recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Udžarasazer. *Ucar* |
| --- |
| *Udžaro autobusų stotis* |
|  |
| 

UdžarasUdžaras

40°31′6″ š. pl. 47°39′15″ r. ilg.﻿ / ﻿40.51833°š. pl. 47.65417°r. ilg.﻿ / 40.51833; 47.65417﻿ (Udžaras)Koordinatės: 40°31′6″ š. pl. 47°39′15″ r. ilg.﻿ / ﻿40.51833°š. pl. 47.65417°r. ilg.﻿ / 40.51833; 47.65417﻿ (Udžaras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4)------ vasaros: (UTC+5) |
|  |
| **Valstybė** | Azerbaidžano vėliava Azerbaidžanas |
|  |
| **Gyventojų** (2013 m.) | 17 100  |
| **Altitudė** | 17 m |

**Udžaras** (azer. *Ucar*) – miestas vidurio Azerbaidžane. Udžaro rajono administracinis centras. Nutolęs 250 km į pietus nuo Baku. Per miestą eina tarptautinė Baku–Tbilisis geležinkelio linija. 17 100 gyventojų (2013 m. duomenys). Pagrindinė pramonės šaka yra maisto gamyba (konservų fabrikas) bei statybinių medžiagų gamyba (betono fabrikas). Veikia medvilnės fabrikas.

Istorija
--------

1941 m. suteiktos miesto teisės. 1959 m. surašymo duomenimis, mieste gyveno 7760 žmonių. 1979 m. – 12 090, 1989 m. – 14 273 gyventojai. Iki 1991 m. buvo žinomas kaip *Udžarai*.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Šis straipsnis apie miestą. Apie upę skaitykite straipsnyje Ufa (upė).*

| UfaӨфө |
| --- |
|              |
| *Ufos panorama* |
|  |
| 

UfaUfa

54°44′0″ š. pl. 55°58′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.73333°š. pl. 55.96667°r. ilg.﻿ / 54.73333; 55.96667﻿ (Ufa)Koordinatės: 54°44′0″ š. pl. 55°58′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.73333°š. pl. 55.96667°r. ilg.﻿ / 54.73333; 55.96667﻿ (Ufa) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5)------ vasaros: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Baškirija Baškirija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1574 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 1 125 933  |
| **Plotas** | 707,9 km² |
| **Tankumas** (2021) | 1 591 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Ufa |

**Ufa** (rus. *Уфа*, baškirų k. *Өфө*) – miestas Rusijoje, prie Uralo kalnų, Belajos ir Diomos (*Дёма*) upių santakoje; Baškirijos sostinė. 1,03 mln. gyventojų (2005 m.). Išsidėsčiusi Belajos (Kamos intakas) upės slėnyje, upių prieplauka. Geležinkelio stotis, automobilių kelių mazgas, oro uostas. Ufoje išvystyta naftos, chemijos, mašinų, metalo apdirbimo, medienos, elektros pramonė, yra lengvosios, maisto, medicinos, statybų pramonės įmonės.

Mieste yra Baškirijos akademija, daug universitetų, institutų, Rusijos valstybinės akademijos ir mokslų akademijos filialai. Teatrai (dramos, operos ir baleto, rusų dramos, lėlių), muziejai (valstybinis Baškirijos, įkurtas 1864 m.; geologijos, kraštotyros, dailės, architektūros ir etnografijos ir kt.). Ufos pietryčiuose – klimatinė kurortinė zona *Зеленая Роща*.

Istorija
--------

 Miesto centras
Ufa įkurta 1574 m. nogajų tvirtovės *Turatau* vietoje; miesto teisės nuo 1586 m. XVII a. – svarbus prekybos centras pakeliui iš vidurio Rusijos link Sibiro. 1796 m. tapo Orenburgo gubernijos centru, nuo 1865 m. – Ufos gubernijos. 1890 m. nutiestas geležinkelio ruožas Samara-Zlatoustas. Pramonė ėmė vystytis XIX a. pabaigoje.

Sportas
-------

* FK Ufa - futbolo klubas.

Miestų partnerystė
------------------

* Turkija Ankara, Turkija
* Vokietija Halė, Vokietija
* Kinijos LR Šenjangas, Kinija
**Ufologija** (iš angl. *UFO* 'neatpažintas skraidantis objektas') – veiklos sritis, apimanti taip vadinamų neatpažintų skraidančių objektų (NSO) tyrinėjimą. Ufologija klasifikuoja ir bando interpretuoti įvairių neatpažintų skraidančių objektų stebėjimų atvejus. Nors įvairius nenustatytų orlaivių stebėjimų atvejus yra tyrusios įvairios vyriausybinės organizacijos, paprastai ufologijai visų pirma priskiriami įvairių mėgėjų ir entuziastų, įsitikinusių nežemiška šių objektų kilme, tyrinėjimai. Dėl mokslinių metodologijų nuoseklaus nesilaikymo atliekant NSO tyrimus ufologija paprastai vadinama pseudomokslu.

Ufologijai artimi ir kiti tyrimai, kurie siejami su tariama ateivių iš kitų planetų veikla – prie tokių požymių priskiriami ratai javų laukuose, masinio galvijų išgaišimo atvejai, ateivių pagrobimų liudijimai, įvairios sąmokslo teorijos apie galimai nuslėptus susidūrimus su ateiviais (pvz. Rozvelo incidentas).

Ufologija suklestėjo daugiausia Šaltojo karo metais, kai tiek JAV, tiek TSRS aktyviai plėtojo karinę aviaciją, pradėti kurti bepiločiai orlaiviai, prasidėjo skyrdžiai į kosminę erdvę, įvairių šalių žvalgybos pradėjo orlaivių stebėjimą (pvz. 1952–1970 m. JAV vykdytas projektas „Žydroji knyga"). Greta šių tyrimų prasidėjo įvairūs mėgėjiški stebėjimai bei spekuliacijos apie nežemišką šių objektų kilmę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *УФОЛОГИЯ*, Большой энциклопедический словарь. М.: Большая Российская энциклопедия, 2002.
2. ↑  Blake, Joseph A. (2015-05-27). „Ufology: The Intellectual Development and Social Context of the Study of Unidentified Flying Objects". *The Sociological Review*. 27: 315–337.
3. ↑  Tuomela, Raimo (1985). *Science, action, and reality*. Springer. p. 234
4. ↑  Friedman, Stanton T.; Berliner, Don (1992). *Crash at Corona: The U.S. Military Retrieval and Cover-up of a UFO*. Paragon House.
Koordinatės: 9°49′20″ š. pl. 160°54′0″ r. ilg.﻿ / ﻿9.82222°š. pl. 160.90000°r. ilg.﻿ / 9.82222; 160.90000

Atolo palydovinė nuotrauka
**Udželangas** (marš. *Wūjlan̄*) – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Raliko salų grandinės vakarinėje dalyje. Atolas yra 217 km į pietryčius nuo Enivetoko atolo ir yra labiausiai į vakarus (apie 600 km nuo pagrindinių Raliko salų) nutolusi Maršalo Salų teritorija.

Atolas netaisyklingos formos, jo žiedą sudaro 30 salelių. Bendras sausumo plotas – 1,86 km². Lagūna užima 185,94 km². Aukščiausias taškas – 3 m virš jūros lygio. Atolas negyvenamas.

Istorija
--------

Pirmasis atolą 1529 m. rugsėjo 21 d. aptiko ispanų keliautojas Alvaras de Saavedra (likus nedaug laiko iki jo mirties), antrąkart plaukdamas iš Tidorės į Naująją Ispaniją.[1][2] Vėliau atolas dar kartą rastas ispanų keliautojų Rujaus Lopeso de Viljaloboso (1543 m. sausio 6 d.) ir Migelio Lopeso de Legaspio (1565 m. sausio 15 d.) ekspedicijų metu bei maištininkų iš San Cheronimo (1566 m.).[3] Vokietijos imperija Udželangą, kartu su likusia Maršalo Salų teritorija, 1884 m. paskelbė savo valda. Atolas buvo privati Vokietijos prekybos kompanijų nuosavybė nuo 1880 m. Jos čia kultivavo kopros plantacijas. Po Pirmojo pasaulinio karo teritorija perėjo Japonijos imperijos valdžion. 1935 m. atole gyveno apie 40 žmonių. Antrojo pasaulinio karo metu saleles buvo užėmusios JAV, kurios jas administravo iki Mašalo Salų nepriklausomybės 1986 m. 1947 m. į Uždelangą buvo atkelti gyventojai iš Enivetoko atolo (dėl branduolinių ginklų testų, vykdytų toje saloje 1948–1958 m.). Nuo 1947 iki 1973 m. gyventojų skaičius išaugo daugiau kaip dvigubai, nuo 145 iki 342. Dėl to, kad Udželangas nepajėgė sutalpinti gausėjančios žmonių bendruomenės, jiems buvo leista sugrįžti į Enivetoką 1980 m. Nuo 1989 m. Udželangas visam laikui tapo negyvenamu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Brand, Donald D. T*he Pacific Basin: A History of its Geographical Explorations* The American Geographical Society, New York, 1967, p.122
2. ↑  Sharp, Andrew *The discovery of the Pacific Islands*, Clarendon Press, Oxford, 1960, p.20,23
3. ↑  Sharp, Andrew *The discovery of the Pacific Islands*, Clarendon Press, Oxford, 1960, p.28,38,41
| **Vidmantas Valinčius** |
| --- |
| Gimė | 1963 m. liepos 11 d. (59 metai)Lietuva Šiaulaičiai, Radviliškio rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Gražina |
| Vaikai | Žygimantas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Utenos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Krikščionių partija |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis institutas |

**Vidmantas Valinčius** (g. 1963 m. liepos 11 d. Šiaulaičiai, Radviliškio rajonas) – Lietuvos ir Utenos rajono savivaldybė politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1986 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, istorijos mokytojas ir teisės dėstytojas, įgytas magistro laipsnis. 1998 m. baigė švietimo vadybą, įgytas magistro laipsnis Kauno technologijos universitete.

1997–2000 m. Utenos apskrities viršininko administracijos apskrities sekretorius. 2000–2003 m. Utenos rajono savivaldybės administratorius, 2003–2007 m. Utenos rajono savivaldybės administracijos direktorius. 2007–2019 m. Utenos rajono savivaldybės mero pavaduotojas.

1995–2003 m. ir 2007–2019 m. Utenos rajono savivaldybės tarybos narys.

Nuo 2019 m. Utenos rajono savivaldybės mero patarėjas.

Nuo 2014 m. Lietuvos laisvės sąjungos (liberalų) pirmininko pavaduotojas, Utenos skyriaus pirmininkas. 

Lietuvos socialinių darbuotojų asociacijos Utenos skyriaus narys. 

Sutuoktinė Gražina, vaikas Žygimantas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-02-15 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2022-01-25 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑
| **Vidmantas Alekna** |
| --- |
| Gimė | 1957 m. sausio 2 d. (66 metai) |
|  |
| Veikla | gydytojas reumatologas, geriatras |
| Organizacijos | Vilniaus universitetas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Išsilavinimas | biomedicinos mokslų daktaras |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Vidmantas Alekna** (g. 1957 m. sausio 2 d. Labanoras, Švenčionių rajonas) – Lietuvos gydytojas reumatologas, geriatras, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1980 m. baigė Vilniaus universitetą. 1993 m. biomedicinos mokslų daktaras. Stažavo Belgijoje, Didžiojoje Britanijoje, Kanadoje, Švedijoje.

Nuo 1980 m. Vilniaus universiteto Eksperimentinės ir klinikinės medicinos instituto mokslo darbuotojas, nuo 1993 m. šio instituto Gerontologijos ir reabilitacijos centro vadovas. Nuo 1998 m. Vilniaus universiteto dėstytojas; nuo 2008 m. profesorius.

Nuo 2000 m. žurnalo „Gerontologija" vyr. redaktorius. Nuo 1996 m. Lietuvos osteoporozės fondo valdybos pirmininkas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo pagrindinė kryptis – osteoporozės diagnostika, reumatoidinio artrito, osteoartrozės patogenezė ir gydymas, senyvo amžiaus žmonių sveikata ir gyvenimo kokybė, metabolinės kaulų ligos. Paskelbė daugiau kaip 130 mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Vilniaus ilgaamžiai, monografija, su kitais, 2001 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vidmantas Alekna*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 703 psl.
| **Vidmantas Staniulis** |
| --- |
| Gimė | 1960 m. birželio 9 d. (62 metai)Joniškis |
| Sutuoktinis (-ė) | Vida |
| Vaikai | Matas, Domas, Lukas, Simas |
|  |
| Veikla | politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos centro sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1980 m. Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos kultūros fakultetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis |

**Vidmantas Staniulis** (g. 1960 m. birželio 9 d. Joniškyje) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1967–1978 m. mokėsi Joniškio 1-ojoje vidurinėje mokykloje. 1978 m. įstojo į Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos menų fakultetą. 1980 m. buvo pašauktas į sovietinę kariuomenę. 1982–1986 m. Joniškio kultūros rūmų meno kolektyvų vadovas. 1986–1987 m. Joniškio liaudies teatro pastatymų dalies vedėjas. 1987–1988 m. Joniškio kultūros rūmų metodininkas. 1988–1989 m. Joniškio kultūros rūmų direktorius.

1989–1991 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Joniškio tarybos atsakingasis sekretorius, Sąjūdžio steigiamajame suvažiavime išrinktas į Sąjūdžio Seimą. 1992–1996 m. Lietuvos Respublikos Seimo nario Romualdo Ozolo padėjėjas-sekretorius. 1993 m. dirbo kandidato į Respublikos Prezidentus Stasio Lozoraičio rinkimų štabe, tais pačiais metais su bendražygiais įkūrė Centro sąjungą, buvo šios politinės partijos atsakingasis sekretorius, pirmininko pavaduotojas. 1995–1996 m. politikos savaitraščio „Atgimimas" redaktorius. 1995–1998 m. UAB „Informacinės technologijos" direktoriaus pavaduotojas.

1998 m. kandidato į Respublikos Prezidentus Valdo Adamkaus rinkimų štabo vadovas. 1998–2000 m. Respublikos Prezidento patarėjas, Prezidentūros sekretorius. 2001–2009 m. UAB „Vilniaus bičiulių avilys", UAB „Sava klasika" direktorius. 2009–2012 m. VšĮ „Efektyvi politika" direktorius. Nuo 2013 iki 2019 m. buvo Europos Parlamento nario Rolando Pakso padėjėjas.

Žmona Vida, sūnūs Matas, Domas, Lukas ir Simas.

Įvertinimas
-----------

* 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis

Šaltiniai
---------

1. 1 2   Archyvuota kopija 2019-03-19 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Dupondijus su Cezariu (45 m. pr. m. e.). Skersmuo 27 mm, svoris 13,25 g. Reverse Minervos atvaizdas.
Dupondijus su Germaniku (37-41 m.). Skersmuo 29 mm, svoris 16,1 g. Vienoje pusėje - kvadriga važiuojantis Germanikas, kitoje - stovinti Germanikas.
**Dupondijus** (lot. *dupondius* 'dvisvaris') – žalvarinė senovės Romos moneta, verta 2 asų, 1⁄2 sestercijos ar 1⁄8 denaro.

Dupondijus buvo įvestas Romos respublikos laikais kaip didelė lieta moneta, nors įvedant ji svėrė mažiau kaip 2 svarus. Monetos averse buvo deivės Romos biustas, o reverse - šešių stipinų ratas. Šio nominalo monetos nebuvo gaminamos pasibaigus Respublikos epochai.

Po Augusto monetų reformos apie 23 m. pr. m. e. sestercijus ir dupondijus gamino iš auksaspalvio vario lydinio žalvario, vadinto lot. *orichalcum*. Žemesnių nominalų monetos buvo kaldinamos iš raudono vario. Tačiau kai kuriuos dupondijus Augusto laikais kaldino iš vario, o valdant Neronui kai kurie asai buvo kaldinti iš žalvario. Pastaruosius galima atpažinti pagal mažesnį dydį ir metalą. 

66 m. Nerono valdymo metu dupondijus paprastai atskirdavo nuo panašaus dydžio asų pagal spindulinę karūną ant imperatoriaus galvos (jos nebūdavo asuose). Spindulinė karūna rodė dvigubą vertę ne tik dupondijuose, bet ir antoninianuose (dvigubas denaras) bei dvigubuose sestercijuose. Anksčiau ir vėliau kaldinti dupondijai neturėjo spindulinės karūnos, todėl juos sunku atskirti nuo asų, kai dupondijų spalva dėl storos patinos nebematoma. 

Vespasiano (valdė 69-79 m.) dupondijus, kaldintas Lione apie 72-73 m. Skersmuo 29 mm.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dupondijus** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Lietuvos liaudies sąjunga „Už teisingą Lietuvą"** – Lietuvos politinė partija, veikusi 2000–2009 m.

Istorija
--------

1997 m. gruodžio 3 d. Lietuvos liaudies partija, Respublikonų partija ir Nepartinių judėjimas „Rinkimai-96" susijungė į koaliciją „Už teisingą Lietuvą". 1998 m. prie Koalicijos prisijungė Lietuvos socialistų partija bei Lietuvos rusų sąjunga. Bene svarbiausias jas vienijantis veiksnys buvo priešiškumas Vakarų valstybių slaptoms organizacijoms bei oligarchinėms stambaus kapitalo įmonėms. Pirmieji iš koalicijos pasitraukė respublikonai, po kurio laiko individualiai veikti nusprendė socialistai, o artėjant 2000 m. Seimo rinkimams Rusų sąjunga perėjo į A. Brazausko socialdemokratinę koaliciją.

Koalicijoje likusios Lietuvos liaudies partija ir Nepartinių judėjimas „Rinkimai-96" nusprendė susijungti į vieną partiją. Susiliejimas buvo įteisintas 2000 m. balandžio 15 d. Liaudies partijos suvažiavime, kuriame svečiavosi ir buvę bendražygiai – socialistas M. Bugakovas, respublikonas K. Petraitis, Rusų sąjungos pirmininkas S. Dmitrijevas, socialliberalas G. Dalinkevičius bei Krikščionių demokratų sąjungos atstovas V. Petkus. Suvažiavimas patvirtino naują partijos pavadinimą – Liaudies sąjunga „Už teisingą Lietuvą". Partijos pirmininku tapo buvęs „Rinkimų-96" vadovas Julius Veselka, jo pavaduotoju – buvęs Liaudies partijos vadovas Vytautas Aleksas Lazinka.

2009 m. ši partija susijungė su Naujaja sąjunga.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| **Rotangai** |
| --- |
| *Calamus rotang* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Eilė: | Arekiečiai  *( Arecales)* |
| Šeima: | Arekiniai  *( Arecaceae)* |
| Triba: | Rotangai  *( Calameae)* |

 |

**Rotangai** (*Calameae*) – palmių triba, kuriai priklauso apie 600 rūšių, augančių tropinio ir subtropinio klimato šalyse Afrikoje, Azijoje ir Australazijoje.

Morfologija
-----------

Skirtingai nuo kitų palmių, daugumos rotangų stiebas plonas (2-5 cm skersmens), lankstus, o augalai panašūs į vijoklius, turi prikibimui prie kitų augalų naudojamus rakius. Tik kelios rūšys yra nesivejantys, tvirtą stiebą turintys medžiai.

Paplitimas
----------

Rotangai paplitę tropinio ir subtropinio klimato šalyse. Dvi trečiosios visų rūšių aptinkama Indonezijoje. Likusios - kitose Pietryčių Azijos šalyse, Pusiaujo Afrikoje, Papua Naujojoje Gvinėjoje, Australijoje.

Komercinės rūšys pradėtos auginti Filipinuose, Kinijoje, Tailande, introdukuotos Pietų Amerikoje.

Naudojimas
----------

Apie 20 % rotangų rūšių naudojamos komerciniais tikslais. Dėl tvirtumo ir lankstumo, iš palmių stiebų pinami baldai, krepšiai, kilimėliai, virvės. Pietryčių Azijos kaimuose rotangai plačiai naudojami buityje, jais surišamos pastatų konstrukcijos, pinamos pavėsinės, tvoros ir pan. Be stiebų, tradiciškai panaudojami ir lapai (stogų dengimui), ūgliai (maistui) bei vaisiai (maistui, gydymui).

Didelė dalis rotangų surenkami iš miškų, tačiau užsiimama ir jų auginimu. Didžioji dalis eksportuojama iš Indonezijos į Europą, Šiaurės Ameriką, Japoniją.

Gentys
------

* Kaliamas *(Calamus)*
* *Calospatha*
* *Ceratolobus*
* Nakabis *(Daemonorops)*
* *Eleiodoxa*
* *Eremospatha*
* *Eugeissonia*
* *Korthalsia*
* *Laccosperma*
* Sagas *(Metroxylon)*
* *Myrialepis*
* *Oncocalamus*
* *Pigafetta*
* *Plectocomia*
* *Plectocomiopsis*
* *Pogonotium*
* *Raffia*
* *Retispatha*

Literatūra
----------

* J. Dransfield, N. Monokaran. *PROSEA : Plant Resources of South-East Asia 6, Rattans.* Yayasan Obor Indonesia, 1994
* Rattan, An international journal of forestry and forest industries - Vol. 52, 2001/2
| Birotondos |
| --- |
| Penkiakampė ortobirotondaPenkiakampė girobirotonda(Pavyzdys: Penkiakampės birotondosorto- ir giro- formos) |
| **Sienos** | 2 n-kampiai2*n* penkiakampių4*n* trikampių |
| **Briaunos** | 12*n* |
| **Viršūnės** | 6*n* |
| **Simetrijos grupė** | Orto: D*n*h, [*n*,2], (\**n*22), eilė 4*n*
Giro: D*n*d, [*2n*,2+], (2\**n*), eilė 4*n* |
| **Sukimo grupė** | D*n*, [*n*,2]+, (*n*22), eilė 2*n* |
| **Savybės** | iškilas |

| Rotondos |
| --- |
| Penkiakampė rotonda(Rotondos pavyzdys:penkiakampė rotonda) |
| **Sienos** | 1 n-kampis1 2n-kampis*n* penkiakampių2*n* trikampių |
| **Briaunos** | 7*n* |
| **Viršūnės** | 4*n* |
| **Simetrijos grupė** | C*n*v, [*n*], (\**nn*), eilė 2*n* |
| **Sukimo grupė** | C*n*, [n]+, (*nn*), eilė *n* |
| **Savybės** | iškilas |

Geometrijoje **rotonda** – dvisienės simetrijos šeimos briaunainis. Rotonda yra panaši į kupolą, tik jos pagrindą su viršaus daugiakampiu jungia ne trikampiai ir stačiakampiai, kaip kupole, o trikampiai ir penkiakampiai. Penkiakampė rotonda (jei viršutinis penkiakampis yra taisyklingas) yra Džonsono kūnas.

Kitokio pavidalo rotondos gaunamos laikantis diedrinės simetrijos ir naudojant netaisyklingus lygiakraščius penkiakampius.

Birotonda
---------

**Birotonda** yra dvisienės simetrijos šeimos briaunainis, sudarytas iš dviejų rotondų, sudėjus jų pagrindus (didžiuosius daugiakampius). Jos yra panašios į bikupolus, tik vietoje pakaitomis einančių šoninių stačiakampių ir trikampių, čia eina penkiakampiai ir trikampiai. Jų būna dvi formos: **ortobirotonda** (gr. ortho – vietoje) ir **girobirotonda** (gr. gyro – pasukta); ortobirotondoje dvi rotondos sudėtos taip, kad glaudžiasi vienodi šoniniai daugiakampiai (kaip veidrodiniame atspindyje), o girobirotondoje viena rotonda pasukta kitos atžvilgiu ir glaudžiasi skirtingi daugiakampiai.

Penkiakampės birotondų sienos gali būti taisyklingieji daugiakampiai, tada susidaro:

* penkiakampė ortobirotonda, kuri yra Džonsono kūnas J34;
* penkiakampė girobirotonda (dar vadinama ikosidodekaedru), kuri yra *pustaisyklingis briaunainis*.

Šaltiniai
---------

* Norman W. Johnson, „Convex Solids with Regular Faces", Canadian Journal of Mathematics, **18**, 1966, pages 169–200. Čia yra originalus 92 Džonsono kūnų aprašymas.
* Victor A. Zalgaller (1969). *Convex Polyhedra with Regular Faces*. Consultants Bureau. No ISBN.  Pirmas įrodymas, kad egzistuoja tik 92 Džonsono kūnai.
Koordinatės: 55°53′27″ š. pl. 22°20′48″ r. ilg.﻿ / ﻿55.89083°š. pl. 22.34667°r. ilg.﻿ / 55.89083; 22.34667


| Vembūtų tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Telšių rajonas) |
| Plotas | 0,072 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,56 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2,6 m |
| Didžiausias gylis | 5 m |
| Įteka | Ankštėlė, bevardis upelis |
| Išteka | Ankštėlė (G-1) |

**Vembūtų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Telšių rajone, 5 km į pietus nuo Viešvėnų, Vembūtų gyvenvietės pietinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus Ankštėlės upę (Gervainio intakas, Pateklos baseinas) 6 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,53 km, plotis – iki 0,21 km. Yra 2 mažos (~ 2 a) salelės netoli šiaurinio kranto, tilteliais sujungtos su krantu. Altitudė 172,2 m. Krantai neaukšti. Pietinėje pakrantėje auga miškelis. Į pietus įsikūręs Jomantų kaimas.

Tvenkinys įrengtas 1982 m. 2013 m. tvenkinys buvo nuleistas ir atlikti dugno valymo darbai.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| Venado Tuertas*Venado Tuerto* |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

Venado TuertasVenado Tuertas

33°45′0″ p. pl. 61°58′0″ v. ilg.﻿ / ﻿33.75000°š. pl. 61.96667°r. ilg.﻿ / 33.75000; 61.96667﻿ (Venado Tuertas)Koordinatės: 33°45′0″ p. pl. 61°58′0″ v. ilg.﻿ / ﻿33.75000°š. pl. 61.96667°r. ilg.﻿ / 33.75000; 61.96667﻿ (Venado Tuertas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Santa Fė provincija Santa Fė provincija |
| **Departamentas** | Cheneral Lopeso departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1884 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 69 926  |
| **Altitudė** | 111 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.venadotuerto.gov.ar |

**Venado Tuertas** (isp. *Venado Tuerto*) – miestas Argentinoje, Santa Fė provincijos pietvakariuose, Cheneral Lopeso departamente. 69,9 tūkst. gyventojų.

Miestą 1884 m. įkūrė airių kilmės imigrantas Eduardo Casey. Pavadinimas reiškia „vienaakis elnias". Jis parinktas iš vietinės legendos.

Venado Tuertas – svarbus ekonominis centras. Apylinkėse – dideli galvijų ūkiai. Auginamos saulėgrąžos, sojos, kukurūzai, kviečiai. Mieste produkcija perdirbama, fasuojama ir eksportuojama. Taip pat yra statybinių medžiagų, lengvosios, metalo apdirbimo pramonės įmonių.

Venado Tuertas – svarbus transporto mazgas. Keliai į Buenos Aires, Rosariją, Rufiną ir Rio Kuartą. Geležinkeliai į Vilja Konstitusjoną, Rufiną, Rio Kuartą. Yra vietinis oro uostas.

Mieste yra prekybos centras, universitetų filialai, bankai, restoranai, naktiniai klubai. Miestas sparčiai plečiasi.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2017-07-13 iš Wayback Machine projekto.
* Provincijos svetainės skiltis Archyvuota kopija 2007-03-11 iš Wayback Machine projekto.
| Batangasas*Batangas* |
| --- |
| *Miesto bazilika* |
|  |
| 

BatangasasBatangasas

13°45′0″ š. pl. 121°3′0″ r. ilg.﻿ / ﻿13.75000°š. pl. 121.05000°r. ilg.﻿ / 13.75000; 121.05000﻿ (Batangasas)Koordinatės: 13°45′0″ š. pl. 121°3′0″ r. ilg.﻿ / ﻿13.75000°š. pl. 121.05000°r. ilg.﻿ / 13.75000; 121.05000﻿ (Batangasas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Filipinų vėliava Filipinai |
| **Regionas** | CALABARZON |
| **Provincija** | Batangaso provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 295 231  |
| **Altitudė** | 10 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Batangasas |

**Batangasas** (tag. *Lungsod ng Batangas*) – miestas Filipinuose, Lusono salos pietvakariuose. Provincijos centras. 247,6 tūkst. gyventojų (2000 m.). Svarbus žvejybinis ir prekybinis uostas (importuojama nafta, eksportuojami ryžiai, cukrus); keltas į Kalapaną Mindoro saloje. Plentas į Manilą. Naftos perdirbimo, medienos apdirbimo, laivų remonto, tekstilės (šilko, medvilnės), maisto (cukraus, mėsos, žuvų apdorojimo) pramonė. Apylinkėse auginami ryžiai ir cukranendrės. Technologijų institutas (įkurtas 1903 m.), muziejus. Turizmas (į šiaurę nuo Batangaso yra Talo ugnikalnis ir ežeras).

Istorija
--------

Miestas įkurtas 1581 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Batangasas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Respublikinio pavaldumo miestas** – administracinis teritorinis vienetas Tarybų Sąjungoje ir kai kuriose potarybinėse valstybėse. Lietuvoje respublikinio pavaldumo miesto statusas panaikintas XX a. pabaigoje.

Istorija
--------

Lietuvoje respublikinio pavaldumo miestai pirmąkart įvardinti 1946 m. rugpjūčio 3 d. įsaku dėl LTSR gyvenamųjų vietų klasifikavimo. Tokį statusą anksčiau turėjo didmiesčiai ir kai kurios svarbios kurortinės vietovės. 1950–1953 m. Kaunas, Klaipėda, Panevėžys, Šiauliai ir Vilnius buvo srities pavaldumo miestais (respublikinio pavaldumo miestų nebuvo). Respublikos pavaldumo miestai iki 1995 m. turėjo rajono teises (jų buvo 11), o paskui tapo miesto tipo Lietuvos savivaldybėmis.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Miestas** | **Respublikinio pavaldumo miesto statuso gavimo metai** | **1995 m. įkurta savivaldybė** |
| Alytus | 1977 | Alytaus miesto savivaldybė |
| Birštonas | 1966 | Birštono miesto savivaldybė |
| Druskininkai | 1953 | Druskininkų miesto savivaldybė |
| Kaunas | 1946 | Kauno miesto savivaldybė |
| Klaipėda | 1946 | Klaipėdos miesto savivaldybė |
| Marijampolė | 1977 | Marijampolės miesto savivaldybė |
| Neringa |  | Neringos miesto savivaldybė |
| Palanga | 1953 | Palangos miesto savivaldybė |
| Panevėžys | 1946 | Panevėžio miesto savivaldybė |
| Šiauliai | 1946 | Šiaulių miesto savivaldybė |
| Vilnius | 1946 | Vilniaus miesto savivaldybė |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Hoangl. *Ho* |
| --- |
|  |
|  |
| 

HoHo

6°36′43″ š. pl. 0°28′13″ r. ilg.﻿ / ﻿6.61194°š. pl. 0.47028°r. ilg.﻿ / 6.61194; 0.47028﻿ (Ho (Gana))Koordinatės: 6°36′43″ š. pl. 0°28′13″ r. ilg.﻿ / ﻿6.61194°š. pl. 0.47028°r. ilg.﻿ / 6.61194; 0.47028﻿ (Ho (Gana)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Ganos vėliava Gana |
| **Regionas** | Voltos regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 96 213  |
|  |
|  **Vikiteka** | Ho |

**Ho** (angl. *Ho*) – miestas pietryčių Ganoje, įsikūręs Atakoros kalnyno pakraštyje. Voltos regiono administracinis centras. 96 tūkst. gyventojų. Penkioliktas pagal dydį miestas Ganoje.

Ho buvo įkurtas XVII a. eve genčių, kurios migravo iš Notsės į vakarus. Čia įsikūrė viena iš eve karalysčių – Asogli, kurios tradicinė monarchija išlaikyta iki dabar.

XIX a. pabaigoje karalystė ir miestas atiteko vokiečiams, kurie įjungė jį į Togolandą. 1916 m. Togolandą padalinus, Ho atiteko Britų Togolendui ir tapo šios kolonijos sostine. Ja išbuvo iki 1956 m. kol Britų Togolendas panaikintas, prijungiant prie Britų Aukso kranto (nuo 1957 m. – nepriklausoma Gana).

Ganos sudėtyje Ho neprarado savo reikšmės ir išliko Voltos regiono administraciniu centru.

Mieste yra katedra, muziejus, reziduoja Asogli karalystės monarchas agbogbomefia. Svarbiausias turistų traukos objektas – tradicinė jamsų šventė.
| Hlohovecassvk. *Hlohovec* |
| --- |
|              |
| *Miesto reginys iš pietų pusės* |
|  |
| 

HlohovecasHlohovecas

48°26′0″ š. pl. 17°48′12″ r. ilg.﻿ / ﻿48.43333°š. pl. 17.80333°r. ilg.﻿ / 48.43333; 17.80333﻿ (Hlohovecas)Koordinatės: 48°26′0″ š. pl. 17°48′12″ r. ilg.﻿ / ﻿48.43333°š. pl. 17.80333°r. ilg.﻿ / 48.43333; 17.80333﻿ (Hlohovecas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Slovakijos vėliava Slovakija |
| **Kraštas** | Trnavos kraštas |
| **Apygarda** | Hlohoveco apygarda |
|  |
| **Meras** | Miroslav Kollár |
|  |
| **Gyventojų** (2015 m.) | 22 079  |
| **Plotas** | 64,12 km² |
| **Tankumas** (2015 m.) | 344 žm./km² |
| **Altitudė** | 156 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 920 01 |
| **Tinklalapis** | www.hlohovec.sk |
|  **Vikiteka** | Hlohovecas |

**Hlohovecas** (svk. *Hlohovec*; vok.  *Freistadt(l) an der Waag*; veng. *Galgóc*) – miestas Trnavos krašte, pietvakarių Slovakijoje. Hlohoveco apygardos administracinis centras. 22 079 gyventojai (2015 m. duomenys). Per miestą teka Vahas.

Istorija
--------

Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1113 m. kaip *Galgocz*. 1362 m. suteiktos miestelio teisės. 1663 m. okupuotas Osmanų imperijos. 1685 m. atkovotas austrų.

1720 m. pastatyta renesanso–baroko stiliaus pilis, kurios vietoje stovėjo viduramžių pilis. 1802 m. netoli pilies, pastatytas ampyro stiliaus teatras, jojimo mokykla bei baroko stiliaus parko paviljonas.

Arkangelo Mykolo aikštėje stovi gotikinė Arkangelo Mykolo bažnyčia. Šalia bažnyčios išlikusi XVIII a. Šv. Onos koplyčia. 1492 m. statyta pranciškonų bažnyčia ir vienuolynas. Dalį vienuolyno patalpų naudoja nacionalinis istorijos ir geografijos muziejai.

Garsesni miestelėnai
--------------------

* Miroslav Karhan – futbolininkas, futbolo treneris.

Miestų partnerystė
------------------

* Belgija De Panė, Belgija
* Čekija Hranicės, Čekija
* Slovėnija Slovenske Konicės, Slovėnija

Galerija
--------

* Šv. Mikalojaus bažnyčiaŠv. Mikalojaus bažnyčia
* Vahas. 2006 m. balandisVahas. 2006 m. balandis
* Pilis iš paukščio skrydžioPilis iš paukščio skrydžio
* Pradinė mokyklaPradinė mokykla

Išnašos
-------

1. ↑  Transfermarkt
2. ↑  Globalsportsarchive

Nuorodos
--------

* Oficiali miesto svetainė
| ***Hobitas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | The Hobbit |
| Kilmės šalis | JAV |
| Režisierius | Jules BassArthur Rankin Jr |
| Prodiuseris (-iai) | Jules BassArthur Rankin Jr |
| Scenaristas (-ai) | Romeo Muller |
| Vaidina | John HustonOtto PremingerCyril RitchardOrson BeanRichard Boone |
| Metai | 1977 |
| Žanras | Animacinis, fantasy |
| Pagal knygą | J. R. R. Tolkien„Hobitas" |
| Trukmė | 77 minutės |
| Kalba | anglų |
| Premjera | 1977 m. lapkričio 27 d. |
| Biudžetas | 3 mln. USD |
| **IMDb įrašas** |

 *Kitos reikšmės – Hobitas (reikšmės).*
**Hobitas** (angl. *The Hobbit*) – 1977 m. animacinis filmas, sukurtas studijos „Rankin-Bass" pagal Džono Ronaldo Ruelio Tolkino knygą „Hobitas". Filme atpasakojama dauguma knygos „Hobitas" įvykių. Pagrindinį veikėją Bilbą Maišėną įgarsino Orsonas Bynas (*Orson Bean*), Gandalfą – Džonas Hiustonas (*John Huston*). Animacinis filmas sukurtas „Rankin-Bass" studijoje.

Pirmąkart filmas transliuotas per NBC. Filmas aiškiai buvo skirtas vaikams: pasakojimo stilius aiškus ir suprantamas, daug melodingų dainų (daugumos tekstai iš knygos), istorija daug kur supaprastinta.

Animaciją vieni giria, kiti kritikuoja. Tolkino gerbėjai buvo nepatenkinti kai kurių detalių pakeitimu: pavyzdžiui, Gandalfas vietoj kepurės dėvi apsiausto gobtubą, Golumas panašesnis į varlę nei į Golumą, Elrondas su barzda (nors knygoje aiškinama, kad elfai barzdų neturi), Miško elfai atrodo bjauresni nei goblinai, o jų karalius kalba su ryškiu vokišku akcentu. Smogas pernelyg plaukuotas.

Prie knygos įvykių scenaristas naujų nepridėjo bei nekeitė jau esamų, tačiau išmetė ne vieną buvusį.

1978 m. NBC, Rankinas ir Basas už šį filmą gavo „Peabody" apdovanojimą (teikiamą JAV televizijos bei radijo programoms). Filmas taip pat nominuotas fantastikos „Hugo" premijai už geriausią draminį filmą, tačiau pralaimėjo „Žvaigždžių karams".

Nuorodos
--------

* imdb apie šį filmą
* Lietuviškai apie filmus pagal Tolkiną Archyvuota kopija 2005-09-20 iš Wayback Machine projekto.
| **Birutė Razauskienė-Daukintaitė** |
| --- |
| Gimė | 1929 m. gruodžio 30 d.Nagurka, Telšių apskritis |
| Mirė | 2009 m. vasario 28 d. (79 metai)Vilnius |
| Gyven. vieta | Vilnius |
| Tautybė | lietuvė |
| Sutuoktinis (-ė) | Romualdas Razauskas |
| Vaikai | Dainius Razauskas |
|  |
| Veikla | choro dirigentė, pedagogė |
| Organizacijos | Lietuvos valstybinė konservatorija, Vilniaus valstybinis pedagoginis institutas |
|  |
| Alma mater | Lietuvos valstybinė konservatorija |

**Birutė Razauskienė-Daukintaitė** (1929 m. gruodžio 30 d. Nagurkos k. Žarėnų valsč. Telšių apskr. – 2009 m. vasario 28 d. Vilnius) – choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija
----------

Pirmąsias muzikos žinias gavo Telšių gimnazijoje iš Albino Jasenausko ir Irenos Dylevičienės – mokė Birutę skambinti fortepijonu. Baigusi Telšių gimnazijos šešias klases, 1946–1949 m. Kauno konservatorijoje studijavo dainavimą (E. Martinonienės-Navickaitės klasė), lankė Nikodemo Martinonio vadovaujamą choro studiją, 1948 m. baigė Kauno 3-ąją mergaičių gimnaziją.

1949–1954 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. Povilo Bekerio klasė). Studijuodama dirbo dėstytoja ir chormeistere Vilniaus dešimtmetėje vidurinėje mokykloje (1962–1954 m.). Konservatoriją baigė su pagyrimu.

1954–1958 m. – choro dirigavimo dėstytoja Klaipėdos muzikos mokykloje. Kartu vadovavo Baltijos laivų statybos kultūros namų ir medicinos darbuotojų mišriesiems chorams bei vyrų vokaliniam ansambliui.

1958–1962 m. choro dirigavimą dėstė ir vadovavo moksleivių chorams Vilniaus kultūros – švietimo technikume: 1960–1962 m. kūrybiškai dirbo su merginų choru – surengta koncertų, dainuota Estijoje. 1962–1964 m. choro dirigavimą dėstė ir Lietuvos valstybinėje konservatorijoje.

1962–1974 m. – Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto Muzikos katedros choro dirigavimo dėstytoja ir vyr. dėstytoja, žemesniųjų kursų studentų choro studijos vadovė, nuo 1970 m. – prodekanė ir dekanė, nuo 1972 m. – Choro dirigavimo katedros vedėja, 1973–1974 m. – choro studijos vadovė.

Nuo 1974 m. – Lietuvos valstybinės konservatorijos Choro dirigavimo katedros dėstytoja, nuo 1976 m. – vyr. dėstytoja, nuo 1979 m. – e. doc. pareigas, 1976–1985 m. – Choro dirigavimo ir teatrinio meno fakulteto dekanė, 1989–1996 m. – Choro dirigavimo katedros docentė. Kurį laiką buvo konservatorijos kamerinio choro chormeisterė – dirigentė. 1978 m. kėlė kvalifikaciją Odesos A. V. Meždanovos valstybinėje konservatorijoje. Mokyklose pedagogė išugdė nemažą būrį chorvedžių.

B. Razauskienė buvo Klaipėdos miesto dainų švenčių ir 1969 m. respublikinės moksleivių meno ir sporto šventės dirigentė, chorų apžiūrų ir konkursų žiuri narė, valstybinių egzaminų komisijų pirmininkė ir narė, respublikinių dainų švenčių konsultantė. 1983 m. pedagogei suteiktas nusipelniusios dėstytojos vardas.

Mirė 2009 metų vasario 28 dieną Vilniuje.

Šeima
-----

Vyras – Romualdas Razauskas. Sūnus – Dainius Razauskas. Anūkai – Domantas Razauskas, D. Razauskas.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Birutė Šeškauskienė-Matulytė** (1949 m. kovo 19 d. Panevėžyje), muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija
----------

Mokėsi Panevėžio 2-ojoje vidurinėje mokykloje, kur muzikos pradmenis gavo iš mokytojų E. Karpio ir A. Biliūnaitės. Kartu 1963–1966 m. griežti akordeonu mokėsi miesto vaikų muzikos mokykloje. 1966–1970 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio pedagoginėje muzikos mokykloje (dėst. A. Liberis). 1971–1976 m. muziką neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė J. Kubilius ir S. Jareckaitė).

1970–1971 m. muzikos ir dainavimo mokytoja Ramygalos (Panevėžio r.) vidurinėje mokykloje. Čia subūrė vaikų ir vyresniųjų klasių mergaičių chorus bei vokalinius ansamblius. Chorus parengė 1971 m. Panevėžio rajono dainų šventei Krekenavoje. 1971–1994 m. Panevėžio 9-osios vidūrinės mokyklos muzikos mokytoja, moksleivių chorų ir vokalinių ansamblių vadovė. Vaikų ir vyresniųjų klasių choruose dainuodavo po 60-80 mergaičių ir berniukų. Skambus buvo vyresniųjų klasių mišrusis choras, kuris pajėgdavo atlikti sudėtingesnius kūrinius, dalyvavo 1977 m. respublikinėje moksleivių dainų šventėje, gerai pasirodė 1983 m. mokyklų chorų zoninėse varžybose. Chorai dalyvavo Panevėžio miesto dainų šventėse, prizinių vietų pelnė meno mėgėjų apžiūrose, gražiai pasirodydavo koncertuose. Mokytojos parengti vokaliniai ansambliai 1992 ir 1994 m. „Dainų dainelės" konkursų laureatai. Pedagogė mokykloje įrengė pavyzdingą muzikos kabinetą. 1985–1992 m. kartu dirbo ir Panevėžio vaikų muzikos mokykloje.

Nuo 1994 m. rudens B. Šeškauskienė Molėtų 2-osios vidurinės mokyklos (gimnazijos) muzikos ir dainavimo mokytoja. 1995 m. subūrė vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį chorą, kurį parengė Molėtų rajono ir Utenos zonos dainų šventėms, 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.

B. Šeškauskienė dirigavo Panevėžio rajono ir miesto dainų šventėse, Molėtų rajono ir Utenos zonos dainų šventėse. 1996 m. jai suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| Birvėta |
| --- |
| Birvėtos žemupys prie Kazėnų, Baltarusijoje Birvėtos žemupys prie Kazėnų, Baltarusijoje |
| **Ilgis** | su Kančiogina 68 km,36,4 km |
| **Baseino plotas** | 1607,0 km² |
| **Vidutinis debitas** | 13 m³/s |
| **Ištakos** | Kirkučių apylinkės |
| **Žiotys** | Dysna |
| **Šalys** | Lietuva, Baltarusija |

**Birvėta** (blrs. *Бірвета*) – upė rytų Lietuvoje ir Baltarusijoje (Vitebsko srityje); Dysnos dešinysis intakas. Prasideda Švenčionių rajone, Kirkučių kaimo apylinkėse, Sirvėtos regioniniame parke. Teka į šiaurę, prateka Kančiogino ežerą. Toliau Ignalinos rajonu teka į šiaurę ir rytus ir iki įtekėjimo į Erzvėto ežerą vadinama **Kančiogina**. Toliau vėl teka į rytus, prateka pelkėtas teritorijas, žuvininkystės tvenkinių paribiu. Iš viso pratekėjusi 65 km kerta Lietuvos ir Baltarusijos valstybių sieną ir teka Baltarusijos Pastovių ir Breslaujos rajono riba. Įteka į Dysną 113 km nuo jos žiočių, į pietus nuo Kazėnų. Birvėtos žemupys pateka į Polocko žemumą.

Intakai: Marūniškė (kairysis), Svyla, Kamoja, Juodupis, Medila (dešinieji). 

Slėnis negilus, platus, pelkėtas.

Prie Birvėtos esančios gyvenvietės: (prie Kančioginos) Purvėnai, Kančioginas, Barkuškė, Krikonys, Juodagalviai, Mielagėnai, (prie Birvėtos) Erzvėtas, Kelpučiai, Kliukai, Kėkštai, Pivorai, Rimaldiškė.

Birvėta ties Rimaldiške
Upėvardis *Birvėta* siejamas su blrs. *берва* („rąstais klotas šlapias kelias, kamša").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Rainys. *Birvėta*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 257
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 65
| **Birutė Užkuraitytė-Statkevičienė** |
| --- |
| Gimė | 1953 m. vasario 22 d. (70 metų)Kaunas |
| Tautybė | lietuvė |
| Vaikai | Algis, Neringa |
|  |
| Veikla | plaukikė |
| Organizacijos | Lietuvos sporto universitetas |
| Pareigos | sporto pedagogė |
|  |
| Alma mater | Kūno kultūros institutas (1974) |

**Birutė Užkuraitytė-Statkevičienė** (g. 1953 m. vasario 22 d. Kaune) – buvusi plaukikė, povandenininkė, pirmoji Lietuvos olimpietė, daugkartinė Lietuvos, Europos ir pasaulio plaukimo čempionė, veteranų plaukimo čempionė. Sporto mokslininkė, pedagogė, buvusi Kauno Tarybos narė („Jaunoji Lietuva", 1997–2000 m.).

Sporto pasiekimai
-----------------

Buvo 33 kartus šalies plaukimo čempionė, pasaulio universiados 200 m kompleksinio plaukimo (1973, Maskva) bronzos medalininkė, pirmoji Lietuvos plaukikė olimpinių žaidynių dalyvė (Miuncheno 1972 m. vasaros olimpinės žaidynės, 200 ir 400 m kompleksinis plaukimas – 16 ir 23 vieta.). Treniravosi pas Mariją Korienę.

Dirba Lietuvos sporto universiteto Treniravimo mokslų katedroje, yra socialinių mokslų daktarė, parašiusi didžiulį pluoštą mokslinių straipsnių, parengusi mokymo priemonių, rengia studentus plaukti, tarp jų ir specialistus, kurie mokys plaukti žmones su negalia. 2009 m. gavo Lietuvos kilnaus sportinio elgesio („Fair Play") apdovanojimą.

Ji yra Lietuvos olimpiečių asociacijos viceprezidentė, veteranų plaukimo klubo „Vandenynas" vadovė. Aktyviai sportuoja, dalyvaudama veteranų Europos ir pasaulio čempionatuose (daugkartinė čempionė). 2012 m. jai buvo patikėta nešti Londono žaidynių olimpinį deglą.

Vaikai – Algis ir Neringa, buvę plaukikai, sesuo – dvynė Dalė Užkuraitytė–Krasauskienė, plaukimo sporto meistrė, Lietuvos čempionė.

Bibliografija
-------------

* "Plaukimas šiuolaikiškai : studijų knyga" - Kaunas: LSU, 2014. – 90 p.: iliustr.
* „Plaukimas visai šeimai". – Kaunas: LKKA, 2004. – 82 p.: iliustr.
* „Plaukimo baseinų higiena ir eksploatavimas : metodinė priemonė". - Kaunas: LKKA, 2001. - 38, [1] p
* „Plaukimo varžybų organizavimas ir taisyklės : metodinis leidinys". - Kaunas: LKKA, 1999. - 55, [1] p: iliustr.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2015-02-03 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Birutė Užkuraitytė (*sports-reference.com*) Archyvuota kopija 2012-11-08 iš Wayback Machine projekto.
* Birutė Užkuraitytė (*ltuswimming.com*)
* Birutė Statkevičinė (2013 m. interviu)
* Birutė Užkuraitytė (*lse.lt*)
Erelio žvaigždynas
**Erelis** (*Aquila*, *Aql*) – 22-as pagal dydį šiaurinio pusrutulio dangaus skliauto Paukščių Tako žvaigždynas. Ryškiausia žvaigždyno žvaigždė Altayras kartu su Vega, Denebu sudaro Vasaros trikampį. 389 m. netoli Altayro tris savaites spindėjo žvaigždė (nova), šviesesnė už Venerą. Kita nova pastebėta 1918 m. Šis žvaigždynas geriausiai matomas vasaros mėnesiais.

Ryškiausios žvaigždės
---------------------

* **Altayras** α Aql 0m,77 (12-a pagal ryškį naktinio dangaus žvaigždė)
* **Alšainas** β Aql 3m,71
* **Tarzendas** γ Aql 2m,72

Kiti objektai
-------------

* Padrikieji spiečiai M 11, M 26, NGC 6709
* η Aql – cefeidė 3m,7-4m,5 P=7.18d.

Mitai
-----

Žvaigždynas primena plačių sparnų paukštį senovės žmonių tapatintą su ereliu. Senovės graikų mitologijoje žvaigždynas sietas su ereliu, nešiojančiu Dzeuso dangaus strėles. Šis erelis Dzeuso buvo pasiųstas į Olimpą atnešti piemenuką Ganimedą, kur jis pilstė vyną dievams. Dėl to didžiausias Jupiterio (romėnų vardas Dzeusui) palydovas vadinamas Ganimedu.

Nuorodos
--------

* Astro.lt Archyvuota kopija 2005-09-03 iš Wayback Machine projekto.
Spalio 30 d. žemės drebėjimų vietos ir stiprumas
**2016 m. spalio žemės drebėjimai centrinėje Italijoje** įvyko 2016 m. spalio 26 d. ir spalio 30 d. Pirmasis drebėjimas įvyko spalio 26 d. 19:11 val. vietos laiku netoli Selano miestelio centrinėje Italijoje. Šis smūgis siekė 5,5 Mw stiprumą ir vyko 10 km gylyje. Antrasis drebėjimas įvyko tą pačią dieną 21:18 vietos laiku ir buvo 6,1 Mw stiprumo. Šio drebėjimo epicentras buvo netoli Viso miestelio Markės regione.

Abu šie žemės drebėjimai įvyko tarp vietovių, kuriose buvo 2016 m. rugpjūčio ir 1997 m. drebėjimai – šioje vietoje stipresnių žemės drebėjimų nevyko 157 metus.

Spalio 30 d. įvyko trečiasis žemės drebėjimas – jis siekė 6,5 Mw stiprumą ir buvo didžiausias žemės drebėjimas šalyje nuo 1980 m.

Žemės drebėjimų smūgiai buvo juntami ir sostinėje Romoje.

Šių žemės drebėjimų pasekoje sugriuvo kai kurie pastatai, buvo nutrauktas elektros ir telefono ryšio tiekimas. Pagal oficialią ataskaitą, pirmųjų žemės drebėjimų metu žuvo vienas žmogus, patyręs širdies infarktą. Dar dvi moterys nuo širdies smūgių mirė spalio 30 d. žemės drebėjimų metu.

Žemės drebėjimų bangos
----------------------


| Data/laikas(UTC) | Stiprumas M | Tipas | GylisHipocentras | Epicentras |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vieta | Platuma | Ilguma |
| 2016-10-26   17:10:36 | 5,4 | Mw | 8,7 km | Mačerata | 42,8802 | 13,1275 |
| 2016-10-26   19:18:05 | 5,9 | Mw | 7,5 km | Mačerata | 42,9087 | 13,1288 |
| 2016-10-26   21:42:01 | 4,5 | Mw | 9,5 km | Mačerata | 42,8612 | 13,1283 |
| 2016-10-30   06:40:17 | 6,5 | Mw | 9,4 km | Perudža | 42,84 | 13,11 |
| 2016-10-30   06:44:30 | 4,6 | ML | 10,0 km | Perudža | 42,8507 | 13,0715 |
| 2016-10-30   07:13:05 | 4,5 | ML | 10,8 km | Rietis | 42,6982 | 13,2347 |
| 2016-10-30   12:07:00 | 4,6 | ML | 9,7 km | Perudža | 42,8445 | 13,0775 |
| 2016-10-30   13:34:54 | 4,5 | ML | 9,2 km | Perudža | 42,8033 | 13,1653 |

(Šaltinis: Istituto Nazionale di Geofisica e Vulcanologia)

Šaltiniai
---------

1. ↑  M5.5 – 8 km ESE of Sellano, Italy
2. ↑  M6.1 – 3 km W of Visso, Italy
3. ↑  Dvigubas žemės drebėjimas Italijoje sugriovė pastatų ir sukėlė paniką
4. ↑
5. ↑  Starke Erdbeben erschüttern Mittelitalien
6. ↑  Ein Toter nach schweren Erdbeben in Italien
7. ↑
| ***Pane e cioccolata*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Duona ir šokoladas |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Franco Brusati |
| Vaidina | Nino Manfredi  Johnny Dorelli  Anna Karina  Tano Cimarosa |
| Metai | 1974 |
| Žanras | komedija, drama |
| Trukmė | 112 min. |
| Kalba | italų, anglų ir vokiečių |
| **IMDb įrašas** |

**Duona ir šokoladas** (it. *Pane e cioccolata*) – 1974 m. sukurtas filmas apie italų emigrantus.

Filmas įtrauktas į 100 išsaugotinų Italijos filmų sąrašą.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Nino – italas emigrantas, palikęs šeimą gimtinėje ir išvykęs uždarbiauti į Šveicariją. Jis nepritampa naujoje šalyje, kurios gyventojai ne itin palankiai žiūti į italus, be to, Nino nuolat persekioja nesėkmės. Jau keletą kartų jis ketino viską mesti ir grįžti namo, tačiau kaskart savimeilė nugalėdavo ir jis likdavo. Jo vienintelė draugė – graikė Elena, emigravusi su sūnumi dėl politinių motyvų,

Nino dirba laikiną darbą kavinėje oficiantu ir konkuruoja dėl pastovios darbo vietos su kitu emigrantu turku. Jam pavyksta gauti darbą, tačiau netrukus jo vėl netenka. Vėliau Nino susipažįsta su italu pramonininku ir įsidarbina jo namuose. Vos atrodo, kad reikalai pradėjo taisytis, pramonininkas mirša, prieš tai spėjęs pasiskoliti ir išleisti visas Nino santaupas. Jis persikrausto gyventi į baraką su statybos dirbančiais tautiečiais, vėliau darbuojais paukščių fermoje. Galiausiai Nino nusprendžia pakeisti įvaizdį: nusidažo šviesiai plaukus, pradeda rengtis kaip vietinis, tačiau bare, stebėdamas futbolo rungtynes, išsiduoda ir vėliau išsiunčiamas iš šalies.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Nino Manfredi – Džovanis „Nino" Garofolis
* Johnny Dorelli – italų pramonininkas
* Anna Karina – Elena
* Tano Cimarosa – Džidži
* Paolo Turco – Džianis
* Ugo D‘Alessio – Pietro

Pagrindiniai apdovanojimai
--------------------------

* Berlyno kino festivalis – Sidabrinis lokys
* Berlyno kino festivalis (nominacija) – Auksinis lokys
* Cezario apdovanojimas (nominacija) – geriausias užsienio filmas
* David di Donatello – geriausias filmas, geriausias aktorius (N. Manfredi)
* Nastro d'argento – geriauais originalus scenarijus

Šaltiniai
---------

1. ↑  Canby, Vincent (July 14, 1978), "Movie Review — Pane e Cioccolata (1973)", *The New York Times*. Nuoroda tikrinta 24 gruodžio 2009
2. ↑  Massimo Borriello (2008-03-04). „Cento film e un'Italia da non dimenticare". *Movieplayer.it*. Nuoroda tikrinta 2014-08-28.
3. ↑  „Pane e cioccolata / i cento film". *Rete degli Spettatori*. Nuoroda tikrinta 2014-08-28.
| Mozūrų kanalas |
| --- |
|   |
| **Ilgis** | 50,4 km |
| **Vidutinis debitas** | 111,4 m³/s |
| **Ištakos** | Alna |
| **Žiotys** | Mauras |
| **Šalys** | Lenkija, Rusija |

**Mozūrų kanalas** (vok. *Masurischer Kanal*, lenk. *Kanał Mazurski*, rus. *Мазурский канал*) – kanalas, jungiantis Alnos upę nuo Družbos kaimo Kaliningrado srityje (Rusijos Federacija) ir Mauro ežerą  (lenk. *Mamry*) Lenkijoje, Varmijos Mozūrų vaivadijoje, Mozūrijos ežeryne.

Istorija
--------

Mozūrų kanalo šliuzas ties Jurbarkais, dab. Ozerkai, Kaliningrado sritis
Kanalo profilis
Kanalas iškastas 1764–1776 m. Prūsijos kunigaikštystės oberprezidento Johano Frydrico fon Domharto (*Johann Friedrich von Domhardt*) iniciatyva, siekiant pagerinti laivybą Prūsijos rytinėse žemėse. Pirminį projektą dar 1661 m. parengė inžinierius kartografas Juozas Narūnavičius. Tačiau nebuvo įrenti šliuzai, o didelis aukščių skirtumas neleido kanalo pilnai eksploatuoti. Kanalo statyba tęsėsi 1911–1914 m. 1918–1922 m. ir 1934–1942 m. Buvo supiltos dambos, pastatyta 10 šliuzų. 1945 m. Prūsiją okupavus Tarybų Sąjungai ir padalijus jos teritoriją, 29,97 km kanalo atiteko Kaliningrado sričiai, 20,43 km – Lenkijai. Kanalas praktiškai neeksploatuojamas.

Prie kanalo išsidėstę gyvenvietės: Družba, Kočubejevas, Kostrominas, Nekrasovka, Novo-Bijskojė, Ozerkai, Panfilovas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  [ Atvirkštinis lietuvių kalboje vartojamų
tradicinių Lenkijos vietovardžių formų sąrašas] Archyvuota kopija 2012-02-14 iš Wayback Machine projekto.