recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Lieležeris |
| --- |
| Vieta | Panevėžio raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,257 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,02 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 0,9 m |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Lieležeris

  |
| **Koordinatės** |  55°30′45.96″ š. pl. 24°13′42.84″ r. ilg.﻿ / ﻿55.5127667°š. pl. 24.2285667°r. ilg.﻿ / 55.5127667; 24.2285667Koordinatės: 55°30′45.96″ š. pl. 24°13′42.84″ r. ilg.﻿ / ﻿55.5127667°š. pl. 24.2285667°r. ilg.﻿ / 55.5127667; 24.2285667 |

**Lieležeris** – ežeras vidurio Lietuvoje, Panevėžio rajone, apie 4,5 km į vakarus nuo Ramygalos, Pašilių miške, Pašilių pelkėje. Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 0,8 km, plotis iki 0,45 km. Altitudė 56,5 m. Ežeras ledyninės kilmės, susidarė ledo luisto tirpsmo vietoje. Krantai žemi, pelkėti. Dugną dengia 5-12 m storio sapropelio ir molio sluoksnis. Ežeras nenutekantis, priklauso Upytės intako Liaušės baseinui.

Į pietus nuo Lieležerio telkšo Pašilių ežeras (jungiasi tarpusavyje 0,6 km ilgio upeliuku). Anksčiau Lieležeris buvo žinomas kaip **Gudelių ežeras** (pagal Gudelių kaimą).

Vandenvardis *Liẽležeris* kildinamas iš žodžių *lielas*, latv. *liels* („didelis").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lieležeris*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 541
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 190
Koordinatės: 55°49′51″ š. pl. 24°39′59″ r. ilg.﻿ / ﻿55.83083°š. pl. 24.66639°r. ilg.﻿ / 55.83083; 24.66639

| Pukiškio ežeras |
| --- |
| Vieta | Panevėžio raj. Lietuva |
| Plotas | 0,232 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,11 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Išteka | bevardis upelis |

**Pukiškio ežeras**,**Pukiškis** – ežeras vidurio Lietuvoje, Panevėžio rajone, apie 7 km į šiaurės rytus nuo Karsakiškio, 2 km į pietvakarius nuo Geležių. Ilgis iš pietvakarių į šiaurės vakarus 0,73 km, plotis siekia 0,44 km. Altitudė 64,3 m. Krantai žemi, supelkėję, aplink driekiasi nusausinta Pukiškio pelkė. Pukiškio ežeras vešliai užžėlęs vandens augalija (platūs nendrynai). Šiauriniame ir pietvakariniame krantuose stūkso miškeliai, kituose krantuose plyti dirbami laukai. Šiaurės rytuose išteka 0,62 km ilgio upelis į Žambo upę.

Į rytus nuo ežero yra Naujadvario kaimo sodybos.

Šaltiniai
---------

*Pukiškio ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 467
| Luoka |
| --- |
| Vieta | Plungės raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,303 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,55 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | Šaltupis, bevardis upelis |
| Išteka | Luokupis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Luoka

  |
| **Koordinatės** |  55°59′57″ š. pl. 21°57′23″ r. ilg.﻿ / ﻿55.99917°š. pl. 21.95639°r. ilg.﻿ / 55.99917; 21.95639Koordinatės: 55°59′57″ š. pl. 21°57′23″ r. ilg.﻿ / ﻿55.99917°š. pl. 21.95639°r. ilg.﻿ / 55.99917; 21.95639 |

**Luoka** – ežeras vakarų Lietuvoje, Plungės rajone, apie 4 km į šiaurės vakarus nuo Grumblių. Ežeras netaisyklingo trikampio pavidalo, jo ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 0,8 km, o plotis 0,65 km. Altitudė 141,1 m. Tekšo termokarstinės kilmės duburyje. Krantai daugiausia žemi ir pelkėti, apaugę medžiais, vakarinis ir šiaurės rytinis krantai statesni. Šiaurinėje pakrantėje stūkso Rukundžių miškas. Ežero dugnas padengtas molingu sapropeliu. Į Luokos ežerą šiaurėje įteka Šaltupis, pietuose išteka Luokupis (Uošnos intakas, Babrungo baseinas).

Greta ežero įsikūrę Paluokės ir Šlečkų kaimai.

Vandenvardis *Luokà* kildinamas iš žodžių *luokas* („liūnas"), *luoknas* („lūgnas, vandens užliejama vieta").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Luoka*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 665
2. ↑
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 199
| **Rūta Oginskaitė** |
| --- |
| Gimė | 1954 m. gegužės 29 d. (69 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistė, kino kritikė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Rūta Oginskaitė-Noreikaitė** (g. 1954 m. gegužės 29 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistė, kino kritikė.

Biografija
----------

1972 m. baigė Vilniaus S. Nėries vidurinę mokyklą, 1977 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.

1976–1978 m. Lietuvos radijuje rengė laidas užsienio lietuviams apie teatrą ir kiną. 1978–1982 m. žurnalo Kinas skyriaus redaktorė, bendradarbė, 1983–1985 m. dirbo žurnalo „Kultūros barai" redakcijoje, nuo 1985 m. savaitraščio „Literatūra ir menas" spec. korespondentė, skyriaus vedėja, bendradarbė. Nuo 1987 m. dirbo Lietuvos istorijos instituto Menotyros skyriuje. 1992 m. su R. Marcinkevičiūte įsteigė ir redagavo savaitraštį „7 meno dienos", vėliau – „Meno savaitė", per radiją „Radiocentras" vedė tokio pat pavadinimo laidą. Nuo 1993 m. dienraščio „Lietuvos rytas" redakcijoje su kitais įsteigė priedą „Mūzų malūnas", buvo teatro apžvalgininkė, nuo 1996 m. – priedo redaktorė.

Apdovanojimai
-------------

* 2020 m. Vyriausybės kultūros ir meno premija

Bibliografija
-------------

* *Aleksandra Staškevičiūtė*, monografija, 1990 m.
* *Ekrane ir už ekrano*, straipsnių rinkinys, su S. Macaičiu, 1994 m.
* *Teatras be pasakų*, Vilnius, Tyto alba, 2000 m. ISBN 9986-16-179-7
* *nes nežinojau, kad tu nežinai, knyga apie Vytautą Kernagį*, Vilnius, Tyto alba, 2009 m. ISBN 978-9986-16-733-4
* *Nuo pradžios pasaulio. Apie dokumentininką Robertą Verbą*, Vilnius, Aidai, 2010 m. ISBN 978-9955-65-693-7
* *Gib a kuk. Pokalbiai Olgos ir Grigorijaus Kanovičių namuose*, Vilnius, Tyto Alba, 2017 m. ISBN:9786094662713
* *Žebriūnas. Nutylėjimai ir paradoksai*, Vilnius, Tyto Alba, 2020 m. ISBN:9786094665158

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 365 psl.
Koordinatės: 54°36′18″ š. pl. 24°48′45″ r. ilg.﻿ / ﻿54.60500°š. pl. 24.81250°r. ilg.﻿ / 54.60500; 24.81250

| Margis |
| --- |
| Vieta | Trakų raj. Lietuva |
| Plotas | 1,22 km² |
| Kranto linijos ilgis | 9,55 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 8,6 m |
| Didžiausias gylis | 20,4 m |
| Įteka | Margis, M-1, M-2, bevardis upelis |
| Išteka | Margis |

**Margis** – ežeras pietryčių Lietuvoje, Trakų rajone, apie 6,5 km į pietvakarius nuo Trakų. Nusidriekęs iš rytų į vakarus 3,87 km, plotis iki 0,48 km. Altitudė 145,6 m. Ežeras telkšo rininiame duburyje. Vidutinis ežero gylis 8,6 m, didžiausias – 20,4 m. Kranto linija vingiuota, krantai daugiausia aukšti, statūs, sausi, o pietinis ir rytinis galai žemi ir užpelkėję. Rytuose yra 0,26 ha ploto sala. Dugną dengia molingas dumblas. Į Margį suteka 4 upeliai, vakaruose, per Juodikio ežerą, išteka Margio upelis (Strėvos baseinas).

Ežere yra kuojų, lydekų, lynų, ešerių, karšių.

Prie Margio įsikūrę kaimai: Markininkai, Penkininkai, Markutiškės, Malūniai. Veikia 3 kaimo turizmo sodybos. Pietine pakrante eina kelias  **A16**  Vilnius–Prienai–Marijampolė .

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Margis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 692
Koordinatės: 54°41′43″ š. pl. 25°22′45″ r. ilg.﻿ / ﻿54.69528°š. pl. 25.37917°r. ilg.﻿ / 54.69528; 25.37917


| Rokantiškių tvenkinys |
| --- |
| Vaizdas nuo užtvankosVaizdas nuo užtvankosVaizdas nuo užtvankos |
| Vieta | Rokantiškės, Vilnius |
| Plotas | 0,08 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,2 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 0,9 m |
| Didžiausias gylis | 2,5 m |
| Tūris | 0,000126 km³ |
| Įteka | Vilnia |
| Išteka | Vilnia |

**Rokantiškių tvenkinys** – tvenkinys rytinėje Vilniaus miesto dalyje, Rokantiškėse, susidaręs pastačius užtvanką per Vilnios upę.

Tvenkinys yra Neries mažųjų intakų (su Nerimi) baseine, 12 km atstumu nuo Vilnios žiočių, jo hidrologinis nr. 12050091. Vandens tūris – 126 tūkst. m³. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus 0,85 km, plotis 0,37 km. Altitudė 135,1 m. Kranto linija labai vingiuota. Pietinis ir šiaurinis krantai aukšti, apaugę medžiais. Krantai daug kur užpelkėję, ypač rytinėje dalyje. Tvenkinio vidurinėje dalyje yra keletas užpelkėjusių salų (didžiausia 0,7 ha). Skaičiuotinis tvenkinio debitas – 121 m³/s. Pietine pakrante eina kelias  **103**  Vilnius–Polockas .

Vaizdas nuo Naujosios Vilnios pilkapyno
Vaizdas nuo užtvankos
Rokantiškių užtvanka pastatyta 1823 m. jos aukštis 4 m, plotis 10 m, ilgis 40 m. Čia 2004 m. įrengta mažoji hidroelektrinė. Ji dirba nuo 2005 m. stovi viena 225 kW galios turbina.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR tvenkinių klasifikatorius Archyvuota kopija 2014-02-01 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998

Nuorodos
--------

* Rokantiškių tvenkinys *Gamtos kataloge*
* Sąrašas:Lietuvos tvenkiniai
Koordinatės: 41°30′ p. pl. 64°15′ v. ilg.﻿ / ﻿41.500°š. pl. 64.250°r. ilg.﻿ / 41.500; 64.250

Įlanka žemėlapyje
San Matijaso įlankos paplūdimys ties Las Grutasu
**San Matijaso įlanka** (isp. *Golfo San Matías* 'Šv. Motiejaus įlanka') – Atlanto vandenyno dalies, vadinamos Argentinos jūra, įlanka, įsiterpusi į rytinius Argentinos krantus. Driekiasi nuo Bermechos kyšulio Rio Negro provincijos rytuose iki Nortės kyšulio Valdeso pusiasalyje (Čubuto provincija). Ilgis iš šiaurės į pietus (ties žiotimis) 148 km, plotis iki 118 km.

Potvyniai kyla kas pusė paros, jų aukštis nuo 3,5 iki 7,6 m. Pakrantėse yra dvi nedidelės įlankos – San Antonijo (ties San Antonio Oestės miestu) ir San Chosė (įsiterpia į Valdeso pusiasalį).

Pagrindinis uostas prie San Matijaso įlankos – San Antonio Oestė. Taip pat įsikūrę keletas mažesnių miestelių – San Antonio Estė, Las Grutasas, Plajas Doradasas. Vystoma žvejyba, kalmarų gaudymas.

1520 m. vasarį pro įlankos žiotis praplaukė Fernando Magelano ekspedicija, tačiau, panašu, kad jos neištyrinėjo (arba aprašymuose įvesta klaidų).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Provincia de Río Negro
2. ↑  „Record squid catch for the San Matías Gulf". *MercoPress*.
3. ↑  The First Trip Around the World
Geležinių vartų tarpeklis
**Geležiniai Vartai** (rumun. *Porţile de Fier*, serb. *Ђердапска клисура* = *Đerdapska klisura*) – tarpeklis, esantis Dunojaus upėje, Serbijos ir Rumunijos pasienyje. Plačiąja prasme Geležiniai Vartai apima 134 km ilgio kelią, siaurąja – tik paskutinį šio kelio barjerą, esantį kiek toliau už Rumunijos miesto Oršovo. Į šį barjerą įeina dvi hidroelektrinės užtvankos.

Tarpeklis yra išsidėstęs Rumunijos šiaurinėje bei Serbijos pietinėje dalyse. Šioje vietoje upė atskiria pietinę Karpatų dalį nuo vakarinės Stara Planina kalnų papėdės. Rumunų, vengrų, slovakų, turkų, vokiečių ir bulgarų kalbomis šis tarpeklis vadinamas Geležiniais vartais, pavadinimas vartojamas įvardijant visą tarpeklių sritį. Rumunijoje esanti dalis sudaro Geležinių Vartų nacionalinį parką, o Serbijai priklausanti dalis yra Derdapo nacionalinis parkas.

Taip pat skaitykite
-------------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Geležiniai Vartai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Dunojus
* Bikazo tarpeklis

Nuorodos
--------

* Serbijos Derdapo nacionalinio parko puslapis Archyvuota kopija 2013-01-28 iš Wayback Machine projekto.
* Rumunijos Geležinių Vartų nacionalinio parko puslapis Archyvuota kopija 2012-07-20 iš Wayback Machine projekto.
| **Neobalaenidae** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Banginiai  *( Cetacea)* |
| Šeima: | Nykštukiniai banginiai  *( Neobalaenidae)* |

 |
| Nykštukinio glotniojo banginio paplitimo arealasNykštukinio glotniojo banginio paplitimo arealas |

**Nykštukiniai banginiai** (*Neobalaenidae*). Užauga iki 6 m ilgio. Paplitęs Antarktyje, dažnesnis prie Australijos ir Naujosios Zelandijos.

Aprašymas
---------

Nykštukiniai banginiai yra retai sutinkami ir dėl to mažai studijuoti. Yra žinoma, jog tai mažiausi bedančiai banginiai. Jaunikliai būna nuo 1,6 m iki 2,2 m ilgio. Gimimo metu buvo užfiksuotas atvejis, kai vaisius buvo 2 m ilgio, o motina – 6 m. Kai jie yra atpratinami nuo motinos – siekia 3,5 m. Manoma, jog lytiškai subrendę individai būna 5 m ilgio, o fiziškai – 6 m. Ilgiausias patinas (siekė 6,1 m) buvo užfiksuotas prie Tasmanijos krantų, o ilgiausia patelė – 6,45 m.

Paplitimas
----------

Nykštukiniai banginiai gyvena vidutiniškai šaltose jūrose pietų pusrutulyje. Kadangi šis banginis yra retas, tai nėra galutinai aiški jo paplitimo zona. Jis buvo pastebėtas jūrose šalia Tasmanijos, Naujosios Zelandijos, Pietų Afrikos Respublikos ir Folklandų salų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Klinowska, M. (1991). *Dolphins, Porpoises and Whales of the World: The IUCN Red Data Book*. Cambridge, U.K.: IUCN.
2. ↑  Kemper, Catherine (2008). "Pygmy Right Whale". In Perrin, W.; Wursig, B. and Thewissen, J. (ed.). *Encyclopedia of Marine Mammals*. Academic Press. pp. 939–41.`{{cite book}}`: CS1 priežiūra: multiple names: editors list (link)
3. ↑  Mead, James G. and Joy P. Gold (2002). *Whales and Dolphins In Question: the Smithsonian Answer Book*. Washington: Smithsonian Institution Press.
JAV Antrojo pasaulinio karo laikų plakatas apie sabotažą
**Sabotažas** (pranc. *sabotage*) – sąmoningas tam tikrų įsipareigojimų neatlikimas arba blogas jų atlikimas, slaptas pasipriešinimas įgyvendinti kokį nors veiksmą, sprendimą, programą.  Terminas kildinamas iš konfliktinių darbo santykių tarp darbdavio ir darbuotojų, kai Vakarų šalyse darbuotojai ar jų grupės gadindavo darbo įrenginius, į juos įmesdami batus. Sabotažo atsiradimas siejamas su XIX a. pirmą ketvirtį Jungtinėje Karalystėje vykusiu luditų judėjimu, kai vykstant pramonės perversmui, stichiškai protestuojantys darbininkai gadindavo mašinas ir kitus darbo įrankius. Sabotažo veiksmai kovojančių pusių buvo skatinami Pirmojo pasaulinio karo ir ypač Antrojo pasaulinio karo metu.

Lietuvoje
---------

Pagal Rusijos TFSR baudžiamojo kodekso, Lietuvoje galiojusio iki 1961 m. 58 straipsnio 7 punktą buvo baudžiama už sabotažą kapitalistų naudai ir 14 punktą už kontrrevoliucinį sabotažą. Faktiškai pagal šį straipsnį buvo baudžiama už politinius („kontrrevoliucinius") nusikaltimus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Sabotažas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XX (Rėv-Sal). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011. 601 psl.
2. ↑   Sabotažas
| Tanenbergo mūšis |
| --- |
| Priklauso: Rusijos invazija į Rytų Prūsiją |
| Rusų karo belaisviai po mūšio |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1914 m. rugpjūčio 23–30 d. |
| Vieta | prie Olštyno, Rytų Prūsijoje (dabartinė Lenkija) |
| Rezultatas | Vokietijos pergalė
* Rusija atsitraukia iš Rytų Prūsijos
 |

 |
| Konflikto šalys |
| Vokietijos imperija Vokietijos imperija* 8-oji armija
 | Rusijos imperija Rusijos imperija* 1-oji armija
* 2-oji armija
 |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Vokietijos imperija Paulius fon HindenburgasVokietijos imperija Ėrichas LiudendorfasVokietijos imperija Maksimilianas Hofmanas | Rusijos imperija Aleksandras Samsonovas  †Rusijos imperija Pavelas fon Renenkampfas |
| Pajėgos |
| 150 000 | 230 000 |
| Nuostoliai |
| 14 000–30 000 | 122 000–170 000 |

**Tanenbergo mūšis**, taip pat žinomas kaip **Antrasis Tanenbergo mūšis** – mūšis tarp Rusijos ir Vokietijos, vykęs 1914 m. rugpjūčio 23–30 d. pirmąjį Pirmojo pasaulinio karo mėnesį. Mūšis baigėsi beveik visišku Rusijos 2-osios armijos sunaikinimu ir jos vado generolo Aleksandro Samsonovo savižudybe. Keli tolesni mūšiai taip pat sunaikino didžiąją dalį 1-osios armijos ir neleido rusams išlaikyti stabilumo iki 1915 m. pavasario.

Mūšis ypač išsiskyrė greitu vokiečių 8-osios armijos judėjimu geležinkeliais, kuris leido jai sutelkti jėgas prieš kiekvieną iš dviejų rusų armijų paeiliui, iš pradžių stabdant pirmąją armiją, vėliau sunaikinant antrąją, o po kelių dienų vėl atsigręžiant prieš pirmąją armiją. Jis taip pat pasižymėjo tuo, kad rusai nesugebėjo užkoduoti savo radijo pranešimų ir savo kasdienius žygio įsakymus transliavo atvirai, o tai leido vokiečiams judėti, nes jie buvo tikri, kad nebus apsupti.

Beveik stebuklingas rezultatas feldmaršalui Pauliui fon Hindenburgui ir jo vadovaujamam štabo karininkui Ėrichui Liudendorfui atnešė didelį prestižą. Nors mūšis iš tikrųjų vyko netoli Olštyno, Hindenburgas pavadino jį už 30 km į vakarus esančio Tanenbergo vardu, norėdamas atkeršyti už kryžiuočių pralaimėjimą Žalgirio mūšyje prieš 500 metų.

Pokario paveldas
----------------

1927 m. Olštyneke buvo pastatytas mūšį įamžinantis vokiškas paminklas, tačiau per Antrąjį pasaulinį karą vokiečiai jį susprogdino 1945 m. sausio mėn. traukdamiesi iš Prūsijos.

Išnašos
-------

1. 1 2  Hastings 2013, p. 281.
2. ↑  Sanitätsbericht über das deutsche Heer im Weltkriege 1914/1918, III. Band, Berlin 1934, S. 36
3. ↑  Gordon Kerr, *A Short History of the First World War: Land, Sea and Air, 1914 - 1918* (2014)
4. ↑  Nigel West *Historical Dictionary of World War I Intelligence* (2014) p.310
5. ↑  Journal *Studies in Intelligence* vol. 50, №2 (2006) p.16
6. ↑  (Russian) First World War
7. ↑  Sweetman 2004, p. 158
8. ↑  Ian F. W. Beckett, The Great War: 1914–1918, 2014, p. 76
9. ↑  „A Monument to German Pride: A history of the Tannenberg Memorial". *buffalo.edu*. Suarchyvuotas originalas 29 vasario 2012. Nuoroda tikrinta 29 vasario 2012.

Šaltiniai
---------

* Hastings, Max (2013). *Catastrophe 1914: Europe Goes to War*. Knopf Press. ISBN 978-0307597052.
* Sweetman, John (2004). *Tannenberg 1914*. London: Cassell. ISBN 978-0-304-35635-5.
| Turniškių II tvenkinys |
| --- |
|  |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Vilnius) |
| Plotas | 0,021 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,09 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Įteka | Turniškių upelis |
| Išteka | Turniškių upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Turniškių II tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  54°45′5″ š. pl. 25°19′7″ r. ilg.﻿ / ﻿54.75139°š. pl. 25.31861°r. ilg.﻿ / 54.75139; 25.31861Koordinatės: 54°45′5″ š. pl. 25°19′7″ r. ilg.﻿ / ﻿54.75139°š. pl. 25.31861°r. ilg.﻿ / 54.75139; 25.31861 |

**Turniškių II tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Vilniaus miesto šiaurinėje dalyje – Verkiuose. Sudarytas užtvenkus Turniškių upelį (Neries intakas) 1,1 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,36 km, plotis – iki 0,21 km. Altitudė 99,2 m. Krantai žemi. Šiaurinė tvenkinio dalis plačiai užpelkėjusi. Tvenkinys labai užžėlęs vandens augalija. Pasroviui nutįsusi 6 mažų tvenkinukų kaskada. Tvenkinį supa Verkių miškas. Pietine pakrante nutiesta Verkių gatvė.

Šaltiniai
---------

1. ↑
Sukrėtimas pasaulio didysis romanas"Sakalo" bendrovės 1931 m. išleistas romanas "Didysis pasaulio sukrėtimas"
**„Sakalas"** – knygų leidybos bendrovė, veikusi 1924–1940 m. ir 1943–1944 m. Kaune.

Istorija
--------

Bendrovę įkūrė Antanas Kniūkšta, Antanas Vireliūnas ir Lionginas Indreika. Nuo 1925 m. faktiškai vadovavo A. Kniūkšta.

Veikla
------

Leido vadovėlius, originaliąją ir verstinę grožinę literatūrą, žurnalus „Kalba" (1930 m.), „Dienovidis" (1938–1939 m.), „Gimtoji kalba" (1933–1937 m.). Nuo 1936 m. skyrė literatūrines premijas; jas gavo Petras Cvirka, Vincas Mykolaitis-Putinas, Bronė Buivydaitė.

Iki 1940 m. išleido 608 knygas, tarp jų Kazio Borutos, Bernardo Brazdžionio, Petro Cvirkos, Liudo Dovydėno, Juozo Grušo, Kazio Inčiūros, Vinco Krėvės, Oskaro Milašiaus, Antano Miškinio, Salomėjos Nėries, Lazdynų Pelėdos, Vinco Pietario, Vinco Mykolaičio-Putino, Motiejaus Valančiaus, Antano Venclovos, Antano Vienuolio kūrinių, taip pat užsienio autorių: Viljamo Šekspyro, Džordžo Bernardo Šo dramų, Selmos Lagerliof, Karlo Majaus, E. Mnišek, E. M. Remarko, Žiulio Verno, Tomo Main Rido apysakų ir romanų. 1940 m. bendrovė nacionalizuota. 1943–1944 m. išleido dar apie 30 knygų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Julius Būtėnas. *Sakalas (leidykla)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 611
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 439 psl.
| Gačionių ežeras |
| --- |
| Vieta | Rokiškio raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,534 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,78 km |
| Kilmė | rininis |
| Vidutinis gylis | 5,6 m |
| Didžiausias gylis | 12,4 m |
| Įteka | Skardžius, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Minkūnė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Gačionių ežeras

  |
| **Koordinatės** |  55°48′10″ š. pl. 25°40′43″ r. ilg.﻿ / ﻿55.80278°š. pl. 25.67861°r. ilg.﻿ / 55.80278; 25.67861Koordinatės: 55°48′10″ š. pl. 25°40′43″ r. ilg.﻿ / ﻿55.80278°š. pl. 25.67861°r. ilg.﻿ / 55.80278; 25.67861 |

**Gačionių ežeras** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, 1,5 km į šiaurę nuo Jūžintų, į rytus nuo kelio  **3607**  Čelkiai–Jūžintai–Užpaliai . Ištįsęs šiaurės-pietų kryptimi 2,55 km, plačiausia ežero vieta siekia 0,47 km. Altitudė 109,6 m. Giliausia vieta yra ežero centrinėje dalyje ir siekia 12,4 m. Dubuo rininės kilmės. Krantai statūs, aukšti, juose yra šaltinių. Ežerą supa dirbami laukai, tik rytuose yra nedidelių pušynėlių. Atabradas siauras, padengtas dumblingu smėliu, dugną dengia sapropelingas molis. Į ežerą suteka 2 bevardžiai upeliai ir Skardžiaus upelis, rytuose į Rašų ežerą išteka Minkūnė (Šventosios baseinas). Ežero pratakumas 229 % per metus.

Prie Gačionių ežero įsikūrę kaimai: Gačionys, Lukščiai, Dvirėžiai. Šiaurvakarinėje pakrantėje yra buvusio Gačionių dvaro sodyba ir parkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Justinas Tamošaitis. *Gačionių ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 560
**Astlanas** (nah. *Aztlān* – „garnių šalis") – mitinė actekų protėvynė, kuri mituose apibūdinama kaip sala didelio ežero viduryje. Esama ir kitokių apibūdinimų. Pasak Obeno kodekso, actekai kentę tironiško valdančiojo sluoksnio (*Azteca Chicomoztoca*) priespaudą. Vedami žynio, actekai pasprukę, o pakeliui dievas Uicilopočtlis paliepęs jiems save vadinti ne actekais, o mešikais. Teigiama, kad mitas apie Astlaną susiklostė, actekams sukūrus savo valstybę. Kaip ir kiti nahua, savo protėvyne actekai iš pradžių laikė Čikomostoką. Tai buvusi šalis į šiaurės vakarus nuo Meksiko slėnio.

Domininkono Diego Durán (apie 1537–1588), parašiusio actekų istorijos metraštį, teigimu, actekų imperatorius Montesuma I surinkęs karius ir išmintingus vyrus ekspedicijai surasti Astlaną. Anot D. Durán, ekspedicijai pavykę rasti vietą, pasižymėjusią specifiniais Astlano bruožais. Kadangi D. Duran pasakojimai buvo parašyti tuoj po Tenočtitlano užkariavimo ir tuomet, kai Amerikos žemynas dar nebuvo tiksliai kartografuotas, D. Durán tikslios vietos nurodyti negalėjo.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Мифы народов мира. *Астлан* , Р. В. Кинжалов – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
2. ↑  Prescott, William H. (1892). *History Of The Conquest Of Mexico, and a Preliminary View of the Aztec Civilization* (Transcription). Vol. 1. Philadelphia: J. B. Lippicott. pp. 3–133. Suarchyvuotas originalas 2014-10-18. Nuoroda tikrinta 2016-01-24 – via Sam Houston State University.
3. ↑  „Should We Call the Aztec Empire the Mexica Empire?". Suarchyvuotas originalas 2016-12-11. Nuoroda tikrinta 2016-01-24.
4. ↑  Manuel Aguilar-Moreno *Handbook to Life in the Aztec World*. p. 29.
Koordinatės: 56°09′16″š. pl. 25°32′01″r. ilg.﻿ / ﻿56.1545°š. pl. 25.5335°r. ilg.﻿ / 56.1545; 25.5335

| Apvalasai |
| --- |
| Apvalasai nuo šiaurinio krantoApvalasai nuo šiaurinio krantoApvalasai nuo šiaurinio kranto |
| Vieta | Rokiškio r. Lietuva |
| Plotas | 0,439 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,81 km |
| Vidutinis gylis | 4,4 m |
| Didžiausias gylis | 6,7 m |
| Įteka | 4 bevardžiai upeliai |
| Išteka | bevardis upelis |

**Ãpvalasai** arba **Akmeno ežeras** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajono šiaurėje, apie 2,5 km į šiaurę nuo Onuškio, šalia Latvijos sienos. Ilgis šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 1 km, plotis iki 0,7 km. Giliausia vieta siekia 6,7 m. Krantai aukšti, apaugę medžiais, dugnas lėkštas. Pakrantėse plyti pievos, dirbami laukai, į pietus stūkso miškelis. Suteka 4 upeliai, šiaurės rytuose išteka vienas (į Garajo ežerą), priklausantis Mūšos-Nemunėlio baseinui. Šiaurine pakrante eina kelias  **3601**  Rokiškis–Juodupė–Onuškis–Ilzenbergas .

Šalia ežero įsikūrę Ilzenbergo ir Alksnių kaimai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valdas Šimčikas. *Apvalasai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 93
Tomo Ričardso kapas Langrale
**Tomas Ričardsas** (*Thomas Richards*, apie 1710 m. – 1790 m. kovo 20 d.) – XVIII a. valų dvasininkas iš Langralo k. (angl. *Coychurch*), labiausiai žinomas dėl savo 1753 m. išleisto tezauro, valų–anglų žodyno. Šį valų–anglų žodyną panaudojo dr. S. Džonsonas, sudarymas anglų kalbos žodyną (1755 m.).

Biografija
----------

Gimė apie 1710 m. Glamorgane, 40 metų šioje grafystėje Langrale ir Koityje tarnavo dvasininku. T. Ričardsas mirė 1790 m. kovo 20 d.

1746 m. T. Ričardsas išleido F. Moranto traktato „Romos bažnyčios žiaurumai ir persekiojimai" (angl. *Cruelties and Persecutions of the Church of Rome*) vertimą į valų kalbą. Pagrindinis jo darbas buvo „Antiquæ Linguæ Britannicæ Thesaurus", Bristolis, 1753 m. valų–anglų žodynas, dedikuotas Velso princui Frederikui. Daugiausia paremtas Dž. Deiviso ir E. Luido darbais, T. Ričardso žodynas buvo išsamesnis už visus iki tol išleistuosius. Kiti šaltiniai – V. Votono ir R. Moriso veikalai. Esama prielaidų, kad T. Ričardsas skolinosi Dž. Bradfordo rankraščius. Antrasis žodyno leidimas pasirodė Trefriu 1815 m. trečiasis – tais pačiais metais Dolgelai, ketvirtasis – Merter Tidvilyje 1838 m.

T. Ričardso nuopelnu laikomas 1812 m. V. Evanso išleistas anglų–valų žodynas.

Išnašos
-------

1. ↑  Prys Morgan, p. 43 in *The Invention of Tradition* (1992), Eric J. Hobsbawm, Terence O. Ranger (editors); Google Books.
2. ↑  Hill, George Birkbeck, ed. (1887). *Boswell's Life of Johnson*. vol. 1 (of 6). Oxford: Clarendon Press. p. 186. `{{cite book}}`: `|volume=` turi papildomą tekstą (pagalba)
3. 1 2 3  "Richards, Thomas (1710?-1790)". Dictionary of National Biography. London: Smith, Elder & Co. 1885–1900.
4. 1 2  Crowe, Richard. "Richards, Thomas". Oxford Dictionary of National Biography (online ed.). Oxford University Press. doi:10.1093/ref:odnb/23540
5. ↑  iolomorganwg.wales.ac.uk page, *John Bradford (1706-85)*.
| Šešuolių ežeras |
| --- |
| Vieta | Ukmergės raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,398 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,75 km |
| Didžiausias gylis | 4,5 m |
| Įteka | Taurupis, 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Šašuola |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Šešuolių ežeras

  |
| **Koordinatės** |  55°10′35″ š. pl. 24°57′02″ r. ilg.﻿ / ﻿55.17639°š. pl. 24.95056°r. ilg.﻿ / 55.17639; 24.95056Koordinatės: 55°10′35″ š. pl. 24°57′02″ r. ilg.﻿ / ﻿55.17639°š. pl. 24.95056°r. ilg.﻿ / 55.17639; 24.95056 |

**Šešuolių ežeras** arba ***Šašuolių ežeras*** – ežeras Lietuvoje, Ukmergės rajone, apie 13 km į pietryčius nuo Ukmergės, 0,5 km į vakarus nuo Šešuolių. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 1,56 km, plotis iki 0,42 km. Altitudė 115,8 m. Telkšo rininiame duburyje. Gylis siekia 4,5 m. Krantai žemi, supelkėję – plyti Kuzilų pelkė. Aplink plyti dirbami laukai, vakaruose šliejasi Šešuolių giria. Į Šešuolių ežerą suteka 4 upeliai (Taurupis, 3 bevardžiai), šiaurėje išteka Siesarties intakas Šašuola.

Ežere sugaunama karšių.

Prie ežero įsikūrę Dvarninių ir Taurupiškio kaimai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Šešuolių ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 160
Koordinatės: 54°29′35″ š. pl. 24°35′37″ r. ilg.﻿ / ﻿54.49306°š. pl. 24.59361°r. ilg.﻿ / 54.49306; 24.59361

| Onuškio ežeras |
| --- |
| Vieta | Trakų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,295 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,95 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Didžiausias gylis | 13,5 m |
| Įteka | 8 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Samė |

**Onuškio ežeras** – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 0,5 km į šiaurę nuo Onuškio. Ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 1,21 km, plotis iki 0,4 km. Altitudė 137,7 m. Gylis siekia 13,5 m. Krantai daugiausia žemi, plačiai užpelkėję. Telkšo rininiame duburyje. Pakrantės daugiausia apaugę miškeliais, iš vakarų prieina Onuškio miškas. Į ežerą suteka keletas upokšnių ir kanalų, išteka Samė (Verknės intakas). Ežero dugne susikaupęs storas (virš 4 m storio) dumblo sluoksnis.

Greta ežero įsikūrę Bičiūnai, Kęstučiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Onuškio ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 242
Koordinatės: 55°58′0″ š. pl. 25°53′50″ r. ilg.﻿ / ﻿55.96667°š. pl. 25.89722°r. ilg.﻿ / 55.96667; 25.89722

| Kriaunelis |
| --- |
| Kriaunelis nuo šiaurinio krantoKriaunelis nuo šiaurinio krantoKriaunelis nuo šiaurinio kranto |
| Vieta | Rokiškio raj. Lietuva |
| Plotas | 0,317 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,21 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 4,7 m |
| Didžiausias gylis | 7,9 m |
| Įteka | Kriauna, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Kriauna |

**Kriaunelis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 6,5 km į šiaurės rytus nuo Obelių, 2,5 km į pietus nuo Latvijos sienos. Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 1,26 km, plotis iki 0,38 km. Altitudė 108,6 m. Gylis siekia 7,9 m. Ežeras telkšo rininiame duburyje. Krantai žemi, daugiausia pelkėti. Iš rytų ir vakarų supa Baranavos, Kalno ir Raisto miškai. Šiaurės rytiniame ežero pakraštyje yra 0,15 ha ploto sala.

Kriauneliu iš rytų į vakarus prateka Kriaunos upė (Šventosios baseinas), taip pat suteka upeliai iš Dumblinio (šiaurėje) ir Dručkų (pietuose) ežerų.

Greta ežero įsikūrę kaimai – Ignotiškis, Antakriaunis. Šiaurine pakrante eina kelias  **3622**  Pakriauniai–Samaniai–Suviekas .

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kriaunelis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 397
|  |
| --- |
| **Klaipėdos Vitės progimnazija** |
| [[Vaizdas:|Klaipėdos Vitės progimnazija herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Klaipėdos Vitės progimnazija|250px]] |
| **Adresas** | Janonio g. 32, Klaipėda |
| **Direktorius(-ė)** | Renata Venckienė |
| **Mokinių skaičius** | 850 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 90 |

**Klaipėdos Vitės progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Klaipėdoje, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190438953. Steigėjas Klaipėdos miesto savivaldybės taryba.

Istorija
--------

1953 m. septynmetės mokyklos bazėje įkurta 5-oji Klaipėdos vidurinė mokykla. 1963 m. mokykla išsikelia į naujai pastatytą (dabartinį) pastatą. 1995 m. mokyklai suteiktas Vitės vidurinės mokyklos vardas. 2000/2001 m. m. reorganizuota į Vitės pagrindinę mokyklą. 2014 m. veikė adresu juoduku g. 2. Nuo 2018 m. Bitės progimnazija.

Direktoriai
-----------

* Elvyra Stanslovaitienė
* 2018 m. Renata Venckienė

Žymūs mokiniai
--------------

* Henrikas Vaitiekūnas (g. 1949), žurnalistas, redaktorius
* Gitanas Nausėda (g. 1964), finansininkas, LR prezidentas

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
Stefenas Volframas
**Stefenas Volframas** (angl. **Stephen Wolfram**, g. 1959 m. rugpjūčio 29 d.) – anglų kilmės mokslininkas, dirbęs kompiuterių mokslo, matematikos ir teorinės fizikos srityse. Jis yra kompiuterių programos „Mathematica" sukūrėjas.

Biografija
----------

Gimė 1959 m. rugpjūčio 29 d. Londone. Tėvas Hugo Volframas buvo rašytojas, o motina Sibilė – Oksfordo filosofijos profesorė. Mokėsi Itono viešojoje mokykloje ir jau 16 m. amžiaus paskelbė straipsnį iš elementariųjų dalelių fizikos ir įstojo į Oksfordo universitetą. Būdamas 20 m. amžiaus Kalifornijos technologijos institute gavo daktaro laipsnį.

Kalifornijos Technologijos institute fizikos departamente 1979–1981 m. kūrė kompiuterinės algebros programą SMP (angl. Symbolic Manipulation Program) tapusią „Mathematica" užuomazga. Tačiau nesutarimai dėl patentų sukėlė daugelį teisminių ginčų. Kaip jų pasekmė, vėliau SMP buvo 1983–1988 m. kompanijos „Inference Corp." vystoma ir platinama kaip komercinė programa.

1986 m. jis pradėjo kurti „Mathematica", kurios pirma versija pasirodė 1988 m. 1987 m. jis buvo vienas kompanijos „Wolfram Research" įkūrėjų. Ši kompanija vysto ir platina „Mathematica" programą.

1992–2002 m. jis rašė prieštaringai vertinamą knygą „Naujo tipo mokslas", nesudėtingų kompiuterinių programų empirinę analizę. Jis teigė, kad tos programos labiau nei tradicinė matematika gali padėti pažinti gamtą. Tokiu būdu jis išvystė Konrado Cūzės *Skaitmeninės visatos* idėją.

Nuorodos
--------

Asmeninė svetainė, kurioje yra ir „Naujo tipo mokslo" tekstas

1. ↑  „Stephen Wolfram". Wolfram Alpha. Nuoroda tikrinta 2012-05-12.
2. ↑  „Stephen Wolfram: 'I am an information pack rat'". *New Scientist*. Nuoroda tikrinta 2014-04-19.
| **Peltigera aphthosa**Apsauga: 0(Ex) - Išnykusi/tikėtinai išnykusi rūšis |
| --- |
| Karpuotoji meškapėdė (*Peltigera aphthosa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Aukšliagrybūnai  *( Ascomycota)* |
| Klasė: | Dengtaaukšliai  *( Euascomycetes)* |
| Eilė: | Lekanoriečiai  *( Lecanorales)* |
| Šeima: | Meškapėdiniai  *( Peltigeraceae)* |
| Gentis: | Meškapėdė  *( Peltigera)* |
| Rūšis: | Karpuotoji meškapėdė  *( Peltigera aphthosa)* |

 |
| Binomas |
| ***Peltigera aphthosa***(L.) Willd. |

**Karpuotoji meškapėdė** (*Peltigera aphthosa*) – meškapėdinių (*Peltigeraceae*) šeimos kerpių rūšis, paplitusi šiaurės pusrutulio vidutiniuose, šiaurės rajonuose, poliarinėse ekosistemose. Pietiniuose pakraščiuose užima alpinio klimato zonas.

Kerpė turi didelį, kartais viršijantį 1 m plotį gniužulą. Jis padalintas į skiltis iki 10 cm ilgio ir 6 cm pločio. Būdinga ryški žalia spalva išblykšta sausėjant. Gniužulo paviršius padengtas mažytėmis cefalodėmis, kurias sudaro vienas iš melsvabakterių simbiontų *Nostoc*. Kitas yra *Coccomyxa*. Tai jie vykdo fotosintezę, o *Nostoc* taip pat atlieka azoto fiksaciją. Kerpė daug gamina reprodukcinių vaisiakūnių. Mikobiontas (*Ascomycete*) sudaro didžiąją dalį gniužulo, o dumblių komponentas šioje struktūroje teužima 3–5 proc.

Nustatyta, kad karpuotosios kerpės absorbavo aliuminį ir silicį iš 1980 m. JAV išsiveržursio ugnikalnio Šv. Elenos kalne išmestų pelenų.

Lietuvoje rūšis įtraukta į Raudonąją knygą, priklauso „nulinės" kategorijos rūšiai, kai Lietuvoje ji yra už savo arealo ribų. Buvo žinoma 1 radavietė Trakų rajone. Nuo 1930 m. Lietuvoje daugiau neaptikta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos Respublikos saugomų gyvūnų, augalų ir grybų rūšių sąrašas

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Karpuotoji meškapėdė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Karpuotoji meškapėdė. Botaninės ir ekologinės charakteristikos
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Henri Poincaré** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1854 m. balandžio 29 d.Nansi, Prancūzija |
| Mirė | 1912 m. liepos 17 d. (58 metai)Paryžius, Prancūzija |
|  |
| Sritis | Matematika ir fizika |
| Organizacijos | Sorbona |
|  |
| Alma mater | Lycée Nancy |
| Žinomas (-a) už | Specialusis reliatyvumasTrijų kūnų problemaChaoso teorija |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Ras auksinis medalis (1900) |
|  |
|  **Vikiteka** | Henri Poincaré |
| Parašas |
|  |

**Anri Puankarė** (pranc. *Henri Poincaré*, 1854 m. balandžio 29 d. – 1912 m. liepos 17 d.) – prancūzų matematikas, fizikas, filosofas. Laikomas paskutiniu matematiku – universalu, suvokusiu visas matematikos šakas.

Henri Poincaré suformulavo Puankarė prielaidą, atrado trijų kūnų problemą, kuria padėjo pagrindus Chaoso teorijai, anksčiau už Einšteiną, suformulavo preliminarią reliatyvumo teoriją. Dėl to konfliktavo su Einšteinu, nors vėliau Einšteinas pripažino jo nuopelnus.

Dirbo Paryžiaus Sorbonos Universitete.

Anri Puankarė pusbrolis Raimonas Puankarė buvo Prancūzijos prezidentas.

Darbai
------

### Santrauka

Specifinės sritys, kur Puankare dirbo:

* algebrinė topologija
* algebrinė geometrija
* hiperbolinė geometrija
* skaičių teorija
* trijų kūnų problema
* elektromagnetizmas
* specialioji reliatyvumo teorija
| Soviet–Georgian War |
| --- |
| Priklauso: Rusijos pilietinis karas, Turkijos nepriklausomybės karas |
| Raudonoji Armija Tbilisyje 1921 m. vasario 25 d. |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1921 m. vasaris – kovas |
| Vieta | Pietų Kaukazas |
| Rezultatas | Sovietų ir turkų pergalė pergalė, Gruzijos SSR įkūrimas |

 |
| Konflikto šalys |
| Rusijos vėliava Rusijos SFSRGruzijos vėliava Gruzijos SSR

---

Turkija Turkija |  Gruzijos Demokratinė Respublika |

**Sovietų-Gruzijos karas** – 1921 m. vasario 15–kovo 17 d. vykusi sovietinė invazija į Gruziją, siekiant su Rusijos TFSR Raudonosios Armijos pagalba nuversti socialdemokratinę (menševikų) Gruzijos Demokratinės Respublikos vyriausybę ir įvedant šalyje bolševikų valdžią. Konfliktas buvo sovietų ekspancionizmo politikos rezultatas, kuriuo siekta užvaldyti kuo daugiau teritorijų, anksčiau priklausiusių Rusijos imperijai iki pat Pirmojo pasaulinio karo sumaišties įvykių. Taip pat to paties tikėjosi ir dauguma Rusijoje revoliucingai nusiteikusių gruzinų bolševikų, neturėjusių pakankamai paramos savo šalyje užgrobti valdžią be išorės pagalbos.

Gruzijos Demokratinė respublika 1921 m.:  Gruzija 1921 m. gegužės mėn. ir šiuolaikinės jos ribos (žalia linija)  Gruzijos Sočio rajonas 1918–1919 m.
Gruzijos nepriklausomybė buvo pripažinta Sovietų Rusijos Maskvos sutartimi 1920 m. gegužės 7 d. Gruzijos užpuolimui nebuvo Maskvoje visuotinai pritarta. To daugiausiai tikėjosi du įtakingiausi iš Gruzijos kilę sovietų Rusijos pareigūnai, Stalinas ir Ordžonikidzė, kurie 1921 m. vasario 14 d. gavo iš bolševikų lyderio Lenino sutikimą įsiveržti į Gruziją „valstiečių ir darbininkų maišto" šalyje pretekstu. Sovietų pajėgos jau vasario 25 d. po stiprių mūšių užėmė Gruzijos sostinę Tbilisį (tada žinomą kaip Tiflisu) ir paskelbė Gruzijos TSR. Likusi teritorija buvo užimta per tris savaites, bet galutinai sovietų valdžia įsitvirtino 1924 m. rugsėjį. Beveik tuo pačiu metu didelę dalį pietvakarių Gruzijos okupavo Turkija (1921 m. vasaris-kovas). Tai grėsė virsti į Maskvos ir Ankaros krizę, todėl sovietai pagal Karso sutartį turkams suteikė didelių teritorinių nuolaidų.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sovietų-Gruzijos karas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sovietų-Gruzijos karas ir Gruzijos sovietizacija
* 'Sovietų-Gruzijos karo chronologija
[[Vaizdas:Function x^2.svg|right|thumb|{{nowrap|*ƒ*(*x*) = *x*2 yra lyginės funkcijos pavyzdys]]
Funkcija f(x) yra **lyginė**, jei visiems realiesiems x galioja:

{\displaystyle f(x)=f(-x).\,}
Geometriškai tokių funkcijų grafikas yra simetriškas ordinačių Oy ašies atžvilgiu. Lyginių funkcijų pavyzdžiai: {\displaystyle |x|,x^{2}x^{4},cos(x)}, ir {\displaystyle cosh(x)}.

*ƒ*(*x*) = *x*3 yra nelyginės funkcijos pavyzdys.
*ƒ*(*x*) = *x*3 + 1 yra nei lyginės, nei nelyginės funkcijos pavyzdys.
Funkcija f(x) yra **nelyginė**, jei visiems realiesiems x galioja:

{\displaystyle f(-x)=-f(x)\,}
arba

{\displaystyle f(x)+f(-x)=0\,.}
Geometriškai tokios funkcijos yra simetriškos koordinačių pradžios taško (0;0) atžvilgiu, t. y. nepasikeičia apsukus koordinačių ašį 180 laipsnių kampu (arba, kitaip tariant, pažiūrėjus į grafiką aukštyn kojomis). Nelyginių funkcijų pavyzdžiai: x, x3, sin(x), sinh(x) ir erf(x). Nelyginės funkcijos grafikui yra būdinga centrinė simetrija koordinačių pradžios taško atžvilgiu.

Funkcijos, neatitinkančios nei lyginių, nei nelyginių funkcijų reikalavimų vadinamos **nei lyginėmis, nei nelyginėmis**.

Patikrinimo pavyzdžiai
----------------------

* f(x) = 2 - 3x8;

f(-x) = 2 - 3(-x)8 = 2 - 3x8 = f(x)
Išvada: funkcija f(x) = 2 - 3x8 yra lyginė
* f(x) = 5x + 3x3 - sin(x);

f(-x) = -5x + 3(-x)3 - sin(-x) = -5x - 3x3 + sin(x) = -(5x + 3x3 - sin(x)) = -f(x)
Išvada: funkcija yra nelyginė
* {\displaystyle f(x)={\sqrt {x}}}

Funkcijos apibrėžimo sritis {\displaystyle D=[0;\infty )} nėra simetriška taško x atžvilgiu todėl funkcija negali būti lyginė arba nelyginė. Taigi, ji yra nei lyginė, nei nelyginė. Pastaba: Visos funkcijos, kurių apibrėžimo sritis nėra simetriška nulio atžvilgiu yra nei lyginės, nei nelyginės, bet ne visų nei lyginių, nei nelyginių funkcijų apibrėžimo sritis yra nesimetriška nulio atžvilgiu. Tą demonstruoja sekantis pavyzdys.

* f(x) = x + x2 + 1

f(-x) = - x + x2 + 1
Matematiškai griežtai įrodyti, kad ši funkcija yra nei lyginė, nei nelyginė, galima pasiėmus kokį nors tašką, nes funkcija turi tenkinti reikalavimus visoje realiųjų skaičių aibėje. Pavyzdžiui, imame x=1:
f(1)=1 + 12 + 1 = 3
f(-1)=-1 + (-1)2 + 1 = 1
Kadangi f(-1) ≠ f(1), funkcija nėra lyginė ir kadangi f(-1) ≠ -f(1), funkcija nėra nelyginė, taigi, ji yra nei lyginė, nei nelyginė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Albertas Steponavičius. Matematika. – Kaunas: Šviesa, 2006. – 46 p. ISBN 5-430-04169-6
2. ↑  Autorių kolektyvas. Matematika. Vadovėlis XI-XII klasei. Suaugusiųjų ir savarankiškam mokymuisi. – Kaunas: Šviesa, 2007. – 35 p. ISBN 5-430-04629-9
Koordinatės: 55°54′01″š. pl. 23°21′50″r. ilg.﻿ / ﻿55.9003°š. pl. 23.3639°r. ilg.﻿ / 55.9003; 23.3639

|  |
| --- |
|    **Zoknių geležinkelio stotis** |
| **Adresas** | Šiauliai, Zokniai |
| **Atidaryta** | XX a. 1-oji pusė |
| **Aptarnaujanti įmonė** | AB „Lietuvos Geležinkeliai" |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↑ KUŽIAI ↑ |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Voveriškiai |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 5,2 | → GUBERNIJA → |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ŠIAULIAI |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 4,1 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | **Zokniai** |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 2,9 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Sodai |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 2,2 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Šilėnai |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↓ KUTIŠKIAI ↓ |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Zoknių geležinkelio stotis** – geležinkelio stotis šiaurės Lietuvoje, Šiaulių miesto pietryčiuose, Zoknių mikrorajone netoli Zoknių oro uosto. Atsišakoja privažiuojamieji keliai į oro uostą ir pramonės įmones, esančias toliau pietuose Rėkyvos mikrorajone.

Istorija
--------

Atidaryta dar prieš II pasaulinį karą. Maždaug iki 2020 m. stodavo keleiviniai priemiestiniai traukiniai Radviliškis–Šiauliai, Radviliškis–Klaipėda, Radviliškis–Mažeikiai, Šiauliai–Rokiškis. 2021 m. buvo numatyta nuo Zoknių geležinkelio stoties iki Šiaulių pramonės parko teritorijos įrengti privažiuojamąjį geležinkelio kelią.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Литовская ж. д. Дополнение к альбому схем железных дорог СССР (по данным на 1 января 1941 г.). – Транскартография НКПС, 1941.
2. ↑  Šiauliai siekia kuo skubiau pradėti svarbios geležinkelio vėžės įrengimą. 2021-01-30, Sa.lt (tikrinta 2023-09-01).
Filme „Brolis 2"
**Sergejus Bodrovas (jaunesnysis)** (*Сергей Сергеевич Бодров*, 1971 m. gruodžio 27 d. Maskvoje – 2002 m. rugsėjo 20 d. Šiaurės Osetijoje) – Rusijos aktorius, televizijos laidų vedėjas.

Biografija
----------

Žinomo režisieriaus, aktoriaus bei prodiuserio Sergejaus Bodrovo sūnus.

1989–1994 m. studijavo architektūrą ir filologiją Maskvos Maskvos valstybiniame universitete. 1998 m. apgynė disertaciją „Architektūra Venecijos tapyboje renesanso laikais".

1996 m. tėvo režisuotame filme „Kalinys kalnuose" pradėjo aktoriaus karjerą. Filme suvaidino jauną kareivį, už šį vaidmenį gavo Nikės apdovanojimą (geriausias aktorius).

Pagarsėjo dėl vaidmens rusų veiksmo filmuose *Brolis* ir *Brolis 2*

Vedė rusišką realybės šou „Išlikimas" versiją.

### Žūtis

2002 m. vasarą Šiaurės Osetijoje praėjo savo antrojo filmo „Ryšininkas" filmavimo darbus.

2002 m. rugsėjo 20 d. žuvo Kaukazo kalnuose, Karmadono tarpeklyje, nuslinkus Kolkos ledynui. Kartu su kitais 125 žmonėmis (tarp jų 27 asmenys iš filmavimo grupės), antrąją naujos kino juostos filmavimų dieną. Iki 2005 m. rugsėjo 21 d. buvo laikomas laikomas dingusiu be žinios.

Liko žmona Svetlana, dukra ir sūnus.

Dalinė filmografija
-------------------

* *Kalinys kalnuose* (Кавказский Пленник, 1996 m.)
* *Brolis* (Брат, 1997 m.)
* *The Stringer* (1998 m.)
* *Brolis 2* (Брат 2, 2000 m.)
* *Rytai/Vakarai* (Est-Ouest, 2000 m.)
* *The Quickie* (2001 m.)
* *Seserys* (Сёстры, 2001 m.)
* *Karas* (Война, 2002 m.)
* *Lokio bučinys* (Медвежий поцелуй, 2002 m.)

Nuorodos
--------

* IMDb profilis **(**angl.**)**
* Gerbėjų svetainė Archyvuota kopija 2006-04-14 iš Wayback Machine projekto. **(**rus.**)**
**Alfredas Karlas Jenčas** (vok. *Alfred Karl Jentsch*, 1850 m. kovo 29 d. Drezdenas – 1925 m. rugpjūčio 1 d. Gysenas) – vokiečių geologas, geografas, matematikas.

Biografija
----------

Leipcigo universitete studijavo geologiją, matematiką ir geografiją. 1875-1899 m. dirbo Karališkosios fizikos ir ekonomikos draugijos Rytų Prūsijos provincijos muziejuje (Karaliaučius). Nuo 1889 m. Karaliaučiaus universiteto profesorius. Nuo 1883 m. Vokietijos gamtotyros akademijos „Leopoldina" narys.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrė Rytų Prūsijos geologinę sandarą, Purmalių ir Gvildžių (prie Klaipėdos) kvartero atodangas, juros sistemos nuosėdų atodangas Papilėje, Kuršių neriją. Sudarė Rytų Prūsijos ir Vakarų Lietuvos prekvartero paviršiaus uolienų žemėlapį. Aprašė kelis gręžinius prie Klaipėdos, juros sistemos kelovėjo ir apatinio oksfordžio sluoksnius Papilėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Gaigalas. *Alfredas Karlas Jenčas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 638 psl.
Bernhardas Rymanas.
**Georg Friedrich Bernhard Riemann** (**Georgas Frydrikas Bernhardas Rymanas**; 1826 m. – 1866 m.) – vokiečių matematikas, labiausiai žinomas indėliu į matematinę analizę ir diferencialinę geometriją. Rymano pavardė dažniausiai siejama su garsiąja Dzeta funkcija, Rymano integralu, Rymano paviršiumi. Jo darbai vėliau padėjo pagrindą Einšteino bendrosios reliatyvumo teorijos sukūrimui.

Rymanas teigė, kad mažose erdvės dalyse kreivumas gali būti labai didelis, tuo tarpu jų aplinkoje – lygus nuliui.

Jo vardu pavadintas asteroidas nr. 4167 ir krateris Mėnulyje.

Biografija
----------

Bernhardas Rymanas gimė Berselense, kaimelyje netoli Dananebergo, Hanoverio karalystėje, dabartinėje Vokietijos teritorijoje. Rymanas buvo antrasis iš šešių vaikų šeimoje, jo tėvas tuo metu ėjo liuteronų pastoriaus pareigas.

1847 m. pradėjo studijuoti filosofiją ir teologiją Giotingeno universitete, tačiau kitais metais su tėvo sutikimu sustabdė savo teologijos studijas ir perėjo į matematiką. Profesoriumi tapo 1854 m. 1862 m. vedė.

Mirė 1866 m. Italijoje, susirgęs tuberkulioze.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algimantas Karpus. *Mechanika: paskaitos.* Vilnius: Enciklopedija, 2003, 103 p. ISBN 9986-433-29-0.
2. ↑  Bernhard Riemann. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2024-02-05).
| Mėlynis |
| --- |
| Vieta | Rokiškio raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,192 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,03 km |
| Vidutinis gylis | 2,4 m |
| Didžiausias gylis | 4,0 m |
| Įteka | 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Mėlynis

  |
| **Koordinatės** |  55°51′20″ š. pl. 25°50′55″ r. ilg.﻿ / ﻿55.85556°š. pl. 25.84861°r. ilg.﻿ / 55.85556; 25.84861Koordinatės: 55°51′20″ š. pl. 25°50′55″ r. ilg.﻿ / ﻿55.85556°š. pl. 25.84861°r. ilg.﻿ / 55.85556; 25.84861 |

**Mėlynis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 3 km į rytus nuo Kriaunų, prie šiaurinės Sartų ežero įlankos. Ilgis pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi 0,95 km, plotis iki 0,46 km. Altitudė 100,5 m. Gylis siekia 4 m. Būdingi žemi pelkėti, alksniais, karklais apaugę krantai. Pietinės pakrantės kiek aukštesnės. Šiaurinėje ežero dalyje yra sala, kurios plotas 0,87 ha. Apžėlęs vandens augalija. Pakrantėse plyti pelkės, pievos ir dirbami laukai. Į Mėlynį suteka trys upeliai, vienas jų – iš tuoj į vakarus telkšančio Mėlynioko ežero. Išteka rytuose upelis į Sartų ežerą.

Į šiaurę nuo ežero įsikūręs Mielėnų kaimas, į pietus – Baršėnų kaimas. Pietine pakrante eina kelias  **3608**  Laibgaliai–Kriaunos–Juozapava .

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mėlynis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 44