recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Latte art pavyzdžiai
**Latte art** (it. *latte art*, 'pienas' + 'menas') – piešimo ant suplakto pieno putos latte kavos puodelyje menas, kurį paprastai būna įvaldę espreso kavos ruošimo meistrai baristos. Ypatingu būdu įpilant pieną į kavą, jos paviršiuje sukuriami įvairūs raštai, ornamentai. Taip pat norimą vaizdą galima išgauti paprasčiausiai piešiant viršutiniame putos sluoksnyje kokiu nors aštriu daiktu. Kuriant latte art'ą naudojami šie priedai: cinamonas, kakava, trintas šokoladas, sirupai ir kiti.

Piešinio kūrimas
----------------

Pienas ruošiamas jį suplakant iki reikiamos 65–67 °C temperatūros, prie kurios išsiskiria tam tikras kiekis vienalytės, tam tikros konsistencijos putos. Įpilant smulkiaputį pieną į kavą, puta maišosi su kava, sudarydama tam tikrus raštus. Stengiamasi išvengti didesnių burbulų susidarymo piene. Procesą atidžiai kontroliuoja barista.
Be to, yra svarbi ir pačios kavos kokybė. Ją būtina paruošti per 20–30 sekundžių, norint išgauti raudonai rusvą spalvą. 

Latte art'ui būdingi įvairūs piešimo stiliai ir figūros. Pvz. norėdamas nupiešti gėlės žiedą ar lapą, kavos ruošėjas pila pieną judindamas į šalis ąsotėlį, taip išgaudamas lapelių formas. Kavos puodelis būna kiek pakreiptas, todėl į jį pilant pieną susidaro nevienodai iškilusi puta, dėl ko ir lapelių dydis gaunamas skirtingas. Pabaigoje plona pieno linija nubrėžiamas vertikalus gėlės kotas. 

Vyksta latte art pasaulio čempionatai, kuriuose sėkmingai dalyvauja ir lietuviai. Įvairūs konkursai organizuojami ir Lietuvoje. Kavos virtuozai puodelyje ant kavos sugeba nupiešti Tadžmahalą, keletą puodelių papuošti visiškai vienodais piešiniais, tai darydami sau už nugaros. Pasaulio rekordu laikomos 7 „pražydusios" rožės 150 ml talpos kapučino puodelyje.

* Gėlės piešimas
* Lapo piešimas
* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2012-11-30 iš Wayback Machine projekto. Lietuva 2012 m. latte art pasaulio čempionate
2. ↑   Latte art piešimo menas

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Latte art** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Latte art kūrimo gidas Archyvuota kopija 2011-08-02 iš Wayback Machine projekto.
* Latte art kūrimo pavyzdžiai vaizdo medžiagoje Archyvuota kopija 2012-04-30 iš Wayback Machine projekto.
**Piteris Sanredamas** (ol. *Pieter Saenredam*, gimė 1597 m. birželio 9 d. Asendelfte, Nyderlandai – palaidotas 1665 m. gegužės 31 d. Harleme) – XVII a. Nyderlandų architektūrinių vaizdų tapytojas ir piešėjas.

Biografija
----------

Piteris Jansas Sanredamas gimė 1597 m. birželio 9 d. Asendelfto miestelyje Šiaurės Olandijoje. Jo tėvas Janas buvo žinomu to meto graveriu. 1609 m. motina su P. Sanredamu (tėvas mirė 1607 m.) persikėlė į Harlemą ir 1612 m. gegužę jis buvo registruotas mokiniu pas tapytoją Frans de Grebber (1573−1649). 1623 m. balandžio 24 d. Piteris Sanredamas registruotas Harlemo Šv. Luko tapytojų gildijoje. Iki to laiko jis dirbo Frans de Grebber dirbtuvėse, tikriausiai daugiau asistentu nei mokiniu. Tikėtina, kad sėkmingesnei P. Sanredamo karjerai trukdė jo netaisyklinga žmogaus figūra. 1628 m. datuotas pirmas išlikęs P. Sanredamo paveikslas „Šv. Bavono bažnyčios Harleme vidaus vaizdas". Tikriausiai iki to laiko P. Sanredamas dirbo piešėju pas vietos architektus Salomon de Bray ar Jacob van Campen. Sanredamas daugiausiai vaizdavo Harlemo Šv. Bavono ir Naujosios bažnyčių interjerus. 

1636 m. P. Sanredamas lankėsi Utrechte, piešė vietos bažnyčių vaizdus, tikriausiai buvo susijęs su Abraham Bloemaert dirbtuve. 1638 m. P. Sanredamas vedė Aefje Gerritsdr ir iki gyvenimo galo, su trumpomis išvykomis, gyveno ir mirė Harleme. Pora susilaukė vienos dukters. P. Sanredamas kolekcionavo knygas, paveikslus, turėjo vieną Maerten van Heemskerck albumų su Romos vaizdais. Palaidotas 1665 m. gegužės 31 d. Jo kūriniai pasižymi harmoningumu ir ramybės nuotaika. P. Sanredamas paliko apie 50 paveikslų, 150 piešinių, kelis grafikos kūrinius. Kai kuriuos paveikslus nutapė pagal piešinius, nematęs tikro objekto, pavyzdžiui, „Romos Santa Maria della Febbre bažnyčia".

Darbų galerija
--------------

* „Šv. Bavono bažnyčios Harleme vidaus vaizdas" (1628, J. Paul Getty muziejus, Los Andželas)
* „Romos Santa Maria della Febbre bažnyčia" (1629, Nacionalinė Vašingtono dailės galerija)
* „Harlemo Šv. Bavono bažnyčia" (1636, Amsterdamo valstybinis muziejus)
* „Šv. Antano koplyčia Utrechto Šv. Jono bažnyčioje" (1645, Centrinis Utrechto muziejus, Utrechtas)
* „Harlemo Naujoji bažnyčia" (1653, Vaizduojamojo meno muziejus, Budapeštas)
* „Senoji Amsterdamo rotušė" (1657, Amsterdamo valstybinis muziejus)
* „Alkmaro Šv. Lauryno bažnyčios vidaus vaizdas" (piešinys, 1661, Albertina, Viena)
* „Šv. Marijos aikštė ir bažnyčia Alkmare" (1663, Boijmans Van Beuningen muziejus, Roterdamas)

Išnašos
-------

1. ↑  *From Rembrandt to Vermeer: 17th-Century Dutch Artists.* Sud. Turner, Jane. Macmillan Reference, 2000, p. 316
2. ↑  *From Rembrandt to Vermeer: 17th-Century Dutch Artists.* Sud. Turner, Jane. Macmillan Reference, 2000, p. 317
3. ↑  Arthur K. Wheelock Jr. April 24, 2014, nga.gov
4. ↑  *From Rembrandt to Vermeer: 17th-Century Dutch Artists.* Sud. Turner, Jane. Macmillan Reference, 2000, p. 316
5. ↑  Arthur K. Wheelock Jr. April 24, 2014, nga.gov

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pieter Jansz. Saenredam** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Encyclopaedia Britannica
* J. Paul Getty muziejus
* wga.hu
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Eva Renzi |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Evelyn Renziehausen |
|  |
| Gimė | 1944 m. lapkričio 3 d.  Berlynas |
| Mirė | 2005 m. rugpjūčio 16 d. (60 metų)  Berlynas |
|  |
| Šalis |  Vokietija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
| Sutuoktinis | Paul Hubschmid (1967–1980) |
| Vaikai | Anouschka Renzi |
|  |
| Aktyvumo metai | 1966–2005 |
| Užsiėmimas | aktorė |
| Žymesni vaidmenys |
|  |
|  |
|  |

**Eva Renzi** (pilnas vardas – *Evelyn Renziehausen*; 1944 m. lapkričio 3 d. – 2005 m. rugpjūčio 16 d.) buvo vokiečių aktorė.

Biografija
----------

Eva gimė prancūzės ir dano šeimoje: motinai tuo metu buvo 17, o tėvui – 49. Po 3 metų jie išsiskyrė, Eva liko gyventi su motina, tačiau, būdama 14, persikėlė pas tėvą. Gyvenimas su juo buvo sudėtingas, mergina du kartus mėgino nusižudyti, kol 17–os ji paliko namus, svajodama tapti aktore. Čia jai padėjo pažintis su dramos mokytoja Else Bongers, kurios padedama ir dirbdama atsitiktinius darbus, Eva 1961 m. debiutavo teatro scenoje.

Dėmesį į save ji atkreipė 1966 m. vaidmeniu filme „Playgirl", po kurio sulaukė vis daugiau pasiūlymų filmuotis. Tais pačiais metais pasirodė ir jos žymiausias darbas – režisieriaus Guy Hamilton trileris „Funeral in Berlin", kuriame taip pat vaidino Michael Caine. 1972 m. pavargusi nuo visuomenės dėmesio ir vaidybos, Eva kuriam laikui pasitraukė iš viešumos, keliavo po Indiją, o į kino aikštelę grįžo 1974 m.

Asmeninis gyvenimas
-------------------

1965 m. Eva susilaukė dukters Anouškos (*Anouschka*) nuo baro savininko. 

1966 m. besifilmuodama juostoje „Playgirl", ji susipažino su 27 metais vyresniu šveicarų aktoriumi Paul Hubschmid, už kurio po metų ištekėjo. Jų santuoka iširo 1980 m.

Aktorė mirė nuo plaučių vėžio, kuris jai buvo diagnozuotas 2004 m.

Filmografija
------------

* Playgirl (1966)
* Funeral in Berlin (1966)
* Le Grand Dadais (1967)
* Negresco (1968)
* The Pink Jungle (1968)
* Eine Frau sucht Liebe (1969)
* Taste of Excitement (1970)
* L'uccello dalle piume di cristallo (1970)
* Appuntamento col disonore (1970)
* Love, Vampire Style (1970)
* La morte risale a ieri sera (1970)
* Primus (1971–1972, TV serialas)
* Das Messer (1971, mini serialas)
* Das Blaue Palais (1976, mini serialas)
* La Fille prodigue (1981)
* Manuel (1986)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Eva Renzi** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis

Šaltiniai
---------
**Noreišių lobis** – Romos monetų lobis, 1943 m. aptiktas Noreišių kaime (dab. Kelmės rajono savivaldybė). Tai vienas didžiausių Lietuvos teritorijoje aptiktų Romos monetų lobių: jį sudarė apytikriai 150 bronzinių sestercijų.

Eidamas per siaurą dirvą, Noreišių lobį aptiko ūkininkas Antanas Kuicas: iš pradžių jis pastebėjo keletą pabirusių monetų, tuomet iš žemės išvertė molinį puodą su 150 storų, pažaliavusių ir parudavusių monetų (puodo talpa – 2 l). Rastas monetas Antanas Kuica išdalijo savo pažįstamiems Kelmės ir Liolių apylinkėse.

Penkios monetos, datuojamos II m. e. a. pateko į Bijotų Dionizo Poškos memorialinį muziejų. Esama tokių gerai išsilaikiusių monetų: imperatorių Hadriano, Antonino Pijaus ir jo žmonos Divos Faustinos. Kad šios monetos sudarė Noreišių lobį, kurį laiką nebuvo žinoma, tas paaiškėjo praėjus penkiolikai metų, Šiaulių muziejui perimant Dionizo Poškos memorialinį muziejų.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Mykolas Michelbertas, Stanislovas Sajauskas, Raimonda Norkutė ir kiti. Lietuvos lobiai, Vilnius, 2007 m. 19–20 psl.
2. 1 2 3  Bronius Kviklys, „Mūsų Lietuva", t. 4, p. 531. Bostonas, Lietuvių enciklopedijos leidykla, 1968 m.
| **Passiflora incarnata** |
| --- |
| Raudonžiedė pasiflora (*Passiflora incarnata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Malpigijiečiai  *( Malpighiales)* |
| Šeima: | Pasifloriniai  *( Passifloraceae)* |
| Gentis: | Pasiflora  *( Passiflora)* |
| Rūšis: | Raudonžiedė pasiflora  *( Passiflora incarnata)* |

 |

**Raudonžiedė pasiflora** (*Passiflora incarnata*) – pasiflorinių (*Passifloraceae*) šeimos augalų rūšis.

Apibūdinimas
------------

Raudonžiedė pasiflora yra sparčiai augantis daugiametis vijoklinis augalas. Augalo stiebai ilgi, besidriekiantys, turintys daug ūselių, gali būti lygūs arba pūkuoti. Lapai dažniausiai triskiaučiai, 6–15 cm ilgio. Žiedą sudaro penki melsvai balti vainiklapiai. Tarp kuokelių ir vainiklapių yra smulkios struktūros, baltai purpurinės spalvos vainikas. Sunokę vaisiai – gelsvos, kiaušiniškos formos uogos.

Paplitusi JAV pietuose. Gamtoje auga tankmėse, šalia upių krantų bei nešienaujamų ganyklų, kelkraščių, geležinkelių.

Panaudojimas
------------

Raudonžiedės pasifloros vaisiai gali būti naudojami uogienėms, džemams ir desertams gaminti, išspaustomis sultimis gardinami gėrimai. Augalo sudėtyje gausu flavonoidų ir alkaloidų. Tradicinėje medicinoje raudonžiedė pasiflora buvo naudojama nerimo, nemigos ir hipertenzijos sutrikimams gydyti. Nedidelių klinikinių tyrimų teigimu, raudonžiedės pasifloros veiksmingumas yra tikėtinas siekiant palengvinti nestiprius psichinio streso simptomus ir pagerinti miego kokybę.[1]

* Sėklos
* Žiedas
* Vaisius

Šaltiniai
---------

1. ↑
**Piteris Lastmanas** (ol. *Pieter Lastman*, 1583 m. Amsterdamas – 1633 m. balandžio 4 d. ten pat) – XVII a. pr. Nyderlandų istorinių ir mitologinių scenų tapytojas ir piešėjas, Rembranto mokytojas.

Biografija
----------

Piteris Lastmanas gimė 1583 m. Amsterdame menininkų šeimoje. Jo tėvas Pieter Segersz. buvo auksakalys, vyresnis brolis Seeger Pietersz. tapo auksakaliu, o jaunesnis Claes Lastman − graveriu ir tapytoju. Piteris Lastmanas iš pradžių mokėsi pas manieristinį tapytoją Gerrit Pietersz. 1602 m. Lastmanas keliavo į Romą, pabuvojo Venecijoje. Italijoje išbuvo iki 1607 m. kovo. Po to visą gyvenimą praleido Amsterdame. 1619 m. jo mokiniu tapo Jan Lievens ir 1624 m. 6 mėnesius jis mokė Rembrantą. Po kelionės į Italiją Piteris Lastmanas išvystė nuosavą tapybos stilių, kuris buvo aukštai vertinamas amžininkų ir imituojamas kitų dailininkų. Lastmanas sugebėjo didelių itališkų freskų temas sėkmingai perkelti į mažų matmenų olandiškus paveikslus. Jam įtakos padarė vokiečių tapytojas Adam Elsheimer, kuris gyveno Italijoje. 

Piteris Lastmanas daugiausiai kūrė daugiafigūrinius istorinių ir mitologinių temų paveikslus. Šie paveikslai daugiausiai vaizdavo labai menkai žinomus istorinius siužetus. Iki 1610 m. jo kūryboje ženklią vietą užėmė peizažo tapyba, vėliau jis daugiau koncentravosi į figūrinį vaizdavimą. Lastmano vėlesnis stilius buvo paveiktas Rafaelio freskų Vatikano stancose ir jo gobelenų Siksto koplyčioje. 1619 m. Lastmanas buvo kviestas identifikuoti Karavadžo paveikslą. Karavadžo „Rožančiaus Madona" buvo tuo metu Amsterdame ir Karavadžas ženkliai paveikė Lastmano stilių. 1628 m. dailininkas sudarė testamentą, kas rodo, kad jis tuo metu nebuvo geros sveikatos. Jis beveik nustojo tapyti. Piteris Lastmanas mirė 1633 m. balandžio 4 d. Amsterdame.

Darbų galerija
--------------

* „Kristaus prisikėlimas" (1612, J. Paul Getty muziejus, Los Andželas)
* „Abraomo kelionė į Kanaaną" (1614, Ermitažas, Sankt Peterburgas)
* „Orestėjo ir Pilado ginčas ties altoriumi" (1614, Amsterdamo valstybinis muziejus)
* „Junonė, užtinkanti Jupiterį su Ijo" (1618, Londono nacionalinė galerija)
* „Jona ir banginis" (1621, Kunstpalast, Diuseldorfas)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pieter Lastman** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* *From Rembrandt to Vermeer: 17th-Century Dutch Artists.* Sud. Turner, Jane. Macmillan Reference, 2000, p. 192-194
* Encyclopaedia Britannica
* wga.hu
| Šiaurės Paraiba |
| --- |
| Šiaurės Paraiba Itabajanoje Šiaurės Paraiba Itabajanoje |
| **Ilgis** | 380 km |
| **Baseino plotas** | 20 071 km² |
| **Ištakos** | Mulungu kalnai |
| **Žiotys** | Atlanto vandenynas |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Šiaurės Paraiba |

**Šiaurės Paraiba** (port. *Rio Paraíba do Norte*) – upė Brazilijos šiaurės rytuose, Paraibos valstijoje. Prasideda Mulungu kalnagūbryje (610 m aukštyje), aukštupyje teka šiaurės rytų, rytų kryptimi Borboremos plokščiakalniu. Žemupyje teka pajūrio žemuma. Įteka į Atlanto vandenyną į šiaurę nuo Žoan Pesoa (ties Kabeda), sudaro ilgą estuariją.

Didžiausi intakai – Mejas, Taperoa, Paraibinija, Paroeira, Sanjaua.

Netoli Kampina Grandės ant upės įrengtas Akauano tvenkinys. Upės žemupyje yra keletas nemažų upinių salų: Restinga (5,3 km²), Stiuarto, Tiriri ir kt. Šiaurės Paraibos vanduo naudojamas laukų drėkinimui, vystoma žvejyba. Laivuojama žemupyje. Didesni miestai prie Paraibos: Bokeiraunas, Salgado do San Felisas, Itabajana, Kruz do Espirito Santas, Santa Rita, Žoan Pesoa.

Šiaurės Paraibą atrado keliautojas Tristanas de Soza ir pavadino San Domingo upe (*Rio São Domingos*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Mapa físico do estado Paraíba, DNIT, 2009.
3. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 329
4. ↑  Comissão de redação (1852). «Verbetes da toponímia». *Revista do Instituto de Arqueologia e Geografia Pernambucano*.
| **Pjeras Triudopranc. *Joseph Philippe Pierre Yves Elliott Trudeau*** |
| --- |
| Kanados ministras pirmininkas |
|  |
| Gimė | 1919 m. spalio 18 d.Monrealis, Kanada Kanada |
| Mirė | 2000 m. rugsėjo 28 d. (80 metų)Monrealis, Kanada Kanada |
| Kanados ministras pirmininkas |
| Ėjo pareigas | 1980 m. kovo 3 d. – 1984 m. birželio 30 d. |
| Ankstesnis | Joe Clark |
| Vėlesnis | John Turner |
| Kanados ministras pirmininkas |
| Ėjo pareigas | 1968 m. balandžio 20 d. – 1979 m. birželio 4 d. |
| Ankstesnis | Lester B. Pearson |
| Vėlesnis | Joe Clark |
|  |
| Partija | Kanados liberalų partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Pierre Trudeau |
| Parašas |
|  |

**Pjeras Triudo** (pranc. *Joseph Philippe Pierre Yves Elliott Trudeau*; 1919 m. spalio 18 d. Monrealyje – 2000 m. rugsėjo 28 d. ten pat) – Kanados politikos veikėjas, 15–asis Kanados ministras pirmininkas (1968–1979 ir 1980–1984). Šalies vyriausybei vadovavo beveik 16 metų iš eilės, neskaitant trumpos devynių mėnesių pertraukos 1979-1980 m.

P. Triudo laikomas vienu žymiausių kanadiečių politikų, tituluojamas „šiuolaikinės Kanados tėvu", populiariausiu XX a. žmogumi Kanadoje. Jis perkėlė vykdomosios valdžios centrą iš britų parlamento į Bendruomenių rūmus Otavoje, tokiu būdu Kanadą padarydamas visiškai savarankiška ir nepriklausoma nuo buvusios metropolijos. Jo vyriausias sūnus – 23–asis Kanados ministras pirmininkas Džastinas Triudo.

P. Triudo garbei pavadintas Monrealio Pjero Elioto Triudo tarptautinis oro uostas.

Nuorodos
--------

* canadahistory.com biography

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Lester B. PearsonJoe Clark** | **Kanados ministras pirmininkas**1968–19791980–1984 | Po to:**Joe ClarkJohn Turner** |
| **Evaldas Dikmonas** |
| --- |
| Gimė | 1961 m. sausio 19 d. (62 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | Milda |
| Vaikai | Nerijus, Egidijus |
|  |
| Veikla | Lietuvos vadybininkas, Ignalinos raj. visuomenės ir politinis veikėjas |
| Partija | 1995 m. Lietuvos valstiečių partija |
|  |
| Alma mater | 1990 m. Lietuvos veterinarijos akademija |

**Evaldas Dikmonas** (g. 1961 m. sausio 19 d.) – Lietuvos vadybininkas, Ignalinos raj. visuomenės ir politinis veikėjas.

Biografija
----------

1990 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zooinžinierius. AB „Ignalinos pieninė" direktorius, AB „Rokiškio sūris" paruošų direktorius, komercijos direktorius, žaliavos direktorius, nuo 2008 m. bendrovės valdybos narys.

1995 m. Lietuvos valstiečių partijos narys. 1997–2000 m. ir 2000–2003 m. Ignalinos rajono savivaldybės tarybos narys, Kaimo ir ekologinių reikalų komiteto pirmininkas.

Ceikinių liaudiškos muzikos kapelos „Keiziai" dalyvis.

Vedęs: žmona Milda, sūnūs Nerijus ir Egidijus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vyriausioji rinkimų komisija Archyvuota kopija 2008-10-14 iš Wayback Machine projekto.
| **Evaldas Gustas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1959 m. balandžio 1 d. (64 metai)Pasvalys |
| Sutuoktinis (-ė) | Rolanda |
| Vaikai | Justė |
|  |
| Veikla | inžinierius, politinis veikėjas |
| Partija | 1990 m. LDDP, 2001 m. LSDP |
|  |
| Alma mater | 1982 m. Kauno politechnikos institutas |

**Evaldas Gustas** (g. 1959 m. balandžio 1 d. Pasvalyje) – Lietuvos inžinierius, komjaunimo, partinis bei politinis veikėjas.

Biografija
----------

1966–1977 m. mokėsi Šiaulių 9-ojoje vidurinėje mokykloje. 1977–1982 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Automatikos fakultete, elektroninės technikos inžinierius.

1982–1986 m. Kauno miesto Požėlos rajono komjaunimo komiteto skyriaus vedėjas, II sekretorius. 1986–1989 m. Kauno elektromechanikos gamyklos „Elektra" kokybės valdymo biuro viršininkas. 1989–1990 m. LKP Kauno miesto komiteto instruktorius.

1990–1994 m. Kauno 47-osios ir 29-osios vidurinių mokyklų fizikos mokytojas, direktoriaus pavaduotojas. 1994 m. suteikta vyresniojo mokytojo kategorija. 1994–1995 m. AB „Kapitalinė statyba" statybos direktorius, 1997–1998 m. UAB „Hastile" direktorius, 1998–2000 m. AB „Mileta" gamybos techninio skyriaus viršininkas. 2000–2002 m. studijavo KTU Viešojo administravimo fakultete, viešojo administravimo magistras.

2000–2001 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos sekretorius. 2001 m. Lietuvos banko Kauno skyriaus organizacinio skyriaus viršininkas.

2001–2003 m. vidaus reikalų viceministras, 2003–2009 m. Vidaus reikalų ministerijos valstybės sekretorius. 2009–2013 m. VRM kancleris. 2013–2016 m. ūkio ministras. 2017–2018 m. Jungtinių Tautų Pasaulio turizmo organizacijos generalinio sekretoriaus specialusis patarėjas. Nuo 2018 m. žemės ūkio viceministras.

1995–2000 m. ir 2003–2005 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys, 1995–1997 m. valdybos narys.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, nuo 2001 m. sausio mėn. LSDP Kauno skyriaus narys, LSDP tarybos narys, Kauno skyriaus tarybos ir prezidiumo narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑   Archyvuota kopija 2007-12-10 iš Wayback Machine projekto.

  


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Birutė Vėsaitė** | **Lietuvos ūkio ministras**2013–2016 m. | Po to:**Mindaugas Sinkevičius** |
**Bronius Sližys** (1920 m. spalio 7 d. Traupyje, Anykščių raj. – 1987 m. gruodžio 7 d. Vilniuje) – vargonininkas, choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

Pirmąsias muzikos žinias gavo iš savo tėvo vargonininko Petro Sližio. 1937 m. pradėjo vargonininkauti Leliūnuose, kartu lankė Konrado Kavecko vadovaujamus vargonininkų kursus Kaune. Vėliau kurį laiką vargonininkavo Vilijampolėje. 1940 m. įstojo į Kauno konservatoriją, kur vargonuoti mokėsi pas Zigmą Aleksandravičių ir kartu lankė suaugusiųjų gimnaziją. 1944–1948 m. vargonų studijas tęsė pas Nikodemą Martinonį, pas jį mokėsi ir chorvedybos meno.

Nuo 1948 m. – Šiaulių muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, 1949–1953 ir 1967–1970 m. – moksleivių choro studijos vadovas. Chorą parengė Šiaulių miesto ir respublikinėms dainų šventėms, dalyvavo konkursuose ir koncertuose, išugdė visą būrį jaunųjų chorvedžių.

1948–1956 m. kūrybiškai dirbo su Šiaulių medicinos mokyklos merginų choru ir vokaliniais ansambliais. Chorą parengė 1950 ir 1955 m. respublikinėms dainų šventėms, dalyvavo koncertuose. Buvo daugelio Šiaulių miesto mėgėjų chorų vadovas: gamybinio susivienijimo „Elnias", medicinos darbuotojų, statybos tresto, saldainių fabriko „Rūta", Juliaus Janonio vidurinės mokyklos, Pedagoginio instituto ir kt. Daugiau kaip 15 metų vadovavo Šiaulių pieno kombinato ir „Vairo" gamyklos jungtiniam mišriajam chorui. Kiekvienai miesto ir respublikinei dainų šventei parengdavo po 2–3 chorus, kurie konkursuose dažnai pelnydavo ir prizines vietas. Pedagogas buvo Šiaulių miesto dainų švenčių organizatorius ir dirigentas, respublikinių dainų švenčių konsultantas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

Koordinatės: 14°10′ p. pl. 141°31′ v. ilg.﻿ / ﻿14.167°š. pl. 141.517°r. ilg.﻿ / 14.167; 141.517

Palydovinė salos nuotrauka
Napuka ir aplinkinės salos Tuamotu žemėlapyje
**Napuka** (pranc. *Napuka*), dar žinomas pavadinimu *Pukaroa* – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijoje, Tuamotu salyne. Yra pačioje salyno šiaurėje, Nusivylimo salų spiečiuje, 935 km į šiaurės rytus nuo Taičio. Plotas – 8 km², su lagūna – 18 km².

Atolas pailgas, 10,5 km ilgio, 4 km pločio. Atolo žiedas platus, visiškai apsupa lagūną.

2017 m. Napukos atole gyveno 224 žmonės. Pagrindinė gyvenvietė – Tepukamaruja. Veikia oro uostas (nuo 1977 m.). Verčiamasi kopros paruošimu, žvejyba, turizmu. Napukos atolas kartu su už 15 km esančia Šiaurės Tepoto sala sudaro Napukos komuną.

Pirmasis Napuką pasiekęs europietis buvo Britanijos jūrininkas Džonas Baironas (1765 m.). Jis Napuką ar aplinkines salas pavadino Nusivylimo salomis, nes vietos gyventojai buvo priešiški atvykėliams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Recensement de 2017 – Répartition de la population de la Polynésie française par îles, *Institut de la statistique de la Polynésie française* (ISPF)


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Napuka** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Miloš Biković** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Милош Биковић |
| Visas vardas | Милош Биковић |
| Gimė | 1988 m. sausio 13 d. (35 metai)Belgradas, Jugoslavija |
| Tautybė | serbas |
| Pilietybė |  Rusija (nuo 2021) Serbija |
|  |
| Sritis | kinas, TV |
| Pareigos | Aktorius, prodiuseris |

**Milošas Bikovičius** (serb. *Милош Биковић*; rus. *Милош Бикович*, g. 1988 m. sausio 13 d. Belgrade) – Serbijos ir Rusijos aktorius ir prodiuseris.

Biografija
----------

13-os metų tapo vaikų televizijos laidų vedėju. Baigė Belgrado menų universiteto Dramos meno fakultetą. Dirbo Belgrado dramos teatro aktoriumi. Pagarsėjo Serbijoje, atlikęs pagrindinį vaidmenį istoriniame filme „Montevideo: Dieviškasis regėjimas". 

Nikita Michalkovas pakvietė Milošą Bikovičių į savo filmą „Saulės smūgis". Nuo šio filmo prasidėjo serbo rusiška karjera. Rusijoje išgarsėjo vaidindamas serialuose „Viešbutis Eleonas", „Didysis" ir „Imperijos sparnai", taip pat filmuose „Be dvasios 2", „Ledas", „Balkanų siena", „Baudžiauninkas" ir „Hotel Belgrade".

2020 m. suvaidino pagrindinį vaidmenį seriale „Magomajevas".

2021 m. vasario 24 d. suteikta Rusijos pilietybė.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Милош Бикович: российское гражданство
5. ↑  Милош Бикович: российское гражданство

Nuorodos
--------

* IMDb profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| MetLife Building |
| --- |
|  |
| Vieta | Niujorkas, Niujorkas, JAV |
| Statusas | Pastatytas |
| Atidarymas | 1963 m. |
| Paskirtis | Biurai |
| Stogas | 246,6 m |
| Aukštų sk. | 58 |
| Plotas | 2 800 000 sq ft |

**MetLife Building**, iki 1991 m. vadinęsis **Pan Am Building**, – dangoraižis Manhatane, Niujorke.

Tai yra svarbi Manhatano dangoskyros dalis bei vienas aukščiausių miesto ir šalies pastatų.

Istorija
--------

Atidarymo dieną, 1963 m. kovo 7 d. Pan Am Building buvo didžiausias komercinių biurų pastatas pasaulyje. Ilgą laiką pastato valdytojas buvo „Pan American World Airways". Kompanijos logotipas buvo vaizduojamas pietinėje ir šiaurinėje, o gaublio logotipas rytinėje ir vakarinėje dangoraižio dalyje. 1981 m. „Metropolitan Life Insurance Company" nupirko pastatą iš „Pan Am". „Pan Am" nutraukė operacijas 1991 m. „MetLife" pakeitė „Pan Am" logotipus pietinėje ir šiaurinėje dalyje, bei pervadino pastatą į MetLife Building.

2005 m. „MetLife" pardavė dangoraižį už 1,72 mlrd. JAV dolerių kompanijai „Tishman Speyer Properties".
| **Bronius Šablevičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1946 m. sausio 18 d. (77 metai)Deveniai, Anykščių rajonas |
|  |
| Veikla | Mokslininkas biologas, literatas, gamtininkas publicistas |
| Organizacijos | Aukštaitijos nacionalinis parkas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Gamtos riterio vardas
 |

**Bronius Šablevičius** (g. 1946 m. sausio 18 d. Deveniuose, Anykščių rajone) – Lietuvos biologas, literatas, gamtininkas publicistas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1953–1960 m. mokėsi Dabužių (Anykščių r.) septynmetėje mokykloje, 1961–1966 m. Buivydiškių (Vilniaus r.) žemės ūkio technikume, įgijo sodininko ir daržininko specialybę.

Atlikęs privalomąją karinę tarnybą sovietinėje kariuomenėje, 1970–1975 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos fakultete, įgijo istoriko išsilavinimą.

1975–1977 m. dirbo Anykščių rajono Vykdomojo komiteto Kultūros skyriuje kultūros ir istorijos paminklų apsaugos metodininku.

Nuo 1977 m. iki šiol gyvena Ignalinoje ir dirba Aukštaitijos nacionalinio parko administracijoje. 1977–1999 m. jis buvo parko mokslinis bendradarbis, vyriausiasis mokslo darbuotojas.

1977–1993 m. buvo Aukštaitijos nacionalinio parko administracijos leisto laikraščio „Nuo Ledakalnio", paskui „Ladakalnis" redaktorius.

1977–1983 m. neakivaizdžiai baigė studijas Vilniaus pedagoginio instituto Biologijos fakultete, įgijo biologijos dėstytojo išsilavinimą.

1992–1993 m. Ekologijos institute ir Vilniaus universitete parengė ir 1993 m. apsigynė disertaciją „Erelio žuvininko veisimasis, ekologija, elgsena ir apsaugos Lietuvoje strategija", yra biomedicinos mokslų daktaras.

1999–2009 m. buvo Aukštaitijos nacionalinio parko vyriausiasis ekologas, Gamtos skyriaus vedėjas. Po parkų reorganizacijos nuo 2010 m. iki šiol jis yra Aukštaitijos nacionalinio parko ir Labanoro regioninio parko Gamtos skyriaus vyriausiasis specialistas.

Jis taip pat yra Lietuvos ornitologų draugijos, Lietuvos entomologų draugijos, Lietuvos biologinės įvairovės draugijos narys.

Bibliografija
-------------

* 1982 m. „Pelėdos ir plėšrieji paukščiai"
* 1983 m. „Paklausyk griežlės"
* 1988 m. „Erelis žuvininkas"
* 1990 m. „Aukštaitijos nacionalinis parkas: svarbiausios žinios"
* 1997 m. „Dugne pasaulis kitoks"
* 1998 m. „Retieji augalai : Aukštaitijos nacionalinis parkas"
* 1999 m. "Retosios augalų rūšys Aukštaitijos nacionaliniame parke 1978–1998 m. "; „Miško paukščiai"; „Varliagyviai ir ropliai"
* 2001 m. „Vabalai" (papildytas leidimas – 2011 m.).
* 2003 m. „Biologinei įvairovei svarbios teritorijos Aukštaitijos nacionaliniame parke"
* 2004 m. „Sfinksai"
* 2006 m. „Aukštaitijos nacionalinio parko paukščių įvairovė. Birds of Aukštaitija National Park"
* 2013 m. – „Lututė: gyvenimas drevėje" (monografija-albumas)
* 2014 m. – „Lietuvos paukščiai Aukštaitijos nacionalinio parko gamtoje" (monografija)
* 2015 m. – „Nematomoji žmogaus pusė : memuarai"
* 2019 m. – „Lyg žemuogės ant smilgos šiaudo" (eilėraščiai)

Nuorodos
--------

* Anykštėnų biografijos žinynas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Milošas Obiličius** |
| --- |
| Serbijos didikas |
|  |
| Gimimo vardas | Milošas Obiličius |
| Gimė | nežinomanežinoma |
| Mirė | 1389 m. birželio 15d. |
| Serbijos didikas |

Milošas Obiličius
**Milošas Obiličius** (serb. *Милош Обилић* m. 1389 m. birželio 15 d.) – serbų Raudonojo drakono riteris. Laikomas didvyriu Serbijoje, Juodkalnijoje, Serbų respublikoje, dalyje Rumunijos ir Bulgarijos. Jo drąsa ir pasiaukojimas savo tautai ir sąjungininkams giliai įaugo į serbų nacionalinę savimonę ir laikomas kovos su tironija bei didvyriškumo simboliu. Išgarsėjo sultono Murado I nužudymu Kosovo mūšio metu, 1389 m. birželio 15 d.

Gyvenimas
---------

Obiličius gimė XIV amžiaus viduryje netoli Požarevaco miesto Serbijoje. 

Buvo kunigaikščio Lazaro Hrebeljanovičiaus žmonos brolis. 

M. Obiličius įkūrė Cokesinos vienuolyną, pastatytą to paties pavadinimo kaime Serbijoje.

Manoma, kad priklause slaptam *Raudonojo drakono* riterių ordinui, kurio nariams priskiriamas ir Valakijos grafas Vladas III Drakula. Ši draugija kovojo už krikščioniškasias vertybes ir dorybes.

Priešistorė ir sultono Murado I nužudymas
-----------------------------------------

Milošas Obiličius – antra pagrindinė Kosovo mūšio legendos figūra. Jei kunigaikštis Lazaras laikomas protingiausiu valdovu, kurį kada nors turėjo serbai, tai Milošas Obiličius – svarbiausias didvyris. Pasak legendos, kilnusis Obiličius turėjo daug pavydžių priešų, tarp jų ir kunigaikštį Vuką Brankovičių. Pastarasis mūšio išvakarėse Obiličių apkaltino išdavyste ir šis prisiekė jau kitą dieną nužudyti sultoną, kad galėtų įrodyti savo nekaltumą, nors ir pačiam tektų žūti. Obiličius apgaulingai pasidavė turkams, o sultonui tuo apsidžiaugus, kad didžiausias ir kilniausias Serbijos didvyris perėjo į turkų pusę ir nori atskleisti visas paslaptis, buvo pamirštas visas atsargumas. Milošui buvo leista įžengti į jo palapinę. Ten Milošas nusižeminęs puolė prieš sultoną ant žemės ir apsimetė, kad nori pabučiuoti jo kojas. Tokiu būdu jam pavyko priartėti prie sultono, o tada išsitraukė paslėptą trumpą kardą ir pervėrė juo sultoną. Tuomet jis pats metėsi ant sargybos iečių. Nežinia kiek tiksli ši legenda, tačiau iškart po Kosovo mūšio pasklido žinia apie krikščionių riterį, kuris esą nužudė sultoną Muradą I. Po to šis riteris buvo nužudytas. Musulmonų šaltiniuose sultono žudiku minimas Milošas Kupili. Istoriniuose šaltiniuose Milošo Obiličiaus vardas nėra minimas, dėl to moderniuose istorijos tyrimuose manoma, kad Milošas Obiličius iš tikrųjų buvo Nikola Vratkovičius. Savo gyvenamuoju laikotarpiu jis buvo žinomas kaip Miloš („mielasis") Nikola. Obilić (ankstesnėse versijose *Kupili*, *Kobilović* arba *Kobilić*) buvo pridėta vėliau pagal turkišką žodį *kubila*, reiškusį žudiką. Milošu Nikola sultono žudiką vadina XV a. turkų istorikas Idris Bitlisi.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Kosovo mūšis
* FK Obilić

Nuorodos
--------

* albanianliterature.net
* montenegrina.net
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Bronius Simanavičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1941 m. lapkričio 21 d. (81 metai)Pajiesyje, Kauno rajonas |
|  |
| Veikla | teisininkas, Lietuvos politinis veikėjas |
| Partija | 
* 1989 m. Lietuvos socialdemokratų partija,
* 1994 m. Teisingumo partija,
* 2002 m. Naujoji sąjunga

 |

**Bronius Simanavičius** (g. 1941 m. lapkričio 21 d. Pajiesyje, Kauno rajonas) – teisininkas, Lietuvos politinis veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Ilgakiemio pradžios, Garliavos vidurinėje mokykloje, Vilniaus vidurinėje mokykloje. Baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą.

Dirbo darbininku, meistru, statybos inžinieriumi, juriskonsultu, Kauno miesto savivaldybės Juridinio skyriaus vedėju. 1996–2000 m. Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos Darbo santykių skyriaus viršininko pavaduotojas, 2001–2003 m. Teisės ir personalo vedėjo pavaduotojas, nuo 2003 m. Lietuvos darbo rinkos mokymo tarnybos vyriausiasis specialistas.

Nuo 1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1989–1993 m. Kauno rajono skyriaus pirmininkas, 1989–1993 m. LSDP tarybos narys. 1995–2006 m. Teisingumo partijos steigėjas ir pirmininkas. 2001–2002 m. Lietuvos darbo federacijos pirmininko pavaduotojas. 2002–2004 m. Naujosios sąjungos tarybos ir tarybos prezidiumo narys.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos
-------

1. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Naujoji sąjunga (socialliberalai) – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-12-16 iš Wayback Machine projekto.
| Budionovskas*Будённовск* |
| --- |
|              |
| *Geležinkelio stotis* |
|  |
| 

BudionovskasBudionovskas

44°47′0″ š. pl. 44°08′0″ r. ilg.﻿ / ﻿44.78333°š. pl. 44.13333°r. ilg.﻿ / 44.78333; 44.13333﻿ (Budionovskas)Koordinatės: 44°47′0″ š. pl. 44°08′0″ r. ilg.﻿ / ﻿44.78333°š. pl. 44.13333°r. ilg.﻿ / 44.78333; 44.13333﻿ (Budionovskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Kraštas** | Stavropolio kraštas Stavropolio kraštas |
| **Rajonas** | Budionovsko rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1799 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 63 644  |
| **Plotas** | 62,1 km² |
| **Tankumas** (2014) | 1 025 žm./km² |
| **Altitudė** | 135 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Budionovskas |

**Budionovskas** (rus. *Будённовск*) – miestas Rusijoje, Stavropolio krašte, 220 km į pietryčius nuo Stavropolio, prie Kumos upės. Rajono centras. Geležinkelio stotis prie linijos į Mineralinius Vandenis. Plentai į Mineralinius Vandenis, Kaspijską, Svetlogradą, Divnojė. Chemijos, lengvoji, maisto, odos apdirbimo, mašinų gamybos, statybinių medžiagų pramonė. Veikia krašto muziejus, kultūros namai.

Tautinė sudėtis: rusai – 87,7 %, armėnai – 7,5 %, ukrainiečiai – 1,8 %, kiti – 3 %.

Istorija
--------

XIII–XVI a. dabartinio Budionovsko vietoje klestėjo svarbus miestas, prekybinis centras – Madžaras. Čia gyveno tiurkų tautos, žydai, alanai, rusai. XV–XVI a. tiurkų valstybių karų metu sugriautas. Dar iki XIX a. pr. buvo išlikę mauzoliejų griuvėsiai. 1799 m. Madžaro vietoje armėnai įkūrė ***Sviatoj Kresto*** (*Святой Крест*) arba ***Karabagly*** miestą. 1883 m. įkurtas rusų stačiatikių vienuolynas. 1910 m. tapo apskrities centru. 1920 m. dėl antireliginių paskatų miestas pervadintas ***Prikumsku*** (*Прикумск*), o 1935 m. pavadintas Budionovsku tarybinio maršalo Semiono Budiono garbei. 1957–1973 m. vėl buvo grąžintas Prikumsko vardas. 1995 m. Budionovske čečėnų kovotojai buvo užėmę ligoninę.

* Madžaro mauzoliejaus griuvėsiai 1793 m.Madžaro mauzoliejaus griuvėsiai 1793 m.
* Mamajaus–Madžaro Kristaus Prisikėlimo vienuolynas 1906 m.Mamajaus–Madžaro Kristaus Prisikėlimo vienuolynas 1906 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 75
Odinis neseseras (apie 1955 m.)
**Neseseras** (rus. *несессер*, iš pranc. *nécessaire*  'būtinas') – dėklas, skrynelė ar rankinė, skirta tam tikros paskirties smulkiems daiktams sudėti. Juos saugomi asmeninės higienos, manikiūro, kosmetikos, siuvimo ar rankdarbių reikmenys. Paprastai kiekvienas nesesere laikomas daiktas turi savo skyrelį, dėl ko nesesero turinys nesusimaišo. 

Neseserai atsirado XVIII a. pradžioje. Tada jie buvo dvejopi - staliniai ir kišeniniai.. Kišeniniai neseserai XVIII ir XIX a. dažnai buvo kostiumo puošmenomis, juos nešiodavo ant specialios grandinėlės, pritvirtintos prie diržo. Dabar paplitę daugiausia kišeniniai neseserai, paprastai odiniai.

Tualetinis neseseras
--------------------

Neseseras, kuriame laikomi asmeninės higienos reikmenys, reikalingi kelionei su viena ar daugiau nakvynių. Tokie neseserai paprastai reikalingi žmonėms, keliaujantiems pėsčiomis, viešuoju transportu ir pan. Jie daiktus gabenasi kuprinėse, sakvojažuose, lagaminuose ir pan. tad tualetiniai neseserai jiems svarbūs. 

Tualetinio nesesero turinys (ne visi surašyti daiktai privalomi):

* Dantų šepetukas ir dantų pasta (taip pat gali būti dantų siūlai, krapštukai)
* Skutimosi priemonės (barzdaskutė ar skustuvas, putų kremas)
* Šukos ar plaukų šepetys
* Tualetinis vanduo ir/ar odekolonas
* Losjonas, purškalas ar gelis nuo saulės
* Kontaktiniai lęšiai, lęšių dezinfekavimo skystis
* Žirklutės ar nagakirpė
* Kosmetinis pincetas

Nuorodos
--------

1. ↑  Ломаева А. В. Ювелирные несессеры: история возникновения, формы, материалы, технологии. // «Архитектон», № 18, 2007. Archyvuota kopija 2008-10-06 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Кузнецова Л. Аксессуары костюма XVIII века. // Журнал «Антик. Инфо», 3 августа 2005 Archyvuota kopija 2008-09-29 iš Wayback Machine projekto.
| **Bronys Savukynas** |
| --- |
| Gimė | 1930 m. sausio 5 d.Čivonys, Veisiejų valsčius, Seinų apskritis |
| Mirė | 2008 m. balandžio 20 d. (78 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Antakalnio kapinės |
| Vaikai | Aistis Ignas Savukynas |
|  |
| Veikla | Literatas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas (1955) |

**Bronys Savukynas** (1930 m. sausio 5 d. (arba 1929 m. gruodžio 16 d.) Čivonyse, Veisiejų valsčius, Seinų apskritis – 2008 m. balandžio 20 d. Vilniuje) – Lietuvos filologas, kalbininkas, vertėjas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1949 m. sidabro medaliu baigė Leipalingio gimnaziją. 1949 m. studijavo Kauno universiteto Architektūros fakultete. 1950–1955 m. Taučionių septynmetės mokyklos, 1955 m. Giedraičių vidurinės mokyklos mokytojas. 1950–1955 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą; 1955–1958 m. Lietuvių kalbos katedros aspirantas.

1958–1965 m. Lietuvos mokslų akademijos Lietuvių kalbos ir literatūros instituto jaunesnysis mokslinis bendradarbis. 1966–1967 m. Knygų rūmų redaktorius. 1968–1970 m. Paminklų konservavimo instituto vyresnysis mokslinis bendradarbis. 1970 m. pradėjo dirbti žurnalo „Kultūros barai" redakcijoje kalbos redaktoriumi, vėliau skyriaus redaktoriumi, 1992–2008 m. šio žurnalo vyriausiasis redaktorius. Atgimimo laikotarpiu buvo vienas iš Liberalų partijos iniciatorių.

Buvo aktyvus lietuvių ir lenkų kultūrinio bendradarbiavimo skatintojas: organizavo Lietuvos ir Lenkijos kultūros kūrėjų konferencijas Vygriuose (1997 m.) ir Druskininkuose (1998 m.), vadovavo Lietuvos delegacijoms.

Parašė darbų iš lietuvių onomastikos, etimologijos, kalbos kultūros. Išvertė grožinės prozos kūrinių iš vokiečių, lenkų, latvių kalbų.

2010 m. LR kultūros ministerija įsteigė kasmetinę Bronio Savukyno premiją, skiriamą publicistinių kūrinių autoriams, kultūros leidinių vyriausiesiems redaktoriams už lietuvių kalbos grynumo ir taisyklingumo puoselėjimą, humanistinių vertybių, analitinės minties ir intelektualinės kultūros skleidimą periodiniuose kultūros leidiniuose.

Bibliografija
-------------

* *Vardai ir žodžiai*. – Vilnius, 1971.
* *Kalba ir mintis*. – Vilnius, 1980.
* *Mintis ir ženklas*. – Vilnius, 1983.
* *Žmonės ir kalba*. – Vilnius, 1977.
* *Žodžiai ir žmonės*. – Vilnius, 1974.
* *Ženklai ir prasmės*. – Vilnius, 1987.
* *Lietuvių vardų kilmės žodynas*, kartu su K. Kuzaviniu. – Vilnius, 1987, 2006.
* *Lietuvos upių ir ežerų vardynas*, bendradarbis, Vilnius, 1963.

Įvertinimas
-----------

* 1998 m. Lietuvos Respublikos ir Lenkijos Respublikos parlamentinės asamblėjos premija
* 2005 m. DLK Gedimino 4 laipsnio ordinas
* 2006 m. Šventojo Kristoforo statulėlė
* 2007 m. Vyriausybės kultūros ir meno premija
* 2010 m. Kultūros ministerijos garbės ženklas „Nešk savo šviesą ir tikėk" (po mirties)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 445 psl.
2. ↑
3. ↑  Bronys Savukynas – kultūrininkas, redaktorius, intelektualusis priešgyna, 2018-04-20
4. ↑
5. ↑
Detalė iš Merneitės kapavietės stelos
**Merneitė** – pirmosios Egipto faraonų dinastijos karalienė, valdžiusi po Džero. 

Manoma, kad ji buvo Deno motina ir regentė, kol Denas buvo vaikas. Merneitės vardas reiškia „mylima Neitės". Jos kapą Abydose 1900 m. surado Flindersas Pytris. Šalia kapo rastos dvi stelos su jos vardu, tačiau ne *sereche* − karališkumo simbolyje. Visgi, dėl jos palaidojimo karališkajame nekropolyje Um el Kaabe, tikima, kad Merneitė buvo pilnavertė Senovės Egipto valdovė. Jos kape rasta daug antspaudų su Deno vardu, iš ko padaryta išvada, kad Merneitė buvo Deno motina, kas buvo patvirtinta rastu antspaudu Deno kape, kuriame buvo užrašas *karaliaus motina Mer-Neit*. Tikėtina, kad Merneitė buvo prieš tai valdžiusio faraono Džeto vyriausioji žmona. Vėlesniame faraono Kaa antspaude, kuriame išvardinti jo pirmtakai, Merneitė buvo nepaminėta, kas nurodo, kad kiek vėlesniu laiku egiptiečiai jos nelaikė buvus visaverte valdove. Merneitės kape rasti kapai aplink jos laidojimo kambarį tarnams palaidoti, kas buvo įprasta ankstyvųjų dinastijų karalių kapams − su mirusiu valdovu buvo palaidojami jo tarnai. Keletas objektų su Merneitės vardu rasti Sakaroje.

Šaltiniai
---------

* Toby A.H. Wilkinson. *Early Dynastic Egypt*. Routledge, 2002, p. 62

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Merneitė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Ankstyvųjų dinastijų laikotarpis**
**Pirmoji dinastija**
Narmeras →
Menas →
Džeras →
Džetas → 
Merneitė → 
Denas →
Anedžibas →
Semerkhetas →
Kaa |

 |
**Milošas Spasičius**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Milošas Spasičius  Милош Спасић |
| Gimimo data | 1998 m. sausio 29 d. (25 metai) |
| Gimimo vieta | nežinoma, nežinoma |
| Ūgis | 182 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2016–2021  2018–2021  2022  2023 | Admira Wacker II  Admira Wacker  AÓ Kavála  Riteriai | 60 0(2)27 0(0)18 0(0)12 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. birželio 3 d.. |

**Milošas Spasičius** (*Милош Спасић* ; g. 1998 m. sausio 29 d.) – futbolininkas kilęs iš Serbijos, tačiau turi ir Austrijos pilietybę. Gynėjas rungtyniavo ir Lietuvoje. Atstovavo Vilniaus „Riterių" futbolo klubui.

Karjera
-------

Ilgą karjeros dalį praleido Austrijoje. Priklausė Admira Wacker klubui. Nuo 2016 m. rungtyniavo rezervinėje ekipoje, o nuo 2018 m. atstovavo ir pagrindinei komandai.

2022 m. pradžioje persikėlė į Graikiją, kur atstovavo Kavalos AO klubui. Vasarą paliko klubą.

### FK Riteriai

2023 m. sausio 28 d. buvo paskelbta, kad tapo Vilniaus „Riterių" nariu.

A lygoje debiutavo 2023 m. kovo 3 d. rungtynėse prieš FA Šiauliai.

2023 m. liepos 3 d. tapo žinoma, kad abipusiu sutarimu nutraukta sutartis. Per laiką, praleistą Riterių klube, A lygoje sužaidė dvylika rungtynių. Visose buvo startinės sudėties žaidėjas, o paskutinėse, 2023 m. gegužės 27 d. prieš FC Hegelmann, 18 minutę patyrė traumą ir buvo pakeistas.

2023 m. liepos 3 d. pranešta, kad žaidėjas paliko klubą.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2023** | **„Riteriai"** | 12 | 0 |

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;

Šaltiniai
---------

1. ↑  Oficiali „Riterių" klubo svetainė pristato naujoką
2. ↑  sportas.lt naujienos: naujoko pristatymas
3. ↑
4. ↑  sportas.lt naujienos: apie pokyčius Riterių sudėtyje
5. ↑  2023-05-27 Riteriai v. Hegelmann
6. ↑  alyga.lt rungtynių ataskaita
7. ↑  Oficiali klubo svetainė: naujienos

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Centaurium erythraea** |
| --- |
| Skėtinė širdažolė (Centraurium erythraea)Skėtinė širdažolė (*Centraurium erythraea*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Gencijoniniai  *( Gentianaceae)* |
| Gentis: | Širdažolė  *( Centaurium)* |
| Rūšis: | Skėtinė širdažolė  *( Centaurium erythraea)* |

 |

**Skėtinė širdažolė** (*Centaurium erythraea*) – gencijoninių (*Gentianaceae*) šeimos, širdažolių (*Centaurium*) genties augalas. 

Dvimetis arba vienmetis, 10-40 cm aukščio žolinis augalas. Stiebas keturbriaunis, plikas, paprastas arba atokiau nuo pamato šakotas. Pamatiniai lapai 1,5-2,5 cm ilgio, 0,5-1,0 cm pločio, buki, stiebiniai priešiniai, bekočiai, elipsiški arba lancetiški. Žiedynas skėtiškoje kekėje. Vainikėlis ryškiai rausvas. kartais balsvas. Šaknis liemeninė, šakota. Dėžutė pailga, sėklų daug, rusvos, subręsta rugpjūčio-spalio mėn.

Žydi birželio - rugsėjo mėn. Dauginasi sėklomis.

Auga pievose, dirvonuose, krūmuose, mišrių miškų aikštelėse.

Vaistinė žaliava – augalo antžeminė dalis, pjaunama jai žydint. Žaliavoje yra 0,6-1,0 % alkaloidų, karčiųjų medžiagų (gentiopikrino, svertiamarino, amarogentino), cukrų, iki 0,3 % glikozidų, askorbino rūgšties, eterinio aliejaus, dervinių, dažinių ir mineralinių medžiagų.

Užpilas ir tinktūra vartojami apetitui žadinti; virškinamojo trakto ligoms gydyti; tulžies išsiskyrimui skatinti; sergant kepenų, inkstų ligomis; turi kirmėles varančių savybių. Liaudies medicinoje vartojama sergant žarnyno ligomis, nuo pykinimo.

Augalas dekoratyvus

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Skėtinė širdažolė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Berteroa** |
| --- |
| Pilkoji miltinaitė (Berteroa incana)Pilkoji miltinaitė (*Berteroa incana*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai  *( Dilleniidae)* |
| Šeima: | Bastutiniai  *( Brassicaceae)* |
| Gentis: | Miltinaitė  *( Berteroa)* |

 |

**Miltinaitė** (*Berteroa*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos augalų gentis, kurioje viena Lietuvoje gausiai paplitusi rūšis – pilkoji miltinaitė (lot. *Berteroa incana*, vok. *Graukresse*). Augalas daugiametis, 20-60 cm aukščio, apaugęs plaukeliais. Stiebas stačias arba kylantis. Lapai lancetiški. Žydi nuo birželio iki rudens. Vaisiai – pailgos arba elipsiškos ankštarėlės. Vaisiai atsiranda liepos mėn. 

Auga smėlėtose vietose, pakelėse, dykvietėse. Plinta dažniausiai pakelėmis.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Miltinaitė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |