recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Heinrichas Klumbys, vok. *Heinrich Klumbies*** |
| --- |
| Gimė | 1905 m. liepos 5 d.Neutomišelyje (dab. lenk. *Nowy Tomyśl* Lenkijoje) Poznanės provincija, Prūsijos karalystė |
| Mirė | 1994 m. birželio 9 d. (88 metai)Karlsrūjėje, VFR |
|  |
| Veikla | Tapytojas, iliustratorius ir meno pedagogas |

**Heinrichas Klumbys** (vok. *Heinrich Klumbies*; 1905 m. liepos 5 d. Neutomišelyje (dab. lenk. *Nowy Tomyśl* Lenkijoje) Poznanės provincija, Prūsijos karalystė – 1994 m. birželio 9 d. Karlsrūjėje, VFR) – lietuvninkų kilmės Vokietijos tapytojas, iliustratorius ir meno pedagogas.

Biografija
----------

Gimė tilžiečių šeimoje Neutomišelyje. Tėvas Emilis Frydrichas Klumbys šiame mieste tarnavo teismo asesoriumi, o motina Mėta Šyfelbain šeimininkavo namuose. 1925 m. Šneidemiulėje (dab. lenk. *Piła* Lenkijoje) įgijęs brandos atestatą, jis toliau studijavo Štutgarte: pirmiau Aukštojoje technikos mokykloje, vėliau – 
Vaizduojamojo meno akademijoje pas prof. Hansą Špygelį. 1926 m. tęsė mokslus Paryžiaus *Academie Julien* pas Fernandą Legerį. 1926–1928 m. buvo Karaliaučiaus meno akademijos studentu: žinių sėmėsi pas profesorius Francą Ksaverą Vimerį, Heinrichą Volfą ir Klausą Richterį. Lankėsi Nidos dailininkų kolonijoje. Savo studijas užbaigė Karališkojoje meno mokykloje Berlyne, kur 1928 m. išlaikė paskutinius valstybinius egzaminus. 

1930–1933 m. darbavosi Berlyno avangardistinėje *Karlo Markso mokykloje*: joje mokė braižybos, kartu vadovavo teatrinei grupei ir meno klasei. Nuo 1936 m. atsidėjo vien kūrybai – tapė ir iliustravo spaudą. 1940 m. pašauktas į nacistinę kariuomenę, tarnavo oro pajėgose. 

Pokaryje apsigyveno Raichenbache prie Filso (vok. *Reichenbach an der Fils*). 1946 m. vedė žinomo karikatūristo Ericho Ohserio našlę Marigardą. Dėstė vietiniame Liaudies universitete, papildomai užsidirbdavo laikraščių ir žurnalų leidyklose. 1960 m. buvo priimtas profesoriaus pareigoms Karlsrūjės meno akademijoje, kur dėstė iki 1971 m. Priklausė *Münchener Secession* ir *Société Europeenne Vénice* dailininkų susivienijimams, Vokietijos menininkų sąjungai.

Prof. Heinricho Klumbio sukurti „beribių plokštumų" paveikslai užima savitą vietą modernaus Vokietijos meno istorijoje.

Įvertinimas
-----------

* Lovis Corinth premija (1976 m.)
* Eslingeno menininkų gildijos garbės narys (1977 m.)

Šaltiniai
---------

* Klumbies, Heinrich // *Kunstakademie Königsberg 1845 – 1945. Biographien der Direktoren und Lehrer.* / Bearbeitet von Ingeborg Nolde. Darin: „Biographien der Direktoren und Lehrer". „Biographien der Schüler", 65–94.
* Günther Ott. *Klumbies, Heinrich* // kulturportal-west-ost.eu (1) Archyvuota kopija 2018-04-23 iš Wayback Machine projekto.
* Günther Ott. *Klumbies, Heinrich* // kulturportal-west-ost.eu (2) Archyvuota kopija 2019-03-29 iš Wayback Machine projekto.
* Klumbies, Heinrich // Ilona Motiejauskienė. *Kelionė į prūsiškąjį „Barbizoną"* / Draugija „Nidden". – Klaipėda: Druka, 2013, psl. 115; ISBN 978-609-404-144-0 Archyvuota kopija 2021-03-09 iš Wayback Machine projekto.
**Heinrichas Augustas Gerlachas** (vok. *Heinrich August Gerlach*; 1840 m. rugpjūčio 8 d. Klaipėdoje, Vokietijos imperija – 1912 m. rugsėjo 19 d. ten pat) – vokiečių medienos pirklys ir pramonininkas Klaipėdoje.

Biografija
----------

Gimė ir augo žinomoje medienos pirklio Johano Gotlybo Gerlacho šeimoje. Iš dešimties brolių ir seserų keturi mirė anksti, tame tarpe ir vos trisdešimtmetį sulaukęs Eduardas Gotlybas. Pastarasis po tėvo turėjo perimti šeimos įmonės valdymą ir todėl prie firmos vairo stojo kitas brolis – Heinrichas Augustas, o nuo 1870 m. prie jo prisijungė ir Vilhelmas Hermanas.

Brolių valdomai įmonei *J.G.Gerlach* sekėsi gerai, ji supirkdavo Nemunu atplukdytus rąstus iš Lietuvos ir, juos supjovusi, per Baltijos jūrą laivais išgabendavo. 1885 m. mirusio brolio Eduardo sūnus Eduardas Frydrichas įsijungė į įmonės valdymą.

Smeltėje įmonė valdė didžiulius plotus: 734 arai uosto sausumoje ir 530 arai akvatorijos teritorijos; vien pakrantės ilgis siekė 621 m. Iš pradžių J.G.Gerlacho firma gretimose Kauno ir Kuršo gubernijose supirkdavo apvalius rąstus ir pati, supjovusi į lentas ir tašus, išplukdydavo į šiaurinius Vokietijos uostus. Veikė nuosava garinė lentpjūvė ir ją, o taip pat ir gretimus sandelius apšviesdavo elektra, kurią pasigamindavo pati įmonė. Vėliau iš minėtų Rusijos imperijos pasienio regionų buvo įvežami jau supjauti gaminiai. Jei pabėgiai keliaudavo į Didžiąją Britaniją, tai tašus noriai pirkdavo ir britai, ir portugalai. Laivų statyboje naudojama supjauta mediena buvo žinoma „Baltik timber" vardu.

1885 m. Heinrichui Augustui Gerlachui buvo suteiktas komercijos patarėjo, o 1897 m. – slaptojo komercijos patarėjo titulai, jis buvo atžymėtas ordinais. Nuo 1867 m. priklausė vietos pirklių organizacijai, jam buvo suteiktas Klaipėdos miesto garbės piliečio vardas. Už nuopelnus krašto verslui 1909 m. H.A.Gerlacho portretas visu ūgiu buvo pakabintas Klaipėdos biržoje. Henrichas Augustas Gerlachas 1867 m. buvo vedęs Karoliną Vilhelminą Luizę Hirš (1848– 1920), porai gimė penki vaikai.

Po brolių Henricho Augusto ir Vilhelmo Hermano Gerlachų ir jų sūnėno Eduardo Frydricho Gerlacho mirčių firmos vadovu tapo giminaitis Jonas Eduardas Gerlachas. Įmonė sėkmingai veikė iki Antrojo pasaulinio karo, kai 1942 m. nacistinės Vokietijos karinis jūrų laivynas nusavino jos teritoriją Smeltėje ir įkūrė tenai povandeninių laivų jūreivių mokyklą.

Palikimas
---------

Dabartinės Klaipėdos H.Manto g. Nr. 11 teritorijoje stovėjo vienas puošniausių XIX a. pabaigos miesto statinių, priklausęs Heinrichui Augustui Gerlachui. Šis gyvenamasis pastatas kartu su garsiuoju *Dramblio namu* buvo sugriauti Antrojo pasaulinio karo metu.

Išnašos
-------

1. ↑  Heinrich August Gerlach (biografiniai duomenys)
2. ↑  Pastatų ir gatvių istorijos. Pirklio H.Gerlacho namas (buv. Liepojos g.15) // www.uostas.info

Šaltiniai
---------

* J.G.Gerlach Memel (1822–1922) // Memeler Dampfboot, 1997 Mai, Nr.5; 72–73 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **vok. *Heinrich Freiherr von Bülow*** |
| --- |
|  |
| Heinrich von Bülow |
| Gimė | 1792 m. rugsėjo 16 d.Schwerin |
| Mirė | 1846 m. vasario 6 d. (53 metai)Berlyne |
|  |
| Veikla | Prūsijos politinis veikėjas |
|  |
|  **Vikiteka** | Heinrich von Bülow |

**Heinrich Freiherr von Bülow** (1792 m. rugsėjo 16 d. Schwerin – 1846 m. vasario 6 d. Berlyne) – Prūsijos politinis veikėjas.

Biografija
----------

H. Bülow lankė katedros mokyklą Güstrow.

1810 m. pradėjo studijuoti teisę Jenoje, po to studijas tęsė Heidelberge bei Ženevoje.

1813 m. pakeltas leitenantu Valmodeno korpuse (Walmodensche Krps), buvo rusų pulkininko August Ludwig Ferdinand von Nostitz adjutantu; žygio metais pasižymėjo daugelį kartų.

Taikos metu tarnavo diplomatinėje tarnyboje, buvo valstybės ministras, valdant Wilhelm von Humboldt. Pasižymėjo sudarant dvišales muitų sutartis su kaimyninėmis valstybėmis.

Heinrich von Bülow kapas
1827 m. Bülow buvo paskirtas pasiuntiniu Londone; čia jis plėtojo muitų sąjungos klausimus, įgijo Anglijos politikų pasitikėjimą, padėjo pasiekti rezultatų derybose su Belgija bei Rytų klausimu (1840–41 m.).

1841 m. Bülow buvo paskirtas pasiuntiniu prie Bundestago (Frankfurt a. M.).

1842 m. balandžio 2 d. vietoj grafo Mortimer Maltzan paskirtas užsienio reikalų ministru. Esant karo ministrui Hermann von Boyen, atstovavo liberalesnei ministerijos politikai, tačiau mažai tepaveikė bendrąją politiką.

1845 m. Bülow pasitraukė iš tarnybos, išvyko į Tegel.
Heinz-Harald Frentzen|  |
| Karjera Formulėje 1 |
| Tautybė | Vokietija vokietis |
| Komanda | {{{Komanda}}} |
| Dalyvauta GP | 160 (156 startai) |
| Čempionas | 0 |
| Pergalių | 3 |
| Podiumai | 18 |
| Pole pozicijos | 2 |
| Greičiausių ratų | 6 |
| Pirmas GP | Brazilijos Grand Prix (1994) |
| Pirmoji pergalė | San Marino Grand Prix (1997) |
| Paskutinė pergalė | Italijos Grand Prix (1999) |
| Paskutinis GP | 2003 m. Japonijos Grand Prix |

 
**Heinz-Harald Frentzen** (g. 1967 m. gegužės 18 d.) – buvęs profesionalus lenktynininkas iš Vokietijos. 1997 m. jis buvo antras bendroje Formulės 1 lenktynininkų įskaitoje. 

Per savo karjerą vokietis be Formulės 1 dalyvavo Formulės 3000, DTM ir 24 val. Le Mano lenktynėse.

Formulėje 1 vokietis pelnė 3 pergales, pirmą iš jų 1997 m. San Marino GP su Williams. Tais metais jis dar 6 kartus finišavo ant podiumo ir bendroje įskaitoje nusileido tik čempionu tapusiam Jacques Villeneuve.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Heinz-Harald Frentzen** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |
| --- |
|  |
|  | 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |

 |  |
|  |

 |
| Geriausias juodųjų ėjimas šioje padėtyje yra 1...Rd7+. Baltieji pasiektų matą per 545 ėjimus [1] , bet 50 ėjimų taisyklės dėka bus lygiosios.  |


**50 ėjimų taisyklė** šachmatuose nustato jog žaidėjas gali pareikalauti duoti jam matą per penkiasdešimtį ėjimų, antraip užskaitomos lygiosios. Šito pareikalauti galima bet kada, tačiau po kiekvieno ėjimo pėstininku arba figūros nukirtimo ėjimai pradedami skaičiuoti iš naujo.[2]

Reikalauti galima ir ne pirma galimybe, jei jau kurį laiką nebuvo kirtimų bei nejudėjo pėstininkai. Kada nė vienas žaidėjas to nepareikalauja, lygiosios užskaitomos po 75 ėjimų, nebent paskutinis ėjimas buvo matas.

Šios taisyklės tikslas yra sustabdyti be galo besitęsiantį žaidimą ir bandymus laimėti nuvarginant oponentą. XX amžiuje buvo atrastos padėtys, kuriose pergalė galima, tačiau tam reikia daugiau nei 50 tokių ėjimų. Buvo įvesti papildymai, priklausomai nuo likusių figūrų kai kada leidžiantys žaisti iki 100 ėjimų. Tačiau vėliau buvo rasta padėčių, kurios laimimos dar didesniu ėjimų skaičiumi. Tuomet, 1992 metais, FIDE panaikino visas išimtis ir dabar taisyklė galioja griežtai.

Taisyklė pirmąkart paminėta 1561 m. Ruy López de Segura knygoje. Šatrandže buvo panaši 70 ėjimų taisyklė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lomonosov Endgame Tablebases
2. ↑  Kapablanka Ch. R. (1978). Šachmatų vadovėlis. "Mintis", 174 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia.*
Koordinatės: 54°30′08″š. pl. 24°14′49″r. ilg.﻿ / ﻿54.502272°š. pl. 24.24694°r. ilg.﻿ / 54.502272; 24.24694

|  Butrimonių Išganytojo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kaišiadorių |
| **Dekanatas** | Alytaus |
| **Savivaldybė** | Alytaus rajonas |
| **Gyvenvietė** | Butrimonys |
| **Adresas** | Margirio g. 22 |
| **Statybinė medžiaga** | akmenys ir plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1926 m. |

**Butrimonių Išganytojo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Butrimonių miestelyje, prie Plasaupės upelio. Istoristinė, turi romantizmo laikotarpio elementų.

Istorija
--------

Dvaro koplyčia pastatyta iki 1744 m. (nuo 1767 m. filija). 1787 m. ji sudegė. 1797 m. buvo laikina lentų bažnyčia, turėjo vieną altorių.

1842–1843 m. kunigas Vincentas Jezerskis pastatė medinę, bebokštę, liaudiškos architektūros bažnyčią. 1885–1898 m. Butrimonyse nebuvo kunigo. 1899 m. kunigas Kazimieras Daukša pradėjo laikyti lietuviškas pamaldas.

1906 m. patvirtintas architekto A. Filipovičiaus-Duboviko akmenų mūro bažnyčios projektas. 1908 m. pašventinti pamatai (senoji bažnyčia palikta statomos vietoje). Iki 1915 m. sienos išmūrytos iki langų. Statyba tęsta 1922–1926 m. Ja rūpinosi klebonas Juozapas Deksnys, Steponas Verbauskas ir Vincas Pavalkis. Pagal projektą statyba neužbaigta (neišmūrytas bokštas).

Butrimonyse 1938–1941 m. klebonavęs Petras Laskauskas (1903–1988) suremontavo bažnyčią, įrengė naujus vargonus. Po 1956 m. bažnyčią panaujino klebonas Vaitiekus Želnys (1896–1973), Sibiro tremtinys.

Architektūra
------------

Bažnyčia istoristinė, turi romantizmo laikotarpio elementą, su masyviu bokštu.
Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Koordinatės: 54°15′12″š. pl. 25°10′27″r. ilg.﻿ / ﻿54.253453°š. pl. 25.17411°r. ilg.﻿ / 54.253453; 25.17411

|  |
| --- |
| **Butrimonių Anos Krepštul gimnazija** |
| Butrimonių Anos Krepštul gimnazija herbasButrimonių Anos Krepštul gimnazija herbas |
| Butrimonių Anos Krepštul gimnazija |
| **Adresas** | Mokyklos g. 2, Butrimonys |
| **Direktorius(-ė)** | Teresa Savel |
| **Mokinių skaičius** | 182 |
| **Įkūrimo data** | 1910 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 32 |

**Šalčininkų rajono Butrimonių Anos Krepštul gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Butrimonyse (Šalčininkų raj.), vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lenkų kalba. Įstaigos kodas 191416326.

Gimnazija 2016 m.

  

Filialai:

* Butrimonių vidurinės mokyklos Stavidonių skyrius
* Butrimonių vidurinės mokyklos Jančiūnų skyrius
* Butrimonių vidurinės mokyklos Gerviškių skyrius

Istorija
--------

1910 m. Butrimonių kaime įkurta mokykla. 1970 m. reorganizuota į aštuonmetę mokyklą. 1972 m. reorganizuota į vidurinę mokyklą. 1985 m. mokykla įsikuria naujame pastate. 2008 m. mokyklai suteiktas Šalčininkų rajono garbės pilietės, menininkės Anos Krepštul vardas.

Direktoriai
-----------

* 1950 m. Antanas Jočys
* 1956 m. V. Durovič
* 1956 m. K. Astaška
* 1958 m. Stanislav Mikonis
* 1987 m. Zofija Zujevič
* 1997 m. Antoni Andruškievič
* nuo 1999 m. Teresa Savel

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2010-05-19 iš Wayback Machine projekto.
| **Jeronimas Osolinskis** |
| --- |
| Osolinskiai |
| Topuras (herbas) |
| Topuras (herbas) |
|  |
| Mirė | 1576 m. |
| Tėvas | Povilas Osolinskis |
| Motina | Zbigneva Slupecka |

**Jeronimas Osolinskis** (m. 1576) – Lenkijos valstybinis ir karinis veikėjas, Sadecko (1568), Voinicos (1569) ir Sandomiro kaštelionas (1570).

Biografija
----------

Lenkijos bajorų Osolinskių giminės atstovas, herbo „Topor" savininkas. Klimantubo didičiaus Pavelo Osolinskio (m. 1534) ir Zbignevos Slupeckos vienintelis sūnus.

Kalvinizmo sekėjas Lenkijoje, protestantų partijos Mažojoje Lenkijoje lyderis, remdamas karalių Žygimantą Augustą.

Jeronimas Osolinskis buvo žymi figūra karaliaus rūmuose, dažnai buvo renkamas į seimus nuo Krokuvos vaivadijos. Gavo puikų išsilavinimą užsienyje. Mokėsi vokiečių universitetuose, o Italijoje tarnavo Medičių dinastijos armijoje. 1531 metais dalyvavo Lenkijos kampanijoje prieš Moldavijos kunigaikštystę.

1569 metais Jeronimas Osolinskis palaikė Liublino unijos tarp Lenkijos karalystės ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės sudarymą.

Buvo renkamas nuo Krokuvos vaivadijos į 1553, 1556/1557 ir 1562/1563 metų seimus. 1556/1557 metais Varšuvos seime pasisakė už katalikų bažnyčios Lenkijoje reformavimą. 1557 metais generaliniame sinode Pinčuve Jeronimas Osolinskis buvo įvardintas vienu iš penkių dvasinių senatorių stačiatikių tikėjimo.

Pirmos bekaralystės metu Jeronimas Osolinskis sudarė konfederaciją dėl taikos aprūpinimo tarp disidentų ir katalikų. 1570 metais gavo Sandomiro kašteliono pareigybę. 1573 metų sausį pasirašė Varšuvos konfederacijos aktą. Tais pačiais 1573 metais Jeronimas Osolinskis palaikė prancūzų princo Henriko Anžu kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą ir 1574 metų vasarį dalyvavo karūnacijos ceremonijoje Krokuvoje.

Jeronimas Osolinskis buvo palaidotas Gozlicuose.

Šeima
-----

Po 1547 metų vedė kalvinistę Kateriną Zborovską (m. 1587), Krokuvos kašteliono Martyno Zborovskio (1492–1565) ir Anos Konarskos (apie 1499–1575) dukterį. Vaikai:

* Janas (m. 1576), Plocko seniūnas
* Jerinimas (m. 1581)
* Petras (m. 1580)
* Mikalojus (m. 1598), Klimantuvo didičius
* Sofija Osolinska, Peremyšlio kašteliono Stanislovo Drogojevskio (m. apie 1583) žmona
* Jonas Zbignevas (apie 1555–1623), Palenkės ir Sandomiro vaivada
* Andžejus (m. 1616), Rusios žemės župninas
* Martynas (m. 1580), karaliaus rotmistras, Kšečuvo seniūnas, Krokuvos vėliavininkas.

Nuorodos
--------

* Osolinskių genealogija Archyvuota kopija 2014-12-17 iš Wayback Machine projekto.
**Butua** (port. *Butua*), alternatyvūs užrašymo būdai *Butwa*, *Botwa* – ikikolonijinės Afrikos valstybė gyvavusi XV-XVII a. Didžiausio klestėjimo laikais jai pakluso didelė teritorija dabartinėje pietų Zimbabvėje. Valstybės kūrėjai buvo tiesioginiai dabartinių kalangų protėviai, ir būtent joje kalangai atsiskyrė nuo šonų kaip atskira kalbinė ir kultūrinė grupė. 

Valstybės dinastija buvo **Torva** (*Torwa*, kitas variantas *Togwa*), ir šiuo pavadinimu dažnai vadinama ir pati valstybė. Pavadinimas Butua yra grynai portugališkas, atsiradęs iškraipius šios karalystės valdyto regiono Guruusva (kurį pagrindiniai portugalų informatoriai manjikai tarė kaip *Gunuvutwa*) pavadinimą.

Istorija
--------

Butua ir kitos Zimbabvės karalystės XVII a.
Priešistoriniais laikais būsimosios Butua teritorijos (vadinamos Guruusva) priklausė Leonardo kopje kultūros arealui. Vėliau jas kultūriškai įtakojo Zimbabvės karalystė. Manoma, kad po šios karalystės žlugimo XV a. viduryje, teritorijas trumpam nukariavo Monomotapa. Tačiau mirus jos valdovui Matopei ir šalį ištikus vidinei krizei, prasidėjo skilimas ir Butua tapo nepriklausoma valstybe, valdoma Torva dinastijos. Šis faktas siejamas su mažai žinomu karaliumi Dlembeu. Manoma, kad nepriklausomybė buvo įtvirtinta iki 1494 m.

Skirtingai nei šiaurinė kaimynė Monomotapa, Butua buvo gerokai mažiau žinoma ir tyrinėta. Nepaisant to, kad ji turėjo pagrindinius Zimbabvės aukso išteklius, aukso prekyba su svahiliais ir portugalais vyko daugiausia per Monomotapą, kuri buvo suinteresuota išlaikyti aukso prekybos monopoliją. Todėl apie karalystę tuometinių rašytinių šaltinių labai nedaug. Paprastai visos žinios apie ją gaunamos iš archeologinių šaltinių, daugiausia kasinėjant jos sostinę Khamį.

Po 1640 m. Butua valstybėje kilo pilietinis karas, į kurį tiesiogiai įsikišo portugalai, atsiųsdami savo armiją. Konflikto metu tuometinė sostinė Khamis buvo sugriautas, o sostinė perkelta ryčiau, į Danamombę. Netrukus karalystėje įsigalėjo naujas kalangų pogrupis, rozviai, kurie įkūrė naują dinastiją ir užėmė Butua sostą Danamombėje.

Kultūra
-------

Khamio griuvėsiai

|  |
| --- |
| **Zimbabvės istorija** |
| Bantu migracija (Afrikos geležies amžius) |
| Mapungubvė |
| Zimbabvės karalystė |
| Monomotapa, Butua, Manika, Kisanga, Baruė, Kitevė, Sedanda |
| Rozvių karalystė |
| *Mfekanė* (Matabelė) |
| Pirmoji Čimurenga |
| *Britų imperija:* |
| Pietų Zambezija > Pietų Rodezija |
| Antroji Čimurenga |
| Nepriklausomybė: |
| Rodezija > Zimbabvė Rodezija > Zimbabvė |

Butua karalystė tęsė Zimbabvės karalystės tradicijas, dar labiau ištobulindama monumentaliąją akmeninę architektūrą. Jos sostinė Khamis pasižymi įvairiais architektūriniais stiliais ir ypač didele formų variacija. Taip vadinamoji Khamio kultūra apėmė Butua politinės įtakos teritorijas, kurios koncentravosi Šašės baseine. Be Khamio, svarbiausios kasinėtos Butua gyvenvietės buvo Dombošava, Senasis Tatis, Madžandė ir kt.

Nuorodos
--------

* The evolution and apex of the Bakalanga State of Butua
* Innocent Pikirayi. Zimbabve Culture. Archyvuota kopija 2013-04-17 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 54°14′52″š. pl. 25°10′13″r. ilg.﻿ / ﻿54.2479°š. pl. 25.1703°r. ilg.﻿ / 54.2479; 25.1703

 *Kitos reikšmės – Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia.*

|  Butrimonių šv. arkangelo Mykolo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Šalčininkų |
| **Savivaldybė** | Šalčininkų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Butrimonys (Šalčininkai) |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1799 m. |
| **Stilius** | klasicizmas su baroko elementais |

**Butrimonių šv. arkangelo Mykolo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Butrimonių kaime, 15 km į šiaurės rytus nuo Eišiškių. Pamaldos laikomos tik lenkų kalba.

Istorija
--------

Baronas Jonas Šreteris Butrimonyse 1799 m. pastatė medinę bažnyčią. Ji buvo Benekainių parapijos filija. Bažnyčia 1890 m. atnaujinta. 1906 m. įkurta parapija. Kunigas Jonas Žemaitis 1904 m. pamokslus pradėjo sakyti lietuviškai. 1907 m. po pamaldų bažnyčioje lietuviškai giedojusius parapijiečius užpuolė lenkai. Kilo muštynės. Po to pamokslai lietuvių kalba nesakyti. 1937 m. pamaldos pradėtos laikyti ir lietuvių kalba. 1927 m. bažnyčia restauruota.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su žema šonine zakristija. Vienanavė, turi 3 altorius. Šventoriuje stovi varpinė (apačia tinkuoto mūro, viršus medinis). Jo tvora akmenų mūro.

Galerija
--------

* 
* 
* Šventoriuje – antkapiai, varpinėŠventoriuje – antkapiai, varpinė

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Butrimonių šv. arkangelo Mykolo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Butrimonių šv. arkangelo Mykolo bažnyčia
**Notarine tvarka patvirtintų įgaliojimų registras** (**NTPĮR**) - valstybinis registras, kurio paskirtis – Lietuvos Respublikos civiliniame kodekse ir Notarine tvarka patvirtintų įgaliojimų registro nuostatuose nustatyta tvarka rinkti, kaupti, apdoroti, sisteminti, saugoti ir teikti duomenis apie notarine tvarka patvirtintus ir notarų patvirtintiems prilygintus įgaliojimus. Padeda užtikrinti, kad apie kiekvieno Lietuvos Respublikoje notarine tvarka patvirtinto įgaliojimo galiojimą būtų tinkamai informuojami ir sandorius sudarantys asmenys, ir notarai, tokiu būdu siekiant išvengti neteisėtų sandorių sudarymo ir tvirtinimo. 

Įsteigtas įgyvendinant Civilinio kodekso papildymo 2.11(1), 2.138(1) straipsnių ir 2.147 straipsnio pakeitimo įstatymo Nr. XI-1031, Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodekso papildymo 464(1) straipsniu ir 496 straipsnio papildymo įstatymo Nr. XI-1032 nuostatas.

Veiklos pradžia – 2011 m. sausio 1 d.

Vadovaujančioji Registro tvarkymo įstaiga yra LR teisingumo ministerija. Registro tvarkymo įstaiga – Centrinė hipotekos įstaiga.

Objektai
--------

Notarų ir konsulinių pareigūnų patvirtinti įgaliojimai
* sudaryti sandorius, kuriems būtina notarinė forma;
* fizinio asmens vardu atlikti veiksmus, susijusius su juridiniais asmenimis, išskyrus įstatymų numatytus atvejus, kai leidžiama duoti kitokios formos įgaliojimą;
* kuriuos fizinis asmuo duoda nekilnojamajam turtui valdyti, juo naudotis ar disponuoti;
* kiti notarų patvirtinti įgaliojimai;

Notarų patvirtintiems prilyginami įgaliojimai
* karių įgaliojimai, patvirtinti karinių dalinių, junginių, karo įstaigų ir mokyklų vadų (viršininkų);
* asmenų, esančių laisvės atėmimo vietose, įgaliojimai, patvirtinti laisvės atėmimų vietų vadovų;
* asmenų, esančių tolimojo plaukiojimo metu jūrų laivuose, plaukiojančiuose su Lietuvos valstybės vėliava, patvirtinti tų laivų kapitonų.

Registro duomenų teikėjai
-------------------------

* Notarai, patvirtinę arba panaikinę įgaliojimus;
* Lietuvos Respublikos konsuliniai pareigūnai, patvirtinę arba panaikinę įgaliojimus;
* teismai, priėmę sprendimus pripažinti notarine tvarka patvirtintą įgaliojimą negaliojančiu, panaikinti įgaliojimą, pripažinti įgaliotinį arba įgaliotoją nežinia kur esančiu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Registras
**Notangai** (prūs. *notangi*; vok. *Natanger*) – viena iš vienuolikos prūsų grupių, gyvenusi Notangoje, kurios didžioji dalis dabar yra Rusijos eksklave Kaliningrado srityje (iki 1945 m. tai buvo Vokietijai priklausiusi Rytų Prūsija).

Manoma, kad XIII a. Vokiečių ordino riteriams pradėjus kryžiaus žygius prieš prūsus, teritorijoje tarp Priegliaus ir Alnos gyveno apie 15 000 žmonių. Natangų žemės šiaurėje ribojosi su sembais, rytuose su nadruviais, pietuose ir pietryčiuose – su bartais, vakaruose – varmiais, o šiaurės vakaruose notangų žemes skalavo Aistmarės. Manoma, kad notangai kalbėjo notangų tarme, priklausiusia prūsų kalbai.

Istorija
--------

Notangai pirmą kartą paminėti 1238 m. sutartyje tarp teutonų riterių ir Pomeranijos kunigaikščio Sventapelkio II (*Świętopełk II*) 1249 m. Christburgo sutartis, kuri užtikrino asmeninę naujai pakrikštytų krikščionių laisvę, apėmė ir notangus. Tačiau sutartis neišsprendė giluminių konflikto priežasčių, ir 1249 m. lapkričio mėnesį įvykusiame *Krücken* mūšyje notangai išžudė 54 riterius. Pergalė buvo trumpalaikė, Ordinas per porą metų atsigavo ir pratęsė savo kryžiaus žygį. 1255 m. jie Priegliaus žiotyse, tiesiai ant sienos tarp Notangos ir Sembos, pastatė Kenigsbergą (Karaliaučius, dabartinis Kaliningradas).

Didžiojo prūsų sukilimo metu (1260–1274) notangai vadu išsirinko Vokietijoje pasimokiusį Herkų Mantą. Pradžioje sukilimas buvo sėkmingas, jie sumušė Ordino riterius Pokarvio ir Liubavos mūšiuose. Tačiau sukilėliams nepasisekė užimti mūrinių kryžiuočių pilių, ir sukilimas pralaimėjo. Žymiausias prūsų sukilimo vadas Herkus Mantas buvo sugautas ir pakartas (1273 m.). Notangų kilmingieji pasidavė vokiečiams, kurie pažadėjo privilegijų ir neliesti jų asmeninių valdų.
  
Paskutinį kartą notangai sukilo vadovaujami Sabyno ir Stantos 1295 m.

Notangoje apsigyveno daug kolonistų, bet notangai išlaikė savo kalbą ir papročius iki XVII a. XVII a. pabaigoje ar XVIII a. pradžioje notangų skiriamieji bruožai išnyko, jie susiliejo su ten gyvenusiais vokiečiais. Buvusios Notangos gyventojai vadino savo *Natangen* iki 1945 m. Landsbergo miesto (dabar Lenkijos miestas *Górowo Iławeckie*) vietinis laikraštis nuo 1919 m. vadinosi *Natanger Zeitung* ('Natangų laikraštis').

Nuorodos
--------

1. 1 2 3  Simas Sužiedėlis, ed (1970–1978). „Notanga". *Encyclopedia Lituanica*. IV. Boston, Massachusetts: Juozas Kapočius. pp. 101–102.
2. ↑  Urban, William (2000). *The Prussian Crusade* (2nd ed.). Chicago, Illinois: Lithuanian Research and Studies Center. p. 242.
3. ↑  W. Reichermann, „Ut Noatange – Plattdütsche Spoasskes", Königsberg 1892, In Natangen – Ein Bildband, Kreisgemeinschaft Pr. Eylau, Verden 1986
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Sukimosi periodas** - laikas, per kurį kūnas apsisuka vieną kartą.

Sukimosi periodo paaiškinimas
-----------------------------

Tiesiaeigį kūno judėjimą apibūdina pagreitis, greitis ir poslinkis, o judėjimą apskritimu dažniausiai - laiko tarpas, per kurį kūnas apsisuka vieną kartą. Pavyzdžiui, apibūdinant Žemės sukimąsi aplink Saulę, paprastai nurodomas ne Žemės sukimosi greitis, bet jos apsisukimo aplink Saulę laikas - 365,26 paros. Kalbant apie Žemės sukimąsi apie savo ašį, taip pat nurodomas jos apsisukimo apie savo ašį laikas - 24 valandos. Periodas formulėse žymimas raide (*T*) kadangi periodas yra tam tikras laiko tarpas, tai jis reiškiamas laiko matavimo vienetais - sekundėmis.

Formulės
--------

Kamuoliukas sukamas tam tikra kryptimi ir trajektorija.
Norint apskaičioti kūno sukimosi periodą, reikia žinoti, kiek kartų (*N*) kūnas apsisuka per tam tikrą laiką (*t*).

  

Kūno sukimosi periodo apskaičiavimas:

{\displaystyle T={\frac {t}{N}}}

Laiko tarpo, per kurį kūnas apsisuka, apskaičiavimas:

{\displaystyle t=T\*N}

Apsisukimų skaičiaus apskaičiavimas:

{\displaystyle N={\frac {t}{T}}}

Linijinio kūno greičio apskaičiavimas:

{\displaystyle V={\frac {2R\pi }{T}}}

Apskritimo spindulio apskaičiavimas:

{\displaystyle R={\frac {VT}{2\pi }}}

### Simbolių paaiškinimas

**T** - sukimosi periodas

**t** - laikas per kurį kūnas apsisuka

**N** - kūno apsisukimo kartai

**V** - kūno greitis apskritime

**R** - Apskritimo spindulys

Apskritimu judančio kūno koordinatės
------------------------------------

Norėdami nustatyti, kaip kinta apskritimu judančio kūno koordinatės, atlikime paprastą bandymą. Prie siūlo pritvirtintą rutuliuką sukime vertikalioje plokštumoje pastoviu greičiu. Kadangi rutuliukas juda plokštuma, tai jo padėčiai nustatyti reikia dviejų koordinačių. Parinkime koordinačių sistemą taip, kad jos pradžia sutaptų su apskritimo centru. Sakykime, stebėjimo pradžioje rutuliukas yra taške A, taigi jo koordinatės atitinkamai lygios xA ir yA. Kai rutuliukas atsiduria kitoje padėtyje, taške B, jo koordinatės įgyja vertes xB ir yB. Vadinasi, rutuliukui sukantis apskritimu, jo padėtis, o kartu ir koordinatės kinta. Praėjus laiko tarpui, trunkančiam periode T, rutuliukas vėl atsiduria taške A ir jo koordinačių vertės pasikartoja: xA ir yA. tokios pat jos bus ir po dviejų, trijų ir t. t. periodų. Rutuliuko koordinatės atitinkamai kartosis ir taške B, ir kituose apskritimo taškuose. Iš šio pavyzdžio išplaukia pagrindinė judėjimo apskritimu savybė - po kiekvieno sukimosi periodo kūno koordinačių vertės pasikartoja. **Judėjimas, kurie apibūdinantys fizikiniai dydžiai periodiškai pasikartoja, vadinamas periodiniu.** Judėjimas apskritimu - periodinis judėjimas. Jo metu periodiškai kinta ne tik kūno koordinatės, bet ir jo greitis, bei pagreitis.
*Šis straipsnis apie Pakistano miestą. Apie pasaulio paveldo objektą Nigerijoje skaitykite straipsnyje Sukuras (Nigerija).*

| Sukuras*سکھر* |
| --- |
| *Sukuras XIX a. pab.* |
|  |
| 

SukurasSukuras

27°41′0″ š. pl. 68°52′0″ r. ilg.﻿ / ﻿27.68333°š. pl. 68.86667°r. ilg.﻿ / 27.68333; 68.86667﻿ (Sukuras)Koordinatės: 27°41′0″ š. pl. 68°52′0″ r. ilg.﻿ / ﻿27.68333°š. pl. 68.86667°r. ilg.﻿ / 27.68333; 68.86667﻿ (Sukuras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5)------ vasaros: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Pakistano vėliava Pakistanas |
| **Provincija** | Sindas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 493 438  |
| **Altitudė** | 67 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Sukuras |

**Sukuras** (urd. سکھر = *Sukkur*, sindh. سکر = *Sukr*) – miestas pietryčių Pakistane, Sindo provincijoje, prie Indo upės. Geležinkelių mazgas (į Kvetą, Haidarabadą ir kt.). Maisto, tekstilės, cemento, chemijos pramonė. Greta miesto ant Indo upės įrengta Sukuro užtvanka, kurios dėka vystoma drėkinamoji žemdirbystė (įrengta viena didžiausių pasaulyje irigacinių sistemų).

Istorija
--------

Senovėje miestas buvo vadinamas ***Aloru*** arba ***Aroru*** (urd. الور) ir buvo Sindo sostinė. Rajų dinastijos laikais pastatyta didelė Šivos šventykla. 711 m. miestas užimtas musulmonų. Britų laikais pastatyta užtvanka lėmė miesto suklestėjimą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 407

Nuorodos
--------

* Sukkur City Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
| Sula |
| --- |
| Sula prie Pečiščos kaimo Sula prie Pečiščos kaimo |
| **Ilgis** | 363 km |
| **Baseino plotas** | 19 600 km² |
| **Vidutinis debitas** | 29 m³/s |
| **Ištakos** | Vidurio Rusijos aukštuma |
| **Žiotys** | Dniepras |
| **Šalys** | Ukraina |

**Sula** (ukr. *Сула*) – upė Ukrainoje (Sumų ir Poltavos srityse); Dniepro kairysis intakas. Prasideda šalies šiaurėje, Vidurio Rusijos aukštumos pakraštyje. Teka į pietvakarius. Dešinysis upės krantas smarkiai įsirėžia į Poltavos plynaukštę. Įteka į Kremenčiugo tvenkinį, sudaro deltą su daugybe salų, kuriose peri reti paukščiai.

Didesni intakai: Romenas, Sleporodas, Udajus, Oržica (dešinieji). Laivuojama 161 km nuo žiočių. Prie Sulos įsikūrę miestai: Romnai, Lochvica, Červonozavodskojė, Lubnai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 408
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Japoniški sukučiai
**Sukutis** (*Vilkas, vilkelis, ūžė*) – vienas seniausių žaislų ir labiausiai paplitusių vaikų žaislų pasaulyje, sudarytas iš kotelio ir galvutės, įsukamas ranka arba rankena su virvute. Sukutis su skaičiais ar ženklais naudojamas vietoje šešiataškio žaidžiamojo kauliuko.

Istorija
--------

Japonijoje rasti moliniai sukučiai, nulipdyti 4000 m. pr. m. e. Viduramžiais sukučiai jau siejami su vaikų ir suaugusiųjų pramogomis.

Lietuvoje kaip sukučiu galėjo būti žaidžiama verpstuku, naudotu 3000–2000 m. pr. m. e. (Rimantienė, 1984: 161). Du mediniai XIV–XV a. sukučiai rasti Vilniaus žemutinėje pilyje (Blaževičius, 2008: 86–87). Linkuvos apylinkėse (Pakruojo r.) prie sukučio galvutės prikaldavo medinį sparną, kad šis ne tik suktųsi, bet ir pakiltų kiek į orą. Skriedamas sukutis sukeldavo garsą, panašų į vilko kauksmą, todėl šį žaislą vadindavo „vilku" arba „vilkeliu".
Pietų stalas sukoje
**Sukotas** (hebr. ‏סוכות‏‎, angl. *Feast of Booths*) – viena pagrindinių žydų švenčių. Ji švenčiama rudenį tišrėjaus mėnesio 15 d. ir tęsiasi 7 dienas. Šiuo laikotarpiu žydas turi išeiti iš namų ir gyventi sukoje, laikinai suręstame, palapinę primenančiame namelyje. Lietuvoje sukos dar vadinamos **Kūčkomis**. **Kūčkų šventė** vyksta praėjus penkioms dienoms nuo „permaldavimo" dienos (Jom Kipuro).

Papročiai
---------

Šią savaitę žydai privalo pagyventi varganame, šakomis dengtame namuke, kurį visi šeimos nariai surenčia tik šventėms. Namukai primena, kad žydai turėjo keturiasdešimt metų klajoti po Sinajaus dykumą, glausdamiesi palapinėse ir neturėdami nuolatinės gyvenamosios vietos. Skatinama per šią šventę prie bendro stalo pakviesti varguolių. Kita šios šventės apeiga vyksta sinagogoje nešiojant Toros ritinį. Šios procesijos metu raginama linksmintis, šokti. Skamba dainos, pinamos ir mojuojamos puokštės. 

* Keturi privalomi augalai
* Suka vaikams
* Sukoto šventės palapinės prie daugiabučio
* Vaikai stato suką

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sukotas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Žydų religinės šventės Archyvuota kopija 2015-12-07 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 59°20′11″ š. pl. 17°32′44″ r. ilg.﻿ / ﻿59.33639°š. pl. 17.54556°r. ilg.﻿ / 59.33639; 17.54556

| Birka ir Hovgordenas |
| --- |
| Pasaulio paveldo sąrašas |
| 

---

 |
| **Vieta** | Švedijos vėliava Švedija |
| **Tipas** | Kultūrinis |
| **Kriterijus** | iii, iv |
| Pasaulio paveldo emblema **Nuoroda** | (angl.) (pranc.): 555 |
| **Regionas**\*\* | Europa ir Šiaurės Amerika |
| **Įrašymo istorija** |
| **Įrašas** | 1993  (17-oji sesija) |
| 

Birka šalies/regiono žemėlapyje

 |
|  **Vikiteka:** | Birka |
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Birka** (šved. *Birka*) – didžiausias 800–975 metų Švedijos vikingų prekybos centras, kuris minimas „šiaurės apaštalo" Šv. Ansgaro gyvenime ir Adomo Brėmeniečio kūriniuose. Nuo XIX a. tapatinamas su Bjėrkės sala, esančia Melareno ežere. Ši vieta įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Seniausias miestas dabartinėje Švedijos teritorijoje buvo paskutinis prekybos kelio punktas, jungiantis Skandinaviją su Arabų Kalifatu. Apie tai byloja randamos arabiškos monetos ir prekės. X a. pabaigoje Birka perleido savo politines ir ekonomines teises Sigtunai, galbūt dėl didelio gaisro ar nusekusių vandens kelių.

Archeologiniai tyrinėjimai
--------------------------

1871 m. švedų mokslininkas Chjalmaras Stolpė, Bjėrkės saloje aptiko didelį kiekį atvežtinio gintaro. Todėl jis buvo pirmasis paskelbęs apie svarbų ankstyvųjų viduramžių prekybos centrą. Nuo to laiko Birkos vardas tapo vėl žinomas, nes iki tol jis buvo minimas tik lotyniškuose viduramžių metraščiuose. Per 25 metus Stolpė saloje atkasė apie 1 200 žymių vikingų kapaviečių, daugiausiai medinėse patalpose po kurganais.

Iš Stolpės tyrimų galima teigti, kad Birkoje egzistavo tvirtovė, o pastovių gyventojų skaičius neviršijo 700, o tai buvo žymiai mažiau žmonių nei panašiose gyvenvietėse Rusijoje, Pietų Pabaltijyje ir Danijoje. Tuo tarpu viduramžių tekstuose Birka minima kaip didelis miestas, kuris klestėjo dar Adamo Brėmeniečio laikais, bet tai nėra patvirtinta Stolpės archeologinių kasinėjimų medžiagoje.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Švedijoje |
| --- |
|  |
| 
Drotningholmo karališkoji valda (1991) · Birka ir Hovgordenas (1993) · Engelsbergo geležies dirbtuvės (1993) · Skugsčiurkogordenas (1994) · Tanumo uolų raižiniai (1994) · Hanzos sąjungos miestas Visbis (1995) · Gamelstado bažnytkaimis (1996) · Laponijos teritorija (1996) · Karlskrunos karinis uostas (1998) · Pietų Elando žemės ūkio kraštovaizdis (2000) · Aukštasis krantas/Kvarkeno salynas (2000, kartu su Suomija) · Didžiojo vario kalno kasykla Faliune (2001) · Varbergo radijo stotis (2004) · Struvės geodezinis lankas (2005, kartu su kitomis devyniomis valstybėmis) · Dekoruotos Helsinglando sodybos (2012) | Švedijos vėliavaŠvedijos vėliava |

 |
Birmos katės jauniklis
**Birmos katė** (angl. *Birman*) – pusiau ilgaplaukių kačių veislė. Kartais šios veislės katės vadinamos šventosiomis Mianmaro katėmis.

Istorija
--------

Apie Birmos kačių kilmę pasakojamos įvairios legendos. Viena populiariausių, jog Birmos katės ilgus amžius gyveno Mianmaro vienuolynuose, atskirtos nuo pasaulio.

Tikrai yra žinoma, jog į Europą katės, panašios į Birmos, atgabentos XIX a. Netrukus jos paplito ir JAV. Pradėjus veisti šias kates, jos mišrintos su naminėmis katėmis baltomis kojinaitėmis, Siamo ir persų katėmis su žymėmis.

Charakteris
-----------

Birmos katės švelnios, romios, gana baikščios. Mėgsta tylą, ramybę, nemėgsta triukšmo. Visgi ryšys su žmogumi joms būtinas. Dažniausiai prisiriša prie šeimininko. Neblogai sutaria su kitomis katėmis ir šunimis. Kartais mėgsta pažaisti, tačiau nėra labai aktyvios. Jei iš mažens lepinamos, kaip mat tampa išrankios ėdalui.

Fizinės savybės
---------------

Tai vidutinio dydžio katės. Uodega taip pat vidutinio ilgumo, letenos apvalios ir baltos. Kakta apvali, žandai putnūs. Nosis vidutinio ilgumo, smakras storas, bet ne per ryškus. Ausys truputį pakreiptos į priekį. Akys būna tik mėlynos, elipsės formos.

Neįprasta plauko struktūra. Plaukas minkštas, šilkinis, beveik neturi poplaukio. Uodegos, užpakalinių kojų ir „apykaklės". Birmos katės būna tik himalajinio rašto. Baltos letenėlės – skiriamasis šios veislės bruožas. Birmos katės gali būti su rudomis, melsvomis, rausvomis, kreminėmis, šokolado spalvos, alyvų spalvos, vėžlio kiauto piešinio ir kitomis žymėmis.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Birmos katė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Esther J.J. Verhoef-Verhallen. *Kačių enciklopedija*, vert. Danguolė Žalytė. Vilnius: Aktėja, 2002.
| **Lepus peguensis** |
| --- |
| Birminis kiškis (*Lepus peguensis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Kiškiažvėriai  *( Lagomorpha)* |
| Šeima: | Kiškiniai  *( Leporidae)* |
| Gentis: | Kiškiai  *( Lepus)* |
| Rūšis: | Birminis kiškis  *( Lepus peguensis)* |

 |
| Binomas |
| ***Lepus peguensis***Blyth, 1855 |

**Birminis kiškis** (*Lepus peguensis*) – kiškinių šeimos žinduolis. Gyvena Kambodžoje, Laose, Mianmare, Tailande bei Vietname.

Fizinės savybės
---------------

Patinai paprastai mažesni už pateles. Ūgis siekia nuo 40 iki 75 cm, vidutinis svoris – apie 2 kg. Kaukolė lenkta, su nedideliu susiaurėjimu prie akiduobių. Nors birminis kiškis nėra didelis, tačiau turi labai ilgas ausis. Nugara paprastai pilka su juodais dryžiais. Užpakalinė dalis bei pilvas balti. Patelių nėštumas trunka apie 50 dienų.

Buveinė
-------

Paprastai įsikuria žemumose, tačiau Tailande birminis kiškis buvo pastebėtas ir 1 300 metrų aukštyje. Gyvena pasėlių laukuose, dykvietėse, miškų kirtimuose bei smėlėtose pakrančių vietovėse. Mėgsta įsikurti urvuose, olose bei uolų plyšiuose.

Mityba
------

Birminis kiškis minta augaliniu maistu: žolėmis, šakelėmis, žiedais bei medžių žieve. Žinomi atvejai, kai birminis kiškis ėdė pelėnus bei kitus kiškiažvėrius.

Birminis kiškis iš organizmo pašalina dviejų tipų spiras – sausąsias ir drėgnąsias. Pastarąsias žvėrelis suėda dar kartą, taip pasisavindamas iš maisto visas įmanomas maistingąsias medžiagas. Sausosios spiros nėra ėdamos pakartotinai.

Nuorodos
--------

* Birminis kiškis (informacija anglų k.) Archyvuota kopija 2019-05-25 iš Wayback Machine projekto.
| Pietų provincija*Southern Province* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Zambijos vėliava Zambija |
| **Administracinis centras** | Livingstonas |
| **Apskričių skaičius** | 15 |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 1 902 365 |
| **Plotas** | 85 283 km² |
| **Tankumas** (2019) | 22 žm./km² |

Pietų provincijos apskritys
**Pietų provincija** (angl. *Southern Province*) – provincija pietų Zambijoje, ribojasi su Zimbabve. Administracinis centras – Livingstonas (Maramba).

Geografija
----------

Pietinę provincijos dalį sudaro plokščiakalnis, pro kurį prasigraužia Zambezės upė, sudarydama Viktorijos krioklį. Čia taip pat telkšo didžiausias šalyje Karibos tvenkinys, susidaręs užtvenkus Zambezę. Šiaurinę provincijos dalį sudaro pelkėtos lygumos, kuriomis teka Kafuė upė. Pietų provincijoje įsteigti Kafuė, Ločinvaro ir Viktorijos krioklio nacionaliniai parkai.

Svarbiausi miestai: Livingstonas, Mazabuka, Čoma, Monzė, Siavonga, Mulobezis.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Provincija padalinta į 15 apskričių:

* Čomos apskritis
* Gvembės apskritis
* Iteži Težio apskritis
* Kalomo apskritis
* Kazungulos apskritis
* Livingstono apskritis
* Mazabukos apskritis
* Monzės apskritis
* Namvalos apskritis
* Siavongos apskritis
* Sinazongvės apskritis
* Čikankatos apskritis
* Čirundu apskritis
* Pembos apskritis
* Zimbos apskritis

Šaltiniai
---------

1. ↑  ZAMBIA: Administrative Division, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Zambijos provincijos** |  |
| Centrinė | Luapula | Lusaka | Mučinga | Pietų provincija | Rytų provincija | Šiaurės provincija | Šiaurės vakarų provincija | Vakarų provincija | Vario Juosta |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Tarava (reikšmės).*

| Pietų Tarava*Tarawa Teinainano* |
| --- |
| *Pietų Taravos reginys* |
|  |
| 1°26′0″ š. pl. 173°00′0″ r. ilg.﻿ / ﻿1.43333°š. pl. 173.00000°r. ilg.﻿ / 1.43333; 173.00000﻿ (Pietų Tarava)Koordinatės: 1°26′0″ š. pl. 173°00′0″ r. ilg.﻿ / ﻿1.43333°š. pl. 173.00000°r. ilg.﻿ / 1.43333; 173.00000﻿ (Pietų Tarava) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+12) |
|  |
| **Valstybė** | Kiribačio vėliava Kiribatis |
| **Regionas** | Gilberto salos |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 50 182  |
| **Plotas** | 15,76 km² |
| **Tankumas** (2008) | 3 184 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Pietų Tarava |

**Pietų Tarava** (angl. *South Tarawa*) − Taravos atole esanti, oficiali Kiribačio valstybės sostinė. 40,3 tūkst. gyventojų (2005 m.). Tai kelių kaimelių esančių atskirose salelėse aglomeracija. Pietų Taravą sudaro Bairikis (faktinė sostinė), Bonrikis, Betio ir Bikenibeu.

Betio yra pagrindinis šalies uostas ir elektrinė, jūrų institutas, keletas valdžios įstaigų. Bairikyje yra pagrindinės valdžios įstaigos – parlamentas, vyriausybė, prezidento reizdencija, teismas. Bonrikyje yra viešbutis, švietimo ministerija. Bikenibeu įsikūręs oro uostas, gamtos resursų ministerija. Bonrikio ir Betio salelės sujungtos damba.
|  |
| --- |
| Džanluka Bezina  *Gianluca Bezzina* |
|  
Gianluca Bezzina 2013 m. |
| Biografija |
| Gimė | 1989 m. lapkričio 9 d. (33 metai)Krendis, Maltos vėliava Malta |
| Žanrai | pop |
| Veikla | gydytojas, dainininkas |
| Instrumentai | vokalas |
| Aktyvumo metai | 2012–dabar |

**Džanluka Bezina** (*Gianluca Bezzina*, g. 1989 m. lapkričio 9 d.) – Maltos gydytojas ir dainininkas, kuris atstovavo Maltai 2013 m. Eurovizijoje Malmėje, Švedijoje.

Karjera
-------

### 2013 m. Eurovizijos dainų konkursas

Džanluka 2013 m. Eurovizijoje
Bezina laimėjo Maltos nacionalinę atranką atstovauti Maltai 2013 m. Eurovizijoje Malmėje, Švedijoje, su daina „Tomorrow". Tai buvo jo pirmasis dalyvavimas šioje atrankoje. Po to, kai jis laimėjo atranką, Džanluka pareiškė, kad jis buvo labai nustebęs, kad laimėjo konkursą.

Bezina užėmė 4 vietą Eurovizijos pusfinalyje su 118 taškų. Tai jam padėjo dalyvauti konkurso finale, kuris vyko gegužės 18 dieną. Finale Bezina užėmė 8 vietą su 120 taškų. Taškus Maltai skyrė 22 iš 38 valstybių.

Diskografija
------------

### Singlai

* 2013 – Tomorrow

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gianluca Bezzina** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Gianluca Bezzina — „Tomorrow" (vaizdo klipas)

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Kurt Calleja  *„This Is the Night"*** |  **Maltos atstovas Eurovizijoje**2013 | Po to:**Firelight  *„Coming Home"*** |
**Džakomas Barocis da Vinjola** (it. *Giacomo Barozzi da Vignola*, 1507–1573 m.) – XVI a. italų architektas ir architektūros teoretikas. Vienas žymiausių vėlyvojo renesanso stilistikos, manierizmo, atstovų.

Biografija
----------

Džakomas Barocis gimė 1507 m. spalio 1 d. Vinjolos miestelyje netoli Bolonijos. Mokėsi Bolonijoje ir po 1530 m. persikėlė į Romą, kur ruošė antikinių liekanų piešinius naujam Vitruvijaus traktato leidimui. 1541–1543 m. jis pabuvojo Fontenblo ir Paryžiuje, kur Prancūzijos karaliui Pranciškui I dirbo grupė italų menininkų. Tikėtina, kad ten sutiko architektą Sebastianą Serlijų ir tapytoją Primatičą. Grįžęs į Italiją Džakomas suprojektavo Bokji rūmus Bolonijoje. Po to apie 1550 m. jis grįžo į Romą, kur buvo patvirtintas popiežiaus Julijaus III architektu. Kartu su Dž. Vazario ir B. Amanačio pagalba suprojektavo popiežiui vasaros Džulijos vilą Romoje (pastatyta 1551−55 m.). 1554 m. pagal jo projektą Flaminijos gatvėje pastatyta Šv. Andriejaus bažnyčia, pirmoji su ovaliniu kupolu, bet vis dar stačiakampio plano. Daug vėliau, 1572 m. pradėtos statyti Šv. Onos Jaunavedžių bažnyčioje jis ovalo formą pritaikė ir planui, kas buvo vėliau mėgiama baroko architektų. 

1555 m. po Julijaus III mirties Džakomas Barocis daugiausiai dirbo Farnezių giminei. 1562 m. jis publikavo teoretinį veikalą „Penkių architektūros orderių taisyklės" (*Regola delli cinque ordini d’architettura*), kuris buvo pamatinis veikalas apie orderius Europoje trims šimtmečiams į priekį. Po jo mirties, 1583 m. išleistas menką įtaką turėjęs traktatas „Dvi praktinės perspektyvos taisyklės" (*Le due regole della prospettiva pratica*). Svarbiausiu Džakomo Barocio statiniu tapo Švč. Jėzaus Vardo bažnyčia, jėzuitų ordino motininė bažnyčia. Ji buvo pradėta statyti 1568 m. ir nebaigta iki architekto mirties. Jos planas, iliuziškai pabrėžiantis vidaus didybę, vėliau buvo imituotas daugelyje kontrreformacijos statinių Europoje. Šią bažnyčią baigė statyti Džakomas dela Porta. Džakomas Barocis da Vinjola mirė 1573 m. liepos 7 d. Romoje. Jis su Dž. Romanu ir A. Paladijumi vertinamas vienu iš trijų reikšmingiausių manieristinės architektūros atstovų, prisidėjo prie baroko architektūros išsivystymo.

Darbų galerija
--------------

* Džulijos vila, Roma Džulijos vila, Roma
* Farnezės rūmai, Kaprarola Farnezės rūmai, Kaprarola
* Švč. Jėzaus Vardo bažnyčios planas, Roma Švč. Jėzaus Vardo bažnyčios planas, Roma
* Šv. Onos Jaunavedžių bažnyčia, Roma Šv. Onos Jaunavedžių bažnyčia, Roma

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Giacomo Barozzi da Vignola** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Encyclopaedia Britannica, 1998