recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| **Kaltinėnų Aleksandro Stulginskio gimnazija** |
| Kaltinėnų Aleksandro Stulginskio gimnazija herbasKaltinėnų Aleksandro Stulginskio gimnazija herbas |
| Kaltinėnų Aleksandro Stulginskio gimnazija |
| **Adresas** | Varnių g. 22, Kaltinėnai |
| **Direktorius(-ė)** | Virginijus Andrejauskas |
| **Mokinių skaičius** |  |
| **Įkūrimo data** | 1890 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** |  |

**Kaltinėnų Aleksandro Stulginskio gimnazija** – bendrojo lavinimo mokykla Kaltinėnų miestelyje (Šilalės rajonas), Varnių g. 22. Turi Iždonų pradinio ugdymo skyrių.

Istorija
--------

Kaltinėnų mokykla įkurta 1890 m. 1944 m. įkurta progimnazija, 1948 m. pertvarkyta į septynmetę mokyklą. 1951 m. tapo vidurine. 1967 m. pastatytas naujas mokyklos pastatas ir 120 vietų bendrabutis. 1999 m. gruodžio 20 d. mokyklai suteiktas Lietuvos prezidento A. Stulginskio vardas, 2009 m. sausio 29 d. vidurinė mokykla pertvarkyta į gimnaziją.

2019 m. rugsėjo 27 d. gimnazijos kiemelyje buvo atidengtas paminklas prezidentui A. Stulginskiui (skulptorius Osvaldas Nėniškis).

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Šilalės kraštas", I tomas.
2. ↑  Gimnazijos istorija. Lm.lt (tikrinta 2022-04-08).
3. ↑  „Prezidento Aleksandro Stulginskio atminimo puoselėjimas". Šilalės artojas. Nuoroda tikrinta 2022-04-08.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| Kirnaičių herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2019-11-22* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Kirnaičių herbas** – pagrindinis Kirnaičių kaimo ir Kepalių seniūnijos (Joniškio rajono savivaldybė) heraldinis atributas.

Aprašas
-------

Herbas yra su šiaudiniu sodu. Jų „auginimo" tradicija įtraukta į Lietuvos nematerialaus kultūros paveldo sąvadą.

Istorija
--------

Herbas patvirtintas 2019 m. lapkričio 22 d. LR Prezidento dekretu Nr. 1K-133. Etalono autorius – Juozas Galkus, kuris pa­siū­lė bent 8 va­rian­tus nuo dir­ban­čios mo­ters iki duo­nos ke­pa­lo, taip tin­kan­čio že­mės ūkio kraš­tui. Bend­ruo­me­nei pa­ti­ko ir lau­ko dar­bų už­baig­tu­vių puokštė-kepurė, ir šiau­di­nis so­das. Vals­ty­bi­nė he­ral­di­kos ko­mi­si­ja nu­spren­dė, kad bū­tent iš šiau­dų ve­ria­mas so­das yra tin­ka­miau­sias, nes jis at­spin­di įvai­ria­pu­sę se­niū­ni­jos is­to­ri­ją ir da­bar­tį: juk šiau­das yra žem­dir­bys­tės pro­duk­tas, o su­ver­tas kruopš­čių ir ta­len­tin­gų ran­kų jis tam­pa pa­puo­ša­lu, liau­dies me­nu, tad sa­vy­je tal­pi­na ir kul­tū­ri­nį šio kraš­to svo­rį.

Iš pra­džių į Lie­tu­vos he­ral­di­kos ko­mi­si­ją kreip­ta­si pra­šant su­kur­ti her­bą Ke­pa­liams, ku­rie iki 1995 m. bu­vo Kepalių apylinkės cent­ras ir iki šiol yra di­des­nė gy­ven­vie­tė nei Kirnaičiai, kur da­bar įsi­kū­ru­si se­niū­ni­jos ad­mi­nist­ra­ci­ja. Ta­čiau mi­nė­ta ko­mi­si­ja pa­ta­rė her­bą kur­ti ofi­cia­lia­jam se­niū­ni­jos cent­rui. Su­ta­rus, ku­riai gy­ven­vie­tei bus ku­ria­mas her­bas, be­li­ko nu­spręs­ti, kas ją at­spin­dės. Kai­mo bend­ruo­me­nių at­sto­vų pa­gei­da­vi­mai bu­vo su­si­ję su šia­me kraš­te plė­to­ja­ma že­mės ūkio veik­la, kal­bė­ta apie duo­nos ar grū­dų sim­bo­li­ką.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR Prezidento dekretas Nr. 1K-133
2. ↑  Loreta Ripskytė. Kepalių seniūnija turės savo herbą ir vėliavą. 2019-11-28, Skrastas.lt (tikrinta 2021-09-03).
3. ↑  Loreta Ripskytė. Iškilmingai pašventinta Kepalių seniūnijos vėliava. 2019-11-27, Sidabre.lt (tikrinta 2021-09-03).
| **Jonas Bagdanskis** |
| --- |
| Gimė | 1932 m. liepos 6 d. (91 metai)Giedriai, Raseinių apskritis |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis institutas |

**Jonas Bagdanskis** (g. 1932 m. liepos 6 d. Giedriuose, Raseinių apskritis) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1956 m. baigė Vilniaus pedagoginio instituto Lietuvių kalbos ir literatūros fakultetą.

Dar besimokydamas pradėjo dirbti Lietuvos radijo pranešėju; vėliau radijo programų išleidėjas, korespondentas, radijo ir televizijos žinių bei kitų laidų redaktorius. 1964–1966 m. dirbo laikraščio „Vakarinės naujienos" redakcijoje, kultūros skyriuje, nuo 1966 m. dienraščio „Sovetskaja Litva" redakcijos kultūros skyriuje. 1967 m. pakviestas į Lietuvos telegramų agentūrą ELTA, kurioje dirbo iki 1992 m. Buvo kultūros skyriaus, žemės ūkio redakcijos korespondentas bei vedėjas, Lietuvos valstybės atkūrimo laikotarpiu – prie Parlamento ir Vyriausybės akredituotas apžvalgininkas. 1992 m. perėjo į laikraščio „Litas" redakciją, 1996–1998 m. – vyriausiasis redaktorius.

Bibliografija
-------------

* *Scenoje – Lietuvos meno meistrai*, parengė, – Mintis, 1969 m. anglų ir vokiečių k.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 48 psl.
| **Jonas Kardelis** |
| --- |
| Gimė | 1893 m. gegužės 26 d.Girdžiūnai, Rimšės valsčius |
| Mirė | 1969 m. vasario 10 d. (75 metai)Monrealis, Kanada |
| Sutuoktinis (-ė) | Elena Kardelienė |
|  |
| Veikla | žurnalistas, visuomenės ir politinis veikėjas |
| Partija | Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga |
|  |
| Alma mater | Lietuvos universitetas |
| Žinomas (-a) už | Pirmojo Seimo narys |

Lietuvos žurnalistų sąjungos nariai (apie 1932 m.). Sėdi, iš kairės: V.Rastenis, E.Turauskas, J.Purickis (vadovas), J.Gerulaitytė. Stovi, iš kairės: J.Paleckis, A. Gricius, J. Kardelis, V. Kemežys, A. Bružas.
**Jonas Kardelis** (1893 m. gegužės 26 d. Girdžiūnuose, Rimšės valsčius – 1969 m. vasario 10 d. Monrealyje) – Lietuvos žurnalistas, visuomenės ir politinis veikėjas, Kanados lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Rimšės pradžios mokykloje, 1908–1911 m. Zarasų vidurinėje mokykloje, 1911–1915 m. Vilniaus vidurinėje medicinos mokykloje, gavo gydytojo padėjėjo laipsnį. Taip pat mokėsi ir privačioje muzikos mokykloje.

1908 m. pradėjo rašyti į laikraštį „Lietuvos ūkininkas". Vėliau bendradarbiavo leidiniuose „Rygos garsas", „Viltis", „Aušrinė", „Ateitis", „Santara", „Naujienos", „Dirva", „Keleivis", latvių ir estų spaudoje.

Priartėjus Pirmojo pasaulinio karo frontams, 1915–1917 m. mobilizuotas, tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. 1918 m. lapkričio mėn. grįžo ir buvo išrinktas Rimšės valsčiaus komiteto pirmininku. 1919 m. Zarasų apskrities medicinos skyriaus vedėjas, vėliau – pavaduotojas, 1919–1923 m. mokytojavo Zarasuose. 1922–1923 m. I Seimo narys. 1923–1940 m. laikraščio „Lietuvos žinios" redaktorius, nuo 1928 m. vyriausiasis ir nuo 1936 m. iki 1940 m. liepos 1 d. atsakomasis redaktorius.

1923–1928 m. studijavo Lietuvos universiteto Matematikos ir gamtos fakultete. Nuo 1923 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos CK narys. 1927 m. kurį laiką redagavo leidinį „Savivaldybių balsas". Nuo 1940 m. liepos mėn. dirbo Kauno X gimnazijoje. 1940 m. lapkričio 1 d. – 1941 m. lapkričio 1 d. – LTSR Filharmonijos organizatorius ir direktorius. 1941–1944 m. dirbo socialinio draudimo įstaigose. Savo gyvenimą ir žurnalisto patirtį Lietuvoje iki karo aprašė atsiminimuose.

1944 m. liepos 10 d. išvyko į Vieną. 1946–1948 m. redagavo laikraštį „Lietuvos žodis" Detmolde, 1947–1948 m. mokytojavo Augustdorfe, nuo 1948 m. lapkričio 13 d. gyveno Kanadoje. 1949–1968 m. redagavo laikraštį „Nepriklausoma Lietuva", nuo 1953 m. mokytojavo Monrealyje.

1950 m. suredagavo pirmąjį „Kanados lietuvių kalendorių" ir 1955 m. – „Trečiosios Kanados lietuvių dienos metraštį". Priklausė Lietuvos žurnalistų sąjungai, ilgametis valdybos narys. Buvo renkamas į Pabaltijo žurnalistų santarvės nacionalinį komitetą.

Bibliografija
-------------

* *Žurnalisto Jono Kardelio atsiminimai*. Vilnius: V. Užtupo leidykla, 1999.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 206 psl.
2. ↑  Jonas Kardelis, *Jonas Kardelis,* VLE
| **Jonas Paukštys** |
| --- |
| Gimė | 1899 m. kovo 20 d.Kurynė, Zapyškio valsčius, Kauno apskritis |
| Mirė | 1965 m. gegužės 15 d. (66 metai)Ratnyčia, Varėnos rajonas |
|  |
| Veikla | kunigas jėzuitas, spaudos darbuotojas |
|  |
| Alma mater | Seinų kunigų seminarija |

**Jonas Paukštys** (1899 m. kovo 20 d. Kurynėje, Zapyškio valsčius, Kauno apskritis, kitais duomenimis, Lūšnoje, Marijampolės apskritis – 1965 m. gegužės 15 d. Ratnyčioje, Varėnos rajonas) – SJ, Romos katalikų vienuolis jėzuitas, pedagogas.

Biografija
----------

Vaikystėje mokėsi pas *daraktorių*, vėliau pradinėje mokykloje Lekėčiuose, Kauno progimnazijoje, Marijampolės gimnazijoje ir Seinų kunigų seminarijoje. 1926 m. įstojo į Jėzuitų ordiną ir pasiųstas tęsti studijas Olandijoje ir Prancūzijoje. Sugrįžus į Lietuvą, paskirtas Kauno jėzuitų gimnazijos direktoriumi ir Kauno Jėzuitų bažnyčios pamokslininku. 1930 m. įšventintas kunigu.

1931–1935 m. redagavo jėzuitų žurnalą „Misijos", taip pat kitus leidinius – „Žvaigždę" ir „Žvaigždutę". Tuo pačiu metu bendradarbiavo ir pasaulietiniuose žurnaluose „Ryte" ir „Tiesos kelyje". Buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.  1939 m. paskirtas Šiaulių jėzuitų gimnazijos direktoriumi. Antrojo pasaulinio karo metais kartu su kun. Jonu Borevičiumi gelbėjo žydus, vien Šiauliuose buvo daugiau nei 150 išgelbėtų.

1942 m. persikėlė į Vilnių, tarnavo Šv. Kazimiero bažnyčioje klebonu bei Vytauto Didžiojo gimnazijoje kapelionu. Šalį užėmus Raudonajai Armijai, iš gimnazijos atleistas, gydėsi. Nuo 1946 m. dėstė Kauno kunigų seminarijoje, jam suteiktas profesoriaus vardas. Nuo 1948 m. Ceikinių Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčios (Ignalinos rajonas) klebonas, nuo 1950 m. dirbo pastoralinį darbą Varėnos raj. Dubičių Švč. Jėzaus Širdies bažnyčioje.

1950 m. suimtas ir nuteistas dešimčiai metų lagerių, iš kurių paleistas 1955 m. Nusprendė į Lietuvą negrįžti, likti Sibire ir dirbti sielovados darbą tarp ten gyvenančių tremtinių. Nesėkmingai bandė organizuoti katalikišką parapiją. Vietinei valdžiai tai nepatiko ir ji privertė kunigą Paukštį išvažiuoti į Lietuvą. 1958 m. paskirtas Kaltinėnų Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios (Šilalės rajonas) klebonu, vėliau perkeltas į Varėnos raj. Ratnyčios Šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčią.

Mirė ir palaidotas Ratnyčioje.

Bibliografija
-------------

* Religinis Lietuvos atgimimo kelias (1932);
* Pamokslas vyrų apaštalavimo nariams (1933);
* Maldos apaštalavimo vadovėlis (1934);
* Pijus XI (1937);
* Žygis į amžinybę (1939);
* Šviesa iš darbininkų (1940);
* Sekmadienio Mišparai (1940);
* Šv. Kunigas Jonas Boskas (1940).

Literatūra
----------

* Jonas Paukštys. Mintimis per gyvenimą: prisiminimai. – Atmintis, Kaunas, 1999;
* Juozas Skirmantas Paukštys. Mes. – Kaunas, 2008;
* Žydų gelbėjimas Lietuvoje Antrojo pasaulinio karo metais 1941–1944 m. – Valstybinis Vilniaus Gaono žydų muziejus, Vilnius, 2001.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 380 psl.
2. ↑   suduvosgidas.lt
| **Jonas Rinkevičius** |
| --- |
| Gimė | 1887 m. gegužės 28 d.Avižieniai, Utenos valsčius |
| Mirė | 1958 m. sausio 2 d. (70 metų)Čikaga, JAV |
|  |
| Veikla | leidėjas, visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Jonas Rinkevičius** (1887 m. gegužės 28 d. senuoju stiliumi gegužės 16 d. Avižieniai, Utenos valsčius – 1958 m. sausio 2 d. Čikaga, JAV) – Lietuvos leidėjas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1898 m. atvyko į Vilnių, dirbo įvairius darbus, mokėsi laikraščio „Vilniaus žinios" spaustuvėje rinkėju. Kartu su kitais platino draudžiamą spaudą, nuo 1907 m. laikraščio „Viltis" skelbimų platintojas, bendradarbis. Vaižganto patariamas, 1909 m. pradėjo leisti kalendorius ir knygas, 1913 m. – žurnalą „Vaivorykštė". Iki 1915 m. išleido 130 įvairių leidinių.

Rusų išsiųsdintas, iki 1917 m. dirbo Petrograde, Voroneže vadovavo Centrinio lietuvių komiteto nukentėjusiems nuo karo šelpti spaustuvėje. Grįžęs į Vilnių, kartu su kitais įkūrė „Švyturio" leidyklą. Vėliau persikėlusi į Kauną jo vadovaujama leidykla iki 1926 m. išleido 547 leidinius. 1928 m. „Spindulio" bendrovės steigėjas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. atvyko į JAV.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 428 psl.
| **Jonas Švoba (1942)** |
| --- |
| Gimė | 1942 m. vasario 28 d.Joniškaičiai, Lygumų valsčius, Šiaulių apskritis |
| Mirė | 2014 m. birželio 9 d. (72 metai) |
| Vaikai | Gediminas Švoba |
|  |
| Veikla | agronomas, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademijaVilniaus universitetas |

**Jonas Švoba** (1942 m. vasario 28 d. Joniškaičiuose, Lygumų valsčius, Šiaulių apskritis – 2014 m. birželio 9 d. Vilniuje) – Lietuvos agronomas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1960 m. baigė Luokės vidurinę mokyklą, 1960–1965 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos Agronomijos fakultete, 1967–1970 m. žurnalistiką – Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete.

1966–1970 m. „Valstiečių laikraščio" korespondentas, 1970–1983 m. – šio laikraščio Mechanizacijos skyriaus vedėjas, 1983–1992 m. – žurnalo „Statyba ir architektūra" skyriaus redaktorius. 1992–2007 m. – „Valstiečių laikraščio" vyriausiasis redaktorius. Daugiausia rašo įvairiais kaimo gyvenimo klausimais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 499 psl.
**Joniškėlio partizanai** – lietuvių partizanų karinis junginys, 1919 m. veikęs Raudonosios armijos užimtose Joniškėlio, Biržų apskrityse. Centras – Joniškėlis.

Istorija
--------

Antkapio lentelė Kazimierui Vitartui (1893-1919), Joniškėlio partizanų bataliono karininkui
Iš pradžių Joniškėlio partizanai veikė kaip slapta pasipriešinimo organizacija; jos branduolį sudarė 1918 m. pab. Joniškėlio apskrityje suorganizuotų milicijos, vėliau – apsaugos būrių nariai. Organizacija Raudonosios armijos užnugaryje telkė apsaugos būrius, plėtojo ardomąją veiklą, agitavo kovoti dėl Lietuvos nepriklausomybės, kaupė ginklus, patikimus žmones įterpė į sovietinės valdžios įstaigas. Organizatoriai: Petras Gudelis, Antanas Kazilevičius, Jonas Navakas, Antanas Stapulionis, Aleksandras Šumskis.

Atskirojo Joniškėlio partizanų mirties bataliono (nuo 1919 12 10 pertvarkytas į Devintąjį pėstininkų pulką) karininkai. Sėdi iš kairės: Apskrities apsaugos štabo komendantas Artūras Pušmanas, Joniškėlio štabo viršininkas Petras Monvyd-Olechnavičius, bataliono vadas Antanas Stapulionis, bataliono ūkio vedėjas Mulevičius, adjutantas Antanas Kazilevičius.
Lietuvos kariuomenės ir saksų savanorių dalinių puolamai Raudonajai armijai traukiantis, nuo 1919 m. kovo 22 d. partizanais pasivadinę apsaugos būrių nariai iš pradžių Joniškėlyje, netrukus ir kitur ėmė veikti viešai – Joniškėlyje nuginklavo dalį Raudonosios armijos Žemaičių pulko karių, persekiojo atsitraukiančius Raudonosios armijos dalinius, išvaduotoje teritorijoje kūrė Lietuvos valdžios institucijas. 1919 m. balandžio pradžioje partizanai, kurių kartu su milicija jų buvo apie 1500, kaudamiesi 60-70 km fronto ruože nuo Latvijos sienos iki Bernatonių netoli Panevėžio, su Lietuvos kariuomene sustabdė Raudonosios armijos kontrpuolimą.

1919 m. balandžio mėn. partizanų būriai sujungti į Joniškėlio partizanų mirties batalioną (4 kuopos), 1919 m. gegužės 20 d. jis pripažintas Lietuvos kariniu daliniu, pavadintas Atskiru partizanų batalionu (vadas Antanas Stapulionis). 1919 m. gegužės mėn. dalyvavo kovose su Raudonosios armijos daliniais Joniškėlio, Biržų apskrityse. 1919 m. rugpjūčio batalionas, pertvarkytas į Joniškėlio pėstininkų batalioną (apie 500 žmonių, vadas Aleksandras Jakaitis), dalyvavo Zarasų operacijoje. 1919 m. gruodžio 10 d. batalionas pertvarkytas į 9-ąjį pėstininkų pulką.

Literatūra
----------

* Petras Gudelis. Joniškėlio apskrities partizanai, d. 1, Roma, 1975 m. d. 2, Brooklyn 1979 m.;
* Jonas Aničas. Nepriklausomybės kovos Pasvalio krašte 1918–1919 metais, Vilnius, 1997 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Joniškėlio partizanai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 710 psl.
| **Julijonas Būtėnas** |
| --- |
| Gimė | 1915 m. kovo 24 d.Dovydai, Joniškėlio valsčius, Biržų apskritis |
| Mirė | 1951 m. gegužės 22 d. (36 metai)Rūdšilio giria prie Lekėčių |
|  |
| Veikla | žurnalistas, pasipriešinimo okupaciniams režimams veikėjas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Vyčio Kryžiaus ordino Komandoro kryžius |

**Julijonas Būtėnas** (1915 m. kovo 24 d. Dovydai, Joniškėlio valsčius, Biržų apskritis – 1951 m. gegužės 22 d. Rūdšilio giria prie Lekėčių) – Lietuvos žurnalistas, pasipriešinimo okupaciniams režimams veikėjas.

Atminimo kryžius su parašiutu miške netoli kelio  **2610**  Kazlų Rūda–Pažėrai

Biografija
----------

Brolis Petras Būtėnas. Baigė Linkuvos gimnaziją, 1933–1936 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo teisę. 1937 m. baigė Karo mokyklą.

Nuo 1934 m. bendradarbiavo dienraštyje „Rytas", dirbo jo redakcijoje. 1936–1940 m. dienraščio „XX amžius" užsienio politikos apžvalgininkas. Lietuvą okupavus TSRS, 1940 m. rugpjūčio mėn. atvykęs į Berlyną tapo Lietuvos aktyvistų fronto (LAF) nariu. 1941 m. kovo mėn. įstojo į LAF kovos padalinį – Tautinio darbo apsaugą. 1941 m. birželio mėn. grįžęs į Lietuvą dirbo LAF informacijos štabe, buvo pogrindžio dienraščio „Į laisvę" redakcijos narys. Taip pat Vytauto Didžiojo universiteto Filosofijos fakulteto Žurnalistikos katedros jaunesnysis asistentas. Nuo 1942 m. gegužės mėn. kaip „Į laisvę" korespondentas – lietuvių antinacinio pogrindžio ryšininkas Berlyne. 1943–1944 m. dienraščio „Ateitis" korespondentas.  1944 m. Vietinės rinktinės štabo karininkas spaudos ir informacijos reikalams. 1944 m. nacių kalintas Salaspilio, Gdynės koncentracijos stovyklose; pabėgo.

1945 m. Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto (VLIK) Informacijos biuro vedėjas Vokietijoje, Eltos biuletenių redaktorius, kartu bendradarbiavo leidiniuose „Tėviškės žiburiai", „Mažasis židinys" ir kt. 1946–1948 m. dirbo VLIK Informacijos tarnyboje Pfulingene. Rašė į Lietuvių fronto bičiulių sąjūdžio ir kt. spaudą. Nuo 1947 m. Lietuvių žurnalistų sąjungos vicepirmininkas. Nuo 1949 m. dirbo VLIK kariniame skyriuje Miunchene (slapyvardis Stevė, Margis). 1950 m. spalio 3 į Lietuvą palydėjo partizano J. Lukšos (slap. Daumantas) desantą ir grįžo. 1951 m. balandžio 19 d. su J. Kukausku parašiutais nusileido į Kazlų Rūdos miškus. Žuvo išduotas. 1999 m. leitenantas (po mirties).

Įvertinimas
-----------

* 1999 m. Vyčio Kryžiaus ordino Komandoro kryžius; po mirties.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 80 psl.
2. ↑  Nijolė Gaškaitė-Žemaitienė, Vitalija Kazilionytė. *Julijonas Būtėnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 666 psl.
| **Julius Šmulkštys** |
| --- |
| Gimė | 1930 m. gegužės 27 d.Kaunas |
| Mirė | 2010 m. balandžio 12 d. (79 metai) |
| Tėvai | Liudvikas Šmulkštys |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, politologas, profesorius, JAV lietuvių bendruomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Ilinojaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 2010 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžius
 |

**Julius Šmulkštys** (1930 m. gegužės 27 d. Kaune – 2010 m. balandžio 12 d. JAV) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, sociologas, politologas, profesorius, JAV lietuvių bendruomenės veikėjas.

Biografija
----------

1949 m. baigė Tiubingeno-Pfulingeno lietuvių gimnaziją. Atvykęs į JAV, studijavo politinius ir socialinius mokslus Ilinojaus universitete, kur 1953 m. apgynė bakalauro ir 1955 m. magistro laipsnius. 1963 m. Indianos universitete suteiktas filosofijos daktaro laipsnis.

Nuo 1958 m. dėstė politinius mokslus Indianos universitete. 1951-1953 m. Lietuvių studentų sąjungos vicepirmininkas, 1954-1956 m. – Lietuvių studentų organizacijos „Santara" pirmininkas, 1958-1959 m. – „Santaros" filisterių organizacijos pirmininkas. 1998-2003 m. prezidento Valdo Adamkaus patarėjas, Prezidento tarptautinės komisijos nacių ir sovietinio okupacinių režimų nusikaltimams Lietuvoje įvertinti narys.

Bendradarbiavo lietuvių leidiniuose „Naujienos", „Dirva", „Lituanus", „Metmenys", Varpas. Laikraščio „Naujienos" studentų skyriaus redaktorius, mėnraščio „Akiračiai" korespondentas.

Įvertinimas
-----------

* 2010 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 493 psl.
| **Juozas Ambraziejus** |
| --- |
|  |
| Ambraziejus apie 1907 m. |
| Gimė | 1877 m. kovo 17 d.Panausupys, Padovinio valsčius, Marijampolės apskr. |
| Mirė | 1959 m. birželio 25 d. (82 metai)Niujorkas |
|  |
| Veikla | Lietuvos spaudos darbuotojas, visuomenės veikėjas |

Juozapas Ambrozevičius
**Juozas Ambraziejus** (1877 m. kovo 17 d. Panausupys, Padovinio valsčius, Marijampolės apskritis – 1959 m. birželio 25 d. Niujorkas) – Lietuvos spaudos darbuotojas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Nuo 1899 m. laikraščio „Ūkininkas" bendradarbis. 1898 m. įkūrė slaptą kaimo jaunimo organizaciją „Šienpjoviai" ir 1901 m. „Artojų draugiją" nelegaliai lietuviškai spaudai platinti ir vaidinimams rengti. Organizavo lietuviškos spaudos (knygų, laikraščių, atsišaukimų) platinimą. Kaip artistas dalyvaudavo draugijos rengiamuose vaidinimuose. Padėjo savo dėdei, knygnešiui, kunigui Adomui Grinevičiui – pranešdavo apie gresiamas kratas. Įtraukė į lietuviškos spaudos platinimą jaunąjį Mykolą Krupavičių.

Veikė *Barzdos* slapyvardžiu. Įkliuvo klijuojant atsišaukimus. 1902 m. įtrauktas į „Artojų" draugijos narių bylą, kaltintas lietuviškos spaudos, gautos iš Vinco Bielskaus, platinimu, atsišaukimų klijavimu. Dėl 1904 m. caro manifesto byla nutraukta. 1905 m. Didžiojo Vilniaus seimo atstovas, už jo nutarimų propagandą kalintas Kalvarijos kalėjime ir ištremtas į Oloneco guberniją (Karelija). Po caro manifesto grįžo į Lietuvą.

Vengdamas persekiojimų, 1907 m. išvyko į Škotiją, nuo 1908 m. gyveno Brukline, Niujorke (JAV). Įsitraukė į lietuvių veiklą, pelnė „dėdės Ambraziejaus" vardą. 1914–1916 m. laikraščio „Vienybė lietuvninkų" administratorius. 1914–1917 m. Lietuvos autonomijos fondo iždo globėjas. 1920–1928 m. Lietuvos atstatymo bendrovės direktorius. 1928–1940 m. Lietuvių laivakorčių agentų sąjungos pirmininkas. Vienas Amerikos lietuvių tautinės sandaros kūrėjų. Susivienijimo lietuvių Amerikoje ir Tėvynės mylėtojų draugijos narys. 1935 m. už nuopelnus Lietuvai apdovanotas LDK Gedimino trečiojo laipsnio ordinu.

Literatūra
----------

* Vincas Tercijonas. Juozas Ambraziejus. Brooklyn, 1952 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Domas Šniukas. *Juozas Ambraziejus (1877)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 427 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 21 psl.
| **Juozas Baltrušaitis (Mėmelė)** |
| --- |
| Gimė | 1875 m. rugpjūčio 16 d.Buktiškiai, Barzdų valsčius, Šakių apskritis |
| Mirė | 1942 m. rugsėjo 22 d. (67 metai)Pitsburgas, JAV |
|  |
| Veikla | publicistas, spaudos darbuotojas, poetas |

**Juozas Baltrušaitis (Mėmelė)** (1875 m. rugpjūčio 16 d. Buktiškiai, Barzdų valsčius, Šakių apskritis – 1942 m. rugsėjo 22 d. Pitsburgas, JAV) – lietuvių publicistas, spaudos darbuotojas, poetas.

Biografija
----------

Savamokslis. 1896 m. bendradarbiavo „Ūkininke" (slapyvardis *J. Žingeidis*). 1898 m. ieškodamas darbo, išvyko į Varšuvą. 1902 m. mokėsi Vilniaus piešimo mokykloje.

1902–1904 m. bendradarbiavo „Darbininkų balse", 1902–1903 m. „Varpe", 1903 m. „Naujienose" (Slapyvardis *Mėmelė*).  Įsitraukė į revoliucinę veiklą. 1903 m. dalyvavo rengiant Gegužės 1-osios demonstraciją Vilniuje, buvo suimtas, 1904 m. teko pabėgti į Švediją, o 1905 m. emigravo į JAV.

JAV aktyviai dalyvavo darbininkų judėjime, vienas Amerikos lietuvių socialistų partijos organizatorių. Išvertė į lietuvių kalbą „Marselietę", „Varšavianką", „Raudonąją vėliavą" ir kitas revoliucines dainas. 1905 m. redagavo „Vienybę Lietuvninkų", 1906–1916 m. satyrinį laikraštį „Dilgėlės", 1907–1909 m. „Kova", 1909–1912 m. leido knygų seriją „Žmonių knygynas" (išėjo 7 numeriai). Nuo 1918 m. bolševikas, 1923–1924 m. redagavo jų laikraštį „Apšvietimas". 1923 m. balandžio 28 d. Pitsburge buvo suimtas kartu su kitais 22 komunistais.

Daugelio eilėraščių knygų autorius. Mėgėjiško tipo eilėraščių rinkinyje „Pirmosios Gegužės balsai" (1904 m.) skelbė revoliucinės kovos būtinybę, kuriai turi būti paaukotas menas. Parašė satyrinių vaizdelių rinkinį „Dilgėlių žiedai" (1907 m.), pjesių, gamtos mokslo populiarinimo knygelių. 1921 m. parengė JAV lietuvių proletarinių rašytojų kūrybos almanachą „Atžalos".

Bibliografija
-------------

* *Pirmosios Gegužės balsai*: eilėraščiai, 1904 m.
* *Dilgėlių žiedai*: satyrinių vaizdelių rinkinys, 1907 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 54 psl.
2. ↑  Domas Šniukas. *Juozas Baltrušaitis (1875)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 578 psl.
3. ↑  Vytautas Kubilius. Juozas Baltrušaitis. Lietuvių literatūros enciklopedija
**Juozas Kėkštas** (tikroji pavardė *Adomavičius*, 1915 m. lapkričio 19 d. Taškentas – 1981 m. balandžio 16 d. Varšuva) – Lietuvos ir Lenkijos poetas, vertėjas.

Biografija
----------

1921 m. su motina grįžo į Lietuvą. Sunkios sąlygos privertė motiną apgyvendinti vaikus bendrabučiuose, gyveno „Agronomų" bendrabutyje Žvėryne. 1926 m. po trijų „Ryto" pradinės mokyklos skyrių, įstojo į Vytauto Didžiojo gimnazijos 1-ąją klasę. Priklausė pogrindinei komjaunimo organizacijai, 3 kartus areštuotas, kalintas. 1938–1939 m. studijavo Varšuvoje, bendravo su lenkų avangardistais. Literatūrinę veiklą pradėjo organizuodamas ir redaguodamas periodinius leidinius ir vienkarčius leidinius „Sėja", „Pjūvis", „Varpos", „Versmė", „Vingis" ir kt. 

Lietuvai atgavus Vilnių pasitraukė į Baltarusiją. 1940 m. kaip TSRS likviduotos Lenkijos Komunistų partijos narys suimtas ir išsiųstas 8 m. į Viatlagą (Kirovo sritis) miško darbams. Prasidėjus TSRS-Vokietijos karui 1942 m. kaip Lenkijos pilietis įstojo į Anderso armiją. 1944–1945 m. dalyvavo Italijos kampanijos mūšiuose prie Taranto, Monte Kasino, Adrijos jūros pakrančių, 2 kartus sužeistas. Didžiosios Britanijos, Italijos, lenkų egzilinės vyriausybės apdovanotas kariniais ordinais. Po karo gyveno Romoje, redagavo „Lietuvių laikraštį". 1947–1959 m. gyveno Argentinoje, dirbo fizinį darbą (kelių darbininkas), Buenos Airėse rūpinosi žurnalo „Literatūros lankai" spausdinimu. Poezijos antologijos „Žemė" (1951 m.) vienas autorių. „Literatūros lankai" nustojo eiti, kai 1957 m. pabaigoje, išsiliejus kraujui smegenyse, Juozui Kėkštui suparalyžiavo kairę ranką ir koją. Jis beveik metus išgulėjo ligoninėje, iš dalies paralyžiuotas nuo 1959 m. buvo slaugomas Revoliucinio judėjimo veteranų namuose Varšuvoje. 1966 m. lankėsi Vilniuje.

Kūryba
------

Poezijoje vyrauja epochos tragizmo, žmonių vieningumo, ugnies, lūžio, tylos motyvai, ryški klajūno tema ir lenkų avangardistinės poezijos įtaka. Būdinga ekspresyvi kalba, trūkčiojantis ritmas. Vėlyvojoje poezijoje sustiprėjo mirties tema, filosofiškumas.

Išvertė V. Majakovskio poemą „Debesis su kelnėmis", lenkų V. Bronievskio, Č. Milošo, J. Slovackio, ispanų F. Garsijos Lorkos, Ch. Chimeneso, italų S. Kvazimodo, U. Sabos poezijos, lietuvių poetų kūrinių į lenkų kalbą.

Bibliografija
-------------

* Toks gyvenimas, Vilnius, 1938 m.
* Rudens dugnu, Roma, 1946 m.
* Staigus horizontas, Roma, 1946 m.
* Diena naktin, Buenos Airės, Argentinos lietuvių jaunimo draugija, 1947 m.
* Ramybė man, Gabijos leidykla, Bruklinas, JAV, 1951 m.
* Etapai, Ventos leidykla, Nordlingenas, 1953 m.
* Lyrika, Vilnius, Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1964 m.
* Dega vėjai, Vilnius, Vaga, 1986 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozas Kėkštas. Rašyk.lt
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 218 psl.
3. ↑  Dalia Šalkauskytė. *Juozas Kėkštas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 703 psl.
| **Juozas Laukaitis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1873 m. vasario 3 d.Giniūnai, Klebiškio valsčius |
| Mirė | 1952 m. rugpjūčio 15 d. (79 metai)Vladimiras, Rusija |
| Ketvirtojo Seimo atstovas |
| Ėjo pareigas | 1936-1940 m. |
| Seirijų bažnyčios klebonas |
| Ėjo pareigas | 1930-1940 m. |
|  |
| Veikla | Romos katalikų kunigas, Lietuvos visuomenės ir valstybės veikėjas, spaudos darbuotojas, lituanistas, poetas, vertėjas. |

**Juozas Laukaitis** (1873 m. vasario 3 d. Giniūnai, Klebiškio valsčius – 1952 m. rugpjūčio 15 d. Vladimiras, Rusija) – Romos katalikų kunigas, spaudos darbuotojas, visuomenės veikėjas, Lietuvių liturginės terminijos kūrėjas, poetas.

Biografija
----------

Mokėsi Seinų kunigų seminarijoje. 1897 m. baigęs Sankt Peterburgo dvasinę akademiją, įšventintas kunigu.

1897–1902 m. vyskupo Antano Baranausko kapelionas. 1902–1910 m. Seinų kunigų seminarijos profesorius, dėstė homiletiką, lietuvių kalbą. Kartu su kolegomis 1906 m. Seinuose įsteigė spaustuvę „Laukaitis, Dvaranauskas, Narijauskas ir Bendrovė", kuri leido savaitraštį „Žiburys" su priedais „Artojas", „Šaltinėlis", „Vainikėlis", „Vainikas" ir „Kvieslys". 1906 m. įsteigė ir iki 1907 m. redagavo periodinį leidinį „Šaltinis". 1905 m. vienas Šv. Kazimiero draugijos knygoms leisti steigėjų. Aktyvus lietuvių liturginės terminijos normintojas. 1909 m. Seinuose surengė pirmąjį lituanistų suvažiavimą. 1910–1912 m. Leipalingio Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčios klebonas. 1912–1917 m. Rusijos Valstybės Dūmos atstovas. Pagarsėjo 1913 m. birželio 18 d. pareiškimu, giriančiu lietuvių kunigus už talkinimą 1905 m. revoliucinių įvykių malšintojams. Per Pirmąjį pasaulinį karą pasitraukė į Rusiją.

1917 m. Lietuvių tautos katalikų sąjungos įkūrėjas. 1917 m. kovo – balandžio mėn. Lietuvių tautos tarybos ir Laikinojo Lietuvos valdymo komiteto narys. 1919 m. grįžo į Lietuvą. Seinų, vėliau, iki 1930 m. gruodžio mėn. Vilkaviškio kurijos kancleris ir oficiolas. 1930–1940 m. Seirijų Švč. Mergelės Marijos Škaplierinės bažnyčios klebonas. 1936–1940 m. Ketvirtojo Seimo atstovas. TSRS okupavus Lietuvą 1947 m. gegužės 26 d. suimtas, 1947 m. rugsėjo 13 d. Ypatingojo pasitarimo nuteistas kalėti, išvežtas į Vladimiro kalėjimą.

Buvo aktyvus katalikų spaudos bendradarbis. 1935 m. paskelbė atsiminimus apie vyskupą A. Baranauską. Rašė eiles, jas vertė. Kūrybą skelbė „Šaltinyje".

Bibliografija
-------------

* Mažasis katekizmas, 2 leid. 1907 m.;
* Šventosios mišios, 1910 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Juozas Laukaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 610 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 265 psl.

Nuorodos
--------

* Ona Voverienė. Gaivusis šaltinis.
| **Juozas Sodaitis** |
| --- |
| Gimė | 1917 m. sausio 25 d.Kudirkos Naumiestis |
| Mirė | 2012 m. rugsėjo 25 d. (95 metai)Palm Coast, Floridos valstija |
|  |
| Veikla | rašytojas, žurnalistas, leidėjas, redaktorius, dailininkas grafikas |
|  |
| Alma mater | Niujorko universitetas |

**Juozas Sodaitis** (1917 m. sausio 25 d. Kudirkos Naumiestyje – 2012 m. rugsėjo 25 d. Palm Coast, Floridos valstija, JAV) – Lietuvos rašytojas, žurnalistas, leidėjas, redaktorius, dailininkas grafikas.

Biografija
----------

1939 m. baigęs Kauno karo mokyklą, 1940 m. išvyko į JAV. 1949 m. baigė Skrantono Tarptautinę korespondentų mokyklą, 1958 m.  Niujorko valstybiniame universitete – architektūrinę braižybą.

Nuo 1933 m. bendradarbiavo laikraščiuose „Suvalkietis", „Lietuvos aidas", žurnale „Karys" ir kt. leidiniuose. 1934 m. Marijampolėje įsteigė ir redagavo humoro savaitraštį „Pašinas", 1941 m. redagavo savaitraštį „Nauja gadynė". 1942–1943 m. Marijampolės teatro administratorius.

1945 m. su A. Valentinu Miunchene įsteigė leidinį „Apžvalga", 1946–1949 m. su A. Valentinu ir P. Andriušiu leido ir redagavo humoristinį leidinį „Dievo paukštelis". 1947 m. įsteigė knygų leidyklą „Gabija", išleidusią įvairių leidinių. Šį darbą tęsė ir JAV. Prie leidyklos Brukline buvo įsteigtas lietuvių spaudos platinimo centras, 1951–1953 m. nereguliariai leido žurnalą „Gabija". 

Surengė 15 individualių dailės parodų.

Bibliografija
-------------

* *Žalios ganyklos*, novelės, 1940 m.
* *Karaliaus vainikas*, legendų ir padavimų rinkinys, 1958 m.

Nuorodos
--------

* „Apžvalga" 1946 suskaitmenintas archyvas pas spauda.org

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Juozas Sodaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXII (Sko–Šala). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 456-457 psl.
| **Juozas Žukauskas (1910)** |
| --- |
| Gimė | 1910 m. sausio 7 d.Mažeikiuose |
| Mirė | 1986 m. (~76 metai)Melburne |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
| Organizacijos | „Mūsų pastogė" |
| Pareigos | redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Juozas Žukauskas** (1910 m. sausio 7 d. senu stiliumi 1909 m. gruodžio 25 d. Mažeikiuose – 1986 m. Melburne) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

Per Pirmąjį pasaulinį karą su tėvais buvo Rusijoje, į Lietuvą grįžo 1919 m. 1930 m. baigė Šiaulių gimnaziją, 1931 m. – karininkų kursus, 1936 m. – Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakultetą.

Nuo 1932 m. bendradarbiavo leidiniuose „Lietuvos aidas", „Vairas", „Karys", „Fiziškas auklėjimas", „Jaunoji karta", „Pasaulio lietuvis". 1936–1938 m. žurnalo „Trimitas" redaktoriaus pavaduotojas. Išspausdino reportažų apie keliones po Europos šalis. 1941–1942 m. Vilniuje redagavo laikraštį „Naujoji Lietuva". 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1948 m. apsigyveno Australijoje. Nuo 1949 m. savaitraščio „Mūsų pastogė" redakcijos darbuotojas, 1949–1950 m. ir 1952–1953 m. jo redaktorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 587 psl.
| **Juras Arnas Šaltenis** |
| --- |
| Gimė | 1911 m. gegužės 6 d.Paželviai, Ukmergės apskritis |
| Mirė | 1959 m. birželio 5 d. (48 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Gražina Jakavičiūtė-Šaltenienė |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, dramaturgas, vertėjas, teatrologas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Juras Arnas Šaltenis** (1911 m. gegužės 6 d. senuoju stiliumi – balandžio 23]] d. Paželviuose, Ukmergės apskritis – 1959 m. birželio 5 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, dramaturgas, vertėjas, teatrologas.

Biografija
----------

Mokėsi Šiaulių gimnazijoje, studijavo Vytauto Didžiojo universitete. 1931 m. pradėjo dirbti laikraščio „Šiaurės Lietuva" redakcijoje, nuolatinis „Lietuvos aido" korespondentas, iki 1935 m. – Šiaulių dramos teatro sekretorius. 1934-1935 m. redagavo žurnalą „Menas", 1937-1938 m. Klaipėdoje – teatro ir meno kultūros leidinį „Teatras", dirbo dienraščio „Vakarai" redakcijoje. 1938 m. persikėlė į Kauną. Nuo 1940 m. – Valstybės teatro operos ir baleto literatūros darbuotojas. 1941 m. dirbo „Naujoji Lietuva" redakcijoje Vilniuje, po karo – Ukmergės rajono laikraščio „Tarybinis kelias" redakcijoje, Lietuvos teatro draugijoje Vilniuje.

Šiauliuose 1934 m. buvo pastatyta pjesė „Saulės vaikai", 1936 m. Klaipėdoje – „Grafaitė Marija".  Pirmojoje laisvės, drąsos ir laimės aspektu interpretuojami vaikų ir suaugusiųjų santykiai, antrojoje 1863 m. sukilimo fone atskleidžiami pounijiniai bajoriškosios giminės siekiai, romantinė sukilimo vadų heroika.

Bendradarbiavo periodikoje, rašė teatro ir literatūros klausimais, slapyvardžiai: *Šilėnas, Šalmantas, Tolvaiša, Arūnas, Dixi, Geo, Dausėnas, Norva, Juras, Daubaras, Ašaka, Narvydis, Varūnas, Želvėnas, Želvietis.*

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 483 psl.
2. ↑  Vytautas Česnaitis. Žinomi ir nežinomi Jurgio Arno Šaltenio vokietmečio slapyvardžiai. Literatūra ir menas, 2008-08-01 nr. 3201
| **Jurgis Krikščiūnas** |
| --- |
| Gimė | 1894 m. balandžio 22 d.Ašminta, Prienų valsčius |
| Mirė | 1947 m. kovo 24 d. (52 metai)Hamburgas, Vokietija |
|  |
| Veikla | agronomas ekonomistas, žemės ūkio kooperacijos, visuomenės veikėjas, politikas |
| Partija | Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1918 m. Peterburgo universitetas, 1923 m. Halės universitetas |

**Jurgis Krikščiūnas** (1894 m. balandžio 22 d. Ašminta, Prienų valsčius – 1947 m. kovo 24 d. Hamburgas, Vokietija) – Lietuvos agronomas ekonomistas, žemės ūkio kooperacijos, visuomenės veikėjas, politikas.

Biografija
----------

Brolis Antanas Krikščiūnas. 1914 m. baigė Marijampolės gimnaziją. 1914–1918 m. studijavo Petrogrado universitete. 1923 m. baigė Halės universitetą. 1924 m. gamtos mokslų daktaras

1924–1926 m. Šiaulių apskrities agronomas ir Šiaulių mokytojų seminarijos mokytojas. Vienas pirmųjų Lietuvoje pradėjo lauko bandymus. 1926 m. ir 1939 m. žemės ūkio ministras. 1939–1944 m. kooperatinės bendrovės „Linas" direktorius. 1926–1943 m. Dotnuvos Žemės ūkio akademijos dėstytojas, nuo 1938 m. profesorius. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1946–1947 m. dėstė Pabaltijo universitete Hamburge ir Pineberge prie Hamburgo.

Vienas Žemės ūkio rūmų steigėjų, 1927–1939 m. jų (nuo 1938 m. Žemės ūkio ministerijos) padalinio – Žemės ūkio tyrimo įstaigos – valdytojas, vienas žemės ūkio tyrimų stočių Lietuvoje organizatorių. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos, Lietuvos vartotojų bendrovių sąjungos veikėjas, bendrovės „Lietūkis" pirmininkas, akcinės draudimo bendrovės „Kooperacija" valdybos pirmininkas.

1932–1936 m. Ekonominių studijų draugijos valdybos vicepirmininkas, 1936–1938 m. pirmininkas. Ilgametis Lietuvos agronomų sąjungos pirmininkas. Lietuvių sąjungos, Lietuvių tremtinių sąjungos valdybos pirmininkas. Propagavo linų auginimą, smulkius ir vidutinius ūkius, tyrė Lietuvos žemės ūkio produktų rinką, teikė siūlymų tęsti žemės reformą Lietuvoje.

Redagavo „Žemės ūkio vadovą" (1927–1939 m. 5 t.). Nuo 1910 m. bendradarbiavo „Aušrinėje". Iki 1918 m. Petrograde leisto laikraščio „Naujoji Lietuva" sekretorius, 1913 m. Vilniuje – savaitraščio „Lietuvos ūkininkas" sekretorius. 1927–1939 m. redagavo žurnalą „Žemės ūkis". Nuo 1933 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Parašė daug straipsnių ir knygų įvairiais žemės ūkio klausimais.

Bibliografija
-------------

* Apie Lietuvos žemės ūkį 1932 metais, 1933 m. vokiečių kalba
* Apie Lietuvos žemės ūkį, 1938 m. vokiečių ir anglų kalba
* Apie Lietuvos žemės ūkį 1935-38 metais, 1939 m. vokiečių k.
* Lietuvos žemės ūkio mechanizavimas atsižvelgiant į jo ypatumus, 1940 m. vokiečių k.
* Lietuvos linų ūkis, 1941 m. vokiečių k.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Banevičius. *111 Lietuvos valstybės 1918–1940 politikos veikėjų: enciklopedinis žinynas.* Vilnius: Knyga, 1991, 80 p. ISBN 5-89942-585-7.
2. ↑  Kazimieras Tamašauskas. *Jurgis Krikščiūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 46 psl.
3. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 247 psl.
| **Jurgis Narjauskas** |
| --- |
| Gimė | 1876 m. balandžio 21 d.Parausiai, Vilkaviškio apskritis |
| Mirė | 1943 m. sausio 27 d. (66 metai)Telšiai |
|  |
| Veikla | kunigas, diplomatas, vertėjas, spaudos veikėjas ir tautosakininkas |
|  |
| Išsilavinimas | teisės mokslų daktaras |
| Alma mater | Fribūro universitetas |

**Jurgis Narjauskas** (1876 m. balandžio 21 d. Parausių kaime, Vilkaviškio apskritis – 1943 m. sausio 27 d. Telšiuose) – Romos katalikų prelatas, diplomatas, vertėjas, spaudos veikėjas ir tautosakininkas.

Biografija
----------

Mokėsi Marijampolės gimnazijoje ir Seinų kunigų seinarijoje. 1899–1903 m. studijavo Romoje Grigaliaus universiteto Teisių fakultete ir Fribūro universitete. 1903 m. teisės mokslų daktaras. Iki Pirmojo pasaulinio karo dėstė lietuvių kalbą Seinų kunigų seminarijoje.

1904 m. Ožkabalių kaime užrašinėjo dainas (melodijos paskelbtos Vilniuje 1998 m. knygų serijoje *Jono Basanavičiaus tautosakos biblioteka* T. IX–X). Kartu su kolegomis kunigais 1905 m. Seinuose įsteigė spaustuvę „Laukaitis, Dvaranauskas, Narijauskas ir Bendrovė", kuri leido savaitraštį „Žiburys" su priedais „Artojas", „Šaltinėlis", „Vainikas", „Vainikėlis" ir „Kvieslys". 1906 m. Seinuose įkurta „Žiburio" draugija, o prie jos choras, kuriam vadovavo kunigas Dvaranauskas.

1914–1919 m. gyveno Petrograde, Kryme, Romoje. 1919–1922 m. Lietuvos atstovas Vatikane. 1921 m. Romoje italų kalba leido dvisavaitį informacinį leidinį „Eco di Lituania". Susipykęs su savo bičiuliu Lietuvos užsienio reikalų ministerijos patarėju kanauninku Kazimieru Prapuoleniu, iš diplomatinės veiklos pasitraukė. Grįžo į Lietuvą ir dėstė lotynų bei italų kalbas Kauno kunigų seminarijoje ir Lietuvos universitete. Nuo 1925 m. klebonas Gelgaudiškyje, nuo 1928 m. dirbo Telšių vyskupijos kurijoje ir Telšių kunigų seminarijoje. Rašė religiniais, teisiniais ir kitais klausimais leidiniuose „Draugija", „Vadovas", „Vienybė", „Žemaičių prietelius" ir kt. 

Vertė grožinę literatūrą iš lotynų ir italų kalbų.

Vertimų bibliografija
---------------------

* Ovidijus. *Biografija. Autobiografija*. Telšiai, 1928
* Dantė. *Dieviškoji komedija*. Telšiai, 1938

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Vanagas. *Jurgis Narjauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 58 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 350 psl.
| **Justinas Strimaitis** |
| --- |
| Gimė | 1895 m. vasario 10 d.Rygiškiai, Griškabūdžio valsčius, Šakių apskritis |
| Mirė | 1960 m. vasario 15 d. (65 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | pedagogas, kanklininkas, spaudos darbuotojas, poetas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Lietuvos universitetas |

**Justinas Strimaitis** (1895 m. vasario 10 d. Rygiškiai, Griškabūdžio valsčius, Šakių apskritis – 1960 m. vasario 15 d. Kaunas) – Lietuvos pedagogas, kanklininkas, spaudos darbuotojas, poetas, redaktorius.

Biografija
----------

Baigė Veiverių mokytojų seminariją, studijavo Lietuvos universitete.

Nuo 1915 m. mokytojavo. 1917 m. Vilniaus konferencijos dalyvis. Lietuvos kanklininkų draugijos kursų dėstytojas.

Spaudoje pradėjo bendradarbiauti 1912 m. 1914 m. dirbo laikraščių „Viltis", 1916 m. „Dabartis", 1922-1927 m. dienraščio „Lietuva" redakcijoje. 1920-1922 m. redagavo žurnalą „Pavasaris". Nuo 1935 m. – nuolatinis žurnalo „Žvaigždė" bendradarbis. Rašė visuomenės gyvenimo, kultūros, pedagogikos klausimais.

Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.

Bibliografija
-------------

*Rom. Žibunto* slapyvardžiu 1919 m. išleido eilėraščių rinkinį *Vargelių žiedai*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 475 psl.
*Kitos reikšmės – Jūra (reikšmės).*
**Jūra** – *laivininkystės, žvejybos, Klaipėdos uosto, buriavimo ir literatūros iliustruotas mėnesinis žurnalas*, ėjęs 1935–1939 m. Klaipėdoje.

Istorija
--------

Leido Lietuvos jūrininkų sąjunga Klaipėdoje ir Lietuvos moterų tautiniam laivynui remti sąjunga. Iki 1938 m. ėjo kaip *laivininkystės, žvejybos ir pajūrio gyvenimo iliustruotas laikraštis*. Spausdino akcinės bendrovės „Rytas" spaustuvė. Išėjo 43 numeriai, tiražas siekdavo iki 5000 egz. 1939 m. Klaipėdą užgrobus nacistinei Vokietijai, nuo birželio mėn. vietoj „Jūros" Kaune pradėta leisti „Mūsų jūra". 

Bendradarbiavo Vladas Bakūnas, Teodoras Daukantas, Pranas Klimaitis, J. Kvietkauskas, G. Galvanauskas, Vaclovas Sidzikauskas, R. Vilčiauskas ir kt.

Redaktoriai
-----------

Redaktoriais buvo nominuojami jūrų kapitonai Adomas Daugirdas, Zigmas Domeika, Bronius Krištopaitis, redakcinėje kolegijoje buvo Juozas Kaminskas ir Feliksas Marcinkus. Faktiškai žurnalo turiniu rūpinosi spaudos darbuotojai Stasys Vainoras ir Vladas Bakūnas, kurie rengdavo savo ir autorių užsakytus analitinius straipsnius, aprašinėjo savo keliones lietuviškais laivais, ieškojo įdomesnių vertimų marinistine tematika.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 192 psl.
2. ↑  Adelė Žičkuvienė, Venantas Butkus, Vidmantas Matutis. Savaitraščiui „Jūra" – 15 metų: nuo ištakų iki šios dienos Archyvuota kopija 2010-07-12 iš Wayback Machine projekto.
| **Jūratė Kristina Kazickas-Altman** |
| --- |
| Gimė | 1943 m. vasario 18 d. (80 metų)Vilniuje |
| Tėvas | Juozas Kazickas |
|  |
| Veikla | lietuvių kilmės JAV verslininkė ir filantropė. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Karininko kryžius
* Sausio 13-osios atminimo medalis
 |

**Jūratė Kristina Kazickaitė-Altman** (g. 1943 vasario 18 d. Vilniuje) – lietuvių kilmės JAV verslininkė ir filantropė.

Biografija
----------

Gimė Lietuvos ekonomisto, vėliau žinomo JAV verslininko ir filantropo Juozo Kazicko šeimoje. Raudonajai armijai okupuojant gimtinę, kartu su tėvais buvo priversta emigruoti: iš pradžių į Vokietiją, o vėliau, kaip ir daugelis pabėgėlių, – į JAV. Baigusi koledžą Niujorke, dirbo savanore mokytoja Šv. Cecilijos kolegijoje Njeri, Kenijoje. Grįžusi į JAV, netrukus vėl išvyko, jau kaip žurnalistė, į karą Vietname, kuriame buvo sužeista. 1966 m. pradėjo dirbti žurnalo „Look", jo korespondentė Pietų Korėjoje. Vėliau leidinių „Time", „Newsweek", „Paris–Match", „Mademoiselle" korespondentė, ilgus metus dirbo agentūroje „Associated Press" ir laikraštyje „The Washington Star". Kelių dokumentinių filmų ir knygų bendraautorė.

Daug metų vadovauja Kazickų šeimos fondui, kuris Lietuvoje ir kitur pasaulyje vykdo skaitlingus kultūros ir švietimo rėmimo projektus. Ištekėjusi už žinomo JAV milijonieriaus Rodžero Altmano (JAV Prezidento Bilo Klintono administracijos Iždo sekretoriaus pavaduotojo), išaugino tris vaikus: dukrą Aleksandrą, sūnų Nicholq, dukrą Kristiną.

Bibliografija
-------------

* The American Womens Gazetter, 1976 m.
* The Womens Calendar, 1978 m.
* War Torn: Stories of War from the Women Reporters Who Covered Vietnam. (Su kitais autoriais),
* War Torn: The Personal Experiences of Women Reporters in the Vietnam War. (Su kitais autoriais).

Įvertinimas
-----------

* Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Karininko kryžius
* Sausio 13-osios atminimo medalis
* 2004 m. suteiktas Kauno technologijos universiteto garbės daktaro laipsnis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 216 psl.

Nuorodos
--------

* Kazickų fondo svetainė
**Kaišiadorių spaustuvė** – spaustuvė Kaišiadoryse, veikusi 1946–2008 m. Vytauto Didžiojo g. 44.

Istorija
--------

Nuo 1946 m. spausdino Kaišiadorių apskrities laikraštį „Bolševikiniu keliu", o nuo 1950 m. rajonas laikraštį „Bolševikiniu keliu", kuris nuo 1953 m. pavadintas „Komunistiniu keliu". 1952–1955 m. Kaišiadoryse buvo spausdinamas Žiežmarių rajono laikraštis „Lenino keliu", 1951–1953 m. – MTS laikraščiai: Kaišiadorių „Kolūkiečių draugas" ir Žiežmarių „Už stalininius kolūkius".

1961 m. buvo sujungtos kaimyninių Kaišiadorių, Trakų, Vievio rajonų spaustuvės ir Kaišiadorių spaustuvė tapo Vievio spaustuvės skyriumi. 1964 m. spaustuvė gavo linotipą. 1962 m. leidžiamas rajono laikraštis „Komunistiniu keliu" pavadintas „Į komunizmą", o 1989 m. – „Kaišiadorių aidai".

1976 m. Kaišiadorių spaustuvė tapo Kauno Raidės spaustuvės skyriumi, 1989 m. – savarankiška valstybine spaustuve, 1991 m. – UAB „Kaišiadorių spaustuvė", nuo 1994 m. vadinosi G. Kniukštos firmos Kaišiadorių spaustuve „Cicaras". Turėjo 3 plokščiąsias ir 1 tigelinę spausdinimo mašinas. Spausdino knygas, brošiūras, blankus, etiketes.

Be to, Kaišiadoryse veikė Adomo Jakšto spaustuvė, Girelės g. 22 ir UAB „Iksprintas" spaustuvė J. Basanavičiaus g. 44.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 201 psl.
Karališkasis vanduo
**Karališkasis vanduo** (arba **karališkoji degtinė**) – koncentruotų azoto rūgšties ir druskos rūgšties mišinys (paprastai tūrių santykiu 1:3). Jis taip vadinamas dėl to, kad tirpina tauriuosius metalus, pavyzdžiui, auksą ir platiną.

Karališkasis vanduo tirpina auksą, nors jo didesniais kiekiais netirpina nei atskirai paimta druskos, nei azoto rūgštis. Tačiau mišinyje azoto rūgštis tirpina nedidelį kiekį aukso, o druskos rūgštis pateikia chloro jonus, kurie su aukso jonais sudaro chloraurato jonus ir taip palengvina pirmąją reakciją:

Au + 3NO3- + 6 H+ → Au3+ + 3NO2 + 3H2O
Au3+ + 4Cl- → AuCl4-
Karališkasis vanduo ilgai neišlaikomas, nes jo sudedamosios dalys reaguoja viena su kita, sudarydamos nitrozilo chloridą:

HNO3 + 3HCl → NOCl + Cl2 + 2 H2O
Nitrozilo chloridas vėliau skyla:

2NOCl → 2NO + Cl2
Karališkasis vanduo naudojamas stiklinių indų valymui nuo organinių medžiagų ir metalų dalelių.

Stiprus oksidatorius, tirpina platiną (Pt), auksą (Au) ir kitus metalus, netirpstančius paprastose rūgštyse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Karališkasis vanduo*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 394 psl.