recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Amblyopappus** |
| --- |
| Amblyopappus (Amblyopappus pusillus*)* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Astriečiai  *( Asterales)* |
| Šeima: | Astriniai  *( Asteraceae)* |
| Gentis: | *Amblyopappus*  *( Amblyopappus)* |

 |

***Amblyopappus*** – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų gentis. Pavadinimas sudarytas sujungus du graikų kalbos žodžius: *amblus-* (bukas), *pappos* (pūkai).

Auga Žemutinėje Kalifornijoje Meksikoje, JAV Kalifornijos pietinėje pakrantėje, taip pat Pietų Amerikos vakarinėje pakrantėje. 

Tai aromatingas metinis vaistinis augalas, užaugantis iki 40 cm aukščio. Augalui senstant, stiebas tampa tamsiai raudonu. Jis padengtas siaurais sultingais lapais ir kiekviena maža stiebo šakelė užsibaigia žiedynu iš vieno ar kelių apskritų, į pumpurus panašių geltonų žiedų.

Rūšys
-----

* *Amblyopappus pusillus* (angl. *Dwarf Coastweed*)

Nuorodos
--------

* Global Biodiversity Information Facility (GBIF)
* ZipcodeZoo.com[neveikianti nuoroda]
**Pasaulio lėkščiasvydžio jaunimo čempionatas** (angl. *World Ultimate Junior Champoionship*; **WUJC**) – lėkščiasvydžio čempionatas, organizuotas Pasaulinės skraidančiojo disko federacijos 2002 m. liepos 10-13 d. Latvijoje, Rygoje. Tai buvo 11 tokio pobūdžio turnyras. Pasaulio jaunių čempionatai rengiami kas dvejus metus.
Čempionato varžybos vyko dvejuose divizionuose: vaikinų ir merginų.

Dalyviai
--------

Pasaulio lėkščiasvydžio jaunimo čempionato vaikinų divizione dalyvavo septynių šalių ekipos: JAV, Kanada, Švedija, Suomija, Didžioji Britanija, Latvija ir Lietuva.
Merginų divizione varžėsi keturios nacionalinės rinktinės ir bendra Lietuvos ir Rusijos U20 merginų komanda, (bendros Lietuvos ir Rusijos merginų komandos pasiekti rezultatai neįtraukti į bendrą turnyrinę lentelę) kur atvaizduoti tik keturių šalių ekipų pasiekimai: Kanada, Švedija, Latvija ir Suomija.

Varžybų rezultatai
------------------

### Rato varžybos (grupė A)

**Vaikinų U20 grupė**

| Data | Priešininkai | Rezultatas | Varžybų etapas |
| --- | --- | --- | --- |
|
| 2002.07.10 | Kanada | 2-17 | Grupės rungtynės |
|
| 2002.07.10 | Rusija | 17-14 | Grupės rungtynės |
|
| 2002.07.11 | Švedija | 1-17 | Grupės rungtynės |
|
| 2002.07.11 | Didžioji Britanija | 15-17 | Grupės rungtynės |
|
| 2002.07.12 | Suomija | 7-17 | Grupės rungtynės |
|
| 2002.07.12 | Latvija | 5-17 | Grupės rungtynės |

Vietos
------

**Vaikinų U20 grupė**

|
|  |
|
| Vieta | Komanda |
| Auksas | Kanada Kanada |
| Sidabras | Švedija Švedija |
| Bronza | Suomija Suomija |
| 4 | Rusija Rusija |
| 5 | Jungtinė Karalystė Didžioji Britanija |
| 6 | Latvija Latvija |
| 7 | Lietuva Lietuva |

**Merginų U20 grupė**

|
|  |
|
| Vieta | Komanda |
| Auksas | Kanada Kanada |
| Sidabras | Švedija Švedija |
| Bronza | Latvija Latvija |
| 4 | Suomija Suomija |

*Lietuvos ir Rusijos merginų U20 bendros komandos rezultatas neįtrauktas į bendrą turnyrinę lentelę.*

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vaikinų U20 divizino rezultatai
2. ↑  Merginų U20 divizino rezultatai
3. ↑  Bendra čempionato turnyrinė lentelė su užfiksuotu Lietuvos ir Rusijos bendros komandos rezultatu Archyvuota kopija 2019-06-27 iš Wayback Machine projekto.
**Juozas Kreivėnas** (1912 m. kovo 3 d. Padovinyje, Marijampolės apskr. – 1987 m. gegužės 24 d. Sisere) – pedagogas, vargonininkas, chorvedys, muzikologas.

Biografija
----------

Iki 1927 m. mokėsi Marijampolės Rygiškių Jono gimnazijoje, 1932 m. baigė Marijampolės mokytojų seminariją ir 1942 m. Vilniaus pedagoginį institutą. 1942–1943 m. Vilniaus universitete studijavo istoriją. Muzikos mokėsi pas J. Kamaitį Marijampolėje, o vėliau muzikos žinias gilino įvairiuose kursuose.

1931–1933 m. vargonininkavo Rudaminoje ir Plutiškėse. Atlikęs karinę tarnybą, nuo 1935 m. mokytojavo Seinų apskrityje, nuo 1939 m. – Vilniaus apskrityje. 1941– 1944 buvo pradžios mokyklų inspektorius.

Nuo 1929 m. su pertraukomis vadovavo ir chorams. 1938 m. dainų šventei Klaipėdoje parengė Rudaminos jaunalietuvių 76 dalyvių mišrųjį chorą. 1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, mokytojavo įvairiose mokyklose, buvo Miuncheno apygardos lietuvių pradžios mokyklų inspektorius, vadovavo lietuvių tremtinių chorui. 1948 rotatoriumi išleido dainų rinkinį pradžios mokykloms, o 1949 I. Vasyliūno liaudies dainų, paskui J. Žilevičiaus ir J. Gaubo dainų rinkinius.

1950 m. atvyko į JAV ir apsigyveno Sisere. Tuoj įsijungė į Amerikos lietuvių kultūrinį ir muzikinį gyvenimą. Pradėjo vadovauti Šv. Antano parapijos lituanistinių mokyklų – pradžios ir aukštesniosios – moksleivių chorui ir Sisero lietuvių chorui, kurį parengė 1966 m. 3-ajai JAV ir Kanados lietuvių dainų šventei Čikagoje.

Nuo 1951 m. ėmė dirbti L. Simučio pavaduotoju Aušros Vartų lietuvių parapijoje, o apie 1972 m. tapo šios parapijos vargonininku ir choro vadovu. Taip pat vadovavo Sisero lietuviškų mokyklų chorams – 1971 m. 4-ajai JAV ir Kanados lietuvių dainų šventei Čikagoje parengė 70 dalyvių mišrųjį chorą.

Atliko didelį visuomeninį darbą. Įstojęs į ALRK Vargonininkų sąjungą – jo pasiūlymu vėliau ši organizacija pavadinta Šiaurės Amerikos lietuvių muzikos sąjunga – kurį laiką buvo Centro valdybos pirmininkas, 1983–1987 m. rinktas žurnalo „Muzikos žinios" redaktoriumi, nuo 1955 m. JAV LB Kultūros fondo pirmininkas. Buvo 1956 m. 1-osios JAV ir Kanados lietuvių dainų šventės Čikagoje vykdomojo komiteto generalinis sekretorius ir Dainų šventės leidinio redaktorius, 1957 m. Lietuvių tautinių šokių šventės vykdomojo komiteto vicepirmininkas ir šventės leidinio redaktorius. Daug prisidėjo prie lietuvių kompozitorių kūrinių natų dauginimo ir platinimo, parašė nemaža muzikinių straipsnių ir recenzijų „Muzikos žiniose", „Drauge", „Vienybėje" ir kitur, aprašė kompozitoriaus V.

Jakubėno kūrybinį palikimą, redagavo J. Žilevičiaus parengtą muzikų vardyną, tvarkė J. Žilevičiaus muzikologijos archyvą ir jam perdavė daug įvairios medžiagos. Dalyvavo mokytojų konferencijose, parašė mokymo priemonę „Lietuvių kalbos pratimai", sudarė ir leido dainynus. Ypač populiarus buvo jo sudarytas ir redaguotas dainynas „Lėk, sakalėli" (1962).

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ambidekstras** – žmogus ar gyvūnas su vienodai išvystytais galvos smegenų pusrutuliais. Tai lemia ambidekstro sugebėjimą vienodai gerai naudotis abiem rankom.
Ambidekstrai neviršija 0,4 % visų Žemėje gyvenančių žmonių.

Rankos prioritetas
------------------

Labai retai pasitaiko žmonės, kurie nuo gimimo gali vienodai naudotis abiem rankom. Tačiau tai galima išvystyti treniruotėmis. Pradėti reikia nuo pagrindinių veiksmų (dantų valymas, durų atidarymas, valgymas ir t. t.). Iš pradžių tai padaryti bus gana sunku, tačiau nuolat treniruojantis kiekvienas gali pasiekti tikslą. Daug sunkiau išmokti abiem rankom rašyti arba mėtyti.

Tarp žmonių, kurie per treniruotes išlavino abi rankas, dažniau pasitaiko kairiarankių. Taip yra dėl to, kad šiuolaikiniame pasaulyje dauguma prietaisų pritaikyti dešiniarankiams (pvz. žirklės). Taip pat dažnai mokyklose kairiarankius priverčia rašyti dešine ranka. Todėl tokie žmones yra priversti dažniau naudotis nedominuojančia nuo gimimo ranką.

Įžymus žmonės
-------------

Vienas žymiausių ambidekstrų – Leonardas da Vinčis. Jis mokėjo rašyti abiem rankom, tačiau dažniausia rašė kaire ranka. Tačiau, kad jo užrašus būtų sunkiau perskaityti, Leonardas rašė veidrodiniu raštu. Tai reiškia, kad perskaityti tokius užrašus galima tik veidrodžio atspindyje.

Dar vienas žymus ambidekstras – profesionalus anglų angliškojo biliardo žaidėjas *Ronnie O'Sullivan*. Mokėjimas gerai žaisti abiem rankom dažnai jam padeda, kai tenka žaisti iš nepatogios padėties, nenaudojant pagalbinės lazdos.

**Kiti įžymus žmonės:**

* Nikola Tesla
* Albertas Einšteinas
* Bendžaminas Franklinas
* Chrisas Martinas

Vikižodynas
**Juozas Kaminskas** (1898 m. sausio 21 d. Panevėžys – 1957 m. kovo 10 d. Čikaga) – Lietuvos tapytojas.

Biografija
----------

1919–1920 m. Lietuvos kariuomenės savanoris, nepriklausomybės kovų dalyvis. 1922–1923 m. lankė J. Zikaro dailės studiją Panevėžyje. 1924 m. laimėjo 50 centų monetos, vėliau pašto ženklų, Žemės banko čekių, žurnalų viršelių konkursus. 1924–1925 m. studijavo Romos karališkojoje aukštojoje architektūros, 1925–1926 m. Anžero dailiųjų amatų mokykloje. 1944 m. pasitraukė į Vakarus. 1945–1949 m. mokytojavo Hanau stovyklos lietuvių gimnazijoje, vadovavo dailės studijai. 1956 m. išvyko į JAV.

Kūryba
------

Kūryba realistinė, su „art deco" bruožais, vyrauja peizažai ir etnografinės tematikos kompozicijos (Upelis 1933 m. „Audra" 1939 m. „Hanau kareivinės" 1946 m. „Tautodailė" 1948 m. „Kaimo kapeliai" 1952 m.). Parodose dalyvavo nuo 1926 m. Individualios parodos: Hanau (1945 m. 1946 m.), Šveinfurtas (1948 m.), Hiutenfeldas (1954 m.). 1958 m. Čikagoje surengta J. Kaminsko (pomirtinė) ir J. Šlapelio paroda.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algimantas Miškinis. *Juozas Kaminskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 817 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 3°42′ p. pl. 128°10′ r. ilg.﻿ / ﻿3.700°š. pl. 128.167°r. ilg.﻿ / 3.700; 128.167

Ambono sala, tolumoje – Ambono miestas
Vaikai Ambone
**Ambonas** (indonez. *Pulau Ambon*) – sala Indonezijoje, Molukų salyno pietuose, į pietvakarius nuo Seramo, Bandos jūros šiaurėje. Plotas 775 km². Ilgis rytų-vakarų kryptimi 51 km. Kranto linija labai vingiuota, rytinę ir vakarinę dalis jungia sąsmauka. Pakrantėse yra mažesnių salų.

Geografija
----------

Ambono paviršius kalnuotas. Aukščiausios viršukalnės – Vavanis (1100 m) ir Salahutu (1225 m). Sala vulkaninės kilmės, tačiau ugnikalniai jau užgesę. Veikia fumarolės ir solfataros. Salą sudaro daugiausia granitas ir serpentinas, o pakrantes – kreida su joje susidariusiais stalaktitų urvais.

Klimatas ekvatorinis, musoninis; vidutinė metinė oro temperatūra 27 °C. Būdingas didelis kritulių kiekis, ypač musonų metų. Pasitaiko taifūnų. Sausesnis laikotarpis tęsiasi nuo spalio iki balandžio.

Salą dengia drėgnieji tropiniai miškai. Augalija ir gyvūnija panaši į aplinkinių salų.

Gyventojai
----------

Vietiniai Ambono gyventojai yra maišytos malajų-papuasų kilmės. Jie vartoja indoneziečių kalbą bei vietinį malajų kalbos dialektą. Seniau saloje vartota kreolų kalba *portugis*, bet dabar mirusi. Taip pat daug imigrantų javiečių. Krikščionys ir musulmonai sudaro maždaug po pusę populiacijos. Svarbiausias salos miestas – Ambonas (Molukų provincijos sostinė).

Verčiamasi žemės ūkiu (auginamas manijokas, sago palmės, duonmedžiai, cukranendrės, kava, kakava, pipirai, medvilnė). Taip pat vystoma žvejyba, medžioklė, miškų kirtimas, kopros rinkimas. Seniau Ambonas buvo svarbus gvazdikėlių ir muskato riešutų eksporto centras.

Istorija
--------

1513 m. Amboną pasiekė pirmieji europiečiai – portugalai. Jie kolonizavo salą, bet 1605 m. čia įsitvirtino olandai. Iki įkuriant Bataviją 1619 m. Ambonas buvo Olandų Rytų Indijos kompanijos būstinė. Suharto valdymo metais į salą atkelta daug musulmonų iš Javos, kas sukėlė didelius religinius konfliktus.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Įprastas sidabrinis arbatinis šaukštelis
Achamenidų dinastijos laikų persiškas šaukštelis
Absento šaukštelis
**Šaukštas** – stalo įrankis, skirtas skystų ar pusiau skystų patiekalų (sriuba, košė, ledai) valgymui, taip pat kartais naudojamas ir biriems patiekalams (ryžiai, cukrus) bei visiems kitiems, kuriuos būtų sunku valgyti šakute ar lazdelėmis. Šaukštai ir šaukšteliai taip pat naudojami ir maisto ruošimo procese ingredientų kiekio matavimui, verdamo maisto maišymui ir panašiai.

Šaukštas yra vienas seniausių stalo įrankių ir tiksliai nėra žinoma, kada jis atsirado. Greičiausiai tai yra ir vienas pirmųjų žmogaus naudotų įrankių apskritai. Nuo atsiradimo laikų įvairiose kultūrose jie buvo gaminti iš labai įvairių medžiagų: medžio, kaulo, įvairių metalų ir jų lydinių (bronza, alavas, geležis, auksas, sidabras, varis, aliuminis), kriauklių, gyvūnų ragų ir kitų.

Šaukštų tipai
-------------

* Valgomasis šaukštas
* Arbatinis šaukštelis
* Absento šaukštelis
* Desertinis šaukštas
* Šaltos arbatos šaukštelis
* Medinis šaukštas
* Kokaino šaukštelis

Vikižodynas 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šaukštas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 55°36′20″ š. pl. 23°22′30″ r. ilg.﻿ / ﻿55.60556°š. pl. 23.37500°r. ilg.﻿ / 55.60556; 23.37500
**Šaukoto miškas** – miškas Lietuvoje, Radviliškio rajone, 2 km į pietryčius nuo Šaukoto. Priklauso Radviliškio miškų urėdijai (Šaukoto girininkijai). Apima 17,3 km² plotą. Patenka į Tytuvėnų regioninį parką.

Vyrauja velėniniai jauriniai priesmėliai ir smėliai, velėniniai glėjiški nujaurėję priemoliai ir priesmėliai. Paviršius banguotas. Miške prasideda Šušvės intakas Gomerta, telkšo Gomertos, Juodežerio ežerai, yra pelkių. Rytinė Šaukoto miško pusė nusausinta.

Medynai:

* pušynai: 42 %
* eglynai: 38 %
* beržynai: 10 %
* juodalksnynai: 7 %
* drebulynai: 2 %
* baltalksnynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 44 % medynų, pusamžiai medžiai 35 %, pribręstantys 14 %, brandūs 7 %.

Šaukoto miške sutinkamos stirnos, briedžiai, šernai, kiškiai, kiaunės, lapės, usūriniai šunys, voverės, jerubės, slankos. Auga įveistinių medžių.

28 miško kvartale stūkso Pilės piliakalnis. Miške ir greta jo įsikūrę kaimai: Goriškis, Tamošiškiai, Liekiai, Debeikiai, Butkiai, Pašakarnis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Šaukoto miškas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 162
*Šis straipsnis apie bombos detalę. Dar žr. Detonatorius (geležinkelyje)*

Elektros srove aktyvuojami detonatoriai
**Detonatorius** – užtaisas sviedinio, minos, bombos, raketos kovinės dalies pagrindinio užtaiso arba sprogmenų (atliekant sprogdinimo darbus) sprogimui sužadinti; sprogdiklio dalis sprogstamajam užtaisui susprogdinti.

Detonatoriai aktyvuojami chemiškai, mechaniškai ar elektros srovės pagalba. Dažnai detonatoriai tiesiog uždegami padegamosios virvutės pagalba.

Jūrinės minos, rankinės granatos dažniausiai naudoja mechaninius detonatorius.

Detonatoriaus sandara
---------------------

Detonatorius yra metalinis, plastikinis, rečiau iš kitokių medžiagų pagamintas vamzdelis vienu sandariu galu. Iš atvirojo galo dažnai kyšo laidai detonatoriui jungti į elektros schemą (jei detonatorius aktyvuojamas elektros srove) arba gali būti palikta vietos padegamajai virvutei įstatyti. Priklausomai nuo sužadinimo būdo, sandara gali būti ir kitokia.

Dalis detonatoriaus užpildoma inicijuojančia sprogstamąja medžiaga (ISM).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Detonatorius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
| Brandenburgo provincijaProvinz Brandenburg |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **1815 – 1934** |  |

 |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Administracinis centras** | Potsdamas, Berlynas |
| **Oficialios kalbos** | vokiečių kalba |
|  |
| **1815–1918** |  Prūsijos karalystė |
| **1871–1918** |  Vokietijos imperija |
| **1918–1934** |  Veimaro respublika |
| **1933–1934** |  Trečiasis reichas |
|  |
| **Gyventojų** | 3 007 933 (1939) |
| **Plotas** | 38 274 km² |

**Brandenburgo provincija** (vok. *Provinz Brandenburg*) – buvusi Prūsijos karalystės provincija, gyvavusi 1815–1934 m. Provincijai iki 1920 m. priklausė ir Berlyno miestas, kuris pakaitomis su Potsdamu buvo provincijos sostinė. 1947 m. panaikinant Prūsiją šios provincijos vietoje įkurta Brandenburgo žemė, rytinė dalis teritorijos po karo atiteko Lenkijai.

Istorija
--------

Provincijos apskritys 1905 m.
Provincija įkurta 1815 m. Iš Brandenburgo provincijos 1881 m. balandžio 1 d. buvo išskirtas Berlyno miestas provincijos teisėmis, nors oficialiai liko provincijos sudėtyje. 1885 m. provincija užėmė 39,8 tūkst. km² plotą, joje buvo 2,34 mln. gyventojų. 1920 m. Berlyno miestas atskirtas nuo provincijos visiškai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Änderung der Provinzialordnung, Paragraf 2, im Jahr 1881.
2. ↑  Statistik des Deutschen Reichs, Neue Folge, Band 32. *Cituoja Statistisches Jahrbuch für das Deutsche Reich. Zeitschriftenband (1888). (tikrinta 2021-10-06).*
**Brandmajoras** – miesto priešgaisrinės apsaugos viršininkas.

Carinė Rusija
-------------

Rusijoje brandmajorų pareigybė egzistavo XVIII a. pab. – 1917 m. Pvz. 1761 m. brandmajoras buvo vienas iš etatų Vyriausioje policmeisterio valdyboje.
  
Brandmajorus oberpolicmeisterio teikimu skirdavo gubernijos valdyba. Algą mokėdavo miestas. Rangų lentelėje brandmajoras buvo priskirtas VIII klasei, kas atitiko armijos majorą.

Brandmajoras darbe remdavosi Gaisrininkų statutu ir policmeisterio potvarkiais.

Brandmajoro pareigos buvo:

* užkirsti kelią gaisrams
* užtikrinti lengvau užsiliepsnojančių medžiagų laikymo saugumą
* užtikrinti gatvės žibintų techninę priežiūrą
* prižiūrėti priešgaisrinių normų laikymąsi statant pastatus
* užtikrinti krosnių eksploatacijos priežiūrą
* aprūpinti gaisrininkų komandas personalu ir įrankiais

Miesto gaisrininkų komandos buvo pavaldžios brandmajorui. Maskvoje ir Sankt Peterburge brandmajorai vadovavo Priešgaisriniam depui, kuris gamino priešgaisrinius įrankius, ir Vežikų kiemams, kuriuose laikydavo arklius ir gaisrininkų ekipažus.

Brandmajoras būdavo pavaldus oberpolicmeisteriui, kuriam pranešdavo apie visas priešgaisrinės apsaugos problemas, pateikdavo kasmetines lėšų panaudojimo atskaitas. Brandmajorui paklusdavo brandmeisteriai.

Pareigybė buvo panaikinta 1917 m.

Nuorodos
--------

* Брандмайор

Iliustracijos:

* Brandmajoro nuotrauka[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Brandenburgas-Prūsija** (vok. *Brandenburg-Preußen*) buvo istorinė Brandenburgo markgrafų Hohencolernų valdoma valstybė 1618–1701 m. Kai Prūsijos valdovų vyriškoji linija išmirė 1618 m. ji atiteko Brandenburgo markgrafams, nes jie buvo susiję giminystės ryšiais. Be to per santuokos ryšius Hohencolernai gavo kelias Reino kunigaikštystes (Klevės, Marko ir Ravensbergo) 1614 m. Ksanteno sutartimi.

|  |
| --- |
| **Pomerelijos ir Prūsijos istorija** |
| Prūsijos priešistorė |
| Pomerelijos kunigaikštystė, Senovės Prūsija |
| *Kryžiaus žygiai į Prūsiją* |
| Vokiečių ordinas |
| *Karališkoji Prūsija*, Prūsijos kng. |
| Brandenburgas-Prūsija |
| Prūsijos karalystė: |
| Vakarų Prūsija, Rytų Prūsija |
| Dancigo koridorius, Rytų Prūsija, Klaipėdos kraštas |
| *Lenkija*, *TSRS* (Kaliningrado sritis) |

Vestfalijos sutartimi 1648 m. Brandenburgas-Prūsija gavo Mindeno vyskupystę ir Halberstadto kunigaikštystę. 1653 m. prijungta Tolimoji Pomeranija, 1680 m. – Magdeburgo grafystė. Brombergo sutartis 1657 m. panaikino Prūsijos vasalystę Lenkijai, suteikė jai Lauenburgo ir Bütovo žemę, Draheimą. *Saint-Germain-en-Laye* sutartis (1679 m.) atidavė Prūsijai Oderio žemupį.

XVII a. antroji pusė padėjo pamatus Prūsijos galiai ateityje. Brandenburgo-Prūsijos karinis potencialas rėmėsi nuolatine armija (nuo 1653 m.), kuri pasižymėjo pergalinguose 1656 m. Varšuvos ir 1675 m. Ferbelino mūšiuose. Tuo metu buvo pastatytas laivynas, įkurtos vokiečių kolonijos Aukso krante ir Argino saloje prie Mauritanijos, Brandenburgo Šv. Tomas Karibų jūros regione. Elektorius Frydrichas Vilhelmas atvėrė duris imigrantams („Peuplierung"), kurių dauguma buvo protestantai iš visos Europos. Tarp jų daugelis buvo hugenotai, palikę Prancūziją po Nanto edikto. Jis taip pat pradėjo valstybės centralizaciją.

1701 m. Frydrichas I tapo Prūsijos karaliumi, nes ji buvo už Šv. Romos imperijos ribų. Šį faktą pripažino Habsburgai ir kitos Europos monarchijos kai buvo sudaromos sąjungos per Ispanijos įpėdinystės ir Šiaurės karus. Nuo tada Brandenburgas-Prūsija vadinamas Prūsijos karalyste ar Prūsija. Frydrichas ir jo įpėdiniai toliau centralizavo personaline unija sujungtas valstybes dalis ir jas pertvarkė į Berlynui pavaldžias provincijas.
| Rūmų tiltas*Дворцовый мост* |
| --- |
|  |
| 59°56′28″ š. pl. 30°18′30″ r. ilg.﻿ / ﻿59.94111°š. pl. 30.30833°r. ilg.﻿ / 59.94111; 30.30833﻿ (Rūmų tiltas)Koordinatės: 59°56′28″ š. pl. 30°18′30″ r. ilg.﻿ / ﻿59.94111°š. pl. 30.30833°r. ilg.﻿ / 59.94111; 30.30833﻿ (Rūmų tiltas) |
|  |
| **Vieta** | Sankt Peterburgas,Rusijos vėliava Rusija |
| **Kerta** | Neva |
| **Ilgis** | 250 m |
| **Plotis** | 27,7 m |
| **Pastatytas** | 1916 m. |
| **Konstrukcija** | Varstomasis tiltas |

**Rūmų tiltas** (rus. *Дворцовый мост*) – varstomasis metalinis penkių angų tiltas per Nevos upę Sankt Peterburge, jungiantis miesto istorinį centrą (Admiraliteto salą su Vasilijaus sala). Tilto ilgis – 250 m, plotis – 27,7 m. 

Pakelta dvisparnė centrinė tilto anga – vienas iš miesto simbolių.

Istorija
--------

Ilgą laiką šioje vietoje svarbias miesto dalis jungė pontoninis tiltas, nes buvo delsiama pradėti brangiai kainuojančią nuolatinio tilto statybą. Konkursas projektuoti tiltą paskelbtas 1901 m. 1909 m. nugalėtoju paskelbtas inž. A.Pšenickio darbas. Apipavidalinimu rūpinosi architektas R.Melceris.

1911 m. pradėta statyba turėjo baigtis per dvejus metus, tačiau dėl potvynio padarinių darbai užsitęsė. Statybos tempus stabdė ir prasidėjęs Pirmasis pasaulinis karas. Nedidelės naujojo tilto atidarymo iškilmės įvyko tik 1916 m. gruodžio 23 d. Lieti ketaus turėklai ir žibintai sumontuoti 1939 m. 

Po Spalio perversmo Rūmų tiltas tapo Respublikos (*Республиканский*), 1944 m. sausio mėn. grąžintas istorinis pavadinimas.

Tiltas rekonstruotas 1977 ir 1997 m.

Konstrukcija
------------

Tilto ilgis – 250 m, plotis – 27,7 m. Tilto važiuojamoji dalis – 21,97 m (šešios eismo juostos), šaligatviai – 2,82 m. pločio. Centrinės angos aukštis – 6,3 m , pakėlus sparnus – 30 m. Metalinės tilto konstrukcijos sveria 7770 tonų. 

Pakeliami sparnai apatinėje dalyje ant šarnyrų turi po septynis atsvarus, sveriančius 2800 tonų. Šoninės angos – kniedytos arkos, po kuriomis gali plaukti nedideli laiveliai.

Nuorodos
--------

* Дворцовый мост в Санкт-Петербурге
* Дворцовый мост

Šaltiniai
---------

1. ↑  ДВОРЦОВЫЙ МОСТ в Санкт-Петербурге (Дыхание Питера inf.)

  


| Artimiausi tiltai per Nevą |
| --- |
| prieš srovę: | **Rūmų tiltas** | pasroviui: |
| Trejybės tiltas | Blagoveščensko tiltas |
| Kolonasisp. *Colón* |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

KolonasKolonas

9°20′0″ š. pl. 79°54′0″ v. ilg.﻿ / ﻿9.33333°š. pl. 79.90000°r. ilg.﻿ / 9.33333; 79.90000﻿ (Kolonas (Panama))Koordinatės: 9°20′0″ š. pl. 79°54′0″ v. ilg.﻿ / ﻿9.33333°š. pl. 79.90000°r. ilg.﻿ / 9.33333; 79.90000﻿ (Kolonas (Panama)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Panamos vėliava Panama |
| **Provincija** | Kolono provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 88 666  |
|  |
|  **Vikiteka** | Kolonas |

**Kolonas** (isp. *Colón*) – miestas šiaurės Panamoje, Karibų jūros pakrantėje, prie Panamos kanalo žiočių, Mansanilijo saloje. Kolono provincijos administracinis centras. Tai antras pagal svarbą šalies miestas. Yra autostrada ir geležinkelis į Panamos miestą, veikia Enrikės A. Chimeneso oro uostas. Svarbus jūrų uostas, yra Mansanilijo tarptautinis jūrų terminalas. Verčiamasi daugiausia prekyba, uosto aptarnavimu. Taip pat elektrotechnikos, tekstilės, navigacijos įrengimų gamybos, maisto, farmacijos, poligrafijos pramonė. Yra antra pagal dydį pasaulyje laisvoji ekonominė zona, joje veikia virš 2000 bendrovių.

Yra keletas istorinių ir architektūros paminklų: Kristaus bažnyčia (1980 m.), XIX a. senamiestis, paminklas Kristupui Kolumbui.

Istorija
--------

Kolonas įkurtas amerikiečių 1850 m. kaip galutinė Panamos geležinkelio stotis. Amerikiečiai miestą vadino ***Aspinvolu*** (*Aspinwall*), pagal geležinkelio steigėją William Henry Aspinwall, tuo tarpu ispanakalbiai miestą vadino Kolonu Kristupo Kolumbo garbei. Miestas smarkiai nukentėjo nuo 1885 m. Kolumbijos pilietinio karo, 1915 m. gaisro. Miestas suklestėjo įrengus Panamos kanalą, o 1948 m. įkūrus laisvąją ekonominę zoną pradėjo sparčiai plėstis. Tačiau po 1960 m. Kolonas patyrė nuosmukį dėl šalį valdžiusių diktatūrinių režimų. Išaugo skurdas, prekyba narkotikais.

* Medinė senamiesčio architektūraMedinė senamiesčio architektūra
* MečetėMečetė
* Kristaus bažnyčiaKristaus bažnyčia

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 218
2. ↑  *Colón*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
**Preventyvioji justicija** (**užkardomasis teisingumas**) - teisingumo sistema, kurioje teisėtumas ir teisingumas užtikrinamas ne tik teismo kaip justicijos institucijos, bet ir įgaliotų asmenų. Siekis - apsaugoti sąžiningus asmenis, užtikrinti atliekamų veiksmų, sandorių teisėtumą, siekiant išvengti nelegalių veikų. Tam ypač pasitarnauja Lotyniškasis notariatas (kontinentinė teisė). Notaras iš esmės vykdo preventyvaus teisėjo funkcijas ir atlikdamas notarinius veiksmus yra nepriklausomas, panašiai kaip teisėjas nagrinėdamas bylas. Jis siekia, kad tarp jo tvirtinamų sandorių šalių nekiltų ginčų dėl jų valios suderinamumo, dėl sandorio sąlygų ar jo teisėtumo.

Pasekmės
--------

Preventyvioji justicija sumažina teismų sistemos išlaidas. Pvz. 1996 m. JAV, kur nėra lotyniško notariato, teismam išlaikyti skirta 2 % BVP. Vakarų Europoje - vos 0,4 %, t. y. 5 kartus mažiau.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LRS TTK Komiteto IŠVADA Notariato įstatymo 7 straipsnio pakeitimo ir papildymo, 7(1) straipsnio pripažinimo netekusiu galios įstatymo projektui
2. ↑  Tyrimas dėl teismų išlaidų Archyvuota kopija 2007-10-12 iš Wayback Machine projekto. (rusų k.)
| Pretas |
| --- |
| Pretas Formoza do Rio Preto savivaldybėje Pretas Formoza do Rio Preto savivaldybėje |
| **Ilgis** | 350 km |
| **Baseino plotas** | 22 630 km² |
| **Ištakos** | Sera Žeral do Gojaso kalnai |
| **Žiotys** | Grandė |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Pretas |

**Pretas** (port. *Rio Preto* 'gražioji upė') – upė Brazilijoje, Bahijos valstijoje; kairysis Grandės intakas (San Fransisko baseinas). Prasideda Sera Žeral do Gojaso kalnuose, Brazilijos plokščiakalnyje, 760 m aukštyje, Tokantinso valstijos paribyje. Teka rytų, pietryčių kryptimi plokščiakalniu. Įteka į Grandę ties Pontalio gyvenviete.

Didžiausi intakai: Sapaunas, Kamposas (dešinieji), Oras (kairieji).

Vaga slenkstėta. Aukštupio baseinas retai gyvenamas. Miestai prie Preto – Formoza do Rio Pretas, Santa Rita de Kasija.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Mapa físico do estado de Bahia
3. ↑  Mapa Multimodal Bahia, DNIT, 2013.
Big Benas Londone
**Kurantai** – senovinis pavadinimas bokšto ar didelių kambarinių laikrodžių, turinčių rinkinį varpų, išmušančių nustatytą melodiją.

Paprastai kurantai atlieka nedidelę muzikinę melodiją kas valandą, kas pusvalandį ar kas ketvirtį valandos. Kai kada kurantai nustatomi skirtingu laiku mušti vis kitokią melodiją.

Tarp žinomiausių kurantų – Vestminsterio bokšto laikrodis (Big Benas) Londone, Maskvos kremliaus Spaso bokšto laikrodis.

Etimologija
-----------

Žodis kilęs nuo pranc. *courant*, reiškiančio „bėgantis" – atliekant sudėtingesnę melodiją keliais varpais dideliame bokšte, varpininkui tekdavo tiesiog lakstyti nuo vieno varpo prie kito siekiant, kad nesustotų melodija. Daugiskaitinė forma atsirado rusų kalboje dėl žodžio *часы* („laikrodis") daugiskaitos.

Išnašos
-------

1. ↑  М. Э. Рут. Этимологический словарь русского языка для школьников. – Екатеринбург, 2007. 366 psl. ISBN 978-5-9757-0112-1.
| **Henrikas Algirdas Juškevičius** |
| --- |
| Gimė | 1935 m. kovo 30 d. (88 metai)Šiauliai |
|  |
| Veikla | inžinierius, radijo ir televizijos darbuotojas |
| Partija | 1961 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1958 m. Leningrado elektrotechnikos ryšių institutas |

**Henrikas Algirdas Juškevičius** (g. 1935 m. kovo 30 d. Šiauliuose) – Lietuvos inžinierius, radijo ir televizijos darbuotojas, buvęs UNESCO generalinio direktoriaus pavaduotojas.

Biografija
----------

Mokėsi Klaipėdoje tuometinėje Kristjono Donelaičio vardo gimnazijoje ir ją baigė 1952 arba 1953 m. 1958 m. baigė Leningrado elektrotechnikos ryšių institutą. 1958–1960 m. Vilniaus radijo ir televizijos centro, 1960–1966 m. Televizijos ir radijo komiteto vyr. inžinierius. 1966–1971 m. Tarptautinės televizijos ir radijo organizacijos (OIRT) Prahoje techninio centro direktorius. 1971–1990 m. SSRS valstybinio televizijos ir radijo komiteto pirmininko pavaduotojas. Nuo 1980 m. SSRS nacionalinio olimpinio komiteto prezidiumo narys. 1990–2001 m. UNESCO generalinio direktoriaus pavaduotojas informacijai ir komunikacijai , nuo 2001 m. patarėjas komunikacijai, informacijai ir administracijai.

Vienas iš spalvotosios palydovinės televizijos kūrėjų. Organizavo televizijos naujienų pasikeitimo programą tarp Eurovizijos ir Intervizijos, nuo 1968 m. buvo atsakingas už olimpinių žaidynių transliaciją per televiziją. Vadovavo radijo ir televizijos sistemos programų, technologinės koncepcijos kūrimui.

Tarptautinių ryšių instituto (*International Institute of Communications*) patikėtinis. 1995 m. Tarptautinio sistemų bei kibernetikos aukštesniųjų studijų instituto (*International Institute for Advanced Studies in Systems Research and Cybemetics*) garbės daktaras. 2003 m. Eurazijos televizijos ir radijo akademijos, 2004 m. Baden-Badeno fondo „Už taiką, kultūrą ir civilizacijų dialogą" viceprezidentas.
Lietuvos edukologijos universiteto tarybos pirmininkas.

Įvertinimas
-----------

* 1966 m. LTSR nusipelnęs inžinierius
* 1982 m. SSRS valstybinė premija
* 1996 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas
* 2006 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Komandoro didysis kryžius
* 1991 m. EMMY apdovanojimas

<>

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonas Mitalas. *Henrikas Algirdas Juškevičius*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. - 163
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 199 psl.
3. ↑  *Henrikas Algirdas Juškevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. - 85 psl.
4. ↑
5. ↑
| **Henrichas Manizeris** |
| --- |
| Gimė | 1847 m.Klaipėda, Prūsijos karalystė |
| Mirė | 1925 m. (~78 metai)Leningradas, TSRS |
|  |
| Veikla | dailininkas |

**Henrichas Manizeris** (1847 m. Klaipėdoje – 1925 m. Leningrade) – dailininkas.

Biografija
----------

Gimė 1847 m. Klaipėdoje, mokėsi Maskvos tapybos, skulptūros ir architektūros mokykloje. 1872-1877 m. studijavo Sankt Peterburgo dailės akademijoje. Tapė įvairaus žanro kūrinius, tai ir Biblijos scenos, portretai, buitis ir mūšių scenos. Už kai kuriuos paveikslus apdovanotas medaliais. Taip pat užsiėmė graviravimu ir straipsnių apie meną rašymu. Sankt Peterburgo dailės akademijoje dirbo tapybos ir piešimo mokytoju. Dailininko paveikslai saugomi valstybiniame Rusijos muziejuje, Čeliabinsko srities paveikslų galerijoje bei privačiose kolekcijose. Mirė 1925 m. Leningrade. Su žmona turėjo 8 vaikus, sūnus Matvejus Manizeris tapo garsiu skulptoriumi, o Henrichas Manizeris etnografu.

Nuorodos
--------

* Darbai I
* Darbai II Archyvuota kopija 2012-06-19 iš Wayback Machine projekto.
* Darbai III Archyvuota kopija 2020-02-25 iš Wayback Machine projekto.
* Darbai IV Archyvuota kopija 2012-06-19 iš Wayback Machine projekto.

Literatūra
----------

* Новый полный биографический словарь русских художников / Э. Г. Коновалов. М. Эксмо, 2008 г.
Žmogaus limfinė sistema
**Limfa** (lot. *lympha*) − skaidrus skystis cirkuliuojantis žmogaus limfinėje sistemoje, kuriame nėra eritrocitų, trombocitų, bet yra daug limfocitų.

Limfa savo sudėtimi labai panaši į kraujo plazmą. Tačiau įvairių kūno audinių limfa nevienoda, pvz. žarnų limfa turi daug riebalų, neskaidri, pieno spalvos. Periferinėje limfoje forminių elementų negausu, o, pertekėjusi limfinius mazgus, limfa turi jų žymiai daugiau.

Žmogaus organizme yra apie 1 − 2 litrus limfos. Ji skaidri arba truputį drumsta (nevalgius). Sūri. Tankis ~1016 kg/m³. Terpė silpna šarminė.

Limfa geba krešėti (joje yra fibrinogeno ir protombino), tik kreša gerokai lėčiau negu kraujas. Pavalgius limfoje padaugėja riebalų (iki 3 − 15 %), nes virškinimo metu diduma riebalų iš žarnyno įsiurbiama į limfą.

Limfa susidaro iš skysčio, kuris nuolat patenka iš kraujo plazmos į audinius, o iš jų − į limfos kapiliarus. Limfos gali pagausėti, padidėjus kraujospūdžiui kapiliaruose arba sumažėjus baltymų kraujyje.

Limfą tekėti limfagyslėmis verčia raumenų susitraukimai, arterijų pulsavimas, kvėpavimo judesiai, neigiamas kraujospūdis venose.

Nuorodos
--------

* Žmogaus limfinė sistema **(**angl.**)**

Vikižodynas
| **Henrikas Denhofas** |
| --- |
| Denhofai |
| Herbas „Vepris" |
| Herbas „Vepris" |
|  |
| Gimė | 1585 m. |
| Mirė | 1659 m. (~74 metai) |
| Tėvas | Kristupas Denhofas |
| Motina | Agnesa fon Fatinhof |
| Sutuoktinis (-ė) | Sofija Manteifel |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Henrikas Denhofas** (*Генрик Денгоф*, apie 1585–1659 m.) – ATR valstybinis veikėjas, karaliaus sekretorius (1614 m.), Dorpato kaštelionas (1644–1646 m.), Pernu vaivada (1646–1659 m.).

Biografija
----------

Lenkų bajorų Denhofų giminės atstovas, „Vepris" herbo savininkas. Kristupo Denhofo (m. iki 1622 m.) ir Agnesos fon Fatinhof (m. po 1611 m.) sūnus. Brolis – Kurliandijos hercogo maršalka Germanas Denhofas.

1614 metais Henrikas Denhofas minimas kaip karaliaus sekretorius. 1644 m. gavo Dorpato kašteliono pareigybę, o 1646 metais buvo paskirtas nominaliu Pernu vaivada.

Šeima
-----

Buvo vedęs nuo 1623 metų Siofiją Manteifel, nuo kurios vaikų neturėjo.

Nuorodos
--------

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RPernu vaivados |
| --- |
|  |
| 
Motiejus Dembinskis • Teodoras Denhofas • Joachimas Tarnovskis • Petras Tryzna • Konstantinas Palubinskis • Ernestas Magnusas Denhofas • Jonas Zavadzkis • Jurgis Chreptavičius • Henrikas Denhofas •Stanislovas Karolis Koniecpolskis |  |

 |
**Aritmetinis vidurkis** (**matematinis vidurkis**; angl. *arithmetic mean*) – tai vidurkis, skaičiuojamas sudedant visas kiekybinio kintamojo (atsitiktinio dydžio) reikšmes ir padalijant šią sumą iš reikšmių skaičiaus:

{\displaystyle M(x)={\bar {x}}=(x\_{1}+\cdots +x\_{n})/n.}
Taip pat galima užrašyti naudojant sumos žymėjimą:

{\displaystyle M(x)={\bar {x}}={\frac {1}{n}}\sum \_{i=1}^{n}x\_{i}.}.
Aritmetinio vidurkio savybės:

* M(C) = C
* M(CX) = C\*M(X)

kur C - konstanta.
* Dviejų atsitiktinių dydžių sumos vidurkis yra lygus šių dydžių vidurkių sumai M(X+Y) = M(X) + M(Y).
* Jei atsitiktiniai dydžiai yra nepriklausomi, tai M(XY) = M(X)\*M(Y).
* {\displaystyle M|X|\geq |MX|}

Atsitiktinio dydžio vidurkis
----------------------------

Šešiasienio kauliuko metimų vidurkio pasiskirstymas (1000 metimų vidurkis, 1000 pakartojimų).
Esant pakankamai imčiai, atsitiktinio dydžio vidurkis barstosi pagal artimą normaliąjam skirstinį. Tai teisinga ir jei paties dydžio skirstinys nėra normalusis. Pavyzdžiui, lošimo kauliuko metimo rezultato skirstinys yra stačiakampis (visų šešių galimų reikšmių pasirodymo tikimybė yra vienoda), ir galimos reikšmės yra fiksuotos (1, 2, 3, 4, 5, 6). Tačiau jei bandymų skaičius pakankamas (paprastai tariama, jog apie 30), metimo rezultatų vidurkio skirstinys yra artimas normaliajam, su vidurkiu apie 3.5.

Atsitiktinio dydžio vidurkis neparodo, kaip toli nuo vidurkio išsidėsčiusios (išsibarsčiusios) jo įgyjamos reikšmės. Tai apibūdina dispersija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bronislovas Martinėnas (2004). Eksperimento duomenų
statistinė analizė. 2-asis pataisytas ir papildytas leidimas. Vilnius „Technika" 2004. pdf Archyvuota kopija 2021-12-03 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Abhinanda Sarkar (2020). AIML nuotolinio mokymo kurso pavyzdys. Austin University of Texas. Great Learning  Archyvuota kopija 2020-09-21 iš Wayback Machine projekto.
| **Aristidas Briandaspranc. *Aristide Briand*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1862 m. kovo 28 d. (161 metai)Nante |
| Mirė | 1932 m. kovo 7 d. (69 metai)Paryžiuje |
|  |
| Veikla | Prancūzijos ir tarptautinis politinis veikėjas |
| Partija | 
* 1882–1893 m. Prancūzijos Anarchistai,
* 1898–1903 m. *Nepriklausomos socialistų partija*,
* 1899–1901 m. *Jungtinės socialistų partija*

 |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1926 m. Nobelio Taikos premija
 |
|  |
|  **Vikiteka** | Aristide Briand |

**Aristidas Briandas** (pranc. *Aristide Briand*, 1862 m. kovo 28 d. Nante – 1932 m. kovo 7 d. Paryžiuje) – Prancūzijos ir tarptautinis politinis veikėjas.

Biografija
----------

1882–1893 m. Prancūzijos anarchistų sindikalistų vadas, 1898–1903 m. Nepriklausomos socialistų partijos lyderis, 1899–1901 m. Jungtinės socialistų partijos Generalinis sekretorius.

Nuo 1902 m. iki mirties Prancūzijos parlamento narys. 1902 m. tapo Prancūzijos vyriausybės nariu, už tai buvo pašalintas iš Prancūzijos socialistų partijos. Įstojo į Respublikos socialistų partiją. 1904 m. vienas iš laikraščio „l'Humanité" steigėjų.

1904 m. Amsterdamo kongrese socialistams sudarius vieną partiją, liko jos dešiniajame sparne. 1905 m. Bažnyčios atskyrimo nuo valstybės įstatymo projekto autorius. 1906–1908 m. kulto ir švietimo, 1908–1909 m. teisingumo ministras, 1909–1931 m. 11 kartų Prancūzijos Ministras pirmininkas, 17 kartų užsienio reikalų ministras. 

Pacifistas. 1920 m. iškėlė Paneuropos idėją, siūlė kurti Europos valstybių federaciją. Nusiginklavimo konferencijos iniciatorius. Kelis kartus pirmininkavo Tautų Sąjungos posėdžiams.

1926 m. kartu su vokiečiu Gustavu Strezemanu gavo Nobelio Taikos premiją.

Nuorodos
--------

* Nobelio premijos laureatų biografijos.
| Samantonių stovyklavietė |
| --- |
| [[Image:|280px]] |
| Vieta | Ukmergės rajonas |
| Seniūnija | Veprių seniūnija |
| Naudotas | ankst. mezolitas–žalvario amžius |
| Tirtas | 1940 m. |

**Samantonių stovyklavietė** – archeologinė gyvenvietė Lietuvoje, Ukmergės rajone, Samantonių kaimo apylinkėse, Šventosios dešiniajame krante. Rasta mezolito, neolito ir žalvario amžiaus radinių.

Pietinėje pusėje rasta ankstyvojo mezolito gremžtukų, strėlių antgalių. Šiaurinėje pusėje rasta nemažai neolitinių titnago dirbinių – strėlių antgalių, gremžtukų, gramdukų, akmeninių kirvių, buožių dalių. Taip pat rastas žalvario amžiaus būstas: ovalus, 10x6 m matmenų, pastatytas iš karčių, sienos pintos iš šakų ir krėstos moliu, jo įėjimas buvęs šone, stogą rėmė du šulai, asloje rastos 3 židinių duobės su anglėtu smėliu ir keletas plokščių apdegusių akmenų. Be to, būste rasta keramikos šukių (keramika gaminta iš molio, maišyto su granitu). Indai buvę įvairių pavidalų (apskritas plokščias dubuo, siaurakaklė amfora, taurės, kibiro pavidalo).

Samantonių stovyklavietė 1940 m. tyrinėta Kauno kultūros muziejaus darbuotojų. Radiniai saugomi Kauno istorijos muziejuje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Samantonių stovyklavietė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 619
Ariušdas
**Ariušdas** (rumun. *Ariuşd*) – senovės gyvenvietė Transilvanijoje, į šiaurę nuo Brašovo; Valcelės komuna, Kovasnos apskritis, Rumunija.

Tyrimai
-------

1907-1925 m. gyvenvietę tyrė F. Laszlo. Ji apima 0,5 ha plotą. Aptikta 20 pastatų liekanų, ūkinių duobių, dviejų pylimų ir griovio tarp jų įtvirtinimai; vidinis pylimas sutvirtintas rąstais. Rasta degto molio moters figūrėlių, akmeninių šlifuotu paviršiumi įrankių, kaulinių ir raginių kirvių, žeberklų. Gausią radinių grupę sudaro keramika; ypač originali dažyta su spiralių motyvais. Pagrindiniai Ariušdo gyventojų verslai buvo žemdirbystė ir gyvulininkystė, t. p. jie vertėsi medžiokle bei žvejyba. Gyvenvietė datuojama neolito – bronzos amžiumi, priskiriama Kukutenio kultūrai, Rumunijos archeologai išskiria vietinę Kukutenio–Ariušdo kultūrą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Girininkas. *Ariušdas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 774 psl.
2. ↑  Dumitru Berciu, Arheologia preistorică a Olteniei, Bucureşti, 1939.

Koordinatės: 45°53′36″š. pl. 25°45′24″r. ilg.﻿ / ﻿45.8933536°š. pl. 25.7567596°r. ilg.﻿ / 45.8933536; 25.7567596
Koordinatės: 55°17′22″š. pl. 24°03′40″r. ilg.﻿ / ﻿55.289461°š. pl. 24.060988°r. ilg.﻿ / 55.289461; 24.060988

|  Aristavėlės kapinių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Kėdainių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Aristavėlė |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1744 m. |

**Aristavėlės kapinių koplyčia** – buvusi koplyčia, iki 1996 m. stovėjusi Kėdainių rajone, Vilainių seniūnijoje, Aristavėlės kaimo senosiose kapinėse. Išlikę buvusios medinės koplyčios pamatai su rūsiais, senieji jos aplinkos kryžiai. Objekto liekanos 1992 m. įrašytos į Kultūros vertybių registrą, yra vietinės reikšmės paminklas. Aristavėlė priklauso Kėdainių Šv. Jurgio parapijai.

Koplyčios vietoje stūkso akmenų ir plytų mūro pamatai, dvi plytų mūro sienų su cilindriniais skliautais laidojimo kriptos. Šiaurės rytinėje buvusios koplyčios dalyje sumūryta beveik kvadratinio plano 4,5 x 4,36 m dydžio kripta, vakariniame koplyčios šone – 2,84 x 2,81 m dydžio kvadratinio plano kripta. Du karstai, buvę kriptose, perduoti saugoti Kėdainių krašto muziejuje.

Istorija
--------

Aristavėlės katalikų koplyčia pastatyta 1744 m. Joje buvo laidojama Medėkšų giminė.

Dėl avarinės būklės 1996 m. buvo išardyta koplyčios pastato antžeminė dalis. Šaltiniai nurodo, kad 1997 m. altoriaus liekanos buvo perkeltos į Dotnuvos bažnyčią.

Tikėtina, tą pačią koplyčią (panaši kryžiaus ir langų forma, bokšto vieta ir kt.) 1933 m. pavaizdavo dailininkas Mstislavas Dobužinskis, tik ji buvo įvardinta kaip Kėdainių.

Anksčiau Aristavėlėje stovėjo Aristavėlės dvaras (iškeltas į Rumšiškių liaudies buities muziejų).

* Anga į vieną iš kriptųAnga į vieną iš kriptų
* Senieji antkapiai buvusios koplyčios prieigoseSenieji antkapiai buvusios koplyčios prieigose

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Aristavėlės senosios kapinės** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  „Objekto Nr. 4130 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Kėdainių Šv. Jurgio parapija
3. ↑  *Orwistów*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. VII (Netrebka — Perepiat). Warszawa, 1886, 606 psl. **(**lenk.**)**
4. 1 2  Aristavėlės koplyčios nuotraukos, #48, #49 *miestai.net*
5. ↑  Kėdainiai. Sena medinė bažnyčia Archyvuota kopija 2020-03-22 iš Wayback Machine projekto. M. Dobužinskio piešinys, 1933 m. *limis.lt*
6. ↑  Aristavėlės koplyčia, statyta 1744 m. H. Grinevičiaus nuotrauka, 1957 m. *limis.lt*

Nuorodos
--------

* Bronius Kviklys. Lietuvos bažnyčios. - Čikaga, 1980. - T. 3. - P. 240-244 .
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį biografinį straipsnį reikėtų sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, prašome sutvarkyti šį straipsnį. Tik tada bus galima ištrinti šį pranešimą.Priežastys, dėl kurių straipsnis laikomas nesutvarkytu, aiškinamos straipsnyje Nesutvarkyti straipsniai.  |

**Morisas Prozoras** (pranc. *Maurice Prozor*, 1849 m. sausio 28 d. Vilniuje – 1928 m. gegužės 10 d. Nicoje) – grafas, lietuvių kilmės prancūzų rašytojas, vertėjas ir diplomatas. Į prancūzų kalbą išvertė Henriko Ibseno, Bjornstjerne Bjornsono, Levo Tolstojaus kūrinius.

Biografija
----------

Gimė Vilniuje Edvardo Prozoro ir Marijos Zaleskos šeimoje. Augo, mokėsi ir gyveno Prancūzijoje. Su žmona švedų grafiene Märta Margaret Bonde susilaukė trijų vaikų. Duktė Greta Prozor (1885-1978) – garsi teatro aktorė. 

Nuo 1887 m. buvo ambasados sekretorius Berne. 1890 m. Miunchene Prozoras susipažino su norvegų dramaturgu Henriku Ibsenu.1891 m. padarė pirmąjį Ibseno pjesės „Hedda Gabler" vertimą į prancūzų kalbą. 

Nuo 1892 m. M. Prozoras dirbo carinės Rusijos diplomatinėje tarnyboje. Lietuvai paskelbus nepriklausomybę buvo Lietuvos ambasadoriumi Romoje. 

M. Prozoras artimai draugavo su lietuvių kilmės poetu, diplomatu Oskaru Milašiumi, 1922 m. jie kartu lankėsi Lietuvoje (Kaune ir Nevėžio slėnyje), domėjosi savo lietuviška kilme.

M. Prozoras kilęs iš senos LDK bajorų Prozorų giminės, 1831 m. sukilimo Kauno apskrities sukilėlių vado Mauricijaus Prozoro (1801-1886) anūkas, tolimas poeto Česlovo Milošo (1911-2004) giminaitis .

Nuorodos
--------

Moriso Prozoro biografija anglų kalba

Išnašos
-------

1. ↑  „Граф Прозор, богемный дипломат", nashagazeta.ch
2. ↑  „Kėdainių kraštas Adomo Mickevičiaus, Oskaro Milašiaus ir Česlovo Milošo kūryboje: grįžties mitologema", VDU etalpykla Archyvuota kopija 2018-09-18 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  „Kėdainių kraštas Adomo Mickevičiaus, Oskaro Milašiaus ir Česlovo Milošo kūryboje: grįžties mitologema", VDU talpykla Archyvuota kopija 2018-09-18 iš Wayback Machine projekto.
Francisco de Orellana su morionu

  

**Morionas** (isp. *morrion*) – XVI a. Europoje naudotas pusapvalis šalmas su skiautere. Šalmo kraštai, primenantys skrybėlės brylius, šonuose nuleisti žemyn, o priekyje ir užpakalyje pakelti aukštyn ir sudaro A pavidalo ar plokščią „stogelį".

Spėjama, kad atsirado Ispanijoje apie 1520 m,[reikalingas šaltinis] perdarius geležinę skrybėlę. Morionas buvo gerokai pigesnis už ankstesnius šalmus, todėl buvo populiarus pėstininkų tarpe. Morionus naudojo daugelio Vakarų Europos šalių pėstininkai, net dalis riterių. Morionus dar naudojo XVII a. pirmais dešimtmečiais. Iki šiol morionus kartais naudoja Vatikano Šveicarų gvardiečiai.

Vėliau morionus išstūmė kabasetai, kadangi moriono kraštai buvo gana nepatogūs šauliams, kuriems nusitaikant reikėdavo priglausti buožę prie skruosto. Kurį laiką buvo gaminami ir naudojami tarpinės formos šalmai *morioniški kabasetai* (angl. *morion cabaset*).

Galerija
--------

* MorionasMorionas
* MorionasMorionas
* Konkistadorų morionasKonkistadorų morionas
* Puošnus morionasPuošnus morionas

Taip pat skaitykite
-------------------

* Burgonetas
* Saladas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dešinėje – puošnus venecijietiškas morionas (XVI a.) Archyvuota kopija 2007-09-29 iš Wayback Machine projekto. (Piešinys iš W. Boeheim (1890) Handbuch der Waffenkunde.)
2. ↑  Swiss Guard. The Uniform of the Swiss Guards

Nuorodos
--------

* Morion Helmet Archyvuota kopija 2008-07-20 iš Wayback Machine projekto.
* Morionų nuotraukos  Archyvuota kopija 2007-09-27 iš Wayback Machine projekto. ,
* Morioniškų kabasetų nuotraukos  Archyvuota kopija 2007-09-15 iš Wayback Machine projekto.  Archyvuota kopija 2007-09-28 iš Wayback Machine projekto.
* Suspension system for Spanish Morion Archyvuota kopija 2007-09-28 iš Wayback Machine projekto.