to, kad buvo išdygę tretieji (protiniai) krūminiai dantys.

Metais anksčiau buvo aptikta kita *Homo habilis* kaukolė – KNM-ER 1470. Pastarajai kaukolei būdinga didelė smegeninė, masyvūs dantys. Nepaisant skirtumų, abu individai gyveno tame pačiame regione ir tuo pačiu laikotarpiu.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  *KNM-ER 1813*. Smithsonian Institution. Nuoroda tikrinta 2021-04-09.
2. 1 2  *homo habilis: KNM-ER 1813* Archyvuota kopija 2020-03-24 iš Wayback Machine projekto.. eFossils. Nuoroda tikrinta 2021-04-09.
| **Alnus** |
| --- |
| Baltalksnis (Alnus incana)Baltalksnis (*Alnus incana*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Hamameliažiedžiai  *( Hamamelididae)* |
| Eilė: | Bukiečiai  *( Fagales)* |
| Šeima: | Beržiniai  *( Betulaceae)* |
| Gentis: | Alksnis  *( Alnus)* |

 |

**Alksnis** (*Alnus*) – bukiečių (*Fagales*) eilės beržinių (*Betulaceae*) šeimos augalų gentis.

Medžiai arba krūmai su kotuotais pumpurais. Kuokeliniai ir piesteliniai žirginiai sutelkti po keletą šluotelėse, rečiau pavieniai. Vaisiai – plokšti dvisparniai riešutėliai. Žydi anksti pavasarį. Sėklos išplatinamos vėjo ir vandens. Šaknyse susidaro gumbeliai su azotą kaupiančiomis bakterijomis. Nukritę ir supuvę lapai gerina dirvožemį.

Gentyje apie 30 rūšių, Lietuvoje – dvi:

* Juodalksnis (*Alnus glutinosa*)
* Baltalksnis (*Alnus incana*) **Pav.**

Baltalksnio, juodalksnio ir beržo kamienai

Vaistinės žaliavos rinkimas
---------------------------

Vasario-kovo mėnesiais geriausias laikas rinkti alksnių pumpurus.

Surinkti (baltalksnių, juodalksnių) "kankorėžėliai" (vaisiniai žirginiai) paskleidžiami plonu sluoksniu pastogėje. Išdžiūsta per 1-1,5 mėnesius. Iš 2,3-2,5 kg šviežių "kankorėžėlių" gaunama 1 kg sausos žaliavos.

Gerai išdžiovinti "kankorėžėliai" yra tamsiai rusvos spalvos, sutraukiančio skonio.

Etimologija
-----------

Lietuviškas žodis *alksnis* (bei tarm. *elksnis, aliksnis*) susijęs su latv. *alksnis*, prūs. *\*aliskants* (baltų prokalbės *\*e/alisni̯a-*), taip pat slavų *\*jelьxa/\*olьxa* (lenk. *olsza*, rus. *ольха*, slovėn. *jélša*, ček. *olše*, sorb. *wólša*), lot. *alnus*, angl. *alder*, s. maked. *ἄλιζα* ir kt. Visi šie žodžiai kildintini iš ide. *\*elisos < \*H₂éliso-/eH₂*. Šis žodis yra šaknies *\*el-/ol-* vedinys ir siejamas su ruda/raudona spalva.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvių kalbos etimologinio žodyno duomenų bazė


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Alksnis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |