recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **Andhros istorija** |
| Andhros karalystė |
| *Maurjų imperija* |
| Satavahanų dinastija |
| Ikšvakų dinastija |
| Brihapalajanai, Anandagotrikai, Salankajanai, Višnukundinai |
| *Palavai, Čalukjai* |
| Rytų Čalukjų dinastija |
| *Čolos*, *Vakarų Čalukjai* |
| Kakatijų dinastija |
| *Dekano sultonatai, Vidžajanagara* |
| Andhra Pradešas |

**Višnukundinų dinastija** (telug. విష్ణుకుండినులు ) kilmės dinastija, valdžiusi teritorijas dab. Andhra Pradeše 420-620 m.

Ši dinastija iš pradžių atsirado kaip Vakatakų vasalė rytiniame pajūryje. 514 m. Vakatakų valdos sumažėjo iki dabartinės Telanganos teritorijos. Višnukundinų valdomos teritorijos koncentravosi pajūryje tarp Krišnos ir Godavario upių, bet vėliau jai pavyko išplėsti teritorijas ir sukurti stiprią valstybę.

Ši dinastija valdė Tamsiaisiais amžiais, kuomet vidurio Indija buvo valdoma daugybės vietinių dinastijų. Kitos to meto Andhros dinastijos buvo Anandagotrikai, Palavai ir kitos.

Pirmoji dinastijos sostinė buvo *Indrapalanagara* (dab. Nalgondos rajonas).

Istorija
--------

Pirmasis valdovas Indra Varma dar buvo traktuojamas kaip Vakatakų vasalas, tačiau įsitvirtinęs Indrapalanagaroje, jis tapo vis labiau nepriklausomas. Tuo metu toje vietoje susidarė vakuumas, kadangi čia nesiekė palavų galybė pietuose (ji buvo tik iki Krišnos upės) ir Vakatakų galybė pajūryje. Apie du vėlesnius dinastijos valdovus Madhav Varma I ir Govinda Varma žinoma nedaug, greičiausiai jie išlaikė Indra Varma turėtas teritorijas ir jas šiek tiek praplėtė.

V a. viduryje dinastija pradėjo savo ekspansiją valdant sėkmingiausiam dinastijos valdovui Madhav Varmai (461-508). Apie pusę amžiaus trukęs Madhav Varmos valdymas laikomas Višnukundinų dinastijos aukso amžiumi, mat šis valdovas susigiminiavo su Vakatakais, o vėliau nugalėjo priešus Anandagotrikus į pietus nuo Krišnos upės (jie buvo Palavų vasalai). Padaręs sostine Amaravatį, jis nugalėjo kaimynus šiaurėje Salankajanus ir taip įsitvirtino pajūrio ruože.

Valdant Vikramendra Varmai II (555–569), valstybė įsigalėjo Kalingoje ir apsigynė nuo Palavų. Stipri valstybė sugebėjo išsilaikyti iki VII a. I pusės, kol buvo nukariauta Badamio Čalukjų iš Karnatakos.

Kultūra
-------

Višnukundinai buvo pirmieji valdovai, kurie Andhroje ėmė vartoti vietinę telugų kalbą, o ne sanskritą, nors šiam dar buvo skiriamas didžiulis dėmesys.

Nors pirmieji dinastijos valdovai buvo budistai, nuo Madhavvarmos laikų suklestėjo višnuizmas ir šivaizmas. Buvo įsteigta daugybė mokyklų vedų studijoms, pastatyta daug puikių šventyklų, tokių kaip Undavalio olos.

Valdovai
--------

* Indra Varma
* Madhav Varma I
* Govinda Varma
* Madhav Varma (461-508)
* Vikramendra Varma I (508–528)
* Indra Bhattaraka Varma (528–555)
* Vikramendra Varma II (555–569)
* Govinda Varma II (569–573)
* Janssraya Madhav Varma IV (573-621)
* Madhav Varma IV (621-624)
AtheOS darbalaukis.
**AtheOS** buvo nemokama Unix šeimos operacinė sistema skirta x86 tipo kompiuteriams (pavadinimas iššifruojamas Athena Operating System (lietuviškai skambėtų Atėnės operacinė sistema), prieš tai ji dar vadinosi **AltOS**). Pradinis jos tikslas buvo sukurti AmigaOS kloną, tačiau vėliau šio sumanymo buvo atsisakyta. Ji daugiau nebeplėtojama, bet vėliau buvo vystoma jos atšaka – Syllable operacine sistema.

Istorija
--------

Nuo 1994 iki 2000 metų pradžios AtheOS buvo išimtinai kuriama vieno Norvegijos programuotojo Kurt Skauen; jis ją paskelbė pasauliui 2000 metų kovą Usenet interneto diskusijų sistemoje pagal atviro kodo GNU GPL licenciją. Nepaisant to Skauen nebuvo linkęs priimti kodo pakeitimus skirtingai nuo daugumos kitų panašių projektų. Nuo 2001 metų pabaigos jis nutraukė tolimesnį operacinės sistemos tobulinimą dėl asmeninių priežasčių ir projektas yra laikomas mirusiu. Grupė programuotojų, norėdami pratęsti sistemos vystymą, sukūrė jos atšaką – Syllable operacinę sistemą, kuri buvo aktyviai vystoma dar ne vienerius metus po Skauen pasitraukimo.

Savybės
-------

* 64 bitų AtheOS failų sistema (paprastai vadinama AFS).
* Simetrinio multiprocesorinio apdorojimo (daug procesorių) palaikymas.
* Savita, objektiškai orientuota grafinės vartotojo sąsajos (GUI) architektūra.
* Didžiosios dalies POSIX standarto palaikymas.
* C++ orientuotas API (liet. Aplikacijų Programavimo Sąsaja).
* Užgrobiantis, prioritetinis daugiaužduotiškumas (Pre - emptive multitasking) su multithreading palaikymu.

Nuorodos
--------

* Atkurta pagrindinio puslapio kopija
* AtheOS info puslapis Archyvuota kopija 2006-04-24 iš Wayback Machine projekto.
* Interviu su AtheOS kūrėju Kurt Skauen (2001)
* Kurt Skauen atsako į klausimus (2001)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Cetinė*Цетиње* |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

CetinėCetinė

42°22′0″ š. pl. 18°55′0″ r. ilg.﻿ / ﻿42.36667°š. pl. 18.91667°r. ilg.﻿ / 42.36667; 18.91667﻿ (Cetinė)Koordinatės: 42°22′0″ š. pl. 18°55′0″ r. ilg.﻿ / ﻿42.36667°š. pl. 18.91667°r. ilg.﻿ / 42.36667; 18.91667﻿ (Cetinė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Juodkalnijos vėliava Juodkalnija |
| **Savivaldybė** | Cetinės opština |
|  |
| **Meras** | Milovan Janković |
|  |
| **Gyventojų** (2003) | 15 137  |
|  |
|  **Vikiteka** | Cetinė |
|  |
| **Kirčiavimas** | Cètinė |

**Cetinė** – miestas Juodkalnijos pietryčiuose, netoli Adrijos jūros. Viena šalies sostinių (reziduoja Juodkalnijos prezidentas). Miestas išsidėstęs lygumoje, 670 m virš jūros lygio, rytiniame Lovceno kalno (1749 m) šlaite. Vienas pagrindinių žiemos kurortų regione. Pramonė: avalynė, namų elektros prietaisai. Po Antrojo pasaulinio karo nuo Cetinės nutiesta daug kelių, jungiančių su kitais tuometinės Jugoslavijos miestais, kas lėmė gana geras sąlygas ekonominei plėtrai.

Yra Petaro II rūmai (XIX a.), dabartinis muziejus.

Istorija
--------

Cetinė pradėjo augti aplink vienuolyną, kuris buvo įkurtas 1484 m. Dėl geros strateginės padėties kalnuotame regione, Juodkalnijos vadovai XVI a. atsikėlė į šį miestą, siekdami geriau kovoti prieš osmanus. Pastarieji miestą apiplėšė ir degino kelis kartus XVII-XVIII a. tačiau užkariauti nepavyko. 1878–1918 m. Cetinė buvo nepriklausomos Juodkalnijos sostinė. 1946 m. Juodkalnijos sostinė perkelta į didesnį miestą – Podgoricą (tuometinį Titogradą).

Sportas
-------

* FK Lovćen Cetinje (futbolo klubas);
* FK Cetinje (futbolo klubas);
* Sveti Petar Cetinjski stadionas, kurio talpa – 5 192 žiūrovai.

Nuorodos
--------

* Oficiali miesto svetainė
Džovanio Belinio triptikas
Vitražo triptikas
**Triptikas** (gr. triptychos 'trigubai sudėtas')  – tai viršutinė puošnaus altoriaus dalis iš 3 paveikslų, iš kurių vidurinysis yra nejudantis, šoniniai gali būti varstomi; meno kūrinio (tapybos, grafikos, skulptūros) kompozicija iš 3 dalių; 3 panašios kompozicijos, artimos viena kitai siužetu, tema, idėja.

Istorija
--------

Triptikų taikymo mene pradžia laikomas ankstyvasis krikščioniškasis viduramžių menas – tuomet tai buvo paplitusi paveikslų, kabinamų prie bažnyčių altorių, kūrimo praktika. Jais buvo puošiamos sienos aplink altorius Europoje ir tolesniuose kraštuose. Savo darbais šiuo stiliumi garsėjo bažnytinio vitražo meistrai. Žymūs to meto tapytojai, skulptoriai savo darbuose taip pat naudojo triptiką.

Pavyzdžiai
----------

Tapybos triptikas
Raigardo slėnis M. K. Čiurlionio triptike
Tapyboje triptikais garsėjo M. K. Čiurlionis: „Fantazija", „Vasara", „Raigardas", „Pasaka", „Mano kelias", „Karalaičio kelionė", „Rex".

Triptiko muzikoje  pavyzdžiai:

* Kompozitorius Ottorino Respighi, įkvėptas dailininko Sandro Botticelli paveikslų, parašė instrumentinį muzikos kūrinį triptiką „Botičelis". Triptiko dalys atitinka paveikslų pavadinimus: "Pavasaris", "Veneros gimimas", "Išminčių pagarbinimas".
* Kompozitoriaus Paul Hindemith simfonijos "Dailininkas Matis" trys dalys atitinka dailininko Matthias Grünewald trijų paveikslų pavadinimus: „Angelų koncertas", „Guldymas į karstą", „Šv. Antano gundymas".
* Operoje – Džiakomo Pučinio triptikas („Apsiaustas", „Sesuo Andželika", „Džanis Skikis").
* Balete – Stasio Domarko triptikas („Artisto gyvenimas", „Sirenos", „Bolero").
* Adde Adesokan triptikai .

Šaltiniai
---------

1. ↑  Apie triptiką tarpt. žodžių žodyne[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Triptikas muzikoje Archyvuota kopija 2008-12-06 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Fotografijos triptikai



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Triptikas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

* Čiurlionio triptikai
* Reljefinės grafikos triptikas
* Triptikai

Taip pat skaitykite
-------------------

* Diptikas
* Poliptikas
Trajano termų griuvėsiai ant Eskvilino kalvos
**Eskvilino kalva**, arba *Eskvilinas* (lot. *Collis Esquilinus*) – viena iš septynių istorinių Romos kalvų. Eskvilino kalva turi tris viršūnes – Cispijų, Opijų ir Fagutalį.

Istorija
--------

Pasak romėnų istoriko Livijaus, Roma išsiplėtė į Eskvilino kalvos pusę maždaug VI a. pr. m. e. valdant šeštajam Romos karaliui Servijui Tulijui.

Eskvilino kalva visais amžiais buvo populiarus turtingų romėnų gyvenamasis rajonas. Imperatoriaus Augusto bičiulis ir meno rėmėjas Mecenatas ant Eskvilino įkūrė savo sodus, pirmuosius helenistinio stiliaus sodus Romoje.

Imperatorius Neronas ant Opijaus (vienos iš Eskvilino viršūnių) pradėjo statyti ekstravagantiškus mylios ilgio rūmus *Domus aurea*, kurių vietoje vėliau imperatoriai Titas ir Trajanas pastatė termas, kurių griuvėsiai matomi ir šiandien.

III a. ant Eskvilino buvo įkurti vadinamieji Licinijaus sodai, kuriuose su savo dvaru rezidavo imperatorius Galijenas.

Koordinatės: 41°53′44″ š. pl. 12°29′48″ r. ilg.﻿ / ﻿41.89556°š. pl. 12.49667°r. ilg.﻿ / 41.89556; 12.49667

Šaltiniai
---------

1. ↑  Titas Livijus, *Nuo Romos įkūrimo* 1.44.
2. ↑  Dalia Dilytė, *Senovės Romos kultūra*, Vilnius: Metodika, 2012, p. 220.
3. ↑  Dionas Kasijus, *Romos istorija* LXV.4.1.
4. ↑  Plutarchas, *Lukulas* 49.
**Medicinos enciklopedija** (**ME**) – enciklopedinis Valstybinės enciklopedijų leidyklos leidinys apie mediciną.

Apimtis
-------

Medicinos enciklopedija
Per 4 000 straipsnių, 800 iliustracijų.

Medicinos enciklopedijoje supažindinama su žmogaus biologija, anatomija, aprašomos įvairios ligos, pateikiamos jų atsiradimo priežastys, požymiai, siūloma ligų prevencija ir profilaktika. Enciklopedijoje galima rasti ir farmacijos mokslo pagrindų – apie veikliąsias ir vaistines medžiagas, daugelį vaistinių augalų.

Taip pat pateikiama informacijos apie kurortus, reabilitaciją, gerontologiją, įvairius poilsio ir veiklos būdus, sporto šakas, jų reikšmę sveikatai.

ME aprašomi 524 žymiausi Lietuvos ir lietuvių kilmės medicinos mokslininkai, praktikai, medikai.

Leidimas
--------

Medicinos enciklopediją 1991–1993 metais išleido Valstybinė enciklopedijų leidykla. Vyriausiasis redaktorius – V. Grabauskas.

Tomai
-----

* 1 tomas, A-M (iki žodžio Medicina)
* 2 tomas, M-Ž

Nuorodos
--------

* Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas
**Atestuotas vadybos konsultantas** (angl. *Certified Management Consultant, CMC*) – pasaulyje pripažinta aukščiausio lygio vadybos konsutatntų kvalifikacija. Tarptautinės vadybos konsultavimo institutų tarybos (ICMCI) sukurtas ir apibrėžtas CMC standartas prigijo visame pasaulyje. Sertifikatas yra suteikiamas tik profesionaliems konsultantams, o CMC kvalifikacijos įgijimo tvarką griežtai kontroliuoja ICMCI ir garantuoja, kad jos akredituoti nacionaliniai institutai atitinka tarptautinio standarto reikalavimus.

ICMCI reikalauja, kad vadybos konsultantai, siekiantys CMC turi atitikti šiuos kriterijus: verslo konsultavimo profesiją atitinkantis išsilavinimas, konsultavimo darbo patirtis, nuolatinis darbas verslo konsultavimo srityje bei nešališkumas. Vadybos sertifikatas suteikiamas penkeriems metams, vėliau tenka vėl įrodyti atitikimą standartams, o tai skatina nuolatinį konsultantų tobulėjimą ir žinių atnaujinimą.

Lietuvoje
---------

Lietuvoje kuriasi stiprus profesionalių verslo konsultantų branduolys. 2011 m. buvo įteikti pirmieji CMC sertifikatai 28 Lietuvos verslo konsultantams.

Vadybos konsultantų profesija Lietuvoje egzistuoja apie 18 metų, taigi yra nemažai tikrų profesionalų. Tačiau reikia pripažinti, kad vadybos konsultavimo niekas sistemiškai nesimokė. O Vakarų Europos šalyse tokie mokymai vyksta jau pora dešimtmečių, todėl jų patirtis mums labai vertinga.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Vadybos konsultavimas
* Atestuotas finansų analitikas
* Finansinės rizikos valdytojas

Nuorodos
--------

* International Council of Management Consultant Institutes (ICMCI) Archyvuota kopija 2007-02-18 iš Wayback Machine projekto.
* Lietuvos vadybos konsultantų asociacija Archyvuota kopija 2013-04-26 iš Wayback Machine projekto.

Išnašos
-------

1. 1 2  Lietuvos vadybos konsultantams įteikti tarptautiniai CMC sertifikatai.
2. 1 2  Lietuvos vadybos konsultantų asociacija: Kartelė kyla.
3. ↑  Lietuvos vadybos konsultantų asociacija: 2011 vasario 11d. CMC sertifikatų įteikimas. Archyvuota kopija 2010-04-11 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Šveicarijos kariuomenės eskadronas (1972 m.). Joja kariuomenės veteranai 1972 m. uniformomis
**Eskadronas** – kavalerijos padalinys, dydžiu atitinkantis batalioną ar kuopą.

Pirmieji eskadronai atsirado Karolio V laikais. Eskadronas pradžioje rikiuodavosi į 16 eilių. Prancūzijos religinių karų laikais eskadronai rikiuodavosi tik į 6 eiles, Henriko IV laikais – į 5 eiles, Frydricho Didžiojo laikais – į 2 eiles.

Pradžioje eskadronai turėjo kelis šimtus kavaleristų (bataliono lygis) ir buvo skirstomi į kuopas. Vėliau patirtis karuose parodė, kad gausius eskadronus sunku valdyti mūšio lauke, jie pasidaro mažiau manevringi, sunkiau keičia atakos kryptį. XX a. pradžioje daug kur eskadronai sumažėjo iki 120–150 raitelių (kuopos lygis).

Didžioji Britanija ir Britų Sandrauga
-------------------------------------

Didžiosios Britanijos armijoje ir daugelio Britų Sandraugos šalių armijose kavalerijos eskadronas atitinka pėstininkų kuopą ar artilerijos bateriją.

*Eskadronais* taip pat vadina kuopos dydžio dalinius Britanijos SAS (*Special Air Service* 'Specialioji oro tarnyba'), Karališkųjų inžinierių korpuse (*Corps of Royal Engineers*), Karališkajame ryšių korpuse (*Royal Corps of Signals*), Karališkajame Armijos medicinos korpuse (*Royal Army Medical Corps*), Karališkajame logistikos korpuse (*Royal Logistic Corps*).

Eskadronai paprastai žymimi raidėmis ar numeriais – 1-asis eskadronas, A eskadronas. Kai kuriuose Britanijos armijos daliniuose eskadroną gali pavadinti svarbaus istorinio mūšio, kuriame dalyvavo pulkas, pavadinimu.

JAV
---

JAV armijoje kavalerijos eskadronas (angl. *squadron*) atitinka pėstininkų ar artilerijos batalioną. Dabar JAV armijoje kavalerija vadinami šarvuočių ir tankų daliniai arba sraigtasparnių daliniai.

Prancūzija
----------

Prancūzijos kariuomenėje eskadronas (pranc. *escadron*) ilgą laiką atitiko kavalerijos divizioną (batalioną), būdavo sudarytas iš kelių kuopų. Nuo XX a. vidurio eskadronas atitinka kuopą. Eskadronams vadovauja kapitonai, kaip ir kuopoms.

Rusija
------

Rusijoje eskadronai turėjo 128 kavaleristus, turėjo du puseskadronius po du būrius. Būrį sudarydavo 2 eilės po 16 kavaleristų. *Maršo eskadronai*, karo metais suformuoti atsarginėse kavalerijos dalyse ir keliaudavę į veikiančius kavalerijos pulkus, turėdavo 160 kavaleristų.

Kavalerijos pulkas turėdavo 4 ar 6 eskadronus:

* kirasirų pulkai turėdavo po 4 eskadronus
* visi kiti pulkai – po 6 eskadronus.

Kavalerijos divizionai turėdavo po 2 eskadronus.

Eskadronai atitikdavo kazokų dalinių šimtines.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RKariniai vienetai |
| --- |
|  |
| Junginiai | 
• Armijų grupė (Frontas) • Apygarda • Armija • Korpusas • Divizija • |
|  |
| Daliniai | 
• Brigada • Pulkas • |
|  |
| Padaliniai | 
• Batalionas • Divizionas • Eskadronas • Kuopa • Baterija • Būrys • Skyrius • |

 |
Vilniaus rajono savivaldybės herbas
**Vilniaus rajono savivaldybės herbas** – vienas iš Vilniaus rajono savivaldybės heraldikos atributų. Herbo raudoname lauke ant juodo žirgo sidabrinis šarvuotas raitelis, dešinėje rankoje laikantis sidabrinę ietį su auksiniu ietigaliu, prie kairiojo peties mėlynas skydas su dvigubu auksiniu kryžiumi. Žirgo kamanos, balnas, trumpa gūnia ir odiniai diržai mėlyni. Balno kilpa, pentinas, gūnios apačia bei žirgo pasagos ir metaliniai jo aprangos sutvirtinimai auksiniai.

Istorija
--------

Vilniaus rajono savivaldybės, kaip ir Vilniaus apskrities, herbas turi tą pačią istoriją ir priklauso seniausiems teritoriniams simboliams Lietuvoje. Jis išsirutuliojo iš XIV–XV a. didžiųjų kunigaikščių portretinių antspaudų, su pertraukomis ir pataisymais naudotas iki Pirmojo pasaulinio karo. Atkurtas pagal ankstyviausią versiją – raitelį su ietimi, žinomą nuo XIV a. pabaigos.

Vilniaus rajono savivaldybės herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas dekretu Nr. 724 patvirtino 1999 m. gruodžio 20 d.

Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.

Šaltiniai
---------

* Lietuvos heraldika II / Lietuvos heraldikos komisija prie Respublikos Prezidento; (sudarytojas ir parengėjas Edmundas Rimša) Vilnius: Baltos lankos, 2004, ISBN 9955-584-69-6.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Vilniaus rajono savivaldybės vėliava
**Mbajai** – gvajkurų gentis, gyvenusi abipus Paragvajaus upės, dabartinio Paragvajaus šiaurėje ir šiaurės vakaruose, Argentinoje iki Bermecho upės. Taip pat gyveno Brazilijoje, Pietų Mato Grose – ten dabartiniai mbajų palikuonys vadinami kaduvėjais. Kalbėjo matakų-gvajkurų grupei priklausančia kalba.

Pavadinimas mbajai kilo iš šios genties priešų gvaranių kalbos ir reiškia baidykles, laukinius.

Išskiriamos trys mbajų grupės: *epicua – yiqui* – šiaurėje, *napin – yiqui* – rytuose, *taqui – yiqui* – pietuose.

Kaip ir dauguma kitų gvajkurų, mbajai prisijaukino konkistadorų atvežtus arklius ir jais siaubė ispanų ir gvaranių gyvenvietes. 1542 m. Alvar Núñez Cabeza de Vaca kartu su gvaraniais atakavo mbajų žemes. 1609 m. jėzuitai Roque González de Santa Cruz ir Vicente Grifi kirto Paragvajaus upę ir įsikūrė gvajkurų mbajų žemėse tarp Jabiberi ir Pilkomajo upių. 1610 m. jie įkūrė *Nuestra Señora María de los Reyes* misiją. 1613 m. Pedro Romero ir Antonio Moranta įkūrė Guasutingos redukciją, kuri veikė iki 1626 m. Vėliau jėzuitai apleido mbajų žemes.

*Apacachodegodegi* grupė nuo 1670 m. iš Šiaurinio Čiako persikėlė prie Apos upės, iš kur atakavo gyvenvietes, esančias prie Ipanės ir Žežujaus upės. 1759 m. kasikas Lorenzo Mbayá sudarė taiką su Asunsjonu ir leido steigti jėzuitų misijas. 1760 m. jėzuitas Joseph Sánchez Labrador mbajų ir kitų gvajkurų žemėse įkūrė *Nuestra Señora de Belén* misiją prie Ipanės upės. 1767 m. jėzuitai buvo išvaryti, o misijos uždarytos.

1844 ir 1854 m. jėzuitai atakavo ispanų fortus prie Apos ir Akidabano upių.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2007-11-02 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Medina (reikšmės).*

| Medinaالمدينة |
| --- |
| *Dviejų Kiblų mečetė* |
|  |
| 

MedinaMedina

24°28′0″ š. pl. 39°36′0″ r. ilg.﻿ / ﻿24.46667°š. pl. 39.60000°r. ilg.﻿ / 24.46667; 39.60000﻿ (Medina)Koordinatės: 24°28′0″ š. pl. 39°36′0″ r. ilg.﻿ / ﻿24.46667°š. pl. 39.60000°r. ilg.﻿ / 24.46667; 39.60000﻿ (Medina) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Saudo Arabijos vėliava Saudo Arabija |
| **Emyratas** | Medinos emyratas |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 995 619  |
| **Plotas** | 608 km² |
| **Tankumas** (2004) | 1 638 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Medina |

**Medina** (arab. المدينة المنورة‎ = *al-Madīnah l-Munawwarah* – „pranašo miestas") – miestas vakarinėje Saudo Arabijoje, Hidžazo provincijoje. 918,9 tūkst. gyventojų (2004). Čia yra Mahometo palaikai, kuris 622 m. iš Mekos pabėgo į Mediną – nuo to laiko prasideda era islamo kalendoriuje. Tai vienas iš švenčiausių islamo miestų (antrasis pagal svarbą po Mekos), musulmonų piligrimų vieta. Rytinėje Medinos dalyje yra Pranašo mečetė, kurioje yra Mahometo kapas; šioje mečetėje taip pat yra pirmųjų kalifų Abu Bakro ir Umaro I kapai. Netoli Pranašo mečetės esančiose Al Baki kapinėse yra daugelio svarbių istorinių islamo asmenybių kapai (ar manoma, kad jie ten palaidoti), tarp jų – Mahometo dukters Fatimos, Abu Bakro dukters Aišos, šiitų imamų Hasano ibn Ali, Džafaro as Sadiko ir kt.

Istorija
--------

Senovėje Medina žinoma **Jasribo** (*Yathrib*) vardu, II a. Aleksandrijos geografas Ptolemėjus ją vadina **Latripa** (*Lathrippa*). Arabijos pusiasalyje ėmus plisti islamui, VII a. pervadintas **Medina** ("miestas"), pabrėžiant jos kaip tobulos musulmonų visuomenės miestas-pavyzdys. Medina buvo musulmonų pasaulio sostinė iki 661 m. kai kalifatas persikėlė į Damaską. Vėliau miestą valdė egiptiečiai ir Osmanų imperija. 1919 m. osmanus iš miesto išvijo pirmasis Hidžazo karalius Huseinas ibn Alis. Tačiau 1924 m. pastarojo kariuomenę išvijo Nedždo sultonas Abdul Azizas ibn Saudas ir 1932 m. Medina buvo įtraukta į Saudo Arabijos karalystę.
Pavyzdys, kaip mažėja naudingumas su kiekvienu suvartotu produktu. Po 7 produkto kiekvieno tolesnio produkto naudingumas yra net neigiamas.
**Mažėjančio naudingumo taisyklė** – ekonomikos taisyklė, kuri sako: kiekvieno sunaudoto produkto nauda yra mažesnė už prieš tai sunaudoto produkto atneštą naudą. Didindamas vartojimą, vartotojas didina naudą, bet kiekvienas tolesnis produktas atneša vis mažesnę santykinę naudą.

Šita taisyklė dar žinoma kaip pirmoji Goseno taisyklė.

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

Pavyzdys
--------

Nusialinęs ir labai ištroškęs vartotojas po kelių valandų paieškų suranda parduotuvę, kurioje gali nusipirkti buteli šalto, gaivinančio vandens. Jis taip ištroškęs, kad kai pardavėjas pasako, jog vandens butelis kainuoja 20 Lt. jis negalvojęs tiek ir sumoka.

Jis iš dalies numalšino savo troškulį, bet dar norėtų išgerti vandens. Jo troškulis ne toks didelis, todėl jis ilgiau svarsto, ar mokėti 20 Lt. už antrą butelį vandens. Nusprendžia, kad jis maloniai išgers dar vieną butelį vandens tik tuo atveju, jei butelis kainuos ne daugiau, kaip 5 Lt. Jis vis dar ištroškęs, bet tvirtina, kad 20 Lt. per brangu ir eis į kitą parduotuvę. Pardavėjas sutinka parduoti antrą butelį už 5 Lt. Vartotojas jau visai numalšino troškulį, bet vis dar išgertų. Tada jis pasako pardavėjui, kad mokės už dar vieną vandens butelį ne daugiau, kaip 1 Lt.

Pardavėjas tvirtai paprašė 2 Lt. todėl vartotojas nuėjo galutinai nenumalšinęs troškulio. Kaina, kurią vartotojas buvo nusprendęs sumokėti už trečią butelį, buvo mažesnė už tą, kurios paprašė pardavėjas, todėl vartotojas trečio butelio nepirko.

Maksimali kvota, kurią šiame pavyzdyje vartotojas galėjo sumokėti už vandenį, atitinka galutinį vartojimą ir išreikšta pinigais. Tai yra dydis, kurį skirs vartotojas už dar vieną vienetą. Kuo daugiau patenkinami poreikiai, tuo vartotojas mažiau mokės už tolesnį gėrybės vienetą. Tai reiškia, kad augant vartojimui, tolesniam produkto vienetui suteikiama vis mažesnė vertė.

Iš tikro gyvenime vartotojas neturėtų mokėti skirtingų kainų už tokius pačius vandens butelius. Kaina būtų vienoda visiems tokiems patiems vandens buteliams – pvz.: 2 Lt. nepriklausomai nuo to, kiek būtų perkama. Aukščiau pateiktas pavyzdys pavaizduoja, kaip vartotojas subjektyviai **įkainoja** tolesnę gėrybę, o ne kiek turėtų sumokėti.

Vartotojas tol pirks prekes, kol gėrybės kainuos tiek, kiek jis yra nusprendęs mokėti. Jeigu vartotojas už pirmą butelį vandens gali sumokėti 20 Lt, o kainuos tik 2 Lt, tai jam vartojimo naudos viršijimas sudarys 18 Lt. Už antrą butelį vandens gaus 3 Lt. daugiau naudos, nei sumokėta. Trečias vandens butelis jam duotų tik 1 Lt. naudos, o už jį irgi turės mokėti 2 Lt. Vartotojui jis atneštų 1 Lt. naudos mažiau, negu sumokėtų, todėl jis nepirks trečio butelio vandens, nes pasiliks pinigus kitų gėrybių pirkimui, kurios atneš jam daugiau arba tiek pat naudos, kiek už jas sumokėtų.
| **Silvestras Grinkevičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1871 m. sausio 27 d.Rusija Vaivadai, Panevėžio valsčius, Rusijos imperija |
| Mirė | 1942 m. spalio 31 d. (71 metai)Lietuva Romainiai, Garliavos valsčius |
|  |
| Veikla | Lietuvos statybos inžinierius, profesorius |
|  |
| Alma mater | Peterburgo technologijos institutas |
|  |
|  **Vikiteka** | Silvestras Grinkevičius |

**Silvestras Grinkevičius** (1871 m. sausio 27 d. Vaivadai, Panevėžio valsčius – 1942 m. spalio 31 d. Romainiai, Garliavos valsčius) – Lietuvos statybos inžinierius, profesorius.

Biografija
----------

1899 m. baigė Sankt Peterburgo technologijos institutą.

1899–1917 m. dirbo Rusijos Saratovo ir Kozlovo geležinkelyje. 1918–1922 m. Lietuvos geležinkelių valdybos direktorius, 1919–1922 m. – ir susisiekimo ministro pavaduotojas. Nuo 1923 m. Lietuvos universiteto (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas) dėstytojas, 1923–1940 m. Tiltų ir geležinių konstrukcijų katedros vedėjas, 1933–1937 m. dar ir Technikos fakulteto dekanas. Nuo 1928 m. profesorius.

Technikos tarptautinių konferencijų 1931 m. Paryžiuje ir 1937 m. Prahoje dalyvis. Nuo 1927 m. Lietuvos inžinierių ir architektų sąjungos valdybos pirmininkas.

Bibliografija
-------------

* Mediniai tiltai, 1929 m.
* Pastatams skaičiuoti daviniai, 1932 m.
* Geležinės konstrukcijos, 1933 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algimantas Nakas. *Silvestras Grinkevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 181 psl.
Būstinė
Vilniaus rajono savivaldybės tarybos frakcijos 2019-2023 m. kadencijoje:██ Lenkų rinkimų akcijos ir rusų aljanso koalicijos „Krikščioniškų šeimų sąjunga" frakcija: 19 

 ██ Darbo partijos frakcija: 2 

 ██ Lietuvos Socialdemokratų partijos frakcija: 4 

 ██ Centro dešinės koalicijos frakcija: 6 

 
**Vilniaus rajono savivaldybės taryba** – Vilniaus rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba ir meras renkama ketveriems metams visuotiniuose rinkimuose. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.

Tarybą sudaro 31 narys. Naujai išrinkto nario prasideda, o ankstesnės kadencijos nario įgaliojimai baigiasi nuo susirinkimo į pirmąjį posėdį dienos.

Merai
-----

* Leokadija Janušauskienė (LLRA) – 1995–2004 m.
* Marija Rekst (LLRA) – 2004–2023 m.
* Robert Duchnevič (LSDP) – nuo 2023 m.

Komitetai
---------

Veikia 6 Tarybos komitetai:

* Teisėtvarkos, etikos ir savivaldos plėtros;
* Ekonomikos ir finansų;
* Kaimo, vietinio ūkio ir teritorijos planavimo;
* Sveikatos, higienos ir socialinių reikalų;
* Švietimo, kultūros, sporto ir jaunimo;
* Kontrolės komitetas.

Tarybų istorija
---------------

* Vilniaus rajono taryba 1990–1995 m.
* Vilniaus rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
* Vilniaus rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
* Vilniaus rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
* Vilniaus rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
* Vilniaus rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
* Vilniaus rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Nuorodos
--------

 Archyvuota kopija 2005-10-21 iš Wayback Machine projekto.

1. ↑
**Asmeniniai finansai** – finansų sritis, apimanti namų ūkio lėšas, kitas finansines priemones, jų naudojimą, valdymą ir disponavimą, taip pat kūrimą, planavimą. Tokių išteklių paskirtis – tenkinti asmeninius (žmogaus), namų ūkio poreikius. Asmeniniai finansai tampriai siejasi su konkrečiais asmeninio gyvenimo ciklo poreikiais.

Asmeniniai finansai padeda atsakyti į klausimus:

* Kiek pinigų reikės asmeniui (ar šeimai) įvairiais gyvenimo etapais?
* Iš kur tuos pinigus gauti (skolintis ar taupyti)?
* Kaip įvertinti nelaimingų atsitikimų riziką ?
* Kaip šeimos turtas turi būti perduodamas ateinančioms kartoms (testamentas ar paveldėjimas)?
* Kokie bus mokesčiai? Kaip juos sumažinti ?

Taip pat galima įvertinti išlaidas mokymuisi, dideliems pirkiniams (nekilnojamam turtui, mašinai), taip pat ilgalaikėms paslaugoms – draudimui, investicijom.

Nuorodos
--------

* „Mano pinigai" (Asmeninių finansų portalas, „Verslo žinios")
* Asmeniniai finansai[neveikianti nuoroda] („Swedbank" portalas)
*Melilotus albus -* baltažiedis barkūnas
**Medingieji augalai** (rus. *медоносные растения*, *медоносы*; angl. *melliferous plants*) – augalai, kurie išskiria cukringus skysčius, kuriuos gali rinkti bitės ir paversti medumi.

100 g medaus 95 g sudaro angliavandeniai, kurių sudėtis gali būti naudojama nektaro kilmei nustatyti. Nektarą išskiria augalų sekrecinės liaukos – nektarinės. Nektarinės, kurios išsidėsto žiede (ant žiedsosčio, prie mezginės ar kuokelių pamato arba vainiklapių išaugose), vadinamos floralinėmis ir privilioja apdulkintojus. Nektarinės, kurios yra už žiedo ribų (ant lapų ar ūglių), vadinamos ekstrafloralinėmis ir privilioja skruzdėles, kurios dažnai apsaugo augalą nuo kenkėjų. Nektarą išskiria daugelio entomofilinių gaubtasėklių žiedai, tačiau bitės dėl kūno sandaros ypatumų (pvz. liežuvėlio ilgio) gali rinkti ne visų žiedų nektarą, o prie jų užpakalinių kojų pirmojo narelio šepetėlio kimba žiedadulkės. Todėl medingaisiais augalais vadinami tie augalai, kurių nektarą sugeba rinkti bitės. Laikotarpis, kai bitės renka nektarą ir žiedadulkes yra vadinamas medunešiu ir trunka nuo kovo iki spalio mėnesio, vidutiniškai 120 dienų. Augalų žiedus apdulkina ne tik plėviasparniai (Hymenoptera), bet ir drugiai (Lepidoptera), dvisparniai (Diptera), rečiau – vabalai (Coleoptera).

Bitynai įrengiami tose vietose, kur yra daug medingų augalų, arba aviliai ar bitidės nuvežami ten, kur žydi medingieji augalai. Dalis medingųjų augalų yra laukiniai, dalis – kultūriniai. Laukinių medingųjų augalų želdynai (liepynai, viržynai, avietynai kirtavietėse) yra vertingas gamtos išteklius bitininkystėje. Želdynas su ornitochoriniais ir medingais augalais teikia lankytojui terapinę naudą, atlieka dekoratyvinę funkciją, jame besilankantys vabzdžialesiai paukščiai atlieka sanitarinę funkciją, o bičių suneštas medus duoda ir praktinę naudą.

Bitininkystės požiūriu vertingi ir tie augalai, iš kurių bitės renka žiedadulkes, lipčių bei pikį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kaškonienė V. Venskutonis P.R. Čeksterytė V. 2010: Carbohydrate composition and electrical conductivity of different origin honeys from Lithuania. Food Science and Technology 43(5): 801-807.
2. 1 2 3  Dagys J. 1985: Augalų anatomija ir morfologija. – Mokslas, Vilnius.
3. ↑  Balvočiūtė J. Dagytė S. Juknevičienė G. 1987: Medingieji augalai. - Mokslas, Vilnius.
4. 1 2 3  Straigis J. 1994: Bitininkystė. - Vilnius : Valstybinis leidybos centras.
5. ↑  Kučinskienė J. Baravykaitė D. 2015: Potyrių vietovių kraštovaizdžio planavimo ypatumai: garso pojūtis. Miestų želdynų formavimas 2015 1(12) 189–195
| Askoli Pičenasit. *Ascoli Piceno* |
| --- |
| *Miesto aikštė* |
|  |
| 

Askoli PičenasAskoli Pičenas

42°51′00″ š. pl. 13°35′00″ r. ilg.﻿ / ﻿42.85000°š. pl. 13.58333°r. ilg.﻿ / 42.85000; 13.58333﻿ (Askoli Pičenas)Koordinatės: 42°51′00″ š. pl. 13°35′00″ r. ilg.﻿ / ﻿42.85000°š. pl. 13.58333°r. ilg.﻿ / 42.85000; 13.58333﻿ (Askoli Pičenas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Markė |
| **Provincija** | Askoli Pičeno provincija |
|  |
| **Meras** | Guido Castelli |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 51 168  |
| **Plotas** | 160,51 km² |
| **Tankumas** (2010) | 319 žm./km² |
| **Altitudė** | 154 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 63100 |
| **Tel. kodas** | 0736 |
| **Tinklalapis** | www.comune.ascolipiceno.it |
|  **Vikiteka** | Askoli Pičenas |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Šv. Emygdijus |
|  |
| **Kirčiavimas** | Ãskoli Pičènas |

**Askoli Pičenas** – Italijos miestas Markėje, Askoli Pičeno provincijoje, prie Tronto upės. Išlikusi renesansinė miesto aikštė (it. *Piazza del Popolo*). Yra daug bažnyčių. Išvystytas paslaugų ir žemės ūkio sektoriai.

Istorija
--------

Gyvenvietę įkūrė gentis pičenai. Romėnų laikais vadinosi *Asculum Picenum*. Ji buvo prie Via Salaria kelio, kuriuo iš Adrijos pakrantės į Romą buvo gabenama druska. 268 m. pr. m. e. Askoli Pičenas *civitas foederata* t. y. nominaliai nuo Romos nepriklausomu miestu. 91 m. pr. m. e. su kitais Vidurio Italijos miestas jis sukilo prieš Romą, bet 89 m. pr. m. e. Askolį Pičeną užėmė ir sugriovė Pompėjus Strabonas. Po to miesto gyventojai gavo Romos pilietybę.

Viduramžiais miestą nusiaubė ostgotai, po to lombardai, vadovaujami karaliaus Faroaldo 578 m. Po to Askoli Pičenas du šimtmečius priklausė Spoleto kunigaikštystei (593-789 m.) ir buvo frankų valdomas per vikarus, bet ilgainiui mieste įsigalėjo vyskupai.

1189 m. Askoli Pičenas tapo miestu valstybe, bet dėl vidinių nesutarimų atsirado galimybė diktatoriui iš užsienio. Pvz.: Galeotto I Malatesta (XIV a.), kuris iš pradžių buvo samdytas karo vadas karui su Fermu, ir Francesco Sforza. Sforcos buvo išvyti 1482 m. bet miestui teko pripažinti popiežiaus valdžią. 1860 m. Askoli Pičenas su Marke ir Umbrija buvo prijungtas prie Italijos karalystės.

Sportas
-------

* Ascoli Calcio 1898 (futbolas)
* „Cino e Lillo Del Duca" stadionas (talpa 20 000 žiūrovų).

Miestai partneriai
------------------

* Vokietija Tryras, Vokietija, nuo 1958 m.
* Prancūzija Massy, Prancūzija, nuo 1997 m.
* Slovakija Banska Bistrica, Slovakija, nuo 1998 m.
* Jungtinės Amerikos Valstijos Čatanūga, JAV, nuo 2006 m.
* Šiaurės Makedonija Veleso savivaldybė, Makedonija, nuo 2011 m.

Išnašos
-------

1. ↑  Banská Bystrica, Sister cities - Twin towns
2. ↑  Chattanooga Sister Cities
| Zavolžskas*Заволжск* |
| --- |
|        |
| *Miesto merija* |
|  |
| 

ZavolžskasZavolžskas

57°29′00″ š. pl. 42°08′00″ r. ilg.﻿ / ﻿57.48333°š. pl. 42.13333°r. ilg.﻿ / 57.48333; 42.13333﻿ (Zavolžskas)Koordinatės: 57°29′00″ š. pl. 42°08′00″ r. ilg.﻿ / ﻿57.48333°š. pl. 42.13333°r. ilg.﻿ / 57.48333; 42.13333﻿ (Zavolžskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Ivanovo sritis Ivanovo sritis |
| **Rajonas** | Zavolžsko rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 10 384  |
| **Plotas** | 8 km² |
| **Tankumas** (2017) | 1 298 žm./km² |
| **Altitudė** | 130 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Zavolžskas |

**Zavolžskas** (rus. *Заволжск* 'Užvolgis') – miestas Rusijoje, Ivanovo srityje, Volgos (Gorkio tvenkinio) kairiajame krante, priešais Kinešmą; rajono centras. Geležinkelio stotis (prie linijos į Pervušiną), tiltas į Kinešmą. Yra chemijos gamykla (gaminami dažikliai), tekstilės, maisto, statybinių medžiagų, medienos apdirbimo pramonė. Veikia meno ir krašto muziejus, yra astronomo Fiodoro Bradychino dvaro sodybos liekanos, 1778 m. pastatyta Švč. Viešpaties Apsireiškimo cerkvė.

Istorija
--------

XVII a. minimas Vladyčnojės (arba Bogojavlenskojės) kaimas. XIX a. pastatytas popieriaus fabrikas, 1871 m. – sieros rūgšties gamykla. 1934 m. sujungus kelias gyvenvietės sudaryta Zavolžjės miesto tipo gyvenvietė, kuri 1954 m. pertvarkyta į Zavolžsko miestą.

Chemijos gamykla

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 151
**Mažųjų laukininkų susivienijimas** – Klaipėdos krašto lietuvių ūkininkų organizacija, veikusi 1922–1934 m.

Veikla
------

Mažųjų laukininkų susivienijimas įkurtas Šilutėje. Svarbiausias organizatorius ir pirmasis pirmininkas – Kristupas Lekšas. Iš pradžių buvo liberalios krypties. Per Mažųjų laukininkų susivienijimą Lietuvos valdžia siekė atkovoti iš vokiečių dvarininkų įtakos Klaipėdos krašto vidutinius ir mažažemius valstiečius, kurių buvo apie 16 000. Susivienijimo skyriai įsteigti kiekvienoje Klaipėdos krašto parapijoje, didesnėse gyvenvietėse rengti ūkininkų susirinkimai. Juose raginta į Klaipėdos krašto seimelį ir apskričių seimelius rinkti susivienijimo atstovus, nes vokiečių dvarininkai ir Klaipėdos krašto seimelio daugumą sudarantys vokiečiai labai skriaudžią lietuvių ūkininkus valstiečius. 1925–1932 m. pirmame - ketvirtame Klaipėdos krašto seimeliuose susivienijimas turėjo po vieną atstovą, apskričių seimeliuose (savivaldybėse) – nuo 6 iki 17.

Mažųjų laukininkų susivienijimas kritikavo Klaipėdos krašto Direktorijos numatytą palūkanų ir rentų įkainojimą, padidintus mokesčius, ragino mažinti valdininkų algas ir skirti pašalpas javų sėklai įsigyti. Siūlė kurti kooperatinius bankus, imti mažesnes palūkanas, mažinti eksportuojamų į Vokietiją žemės ūkio produktų ir ūkininkų reikmėms importuojamų prekių ir įrenginių muitus. Susivienijimas buvo surinkęs daugiau kaip 1000 parašų, kad Pagėgių apskritis būtų įtraukta į mažąją (lengvatinę) pasienio susisiekimo zoną.

1923–1924 m. susivienijimas leido laikraštį „Laukininkas". Per jį ir kitą lietuvišką spaudą susivienijimo centro valdyba atsakydavo į ūkininkų laiškus, klausimus – per metus gauta daugiau kaip 700 atsakymų. 1934 m. Mažųjų laukininkų susivienijimas susijungė su Ūkinės autonomijos partija ir sudarė Klaipėdos krašto laukininkų centrą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vilius Ašmys, Petronėlė Žostautaitė. *Mažųjų laukininkų susivienijimas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 524 psl.
| Askulo mūšis |
| --- |
| Priklauso: Pyro karui |
| Svarbiausios Pyro karo vietos |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 279 m. pr. m. e. |
| Vieta | Askulas, Apulija, Italija |
| Rezultatas | Pyriška graikų pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
| Romos respublika | Epyras, Didžioji Graikija |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Publijus Decijus Musas | Pyras Epyrietis |
| Pajėgos |
| 40 tūkst raitelių ir pėstininkų300 priešdramblinių įrenginių | 40 tūkst raitelių ir pėstininkų20 kovinių dramblių |
| Nuostoliai |
| 6 tūkst. | 3,5 tūkst. |

**Askulo mūšis** (arba **Auskulo mūšis**) įvyko 279 m. pr. m. e. tarp romėnų, vadovaujamų konsulo Publijaus Decijaus Muso ir bendros Taranto, oskų, samnitų, Epyro armijos, kuriai vadovavo Pyras Epyrietis. Šis mūšis yra romėnų-Taranto konflikto dėl Didžiosios Graikijos dalis.

Mūšis
-----

Mūšis vyko dvi dienas. Kaip buvo įprasta tuo laikotarpiu abi armijos pastatė raitelius sparnuose, o pėstininkus centre. Pyro raitieji sargybiniai buvo rezerve, o jiems vadovavo pats Pyras.

Pirmą dieną Pyro kavalerijai ir drambliams trukdė kalvos ir miškai, bet italų kariai falangose kovėsi gerai. Makedoniečiai sumušė romėnų pirmąjį legioną ir sąjungininkus lotynus kairiajame sparne, bet romėnų trečiasis ir ketvirtasis legionas sumušė tarantiniečius, oskus ir epyriečius centre. Tuo metu daunų pajėgos užpuolė Pyro stovyklą. Jis pasiuntė rezervinę kavaleriją susidoroti su prasiveržimu, o kitus raitelius ir kelis dramblius – išvaryti daunus. Kai šie atsitraukė į aukštą stačią kalvą, Pyras pasiuntė kavaleriją ir dramblius prieš trečiąjį ir ketvirtąjį legioną, kurie atsitraukė į miškus, bet buvo apšaudyti lankininkų, lydėjusių dramblius. Pyras pasiuntė Atamano, samnitų pėstininkus išvyti romėnus iš miško, bet šiems sutrukdė romėnų kavalerija. Sutemus abi pusės atsitraukė, neįgijusios persvaros.

Kitą dieną Pyras pasiuntė lengvuosius pėstininkus užimti sunkiai pasiekiamas kalvas, priversdamas romėnus kautis atviram lauke. Kaip Heraklėjos mūšyje susidūrus legionams ir falangai, drambliai, remiami lengvųjų pėstininkų prasiveržė pro romėnų gretas. Tuo metu buvo panaudoti priešdrambliniai prietaisai, kurie trumpam suveikė, bet Pyro lengvieji pėstininkai daugumą jų sunaikino. Po to drambliai palaužė romėnų pėstininkus. Pyras įsakė pulti karališkajai sargybai, kad užtvertų kelią. Romėnai atsitraukė į savo stovyklą.

Romėnai prarado 6 tūkst. karių, graikai – 3,5 tūkst. Dėl sunkiai pasiektos pergalės atsirado posakis Pyro pergalė.

Išnašos
-------

1. ↑  Michael Grant, The History of Rome, p. 79
| **Igoris Mitorajus** |
| --- |
|  |
| I. Mitorajaus fotoportretas, 2014 m. aut. Andrea Bosio |
| Gimė | 1944 m. kovo 26 d.Ederanas, Vokietija |
| Mirė | 2014 m. spalio 6 d. (70 metų)Paryžius, Prancūzija |
|  |
| Veikla | XX a. skulptorius |
|  |
|  **Vikiteka** | Igor Mitoraj |

**Igoris Mitorajus** (lenk. *Igor Mitoraj*, 1944−2014 m.) – XX a. pb ir XXI a. pr. lenkų kilmės skulptorius, kūrė Italijoje.

Biografija
----------

Igoris Mitorajus gimė 1944 m. kovo 26 d. Ederane Saksonijoje, Vokietijoje. Jo motina buvo lenkė, tėvas − prancūzas. Po antrojo pasaulinio karo jis gyveno Pietų Lenkijoje. 19 metų būdamas I. Mitorajus įstojo į Krokuvos dailės akademiją, kur mokėsi tapybos vadovaujamas avangardinio dailininko ir teatro režisieriaus Tadeusz Kantor. 1967 m. I. Mitorajus dalyvavo bendroje parodoje Krokuvoje. Mokytojo paskatintas 1968 m. išvyko į Paryžių, mokėsi Nacionalinėje dailės mokykloje. Po 1970 m. I. Mitorajus apsilankė Centrinėje Amerikoje, susidomėjo ikikolumbinių kultūrų menu ir pradėjo užsiimti skulptūra. 1976 m. Paryžiaus *La Hune* galerijoje įvyko jo personalinė skulptūros paroda. Iš pradžių I. Mitorajus dirbo su bronza ir terakota, 1979 m. apsilankęs Kararoje pradėjo dirbi su marmuru.

1983 m. I. Mitorajus įkūrė studiją Pjetrosantoje Italijoje, palaikė ryšius su Paryžiaus aplinka. 1986 m. jis dalyvavo Venecijos bienalėje, išgarsėjo tarptautiniu mastu. Daugelis jo viešų skulptūrų buvo užsakytos Italijoje. Garsiausiu jo kūriniu įvardijamos 2006 m. sukurtos bronzinės durys Romos *Santa Maria degli Angeli e dei Martiri* bažnyčiai. Kitas durys skulptorius sukūrė *Matka Boża Łaskawa* bažnyčiai Varšuvoje. 2001 m. jis apdovanotas Vittorio De Sica prizu Italijoje, 2007 m. jam Krokuvos dailės akademija suteikė garbės laipsnį ir 2012 m. jis apdovanotas Lenkijos Atgimimo ordino komandoro kryžiumi. Igoris Mitorajus mirė 2014 m. spalio 6 d. Paryžiuje. Savo kūryboje jis daugiausiai vaizdavo senovės dievų, herojų, mūzų, titanų figūras su tarsi nukirstomis dalimis: be galūnių, galvos fragmentų. Jo kūryba turi ryškių sąsajų su antikine skulptūra, tačiau savo žinia ir estetika išliko šiuolaikiška, modernistine.

Viešų skulptūrų pavyzdžiai
--------------------------

* „Kentauras", Londonas „Kentauras", Londonas
* „Centurionas", Bambergas „Centurionas", Bambergas
* „Kaukė", Ševeningenas „Kaukė", Ševeningenas
* „Ikaras", Varšuva „Ikaras", Varšuva

Darbų galerijos
---------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Igor Mitoraj** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* artsy.net
* artnet.com

Šaltiniai
---------

* „The Guardian"
* Vankuverio bienalė
Seno tipo barometras
Modernus barometras
**Barometras** – prietaisas, matuojantis atmosferos slėgį. Dažniausiai naudojamas meteorologijoje, rečiau – technologiniuose matavimuose.

Barometrų klasifikacija
-----------------------

Šiuo metu žinoma keliolika skirtingu principu veikiančių barometrų tipų. Dažniausiai naudojami barometrai paprastai skirstomi į:

* Skysčio (gyvsidabrio) barometrus;
* Deformacinius barometrus (aneroidus);
* Termobarometrus (hipsotermometrus).

Skysčio barometrai
------------------

Skysčio barometrais slėgis matuojamas pagal skysčio (kartais – dujų) lygio susisiekiančiuose induose priklausomybę nuo atmosferos slėgio. Skysčio barometrą išrado E. T. Toričelis, 1643 m. sukūręs Toričelio vamzdelį ir patvirtinęs savo mokytojo Galilėjaus teoriją apie atmosferos slėgio egzistavimą.

Skysčio barometruose dažniausiai naudojamas gyvsidabris: dėl didelio gyvsidabrio tankio, jo stulpelio, atsveriančio atmosferos slėgį barometre, aukštis neviršija 1 metro (naudojant kitus skysčius stulpelio aukštis paprastai viršija 10 m). Todėl skysčio barometrai dažnai vadinami gyvsidabrio barometrais. Pagal konstrukcinius ypatumus skiriamos trys tradicinių gyvsidabrio barometrų kategorijos:

1. puodeliniai barometrai;
2. sifoniniai barometrai;
3. sifoniniai-puodeliniai barometrai.

Anksčiausiai sukurti ir iki šiol dažniausiai meteorologiniuose matavimuose naudojami puodeliniai skysčio barometrai. Dirbant su skysčio barometrais būtina atsižvelgti į tai, kad gyvsidabrio stulpelio aukštis juose priklauso ne tik nuo atmosferos slėgio, bet ir nuo aplinkos temperatūros, prietaiso aukščio virš jūros lygio ir vietovės geografinės platumos. Norint sužinoti realųjį slėgį, įvedamos nuo šių rodiklių priklausančios pataisos.

Deformaciniai barometrai
------------------------

Šių barometrų veikimo principas pagrįstas tamprių kietų kūnų deformacijos dydžio priklausomybe nuo juos veikiančio slėgio jėgos. Labiausiai paplitę deformaciniai barometrai, kurių daviklis – vakuuminė membraninė dėžutė (sudaryta iš dviejų spyruokliuojančios medžiagos membranų suvirintais kraštais). Deformacinio barometro principas naudojamas ir nuolat slėgio pokyčius registruojančiuose prietaisuose – barografuose.

Termobarometrai
---------------

Termobarometrų veikimo principas pagrįstas skysčio (dažniausiai – vandens) virimo temperatūros priklausomybe nuo atmosferos slėgio (esant aukštesniam slėgiui virimas prasideda aukštesnėje, o esant žemesniam – žemesnėje temperatūroje). Naudojami retai.

Slėgio matavimo vienetai ir perskaičiavimas į jūros lygį
--------------------------------------------------------

Dauguma barometrų matuoja atmosferos slėgį hektopaskaliais (hPa). Kai kurie prietaisai pateikia duomenis gyvsidabrio stulpelio mm.

Bet kokiu barometru išmatavus atmosferos slėgį, jį būtina perskaičiuoti jūros lygiui (kitaip gauti rezultatai bus nepalyginami tarpusavyje).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gintaras Valiuškevičius. Meteometrija. Vilnius, 1999

Vikižodynas
| Meridos Kordiljera |
| --- |
| Kalnų panoramaKalnų panorama |
| **Žemynas** | Pietų Amerika |
| **Šalys** | Venesuelos vėliava Venesuela |
| **Aukščiausias taškas** | Bolivaro viršukalnė (4981 m) |
| **Koordinatės** | 8°40′ š. pl. 71°0′ v. ilg.﻿ / ﻿8.667°š. pl. 71.000°r. ilg.﻿ / 8.667; 71.000Koordinatės: 8°40′ š. pl. 71°0′ v. ilg.﻿ / ﻿8.667°š. pl. 71.000°r. ilg.﻿ / 8.667; 71.000 |
| **Kalnodara** | alpinė |
|  |
|  **Vikiteka** | Meridos KordiljeraVikiteka |

**Meridos Kordiljera** (isp. *Cordillera de Mérida*) – kalnagūbrių grupė šiaurės vakarų Venesueloje, Andų kalnų sistemos dalis. Driekiasi iš pietvakarių į šiaurės rytus, nuo Kolumbijos sienos iki Venesuelos Pakrantės Kordiljeros. Nuo Rytų Kordiljeros atskirta Tačiros įduba. Aukščiausia Meridos Kordiljeros dalis yra Siera Nevada de Meridos masyvas. Jame stūkso aukščiausia Venesueloje Bolivaro viršukalnė (4981 m).

Pietiniuose kalnagūbrio šlaituose prasideda Orinoko baseino upės, šiauriniuose – Marakaibo ežero baseino upės. Šlaituose auga daugiausia rūko miškai, aukštikalnėse pereinantys į paramus (nuo 3200 m). Kalnuose yra 5 ledynai, o liepos–rugpjūčio mėnesiais aukštikalnes (virš 4200 m) padengia sniegas.

Kalnai sudaryti iš granito, gneiso, smiltinio, molingų skalūnų.

Kalnų kraštovaizdis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 224
| ***Merginų butas*** |
| --- |
|  |
| Pavadinimas | L'Appartement des filles |
| Kilmės šalis |  Prancūzija Italija Vokietija |
| Režisierius | Michel Deville |
| Scenaristas (-ai) | Michel DevilleNina Companeez |
| Metai | 1973 |
| Žanras | komedija |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Merginų butas** (pranc.  *L'Appartement des filles*) – 1963 m. sukurta romantinė kriminalinė komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Mylene Demongeot – Melani
* Sylva Koscina – Elena
* Sami Frey – Tiberas
* Jean-Francois Calve – Kristofas
* Daniel Ceccaldi – Fransua
* Renate Ewert – Lolotė

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Simpatiškas gangsteris Tiberas susipažįsta su stiuardese Elena, kuriai pasiūlo didelę pinigų sumą, jei ši sutiks kontrabanda pergabenti aukso krovinį iš Bombėjaus. Elena gyvena viename bute su dar 2 merginomis, taip pat stiuardesėmis, kurios, sužinojusios apie Tibero pasiūlymą, taip pat pradeda jam siūlyti savo paslaugas. Jos slepia savo intrigas viena nuo kitos, o gangsteriui, apžavėtam merginų, reikia skubiai pasirinkti, kuriai patikėti krovinį. Pradžioje planavęs operaciją atlikti su Elena, galiausiai jis pasirenka Melani. Kai mergina jau rengiasi skristi, ją įsimylėjęs Tiberas atsisakyti pavojingos operacijos, tačiau tuo pačiu jie abu tampa persekiojimo objektu...