recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 55°25′51″š. pl. 24°34′38″r. ilg.﻿ / ﻿55.4309°š. pl. 24.5772°r. ilg.﻿ / 55.4309; 24.5772

|  Lėno šv. Antano Paduviečio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Panevėžio-Krekenavos |
| **Savivaldybė** | Ukmergės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Lėnas (kaimas) |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1928 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Antano Paduviečio bažnyčia.*
Lėno bažnyčia nuo vandens bokšto
**Lėno šv. Antano Paduviečio bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Lėno kaime, Lėno ežero rytiniame krante, prie Ramygalos–Taujėnų kelio. Be aiškių stiliaus bruožų.

Istorija
--------

1919 m. Taujėnų dvaro savininkas kunigaikštis Konstantinas Radvila statomai Lėno bažnyčiai paskyrė miško medžiagos. 1921 m. pastatyta laikina medinė koplyčia. Netrukus pradėta statyti klebonija ir kiti parapijos ūkiniai trobesiai. Lėno gyventojams paaukojus 2 dešimtinių sklypą, kunigų Jurgio Kazakevičiaus ir Jono Laugalio iniciatyva 1923–1924 m. pastatyta akmenų mūro bažnyčia.

1925 m. kunigo J. Laugalio rūpesčiu bažnyčia nutinkuota iš lauko, 1927 m. įdėtos medinės lubos, 1928 m. atlikti kiti darbai. Laikinoji koplyčia pertvarkyta į prieglaudą. Panevėžio vyskupas Kazimieras Paltarokas dovanojo bažnyčiai monstranciją ir taurę, Apolonija Doračiūnienė paskyrė 1000 litų varpui pirkti. Daugiausia bažnyčią parėmė prezidentas Antanas Smetona, kilęs iš šios apylinkės. Jo lėšomis buvo įrengtas didysis altorius, kuriame įmontuotas dailininko Burbos pieštas šv. Antano paveikslas. Kunigas Domininkas Tumėnas Lėno bažnyčiai paskyrė 35 ha žemės (16 km nuo Lėno).

1932 m. Juozas Kuliava dovanojo parapijai 8 ha. Sukeitus žemę arčiau bažnyčios ir 1934 m. Lėno kaimui skirstantis į vienkiemius, bažnyčiai liko 25 ha žemės. Lietuvos vyriausybei paskyrus pašalpą, 1935 m. prie bažnyčios pristatytas aukštas mūrinis bokštas. Prieš Antrąjį pasaulinį karą bažnyčia buvo Vadoklių filija. 1944 m. gerokai sužalota. Vėliau suremontuota.

Architektūra
------------

Bažnyčia be aiškių stiliaus bruožų, stačiakampio plano (27 × 13 m), su žemesne apside, bokšteliu, vienabokštė. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora akmenų ir plytų mūro bei metalinė.

Galerija
--------

* 2008 m.2008 m.
* Galinis fasadasGalinis fasadas
* Bokštelio kryžiusBokštelio kryžius

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lėno šv. Antano Paduviečio bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos puslapis Archyvuota kopija 2006-05-19 iš Wayback Machine projekto.
Šv. Minijaus bažnyčia Florencijoje
**Protorenesansas** – italų kultūros istorijos laikotarpis (XIII a. vidurys – XIV a. pradžia) prieš renesansą; šio laikotarpio italų architektūros bei dailės stilius. Italijos meno periodizacijoje protorenesanso laikotarpis apima dučento pabaigą ir trečentą.

Protorenesanso menas susiklostė veikiamas vis stiprėjančio antifeodalinio judėjimo, spartaus miestų, prekybos ir amatų augimo, turėjo sąsajų su romaniniu, gotikos ir Bizantijos menu. Protorenesanso architektūrai ir dailei būdingas romantinis jausminis tikrovės traktavimas, pasaulietinės tendencijos, antikos meno motyvai. Protorenesanso architektūroje susiformavo vadinamasis inkrustacinis stilius. Pastatų sienos neretai būdavo skaidomos į stačiakampio, apskritimo ar rombo formos plokštumas, pabrėžiančias statinio tektoniką, naudojami antikinių orderių elementai, pastatai dažnai būdavo puošiami spalvoto marmuro ornamentais. Protorenesanso skulptūrai būdingas žmogaus kūno formų tikroviškumas ir išraiškingumas, tapybai – monumentalumas, dekoratyvumas, psichologinis įtikinamumas.

Menininkai
----------

Žymiausi šio laikotarpio kūrėjai: skulptoriai N. ir Dž. Pizanai, tapytojai Džotas, Pjetras Kavalinis ir Dučas, skulptorius ir architektas Arnolfas di Kambijus. Tapyboje reikšmingiausios buvo Florencijos ir Sienos dailės mokyklos.

|  |  |
| --- | --- |
| * Arnolfo di Cambio
* Nicola Pisano
* Giovanni Pisano
* Andrea Pisano
* Cimabue
* Giotto di Bondone
* Andrea Orcagna
* Altichiero
* Spinello Aretino
* Paolo Veneziano
* Guido da Siena
 | * Taddeo Gaddi
* Agnolo Gaddi
* Duccio di Buoninsegna
* Simone Martini
* Lippo Memmi
* Pietro Lorenzetti
* Ambrogio Lorenzetti
* Pietro Cavallini
* Bernardo Daddi
* Tino di Camaino
 |

Protorenesansas paskatino ankstyvojo renesanso susiformavimą. Ir XV a. pirmoje pusėje kūrė menininkai, kurių estetika dar buvo tampriai susijusi su protorenesanso − Lorenzo Monaco, Gentile da Fabriano, Pisanello.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Protorenesansas*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, IX t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1982. T.IX: Pintuvės-Samneris, 235 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Akies sandara
**Lęšiukas** (lot. *lens*) – akies obuolio išorę dengianti dvigubai išgaubtos formos struktūra, neturinti kraujagyslių ir nervų. Skaidrus, minkštos konsistencijos kūnas, praleidžiantis šviesos spindulius į akį, juos suglaudžiantis ir dalyvaujantis akomodacijoje. Savo forma primena išgaubtą lęšį. Akyje lęšiukas yra už rainelės, užpakaliniu paviršiumi atsirėmęs į stiklakūnio priekinėje dalyje esantį įdubimą. Labiausiai iškilę priekinio ir užpakalinio lęšiuko paviršiaus taškai vadinami *lęšiuko poliais*. Abu polius jungia 3,6 mm ilgio lęšiuko ašis, ekvatorius, kurio skersmuo apie 9 mm. Prie lęšiuko ties ekvatoriumi prisitvirtinęs lęšiuko pasaitėlis. Lęšiuką dengia kapsulė – labai plona elastinga plėvelė. Priekiniame paviršiuje kapsulė storesnė. Lęšiukas auga visą gyvenimą, senosios jo dalys centre susispaudžia, lęšiukas storėja, sunkėja. Sulaukus 25-30 metų, jau išsiskiria lęšiuko branduolys, kuris, žmogui senstant, didėja ir kietėja. Kinta lęšiuko spalva. Naujagimio lęšiukas skaidrus, vėliau įgauna gelsvą atspalvį. Lęšiuką difuziškai maitina vandeningas skystis, esantis akies kamerose.

Lęšiuko ligos
-------------

Senstant lęšio branduolį sudarančios centrinės skaidulos pradeda kietėti, todėl lęšio forma geba mažiau keistis ir mažėja akomodacijos galia. Senatvėje taip pat galimas lęšio centrinių skaidulų drumstėjimas, kuris ilgainiui lemia kataraktos atsiradimą.

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

Jutimo organai ← **Akis**  

Ragena -
Odena -
Rainelė -
Vyzdys -
Krumplynas -
Gyslainė -
Tinklainė -
Regos nervas -
Stiklakūnis -
Lęšiukas -
Vokai -
Junginė -
Ašaros
**Airijos darbininkų (leiboristų) partija**, PLO (airiškai: *Páirti an lucht oibre*, angl. *The Irish Labour Party) – Airijos Respublikos kairioji politinė partija.*

Įkurta 1912 m. Džeimso Konolio, Džeimso Larkino ir Viljamo O'Brajeno iniciatyva kaip politinis Airijos tredjunionų (profsąjungų) sparnas. 1922 m. rinkimuose gavo 21 % balsų ir 17 parlamento mandatų. Nuo 1930 m. savarankiška partija, bet iki 1940 m. atstovavo išskirtinai profsąjungų interesams.

Ideologija
----------

1940 m. priimtoje programoje pasisakoma už respubliką, privačią nuosavybę, išskyrus svarbiausias ekonomikos sritis. 1973 m. „*Naujojoje respublikos programoje*" nustatytas svarbiausias tikslas – socializmas ir „dirbančiųjų respublika". 1980 m. programoje siekiama neklasinės visuomenės, gamybos priemonių ir bankų suvisuomeninimo. 1989 m. priimta nauja „*Ekonominė programa 90-iesiems*".

Politika
--------

1948–1951, 1954–1957, 1973–1977, 1981–1986 m. dalyvavo koalicinėje vyriausybėje su Fine gael partija. 1987–1992 buvo opozicijoje.

1972–1973 priešinosi Airijos stojimui į Europos ekonominę bendriją, bet šalininkams laimėjus referendumą, pakeitė nuomonę.

1992 m. rinkimuose į Atstovų rūmus gavo daugiausia balsų savo istorijoje 19,3 % ir 33 vietas iš 166. 1993–1994 sudarė koalicinę vyriausybę su Fiana Fail, 1994–1997 su Fine gael ir Demokratine kairiąja partijomis, nuo 1997 m. opozicijoje.

1990 m. partijos lyderė M. Robinson tapo pirmąja moterimi, Airijos respublikos prezidente.

Partiją nuolat palaiko 7-17 % rinkėjų. 2002 m. rinkimuose gavo 21 vietą 166 vietų parlamente.

Struktūra
---------

1985 m. PLO turėjo 206 000 narių, iš kurių 6000 individualių, kiti kolektyviniai, atstovaujantys Airijos tredjunionų kongreso profsąjungas.
SI narė.

Pirmininkai
-----------

* 1922 – Tomas Džonsonas,
* 1927 – Tomas O'Konelis,
* 1932 – Viljamas Nortonas,
* 1960 – Brendanas Korišas,
* 1975- Frenkas Klaskis,
* 1981 – Maiklas O'Lyris,
* 1982 – Dikas Springas,
* 1997 – Rairis Kvinas
* 2002 – Patas Rabitas.
* 2007 - Eamon Gilmore
* 2014 - Joan Burton

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Jaunimo sekcija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Protono skilimas** yra eksperimentiškai nepatvirtintas radioaktyvusis skilimas, kurio metu protonas skyla į lengvesnes subatomines daleles, paprastai į neutralų pioną ir pozitroną, skilimo metu išspinduliuojamas gama kvantas.

{\displaystyle p\longrightarrow e^{+}+\pi ^{0}\longrightarrow e^{+}+2\gamma }
Standartiniame modelyje protonai tam tikras barionų tipas stabilus dėl išsaugoto barioninio skaičiaus. Todėl jie negali skilti į kitas daleles. Bet jeigu didžioji suvienijimo teorija (angl. grand unified theories (GUTs) teisinga, tada ji sugriauna barioninio skaičiaus simetriją ir protonui leidžia skilti. Teorija papildyta dar viena hipotetine dalele X bozonu. Kol kas visi bandymai aptikti ir teoriškai patvirtinti protono skilimą yra nesėkmingi.

Eksperimentai
-------------

Super-Kamiokande neutrinų observatorijoje (Japonija), nustatyta žemiausia galima protono pusėjimo trukmė 1035. Tai yra laikas, kuriam praėjus suskils pusė visų dabar esančių protonų.
|  Kvaikerai |
| --- |
| Ekvadoro kvaikeraiEkvadoro kvaikerai |
| Gyventojų skaičius | ~15 000 |
| Populiacija šalyse | Kolumbijos vėliava Kolumbija: 13 000Ekvadoro vėliava Ekvadoras: 2000 |
| Kalba (-os) | kvaikerų, ispanų |
| Religijos | krikščionybė (katalikybė) |
|  |
|  **Vikiteka:** | Kvaikerai |

**Kvaikerai** (aba *koaikerai*, sav. *Awá-Kwaiker*, isp. *coaiquer, cuaiquer*) – indėnų čibčų tauta, gyvenanti pietvakarių Kolumbijoje (Narinjo, Putumajo dep.) ir aplinkiniuose Ekvadoro rajonuose (Karčio, Sukumbijoso prov.). Populiacija – ~15 tūkst. žmonių. Kvaikerų kalba (*Awa Pit*) priklauso barbakoa kalbų šeimai, dalis kalba ispaniškai. Pagal tikybą – Romos katalikai.

Pradžioje kvaikerai gyveno pakrantės lygumose, bet spaudžiami baltųjų kolonistų, o vėliau ir juodaodžių, pasitraukė į miškingas priekalnes. Asimiliuojami kolumbiečių ir ekvadoriečių.

Verčiasi daugiausia kapline žemdirbyste: augina bananus (vartoja šviežius, virtus, keptus), kukurūzus (košių ir čičos gamybai), persikines palmes, cukranendres (pardavimui). Laiko jūrų kiaulytes, vištas, kiaules, medžioja paukščius ir smulkius žvėrelius (naudodami spąstus ir žabangas). Iš lianų ir bambuko pina virvinius tiltus per upes.

Tradicinis kvaikerų būstas
Gyvenvietė padriko plano. Namai stačiakampiai, ant polių, kūginiais stogais. Apranga kreolinė.

Būdinga mažoji šeima.

Šaltiniai
---------

1. ↑  kwi Duomenys apie kodu „kwi" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
2. ↑  *Коайкер*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kapjata*Capiatá* |
| --- |
| *Kapjatos centras* |
|  |
| 

KapjataKapjata

25°21′10″ p. pl. 57°27′10″ v. ilg.﻿ / ﻿25.35278°š. pl. 57.45278°r. ilg.﻿ / 25.35278; 57.45278﻿ (Kapjata)Koordinatės: 25°21′10″ p. pl. 57°27′10″ v. ilg.﻿ / ﻿25.35278°š. pl. 57.45278°r. ilg.﻿ / 25.35278; 57.45278﻿ (Kapjata) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Paragvajaus vėliava Paragvajus |
| **Departamentas** | Centrinis departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1640 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 209 012  |
| **Altitudė** | 124 m |
|  |
| **Kirčiavimas** | Kapjatà |

**Kapjata** (isp. *Capiatá*, gvar. *Kapiata*) – miestas Paragvajuje, Centriniame departamente, 20 km į pietryčius nuo Asunsjono, Asunsjono aglomeracijoje. ~210 tūkst. gyventojų. Miestas įsikūręs prie kelių Asunsjonas-Enkarnasjonas (Ruta 1) ir Asunsjonas-Koronel Ovjedas (Ruta 2).

Mieste yra XVIII a. pranciškonų bažnyčia su ispanų barokinio meno dirbiniais, Šv. Karaliaus Baltazaro oratorija, Ramón Elías mitologijos muziejus, Aratiri autodromas.

Miesto pavadinimas yra gvaranių kilmės, tačiau dėl jo tikslios reikšmės nesutariama. Sandas *atã* reiškia „kietas, tvirtas". Vietiniai gyventojai sako, kad pavadinimas kilęs nuo vienos kietos žolės *capi’i* (*capi’i atã*). Pagal kitą versijas miestas pavadintas narsaus kasiko *Capipi* vardu.
| Kvala Lumpūras*Kuala Lumpur* |
| --- |
|              |
| *Kuala Lumpūro bokštai-dvyniai* |
|  |
| 

Kvala LumpūrasKvala Lumpūras

3°8′00″ š. pl. 101°42′00″ r. ilg.﻿ / ﻿3.13333°š. pl. 101.70000°r. ilg.﻿ / 3.13333; 101.70000﻿ (Kvala Lumpūras)Koordinatės: 3°8′00″ š. pl. 101°42′00″ r. ilg.﻿ / ﻿3.13333°š. pl. 101.70000°r. ilg.﻿ / 3.13333; 101.70000﻿ (Kvala Lumpūras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Malaizijos vėliava Malaizija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1849 m. |
| **meras** | Dato' Ahmad Fuad Ismail |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 1 730 000  |
| **Plotas** | 243,65 km² |
| **Tankumas** (2016) | 7 100 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | nuo 50xxx iki 60xxx,
68xxx |
| **Tinklalapis** | kualalumpur.gov.my/ |
|  **Vikiteka** | Kvala Lumpūras |
|  |
| **Kirčiavimas** | Kvãla Lumpū̃ras |

**Kvala Lumpūras** (angl. *Kuala Lumpur*) – miestas Malaizijoje, sostinė ir svarbiausias ekonominis centras šalyje. Miestas sudaro federalinę sostinės teritoriją. Metropolinėje teritorijoje gyvena 7,6 mln. gyventojų (2016 m.) 2124 km² plote. Didelis transporto mazgas, miestą aptarnauja du tarptautiniai oro uostai. Išvystyta maisto, metalo apdirbimo, medienos, kaučiuko pramonė. Mieste yra šalies parlamentas, veikia 2 universitetai.

Daug namų yra kiniško stiliaus, šventyklos, mečetės, malajų ir indų namai. Miestas yra modernus – yra aukštų dangoraižių, paminklų, parkų. Didžiausias priemiestis – Petaling Džaja.

Mieste stovintys Petronas Twin Towers bokštai-dvyniai iki 2004 m. buvo aukščiausi pastatai pasaulyje. Šiuo metu jie yra aukščiausi dvyniai pasaulyje – 451,9 m.

Mieste įsteigtas didžiausias pasaulyje atviras paukščių parkas – Kvala Lumpūro paukščių parkas.

Istorija
--------

Kvala Lumpūras įkurtas 1857 m. kaip miestas žinomas maždaug nuo 1880 m. – tada tai buvo Selangoro kunigaikštystės sostinė. 1946–1957 m. buvo anglų kolonijos Malajos Sąjunga (nuo 1948 m. Malajos Federacija) administracinis centras. 1957–1963 m. nepriklausomos Malajos Federacijos sostinė, nuo 1963 m. Malaizijos sostinė.

Sportas
-------

* Kuala Lumpur FA futbolo klubas;
* „Kvala Lumpūro" stadionas.

Galerija
--------

  


|  |  |
| --- | --- |
| Malaizijos valstijos |  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| **Vakarų Malaizija:** | Džohoras | Kedahas | Kelantanas | Malaka | Negeri Sembilanas | Selangoras | Pahangas | Perakas | Perlisas | Penangas | Terenganu  Kvala Lumpūras | Putradžaja |
| **Rytų Malaizija:** | Labuanas | Sabahas | Saravakas |

 |
Pasiduodantys britų kariai, kuriuos Japonijos pėstininkai sulaikė Singapūro mūšyje.
**Kapituliacija** (lot. *capitulo* – ‘susitariu tam tikrais punktais’) – šalies ginkluotųjų pajėgų arba jų dalies pasidavimas nugalėtojui ir sutikimas su jo padiktuotomis ar sutartomis sąlygomis. Kapituliavusios šalies karinė amunicija, įtvirtinimai ir užimtos teritorijos yra perimami priešo, o kariai tampa belaisviais. Kapituliacija gali būti ir besąlygė, kai sąlygas nurodo nugalėtojas (pvz. Vokietijos kapituliacija 1945 m.).

Kapituliacija dažniausiai įforminama kapituliacijos aktu (deklaracija), kurį pasirašo įgaliotieji asmenys.

Kapituliacijos akte gali būti numatomos įvairios sąlygos, kaip antai ugnies nutraukimo laikas, kapituliuojančiųjų statusas (pvz. kapituliuojančios teritorijos okupacija, kapituliuojančios kariuomenės paleidimas ar karo belaisvių statuso suteikimas kapituliuojančios šalies kariams), kapituliuojančiųjų nusiginklavimas ir kt. Kapituliacijos sąlygų pažeidimas laikomas karo nusikaltimu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *„Kapituliacija". lietuviuzodynas.lt. Lietuvių žodynas. Nuoroda tikrinta 2022-06-09.*
2. 1 2  *„Kapituliacija". istorijatau.lt. Istorija Tau. Nuoroda tikrinta 2022-06-09.*
3. 1 2 3  *„Kapituliacija". vle.lt. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-06-09.*
| **Dmitrijus Česnokovas** |
| --- |
| Gimė | 1910 m. lapkričio 7 d.Kursko gubernija |
| Mirė | 1973 m. rugsėjo 17 d. (62 metai)Maskva, Rusija |
| Tautybė | rusas |
| Pilietybė | TSRS |
| Vaikai | dukra Bela Gaimakova |
|  |
| Veikla | filosofas, TSKP funkcionierius |
|  |
| Alma mater | Maskvos II valstybinis universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Stalino premija, Lenino ordinas, Darbo raudonosios vėliavos ordinas, Garbės ženklo ordinas |

**Dmitrijus Česnokovas** (rus. *Чесноков Дмитрий Иванович*, g. 1910 m. lapkričio 7 d. Kursko gubernijoje, Rusija – 1973 m. rugsėjo 17 d. Maskvoje) – tarybinis filosofas, partinis ir valstybės veikėjas.

Biografija
----------

1931 m. baigė Maskvos 2-ąjį valstybinį universitetą. Filosofijos mokslų daktaras (1951 m.), TSRS Pedagogikos mokslų akademijos narys (1968 m.).

1931-1943 m. buvo Sverdlovsko universiteto dėstytojas, katedros vedėjas. 1943 m. pradėjo partinio funkcionieriaus karjerą- tapo VKP(b) Sverdlovsko miesto komiteto skyriaus vedėju, 1946 – 1947 m. buvo šio komiteto sekretorius propagandai. 1947 – 1948 m. buvo VKP(b) CK propagandos ir agitacijos valdybos Mokslo skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1948 – 1951 m. dirbo TSRS mokslų akademijos Filosofijos instituto direktoriaus pavaduotoju bei žurnalo „Filosofijos klausimai" («Вопросы философии») vyriausiuoju redaktoriumi. 1951 m. už monografiją „Gerceno pasaulėžiūra" apdovanotas Stalino premija.

Buvo tarp ganėtinai jaunų partinių darbuotojų, kuriuos Stalinas sparčiai kėlė karjeros laiptais, taip organizuodamas priepriešą su savo senaisiais bendražygiais ir ruošdamas jiems pamainą: 1952 m. spalio mėn. – 1953 m. kovo mėn. D.Česnokovas buvo TSKP CK Filosofijos, teisės mokslų ir akštųjų mokyklų skyriaus vedėjas, TSKP CK Politinio biuro narys, Ideologinės komisijos narys, žurnalo „Komunistas" vyr. redaktorius.

Iškart po Stalino mirties iš svarbiausių postų pašalintas, 1953 – 1955 m. buvo TSKP Gorkio srities komiteto Mokslo skyriaus vedėjas, 1955 – 1957 m. – srities komiteto sekretorius.

1957 – 1959 m. vadovavo Valstybiniam televizijos ir radijo komitetui prie TSRS Ministrų Tarybos. Vėliau dirboMaskvos universiteto Istorinio materializmo katedros vedėju, 1967 – 1970 m. buvo TSKP CK Visuomenės mokslų akademijos prorektorius. Nuo 1970 m. – pensininkas.

Apdovanotas Lenino, Darbo raudonosios vėliavos bei Garbės ženklo ordinais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Чесноков Д. И. (Справочник по истории Коммунистической партии и Советского Союза 1898 - 1991)
| Kapo gėlių regiono saugomos teritorijos |
| --- |
| Pasaulio paveldo sąrašas |
| 

---

Augalija šalia Gerosios Vilties kyšulio |
| **Vieta** |  Pietų Afrikos Respublika |
| **Tipas** | Gamtinis |
| **Kriterijus** | ix, x |
| Pasaulio paveldo emblema **Nuoroda** | (angl.) (pranc.): 1007 |
| **Regionas**\*\* | Afrika |
| **Įrašymo istorija** |
| **Įrašas** | 2004  (28 sesija) |
| 

Kapo gėlių regionas šalies/regiono žemėlapyje

 |
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Kapo gėlių regionas** – gamtinė (floristinė) sritis Pietų Afrikos Respublikoje, Kapo krašte (Vakarų, Rytų Kapo provincijose). Iš 6 pasaulyje išskiriamų gėlių regionų, Kapo gėlių regionas yra pats mažiausias. Be to, tai didžiausia biologine įvairove pasižymintis kraštas, esantis anapus atogrąžų. Iš daugiau nei 9000 čia augančių induotinių augalų, 69 % yra endeminiai. Čia sutinkamos 5 Pietų Afrikoje endeminės augalų šeimos ir 160 genčių.

Kapo gėlių regionas užima 78 555 km² plotą. Jis yra subtropinėje, Viduržemio jūros pobūdžio klimato juostoje. Gamtiškai skirstomas į 3 dalis: finbošą (subtropiniai miškai, krūmynai), sandveldą (sausringi krūmynai, medžiai, sąžalynai) ir renosterveldą (daugiausia *Elytropappus rhinocerotis* žolėmis apaugusias pievas). Taip pat vietomis įsiterpia pietiniai Afrikos vidutinių platumų miškai.

Kapo gėlių regione rūšys sparčiai nyksta dėl ūkinės plėtros bei invazinių rūšių.

Kraštas 2004 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Objektą sudaro šios saugomos teritorijos:

* Stalo kalno nacionalinis parkas
* Sederbergo laukinės gamtos sritis
* Grot Vinterhuko laukinės gamtos sritis
* De Hopo gamtos rezervatas
* Bosmansbošo laukinės gamtos sritis
* Bavianšklofo mega rezervatas
* Svartbergo kompleksas
* Bolando kalnų kompleksas (Jonkershuko gamtos rezervatas, Asegaibošo gamtos rezervatas, Hotentots Holando gamtos rezervatas, Kogelbergo gamtos rezervatas)

* Kardeliai Gladiolus alatus SederbergeKardeliai *Gladiolus alatus* Sederberge
* Renosterveldo augmenijaRenosterveldo augmenija
* De Hopo rezervato sąžalynaiDe Hopo rezervato sąžalynai
* Kalnų augmenija Stalo kalno parkeKalnų augmenija Stalo kalno parke
| Kvandas Kubangasport. *Cuando-Cubango* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Angolos vėliava Angola |
| **Administracinis centras** | Menongė |
| **Savivaldybių skaičius** | 9 |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 677 400 |
| **Plotas** | 204 000 km² |
| **Tankumas** (2022) | 3,32 žm./km² |

**Kvandas Kubangas** (port. *Cuando-Cubango*) – provincija pietryčių Angoloje. Ribojasi su Bijės, Kunenės, Mošiko, ir Huilos provincijomis, Zambija bei Namibija. Administracinis centras – Menongė.

Istorija
--------

Kvandas Kubangas yra atokiausia, retai gyvenama Angolos provincija, sunkiai kontroliuojama centrinės vadovybės (dėl to dažnai vadinama *Terra do Fim do Mundo* (pasaulio pakraščio žeme). Pilietinio karo metais čia slėpėsi UNITA partizanai.

Geografija
----------

Būdingos savanos, kuriose gyvena šiai juostai būdingi gyvūnai (drambliai, juodosios antilopės, hienos ir kt.). Pagrindinės upės – Kvandas ir Kubangas.

Savivaldybės
------------

Provincija padalinta į 9 savivaldybes:

* Kalajus
* Kuangaras
* Kušis
* Kuito Kuanavalė
* Dirikas
* Mavinga
* Menongė
* Nankova
* Rivungas

Šaltiniai
---------

1. ↑  ANGOLA, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
| **Angolos provincijos** |  |
| Bengas | Bengela | Bijė | Huambas | Huila | Kabinda | Kunenė | Kvandas Kubangas | Luanda | Malanžė | Mošikas | Namibas | Pietų Kvanza | Pietų Lunda | Šiaurės Kvanza | Šiaurės Lunda | Uižė | Zairas |
| **Dmitrijus Polianskisrus. ''*Полянский Дмитрий Степанович''*** |
| --- |
| Gimė | 1917 m. liepos 11 d.Lugansko srityje, Ukraina |
| Mirė | 2001 m. spalio 8 d. (84 metai)Maskvoje |
|  |
| Veikla | TSRS partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys |
|  |
| Alma mater | 1939 m. Charkovo žemės ūkio institutas |

**Dmitrijus Polianskis** (rus. '**Полянский Дмитрий Степанович'**, 1917 m. liepos 11 d. Lugansko srityje, Ukraina – 2001 m. spalio 8 d. Maskvoje) – TSRS partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.

Biografija
----------

1939 m. baigęs Charkovo žemės ūkio institutą, pradėjo dirbti komjaunimo Charkovo srities komiteto valstiečių jaunimo skyriaus vedėju. 1940 m. pradėjo tarnybą Raudonojoje Armijoje. Nuo 1942 m. iki 1945 m. buvo partinis funkcionierius Altajaus krašte, nuo 1945 m. – VKP(b) CK aparate.

Nuo 1949 m. iki 1952 m. – TSKP Krymo srities komiteto antrasis sekretorius, 1953–1955 m. – pirmasis sekretorius. Nuo 1952 m. iki 1953 m. dirbo Krymo srities vykdomojo komiteto pirmininku.

Nuo 1955 m. – TSKP Orenburgo srities, nuo 1957 m. – Krasnodaro krašto pirmasis sekretorius.

Nuo 1958 iki 1962 m. buvo Rusijos TSFR Ministrų tarybos pirmininkas. Nuo 1962 m. – TSRS Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas, nuo 1965 m. – pirmasis pavaduotojas.

1973–1976 m. buvo TSRS žemės ūkio ministru. Vėliau – diplomatinėje tarnyboje: nuo 1976 m. – TSRS ambasadorius Japonijoje, 1982–1987 m. – Norvegijoje.

TSRS Aukščiausiosios Tarybos 4–9 šaukimų deputatas. TSKP CK narys (1956–1981 m.), Nuo 1958 m. buvo kandidatas į TSKP CK Politinio biuro narius, 1960–1976 m. – Politinio biuro narys.

D. Polianskis 1962 m. su grupe TSRS vadovybės narių buvo atvykęs į Novočerkaską malšinti gyventojų nepasitenkinimo valdžia ir pritarė šaunamųjų ginklų panaudojimui prieš demonstrantus. Būdamas Krymo srities vadovu 1954 m. pritarė Krymo perdavimui iš Rusijos Ukrainai.

Nuorodos
--------

Biografija: 1, 2
| **Leonidas Maurinislatv. *Leonīds Mauriņš*** |
| --- |
| Gimė | 1943 m. gegužės 4 d. (80 metų)Ryga |
|  |
| Veikla | latvių dailininkas, grafikas |
|  |
| Alma mater | Latvijos dailės akademija |

**Leonidas Maurinis** (latv. *Leonīds Mauriņš*, g. 1943 m. gegužės 4 d. Ryga) – latvių dailininkas, grafikas.

Biografija
----------

1969 m. baigė Latvijos dailės akademiją Rygoje, iki 1985 m. joje dėstė.

Kūryba
------

Sukūrė monumentalių dekoratyvinių sienų tapybos kūrinių interjerams (kavinėje „Allegro", 1969 m. vaikų darželyje, 1982–1983; abu Rygoje), grafikos kūrinių („Naktinis sapnas" 1977 m. „Prisiminimai apie Viduržemio jūrą" I, II 1981 m.), nutapė paveikslų („Indija", „Variacijos pagal Mocartą", abu 1975 m. „Variacijos pagal Rachmaninovą. Pavasario vandenys" 1978 m. „Mergina su paukščiais" 1987 m. „Šeima kaime" 1989 m.). Kūryboje vyrauja deformuota žmogaus figūra, dažniausiai susipynusi su paukščių, gyvūnų figūromis, būdinga fragmentiškumas, ritmiškumas, dekoratyvumas, teikiama reikšmės spalvų emociniam poveikiui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  '**. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 471 psl.**

Nuorodos
--------

* Leonīda Mauriņa personālizstāde
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Papėdės gyvenvietė** – silpnai įtvirtinta ar neįtvirtinta gyvenvietė ties pilimi ant piliakalnio. Nuo papilio skiriasi tuo, kad beveik ar visai neįtvirtinta.

Papėdės gyvenvietės paprastai užimdavo gana didelę teritoriją (iki keliolikos hektarų), dažnai būdavo neapsaugotose vietose (pvz. lygioje aukštumoje, tuo tarpu pilis būdavo atitvertame ar grioviu perkastame tos aukštumos kyšulyje), dažnai upelių ar ežerų žemumose, slėniuose (t. y. keliolika – keliasdešimt metrų žemiau nei piliakalnio aikštelė). Papėdės gyvenvietės neretai senesnės už tos pilies (piliakalnio) papilį.

Lietuvoje papėdės gyvenvietės aptiktos maždaug 60 % piliakalnių kompleksuose. Tokių gyvenviečių neturėdavo nebaigtos statyti ar trumpai egzistavusios pilys. Papėdės gyvenvietės būdavo vienoje piliakalnio pusėje (40 %), dviejose pusėse (20 %), o kartais apjuosdavo ir visą piliakalnį. Gyvenvietės plotas retai būdavo mažesnis už 1 ha, dažniausiai – 3-6 ha. Šatrijos papėdės gyvenvietė užėmė apie 15 ha plotą.

Literatūra
----------

* Zabiela G. (1995) Lietuvos medinės pilys. 335 psl.
**Dmitrijus Dmitrukas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Dmitrijus Dmitrukas  Дмитрук Дмитрий |
| Gimimo data | 1997 m. birželio 9 d. (25 metai) |
| Gimimo vieta | Rusija |
| Ūgis | cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugas |
| Jaunimo klubai |
| nežinoma | Tosno-2 |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2018201820192019–202020212022 | Neva Almaz-AnteiDFK DainavaFK JadroNevėžisFK Jadro | 0? 0(?)0? 0(?)05 0(0)0? 0(?)12 0(0)0? 0(?) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. gegužės 10 d.. |

**Dmitrijus Dmitrukas** (*Dmitrij Dmitruk* rus. *Дмитрук Дмитрий*; g. 1997 m. birželio 9 d.) – futbolininkas iš Rusijos saugas. 

Kitados rungtyniavo Lietuvoje. Atstovo Alytaus „Dainavos" ir Kėdainių „Nevėžio" klubams.

Karjera
-------

Futbolą pradėjo žaisti gimtinėje. Atstovavo FK Tosno jaunimo komandai. Vėliau perėjo į FK Neva, žaidė FK Almaz-Antei.

Anksčiau jis jau yra žaidęs Lietuvoje, kuomet gynė Alytaus „Dainavos" garbę. 2019 m. trumpai žaidė Pirmoje lygoje. Per penkias rungtynes įvarčių nepelnė.

Sankt Peterburgo „Core" klubui atstovavo nuo 2020 m. iki 2021 m. vasaros. 

### Kėdainių „Nevėžis"

Nuo 2021 m. vasaros atstovavo Kėdainių „Nevėžio" klubui, kuris debiutavo A lygoje.

2021 m. liepos 17 d. debiutavo rungtynėse prieš Kauno rajono „Hegelmann Litauen" futbolo klubą, kurias kėdainiečiai pralaimėjo 0:2. Žaidė ir 2021 m. liepos 31 d. rungtynėse prieš FC Hegelmann Litauen. Galutinis rezultatas buvo triuškinantis: kauniečiai nugalėjo 6:0.

Statistika
----------

A lygos statistika.

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2021** | **FK Nevėžis Kėdainiai** | 12 | 0 |
|

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  sportas.lt:naujokai
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* FFSPB (žaidėjo profilis)
| **Leonidas Muraška** |
| --- |
| Gimė | 1924 m. rugpjūčio 27 d.Siniavka, Minsko sritis |
| Mirė | 2009 m. kovo 9 d. (84 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | Lietuvos dainininkas (bosas) |
| Organizacijos | Lietuvos operos ir baleto teatras |
| Pareigos | solistas |
|  |
| Alma mater | Lietuvos konservatorija |

**Leonidas Muraška** (1924 m. rugpjūčio 27 d. Siniavka, Minsko sritis – 2009 m. kovo 9 d. Vilnius) – Lietuvos dainininkas (bosas).

Biografija
----------

Lankė pradžios mokyklą Baranovičiuose, 1930 m. su šeima persikėlė į Vilnių ir įstojo į rusų gimnaziją. Baigiantis Antrajam pasauliniam karui dalyvavo Baltarusijos kariniame dainų ir šokių ansamblyje. 1950 m. baigė Lietuvos konservatorijos K. Petrausko klasę. 1946–1955 m. ir 1962–1976 m. Lietuvos filharmonijos, 1950–1962 m. ir 1975–1988 m. Lietuvos operos ir baleto teatro solistas. Gastroliavo TSRS, Vengrijoje, Vokietijoje, Čekoslovakijoje, Lenkijoje, Ispanijoje, Jugoslavijoje, Rumunijoje, Italijoje. Nuolat rengdavo kamerinės muzikos koncertus, kūrybos vakarus, dalyvavo atliekant stambius oratorinio žanro veikalus. Atliko L. van Bethoveno, J. Haidno, V. A. Mocarto, D. B. Pergolezio, G. Sviridovo kūrinių solo partijas.

Nuo 1990 m. Vilniaus Šv. Dvasios vienuolyno katedros Šventinio choro regentas. Nuo 1996 m. Lietuvos gudų visuomeninių organizacijų susivienijimo prezidentas.

Vaidmenys
---------

* Greminas – Piotras Čaikovskis. Eugenijus Oneginas
* Končiakas – Aleksandras Borodinas. Kunigaikštis Igoris
* Pimenas – Modestas Musorgskis. Borisas Gadunovas
* Kecalas – Bedržichas Smetana. Parduotoji nuotaka
* Malūnininkas – Aleksandras Dargomyžskis. Undinė
* Ulrichas, Potikas – Vytautas Klova. Pilėnai
* Tyzenhauzas – Balys Dvarionas. Dalia
* Valdovas – Jurgis Juozapaitis. Marių paukštė
* Don Bartolas – Džoakinas Rosinis. Sevilijos kirpėjas
* Don Paskualė – Gaetanas Donicetis. Don Paskualė

Įvertinimas
-----------

* 1956 m. Maskva – TSRS vokalistų konkurso laureatas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Leonidas Muraška. IN MEMORIAM. Literatūra ir menas. 2009-04-03 nr. 3231
2. ↑  Vaclovas Juodpusis. *Leonidas Muraška*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 597 psl.
| **Dmitrijus Levickisrus. *Дмитрий Григорьевич Левицкий*** |
| --- |
|  |
| Autoportretas 1783 m. |
| Gimė | 1735 m.Kijevas |
| Mirė | 1822 m. balandžio 4 d. (~87 metai)Sankt Peterburgas |
|  |
| Veikla | dailininkas portretistas |
|  |
|  **Vikiteka** | Dmitrijus Levickis |

**Dmitrijus Levickis** (*Dmytro Levickis*, rus. *Дмитрий Григорьевич Левицкий*, ukr. *Дмитро Григорович Левицький*, 1735 m. Kijevas ? – 1822 m. balandžio 4 d. Sankt Peterburgas) – ukrainiečių kilmės rusų dailininkas portretistas.

Biografija
----------

1758–1762 m. mokėsi ir dirbo su A. Antropovu Sankt Peterburge, 1762–1763 m. Maskvoje. Išgarsėjo po 1770 m. parodos Peterburgo dailės akademijoje. 1771–1788 m. dėstė akademijoje, nuo 1771 m. jos narys.

Kūryba
------

Ankstyviesiems portretams būdinga baroko stilistika („A. Kokorinovo portretas" 1769 m. „P. Demidovo portretas" 1773 m.). Brandžiojo kūrybos laikotarpio portretai paveikti klasicizmo estetikos (serija „Smolno instituto auklėtinių portretai" 1772–1776 m. „D. Didro portretas" 1773 m. „Jekaterina II – įstatymų leidėja Teisingumo deivės šventykloje" 1783 m.). Vėlyviesiems kūriniams būdingas sentimentalumas, kameriškumas („N. Lvovo portretas" 1789 m.).

Jo kūryba padarė įtaką V. Borovikovskio, P. Sokolovo, I. Miropolskio kūrybai.

Galerija
--------

* A. Kokorinovo portretasA. Kokorinovo portretas
* P. Demidovo portretasP. Demidovo portretas
* Princesė Jekaterina Voroncova-DaškovaPrincesė Jekaterina Voroncova-Daškova
* Jekaterina II  – įstatymų leidėja Teisingumo deivės šventyklojeJekaterina II – įstatymų leidėja Teisingumo deivės šventykloje

Literatūra
----------

* Русская живопись в XVIII веке, т. 1. Д. Г. Левицкий, СПБ. 1902;
* Гершензон-Чегодаева Н. М. Д. Г. Левицкий, М. 1964.
* Кузнецов С. О. Неизвестный Левицкий. Портретное творчество живописца в контексте петербургского мифа. СПб. 1996

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dmitrijus Levickis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 53 psl.
**Arūnas Kučinskas** (g. 1967 m. balandžio 21 d. Prienuose) – Lietuvos astrofizikas, fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1992 m. baigė Vilniaus universitetą. 1998 m. fizinių mokslų daktaras.

Nuo 1998 m. dirba Teorinės fizikos ir astronomijos institute; nuo 2004 m. vyresnysis mokslo darbuotojas. 2000–2002 m. Vilniaus universiteto dėstytojas. 1997 m. stažavo Tromso universiteto observatorijoje, 1998–2000 m. ir 2004–2006 m. dirbo mokslinį darbą Japonijos nacionalinėje astronomijos observatorijoje, 2002–2004 m. Lundo astronomijos observatorijoje.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų svarbiausios kryptys: vėlyvųjų spektrinių klasių žvaigždžių milžinių vidinė sandara ir evoliucija, Galaktikos ir Vietinės galaktikų grupės populiacijos. Atrado du naujus intensyvius vidutinių infraraudonųjų bangų šaltinius Mažojo Magelano Debesies spiečiuje NGC 330, nustatė jų evoliucijos pobūdį. Pirmąkart kartu su kitais apskaičiavo vėlyvosios milžinės spektrą ir fotometrines spalvas naudodamas 3D hidrodinaminį modelį, kiekybiškai ištyrė konvekcijos poveikį šių žvaigždžių savybėms.

Su kitais 2005 m. sukūrė Gaia fotometrinę sistemą. Vienas Gaia mokslinės konferencijos, vykusios Vilniuje, darbų redaktorių, paskelbė astronominių veikalų recenzijų, parašė mokslo populiarinamųjų straipsnių. Mokslinių žurnalų „Astronomy & Astrophysics", „Publications of the Astronomical Society of Japan" recenzentas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Arūnas Kučinskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 187 psl.
**Kvalifikacinis egzaminas** - egzaminas, kuriuo įrodoma tam tikra kvalifikacija, reikalinga, pvz. kokiai nors (profesinei ar kitokiai) veiklai vykdyti.

Lietuva
=======

Lietuvoje kvalifikacinius valstybės reguliuojamų profesijų reikalavimus reglamentuoja įstatymai.

Darbo teisė
-----------

Gali būti pareikalauta, kad kandidatai, pretenduojantys eiti pareigas arba dirbti darbus, reikalaujančius specialių žinių, išlaikytų kvalifikacinius egzaminus (LR DK 103 str. 1 d.). Kvalifikacinius reikalavimus ir egzaminų tvarką valstybės ir savivaldybių įmonėse, įstaigose ir organizacijose nustato Vyriausybė ar jos įgaliota institucija. Kitose darbovietėse kvalifikacinius reikalavimus nustato darbdavys, o kvalifikacinių egzaminų tvarką nustato darbdavys, atsižvelgdamas į darbuotojų atstovų nuomonę.

Profesinės veiklos teisė
------------------------

Yra žinomi tokie egzaminai kaip notaro egzaminas, teisėjo egzaminas, advokato egzaminas, antstolio egzaminas, auditoriaus egzaminas ir kt. Nuo kvalifikacinių egzaminų teisinių profesijų atveju Lietuvoje gali būti atleisti socialinių mokslų teisės krypties daktarai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR darbo kodeksas (2009-12-21 redakcija)
**Antanas Žygavičius** (g. 1989 m. Vilniuje) – kino režisierius.

Biografija
----------

Antanas Žygavičius baigė kino studijas Londone, prieš tai mokęsis Nacionalinės M. K. Čiurlionio menų mokyklos Dailės skyriuje grafikos specialybės. Lietuvos jaunojo kino arenoje jis buvo pastebėtas dėl puikių filmų, tokių kaip Profesionalas. Antrasis Kraujas, Ligoninė ir Tebūnie Gyvulys.

Su savo įkurta neoficialia, nepriklausoma kino kompanija „Praktika Films", nuo 2004 metų kuria ir pristato vaidybinius, dokumentinius ir animacinius filmus. Vienas iš jų animacinis „Loading" tarptautiniame audiovizualinio meno festivalyje „Next Festival" išrinktas geriausiu 2006 metų lietuvišku filmu, o „Kelyje" – 2005 m. respublikinio videomeno festivalio „Interpretuoti kiną" laureatu. 2006 m. birželį sostinės „Skalvijos" kino centre buvo pristatytas ironiškas veiksmo filmas „Profesionalas. Antrasis kraujas", sulaukęs teigiamų žiūrovų bei kritikų atsiliepimų, o 2007 m. balandį – pilnametražis dokumentinis filmas „Ligoninė" su vienu garsiausių Lietuvos aktoriu Valentinu Masalskiu.

Pasak kino kritiko Skirmanto Valiulio, Antanas Žygavičius – kūrybingas jaunasis filmų kūrėjas: ir temomis – agresija jaunimo gyvenime, žmogaus metamorfozės, ir kino rūšių ir žanrų įvairove – nuo vaidybinio iki animacinio kino. Jis atitinka naujojo kino, plačiau žiūrint – kino saviraiškos, netgi kitaip žiūrinčių, vertinančių ir organizuojančių kino sąjūdį kino entuziastų siekius ir viltis.

Filmografija
------------

* „Profesionalas" (2004),
* „Kelyje" (2005),
* „Loading" (2005),
* „Prodiuseris" (2005),
* „Profesionalas. Antrasis kraujas" (2006),
* „Sugrįžimas į Ignaliną" (2007),
* „Ligoninė" (2007),
* „Rusty Valley" (2008),
* „Let There Be Animal" (2011)
* "Ghost" (2020)

Nuorodos
--------

nepriklausomos Antano Žygavičiaus kino kompanijos svetaine Archyvuota kopija 2016-01-16 iš Wayback Machine projekto.
Antano Žygavičiaus dailės darbų galerija
**Dmochi Glinkų valsčius** (lenk. *Gmina Dmochy-Glinki*) – nuo 1919 iki 1948 metų egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Mazovijos Vysokio ir Mazovijos Ostruvo apskrityse. Valsčiaus pavadinimas kilęs nuo Dmochi Glinkų kaimo, bet valsčiaus centras buvo Čyževo kaimas.

Istorija
--------

Lenkijos Kongreso karalystės laikais valsčius priklausė Lomžos gubernijos, Mazovijos Ostruvo apskričiai. 1870 m. spalio 13 d. prie valsčiaus buvo prijungtas Čyževo kaimas.1927 m. spalio 1 d. valsčius priskirtas iš Mazovijos Ostruvo apskrities į Mazovijos Vysokio apskritį. Valsčius panaikintas 1949 m. sausio 1 dieną. Valsčiaus kaimai buvo priskirti Čyževo valsčiui.

Šaltiniai
---------

* Główny Urząd Statystyczny w Warszawie: Województwa centralne i wschodnie Rzeczypospolitej Polskiej – podział na gminy według stanu z dnia 1.IV 1933 roku, Książnica-Atlas, Lwów 1933 m.;
* 1927 m. valsčiaus priskirimo kitai apskričiai įstatymas (lenk.) Archyvuota kopija 2015-05-05 iš Wayback Machine projekto.;
* 1952 m. valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.) Archyvuota kopija 2014-12-20 iš Wayback Machine projekto..
**Arūnas Malikėnas** (g. 1958 m. rugpjūčio 9 d. Vilniuje) – Lietuvos dainininkas (baritonas), pedagogas.

Biografija
----------

Dainuoti pradėjo berniukų chore „Ąžuoliukas". 1985 m. baigė Lietuvos konservatorijos V. Noreikos klasę. Nuo 1985 m. Lietuvos operos ir baleto teatro solistas, sukūrė daugiau kaip 40 vaidmenų. Dainavo stambių vokalinių instrumentinių kūrinių partijas. 1992–2000 m. Lietuvos muzikos akademijos dėstytojas. Gastroliavo Europos, Lotynų Amerikos šalyse, Kanadoje, JAV, Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro choro vokalo pedagogas. 

Už Tėvo vaidmenį operoje „Jonas ir Greta" (VšĮ Vilniaus miesto opera, Lietuvos valstybinis simfoninis orkestras) nominuotas Auksinio scenos kryžiaus apdovanojimui.

Vaidmenys
---------

* Almaviva – Volfgangas Amadėjus Mocartas. Figaro vedybos
* Enrikas – Gaetanas Donicetis. Liučija di Lamermur
* Figaras – Džoakinas Rosinis. Sevilijos kirpėjas
* Valentinas – Šarlis Guno. Faustas
* Žermonas – Džiuzepė Verdis. Traviata
* Erdvilis – Amilkarė Ponkielis. Lietuviai
* Ščelkalovas – Modestas Musorgskis. Borisas Godunovas

Vokalinės partijos
------------------

* Georgas Frydrichas Hendelis. Samsonas
* Džakomas Pučinis. Messa di Gloria
* Gustavas Maleris. VIII simfonija
* Liudvikas van Bethovenas. IX simfonija
* Karlas Orfas. Karmina Burana

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vidutis Bakas. *Arūnas Malikėnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 154 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Leonas Čereška** |
| --- |
| Gimė | 1896 m. gegužės 6 d.Padaičių dvare, Biržų raj. |
| Mirė | 1934 m. gruodžio 14 d. (38 metai)Kaune |
|  |
| Veikla | zoologas, hidrobiologas, Lietuvos politinis veikėjas |
| Partija | 1919 m. Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjunga |

**Leonas Čereška** (1896 m. gegužės 6 d. Padaičių dvare, Biržų raj. – 1934 m. gruodžio 14 d. Kaune) – zoologas, hidrobiologas, Lietuvos politinis veikėjas.

Biografija
----------

Iki 1908 m. tarnaudamas su tėvais, keliavo per dvarus. 1908–1912 m. mokėsi Biržų mokykloje. 1915–1918 m. mokytojavo Savučių ir Daunorių mokyklose Vabalninko valsčiuje.

Nuo 1919 m. – Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjungos narys. 1919–1921 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje. 1920 m. įstojo į Aukštuosius kursus, 1922 m. vasario 16 d. – į Lietuvos universiteto Matematikos-gamtos fakultetą. 1921–1924 m. dirbo Valstybės kontrolėje revizoriaus padėjėju.

1923 m. – „Žiežirbos" organizatorius, 1925 m. – *Fondo socialdemokratinei moksleivijai remti* steigėjas, studentų atstovybės narys. Bendradarbiavo žurnale „Žaizdras", kitoje socialdemokratinėje spaudoje.

Nuo 1926 m. – Lietuvos universiteto zoologijos ir lyginamosios anatomijos laborantas. Už agitaciją prieš 1926 m. gruodžio 17 d. įvykdytą valstybės perversmą 1927 m. kovo 5 d. suimtas Ukmergėje, bet, pritrūkus įrodymų, paleistas. 1929 m. balandžio mėn. vėl keliems mėnesiams suimtas Kaune. 1929 m. liepos 12 d. vadinamojoje atentato į A. Voldemarą byloje nuteistas 4 m. sunkiųjų darbų kalėjimo.

1930 m. vasario 16 d. iš kalėjimo paleistas ir nuo spalio 16 d. vėl dirbo universitete jaunesniuoju asistentu, nuo 1933 m. sausio 1 d. – vyr. asistentu hidrobiologu.

1923 m. stažavosi Roskofo zoologijos stotyje, 1931 m. Austrijoje. 1934 m. balandžio 9 d. Graco universitete baigė daktaro disertaciją, bet, grįžęs į Kauną, mirė nuo vėžio.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kubos centrinis plentas |
| --- |
| **Carretera Central de Cuba** |
|  |
|  |
| Valstybės | Kuba Kuba |
| Ilgis | 1250 km |
| Pradžia | La Fė |
| Pabaiga | Maisi |
| Atidarytas | 1927 m. |
| Miestai | Pinar del Rijas, Havana, Santa Klara, Sankti Spiritusas, Sjego de Avila, Kamagvėjus, Las Tunasas, Holginas, Bajamas, Kubos Santjagas, Gvantanamas |
|  |
| Kelias Vilja Klaros provincijoje |

**Kubos centrinis plentas** (isp. *Carretera Central de Cuba*) – svarbiausias automobilių kelias Kuboje, besidriekiantis per visą salą. Prasideda La Fė vietovėje Pinar de Rijo provincijoje ir eina į rytus 1250 km iki Barakoa miesto Gvantanamo provincijoje. Kelias eina per visas šalies provincijas ir jų sostines, išskyrus Sjenfuegosą. Kelias turi po vieną eismo juostą.

Kelias pradėtas statyti 1927 m. Cherardo Mačado valdymo metais. Jo pagrindinė paskirtis buvo palengvinti cukraus transportavimą.
**Arūnas Robertas Kaminskas** (1957 m. rugpjūčio 24 d. Čikagoje, JAV) – orkestro ir choro dirigentas.

Biografija
----------

Muzikos mokėsi Ilinojaus universitete, kur 1980 m. įgijo bakalauro laipsnį, o 1981 m. Northwestern universitete gavo magistro laipsnį.

Nuo 1977 m. pradėjo dirbti Čikagos lietuvių operoje – 1982 m. debiutavo diriguodamas Carl Maria von Weber operos „Laisvasis šaulys" spektaklį. Kaip svečias dirigavo Grant Parko simfoniniam orkestrui Čikagoje, dirbo Ilinojaus simfoninio orkestro dirigento padėjėju. 1984 m. Čikagos lietuvių operoje dirigavo kelis Ch. Gounod „Fausto" spektaklius, taip pat G. Verdi „Don Carlos", G. Rossini „Vilių Telj" („Guillaumes Tell"), G. Bizet „Carmen", B. Smetanos „Parduotąją nuotaką" ir kt. Paminėtinas 1987 m. lapkričio 28 d. koncertas Cicero Mortono mokyklos salėje, kur griežė 70 muzikantų simfoninis orkestras, dalyvavo 56 dalyvių operos choras ir solistai. Buvo atlikta V. Jakubėno kantata „De profundis", M. K. Čiurlionio simfoninė poema „Jūra", K. V. Banaičio operos „Jūratė ir Kastytis" pirmasis veiksmas, J. Naujalio – J. Juzeliūno „Lietuva brangi".

Nuo 1987 m. A. Kaminskas evangelikų liuteronų Tėviškės parapijos choro vadovas ir vargonininkas. Kurį laiką talkino „Dainavos" meno ansambliui, akompanavo Lietuvos Vyčių chorui. Su „Dainavos" meno ansambliu ir Lietuvos Vyčių choru atliko J. Govėdo giesmę „Kristui Karaliui" Kanadoje, Klivlende, Rome (dirigavo A. Kaminskas). Su F. Strolia diriguodavo ir lietuvių styginių ansambliui.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Populiacijos kitimas 1961–2003 m. Gyventojų skaičius pateikiamas tūkstančiais.
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Kubos demografiją**.

Gyventojų skaičius – 11 451 652 (2009 m. apskaičiavimai)

Sudėtis pagal rases: 

* baltaodžių – 65,1 %,
* mulatų ir metisų – 24,8 %,
* juodaodžių – 10,1 % (2002 m. surašymas).

Struktūra pagal amžių:

* 0–14 m.– 18,3 %,
* 15–64 m. – 70,4 %,
* 65 m. ir vyresni – 11,2 % (2009 m. apsk.)

Gyventojų amžiaus mediana:

* bendras – 37,3 m.
* vyrų – 36,6 m.
* moterų – 38 m. (2009 m. apsk.)

Metinis populiacijos prieaugis – 0,233 % (2009 m. apsk.)

Gimstamumas – 11,13 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

Mirtingumas – 7,24 mirčių/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

Migracijos indeksas (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas) -1,56 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)

Miestuose gyvenančių žmonių procentas – 76 % (2008 m. apsk.)

Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas – 0 % (2005 m. apsk.)

Lyčių pasiskirstymas:

* gimimo metu – 1,06 vyro vienai moteriai,
* jaunesnių nei 15 metų – 1,06 vyro vienai moteriai,
* 15–64 metų – 1 vyras vienai moteriai,
* 65 metų ir vyresnių – 0,83 vyro vienai moteriai,
* visos populiacijos – 0,99 vyro vienai moteriai (2009 apsk.)

Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus – 5,82 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)

Vidutinė gyvenimo trukmė:

* bendra – 77,45 m.
* vyrų – 75,19 m.
* moterų – 79,85 m. (2009 apsk.)

15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:

* bendras – 99,8 %,
* vyrų – 99,8 %,
* moterų – 99,8 % (2002 m. surašymas).

Šaltiniai
---------

* CŽV pasaulio faktų knyga: Kuba (angliškai) Archyvuota kopija 2016-02-10 iš Wayback Machine projekto.