recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Antanas Nakas** (1904 m. vasario 28 d. Rokiškyje -1978 m. lapkričio 20 d. Čikagoje, JAV) – teisininkas, pianistas, vargonininkas, chorvedys, dailininkas.

Biografija
----------

Baigęs Liepojos realinę gimnaziją, 1924 m. įstojo į Lietuvos universiteto Teisės fakultetą, kurį baigė 1930 m. įgydamas teisininko diplomą. 1927–1929 m. dirbo Lietuvos vidaus reikalų ministerijoje, 1929–1933 m. buvo Kauno apygardos teismo kandidatas, 1933–1940 m. – advokatas Kaune.

1934–1940 m. Kauno konservatorijoje pas Balį Dvarioną studijavo fortepijoną, taip pat baigė dvejų metų pedagogikos kursą, įgydamas muzikos mokytojo diplomą. Nikodemui Martinoniui padėjo Kaune įkurti Muzikos kursus ir 1940–1943 m. buvo šių kursų vedėjas bei dėstytojas – dėstė fortepijoną, muzikos teoriją ir harmoniją.

1944 m. išvykęs į Austriją, muzikos studijas tęsė Zalcburgo Mozarteumo konservatorijoje. 1944–1946 m. buvo Zalcburgo lietuvių bažnyčios vargonininkas ir choro vadovas. Kartu su lietuvių ir latvių muzikais važinėjo po Austriją, rengdamas koncertus ir akompanuodamas solistams.

1949 m. atvykęs į JAV, Čikagoje įsteigė fortepijono muzikos studiją ir turėjo nemažai mokinių, be to, aktyviai dalyvavo kultūriniame ir muzikiniame gyvenime. 1954–1956 m. buvo Lietuvių kultūros tarybos vicepirmininkas, organizavo koncertus, įvairiais muzikos klausimais rašė spaudoje. Buvo Amerikos Lietuvių menininkų klubo narys ir vienas iš M. K. Čiurlionio Meno galerijos steigėjų Čikagoje.

Sukūrė kūrinių fortepijonui, dainų chorui ir solistams, tapė paveikslus. Sūnus Vytautas Nakas (1947–1976 m.) buvo dainininkas ir muzikologas, duktė Leonilia Nakaitė (g. 1944) – dainininkė ir muzikos mokytoja.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Zyzomys** |
| --- |
| Storauodegė žiurkė (*Zyzomys pedunculatus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Graužikai  *( Rodentia)* |
| Šeima: | Peliniai  *( Muridae)* |
| Pošeimis: | Pelės  *( Murinae)* |
| Gentis: | Storauodegės žiurkės  *( Zyzomys)* |

 |

**Storauodegės žiurkės** (*Zyzomys*) – pelinių (*Muridae*) šeimos graužikų gentis. Kailis retas, šiurkštus, beveik virtęs dygliais [reikalingas šaltinis]. Nugara ruda, pilka, tamsiai geltona ar smėlio spalvos. Pilvas balsvas. Galūnės baltos. Uodega gali būti arba dvispalvė,– viršutinė pusė ruda, apatinė balta,– arba visa balta. Uodegos galas lengvai atitrūksta. Kūnas 8,5-17,7 cm, uodega 9,5-13,5 cm ilgio. Uodega apaugusi plaukais ir proksimalinėje dalyje sustorėjusi – joje kaupiami riebalai. Senų individų uodega sustorėjusi daugiau. Šis sutorėjimas nėra susietas su riebalų kaupimu[reikalingas šaltinis].

Paplitusios šiaurės ir vakarų Australijoje. Apsigyvena uolėtose ir kalnotose vietose. Aktyvios naktį. Gentyje 5 rūšys:

* Baltauodegė storauodegė žiurkė (*Zyzomys argurus*)
* *Zyzomys maini*
* *Zyzomys palatilis*
* Storauodegė žiurkė (*Zyzomys pedunculatus*)
* *Zyzomys woodwardi*

Nuorodos
--------

* Baltauodegės storauodegės žiurkės (*Zyzomys argurus*) nuotrauka
* Archyvuota kopija 2005-10-01 iš Wayback Machine projekto. Storauodegės žiurkės (*Zyzomys penduculatus*) nuotrauka
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Bergenia crassifolia** |
| --- |
| Storalapė bergenija (Bergenia crassifolia)Storalapė bergenija (*Bergenia crassifolia*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Uolaskėliniai  *( Saxifragaceae)* |
| Gentis: | Bergenija  *( Bergenia)* |
| Rūšis: | Storalapė bergenija  *( Bergenia crassifolia)* |

 |

**Storalapė bergenija** (*Bergenia crassifolia*) – uolaskėlinių (*Saxifragaceae*) šeimos, bergenijų (*Bergenia*) genties augalas. Natūraliai auga Altajuje ir Pietvakarių Sibire. Lietuvoje auginama kaip darželinė gėlė.

Augalas daugiametis, 10-50 cm aukščio. Šakniastiebis šliaužiantis, storas. Stiebas belapis, storas, plikas. Pamatiniai lapai žiemojantieji, beveik apskriti; jų viršutinė pusė blizganti, apatinė – smulkiai taškuota. Žiedynas tankus, paprastai po 2 žiedus ant bendro žiedkočio. Vaisius – dėžutė. Sėklų daug. Šio augalo lapai ir šakniastiebis turi daug rauginių medžiagų.
| Mūrininkų piliakalnis |
| --- |
| Piliakalnio briauna (pietų pusė) |
| 

Mūrininkų piliakalnisMūrininkų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°35′20″ š. pl. 25°33′07″ r. ilg.﻿ / ﻿54.58889°š. pl. 25.55194°r. ilg.﻿ / 54.58889; 25.55194Koordinatės: 54°35′20″ š. pl. 25°33′07″ r. ilg.﻿ / ﻿54.58889°š. pl. 25.55194°r. ilg.﻿ / 54.58889; 25.55194 |

 |
| Vieta | Vilniaus rajonas |
| Seniūnija | Rukainių seniūnija |
| Aukštis | 6–9 m |
| Plotas | 25 x 44 |
| Naudotas | I tūkstantmetis pr. m. e. - II tūkstantmečio pradžia |
| Registro Nr. | A1286KP /24186, 5682, 24187 /AR1472 |

**Mūrininkų piliakalnis su gyvenviete** – piliakalnis ir senovinė gyvenvietė Vilniaus rajono savivaldybės teritorijoje, 0,3 km į rytus nuo Mūrininkų kaimo. Žinomas ir Mūrinės ar Rūkainių vardais. Pasiekiamas plentu  **A3**  Vilnius–Minskas  prieš Svyruonėlę pasukus į dešinę pietryčių kryptimi keliuku, už 600 m – yra kairėje į šiaurę nuo jo. Kodas iki 2005 m.: A1286KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr.: AR1472, MC kodas: 24186, 5682, 24187.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas Svyruonėlės kairiajame krante. Šlaitai statūs, 6–9 m aukščio. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 25 x 44 m dydžio, apjuosta 1,5 m aukščio, 15 m pločio pylimu. Pietinėje ir vakarinėje papėdėse iškastas 12 m pločio, 1,5 m gylio griovys, už jo vakarinėje papėdėje supiltas 0,5 m aukščio, 6 m pločio pylimas. Išliko įvažiuojamojo kelio liekanų. Piliakalnis apaugęs spygliuočiais, labai apardytas arimų, pietinis ir vakarinis šlaitai – duobių, jos 1997 m. užpiltos. Vakarų pusėje papėdė pelkėta.

Vakarinėje ir pietinėje pašlaitėse yra papėdės gyvenvietė (plotas 0,5 ha). Radiniai: grublėtosios ir lygiu paviršiumi keramikos dirbiniai. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. 200 m į vakarus nuo piliakalnio yra Mūrininkų pilkapiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gintautas Zabiela. *Mūrininkų piliakalnis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 604 psl.

* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 374-375.
| Lebediovka*Лебедевка* |
| --- |
| 

LebediovkaLebediovka

56°47′0″ š. pl. 66°56′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.78333°š. pl. 66.93333°r. ilg.﻿ / 56.78333; 66.93333﻿ (Lebediovka)Koordinatės: 56°47′0″ š. pl. 66°56′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.78333°š. pl. 66.93333°r. ilg.﻿ / 56.78333; 66.93333﻿ (Lebediovka) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Tiumenės sritis Tiumenės sritis |
| **Rajonas** | Zavodoukovsko rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 1 446  |
| **Altitudė** | 95 m |

**Lebediovka** (rus. *Лебедевка*) – miško kirtėjų gyvenvietė apie 50 km į šiaurės rytus nuo Zavodoukovsko, Zavodoukovsko rajonas, Tiumenės sritis, Rusija.

Lietuviai
---------

1948–1949 m. iš Tropinsko apie 10 km į šiaurę nuo Lebediovkos buvo atkelta apie 500 tremtinių lietuvių. Tremtiniai kirto mišką, dirbo dviejose pabėgių gamyklose, lentpjūvėse, krovė rąstus, lentas, pabėgius į vagonus, tiesė geležinkelį. Iš pradžių gyveno nekūrenamuose barakuose. Vėliau pasistatė nedidelių lentinių namukų, pasisodino daržus, įsigijo gyvulių. 1951 m. lietuviai buvo apkaltinti bandymu sukurti Lebediovkoje naująją Lietuvą. Apie 50 vyrų buvo suimta, 3 jų sušaudyti, kiti nuteisti. Suimtųjų turtas konfiskuotas. Sumažėjus miškų aplink Lebediovką daug lietuvių šeimų išsikėlė į kitus miško kirtimo punktus: Lesnojų, Sosnovką, Staro-Kamenką, Novo-Kamenką.

1954 m. leista į Lietuvą grįžti vaikams, 1956 m. pradėjo grįžti ir suaugusieji; 1956 m. visi nuteistieji reabilituoti. 1989–1990 m. beveik visų mirusių tremtinių palaikai parvežti į Lietuvą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aldona Juodvalkytė. *Lebediovka*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 654 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Flandrijos grafystė** (ol. *Graafschap Vlaanderen*, pranc. *Comté de Flandre*) – viduramžių grafystė, gyvavusi nuo 866 m. iki 1384 m. (paskutinio Flandrijos grafo mirties) dabartinėje vakarų Belgijoje ir pietvakarių Nyderlanduose. Nuo XV a. buvo Burgundijos dinastinės imperijos sudėtyje, vėliau sudarė Habsburgų Nyderlandų dalį. Viena iš Septyniolikos Provincijų. Kaip politinis darinys Flandrija nustojo egzistuoti 1795 m. kai prancūzai užėmė Austrijos Nyderlandus.

Istorija
--------

Valstybė įkurta 862 m. Vakarų frankų karaliaus. Flandrijos grafai buvo karaliaus ginklanešiai karūnavimo ceremonijoje. 1049 m. grafui Balduinui V pavyko iš Vokietijos atimti dalį Brabanto, kuris vėliau vadintas „Imperijos Flandrija".

Valdant Robertui I (1071–1092 m.) Flandrija buvo galutinai christianizuota. Iki tol jos užkampiuose tebesilaikė pagoniškieji papročiai. Grafystė labai išsiplėtė ir ilgą laiką valdė Artua, kuri tik 1237 m. atsiskyrė kaip atskira valda.

Nuo XII a. pabaigos Flandrija nuolat kovojo su Prancūzija, kuri tuo metu vykdė šalies centralizaciją. 1300–1302 m. prancūzų pajėgos buvo galutinai sumuštos, ir Flandrija išsaugojo nepriklausomybę. Tačiau XIII a. Flandrija ėmė silpti. To priežastimis tapo maras, stiprėjanti ekonominė konkurencija su Anglija.

1384 m. Flandrijos soste įsigalėjo Burgundų dinastija, ir kunigaikštystė buvo įjungta į Burgundijos Nyderlandus. Taip vėliau ji tapo viena iš Septyniolikos Provincijų.

Po Nyderlandų revoliucijos Flandrija padalinta – šiauriausia jos dalis 1648 m. prijungta prie Jungtinių Nyderlandų provincijų (dabar sudaro pietinę Zelandijos provincijos dalį). Likusioji Flandrija tuo tarpu sudarė dalį Pietinių Nyderlandų. Vakarines šios Flandrijos teritorijas (iki 1678 m.) užkariavo prancūzai, valdant Pranciškui I ir Liudvikui XIV, ir jos nuo to laiko priklauso Prancūzijai.

1795 m. visą grafystę prijungus prie Prancūzijos, ji galutinai panaikinta.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŠventosios Romos imperijos Burgundijos imperinė apygarda (1512–1806) |
| --- |
|  |
| Septyniolika provincijų | 
 Artua grafystė (iki 1659) **·**  Brabanto kunigaikštystė **·**  Drentė (iki 1581) **·**  Flandrijos grafystė **·**  Fryzija (iki 1581) **·**  Groningenas (iki 1581) **·**  Gelderso kunigaikštystė **·**  Hainauto grafystė **·**  Olandijos grafystė (iki 1581) **·**  Limburgo kunigaikštystė **·**  Liuksemburgo kunigaikštystė **·**  Mechelenas **·**  Namiūro grafystė **·**  Overeiselis (iki 1581) **·**  Utrechto arkivyskupija (iki 1581) **·**  Zelandijos grafystė (iki 1581) **·**  Zutfeno grafystė (iki 1581) |  |
|  |
| Grafystės | 
Burgundijos grafystė (iki 1678) |
|  |
| Imperijos miestai | 
Bezansonas |
|  |
| Kitos teritorijos | 
Antverpenas **·** Breda |

 |
**Plungės rajono savivaldybės taryba** – Plungės rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.

Tarybą sudaro 25 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.

Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.

Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.

Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.

Istorija
--------

Burmistrai
----------

* Boruchas Dovydas Goldvaseris – 1918–1930 m.

Merai
-----

* Antanas Lapukas – 1995–1997 m.
* Aleksandras Lukas – 1997–2000 m.
* Vytautas Jonutis – 2000–2003 m.
* Vigantas Danilavičius – 2003–2004 m.
* Algirdas Pečiulis – 2004–2007 m.
* Elvyra Valerija Lapukienė – 2007–2011 m.
* Albinas Klimas – 2011–2015 m.
* Audrius Klišonis – nuo 2015 m.

Savivaldybės tarybos
--------------------

* Plungės rajono taryba 1990–1995 m.
* Plungės rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
* Plungės rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
* Plungės rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
* Plungės rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
* Plungės rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
* Plungės rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| **Pinus taeda** |
| --- |
| Suktaspyglė pušis (*Pinus contorta*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Pušūnai  *( Pinophyta)* |
| Klasė: | Pušainiai  *( Pinopsida)* |
| Šeima: | Pušiniai  *( Pinaceae)* |
| Gentis: | Pušis  *( Pinus)* |
| Rūšis: | Suktaspyglė pušis  *( Pinus contorta)* |

 |

**Suktaspyglė pušis** (*Pinus contorta*) – pušinių šeimai (*Pinaceae*) priklausanti spygliuočių medžių rūšis. Paplitusi Šiaurės Amerikos vakaruose: nuo pietų Aliaskos ir Jukono šiaurėje iki Kalifornijos pusiasalio pietuose, rytuose arealas siekia Koloradą.

Aukštis iki 30-40 m (kartais iki 50 m), nors paprastai tai nedidelis, kreivas medis. Kamienas kreivas, dažnai vieną medį sudaro keli kamienai. Laja skirtinga priklausomai nuo porūšio, paprastai asimetriška. Žievė rausvai arba pilkšvai ruda, netaisyklingai sueižėjusi. Spygliai 2-8 cm ilgio, 0,7-2 mm storio, susisukę, susitelkę po 2. Kankorėžiai asimetriški, lancelotiški arba kiaušiniški, rausvai rudi, 3-6 cm ilgio, rombiškais žvyneliais. Sėklos 5 mm ilgio, su 1-1,4 cm ilgio skristuku.

Naudojama medienos pramonėje. Introdukuota Naujojoje Zelandijoje kur tapo invazine rūšimi. Auga lėtai, tačiau prisitaikiusi prie įvairių sąlygų.

Išskiriami 3 suktaspyglės pušies porūšiai:

* *Pinus contorta* subsp. *contorta*
* *Pinus contorta* subsp. *murrayana*
* *Pinus contorta* subsp. *latifolia*

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Spygliai ir kankorėžis
* Suktaspyglės pušys Jeloustoune
* Paplitimas


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Suktaspyglė pušis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Berula** |
| --- |
| Siauralapė drėgnuolė (Berula erecta)Siauralapė drėgnuolė(*Berula erecta*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Salieriniai  *( Apiaceae)* |
| Gentis: | Drėgnuolė  *( Berula)* |

 |

**Drėgnuolė** (*Berula*) – salierinių (*Apiaceae*) šeimos augalų gentis, kurioje vienintelė Lietuvoje auganti reta rūšis – **siauralapė drėgnuolė** (*Berula erecta*, vok. *Schmalblättriger Merk*). Augalas 25-75 cm aukščio, su šakniastiebiais. Stiebas tuščiaviduris, smulkiai vagotas. Lapai vienąkart plunksniški. Žiedynas iš 10-20 nevienodo ilgio stipinų. Žydi liepos – rugpjūčio mėn. Auga grioviuose, pelkėtose pievose.
| Milupė |
| --- |
| **Ilgis** | 16,9 km |
| **Baseino plotas** | 49,4 km² |
| **Ištakos** | Barzdų apylinkės |
| **Žiotys** | Šešupė |
| **Šalys** |  Lietuva |

**Milupė** – upelis Lietuvoje, Sūduvoje, Šakių rajone; Šešupės dešinysis intakas. Prasideda prie Barzdų šiaurinio pakraščio, ties Sabijonais. Teka į pietvakarius daugiausia dirbamais laukais. Įteka Šešupėn 133,9 km nuo jos žiočių, ties Tumpais.

Intakai: Klampupis, Šiekštupis, Vėžupis, Varnupis, Vingrupis, Skriaudupis (dešinieji), Meškinis (kairysis).

Visa vaga ištiesinta. Prie Milupės įsikūrę Žiliai, Žardeliai, Janukiškiai, Stoškai, Tumpai.

Vandenvardis *Mi̇̀lupė* galimas vesti tiek iš *milas* („storas veltas audeklas"), tiek iš *milti* („šildyti įkaitintais akmenimis").

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001, 557 psl..
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 215–216
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Ipomoea** |
| --- |
| (Ipomoea indica)(*Ipomoea indica*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Vijokliniai  *( Convolvulaceae)* |
| Gentis: | Sukutis  *( Ipomoea)* |

 |

**Sukutis** (*Ipomoea*) – vijoklinių (*Convolvulaceae*) šeimos augalų gentis. Jai priklauso vienamečiai ir daugiamečiai augalai: žolės, lianos, krūmai ir žemi medžiai.

Kultūriniai augalai
-------------------

*Ipomoea purpurea* – dekoratyvinis augalas
Daug sukučių rūšių yra auginamos kaip dekoratyviniai augalai, nuo seno žinomos Centrinės Amerikos, Tolimųjų Rytų kultūrose. Yra išvesta daug jų kultūrinių veislių.

Kai kurios rūšys naudojamos maistui. Tarp jų žinomiausias yra batatas (*Ipomoea batatas*), arba vadinamoji saldžioji bulvė. 

Dar viena svarbi daržovė yra vandeninis sukutis *Ipomoea aquatica*, plačiai naudojamas kaip lapinė Vietnamo (viet. *rau muống*), Kantono (kant. 蕹菜 *ong choy*) ir Pietryčių Azijos (mal. *kangkung*, khm. *trawkoon*, tai. ผักบุ้ง *pak boong*) virtuvėse. Jis gali būti kepamas su mėsa ir daržovėmis, valgomas žalias.

Trispalvis sukutis, be to, kad yra seniai auginama gėlė Centrinėje Amerikoje, buvo naudojama actekų ritualuose kaip haliucinogeninis produktas *tlitliltzin*. Sukutyje, daugiausia sėklose, yra alkaloido, vadinamo LSA. 

Vandeninis sukutis *Ipomoea aquatica*
*Ipomoea orizabensis*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Plastūnai** (rus. *пластуны*, ukr. *пластуни*) – pėsčiųjų kazokų dalinių kareiviai.

Į plastūnų dalinius rinkdavo gerus šaulius, ištvermingus karius, galinčius veikti labai sunkiomis sąlygomis.
Pirmieji plastūnai XIX a. sudarė Juodosios jūros kazokų kariuomenės žvalgų ir sargybos dalinius, o vėliau – Kubanės kazokų kariuomenėje. Pėsčiųjų kazokų daliniai buvo sukurti Rusijos Kaukazo karų metu (1763? – 1864), kur jie turėjo ginti vadinamąją Kubanės liniją nuo priešo antpuolių. Pėsčiųjų žvalgų, avangardo karių ir pasalų meistrų tradicija, siejama su terminu *plastūnai*, siekia Zaporožės Sečės laikus.

Su plastūnų pavadinimu siejamas rusiškas terminas *ползти по-пластунски* 'šliaužti plastūniškai', reiškiantis šliaužimo būdą, kai šliaužiama visu kūnu prisiplojus prie žemės.

Vėliau *plastūnais* imta vadinti bet kokius kazokų pėstininkų dalinius. Rusijos imperijos kariuomenėje buvo ištisi plastūnų pulkai. Paprastai kazokai į kariuomenę eidavo su savo žirgais, balnais ir susijusia įranga, kuriuos pirkdavo už asmeninius pinigus. Tuo tarpu plastūnų tarnyba buvo pigesnė, nes nereikėjo arklių, tiko skurdesniems kazokams. Tačiau plastūnų daliniai nebuvo populiarūs, nes kazokų išdidumą labiau tenkino tarnyba kavalerijoje.

Terminas *plastūnai* vėl imtas naudoti Raudonojoje Armijoje per Antrąjį pasaulinį karą, juo pavadinti keletas kazokų pulkų ir batalionų. Buvo vienintelė plastūnų divizija (9-oji Krasnodaro plastūnų šaulių divizija). Vokiečių kareiviai šios divizijos kareivius vadino „Stalino galvažudžiais".
  
Plastūnų padalinių buvo vermachto pusėje besikovusių kazokų daliniuose.
|  |
| --- |
| Birgit Brüel |
|  
Birgit Brüel 1965 m. |
| Biografija |
| Gimė | 1927 m. spalio 6 d.  Kopenhaga, Danijos vėliava Danija |
| Mirė | 1996 m. vasario 23 d. (68 metai)  Gentoftė, Danijos vėliava Danija |
| Žanrai | pop, džiazas |
| Veikla | dainininkė, aktorė |

**Birgit Thora Marie-Louise Brüel** (mergautinė pavardė *Thielemann*; g. 1927 m. spalio 6 d. Kopenhagoje – m. 1996 m. vasario 23 d. Gentoftėje) buvo Danijos dainininkė ir aktorė.

1951 metais ištekėjo už architekto ir džiazo muzikanto Max Brüel (1927–1995). Kitais metais jiems gimė dvynės Sanne ir Rebecca. 1962 m. pora išsiskyrė.

Anksčiau 1946–1949 metais buvo ištekėjusi už Irving Karl Gunsted. Turi dukterį Michaela (g. 1947 m.).

Su daina „For Din Skyld" 1965 m. Eurovizijos dainų konkurse užėmė septintąją vietą. Nusifilmavo daugiau kaip 20 kino filmų bei keliuose televizijos serialuose.

Nuorodos
--------

* Birgit Brüel svetainėje *Internet Movie Database*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Bjørn Tidmand  *„Sangen om dig"*** |  **Danijos atstovė Eurovizijoje**1965 | Po to:**Ulla Pia  *„Stop – mens legen er go'"*** |
| Platelių herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 1997-03-08* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas 1792-02-24* |
|  |
| Ž • A • R |

**Platelių herbas** – vienas iš Platelių miestelio ir seniūnijos (Plungės rajono savivaldybė) heraldinių atributų. Labai panašus yra ir Punsko herbas.

Aprašas
-------

Juodame lauke šv. Petras iki juosmens, sudėjęs rankas plaštakomis kryžmai ir jose laikantis sukryžiuotus raktus, vienas auksinis, kitas sidabrinis, barzdelėmis aukštyn ir į šonus. Plaukai ir barzda sidabriniai, veidas natūralios spalvos, virš galvos auksinė aureolė, vilki raudoną palaidinę ir auksinį viršutinį drabužį.

Istorija
--------

1792 m. vasario 24 d. Stanislovas Augustas Poniatovskis suteikė Magdeburgo teises ir herbą. Privilegijos originalas nežinomas, bet išliko jos įrašas Lietuvos Metrikoje. Platelių privilegijoje rašoma:


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | *O kad tas miestas, antspauduodamas tiek teismo, tiek miesto valdymo reikalų išrašus ir raštus patirtų tikrą garbę, suteikiame jam tokį herbą, koks šioje privilegijoje nupieštas, tai yra Šventojo Apaštalo Petro atvaizdą. Šį herbą leidžiame naudoti tam miestui antspauduose ir visokiuose ženkluose.* |  |

Lietuvos Metrikoje pagal to laiko madą buvo nupieštas juodame apskritime šv. Petras su žilais plaukais, auksine aureole. Šventojo marškiniai mėlyni, apsiaustas gelsvai rusvas. Manoma, kad herbas su šv. Petru Plateliams buvo suteiktas dėl miestelyje buvusios šv. Petro ir Povilo bažnyčios. Tų pačių metų sausio 14 d. labai panašų herbą buvo gavęs Punskas.

1997 m. kovo 8 d. Prezidento dekretu patvirtintas naujasis miestelio herbas. Herbo etaloną parengė dailininkas Arvydas Každailis. Platelių ir Punsko herbai buvo beveik vienodi, todėl Lietuvos heraldikos komisija nutarė Platelių herbe esančio šv. Petro marškinius nuspalvinti raudona spalva ir virš galvos pavaizduoti tik vainiko formos aureolę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Prieš 225 m. Plateliams suteiktos Magdeburgo teisės ir herbas. 2017-02-24, Alkas.lt (tikrinta 2022-06-16).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Skenduolis** – 1956 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas trumpametražinis meninis filmas pagal P. Cvirkos to paties pavadinimo apsakymą. Komedija. Nespalvotas. Filmo trukmė – 10 min.

Šis filmas – režisūrinis V. Žalakevičiaus debiutas ir aktoriaus A. Masiulio pirmasis vaidmuo kine.

Kūrybinė grupė
--------------

* Scenarijaus autorius – Semionas Nagornas
* Režisierius statytojas: Vytautas Žalakevičius
* Kompozitorius – Jonas Navakauskas
* Operatorius statytojas – Samuilas Kaplanas
* Dailininkas statytojas – Nijolė Klišiūtė
* Garso operatorius – Petras Lipeika.

Vaidina
-------

* Lilijana Binkytė – *Adelė*
* Algimantas Masiulis – *Jonas Šatas, valdininkas*
* Petras Žindulis – *inspektorius Matijošaitis, Adelės dėdė*
* Antanas Kriščiūnas – *vaistininkas*.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Ikikariniame provincijos miestelyje publikos akyse jaunuolis ištraukia į krantą nuo lieptelio į ežerą įkritusį vaistininką ir taip išgarsėja. Norėdamas pasirodyti savo panelei (vietinio „elito" atstovo dukrai), nori pakartoti savo „žygdarbį" ir trenkia per galvą tariamai skendusiam merginos dėdei.
| Skerdyksna |
| --- |
| **Ilgis** | 13,8 km |
| **Baseino plotas** | 46,0 km² |
| **Ištakos** | Naujašilis |
| **Žiotys** | Žeimena |
| **Šalys** | Lietuva |

**Skerdyksna** (arba *Skerdiksna, Skirdyksna*) – upelis Lietuvoje, Švenčionių rajone, daugiausia Pabradės seniūnijoje; Žeimenos kairysis intakas. Prasideda Naujašilio miške, netoli Baltasamanės. Teka į vakarus, žemupyje staiga suka į šiaurės rytus ir įteka į Žeimeną 13,5 km nuo jos žiočių, 1,5 km nuo Pabradės.

Intakas – Klačiūnė (kairysis).

Baseine nemaža pelkių. Vidurupyje sudarytas Karkažiškės tvenkinys. Vaga, išskyrus žemupį, ištiesinta. Didesni kaimai prie Skerdyksnos: Gaspariškiai, Skirlėnai, Zatiškės, Kločiūnai, Karkažiškė.

Upėvardis kildinamas nuo žodžio *skersti* („pjauti, skrosti").

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001, 463 psl..
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 302-303
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Lukė*Luque* |
| --- |
|        |
| *CONMEBOL būstinė Lukėje* |
|  |
| 

LukėLukė

25°16′0″ p. pl. 57°34′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.26667°š. pl. 57.56667°r. ilg.﻿ / 25.26667; 57.56667﻿ (Lukė)Koordinatės: 25°16′0″ p. pl. 57°34′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.26667°š. pl. 57.56667°r. ilg.﻿ / 25.26667; 57.56667﻿ (Lukė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Paragvajaus vėliava Paragvajus |
| **Departamentas** | Centrinis departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 291 225  |
| **Altitudė** | 120 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Lukė |

**Lukė** (isp. *Luque*, gvar. *Lúke*) – miestas centriniame Paragvajuje, Centriniame departamente, Asunsjono metropolinėje zonoje. Driekiasi nuo Ipakarajaus ežero iki Paragvajaus upės. 291,3 tūkst. gyventojų (2002 m.). Miestas užima 220 km² teritoriją, suskirstytas į 25 kvartalus.

Tradicinė paragvajietiškų arfų gamyba, juvelyrikos pramonė. Lukėje yra pagrindinis šalyje Silvio Pettirossi tarptautinis oro uostas. Čia taip pat yra pagrindinės Pietų Amerikos futbolo organizacijos CONMEBOL būstinė.

Lukė įkurta XVII a. Pavadinta kapitono Miguel Antón de Luque garbei. Vyrauja neoklasicistinės architektūros pastatai.

Sportas
-------

* Club Sportivo Luqueño (futbolas)
| Plaskų valsčiuslenk. *gmina Płaska* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Palenkės vaivadija Palenkės vaivadija |
| **Apskritis** | Augustavo apskritis |
| **Administracinis centras** | Plaskai |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 2 526 |
| **Plotas** | 373,19 km² |
| **Tankumas** (2008) | 7 žm./km² |
|  |
| **Teritorijos kodas** | 2001062 |
| **Pašto kodas** | PL 16-307 |
| **Tel. kodas** | 87 |
|  |
| **Tinklalapis** | www.plaska.pl/aktualnosci.html |

Teritorija priskirta Lietuvai pagal 1920 metų liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį
**Plaskų valsčius** (lenk. *gmina Płaska*) – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje. Centras – Plaskai. Ribojasi su Augustavo, Gibų, Liepinės, Naujinės ir Štabino valsčiais bei su Augustavo miestu ir Gudija. Valsčius priklauso Mikašuvkos Šv. Marijos Magdalenos parapijai.

Istorija
--------

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį valsčius buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Dalis valsčiaus kaimų priklausė 1919–1954 m. egzistavusiam Ščebros Olšankos valsčiui. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Paviršiaus struktūra
--------------------

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 373,19 km², iš kurių:

* ariama žemė: 10 %
* miškai: 82 %
* vandens telkiniai: 8 %

Valsčius sudaro 22,50 % Augustavo apskrities.

Gyventojai
----------

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2008 metais surinktus duomenis:

| Aprašymas | Bendrai | Moterys | Vyrai |
| --- | --- | --- | --- |
| Gyventojai | **2526** | 100 % | 1195 | 47,31 % | 1331 | 52,69 % |
| Gyventojų tankumas(Gyv./km²) | 6,77 | 3,20 | 3,57 |

Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1523,43 zlotai.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Dalni Lasas, Gorčica, Gruškos, Hanusas, Jalovi Rugas, Jazai, Kelminas, Kopanica, Ksenži Mostekas, Kudrinkiai, Lipinai, Lubinovas, Macharcė, Mali Borekas, Mikašuvka, Molovistė, Mulai, Osenikai, Ostrinskiai, Perkučas, Plaskai, Podmacharcė, Pževiežas, Rigolis, Rubcovas, Rudauka, Sausupė, Serski Lasas, Sirvas, Stželcovizna, Tartakas ir Tži Kopcė.

Valsčiaus gamta
---------------

Didelė dalis valsčiaus teritorijos yra Augustavo girioje ir Plaskų girininkijoje. Valsčiuje yra Kurianskių Bagno, Malų Boreko, Perkučo ir Starožino draustiniai. Valsčiuje teka Juodosios Ančios ir Dumblės upės.

### Ežerai

* Dumbliai (0,78 km²);
* Mikaševas (1,28 km²);
* Panievas;
* Sirvas (4,385-4,603 km²);
* Studzieničnė (2,501 km²).

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2012-02-11 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAugustavo apskrities valsčiai |
| --- |
|  |
| 
Augustavas • Augustavo valsčius • Barglavo valsčius • Liepinės valsčius • Naujinės valsčius • Plaskų valsčius • Štabino valsčius  |  |

 |
| Biriusa, Ona |
| --- |
| Biriusa Irkutsko srityje Biriusa Irkutsko srityje |
| **Ilgis** | 1012 km |
| **Baseino plotas** | 55 800 km² |
| **Vidutinis debitas** | 365 m³/s |
| **Ištakos** | Rytų Sajanas |
| **Žiotys** | Tasejeva |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija |

**Biriusa** (rus. *Бирюса*), **Ona** (*Она*) – upė Rusijoje, Sibire, Irkutsko srityje ir Krasnojarsko krašte; kairioji Tasejevos (Angaros baseinas) ištaka. Prasideda Rytų Sajane, Džuglymo kalnagūbryje Didžiosios Biriusos pavadinimu ir teka į šiaurę daugiausia Vidurio Sibiro plokščiakalniu. Žemupyje pasuka į šiaurės vakarus. Susilieja su Čuna ir sudaro Tasejevą.

Užšalusi nuo spalio – lapkričio iki balandžio pabaigos ar gegužės pradžios. Vidurupis laivuojamas.

Didžiausi intakai: Tagulas, Tumanšetas, Poima (kairieji), Mažoji Biriusa, Topokas (dešinieji).

Prie Birusos įsikūręs Biriusinsko miestas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Государственный водный реестр
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
3. ↑  *Biriusa*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
| Medaliai |
| --- |
| Lukáš RohanLukáš Rohan |
| Vyrų kanojų slalomas |
| **Atstovaujant: Čekijos vėliava Čekija**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Sidabras** | 2020 Tokijas | C1 |
| Europos čempionatas |
| **Sidabras** | 2014 Viena | Komanda |
| **Sidabras** | 2020 Praha | C1 |
| **Bronza** | 2018 Praha | Komanda |

**Lukašas Rohanas** (*Lukáš Rohan*, g. 1995 m. gegužės 30 d. Melnyke) – Čekijos kanojininkas, kuris specializuojasi slalomo rungtyse. 2020 m. vasaros olimpinių žaidynių medalininkas.

Biografija
----------

2012 m. pasaulio jaunimo čempionato sidabro medalininkas dviviečių valčių rungtyje. 2013 m. pasaulio iki 23 metų amžiaus čempionato komandinės įskaitos aukso medalininkas.

2018 m. Europos iki 23 metų amžiaus čempionato aukso medalininkas. 2020 m. Europos suaugusiųjų čempionate pelnė savo pirmąjį individualios rungties medalį – sidabrą.

Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse startavo vienviečių kanojų slalomo rungtyje. Pirmajame atrankos etapą finišavo su aštuntu geriausiu rezultatu pateko į pusfinalio etapą. Pusfinalyje kanojininkui sekėsi geriau ir jis liko 4-as, bei užsitikrino patekimą į finalą. Finaliniame plaukime Rohan trasą įveikė su viena klaida ir su antru greičiausiu rezultatu pelnė sidabro medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. liepos 26 d..
| **Alouatta guariba** |
| --- |
| Rudasis staugūnas (*Alouatta guariba*) |
| Apsaugos būklė |
| Nekeliantys susirūpinimo (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Primatai  *( Primates)* |
| Šeima: | Koatos  *( Atelidae)* |
| Gentis: | Staugūnai  *( Alouatta)* |
| Rūšis: | Rudasis staugūnas  *( Alouatta guariba)* |

 |
| Rudojo staugūno paplitimo arealas |

**Rudasis staugūnas** (*Alouatta guariba*) – koatų (*Atelidae*) šeimos staugūnų genties rūšis, sutinkama pietryčių Brazilijoje ir šiaurės rytų Argentinos pakraštyje, Misjoneso provincijoje.

Gyvena Atlanto miškuose, grupėse nuo 2 iki 11 individų. Nepaisant pavadinimo „rudasis staugūnas", gyvūnai gali būti nuo rausvai oranžinės iki juodos spalvos. Jų yra du porūšiai:

* Šiaurinis rudasis staugūnas (*Alouatta guariba guariba*), esantis ant išnykimo ribos
* Pietinis rudasis staugūnas (*Alouatta clamitans*)

Rudieji staugūnai prisitaikę gyventi medžiuose. Laipiojimui naudojasi kibia uodega. Minta vaisiais, lapais, sėklomis. Pasižymi ypatingai garsiu staugimu, kurį skleidžia gerklėje esantis didelis kaulinis balso rezonatorius. Dažniausia staugia siekdami apginti porą. Labiausiai triukšmauja patinai, o patelės prisideda mažiau. Manoma, kad šie primatai taip pat staugia sausuoju sezonu, kai trūksta maisto. Tokiais garsais jie apibrėžia savo teritoriją su ten esančiais maisto ištekliais.

Rudasis staugūnas (patinas) sveria 5,3–7,15 kg, kūno ilgis yra 54-59 cm, uodegos – 52–67 cm. Patelės yra mažesnės.

Didelę įtaką rudųjų staugūnų populiacijos dydžiui turi didelis mirtingumas dėl geltonojo drugio karštinės. Be to, vietos gyventojai visada stengėsi atsikratyti jų kaip neva mirtinos infekcijos pernešėjų.

Šaltiniai
---------

1. ↑   „IUCN Red List - Alouatta guariba". IUCN Red list.
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rudasis staugūnas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Rudasis staugūnas Archyvuota kopija 2015-05-20 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Skeno liaukų (*Bartholinin rauhaset*) vieta makšties prieangyje
**Skeno liaukos** (arba ***parauretralinės*** – lot. *glandulae paraurethrales*, ***mažosios prieangio liaukos*** – lot. *glandulae vestibulares minores*) – moters pridėtinės lytinės liaukos, atsiveriančios viršutinėje makšties sienelėje šalia šlaplės angos. Vieta aplink šias liaukas yra tapatinama su G-tašku. Skeno liaukos gamina skystį, kuris sąlygoja makšties lubrikaciją, manoma, kad orgazmo metu kartais išskiria itin daug skysčio sekreto – šis reiškinys vadinamas moters ejakuliacija. Pastebėta, kad Skeno liaukų dydis tarp moterų skiriasi, kas iš dalies paaiškina, kodėl moterys nevienodai dažnai ejakuliuoja.

Šios liaukos yra vyro priešinės liaukos analogas. Jas atrado amerikietis Aleksandras Skenas (*Alexander Skene*, 1838-1900).

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

**Lytiniai organai**  

**Moters:**
Bartolino liaukos - 
Gimda -
Gimdos kaklelis - 
Kiaušintakiai - 
Kiaušidės - 
Lytinės lūpos - 
Makšties prieangis - 
Makštis - 
Mergystės plėvė - 
Vulva -
Skeno liaukos - 
Varputė
  

**Vyro:**
Kapšelis - 
Kuperio liaukos - 
Priešinė liauka - 
Sėklidės - 
Sėklidės prielipas - 
Sėklinės pūslelės - 
Sėklinis latakas - 
Šlaplė -
Varpa
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Hydnellum ferrugineum** |
| --- |
| *Hydnellum ferrugineum* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Karpininkiečiai  *( Thelephorales)* |
| Šeima: | *Bankeraceae*  *( Bankeraceae)* |
| Gentis: | Dyglutėlis  *( Hydnellum)* |
| Rūšis: | Rudasis dyglutėlis  *( Hydnellum ferrugineum)* |

 |
| Binomas |
| ***Hydnellum ferrugineum***(Fr.) P. Karst. 1880 |
|  Index Fungorum |

**Rudasis dyglutėlis** (lot. *Hydnellum ferrugineum*, sin. *Hydnum ferrugineum*) – karpininkinių (*Thelephoraceae*) šeimos grybas.

Kepurėlė buožiška, plokščia arba vidurys truputį įdubęs, jauna vatuota, su keliais raudonais skysčio lašais, senesnė rausvai ruda, baltais kraštais, persenusios visas paviršius rudas.
Jaunų vaisiakūnių dygliai baltai pilkšvi, senesnių rudi, 5 mm ilgio, kotu žemyn nuaugę.
Kotas 3-5 cm ilgio, 1-2 cm storio, dažniausiai centrinis, beveik visas arba tik pagrindas apaugęs minkštais rudais plaušais. Trama aiškiai dviejų sluoksnių: viršutinis purus ir šviesesnis, vidinis plaušuotas, rudos šokoladinės spalvos.
Sporos gelsvos, truputį kampuotos, dygliuotos, 4-4,5 x 3-4 µ m.

Auga rugpjūčio – spalio mėn. spygliuočių miškuose. Dažnas. Nevalgomas.
|  Zaghawa |
| --- |
| Gyventojų skaičius | 75\_350 tūkst. |
| Populiacija šalyse |  Sudanas: ~143 tūkst.
 Čadas:~86 tūkst.
 Libija: ~9 tūkst. |
| Kalba (-os) | zaghavų |
| Religijos | islamas |
| Giminingos etninės grupės | tubai, kanuriai |

**Zaghavai** (savivardis **Beri**) – etninė grupė, gyvenanti istoriniame Darfūro regione, daugiausia vakarų Sudane (Šiaurės Darfūras) ir vakarų Čade (Vadi Firos regione ir Enedžio pietuose). Kalba zaghavų kalba, kuri priklauso Sacharos kalbų grupei.

Istorija
--------

Arabų šaltiniuose zaghavai minimi nuo IX a. kaip galinga Sahelio tauta, turėjusi įtaką nuo Čado ežero vakaruose iki Nilo upės slėnio (Nubijos) rytuose. Jie tradiciškai laikomi Kanemo valstybės ir jos pirmosios dinastijos Duguva įkūrėjais.

XIII a. juos iš Kanemo išvijo jiems gimininga kanurių dinastija Saifava, panašiu metu zaghavų kontroliuojame Darfūre juos išstūmė dadžiu tauta. Tokiu būdu kadaise galingi zaghavai buvo išstumti į mažiau derlingus plotus Sacharos dykumos pakraštyje, kur galiausiai perėmė pusiau klajoklišką gyvenimo būdą. Be to, jie nepriėmė islamo ir išliko pagonimis.

XIX a. pabaigoje zaghavų teritorijos buvo padalintos tarp dviejų kolonijinių valstybių: Britų Sudano ir Prancūzijos Ekvatorinės Afrikos. Po nepriklausomybės jie liko padalinti tarp Sudano ir Čado. XX a. viduryje, vykstant tautiniam atgimimui, zaghavai masiškai priėmė Islamą, atsisakydami savo tradicinės religijos. Kadangi zaghavų kalba nebuvo rašoma, tuo pat metu vienas Sudano zaghavų šviesuolis, naudodamas tradicinius ženklus kuriais žymėti kupranugariai, sukūrė unikalų zaghavų raštą. Šis raštas reformuotas 2000 m.

Čado zaghavai yra svarbūs politiniame šalies gyvenime, aktyviausiai kovojantys už musulmonų teises šalyje. Iš jų kilęs ilgametis Čado prezidentas Idriss Déby, valdantis šalį nuo 1990 m. Sudano pusėje gyvenantys zaghavai pastaraisiais dešimtmečiais yra įvelti į Darfūro konfliktą. Neramumai jų gyvenamame regione paskatino jų migracijas į Čado teritoriją, kur nemažai jų gyvena pabėgėlių stovyklose.

Nuorodos
--------

* Aljazeera filmukas apie Čado zaghavus
| **Geastrum rufescens** |
| --- |
| *Geastrum rufescens* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Poniabudiečiai  *( Phallales)* |
| Šeima: | Žvaigžduliniai  *( Geastraceae)* |
| Gentis: | Žvaigždulis  *( Geastrum)* |
| Rūšis: | Rudasis žvaigždulis  *( Geastrum rufescens)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Rudasis žvaigždulis** (*Geastrum rufescens*) – žvaigždulinių (*Geastraceae*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Iš pradžių rutuliški, 5-10 cm skersmens, vėliau – egzoperidis suskeldėja į 6-7 skilteles, kartais ir daugiau. Skiltelės rožinio atspalvio, senos – rudos spalvos, storos, mėsingos, kietos, šiurkščios, išorinėje dalyje žemėtos. Endoperidis – kiaušiniškas arba rutuliškas kūnelis, 2-3 cm skersmens, su nežymia angele arba be jos, pilkai rausvai arba tamsiai rudas.
Trama tamsiai ruda.
Sporos 3-5 μm, smulkiai karpotos.

**Būdingi požymiai**: egzoperidis storas, rausvai rudas, rožinio atspalvio.

Auga vasarą – rudenį, lapuočių ir spygliuočių miškuose, pavieniui, po kelis vaisiakūnius. Nedažnas. Nevalgomas.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, psl. 473
Kužineco šliuzas vykstant remonto darbams 2006 m.
**Rudaukos-Lesnajos pasienio punktas** (lenk. *Przejście graniczne Rudawka-Lesnaja*) - Baltarusijos-Lenkijos valstybinės sienos upinis pasienio punktas, Augustavo kanale šalia Rudaukos kaimo, Plaskų valsčiuje, Augustavo apskrityje iš Lenkijos pusės ir šalia *Lesnajos* kaimo iš Baltarusijos pusės. Pasienio punktas atidarytas 2005 m. balandžio 30 d. Tai vienintelis upinis pasienio punktas tarp šių šalių. Pasienio punktas veikia nuo gegužės 1 d. iki spalio 1 d. nuo 8.00 iki 18.00 valandos. Norint kirsti sieną reikia gauti leidimą Plaskų kaime. Pasienio punktas įsikūręs šalia Kužineco šliuzo, kuris buvo kapitaliai suremontuotas 2006-2007 m. Šis pasienio punktas įeina į Augustavo kanalą, kuriuo plaukioja daug baidarininkų. Turistų patogumui Augustave buvo atidarytas Baltarusijos konsulatas, kuriame galima gauti turistines vizas.

* 

Koordinatės: 53°52′03″ š. pl. 23°30′33″ r. ilg.﻿ / ﻿53.86750°š. pl. 23.50917°r. ilg.﻿ / 53.86750; 23.50917

Šaltiniai
---------

* Nutarimas dėl pasienio punkto atidarymo (lenk.);
* Informacija apie sienos kirtimą (lenk.)[neveikianti nuoroda].
| **Rudbeckia** |
| --- |
| Dvispalvė rudbekija (*Rudbeckia bicolor*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Astražiedžiai  *( Asteridae)* |
| Šeima: | Astriniai  *( Asteraceae)* |
| Gentis: | Rudbekija  *( Rudbeckia)* |

 |

**Rudbekija** (*Rudbeckia*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų gentis. Vienmetės, dvimetės arba daugiametės žolės. Visos žydi stambiais, plokščiais žiedais, kurių sodriai geltoni žiedlapiai ratu išsidėstę aplink tamsiai rudą viduriuką. Įvairios rūšys skiriasi kero aukščiu. Nuskabius geltonus žiedlapius, viduriukus galima išdžiovinti ir naudoti sausoms puokštėms. Visos rudbekijos nesunkiai dauginamos.

Gentyje yra apie 30-40 rūšių. Jų tėvynė Šiaurės Amerika. Gentis pavadinta Upsalos universiteto anatomijos ir botanikos profesoriaus O. Rudbeck (1630-1702) garbei. Lietuvoje darželiuose auginama plunksnalapė rudbekija (*Rudbeckia laciniata*), plaukuotoji rudbekija (*Rudbeckia hirta*), dvispalvė rudbekija (*Rudbeckia bicolor*, **pav.**) ir kt.

Nuorodos
--------

* Rudbekijos nuotrauka[neveikianti nuoroda]
| Kurmaičių III senosios kapinės |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Kurmaičių III senosios kapinėsKurmaičių III senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°56′17″š. pl. 21°16′29″r. ilg.﻿ / ﻿55.937984°š. pl. 21.274852°r. ilg.﻿ / 55.937984; 21.274852Koordinatės: 55°56′17″š. pl. 21°16′29″r. ilg.﻿ / ﻿55.937984°š. pl. 21.274852°r. ilg.﻿ / 55.937984; 21.274852 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Kretingos seniūnija |
| Plotas | 0,24 ha |
| Naudotas | XVII–XVIII a. |
| Žvalgytas | 1959, 1995, 2009 m. |
| Registro Nr. | 24474 /L843/ |

**Kurmaičių senosios kapinės**, vadinamos *Švedine* (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas 24474, senas registro kodas L843) – neveikiančios kapinės pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Kurmaičiuose (Kretingos seniūnija), 150 m į rytus nuo pagrindinės (Akmenos) gatvės tilto per Pilsupio upelį, dešiniajame jo krante.

Kapinės
-------

Įrengtos pakrantės aukštumoje, apaugusios lapuočiais medžiais ir krūmais. Netaisyklingos trapecijos plano, pailgos šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi, 65 m ilgio, 50 m pločio. Šiaurės rytų ir šiaurės vakarų pusėje nuo laukų skiria „L" raidės plano akmenų aptvaras, kurį sudaro iki 1 m pločio ir 0,5 m aukščio pylimai. Palei pietrytinį pakraštį supiltas tiesus, suplokštėjęs žemių ir akmenų pylimas, kurio išorinėje pusėje buvęs iškastas griovys. Laidojimo žymių, memorialinių paminklų ar anotacinio kultūros paveldo ženklo nėra. 

Teritorijos plotas – 0,24 ha.

Istorija
--------

Vadinamos Švedine. Pasakojama, kad jose palaidoti XVII–XVIII a. apylinkėje žuvę švedų kariai. 

1959 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1995 m. – Kultūros paveldo centras (istorikės Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė), 2009 m. – Julius Kanarskas. 

1998 m. registruotos kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąraše (L843), 2005 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kultūros vertybių registras: Kurmaičių k. trečiosios senosios kapinės vad. Švedine

Nuorodos
--------

* Kretingos krašto enciklopedija: Kurmaičių III senosios kapinės (Švedinė)[neveikianti nuoroda]
Staniškių giminės kapai Povonzkų kapinėse Varšuvoje (*Duomenys apie palaidotą Vincą Staniškį - aukštai dešinėje*)
**Vincas Staniškis** (lenk. *Wincenty Staniszkis*; apie 1853 m. Išlandžiuose, Vilkaviškio apskrities Gižų valsčius – 1926 m. liepos mėnesyje Varšuvoje?) – Lietuvos ir Lenkijos gimnazijose dirbęs mokytojas kalbininkas, varpininkas.

Biografija
----------

Mokėsi Marijampolės gimnazijoje, vėliau studijavo Maskvos universitete. Būdamas ketvirtame kurse, gyveno viename kambaryje su ką tik įstojusiu Jonu Basanavičiumi. Po baigimo, maždaug nuo 1880 m. mokytojavo gimnazijoje Marijampolėje, mokė graikų, lotynų ir lietuvių kalbas. Buvusio mokinio, o vėliau garsaus kalbininko Jono Jablonskio nuomone, gimnazijoje dėstomos gimtosios kalbos pamokos buvo gana formalios ir mažai naudingos.

Marijampolėje mokyt. Vincas Staniškis gaudavo nelegalią „Aušrą", ją persiųsdavo gydytojui Petrui Matulaičiui. Seinų kunigų seminarijos klierikas viename savo laiške parašė, kad draudžiamos lietuviškos spaudos galima gauti pas V.Staniškį. Šis laiškas pakliuvo seminarijos inspektoriui ir apie 1895 m. mokytojas buvo iškeltas į Lomžą. Tiek gyvendamas pastarajame mieste, tiek ir Marijampolėje aukodavo „Varpo" reikalams, Kaziui Griniui teikdavo žinias apie Suvalkijos mokyklų gyvenimą.

Buvo sukūręs šeimą su lenkaite Veronika Szmit. Jai mirus, vedė jos seserį Aną. Sūnus Vitoldas Teofilis (1880-1941) iš pirmos santuokos – žinomas Lenkijos politikas, agrotechnikos profesorius.

Šaltiniai
---------

* Staniškis Vincas // svetaines.emokykla.lt
* Staniškis Vincas // www.etnografija.vilkaviskis.lt[neveikianti nuoroda]
* Jonas Basanavičius. *Mano gyvenimo kronika ir nervų ligos istorija*
* Arnoldas Piročkinas. *Erškėčiuotu keliu lydėjo kalbą į lietuvių mokyklą* // Mokslo Lietuva, 2010 m. gruodžio 23 d. Nr. 22 (444) Archyvuota kopija 2016-05-05 iš Wayback Machine projekto.
* Staniszkis Teofil Witold // www.ipsb.nina.gov.pl Archyvuota kopija 2019-04-04 iš Wayback Machine projekto.