recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Etruskų veidrodis, vaizduojantis (iš kairės į dešinę) satyrą, Aplu, Fuflunsą ir jo motiną Semlą
**Fuflunsas** (*Fufluns*) – augmenijos ir vaisingumo dievybė etruskų mitologijoje; tapatintas su graikų Dionisu ir romėnų Liberu. Tėvai – Tinia ir Semla, brolis – Aplu. Kai kada buvo siejamas su Katha. Populoniją etruskai vadino Fufluna arba Pupluna, o tai reiškia „Fuflunso miestas".

Fuflunso vardas dukart įrašytas ant bronzinių Pjačencos kepenų (avies kepenų modelio). Vėlesniais laikais dar buvo vadinamas Pacha (Bakcho atitikmuo), tarp etruskų paplito ir Dioniso misterijos.

Aptikta šią dievybę vaizduojančių etruskų veidrodžių. Fuflunsas vaizduojamas įvairiai: kaip kūdikis, išimamas iš Tinios šlaunies, apsikabinęs motiną Semlą arba su žmona Areatha (atitinka Ariadnę). Ant vieno iš veidrodžių Fuflunsas pavaizduotas drauge su aukšta patrauklios išvaizdos deive, vardu Vesuna, greta jų – Svutafas ir Herklė. Pavaizduota ir Fuflunso pradėjimo scena: dievas Tinia apsikabinęs Semlą, kuri pasikėlusi sijoną. Nors dievybių vardai nėra įrašyti, jas galima atpažinti iš būdingų atributų (pvz. Tinios žaibo, greta pavaizduoto satyro).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Мифы народов мира. *Фуфлунс* – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
2. 1 2  Nancy Thomson de Grummond, Erika Simon. The Religion of the Etruscans, University of Texas Press, 2009, p. 58–59.
3. ↑  Nancy Thomson de Grummond, Erika Simon. The Religion of the Etruscans, University of Texas Press, 2009, p. 36.
4. ↑  Giuliano Bonfante, Larissa Bonfante. The Etruscan Language: An Introduction, Revised Editon, Manchester University Press, 2002, p. 174.
5. 1 2  Giuliano Bonfante, Larissa Bonfante. The Etruscan Language: An Introduction, Revised Editon, Manchester University Press, 2002, p. 198–199.
**Tadas Markevičius**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1985 m. balandžio 10 d. (38 metai) |
| Gimimo vieta | Lietuva |
| Ūgis | 1,75 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Baigęs karjerą |
| **Pozicija** | puolėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 200420072008-2013201420152016–2018 | FK PasvalysFK KruojaFK EkranasFC DaugavaFK NevėžisFK Panevėžys | ? (1)? (5)31 (3)19 (8) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2011. |

**Tadas Markevičius** (g. 1985 m. balandžio 10 d.) – Lietuvos futbolininkas, puolėjas.

Karjera
-------

Karjeros pradžioje atstovavo Pasvalio klubui, o vėliau perėjo į Pakruojo „Kruoją".

Nuo 2008 m. atstovavo „Ekrano" klubui. Su panevėžiečiais tapo daugkartiniu šalies čempionu.

2014 m. rungtyniavo latvijoje, kur žaidė FC Daugava.

2015 m. atstovavo Kėdainių „Nevėžiui", o vėliau „Panevėžio" klubui.

Baigęs profesionalo karjerą rungtyniavo mėgėjų ekipose. 2023 m. atstovavo „Širvėnos" klubui (Trečia lyga, Panevėžio zona).

Pasiekimai
----------

* A lygos čempionas: 2008, 2009, 2010, 2011, 2012 m.
* LFF taurė: 2010, 2011 m.
* LFF supertaurė: 2005 m.

Nuorodos
--------

* lietuvosfutbolas.lt
* Futbolinis.lt
* Transfermarkt
| **Rasa Andrašiūnaitė** |
| --- |
| Gimė | 1940 m. sausio 13 d.Prienai |
| Mirė | 2003 m. birželio 2 d. (63 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | teatro veikėja, dramaturgė |
|  |
| Alma mater | 1962 m. Vilniaus universitetas, 1973 m. Maksimo Gorkio Literatūros institutas |

**Rasa Andrašiūnaitė** (1940 m. sausio 13 d. Prienai – 2003 m. birželio 2 d. Vilnius) – Lietuvos teatro veikėja, dramaturgė.

Biografija
----------

1962 m. baigė Vilniaus universiteto Gamtos fakultetą, 1973 m. – Maksimo Gorkio literatūros institutą Maskvoje.

1975–1977 m. Klaipėdos dramos teatro literatūrinės dalies vedėja. 1992 m. prie Lietuvos teatro sąjungos įkūrė leidyklą „Scena", jai vadovavo. Almanacho „Teatras" projekto autorė ir leidėja.

Parašė ir pastatė pasaką „Tumsius, Dumsius ir Janytis" (1979 m.), dramą „Talentas gyventi" (1985 m.) Paskelbė per 200 straipsnių teatro ir dramaturgijos temomis. Jos įkalbinti atsiminimus parašė Laimonas Noreika, Regimantas Adomaitis.

Bibliografija
-------------

* pjesių rinkinys: *Tumsius, Dumsius ir Jaunylis*, 1980 m.
* pjesių rinkinys: *Talentas gyventi*, 1994 m.

Įvertinimas
-----------

* 1994 m. Boriso Dauguviečio premija už dramą „Meistras"

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Rasa Andrašiūnaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 478 psl.
Naro apranga
**Fukuryu** (jap. triuškinantys drakonai) buvo Japonijos Antrojo pasaulinio karo laikų narai – mirtininkai.

*Fukuryu* buvo ginkluotas 10 kg užtaisu, pritvirtintu prie 5 metrų ilgio bambukinės karties. Naro užduotis buvo nueiti po vandeniu iki palyginus sekliuose vandenyse esančio laivo, kurio dugną galima pasiekti kartimi, ir trenkti į jį užtaisu. Šansai nuskandinti laivą buvo realūs, tačiau narui irgi nebuvo šansų išsigelbėti. Visgi užtaisas buvo apskaičiuotas taip, jog nenukentėtų kiti atakoje dalyvaujantys narai, jei jie yra toliau nei už maždaug 40 metrų.

Kad galėtų pasinerti, narai turėdavo apie 9 kg švininio balasto. Jis turėjo du 150 barų slėgio suspausto oro balionus ir galėjo po vandeniu eiti (5–7 metrų gylyje) net iki 8[1] valandų. Kiekvienas naras buvo aprūpintas žibintu, kompasu, gylmačiu ir Japonijos vėliava[1], nors šios, matyt, po vandeniu neimdavo.

Šie narai turėjo dalyvauti pačios Japonijos teritorijos gynyboje nuo amerikiečių kareivių išlaipinimo į Japonijos sausumą. Kadangi karas baigėsi be šios atakos, *fukuryu* taip ir nedalyvavo jokiose kautynėse. Tačiau keli narai žuvo per treniruotes.

Nuorodos
--------

1. 1 2  USNTMJ S-91(N), Seite 7
Ludoviko Karačio portretas, aut. nežinomas
**Ludovikas Karačis** (kitaip **Lodovikas Karačis**, it. *Ludovico Carracci*, it. *Lodovico Carracci*, g. 1555 m. balandžio 21 – m. 1619 m. lapkričio 13 d. ) – italų ankstyvojo baroko tapytojas ir grafikas. Lietuvos dailės muziejaus rinkiniuose yra jo paveikslas „Kristus kape" (nuolatinėje ekspozicijoje Radvilų rūmuose).

Biografija
----------

Ludovikas Karačis gimė 1555 m. Bolonijoje. Pakrikštytas balandžio 21 d. Pirmuosius dailės mokslus išėjo pas vietos dailininką-manieristą Prosperą Fontaną. Po pradinių mokslų Ludovikas aplankė Veneciją, Parmą ir Florenciją, kur studijavo Ticiano, Koredžo ir Rafaelio kūrinius. 1589 m. kartu su pusbroliais Anibale Karačiu ir Agostinu Karačiu Ludovikas atidarė Bolonijoje dailės mokyklą *Accademia degli Incamminati* („Pažengusiųjų mokykla"). Ludovikas kartu su pusbroliais daug prisidėjo prie Italijos dailės perėjimo iš manierizmo į klasikinį baroką ir Bolonijos transformavimo iš provincialaus meno centro į vieną reikšmingiausių Italijos dailės mokyklų, kurios auklėtiniai dominavo Italijoje XVII a. pirmoje pusėje.

1595 m. Karačiai buvo pakviesti dailės darbams į Romą kardinolo Odoardo Farnezės. Ludovikas neišvyko į Romą, kaip Anibalė Karačis ir Agostinas Karačis, o pratęsė jaunųjų dailininkų mokymą Bolonijoje. Ludoviko estetiniams principams susiformuoti padėjo aukštojo renesanso meistrų kūryba, kurios pavyzdį Ludovikas iškėlė prieš manierizmo dailininkų ekscesus. Žymesniais Ludoviko kūriniais minimi: „Bargelinio Madona", „Čento Madona" (Čento katedra), „Šv. Petro Tomo mirtis" (Nacionalinė Bolonijos pinakoteka), „Šv. Sebastijono kūno numetimas į Didįjį kanalą". Ludovikas Karačis mirė 1619 m. lapkričio 13 d. Bolonijoje.

Darbų galerija
--------------

* „Bargelinio Madona" (1588, Nacionalinė Bolonijos pinakoteka) „Bargelinio Madona" (1588, Nacionalinė Bolonijos pinakoteka)
* „Šv. Kotrynos sapnas" (apie 1593, Nacionalinė Vašingtono dailės galerija) „Šv. Kotrynos sapnas" (apie 1593, Nacionalinė Vašingtono dailės galerija)
* „Kristus dykumoje su patarnaujančiais angelais" (1608, Berlyno paveikslų galerija) „Kristus dykumoje su patarnaujančiais angelais" (1608, Berlyno paveikslų galerija)
* „Šv. Sebastijono kūno numetimas į Didįjį kanalą" (1612, J. Paul Getty muziejus) „Šv. Sebastijono kūno numetimas į Didįjį kanalą" (1612, J. Paul Getty muziejus)
* „Mantujos hercogas su šarvais prie palmės medžio", graviūra pagal Lodoviką Karačį „Mantujos hercogas su šarvais prie palmės medžio", graviūra pagal Lodoviką Karačį

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ludovico Carracci** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  ldm.lt Archyvuota kopija 2015-01-21 iš Wayback Machine projekto.

* Encyclopaedia Britannica
* L’Enciclopedia Italiana
* Lilian H. Zirpolo. *Historical Dictionary of Renaissance Art.* The Scarecrow Press, Inc. – 2008. p. 84
Tadeušas Kondrusevičius, 2014 m.

**Tadeušas Kondrusevičius** (lenk. *Tadeusz Kondrusiewicz*, blrs. *Тадэвуш Кандрусевіч, Tadevuš Kandrusievič*, g. 1946 m. sausio 3 d. Odelske, Gardino sritis) – lotynų apeigų katalikų arkivyskupas metropolitas, teologijos daktaras.

Biografija
----------

1962-1963 m. studijavo Gardino pedagoginio instituto Matematikos – fizikos fakultete, 1964-1970 m. Leningrado politechnikos instituto Energetinių mašinų gamybos fakultete. 1970-1976 m. Vilniaus šlifavimo staklių gamyklos inžinierius. Kartu su kitais sukūrė ypač tikslias ir greitas šlifavimo stakles Volgos automobilių gamyklai. 1976-1981 m. studijavo Kauno kunigų seminarijoje, įšventintas kunigu. 1988 m. teologijos daktaras. 1999 m. Tarptautinės Eurazijos mokslų akademijos tikrasis narys.

1981-1986 m. Šv. Teresės bažnyčios Vilniuje, 1986-1987 m. Druskininkų Švč. Mergelės Marijos Škaplierinės parapijos, 1987-1988 m. Šventosios Dvasios parapijos Vilniuje vikaras. 1988 m. Angeliškosios Dievo Motinos ir Šv. Pranciškaus Ksavero parapijų Gardine klebonas. 1989 m. titulinis Hipono vyskupas ir Minsko vyskupijos apaštalinis administratorius. Gardine 1990 m. įkūrė kunigų seminariją, prisidėjo prie daugelio bažnyčių atkūrimo, leido, platino religinę literatūrą. Nuo 1991 m. arkivyskupas, Rusijos europinės dalies lotynų apeigų katalikų apaštalinis administratorius. Jo rūpesčiu čia atkurta apie 100 parapijų ir kitų bažnytinių institucijų, organizuotas „Caritas", įkurta informacijos ir leidybos centrų, biblioteka, katalikų dienraštis „Svet Evangelija", organizuota katalikų literatūros leidyba, Sankt Peterburge įkurta radijo stotis „Radio Marija". 1991 m. Maskvoje įsteigė Šv. Tomo Akviniečio filosofijos, teologijos ir istorijos kolegiją, 1993 m. Aukštąją dvasinę katalikų seminariją „Marija-Apaštalų Karalienė" (nuo 1995 m. Sankt Peterburge). Nuo 1998 m. Rusijos šiaurės europinės dalies apaštalinis administratorius, 2000 m. pašventino naująją Tilžės Kristaus prisikėlimo bažnyčią. 1999-2005 m. Rusijos Federacijos katalikų vyskupų konferencijos pirmininkas. 2002 m. popiežius Jonas Paulius II jį paskyrė Dievo Motinos arkivyskupijos Maskvoje arkivyskupu metropolitu. Paskelbė apie 70 teologinių straipsnių.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tadeušas Kondrusevičius** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  *Tadeušas Kondrusevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 467 psl.
|  |
| --- |
| **Benino civilizacija** |
| Noko kultūra |
| Senieji kultūros židiniai: |
| Ifė, Nri, Tado, Bonas

---

 |
| XIV-XVII a.: |
| Benino imperija, |
| Akanų, Gbe, Jorubų, Igbų, Ibibijų valstybės

---

 |
| Imperijos XVII-XIX a.: |
| Ašantis, Dahomėja, Ojas, Kalabaras, Aro

---

 |
| Kolonijos XIX-XX a.: |
| Prancūzijos Vakarų Afrika, Britų Aukso Krantas, Britų Nigerija, Togolandas, Kamerūnas

---

 |
| Nepriklausomybė: |
| Liberija, Dramblio Kaulo Krantas, Gana, Togas, Beninas, Nigerija, Kamerūnas |
| **Benino civilizacijos regionai:** |
| Grūdų k. Dramblio kaulo k. Aukso k. Vergų k. Jorubalandas, Igala, Idoma, Beninas, Igbolandas, Kalabaras, Aliejaus upės, Bamendos savanos, Dualai |

| Gbe valstybė:Tado |
| --- |
|  |
| Šalis | Togas, Beninas |
| Tautos | adžai |
| Laikotarpis | nuo XIII a. |
| Miestai | **Ezame** (**Tado**) |
| Valdovai | Anyigbãfio |
|  |
|  |

**Tado** – istorinė gbe valstybė Vakarų Afrikoje, Vergų krante (dabartinių Togo ir Benino teritorijoje), klestėjusi XIII–XV a. Ją sukūrusi tauta vadinama adžais. To paties pavadinimo buvo ir šios valstybės sostinė, dabar nedidelis kaimelis Benino ir Togo pasienyje.

Istorija
--------

Tado buvo pirmoji gbe tautų sukurta valstybė, šioms tautoms migruojant į vakarus, iš Ketu apylinkių. Apie XIII a. jie įkūrė Tado sostinę **Ezame** (dabar Tado kaimelis netoli Tahuno). Legenda pasakoja, kad visam miesteliui susirgus, čia atsikėlė žiniuonis *Togbui-Anyi*, kuris išgydė visus žmones ir tapo pirmuoju karaliumi.

Iš Tado save kildina visos Vergų kranto tautos. Dalis išeivių iš Tado migravo į vakarus, kur sukūrė Notsės valstybę. Ji tapo eve tautos pradžia. Kiti išeiviai migravo į pietryčius, kur davė pradžią fonų tautybei. Dar viena dalis pietuose įkūrė Ardros karalystę, kuri ilgainiui perėmė hegemoniją Vergų krante ir paveldėjo Tado karalystės dinastiją.

Iš Ardros kilo kitos trys karalystės Vergų kranto pietinėje dalyje. Minima, kad XVII a. trys broliai įsikūrė skirtingose vietovėse. *Kokponas* liko valdyti Aladoje (Ardroje), *Doaklinas* įkūrė Abomėjų (Dahomėjos sostinę), o *Teagdanlinas* – Adžačę.

Tado kaimelis su išlikusiais valdovų rūmais ir dinastija (šiuo metu valdo 186-as valdovas), iki šiol yra šventa vieta visiems adžų tautos atstovams. Šie renkasi į didžiausią tautos šventę, kuri skirta paminėti pirmąjį karalių.

Nuorodos
--------

* Tado istorija[neveikianti nuoroda]

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R**Vergų kranto valstybės**  |
| --- |
|  |
| Eve | 
Agvė • Anlo • Asogli • Be • Kpandas • Kpesi • Notsė • Peki • *vaciai* • *vudu* |  |
|  |
| Gen | 
Agbodrafas • Anehas • Glidži • Lolanas • Popas |
|  |
| Adžai | 
Tado • Ardra (*aizai*) |
|  |
| Fonai | 
Dahomėjos karalystė • Hogbonu / Adžačė (*gun*) • *ci* • *defiai* • *vemiai* |
|  |
| Pakrantės tautos | 
Agbanankinas (*fla*) • Hveda (*hvelai*) • tofinai • gbesiai • kotafonai • sahviai |

 |
Tadejo Gadžio portretas, Giorgio Vasari 1568 m. „Le Vite" iliustracija
**Tadejas Gadis** (it. **Taddeo Gaddi**, apie 1300 – 1366 m.) – italų Protorenesanso dailininkas iš Florencijos.

Biografija
----------

Tadejas Gadis gimė apie 1300 m. Jo tėvas Gaddo Gaddi buvo dailininkas. Florencijoje Tadejas Gadis tapo Džoto mokiniu. Anot Cennino Cennini, kuris buvo Tadejo sūnaus Anjolo mokinys, Džotas buvo Tadejo krikštatėvis ir Tadejas Gadis su juo dirbo 24 metus, iki Džoto mirties 1337 m.

Žinomi 2 pasirašyti Tadejo darbai. Anksčiausias datuojamas 1334 m. tačiau jau dar anksčiau, apie 1330 m. Tadejas dirbo kartu su Džotu Santa Croce bažnyčioje Florencijoje. Čia Tadejas iki 1338 m. sukūrė geriausiai žinomus savo darbus − freskas Giugni (kitaip Baroncelli) koplyčioje Mergelės Marijos gyvenimo tema. Zakristijos durims Tadejas Gadis sukūrė seriją panelių Kristaus gyvenimo tema (dabar išsklaidytos tarp muziejų). Dailininkas dirbo Florencijoje ir gretimuose miestuose - Pizoje, Arece, tačiau daug jo darbų, garsių tuo metu, neišliko. 1347 m. Tadejas Gadis minimas, kaip geriausias gyvenantis dailininkas parenkant Pizos katedros didžiojo altoriaus tapytoją. Kitas žinomas jo darbas buvo sukurtas Santa Felicita bažnyčioje Florencijoje.

1347-1353 m. Tadejas Gadis nutapė poliptiką Pistojos San Giovanni Fuorcivitas bažnyčiai. 1355 m. jis nutapė ir datavo paveikslą „Madona šlovėje" San Lucchese bažnyčiai Podžibonsyje (dabar Uficių galerijoje). 1366 m. Tadejas Gadis paminėtas paskutinį kartą. Spėjama, kad maždaug tuo metu jis mirė. Gyvenimo metu jis buvo tapęs turtingu dailininku. Palaidotas Santa Croce bažnyčioje, tačiau tiksli kapo vieta nežinoma. Kaip dailininkas, Tadejas Gadis buvo reikšmingiausias Džoto pasekėjas tarp Florencijos menininkų. Tadejas Gadis minimas architektu, kuris suprojektavo ir iš naujo perstatė Florencijos Pontė Vekijo tiltą, bei dar vieną tiltą Florencijoje. Dailininkas susilaukė 4 sūnų, iš kurių trys tapo dailininkais, tarp jų − Agnolo Gaddi.

Darbų galerija
--------------

* „Triptikas Madona soste" (apie 1333, Berlyno paveikslų galerija)
* „Kryžiaus alegorija" (apie 1330-40, Šventojo Kryžiaus bazilika, Florencija)
* „Piemenys" (apie 1330-38, Šventojo Kryžiaus bazilika, Florencija)
* Epizodas iš Mergelės Marijos gyvenimo (apie 1330-38, Šventojo Kryžiaus bazilika, Florencija)
* „Mergelės Marijos pristatymas šventykloje" (apie 1330-38, Šventojo Kryžiaus bazilika, Florencija)
* „Santa Felicita poliptikas" (apie 1354, Santa Felicita bažnyčia, Florencija)
* „Parto Madona" (apie 1340, San Francesco di Paola bažnyčia, Florencija)

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Taddeo Gaddi** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Encyclopaedia Britannica
* treccani.it
* Taddeo Gaddi WGA tinklalapyje
* Taddeo Gaddi biografija Giorgio Vasari „Le Vite" (anglų k.) Archyvuota kopija 2012-04-18 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Tadas Poška** |
| --- |
| Gimė | 1921 m. gegužės 28 d.Jomantai |
| Mirė | 2001 m. gegužės 18 d. (79 metai)Telšiai |
| Tėvas | Juozapas Poška |
| Motina | Uršulė Poškienė |
|  |
| Veikla | kunigas, monsinjoras |
|  |
| Alma mater | 1943 m. Telšių kunigų seminarija |

**Tadas Poška** (1921 m. gegužės 28 d. Jomantuose, Šilutės rajonas – 2001 m. gegužės 18 d. Telšiuose) – Lietuvos kunigas, monsinjoras.

Biografija
----------

Mokėsi Švėkšnos gimnazijoje, Telšių kunigų seminarijoje (1940–1941 m. Kauno tarpdiecezinėje kunigų seminarijoje). 1943 m. pavasarį baigė kunigų seminariją ir gruodžio 8 d. Tauragės bažnyčioje vyskupo Vincento Borisevičiaus įšventintas kunigu.

Dirbo vikaru Tauragėje, Telšių katedroje, Švėkšnoje, Klaipėdoje; klebonu – Palangoje, Alsėdžiuose, Užventyje, Sedoje, Šilalėje. Susilpnėjus sveikatai, buvo altaristas Rietave. Po to dirbo klebonu Gardame, Žemaičių Naumiestyje, aptarnaudamas Degučius, Luokėje, aptarnaudamas Upyną, Telšiuose, Mažeikiuose, dėstytoju Telšių kunigų seminarijoje, dvasios tėvu Telšių mažojoje seminarijoje. Tuo pat metu ėjo dekano ir Telšių vyskupijos tribunolo oficiolo pareigas, buvo Kunigų tarybos narys ir konsultorius. 1993 m. spalio 8 d. popiežius Jonas Paulius II suteikė jam monsinjoro titulą.

Laisvalaikiu kūrė eilėraščius. Visi jo eilėraščiai ir juodraščiai sudėti į knygą „Mėnulio ašara žieduos". Palaidotas Telšių Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų bažnyčios šventoriuje.

Bibliografija
-------------

* Mėnulio ašara žieduos: eilėraščiai (sud. Rožė Poškienė, iliustr. Irena Kačenauskaitė). – Vilnius: Ciklonas, 2008. – 183 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-880-02-8
| **Tadeušas Giedraitis** |
| --- |
| Gimė | 1889 m. gruodžio 25 d.Linkuva, Rusijos imperija |
| Mirė | 1941 m. birželio 26 d. (51 metai)Červenė, Baltarusijos TSR |
| Tėvas | Jonas Mauricijus Giedraitis |
| Motina | Kazimiera Radvilavičiūtė |
| Sutuoktinis (-ė) | Ana Dunin-Šostakovska (1894–1976) |
|  |
| Veikla | Politikas, teisininkas |
|  |
|  **Vikiteka** | Tadeušas Giedraitis |

**Tadeušas Giedraitis** (1888 m. sausio 7 d. Aviliuose, Rusijos imperija – 1941 m. birželio 26 d. Červenėje, Baltarusijos TSR) – teisininkas, politikas, Lenkijos senato narys 1938–1939 metais.

Biografija
----------

Gimė 1889 m. gruodžio 25 d. Linkuvoje, bajorų Giedraičių Jono Mauricijaus Giedraičio ir Kazimieros Radvilavičiūtės šeimoje. Mokėsi Kauno ir Rygos gimnazijose. 1907–1909 m. studijavo inžineriją Rygos technikos universitete, vėliau teisę Tartu universitete. Baigęs mokslus mokėsi Sankt Peterburgo artilerijos mokykloje.

1916–1919 m. mokytojavo teisės licėjuje Jaroslavlyje. 1917–1918 m. priklausė Lenkų karinei organizacijai. 1919 m. suteiktas poručiko laipsnis ir išleistas į Lenkijos kariuomenės rezervą. 1919–1926 m. dirbo administracinėse įstaigose Vilniuje, Balstogėje, Augustave ir Valkaviske. 1919 m. Vilniuje susituokė su Ana Dunin-Šostakovska. 1926–1932 m. dirbo teisėju Biarozoje. 1932–1935 m. Balstogės apygardos teismo prezidento pavaduotojas. 1935–1936 m. Zamostės apygardos teismo prezidentas. 1936 m. tapo Lucko apygardos teismo prezidentu. 1938 m. išrinktas į Lenkijos senatą. 1939 m. rugsėjo 21 d. suimtas NKVD, buvo kalinamas ir tardomas Minske, nuteistas mirties bausme. Prasidėjus Trečiojo Reicho ir TSRS karui, kartu su kitais kaliniais buvo nušautas besitraukiančių NKVD 1941 m. birželio 26 d. Červenėje. 

Kapas Povonzkų kapinėse
Nužudymo vieta nežinoma, tačiau sukurtas simbolinis kapas Povonzkų kapinėse.

Nuorodos
--------

* Biografija (lenk.) Archyvuota kopija 2014-12-05 iš Wayback Machine projekto.

Literatūra
----------

* Michał Giedroyć: Na krawędzi krateru. Wydawnictwo Literackie, 2010. ISBN 9788308045039.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Vyro, su „babu" titulu piešinys
**Babu** (hind. बाबू, IAST: *bābū*) yra šiuolaikinėje Pietų Azijoje naudojamas titulas, kuriuo išreiškiama pagarba vyrams, atitinka lietuvių kalbos poną (tamstą). Kilęs iš „bapu" reiškiančio „tėvas".

Kartais pridedama pagarbumą rodanti priesaga „dži" ir suformuojamas ypač pagarbus kreipinys babudži (*babuji*). Šiaurinėse ir rytinėse Indijos dalyse „babuji" naudojamas kaip tėvo titulas. Taip pat gali būti naudojamas kreipiantis į bet kurį gerbiamą vyresnįjį vyrą. Kai kuriose Indijos valstijose „babu" naudojamas kaip bendrinis kreipinys į vyrą, ypač nepažįstamą, pvz. "Babu, ar galėtume man padėti? "Bengalų kalboje „babu" naudojamas kaip priesaga nurodanti pagarbą asmeniui, kai į jį kreipiamasi vardu.

Britų Indijoje „babu" vadinti vietiniai gyventojai tarnavę klerkais britų administracijoje. Iš pradžių naudotas nurodyti pagarbai ir naudotas kartu su vardu, panašiai kaip „ponas", vėliau pradėtas naudoti atskirai ir įgavo paniekinamą potekste, nes buvo skirtas apibūdinti pusiauraštingą vietinį gyventoją.
| **Tadeusz Wasąg** |
| --- |
| Gimė | 1926 m. vasario 3 d.Rukainiai, Antroji Lenkijos Respublika |
| Mirė | 2021 m. gegužės 17 d. (95 metai)Ščecinas, Lenkija |
| Tėvas | Michal Vasang |
| Motina | Viktorija Porembska |
|  |
| Veikla | Chemikas |

**Tadeušas Vasangas** (*Tadeusz Wasąg*, 1926 m. vasario 3 d. Rukainiuose, Antroji Lenkijos Respublika – 2021 m.  gegužės 17 d. Ščecinas, Lenkija) – chemikas.

Biografija
----------

Gimė 1926 m. vasario 3 d. Rukainiuose. Mokėsi Vilniaus Adomo Mickevičiaus gimnazijoje. II pasaulinio karo metu prisijungė prie Armijos Krajovos, dalyvavo Operacijoje Aušros vartai. Sovietams užėmus Vilnių buvo suimtas NKVD ir nuteistas kalėti lageriuose, tačiau po 3 metų amnestuotas. Atvykęs į Lenkiją apsigyveno Gdanske. 1948 m. baigė mokslus ir įstojo į chemijos studijas Mikalojaus Koperniko universitete. 1952 m. baigęs mokslus pradėjo dirbti moksliniu asistentu. 1954 m. išvyko dirbti į Ščecino politechnikos universitetą. 1963 m. tapo mokslų daktaru, 1969–1981 m. dirbo docentu. 1969–1979 m. technologijų ir inžinerinės chemijos katedros prodekanas, 1979–1987 m. ir 1990–1996 m. dekanas. 1981 m. tapo profesoriumi, dėstė apie chemijos technologijas, neorganinę chemiją, parengė apie 150 mokslinių publikacijų.

Darbai
------

* Tadeusz Wasąg, *Wstęp do analizy chemicznej* (1976)
* Tadeusz Wasąg, Barbara Derecka, *Laboratorium analizy ilościowej, Cz. 1, Metody chemiczne* (wyd. 4 1994)
* Tadeusz Wasąg, Barbara Derecka, *Laboratorium analizy ilościowej; Analiza wagowa i objętościowa* (1986)

Nuorodos
--------

* Biografija (lenk.)
| Dvarykščiaus pilkapynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Dvarykščiaus pilkapynasDvarykščiaus pilkapynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°25′00″ š. pl. 26°22′20″ r. ilg.﻿ / ﻿55.41667°š. pl. 26.37222°r. ilg.﻿ / 55.41667; 26.37222Koordinatės: 55°25′00″ š. pl. 26°22′20″ r. ilg.﻿ / ﻿55.41667°š. pl. 26.37222°r. ilg.﻿ / 55.41667; 26.37222 |

 |
| Vieta | Ignalinos rajonas |
| Seniūnija | Naujojo Daugėliškio seniūnija |
| Aukštis | 0,6-2,0 m |
| Plotas | 20 ha |
| Naudotas | VIII a.-XII a. |
| Žvalgytas | 1979 m. ir 1985 m. |

**Dvarykščiaus pilkapynas** arba **Poliankos pilkapynas** – pilkapynas Ignalinos rajono savivaldybės teritorijoje, tarp Dvarykščiaus ir Poliankos kaimų.

Pilkapyną sudaro dvi pilkapių grupės. Pirmoji grupė yra apie 0,5 km į pietryčius nuo Dvarykščiaus kaimo ir apie 0,45 km į rytus nuo Dysnos kairiojo kranto, miške. Išliko 7 pilkapiai. Sampilai 7–8 m skersmens ir 0,5-0,6 m aukščio. Juos supa grioviai arba pailgos duobės.

Antroji pilkapių grupė yra apie 0,9 km į pietryčius nuo Dvarykščiaus kaimo ir apie 1,8 km į vakarus nuo Poliankos kaimo, prie Dysnos kairiojo kranto, miške. Išliko 219 pilkapių apie 20 ha plote. Sampilai 6–12 m skersmens ir 0,2-2,0 m aukščio, suapvalinta viršūne arba paplokščio pusrutulio formos. Juos supa pailgos duobės arba grioviai.

Pilkapių forma ir sampilai būdingi VIII a.-XII a. Žvalgomuosius antrosios grupės tyrimus 1979 m. ir 1985 m. atliko Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dvarykščiaus pilkapynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 240 psl.
| **Tadeuš Andžejevski** |
| --- |
| Gimė | 1966 m. rugpjūčio 1 d. (56 metai)Lietuva Grigaičiai, Vilniaus rajonas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Vilniaus rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos lenkų rinkimų akcija |
|  |
| Alma mater | Varšuvos universitetas |

**Tadeuš Andžejevski** (lenkų *Tadeusz Andrzejewski*; g. 1966 m. rugpjūčio 1 d. Grigaičiuose, Vilniaus rajonas) – Lietuvos ir Vilniaus rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1985 m. aukso medaliu baigė Vilniaus J. I. Kraševskio vidurinę mokyklą. 1985–1989 m. studijavo Aukštojoje civilinės oreivystės mokykloje Kirovograde (dabartinis Kropivnyckis, Ukraina) įgydamas inžinieriaus navigatoriaus specialybę. Kurį laiką dirbo Vilniuje lėktuvų An-24, An-26 navigatoriumi.
1989–1994 m. Varšuvos universiteto Istorijos fakultete ir Politinių mokslų fakultete įgijo istorijos magistro diplomą. 1994 m. gavo stipendiją podiplominėms studijoms Vokietijoje, studijavo istoriją bei politinius mokslus Mainco universitete. 1995 m. istorijos studijas gilino Herderio institute Marburge.

Grįžęs į Vilnių 1996 m. ėmėsi žurnalisto darbo Lietuvos lenkų sąjungos leidžiamame savaitraštyje „Nasza Gazeta". 1998–2006 m. Vilniaus rajono savivaldybės merės patarėjas, nuo 2006 m. LR Vyriausybės ministro pirmininko padėjėjas, nuo 2008 m. Seimo nario L. Talmonto padėjėjas.

Bendradarbiauja su Vilniaus krašto savaitraščiu „Przyjaźń" („Vilniaus krašto savaitraštis"), savaitraščio redaktorius, rengia politikos skyrių, rašo straipsnius savivaldybės, tautinių mažumų, istorine tematika.

Lietuvos lenkų sąjungos ir Lietuvos lenkų rinkimų akcijos Vilniaus rajono skyriaus narys.

2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Vilniaus rajono savivaldybės tarybos narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Lietuvos lenkų rinkimų akcija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-11-10 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
| **Tadeušas Goreckis** |
| --- |
| Gimė | 1825 m. birželio 5 d.Dusinėnai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1868 m. sausio 31 d. (42 metai)Viši, Prancūzija |
| Tėvas | Antanas Goreckis |
|  |
| Veikla | Dailininkas |

**Tadeušas Goreckis** (1825 m. birželio 5 d. Dusinėnuose, Rusijos imperija – 1868 m. sausio 31 d. Viši, Prancūzija) – dailininkas.

Biografija
----------

Gimė 1825 m. birželio 5 d. Dusinėnuose, poeto Antano Goreckio šeimoje. Pirmąsias piešimo pamokas gavo iš Kanuto Rusecko. 1841 m. įstojo į Sankt Peterburgo imperatoriškąją dailės akademiją, mokėsi pas dailininką Karlą Briulovą. Už savo kūrinius apdovanotas įvairiais medaliais. Daugiausiai tapė portretus, istorinio žanro kūrinius. Nuo 1856 m. gyveno ir kūrė Paryžiuje, kur 1857 m. vedė Adomo Mickevičiaus dukrą Mariją Mickevičiūtę (1835-1922). Mirė 1868 m. sausio 31 d. Viši, plaidotas šalia tėvo Paryžiaus Monparnaso kapinėse. 

* Prie mirštančiojo lovos*Prie mirštančiojo lovos*

Nuorodos
--------

* Biografija (ang.) Archyvuota kopija 2016-05-02 iš Wayback Machine projekto.
* Biografija (lenk.)

Literatūra
----------

* Горецкий, Фаддей Антонович // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона: В 86 томах (82 т. и 4 доп.). – СПб. 1890–1907.

Šablonas:Autoritatīva vadība
| **Viola uliginosa**Apsauga: 4(I) – Nenustatyta |
| --- |
| Liūninė našlaitė (Viola uliginosa)Liūninė našlaitė (*Viola uliginosa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai  *( Dilleniidae)* |
| Šeima: | Našlaitiniai  *( Violaceae)* |
| Gentis: | Našlaitė  *( Viola)* |
| Rūšis: | Liūninė našlaitė  *( Viola uliginosa)* |

 |
| Binomas |
| ***Viola uliginosa***Besser |

**Liūninė našlaitė** (*Viola uliginosa*) – našlaitinių (*Violaceae*) šeimos našlaičių (*Viola*) genties augalas. Tai labai reta rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Biologija
---------

Iliustracija iš *Deutschlands Flora
in Abbildungen* (1796)
Žiedas
Tai daugiametis 6–20 cm aukščio žolinis augalas. Šakniastiebis ilgas, plonas, šliaužiantis, padengtas rudų prielapių, su požeminėmis palaipomis. Lapai plačiai širdiški (išoriniai) iki kiaušiniškų (viduriniai), širdišku pamatu ir kiek nusmailėjusia viršūne, karbuoti arba pjūkliški, gausiai nusėti rudų liaukų, pliki arba su pavieniais plaukeliais viršutinėje pusėje. Lapkočiai ilgi, sparnuoti; prielapiai kiaušiniški arba lancetiški, iki 1 cm ilgio, priaugę ligi pusės prie lapkočio.

Žydi balandžio–gegužės mėnesiais. Žiedkočiai tokio ilgio kaip lapai arba ilgesni. Žiedai stambūs, iki 3 cm ilgio. Taurėlapiai lancetiški, buki. Vainikėlis tamsiai violetinis, su šviesesniu, tamsiai ruožuotu viduriu. Vaisius – dėžutė, pailgai kiaušiniška, buka, nežymiai briaunota. Plinta sėklomis bei vegetatyviniu būdu.

Paplitimas ir augavietės
------------------------

Natūraliai paplitusi Atlantinėje, Vidurio ir Rytų Europoje, Balkanuose. Lietuvoje labai reta, aptikta Vilniuje bei Darbėnų apylinkėse.

Auga pelkėtuose miškuose, durpingose pievose, pelkėse, drėgnose pamiškėse, krūmuose.

Apsauga
-------

Liūninė našlaitė įrašyta į saugomų augalų sąrašus 1981 m. Augalas nyksta naikinant buveines – kertant bei sausinant miškus, šlapias pievas bei pelkes, teršiant.

Literatūra
----------

* Lietuvos TSR Flora, Lietuvos TSR mokslų akademija (dab. Lietuvos mokslų akademija), Vilnius, Mokslas, 1971, IV tomas, 720–721 p.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Liūninė našlaitė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Lietuvos raudonoji knyga. Red Data Book of Lithuania, Vilnius, 2007, 442 p.
**Garbė Jėzui Kristui!** (lot. *Laudetur Jesus Christus*) – katalikiškas pasisveikinimas. Atsakymas į pasisveikinimą – „Per amžius! Amen." (lot. *In aeternum! Amen.)* arba „Per amžių amžius! Amen." (seniau dar – „Ant amžių amžinųjų!" ir kt.). Dažnai atliepas sakomas ir be žodžio „Amen". Kiti šio katalikiško pasiveikinimo variantai – „Tebūnie pagarbintas!" ir kiti.

Šiuo metu toks pasisveikinimas vartojamas (palyginti su ikisovietinės okupacijos metais) gana retai. Dažniausiai – sveikinantis su katalikų dvasininku (kunigu), vienuoliu, oficialioje religinėje aplinkoje, kur religinio pobūdžio pasisveikinimas (ypač religiniuose renginiuose, pvz. šermenyse, laidotuvėse) gali būti laikomas svarbiu, taip pat netiesiogiai siekiant parodyti savo religingumą ir pan.

*Laudetur Jesus Christus*
-------------------------

Vatikane „Laudetur Jesus Christus" yra oficialus Vatikano radijo pasisveikinimas.

Vokietijoje „Laudetur Jesus Christus" žinomesniu tapo, pradėjus rodyti TV serialus kaip *Mit Leib und Seele*, *Pfarrer Braun*, *Um Himmels Willen* ir kitus.

*Garbė Kristui!*
----------------

„Garbė Kristui!" – tiek žodinis, tiek ir rašytinis ateitininkų pasisveikinimas. Oficialiuose susirašinėjimuose sveikinys dedamas raštų pradžioje, viršuje, arba pačioje pabaigoje, dešinėje pusėje. Pradedant oficialų renginį, atidarant susirinkimą (ir pan.), pirmininkas, vadovas, renginio vedėjas pasveikina susirinkusiuosius. Atsakymas į pasisveikinimą – „Garbė!".

Išnašos
-------

1. ↑  Ateitininkų įžodžio programa Archyvuota kopija 2009-05-30 iš Wayback Machine projekto. 23 psl. 2006 m. (PDF)
*Šis straipsnis apie upę. Apie kaimą Latvijoje skaitykite straipsnyje Yslykis (kaimas).*

| Yslykis |
| --- |
| Yslykys netoli Kyburių Yslykys netoli Kyburių |
| **Ilgis** | 60,7 km |
| **Baseino plotas** | 620,5 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,49 m³/s |
| **Ištakos** | Daukšiogalos miškas |
| **Žiotys** | Lielupė |
| **Šalys** | Lietuva, Latvija |
|  |
|  **Vikiteka** | Yslykis |

**Yslykis** (latv. *Īslīce*) – upė šiaurės Lietuvoje (Pasvalio rajone) ir pietų Latvijoje (Bauskės savivaldybėje); Lielupės kairysis intakas. Prasideda Daukšiogalos miške, į vakarus nuo Norių. Teka į šiaurę, 27 km Lietuvos teritorija, o toliau per Latviją. Įteka į Lielupę 98 km nuo jos žiočių, Viesturos pagastoje, prie Yslycės viensėdžio.|

Intakai: Upelis, Maučiuvis, Planytė, Svirkalnis, Beržtalis (kairieji).

Vidutinis nuolydis 66 cm/km. Vasaros sausrų metu vietomis išdžiūsta. Ties Rundale patvenkta. Prie Yslykio esančios gyvenvietės: Titkoniai, Kaupai, Kužmiškis, Kyburiai (Lietuva), Krievgaliai, Brunaviškiai, Rundalė (Latvija).

Upėvardžio kilmė neaiški. Tikėtina, kad yra sudurtinės darybos iš latv. *iss* („trumpas") ir *līcis* („užliejama pieva, lanka" plg. „linkis").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Yslykis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. 61–62 psl.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 131
| Dvarčia |
| --- |
|  Dvarčia ties Plytinės gatve |
| **Ilgis** | ~5 km |
| **Ištakos** | Mažieji Pupojai |
| **Žiotys** | Upelė (Kairėna) |
| **Šalys** | Lietuva |

**Dvarčia**, kitaip ***Dvarčanka*** bei ***Dvarčionė*** – nedidelė upė šiaurės rytinėje Vilniaus miesto dalyje, ties Dvarčionimis. Dvarčia yra Upelės (Kairos) kairysis intakas, įteka į ją 0,8 km atstumu nuo jos žiočių, priklauso Neries mažųjų intakų (su Nerimi) baseinui. Upelio hidrologinis nr. 12010391.

Upelio ištakos – Mažuosiuose Pupojuose esanti pelkėta teritorija prie kolektyvinių sodų. Aukštupyje ir didesnę dalį kelio prateka šiaurės vakarų kryptimi, natūralia vaga Dvarčionių geomorfologiniame draustinyje. Šiauriau jo, teka per Dvarčionių pievą. Dvarčionių pramoninę zoną aplenkia iš rytų pusės mišku. Žemiau pasuka į šiaurės rytus, prateka bevardį ežerėlį, pelkėtą žemumą. Įteka į Upelę Baniškių soduose, apie 300 m į vakarus nuo Kairėnų kapinių.

Bevardis ežeras Dvarčios slėnyje

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR upių klasifikatorius (atnaujinti duomenys)
Garažo pastatas
Motociklų garaže
**Garažas** (pranc. *garage*) – atskiras pastatas arba patalpa mechaninėms transporto priemonėms saugiai laikyti. Skiriami lengvųjų ir kitų automobilių, vienviečiai ir daugiaviečiai garažai.

Charakteristika
---------------

Garažai statomi iš įvairių medžiagų: medžio, plytų, betoninių blokų, metalo konstrukcijų. Garaže įrengiamos įprastos atveriamosios durys ar pakeliami garažo vartai, kurie uždaryti patikimai saugo patalpą nuo įsilaužimo ir vandalizmo. Garažuose dažnai, be saugomos transporto priemonės, įrengiamos buitinių rakandų padėjimo vietos, einamojo remonto įrankiai ir dirbtuvės, studijos. Garažų konstrukcija gali būti standartinė arba pastatoma pagal individualų projektą, įrengiant visus patogumus: vėdinimo, gaisrinės saugos sistemas, vandentiekį. Garažas su izoliuotomis sienomis ir stogu gali būti apšildomas įvestu šildymu. 

Garažai įrengiami po vienu stogu individualaus gyvenamojo namo dalyje, po pastoge, atskirai stovinčiame pastate, tame tarpe ir vienviečiuose geležiniuose konteineriuose. Dažniausiai jie skirti vienam ar dviem automobiliams, rečiau – trims. Daugiaviečiai garažai po vienu stogu statomi įrengiant atskirus boksus, į kuriuos transporto priemonės įvažiuoja tiesiai iš lauko arba iš vidinio koridoriaus. Kituose garažuose transporto priemonės statomos bendroje patalpoje į paženklintas parkavimo vietas. 

Dideliuose miestuose statomi daugiaaukščiai garažai, išskiriami sklypai sublokuotų garažų zonoms, kuriose susiburia savininkų kooperatyvai, bendrijos. Šiuolaikiniuose garažuose įrengiama laisvų vietų paieškos, automobilio pastatymo, nuotolinio valdymo ir kita įranga.

* Automobilis pastogėjeAutomobilis pastogėje
* Garažas dviem automobiliamsGaražas dviem automobiliams
* Garažai geležiniuose kiautuose „rakuška" (Rusija)Garažai geležiniuose kiautuose „rakuška" (Rusija)
* Sublokuotų garažų eilėSublokuotų garažų eilė
* Daugiavietis garažasDaugiavietis garažas

Šaltiniai
---------

1. ↑ . *Garažas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Garažas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kur nakvoti automobiliui sveikiausia?
* Kauniečių garažai keliauja į metalo supirktuves
| **Galium uliginosum** |
| --- |
| Liūninis lipikas (*Galium uliginosum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Raudiniai  *( Rubiaceae)* |
| Gentis: | Lipikas  *( Galium)* |
| Rūšis: | Liūninis lipikas  *( Galium uliginosum)* |

 |

**Liūninis lipikas** (*Galium uliginosum*) – raudinių (*Rubiaceae*) šeimos žolinis augalas. Paplitęs Grenlandijoje, Skandinavijoje, Vidurinėje ir Vakarų Europoje, Rusijoje, Kaukaze, Vakarų ir Rytų Sibire, Vidurinėje Azijoje, Mongolijoje.

Augalas daugiametis, 15-40(60) cm aukščio su kietu, siūlišku šakniastiebiu. Stiebas liaunas, gulsčias arba kylantis, šakotas, kibus nuo briaunas apaugusių plonų, žemyn nulinkusių dygių. Lapai linijiškai lancetiški, 1-1,8 cm ilgio ir 1-3 mm pločio, viršūnė su ilgu dygiu, į pamatą laipsniškai susiaurėję, vienagysliai, kiek pariestais ir šiurkščiais kraštais, susitelkę po 6 (5-8) menturyje. Pažiedlapiai labai smulkūs, apie 2 mm ilgio ir 0,5 mm pločio. Žiedai sudėtiniai, susitelkę skėtiškose kekėse iš 6-9 žiedų, stiebo ir šakelių viršūnėse susitelkę į šluotelinį žiedyną. Vainikėlis baltas, keturskiltis, apie 3,5 mm skersmens, su trumpu, plačiu vamzdeliu ir kiaušiniškomis, smailiomis atbrailos skiltelėmis. Dulkinės geltonos. Liemenėlio viršūnė dviskiltė, jo pamate dvi nektarinės. Vaisiai smulkūs, apie 1 mm ilgio ir 1,5-2 mm pločio, iš dviejų merikarpių, retai išauga tik vienas merikarpis, su smulkiomis taškinėmis karputėmis. Žydi birželio – rugpjūčio mėnesiais.

Liūninis lipikas
Liūninis lipikas auga upių ir ežerų pakrantėse, šlapiose pievose, krūmuose, žemapelkių pakraščiuose. Labai dažnas visoje šalyje. Pievose apydažnis kupstinių šluotsmilgių (*Deschampsietum caespitosae*), paprastųjų viksvų (*Caricetum nigrae*), viksvų trainių (*Caricetum paniceae*), kupstinių viksvų (*Caricetum caespitosae*) bendrijose.

Literatūra
----------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Liūninis lipikas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* „Lietuvos TSR flora V". Autorių kolektyvas: V. Butkus, V. Galinis, R, Jankevičienė, Br. Kizienė, Ž. Lazdauskaitė, A, Lekavičius, V. Ramanauskas, V. Raškauskas, M. Natkevičiūtė-Ivanauskienė, A. Statkevičius, J. Strazdaitė, I. Šarkinienė, A. Tučienė, Redagavo: M. Natkevičiūtė-Ivanauskienė; Leidykla „Mokslas", Vilnius, 1976

* Galium uliginosum L. Sp. Pl. (1753) 106; B. S. Jundz. Opis. Rosl. (1791) 134; J. Jundz. Opis. Rosl. (1830) 60; Ledeb. Fl. Ross. II (1846) 408; Hegi Fl. VI, 1 (1918) 221; Hryniew. Tentam. (1933) 240; Snarksis Vadovas (1954) 710; Mowsz. Consp. Fl. Viln. II (1958) 79; Победимова во Фл. ССCP XXIII (1958) 340. – Galium grandiflorum Gilib. In Linn. Syst. Pl. Europ. I (1785) 4. Liūninis lipikas. – Подмаренник топяной. – XXVIII lentelė, 1.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Leptoptilos** |
| --- |
| Afrikinis marabu (Leptoptilos crumeniferus)Afrikinis marabu (*Leptoptilos crumeniferus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Gandriniai paukščiai  *( Ciconiiformes)* |
| Šeima: | Gandriniai  *( Ciconiidae)* |
| Gentis: | Marabu  *( Leptoptilos)* |

 |

**Marabu** (*Leptoptilos*) – gandrinių (*Ciconiidae*) šeimos paukščių gentis, kuriai priklauso stambūs paukščiai. Kūnas nuo 110 iki 150 cm aukščio. Išskėsti sparnai nuo 210 iki 250 cm pločio. Kūno višutinė pusė ir sparnai juodi, apatinė pusė – balta. Galva plika, su stambiu ir storu snapu. Skirtingai nei kiti gandriniai, marabu skrisdamas kaklo neištiesia, o sulenkia panašiai kaip garniai.

Marabu gyvena didelėmis kolonijomis. Lizdus suka drėgnose vietose medžiuose. Minta dvėsena, taip pat varlėmis, vabzdžiais, jaunais paukščiais, driežais ir graužikais.

Rūšys
-----

* Afrikinis marabu (*Leptoptilos crumeniferus*)
* Indinis marabu (*Leptoptilos dubius*)
* Javos marabu (*Leptoptilos javanicus*)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Jamusukraspranc. *Yamoussoukro* |
| --- |
| *Jamusukro bazilika* |
|  |
| 

JamusukrasJamusukras

6°49′0″ š. pl. 5°17′0″ v. ilg.﻿ / ﻿6.81667°š. pl. 5.28333°r. ilg.﻿ / 6.81667; 5.28333﻿ (Jamusukras)Koordinatės: 6°49′0″ š. pl. 5°17′0″ v. ilg.﻿ / ﻿6.81667°š. pl. 5.28333°r. ilg.﻿ / 6.81667; 5.28333﻿ (Jamusukras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Dramblio Kaulo Kranto vėliava Dramblio Kaulo Krantas |
| **Regionas** | Ežerų regionas |
| **Departamentas** | Jamusukro departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 200 659  |
| **Plotas** | 3 500 km² |
| **Tankumas** (2005) | 57 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Jamusukras |

**Jamusukras** (pranc. *Yamoussoukro*) – miestas pietryčių Dramblio Kaulo Krante, oficialioji šalies sostinė. 155,8 tūkst. gyventojų (1998). Vietos ekonomika priklauso nuo žvejybos, miško ir kvepalų pramonės. Yra regioninis oro uostas, į Abidžaną eina automagistralė.

Jamusukre gimė ir ilgą laiką gyveno pirmasis ir ilgametis (1960–1993) nepriklausomo Dramblio Kaulo Kranto prezidentas Feliksas Hufujė-Buanji (pranc. *Félix Houphouët-Boigny*, 1905–1993), kuris 1983 m. ir nusprendė perkelti sostinę iš prie pajūrio esančio Abidžano į labiau žemyne esantį jo gimtąjį miestą. Nors šalies sostinė ir Jamusukras, tačiau daugelis administracinių veiklų atliekamos Abidžane.

Miestas ypač žinomas kaip kultūros ir religijos centras, kuriame yra didžiausia pasaulyje krikščionių bažnyčia – Jamusukro Taikos Mergelės bazilika (pastatyta 1985–1989 m. Jono Pauliaus II pašventinta 1990 m. rugsėjo 10 d.), laikoma aukščiausia pasaulyje (149 m aukščio, pranokusi Šv. Petro baziliką Vatikane, pagal kurią ir buvo suplanuota). Oficialiai teigiama, kad pats F. Hufujė-Buanji paaukojo 150 mln. dolerių ir bažnyčią įvardijo kaip dovaną Vatikanui. Jamusukre taip pat yra didelė mečetė, Valstybinis aukštųjų technologijų mokymo centras (įkurtas 1975 m.).

Sportas
-------

* Société Omnisports de l'Armée sporto klubas.
* „Stade de Yamoussoukro" (stadionas).
| **Hannes Adomeit** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1942 m. lapkričio 9 d.Klaipėda |
| Mirė | 2022 m. balandžio 25 d. (79 metai)Berlynas, Vokietija |
|  |
| Veikla | politologas, rašytojas |

**Hanes Adomaitis** vok. *Hannes Adomeit* (1942 m. lapkričio 9 d. Klaipėdoje – 2022 m. balandžio 25 d. Berlyne, Vokietijoje) – lietuvių kilmės Vokietijos politologas, rašytojas.

Biografija
----------

Gimė 1942 m. Klaipėdoje. Studijavo politikos studijas Berlyno laisvajame universitete, vėliau magistrą Kolumbijos universitete. Dėstė tarptautinius santykius Londono, Glazgo, Santa Monikos politikos mokslų institutuose. 1989–1997 m. buvo Bostono tarptautinių santykių politikos mokslų universiteto profesorius. Nuo 1997 m. dirbo Berlyno Rytų Europos ir Eurazijos politinių tyrimų centro direktoriumi, vėliau dėstė Varšuvos Rytų Europos politinių studijų centre.

Darbai
------

* *Die Außenpolitik Russlands : Eine Einführung.* Wiesbaden : VS Verlag für Sozialwissenschaften, 2014

Šaltiniai
---------

1. ↑  Krause, Joachim. „Nachruf: Hannes Adomeit, PhD". *Institut für Sicherheitspolitik an der Universität Kiel* (vokiečių). Nuoroda tikrinta 2022-04-28.

Nuorodos
--------

* Susijusi literatūra (vok.)
| Garanjunsas*Garanhuns* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

GaranjunsasGaranjunsas

8°53′0″ p. pl. 36°29′0″ v. ilg.﻿ / ﻿8.88333°š. pl. 36.48333°r. ilg.﻿ / 8.88333; 36.48333﻿ (Garanjunsas)Koordinatės: 8°53′0″ p. pl. 36°29′0″ v. ilg.﻿ / ﻿8.88333°š. pl. 36.48333°r. ilg.﻿ / 8.88333; 36.48333﻿ (Garanjunsas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės rytų regionas |
| **Valstija** | Pernambukas Pernambukas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 130 303  |
| **Altitudė** | 896 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Garanjunsas |

**Garanjunsas** (port. *Garanhuns*) – miestas rytų Brazilijoje, Pernambuko valstijoje, Borboremos plokščiakalnyje (Sera Garanjunso kalnagūbryje), 223 km į pietvakarius nuo Resifės, prie Mundau upės. Į Resifę veda geležinkelis. Vystoma maisto, odos pramonė. Plėtojamas turizmas, Garanjunsas garsėja kaip kurortas (trykšta karštosios mineralinės versmės). Apylinkėse auginama kava, medvilnė, manijokai, laikomi galvijai, yra geležies rūdos telkinys. Yra Šv. Benedikto vienuolynas, tvirtovė, parkas, gėlių laikrodis.

Istorija
--------

Gyvenvietė pradėjo kurtis XVIII a. vid. Kaip savivaldybė Garanjunsas atsiskyrė 1874 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Garanjunsas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
Koordinatės: 6°48′40″ š. pl. 5°17′47″ v. ilg.﻿ / ﻿6.81111°š. pl. 5.29639°r. ilg.﻿ / 6.81111; 5.29639

Jamusukro Taikos Mergelės bazilika
**Jamusukro Taikos Mergelės bazilika** (pranc. *Basilique Notre-Dame de la Paix de Yamoussoukro*) – mažoji bazilika, esanti Dramblio Kaulo Kranto oficialiojoje sostinėje Jamusukre. Gineso rekordų knygoje ji įrašyta kaip didžiausia bažnyčia pasaulyje, lenkianti iki tol didžiausia laikytą Vatikano Šv. Petro baziliką. Ji užima 30 tūkst. m² teritoriją ir yra 158 m aukščio. Tiesa, į jos plotą įskaičiuotas ir arkadomis apsuptas šventorius.

Jamusukro Taikos Mergelės bazilika pastatyta 1985–1989 m. o pašventinta popiežiaus 1990 m. Pastatas savo architektūra primena Vatikano baziliką, suprojektuotas iš Libano kilusio Dramblio Kaulo Kranto architekto Pierre Fakhoury. Pastatyta Prancūzijos bendrovės „Dumez", iš marmuro, atvežto iš Italijos, dekoruota prancūziškais vitražais. Centrinis bažnyčios pastatas – vienanavis, talpina 7000 maldininkų. Aplink ratu išdėstyta arkada, o iš šonų yra dvi vilos (koplyčios).

Bazilikos statyba šaliai kainavo 300 mln. JAV dolerių, todėl susilaukė daug kritikos, kadangi tokios statybos laikytos per didele prabanga skurde gyvenančiai šaliai. Jamusukro Taikos Mergelės bazilika nėra katedra – vyskupo rezidencija yra Jamusukro Šv. Augustino katedroje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Massaquoi, Hans J. (December 1990). „An African’s gift to the Vatican: the world’s largest church – Felix Houphouet-Boigny, Basilica of Our Lady of Peace". *Ebony*. Johnson Publishing Co.
| **Hanelorė Kraftvok. *Hannelore Kraft*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1961 m. birželio 12 d. (61 metai)Mülheim an der Ruhr, Vokietija |
|  |
| Veikla | vokiečių politikė, Šiaurės Reino-Vestfalijos ministrė pirmininkė, Šiaurės Reino-Vestfalijos landtago narė bei žemės ministrė |
| Partija | SPD |
|  |
| Alma mater | 1989 m. Duisburgo universitetas |

**Hanelorė Kraft** (vok. *Hannelore Kraft*; mergaut. *Külzhammer*, g. 1961 m. birželio 12 d. Mülheim an der Ruhr, Vokietija) – vokiečių politikė, SPD veikėja, nuo 2010 m. liepos mėn. Šiaurės Reino-Vestfalijos ministrė pirmininkė, buvusi Šiaurės Reino-Vestfalijos landtago narė bei žemės ministrė.

Biografija
----------

Po abitūros (1980 m.) baigė banko tarnautojos profesinį mokymą. 1982 m. pradėjo studijuoti ekonomikos mokslus Duisburgo universitete. Nuo 1986 iki 1987 m. studijavo King’s College London. 1989 m. Duisburge baigė ekonomikos studijas, diplomuota ekonomistė.

Nuo 1989 iki 2001 m. Zentrum für Innovation und Technik NRW (ZENIT GmbH) konsultantė ir projektų vadovė.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Hannelore Kraft** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Asmeninė Hanelorės Kraft tinklavietė (vokiečių k.);
* Apie žemės vyriausybę (*Spiegel online: Minderheitsregierung in NRW*).