recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
„Hearts of Soul" 1970 m.
**„Hearts of Soul"** – olandų grupė, sudaryta iš trijų seserų Bianca, Stella ir Patricia Maessen.

1969 m. trio išleido debiutinį albumą. Tais pačiais metais išleido pirmąjį singlą „Oh what a Price". 1970 m. grupė atstovavo Nyderlandams Eurovizijos dainų konkurse Amsterdame, kur su daina „Waterman" užėmė septintą vietą tarp dvylikos dalyvių.

Nepaisant šio dalyvavimo, grupė nesulaukė didelio komercinio proveržio. Kaip Hearts of Soul, 1972 m. išleidžia paskutinį singlą „I Can Hear You Calling".

Aštuntojo dešimtmečio viduryje seserys persikėlė į Belgij1, kur su buvusios grupės „Pebbles" muzikantu Luc Smets įkūrė grupę „Dream Express". 1977 m. merginos atstovaudamos Belgijai vėl dalyvavo „Eurovizijos" dainų konkurse su kūriniu „A Million in One, Two, Three" užėmė septintą vietą iš 18 dalyvių.

Grupės narė Stella 1982 m. su prancūzų kalbos daina „Si tu aimes ma musique" atstovaudama Belgijai „Eurovizijos" konkurse užėmė 4 vietą.

Biancos singlas „Two Dolphins to the Range of Hawaii" buvo išleistas 100-osioms Antverpeno zoologijos sodo įkūrimo metinėms.

Patricia buvo 1986 m. „Eurovizijos" dainų konkurso nugalėtojos Sandros Kim buvo pritariančioji dainininkė. Ji taip pat buvo 1987 m. „Eurovizijos" dalyvio Plastic Bertrand pritariančioji atlikėja.

Patricia Maessen mirė 1996 m. gegužės 15 d. nuo insulto.

Diskografija
------------

### Singlai

* *Oh what a price* (1969)
* *Everybody goes for Joe / Abraham, Martin & John* (1969)
* *Fat Jack* (1970)
* *Waterman* (1970)
* *I can hear you calling* (1971)
* *It’s great fun (1972)*
* *Dream express* (1976)
* *A Million in One, Two, Three* (1977)

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Hearts of Soul** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Hearts of Soul svetainėje *Discogs*


| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Lenny Kuhr  *„De troubadour"*** |  **Nyderlandų atstovės Eurovizijoje**1970 | Po to:**Saskia & Serge  *„Tijd"*** |
| Prieš tai:**Pierre Rapsat  *„Judy et Cie"*** |  **Belgijos atstovės Eurovizijoje  (kaip „Dream Express")**1977 | Po to:**Jean Vallée  *„L'amour ça fait chanter la vie"*** |
| **Maurikis (Mauricijus) Griškevičius (Hriškevičius)lenk. *Maurycy Hryszkiewicz*** |
| --- |
| Gimė | 1801 m. birželio 8 d. [pagal J.K.: gegužės 27 d.]Šiauliuose |
| Mirė | 1864 m. (~63 metai)Liachovos dvare, Raseinių apskritis, Žemaitija |
|  |
| Veikla | teisininkas, istorikas, publicistas, žurnalistas, spaudos darbuotojas. |

**Maurikis Griškevičius**, **Mauricijus Hriškevičius** (lenk. *Maurycy Hryszkiewicz*, 1801 m. birželio 8 d. [pagal J.K.: gegužės 27 d.], Šiauliuose – 1864 m. Liachovos dvare, Raseinių apskritis, Žemaitija) – teisininkas, istorikas, publicistas, žurnalistas, spaudos darbuotojas.

Biografija
----------

Kilęs iš nusigyvenusių bajorų. Aviacijos pradininko Aleksandro Griškevičiaus vyresnysis brolis. 1820–1821 m. mokėsi Vilniaus universiteto Moralinių politinių mokslų fakultete. Priklausė studentų žemaičių grupelei (Simonas Daukantas, Simonas Stanevičius, Kajetonas Nezabitauskis ir kt.), kuri domėjosi Lietuvos praeitimi, lietuvių kalba bei kultūra.

Nuo 1824 m. Šiauliuose Zubovų dvarų iždininkas, nuo 1832 m. dar ir Šiaulių apskrities teismo advokatas. Gyveno savo dvarelyje Andriejave.

Iš Šiaulių ekonomijos archyvo 1850–1859 m. surinktos medžiagos lenkų kalba parašė Šiaulių ekonomijos dvarų istoriją. Joje daug svarbios medžiagos Šiaulių miesto ir apskrities istoriniams, ekonominiams ir etnografiniams tyrimams. Rankraštį Mečislovas Davainis-Silvestraitis 1905 m. išvertė į lietuvių kalbą, tačiau originalo, buvusio Vilniaus mokslo bičiulių draugijos bibliotekoje, likimas nežinomas. Vertimą saugo Lietuvos mokslų akademijos biblioteka. Jo dalis paskelbta leidinyje „Mūsų senovė". 1860 m. išvertė į lenkų kalbą Motiejaus Valančiaus veikalą „Žemaičių vyskupystė" (*Biskupstwo Żmudzkie*, išsp. 1898 m. Krokuvoje).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rimantas Miknys. *Mauricijus Griškevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 186 psl.
**Škotijoje gyventojų** daugumą sudaro škotai.
Škotai yra etniškai yra kilę iš anglosaksų, keltų ir skandinavų. Gyventojai Škotijoje pasiskirstę labai nevienodai – centrinėje juostoje (pramoninė Glazgo-Edinburgo zona) gyventojų tankumas siekia 700 gyv./km², o didelėje dalyje Hailando tik 2 gyv./km².

Esminiai demografiniai rodikliai
--------------------------------

**Gimimai:** vidutiniškai tenka 10,7 naujagimių kasmet tūkstančiui gyventojų (2005 m. duomenys).

**Mirtys:** vidutiniškai tenka 11,0 mirčių kasmet tūkstančiui gyventojų (2005 m. duomenys).

**Migracijos lygis:** vidutiniškai tenka 4,1 imigrantų kasmet tūkstančiui gyventojų (2005 m. duomenys).

**Kasmetinis gyventojų prieaugis:** 0,4 proc. (2005 m. duomenys).

Gyventojų skaičius
------------------

Škotijos gyventojų skaičius (mln). 1981–2005 m. 

  

Visi Škotijos gyventojai:


|  |
| --- |
| **Demografinė raida tarp** 
1961 ir 2005 |
| 
1961 |  **1971** |  **1981** |  **1991** |  **2001** |  **2002** |  **2003** |  **2004** |  **2005** |
| 5 201 000 | 5 234 000 | 5 180 200 | 5 083 000 | 5 062 011 | 5 054 800 | 5 057 400 | 5 078 400 | 5 094 800 |

Škotijos gyventojų surašymų duomenys:

* 1801 m. – 1 608 420
* 1811 m. – 1 805 864
* 1821 m. – 2 091 521
* 1831 m. -2 364 386
* 1841 m. – 2 620 184
* 1851 m. – 2 888 742
* 1861 m. – 3 062 294
* 1871 m. – 3 360 018
* 1881 m. – 3 735 573
* 1891 m. – 4 025 647
* 1901 m. – 4 472 103
* 1911 m. – 4 760 904
* 1921 m. – 4 882 497
* 1931 m. – 4 842 554
* 1951 m. – 5 096 000

Imigracija
----------

Škotijoje daugėja nuolat šalyje gyvenančių imigrantų skaičius. Ypač daug žmonių atvyksta iš pietų Europos šalių (daugiausia – ispanų, portugalų, prancūzų, italų) ir iš rytų Europos (daugiausia – lenkų, lietuvių ir latvių). Taip pat gyvena didelė dalis išeivių iš Azijos valstybių.

**Migracijos lygis:** 1000 gyventojų vidutiniškai tenka 4,1 imigranto (2005 m. duomenys).

Nuorodos
--------

* Centrinis Škotijos registrų centras (General Register Office for Scotland) Archyvuota kopija 2009-12-19 iš Wayback Machine projekto.
* Škotijos Žmonės
* *Scottish Executive*
* Valstybės Aktualijų Departamentas
* Škotijos populiacija – *The Scotsman*
* Škotijos gyventojų surašymo duomenys Archyvuota kopija 2003-04-05 iš Wayback Machine projekto.
| Iskenderunasturk. *İskenderun* |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

IskenderunasIskenderunas

36°35′0″ š. pl. 36°10′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.58333°š. pl. 36.16667°r. ilg.﻿ / 36.58333; 36.16667﻿ (Iskenderunas)Koordinatės: 36°35′0″ š. pl. 36°10′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.58333°š. pl. 36.16667°r. ilg.﻿ / 36.58333; 36.16667﻿ (Iskenderunas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Turkijos vėliava Turkija |
| **Provincija** | Hatajaus provincija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 333 m. pr. m. e. |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 184 833  |
|  |
|  **Vikiteka** | Iskenderunas |

**Iskenderunas** (turk. *İskenderun*) – miestas pietų Turkijoje, Hatajaus provincijoje, į šiaurę nuo Antakijos, Šviesos kalnų (*Nur Dağları*) vakarinėje papėdėje. Uostas prie Iskenderuno įlankos (išvežama nafta, tiekiama naftotiekiu iš Batmano rajono, chromo rūda, medvilnė). Veikia oro uostas, plentai į Alepą, Latakiją. Tekstilės, maisto, chemijos (trąšų) pramonė, metalurgija, laivų statyba. Yra karinio jūrų laivyno bazė. Apylinkėse kasama geležies rūda.

Istorija
--------

333 m. pr. m. e. miestą pergalės prieš Persijos karalių Darijų III Kodomaną per Iso mūšį atminimui įkūrė ir ***Aleksandrieta*** (sen. gr. Ἀλεξανδρέττα) pavadino Aleksandras Makedonietis. Viduramžiais tapo svarbiu prekybos su Persija, Indija ir Rytų Azija uostu. 1516 m. tapo Osmanų imperijos valda. 1832 m. prie Aleksandretos Egipto kariuomenė sumušė turkus. Nuo 1918 m. priklausė autonominei Aleksandretos sričiai (sandžakui). 1920–1939 m. Prancūzijos mandatinės Sirijos teritorijos administracinis centras.

1939 m. pavadinimas suturkintas į Iskenderuną. XX a. antroje pusėje plėtojosi kaip pramoninis centras. Iskenderunas smarkiai apgriautas per 2023 m. žemės drebėjimą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 174
2. ↑  *İskenderun*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
Al Aksa iš fasado pusės
Al Aksos mečetės viduje
**Al Aksa** (arab. ٱلْـمَـسْـجِـد الْاَقْـصَى = *al-Masjid al-Aqsa*, „tolimiausia šventykla") – pagrindinė Jeruzalės mečetė. Viena švenčiausių vietų tarp musulmonų.

Al Aksa mečetė yra ant Šventojo kalno Jeruzalėje, vietoje, kuri musulmonų vadinama „Haram eš šarif" (Prakilnioji šventykla). Kartu su Uolos kupolo šventykla Al Aksa pastatyta kadaise buvusios judaizmo svarbiausios Saliamono šventyklos vietoje. Daugelio musulmonų tikėjimu, tai yra trečia pagal šventumą vieta islame po Mekos ir Medinos. Musulmonai tiki, kad Korano skyriuje „Nakties kelionė" (*al-Isra*) minima šventykla *al-Aqsa* (iš arab. „tolimiausia") yra būtent toji, kurioje dabar stovi Al Aksos mečetė. Pasak legendos, Mahometas ant dangiškos būtybės Burako per vieną naktį buvo perneštas iš Mekos į Jeruzalę. Beveik tikra, kad Korano teksto ir legendos sugretinimas ir sutapatinimas įvyko vėliau, nei buvo pastatyta Al Aksos mečetė. Korano komentatoriai nesutarė, kur galėtų būti minėta *al-Aqsa*, Mekoje ar Jeruzalėje, ir laikui bėgant įsitvirtino nuomonė, kad ji yra Jeruzalėje, toje vietoje, kur pastatyta Al Aksos mečetė. Daugelio musulmonų tikėjimu, Al Aksos mečetę iš pradžių pastatė kalifas Umaras (valdė 634−644 m.), kai lankėsi Jeruzalėje. Tačiau ši versija, tikėtina, yra vėlesnių interpretatorių prasimanyta.

Tikra, kad valdant Muavijai I (661−680 m.), Al Aksos vietoje buvo pastatyta maža mečetė. Ji buvo sunaikinta ir toje vietoje pastatyta didesnė mečetė valdant Validui I (705−715 m.). Vėliau mečetė daug kartų buvo renovuojama ir perstatoma. Iš Valido I laikų išliko tik menki fragmentai, kurie rodė, kad mečetės navos buvo statmenos kiblai, kas buvo labai neįprasta ir priminė bizantietiškų statinių išplanavimą, pvz. Kristaus Gimimo bažnyčią Betliejuje. 748 m. žemės drebėjimas labai pakenkė mečetei ir ji buvo atstatoma valdant Abasidų kalifams Mansūrui (759 m.) ir Mahdžiui (775 m.). Pastarajam valdant buvo pastatyta pakelta centrinė nava, kuri vedė michrabo link ir prieš jį buvo pastatytas medinis kupolas. 1033 m. drebėjimas sugriovė šią mečetę ir 1035 m. ji buvo atstatyta valdant Fatimidų kalifui Ali az Zahirui. Tai buvo septynianavė mečetė, su centrine nava ir po tris iš abiejų jos pusių. Būtent šio pavidalo Al Aksa yra išlikusi iki šių laikų. Kryžiaus karų metu joje tamplieriai buvo įsirengę savo būstinę ir dalį jos pavertę koplyčia.

Šaltiniai
---------

* Josef W. Meri. *Medieval Islamic Civilization*, 2005, p. 50–51
* Andrew Petersen. *Dictionary of Islamic Architecture*, 2002, p. 22–24
| Škofja Lokaslovėn. *Škofja Loka* |
| --- |
| *Selca Sora Škofja Lokoje* |
|  |
| 

Škofja LokaŠkofja Loka

46°10′0″ š. pl. 14°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿46.16667°š. pl. 14.30000°r. ilg.﻿ / 46.16667; 14.30000﻿ (Škofja Loka)Koordinatės: 46°10′0″ š. pl. 14°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿46.16667°š. pl. 14.30000°r. ilg.﻿ / 46.16667; 14.30000﻿ (Škofja Loka) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Slovėnijos vėliava Slovėnija |
| **Savivaldybė** | Škofja Lokos savivaldybė |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 11 706  |
| **Altitudė** | 354 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Škofja Loka |

**Škofja Loka** (slovėn. *Škofja Loka*) – miestas Slovėnijoje, Krajinos regione, į šiaurės vakarus nuo Liublianos, prie Selca Soros upės. Savivaldybės centras.

1987 m. miestas tapo šalies saugomu kultūriniu paveldo objektu. Mieste itin gerai išsilaikęs viduramžių senamiestis. Yra XVIII a. kapucinų vienuolynas ir miesto aikštė, seniausias tiltas Slovėnijoje (per Selca Sorą), barokinės architektūros paminklai.

Istorija
--------

973 m. imperatorius Otanas II suteikė valdymo teises Freizingo Vyskupui. Netrukus jo pavedimu čia buvo pastatyta miesto tvirtovė. XI ar XII a. imperatorius Otonas III gyvenvietei suteikę teisę kaldinti monetas bei rinkti mokesčius. 1274 m. gavo miesto statusą. XIV a. apjuostas gynybine siena. 1457 m. kunigaikštis Janas Vitovecas sudegino miestą. 1476 m. nusiaubtas Osmanų imperijos. 1511 m. sunaikintas žėmės drebėjimo, tačiau netrukus atstatytas. Vėliau ne kartą nukentėjo nuo gaisrų (1660 ir 1698 m.). 1789 m. dėl miesto plėtros nugriauta gynybinė siena ir pašalinti vartai. 1803 m. atiteko Austrijos imperijai. 1941 m. II pasaulinio karo metu okupuotas Italijos, po kelių dienų – Vokietijos. Mieste vykdyti žudymai ir trėmimai, tvirtovėje kalinti politiniai kaliniai. 1959 m. tvirtovė vėl atiteko į miesto rankas.

Galerija
--------

* Šv. Jokūbo bažnyčiaŠv. Jokūbo bažnyčia
* Miesto aikštėMiesto aikštė
* Miesto tvirtovėMiesto tvirtovė
* Miesto panoramaMiesto panorama

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Naselje Škofja Loka". *Statistični urad Republike Slovenije*. Nuoroda tikrinta July 30, 2020.
2. ↑  Savnik, Roman, ed. 1968. Krajevni leksikon Slovenije, vol. 1. Ljubljana: Državna založba Slovenije. pp. 378–381.
3. ↑  Vodušek, Neža (2000). "Role of Local Authorities in Preservation of Urban Heritage and Importance of Urban Heritage for Local Economic Development Case of Slovenian Historic Towns" in *European Historic Towns and Their Associations*. *{{{booktitle}}}*, Council of Europe.
**Tarpžvaigždinė medžiaga** – labai retos dujos, susimaišiusios su mažytėmis dulkelėmis, kosminiais spinduliais ir pasklidusios tarp žvaigždžių galaktinėje erdvėje. Saulės apylinkoje 1 cm³ erdvės rastume vos vieną kitą atomą. Paukščių Take pasitaiko vietų, kur tarpžvaigždinės medžiagos tankis tūkstančius kartų didesnis. Tai irgi nėra daug, palyginti su oru, kuriuo kvėpuojame. Tačiau to pakanka, kad 10–30 šviesmečių skersmens kosminių dujų ir dulkių telkinys taptų nepermatomas. Paukščių Take tokių debesų daug, ir optinio diapazono prietaisai bejėgiai įveikti jų tamsą. Iš ten Žemę pasiekia tik infraraudonieji spinduliai ir radijo bangos.

Tarpžvaigždinės medžiagos galaktikoje nėra daug: ji sudaro tik apie 2 % žvaigždžių masės. 99 % tarpžvaigždinės medžiagos sudaro dujos, tarp kurių vyrauja vandenilis (74 %) ir helis (24 %). Dulkių labai mažai – vos 1 % tarpžvaigždinės medžiagos.

Kosminės dulkelės susideda iš metalų, jų oksidų, amorfinių silikatų, ir organinių anglies junginių.

Trijų fazių tarpžvaigždinės terpės modelis
------------------------------------------

1969 metais Field, Goldsmith ir Habing pasiūlė statinį dviejų fazių tarpžvaigždinės terpės modelį. Pagal juos, tarpžvaigždinė medžiaga susidėjo iš šaltos būsenos medžiagos (T < 300 K, molekulinių debesų) ir šiltos tarpdebesinės medžiagos būsenos (T ~ 1 000 K – praretintų neutralių ir jonizuotų dujų). 1977 metais McKee and Ostriker pridėjo trečią – dinaminę medžiagos būseną – labai įkaitintas dujas, atsiradusias po supernovų sprogimų (T ~ 1 000 000 K). Anot jų, ši trečioji fazė užima didžiąją tarpžvaigždinės terpės dalį.

Žemiau esančioje lentelėje pateikiamos šių fazių charakteristikos:


**Tarpžvaigždinės terpės fazės**| Komponentė | Tūrio  dalis | Temperatūra(K) | Tankis(atomai/cm³) | Būsena |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Molekuliniai debesys | < 1 % | 20 – 50 | 10³ – 106 | vandenilio molekulės |
| Šalta neutrali medžiaga (CNM) | 1-5 % | 50 – 100 | 1 – 10³ | neutralaus vandenilio atomai |
| Šilta neutrali medžiaga (WNM) | 10-20 % | 1000 – 5000 | 10-1 – 10 | neutralaus vandenilio atomai |
| Šilta jonizuota medžiaga (WIM) | 20-50 % | 10³ – 104 | 10-2 | jonizuotas vandenilis |
| H II sritys | ~10 % | 104 | 10² – 104 | jonizuotas vandenilis |
| Vainikinės dujosKaršta jonizuota medžiaga (HIM) | 30-70 % | 106 – 107 | 10-4 – 10-2 | smarkiai jonizuoti(vandenilis ir metalai) |

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Tarpžvaigždinė medžiaga*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013
| Juosta |
| --- |
|  Juostos užtvanka Raguvėlėje |
| **Ilgis** | 50,8 km |
| **Baseino plotas** | 273,3 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,82 m³/s |
| **Ištakos** | Juostinas |
| **Žiotys** | Nevėžis |
| **Šalys** | Lietuva |

**Juosta** – upė, tekanti Anykščių ir Panevėžio rajonuose; Nevėžio dešinysis intakas. Išteka iš Juostino ežero, teka į šiaurės vakarus. Žemupyje pasuka į vakarus ir įteka į Nevėžį 146 km nuo jo žiočių, prie Pajuostės, 5 km į rytus nuo Panevėžio centro.

Intakai: Užlužupys, Juostinas (kairieji), Jūrupis, Rekstinas, Venys, Akmena, Malmaža, Sėliupis (dešinieji).

Vagos plotis 3-9, kai kur iki 16 m, gylis 0,5-2,0 m. Daug kur vaga užželianti, o žiemą dažnai užšąla iki dugno. Vidutinis upės nuolydis 0,86 m/km. Srovės greitis 0,1-0,2 m/s. Vandens debitas vidurupyje ties Jackagaliu vidutiniškai 0,68, pavasario potvynio maksimumas 23,70 m³/s. Juostos vandens lygio vingiavimo per metus amplitudė: vidutiniškai 1,3 m. didžiausia 1,9 m. Vidutinis debitas žiotyse 0,86 m³/s. Upės krantai 1-1,5 aukščio.

Upės vaga sureguliuota. Žiemą neretai įšala iki dugno. Vidurupis tarp Bajoriškių ir Margučių įeina į Juostos hidrografinį draustinį. Raguvėlės gyvenvietėje, siekiant palaikyti vandens lygį, buvo pastatytos dvi užtvankos. Prie Juostos esančios gyvenvietės: Troškūnai, Survilai, Juostininkai, Vidugiriai, Jackagalys, Raguvėlė, Pajuostis, Kulbagalys, Tekoriškis, Kaimiškis.

Vandenvardis kildinamas nuo žodžių *juosta* (dėl „juostiškos" upės vagos) bei *juosti* („supti, rišti aplinkui").

Tiesa, senesniuose šaltiniuose upės ilgis nurodytas 58 km, o baseino plotas 287 km². Tas skirtumas atsirado todėl, kad anksčiau upės pradžia nurodyta Pajuostinio kaime ir pažymėta, kad ji teka per Juostino ežerą. Visi vėlesni šaltiniai pateikia jau aukščiau minėtus duomenis, o upės pradžią nurodo Juostino ežerą, esantį už 3 km į pietryčius nuo Troškūnų.

Juosta Anykščių rajone

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Juosta (upė)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 149
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.

* Petras Juknevičius, Karolina Trebaitė. *Juosta*, Panevėžys, 2008.
**Miroslav Karhan**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Miroslav Karhan |
| Gimimo data | 1976 m. birželio 21 d. (47 metai) |
| Gimimo vieta | Hlohovecas, Slovakija |
| Ūgis | 189 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 1993–1999  1999–2000  2000–2001  2001–2007  2007–2011  2011–2013  2013–2014  2014–2016 | FC Spartak Trnava  R. Betis Balompié  Beşiktaş JK  VfL Wolfsburg  FSV Mainz 05  FC Spartak Trnava  KFC Komárno  Dynamo Malženice | 152 0(21)033 00(2)026 00(2)173 00(9)109 0(10)064 00{6)022 00(1)057 00(6) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 1995–2011 | Slovakija Slovakija | 107 0(14) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. birželio 29 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2023 m. vasario 8 d.. |

**Miroslavas Karchanas** (*Miroslav Karhan*; g. 1976 m. birželio 21 d.) – buvęs futbolininkas iš Slovakijos, saugas.

Karjera
-------

### Futbolininko karjera

Futbolininko karjerą pradėjo Slovakijoje. Nuo 1993 m. atstovavo FC Spartak Trnava.

1999–2000 m. sezone rungtyniavo R. Betis Balompié (Ispanija).

2000–2001 m. sezone atstovavo Beşiktaş JK (Turkija).

2001 m. persikėlė į Vokietiją, atstovavo VfL Wolfsburg. 2007 m. perėjo į FSV Mainz 05.

O vėliau grįžo į Slovakiją. 2011–2013 m. rungtyniavo FC Spartak Trnava.

2013 m. rugpjūčio mėn. paskelbta, kad baigia profesionalo karjerą. Tapo FC Spartak Trnava sporto direktoriumi. Sportinę formą palaikė žaisdamas žemesniųjų divizionų komandose. 2013–2014 m. atstovavo KFC Komárno. 2014–2016 m. rungtyniavo Dynamo Malženice.

### Trenerio karjera

Baigęs profesionalaus futbolininko karjerą dirbo techniniu direktoriumi FC Spartak Trnava. Vėliau prisijungė prie trenerių štabo.

2019 m. buvo ŠK Báhoň žaidžančiuoju treneriu. 2020 m. tapo KFC Komárno treneriu.

Nuo 2022 m. dirbo AFC Nové Mesto nad Váhom treneriu.

Rinktinės
---------

Kitados žaidė Slovakijos jaunimo rinktinėse.

Nuo 1995 m. atstovavo nacionalinei rinktinei, kurios garbę gynė daigiau nei šimtą kartų.

Laimėjimai
----------

su Mainz 05
* 2. Bundesliga: 2008–2009 m. antroji vieta

su Spartak Trnava
* 2011–2012 m. Slovakijos Pirmos lygos antroji vieta

**Asmeniniai**
* 2002 m. Slovakijos metų futbolininkas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Slovakijos rinktinės žaidėjas: Miroslav Karhan
2. ↑  Visur gerai, o namuose geriausia (archyvuota)
3. ↑  Miro Karhan skelbia apie PRO karjeros pabaigą

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| CenterMiroslava Knapkova |
| **Medaliai** |
| Moterų akademinis irklavimas |
| **Atstovaujant:  Čekija** |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2012 Londonas | W1x |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2011 Bledas | W1x |
| **Sidabras** | 2005 Gifu | W1x |
| **Sidabras** | 2006 Etonas | W1x |
| **Bronza** | 2009 Pozananė | W1x |

**Miroslava Knapkova** (ček. *Miroslava Knapková*, g. 1980 m. rugsėjo 19 d. Brno, Čekoslovakija) – Čekijos irkluotoja, kuri specializuojasi moterų vienviečių dviejų irklų valčių rungtyje. Olimpinė ir pasaulio čempionė.

Biografija
----------

Aukščiausio lygio akademinio irklavimo varžybose Knapkova debiutavo 2001 m.. Pirmasis jos startas buvo pasaulio taurės etapas Vokietijoje, kur sportininkė pateko į A finalą ir galutinėje rikiuotėje liko penkta. Tais pačiais metais sportininkė atstovavo Čekijai pasaulio čempionate ir pasiekė B finalą bei galutinėje rikiuotėje liko dešimta. 2002 m. sportininkė iškovojo kelis medalius pasaulio taurės etapuose, bei tapo pasaulio iki 23 metų čempione. 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse sportininkei nedaug pritrūko iki medalio ir ji liko ketvirtoje vietoje. 2005 m. sportininkė pelnė savo pirmąjį pasaulio čempionatų medalį. 2008 m. sportininkė pirmą kartą tapo Europos čempione, bei dalyvavo 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, kuriose iškovojo 5 ir 6 vietas. 2011 m. irkluotoja pirmą kartą tapo pasaulio čempione. 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Knapkova tapo olimpine čempione.

2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Knapkova užėmė 7-ą vietą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 9 d..
Koordinatės: 54°33′51″š. pl. 24°52′36″r. ilg.﻿ / ﻿54.564136°š. pl. 24.876553°r. ilg.﻿ / 54.564136; 24.876553

|  |
| --- |
| **Šklėrių pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Šklėrių pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Šklėrių pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Šklėriai |
| **Direktorius(-ė)** |  |
| **Mokinių skaičius** | 22 |
| **Įkūrimo data** | 1963 m. |
| **Uždarymo data** | 2007 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 6 |

**Trakų rajono Šklėrių pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Trakų raj. Šklėriuose, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba ir lenkų kalba. Įstaigos kodas 290672010. Steigėjas Trakų rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Veikė pradinė, 1963–2007 m. – pagrindinė mokykla.

2007 m. reorganizuota prijungiant prie Trakų vidurinės mokyklos kaip Šklėrių priešmokyklinio ugdymo skyrius, vėliau visiškai uždaryta.

2023 m. duomenimis, 1-ajame aukšte veikė biblioteka.

Direktoriai
-----------

* 1987-2001 m. Jaroslav Narkevič
* 2002–2007 m. Hanka Gžybovska

Šaltiniai
---------

1. ↑  Trakų r. Šklėrių pagrindinė mokykla. Vz.lt (tikrinta 2022-05-08).
2. ↑  Šklėriai *vilnijosvartai.lt*
3. ↑  Jaroslav Narkevič. Biografija *lrs.lt*

Nuorodos
--------

* Pedagogė Stanislava Jankauskienė (1933–2017) *traku-zeme.lt*
| **Biruta Mikienė** |
| --- |
| Gimė | 1952 m. rugsėjo 5 d. (70 metų)Kretinga |
| Sutuoktinis (-ė) | Martynas |
| Vaikai | Živilė, Jūratė |
|  |
| Veikla | pedagogė |
| Organizacijos | Kretingos Jurgio Pabrėžos universitetinė gimnazija |
| Pareigos | direktorė |
| Partija | Liberalų ir centro sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1974 m. Vilniaus pedagoginis institutas, 2004 m. Klaipėdos universitetas |

**Biruta Miliūtė-Mikienė** (g. 1952 m. rugsėjo 5 d. Kretingoje) – Lietuvos pedagogė.

Biografija
----------

1959–1962 m. mokėsi Kretingos pradinėje mokykloje, 1962–1970 m. Kretingos vidurinėje mokykloje, 1970–1974 m. studijavo Vilniaus pedagoginiame institute. 1974–1980 m. Kretingos 2-osios 8-metės mokyklos mokytoja. 1980–1983 m. Kretingos 3-osios vidurinės mokyklos direktorės pavaduotoja, 1984–1995 m. mokytoja, nuo 1995 m. direktorė, prancūzų kalbos mokytoja. 1993–1996 m. prancūzų kalbos dėstytoja asistentė Kretingos religijos studijų institute prie Vytauto Didžiojo universiteto. 2004 m. Klaipėdos universitete įgijo edukologijos magistro kvalifikacinį laipsnį.

1992–1996 m. „Lietuvos-Prancūzijos" asociacijos Kretingos skyriaus pirmininkė. 2003–2004 m. Kretingos rajono savivaldybės tarybos narė (LCS). Nuo 2002 m. Kretingos rajono Švietimo įstaigų atestacijos komisijos narė, 2004–2007 m. vidurinio ugdymo programos akreditavimo ekspertė. Lietuvos gimnazijų asociacijos tarybos narė. Nuo 2004 m. Kretingos miesto bendruomenės tarybos narė.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2007-03-06 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2007-03-07 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Kas yra kas. Lietuvos moterys. – Kaunas: Neolitas, 2007. – 307 p.
4. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-06 iš Wayback Machine projekto.
| Mirno ulusas*Мирнинский улус* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+10)------ vasaros: (UTC) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Jakutija Jakutija |
| **Administracinis centras** | Mirnas |
| **Naslegų skaičius** | 9 |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 71 303 |
| **Plotas** | 164 950 km² |
| **Tankumas** (2021) | 0,43 žm./km² |

**Mirno ulusas** (rus. *Мирнинский улус*, jak. *Мирнэй улууһа*) – ulusas vakarų Jakutijoje. Administracinis centras – Mirnas.

Geografija
----------

Uluso teritorija retai apgyvendintoje rytinėje respublikos dalyje. Būdingas plynaukščių reljefas: šiaurėje Viliujaus plynaukštė, pietuose – Lenos plynaukštė. Svarbiausia upė – Viliujus (su intakais – Očuguj Botuobuja, Ulachan Botuobuja, Čona ir kt.), kurios slėnyje sudarytas Viliujaus tvenkinys. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra nuo -32 °C pietuose iki –40 °C šiaurėje, liepos mėnesio temperatūros yra +14–16 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 250–300 mm.

Mirno uluse yra vieni didžiausių deimantų telkinių pasaulyje. Teritorija taip pat žymi dėl anomalinės srities, vadinamos Mirties slėniu (Eliuju Čerkečechu) bei čia vykdytų požeminių branduolinių sprogdinimų.

Gyventojai
----------

Tautinė sudėtis (2002 m.):

* rusai – 67,5 %
* ukrainiečiai – 9,8 %
* jakutai – 7,6 %
* totoriai – 6,5 %
* buriatai – 1,3 %
* kiti – 7,3 %

Gyvenvietės
-----------

Pagrindinės uluso gyvenvietės:

* Mirnas
* Aichalas
* Udačnas
* Černyševskis
* Svetlas
* Almaznas
* Zaria

Nuorodos
--------

* Uluso žemėlapis

1. ↑  SACHA, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Jakutijos ulusai** |  |
| Abijus | Alaichas | Aldanas | Amga | Anabaras | Aukštutinė Kolyma | Aukštutinis Viliujus | Bulunas | Changalasas | Čurapča | Evenai-Bytantajus | Gornas | Kobiajus | Lenskas | Meginas-Kangalasas | Mirnas | Moma | Namas | Neriungris | Niurba | Oimiakonas | Oleniokas | Oliokminskas | Srednekolymskas | Suntaras | Tata | Tompas | Ust Aldanas | Ust Jana | Ust Maja | Verchojanskas | Viliujskas | Žiganskas | Žemutinė KolymaMiestų apygardos: Jakutskas | Žatajus |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Įmonės „Vilniaus duona" gaminami pieniniai džiūvėsiai
**Džiūvėsis** arba **džiūvėsėlis** – sudžiovinta batono ar pyrago riekė.

Gamyba
------

Lietuvoje paplitę džiūvėsiai gaminami iš kvietinių miltų. Į sudėtį taip pat įeina vanduo, mielės, cukrus, augaliniai riebalai, druska. Gali būti kitų priedų, populiariausi: aguonos, razinos, kondensuotas pienas, vanilė. Iškeptas kepalas ar bandelė yra suraikomas bei džiovinamas krosnyje, kol riekelės tampa pakankamai sausos bei švelniai apskrunda. Džiūvėsiai būna šiek tiek saldaus skonio.

Naudojimas
----------

Džiūvėsiai dažniausiai valgomi be jokių pagardų, tačiau tinka ir prie įvairių užtepėlių. Dėl būdingo kietumo, džiūvėsius neretai mirko šiltoje arbatoje.

Apskritai džiūvėsiai yra laikomi ganėtinai sveiku maistu. Juos rekomenduoja žmonėms, turintiems virškinimo trakto sutrikimų, ypač vandeningo viduriavimo metu.
**Liubomiras Laucevičius** (1905 m. sausio 12 d. Švobiškis, Joniškėlio valsčius – 1993 m. birželio 25 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas terapeutas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1933 m. baigęs Vienos universitetą iki 1945 m. dirbo Kazlų Rūdoje. 1945–1987 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1951–1984 m. Hospitalinės terapijos, 1984–1987 m. terapijos katedros vedėjas, nuo 1963 m. medicinos mokslų daktaras, 1965 m. profesorius. 1964–1971 m. dar ir Eksperimentinės ir klinikinės medicinos instituto direktorius.

Tyrė raumenų ligas, kepenų cirozę, skausmo patogenezę, hipertoninę ligą.

Sūnus gydytojas Aleksandras Laucevičius.

Bibliografija
-------------

* Chlorelilio blokada, 1967 m. rusų kalba
* Viscerorefleksinės segmentinės miopatozės sergant išemine širdies liga, su D. Kaunaite, 1975 m.
* Gydytojas Liubomiras Laucevičius: gyventi, mylėti, būti mylimam (sud. Inga Liutkevičienė). – Vilnius: Tyto alba, 2010. – 380 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-16-758-7

Įvertinimas
-----------

1969 m. LSSR valstybinė premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Liubomiras Laucevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. - 605 psl.
Skruzdėlė, globojanti skydamarinių vabzdžius.
**Mirmekofilija** (gr. myrmēx, myrmēkos „skruzdėlė" + gr. philia „meilė, draugiškumas")  – kai kurių gyvūnų, pvz. musių, drugių, prisitaikymas gyventi skruzdėlynuose ir termitynuose. Mirmekofilai – organizmai, kartu gyvenantys su skruzdėlėmis. 

Skruzdėlynuose gyvena šimtai rūšių organizmų, turinčių abipusės naudos iš savo buveinių šeimininkų. Tarp mirmekofilų ypač daug yra amarinių ir vabalų rūšių (*Pselaphidae, Staphylinidae, Ptiliidae, Cholevidae* šeimos). Yra ir unikalūs mirmekofilai, niekur kitur negyvenantys, o tik skruzdėlynuose įsirengtuose lizduose: drugių melsvių vikšrai, vabalai *Lomechusa strumosa*, *Atemeles*, svirpliai *Myrmecophila*, amariniai. Kartu su skruzdėlėmis-keliauninkėmis būriais bėgioja dešimčių specializuotų rūšių vabzdžiai (*Dorylogaster, Dorylomimus, Doryloxenus, Ecitonides, Ecitopora*).

Klasikinis tokios vabždžių kaimynystės pavyzdys – amarinių ( *Aphidoidea*), skydamarinių ir kt. sugyvenimas su skruzdėlėmis, kurios minta pastarųjų išskyromis. Todėl skruzdėlės visaip rūpinasi „globotiniais", saugo jų palikuonis nuo plėšrūnų, netgi rūpinasi šių organizmų pernešimu prie geresnių augalų, kad kuo daugiau gautų maistui išskyrų, kuriose gausu energinės medžiagos – cukraus. Kai kuriais atvejais globojami organizmai bematant išskiria maisto skruzdėlėms, joms vos prisilietus savo antenomis.

Susiję
------

* Skruzdėlės
* Mirmekologija
* Mirmekomorfija
* Mirmekochorija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mirmekofilija tarptautinių žodžių žodyne[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* Mirmkofilija tarp vabzdžių
* Mirmekofilai (rusų k.)
Kelias Mauricujuje
Šis straipsnis skirtas įvairių rūšių **Mauricijaus transportui** aprašyti:

**Geležinkeliai**:

Mauricijuje nėra geležinkelio sistemos. 1864–1964 m. saloje veikė geležinkelio sistema su standartine vėže (1 435 mm). Apogėjuje, bendras geležinkelių kelių ilgis siekė 250 km. XX a. 6-ajame dešimtmetyje sistema tapo nuostolinga, todėl 1956 m. buvo nutraukti keleiviniai maršrutai, o 1964 m. – krovininiai. Netrukus geležinkelis buvo išardytas ir parduotas kaip metalo laužas.

**Keliai**:

* iš viso: 2066 km,
* asfaltuoti: 2066 km (2009 m.)

**Oro uostai**:

* iš viso: 5,
* asfaltuoti: 2,
* neasfaltuoti: 3 (2010 m.)

**Uostai:** Port Luisas

Šaltiniai
---------

* CIA Factbook Archyvuota kopija 2018-12-24 iš Wayback Machine projekto.

v • a • r **Afrikos šalių transportas** 

Alžyras • Angola • Beninas • Bisau Gvinėja • Botsvana • Burkina Fasas • Burundis • CAR • Čadas • Dramblio Kaulo Krantas • Džibutis • Egiptas • Eritrėja • Etiopija • Gabonas • Gambija • Gana • Gvinėja • Kamerūnas • Kenija • Komorai • Kongas • Kongo DR • Lesotas • Liberija • Libija • Madagaskaras • Malavis • Malis • Marokas • Mauricijus • Mauritanija • Mozambikas • Namibija • Nigerija • Nigeris • Pietų Afrika • Pusiaujo Gvinėja • Ruanda • San Tomė ir Prinsipė • Seišeliai • Senegalas • Siera Leonė • Somalis • Sudanas • Svazilandas • Tanzanija • Togas • Tunisas • Uganda • Vakarų Sachara • Zambija • Zimbabvė • Žaliasis Kyšulys  
  
Britų Teritorijos Indijos vandenyne • Majotas • Reunjonas • Šv. Elena
| Džiurdževiča Taros tiltas |
| --- |
|  |
| **Vieta** | Juodkalnija |
| **Kerta** | Taros upės kanjonas |
| **Ilgis** | 350 m |
| **Plotis** | 7 m |
| **Aukštis** | 150 m |
| **Pastatytas** | 1940 m. |
| **Medžiagos** | gelžbetonis |
| **Konstrukcija** | arkinis |

**Džiurdževiča Taros tiltas** – betoninis arkinis tiltas per Taros kanjoną Juodkalnijoje, Durmitoro nacionaliniame parke, tarp Budečevicos ir Trešijcos kaimų. Tiltu eina dviejų juostų kelias tarp Žabliako ir Plevlios. Ilgis 350 m, turi 5 arkas. Tiltas siauriausioje vietoje kerta Taros upės kanjoną, maksimalus aukštis virš upės yra 150 m. Pavadintas pagal netoliese šiaurėje esantį Džurdževiča Taros kaimą.

Istorija
--------

Tilto statybos darbai pradėti Jugoslavijos karalystėje 1938 m. pagal Miljato S. Trojanovičiaus projektą. Projekto vyr. inžinierius - Isaac Russo. Susisiekimui atidarytas 1940 m. lapkričio mėn. Pastačius tiltą jis buvo vienu didžiausių gelžbetoninių arkinių automobilių transporto tiltų Europoje. Statybų inžinierius – Lazaras Jaukovičius. 

Po 1941 m. balandžio mėn. Vokietijos invazijos į Jugoslaviją didžioji dalis Juodkalnijos, įskaitant Taros kanjoną, buvo okupuota Italijos. Kalnuota vietovė buvo palanki partizaninei kovai ir Juodkalnijoje prasidėjo partizaninis karas. 1942 m. ofenzyvos metu Taros tiltas buvo užimtas italų kariuomenės. 1942 m. pavasarį Jugoslavijos partizanams antpuolio metu pavyko iš dalies susprogdinti pagrindinę arką. Jiems padėjo vienas iš tilto statybos inžinierių Lazaro Jaukovičius. Vėliau italams pavyko sučiupti Lazarą Jaukovičių ir jis buvo nužudytas. Šie įvykiai vaizduojami 1969 m. jugoslavų filme "Most". Susprogdinus tiltą buvo nutrauktas vienintelis tinkamas susisiekimo kelias per Taros kanjoną ir taip sustabdytas italų puolimas.

1946 m. tiltas atstatytas.

Konstrukcija
------------

350 m ilgio ir 7 metrų pločio arkinis tiltas yra gelžbetonio konstrukcija. Pagrindinė arka yra 116 m pločio, prie kurios prijungtos kairiojoje upės pusėje esančios keturios 47 m pločio arkos.

Nuorodos
--------

1. ↑  Kurtović-Folić, Nađa. (2015). THE CONTRIBUTION OF THE ARCHITECTS TO THE BRIDGE AESTHETICS. (Fig.1)
2. ↑  Unter Edelweiß und Eichenlaub. Die 118. Jägerdivision am Balkan Archyvuota kopija 2021-04-21 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  "Most"
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Barbadoso herbas
**Barbadoso herbas** buvo įteisintas 1966 m. kuomet šalis paskelbė nepriklausomybę nuo Didžiosios Britanijos. Kaip ir kitų buvusių Didžiosios Britanijos kolonijų Karibuose, taip ir Barbadoso herbe yra šalmas su nacionaliniu simboliu ant jo ir skydas, kurį supa du gyvūnai.

Šalies nacionalinį simbolį sudaro virš šalmo kyšanti Barbadoso gyventojo ranka, laikanti dvi cukraus nendres, kurios sudaro Apaštalo Andriejaus kryžių. Tai rodo cukraus pramonės svarbą šalies ekonomikai. O nepriklausomybės dieną visi švenčia Šv. Andriejaus dieną.

Skydas nudažytas auksine spalva. Jo viduryje pavaizduotos dvi nacionalinės gėlės – cezalpinijos rūšys. Skydo viduryje yra pavaizduotas fikuso medžio rūšis. Iš abiejų šonų skydą laiko pelikanas ir viena iš auksinių skumbrių rūšių. Šie gyvūnai simbolizuoja Pelikano salą (esančią netoli Barbadoso) ir žvejybos svarbą šaliai.

Herbo apačioje užrašytas nacionalinis šalies moto – didžiavimasis ir pramonė („*Pride and Industry*").

**Šiaurės ir Centrinės Amerikos valstybių herbai**

|  |
| --- |
| Antigva ir Barbuda · Bahamos · Barbadosas · Belizas · Boneras · Dominika · Dominikos Respublika · Grenada · Gvatemala · Haitis · Hondūras · JAV · Jamaika · Kanada · Kosta Rika · Kuba · Meksika · Nikaragva · Panama · Salvadoras · Sent Kitsas ir Nevis · Sent Lusija · Sent Vinsentas ir Grenadinai · Trinidadas ir Tobagas
Angilija · Aruba · Bermudų salos · Britanijos Virdžinijos salos · Gvadalupa · Grenlandija · JAV Virdžinijos salos · Kaimanų salos · Kiurasao · Martinika · Montseratas · Puerto Rikas · Saba · Sen Pjeras ir Mikelonas · Sint Eustatijus · Sint Martenas · Terkso ir Kaikoso salos |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai· Herbai |
| Džolfaجلفا |
| --- |
| *Įvažiavimas Džolfon* |
|  |
| 

DžolfaDžolfa

38°56′0″ š. pl. 45°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿38.93333°š. pl. 45.61667°r. ilg.﻿ / 38.93333; 45.61667﻿ (Džolfa)Koordinatės: 38°56′0″ š. pl. 45°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿38.93333°š. pl. 45.61667°r. ilg.﻿ / 38.93333; 45.61667﻿ (Džolfa) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3:30)------ vasaros: (UTC+4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Irano vėliava Iranas |
| **Provincija** | Rytų Azerbaidžano provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 8 810  |
|  |
|  **Vikiteka** | Džolfa |
|  |
| **Kirčiavimas** | Džolfà |

**Džolfa** (pers. جلفا = *Jolfā*, azer. *Culfa*, arm. Ջուղա) – miestas šiaurės vakarų Irane, Rytų Azerbaidžano provincijoje, į šiaurę nuo Tebrizo, Arakso dešiniajame krante, priešais Azerbaidžano miestą Džulfą. Svarbus tranzitinis punktas. Praeina Kaukazo–Džolfos–Tebrizo geležinkelis. Miesto apylinkėse gausu senovinio architektūros paveldo – armėnų Šv. Stepono vienuolynas (pasaulio paveldo objektas), Čupano koplyčia, vandens malūno griuvėsiai.

Istorija
--------

Džolfa senovėje buvo svarbus armėnų dvasinis-kultūrinis centras. Šaltojo karo metais per Džolfą ėjo strategiškai svarbus geležinkelis, per kurį patekdavo dauguma importo prekių iš TSRS, Rytų Europos ir Skandinavijos. Prasidėjus Karabacho karui ir užsidarius sienoms tarp Armėnijos ir Azerbaidžano, krovinių srautas pro šią liniją labai sumenko.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Azija*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Džolfà.
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 135
**Vytautas Kazimieras Augustaitis** (g. 1934 m. gegužės 24 d. Kaune- 2013 m. rugpjūtį) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

Tėvas Vytautas Augustaitis. 1953 m. baigė Kauno 1-ąją berniukų vidurinę mokyklą. 1958 m. baigė Kauno politechnikos institutą, įgijo inžinieriaus mechaniko specialybę. 1966 m. technikos mokslų kandidatas. 1993 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.

1958–1959 m. Kauno įrankių gamyklos „Priekalas" vyr. meistras, vyr. technologas, 1959–1960 m. Kauno radijo gamyklos inžinierius konstruktorius, 1960-1963 m. Lietuvos mokslų akademijos aspirantas, komandiruotas į Maskvos metalo pjovimo staklių tyrimo institutą.

1963–1991 m. šio instituto Eksperimentinio metalo pjovimo staklių instituto Vilniaus filialo laboratorijos vedėjas, sektoriaus viršininkas, vyr. mokslinis bendradarbis, vadovaujantysis mokslinis bendradarbis. Nuo 1993 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas, nuo 1996 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Darbai iš metalo pjovimo staklių mazgų, pavaros virpesių, matavimo keitiklių, koordinatinių matavimo mašinų, poligrafinių mašinų dinaminio tikslumo tyrimų. Sukūrė originalių metodų ir programų mašinų, ypač poligrafijos, tiesiniams ir netiesiniams virpesiams analizuoti, jų struktūrinei ir parametrinei sintezei atlikti. 13 išradimų autorius.

Bibliografija
-------------

* Mašinų virpesių automatizuotas skaičiavimas, su kt. 1988 m. rusų kalba
* Lanksčiųjų gamybinių sistemų funkcinių dalių automatizuoto projektavimo metodų raida, su kt. 1989 m. rusų kalba
* Mašinų virpesių analizės ir sintezės taikymas metalo pjovimo staklių pavarai, 1994 m. rusų kalba
* Mechaninių virpesių pagrindai. Vadovėlis, 2000 m.
* Mechanizmų mechanika ir elementai. I dalis. Mechanizmų mechanika. VGTU leidykla TECHNIKA, 2006 m. ISBN 9986-05-981-X
* Vytautas Kazimieras Augustaitis: literatūros rodyklė (sud. Ona Juršaitė). – V.: Technika, 2004. – 76 p.: iliustr. – ISBN 9986-05-727-2

Šaltiniai
---------

1. ↑  Augustaitis Vytautas Kazimieras. VGTU Mechanikos f - to Poligrafinių mašinų katedra[neveikianti nuoroda]
2. ↑  *Vytautas Kazimieras Augustaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 207 psl.
| *Mirror's Edge Catalyst* |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | EA DICE |
| Leidėjas | Electronic Arts |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | ŠA 2016 m. birželio 7 d.EU 2016 m. birželio 9 d. |
|
| Žanras (-ai) | Nuotykių, veiksmo |
| Režimas | Vieno žaidėjo |
|
| Reitingai | ESRB: M (suaugusiems)PEGI: 16 |
| **Platforma** | PlayStation 4, Xbox One, Microsoft Windows |
| Versija |  |
| Variklis |  |
| Reikalavimai |  |
| Platinimas | Blu-ray, DVDatsisiuntimas internetu |
|
| Licencija | {{{licencija}}} |
| Pirmtakas | *Mirror's Edge* |
| Kitos dalys |  |
|  |

**Mirror’s Edge Catalyst** – 2016 m. nuotykių ir veiksmo kompiuterinis žaidimas, kurį sukūrė Švedijos „EA DICE" studija „PlayStation 4", „Xbox One" ir „Microsoft Windows" platformoms. Žaidimo pirmtakas − 2008 m. žaidimas „Mirror's Edge". 

2016 m. balandį ribotas žaidėjų kiekis galėjo išbandyti žaidimo *beta* versiją. Žaidimas Vakarų rinkoms išleistas 2016 m. birželio mėnesį. Kritikai žaidimą įvertino 70−75 balų iš 100 vidurkiu pagal *metacritic.com* svetainės suvestinę.

Žaidime iš pirmojo asmens perspektyvos valdoma herojė Faith, kuri kovoja su pramanytą Stiklo miestą (*City of Glass*) užvaldžiusiu korporacijų konglomeratu. Distopinėje ateities visuomenėje visą valdžią įgijusios korporacijos, piliečiai dirba jose ir yra stebimi visuotinio skaitmeninių ryšių sekimo tinklo (*Grid*). Tik grupė žmonių, vadinamų „bėgikais" (*runners*), nepaklūsta įsigalėjusioms visuomenės normoms. Jie gyvena daugiausiai ant pastatų stogų, atsisieję nuo „tinklo", ir pragyvena iš pavienių, dažniausiai nusikalstamų ir nelegalių užduočių vykdymo. Valdžia apie juos žino, su jais kovoja, bet iš dalies ir toleruoja. 

Žaidimo priešistorėje pagrindinė herojė Faith nesėkmingai vykdė užduotį, buvo sučiupta ir uždaryta kalėjime. Žaidimas prasideda, kai Faith išleidžiama iš kalėjimo su įpareigojimu susirasti darbą, tačiau vos tik išėjusią, ją pasitinka „bėgikų" narys Ikarus, kuris atsieja ją nuo „tinklo" ir Faith susitinka su buvusiais bendražygiais naujiems nuotykiams Stiklo mieste. Veiksmas daugiausiai vyksta Faith greitai bėgant ir šokinėjant ultramodernaus 3D kompiuterinės grafikos miesto aplinkoje. Kovos su persekiotojais ir sargybiniais vyksta be ginklų, tik rankų smūgiais ir kojų spyriais.

Nuorodos
--------

1. ↑  gamespot.com
2. ↑  metacritic.com
3. ↑  metacritic.com

* Oficiali svetainė
* giantbomb.com
Afrikinės afzelijos sėklagūbriai.
**Mirmekochorija** (gr. myrmēx, myrmēkos – „skruzdėlė", gr. chōreō – „einu, plintu")  – tai skruzdėlių išnešiojamų augalų sėklų ir vaisių plitimas.

Pasaulyje žinoma apie 3000 mirmekochorinių augalų rūšių, arba apie 1 % floros. Tarp jų Europoje – virš 275 rūšių. Šia savybe pasižymi, pvz. našlaitės, kiškiagrikiai, kūpoliai, pipirlapės, rūteniai, ugniažolės, kriaušlapės ir daugybė kitų.

Prinokę sėklagūbriai.
Kai kurie augalai, pvz. kvapiosios našlaitės, dauginasi išimtinai skruzdėlių dėka. Jų sėkloms būdingas tam tikras nedidelis aliejingas priedas sėklagūbris, turintis daug riebalų ir baltymų. Šis sėklagūbris yra palyginti nemažas, galintis siekti iki pusės pačios sėklos ilgio. Moksliniai tyrimai rodo, kad sėklos sudygsta kur kas labiau, jeigu jos būna apgraužtos skruzdėlių. Tuo tarpu sėklos su dirbtinai pašalintais sėklagūbriais beveik neatkreipia vabzdžių dėmesio. Kai kurie iš jų (*Messor*) tiesiog specializuojasi sėklų rinkime (per sezoną surenka iki 1 kg). Štai miško skruzdėlių *Formica* mityboje augalų sėklos sudaro vos 0, 2 % viso maisto kiekio. Tačiau viena didesnė rudųjų miško skruzdėlių kolonija per sezoną surenka apie 10 tūkst. sėklų. Skruzdėlės – vieninteliai vabzdžiai, dideliais kiekiais pasėjantys augalų sėklas praktiškai visuose žemynuoe ir ekosistemose. Taip kai kuriose miško ekosistemose mirmekochorijos pagalba išplatinama iki 30 % sėklų.

Susiję
------

* Mirmekologija
* Mirmekofilija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mirmekochorija KTU tarptautinių žodčių žodyne[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Giladi, Itamar (2006). *Choosing benefits or partners: a review of the evidence for the evolution of myrmecochory*. Oikos, 112 (3): 481–492 p.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mirmekochorija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

* Mirmekochorijos tyrimai
* La myrmécochorie
* Sėklos ir mirmekochorija (rusų k.)
Skruzdėlių buveinė.
**Mirmekofitai** (gr. myrmekos – „skruzdėlių") – augalų rūšys, sugyvenančios kartu su skruzdėlėmis, teikiančios prieglobstį jų buveinėms, maisto medžiagas ir pan. Mirmekofituose skruzdėles pritraukia tinkamos jų buveinėms vietos: natūralios tuštumos jų šakose, susuktuose lapuose ir pan.

Žinomos ištisos grupės medžiuose gyvenančių skruzdėlių, pvz. iš *Axteca* ir *Camponotus* šeimų, *Pseudomyrmecinae* pošeimio. Jų gyvenimo būdas išimtinai susijęs su mirmekofitine augmenija. Pvz. gyvendamos kai kurių akacijų lapuose, apgina jas nuo žolėdžių gyvūnų. *Allomerus decemarticulatus* skruzdėlių gyvenimui būdinga trišalė simbiozė su augalu-šeimininku *Hirtella physophora* ir lipniais grybais, kuriuos naudoja kaip gaudykles vabzdžiams.

*Myrmelachista schumanni* skruzdėlės sukuria velnio sodus, naikindamos aplinkinius augalus ir sudarydamos išskirtines sąlygas bujoti Duroia hirsuta – šių augalų stiebuose jos gyvena. Kai kurie medžiai turi papildomas žiedų nektaro talpyklas su žymiu kiekiu energinės medžiagos cukraus, kas ypač traukia skruzdėles ir tampa jų mitybos šaltiniu. Jos, tuo tarpu, gina augalą-šeimininką nuo nuo žolėdžių vabzdžių.

Kitos mirmekofitų rūšys: *Hydnophytum formicarum*, *Cecropia* (*Urticaceae*), *Myrmecodia tuberosa*, *Myrmecophila tibicinis.*

Susiję
------

* Mirmekologija
* Mirmekofilija

Nuorodos
--------

* Mirmekofitai velnio soduose Archyvuota kopija 2009-03-26 iš Wayback Machine projekto.
* Mirmekofitai ir skruzdėlės
* Skruzdėlių gyvenimo būdas (rusų k.)