recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| Regina |
|  
Regina 2007 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Irena Jalšovec |
| Gimė | 1965 m. liepos 4 d. (57 metai)  Murska Sobota, Jugoslavijos vėliava Jugoslavija |
| Žanrai | pop, rokas |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 1988–dabar |
| Svetainė | regina.si |

**Irena Jalšovec** (g. 1965 m. liepos 4 d. Murska Sobota, Jugoslavija – dabartinė Slovėnija) – Slovėnijos dainininkė, žinoma sceniniu vardu **Regina**.

1990 m. dalyvavo atrankoje „Jugovizija" į „Euroviziją", tačiau į finalą nepateko. 1993 m. dalyvavo Slovėnijos atrankoje ir su daina „Naj ljubezen združi vse ljudi" užėmė ketvirtą vietą. 1996 m. dar kartą sudalyvavusi atrankoje, su daina „Dan najlepših sanj" užėmė pirmą vietą ir išrinkta atstovauti savo šaliai „Eurovizijos" dainų konkurse. Jame surinkusi 16 taškų užėmė 21 vietą. Vėliau Regina bandė savo sėkmę nacionalinėje Slovėnijos atrankoje 1998, 2001, 2002, 2004 ir 2005 m.

2000 m. su daina „Moje ime" laimėjo muzikos festivalį „Slovenska popevki".

Diskografija
------------

* *Regina* (1988)
* *Novo leto*
* *Ave Maria*
* *Liza ljubi jazz* (1994)
* *Religija ljubezni* (1995)
* *Dan najlepših sanj* (1996)
* *Moje ime* (2000)
* *Čaša ljubezni* (2003)
* *Tebe pa ni* (2012)
* *Ljubezen beži* (2015)

*Ljubezen beži*; *Pokliči ljubezen*; *Ritem ulice*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Regina (dainininkė)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Darja Švajger  *„Prisluhni mi"*** |  **Slovėnijos atstovė Eurovizijoje**1996 | Po to:**Tanja Ribič  *„Zbudi se"*** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Berenikė IV Epifanėja** (gr.: Βερενίκη, 77 m. pr. m. e. – 55 m. pr. m. e.) – graikų princesė, priklausiusi Ptolemėjų dinastijai. Ji buvo Ptolemėjo XII ir tikriausiai Kleopatros V dukra. Jos seserys buvo Kleopatra VII (Julijaus Cezario ir Marko Antonijaus meilužė), Arsinė IV, o broliai – Ptolemėjas XIII, Ptolemėjas XIV. Berenikė mėgo madas, vakarėlius ir brangenybes. Ji buvo gan tingi ir baili. Ypač bijojo valstiečių, vergų ir kitų žemesnės klasės atstovų. Ji kalbėjo tik gimtąja kalba, buvo blogai išsiauklėjusi, ignoravo valstiečius ir buvo bloga lyderė. Tačiau ji mylėjo draugus ir šeimą, buvo labai graži.

58 m. pr. m. e. Ptolemėjas XII su Kleopatra VII pabėgo į Romą ieškoti pagalbos prieš Kleopatrą VI, vyresnę Berenikės seserį, kuri tapo per daug galinga. Po Kleopatros VI mirties 57 m. pr. m. e. (ji tikriausiai buvo nunuodyta Berenikės naudai) 20 metų Berenikė tapo vienvalde Egipto valdovė ir visiškai nebijojo tėvo ir sesers sugrįžimo.

Egiptiečiai tikėjosi, kad ji ves ir valdys su vyru, bet Berenikė to nenorėjo. Jos konsulai ją privertė vesti Seleuką VII, bet Berenikė įsakė jį pasmaugti ir toliau valdė viena. Egiptiečiai bijojo, kad Ptolemėjų dinastija išnyks dėl valdovės kvailystės, o dėl jos pomėgio prabangai didėjo valstybės išlaidos. Vėliau ji ištekėjo už Achelajaus, bet jis nevaldė kartu. Pompėjus buvo paskyręs Achelajų šventiku Kapadokijoje, o jis pats tvirtino, kad yra Mitridato VI sūnus. Tačiau žmonės kalbėjo, kad jo tėvas buvo Mitridato VI generolas Achelajus, kuris per karą dezertyravo pas romėnus.

Berenikės valdymas baigėsi 55 m. pr. m. e. kai Ptolemėjas XII grįžo į sostą padedamas Aulo Gabinijaus vadovaujamų romėnų. Berenikei buvo įvykdyta mirties bausmė, o Achelajus, kuris, pasak Stabono, buvo Gabinijaus draugas, žuvo mūšyje su romėnais.

Pirminiai šaltiniai
-------------------

* Strabonas 12.3.34 ir 17.1.11
* Plutarchas *Antonijus* 3.2 – 3.6
* Kasijus Dionas 39.12 – 39.14, 39.55 – 39.58

| Karališkieji titulai |
| --- |
| Anksčiau valdė**Ptolemėjas XII** | **Ptolemėjų karalius***su Kleopatra V***58-55 m. pr. m. e.**  | Po to:**Ptolemėjas XII** |
| Berenbergas |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Norvegija Norvegija |
|  |
| Aukštis | 2277 m |
|  |
| Tipas | stratovulkanas |
|  |
| Amžius |  |
|  |
| Aktyvumas | aktyvus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 1985 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 71°04′0″ š. pl. 8°9′0″ v. ilg.﻿ / ﻿71.06667°š. pl. 8.15000°r. ilg.﻿ / 71.06667; 8.15000Koordinatės: 71°04′0″ š. pl. 8°9′0″ v. ilg.﻿ / ﻿71.06667°š. pl. 8.15000°r. ilg.﻿ / 71.06667; 8.15000 |

**Berenbergas** (norv. *Beerenberg*) − ugnikalnis Atlanto vandenyne, Jan Majeno saloje, priklausančioje Norvegijai.

Berenbergas yra toliausiai į šiaurę nutolęs veikiantis ugnikalnis visoje Žemėje. Berenbergas išsidėstęs šiaurrytinėje Jan Majeno salos dalyje. Tai yra stratovulkanas padengtas ledynais. Ugnikalnio aukštis 2277 m, o kraterio plotis apie 1 km.

Ugnikalnis ilgą laiką buvo laikomas užgesusiu, tačiau 1970 m. išsiveržė. Paskutinis Berenbergo išsiveržimas įvyko 1985 m.

Išvertus iš norvegų kalbos Berenbergas reiškia *Lokio kalnas*.

Nuorodos
--------

* Berenbergas (anglų k.)
| **Regimantas Čiupaila** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1956 m. rugpjūčio 20 d. (66 metai)Kaunas |
| Sutuoktinis (-ė) | Dalia |
| Vaikai | Gailė Kamilė, Dalia |
|  |
| Partija | 2003 m. LiCS |
|  |
| Išsilavinimas | 1979 m. Vilniaus universitetas |

**Regimantas Čiupaila** (g. 1956 m. rugpjūčio 20 d. Kaune) – matematikas, inžinierius programuotojas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1979 m. baigė Vilniaus universiteto Matematikos fakultetą ir įgijo matematikos dėstytojo specialybę. 1979-1983 m. mokėsi neakivaizdinėje Vilniaus universiteto ir Mokslų akademijos Matematikos instituto aspirantūroje. 1992 m. matematikos mokslų daktaras. 2004 m. suteiktas pedagoginis docento vardas.

1979-1992 m. Vilniaus universiteto Skaičiavimo centro inžinierius programuotojas. 1992-1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto Užsienio ryšių direktorius, Matematinio modeliavimo katedros docentas. Nuo 2001 m. Mykolo Romerio universiteto docentas.
Nuo 2006 m. liepos 24 d. iki 2007 m. gruodžio mėn. vidaus reikalų viceministras, 2007-2008 m. XIV Vyriausybės Vidaus reikalų ministras.

1990-1995 m. Vilniaus miesto tarybos deputatas, 1990-1991 m. Vilniaus miesto tarybos pirmininko pavaduotojas. 1995-1997 m. ir 2010-2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 1996-2000 m. Seimo narys.

1993 m. Lietuvos centro sąjungos tarybos ir valdybos narys. Nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys. 

2014 m. liepos 12 d. jungiamajame politinės partijos "Sąjunga TAIP" ir Liberalų ir centro sąjungos suvažiavime įsteigta Lietuvos laisvės sąjunga (LLS), išrinktas šios organizacijos pirmininko pavaduotoju.

Žmona Dalia, dukterys Gailė Kamilė, Dalia.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-07-29 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2011-01-20 iš Wayback Machine projekto.


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Raimondas Šukys** | **Lietuvos vidaus reikalų ministras**2007 - 2008 | Po to:**Raimundas Palaitis** |
Neringos savivaldybė
**Neringos savivaldybės taryba** – Neringos savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje.

Kodas: 188754378, adresas: Taikos g. 2, LT-93121, Nida, Neringa, tel. (8-469)52234.

Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.

Tarybą sudaro 21 tarybos narys. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.

Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.

Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.

Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.

Istorija
--------

Neringos miestas įkurtas 1961 metais, kai lietuviškosios Kuršių nerijos dalies gyvenvietės – Juodkrantė, Pervalka, Preila, Nida – buvo sujungtos į vieną miestą, kurio ilgis beveik 50 kilometrų. Neringos mieste šiuo metu nuolat gyvena apie 3000 gyventojų.

Merai
-----

* 2000–2004 m. – Stasys Mikelis
* 2004–2011 m. – Vigantas Giedraitis
* 2011–2013 m. – Antanas Vinkus
* Nuo 2013 m. – Darius Jasaitis

Savivaldybės tarybos
--------------------

* Neringos miesto taryba 1990–1995 m.
* Neringos miesto savivaldybės taryba 1995–1997 m.
* Neringos miesto savivaldybės taryba 1997–2000 m.
* Neringos savivaldybės taryba 2000–2003 m.
* Neringos savivaldybės taryba 2003–2007 m.
* Neringos savivaldybės taryba 2007–2011 m.
* Neringos savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| **Viktoras Jasaitis** |
| --- |
| Gimė | 1901 m. gruodžio 4 d.Stanaičiai, Kybartų valsčius |
| Mirė | 1968 m. rugpjūčio 18 d. (66 metai)Luistonas, Aidaho valstija, JAV |
|  |
| Veikla | Lietuvos chemikas ir visuomenės veikėjas. |

**Viktoras Jasaitis** (1901 m. gruodžio 4 d. Stanaičiai, Kybartų valsčius – 1968 m. rugpjūčio 18 d. Luistonas, Aidaho valstija, JAV) – Lietuvos chemikas ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1929 m. baigė Vienos universitetą. 1930–1940 m. dirbo Krašto apsaugos ministerijos Ginklavimo valdyboje, 1940–1944 m. Vytauto Didžiojo universiteto Neorganinės ir analizinės chemijos katedros vedėjas; docentas. 1945–1948 m. mokytojavo Hanau lietuvių gimnazijoje (Vokietija), 1946–1948 m. Vokietijos lietuvių bendruomenės Vyriausiosios valdybos ir Tremtinių švietimo tarybos narys. Nuo 1948 m. gyveno JAV. 1949–1950 m. Voterberio tremtinių draugijos pirmininkas, su kitais suorganizavo lituanistinius kursus. Nuo 1951 m. dirbo bendrovėje „Speer Cartridge Works", vėliau „Cascade Cartridge Works", viena bendrovės laboratorijų vėliau pavadinta jo vardu.

Tyrimų sritis – sprogstamosios, padegamosios cheminės kovinės nuodingosios medžiagos. Dalyvavo ateitininkų veikloje. Paskelbė straipsnių žurnaluose „Kosmos", „Mūsų žinynas", „Trimitas", „Židinys". Bendradarbiavo Lietuvių enciklopedijoje.

Bibliografija
-------------

* Nuodingos karo medžiagos, 1934 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Viktoras Jasaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 577 psl.
**Reggie Miller**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1965 m. rugpjūčio 24 d. (56 metai) |
| Gimimo vieta | Riversaidas, Kalifornija, JAV |
| Ūgis | 2,01 m |
| Svoris | 88 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | baigęs karjerą |
| **Pozicija** | Atakuojantis gynėjas |
| NBA naujokų birža |
| 1987 m. | 11 šaukimu,Indiana "Pacers" |
| Profesionalūs klubai |
| 1987–2005 | Indiana "Pacers" |  |
| Šalies rinktinė |
| 1994–2002 |  JAV |  |
|  |

**Reggie Miller** (g. 1965 m. rugpjūčio 24 d.) – NBA krepšininkas, olimpietis. Prieš ateidamas į NBA jis tris sezonus žaidė NCAA lygoje, UCLA universitete.
Jį 11-uoju šaukimu pakvietė Indiana „Pacers" ekipa, kurioje jis ir žaidė visą karjerą.

NBA Reggie Miller žaidė net 18 sezonų. Tačiau nei karto jam nepavyko iškovoti NBA čempiono titulo, nors 2000 m. trūko labai nedaug, jo ekipa finale nusileido varžovams. 1994 m. pasaulio krepšinio čempionate su JAV rinktine jis tapo pasaulio čempionu, o 1996 m. Atlantos olimpiadoje laimėjo olimpinį auksą su JAV svajonių komanda (*Dream Team*). Reggie Miller per savo karjerą NBA 5 kartus dalyvavo NBA visų žvaigždžių rungtynėse.

Reggie Miller yra laikomas vienu geriausių visų laikų NBA snaiperių, per 18 sezonų NBA lygoje jis vidutiniškai per rungtynes pelnydavo po 18,2 taško, atkovodavo po 3 kamuolius ir atlikdavo po 3 rezultatyvius perdavimus. Per savo karjerą NBA iš viso pelnė 25 279 taškų, tai buvo 13 rezultatas per visą lygos istoriją, be to, sužaidė 1323 rungtynes NBA ir tai buvo 7 rezultatas visoje lygoje. Reggie Miller per visą karjerą NBA iš viso įmetė 2560 tritaškių ir pagal šį rezultatą pirmavo lygoje. 2005 m. rugpjūtį baigė karjerą.

Apdovanojimai
-------------

* 1992, 1996 metų Olimpinių žaidynių aukso medalio laimėtojas
* 3-oje vietoje pagal įmestus tritaškius (2560)
* 1987-88 m. sezone išrinktas į antrąją naujokų komandą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 10 d..
| **Viktoras Jocaitis** |
| --- |
|  |
| Viktoras Jocaitis apie 1920 metus |
| Gimė | 1895 m. gruodžio 10 d.Girkalnis, Raseinių apskritis |
| Mirė | 1976 m. gegužės 9 d. (80 metų)Kaunas |
|  |
| Veikla | rašytojas, literatūros kritikas, žurnalistas, vertėjas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Viktoras Jocaitis** (1895 m. gruodžio 10 d. senuoju stiliumi lapkričio 28 d. Girkalnyje, Raseinių apskritis – 1976 m. gegužės 9 d. Kaune) – Lietuvos rašytojas, literatūros kritikas, žurnalistas, vertėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Veiverių mokytojų seminarijoje, Petrogrado statybos technikos mokykloje, 1928–1932 m. Vytauto Didžiojo universitete (iki 1930 m. Lietuvos universitetas) studijavo humanitarinius mokslus.

Spaudoje pradėjo bendradarbiauti 1914 m. žurnale „Vairas". Nuo 1918 m. laikraščio „Lietuvos aidas" darbuotojas, 1919–1928 m. laikraščio „Lietuva" techninis redaktorius, atsakingasis sekretorius, straipsnių autorius. Nuo 1928 m. žurnalo „Savivaldybė", nuo 1937 m. „Pasaulio lietuvis" faktiškasis redaktorius. Buvo Vidaus reikalų ministerijos spaudos referentas, dirbo bibliotekininko, literatūrologo, vertėjo darbą.

Lietuvos žurnalistų sąjungos narys nuo pirmųjų jos gyvavimo metų.

Kūryba
------

Studijoje „Bedieviai kunigų seminarijoje" (1936 m.) kritiškai aptarė Vinco Mykolaičio-Putino romaną „Altorių šešėly", jį apibūdino kaip kūrybiškai neapibendrintų memuarų schemą. Straipsniuose nagrinėjo dekadentizmo, avangardizmo, simbolizmo apraiškas lietuvių literatūroje, aptarė žanrų ir literatūrinio proceso perspektyvas, polemiškai interpretavo Maironio, V. Mykolaičio-Putino, Vydūno kūrybą.

Parašė neišleistų apysakų, novelių, dramų, literatūros studijas „Didžioji poetės išpažintis" (par. 1960 m. apie Salomėją Nėrį), „S. Nėries poezija ir Plechanovas" (par. 1961 m.; abi neišleistos, rankraščius saugo Nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka). Išvertė Maksimo Gorkio kūrinių, Nikolajaus Dobroliubovo straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Išdavikas, arba POW Lietuvoj: 3 veiksmų 9 paveikslų drama / T. Bekampis. – Kaunas, 1931. – 95 p.
* Kelias į rytus: Lietuvos veikalas / T. Bekampis. – Kaunas, 1933. – 109 p.
* Bedieviai kunigų seminarijoje: kunigų luomo kritika mūsų šių dienų literatūroje: kritiška „Altorių šešėly" ir „Tiesiu keliu" analizė. – Kaunas, 1936. – 135 p.

Vertimai
--------

* Levas Tolstojus. *Kazokai*, apysaka, 1928 m.
* Levas Tolstojus. *Karas ir taika*, romanas, 1937 m.
* Michailas Lermontovas. *Mūsų laikų didvyris*, apysaka, 1936 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 191 psl.
2. ↑  *Viktoras Jocaitis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 121
3. ↑  Ramutis Karmalavičius. *Viktoras Jocaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 666 psl.
Berenikė III
**Berenikė III** (120 m. pr. m. e. – 80 m. pr. m. e. gr.: Βερενίκη), kartais vadinama **Kleopatra Berenike** valdė Egiptą kaip karalienė 81 m. pr. m. e. – 80 m. pr. m. e. ir tikriausiai 101 m. pr. m. e. – 88 m. pr. m. e. kartu su savo dėde/vyru Ptolemėju X. Ji gimė 120 m. pr. m. e. Jos tėvas – Ptolemėjas IX Soteras II, o motina buvo Kleopatra Selenė. Ji ištekėjo už Ptolemėjo X 101 m. pr. m. e. po to, kai jis nuvertė Ptolemėją IX. Kleopatra III, Ptolemėjo X motina, o Berenikės senelė buvo nužudyta jo įsakymu. Kai Ptolemėjas IX grįžo į valdžią, Berenikė III prarado galią, bet jam mirus 81 m. pr. m. e. ji valdė 6 mėnesius, per kuriuos tapo labai populiari.

Ji buvo priversta ištekėti už Ptolemėjo XI 80 m. pr. m. e. Jis įsakė ją nužudyti po 19 dienų, bet liaudis sukilo ir po kelių dienų jį nužudė.

Berenikė yra Hendelio operos, pavadintos jos vardu, pagrindinė veikėja.

Išnašos
-------

1. ↑  Berenice III Archyvuota kopija 2011-07-16 iš Wayback Machine projekto. by Chris Bennett
2. ↑  Ptolemy XI Archyvuota kopija 2011-07-16 iš Wayback Machine projekto. by Chris Bennett



| Karališkieji titulai |
| --- |
| Anksčiau valdė**Ptolemėjas X Aleksandras I ir Kleopatra III** | **Ptolemėjų karalius***su Ptolemėju X* | Po to:**Ptolemėjas IX Soteras II** |
| Anksčiau valdė**Ptolemėjas IX Soteras II** | **Ptolemėjų karalius***su Ptolemėju XI* | Po to:**Ptolemėjas XI** |
**Regimantas Gudelis** (g. 1944 m. kovo 27 d. Dubinių k. Šiaulių r.) – choro dirigentas, pedagogas, socialinių (edukologijos) mokslų daktaras, profesorius.

Biografija
----------

1958–1962 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos technikume (dėst. B. Mačikėnas). 1962–1967 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. K. Kavecko ir vyr. dėst. K. Griauzdės klasės).

1966–1973 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto studentų mišriojo choro „Gabija" chormeisteris – dirigentas. Choro meno vadovui ir dirigentui K. Griauzdei padėjo parengti nemaža lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių, dirigavo daugelyje koncertų Lietuvoje ir užsienyje.

1969–1972 m. Vilniaus kooperacijos technikumo merginų choro (80 dalyvių) ir vokalinio ansamblio vadovas. Chorą parengė 1970 m. respublikinei dainų šventei, 1970 ir 1972 m. respublikinėms moksleivių meno mėgėjų apžiūroms, laimėjo prizinių vietų. Chorą išmokė sudėtingesnių kūrinių, koncertavo Vilniuje, Minske, Lvove ir Taline. Keletą metų mokytojavo Vilniaus 2-ojoje vaikų muzikos mokykloje.

Nuo 1973 m. Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetų (Klaipėdos universiteto Menų fakulteto) Choro dirigavimo katedros vyr. dėstytojas, 1977 m. Leningrade apgynė pedagogikos mokslų kandidato disertaciją, nuo 1981 m. docentas. Dvejus metus vadovavo fakultetų merginų chorui, vėliau neakivaizdininkų choro studijai, išugdė būrį chorvedžių. 1979–1984 m. vadovavo iš Klaipėdos politechnikumo vaikinų ir medicinos mokyklos merginų sudarytam mišriajam chorui (70 dalyvių), 1984–1986 m. buvo Klaipėdos 24-osios profesinės technikos mokyklos jaunuolių choro (40-50 dalyvių) vadovas. 1981–1983 m. vadovavo Klaipėdos rajkoopsąjungos moterų chorui Gargžduose.

R. Gudelis yra parašęs apie 200 straipsnių, chorų koncertų recenzijų, atlikęs dainų švenčių sociologinius tyrimus. Parašė ir išleido penkias mokymo priemones ir tris vadovėlius: „Vakarų Europos chorinė literatūra" (1992), „Rytų Europos chorinė literatūra" (1993) ir „Lietuvių chorinė literatūra" (1998). Pranešimus skaitė mokslinėse konferencijose Lietuvoje, Kijeve, Leningrade ir kitur, konsultavo Telšių meno mėgėjų kolektyvus, dainavo Klaipėdos chore „Aukuras", Klaipėdos miesto savivaldybės kultūros centro „Žvejų rūmai" mišriame choras „Cantare", Klaipėdos universiteto mišriame chore „Pajūrio aidos".

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Viktoras Estrovičius** |
| --- |
| Gimė | 1881 m.Raseiniai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1941 m. (~60 metų)Charkovas, Trečiasis Reichas |
|  |
| Veikla | Architektas |

**Viktoras Estrovičius** (1881 m. Raseiniuose, Rusijos imperija – 1941 m. Charkove, Trečiasis Reichas ) – Lietuvos žydų kilmės architektas.

Biografija
----------

Gimė 1881 m. Raseiniuose. 1907 m. baigė Sankt Peterburgo inžinerijos institutą. Nuo 1912 m. dirbo Charkove, projektavo neorenesansinio ir konstruktyvaus Art Deco stiliaus pastatus. Specializavosi gyvenamųjų namų ir gydymo įstaigų projektavime. Suprojektavo poliklinikas Donecke, Dnipre ir Mykolajive. Daugiau nei 10 įvairaus tipo pastatų Charkove autorius. 1941 m. kartu su kitais miesto žydais nužudytas Drobickij Jaro gyvenvietėje šalia Charkovo.

Nuorodos
--------

* Biografija (rus.)Archyvuota kopija 2012-03-02 iš Wayback Machine projekto.
* Architekto sukurtų pastatų nuotraukos ir biografija (rus.)

Literatūra
----------

* Архитекторы Харькова (Kharkov Architects). С. Чечельницкий. Харьков, 2008. ISBN 978-966-96531-4-7
**Viktoras Jurgutis** (1942 m. sausio 1 d. Kaune -1995 m. kovo 1 d. Pagėgiuose, Šilutės r.), muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija
----------

Baigęs Pagėgių vidurinės mokyklos aštuonias klases, 1958–1967 su pertrauka (tarnavo sovietinėje armijoje) choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos technikume (dėst. R. Varnas).

Nuo 1967 rudens iki mirties dirbo Pagėgiuose. Buvo kultūros namų meno vadovas ir mokyklos – internato muzikos mokytojas. Vadovavo suaugusiųjų ir moksleivių chorams, vokaliniams bei instrumentiniams ansambliams, akompanavo šokėjams. Su savo vadovaujamais kolektyvais koncertavo Pagėgiuose, Šilutėje, Šilalėje, Kretingoje, Jurbarke, Klaipėdoje ir Kaliningrado srityje, dalyvavo dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. 1985 respublikinei dainų šventei ir 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei parengė Pagėgių kultūros namų mišrųjį chorą, o 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje moterų chorą. Yra dirigavęs dainų šventėse Šilutėje, Jurbarke, Klaipėdoje ir Rambyno kalne.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Edeno slėnis – svarbiausia Regedo dalis
**Regedas** (*Rheged*, [ˈr̥ɛɡɛd]) – senovės epochos šiaurės valstybė, išsiskyrusi apie 450 metus iš Ebrauko karalystės šiaurinių valdų. Kaip ir daugelio to meto britų valstybių, Regedo teritorija ir sienos žinomos tik apytikriai. Laikoma, kad karalystės sostinė buvo Karlailo miestas. Pasak tyrinėtojų, Regedo teritorija apėmė Soluei-Ferto įlankos pakrantes ir Morkamo įlankos žemes. Tačiau, kadangi politiniu požiūriu valstybei priklausė šiek tiek mažiau žemių, tai galima teigti, jog faktiškai valstybės valdžios ribos vakaruose siekė sieną su Goluejumi, šiaurėje Stratklaidą, rytuose Gododiną ir Lankašyrą ir, galimai, pietuose šiaurės vakarų Jorkšyrą.

Pirmu Regedo karaliumi tapo Gurgustas ap Keneu, Ebruko karaliaus Keneu ap Koelo sūnus. 470 metais iš pietinių valdų išsiskyrė Elmeto valstybė, kurią pradėjo valdyti Masgvidas Glofas (460–495), Gurgusto ap Konacho sūnus. Po Gurguso Regedo karaliumi tapo jo sūnus Meirchionas Gulas, po kurio mirties karalystė buvo pasidalinta jo sūnų į Šiaurės Regedą ir Pietų Regedą.

Regedo karaliai kildino save iš legendinio karaliaus Kolio. Pačiu žymiausiu Regedo valdovu buvo Urienas, kuriam pavyko pereiti į kontrpuolimą prieš anglus.

Regedo valdovai
---------------

* apie 450 – apie 490 – Gurgustas ap Keneu
* apie 490 – apie 535 – Meirchionas Gulas

**Šiaurės Regedas**

* 535–570 – Kinvarchas ap Meirchionas
* 570–586 – Urienas
* 586–593/595 – Ovenas ap Urienas
* 593/595–616 – Elfinas ap Ovenas
* 616–638 – Riodas ap Rinas

**Pietų Regedas**

* 535–560 – Elidiras
* 560–586 – Livarchas Senasis
* 586–593 – Dviugas ap Livarchas
* 593–613 – Gvaidas ap Dviugas
* 613–654 – Tegidas ap GvaidasТ, jo anūkas, Sande ap Alkunas, tapo Meno salų valdovu.

Išnašos
-------

1. ↑  *Диллон М. Чедвик Н.* (2002) Кельтские королевства. СПб: Евразия. гл. 4 Формирование исторических кельтских королевств.

Literatūra
----------

* *Диллон М. Чедвик Н. К.* Кельтские королевства. – СПб.: Издательство «Евразия», 2002.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Regedas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| ***Ponas Niekas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Mr. Nobody |
| Kilmės šalis |  Belgija Kanada Prancūzija Vokietija |
| Režisierius | Jaco Van Dormael |
| Prodiuseris (-iai) | Phillippe Godeau |
| Scenaristas (-ai) | Jaco Van Dormael |
| Kompozitorius | Pierre Van Dormael |
| Vaidina | Jared LetoDiane KrugerSarah PolleyLinh Dan Pham |
| Metai | 2009 |
| Žanras | Mokslinė fantastika, drama |
| Trukmė | 138 min. |
| Kalba | anglų |
| Platintojas | Pathé |
| Biudžetas | 58 mln. JAV dol. |
| **IMDb įrašas** |

**Ponas Niekas** (angl. *Mr. Nobody*) – 2009 m. belgų režisieriaus Žako van Dormalio mokslinė fantastinė drama. Filmas buvo pradėtas filmuoti 2007 m.

Filmo premjera įvyko 2009 m. rugsėjo 11 d. Venecijos filmų festivalyje.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmo siužetas turi medžio tipo struktūrą, t. y. prasideda nuo pagrindinio herojaus gimimo ir žiūrovui parodomi visi galimi jo gyvenimo variantai.

118 metų pagrindinis filmo herojus Nemo Niekas yra paskutinis mirtingasis žmogus Žemėje. Dienos iki jo mirties suskaičiuotos, todėl visas nemirtingas pasaulis stebi tiesioginį realybės šou. Aplink vien amžinai jauni žmonės, jie nemirtingi, tačiau daugelis įprastų dalykų, tokių kaip meilė ir seksas, laikomi atgyvena.

Pats Nemo tvirtina, kad nieko neprisimena apie savo jaunystę, bet psichiatras ir slapta į palatą įsibrovęs žurnalistas, po truputį traukia iš Nemo atminties jo gyvenimo smulkmenas, kurios dar labiau supainioja žiūrovus…

Aktoriai
--------

Žakas van Dormalis, Sara Poli, Džeredas Leto, Lin Dan Fam, Diana Kriuger
* Jared Leto – Nemas
* Diane Kruger – Ana
* Sarah Polley – Eliza
* Linh Dan Pham – Džina
* Rhys Ifans – Nemo tėvas
* Natasha Little – Nemo motina
* Juno Temple – Ana 15 metų

ir kt.

Išnašos
-------

1. ↑  CINEUROPA naujienos
2. ↑  Mr. Nobody Red Carpet – 66th Venice Film Festival [neveikianti nuoroda]
3. ↑  Filmo aprašymas

Nuorodos
--------

* Oficiali filmo svetainė Archyvuota kopija 2010-10-02 iš Wayback Machine projekto.
* Apdovanojimai ir nominacijos
| **Viktoras Kuprevičius (1901)** |
| --- |
|  |
| Viktoras Kuprevičius po koncerto Karo muziejaus varpais 1983 m. |
| Gimė | 1901 m. sausio 27 d.Tioplyj Stanas, Rusija |
| Mirė | 1992 m. balandžio 1 d. (91 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Petrašiūnų kapinės |
| Tėvas | Mykolas Kuprevičius |
| Motina | Viktorija Kuprevičienė |
| Vaikai | Viktoras KuprevičiusGiedrius Kuprevičius |
|  |
| Veikla | kompozitorius, kariljonininkas |

**Viktoras Kuprevičius** (1901 m. sausio 27 d. Tioplyj Stane, Rusija – 1992 m. balandžio 1 d. Kaune) – Lietuvos kompozitorius, kariljonininkas, pedagogas.

Biografija
----------

Gimė Tioplyj Stano gyvenvietėje (dab. Samaros sritis). 1921–1924 m. mokėsi Kauno muzikos mokykloje.

1923–1943 m. dirbdamas atsakinguoju sekretoriumi Kauno valstybiniame istorijos muziejuje, kartu su Pauliumi Galaune organizavo ir dalyvavo liaudies meno tyrimų ekspedicijose; kuravo Kauno radiofono ir kino studijos darbų muzikinį apipavidalinimą.

1943–1950 m. Kauno jaunojo žiūrovo teatro koncertmeisteris, muzikinės dalies vedėjas ir dirigentas. 1946–1950 m. Kauno valstybinio universiteto dėstytojas. 1952–1957 m. Kauno J. Jablonskio vidurinės mokyklos mokytojas bei meno saviveiklos kolektyvų vadovas.

1956 m. restauravo Karo muziejaus bokšto kariljoną. Nuo 1957 m. koncertavo Kaune su sūnumi Giedriumi Kuprevičiu, ne kartą skambino Magdeburgo (VDR) kariljonu.

Palaidotas Kaune, Petrašiūnų kapinėse.

Kūryba
------

Sukūrė apie 300 dainų, kūrinių kariljonui, muziką dramos spektakliams ir kino filmams. Sukūrė operą „Žiogas ir skruzdės" (1942 m. libretas A. Nakaitės), radijo operetę „Paukščių koncertas" (1942 m. libretas Petro Babicko), operetę „Pasoga" (1943 m.), kantatą „Tarybų Lietuva" (1951 m. žodžiai Valerijos Valsiūnienės), baletą „Piemenaitė ir kaminkrėtys" (1955 m. libretas A. Bajorienės).

Įvertinimas
-----------

* 1932 m. DLK Gedimino ordinas
* 1971 m. LSSR nusipelnęs meno veikėjas
* 1991 m. rugsėjo 26 d. Kauno miesto garbės pilietis

Atminimo įamžinimas
-------------------

* 1995 m. Viktoro Kuprevičiaus vardu pavadinta Kauno 32-oji vidurinė mokykla. 2003 m. mokyklos pirmojo aukšto fojė įrengtas stendas su memorialine ekspozicija.
* 2001 m. Karo muziejaus sodelyje ant Varpų bokšto atidengta memorialinė lenta
* 2003 m. sūnaus Giedriaus iniciatyva įsteigta kasmetinė V. Kuprevičiaus vardo stipendija Vytauto Didžiojo universiteto studentams

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Viktoras Kuprevičius (1901)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. - 442
2. ↑   Archyvuota kopija 2012-11-12 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑   Archyvuota kopija 2018-09-08 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Boakas*Boaco* |
| --- |
| *Boakas naktį* |
|  |
| 

BoakasBoakas

12°28′0″ š. pl. 85°40′0″ v. ilg.﻿ / ﻿12.46667°š. pl. 85.66667°r. ilg.﻿ / 12.46667; 85.66667﻿ (Boakas)Koordinatės: 12°28′0″ š. pl. 85°40′0″ v. ilg.﻿ / ﻿12.46667°š. pl. 85.66667°r. ilg.﻿ / 12.46667; 85.66667﻿ (Boakas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Nikaragvos vėliava Nikaragva |
| **Departamentas** | Boako departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 20 405  |
| **Altitudė** | 360 m |

**Boakas** (isp. *Boaco*) – miestas vidurio vakarų Nikaragvoje, kalnuotoje vietovėje 88 km į rytus nuo Managvos. Departamento centras. Plentai į Managvą, Rio Blanką. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (galvijai, pieno produkcija).

Istorija
--------

Miesto pavadinimas yra sumų-actekų kilmės. Senasis miestas buvo ~20 km į rytus nuo dabartinio miesto, bet 1749 m. jį nusiaubė karibai ir miskitai, remiami britų. Išlikę gyvi miesto gyventojai naują gyvenvietę įkūrė prie Malakatojos upės, o 1752–1772 m. dėl potvynių ir ligų tą vietą apleido ir persikėlė į dabartinę Boako vietą. Nuo 1935 m. Boakas tapo departamento centru.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Saulius Bartkus** (g. 1961 m. lapkričio 17 d.) – lietuvių žurnalistas, televizijos laidų prodiuseris.

Biografija
----------

1979 m. baigė Telšių 5-ąją vidurinę mokyklą, 1979–1984 m. studijavo KPI.

1984–1990 m. Alytaus eksperimentinio NSK inžinierius. 1990–1991 m. Alytaus valstybinės TV studijos vaizdo operatorius. 1991–1992 m. UAB „Harmonija" reklamos skyriaus vedėjas. 1992–1993 m. Alytaus valstybinės radijo ir TV studijos redaktorius, vėliau – direktorius. 1996–1998 m. LNK žurnalistas, nuo 1998 m. UAB „Be tabu" ir Ko direktorius. Nuo 2003 iki 2008 m. - Lietuvos televizijos publicistinės laidos "Požiūris" autorius ir vedėjas.

1985 m. Alytuje kartu su Jurgiu Gaižausku įkūrė pantomimos studiją. 1987–1989 m. dalyvavo teatro studijos „Provincija" veikloje. Atgaivino vežimų teatro tradiciją Dzūkijoje, dalyvavo pirmosiose gastrolėse. 1988 m. Alytaus Sąjūdžio iniciatyvinės grupės narys.

Prodiusuoja laidas: „Kakadu", „Faktų tyrimo biuras", „Gyvenimas pagal moteris", „Kryžminė ugnis", „Oplia", „Kambarių plėšikai", „Kitas".
Anksčiau prodiusavo: „Krašto garbė" (LTV), „Be tabu", „Meilės trikampis" (TV3), „Požiūris", „Abipus sienos").

Žmona Zita. Vaikai: Andrius (g. 1981), Džiugas (g. 1989).
|  |
| --- |
| Slash |
|  
Slash 2011 metais |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Saul Hudson |
| Gimė | 1965 m. liepos 23 d. (57 metai)Jungtinė Karalystė Lodone |
| Kilmė | Anglija |
| Žanrai | Hard rokas, bliuzrokas, sunkusis metalas, jazz rock |
| Veikla | Dainų rašytojas, ,muzikantas, įrašų prodiuseris |
| Instrumentai | Gitara |
| Aktyvumo metai | 1985-dabar |
| Įrašų kompanija | UZI Suicide, Geffen, Koch, RCA |
| Svetainė | www.slashonline.com |

**Saul Hudson** (dar žinomas kaip **Slash**; 1965 m. liepos 23 d. Londone) hard roko grupės Guns N' Roses pagrindinis gitaristas.

Jis įsidėmėtinas savo ilgais juodais garbanotais plaukais, originalia kepure ir cigarete dantyse.

Biografija
----------

### Ankstyvieji gyvenimo metai

Saul Hudson gimė 1965 metais liepos 23 d. Londone. Jo motina buvo afroamerikietė Ola Hudson, dirbusi kostiumų dizainere Davidui Bowie ir kitiems aktoriams bei muzikantams, jo tėvas britas Anthony Hudson buvo gyvo garso ansamblio atlikėjas, grojės su įžymiais muzikantais.

Slash užaugo Stoke prie Trento, Staffordšyre, o kai jam sukako 11 metų, išvyko į Los Andželą, Kalifornijoje. Jo tėvai gyveno atskirai, bet Slash’as gyveno su savo mama. Jam duoda pravardė „Slash", kai jų šeimos draugas Seimūras Kaselis apie jį pasakė „Visada skubantis, nenustygstantis vietoje"

Jis nusprendė su savo draugu Styvenu Adleriu sukurti grupę, Slash nusprendė groti su bosine gitara. Styvenas tapo pagrindinis gitaristas. Slash nuvyko į Fairfokso Muzikos Mokyklą ir pasakė, kad nori groti bosine gitara, taip jis sutiko mokytoją Robertą Woliną. Robertas pasakė, kad norint groti bosine gitara, jam reikia asmeninės gitaros. Slash grįžo namo ir paprašė savo senelės. Ji jam davė sudėvėtą vienos stygos flamenko gitarą. Jis išgirdo, kaip Robertas groja „Brown Sugar", suprato, kad gitara yra jo pašaukimas. Jis net buvo išmestas iš aukštosios mokyklos.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Saul Hudson** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali Velvet Revolver svetainė
* Slash online
* Slash'o oficiali gerbėjų svetainė
|  Palenkės Bialos Šv. Antano bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Dekanatas** | Šiaurinis Palenkės Bialos |
| **Gyvenvietė** | Palenkės Biala |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1684 m. |
| **Stilius** | barokas |


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Palenkės Bialos Šv. Antano bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Palenkės Bialos Šv. Antano bažnyčia** (lenk. *Kościół św. Antoniego w Białej Podlaskiej*) – katalikų bažnyčia esanti Palenkės Bialos mieste. Bažnyčia priklauso Palenkės Bialos Šv. Onos parapijai.

Istorija
--------

Bažnyčia pastatyta 1672-1684 m. statybas finansavo Mykolas Kazimieras Radvila. Bažnyčios architektas buvo Augustinas Vincentas Locis. 1687-1692 m. šalia bažnyčios pastatytas vienuolynas. 1739 m. Ona Kotryna Sanguškaitė finansavo naujo altoriaus statybas. 1743 m. įkurta vienuolyno biblioteka. 1836 m. bažnyčia buvo remontuojama. 1867 m. bažnyčia tapo Palenkės Bialos Šv. Onos parapijos filija. 1875 m. bažnyčia buvo paversta stačiatikių cerkve, kuria išbuvo iki 1915 metų. 1957 m. rugpjūčio 31 d. bažnyčia buvo įtraukta į Liublino vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą. Nuo 1993 m. vienuolyne įsikūrę kapucinų vienuoliai.

* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Liublino vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.).

Literatūra
----------

* Jerzy Topolski, Gospodarka polska a europejska w XVI-XVIII wieku, Poznań 1977
* ks. Roman Soszyński, Parafia Św. Anny w Białej Podlaskiej, Biała Podlaska 2007
|  |
| --- |
| Solange Berry |
|  
Solange Berry 1958 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Solange Berry |
| Gimė | 1932 m. lapkričio 23 d. (90 metų)  Šarlerua, Belgijos vėliava Belgija |

**Solange Berry** (g. 1932 m. lapkričio 23 d. Šarlerua) – Belgijos dainininkė.

Savo muzikinę karjerą pradėjo 1955 metais, išleidusi debiutinį albumą „Chanson pour tous".

1958 metais dainininkė atstovavo Liuksemburgui 1958 m. „Eurovizijos" dainų konkurse su daina „Un grand amour" (liet. *Didelė meilė*), tačiau gavusi vos 1 tašką iš Šveicarijos, tais metais atlikėja pelnė 9 vietą.

1960 m. Solange Berry dalyvavo Belgijos nacionalinėje atrankoje į didžiąją „Euroviziją", tačiau pergalės ten nepelnė ir dar kartą į konkursą neišvažiavo.

Diskografija
------------

* 1955: *Chanson pour tous*
* 1956: *Que sera, sera*
* 1957: *Les mirettes*
* 1959: *Sous Les Toits De Paris*
* 1967: *Maintenant, quand vient le printemps*

Nuorodos
--------

* Diskografija *encyclopedisque.fr* svetainėje

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Danièle Dupré  *„Amours mortes (tant de peine)"*** |  **Liuksemburgo atstovė Eurovizijoje**1958 | Po to:**Camillo Felgen  *„So laang we's du do bast"*** |
|  Palenkės Bialos Šv. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Dekanatas** | Šiaurinis Palenkės Bialos |
| **Gyvenvietė** | Palenkės Biala |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1759 m. |
| **Stilius** | vėlyvasis barokas |


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Palenkės Bialos Šv. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Palenkės Bialos Šv. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia** (lenk. *Kościół Narodzenia Najświętszej Maryi Panny w Białej Podlaskiej*) – katalikų bažnyčia esanti Palenkės Bialos mieste. Bažnyčioje įsikūrusi Palenkės Bialos Šv. Mergelės Marijos Gimimo parapija.

Istorija
--------

Bažnyčia buvo pastatyta 1747-1759 m. vėlyvojo baroko architektūros stiliumi, buvusios stačiatikių cerkvės vietoje. Bažnyčios statybas finansavo Radvilos, kurie bažnyčioje leido įsikurti bazilijonų vienuoliams. 1864 m. bažnyčia buvo paversta į stačiatikių cerkvę. 1919 m. šventovę perėmė katalikai. 1957 m. rugpjūčio 31 d. bažnyčia buvo įtraukta į Liublino vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.

* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Liublino vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.).
|  |
| --- |
| Bob Martin |
|  
Bob Martin 1957 m. Eurovizijos konkurse |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Leo Heppe |
| Dar žinomas | Bob Martin |
| Gimė | 1922 m. birželio 7 d.  Krasnojarskas, Rusijos vėliava Rusija |
| Mirė | 1998 m. sausio 13 d. (75 metai)  Viena, Austrijos vėliava Austrija |
| Veikla | dainininkas |

**Bob Martin** (tikrasis vardas *Leo Heppe*; g. 1922 m. birželio 7 d. Krasnojarske – m. 1998 m. sausio 13 d. Vienoje) buvo Austrijos dainininkas.

Biografija
----------

Muzikinė karjera prasidėjo 1951 metais, kai pradėjo dainuoti Vienos valstybinėje operoje, kur dirbo iki 1981 m. 1957-aisiais su Grethe Weiser nusifilmavo filme „Einmal eine große Dame sein". Tais pačiais metais Bob Martin dalyvavo 1957 m. Eurovizijoje kaip Austrijos atstovas. Konkurse pasirodęs su daina „Wohin, kleines Pony?" (liet. *Kur tu, mažasis poni?*) atlikėjas gavo tik 2 taškus iš D. Britanijos ir 1 tašką iš Nyderlandų ir liko paskutinėje vietoje.

Po dalyvavimo Eurovizijoje, atlikėjas dažnai koncertuodavo vokiškai kalbančiose šalyse ir tapo ypač populiarus pietinėje Austrijoje.

Nuorodos
--------

* Daina *Wohin, kleines Pony?*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**–** |  **Austrijos atstovas Eurovizijoje**1957 | Po to:**Liane Augustin  *„Die ganze Welt braucht Liebe"*** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Soldas** (paprastai sutrumpinamas kaip **s**) – svorio (masės) mato vienetas įvairiose matų sistemose, naudotas pirmiausia brangiųjų metalų matuoti ir naudotas kaip piniginis vienetas Vakarų ir Vidurio Europoje.

Soldas standartiškai buvo lygus 1/20 svaro ir dalinamas į 12 denarų. Tačiau kadangi svaro vertė buvo skirtinga Europoje, tiksli soldo vertė labai skyrėsi priklausomai nuo regiono. Pvz. Karolio Didžiojo soldas prilygo 20,4 g sidabro.

Pavadinimai
-----------

Soldo pavadinimas yra kilęs iš piniginio vieneto solido, kuris buvo naudojamas IV–X a. Romos imperijoje. Ilgainiui solidas įgijo skirtingus pavadinimus skirtingose Europos kalbose:

* **Soldas** (it. *Soldo*) – paplitęs Italijoje;
* **Sueldas** (isp. *Sueldo*) – paplitęs Pirėnuose;
* **Su** (pranc. *Sou*) – paplitęs Prancūzijoje. Mutavo iš lotynų kalbos per tokius tarpinius variantus kaip *soldus*, *solt*, *sol*.
* **Šilingas** (angl. *Shilling*) – paplitęs germanų kalbose, įskaitant Angliją ir Vokietiją. Šio termino kilmė yra kitokia. Jis kilęs iš germaniško žodžio *scilling*, reiškusio vieno galvijo kainą.

Monetos
-------

Kurį laiką soldas naudotas daugiau kaip teorinis pinigų matavimo vienetas, nes pagrindine viduramžių valiuta buvo įvairūs denarai. Vystantis ekonomikai, taip pat nuvertėjant denarui (ten naudota vis mažiau sidabro), prireikė stambesnių pinigų, ir taip pradėtos kaldinti 12 dinarų vertės monetos. Tik kai kurios jų buvo vadinamos soldais. XII a. pabaigoje sidabrinius soldus ėmė kalti Milane, iš kur jie plito po kitas Italijos kunigaikštystes. Kita Italijoje atsiradusi moneta, grašis, kai kuriose šalyse pagal savo vertę prilyginta 12 denarų (pvz. Turo grašis ar Krokuvos grašis, jų sidabro kiekis buvo apie 3–4 g). XVI a. viduryje 12 pensų vertės šilingai imti kaldinti Anglijos karalystėje.
|  |
| --- |
| Sokulkos geležinkelio stotis |
| Sokulkos geležinkelio stotis 
Sokulkos geležinkelio stotis |
| Šalis | Lenkija |
| Gyvenvietė | Sokulka |
| Linijų skaičius | 3 |

**Sokulkos geležinkelio stotis** (lenk. *Sokółka stacja kolejowa*) - geležinkelio stotis Sokulkos mieste, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Sokulkos apskrityje. Stotis priklauso Sokulkos-Suvalkų geležinkelio linijai, Zelonkos-Kužnica Bialostockos geležinkelio linijai ir Bruzgių-Geniušės geležinkelio linijai.

Zielonka-Kužnica Bialostocka geležinkelio linija
------------------------------------------------

Nuo stotelės iki Geniušės geležinkelio stotelės yra 5.427 km ir iki Kundzino geležinkelio stotelės 7.053 km.

**Geležinkelio ruožas**| 

Geniušė
**Sokulka**
Kundzinas

 |

Sokulkos-Suvalkų geležinkelio linija
------------------------------------

Iki Gliniščės geležinkelio stotelės yra 8,1 km.

**Geležinkelio ruožas**| 

Gliniščė
**Sokulka**

 |

Bruzgių-Geniušės geležinkelio linija
------------------------------------

Iki Geniušės krovininė geležinkelio stotelės yra 5,6 km.

**Geležinkelio ruožas**| 

Geniušė
**Sokulka**
Kužnica Bialostocka

 |

Nuorodos
--------

* Sokulkos geležinkelio stoties tinklalapis (lenk.).

Koordinatės: 53°24′10″ š. pl. 23°30′10″ r. ilg.﻿ / ﻿53.40278°š. pl. 23.50278°r. ilg.﻿ / 53.40278; 23.50278
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Žemyno keltų |
| Paplitimas | dab. Prancūzija, Belgija, Šveicarija, Ispanija, Portugalija |
| Kalbų skaičius | 2 |
| Kilmė | indoeuropiečių >keltų >>žemyno keltų |
| Klasifikacija | galų, keltiberų |

**Žemyno keltų kalbos** – šiuo metu išnykusios galų ir keltiberų kalbos. Kitos, menkiau paliudytos keltų kalbos – lepontų, nornų ir galatų kalbos paprastai laikomos galų kalbos tarmėmis, arba tiesiog galų kalba. Visi žemyno keltų kalbų atstovai (išskyrus galatus) ilgainiui perėjo prie liaudies lotynų kalbos, tam pasitarnavo archajiškų keltų kalbų ir lotynų kalbos didelis gramatinis panašumas ir žodyno bendrybės. Bretonų kalba, nors ir esanti žemyne (Prancūzijoje), nėra laikoma žemyno keltų kalba, nes bretonų protėviai savo kalbą atsinešė iš Britanijos salos (Kornvalio grafystės), kai 5-ame amžiuje emigravo spaudžiami anglosaksų.

Tipologiškai žemyno keltų kalbos neturi išskirtinių panašumų, veikiau jos yra išskiriamos kaip priešprieša salų keltų kalboms, kurios, sakykime, turi priebalsių mutacijas. Tačiau paskutiniu metu mokslininkai prieina prie išvados, kad šis skirtumas yra menamas, mat tuo metu, kai dar gyvavo galų kalba, jokių priebalsių mutacijų britų kalbose tikriausiai nebuvo. Todėl skirstymo į žemyno ir salų keltų kalbas linkstama iš viso atsisakyti, išskiriant galų-britų, goidelų ir keltiberų pogrupius.

Nuorodos
--------

* conc MultiTree kalbos kodo „conc" informacija (angl. *MultiTree: A Digital Library of Language Relationships: Information by code: „conc"*)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RKeltų kalbos |
| --- |
|  |
| *Žemyno keltų kalbos* | 
*Galatų kalba* · *Galų kalba* · *Keltiberų kalba* · *Lepontų kalba* · *Norikų kalba* |
|  |
| Salų keltų kalbos - Britų kalbos | 
Bretonų kalba · *Britų kalba* · *Kambrų kalba* · Kornų kalba · *Piktų kalba* · Valų kalba |
|  |
| Salų keltų kalbos - Goidelų kalbos | 
Airių kalba · Meniečių kalba · Škotų geilų kalba |

 |
| Žemutinė LužicaNiederlausitz |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **Laikotarpis nežinomas** |  |

 |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Oficialios kalbos** | vokiečių kalba |
|  |
| **1815–1871** |  Prūsijos karalystė |
| **1871–1918** |  Vokietijos imperija |
| **1918–1933** |  Veimaro respublika |
| **1933–1945** |  Trečiasis reichas |

Žemutinė Lužica, pažymėta žalia spalva. Aukštutinė Lužica yra geltona.
**Žemutinė Lužica** (vok. *Niederlausitz*, žem. sorb. *Dolna Łužyca*) – buvęs istorinis Centrinės Europos regionas, tarp Brandenburgo žemės pietryčių iki Liubušo vaivadijos pietvakarių Lenkijoje. Žemutinė Lužica, kaip ir šalia esanti Aukštutinė Lužica, yra vakarų slavų sorbų gyvenama teritorija, o nykstanti žemutinių sorbų kalba yra susijusi su aukštutine sorbų ir lenkų kalbomis.

Geografija
----------

Viduramžiais ši sritis turėjo tankius miškus, todėl tai buvo pagrindinė kliūtis civiliniam ir kariniam eismui. Šiandien ji maždaug atitinka Brandenburgo ir Saksonijos žemių sieną.

Tarp Žemutinės ir Aukštutinės Lužicos yra kalnų regionas, vadinamas Grencvaliu (*Grenzwall* pažodžiui 'pasienio danga', nors tai iš tikrųjų yra moreninis kraigas), rytinis Flėmingo regiono tęsinys.

Pagrindinis miestas ir regiono sostinė yra Kotbusas.

Istorija
--------

Ankstyvaisiais viduramžiais Žemutinės Lužicos apylinkės tarp Zalės ir Bobro upių buvo apgyvendintos slavų kilmės sorbų. Nuo 965 m. žinomi saksų žygiai prieš sorbus. Saksų kilmės kunigaikštis Gero II nuo 1002 m. patyrė kelis Lenkijos kunigaikščio Boleslovo I Narsiojo išpuolius, kurie nesibaigė iki 1018 m. Bauceno sutarties, kurioje didžioji dalis Rytų Lužicos buvo perduota Lenkijai. Bet 1031 m. Imperatorius Konradas II atsiėmė šias teritorijas.

1367 m. elektorius Otas V pardavė šias žemes imperatoriui Karoliui IV Liuksemburgui, kuris į Bohemijos karūną įtraukė Žemutinę Lužicą. Karolio tėvas Bohemijos karalius Jonas jau įsigijo gretimą teritoriją į pietus aplink Bauceną ir Giorlicą, kuris tapo žinomas kaip Aukštutinė Lužica. 

Abi Lužicos susiformavo, nes priklausė tai Bohemijos karūnai (Liuksemburgiečių dinastijai), tai Jogailaičiams ir nuo 1526 m. Habsburgų dinastijai. Reformacijos metu dauguma gyventojų tapo protestantais. 

Kadangi Saksonijos karalystė buvo Napoleono sąjungininkė, tai 1815 m. Vienos kongrese ji turėjo perleisti Žemutinę Lužicą Prūsijos karalystei, po to teritorija tapo Brandenburgo provincijos dalimi. 

Po Antrojo pasaulinio karo čia buvo Rytų Vokietija (Vokietijos Demokratinė Respublika).

Herbas
------

Žemutinės Lužicos bulius pirmą kartą dokumentuojamas 1363 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* www.niederlausitz.de
* Deutsch-Sorbisches Ortsnamenlexikon der Niederlausitz
* Archiv verschwundener Orte
* interessante und sehenswerte Punkte in der Niederlausitz
|  |
| --- |
| Lerika |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Valerija Jengalyčeva |
| Dar žinoma | Lerika |
| Gimė | 1999 m. balandžio 7 d. (24 metai)  Olomoucas, Čekijos vėliava Čekija |
| Žanrai | pop |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 2006–dabar |
| Svetainė | lerikaengaliceva.jimdo.com |

**Valerija Jengalyčeva** (rus. *Валерия Енгалычева*; g. 1999 m. balandžio 7 d. Olomouce), geriau žinoma kaip **Lerika** – iš Čekijos kilusi Moldovos/Rusijos dainininkė.

Biografija
----------

Valerija Jengalyčeva gimė 1999 m. balandžio 7 d. Olomouce (Čekija). Jaunoji atlikėja dainuoti pradėjo nuo 4 metų. Lerika dalyvavo daugybėje muzikinių konkursų visoje Europoje, įskaitant „Slavianski Bazaar" Vitebske, „Orpheus" Italijoje, „New Wave Junior" ir „Kinotavrik".

2011 metais buvo pasirinkta atstovauti Moldovai 2011 m. vaikų „Eurovizijos" dainų konkurse, vykusiame Armėnijos sostinėje Jerevane. Jame atlikusi dainą „No, No" užėmė 6 vietą iš 13 dalyvių.

Lerika turi dvigubą pilietybę (Moldovos ir Rusijos). 2012 metais ji antrąkart dalyvavo 2012 m. vaikų „Eurovizijos" dainų konkurse, šį kartą kaip Rusijos atstovė. Su kūriniu „Sensatsiya" konkurse užėmė 4 vietą tarp 12 dalyvavusių dalyvių.

Diskografija
------------

### Singlai

* 2011: No, No
* 2012: Sensatsiya (Сенсация)
* 2013: Lyubov (Любовь)
* 2013: Moy Okean (Мой Океан)

Nuorodos
--------

* Neoficialus atlikėjos tinklalapis Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Ştefănel Roşcovan  *„Ali Baba"*** |  **Moldavijos atstovė vaikų Eurovizijoje**2011 | Po to:**Denis Midone  *„Toate vor fi"*** |
| Prieš tai:**Jekaterina Riabova  *„Kak Romeo i Dzhul'yetta"*** |  **Rusijos atstovė vaikų Eurovizijoje**2012 | Po to:**Dajana Kirilova  *„Mechtay"*** |