recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Machaira** (gr. μάχαιρα, angl. *makhaira*, rus. *махайра*) – senovės Graikijos vienašmenis kertamasis geležtinis ginklas, primenantis didelį peilį, kurio geležtė (išilginė ašis) kiek užlenkta į priekį, o ašmenų linija irgi palenkta pirmyn (tuo machaira gimininga jataganui). Efeso praktiškai nėra, jį sudaro rankena ir neryški galvutės formos buoželė. Skersinio nėra, pirštus saugo plačios geležtės kraštas (tuo machaira primena krisą).

Pavadinimas *μάχαιρα* (machaira) yra senosios graikų kalbos žodis, kilęs iš protoindoeuropietiškos šaknies \**magh*- 'kovoti' (plg. *gigantomachija*). Senovės Graikojoje šis žodis reiškė labai įvairius geležtinius ginklus (tiek peilius, tiek kalavijus), tačiau dabar manoma, kad jis dažniausiai reiškė vienašmenius lenktus kalavijus. Kitas labai panašus graikiškas kalavijas yra kopis.

Ksenofontas (*Xenophon*) rašė, kad jo laikų graikų kareiviai dažniausiai naudojo ne machairas, o ksifus (*xiphos*), tačiau raiteliams jis rekomendavo naudoti machairas (μάχαιράν μεν μάλλον ἡ ξίφος ἐπαίνουμεν (Xenophon, 12:11)). Ksenofonto raštai ir kalavijų atvaizdai to meto graikų mene rodo, kad lenktieji raitelių kalavijai turėjo platesnes geležtes nei vėlesniųjų laikų kardai, tuo jie labiau priminė falčionus, o ne kardus.

Evangelijoje aprašytas įvykis, kai Petras trumpu lenktu kalaviju Jėzaus suėmimo metu nukirto vergo Malchaus (*Malchus*) ausį. Spėjama, kad tas kalavijas buvo būtent machaira, nors pagal Evangelijoje pateiktą aprašymą to vienareikšmiškai teigti negalima.

Žodis *machaira* į klasikinę lotynų kalbą atėjo kaip *machaera* 'kalavijas'. Šiuolaikinėje graikų kalboje *μαχαιρι* reiškia 'peilis'.

Pagal machairą pavadinta išmirusių kardadančių kačių gentis *Machairodus*.
| **Kostas Daunora** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1886 m. sausio 10 d.Rusija Ličišvėnai, Jiezno valsčius, Rusijos imperija |
| Mirė | 1941 m. (~55 metai) |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos krikščionių demokratų partija |

**Kostas (Konstantinas) Daunora** (1886 m. sausio 10 d. Ličišvėnai, Jiezno valsčius, Rusijos imperija – 1941 m.) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Gimė neturtingų valstiečių šeimoje. Mokėsi privačiai. Įgijo buhalterio išsilavinimą. Nuo 1915 m. dalyvavo lietuvių visuomeniniame gyvenime. Nepriklausomybės kovų savanoris.

1920 m. balandžio 14–16 d. kandidatavo Steigiamojo Seimo rinkimuose, tačiau išrinktas nebuvo. Atsistatydinus V. Čarneckiui, 1921 m. lapkričio 11 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai.

Literatūra
----------

* Daunora Kastas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 16.
* Bukaitė V. Daunora Konstantinas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 129.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Ponto stepė
**Ponto stepė** arba **Ponto-Kaspijos stepė** – didelės bemiškės teritorijos Europos rytiniame pakraštyje, tarp šiaurinio Juodosios jūros kranto vakaruose ir Kaspijos jūros bei Uralo kalnų rytuose. Driekiasi per Ukrainos, Rusijos ir Kazachstano teritorijas. Ponto stepė yra dar didesnio Eurazijos stepės regiono dalis ir rytuose pereina į Kazachijos stepę.

Užima ~994 000 km² teritoriją. Pietinė stepės riba – Kaukazo kalnai, šiaurinė – miškų juosta. Būdingi bemiškiai žolinių stepių plotai, dabar daugiausia išdirbti. Kaspijos pakrantėse pasitaiko pusdykumių. Klimatas ryškiai žemyninis, vasaros karštos, žiemos speiguotos, kritulių iškrenta nedaug, dažnos sausros. Geologiškai Ponto stepė susiformavo iš Turgajaus jūros dugno.

Istorija
--------

*Pagrindinis straipsnis – Ponto stepės istorija*.
Ponto stepė atitinka senovinius Sarmatijos ir Skitijos regionus. Manoma, kad čia anksčiausiai domestikuoti arkliai. Priešistoriniais laikais čia gyveno Srednyj Stogo, duobinių kapų, katakombų, Srubnos, Novočerkasko kultūros. Vėliau čia įsivyravo stiprios, gerai ginkluotos, raitųjų klajoklių ordos – indoiranėnai (XX–XIV a. pr. m. e.), kimerai (VIII–VII a. pr. m. e.), skitai, sarmatai, gotai, bolgarai, hunai, alanai, avarai, gioktiurkai, onogurai, sabirai, chazarai, pečenegai, kipčiakai, kumanai, totoriai, kazokai, nogajai.
**Antanas Janauskas** (1937 m. birželio 20 d. Preidžiuose, Panevėžio-Velžio valsčius – 2016 m. kovo 9 d.) – Lietuvos animacinių filmų režisierius, dailininkas, scenaristas.

Biografija
----------

1965 m. baigė Telšių taikomosios dailės technikumą. 1965–1971 m. ir 1985–1991 m. Lietuvos kino studijos dailininkas, režisierius. 1973–1981 m. Paminklų konservavimo instituto operatorius. 1991 m. Vilniuje įkūrė animacinių filmų studiją „AJ".

1970 m. sukūrė pirmąjį Lietuvos kino studijos animacinį filmą „Iniciatyva", kurio temą inspiravo Prahos pavasario įvykiai. Filmai universalios tematikos, optimistiški, paradoksalūs. Sukūrė mokomųjų animacinių filmų, animacinių intarpų vaidybiniuose ir dokumentiniuose filmuose.

Filmai
------

* Atspaudas, 1986 m.
* Užkrečiantis pavyzdys, 1987 m.
* Palankios aplinkybės, 1989 m.
* Kėdė, 1995 m.
* Ovacijos, 1998 m.
* Telegastrovizija, 2000 m. Vilniaus animacinių filmų „Mio" diplomas
* Trumpas sujungimas, 2003 m. „Arsenals" kino festivalio Rygoje diplomas, Bruklino kino festivalio prizas 2005 m.
* Užsisek saugos diržą!, 1996 m.
* Perėja, 1998 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Laura Blynaitė. *Antanas Janauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 505 psl.
| Macara del Valasit. *Comune di Mazara del Vallo* |
| --- |
| *San Nicolò Regale bažnyčia* |
|  |
| 

Macara del ValasMacara del Valas

37°39′0″ š. pl. 12°35′0″ r. ilg.﻿ / ﻿37.65000°š. pl. 12.58333°r. ilg.﻿ / 37.65000; 12.58333﻿ (Macara del Valas)Koordinatės: 37°39′0″ š. pl. 12°35′0″ r. ilg.﻿ / ﻿37.65000°š. pl. 12.58333°r. ilg.﻿ / 37.65000; 12.58333﻿ (Macara del Valas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Sicilija Sicilija |
| **Provincija** | Trapanio provincija |
|  |
| **Meras** | Nicolò Cristaldi |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 51 407  |
| **Plotas** | 275,51 km² |
| **Tankumas** (2011) | 187 žm./km² |
| **Altitudė** | 8 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 91026, 91020 |
| **Tel. kodas** | 0923 |
| **Tinklalapis** | www.comune.mazaradelvallo.tp.it |
|  **Vikiteka** | Macara del Valas |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Šv. Vitas |

**Macara del Valas** (it. *Mazara del Vallo*) – Italijos miestas Sicilijoje, Trapanio provincijoje. Miestas yra kairėje Macaro žiočių krante. Tai žemės ūkio ir žvejybos centras, kurio uoste yra didžiausias žvejybos laivynas Italijoje.

Istorija
--------

Miestą įkūrė finikiečiai IX a. pr. m. e. ir pavadino *Mazar* („uola"). Po to Macalą valdė graikai, kartaginiečiai, romėnai, vandalai, ostgotai, Bizantija, kol 827 m. atvyko arabai. Jiems valdant Sicilija buvo padalinta į tris administracinius regionus: *Val di Noto*, *Val Demone* ir *Val di Mazara*. Miestas buvo svarbus prekybos uostas ir švietimo vieta. Miesto centras *Kasbah* išlikęs iš tų klestėjimo laikų.

1072 m. Macarą užėmė Rodžerio I normanai, 1093 m. įkurta Macara del Valo vyskupystė.

Po imperatoriaus Frydricho II mirties Sicilija atiteko Angevinams, po to Aragono ispanams. Valdant Aragonui (1282–1409 m.) miestas nusmuko ekonomiškai, politiškai ir demografiškai. Nuo 1713 m. miestą penkerius metus valdė Savojiečiai, po to 16 metų Habsburgai, kol jis atiteko Burbonams. 1860 m. Macarą užėmė Giuseppe Garibaldi ir prijungė prie Italijos karalystės.

Dabartis
--------

Dabar miestas turi milžinišką laivyną ir kartais pykstasi su Šiaurės Afrikos šalimis dėl žvejybos teisių. šis sektorius po truputį nyksta ir dalies todėl, kad mažėja norinčių dirbti laivuose.

Macara del Valas pagal procentinę sudėtį yra tarp Italijos miestų, turinčių daugiausiai emigrantų. Didžioji jų dalis yra iš Tuniso ir kitų Magrebo šalių. Jie linkę gyventi netoli senamiesčio. Čia yra vietinė mokykla, valdoma Tuniso vyriausybės, kur mokama arabų ir prancūzų kalbomis. Tai buvo sukėlę ginčų.

1998 m. kovą miestas atsidūrė šalies žiniose, kai žvejų laivas 500 m gylyje netoli uosto rado bronzinę statulą, pavadintą „Šokantis satyras". Manoma, kad ją sukūrė graikų skulptorius Praksitelis. Dabar ji yra vietiniame muziejuje po viešnagės Romoje ir Aičio prefektūroje, Japonijoje. Po to padidėjo turistų skaičius mieste, dar buvo vykdoma reklaminė kampanija su šūkiu *Mazara del Satiro*.

Miestai partneriai
------------------

* Ispanija Santa Pola, Ispanija
* Tunisas Madija, Tunisas
* Graikija Volas, Graikija
* Italija Trebisačė, Italija
**Kostas Gaubis** (1902 m. liepos 16 d. Leckavos miestelyje, Mažeikių apskr. – 1980 m. vasario 10 d. Čikagoje, IL, JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

1914 m. atvyko į JAV ir apsigyveno Rochesteryje, NY. Muzikos mokėsi A. Pociaus Įkurtoje L. van Beethoveno konservatorijoje Čikagoje ir gavo magistro diplomą. Vėliau šioje konservatorijoje buvo fortepijono dėstytojas. Kartu vargonininkavo Šv. Dovydo, Šv. Juozapo, Dievo Apvaizdos ir nuo 1962 m. Šv. Jurgio parapijose Čikagoje. Visur buvo suorganizavęs ir chorus. Apie 15 metų vadovavo dideliam Dievo Apvaizdos parapijos chorui, nuo 1962 m. vargonininkavo ir vadovavo Šv. Jurgio parapijos chorui. Su chorais organizavo metinius koncertus, giedojo bažnyčiose, dalyvavo dainų šventėse ir kituose tautiniuose renginiuose.

Nuo 1933 m. buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys (šios sąjungos ir provincijos narys), 1945 m. išrinktas Centro Valdybos iždo globėju, o 1943 m. vicepirmininku. Sukūrė dainelių vaikams.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pončas
**Pončas** (isp. *poncho*, keč. *punchu*, mapu. *pontro*) – tradicinis lotynoamerikiečių viršutinis rūbas. Tai didelis trikampis audeklo gabalas su anga galvai. Rūbas lengvas, nevaržo rankų judesių.

Pončas kilęs iš Andų kalnų – tokius rūbus nuo seno nešioja kečujai, aimarai, mapučiai ir kitos vėsių Andų aukštikalnių tautos. Pončų rasta Parakaso kultūros kapavietėse (VI a. pr. m. e.). Vėliau pončus perėmė užkariautojai ispanai, juos ypač nešiojo metisai. Pončus Anduose siuva iš lamų, vikunijų ar alpakų vilnos, dabar – ir iš avies vilnos, kitų medžiagų. Pončo spalva bei raštai atspindi tam tikrą vietovę, nurodo nešiotojo kilmę, pareigas. Daugelyje Pietų Amerikos šalių (Argentinoje, Čilėje, Peru, Bolivijoje, Kolumbijoje, pietų Brazilijoje, Ekvadore) pončai buvo ne tik tradiciniai piemenų-„kaubojų" (gaučų, huasų) ar valstiečių rūbai, tačiau juos, norėdami pabrėžti tautines tradicijas, artumą liaudžiai, neretai progomis vilkėdavo ir įvairių šalių vadovai, generolai, visuomenės veikėjai.

Nuo XIX a. neperšlampamus pončus ėmė naudoti JAV kariuomenė. Tokie pončai gaminti iš tikrojo gutamedžio *Palaquium gutta* latekso. Nuo XX a. vid. gaminti nailoniniai pončai.

Argentinos mieste Katamarkoje vyksta kasmetinė tarptautinė pončų šventė.

* Urugvajaus gaučas, vilkįs pončąUrugvajaus gaučas, vilkįs pončą
* Perujietis, apsigobęs pončuPerujietis, apsigobęs ponču
* Brazilijos prezidentas Lula da Silva su pončuBrazilijos prezidentas Lula da Silva su ponču
* Mergaitė iš Peru su pončuMergaitė iš Peru su ponču

Panašūs rūbai
-------------

* sarapė
* agvajus
* keipas
* pelerina
* rebosas
| **Antanas Jasinskis** |
| --- |
| Gimė | 1822 m.Ukmergės apskr. |
| Mirė | 1877 m. (~55 metai)Paryžius |
|  |
| Veikla | Lietuvos 1863 m. sukilimo veikėjas. |

**Antanas Jasinskis** (1822 m. Ukmergės apskr. – 1877 m. Paryžius) – Lietuvos 1863 m. sukilimo veikėjas.

Biografija
----------

Rusijos imperijos kariuomenės atsargos pulkininkas. 1863 m. Žaliojoje girioje (Panevėžio apskr.) suorganizavo sukilėlių būrį. Prie Karsakiškio prisidėjo prie Z. Sierakausko rinktinės. 1863 m. balandžio 26 d. dalyvavo Karsakiškio mūšyje. Z. Sierakausko pavedimu kartu su E. Liutkevičiumi verbavo sukilėlius Panevėžio apskrityje. Gegužės 7 d. jo būrys, žygiuojantis link Biržų, prie Lamokų Rusijos karinių dalinių buvo išblaškytas, jis prisidėjo prie atvykusio B. Dluskio būrio. Birželio 22 d. kovėsi prie Papilės, birželio 30 d. – prie Pajūrio. B. Dluskiui išvykus į užsienį veikė Žemaitijoje. Lapkričio 26 d. vadovavo I. Leskausko ir A. Mackevičiaus rinktinės raitelių būriui mūšyje prie Lebedžių netoli Čekiškės. 1863 m. pabaigoje pasitraukė į užsienį. 1864-1865 m. Paryžiuje dirbo Informacijų komitete. 1871 m. per Prancūzijos-Prūsijos karą tarnavo Prancūzijos nacionalinėje gvardijoje, dalyvavo Paryžiaus komunos kovose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ona Maksimaitienė. *Antanas Jasinskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 580 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Antanas Juzakėnas** |
| --- |
| Gimė | 1913 m.Sudeikiai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1948 m. gegužės 3 d. (~35 metai)Sudeikiai, Tarybų Sąjunga |
| Tautybė | lietuvis |
| Tėvas | Kazys Juzakėnas |
| Sutuoktinis (-ė) | Anelė Simaškaitė-Juzakėnienė-Liūtė |
| Vaikai | Nijolė Juzakėnaitė-Vanagienė |
|  |
| Veikla | partizanas |

**Antanas Juzakėnas** (slapyvardis **Liūtas**; 1913 m. Sudeikiuose (dab. Anykščių rajonas) – 1948 m. gegužės 3 d.) – antisovietinio pasipriešinimo dalyvis, ėjęs Antano Žilio-Žaibo būrio skyriaus vado pareigas.

Gimė pasiturinčiųjų ūkininkų šeimoje. Tėvas – 100 ha prastos žemės turįs stambus ūkininkas. A. Juzakėnas tarnavo Lietuvos kariuomenės dragūnų pulke. Grįžęs įsikūrė ir ūkininkavo Jusiškio kaime.

Antrosios sovietinės okupacijos metais vengdamas mobilizacijos į Raudonąją Armiją pasitraukė partizanauti. 1945 m. Traupio ir Jusiškio kaimo apylinkėse subūrė Liūto būrį, sudarytą iš 15–20 laisvės gynėjų. Žuvus Juliui Miškiniui perėmė būrio vadovavimui. 1946 m. Liūto būrys įsijungė į Šarūno rinktinės Butageidžio kuopą. Vėliau iki gyvenimo pabaigos buvo Vyčio apygardos Antano Žilio-Žaibo būrio vadas. 

Laisvalaikiu eiliavo, buvo muzikalus.

Žuvo kovų metu gimtojo kaimo teritorijoje. Palaidojimo vieta nenustatyta, spėjama, jog Taujėnų mokyklos teritorijoje, nes šiame miestelyje buvo numestas velionio kūnas.
**Lietuvos moterų šachmatų rinktinė** – Lietuvos nacionalinė moterų šachmatų komanda. Atstovauja Lietuvai Moterų šachmatų olimpiadoje, Europos moterų komandiniame šachmatų čempionate, Pasaulio moterų komandiniame šachmatų čempionate.

2008
----

### 38-oji šachmatų olimpiada

Viktorija Čmilytė, Deimantė Daulytė, Živilė Šarakauskienė, Simona Limontaitė ir Jovita Žiogaitė (atsarginė). Treneris Gediminas Rastenis. Rinktinė Drezdene (Vokietija) užėmė 51-ąją vietą.

2010
----

### 39-oji šachmatų olimpiada

Deimantė Daulytė (ELO koeficientas 2307), Simona Limontaitė (2187), Živilė Šarakauskienė (2171), Vesta Kalvytė (2097) ir Viktorija Beinoraitė (2053). Chanty Mansijske (Rusija) rinktinė iškovojo 20 vietą.

2012
----

### 40-oji šachmatų olimpiada

Viktorija Čmilytė (ELO koeficientas 2520), Deimantė Daulytė (2216), Jovita Žiogaitė (2052), Vesta Kasputė ir Gintarė Paulauskaitė (2053).
Stambulae (Turkija) rinktinė užėmė 44 vietą.

2014
----

### 41-oji šachmatų olimpiada

Deimantė Daulytė, Salomėja Zaksaitė, Dominyka Batkovskytė, Laima Domarkaitė, Giedrė Vanagaitė.
Treneris Vaidas Sakalauskas.

Šachmatų olimpiadoje 2014 metais Trumsėje (Norvegija) rinktinė iškovojo 18 vietą. Rinktinė surinko 15 komandinių taškų iš 22 galimų (7 pergalės, 1 lygiosios ir 3 pralaimėjimai). Moterų turnyre varžėsi 136 valstybių komandos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Šachmatų olimpiadoje moterų rinktinė pasirodė geriau nei vyrų Archyvuota kopija 2014-10-31 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Ramenskojė*Раменское* |
| --- |
|              |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

RamenskojėRamenskojė

55°34′00″ š. pl. 38°14′00″ r. ilg.﻿ / ﻿55.56667°š. pl. 38.23333°r. ilg.﻿ / 55.56667; 38.23333﻿ (Ramenskojė)Koordinatės: 55°34′00″ š. pl. 38°14′00″ r. ilg.﻿ / ﻿55.56667°š. pl. 38.23333°r. ilg.﻿ / 55.56667; 38.23333﻿ (Ramenskojė) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Maskvos sritis Maskvos sritis |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 82 100  |
|  |
|  **Vikiteka** | Ramenskojė |
|  |
| **Kirčiavimas** | Rãmenskojė |

**Ramenskojė** – miestas Maskvos srityje (Rusija), 46 km į pietryčius nuo Maskvos; rajono centras. Geležinkelio stotis (ruožas Maskva–Riazanė). Išvystyta tekstilės, mechanikos, elektrotechnikos, mėsos, pieno pramonė. Keramikos amatai. Apylinkėse išgaunamas smėlis, klintis, molis. Yra kraštotyros muziejus, XVIII a. cerkvė ir Trejybės cerkvė (nuo 1889 m.).

Istorija
--------

1336 m. minima vietovė *Раменье* (tikriausiai nuo rus. *рамень* – „dirva, laukas suruoštas iškirtus mišką, sumiškėjusi dirva"). Iki XV a. priklausė kunigaikščiams. XVI a. pabaigoje pastatyta cerkvė, vėliau ir vienuolynas. XVIII a. pradžioje buvo dvaras, pastatyta Trejybės cerkvė, perstatyta XIX a. viduryje. XX a. dauguma gyventojų dirbo tekstilės fabrike.

Sportas
-------

FK Saturn futbolo klubas atstovauja Maskvos sritį šalies aukščiausioje lygoje.

Spalvingi daugiabučiai
Lietuvos nacionalinė filharmonija, LNSO koncertų salė
Orkestras groja Lietuvos filharmonijoje
Orkestras koncerto metu (vedėjas Viktoras Gerulaitis), 2015 m.
Pertraukėlės metu
**Lietuvos nacionalinis simfoninis orkestras** – Lietuvos nacionalinės filharmonijos kolektyvas. Koncertų salė - Lietuvos nacionalinė filharmonija, Vilnius.

Istorija
--------

Įkurtas 1940 m. spalio mėn. Vilniuje B. Dvariono iniciatyva. Pirmasis koncertas įvyko 1940 m. gruodžio 26 d. 1942–1944 m. orkestras griežė Vilniaus operos trupės spektakliuose, koncertavo. 1945–1958 m. orkestras priklausė Lietuvos TSR radijo komitetui.

Repertuarą sudaro klasikinė, romantinė ir šiuolaikinė muzika. Pirmasis atliko daugiau kaip 100 lietuvių kompozitorių kūrinių, daugelį jų įrašė radijuje, į plokšteles. Dalyvavo tarptautiniuose muzikos festivaliuose, gastroliavo Europos šalyse, Japonijoje, Pietų Korėjoje. Su orkestru koncertavo žymūs pasaulio ir Lietuvos solistai: dainininkai Elena Čiudakova, Valentinas Adamkevičius, Virgilijus Noreika, Irena Milkevičiūtė, Gražina Apanavičiūtė, Violeta Urmanavičiūtė, Regina Maciūtė, Sergejus Larinas, Vaclovas Daunoras, Vladimiras Prudnikovas, Irina Archipova, Algirdas Janutas, pianistai Stasys Vainiūnas, B. Dvarionas, Aldona Dvarionaitė, Petras Geniušas, Mūza Rubackytė, Birutė Vainiūnaitė, Emilis Gilelsas, Dmitrijus Baškirovas, Danielis Polakas, Lazaris Bermanas, smuikininkai Aleksandras Livontas, Raimundas Katilius, Vilhelmas Čepinskis, Leonidas Koganas, Vladimiras Spivakovas, Gidonas Kremeris, Julianas Rachlinas, Viktoras Tretjakovas, altininkas Jurijus Bašmetas, violončelininkai Mstislavas Rostropovičius, Daniilas Šafranas, Davidas Geringas, Njumanas Gutmanas, Aleksandras Rudinas ir kiti.

Orkestrui dirigavo: Saulius Sondeckis, Jonas Aleksa, Konradas Kaveckas, Vladimiras Fedosejevas, Mstislavas Rostropovičius, Kurtas Masuras, Justus Francas, Cyrilas Dyderichas, Neme Jarvis, Kristofas Speringas, Kšištofas Pendereckisir kiti. Orkestras nuolat koncertuoja su Kauno valstybiniu choru.

Meno vadovai
------------

* Balys Dvarionas – 1940-1941 m. ir 1958-1964 m.
* Juozas Domarkas – 1964-2015 m.
* Modestas Pitrėnas – nuo 2015 m.

Dirigentai
----------

* Balys Dvarionas – 1940–1941 m. ir 1958–1964 m.
* Abelis Klenickis – 1944-1945 m. ir 1958-1963 m.
* Margarita Dvarionaitė – 1961-1993 m.
* Juozas Domarkas – nuo 1964 m.
* Robertas Šervenikas – nuo 2000 m.
* Modestas Pitrėnas – nuo 2004 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vaclovas Juodpusis. *Lietuvos nacionalinis simfoninis orkestras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 293 psl.
2. ↑  LIETUVOS NACIONALINIS SIMFONINIS ORKESTRAS

Nuorodos
--------

* Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejus Archyvuota kopija 2009-04-19 iš Wayback Machine projekto.
**Antanas Jusaitis** (1871 m. vasario 11 d. Barzdai, Šakių valsčius – 1942 m. lapkričio 3 d. ten pat) – Lietuvos kunigas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1895 m. baigė Seinų kunigų seminariją, įšventintas kunigu. Studijuodamas platino draudžiamą lietuvių spaudą. Kunigavo Garliavoje, Sudarge, Krasnapolyje (Palenkės vaivadija). 1900–1905 m. studijavo teisę Fribūro universitete, jį baigęs išvyko į JAV, Laurenso lietuvių Šv. Pranciškaus parapijos pirmasis klebonas. Įsteigė lietuviškų knygų biblioteką, rėmė visuomenines lietuvių organizacijas, dalyvavo blaivininkų veikloje, 1913 m. su kitais įsteigė organizaciją „Lietuvos vyčiai", buvo jų dvasios vadas. 1916 m. išvyko į Maspetą (Niujorko valstija), su kun. A. Miluku įsitraukė į Lietuvos valstybės atkūrimo veiklą.

Parašė knygą „Lietuvių tautos istorija ir dabartiniai jos siekiniai valstybingumo atžvilgiu" (angl. *The History of the Lithuanian Nation and Its Present National Aspirations* 1918 m. lietuvių k. 1927 m. fotografuotinis leid. Vilnius, 1991 m.), kuri buvo išsiuntinėta JAV senatoriams, užsienio šalių ambasadoriams, į Paryžiaus taikos konferenciją vykstančiam JAV prezidentui T. V. Vilsonui. 1918 m. jis grįžo į Lietuvą, kunigavo, iki 1930 m. dirbo istorijos ir lotynų kalbos mokytoju Šakių gimnazijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Albinas Vaičiūnas. *Antanas Jusaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
| ***Tarp grifų*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Unter Geiern |
| Kilmės šalis |  Jugoslavija  Italija  Prancūzija  Vokietija |
| Režisierius | Alfred Vohrer |
| Scenaristas (-ai) | Eberhard Keindorff  Johanna Sibelius |
| Metai | 1964 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 98 min. |
| Kalba | vokiečių |
| **IMDb įrašas** |

**Tarp grifų** (vok.  *Unter Geiern*) – 1964 m. sukurtas vesternas pagal vokiečių rašytojo Karlo Majaus romaną. Juostoje pasakojama apie apačių vado Vinetu ir jo draugo Tvirtosios Rankos nuotykius, mėginant išsiaiškinti, kas nužudė lokių medžiotojo Martino Baumano žmoną ir dukterį. Nors visi požymiai rodo, kad tai padarė indėnai, jie įsitikinę, kad tai vietinės gaujos, vadinančios save „grifais", darbas.

1965 m. filmas buvo apdovanotas „Golden Screen" prizu.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Pierre Brice – Vinetu
* Stewart Granger – Tvirtoji Ranka
* Gotz George – Martinas Baumanas jaunesnysis
* Walter Barnes – Martinas Baumanas vyresnysis
* Mario Girotti – Beikeris
* Gojko Mitic
*Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*
 *Kitos reikšmės – Šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia.*
Koordinatės: 54°12′51″š. pl. 24°25′07″r. ilg.﻿ / ﻿54.2143°š. pl. 24.4187°r. ilg.﻿ / 54.2143; 24.4187

|  Perlojos Švč. Mergelės Marijos ir šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kaišiadorių |
| **Dekanatas** | Merkinės |
| **Savivaldybė** | Varėnos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Perloja |
| **Adresas** | Vytauto g. 4 |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1930 m. |
| **Stilius** | neogotika |

**Perlojos Švč. Mergelės Marijos ir šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Perlojos kaime, Merkio dešiniajame krante.

Istorija
--------

1503 m. Perlojos bažnyčios apdovanojimo dokumente nurodyta, kad ji statyta Ldk Vytauto Didžiojo, yra Daugų filija. Apie 1777 m. pastatyta maumedžio rąstų bažnyčia, įkurta parapija. 1866 m. caro valdžiai uždarius bažnyčią, tikintieji 1875, 1882 ir 1892 m. prašė ją grąžinti, bet valdžia nesutiko.

1903 m. patvirtintas naujos bažnyčios projektas. Valdžia statyti neleido, tik 1906 m. grąžino uždarytąją; atkurta parapija. 1909 m. patvirtintas mūrinės bažnyčios projektas (aut. M. Bergas), leidimas statyti gautas tik 1914 m. Klebonas Pr. Cibulskis su parapijiečiais (už 140 000 litų) 1928–1930 m. pastatė dabartinę mūrinę bažnyčią (inž. Vaclovo Michnevičiaus projektas). Ją 1930 m. konsekravo vyskupas Juozapas Kukta. Vokiečių okupacijos metais bažnyčią dekoravo Varšuvos meno akademijos profesorius Jurgis Hopenas (vokiečių belaisvis, išvytas iš Vilniaus universiteto).

1944 m. per Perlojos gaisrą sudegė klebonija.

Architektūra
------------

Bažnyčia neogotikinė, lotyniško kryžiaus plano, su žemesne trisiene apside, aukštu bokštu bei arkos formos portalu. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame palaidotas klebonas Leonas Petkelis (1885-1935), „Perlojos respublikos" prezidentas, kunigas Ignas Šopara (1864-1931).

Literatūra
----------

* Perlojos bažnyčios (sud. Vytautas Česnulis). - V.: Rotas, 2008. - 75 p.: iliustr. - ISBN 978-9955-832-22-5

Nuorodos
--------

* Česnulis V. Perlojos bažnyčia. "Voruta". 2010. Archyvuota kopija 2017-03-24 iš Wayback Machine projekto.
**Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos orkestras**, iki 2001 m. Lietuvos televizijos ir radijo lengvosios muzikos orkestras, nuo 2001 m. viešoji įstaiga – džiazo, simfoninio džiazo ir pramoginės muzikos kolektyvas, veikęs 1958–2008 m. Vilniuje.

Veikla
------

Orkestrą sudarė 32 muzikantai (2007 m.). Atliko įvairių žanrų lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinius televizijos ir radijo įrašų fondams, dalyvavo televizijos laidose, akompanavo „Dainų dainelės" konkurse, lietuvių kompozitorių autoriniuose koncertuose, valstybinėse šventėse, Lietuvos dainų šventėse, „Gaudeamus", festivaliuose. Orkestras dalyvavo įrašant muziką lietuviškam TV serialui „Giminės", M. Petrausko operą „Birutė", A. Spadavekijos operą „Mirandolina", K. Porterio miuziklą „Bučiuok mane, Keit", A. Račiūno operos „Marytė" televizijos variantą, įrašė televiziją, kino filmų ir spektaklių muzikos. 

Su orkestru dainavo Rimantas Siparis, Romanas Marijošius, Virgilijus Noreika, Vaclovas Daunoras, Eduardas Kaniava, Irena Milkevičiūtė, Nijolė Ambrazaitytė, Ona Valiukevičiūtė, Aldona Stasiulevičiūtė, Stasys Povilaitis, Viktoras Malinauskas, Edgaras Montvidas, Neda Malūnavičiūtė ir kiti.

Orkestrui kūrinių sukūrė Eduardas Balsys, Benjaminas Gorbulskis, Feliksas Bajoras, Algimantas Raudonikis, Mikas Vaitkevičius, Vygandas Telksnys, Mikalojus Novikas, Teisutis Makačinas, Viačeslavas Ganelinas, Gintautas Abarius, Laimis Vilkončius, Jaroslavas Cechanovičius, Tomas Leiburas ir kiti kompozitoriai.

Vadovai
-------

* Jonas Vadauskas – 1958–1961 m. 1965–1969 m.
* Rimvydas Racevičius – 1961–1965 m.
* Aloyzas Končius – 1969–1985 m.
* Tauras Adomavičius – 1985–1991 m.
* Jaroslavas Cechanovičius – 1991–2008 m.
* dirigentas Tomas Leiburas – 1993–2008 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Irena Vanagienė. *Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos orkestras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 287 psl.
Koordinatės: 55°14′0″ š. pl. 23°46′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.23333°š. pl. 23.76667°r. ilg.﻿ / 55.23333; 23.76667

Kunionių miškas ir Kėdainių-Cinkiškių kelias
**Pernaravos–Šaravų miškai** – miškų masyvas Lietuvoje, Kėdainių rajono pietvakariuose, 2 km į vakarus nuo Josvainių. Plotas 3570 ha (iš jų 3280 ha apaugę mišku). Sudaryti iš Šaravų, Svilių, Pernaravos, Juodgirio miškų. Priklauso Kėdainių miškų urėdijai, Josvainių, Ramučių girininkijoms. Mišku tekančios upės ir kanalai priklauso Šušvės (Liedas, Vikšrupis, Putnupys) ir Aluonos baseinams. Reljefas lygus. Būdingi velėniniai glėjiški sujaurėję, velėniniai karbonatiniai moliai ir priemoliai.

Medynų sudėtis:

* beržynai (45 %),
* eglynai (31 %),
* uosynai (8 %),
* drebulynai (7 %),
* juodalksnynai (7 %),
* ąžuolynai, baltalksnynai ir kt. (2 %).

Vidutinis medynų amžius 46 m.

Gyvena stambūs kanopiniai žvėrys (briedžiai, stirnos, elniai, šernai), lapės, usūriniai šunys, barsukai, kiškiai, kiaunės, voverės, vandens žinduoliai (bebrai, ondatros), stambieji paukščiai (jerubės, slankos, juodieji gandrai). Šaravų miške yra buvęs gamtos paveldo objektas – 2 m skersmens Šaravų ąžuolas.

Mišką kerta keliai  **A1**  Vilnius–Kaunas–Klaipėda  ir  **229**  Aristava–Kėdainiai–Cinkiškiai . Miškuose arba greta įsikūrę kaimai: Pavikšrupys, Sviliai, Sviliukai, Degimai, Rugėnai, Būdai, Graužiai, Skaistgiriai, Šaravai, Paaluonys, Vincentava, Kantrimas.

* Svilių miškasSvilių miškas
* Miedienos paruošosMiedienos paruošos
* Senas ąžuolas Pernaravos miško tankmėjeSenas ąžuolas Pernaravos miško tankmėje
* Šaravų ąžuolas iki nuvirtimoŠaravų ąžuolas iki nuvirtimo
* Skulptūra „Girinis" Šaravų miškeSkulptūra „Girinis" Šaravų miške

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pernaravos–Šaravų miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 355
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Yijing** (kin.trad.: 易經; supapr.: 易经; pinyin: Yì Jīng; dar rašoma I Jing, Yi Ching, Yi King, I Ching), **Idzingas**, **Permainų knyga** arba **Permainų kanonas** - vienas seniausių klasikinių filosofinių veikalų Kinijoje. "Permainų knygoje" išdėstyta senovinė kosmologinė-filosofinė sistema, sudaranti kinų kultūros pagrindą. Knygą sudaro simboliai (heksagramos), jų paaiškinimai ir komentarai.

Tradiciškai sakoma, kad "Permainų knygai" pagrindus padėjo legendinis kultūrinis herojus Fusi (*Fuxi*): jam apsireiškė aštuonios trigramos. Dabar nustatyta, kad knyga negalėjo būti sudaryta anksčiau nei Vakarų Džou laikais, galbūt apie IX a. pr. m. e. Nors tradiciškai "Dešimties sparnų" (十翼 shí yì) "Permainų knygos" komentarai priskiriami Konfucijui, jie ko gero buvo sudaryti Kariaujančių valstybių periodo pabaigoje, gal net Vakarų Han laikais.

"Permainų knygos" pagrindą sudaro 64 iš šešių ištisinių ir pertrauktų linijų (爻 yáo) sudaryti simboliai - heksagramos (卦 guà). Ištisinės linijos atitinka Jang, pertrauktos - In. Heksagramas taip pat galima padalinti į trigramas - trijų linijų darinius. Tradiciškai manoma, kad iš pradžių atsirado trigramos, vėliau - heksagramos, tačiau archeologiniai duomenys leidžia spėti, kad buvo atvirkščiai. Kiekviena heksgrama atspindi vieną būseną kismo procese. Būrimo praktikose heksagramos gaunamos metant kraujažolės stiebelius, taip pat naudojama ir kitų metodų. Knygoje kiekviena heksagrama yra paaiškinta, jai apibūdinti parinktas aforizmas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

10 prutų moneta
Aliumininė 10 prutų moneta
**Izraelio pruta** (hebr. ‏פרוטה‎‏‎, dgs. *prutot*) – 1⁄1/1000 Izraelio liros dalis 1948-1960 m. Pavadinta pagal senovinę monetą prutą.

Pruta buvo įvesta netrukus po Izraelio valstybės sukūrimo kaip viena tūkstantoji Izraelio liros ir pakeitė milį, britų įvesto Palestinos svaro tūkstantąją dalį. Palestinos svaras buvo Didžiosios Britanijos Palestinos mandato valiuta 1927-1948 m.

Pruta buvo panaikinta 1960 m. kai Izraelio vyriausybė nutarė pereiti prie Izraelio liros dalijimo į 100 smulkesnių vienetų, kurie buvo pavadinti agoromis. To prireikė todėl, kad dėl nuolatinės infliacijos Izraelio liros vertė krito ir tokie smulkūs nominalai, kaip 1⁄1000 pasidarė beprasmiai. 

* 1952 m. 500 prutų banknotas1952 m. 500 prutų banknotas
* 1952 m. 500 prutų banknotas1952 m. 500 prutų banknotas

Nuorodos
--------
Popmeno esmę aiškiai atskleidė Ričardas Hamiltonas koliažiniame paveiksle „Tai kas gi taip keičia nūdienos namus ir daro juos jaukius?" R. Hamiltonas teigė, kad popmenas turi būti populiarus, vienadienis, laisvas, šmaikštus, pamėgdžiojantis ir žavus.
**Popartas**, **popmenas** (angl. *pop(ular) art* – populiarusis menas) – XX a. 6 deš. Anglijoje susiformavusi modernistinė dailės kryptis.

Kompozicijos kuriamos iš kasdienio vartojimo daiktų, su garso efektais; mėgdžiojamas reklamų, komiksų stilius, skelbiama neribota kūrybos laisvė.

Akcentuojama dinamika, stilizuotas dekoratyvumas, abstraktumas, asimetrinė kompozicija, ryškios spalvos. Būdingas masinės kultūros suformuotų dalykų vaizdavimas, kaip, pavyzdžiui, reklama; darbai panašūs į žurnalų puslapių iškarpas, plakatus. Pop art menas plačiai interpretuojamas kaip reakcija į tuomet populiarias abstrakčiojo ekspresionizmo idėjas.

Pop menas, kaip pop muzika, siekė populiarumo, o ne įtikti elitui ir pritraukė didžiulę auditoriją. Idėja buvo suformuota 1958 m. kaip atsakas į Ričardo Hamiltono darbus. Kaip „pop" judėjimas plačiai pripažintas 1960 metais. Judėjimas kartais buvo vadinamas Neo-Dada. Didelę įtaką padarė dadaizmo pradininkas Marselis Diušampas, Džasperas Džonsas, Andy Warhol.

Garsiausi kūrėjai
-----------------

Popmenininkų ir artimų srovei kūrėjų sąrašas:

|  |  |
| --- | --- |
| * Keith Haring
* Robert Rauschenberg
* Richard Hamilton
* Andy Warhol
* Jasper Johns
* Robert Indiana
* Peter Blake
 | * Roy Lichtenstein
* David Hockney
* Claes Oldenburg
* Coosje van Bruggen
* Eduardo Paolozzi
* Jim Dine
* Tom Wesselmann
 |

Nuorodos
--------

* ibiblio.org
* Neodadaizmo darbai Gugenheimo muziejuje Archyvuota kopija 2005-12-25 iš Wayback Machine projekto.

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RPostmodernizmo kryptys |
| --- |
|  |
| 
Primityvizmas · Popmenas · Kinetinis menas · Optinis menas · Minimalizmas · Konceptualizmas · Kūno menas · Žemės menas · Fluxus · Videomenas · Fotorealizmas · Media menas · Elektroninis menas |

 |
**Intuicija** (lot. *intuitio* – „įdėmiai žiūriu"; *nuojauta*) – psichologijoje, filosofijoje laikomas ypatingas žinojimas, kūrybinės veiklos mechanizmas bei specifinė psichinio aktyvumo forma, pasireiškianti nuojauta, tiesioginiu esmės suvokimu ir tuo pagrįstu sprendimo priėmimu. Esmės suvokimas, informacijos gavimas ateina ne tiesiogiai stebint pasaulį ir ne samprotaujant ar darant išvadas, o tiesiogiai iškyla idėjų forma. Veikiant intuicijai įžvalgos išplaukia greitai ir be ilgų apmąstymų.

Nuojauta mus aprūpina įsitikinimais, kurių mes negalime pagrįsti. Dėl šios priežasties ši emocija tapo psichologijos tyrinėjimo dalyku. Dešinysis smegenų pusrutulis dažnai siejamas su tokiais intuityviais vyksmais kaip estetiniai įgūdžiai. Kai kurie mokslininkai priėjo išvadą, jog nuojauta yra glaudžiai susijusi su įvairiais moksliniais atradimais. Intuicija tapo ir Naujojo amžiaus judėjimo pamėgta tema.

Upanišadose intuicija minima kaip intelekto (aumens) priedas, paslaptingas išgyvenimas, kai siela sutampa su pažįstamuoju objektu (sąlygoja atmano ir brahmano susiliejimas). Sokratas intuiciją vadino vidiniu balsu. Platonas susiejo su pasąmonės veikla (pirmapradžių, anamnezėje prisimenamų idėjų žiūra). Aristotelis suprato kaip tiesioginę proto įžvalgą, pagrįstą jusliniu patyrimu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Intuicija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-07-11.
2. 1 2  *Intuicija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-07-11.
3. ↑  Intuicija. Aiškinamasis psichologijos terminų žodynas. Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras, 2019. – 376 p. ISBN 9785420018125.
4. ↑  „Intuition". *Britannica*. Nuoroda tikrinta 2022-07-11.
5. ↑  Kahneman D. (2003) A Perspective on Judgment and Choice. American Psychologist, 58(9), 697-720.
6. ↑  Converting Words into Pictures--Reading Comprehension Guide--Academic Support Archyvuota kopija 2014-04-27 iš Wayback Machine projekto..
7. ↑  Left/Right Processing. Archyvuota kopija 2012-11-30 iš Wayback Machine projekto.
8. ↑  Right-Brain Hemisphere.
9. ↑  Gerald Holton, Yehuda Elkana. Albert Einstien: Historical and Cultural Perspectives, Dover Publications, July 1997, p. 97. ISBN 0486298795 "The workings of intuition transcend those of the intellect, and as is well known, innovation is often a triumph of intuition over logic."
10. ↑  Peter Steinfels Beliefs *The New York Times*, July 13, 1996.
| ***Ponyo*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | 崖の上のポニョ(*Gake no Ue no Ponyo*) |
| Kilmės šalis | Japonija |
| Režisierius | Hayao Miyazaki |
| Prodiuseris (-iai) | Toshio Suzuki |
| Scenaristas (-ai) | Hayao Miyazaki |
| Kompozitorius | Joe Hisaishi |
| Vaidina | Tomoko YamaguchiKazushige NagashimaYūki AmamiGeorge TokoroRumi Hiiragi |
| Metai | 2008 |
| Žanras | Nuotykių, fantastinis |
| Trukmė | 101 min. |
| Kalba | japonų |
| Biudžetas | ¥3,4 mlrd.($34 mln. USD) |
| **IMDb įrašas** |

**Ponyo** (jap. 崖の上のポニョ (*Gake no Ue no Ponyo*), piln. liet. ***Ponyo ant uolos prie jūros***) yra animacinis filmas sukurtas Japonijos anime studijos „Studio Ghibli", kurį parašė ir režisavo filmų kūrėjas Hajao Mijazaki. Tai yra aštuntasis Mijadzakio filmas, sukurtas „Ghibli" studijoje.

Pagrindinis veikėjas yra auksinė žuvelė – princesė, vardu Ponyo, kuri žūtbūt nori būti žmogumi. Bandydama įgyvendinti savo svajonę, ji susidraugauja su penkiamečiu berniuku Sosuke.

Filmas pasirodė 2008 m. Filmo animacija yra kupina akvarelinių spalvų – tai visiškai nauja Mijadzakio animaciniams filmams. Tai antrasis „Ghibli" studijos pilnametražis animacinis filmas, primenantis rankomis nutapytą akvarelę („Mūsų kaimynai Jamados" buvo pirmasis). Filmo herojaus Sosuke prototipas yra Hajao sūnus Goro Mijadzaki, kai šis buvo penkerių.

Filmo biudžetas siekė 34 mln. JAV dolerių, o pasaulyje jis surinko per 202 mln. JAV dolerių pajamų.

„Ponyo" teminę dainą, išleistą 2007-ųjų gruodžio 5 dieną, sukūrė Fujioka Fujimaki ir Nadzomi Ohaši. Gruodžio 5 dieną buvo atidaryta ir oficiali „Ponyo" interneto svetainė.

Švedijos karalienė Silvija dalyvavo slaptoje filmo peržiūroje kartu su režisieriumi Mijadzakiu, kai karalius ir karalienė viešėjo Japonijoje, 2007-ųjų kovo 3 d. Peržiūra buvo surengta didelėje palapinėje ant uolos, už Tokijo.

Personalas
----------

* *Originali istorija, scenarijus, režisierius* – **Hajao Mijadzaki**
* *Muzika* – **Joe Hisaiši**
* *Vadovaujantys animacijos režisieriai* – **Katsuja Kondo** ir **Kitaro Kosaka**
* *Meninis režisierius* – **Noboru Jošida**
* *Vadovaujantis spalvų parinkėjas* – **Mičijo Jasuda**
* *Organizatorius* – **Tošio Sudzuki**
* *Gamyba* – **Studio Ghibli**
* *Platintojas Japonijoje* – **Toho**
* *Platintojas Šiaurės Amerikoje – **Walt Disney Pictures***
* *Išleista* – **Tokuma Shoten", „Studio Ghibli", „Nippon Television Network", „Dentsu", „Walt Disney Pictures", „D-rights", „Mitsushi" and „Toho**
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Dvarkaદ્વારકા |
| --- |
| *Dvarkos miestas iš šventykla* |
|  |
| 

DvarkaDvarka

22°15′0″ š. pl. 68°58′0″ r. ilg.﻿ / ﻿22.25000°š. pl. 68.96667°r. ilg.﻿ / 22.25000; 68.96667﻿ (Dvarka)Koordinatės: 22°15′0″ š. pl. 68°58′0″ r. ilg.﻿ / ﻿22.25000°š. pl. 68.96667°r. ilg.﻿ / 22.25000; 68.96667﻿ (Dvarka) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Gudžaratas Gudžaratas |
| **Rajonas** | Devbhūmi Dvarkos rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 38 873  |
| **Altitudė** | 7 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Dvarka |

**Dvarka** (gudž. દ્વારકા = *Dvārkā*) – miestas vakarų Indijoje, Gudžarate, Kathijavaro pusiasalyje, prie Kačo įlankos. Jūrų uostas (išvežama druska, augalinis aliejus, soros, lydytas sviestas). Vystomas turizmas. Svarbus hinduizmo piligrimystės centras – Dvarka laikoma vienu iš 7 šventųjų Indijos miestų (*sapta puri*), viešpaties Krišnos gimimo vieta. Svarbiausia šventykla – Višnui skirta Dvarkadhyšo šventovė su Šankaros įsteigtu vienuolynu. Taip pat yra svarbi Krišnos žmonai Rukminei skirta šventykla bei Šivos Nagešvaros šventykla su „džjotirlinga". Prie įlankos žiočių įrengti ritualiniams apsiplovimams bei velionių palaikų išbarstymui skirti ghatai. Piligrimų lankoma toliau jūroje esanti Bet Dvarkos sala, kur esą buvę Krišnos rūmai.

Istorija
--------

Vietovė gyvenama jau nuo Harapos civilizacijos laikų. Dvarkos miestas siejamas su „Mahabharatoje", puranose ir kituose senuosiuose tekstuose minimu ***Dvarakos*** (skr. द्वारका = IAST: *Dvārakā* „durų, vartų") miestu. Senovėje šioje vietovėje gyvavo Sauraštros karalystė, kurią, pasak padavimų, įsteigusi Jadavų šeima, iš kurios kilo Krišna. Dvarka siejama su „Eritrėjos jūros periple" (I a.) minima *Baraca* vietove bei Ptolemajaus „Geografijos" *Barake*. 1241 ir 1473 m. miestą nuniokojo musulmonų antpuoliai.

* Dvarkadhyšo šventyklaDvarkadhyšo šventykla
* Deivės Rukminės šventyklaDeivės Rukminės šventykla
* Šivos Nagešvaros paminklasŠivos Nagešvaros paminklas
* Valtys Dvarkos pakrantėjeValtys Dvarkos pakrantėje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Pop punk |
| Stilistinė kilmė | Pankrokas, pop, poprokas, power pop, new wave, surf rock, bubblegum pop |
| Kultūrinė kilmė | XX a. 8 deš. vidurys, JAV, Jungtinė Karalystė, Kanada, Australija ir kitos šalys |
| Tipiški instrumentai | Vokalas, gitara, bosinė gitara, būgnai |
| Subžanrai |
| Emo pop |

**Pop punk** (dar žinomas kaip **punk-pop**) – muzikos žanras, jungiantis pankroko ir pop muzikos elementus. Dažniausiai tai pasižymi greitu tempu, akordų kombinacijomis, bei trankiomis gitaromis su pop muzikos įkvėptomis melodijomis ir dainų žodžiais.

Žanras atsirado XX a. 8 dešimtmečio viduryje, kartu su power pop. 9 dešimtmečio viduryje pradėjo populiarėti JAV, ypatingai – Kalifornijoje. 10 dešimtmečio viduryje pop punk grupės, kaip, pavyzžiui, „Green Day", savo albumus jau leido milijoniniais tiražais. Žanro populiarumo viršūne laikomas 1999 m. grupės „blink-182" išleistas albumas „Enema of the State". Tačiau nuo to laiko žanro populiarumas pradėjo mažėti ir šiuo metu jis nėra laikomas vienu populiariausiu žanrų.
| Inuvikas*Inuvik* |
| --- |
|  |
|  |
| 

InuvikasInuvikas

68°21′0″ š. pl. 133°33′0″ v. ilg.﻿ / ﻿68.35000°š. pl. 133.55000°r. ilg.﻿ / 68.35000; 133.55000﻿ (Inuvikas)Koordinatės: 68°21′0″ š. pl. 133°33′0″ v. ilg.﻿ / ﻿68.35000°š. pl. 133.55000°r. ilg.﻿ / 68.35000; 133.55000﻿ (Inuvikas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-7)------ vasaros: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Kanados vėliava Kanada |
| **Provincija** | Šiaurės Vakarų teritorijos Šiaurės Vakarų teritorijos |
| **Rajonas** | Inuviko rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 3 243  |
|  |
| **Tinklalapis** | Miesto svetainė |

**Inuvikas** (angl. *Inuvik*, inu. Inuuvik ) – miestelis šiaurinėje Kanadoje, Šiaurės Vakarų teritorijoje, prie Makenzio deltos. 3,2 tūkst. gyventojų (2016 m.).

Istorija
--------

1953 m. Kanados valdžia suplanavo perkelti Aklaviko gyventojus į naują gyvenvietę. 1954 m. lapkritį parinkta vieta naujam miestui įkurti. Statybos prasidėjo 1955 m. jas užbaigti planuota iki 1961–1962 m. Makenzio deltoje atradus naftos ir gamtinių dujų, Inuvikas išsiplėtė.

1967 m. balandžio 1 d. suteiktas kaimo statusas. 1970 m. sausio 1 d. tapo miesteliu.

### Pavadinimo kilmė

Iš pradžių gyvenvietė vadinosi Naujuoju Aklaviku. 1958 m. pervadinta į Inuviką. Inuvialuktunų kalboje tai reiškia „žmonių vieta".

Demografija
-----------

2016 m. gyveno 3243 žmonės. 63,2 % gyventojų buvo inuitai, 31,0 % – indėnai (daugiausia atabaskai kučinai), 5,3 % – metisai, 36,7 % – kiti (daugiausia baltieji).

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „History of Inuvik". *Yukoninfo* (anglų). Nuoroda tikrinta 2021-11-20.
2. 1 2  „History". *Inuviko miesto svetainė* (anglų). Nuoroda tikrinta 2021-11-20.
3. ↑  „Inuvik". *Municipal and Community Affairs* (anglų). Nuoroda tikrinta 2021-11-20.

Nuorodos
--------

* Miesto svetainė
| **Monoporeia affinis** |
| --- |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Potipis: | Vėžiagyviai  *( Crustacea)* |
| Klasė: | Aukštesnieji vėžiagyviai  *( Malacostraca)* |
| Būrys: | Šoniplaukos  *( Amphipoda)* |
| Šeima: | Pontoporėjiniai  *( Pontoporeiidae)* |
| Gentis: | *Monoporeia*  *( Monoporeia)* |
| Rūšis: | Pontoporėja  *( Monoporeia affinis)* |

 |
| Binomas |
| ***Monoporeia affinis***Gustaf Lindström, 1855 |

**Pontoporėja** (*Monoporeia affinis*) yra maža, gelsva dugninė šoniplauka, gyvenanti Baltijos, Šiaurės jūrose bei šiaurės šalių ežeruose.

Aprašymas
---------

Pontoporėja užauga iki 8 mm. Visiškai užaugusi turi dvi poras antenų ir vieną porą juodų akių.
Pontoporėja labai panaši į kitas dugnines šoniplaukas, *Pontoporeia femorata*.

Ekologija
---------

Pontoporėja yra ledynmečio reliktas. Manoma, kad pradžioje buvo vien gėlavandenė rūšis, vėliau dalis individų persikėlė ir į jūrą. Pontaporėjomis minta menkės, ragiai (*Myoxocephalus quadricornis*).
Nyksta dėl mažėjančio deguonies kiekio Baltijos jūroje, ypač Suomijos įlankoje. Dėl šios priežasties pontoporėjų populiacija mažėja, nes jų kiaušinėliai yra labai jautrūs deguonies trūkumui. Dėl to pontoporėja yra laikoma natūraliu indikatoriumi deguonies kiekiui vandens telkiniuose nustatyti.

Gyvavimo ciklas
---------------

Po poravimosi rudenį ir žiemos miego, pontoporėjų patelės pagimdo apie 20-30 jauniklių. Šis procesas vyksta tik kartą per 2-4 gyvavimo metus.

Populiacija Lietuvoje
---------------------

Rūšis 1989–2019 m. buvo įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.[1] Aptikta tiktai Dusios (Lazdijų raj.) ir Ilgo (Vilniaus raj.) ežeruose. Populiacijos gausumas netirtas, pagauti pavieniai vėžiagyviai. Dėl ežerų eutrofikacijos, vandenų taršos gali būti ir išnykusi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos raudonoji knyga. Red Data Book of Lithuania, Vilnius, Lututė, 2007, 31 p. ISBN 978-9955-692-71-3

Nuorodos
--------

* Šoniplauka *Monoporeia affinis*, aprašymas (anglų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Rousettus aegyptiacus** |
| --- |
| Egiptinis skraidantysis šuo (Rousettus aegyptiacus)Egiptinis skraidantysis šuo (*Rousettus aegyptiacus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Šikšnosparniai  *( Chiroptera)* |
| Pobūris: | Didieji šikšnosparniai  *( Megachiroptera)* |
| Šeima: | Vaisėdžiai šikšnosparniai  *( Pteropodidae)* |
| Pošeimis: | Skraidančiosios lapės  *( Pteropodinae)* |
| Gentis: | *Rousettus*  *( Rousettus)* |
| Rūšis: | Egiptinis skraidantysis šuo  *( Rousettus aegyptiacus)* |

 |
| Binomas |
| ***Rousettus aegyptiacus***E. Geoffroy, 1810 |

**Egiptinis skraidantysis šuo** (*Rousettus aegyptiacus*) – vaisėdžių šikšnosparnių (*Pteropodidae*) šeimos žinduolis.

Paplitęs Viduržemio jūros vietovėse iki Kipro salos. Gyvena dideliais būriais. Dieną būna urvuose, rūsiuose, senuose pastatuose. Dėl betkokio pašalinio triukšmo persikrausto į gilesnes spragas, nišas, plyšius. Temstant jie palieka savo tamsias buveines ir skrenda ieškoti maisto į medžius. Jautri uoslė nukreipia juos prie labiausiai išsirpusių vaisių, nes jie yra visaėdžiai šikšnosparniai. 

Egiptinis skraidantysis šuo
Išorinės ausys – sudėtingas organas, susijęs su ultragarso priėmimo funkcija. Šikšnosparnio ausys geba priimti labai aukšto dažnumo ultragarsą, sklindantį nuo aplinkos objektų. Tobula klausa kompensuoja silpnesnį regėjimą. Tropikuose gyvenantys šikšnosparniai veisiasi 2 kartus per metus. Patinai produkuoja spermą anksti pavasarį, vasaros pabaigoje ir rudenį, o patelės subrandina kiaušialąstes tik pavasarį. Patelės susiporuoja rudenį. Sperma išbūna gimdoje gyvybinga iki pavasario. Veda 1-2 jauniklius. Tik gimęs jauniklis nuropoja ant motinos krūtinės ir įsikimba į spenį. Jauniklis auga sparčiai. Po mėnesio didumu jis jau nesisikiria nuo suaugusių.