recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 54°38′13″š. pl. 22°44′04″r. ilg.﻿ / ﻿54.6370°š. pl. 22.7344°r. ilg.﻿ / 54.6370; 22.7344

|  |
| --- |
| Eitkūnų geležinkelio stotis |
| Stoties pastatas apie 1902 m. 
Stoties pastatas apie 1902 m. |
| Šalis | Rusijos vėliava Rusija |
| Gyvenvietė | Eitkūnai |
| Atidaryta | 1860 m. |

**Eitkūnų geležinkelio stotis** (arba ***Černyševskojės geležinkelio stotis***, rus. *станция Чернышевское*) – geležinkelio stotis Rusijoje, Karaliaučiaus srityje, Eitkūnuose (rus. Černyševskojė). Pirmoji pasienio su Lietuva stotis kelyje nuo Karaliaučiaus link Kauno. Keleivinių ir prekinių traukinių stotis. Į rytus geležinkeliu artimiausia Eitkūnams stotis – Kybartų geležinkelio stotis, esanti jau Lietuvos teritorijoje.

Istorija
--------

Kairioji stoties užrašo dalis (Rytprūsių muziejus)
XIX a. Eitkūnų miestelis buvo Rytprūsiuose, už kelių kilometrų į rytus nuo jų ėjo Prūsijos–Rusijos siena. 1860 m. iki Eitkūnų nutiestas Prūsijos Ostbanas – geležinkelis nuo Berlyno iki Karaliaučiaus ir Eitkūnų. Toliau geležinkelis į Rusijos imperiją. Stotis pastatyta pagal F. Štiulerio projektą. Nuo 1896 m. čia buvo persėdimo punktas važiuojantiems traukiniu „Nord-Express" iš Europos į Rusiją.

XX a. tarpukariu siena buvo su Lietuva, Po II pasaulinio karo Karaliaučiaus kraštas ir Lietuva atiteko TSRS, todėl Eitkūnų stoties kaip pasienio posto svarba pranyko, ji buvo panaikinta, tačiau žlugus TSRS čia susidarė Lietuvos–Rusijos siena ir Eitkūnai vėl tapo pasienio punktu. 2009 m. stotis atnaujinta.


| Karaliaučiaus–Kauno geležinkelio ruožas |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↑ KARALIAUČIUS ↑ |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Stalupėnai (10,5 km) |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | **Eitkūnai** |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | (Rusijos–Lietuvos siena) |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Kybartai (1,5 km) |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↓ KAUNAS ↓ |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ejtkuny*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. II (Derenek — Gżack). Warszawa, 1881, 320 psl. **(**lenk.**)**
2. ↑  Схема железных дорог Российской Империи. Издание И. Ф. Зауера. 1912 г. Картографическое заведение А. Ильина, Издательство Ильина, Российская империя. JPG
3. ↑  Cernysevskoe – Eydtkuhnen/Eydtkau. Ostpreussen.net (tikrinta 2023-08-31).
4. ↑
5. ↑  Пограничная железнодорожная станция Чернышевское в Калининградской области будет введена в постоянную эксплуатацию в 2009 году. 2007-06-27, Portnews.ru (tikrinta 2023-08-31).

* Станция Чернышевское (Railwayz.info)
Koordinatės: 55°54′57″š. pl. 25°27′33″r. ilg.﻿ / ﻿55.9157°š. pl. 25.4591°r. ilg.﻿ / 55.9157; 25.4591

|  |
| --- |
|    **Tindžiulių geležinkelio stotelė** |
| **Atidaryta** | XX a. |
| **Aptarnaujanti įmonė** | AB „Lietuvos geležinkeliai" |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↑ DAUGPILIS ↑ |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | (Lietuvos–Latvijos siena) |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | *Kurklietiškis* |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 4,8 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ROKIŠKIS |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 9,1 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | **Tindžiuliai** |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 4,8 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Panemunėlis |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 5,3 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Kepuriškis |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↓ PANEVĖŽYS ↓ |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Tindžiulių geležinkelio stotelė** – buvusi stotis Rokiškio rajono savivaldybėje, į pietus nuo Tindžiulių kaimo, šiauriniame Panemunėlio miestelio pakraštyje. Praeina Radviliškio–Daugpilio geležinkelis, XXI a. pradžioje dar stodavo traukiniai Šiauliai–Rokiškis.

Iki 1976–1979 m. buvo atskira gyvenvietė.

Istorija
--------

Įkurta XX a. 1-ojoje pusėje. Tarpukariu nuo stotelės buvo nutiesta kelių kilometrų siaurojo geležinkelio atšaka iki Sacharos pelkės – buvusio eksploatuojamo durpyno. Tuomet pelkėje iškastas sausinamųjų griovių tinklas, durpės buvo perkraunamos į plačiavėžius vagonus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR administracinio-teritorinio suskirstymo žinynas, II dalis. – Vilnius, „Mintis", 1976. // psl. 1–399.
2. ↑  Beatričė Laurinavičienė. Rokiškėnai užsimojo atkurti Sacharos pelkę. Archyvuota kopija 2023-08-25 iš Wayback Machine projekto. 2018-12-31, Vz.lt (tikrinta 2023-08-25).
Koordinatės: 56°13′54″š. pl. 22°35′01″r. ilg.﻿ / ﻿56.2317°š. pl. 22.5837°r. ilg.﻿ / 56.2317; 22.5837

|  |
| --- |
| **Daubiškių pagrindinė mokykla** |
| Daubiškių pagrindinė mokykla herbasDaubiškių pagrindinė mokykla herbas |
| Daubiškių pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Santeklių g. 16, Palnosai |
| **Direktorius(-ė)** | Silva Poškienė |
| **Mokinių skaičius** | 54 |
| **Įkūrimo data** | 1953 m. |
| **Uždarymo data** | 2017 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 12 |

**Mažeikių rajono Daubiškių pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Palnosuose (Mažeikių raj.), vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190446291. Steigėjas Mažeikių rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

2015 m.
Mokykla įkurta 1953 m. Mikuckio dvare, Daubiškiuose. 1963 m. pastatytas priestatas. Nuo 1956 m. septynmetė mokykla, nuo 1970 m. aštuonmetė, 1986–1999 m. devynmetė. 1993 m. rugsėjo 1 d. mokykla perkelta į Palnosus, į buvusią kolūkio kontorą, tačiau išliko senasis Daubiškių mokyklos pavadinimas. Nuo 1999 m. dešimtmetė mokykla. 2017 m. uždaryta.

Direktoriai
-----------

* Jonas Žilinskas
* Silvestras Juodis
* Bronius Kaminskas
* Vanda Jasutienė
* nuo 1985 m. Silva Poškienė

Išnašos
-------

1. ↑  Mažeikių r. Daubiškių pradinė mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-04-26).
2. ↑  Vytautas Malūkas. Nuspręsta uždaryti Laižuvos mokyklą. 2017-06-07, Santarve.lt (tikrinta 2022-04-26).

Nuorodos
--------

* Daubiškių\_pagrindinė\_mokykla. Mažeikių krašto enciklopedija.
| Dosė |
| --- |
| Dosė ties Galilėja Dosė ties Galilėja |
| **Ilgis** | ~1000 km |
| **Baseino plotas** | 84 700 km² |
| **Vidutinis debitas** | 900 m³/s |
| **Ištakos** | Mantikeiros kalnai |
| **Žiotys** | Atlanto vandenynas |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |

**Dosė** (port. *Rio Doce*) – upė pietryčių Brazilijoje, Minas Žeraiso ir Espirito Santo valstijose. Susidaro Brazilijos plokščiakalnio Mantikeiros kalnuose, susiliejus Pirangos ir Karmu upėms, netoli Oro Preto miesto. Teka į šiaurės rytus, daugiausia Brazilijos plokščiakalniu. Vaga slenkstėta. Žemupyje teka žemuma, įteka į Atlanto vandenyną, sudaro pelkėtą deltą.

Svarbesnieji intakai: Pirasikaba, Kaska, Matipo, Karatinga-Kuietė, Manjuasu, Santu Antoniu, Suasui Grandė, Pankasas, Guandu, San Žozė.

Upės baseine – svarbūs geležies rūdos telkiniai. Prie Dosės įsikūrę Ipatingos, Governador Valadareso, Kolatinos ir Linjareso miestai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 140
Koordinatės: 56°19′04″š. pl. 22°20′06″r. ilg.﻿ / ﻿56.3176586°š. pl. 22.3351151°r. ilg.﻿ / 56.3176586; 22.3351151


|  Mažeikių Dievo Motinos Dangun ėmimo cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Храм в честь Успения Божией Матери |
| **Dekanatas** | Klaipėdos stačiatikių dekanatas |
| **Savivaldybė** | Mažeikių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Mažeikiai |
| **Adresas** | Respublikos g. 50 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1933 m. |

**Mažeikių Dievo Motinos Dangun ėmimo cerkvė** stovi Mažeikiuose. Priklauso Mažeikių Dievo Motinos Dangun ėmimo parapijai.

Istorija
--------

Pirmoji medinė cerkvė Mažeikiuose pastatyta 1894 m. ir pašventinta Šv. Dvasios Apsireiškimo Apaštalams garbei. Ji pastatyta prie geležinkelio stoties Kronštato pirklio I. Kozlovskio lėšomis (5000 rublių).

Po I pasaulinio karo pastatas perduotas komendantūrai, vėliau – mokyklai. Ilgą laiką cerkvė buvo apleista, kadangi jai reikėjo kapitalinio remonto. Apie 300 miesto stačiatikių melsdavosi liuteronų maldos namuose ir nuosavuose namuose. 1928 m. cerkvė performuota į bažnyčią mokymo reikmėms.

1933 m. tikintiesiems vis tik pavyko pastatyti naują medinę cerkvę, kuriai vyriausybė skyrė 5000 litų ir medienos už 5000 litų. Projektą parengė architektas Vsevolodas Kopylovas. Religinių reikmenų iš senosios cerkvės atsiimti nepavyko. 1937 m. parapijoje buvo 379 tikintieji. 1947 m. sovietų valdžia parapiją įregistravo. Tuo metu cerkvėje šventiko nebuvo, jis atvykdavo iš Viekšnių ir Telšių.

Literatūra
----------

* Apie ką kalba cerkvės varpai (sud. Algimantas Muturas). - Kaunas: Gabija, 2006. - 205 p.: iliustr. - ISBN 9955-440-40-6

Nuorodos
--------

* Orthodoxy.lt Archyvuota kopija 2007-11-10 iš Wayback Machine projekto.
* 

* Mažeikių Dievo Motinos Dangun ėmimo cerkvė  Mažeikių krašto enciklopedijoje
Koordinatės: 18°38′00″ p. pl. 45°14′0″ v. ilg.﻿ / ﻿18.63333°š. pl. 45.23333°r. ilg.﻿ / 18.63333; 45.23333

| Tres Marijaso tvenkinys |
| --- |
| Tres Marijaso tvenkinys sausrymečiuTres Marijaso tvenkinys sausrymečiu |
| Vieta | Brazilijos vėliava Brazilija |
| Plotas | 1042 km² |
| Kranto linijos ilgis | 900 km |
| Kilmė | dirbtinis |
| Tūris | 21 km³ |
| Įteka | San Fransiskas, Marmelada, Paraopeba, Indaja, Borašudas |
| Išteka | San Fransiskas |
|  |
|  Vikiteka | Tres Marijaso tvenkinys |

**Tres Marijaso tvenkinys** (port. *Açude Três Marias*) – didelis tvenkinys Brazilijoje, Minas Žeraiso valstijoje, sudarytas užtvenkus San Fransisko upę. Tvenkinio ilgis – 130 km, plotis iki 48 km. Į tvenkinį suteka daug San Fransisko intakų: Marmelada, Paraopeba, Indaja, Borašudas.

Tvenkinys sudarytas 1962 m. ties Tres Marijaso miestu įrengus Bernardo Maskarenjaso hidroelektrinės užtvanką. Užtvankos aukštis 75 m, ilgis 2700 m. Instaliuota hidroelektrinės galia – 387,6 MW (6 turbinos). Tvenkinys sudarytas hidroenergetikos, laivybos, debito reguliavimo reikmėms.

Pagrindinės gyvenvietės šalia tvenkinio: Tres Marijasas, Felislandija, Morada Nova de Minasas.

Palydovinė tvenkinio nuotrauka

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑
3. ↑  Mapa Multimodal Minas Gerais, DNIT, 2009.
*Kitos reikšmės – Pelekai.*
 *Kitos reikšmės – Pelekonys (reikšmės).*

| Pelekaiblrs. *Пеляканцы*, rus. *Пеляканцы* |
| --- |
| *Pelekų (Miliūnų) šv. Jokūbo bažnyčia* |
|  |
| 

PelekaiPelekai

55°31′23″š. pl. 26°45′40″r. ilg.﻿ / ﻿55.523°š. pl. 26.761°r. ilg.﻿ / 55.523; 26.761﻿ (Pelekai (Breslauja))Koordinatės: 55°31′23″š. pl. 26°45′40″r. ilg.﻿ / ﻿55.523°š. pl. 26.761°r. ilg.﻿ / 55.523; 26.761﻿ (Pelekai (Breslauja)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| **Sritis** | Vitebsko sritis Vitebsko sritis |
| **Rajonas** | Breslaujos rajonas |

**Pelekai̇̃** (blrs. *Пеляканцы*, rus. *Пеляканцы*) – buvęs bažnytkaimis šiaurės Baltarusijoje, 4 km į pietvakarius nuo Apso, prie Peleko ežero, 17 km į rytus nuo Visagino. XX a. Pelekai tapo Miliūnų kaimo dalimi.

Istorija
--------

 

Pelekai (*Пеликаны*) XX a. pradžios žemėlapyje

Įsikūrė lietuvių etninėse žemėse. Nuo XVI a. priklausė kunigaikščiui J. Svirskiui, XVII–XVIII a. jėzuitams, Kvintų, Pelikanų ir kitoms giminėms. XIX a. pabaigoje minimas kaip miestelis Zarasų apskrityje, kuriame buvo katalikų bažnyčia, parapija, dvaras.

1714 m. pastatyta medinė Šventosios Dvasios, 1902 m. – mūrinė Šv. Jokūbo bažnyčia. Lietuviškas pamaldas čia aukojo lietuviai kunigai I. Budrys, A. Žeimys-Žeimavičius, iki 1936 m. – J. Skardinskas. 1934 m. Vilniaus arkivyskupo R. Jalbžykovskio įsakymu čia uždrausti lietuviški pamokslai. 1920–1939 m. Pelekus buvo okupavusi Lenkija, kaimas priklausė Apso valsčiui. Nuo 1939 m. priklauso Baltarusijai, 1941–1944 m. laikinai okupuoti Vokietijos kariuomenės. 1980 m. uždaryta Pelekų bažnyčia, vėliau – atkurta. Pamaldos aukojamos baltarusių kalba.

Lietuviai
---------

1932 m. Lenkijos valdžiai uždarius nuo 1925 m. Breslaujos apylinkėse veikiančių 12 lietuviškų pradinių mokyklų, Šv. Kazimiero draugija ir Lietuvių švietimo draugija Rytas Pelekuose 1933–1936 m. Vainiūnuose 1930–1936 m. ir kitur išlaikė vaikų darželius, skaityklas. Šiame krašte nuo 1935 m. nepavyko, kaip Pelesoje ir Gervėčiuose, atkurti lietuviškų mokyklų, krašto kultūra nukentėjo, gyventojai nutautėjo.

1998 m. Vilnijos draugija atkūrė Breslaujos rajono lietuvių švietimo draugiją Rytas ir lituanistines (sekmadienines) mokyklas Pelekuose, Vainiūniuose, Ūsionyse, Zaračoje. Pelekų lituanistinėje mokykloje mokėsi 30 mokinių. Pelekuose ir gretimuose Dvarčinių, Šalakandžių, Misų, Zabarninkų, Vainiūnų ir kituose kaimuose iki šiol iš dalies išlaikyta lietuvių kalbos vilniškių tarmė. 1955–1998 m. Pelekuose vyko 10 mokslinių ekspedicijų.

Gyventojai
----------

1781 m. Pelekų parapijoje buvo 1480 parapijiečių, 1939 m. – 3263 (bent pusė dar kalbėjo lietuviškai).

### Žymūs žmonės

* Pelekų dvare gimė gydytojas, VU rektorius Vaclovas Pelikanas (1790–1873).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pelikany (4)*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. VII (Netrebka — Perepiat). Warszawa, 1886, 936 psl. **(**lenk.**)**
2. ↑  Pelekai. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2023-01-10).
3. ↑  Pelekai. Lietuvos istorija. Enciklopedinis žinynas. II tomas (L–Ž). – Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2016. ISBN 978-5-420-01765-4. // psl. 542
**Alonzo Mourning**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1970 m. vasario 8 d. (53 metai) |
| Gimimo vieta | Česapykas, Virdžinija, JAV |
| Ūgis | 2,08 m |
| Svoris | 118 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Baigęs karjerą |
| **Pozicija** | Vidurio puolėjas |
| NBA naujokų birža |
| 1992 m. | 2 šaukimu,Charlotte "Hornets" |
| Profesionalūs klubai |
| 1988-19921992-19951995-20022003-20042005-2008 | Džordžtauno universitetas (NCAA)Charlotte "Hornets"Miami "Heat"New Jersey "Nets"Miami "Heat" |  |
| Šalies rinktinė |
| 1990-2000 | Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |  |
|  |

**Alonzo Mourning** (g. 1970 m. vasario 8 d.) – buvęs NBA krepšininkas.

Alonzo Mourningas gimė 1970 m. vasario 8 d. Česapyke, Virdžinijoje. Baigė Indian River High School vidurinę mokyklą Virdžinijoje. 1988 m. įstojo į Džordžtauno universitetą, tais pačiais metais dalyvavo JAV vyrų rinktinės treniruočių stovykloje.

1992 m. naujokų biržoje 2 šaukimu pasirinko Charlotte "Hornets" klubas. 1995 m. nepratęsė kontrakto su klubu ir lapkričio 27 d. buvo iškeistas Miami "Heat" klubui.

2003 m. kaip laisvasis agentas pasirašė sutartį su New Jersey "Nets" klubu, tačiau lapkričio 25 d. pasitraukė dėl kepenų sutrikimo. Gruodžio pabaigoje jam buvo transplantuotos kepenys. 2004 m. vėl pradėjo treniruotis su Naujojo Džersio klubu. 2004 m. gruodžio 17 d. buvo iškeistas Toronto "Raptors" klubui. 2005 m. vasario 11 d. klubas išpirko jo kontraktą.

Likusią dalį sezono žaidė Miami "Heat" komandoje už veterano minimumo kontraktą. 2005 m. kovo 1 d. pasirašė sutartį su Miami "Heat" klubu.

2008 m. vasario 15 d. pasitraukė iš profesionalaus sporto.

Apdovanojimai
-------------

* 1999, 2000 m. išrinktas geriausiai NBA besiginančiu žaidėju.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
| Meksikalisisp. *Mexicali* |
| --- |
|        |
| *Meksikalio geležinkelio stotis* |
|  |
| 

MeksikalisMeksikalis

32°40′0″ š. pl. 115°28′0″ v. ilg.﻿ / ﻿32.66667°š. pl. 115.46667°r. ilg.﻿ / 32.66667; 115.46667﻿ (Meksikalis)Koordinatės: 32°40′0″ š. pl. 115°28′0″ v. ilg.﻿ / ﻿32.66667°š. pl. 115.46667°r. ilg.﻿ / 32.66667; 115.46667﻿ (Meksikalis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-8)------ vasaros: (UTC-7) |
|  |
| **Valstybė** | Meksikos vėliava Meksika |
| **Valstija** | Žemutinė Kalifornija Žemutinės Kalifornijos valstija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1903 m. kovo 14 d. |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 854 186  |
| **Plotas** | 199 km² |
| **Tankumas** (2020) | 4 292 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** |  |

**Meksikalis** (isp. *Mexicali*) – miestas šiaurės vakarų Meksikoje, JAV pasienyje, priešais Kalifornijos miestą Kaleksiką. Žemutinės Kalifornijos valstijos sostinė. Meksikalis yra labiausiai į šiaurę nutolęs Lotynų Amerikos miestas. Su priemiesčiais – 1,16 mln. gyventojų. Miestą aptarnauja General Rodolfo Sánchez Taboada tarptautinis oro uostas. Elektronikos, automobilių, lėktuvų, įrengimų gamybos, maisto, tekstilės (ypač medvilnės) pramonė. Žemdirbystės regiono centras.

Istorija
--------

Meksikalio pavadinimas kilo iš žodžių **Meksi**ka ir **Kali**fornija sandūros. Miestas pradėjo kurtis 1903 m. iškasus irigacinius kanalus, kurie stabdė Saltono jūros (druskingo ežero) potvynius. Netrukus teritorija suklestėjo kaip žemdirbystės centras. Vėliau išvystyta medvilnės pramonė.

Šaltiniai
---------

1. MEXICO: States and Major Cities, *citypopulation.de*
2. ↑  MEXICO: States and Major Cities, *citypopulation.de*
3. MEXICO: States and Major Cities, *citypopulation.de*
4. ↑  MEXICO: States and Major Cities, *citypopulation.de*
Varpo pavidalo arnotas, kilęs iš penulos
**Penula** (lot. *paenula*) – storas berankovis vilnonis romėnų apsiaustas, panašus į pončą, – didelis audeklo gabalas su skyle galvai, laisvai kabantis klostėmis. Būdavo ir odinių penulų (lot. *paenula scortea*)

Pradžioje penulas vilkėdavo tik žemo statuso žmonės – vergai, kareiviai ir kt. III a. penulos pasidarė madingos, jas ėmė dėvėti kaip kelionėje ar jodinėjant patogų drabužį, saugantį nuo lietaus ir šalčio. Kelionėse penulas vilkėdavo ir moterys.

Aleksandras Severas buvo uždraudęs mieste moterims vilkėti penulą.

Vienu metu penula užėmė togos vietą, penula pasidarė dažnu miesto drabužiu. Šaltiniuose minima, kad oficialiai pasisakantys oratoriai vilkėdavo penulas.

382 m. išlaidų įstatymas nurodė, kad penula yra tinkamas kasdienis senatorių drabužis (vietoj karinės chlamidos), o toga paliekama ypatingoms valstybinėms progoms.

Atrodo, kad nuo orų apsisaugoti skirtos penulos galėjo turėti prisiūtą gobtuvą.

Iš penulos atsiradęs bažnytinis arnotas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Legio XX online handbook. Cloak
2. ↑  Der Alltag im roemischen Reich
3. ↑   (penulų atvaizdai)
4. ↑  When We Celebrate, Who Does What? Archyvuota kopija 2011-05-04 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Paenula Archyvuota kopija 2010-05-29 iš Wayback Machine projekto. In: Smith W. (1870) Dictionary of Greek and Roman Antiquities
| Ribeira de Igvapė |
| --- |
| Ribeira de Igvapės žemupio protakos Ribeira de Igvapės žemupio protakos |
| **Ilgis** | 470 km |
| **Baseino plotas** | 28 306 km² |
| **Ištakos** | Brazilijos plokščiakalnis |
| **Žiotys** | Atlanto vandenynas |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Ribeira de Igvapė |

**Ribeira de Igvapė** (port. *Rio Ribeira de Iguape*) – upė pietryčių Brazilijoje, Paranos ir San Paulo valstijose. Prasideda Brazilijos plokščiakalnyje, Paranapiakabos kalnagūbryje, 1070 m aukštyje, retai gyvenamuose šiaurės rytiniuose Paranos valstijos rajonuose. Vinguriuoja plokščiakalniu daugiausia į šiaurės rytus, žemupyje – į pietryčius. Įteka į Atlanto vandenenyną ties Ilja Komprida, skaidosi į protakas ir lagūnas.

Didžiausi intakai – Pardas (dešinysis), Žukija (kairysis).

Ribeira de Igvapės kilpos
Vaga slenkstėta. Aukštupyje sudarytas Kampos Žeraiso nacionalinis parkas. Miestai prie Ribeira de Igvapės: Ribeira, Adrianopolis, Iporanga, Eldoradas, Sete Barasas, Režistras, Igvapė.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Mapa físico do estado de São Paulo
3. ↑  Mapa Multimodal São Paulo, DNIT, 2013.
|  |
| --- |
| Gaižiūnų–Palemono geležinkelis |
|  |
| Vieta |
| **Šalys** | Lietuvos vėliava Lietuva |
| **Stočių skaičius** | Palemono geležinkelio stotis, Gaižiūnų geležinkelio stotis, Jonavos geležinkelio stotis |
| **Miestai** | Kaunas, Jonava |
| Pagrindinė informacija |
| **Tipas** | tarpmiestinis |
| **Operatorius** | Lietuvos geležinkeliai |
| **Atidarymas** | 1916 m. |
| Techninė informacija |
| **Ilgis** | 25,7 km |
| **Vėžė** | 1520 mm vėžė |
| Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Gaižiūnų–Palemono geležinkelis** – geležinkelio linija, jungianti Kauną ir Gaižiūnus su jungtimi į Vilniaus–Klaipėdos geležinkelį. Naudojama tarpmiestiniams traukiniams tarp Kauno ir Jonavos.

Istorija
--------

Linija nutiesta Pirmojo pasaulinio karo metu Vokietijos armijos reikmėms. Vėliau pritaikyta keleivių ir krovininėms reikmėms.

2014 m. spalio 15 d. baigta geležinkelio rekonstrukcija. Projekto metu rekonstruota 25,871 km geležinkelio kelio, paklota 5,593 km elektros, 3,175 km elektroninių ryšių ir 10,465 km signalizacijos tinklų bei 3,115 km drenažo. Rekonstrukcijos metu suremontuoti 3 tiltai, 5 pervažos, įrengta 14 naujų gofruotojo plieno pralaidų. Sutarties vertė siekia 74,9 mln. Lt.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jaučiasi apgauti dėl „Rail Baltica" projekto: mano, kad valdžia nesilaiko duoto žodžio
2. ↑  SUNKUS KELIAS Į PIRMOSIOS RESPUBLIKOS NEPRIKLAUSOMYBĘ (3)
3. ↑  Atidarė geležinkelio ruožą Palemonas – Gaižiūnai
Koordinatės: 56°07′44″š. pl. 24°28′28″r. ilg.﻿ / ﻿56.12883°š. pl. 24.474549°r. ilg.﻿ / 56.12883; 24.474549

|  Raubonių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Pasvalio |
| **Savivaldybė** | Pasvalio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Raubonys |
| **Adresas** | Draugystės g. 4 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1996 m. |

**Raubonių koplyčia** – koplyčia, esanti Pasvalio rajone, Saločių seniūnijoje, Raubonių kaime, apie 10 km į šiaurę nuo Pasvalio, šiauriau kelių  **A10**  Panevėžys–Pasvalys–Bauskė  ir  **125**  Biržai–Raubonys  sankryžos. Priklauso Krinčino Šv. apaštalų Petro ir Povilo parapijai.

Koplyčios įkūrimo 10–mečio kryžius

Istorija
--------

Raubonių koplyčia įrengta 1996 m. buvusio darželio patalpose. Pašventino Panevėžio vyskupas Juozas Preikšas. Maldos namai įkurti, sovietmečio pastatą pritaikant koplyčiai ir šarvojimo salei. Ant stogo iškelti bokšteliai su kryžiumi ir varpu. Nedidelis varpas (apie 25 cm skersmens) atkeliavo iš Latvijos Subatės miestelio. Mirus vietos kunigui Vincentui Barzdai, jo palikimą giminės parsivežė į Raubonių kaimą. Tarp daiktų buvo ir varpas, kurį nutarta padovanoti koplyčiai.

Koplyčios įrengimo darbai vyko tuometinio Krinčino klebono Sigito Uždavinio rūpesčiu. S. Uždavinys čia tarnavo apie 5 pirmuosius metus.

2006 m. pastatytas tautodailininko Petro Kazėno kryžius, skirtas koplyčios įkūrimo 10–mečiui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Krinčino Šv. apaštalų Petro ir Povilo parapija Archyvuota kopija 2017-07-13 iš Wayback Machine projekto.
2. 1 2  Koplyčia *raubonys.lt*
3. ↑  Raubonių koplyčia*pasvalia.lt* Archyvuota kopija 2020-10-20 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Raubonių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Raubonių kaimo istorija Archyvuota kopija 2017-03-13 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
|  |
| „Taunlio Diskobolas" |
| Britų muziejus, Londonas |

|  |
| --- |
|  |
| „Lancellotti Diskobolas" |
| Nacionalinis Romos muziejus |

**Diskobolas** (**Disko metikas**) – klasikinės Sen. Graikijos skulptūra, sukurta V a. pr. m. e. skulptoriaus Mirono. Neišlikusi. Žinoma iš keleto romėniškų kopijų.

Apie skulptūrą
--------------

, kitaip − „Disko metikas", buvo sen. Graikijoje V. a. pr. m. e. skulptoriaus Mirono sukurta bronzinė skulptūra, vaizduojanti disko metiką. Disko metimas tuo metu buvo olimpinių žaidinių penkiakovės rungtis. Pati skulptūra neišliko, ji buvo žinoma iš antikinių rašytinių šaltinių, kuriuose buvo įvardijama pavyzdiniu kūriniu, vaizduojančiu žmogaus judesį. Statulą mini Plinijus Vyresnysis ir Lukanas. 1781 m. kasinėjant Romos Eskvilino kalvoje buvo rasta beveik pilnai išlikusi romėniška marmurinė kopija. Po to buvo nustatyta, kad kitos „Diskobolo" liekanos prieš keletą dešimtmečių buvo restauruotos į parkritusį karį vaizduojančią statulą (dabar Kapitolijaus muziejuose}. Rasta statula vadinama „Lancellotti Diskobolu", nes buvo vienu metu Massimo-Lancellotti rūmuose. Statula 2-ojo pasaulinio karo metu buvo pervežta į nacistinę Vokietiją, 1948 m. gražinta Italijai JAV kareivių. Kita statula, be galvos, buvo rasta 1908 m. Kastel Porciane buvusios imperatoriškosios vilos griuvėsiuose. Šios statulos poza yra natūralesnė. Abi šios skulptūros yra Romos nacionaliniame muziejuje.

1791 m. buvo rasta kita „Diskobolo" statula Adriano viloje Tivolyje. Ją 1805 m. įsigijo Britų muziejus. Ši statula vadinama „Taunlio Diskobolu", nes ją įsigijo Charles Townley iš kito anglų perpardavinėtojo Thomas Jenkins. Pastarasis įtikino, kad rasta vietoje nudaužta galva priklauso „Diskobolui", bet, kadangi ji aiškiai negalėjo atitikti ankstesnę žinomą versiją – atsuktą disko pusėn, galva buvo restauruota žiūrinti nuo disko. Tokiu būdu ši statula tapo savotiška antikinės Mirono statulos klastote. Iš karto netrukus Adriano viloje buvo rastas kitas „Diskobolo" torsas, kurį įsigijo Vatikano muziejai. Šios versijos naujaisiais laikais pagaminta galva buvo restauruota pagal „Taunlio Diskobolą" – žiūrinti nuo disko. Visos rastos marmurinės skulptūros, laikoma, yra iš II a. „Diskobolas" tapo viena geriausiai žinomų ir atpažįstamų antikinių statulų pasaulyje. Ji įspūdį daro savo simetriškomis formomis ir atleto įtampos perteikimu, o ne natūralumu. Jau senovės rašytojai pastebėjo, kad skulptūros poza visiškai nenatūrali ir, kad tokiu būdu diskas nemetamas.

Išnašos
-------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Diskobolas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  archeoroma.beniculturali.it Archyvuota kopija 2013-12-15 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  journalofromanarch.com[neveikianti nuoroda]
3. ↑  Britų muziejaus informacija Archyvuota kopija 2016-03-08 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Ed. Michael Gagarin. „The Oxford Encyclopedia of Ancient Greece and Rome." Oxford University Press, − 2010. p. 29
| ***Nagina*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | नगीना |
| Kilmės šalis |  Indija |
| Režisierius | Harmesh Malhotra |
| Scenaristas (-ai) | Dr. Achala Nagar |
| Vaidina | Rishi KapoorSrideviAmrish Puri |
| Metai | 1986 |
| Žanras | Fantastinis filmas |
| Trukmė | 130 min. |
| Kalba | hindi |
| **IMDb įrašas** |

**Nagina** (hind. नगीना) – 1986 m. fantastinis Bolivudo filmas, režisuotas Harmešo Malhotros. Pagrindinius vaidmenis filme atliko Šridevi ir Rišis Kapūras. Tai buvo vienas pelningiausių 1986 m. hindi filmų, išgarsinęs aktorę Šridevi. *Yahoo* filmą „Nagina" išrinko geriausiu fantastiniu filmu apie gyvates. Šridevi šokis skambant dainai *Main Teri Dushman* laikomas geriausiu Bolivudo „gyvačių šokiu" ir yra vienas žymiausių Šridevi numerių kine.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Po 15 metų praleistų užsienyje, Radživas grįžta pas motiną į Indiją. Čia pradedamos planuoti Radživo vestuvės su žemvaldžio Thakuro dukterimi Vidžaja, tačiau Radživas apleistoje šventykloje sutinka našlaitę Radžni ir nori ją vesti. Judviejų vestuvės įvyksta, nors Thakuras įvairiomis priemonėmis bando tai sustabdyti. Tačiau Radžni iš tiesų yra naga, ir pražudo Thakurą. Kartą į jų namus atvyksta sadhu gyvačių kerėtojas Bhairas. Jis įspėja Radživo motiną, kad Radžni yra gyvatė, norinti atkeršyti jos sūnui už savo vyro mirtį prieš daug metų. Tačiau iš tiesų, Bhairas siekia pavergti Radžni ir perimti iš jos galias. Lemiamoje kovoje Bhairas žūva nuo gyvačių įgėlimo, o Radžni išvaduojama iš prakeiksmo ir lieka gyventi su Radživu.

Aktoriai
--------

* Rishi Kapoor – Radživas
* Sridevi – Radžni
* Prem Chopra – Thakuras Adžajus Singhas
* Rupini – Vidžaja
* Sushma Seth – Radživo motina
* Amrish Puri – Bhairas Nathas

Dainos
------

* *Tu Ne Bechain Itna Ziada Kiya* (Mohammed Aziz, Anuradha Paudwal)
* *Main Teri Dushman, Dushman Tu Mera* (Lata Mangeshkar)
* *Balma Tum Balma Ho Mere Khali Naam Ke* (Kavita Krishnamurthy)
* *Bhooli Bisri Ek Kahani* (Anuradha Paudwal)
* *Aaj Kal Yaad Kuch Aur Rehta Nahin* (Mohammed Aziz)
| Kasesė*Kasese* |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

KasesėKasesė

0°11′00″ š. pl. 30°05′0″ r. ilg.﻿ / ﻿0.18333°š. pl. 30.08333°r. ilg.﻿ / 0.18333; 30.08333﻿ (Kasesė)Koordinatės: 0°11′00″ š. pl. 30°05′0″ r. ilg.﻿ / ﻿0.18333°š. pl. 30.08333°r. ilg.﻿ / 0.18333; 30.08333﻿ (Kasesė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ugandos vėliava Uganda |
| **Rajonas** | Kasesės rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 53 446  |
| **Altitudė** | 1 000 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kasesė |

**Kasesė** (angl. *Kasese*) – miestas Ugandos vakaruose, Ruvenzorio kalnų papėdėje, į šiaurę nuo Džordžo ežero. Rajono centras. Yra geležinkelis ir plentas į Kampalą, oro uostas. Maisto pramonė, kobalto gavyba, netoliese esančioje Himoje yra stambi cemento gamykla. Yra viešbutis, ligoninė, turgus, Rvenzururu karaliaus rūmai. Iš Kasesės vyksta ekskursijos į Karalienės Elžbietos ir Ruvenzorio kalnų nacionalinius parkus.

Istorija
--------

Miestas išaugo aplink Kilembės vario kasyklą. Vėliau pereita prie kobalto gavybos.

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
Koordinatės: 56°38′29″š. pl. 23°44′02″r. ilg.﻿ / ﻿56.6414°š. pl. 23.7339°r. ilg.﻿ / 56.6414; 23.7339

|  |
| --- |
| Jelgavos geležinkelio stotis |
| Stoties pastatas 
Stoties pastatas |
| Šalis | Latvija |
| Gyvenvietė | Jelgava |
| Aptarnaujanti įmonė | AB „Latvijos geležinkeliai" |
| Atidaryta | 1868 m. |

**Jelgavos geležinkelio stotis** – geležinkelio stotis Latvijoje, Jelgavoje. Jelgavos geležinkelio mazgas – vienas didžiausių šalyje, nuo stoties atsišakoja geležinkelio linijos į Rygą (elektrifikuota), Tukumą, Liepoją, Krustpilį ir Šiaulius. Per dieną aptarnaujama apie 60 krovininių traukinių; keleiviniai traukiniai kursuoja į Rygą, Duobelę ir Liepoją.

Istorija
--------

1868 m. atidaryta Rygos–Jelgavos geležinkelio linija, tada atidaryta ir Jelgavos stotis. Pagal architekto O. Dycės projektą pastatytas stoties pastatas (kitais duomenimis pastatas statytas 1882 m.). Stoties pastatas buvo 78 m ilgio, 18 m pločio; nukentėjo per abu pasaulinius karus, atnaujintas kiek mažesnis. Stoties reikšmė išaugo, 1873 m. pratęsus geležinkelį iki Mažeikių ir 1904 m. nutiesus per Jelgavą Maskvos–Ventspilio liniją. Stotis tuo metu pavadinta „Mintauja I", joje aptarnauti keleiviai, skirstyti vietiniai siuntiniai. Gretima „Mintaujos II" stotis buvo skirta tik krovininiams traukiniams. I pasaulinio karo metu stotis vadinta „Mitau-West", 1919–1921 m. „Jelgava I", nuo 1921 m. – „Jelgava".

1916 m. nutiestas geležinkelis į Šiaulius, 1972 m. elektrifikuotas Rygos–Jelgavos ruožas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Станция Елгава (Railwayz.info)
2. ↑  Jelgava – viens no nozīmīgākajiem dzelzceļa mezgliem
3. ↑  *Vilcienu kustības saraksti*, Pasažieru vilciens. Nuoroda tikrinta 2020-11-22.
4. ↑  Архангельский А. С. Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР (справочник). – Москва, Транспорт, 1981.
5. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. „Dzelzceļi Latvijā". Ryga, Jumava, 2009 m. p. 47. ISBN 978-9984-38-698-0
6. ↑  *50 fakti Jelgavas vēsturē*, Ģ. Eliasa Jelgavas vēstures un mākslas muzejs. Nuoroda tikrinta 2020-11-22.
Koordinatės: 55°52′29″š. pl. 26°31′42″r. ilg.﻿ / ﻿55.8747°š. pl. 26.5284°r. ilg.﻿ / 55.8747; 26.5284

|  |
| --- |
| Daugpilio geležinkelio stotis |
| Stoties rūmai 2009 m. 
Stoties rūmai 2009 m. |
| Šalis | Latvijos vėliava Latvija |
| Gyvenvietė | Daugpilis |
| Atidaryta | 1861 m. |

**Daugpilio geležinkelio stotis** – antroji pagal dydį Latvijos geležinkelio stotis, veikianti Daugpilio mieste. Geležinkelio mazgas. Stoja vietiniai ir tarptautiniai traukiniai.

Istorija
--------

Stotis XX a. pradžioje
Stotis atidaryta 1861 m. prie Rygos–Daugpilio geležinkelio. Eismas atidarytas 1861 m. rugsėjo 12 d. 1866 m. nutiesus geležinkelį link Vitebsko, tapo geležinkelio mazgu. Pro Daugpilį taip pat ėjo Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelis.

II pasaulinio karo metais stipriai nukentėjo, 1951 m. atstatyta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Архангельский А. С. Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР (справочник). – Москва, Транспорт, 1981.
2. ↑  Станция Даугавпилс. Railwayz.info (tikrinta 2023-08-25).
Koordinatės: 56°21′56″š. pl. 22°09′35″r. ilg.﻿ / ﻿56.3655°š. pl. 22.1597°r. ilg.﻿ / 56.3655; 22.1597

|  |
| --- |
|    **Bugenių geležinkelio stotis** |
| **Adresas** | Dapšiai, Geležinkelio g. 11 |
| **Aptarnaujanti įmonė** | AB „Lietuvos geležinkeliai" |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | km | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
| ↑ PRIEKULĖ ↑ |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | (Lietuvos–Latvijos siena) |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | **BUGENIAI** |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 4,9 |  |
| VENTA |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  | 9,1 | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| MAŽEIKIAI |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  |  |
| ↓ AKMENĖ ↓ |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | ↓ LAIŽUVA ↓ |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Bugenių geležinkelio stotis** – geležinkelio stotis Mažeikių rajono savivaldybėje, Dapšių kaime, 7 km į šiaurės vakarus nuo Bugenių. Tai didžiulė krovininė geležinkelio stotis, kurios paskirtis – aptarnaujanti didžiausią Baltijos šalyse Mažeikių naftos perdirbimo įmonę „Orlen Lietuva". Stotis turi profesinę sąjungą.

Stotis yra prie ruožo, kuris yra šiaurinė atšaka nuo Liepojos–Romnų geležinkelio. Ji priklauso aukščiausiajai klasei, čia yra atvykimo, išvykimo ir skirstymo kelynai, vagonų valykla, techninės vagonų priežiūros punktas. Keleiviniai traukiniai nestoja.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bugenių geležinkelio stotis. Info.lt (tikrinta 2023-07-30).
2. ↑  "Lietuvos geležinkeliai" Bugenių geležinkelio stoties darbuotojų profesinė sąjunga, AB Vz.lt (tikrinta 2023-07-30).
3. ↑  Lietuvos geležinkeliai: nepriklausomo darbo dešimtmetis (1991–2001). – Vilnius, LG Leidybos centras, 2001. // psl. 50
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Druskos rūgštis |
| --- |
|  |
| Sisteminis (IUPAC) pavadinimas |
| Druskos rūgštis |
| CAS numeris | [7647-01-0] |
| RTECS numeris | MW4025000 |
| Cheminė formulė | HCl(H2O) |
| Molinė masė | 36,46 g/mol |
|
| Rūgštingumas (p*Ka*) | −8.0 |
| Bazingumas (p*Kb*) |  |
| Valentingumas |  |
| Fizinė informacija |
| Tankis |  |
| Išvaizda | Bespalvis arba šviesiaigelsvas skystis |
| Lydymosi t° | −26 °C 38 % tirpalas |
| Virimo t° | 110 °C, 20.2 % tirpalas;48 °C, 38 % tirpalas |
| Lūžio rodiklis (*n*D) |  |
| Klampumas | 1,9 mPa·s (25 °C),31.5 % tirpalas |
| Tirpumas H2O |  |
| Šiluminis laidumas |  |
| log P |  |
| Garavimo slėgis |  |
| kH |  |
| Kritinis santykinis drėgnumas |  |
| Farmakokinetinė informacija |
| Biotinkamumas |  |
| Metabolizmas |  |
| Pusamžis |  |
| Pavojus |
| MSDS |  |
| ES klasifikacija |  |
| NFPA 704 | 

0
3
1
COR
 |
| Žybsnio t° | nedegus |
| Užsiliepsnojimo t° |  |
| R-frazės | R34, R37 |
| S-frazės | S26, S36, S45 |
| LD50 |  |
| Struktūra |
| Kristalinė struktūra |  |
| Molekulinė forma |  |
| Dipolio momentas |  |
| Simetrijos grupė |  |
| Termochemija |
| Δf*H*~~o~~298 |  |
| Giminingi junginiai |
| Giminingi rūgštys | Vandenilio bromidas,Vandenilio fluoridas,Sieros rūgštis,Vandenilio jodidas |
| Giminingi junginiai |  |
| Giminingos grupės |  |

**Druskos rūgštis** – stipri rūgštis, gaunama HCl dujas tirpinant vandenyje. Ją atrado *Jabir ibn Hayyan* maždaug 800 metais. Dabartinė šios rūgšties gamyba siekia apie 20 milijonų tonų skaičiuojant tik HCl dujas. Ji naudojama plastikų tokių kaip PVC gamyboje, vaistų gamyboje, maisto, odos apdirbimo pramonėje. Tai skrandžio sulčių sudedamoji dalis.

Kadangi HCl dujų tirpumas vandenyje ribotas, koncentruota druskos rūgštimi laikomas apie 33 % tirpalas. Didesnei nei 40 % koncentracijai pasiekti ir išlaikyti reikia ypatingų sąlygų.

Gamyba
------

Pramonėje gaminama deginant chlorą vandenilio atmosferoje:

{\displaystyle \mathrm {\ Cl\_{2}+H\_{2}\ \longrightarrow \ 2HCl} }
Organinėje sintezėje gaminant halogenintus junginius tokius kaip teflonas HCl yra kaip kitas produktas kurį irgi gera idėja ne išmesti, o naudoti kitur:

{\displaystyle \mathrm {\ R-H+Cl\_{2}\ \longrightarrow \ R-Cl+HCl} }
{\displaystyle \mathrm {\ R-Cl+HF\ \longrightarrow \ R-F+HCl} }
Toks kelias pasirenkamas todėl, kad R-H + F2 → nevaldomas sprogimas ir labai bloga (jei išvis kokia nors) išeiga!

Laboratorijoje HCl gaunama valgomąją druską veikiant koncentruota sieros rūgštimi ir gautas dujas leidžiant per stiklinę su vandeniu. Taip galima gauti net koncentruotą druskos rūgštį:

{\displaystyle \mathrm {\ NaCl+H\_{2}SO\_{4}\ \longrightarrow \ HCl+NaHSO\_{4}} }
| **Mauricijus Pranciškus Karpis** |
| --- |
| Karpiai |
| Karpiai |
| Karpiai |
|  |
| Gimė | 1749 m. |
| Mirė | 1817 m. spalio 22 d. (~68 metai)Rėkyva |
| Tėvas | Petras Karpis |

**Mauricijus Pranciškus Karpis** (1749 m. – 1817 m. spalio 22 d. Rėkyva, dab. Šiaulių dalis) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės valstybės, 1794 m. sukilimo veikėjas, publicistas.

Biografija
----------

Kilęs iš Lietuvos bajorų Karpių giminės.

Nuo 1790 m. Žemaitijos atstovas Abiejų Tautų Respublikos Ketverių metų seime (1788–1792 m.). Rėmė 1791 m. Gegužės trečiosios konstitucijos numatytas reformas, bet nepritarė deklaracijai, draudžiančiai kritikuoti Konstituciją ir monarchiją. Nuo 1794 m. gegužės mėn. Šiaulių pavieto delegatas Lietuvos tautinėje aukščiausioje taryboje, vėliau ją pakeitusios sukilėlių vyriausybės, LDK Centro deputacijos narys. 1797 m. Lietuvos edukacinės komisijos narys.

Politines pažiūras, būdingas Lietuvos fiziokratų kairiajam sparnui, išdėstė anoniminiuose laiškuose iš Rėkyvos (1789–1791 m. lenkų kalba). 1790 m. balandžio 24 d. laiške, išleistame atskira brošiūra „Seimelių vaizdas" (lenk. *Obraz seymikow* 1791 m.), pateikė apskričių bajorų seimelių reformos projektą. Gynė neturtingųjų bajorų, t. p. karių teisę dalyvauti seimų darbe. Reikalavo valstiečiams teisės pirkti žemę, dalyvauti įstatymų leidime, įstatymo globos ir žemės nuosavybės teisių. Išvertė į lenkų k. ir 1789 m. išleido Žano Žako Ruso veikalą „Pastabos apie Lenkijos valdymą" (pranc. *Considėrations sur le Gouvemement de la Pologne*, 1772 m.); kuriame siūloma Abiejų Tautų Respublikoje pamažu naikinti baudžiavą. Nemažai jo raštų neišspausdinta.

1802 m. Rėkyvos dvarą pardavė Benediktui Karpiui su teise jame gyventi.

Nuorodos
--------

* Dvarų kultūra – Lietuvos kultūros dalis. Karpiai Archyvuota kopija 2012-09-07 iš Archive.is projekto

Šaltiniai
---------

1. ↑   Visuotinė lietuvių enciklopedija. IX t. 2006 m. Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas
2. ↑   Lietuviškoji tarybinė enciklopedija. 5 t. 1979 m. Vyriausioji enciklopedijų redakcija


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLDK didikų giminės |
| --- |
|  |
| Lietuvių kilmės | 
Alšėniškiai • Astikai • Bilevičiai • Čartoriskiai • Daugirdai • Daumantai Siesickiai • Drazdauskai • Giedraičiai • Gelgaudai • Goštautai • Hlebavičiai • Kęsgailos • Manvydai • Naruševičiai • Nagurskiai • Olelkaičiai • Pacai • Radvilos • Sakaičiai • Sudimantaičiai • Zaleskiai |
|  |
| Rusėnų kilmės | 
Chodykinai • Chodkevičiai • Iljiničiai • Oginskiai • Ostrogiškiai • Puzinai • Sapiegos • Strutinskiai • Tiškevičiai • Valavičiai • Višnioveckiai |
|  |
| Vokiečių kilmės | 
Pliateriai • Tyzenhauzai |
|  |
| Totorių kilmės | 
Glinskiai |
|  |
| Lenkų kilmės | 
Kiškos • Kosakovskiai • Potockiai |
|  |
| Italų kilmės | 
Karpiai • Morikoniai |
|  |
| Portugalų kilmės | 
Goesai |

 |
Koordinatės: 56°14′49″š. pl. 22°03′35″r. ilg.﻿ / ﻿56.246929°š. pl. 22.05977°r. ilg.﻿ / 56.246929; 22.05977

|  Renavo kapinių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Mažeikių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Renavas |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1826 m. |
| **Stilius** | klasicizmas |

**Renavo kapinių koplyčia** – koplyčia, esanti Mažeikių rajone, Sedos seniūnijoje, Renavo kaimo kapinėse, kurios įsikūrusios priešais Renavo Šv. Izidoriaus bažnyčią, kitoje kelio  **207**  Seda–Židikai  pusėje. Koplyčia stovi senųjų kapinių dalyje, įrėmintoje akmens mūro tvora. Joje ilsisi Renavo dvaro savininkų kelių kartų palaikai. Koplyčia yra klasicizmo stiliaus statinys, sudėtinė Renavo dvaro ansamblio dalis. 

Renavo kapinės pirmą kartą paminėtos 1838 m. Baronas Antanas Renė nurodo, kad kapinėse 1826 m. yra pastatęs koplyčią, kuri išlikusi iki šiol.

Literatūra
----------

* Povilas Šverebas. Renavo parapija // Renavas. - V. 2001. - 472 p. - P. 198-203. ISBN 9986-571-71-5

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Renavo kapinių koplyčia-mauzoliejus (*renavodvaras.lt*)
2. ↑  Sud. A. Butrimas, A. Miltenytė, P. Šverebas. Renavas. Renavo kapinių koplyčia, 198-203 p. Archyvuota kopija 2021-11-01 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Renavo kapinių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* 

* Renavo kapinių koplyčia  Mažeikių krašto enciklopedijoje
* Sigita Leskevičiūtė. Sedos ir jos apylinkių kryžiai
*Kitos reikšmės – Para (reikšmės).*
**Para** – sąvoka, reiškiantį laiko tarpą, per kurį planeta apsisuka aplink savo ašį. Žemėje para trunka 24 valandas, SI sistemos vienetais – 86400 sekundžių.

Sąvoka „para" gali būti suprantama ir naudojama dvejopai:

* Parą sudaro 1 diena ir 1 naktis.
* Para prasideda vidurnaktį ir baigiasi kitą vidurnaktį, praėjus 24 valandoms. Anksčiau skirtingose valstybėse para „prasidėdavo" skirtingu laiku, pvz. Italijoje – nusileidus saulei, Babilone – jai tekant, ir panašiai.

Kai kuriuose kontekstuose vietoj šio termino, reiškiant tą patį, naudojamas terminas „diena". Pvz. teiginyje: metuose yra 365 dienos, išskyrus keliamuosius metus, kurie turi viena diena daugiau.

Kas 50000 metų Žemės para pailgėja 1 sekunde: prieš 1500 mln. metų parą sudarė 10 valandų, nes Žemė per metus padarydavo daugiau apsisukimų nei dabar.

Astronomijoje naudojamas terminas *žvaigždinė para*, kaip pagrindinis žvaigždžių laiko matavimo vienetas, lygus laiko trukmei tarp dviejų pavasario lygiadienio taško kulminacijų viename ir tame pačiame geografiniame meridiane.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Para** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Vikižodynas 

Laisvajame žodyne yra terminas **para**

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2007-01-13 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
Šablonas:Informacija

{{Miestas / iš

```
/ Name = Fuglafjordur
/ origpavadin = Fuglafj
/ Antraštė = Fuglafjorduras, Farerų salos, ežeras.Bankomatas
/ Sukurti vaizdai = 
|Lipdukas = 
|Vėliava = 
/ PL=62 / PM=14 / n=40 / Il=6 / u=48 / =50
/ Regionas = Eisturoy
|Gyventojas =
/ Naršyti = 
|Galva = 
/ Grupė = 2010 / grupė = 1676
/ Plotas = 3.150 
/ Ummt = 
/ pastocode = 
|Puslapiai = 
/ Sklypas = kaina: Fuglafj
/ KC = 
/ Pint =₂ Schistglafjordur
```

}}

"Fuglafjordur" gyvenvietės ir miesteliai FarerųE, rytinėje ISL Čarlstono pakrantėje. Atraskite liukso numerius, kurių dydis yra tendencija į kalnus. Ten keltu, bažnyčia (nuo 1984).). Žuvies gamybos plėtra.

Istorija
--------

Plotas paieška live.

= = Kinų aprašymas = =
======================

Kaimo pavadinimas reiškia "Fudžio kalno paukštis".

Sportas
-------

* SISTEDF Fuglafj Sisteddur (sporto klubas;
* Fuglafjordur sporto vieta;

=Prisijungti =
==============

* Farerų salos.Danijos: Fuglafjordur miesto scena

Šablonas:Farerų Salos Rajonai

[[Kategorija: Farerų salos dalintis
[[Kategorija: Farerų salų gyventojai
Šablonas:Informacija
Šablonas:Taisnobo start / Color = bijūnas / title = taksonas
{{Taisnoboisn\_picture / image = Vaizdas:Šifro narvas.PNG / 260P/ / image = ("pers narvas")}}
Šablonas:Taisnobo begin placement / spalva = bijūnas
Šablonas:Taiscobo kingdom / taiscon = gyvūnas / taiscon1 = beždžionė
Šablonas:Taisnobo type / taisnon = rūšys / taisnon1 = pers
Šablonas:Taisnobo potype / taisnon = rūšis / taisnon1 = rūšis
Šablonas:Taisnobo class / taisnon = kaulinės žuvys / taisnon1 = pers
Šablonas:Taisnobo class / taisnogon = dygliuotoji šunžuvė / taisnogon1 = pers
Šablonas:Taisnobo burys / taisnon = žuvis / taisnon1 = Perciforme
Šablonas:Taisfamily / taisfamily / Taisfamily / taisfamilies1 = asm
Šablonas:Taisnobo gentis / taisnon = / taisnon1 = pers
Šablonas:Taisnobo end placement
Šablonas:Thatfoot end

"' Šifrai "' graži clupeidae šeimos žuvis.

Myrmica genties rūšys dėl savo kūno ir nugaros peleko aukščio lengvai atskiriamos nuo atitinkamų genties rūšių "šifras". Dėl tokių žibintų žandikaulių guzmania lingulata rūšis atrodo žymiai efektyvesni pastatai ir badas.

Miegamasis
----------

* "Pers cage"
* "Danio rerio"
* "Danio rerio"

Šablonas:Fondas / Kategorija: taksonas

[[Kategorija: žuvys
| **Vaclovas Miknevičius** |
| --- |
| Gimė | 1910 m. liepos 26 d.Zanėnai, Molėtų valsčius |
| Mirė | 1989 m. liepos 12 d. (78 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Petrašiūnų kapinėse |
| Vaikai | Tautvydas Miknevičius, Nijolė Miknevičiūtė - Mickevičienė |
|  |
| Veikla | dailininkas keramikas |
|  |
| Alma mater | Kauno meno mokykla |

**Vaclovas Miknevičius** (1910 m. liepos 26 d. Zanėnai, Molėtų valsčius – 1989 m. liepos 12 d. Kaunas) – Lietuvos dailininkas keramikas, dailiosios keramikos pradininkas Lietuvoje.

Biografija
----------

Sūnus Tautvydas Miknevičius, dukra Nijolė Miknevičiūtė – Mickevičienė. Baigė Giedraičių mokyklą. 1936 m. baigė Kauno meno mokyklą, mokytojas Liudvikas Strolis. 1940 m. jo iniciatyva įkurtos Kauno „Dailės" kooperatyvo (vėliau „Dailės" kombinatas) dailiosios keramikos dirbtuvės Vilijampolėje (Jurbarko g. 2); 1941–1959 m. jų vadovas, 1959–1983 m. dailininkas.

Kūryba
------

Sukūrė vienetinės ir serijinės gamybos buitinės ir dekoratyvinės keramikos: servizų (vyno, 1936 m. Paryžiaus pasaulinė paroda, aukso medalis), „Kolūkiečių servizas", 1954 m. kavos, 1964 m.), vazų („Obelys žydi" 1953 m.), lėkščių {„Jūratė ir Kastytis", „Kvadratai", abi 1970 m. Šeštame dešimtmetyje vazas puošė politizuotais tarybinio gyvenimo siužetais („Derliaus nuėmimas", „Dirbam linksmai", „Pionieriai Palangoje", visos 1950 m.)

Sukūrė keraminės skulptūrinės plastikos („Eglė" 1968 m. skulptūrinė grupė „Žalgiris", „Eglė žalčių karalienė", „Pušelės", visi 1969 m.). Apipavidalino interjerų ir eksterjerų („Avininkystė" ir „Kiaulininkystė", Sąjunginė žemės ūkio paroda, Maskvoje, LTSR paviljonas, su T. Miknevičiene, 1954 m. Kauno centrinio knygyno, 1955 m. kavinės „Tulpė" 1956 m. P. Ziberto šilko kombinato vestibiulio, 1977 m.)

Buitinė keramika taisyklingų formų, puošta tautodailei būdingais elementais arba skulptūrinėmis detalėmis, plastika lakoniškų, geometrizuotų formų. Vėlyvojo laikotarpio kūriniai („Dekoratyvinė vaza" 1982 m.) masyvių formų, spalvingesni, gausiai puošti lipdytomis ir žiestomis detalėmis, įrėžimais. Įdiegė į gamybą geležingą molį (1967 m.), bešvinę glazūrą (1968 m.). Suprojektavo keramikos cechus Tbilisyje (1958 m.) ir Almatoje (1964 m.).

Nuo 1933 m. dalyvavo parodose; individualios: Palanga – 1933 m. Kaunas – 1935–1936 m. 1960 m. 1970 m. 1980 m. 1990 m. surengta pomirtinė paroda, Vilnius – 1960 m. 1970 m. 1975 m. Jo kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

Bibliografija
-------------

* Dailioji keramika, 1970 m.

Literatūra
----------

* R. Purvinaitė. Vaclovas Miknevičius, Vilnius 1986 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nijolė Žilinskienė. *Vaclovas Miknevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 88 psl.