recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Pistoletas PM (*Пистолет Макарова*)
PTVR 9M111-2 Fagot leidimo vamzdis
PTVR 9M113 Konkurs
**Nikolajus Makarovas** (*Nikolajus Fiodorovičius Makarovas*, rus. *Николай Фёдорович Макаров*; 1914 m. gegužės 22 d. – 1988 m. gegužės 13 d.) – tarybinis rusų automatinių ginklų konstruktorius.

Biografija
----------

Gimė 1914 m. Sasovo mieste prie Riazanės. 1929 m. baigė šešias klases ir įstojo į profesinio rengimo mokyklą Riazanėje, kurią baigė ir tapo šaltkalviu. 1931–1935 m. dirbo garvežių remonto mechaniku Sasovo garvežių remonto depe.

1936–1941 m. mokėsi Tulos Mechanikos institute. Nuo 1941 m. dirbo meistru, vėliau – vadovaujančiu kostruktoriumi ginklų gamykloje. Karo metais susipažino su pistoletų kulkosvaidžių konstruktoriumi G. S. Špaginu. 1943 m. ėmė savarankiškai dirbti konstruktoriumi, dalyvavo naujo šovinio kūrimo konkurse.

Po karo perėjo dirbti į CKB-14, kur pradėjo konstruoti naują savitaisį pistoletą, turėjusį pakeisti moraliai pasenusį TT pistoletą. N. Makarovo sukurtas 9 mm pistoletas PM laimėjo konkursą ir buvo priimtas Tarybinės Armijos ginkluotę. 1949 m. išleista pirma pistoletų PM partija, o nuo 1952 m. jie gaminti serijiniu būdu.

Su konstruktoriumi N. M. Afanasjevu sukūrė 23 mm aviacinę patranką AM-23.

Konstrukcijos
-------------

* Makarovo pistoletas (PM) – į ginkluotę priimtas 1951 m.
* Aviacinė patranka AM-23 – ginkluotėje nuo 1953 m.
* Prieštankinė valdoma raketa 9K111 Fagot – ginkluotėje nuo 1970 m.
* Prieštankinė valdoma raketa 9M113 Konkurs – ginkluotėje nuo 1974 m.

Apdovanojimai
-------------

* 1952 ir 1967 m. apdovanotas TSRS Valstybine premija.
* 1974 m. suteiktas Socialistinio Darbo Didvyrio vardas.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSovietų ir Rusijos šaunamųjų ginklų konstruktoriai |
| --- |
|  |
| 
Afanasjevas • Berezinas • Degtiariovas • Dragunovas • Fiodorovas • Glagolevas • Goriunovas • Griazevas • Jakuševas • Jaryginas • V. Kalašnikovas • M. Kalašnikovas • Komarickis • Korobovas • Korovinas • Makarovas • Margolinas • Mosinas • Nikitinas • Nikonovas • Silinas • V. Simonovas • S. Simonovas • Smirnskis • Stečkinas • Sudajevas • Šipunovas • Špaginas • Špitalnas • Telešas • Tokarevas • Vladimirovas • Volkovas |

 |

Nuorodos
--------

* Конструктор Николай Фёдорович Макаров
* Великий конструктор Николай Федорович Макаров[neveikianti nuoroda]
| Širvintos valsčiusAmtsbezirk Schirwindt |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **1874 – 1945** |  |

 |
| *Širvintos valsčius Pilkalnio apskrityje* |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Provincija** | Rytų Prūsija |
| **Administracinis centras** | Širvinta |
|  |
| **1874–1945** | Pilkalnio apskritis |

**Širvintos valsčius** (vok. *Amtsbezirk Schirwindt*) – Rytų Prūsijos administracinis teritorinis vienetas, gyvavęs 1874–1945 m. dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje. Priklausė Pilkalnio apskričiai. Valsčiaus centras buvo Širvintos mieste.

Istorija
--------

Suformuotas 1874 m. pagal 1872 m. priimtus „Apskričių nuostatus Prūsijos, Brandenburgo, Pomeranijos, Poznanės, Silezijos ir Saksonijos provincijoms" iš 12 kaimo bendruomenių ir 3 dvaro apygardų. 1923 m. Baltrušių kaimo bendruomenė prijungta prie Pažuižių kaimo (naujajai kaimo bendruomenei paliktas Baltrušių pavadinimas), 1928 m. panaikintos visos dvaro apygardos: Dvariškių sujungta su Šilininkų kaimu į Šilininkų kaimo bendruomenę, Samalukų prijungta prie Maurušaičių, o Vorupėnų – prie Vorupėnų kaimo bendruomenės. 1928–1945 m. Širvintos valsčių sudarė 11 kaimo bendruomenių: Aukštupėnų, Baltrušių, Gedkantų, Gobriškių, Kenaužių, Maurušaičių, Juodupėnų, Paplynių, Paršų, Šilininkų ir Vorupėnų.

Valsčius buvo rytinėje apskrities dalyje, Lietuvos pasienyje, prie Šešupės ir Širvintos upių. Šiaurės vakaruose valsčius siekė Didžiosios Plynės pelkę, rytuose – Širvintos miesto ribas. Didžiausios gyvenvietės 1939 m. buvo Vorupėnai (170 gyv.), Šilininkai (142 gyv.) ir Aukštupėnai (138 gyv.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vasilijus Safronovas, Valsčius, 2, Mažosios Lietuvos enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-10-03.
2. ↑  *Amtsbezirk Schirwindt*, Territoriale Veränderungen in Deutschland und deutsch verwalteten Gebieten 1874–1945 (vok.). Nuoroda tikrinta 2021-10-16.
3. ↑  Landkreis Pillkallen Archyvuota kopija 2021-10-05 iš Wayback Machine projekto. verwaltungsgeschichte.de (vok.). Nuoroda tikrinta 2021-10-16.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Rytų Ekvatorijaشرق الاستوائية‎ |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Pietų Sudano vėliava Pietų Sudanas |
| **Administracinis centras** | Toritas |
| **Apskritys** | 8 |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 225 872 |
| **Plotas** | 82 542 km² |
| **Tankumas** (2006) | 2,74 žm./km² |

**Rytų Ekvatorija** (arab. شرق الاستوائية‎ = *Scharq al-Istawā′iyya*) – vilajetas Pietų Sudane, šalies pietrytinėje dalyje, Etiopijos, Kenijos ir Ugandos pasienyje. Administracinis centras – Toritas.

Geografija
----------

Rytų Ekvatorija yra kur kas didesnio Ekvatorijos regiono dalis. Pietuose iškilę Imatongo kalnai, juose yra aukščiausia šalies vieta – Kinječio kalnas (3187 m). Pačiuose pietryčiuose siekia Turkanos ežerą (šis priėjimas yra ginčytina Ilemio trikampio teritorija).

Svarbiausi miestai: Toritas, Kapoeta, Magvis, Ikotosas, Namulė, Pageris.

Gyventojai
----------

Pagrindinės vilajeto tautos: toposai, madžiai, ačioliai, didingai.

Suskirstymas
------------

Vilajetas padalintas į 8 apskritis:

* Magvio apskritis
* Budžio apskritis
* Ikotoso apskritis
* Rytų Kapoetos apskritis
* Šiaurės Kapoetos apskritis
* Pietų Kapoetos apskritis
* Lafono apskritis
* Torito apskritis

Išnašos
-------



|  |  |
| --- | --- |
|  **Pietų Sudano vilajetai** |  |
| Aukštutinis Nilas | Buhairatas | Centrinė Ekvatorija | Džonglėjus | Rytų Ekvatorija | Šiaurės Bahr al Gazalis | Vakarų Aukštutinis Nilas | Vakarų Bahr al Gazalis | Vakarų Ekvatorija | Varabas |
**Jūratė Jaudegytė** (g. 1946 m. liepos 12 d. Kaune) – muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija
----------

Baigusi Kauno 8-osios vidurinės mokyklos aštuonias klases, 1961–1965 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikume (dėst. Andrius Kairys). 1965–1970 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Jono Motiekaičio klasė).

1970–1974 m. – Marijampolės kultūros mokyklos choro dirigavimo dėstytoja ir Maisto pramonės automatų gamyklos mišriojo choro chormeisterė.

Nuo 1974 m. rudens – Kauno 1-osios vaikų muzikos mokyklos mokytoja, 1976–1979 m. – teorinio skyriaus vedėja, nuo 1979 m. – chorinio dainavimo skyriaus vedėja, chorvedybos disciplinų dėstytoja ir jaunių choro vadovė. Chorą (70–80 dalyvių) išmokė daug klasikinių ir šiuolaikinių kompozitorių kūrimų, – jis gieda Kauno ir Vilniaus bažnyčiose, nemažai koncertuoja Kaune ir kituose Lietuvos miestuose. 1985 m. respublikinės dainų šventės konkurse pelnė geriausio vaikų choro vardą, 1987 m. respublikinės moksleivių dainų šventės konkurse ir 1996 m. tarptautiniame vaikų ir jaunimo chorų festivalyje „Dainų versmė" Vilniuje pelnė trečiąsias vietas, parengtas 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, 1993 m. Lietuvos jaunimo mažajai dainų šventei, 1994 m. – I ir 1998 m. – II Pasaulio lietuvių dainų šventėms, 1997 m. – Lietuvos moksleivių dainų šventei bei konkursui Vilniuje (laureatas). Choras yra nuolatinis ir Kauno miesto dainų švenčių ir kitų kultūros renginių dalyvis.

J. Jaudegytė buvo 1987, 1991, 1993, 1995 ir 1996 m. Kauno miesto dainų švenčių dirigentė. 1987 m. apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu. 1994 m. jai suteikta vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategorija.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Koordinatės: 55°02′19″š. pl. 24°58′05″r. ilg.﻿ / ﻿55.038489°š. pl. 24.967986°r. ilg.﻿ / 55.038489; 24.967986

|  Širvintų koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Širvintos |
| **Gyvenvietė** | Širvintos |
| **Adresas** | P. Cvirkos g. |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1904 m. |

**Širvintų koplyčia** – koplyčia, stovinti Širvintų civilinėse kapinėse, esančiose P. Cvirkos g. Širvintų Šv. arkangelo Mykolo parapijoje.

Koplyčia – stilistinės architektūros statinys. Išlikęs bažnytinės paskirties inventorius.

Istorija
--------

Koplyčia pastatyta kaip Lovmianskių šeimos mauzoliejus, 1904 m. (arch. Augustas Kleinas). Įrašai atminimo lentose lenkų kalba galinio fasado sienoje: *Adela Łowmiańska z Cieszejków*, mirusi 1893 m. rugpjūčio 30 d. ir *Adolf Łowmiański*, miręs 1900 m. rugpjūčio 5 d.

* Šoninis fasadasŠoninis fasadas
* Interjero fragmentasInterjero fragmentas
* Lovmianskių lentos galinėje sienojeLovmianskių lentos galinėje sienoje

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Širvintų koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑
2. ↑
3. ↑
| **Nikolajus Linevičius** |
| --- |
|  |
| Nikolajus Linevičius |
| Gimė | 1839 m. sausio 5 d.Černigovas, Rusijos imperija Rusijos imperija |
| Mirė | 1908 m. balandžio 23 d. (69 metai)Sankt Peterburgas, Rusijos imperija Rusijos imperija |
|  |
| Veikla | karininkas |
| Aktyvumo metai | 1855–1906 |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
|        |
|  |
|  **Vikiteka** | Nikolajus Linevičius |

**Nikolajus Petrovičius Linevičius** (rus. *Николай Петрович Линевич*, ukr. *Ліневич Микола Петрович*, 1839 m. sausio 5 d. – 1908 m. balandžio 23 d.) – karininkas, Rusijos imperijos kariuomenės generolas Tolimuosiuose Rytuose antroje Rusijos–Japonijos karo pusėje.

Biografija
----------

Linevičius gimė Černigove, tuometinėje Rusijos imperijoje. 1855 m. jis pradėjo karinę tarnybą kaip kadetas. Jis buvo dislokuotas 75-ajame pėstininkų pulke Sevastopolyje ir pirmą kartą kovojo su kalnų gentimis vakarų Kaukazo kalnuose. Jis pasižymėjo Rusijos–Turkijos kare (1877–1878 m.), o 1895 m. buvo paskirtas Pietų Usūrio divizijos vadu.

Per Boksininkų sukilimą Linevičius vadovavo 1-ajam Sibiro armijos korpusui. Jis dalyvavo 1900 m. Pekino mūšyje.

Prasidėjus Rusijos–Japonijos karui, Linevičius laikinai vadovavo Rusijos Mandžiūrijos armijai, kol 1904 m. kovo 15 d. atvyko generolas Aleksejus Kuropatkinas. Nuo 1904 m. spalio mėn. iki 1905 m. kovo 3 d. jis vėl vadovavo Pirmajai Mandžiūrijos armijai. Po rusų pralaimėjimo Mukdeno mūšyje generolas Kuropatkinas buvo atleistas iš vado pareigų, o Linevičius buvo paskirtas jo įpėdiniu ir tapo Rusijos kariuomenės Tolimuosiuose Rytuose vyriausiuoju vadu. Tačiau, gavęs paaukštinimą, Linevičius delsė, erzindamas carą Nikolajų II nesibaigiančiais reikalavimais dėl pastiprinimo, primygtinai reikalaudamas, kad prieš pradėdamas puolimą prieš japonų pozicijas jis turi turėti didelę kiekybinę persvarą. Jis nepritarė taikos deryboms su Japonija ir patarė carui Nikolajui, kad pergalė sausumoje neabejotina, kai tik atvyks reikiamas pastiprinimas. Portsmuto sutartimi užbaigus karą, Linevičius prižiūrėjo Rusijos pajėgų evakuaciją iš Mandžiūrijos, kuriai trukdė geležinkelio darbininkų streikai ir revoliucinė agitacija. Jis atsisakė imtis veiksmų prieš darbininkus, o kai per 1905 m. Rusijos revoliuciją sukilo dalis jo kariuomenės, jis neskubėjo malšinti sukilimo. Dėl to 1906 m. vasario mėn. jis buvo atleistas iš pareigų. Likusią gyvenimo dalį Linevičius praleido pensijoje.

Nikolajus Linevičius mirė 1908 m. balandžio 23 d. Sankt Peterburge.

Šaltiniai
---------

* *Connaughton, R.M (1988). The War of the Rising Sun and the Tumbling Bear—A Military History of the Russo-Japanese War 1904–5, London, ISBN 0-415-00906-5.*
* *Jukes, Geoffry. The Russo-Japanese War 1904–1905. Osprey Essential Histories. (2002). ISBN 978-1-84176-446-7.*
* *Kowner, Rotem (2006).* Historical Dictionary of the Russo-Japanese War*. The Scarecrow Press. ISBN 0-8108-4927-5.*
* *Warner, Denis & Peggy. The Tide at Sunrise, A History of the Russo-Japanese War 1904–1905. (1975). ISBN 0-7146-5256-3.*
**Rytis Paulauskas** (g. 1969 m. gegužės 24 d. Vilniuje) – lietuvių teisininkas, diplomatas.

Biografija
----------

1987 m. baigė Vilniaus S.Nėries vid. mokyklą, 1992 m. – Vilniaus universiteto Teisės fakultetą. 2000–2001 m. mokėsi – Tufto universiteto (JAV) Flečerio teisės ir diplomatijos mokyklos meno magistrantūroje. Turi Nepaprastojo ir įgaliotojo ambasadoriaus rangą.

1991–1993 m. buvo Lietuvos užsienio reikalų ministerijos Tarptautinių organizacijų skyriaus atašė, ėjo šio skyriaus vedėjo pareigas. 1993–1994 m. dirbo Lietuvos nuolatinės atstovybės prie Europos Tarybos pirmuoju sekretoriumi, 1994–1995 m. – nuolatinio atstovo pavaduotoju.

1995–1996 m. dirbo Niujorke, Lietuvos nuolatinės atstovybės prie Jungtinių Tautų patarėju, 1996–1999 – nuolatinio atstovo pavaduotoju, atstovybės patarėjas teisei.

1999–2000 m. buvo URM Saugumo politikos skyriaus vedėjas, 2001–2003 m. – URM Daugiašalių santykių departamento, vėliau – Saugumo politikos departamento direktorius.

2003–2008 m. dirbo Vienoje, buvo Lietuvos nuolatinis atstovas prie tarptautinių organizacijų (JT, ESBO, TATENA ir kt.). Vėliau buvo URM ambasadorius ypatingiems pavedimams. 2010–2012 m. – URM Pirmininkavimo ESBO departamento direktorius.

2012 m. balandžio mėn. – 2016 m. liepos mėn. - Nuolatinis atstovas prie Jungtinių Tautų biuro ir kitų tarptautinių organizacijų Ženevoje. 2021 m. balandžio pabaigoje tapo Lietuvos ambasadoriumi prie Jungtinių Tautų.

Šiuo metu vadovauja URM Informacijos ir viešųjų ryšių departamentui.

Papildoma informacija
---------------------

* Buvo Harvardo universiteto (JAV) J.F.Kenedžio vyriausybinės mokyklos Fulbright stipendiatas.
* Vaikystėje filmavosi rež. R.Banionio filme „Šešiolikmečiai" (1986 m.).
* Apdovanotas ordino Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžiumi

Nuorodos
--------

* Tūkstantmečio žmonės. Rytis Paulauskas[neveikianti nuoroda]

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   (kino-teatr.ru inf.)



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Šarūnas Adomavičius** | **Lietuvos Respublikos ambasadorius ESBO ir prie kitų tarptautinių organizacijų Vienoje** 2003–2008 m. | Po to:**Renatas Norkus** |
| Prieš tai:**Jonas Rudalevičius** | **Lietuvos ambasadorius prie Jungtinių Tautų biuro ir kitų tarptautinių organizacijų Ženevoje** 2012 - 2016 m. | Po to:**Andrius Krivas** |
| Prieš tai:**Audra Plepytė** | **Lietuvos Respublikos ambasadorius prie Jungtinių Tautų** 2021 – | Po to:**-** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Širvintų herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 1997-10-37* |
|  |
|  *LSSR priimtas 1968* |
|  |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Širvintų herbas** – skydas perskeltas į raudoną ir mėlyną laukus. Juose sidabrinė briedžio galva. Tarp ragų įkomponuotas sidabrinis kalavijas auksine rankena.

Simbolika
---------

Briedžio galva simbolizuoja apylinkės gamtos turtus, senas medžioklės tradicijas. Vietos gyventojai briedžius dėl kailio spalvos vadina *širviais*. Jie taip pat asocijuojasi su Širvintų vardu. Kalavijas simbolizuoja praeities kovas, nes Širvintų rajone yra vienas iš garsiausių Lietuvos gynybos centrų – Kernavės piliakalnių kompleksas.

Istorija
--------

Dailininko Arūno Tarabildos sukurtą herbo etaloną Heraldikos komisija aprobavo 1968 m. 1997 m. Heraldikos komisija aprobavo dailininko profesoriaus Alberto Gursko atnaujintą Širvintų herbą. Atnaujintas herbas buvo patvirtintas Lietuvos Respublikos Prezidento 1997 m. spalio 30 d. dekretu.
| **Nikolajus Beriozovas** |
| --- |
| Gimė | 1906 m. gegužės 16 d.Kaunas |
| Mirė | 1996 m. vasario 18 d. (89 metai)Ciurichas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Austrijos baleto artistas, baletmeisteris. |

**Nikolajus Beriozovas** (1906 m. gegužės 16 d. Kaunas – 1996 m. vasario 18 d. Ciurichas) – Lietuvos ir Austrijos baleto artistas, baletmeisteris.

Biografija
----------

Šokio mokėsi ir šoko Prahoje. 1930-1935 m. Valstybės teatro Kaune solistas (sceninis vardas N. Beržaitis). 1935-1944 m. Monte Karlo rusų baleto trupės šokėjas, repetitorius.

Pastatė baletų, pažymėtini Sergejaus Prokofjevo „Romeo ir Džuljeta", 1966 m. „Pelenė", 1967 m. pastatymai Milano La Scala, Helsinkio, Ciuricho, Štutgarto operos ir baleto teatruose. Garsėjo kaip M. Petipa ir M. Fokino baletų statytojas. Dukra Svetlana Beriosova buvo garsi Jungtinės karalystės baleto artistė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aliodija Ruzgaitė. *Nikolajus Beriozovas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 92 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| La Limaisp. *La Lima* |
| --- |
| *Centrinis parkas* |
|  |
| 

La LimaLa Lima

15°26′0″ š. pl. 87°55′0″ v. ilg.﻿ / ﻿15.43333°š. pl. 87.91667°r. ilg.﻿ / 15.43333; 87.91667﻿ (La Lima)Koordinatės: 15°26′0″ š. pl. 87°55′0″ v. ilg.﻿ / ﻿15.43333°š. pl. 87.91667°r. ilg.﻿ / 15.43333; 87.91667﻿ (La Lima) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Hondūro vėliava Hondūras |
| **Departamentas** | Korteso departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 53 492  |
| **Altitudė** | 33 m |

**La Lima** (isp. *La Lima*) – miestas šiaurės Hondūre, Korteso departamente, pietrytinis San Pedro Sulos priemiestis. 53,0 tūkst. gyventojų. Per miestą teka Čamelekono upė ir jį dalija į Senąją Limą ir Naująją Limą. Greta eina San Pedro Sulos-El Progreso plentas, šiauriniame pakraštyje įsikūręs Ramón Villeda Morales tarptautinis oro uostas. Svarbus bananų pramonės centras, veikia tarptautinės augalininkystės laboratorijos.

Istorija
--------

Pradžioje La Lima priklausė San Migelio savivaldybei, vėliau – San Pedro Sulos, o nuo 1981 m. gavo savivaldą.
|  Plokščių Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Šakių |
| **Savivaldybė** | Šakių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Plokščiai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1868 m. |

Koordinatės: 55°4′56″ š. pl. 23°10′23″ r. ilg.﻿ / ﻿55.08222°š. pl. 23.17306°r. ilg.﻿ / 55.08222; 23.17306
**Plokščių Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Plokščių kaime, 3,5 km į pietryčius nuo Raudonės, 12,5 km į rytus nuo Gelgaudiškio, Nemuno slėnio kairiajame krante.

Istorija
--------

Plokščių savininkas Jeronimas Krišpinas-Kiršenšteinas 1670 m. pastatė pirmąją medinę bažnyčią. Šios vieta tiksliai nežinoma, galbūt stovėje Nemuno slėnyje. Pirmajai bažnyčiai sudegus, antrąją bažnyčią ant kalvos apie 1770-1774 m. (1814-1823 m. dokumentų duomenimis) ar 1784 m. (A. Polujanskio, P. Augustaičio, J. Totoraičio tvirtinimu) pastatė Upytės vėliavininkas Benediktas Karpis. Antrajai Plokščių bažnyčiai gresiant sugriūti, 1868 m. klebonas Patricijus Sperauskas (kleb. 1834-1873 m.) susiruošė ją remontuoti iš esmės. Ruošdamasis remontui, klebonas Sperauskas savo lėšomis pastatydino mūrinę koplyčią, į kurią, bažnyčios statybos laikotarpiu, laikinai buvo perkeltos pamaldos. Vėliau pašventina koplyčia galėjo būti naudojama mirusiesiems šarvoti. Dokumentuose minima, kad 1868 m. koplyčia buvo jau iškilusi. 1868-1869 m. bažnyčios koliatoriaus grafo Benedikto Tiškevičiaus ir parapijiečių lėšomis bei tuometinio vikaro Tomo Jankausko rūpesčiu dabartinė medinė bažnyčia buvo perstatyta. 1883 m. ją konsekravo pavyskupis Juozapas Olekas. 1907 m. įsikūręs „Žiburio" draugijos skyrius (pirmininkas kunigas J. Markelis) 1909 m. įsteigė biblioteką - skaityklą. Kunigo J. Radžiūno iniciatyva 1930 m. pastatyta medinė klebonija. Po Antrojo pasaulinio karo nusavinta, paversta ligonine. Klebonas Juozapas Frainas (1911–1987) suremontavo sunykusį pastatą ir pertvarkė į kleboniją.
Bažnyčios varpas nulietas 1573 metais Rytų Prūsijoje. Varpo frize vokiečių kalba išlietas tekstas „GOT IST MEIN ZIEL ZOIM ICH MICH HALTEN WILHERMAN STVFER ANNO 1573".

Architektūra
------------

Bažnyčia lotyniško kryžiaus plano, vienabokštė, su žemesne trisiene apside ir bokšteliu. Šventoriaus tvora medinių statinių.

Šaltiniai
---------

* Lietuvos sakralinė dailė, I tomas, Vilkaviškio vyskupija, VI knyga, II dalis Naudžiai- Žvirgždaičiai
Nikolajus Kamovas
**Nikolajus Kamovas** (rus. *Николай Ильич Камов*; 1902 m. rugsėjo 14 d. (Irkutskas) – 1973 m. lapkričio 24 d. (Maskva) – tarybinis sraigtasparnių konstruktorius, technikos mokslų daktaras (1962 m.), Socialistinio darbo didvyris (1972 m.).

Biografija
----------

Gimė 1902 m. rugsėjo 14 d. Irkutske, mokytojo šeimoje.

1918 m. dar neturėdamas 16 m. įstojo į Tomsko technologijos instituto Mechanikos fakultetą. Jo kurso draugas buvo garsus tų laikų rusų lakūnas, pasižymėjęs Pirmojo pasaulinio karo metais Prancūzijos fronte, Charitonas Slavorosovas. Spėjama, kad Slavorosovas pasuko Kamovo siekius į aviaciją. 1923 m. būdamas 20 m. N. Kamovas baigė institutą su inžinieriaus diplomu.

1923 m. atvyko į Maskvą, kur dirbo *Junkers* kompanijos aviacijos gamykloje šaltkalviu. 1927 m. ėmė dirbti D. Grigorovičiaus jūrų lėktuvų konstravimo biure konstruktoriumi.

Laisvalaikiu, remiami Osoaviachimo, 1929 m. N. Kamovas ir N. Skržinskis sukūrė pirmąjį tarybinį malūnsparnį (autožirą) Kaskr-1 Krasnyj inžiner ('Raudonasis inžinierius').
1931 m. N. Kamovas ėmė dirbti malūnsparnių projektavimo grupėje CAGI institute.
  
1935 m. vadovaujant Kamovui buvo sukurtas kovinis malūnsparnis A-7, kurį naudojo Antrajame pasauliniame kare. 1937 m. po vienos A-7 avarijos, Kamovui teko palikti aviaciją ir pusantrų metų dirbti stabdžių gamykloje. 1939 m. Kamovas vėl ima dirbti aviacijos pramonėje – Tupolevo gamykloje.

1940 m. pradžioje N. Kamovo iniciatyva netoli Maskvos, prie geležinkelio stoties Uchtomskaja, buvo įsteigta aviacijos gamykla Nr. 290, kuri pirma TSRS specializavosi malūnsparnių (autožirų) gamyboje. Kamovas tapos jos direktoriumi ir vyriausiuoju konstruktoriumi, o M. Milis buvo jo pavaduotojas. Vėliau šioje gamykloje įsikūrė Kamovo sraigtasparnių OKB.
  
1940 m. N. Kamovas tapo vyriausiuoju sraigtasparnių konstravimo biuro konstruktoriumi.

Vadovaujant Kamovui buvo sukurti sraigtasparniai Ka-8 (1948), Ka-10 (1953), Ka-15 (1956), Ka-18 (1960), Ka-25 (1968), Ka-26 (1967), konvertiplanas Ka-22 (1964), aerorogės Sever-2 ir Ka-30.

Kamovo vardu pavadinta Uchtomskajos sraigtasparnių gamykla (nuo 1992 m. – atviroji akcinė bendrovė *Kamov*) Liubercų mieste.

Nuorodos
--------

* Николай Ильич Камов Archyvuota kopija 2008-05-04 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nikolajus Kamovas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Gary Thain |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Gary Mervin Thain |
| Gimė | 1948 m. gegužės 15 d. Kraistčerče, Naujojoje Zelandijoje |
| Kilmė | Naujoji Zelandija, Jungtinė Karalystė |
| Mirė | 1975 m. gruodžio 8 d. (27 metai) |
| Žanrai | Rokas |
| Veikla | Muzikantas, boso gitaristas |
| Svetainė |  |

**Gary Thain** (pilnas vardas ir pavardė **Gary Mervin Thain**, 1948 m. gegužės 15 d. Kraistčerče, Naujojoje Zelandijoje – 1975 m. gruodžio 8 d.) – boso gitaristas, žinomas kaip Jungtinės Karalystės roko grupės Uriah Heep narys.

Biografija
----------

Gary Thain kaip grupės The New Nadir narys atvyko iš Naujosios Zelandijos į Londoną, kur kartą sugrojo jam session su Jimi Hendrix. 1969 m. grupė iširo.

Po to jis tapo grupės Keef Hartley Band nariu, kurios sudėtyje 1971 m. gastroliavo kartu su Uriah Heep. Pastarosios grupės muzikantai atkreipė į jį dėmesį ir 1972 m. vasario mėn. jis tapo Uriah Heep boso gitaristu, pakeitęs Mark Clarke. Uriah Heep jis grojo iki 1975 m. vasario mėn. Paskutinio koncertinio turo su Uriah Heep metu per koncertą *Moody Coliseum*, Dalase, jis patyrė stiprų elektros srovės smūgį ir rimtai nukentėjo. Grupės gastrolės dėl to buvo nutrauktos. Apie tą laiką jis taip pat užsikrėtė venerine liga, kurios negalėjo išsigydyti, bei tapo priklausomas nuo narkotikų. Dėl to jis nebegalėjo gerai atlikti savo darbo, buvo atleistas iš grupės ir pakeistas buvusiu grupės King Crimson boso gitaristu ir vokalistu John Wetton.

Gary Thain grojimo stilius buvo ryškus, išsiskyrė puikiomis, melodingomis bosinės gitaros partijomis. Jis grojo įrašant keturis Uriah Heep albumus – *Demons and Wizards*, *The Magician's Birthday*, *Sweet Freedom* ir *Wonderworld*, taip pat dalyvavo koncertinio albumo *Uriah Heep Live* įrašuose.

Gary Thain buvo rastas negyvas savo namuose Norwood Green 1975 m. gruodžio 8 d. Mirties priežastis – kvėpavimo nepakankamumas, sukeltas heroino perdozavimo. Jam buvo 27 metai.

Priskiriamas vadinamajam klubui „27", kurį sudaro reikšmingos įtakos roko ir bliuzo muzikai turėję muzikantai, mirę 27 metų (Brian Jones, Jimi Hendrix, Janis Joplin, Jim Morrison, Kurt Cobain ir kt.).

Diskografija
------------

 **Champion Jack Dupree** 

* *Scoobydoobydoo* (1969)

 **Martha Velez** 

* *Fiends and Angels* (1970)

 **Keef Hartley Band** 

* *Halfbreed* (1969)
* *The Battle of North West Six* (1969)
* *The Time is Near* (1970)
* *Little Big Band Live at The Marquee 1971* (1971)
* *Overdog* (1971)
* *72nd Brave* (1972)

 **Miller Anderson** 

* *Bright City* (1971)

 **Pete York Percussion Band** 

* *The Pete York Percussion Band* (1972)

 **Uriah Heep** 

* *Demons and Wizards* (1972)
* *The Magician's Birthday* (1972)
* *Live* (1973)
* *Sweet Freedom* (1973)
* *Wonderworld* (1974)

 **Ken Hensley** 

* *Proud Words on a Dusty Shelf* (1973)

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2013-12-03 iš Wayback Machine projekto.
* Neoficiali svetainė Archyvuota kopija 2007-05-05 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Semiatyčių mūšis |
| --- |
| Semiatyčių mūšio paveikslas |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1863 m. vasario 6–7 d. |
| Vieta | Europa, Rusijos imperija, Lenkijos Kongreso karalystė, Semiatičė |
| Rezultatas | Rusijos kariuomenės pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
|  1863 m. sukilėliai |  Rusijos imperija |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Vladislavas Cichorskis Valentas Levandovskis Romanas Roginskis | Zachar Maniukin |
| Pajėgos |
| 4300 | 2500 |
| Nuostoliai |
| 200 | 70 |

**Semiatyčių mūšis** (lenk. *Bitwa pod Siemiatyczami*) – mūšis įvyko 1863 m. vasario 6-7 d. 1863 m. sukilimo metu tarp 1863 m. sukilėlių ir Rusijos imperijos kariuomenės.

Mūšis
-----

Jau nuo 1860 m. Semiatičės mieste kildavo įvairūs nedideli protestai prieš carinę valdžią. 1862 m. į miestą buvo atsiųstas Rusijos imperijos kariuomenės garnizonas. Kunigaikštienės Anos Jablonovskos rūmuose buvo kaupiami ginklai ir ruošiamasi sukilimui. 1863 m. sausio 22 d. prasidėjo sukilimas visoje buvusioje Abiejų Tautų respublikos teritorijoje. Semiatyčių mieste sukilėliai puolė Rusijos kariuomenės įgulas 1863 m. vasario 6-7 d. bet mūšį galiausiai pralaimėjo.

* Mūšio schemaMūšio schema
| La Orotavaisp. *La Orotava* |
| --- |
|              |
| *La Orotavos senamiestis* |
|  |
| 

La OrotavaLa Orotava

28°22′00″ š. pl. 16°31′00″ v. ilg.﻿ / ﻿28.36667°š. pl. 16.51667°r. ilg.﻿ / 28.36667; 16.51667﻿ (La Orotava)Koordinatės: 28°22′00″ š. pl. 16°31′00″ v. ilg.﻿ / ﻿28.36667°š. pl. 16.51667°r. ilg.﻿ / 28.36667; 16.51667﻿ (La Orotava) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Ispanijos vėliava Ispanija |
| **Regionas** | Kanarų salos Kanarų salos |
| **Provincija** | Tenerifės provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 18 334  |
|  |
|  **Vikiteka** | La Orotava |

**La Orotava** (isp. *La Orotava*) – miestas Ispanijoje, Kanarų salose, Tenerifės salos vidurio šiaurinėje pusėje, į pietryčius nuo Puerto La Kruso, Orotavos slėnyje. Miestelis žymus savo istorine barokine architektūra – Švč. Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia (1788 m.), Šv. Augustino vienuolyno bažnyčia, Konstitucijos aikštė, vilos, pirklių namai. Yra Viktorijos sodai, botanikos sodas.

Savivaldybė Tenerifėje

Savivaldybė
-----------

Savivaldybės plotas: 206,9 km², gyventojų skaičius – 42 546 (2021 m.).

Pagrindinės savivaldybės gyvenvietės (gyventojų sk. – 2020 m.): La Orotava (18 334), La Perdoma (5236), San Antonijas (1853), Benichosas (1604), Dehesa Alta (1460), La Florida (1395), La Lusas (1293), El Bebederas (1069) ir kt.

Verčiamasi daugiausia turizmu, žemės ūkiu. Savivaldybė apima visą centrinę salos dalį su Teidės ugnikalniu ir Teidės nacionaliniu parku. Orotavos slėnyje yra Pinoleriso rezervatas, La Resbalos kraštovaizdžio draustinis, La Korona Forestalio gamtos parkas.

* La Orotavos miesto aikštėLa Orotavos miesto aikštė
* Mendeso namas La OrotavojeMendeso namas La Orotavoje
* La Orotava 1974 m.La Orotava 1974 m.
* Senoji miesto architektūraSenoji miesto architektūra

Šaltiniai
---------

1. ↑  SPAIN: Canarias, *citypopulation.de*
2. ↑  «Nomenclátor: Población del Padrón Continuo por Unidad Poblacional». Instituto Nacional de Estadística.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Rubinas |
| --- |
|  |
| Savybės |
| Kategorija | Mineralas, korundo grupė |
| Cheminė formulė | Aliuminio oksidas, Al2O3 |
| Identifikacija |
| Spalva | raudona |
| Kristalo sistema | Trigonalinė |
| Lūžimai | - |
| Kietumas pagalMoso skalę | 9 |
| Blizgesys | Stiklinis |
| Lūžio rodiklis | 1,76-1,77 |
| Specifinis tankis | 3,9-4,1 |

**Rubinas** (lot. *rubeus* – „raudonas", pavadinimą davė graikų filosofas Teofrastas) – raudona korundo mineralo atmaina. Brangakmenis. Raudoną spalvą suteikia chromo priemaišos. 

Kaitinant galima panaikinti smulkius vidinius defektus.

### Radimvietės

Daugiausiai juvelyrinių rubinų randama Tailande, Mianmare. Telkiniai Šri Lankoje, Kenijoje, Tanzanijoje, Australijoje, JAV (Montanoje ir P. Karolinoje).

### Taikymas

Dideli ir permatomi rubinai yra tokie pat reti ir brangūs kaip briliantai – tik „fancy" briliantai yra brangesni. Kur kas mažiau vertinami matiniai ir pusiau matiniai rubinai.

Dirbtiniai rubinai naudojami techniniams ir laikrodžių akmenims gaminti, lazerių gamyboje.

### Didžiausi rubinai

* Rajaratna rubinas – 2475 ct
* Neelanjali rubinas – 1370 ct

Šlifuotas rubinas
Koordinatės: 54°38′23″ š. pl. 24°37′43″ r. ilg.﻿ / ﻿54.63972°š. pl. 24.62861°r. ilg.﻿ / 54.63972; 24.62861

Semeliškių miško riboženklis
**Semeliškių–Barbutiškių miškai** – miškų masyvas Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje ir Trakų rajone, 2 km į pietus nuo Semeliškių. Priklauso Trakų miškų urėdijos Semeliškių girininkijai. Apima 14,4 km² plotą. Masyvą sudaro Semeliškių ir Barbutiškių miškai.

Paviršius kalvotas. Būdingi velėniniai jauriniai ir jauriniai priesmėliai, vietomis priemoliai. Miške telkšo Krunio ir Jurežerio ežerėliai, šiaurės vakaruose siekia Vaisiečio ežerą.

Medynai:

* pušynai: 19 %
* eglynai: 39 %
* beržynai: 25 %
* ąžuolynai: 2 %
* drebulynai: 7 %
* baltalksnynai: 4 %
* juodalksnynai: 2 %
* uosynai: 1 %
* skroblynai: 1 %
* guobynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 36 % medynų, pusamžiai medžiai 51 %, pribręstantys 7 %, brandūs 6 %.

Semeliškių–Barbutiškių miškuose gan gausiai gyvena stambieji kanopiniai žvėrys (briedžiai, stirnos, šernai), smulkieji žinduoliai (kiškiai, voverės, kiaunės, ir kt.), lapės, usūriniai šunys, jerubės, slankos.

Mišką kerta kelias  **221**  Vievis–Aukštadvaris . Miškuose ir greta įsikūrę: Raudonakis, Jurežeris, Krunis, Vėžiakojis, Semeliškių Būda, Dailydukas II, Nečiūnai, Miglinai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Semeliškių–Barbutiškių miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 651
Koordinatės: 55°55′24″ š. pl. 21°22′17″ r. ilg.﻿ / ﻿55.92333°š. pl. 21.37139°r. ilg.﻿ / 55.92333; 21.37139

Miškai Voveraičių apylinkėse
**Rubulių miškai** – miškų masyvas vakarų Lietuvoje, Kretingos rajone, 3 km į rytus nuo Kretingos. Priklauso Kretingos miškų urėdijai (Kūlupėnų ir Jokūbavo girininkijoms). Apima 22,1 km² plotą.

Masyvą sudaro Rubulių, Aukštkalvių, Girės miškai. Būdingas lygus, kai kur kalvotas paviršius. Dirvožemiai jauriniai glėjiški ir glėjiniai priesmėliai, kai kur – velėniniai jauriniai glėjiški priemoliai. Prateka daugiausia Akmenos baseino upeliai: Burkštinas (su Dirsupiu), Pilsupis, Skroblupis (su Šakale); rytiniu pakraščiu teka Minijos intakas Paltys. Rytuose, prie Žadeikių, slūgso pelkė. Upeliai sureguliuoti.

Medynai:

* eglynai: 47 %
* beržynai: 25 %
* pušynai: 20 %
* drebulynai: 5 %
* juodalksnynai: 1 %
* baltalksnynai: 1 %
* ąžuolynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 36 % medynų, pusamžiai medžiai 56 %, pribręstantys 6 %, brandūs 2 %.

Miškuose gyvena kiškiai, voverės, briedžiai, stirnos, usūriniai šunys, elniai, lapės, jerubės, slankos.

Pietinį Rubulių miškų kraštą kerta plentas  **A11**  Šiauliai–Palanga , o skersai miško eina kelias  **2303**  Kretinga–Kūlupėnai  ir Klaipėdos–Šiaulių geležinkelis. Miškuose ir greta jų įsikūrę Rubuliai, Daktarai, Voveraičiai, Žadeikiai, Aukštkalviai, Ruginiai, Sungailai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Rubulių miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 576
| **Rubenas Beriosas Martinesasisp. *Rubén Berríos Martínez*** |
| --- |
| Gimė | 1939 m. birželio 21 d. (83 metai)Aibonitas, Puerto Rikas |
|  |
| Veikla | Puerto Riko politinis veikėjas, teisėtyrininkas tarptautininkas, teisės profesorius |
|  |
| Išsilavinimas | tarptautinės teisės daktaras |
| Alma mater | 1961 m. Džodžtauno universitetas |

**Rubenas Beriosas Martinesas** (isp. *Rubén Berríos Martínez*, g. 1939 m. birželio 21 d. Aibonite, Puerto Rikas) – Puerto Riko politinis veikėjas, teisėtyrininkas tarptautininkas, teisės profesorius.

Biografija
----------

1961 m. Džordžtauno universiteto administravimo ir ekonomikos bakalauras, Jeilio universiteto JAV teisės magistras, Oksfordo universiteto tarptautinės teisės daktaras. 1967–1971 m. Puerto Riko universiteto teisės profesorius. Vienintelis Puerto Riko teisininkas, kurio kandidatūra teikta į Tarptautinio Teisingumo Teismo teisėjo vietą.

Nuo 1970 m. Puerto Riko nepriklausomybės partijos (PIP) pirmininkas. Jo vadovaujama partija pasuko demokratinio socializmo keliu.

1971 m. vadovavo protestams prieš JAV viešpatavimą Kulebros saloje, 1999 m. protestavo prieš JAV bombardavimus Vieko saloje, ne kartą buvo suimtas. Dalyvavo 1972, 1976, 1980, 1988 m. ir 2000 m. šalies gubernatoriaus rinkimuose, bet pralaimėdavo Liaudies demokratinės arba Naujosios progresyvios partijos kandidatams.

1972–1976 m. 1984–1988 m. ir 1993–1999 m. senatorius, atsisakė šių pareigų protestuodamas prieš Vieko salos pavertimą JAV karinio laivyno poligonu ir bombardavimus.

Nuolatinės Lotynų Amerikos politinių partijų konferencijos (COPPPAL) iniciatorius, Lotynų Amerikos žmogaus teisių asociacijos Vykdomosios tarybos narys.

Nuo 1999 m. Socialistų Internacionalo Garbės pirmininkas.

Literatūra
----------

* Berríos, Rubén (2004). Un Mapa Para la Ruta (A Map for the Route);
* Berríos, Rubén (1997). Puerto Rico’s Decolonization;
* Berríos, Rubén (August, 1973). The Independence of Puerto Rico: Cause and Struggle;
* Berríos, Rubén. Towards the Puerto Rican Socialism.

Nuorodos
--------

* Rubén Berríos biografija Archyvuota kopija 2005-11-20 iš Wayback Machine projekto. (ispanų k.)
Semerkheto stela
**Semerkhetas** – septintasis pirmosios Egipto dinastijos faraonas. Manoma, kad valdė 9 metus. Jo pirmtakas buvo Anedžibas. Apie Semerkhetą mažai žinoma, daugiausia sužinota iš kelių artefaktų. Tikriausiai palaidotas Um el Kaabo (*Umm el-Qa’ab*) karališkame nekropolyje, kape *„u"* Abydose.

| Faraono vardai |
| --- |
|  |  |
| **Semerchet** (*smrẖt*) „Dievybių palydovas" |
|  |
|  |  |
| **Iri(?)** (*jrj*) |
|  |
|  |
|  |
|  |
| **Manetonas** | *Semempses* |
| **Eratostenas** | *Sempsos* |

Semerkhetas paminėtas Palermo akmens įrašuose ir Manetono, kuris jį vadino vardu Semempsesas, kas galbūt išvesta iš kito karaliaus vardo − Semenptahas. Tai, kad ant rastų indų Semerkheto vardas užrašytas virš nutrintų pirmtako Anedžibo vardų, gali nurodyti, kad karalius bandė įtvirtinti savo teisę į sostą, kuri tikriausiai nebuvo labai tvirta. Semerkheto kapas yra didesnis už Anedžibo, kas galbūt irgi buvo padaryta sąmoningai. Semerkhetas tikriausiai buvo trumpiausiai valdęs pirmosios dinastijos valdovas. Palermo akmens Kairo fragmentuose paminėti aštuoni su pusę jo valdymo metų. Deja, įrašai mini tik ceremoninius karaliaus veiksmus ir jokios reikšmingos informacijos apie jo valdymą nepateikta. Iš jo valdymo nežinomi valdininkų kapai Sakaroje, kas tikriausiai nurodo, kad visi jie pergyveno trumpai valdžiusį karalių. Semerkheto kapo palydoviniai kapai yra labai arti, kas gali rodyti, kad juose karaliaus tarnai ir galbūt haremo moterys buvo palaidoti (paaukoti) tuo pat metu kaip karalius, nes tikriausiai buvo uždengti viena struktūra. Vienintelis reikšmingas radinys iš Semerkheto valdymo laikų yra viena iš dviejų juodo granito stelų, stovėjusi prieš jo kapą, kurią 1899 m. rado Émile Amélineau.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Semerkhetas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Toby A.H. Wilkinson. *Early Dynastic Egypt*. Routledge, 2002, p. 66
* Ian Shaw, Paul Nicholson. *The British Museum Dictionary of Ancient Egypt*. The American University in Cairo Press. 2002, p. 257

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Ankstyvųjų dinastijų laikotarpis**
**Pirmoji dinastija**
Narmeras →
Menas →
Džeras →
Džetas → 
Merneitė → 
Denas →
Anedžibas →
Semerkhetas →
Kaa |

 |
|  |
| --- |
| Gary Lux |
|  
Gary Lux 2013 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Gerhard Lux |
| Gimė | 1959 m. sausio 26 d. (64 metai)  Ontarijas, Kanados vėliava Kanada |
| Veikla | dainininkas, dainų autorius |

**Gerhard „Gary" Lux** (g. 1959 m. sausio 26 d. Ontarijas, Kanada) – austrų dainininkas ir dainų autorius.

Biografija
----------

Gary Lux gimė 1959 m. Ontarijo regione, bet dar vaikystėje su tėvais persikėlė gyventi į Austriją.

1983 m. kaip grupės „Westend" narys atstovavo Austrijai 1983 m. „Eurovizijos" konkurse su daina „Hurricane", kuri užėmė 9 vietą.

Po metų jis buvo dalyvės Anita pritariantysis vokalas. 1985 m. kaip solo atlikėjas, „Eurovizijos" konkurse atlikęs kūrinį „Kinder dieser Welt" (liet. *Pasaulio vaikai*), Gary gavo 60 taškų, kurie leido pakilti į 8 vietą.

Atlikėjas dar kartą išrinktas dalyvauti 1987 m. Šį kartą jis atliko Kenneth Westmore ir Stefanie Werger baladę „Nur noch Gefühl" (liet. *Tik jausmas*), tačiau surinkęs tik 8 taškus (7 taškai iš Graikijos ir 1 iš Italijos), dalyvis užėmė 20 vietą, aplenkdamas tik Liuksemburgo ir Turkijos atstovus.

Kaip kompozitorius, 1994 m. Gary Lux šalies nacionalinėje atrankoje liko antroje vietoje su grupės „Three Girl Madhouse" atlikta daina „Solitaire".

Gyvendamas Los Andžele, atlikėjas išleido du albumus – „Dreidimensional" ir „City of Angels".

Nuorodos
--------

* Daina *Kinder dieser Welt*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**„Mess"  *Sonntag*** |  **Austrijos atstovas „Eurovizijoje"  (kaip grupės „Westend" narys)**1983 | Po to:**Anita  *Einfach weg*** |
| Prieš tai:**Anita  *Einfach weg*** |  **Austrijos atstovas „Eurovizijoje"**1985 | Po to:**Timna Brauer  *Die Zeit ist einsam*** |
| Prieš tai:**Timna Brauer  *Die Zeit ist einsam*** |  **Austrijos atstovas „Eurovizijoje"**1987 | Po to:**Wilfried  *Lisa Mona Lisa*** |
Latvenergo|  |
| Forma | akcinė bendrovė |
| Pramonė | energetika |
| Įkurta | 1939 m. |
| Centrinė būstinė | Ryga, Latvija |
| Savininkas (-ai) | Latvijos valstybė |
| Tinklalapis | www.latvenergo.lt |

**„Latvenergo"** – 1939 m. įkurta Latvijos valstybinė energetikos bendrovė. Generuoja 70 % Latvijos rinkos energijos.

Hindroelektrinės
----------------

„Latvenergo" priklausančios trys didžiosios Dauguvos hidroelektrinės (Pliavinių HE, Rygos HE, Kegumo HE) tiekia apie 46 % elektros energijos, kuri pagaminama Latvijoje. Iš trijų „Latvenergo" hidroelektrinių daugiausia elektros pagamina Pliavinių HE – pagal instaliuotą galią didžiausia hidroelektrinė Baltijos šalyse ir antra pagal dydį Europos Sąjungoje. Pastarosios galia siekia 894 megavatų, Rygos HE – 402 MW. Kegumo – HE 264 MW. Palyginimui Kauno HE galia siekia apie 100 MW. Jas planuoja rekonstruoti 2017–2020 m. už 200 mln. eurų.

Išnašos
-------

1. ↑  „Už 200 mln. Eur atnaujins didžiąsias Latvijos hidroelektrines". *vVerslo žinios*. Nuoroda tikrinta 2018-12-02.
| **Paulius Antanas Baltakis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1925 m. sausio 1 d.Latavėnai, Troškūnų valsčius (dab. Anykščių raj.) |
| Mirė | 2019 m. gegužės 17 d. (94 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Kretingos miesto senosiose kapinėse |
| Tautybė | lietuvis |
| Religija | Romos katalikų bažnyčia |
|  |
| Pareigos | Vyskupas |

**Paulius Antanas Baltakis** O.F.M. (1925 m. sausio 1 d. Latavėnuose, Troškūnų valsčius (dab. Anykščių raj.) – 2019 m. gegužės 17 d. Kaune) – Romos katalikų kunigas, vienuolis pranciškonas. Palaidotas Kretingos miesto senosiose kapinėse. Nuo 1984 m. titulinis Egaros vyskupas ir užsienio lietuvių katalikų sielovados vadovas.

Biografija
----------

Augo vienuolikos vaikų šeimoje. Seserys: Apolonija, Aldona, Teresė – tremtinės, Zuzana ir Julija, broliai: Juozas – ekonomistas, Vytautas (g. 1930 m.) inžinierius geologas, Jonas – tremtiniai, Pranas (1926–2006 m.) – inžinierius ir Algirdas.

Mokėsi Kretingos ir Anykščių gimnazijose. 1944 m. Šeduvoje vokiečių buvo suimtas ir išvežtas darbams į Suomiją ir Norvegiją. 1945–1952 m. Belgijoje studijavo teologiją ir filosofiją; 1952 m. kunigas.

Atvyko į JAV atsikūrusią lietuvių pranciškonų Šv. Kazimiero provinciją. 1953–1963 m. lietuvių Prisikėlimo parapijos vikaras ir vienuolyno Toronte vyresnysis. 1969–1979 m. Šv. Kazimiero vienuolyno Niujorke (Bruklinas) vyresnysis. Organizavo vienuolyno spaustuvės, lietuvių kultūros centro „Kultūros židinys" statybas, dėstė lituanistinėje mokykloje. 1964–1967 m. ir 1970–1979 m. lietuvių pranciškonų Šv. Kazimiero provincijos patarėjas, 1979–1984 m. provincijolas. JAV ir Kanados lietuvių parapijų administratorius. 1984 m. pavesta rūpintis užsienio lietuvių sielovada. Amerikos vyskupų konferencijos *Ad hoc* komisijos narys. 1988 m. įkūrė Lietuvių sielovados tarybą, biuletenį „Vyskupo informacija". Nuo 1986 m. Lietuvos katalikų religinės šalpos ir Lietuvių informacinio centro pirmininkas, 1991 m. Pasaulio lietuvių katalikų sąjungos dvasios vadas. 2003 m. popiežius Jonas Paulius II priėmė užsienyje gyvenančių lietuvių katalikų vyskupo P. A. Baltakio atsistatydinimą iš šių pareigų dėl amžiaus. Iki 2009-ųjų vyskupas Niujorke vadovavo Lietuvių katalikų religinei šalpai, vėliau gyveno Šv. Antano pranciškonų vienuolyne Kenebunkporte. 

2018 m. balandį grįžo į Lietuvą. 2019 m. pervažiavo į Kauną. Palaidotas Kretingos Senosiose kapinėse.

Įvertinimas
-----------

* 1994 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Arūnas Streikus. *Paulius Baltakis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 520 psl.
2. ↑  Paulius Antanas Baltakis // Anykštėnų biografijų žinynas
Koordinatės: 55°51′21″ š. pl. 22°52′50″ r. ilg.﻿ / ﻿55.85583°š. pl. 22.88056°r. ilg.﻿ / 55.85583; 22.88056


| Kalniškių karjeras |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Kelmės rajonas) |
| Plotas | 0,184 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,89 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Išteka | bevardis kanalas |

**Kalniškių karjeras** – karjero tvenkinys Lietuvoje, Kelmės rajone, 4,5 km į šiaurę nuo Šaukėnų miestelio. Sudarytas išeksploatavus žvyro išteklius (naudojant žemsiurbę) ir prisipildžius vandens. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,71 km, plotis – iki 0,36 km. Yra 7 a sala. Altitudė 97,8 m. Krantai vietomis aukštoki, statūs. Vandens perteklius nuteka 0,8 km ilgio kanalu į Ventos upę. Aplinkui daugiausia plyti dirbami laukai. Šiaurrytinėje pakrantėje stūkso miškas, kuriame pradėtas eksploatuoti naujas žvyro karjeras. Šalia tvenkinio įsikūręs Kalniškių kaimas. Į vakarus nutiestas kelias  **159**  Užventis–Šaukėnai–Kuršėnai . Šiaurės rytų pakrantėje yra įrengta poilsiavietė su paplūdimiu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys
Koordinatės: 40°57′51.84″ š. pl. 8°10′31.12″ v. ilg.﻿ / ﻿40.9644000°š. pl. 8.1753111°r. ilg.﻿ / 40.9644000; 8.1753111

| 516 Arokos tiltas |
| --- |
|  |
| **Vieta** | Aroka, Portugalijos vėliava Portugalija |
| **Kerta** | Paivą |
| **Ilgis** | 516 m |
| **Plotis** | 1,2 m |
| **Aukštis** | 175 m |
| **Pastatytas** | 2021 m. |
| **Konstrukcija** | kabantis tiltas |
| **Kainavo** | 2,3 mln. € |

**516 Arokos tiltas** – kabamasis pėsčiųjų tiltas (vad. beždžionių tiltas) šiaurinėje Portugalijoje, prie Arokos miestelio, Aveiro rajone.

Šio 516 m ilgio, 1,2 m pločio tilto siūbuojanti ažūrinė metalinė konstrukcija 175 m aukštyje sujungė Paivos upės slėnio krantus, tiltas laikomas plieninių trosų ir dviejų V formos betoninių bokštų, kurie stovi abiejose slėnio pusėse. Teigiama, kad tiltą įkvėpė inkų tiltai per Andų kalnų slėnius, jį projektuojant pasitelkta tibetietiška beatraminė tiltų statybos tradicija. Tiltas yra Arokos geologinio parko, įtraukto į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą, teritorijoje.

Tiltą projektavo Portugalijos ne pelno organizacija „Statybos, energetikos, aplinkos ir tvarumo mokslinių tyrimų ir technologinės plėtros institutas" (*Itecons*), o statybos darbus atliko kompanija „Conduril – Engenharia SA". Tilto statybos užtruko dvejus metus, darbai atsiėjo 2,3 mln. €.

Tiltas atidarytas 2021 m. gegužės pradžioje, tuo metu tai buvo ilgiausias pasaulyje kabamasis pėsčiųjų tiltas.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  „Portugalijoje atidarytas ilgiausias pasaulyje „beždžionių tiltas". Verslo žinios. Nuoroda tikrinta 2022-05-19. Archyvuota kopija 2021-05-15 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  „About the bridge". 516arouca.pt. Nuoroda tikrinta 2022-05-19.
3. 1 2  „World’s Longest Pedestrian Suspension Bridge Opens in Portugal". Smithsonian Magazine. Nuoroda tikrinta 2022-05-19.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Pilypas Melanchtonas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1497 m. vasario 16 d.Bretenas Vokietija |
| Mirė | 1560 m. balandžio 19 d. (63 metai)Vitenbergas, Vokietija |
|  |
| Veikla | protestantiškosios sistematinės teologijos pradininkas |
|  |
|  **Vikiteka** | Philipp Melanchthon |

**Pilypas Melanchtonas** (vok. *Philipp Melanchthon*; tikrasis vardas – vok. *Philipp Schwartzerd*; 1497 m. vasario 16 d. Bretenas, Vokietija – 1560 m. balandžio 19 d. Vitenbergas, Vokietija) – reformacijos teologas, protestantiškosios sistematinės teologijos pradininkas.

Po Martyno Liuterio mirties jis perėmė vadovavimą Liuterio pradėtam teologiniam judėjimui. Melanchtonas dėstė graikų kalbą iš pradžių Tiūbingene, vėliau Vitenbergo universitete. 1518 m. Melanchtonas susipažino su Liuteriu. Tai pakeitė Melanchtoną: iš humanisto jis tapo teologu ir reformatoriumi. Jis labai gerai išmanė istoriją ir buvo apdovanotas loginiu nuoseklumu.

Teologiniai disputai
--------------------

Leipcigo dispute 1519 m. jis viešai palaikė Liuterį. 1521 m. Melanchtonas parašė teologijos apžvalgą **Loci communes** (*Bendrieji teologijos principai*). Tai buvo pirmoji knyga, kurioje buvo aiškiai išdėstytas Reformacijos mokymas. Melanchtonas prisidėjo Liuteriui verčiant Bibliją į vokiečių kalbą.

Teologijos apžvalgos *Loci Communes*, 1521 m. redaguotas knygos viršelis
1529 m. Melanchtonas Cvingliui paprieštaravo, skelbdamas, kad šventosios Komunijos sakramentas nėra tik paminėjimas. 1530 m. jis sudarė "Augsburgo išpažinimą", kuris liuteronų bažnyčiose iki šiol yra laikomas svarbiausiu tikėjimą skelbiančiu dokumentu.

Melanchtonas tikėjo, kad svarbiausia yra naujas krikščionių susivienijimas. Jį jaudino ir neramino tai, kad vyko teologinės kovos, kurios vyko jo paties stovykloje su kitais liuteronais.

Literatūra
----------

* "Krikščionybės istorija". Vilnius, Alma Littera (2000)