recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Pranciškus Budrius** |
| --- |
| Gimė | 1938 m. vasario 20 d. (86 metai)Gorainiai, Tauragės apskritis |
|  |
| Veikla | birbynininkas, koncertmeisteris |
| Partija | 1976 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1962 m. LSSR konservatorija |

**Pranciškus Budrius** (g. 1938 m. vasario 20 d. Gorainiuose, Tauragės apskritis) – Lietuvos birbynininkas, koncertmeisteris.

Biografija
----------

Pirmąsias muzikos žinias gavo iš tėvo. 1944–1948 m. mokėsi Gorainių pradinėje, 1949–1952 m. Pagramančio septynmetėje mokyklose, 1952–1956 m. Klaipėdos muzikos mokykloje. 1956–1962 m. studijavo LSSR konservatorijoje (Povilo Samuičio klasė).

1957–1972 m. „Lietuvos" ansamblio artistas-birbynininkas, 1967–1972 m. orkestro vadovas, 1972–1999 m. ansamblio meno vadovas. 1978–2000 m. dėstė LSSR konservatorijos (nuo 1992 m. Lietuvos muzikos akademija) Liaudies instrumentų katedroje; nuo 1987 m. docentas.

Parengė ansamblio „Lietuva" programas: „Klonių aidai" (1973 m.), „Per tėviškėlę" (1974 m.), „Dainuojame žmogui" (1977 m.), „Rugio giesmė" (1985 m.), „Ein saulelė apie dangų" (1991 m.). Koncertavo kaip solistas ir su „Lietuvos" ansambliu Europos valstybėse, Kanadoje, Japonijoje, Filipinuose, Brazilijoje. 1998 m. Pasaulio lietuvių dainų šventės Ansamblių vakaro meno vadovas.

Įvertinimas
-----------

* 1959 m. Tarptautinio konkurso Vienoje laureatas (aukso medalis)
* 1967 m. LTSR nusipelnęs artistas
* 1977 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas
* 1980 m. Tautų draugystės ordinas
* 1986 m. LSSR valstybinė premija
* 1987 m. LSSR liaudies artistas
* 1998 m. DLK Gedimino 4 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-09 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑  Vaclovas Juodpusis. *Pranas Budrius*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 295
4. ↑  Vaclovas Juodpusis. *Pranciškus Budrius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 564 psl.
5. ↑
| **Virgilijus Poderys** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1961 m. kovo 18 d. (63 metai)Kaune |
|  |
| Veikla | vadybininkas, energetikas, finansininkas |
| Sritis | Energetika, finansai |
|  |
| Alma mater | VU Fizikos fakultetas, VDU, BMI, VU Teisės fakultetas, |

**Virgilijus Poderys** (g. 1961 m. kovo 18 d. Kaune) – energetikas, finansininkas, politikas.

Biografija
----------

1979 m. baigė Kauno 21-ąją vidurinę mokyklą, 1984 m. – Vilniaus universiteto Fizikos fakultetą, 2000 m. – Kauno Vytauto Didžiojo universitetą, verslo administravimo magistras. 

1984–1992 m. Chemijos instituto mokslinis darbuotojas. 1992–1993 m. Lietuvos Respublikos finansų ministerijos specialistas. 1992–1993 m. Vertybinių popierių komisijos Registravimo skyriaus specialistas, 1993–1994 m. skyriaus viršininkas. 1994–1997 m. komisijos pirmininko pavaduotojas, 1997–2006 m. – pirmininkas.

2006–2007 m. Ministro Pirmininko patarėjas finansų klausimais. 2007 m. „Finasta" investicijų portfelių departamento direktorius. 2007–2009 m. Valstybinės kainų ir energetikos kontrolės komisijos pirmininkas. 2009–2010 m. Visagino atominės elektrinės Ekonomikos direktorius. 2010–2013 m. „Litgrid" valdybos narys ir generalinis direktorius. 2013–2015 m. „EPSO-G" generalinis direktorius, 2015 m. – Ekonomikos direktorius. 2015–2016 m. nepriklausomas finansų ir energetikos ekspertas. 2016 m. Valstybinės kainų ir energetikos kontrolės komisijos vyriausiasis patarėjas.

2016–2020 m. Seimo narys. Nuo 2021 m. Lietuvos energetikos agentūros direktorius.

Vedęs, turi sūnų ir dukrą.

Moka rusų, anglų kalbas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2020-08-10 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑  Virgilijus Poderys, CV (Seimo nutarimo "Dėl V. Poderio skyrimo Vertybinių popierių komisijos pirmininku" projekto PRIEDAS (biografija), LRS inf.)
| HMP Five Wells |
| --- |
| 

HMP Five WellsHMP Five Wells

52°17′5″ š. pl. 0°41′28″ v. ilg.﻿ / ﻿52.28472°š. pl. 0.69111°r. ilg.﻿ / 52.28472; 0.69111﻿ (HMP Five Wells) |
|  |
| Vieta | Anglija Velingboras, Anglija |
| Statusas | Kalėjimas |
| Statybų pradžia | 2020 m. |
| Statybų pabaiga | 2022 m. |
| Atidarymas | 2022 m. |
| Paskirtis | Kalėjimas |
| Talpa | 1687 vietų |

**HMP Five Wells** – vyrų žemo saugumo kategorijos kalėjimas Velingbore, Anglijoje, Jungtinėje Karalystėje. Kalėjime kalinami kaliniai, kuriems iki paleidimo į laisvę liko ne daugiau dvejų metų. Vienas didžiausių kalėjimų Jungtinėje Karalystėje. Kalėjimo administratorius – G4S.

Istorija
--------

1963 m. šioje teritorijoje pastatytas pirmasis Velingboro kalėjimas, kuris 2012 m. uždarytas ir nugriautas.

2018 m. birželį paskelbti planai Velingbore buvusio kalėjimo teritorijoje pastatyti naują C kategorijos vyrų kalėjimą. 2020 m. Velingboro gyventojų viešajame balsavime išrinktas kalėjimo vardas *Five Wells*. 2020 m. pradėti kalėjimo komplekso statybos darbai. Devynių pastatų komplekso statybos užtruko 45 savaites ir kainavo 253 mln. £. Kompleksas pradėtas eksploatuoti 2022 m. pradžioje.

Valstybinis auditas
-------------------

2024 m. balandį paviešinta pirmojo valstybinio audito ataskaita. Joje minima jog daugiau nei puse kalinčiųjų turi priėjimą prie narkotinių medžiagų, bei per metus kalėjime įvyksta virš 1,2 tūkst. savižalos atvejų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Wellingborough jail contract awarded and new name revealed". *GOV.UK*.
2. 1 2  Holland, Kris (2024 m. balandžio 8 d.). „Wellingborough prison's first inspection finds widespread drug use". Nuoroda tikrinta 2024 m. balandžio 8 d..
54°42′35″š. pl. 25°17′32″r. ilg.﻿ / ﻿54.7097°š. pl. 25.2922°r. ilg.﻿ / 54.7097; 25.2922

|  |
| --- |
| Stadionas 1933 m. |
| Vieta | Lietuva Vilnius |
| Atidarytas | 1933 m. |
| Uždarytas | XXI a. pradžia |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 1500 |
| Nuomininkai | Smigly Wilno, 1PP Legionow Wilno |

**Vilniaus legionų I pėstininkų pulko stadionas** (lenk. *Stadion 1 pp Legionów w Wilnie*; arba ***Juzefo Pilsudskio stadionas***) – buvęs stadionas Vilniaus miesto šiaurinėje dalyje, Žirmūnuose, šalia Verkių ir Ulonų gatvių. Stadione buvo 1500 vietų žiūrovams.

Istorija
--------

Stadiono atidarymo iškilmės: J. Pilsudskio dukros Vanda ir Jadvyga nukirpimo ceremonijoje
Atidarytas 1933 m. rugsėjo 6 d. kaip Lenkijos armijos I pėstininkų pulko stadionas. Anksčiau šis pulkas žaidė Tauro kalno stadione. Stadionas buvo prie kareivinių ir pavadintas Juzefo Pilsudskio vardu, nors stadiono atidarymo iškilmėse pats generolas nedalyvavo, tik jo dukterys. Atidarymo rungtynėse 1PP Legionow Wilno komanda nusileido austrų Libertas Wien ekipai 3-6.

Uždarytas XXI a. pradžioje, teritorija užstatyta namais, nutiesta gatvė. Stadiono žymių nelikę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Korespondencja z Wilna. Śladami Śmigłego. Przed II wojną światową budził większe zainteresowanie niż Cristiano Ronaldo. Sportowefakty.wp.pl (tikrinta 2024-04-13).
2. ↑  Pirmieji futbolo stadionai Vilniuje: futbolininkai ant Tauro kalno, Pilsudskio perdavimas ir iš lėktuvo išmestas kamuolys. 2022-11-14, Lrt.lt (tikrinta 2024-04-13).
| **Vytautas Rastenis** |
| --- |
| Gimė | 1952 m. rugsėjo 16 d. (71 metai)Lietuva Ignalinos rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Vida Rastenienė |
| Vaikai | Loreta |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Švenčionių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Vytautas Rastenis** (g. 1952 m. rugsėjo 16 d. Ignalinos raj.) – Lietuvos ir Švenčionių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1971–1973 m. tarnavo sovietinėje armijoje.

1991 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.

1975–1983 m. Ignalinos raj. „Atžalyno" kolūkio vyriausiasis agronomas. 1983–1992 m. Švenčionių raj. mechanizuoto būrio viršininkas.

1992–2001 m. Švenčionių raj. „Agrochemijos" direktorius. 1997 m. Švenčionių profesinio rengimo centro skyriaus vedėjas. 1998–2001 m. Švenčionėlių politechnikos mokyklos direktorius. 2003–2016 m. UAB „Vilniaus vandenys" Švenčionių cecho viršininkas.

Nuo 1995 m. Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Švenčionių rajono skyriaus narys, sąjungos pirmininko pavaduotojas.

1995–2016 m. Švenčionių rajono savivaldybės tarybos narys.

2016–2020 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys.

Sutuoktinė Vida Rastenienė, vaikas Loreta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-07 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2020-11-27 iš Wayback Machine projekto.
| Čivita di Banjoredžasit. *Civita di Bagnoregio* |
| --- |
|  |
|  |
| 

Čivita di BanjoredžasČivita di Banjoredžas

42°37′48″ š. pl. 12°5′21″ r. ilg.﻿ / ﻿42.63000°š. pl. 12.08917°r. ilg.﻿ / 42.63000; 12.08917﻿ (Čivita di Banjoredžas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Lacijus Lacijus |
| **Komuna** | Banjoredžo komuna |
| **Provincija** | Viterbo provincija |
|  |
| **Įkūrimo data** | apie 2500 pr. m. e. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 11  |
| **Altitudė** | 443 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 01022 |

**Čivita di Banjoredžas** (it. *Civita di Bagnoregio*) – kaimas Italijoje, Lacijuje, Viterbo provincijoje, Banjoredžo savivaldybėje. Žymus kaip Šv. Bonaventūro gimtinė.

Geografija
----------

Kalančio slėnis, žvelgiant iš Čivita di Banjoredžo į šiaurės rytus
Kaimelis yra sausringame ir smarkiai erozijos išgraužtame Kalančio slėnyje, tarp Bolsenos ežero vakaruose ir Tibro slėnio rytuose. Jį sudaro du pagrindiniai slėniai: Rio Torbido ir Rio Kjaro.

Vos šešiolikos žmonių gyvenamas (iki 2011 m.) Čivita di Banjoredžas yra nuošalioje vietoje, pasiekiamas tik per 1965 m. pastatytą gelžbetoninį pėsčiųjų tiltą. Tiltas skirtas tik pėstiesiems, tačiau Banjoredžo savivaldybė, tenkindama šioje vietoje gyvenančių ar dirbančių žmonių poreikius, tam tikromis valandomis padarė išimtį dviračiams ir motociklams.

Istorija
--------

 Miestelio reginys
Čivita di Banjoredžas įkurtas prieš 2500 metų etruskų. Jis įsikūręs prie vieno seniausių kelių Italijoje, jungiančių Tibrą ir Bolsenos ežerą.

Romėnų laikais gyvenvietė įtvirtinta, bandant saugotis nuo nuošliaužų bei žemės drebėjimų padarinių, tačiau vėliau tvirtinimo darbai nebebuvo tęsiami ir gyvenvietė palaipsniui apleista.

Gyvenvietėje gimė Bonaventūras, kuris mirė 1274 m. Jo vaikystės namų vieta seniai nukritusi nuo uolos krašto.

2021 m. sausio mėn. Čivita di Banjoredžo meras pateikė užklausą į UNESCO įtraukti gyvenvietę į Pasaulio paveldo sąrašą.

Lankytini objektai
------------------

Čivita di Banjoredžas dėl savo gamtos ir architektūros yra gausiai lankomas turistų, čia filmuojami kino filmai.

Yra išlikusi viduramžiška Šv. Donato bažnyčia, iš kurios atsiveria vaizdas į pagrindinę aikštę, Vokiečių rūmai (*Palazzo Alemanni*), kur veikia geologijos ir nuošliaužų muziejus, Vyskupų rūmai, XVI a. malūnas, Šv. Bonaventūro gimtosios vietos liekanos.

Susiję straipsniai
------------------

* Miestas vaiduoklis

Šaltiniai
---------

1. [neveikianti nuoroda] - Popolazione residente al 31 ottobre 2020 (dato provvisorio).
2. ↑  [neveikianti nuoroda] - Popolazione residente al 31 ottobre 2020 (dato provvisorio).
3. ↑  Adamson, Robert (1911). „Bonaventura, Saint". *Encyclopædia Britannica* (anglų). **4** (11-as leid.). pp. 1971–198.
4. ↑  Roe, Emily G.; Corvino, Cristiano (April 6, 2021). „Italy's 'Dying Town' seeks UNESCO heritage nod". *Reuters*. Suarchyvuota iš originalo April 6, 2021. Nuoroda tikrinta April 20, 2021.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas** (rus. *Председатель Совета Министров СССР*) – TSRS Ministrų Tarybos (iki 1946 m. – TSRS Liaudies komisarų tarybos) vadovas, ministras pirmininkas.

1923–1946 m. šios pareigos vadinosi *TSRS Liaudies komisarų tarybos pirmininkas* (rus. *Председатель Совета Народных Комиссаров СССР*), 1946–1991 m. *TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas*. Viešoje erdvėje buvo vengiama šias pareigas užimantį asmenį vadinti premjeru, tai pradėta daryti tik Michailą Gorbačiovą išrinkus TSRS Prezidentu. 1991 m. kelis mėnesius šios pareigos (dirbant V. Pavlovui) oficialiai vadintos *TSRS Premjeras* (rus. *Премьер-министр СССР*). Po Rugpjūčio pučo iki TSRS žlugimo Vyriausybės funkcijas atliko TSRS liaudies ūkio operatyvinio valdymo komitetas, vadovaujamas pirmininko.

TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas vadovavo visiems TSRS vykdomosios valdžios organams, buvo TSKP CK Politino biuro nariu, pirmininkaudavo Politbiuro posėdžiuose (šią tradiciją pažeidė tik Nikita Chruščiovas po Georgijaus Malenkovo nušalinimo).

Faktiškai TSRS valstybinės valdžios vadovas buvo TSKP CK Generalinis sekretorius. Josifas Stalinas ir Nikita Chruščiovas užėmė abi šias pareigas.

1964 m. po N. Chruščiovo nušalinimo buvo nutarta, kad šių dviejų postų dubliavimo neturėtų būti, nes vienose rankose pernelyg koncentruojasi valdžia. Po to TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko svarba pradėjo mažėti.

TSRS Liaudies komisarų tarybos Pirmininkai
------------------------------------------

* Vladimiras Leninas (1923 m. liepos 6 d. - 1924 m. sausio 21 d.)
* Aleksejus Rykovas (1924 m. vasario 2 d. - 1930 m. gruodžio 19 d.)
* Viačeslavas Molotovas (1930 m. gruodžio 19 d. - 1941 m. gegužės 6 d.)
* Josifas Stalinas (1941 m. gegužės 5 d. - 1946 m. kovo 15 d.)

TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkai
---------------------------------

* Josifas Stalinas (1946–1953)
* Georgijus Malenkovas (1953–1955)
* Nikolajus Bulganinas (1955–1958)
* Nikita Chruščiovas (1958–1964)
* Aleksejus Kosyginas (1964–1980)
* Nikolajus Tichonovas (1980–1985)
* Nikolajus Ryžkovas (1985–1990)

TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko 1-ieji pavaduotojai
----------------------------------------------------

* Nikolajus Bulganinas (1950–1955)
* Lazaris Kaganovičius (1953–1957)
* Lavrentijus Berija (1953)
* Viačeslavas Molotovas (1953–1957)
* Anastasas Mikojanas (1955–1964)
* Michailas Pervuchinas (1955–1957)
* Maksimas Saburovas (1955–1957)
* Josifas Kuzminas (1957–1958)
* Frolas Kozlovas (1958–1960)
* Aleksejus Kosyginas (1960–1964)
* Dmitrijus Ustinovas (1963–1965)
* Kirilas Mazurovas (1965–1978)
* Dmitrijus Polianskis (1965–1973)
* Nikolajus Tichonovas (1976–1980)
* Ivanas Archipovas (1980–1986)
* Heidaras Alijevas (1982–1987)
* Andrejus Gromyka (1983–1985)
* Nikolajus Talyzinas (1985–1988)
* Vsevolodas Murachovskis (1985–1989)
* Jurijus Masliukovas (1988–1990)
* Levas Voroninas (1989–1990)
* Vladilenas Nikitinas (1989–1990)
L.Berijos laiškas Stalinui, prašantis leisti sušaudyti 457 „liaudies priešus"
**Liaudies priešas** (lot. *hostis publicus*, visuomenės priešas) – Romėnų teisės terminas, skelbęs asmenį už įstatymo ribų bei reiškęs mirties nuosprendį (taip prilygindamas šalies pilietį priešo kareiviui, kovojančiam prieš Respubliką ginklu).

Termino vartojimas
------------------

Romos senatas 68 mūsų eros metais paskelbė Neroną liaudies priešu.

Naujaisiais laikais pradėtas plačiai vartoti taip vadinant Didžioji Prancūzijos revoliucijos priešininkus ir pateisinant masinį terorą.

Tam pačiam terminas vartotas stalinistinių represijų metu. Būtinybė stiprinti kovą su „liaudies priešais" buvo grindžiama Stalino teze, jog kuriant komunizmą klasių kova tik stiprės. Taip atsirado nauji klasiniai priešai- kontrrevoliucionieriai, „kenkėjai", šnipai, diversantai, gydytojai-žudikai ir kt.

Rusijos TFSR Baudžiamojo kodekso 58 straipsnis numatė bausmes „liaudies priešams".

„Liaudies priešo" terminas buvo ne tik propagandinė klišė, bet ir įteisintas 1936 m. TSRS Konstitucijos 131 straipsnyje: „Asmenys, besikėsinantys į visuomeninę ir socialistinę nuosavybę, yra laikomi liaudies priešais". Juridiškai šis terminas galiojo iki pat 1977 m. kol buvo priimta nauja TSRS Konstitucija.

Papildoma informacija
---------------------

* Likimo ironija galėtų būti laikomas faktas, kad paskutiniu „liaudies priešu" Tarybų Sąjungoje tapo Lavrentijus Berija, vienas aktyviausių XX a. trečio-penkto dešimtmečio masinių represijų organizatorių. Po jo suėmimo vykusiame TSKP CK plenume jis buvo pašalintas iš TSKP kaip „Komunistų partijos ir tarybinės liaudies priešas", o netrukus – sušaudytas. 1953 m. liepos 20 d. žurnalas „Time" viršelyje atspausdino L.Berijos nuotrauką su užrašu „Liaudies priešas".

* „Liaudies priešo" terminas plačiai naudotas XX a. trečiame dešimtmetyje ir JAV visuomenei ypač pavojingų nusikaltėlių atžvilgiu. FTB direktorius Edgaras Huveris taip įvardindavo Al Kaponę, Džoną Dilindžerį ir kitus nusikaltėlius.

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Viktorijos kalnas |
| --- |
| Kalnas nuo Hopkins BėjausKalnas nuo Hopkins Bėjaus |
| **Aukštis** | 1120 m |
| **Žemynas** | Šiaurės Amerika |
| **Šalys** | Belizo vėliava Belizas |
| **Kalnynas** | Majų kalnai |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Viktorijos kalnas

  |
| **Koordinatės:** | 16°48′44″ š. pl. 88°37′13″ v. ilg.﻿ / ﻿16.81222°š. pl. 88.62028°r. ilg.﻿ / 16.81222; 88.62028 |

**Viktorijos kalnas** (angl. *Victoria Peak*) – kalnas pietų Belize, Stan Kryko rajone, vienas aukščiausių Majų kalnuose. Aukštis – 1120 m. Ilgą laiką Viktorijos kalnas laikytas aukščiausia Majų kalnų, o tuo pačiu ir Belizo viršukalne, bet apie 2007 m. patvirtinta, kad aukštesnis yra už 57 km į pietvakarius stūksantis Doilz Delaito kalnas (1124 m).

Kalnas įeina į Kokskombo baseino laukinės gamtos draustinį. Į kalną pirmieji 1888 ir 1889 m. įkopė britų tyrinėtojai.
| Gunbjornas |
| --- |
| KGunbjornasKGunbjornas |
| **Aukštis** | 3694 m |
| **Žemynas** | Šiaurės Amerika |
| **Šalys** | Grenlandijos vėliava Grenlandija |
| **Kalnynas** | Vatkinso kalnynas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Gunbjornas

  |
| **Koordinatės:** | 68°55′10.2″ š. pl. 29°53′54.72″ v. ilg.﻿ / ﻿68.919500°š. pl. 29.8985333°r. ilg.﻿ / 68.919500; 29.8985333 |
|  |
|  **Vikiteka** | Gunbjornas |

**Gunbjorno kalnas** (dan. *Gunnbjørn Fjeld*) – aukščiausias Grenlandijos kalnas, kuris taip pat yra ir aukščiausiu kalnu pasaulyje, esančiu už šiaurinio poliarinio rato.

Kalnas, kurio aukštis yra 3694 m, stūkso šiaurės rytinėje Sermersoko savivaldybės dalyje. Jis priklauso Vatkinso kalnynui. Gunbjorno kaiminystėje yra ir daugiau kalnų, kurių aukštis viršija 3 500 m.

Pirmą kartą į šį kalną žmonės įkopė 1935 m. rugpjūčio 16 d. Ekspedicijoje dalyvavo Augustinas Kortauldas, Džekas Longlandas, Ebbe Munckas, H. G. Wageris bei Lorencas Wageris.

Nuorodos
--------

* Reportažas iš 2004 m. ekspedicijos
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Indėnų iškeldinimas. Tamsiai žaliai pavaizduotos Penkių civilizuotų genčių teritorijos, šviesiai žaliai – rezervatas. Keliai taip pat pažymėti žemėlapyje.
**Ašarų kelias** (angl. *Trail of Tears*) – nuo 1831 m. iki 1838 m. trukęs Amerikos indėnų priverstinis iškeldinimas iš jų protėvių žemių Pietryčių Amerikoje į vietovę į Vakarus nuo Misisipės upės, kuri vėliau buvo pavadinta Indėnų teritorija, o dabar sudaro Oklahomos valstijos dalį. Pagal 1831 m. pasirašytą Indėnų iškeldinimo aktą jį vykdė federalinė kariuomenė. Iškeldinti indėnai kentė badą, šaltį, sirgo ligomis. 8 000 jų mirė nepasiekę kelionės tikslo.

  

Ašarų kelią čerokiai vadina *Nu-No-Du-Na Tlo-Hi-Lu* – keliu, kuriame verkė. Čerokiai iš Penkių civilizuotų genčių (čerokiai, čoktavai, seminolai, čikasavai ir krikai) buvo iškeldinti paskutiniai. 1838 m. jų iškeldinimą paskatino aukso karštligė, taip pat kaip ir kitų genčių jų žemė buvo tinkama žemdirbystei bei gyvulininkystei. Kadangi pastarosios gentys buvo laikomos civilizuotomis, jie iš dalies vertėsi ir žemės ūkiu. O tai trukdė plėstis Amerikos kolonistams.

1. ↑  Minges, Patrick (1998). „Beneath the Underdog: Race, Religion, and the Trail of Tears". US Data Repository. Suarchyvuota iš originalo spalio 11, 2013. Nuoroda tikrinta sausio 13, 2013.
2. ↑  „Trail of Tears". *Britannica*. Nuoroda tikrinta 2024-04-01.
*Kitos reikšmės – Naglis (reikšmės).*
55°56′06″š. pl. 21°03′42″r. ilg.﻿ / ﻿55.935°š. pl. 21.0617°r. ilg.﻿ / 55.935; 21.0617

**Naglio kalnas** – spėjamas 1425 m. minimas piliakalnis Palangos šiaurėje, kurį norėjo gauti kryžiuočiai ir jame statytis pilį. Tačiau kalnas ilgą laiką, iki apželdinant kopas, buvo pustomas vėjo, todėl piliakalnio požymių jame nepastebėta.

Su Birutės kalnu laikomas Palangos piliakalnio dalimi.

Istorija
--------

Ilgą laiką Naglio kalnas buvo judri smėlio kopa, supustyta ant senovinės Litorinos jūros terasos. XV–XVI a. tai buvo alka, šventvietė. Šalia kalno buvo kuršių žvejų gyvenvietė *Senasis Uostas*. 1926 m. ją apželdino ir taip pristabdė miškininkas Marijonas Daujotas. Apie tai primena pastatytas stogastulpis.

Maždaug už 300 m į rytus nuo Naglio kalno įsikūrusios Palangos žydų senosios kapinės (neveikiančios).

Legendos
--------

Pasakojama, kad šis kalnas esąs narsaus karvedžio Naglio garbei, kurį jam supylusį žmona. Iš jos ašarų prasidėjęs greta tekantis upelis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas. V. 1975. t.2 p. 124
2. ↑  Palangos senosios (XVIII pab.–XX a. I p.) žydų kapinės. Žemaičių žemė. Nuoroda tikrinta 2024-04-01.
| Pilio kyšulio nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
|   |
| **Vieta:** | Kanados vėliava Kanada(Ontarijo vėliava Ontarijas) |
| 

Žemėlapis rodantis Pilio kyšulio nacionalinis parkas vietą.Pilio kyšulio nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 41°57′51″ š. pl. 82°31′4″ v. ilg.﻿ / ﻿41.96417°š. pl. 82.51778°r. ilg.﻿ / 41.96417; 82.51778 |
| **Plotas:** | 15 km² |
| **Įkurtas:** | 1918 m. |
| **Valdymas:** | Parks Canada |
|  **Vikiteka:** | Pilio kyšulio nacionalinis parkas |

**Pilio kyšulio nacionalinis parkas** (angl. *Point Pelee National Park*; pranc. *Parc national de la Pointe-Pelée*) – Kanadoje, Ontarijuje esantis nacionalinis parkas. Įsteigtas 1918 m.. Pirmasis Kanados parkas, kuris buvo įkurtas gamtosauginiais tikslais ir yra mažiausias iš visų. Nuo 1987 m. Ramsaro konvencijos saugomi raistai. 

Vidurinioji sala
Kyšulis išsikiša į Erio ežerą. Vidurinė sala taip pat įeina į parko teritoriją. 2000 m. pastaroji sala buvo išpirkta iš JAV fizinių asmenų ir perleista į Kanados vyriausybės rankas. Kyšulys yra 15 km ilgio, iki 70 m pločio smėlio nerija. Nerijos pelkės, šlapynės apaugusios švendrais. Nerija pradėjo formuotis prieš 3 200 tūkst. metų atsitraukus ledynui. Smėlis suneštas iš gretimų Didžiųjų. Piečiausia Kanados vieta, 18,5 ha Vidurinė sala apaugusi medžiais.

Parko teritorijoje pirmieji gyventojai indėnai apsigyveno prieš 6 000 tūkst. m. Svarbi paukščių migracijos vieta, pritraukianti paukščių stebėtojus. Migracijos metu aptinkamos apie 360 paukščių rūšys, iš jų 100 peri. Aptinkama daugiau nei 750 augalų rūšių. Taip pat svarbi drugių monarchų migravimo vieta.

Pilio kyšulys

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  „Point Pelee National Park". *Canadian Encyclopedia*. Nuoroda tikrinta 2024-04-01.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RKanados nacionaliniai parkai |
| --- |
|  |
| Kanados nacionaliniai parkai | 
* Milio kalnų
* Aulaviko
* Aujuituko
* Banfo
* Bruso pusiasalio
* Keip Bretono Aukštikalnių
* Elnių salos
* Forijono
* Fandžio
* Karaliaus Jurgio įlankos salų
* Ledyno
* Prerijų
* Gros Morno
* Įlankos salų
* Gvaji Hanaso
* Ivaviko
* Džaspero
* Kedžimkudžiko
* Klueino
* Kutenėjaus
* Kušibuguako
* Morisi
* Mingano salyno
* Naatsičo
* Revelstoko kalno
* Nahanio
* Ramiojo vandenyno pakrantės
* Pilio kyšulio
* Princo Alberto
* Princo Edvardo salos
* Puskaskvos
* Kvasuituko
* Kutinirpako
* Raidingo plokščiakalnio
* Ružo
* Sablo salos
* Sirmiliko
* Tera Novos
* Tūkstančio salų
* Torngato kalnų
* Tuktuto-Nogaito
* Ukusiksaliko
* Vuntuto
* Vapusko
* Votertono ežerų
* Vud Bafalo
* Joho
 |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Delta (reikšmės).*
Nilo delta iš kosmoso
**Delta** – upės žiočių tipas. Jūs klausiate kodėl? Na... nes tai yra Kasparo Liesionio išmislas. Susiformuoja žemumoje upei nusodinant nešmenis. Iš nešmenų susidaro salos, todėl upės vaga skaidosi į protakas ir atšakas. Pavadinimas kilo dėl Nilo deltos panašumo į graikišką raidę Δ (*delta*). Deltos susiformavimą lemia keletas aplinkybių: upės mitybos režimas, gruntai, kuriais teka upė, nuotėkis, upės ir jūros potvynių režimas. Upių deltose susiklosto labai derlingi aliuviniai dirvožemiai, todėl tai svarbios žemdirbystės sritys.

Kai kurios didžiausios deltos:

* Gangos–Brahmaputros – 105 000 km²
* Amazonės – 100 000 km²
* Lenos – 28 500 km²
* Nilo – 24 000 km²
* Volgos – 19 000 km²

Kartais upės suformuoja ir vidines deltas, pavyzdžiui, Okavangas, išsiliedamas Kalahario dykumoje, vidinė Pyso-Atabaskos delta.

Vikižodynas 
Vikižodynas
Laisvajame žodyne yra terminas **upės delta**

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Upės delta** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
54°34′31″š. pl. 23°22′01″r. ilg.﻿ / ﻿54.5754°š. pl. 23.3669°r. ilg.﻿ / 54.5754; 23.3669

| Marijampolės futbolo arena |
| --- |
|  |
| Vieta | Kauno g. 125, Marijampolė, Lietuva |
| Pradėtas statyti | 2007 m. |
| Atidarytas | 2008 m. |
| Savininkas | DFK Dainava |
| Talpa | 2680 žiūrovų Futbolas |
| Nuomininkai | FK Sūduva |

**Marijampolės futbolo arenos maniežas** – futbolo standartinių matmenų aikštės maniežas su dirbtine danga. Dėl rėmimo sutarčių nuo 2011 iki 2019 m. gruodžio vadinosi *ARVI arena*, 2020–2022 m. vadintas *„Hikvision" arena*. Šalia yra Marijampolės futbolo stadionas.

Istorija
--------

Maniežo statybą finansavo ES, LR vyriausybė, Marijampolės miesto savivaldybė, privatūs rėmėjai, FK Sūduva. 2008 m. liepos 6 d. atidarytas maniežas, pirmasis toks maniežas Baltijos šalyse. Manieže įrengta apšvietimo sistema, pilnų matmenų dirbtinės dangos futbolo aikštė leidžia žaisti futbolą ištisus metus. Manieže taip pat įrengti bėgimo takai lengvaatlečiams, yra persirengimo kambariai su dušais ir masažo kambarėliais.

2011 m. „Sūduvos" klubas pasirašė rėmimo sutartį su ARVI grupe ir maniežas buvo pavadintas ARVI pavadinimu. 2019 m. gruodžio 11 d. pasirodė pranešimai, kad ARVI grupė neberems „Sūduvos" klubo. Stadionas buvo laikinai pervadinta į *Marijampolės futbolo maniežą*. 2020 m. sausį kinų kompanija „Hikvision" tapo FK Sūduva generaliniu rėmėju. Tuo pačiu vardas buvo perteiktas ir maniežui, oficialus pavadinimas tapo *Hikvision arena*. 2023 m. vasarį paaiškėjo, kad „Hikvision" neberems klubo, tad stadionai nebenaudos šios firmos vardo.

Maniežas
--------

Tai daugiafunkcinis sporto maniežas. Jame įrengta pilnų matmenų dirbtinės dangos futbolo aikštė, atitinkanti FIFA 2 žvaigždučių kategoriją, leidžia žaisti futbolą ištisus metus. Manieže taip pat įrengti bėgimo takai lengvaatlečiams, yra persirengimo kambariai su dušais ir masažo kambarėliais. Šaltuoju metų laiku čia vyksta tiek futbolo, tiek ir lengvaatlečių treniruotės, rengiamos draugiškos futbolo varžybos, vyksta vietiniai ir tarptautiniai futbolo turnyrai. Maniežas taip pat puiki vieta masiniams kultūriniams renginiams organizuoti, parodoms ir mugėms rengti ištisus metus.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
| **Adomas Bitė** |
| --- |
|  |
| Paminklas sukilėliams Aušrėnuose |
| Gimė | 1836 m.Belazariškis, Raseinių apskritis |
| Mirė | 1884 m. (~48 metai)Poitiers, Prancūzija |
| Palaidotas (-a) | Poitiers |
|  |
| Veikla | 1863 m. sukilimo dalyvis |

**Adomas Bitė** (1836 m. Belazariškis, Raseinių apskritis – 1884 m. sausio 10 d. Poitiers) – 1863 m. sukilimo dalyvis.

Biografija
----------

Valstietis. 1863 m. kovo mėn. įstojo į Teodoro Kušleikos būrį. Su Mamertu Gedgaudu buvo pasiųstas į Šiaulių apskritį rinkti ginklų ir savanorių. Vėliau priklausė M. Gedgaudo būriui. 1863 m. balandžio 28 d. dalyvavo kautynėse netoli Krakių ir Lenčių (Krakių valsčius), birželio 20 d. – prie Žaiginio. M. Gedgaudui 1863 m. birželio 18 d. patekus į nelaisvę vadovavo būriui. Rugpjūčio 15 d. kovėsi prie Mažuolių, rugsėjo 8 d. – prie Žąsaičių, rugsėjo 11 d. – prie Budrių, spalio 27 d. – prie Notiniškių Šiaulių apskrityje. 1863 m. pabaigoje (ar 1864 m. pradžioje) palikęs būrį V. Povilanskiui išvyko į Prancūziją parūpinti ginklų ir užsienio valstybių pagalbos, bet, sukilimui pralaimėjus, nebegrįžo. Gyveno Paryžiuje. Dalyvavo Paryžiaus komunos kovose.  Vėliau gyveno Poitiers, ten ir mirė. Palaidotas Pierre Levée kapinėse, kapas neišlikęs.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ona Maksimaitienė. *Adomas Bitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 249 psl.
2. ↑
3. ↑  Adomo Bitės mirties įrašas Prancūzijos Vjeno (Vienne) departamento archyvo Puatjė (Poitiers) merijos civilinės būklės aktų knygoje, 9 E 229/402, 1884, Nr. 34.

Literatūra
----------

* Adomas Bitė – Žemaitijos legenda / Mindaugas Stakutis, Rima Rinkevičienė. – Vilnius: BALTO print, 2020. – 96 p.: iliustr. – ISBN 978-609-8193-32-9
|  |
| --- |
| Anja Nissen |
|  |
| Biografija |
| Dar žinoma | Anja |
| Gimė | 1995 m. lapkričio 6 d. (28 metai)netoli Sidnėjaus, Australijos vėliava Australija |
| Žanrai | pop, R&B |
| Veikla | dainininkė, dainų autorė, šokėja, aktorė |
| Aktyvumo metai | 2002–dabar |
| Įrašų kompanija | Universal Music Group |
| Susijusi veikla | will.i.am, Olly Murs |
| Svetainė | anjanissenofficial.com.au |

**Anja Nissen** (g. 1995 m. lapkričio 6 d. netoli Sidnėjaus), geriau žinoma kaip tiesiog **Anja** – Danijos-Australijos dainininkė, dainų autorė, šokėja ir aktorė.

Biografija
----------

Anja Nissen gimė netoli Sidnėjaus, Danijos emigrantų šeimoje. Pirmą kartą išgarsėti bandė būdama 12-kos, kai sudalyvavo laidoje „Australijos Talentai". Nors ilgai laidoje nepavyko išsilaikyti, merginai atvėrė duris laimę bandyti kituose jaunimui skirtuose televizijos projektuose. Po nedidelės pertraukos, 2014 metais, atlikėja ir vėl sugrįžo į Australijos televizijos ekranus, šįkart – kaip šou „Balsas" dalyvė. Projekte Anja iškovojo pergalę, kuri užtikrino kontraktą su muzikos įrašų kompanija. Tais pačiais metais išleido savo pirmąjį albumą, tačiau didelės sėkmės nesulaukė.

2016 metais Anja debiutavo nacionalinėje Danijos „Eurovizijos" atrankoje su daina „Never Alone". Tąkart ji superfinalo metu liko antra. Galiausiai 2017 m. su daina „Where I Am" laimėjo nacionalinę atranką ir atstovavo Danijai 2017 m. „Eurovizijos" dainų konkurse Kijeve.

Diskografija
------------

* 2014: *Anja Nissen*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Anja Nissen** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2017-03-02 iš Wayback Machine projekto.
* Daina „Where I Am"

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Lighthouse X  *„Soldiers of Love"*** |  **Danijos atstovė Eurovizijoje**2017 | Po to:**–** |
|  Augustavo Čenstakavos Dievo Motinos bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Luko |
| **Dekanatas** | Augustavo Dievo Motinos Lenkijos karalienės |
| **Savivaldybė** | Augustavo valsčius |
| **Gyvenvietė** | Augustavas |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1909 m. |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Augustavo Čenstakavos Dievo Motinos bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Augustavo Čenstakavos Dievo Motinos bažnyčia** (lenk. *Kościół Matki Bożej Częstochowskiej w Augustowie*) – bažnyčia Augustavo mieste *ul. Kardynała Stefana Wyszyńskiego 2A* gatvėje. 

Bažnyčios statyba buvusiuose Rusijos imperijos kareivių barakuose prasidėjo 1896 m. ir tęsėsi iki 1909 m. Bažnyčia pastatyta Romos-Bizantijos architektūros stiliumi. Po pastatymo šventovėje vykdavo stačiatikių pamaldos. Per Pirmąjį pasaulinį karą bažnyčia buvo stipriai apgriauta, vokiečiai čia įkūrė ginklų sandėlį. 1927 m. pastatas buvo atstatytas ir iki 1939 m. tarnavo kaip katalikų bažnyčia. 1957 m. oficialiai atiteko katalikų bendruomenei. 1980 m. bažnyčia tapo Augustavo Čenstakavos parapijos centru. XX a. 9 dešimtmetyje bažnyčiai pristatytas bokštas. 1987 m. vasario 25 d. bažnyčia buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos istorinių paminklų sąrašą.

* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Palenkės vaivadijos saugomų istorinių paminklų sąrašas (lenk.)[neveikianti nuoroda];
* Bažnyčios aprašymas (lenk.)[neveikianti nuoroda].

Literatūra
----------

* Jarosław Szlaszyński, Andrzej Makowski: Augustów. Monografia historyczna. Augustów: Urząd Miejski w Augustowie, 2007 m. ss. 185, 751–752. ISBN 978-83-925620-0-9.
| Ešerinis |
| --- |
| Ešerinis nuo pietvakarinio krantoEšerinis nuo pietvakarinio krantoEšerinis nuo pietvakarinio kranto |
| Vieta | Varėnos r. Kaniavos sen. Lietuva |
| Plotas | 0,148 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,5 km |
| Kilmė | liekaninis |
| Didžiausias gylis | 4,7 m |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Ešerinis

  |
| **Koordinatės** |  54°01′09″ š. pl. 24°34′08″ r. ilg.﻿ / ﻿54.01917°š. pl. 24.56889°r. ilg.﻿ / 54.01917; 24.56889 |
|  |
|  Vikiteka | Ešerinis |

**Ešerinis** (dzūk. *Ašarinis*) – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Kaniavos seniūnijoje, apie 8,5 km į pietvakarius nuo Rudnios, Čepkelių raisto rytinėje dalyje; didžiausias Čepkelių ežeras. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,55 km, plotis – iki 0,34 km. Altitudė 132,2 m.

Ežeras pirminės kilmės (liekaninis). Yra 20–30 m pločio durpiniai atabradai. Dugną dengia sapropelingi moliai. Metinis sedimentacijos intensyvumas – 109 g/m².

Ešerinis nuo pietvakarinio kranto
Krantai žemi, apaugę raistiniu mišku. Tai vienas iš kelių pirminių Čepkelių ežerų, neturintis pakrančių pelkių juostos. Ežeras nenutekantis, priklauso Ūlos baseinui.

Ežeras (lenkiškuose šaltiniuose minimas kaip lenk. *Okuniewo*) kilęs iš žuvies pavadinimo *ešerys* (lenkiškas – iš lenk. *okuń*, blrs. *акунь, окунь* „ešerys").

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Čepkelių rezervatas*, sudarė K. Balevičius. Vilnius: Mokslas, 1984. p. 34–39.
2. ↑
3. ↑  Violeta Grigaliūnaitė. „Pėsčiomis po pelkę: ar galima prasmegti ir ką galima pamatyti Čepkelių raistyne", *15min.lt*, 2018 m. gegužės 22 d.
4. ↑  Šarūnas Šimkus. Varėnos krašto vietovardžių etimologinis žodynas. – Vilnius, Liutauras Leščinskas, 2023. // psl. 19.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

**Untitled** – Lietuvos muzikos grupė. Ji gyvuoja antrus metus, jos nariai – 5 bendraminčiai Lietuvos muzikos ir teatro akademijos bei Vilniaus kolegijos studentai.

Nariai
------

* Karolis Jančenkovas – gitara
* Nojus Jurkus – saksofonas
* Vytautas Skudas – trimitas, fliugelhornas
* Domas Žostautas – elektrinė bosinė gitara
* Marius Leiburas – būgnai

*Untitled* lyderis, kompozitorius ir idėjų generatorius – gitaristas Karolis Jančenkovas. Jis yra originalios kompozicijos „op.2 nr.1" autorius. Savitą stilių plėtojantis gitaristas groja grupėje *Black Coffee*, su ja dalyvavo konkurse „Brodvėjus Star 2006" ir buvo pripažintas geriausiu instrumentininku. Šiemet[paaiškinti] konkurse „Gitarų šėlsmas" pelnė publikos simpatijų prizą.

Trimitininkas Vytautas Skudas yra dalyvavęs „Vilnius Jazz" 2000 m. su jauniausia festivalio istorijoje grupe *Jazz Pictures*. Vytautas Skudas baigė B. Dvariono muzikos mokyklą, Vilniaus Tallat-Kelpšos konservatoriją, Vilniaus kolegiją. Šiuo metu studijuoja Lietuvos Muzikos ir teatro akademijoje. Su Vilniaus kolegijos projektu trimitininkas dalyvavo Vladimiro Čekasino projekte „Balandžio Charono pica", pristatytame praeitame Birštono džiazo festivalyje, jis muzikuoja su Eduardu Armonu, Vyčiu Nivinsku bei kitais.

Kvinteto saksofonininkas Nojus Jurkus, baigęs Klaipėdos E. Balsio menų gimnaziją bei Vilniaus konservatoriją, šiuo metu studijuoja Lietuvos Muzikos ir teatro akademijoje. Saksofonininkas grojo su džiazo grupe *InSearch*, rytietiškos muzikos grupe *Bhakti*, drauge su Eduardu Armonu dalyvavo Petro Lisausko šokio ir muzikos improvizacijos projekte. Su įvairiais projektais yra grojęs Švedijoje, Suomijoje, Latvijoje, Estijoje bei Indijoje.

Bosistas Domas Žostautas, Vilniaus kolegijos absolventas, patirtį kaupė įvairiose roko, džiazo, popmuzikos grupėse bei projektuose, muzikavo Vladimiro Čekasino projekte „Balandžio Charono pica", groja su grupe *Black Coffee*, *IR Band*. Dalyvavo pirmajame „Vilnius Jazz Young Power" konkurse su laureate tapusia grupe *Lietaus uždanga*, taip pat antrajame „Vilnius Jazz Young Power" su laureate tapusia *Untitled*.

*Untitled* būgnininkas Marius Leiburas – Vilniaus kolegijos absolventas. Būgnininkas grojo grupėse *No Problem*, *The Chemicals*, *FJC! Project*; paskutiniu metu dalyvauja įvairiuose džiazo projektuose.

Spauda
------

* Atradimų festivalis – „Vilnius Jazz 2007" Archyvuota kopija 2007-11-23 iš Wayback Machine projekto.
* Reportažas iš Vilniaus Jazz 2007 Archyvuota kopija 2007-12-21 iš Wayback Machine projekto.
* Repeat / Retry – Vilnius Jazz rudeninės reminiscencijos Archyvuota kopija 2007-12-07 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

Untitled profilis frype.lt[neveikianti nuoroda]
| Pukiškio ežeras |
| --- |
| Vieta | Panevėžio raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,232 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,11 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Pukiškio ežeras

  |
| **Koordinatės** |  55°49′51″ š. pl. 24°39′59″ r. ilg.﻿ / ﻿55.83083°š. pl. 24.66639°r. ilg.﻿ / 55.83083; 24.66639 |

**Pukiškio ežeras**, **Pukiškis** – ežeras vidurio Lietuvoje, Panevėžio rajone, apie 7 km į šiaurės rytus nuo Karsakiškio, 2 km į pietvakarius nuo Geležių. Ilgis iš pietvakarių į šiaurės vakarus 0,73 km, plotis siekia 0,44 km. Altitudė 64,3 m. Krantai žemi, supelkėję, aplink driekiasi nusausinta Pukiškio pelkė. Pukiškio ežeras vešliai užžėlęs vandens augalija (platūs nendrynai). Šiauriniame ir pietvakariniame krantuose stūkso miškeliai, kituose krantuose plyti dirbami laukai. Šiaurės rytuose išteka 0,62 km ilgio upelis į Žambo upę.

Į rytus nuo ežero yra Rodūnėlės kaimo sodybos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pukiškio ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 467
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

55°51′ š. pl. 24°30′ r. ilg.﻿ / ﻿55.850°š. pl. 24.500°r. ilg.﻿ / 55.850; 24.500

Žalioji giria Panevėžio rajono paribyje
**Žalioji giria** − miškas Panevėžio ir Pasvalio rajonuose, 11 km į šiaurės rytus nuo Panevėžio, abipus kelio į Vabalninką.

Girios plotas **14 172,62** ha *(pagal 2007 m.)*, iš jų miškais apaugusi **12 546** ha arba 88 proc. Miškų masyvas ištįsęs apie 19 km iš vakarų į rytus. Žaliosios girios paviršius − lyguma su lėkštais pelkėtais įdubimais. Girioje gausu pelkių: Beropšilio pelkė, Graužiškių pelkė, Juodvadis, Klimbalė, Pukiškio pelkė. Per girią teka:

* Pyvesa su intakais:
	+ Varupis
	+ Vygailis
	+ Žulna
* Lėvens intakas:
	+ Žambas

Nesupelkėjusių plotų dirvožemiai velėniniai jauriniai, daugelyje vietų gliejiški, susiformavę ant limnoglacialinių smėlių. Labiausiai paplitę augaviečių tipai − drėgnokas bei drėgnas žaliašilis ir šlapias šilagiris.

Girioje auga pušys, beržai, juodalksniai, eglės, drebulės.

1863 m. Žaliojoje girioje buvo sukilėlių stovykla. Nuo 1945 m. Žaliojoje girioje veikė Lietuvos partizanų, kovojusių prieš Sovietų okupantus Žalioji rinktinė. Žalioji rinktinė kovojo prieš okupacinį režimą Pasvalio ir Panevėžio apskričių teritorijose, jos partizanai pasiekdavo ir atskirus kaimyninių Radviliškio bei Šiaulių valsčius, ypač Rozalimą. Pažymėta Žaliosios miško holokausto vieta.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žalioji giria** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| XXL |
| Kilmė |  Lietuva |
| Žanrai | Šokių muzika, reivas |
| Aktyvumo metai | 1995 – 1999 (arba 2003 m.) |
| Įrašų kompanija | Koja Records |
| Nariai |
| *Prieš išsiskirstant:* Ilja Sivakov, Genadijus Sokolskis-DJ Gesha |
| Buvę nariai |
| Robertas Rezgevičius,  Ramūnas Stankevičius |

**XXL** – buvusi Lietuvos reivo muzikos grupė iš Klaipėdos.

Istorija
--------

Grupė susikūrė 1995 m. Pirmąkart koncertavo Kauno sporto halėje kaip apšildančioji grupė „Capella" grupės koncerte. Pirmojo koncerto metu grupės nariai buvo Genadijus Sokolskis, Ramūnas Stankevičius, Robertas Rezgevičius ir Simonas (pavardė nenurodyta). Tais pačiais metais išleido debiutinį albumą „Senelis šaltis ir vasara", kuris iškart tapo populiarus jaunimo tarpe. XXL dalyvavo „Paramoje", „Didžiosiose lenktynėse" ir daugelyje kitų renginių. Grupė iširo 1999–2003 metais.

Muzikos stilius ir temos
------------------------

XXL buvo viena pirmųjų šokių muzikos grupių Lietuvoje. Grupės muzika buvo vertinama nevienareikšmiškai – dalis piktinosi XXL dainų tekstais, kuriems būdingas slengas, žargonas ir necenzūrinė kalba, tuo tarpu kiti ją vertino kaip smagią šokių muziką, o tekstus priėmė kaip juokelius. Išleidus dainą „Lėktuvėlis" dalis radijo stočių atsiskė ją transliuoti, tačiau hitas tapo labai populiarus.

Dažnos dainų temos – seksas, alkoholis („Savaitėlė"), narkotikai („Lėktuvėlis"), netradicinė meilė („Rožinė svajonė" ir „Papartėlis") ir smurtą („Duok į snukį"). Grupės kūriniai dažniausiai buvo perkurtos arba perdarytos to meto garsių atlikėjų (DJ Bobo, Ice MC, 2Unlimited ir kitų) dainos. Grupės atstovai yra pareiškę: „Mes išmokėme pasaulį kopijuoti muziką".

2020 m. kartu su atlikėju Krisčiu perdarė vieną žymiausių kūrinių „Lėktuvėlis".

Diskografija
------------

### Albumai

* *Banga* (1997 m.)
* *Greatest Hits* (1996 m.)
* *Kaktusas* (1995 m.)
* *Savaitėlė* (1995 m.)
* *Senelis Šaltis Ir Vasara* (1994 m.)

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Buvę „XXL" nariai atvirai – apie pakvaišusią 10-ojo dešimtmečio sceną, to meto pavojus ir dabartį (15min.lt)
2. 1 2  [ Legendinės lietuvių grupės „XXL" narys DJ Gesha: policija mušdavo už neformalią išvaizdą.
3. 1 2 3  Skandalingąjį „XXL" kūrinį „Lėktuvėlis" perdainavęs Kristis: šios dainos neklausydavo nebent mano tėvai (Lrytas.lt)
4. ↑  XXL (Music.lt)
Šeštajame dešimtmetyje sukurtas inercinės navigacijos valdiklis, sukurtas Masačusetso technologijos institute.
Apollo 11 panaudotas inercinės navigacijos modulis.
**Inercinė navigacijos sistema** (**INS**; angl. *inertial navigation system*) – navigacijos įrenginys, kuris naudoja judesio jutiklius (akcelerometrus), sukimosi jutiklius (giroskopus) ir kompiuterį, kuris skaičiuoja padėtį, orientaciją ir momentinį greitį. Dažnai inerciniai jutikliai yra papildomi barometriniu aukščiamačiu, o kartais ir magnetiniais jutikliais (magnetometrais) ar greičio matavimo prietaisais. INS naudojamos mobiliuosiuose robotuose, transporto priemonėse ir kitur, įskaitant: laivuose, orlaiviuose, povandeniniuose laivuose, valdomose raketose ir erdvėlaiviuose.

Istorija
--------

Inercinės navigacijos sistemos ištakas galima rasti dar XIX amžiuje: 1852 m. Léon Foucault apibūdino giroskopą, o 1908 m. Max Schuler sukūrė girokompasą. XX amžiaus trečiajame ir ketvirtajame dešimtmetyje Sperry Corporation kurti navigacijos prietaisai buvo rodantys padėtį, bet ne greitį ar pagreitį. Pirmoji pilna inercinės navigacijos sistema buvo sukurta 1942 m. vokiečių ir panaudota V-2 raketoje.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Titterton, David; Weston, John (2004). *Strapdown Inertial Navigation Technology* (2nd leid.). Institution of Engineering and Technology (IET). ISBN 9780863413582.
2. 1 2  „navigacija". *Visuotinė lietuvių enciklopedija*. Nuoroda tikrinta 2024-04-14.
3. 1 2 3  Wrigley, W (1977). „History of Inertial Navigation". *Journal of the Institute of Navigation*. **24** (1): 1–6.
| Pišia |
| --- |
| **Ilgis** | 9 km |
| **Baseino plotas** | 17,1 km² |
| **Ištakos** | Ūtos miške |
| **Žiotys** | Lėvuo |
| **Šalys** | Lietuvos vėliava Lietuva |

**Pišia** – upelis šiaurės Lietuvoje, Panevėžio rajone, Paįstrio seniūnijoje; Lėvens dešinysis intakas. Prasideda Ūtos miške, teka daugiausia miškais ir jų pakraščiais šiaurės, vakarų ir šiaurės vakarų kryptimis, įteka į Lėvenį 36,8 km nuo jo žiočių, ties Teberešiškiais. Du intakai: Geležė (kairysis) ir Gaspadava (dešinysis). Visa upelio vaga reguliuota.

Ties Pišia įsikūrę kaimai: Glazaniškiai, Juodlieknis, Teberešiškiai.

Kalbininko A. Vanago nuomone, upėvardis sietinas su liet. *piša*, *pišė* – „žaizda, pažeidimas, dėmė", *pišas* – „pieša, suodžiai".

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001, 683 psl..
2. ↑  *Pišia (upė)*, Gamtos katalogas. Nuoroda tikrinta 2024-03-28.
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 260
55°43′50″š. pl. 24°22′17″r. ilg.﻿ / ﻿55.7305°š. pl. 24.3713°r. ilg.﻿ / 55.7305; 24.3713

|  |
| --- |
| Vieta | Lietuva Panevėžys, Smėlynės g. 2b |
| Paviršius | Dirbtinė danga |
| Talpa | 1500 |
| Nuomininkai | FA Panevėžys |

**Panevėžio futbolo akademijos stadionas** (anksčiau ***Draugystės stadionas***) – futbolo stadionas Panevėžio mieste, dešiniajame Nevėžio krante. Padengtas dirbtine danga, talpina 1500 žiūrovų.

Istorija
--------

Stadionas anksčiau vadinosi „Draugystės" vardu. XXI a. pradžioje jame įsikūrė Panevėžio futbolo akademija, kuriais dabar stadionas ir priklauso. Retkarčiais stadione vyksta ir kitų komandų, taip pat ir A lygos rungtynės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Panevėžio futbolo akademijos stadionas. Onlinebettingacademy.com (tikrinta 2024-04-15).
2. ↑  Panevėžio futbolo akademijos stadionas. Europlan-online.de (tikrinta 2024-04-15).
3. ↑  Panevėžio futbolo akademijos stadionas. Worldfootball.net (tikrinta 2024-04-15).

* Panevėžio futbolo akademijos dirbtinės dangos aikštė (Lfe.lt)
| Pietupis |
| --- |
| **Ilgis** | 3,4 km |
| **Baseino plotas** | 3,7 km² |
| **Ištakos** | Pamiškėje prie Virsnio kaimo |
| **Žiotys** | Lėvuo |
| **Šalys** | Lietuvos vėliava Lietuva |

**Pietupis** – upelis šiaurės Lietuvoje, Panevėžio rajone, Karsakiškio seniūnijoje; Lėvens kairysis intakas. Prasideda pamiškėje prie Virsnio kaimo, teka šiaurės vakarų kryptimi mišku, pamiškėmis, kolektyvinių sodų pakraščiais ir dirbamais laukais, įteka į Lėvenį 68,2 km nuo jo žiočių, ties Pagiegalos kaimu. Visa vaga, išskyrus patį žemupį prie žiočių, reguliuota. Įteka bevardis intakas iš Pagiegalos šiaurinio karjero. Žemupyje upelį kerta Panevėžio–Daugpilio kelias. Ties žiotimis, dešiniajame krante, yra valstybės saugomas kultūros paminklas – Pagiegalos kapinynas.

Gyvenvietės prie Pietupio: Virsnis, Startai, Kakūnai, Pagiegala.

Upėvardis siejamas su žodžiu *pietūs* – „pasaulio šalis, kur vidurdienį būna saulė". Galima ir asmenvardinė kilmė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001, 683 psl..
2. ↑  *Pietupis (upė)*, Gamtos katalogas. Nuoroda tikrinta 2024-04-11.
3. ↑  „Pagiegalos kapinynas, vad. Švedų kapais". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2024-04-11.
4. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 257