recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 3°15′47″ p. pl. 62°45′27″ v. ilg.﻿ / ﻿3.26306°š. pl. 62.75750°r. ilg.﻿ / 3.26306; 62.75750

| Badažosas |
| --- |
| Vieta | Brazilijos vėliava Brazilija |
| Plotas | 246 km² |
| Kranto linijos ilgis | 193 km |
| Įteka | Badažosas, Kunavaru, Igarape Asu, Igarape Kapitanis, Igarape Kažu ir kt. |
| Išteka | Badažosas |

**Badažosas** (port. *Lago Badajós*) – ežeras šiaurės vakarų Brazilijoje, Amazonės valstijoje, 215 km į rytus nuo Tefės, 85 km į šiaurės vakarus nuo Kodažaso. Ilgis 68 km, plotis iki 10 km. Kranto linija vinguriuota, daug įlankų (didžiausia – Igarape Kapitanio). Suteka nemažai upių (Badažosas, Kunavaru), išteka Badažoso upė, kuri protakų tinklu jungiasi su Amazone.

Prie ežero įsikūrę keletas indėnų kaimų (Linda Višta, Monte Aurėjas, Kurupira, Europa, Seo Brasas, Tapira ir kt.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Amerika*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Badažòsas.
2. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
3. ↑  Joint Operations Graphic, 1:250,000, Codajás, Brazil. DMA Aerospace Center, Missouri, USA, 1992.
| **Jadvyga Balvočiūtė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1944 m. balandžio 8 d. (79 metai)Lietuva Gyvoliai, Viekšnių valsčius |
| Vaikai | Eglė, Rūta |
|  |
| Veikla | Lietuvos biologė žolininkė, Akmenės rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | Tėvynės sąjunga |
|  |
| Alma mater | Kauno medicinos institutas |

**Jadvyga Balvočiūtė** (g. 1944 m. balandžio 8 d. Gyvoliai, Viekšnių valsčius) – Lietuvos biologė žolininkė, Akmenės rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

Gimusi ties Virvytės ir Ventos santaka, Jadvyga nuo vaikystės žavėjosi augalais, iš savo senelės ji gavo pirmųjų liaudies medicinos žinių. Profesijos pasirinkimui nemaža įtakos turėjo senasis Viekšnių vaistinės vedėjas Juozas Aleksandravičius (1896–1977). 1968 m. baigė Kauno medicinos instituto Farmacijos fakultetą ir įgijo provizorės (vaistininkės) specialybę. 2000 m. Sveikatos apsaugos ministerijos Farmacijos specialistų atestavimo komisija jai patvirtino provizoriaus farmakognosto aukščiausiąją kvalifikacinę kategoriją.

Kiek padirbusi vaistinėje, kai tik atsirado galimybė, nedvejodama perėjo dirbti į Kauno botanikos sodą, kurio vaistinių augalų laboratorijoje dirbo iki 1990 m. rudens. Daug metų vadovavo Botanikos sodo sėklų mainams, dvejus metus rūpinosi floros skyriaus ekspozicijomis. Be to, dvejus metus dėstė botaniką būsimiems farmakotechnikams Kauno medicinos mokykloje. Lietuvai atgavus Nepriklausomybę grįžo gyventi į tėviškę, 1990–2002 m. Kamanų valstybinio rezervato biologė. Tuo laikotarpiu dalyvavo VU Ekologijos instituto projekte, skirtame Lietuvos vietinės įvairovės išsaugojimui steigiant valstybinius ir vietinės reikšmės draustinius. Vėliau Viekšniuose įkūrė individualią įmonę – vaistinę „Jadvygos žolės".

Lietuvos botanikų draugijos, Biologinės įvairovės tyrimo draugijos, Ekologinės žemdirbystės bendrijos „Gaja" narė.

J. Balvočiūtė nuo savo mokslinės veiklos pradžios paskelbė apie 30 mokslinių ir daugiau nei 70 mokslo populiarinimo straipsnių.

1993 m. Tėvynės sąjungos Akmenės rajono skyriaus narė. 1995–1997 m. ir 1997–2000 m. Akmenės rajono savivaldybės tarybos narė.

2018 m. vasario 13 d. Lietuvos Respublikos Prezidentės Dalios Grybauskaitės dekretu 1K-1217 J. Balvočiūtė apdovanota ordino „Už nuopelnus Lietuvai" medaliu.

Išsiskyrusi, dukros Eglė, Rūta.

Bibliografija
-------------

* Jadvyga Balvočiūtė, Stasys Gudanavičius. Jaunajam vaistažolių rinkėjui: knyga mokiniams. Kaunas: 1983. 182 p.
* J. Balvočiūtė, S. Dagytė, G. Juknevičienė. Medingieji augalai. Vilnius: 1987. 61 p.
* J. Balvočiūtė, S. Gudanavičius. Jaunajam gėlininkui. Kaunas: 1988. 157 p.
* Jadvyga Balvočiūtė: Auginkime vaistažoles. Kaunas: 1991, 12 p.
* J. Balvočiūtė ir kiti. Jiesios landšaftiniame draustinyje; Ats. red. R. Budriūnas. Kaunas: 1992. 167 p.
* Zigmantas Gudžinskas, Jadvyga Balvočiūtė: Lietuvos vaistiniai augalai. Šviesa, Kaunas: 2007 m. 158 p.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jadvyga Balvočiūtė. „Jadvygos žolės" Archyvuota kopija 2011-04-23 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  1997 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2007-03-06 iš Wayback Machine projekto.
| **Simonas Gaudėšius** |
| --- |
| Gimė | 1880 m.Viekšnių valsčius |
| Mirė | 1942 m. vasario 23 d. (~62 metai)Komijos ATSR, Rusija |
| Tėvas | Simonas Gaudėšius |
|  |
| Veikla | vaistininkas, filantropas, visuomenininkas |

**Simonas Gaudėšius** (1880 m. Viekšnių vls. – 1942 m. vasario 23 d. Komijos ATSR) – Lietuvos vaistininkas, filantropas, Šilalės valsčiaus visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Gimė 1880 m. Viekšnių apylinkėje, ūkininko Simono Gaudėšiaus šeimoje. Įsigijęs provizoriaus specialybę, apie 1897 m. Šilalėje tapo vaistinės savininku. Už pasižymėjimą miestelio visuomeninėje veikloje 1918 m. buvo išrinktas į Šilalės valsčiaus tarybą ir revizijos komisiją. 1921 m. įsteigė Šilalėje vidurinę mokyklą. Šelpė neturtingus moksleivius, už kai kuriuos sumokėdavo mokslo mokestį, priimdavo į savo namus. 

1941 m. birželio 14 d. ištremtas į Terebėjų, Kortkeroso rajoną (rus. *Корткеросский район*), Komijos ATSR (Rusija). Mirė tremtyje 1942 m. vasario 23 d.

Įamžinimas
----------

* Pavadinta S. Gaudėšiaus gatvė Šilalės miesto centre.
* 1993 m. Simono Gaudėšiaus vardas suteiktas jo įkurtai Šilalės vidurinei mokyklai.
* Šilalės rajono savivaldybės tarybos 2015 m. gruodžio 29 d. sprendimu Nr. T1-311 numatyta 2018–2020 m. „pastatyti paminklą Šilalės patriarchui Simonui Gaudėšiui".

Nuorodos
--------

* Vaistininkas Simonas Gaudėšius Archyvuota kopija 2019-02-24 iš Wayback Machine projekto.
* Šilalės miesto istorija Archyvuota kopija 2019-02-24 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

| **Peucedanum palustre** |
| --- |
| Pelkinis saliavas (Peucedanum palustre)Pelkinis saliavas (*Peucedanum palustre*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Salieriniai  *( Apiaceae)* |
| Gentis: | Saliavas  *( Peucedanum)* |
| Rūšis: | Pelkinis saliavas  *( Peucedanum palustre)* |

 |

**Pelkinis saliavas** (*Peucedanum palustre*) – salierinių (*Apiaceae*) šeimos, saliavų (*Peucedanum*) genties augalas.

Dvimetis arba daugiametis, 50-130 cm aukščio žolinis augalas. Stiebas briaunotas, vagotas, tuščiaviduris, plikas, prie pamato ir bamblių dažnai rausvas, viršutinė dalis šakota. Lapai pailgai trikampiški, apatiniai 3 kartus plunksniški, ilgakočiai, viršutiniai trumpakočiai, didesnėmis makštimis ir ne taip suskaldytais lapalakščiais kaip apatiniai. Skėtis su 15-30 stipinų. Vainikėlis baltas arba rausvas. Vaisius 5 mm ilgio ir 3,5 mm pločio.

Žydi liepos – rugpjūčio mėn. Auga pelkėse, šlapiose pievose, krūmuose, vandens telkinių pakraščiuose.

Vaistinei žaliavai vartojamos šaknys. Jos kasamos rudenį arba anksti pavasarį. Šaknyse yra eterinio aliejaus, peucedanino, rauginių ir karčiųjų medžiagų.

* LapaiLapai
* ŽiedynasŽiedynas
* Augavietė (Austrija)Augavietė (Austrija)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Lekavičius. *Vadovas augalams pažinti*. – Vilnius: Mokslas, 1989.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pelkinis saliavas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Reidarfjordurasisl. *Reyðarfjörður* |
| --- |
| *Bažnyčia* |
|  |
| 

ReidarfjordurasReidarfjorduras

65°2′0″ š. pl. 14°13′0″ v. ilg.﻿ / ﻿65.03333°š. pl. 14.21667°r. ilg.﻿ / 65.03333; 14.21667﻿ (Reidarfjorduras)Koordinatės: 65°2′0″ š. pl. 14°13′0″ v. ilg.﻿ / ﻿65.03333°š. pl. 14.21667°r. ilg.﻿ / 65.03333; 14.21667﻿ (Reidarfjorduras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Islandijos vėliava Islandija |
| **Regionas** | Austurlando regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2016 m.) | 1 188  |
|  |
| **Tinklalapis** | Oficiali svetainė |
|  **Vikiteka** | Reidarfjorduras |

**Reidarfjorduras** (isl. *Reyðarfjörður*) – miestas rytų Islandijoje, Austurlande. 1188 gyventojai (2016 m. duomenys). Priklauso Fjardabigdo savivaldybei.

Gyvenvietė įsikūrusi to paties pavadinimo fjordo papėdėje. Reidarfjorduras apsuptas kalnų. Didžiausias – 972 m aukščio. Nuo XX a. pr. buvo svarbus žvejybos ir prekybos jūrų uostas. Reidarfjorduras yra strateginėje vietoje. Antrojo pasaulinio karo metu buvo svarbus sąjungininkų uostas. Senoje kareivinėje veikia karo muziejus.
Koordinatės: 19°20′ p. pl. 40°05′ v. ilg.﻿ / ﻿19.333°š. pl. 40.083°r. ilg.﻿ / 19.333; 40.083

| Župarananas |
| --- |
| Vaizdas į ežerą Linjareso apylinkėseVaizdas į ežerą Linjareso apylinkėse |
| Vieta | Brazilijos vėliava Brazilija |
| Plotas | 66 km² |
| Kranto linijos ilgis | 76 km |
| Didžiausias gylis | 21 m |
| Įteka | San Žozė |
| Išteka | Pekenas |
|  |
|  Vikiteka | Župarananas |

**Župarananas** (port. *Lagoa Juparanã*) – ežeras rytų Brazilijoje, Espirito Sante, tuoj į šiaurės vakarus nuo Linjareso. Tai vienas didžiausių gėlavandenių Brazilijos ežerų. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 26 km, plotis iki 5 km. Į ežerą suteka daug upių (didžiausia – San Žozė), o pietuose išteka trumpa Pekeno upė (Dosės kairysis intakas).

Župaranano šiaurėje yra nedidelė Imperadoro sala, kurioje 1860 m. lankėsi Brazilijos imperatorius Pedras II. Ežero pakrantės žemos, raižytos, daug kur pelkėtos.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Martins, Fabíola Chrystian Oliveira. «Avaliação ambiental integrada como subsídio ao manejo lacustre (estudo de caso: Lagoa Juparanã, ES)», Universidade Federal do Espírito Santo (UFES), 2013.
| **Ričardas Tamulis** |
| --- |
| Gimė | 1938 m. liepos 22 d.Kaunas |
| Mirė | 2008 m. balandžio 20 d. (69 metai)Jonava |
| Palaidotas (-a) | Petrašiūnų kapinėse |
|  |
| Veikla | boksininkas, olimpinių žaidynių vicečempionas, daugkartinis Europos, SSRS ir Lietuvos bokso čempionas |

**Ričardas Tamulis** (1938 m. liepos 22 d. Kaune – 2008 m. balandžio 20 d. Jonavoje, palaidotas Petrašiūnų kapinėse) – boksininkas, olimpinių žaidynių vicečempionas, daugkartinis Europos, SSRS ir Lietuvos bokso čempionas.

Biografija
----------

Sulaukęs 15 metų, pradėjo lankyti bokso treniruotes pas Antaną Zaborą, vėliau perėjo pas Algirdą Šociką. Tarptautiniame ringe debiutavo 1957 m. kai Maskvoje vykusių jaunimo žaidynių finale nugalėjo lenką Henryką Wojciechowskį. 1958 m. SSRS čempionate nusileido tik olimpiniam čempionui Vladimirui Jengibarianui, o nuo 1959 m. iki 1966 m. iškovojo penkis aukso medalius. Tuo pat metu tapo Europos čempionu tarp svorio kategorijos iki 67 kilogramų atletų Belgrade (1961 m.), Maskvoje (1963 m.) ir Berlyne (1965 m.). 1964 m. Tokijo olimpinių žaidynių finale 1:4 pralaimėjo lenkui Marianui Kasprzykui. Iš viso bokso ringe kovėsi 257 kartus, laimėjo 243 kovas.

Laimėjimai
----------

* 1964 m. Tokijo olimpinių žaidynių sidabro medalio laimėtojas (svorio kategorija iki 65 kg)
* 1961, 1963 ir 1965 m. Europos čempionas
* 1959, 1961, 1962, 1964 ir 1966 m. SSRS čempionas
* 1957–1959, 1961, 1963 ir 1964 m. Lietuvos čempionas

| Apdovanojimai |
| --- |
| Prieš tai:**Lietuva Adolfas Varanauskas** | **Geriausias Lietuvos sportininkas**1964 | Po to:**Lietuva Modestas Paulauskas** |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Romas Poderys. Ringas kėlė ir smukdė // Kauno diena, 2008 m. balandžio 26 d.
Koordinatės: 10°52′ š. pl. 74°25′ v. ilg.﻿ / ﻿10.867°š. pl. 74.417°r. ilg.﻿ / 10.867; 74.417

| Didžioji Santa Martos šlapynė |
| --- |
| Palydovinė nuotraukaPalydovinė nuotrauka |
| Vieta | Kolumbijos vėliava Kolumbija |
| Plotas | 730 km² |
| Kilmė | jūrinė |
|  |
|  Vikiteka | Didžioji Santa Martos šlapynė |

**Didžioji Santa Martos šlapynė** (isp. *Ciénaga Grande de Santa Marta*) – didelis druskingo vandens telkinys Kolumbijos šiaurėje, Magdalenos departamente, į rytus nuo Magdalenos upės deltos, Salamankos salos (nerijos) atskirtas nuo Karibų jūros. Tai didžiausias vandens telkinys Kolumbijoje. Ilgis iki 32 km, plotis iki 29 km. Į šlapynę suteka įvairūs upeliai, Magdalenos deltos šakos, pakrantės pelkėtos, apaugusios mangrovėmis.

Mangrovės aplink šlapynę
Didžioji Santa Martos šlapynė pasižymi didele bioįvairove – gausu vandens paukščių, žuvų, pakrantėse sutinkami jaguarai, pumos, tapyrai, pekariai. Dalis šlapynės saugoma Salamankos salos nacionaliniame parke.

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
| **Calliergonella cuspidata** |
| --- |
| Pelkinė dygutė (Calliergonella cuspidata)Pelkinė dygutė (*Calliergonella cuspidata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Samanūnai  *( Bryophyta)* |
| Klasė: | Lapsamanės  *( Bryopsida)* |
| Poklasis: | Žaliosios samanos  *( Bryidae)* |
| Eilė: | *Hypnales*  *( Hypnales)* |
| Šeima: | Bukasnapiniai  *( Amblystegiaceae)* |
| Gentis: | Dygutė  *( Calliergonella)* |
| Gentis: | Pelkinė dygutė  *( Calliergonella cuspidata)* |

 |

**Pelkinė dygutė** (*Calliergonella cuspidata*) – bukasnapinių (*Amblystegiaceae*) šeimos samanų rūšis. Tai pelkių, šlapių pievų, griovių samana.

Sporinės
Pelkinė dygutė. Dainavos giria

Požymiai
--------

Lengvai atpažįstama pagal labai dygias stiebo ir šakučių viršūnėles, kurias sudaro kietai susisukę lapai. Stiebas iki 20 cm ilgio, status arba kylantis, beveik taisyklingai plunksniškai išsišakojęs. Stiebo lapai ovaliniai, lygiakraščiai. Sporogono kotelis 4-7 cm ilgio, raudonas. Sporinė pailgai cilindrinė, lenkta.

Paplitimas
----------

Auga pelkėtuose miškuose, pelkėtose vietose, paupiais ir paežerėmis, šaltiniuotose vietose puriais, žaliais, gelsvai žaliais, rudais patiesalais arba vejomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Calliergonella cuspidata, British Bryological Society


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pelkinė dygutė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Valentinas Klimas** (g. 1958 m. kovo 4 d. Kaunas – 2011 m. birželio 28 d. Klaipėda) – lietuvių teatro ir kino aktorius.

Biografija
----------

1976-1980 m. mokėsi Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose, baigė aktoriaus specialybės studijas (kurso vadovas P.Gaidys). Nuo 1980 m. – Klaipėdos dramos teatro aktorius. Žmona – aktorė Nelė Savičenko.

V. Klimas buvo Lietuvos teatro sąjungos Klaipėdos skyriaus pirmininkas.

Palaidotas Lėbartų kapinėse

Vaidmenys teatre
----------------

V. Klimas Klaipėdos dramos teatro scenoje debiutavo dar studijų metais. Klaipėdos dramos teatre sukūrė nemažai įsimintinų vaidmenų: Nikita (A.Arbuzovo „Neatsargūs žaidimai", rež. P.Gaidys), Protėjas (V.Šekspyro „Du veroniečiai", rež. P.Gaidys), Kurčiajevas (A.Ostrovskio „Išminčiai, arba Kiekvienam gudruoliui pakanka kvailumo", rež. Romualdas Vikšraitis), Semionas (M.Gorkio „Vasa Železnova", rež. P.Gaidys), Kristianas (E.Rostano „Sirano de Beržerakas", rež. P.Gaidys), Keleris (V.Krėvės „Skirgaila", rež. Aurelija Ragauskaitė), Noidas (A.Strindbergo „Tėvas", rež. P.Gaidys), Basanijus (V. Šekspyro „Venecijos pirklys", rež. P.Gaidys), Mortimeras (F.Šilerio „Marija Stiuart", rež. Regina Steponavičiūtė), Don Pedras (V. Šekspyro „Daug triukšmo dėl nieko", rež. P.Gaidys), Kirilas Glagoljevas (A.Čechovo „Nebaigta pjesė", rež. Rolandas Atkočiūnas), Osvaldas (V. Šekspyro „Karalius Lyras", rež. Algirdas Latėnas) ir kt.

Filmografija
------------

* 1978 – Pasigailėk mūsų, rež. Algirdas Araminas
* 1980 – Laikas mokėti skolas, rež. Mamertas Karklelis
* 1980 – Žaltvykslės, rež. Gytis Lukšas
* 1984 – Čia mūsų namai, telefilmas, rež. Saulius Vosylius
* 1984 – Būrys, rež. A.Simonovas
* 1985 – Sugrįžimą pamiršt, rež. Vasile Breskanu, Moldova-film kino studija
* 1986 – Žalčio karūna, telefilmas, rež. Bronius Talačka ir Viktoras Snarskis
* 1986 – Igoris. Igoris Savovičius, rež. Borisas Savčenka, A. Dovženkos kino studija (pagrindinis vaidmuo)
* 1988 – Vilius Karalius, rež. Vidmantas Bačiulis
* 1990 – Vaikai iš Amerikos viešbučio, rež. Raimundas Banionis
* 1990 – Zytarų šeima, rež. Aloizas Brenčas, Rygos kino studija
* 1991 – Dzeuso ginklai, rež. Nikolajus Zasejevas-Rudenka, A. Dovženkos kino studija
* 1998-2000 – Atžalos, serialas, rež. S.Vosylius
* 2004 – Džekas. Code of the Templars, rež. F.Baxmeyer
* 2008 – The Palace, rež. Metin Huseyin
* 2010 – Algimantas. Naisių vasara, serialas, rež. Saulius Balandis.

Šaltiniai
---------

1. ↑   (www.klimas.lt)
2. ↑  [neveikianti nuoroda] (melofanas.lt inf.)
3. ↑   (kino-teatr.ru inf.)
|  Sunvarai |
| --- |
| Gyventojų skaičius | ~50 tūkst. |
| Populiacija šalyse | Nepalo vėliava Nepalas |
| Kalba (-os) | sunvarų |
| Religijos | hinduizmas, Tibeto budizmas, prigimtinė tikyba |
| Giminingos etninės grupės | kiti kiratai (rajai, limbai, jakhai), magarai, gurungai ir kt. |
|  |
|  **Vikiteka:** | Sunvarai |

**Sunvarai** – kiratų tauta, gyvenanti Nepale: į šiaurės rytus nuo Katmandu slėnio, Sun Kosio aukštupyje, Khileti Kholos ir Malung Kholos pakrantėse. Prie sunvarų taip pat priskiriami sureliai (gyvena prie Sun Kholos), džireliai (Tamba Kosio ir Khimti Kholos tarpupyje), bahingai (kartais priskiriami prie rajų). Sunvarų kalba priklauso kinų-tibetiečių kalbų šeimai, tibetiečių-mjanmų skyriui. Turi daug tarmių. Sunvarai ir sureliai – hinduistai, džireliai išpažįsta Tibeto budizmą. Tikėjimas persimaišęs su senosiomis Himalajų šamanistinėmis religijomis (bon).

Po šalį paplito iš šiaurės vakarų. Etnogenezė neaiški.

Iki XIX a. pr. vertėsi lydimine žemdirbyste, tačiau kuomet į sunvarų žemes ėmė keltis vidurio ir vakarų Nepalo tautos (nepalai, tamangai, gurungai, magarai), perėjo prie ariamosios terasinės žemdirbystės (kukurūzai, soros, bulvės, daržovės). Laiko gyvulius (galvijai, buivolai, ožkos,kiaulės), kuriuos gano kalnų ganyklose, miškuose, dirvonuose. Amatai: audimas (dabar perka indiškus medvilninius audinius), krepšių pynimas, medžio drožyba, alkoholinių gėrimų gamyba.

Gurungų gyvenvietė padriko plano. Būstas karkasinis-stuplinis, su pamatais, sienos iš plaušplyčių arba molio, apteptos ochra ir mėšlu. Stogas dvišlaitis, iš šiaudų, čerpių. Nuo XX a. pr. paplitę dviejų aukštų (apačioje ūkinės patalpos, viršuje – gyvenamosios) arba vieno aukšto su pagalbiniais trobesiais namai.

Maistas augalinis ir gyvūninis. Pieno negeria, bet iš jo ruošia sviestą.

Sunvarai dalijasi į 2 grupes: „12 klanų" ir „10 klanų" – jos gyvena pramaišiui. Skirstosi į keletą patrilinijinių giminių (sunvarų ~70, džirelių 20, surelių – nežinoma). Santuokos tarp pusbrolių ir pusseserių griežtai draudžiamos (priešingai nei vidurio ir vakarų Nepale). Santuoka monogaminė, nors pas turtuolius pasitaiko poligamija. Paplitęs paprotys atidirbti už arba išpirkti nuotaką. Leidžiamos skyrybos, vedybos antrąsyk, našlių vedybos. Šeima dažniausiai mažoji.

Tikyboje svarbus protėvių kultas, gausu animizmo, šamanizmo bruožų.

* Sunvarų šokėjosSunvarų šokėjos
* Sunvarų jaunuoliaiSunvarų jaunuoliai
* Sunvarų kaimas (Khidži)Sunvarų kaimas (Khidži)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Сунвар*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
| Koča |
| --- |
| Ežeras ir jo pakrantėsEžeras ir jo pakrantės |
| Vieta | Kolumbijos vėliava Kolumbija |
| Plotas | 63 km² |
| Kranto linijos ilgis | 39 km |
| Vidutinis gylis | 70–75 m |
| Išteka | Gvamuesas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Koča

  |
| **Koordinatės:** | 1°06′0″ š. pl. 77°09′0″ v. ilg.﻿ / ﻿1.10000°š. pl. 77.15000°r. ilg.﻿ / 1.10000; 77.15000Koordinatės: 1°06′0″ š. pl. 77°09′0″ v. ilg.﻿ / ﻿1.10000°š. pl. 77.15000°r. ilg.﻿ / 1.10000; 77.15000 |
|  |
|  Vikiteka | Koča |

**Koča** (isp. *Laguna de la Cocha*) arba ***Gvamueso ežeras*** (*Lago Guamués*) – ledyninės kilmės ežeras pietų Kolumbijoje, Narinjo departamente, 20 km nuo Pasto. Telkšo 2680 m aukštyje, Anduose, Pasto kalnų masyvo apsuptyje. Tai antras pagal dydį natūralus ežeras šalyje (po Totos). Ilgis iki 14 km, plotis iki 8 km, kranto linijos ilgis 39 km.

Iš ežero išteka Gvamueso upė – viena Putumajo ištakų. Ežere yra La Korotos sala (0,16 km²), paskelbta botaniniu–zoologiniu draustiniu.

Ežero pakrantėse gyvena indėnų kiljasingų ainiai (pagrindinė gyvenvietė – El Puertas). Verčiamasi žvejyba, turizmu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
Paminklas Augustui II Dresdene
**Auksinis raitelis** (vok. *Goldener Reiter*) – natūralaus dydžio statula, vaizduojanti Saksonijos kurfiurstą Frydrichą Augustą I ir Lenkijos karalių bei Lietuvos didįjį kunigaikštį Augustą II, sėdintį ant Lipicanų veislės eržilo Romos imperatorių maniera ir apsirengusį antikiniais romėnų šarvais. 

Paminklas pastatytas Dresdeno senamiestyje Vokietijoje. Žirgas nukreiptas rytų link, taip pabrėžiant Augusto II aktyvų dalyvavimą Abiejų Tautų Respublikos valdyme. Paminklas padengtas plonu aukso sluoksniu: tuo tikslu jis buvo auksuotas amalgamavimo metodu, o 1956 m. – plakiruotas.

Skulptūros pjedestale pavaizduoti Saksonijos, Lietuvos ir Lenkijos herbai

Istorija
--------

1732–1734 m. varinį Saksonijos valdovą, dar vadinamą ir *Stipriuoju*, kartu su žirgu išliejo dresdenietis menų kalvis Liudvikas Vydemanas (*Ludwig Wiedemann*) ir 1735–1736 m. pagal dvaro skulptoriaus Žano Žozefo Vinašo (*Jean Joseph Vinache*) projektą įkalė statulą į dviejų milimetrų storio vario lakštą. Viduje tvirtinamos geležinės atramos. 1735 m. rugpjūčio 12 d. padėtas kertinis akmuo architekto Zacharijo Longelunės (*Zacharias Longuelune*) suprojektuotam statulos pagrindui, tačiau jis liko iki galo nebaigtas. Paminklas iškilmingai buvo atidengtas 1736 m. lapkričio 26 d.

1884 m. jis buvo pirmąkart restauruotas. Darbams vadovavęs Konstantinas Lipsius (*Konstantin Lipsius*) galutinai pabaigė postamento apiforminimą papildydamas cokolį lotyniškais užrašais. 

Antrojo pasaulinio karo metais skulptūra buvo demontuota ir paslėpta Pilnico pilyje. Tik 1953 m. skulptorius Valteris Flemingas ją vėl atkūrė, o 1956 m. švenčiant miesto 750-ties metų jubiliejų, Augustas Stiprusis buvo vėl užkeltas ant pjedestalo *Neustädter Markt* aikštėje. 2001–2003 m. skulptūra buvo trečią kartą restauruota.

Auksinis raitelis yra vadinamas miesto simboliu. Sumažinta jo kopija apdovanojami Drezdeno filmų festivalių nugalėtojai, raitelis figūruoja miesto įmonių logotipuose ir kt.

Šaltiniai
---------

1. ↑  archive.org / dresden.de/de / Blick in die Geschichte



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Auksinis raitelis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 55°27′46″š. pl. 21°27′09″r. ilg.﻿ / ﻿55.4629°š. pl. 21.4525°r. ilg.﻿ / 55.4629; 21.4525

|  |
| --- |
|    **Kukorų geležinkelio stotis** |
|  |
| *Stoties pastatas 2023 m.* |
| **Adresas** | Kukorai |
| **Atidaryta** | apie 1875 m. |
| **Aptarnaujanti įmonė** | AB „Lietuvos geležinkeliai" |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↑ KLAIPĖDA ↑ |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Vilkyčiai |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 2,5 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | *Plikoriai* |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 4,4 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | **Kukorai** |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 3,5 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | *Medaliai* |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 2,2 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Žemaitkiemis |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↓ PAGĖGIAI ↓ |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Kukorų geležinkelio stotis** – geležinkelio stotis vakarų Lietuvoje, Kukorų kaime prie Saugų bažnytkaimio. Stoja keleiviniai traukiniai Klaipėda–Šilutė.

Istorija
--------

Stotis 1934 m.
Stotis pastatyta apie 1875 m. nutiesus geležinkelį Klaipėda–Tilžė. Šalia stoties pastatytas namas aptarnaujančiam personalui apgyvendinti. Čia savo butus turėjo stoties viršininkas, telegrafo darbuotojai ir jų šeimos. Stotis veikė iki 1986 m. Atkūrus nepriklausomybę pastate buvo apgyvendinta žmonių.

2019 m. birželio 14 d. minint Gedulo ir vilties dieną Kukorų stotyje sukurta meninė instaliacija „Pravirko aušra…", pasakojanti apie sovietmečio tremtį. 2022 m. LR vyriausybės sprendimu stoties pastatas perduotas Turto bankui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Traukinių išvykimai iš stotelės Kukorai. (Stops.lt)
2. ↑  Eugenijus Šuldiakovas. Kukorai. Zemaitijospaveldas.eu (tikrinta 2023-07-27).
3. ↑  Kukorų geležinkelio stotyje „Pravirko aušra…" Silutesnaujienos.lt (tikrinta 2023-09-04).
4. ↑  Vyriausybė pritarė Kukorų geležinkelio stoties pastato uždarymui. 2022-06-08, Lrt.lt (tikrinta 2023-07-27).
**Algirdas Matulevičius** (g. 1939 m. sausio 10 d. Giedraičiuose) – Lietuvos istorikas, enciklopedininkas, Mažosios Lietuvos istorijos ir lietuvių tautinio atgimimo spaudos tyrinėtojas.

Biografija
----------

Baigė Giedraičių vidurinę mokyklą, besimokydamas laimėjo respublikinį astronomijos konkursą. Tačiau astronomu netapo, baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą, studijuodamas buvo fakulteto studentų mokslinės draugijos pirmininkas bei viso universiteto SMD pirmininko pavaduotojas. Susidomėjo Mažąja Lietuva, lietuvių tautinio atgimimo problemomis, „Aušros" ir „Varpo" kūrėjais, didžlietuviais ir mažlietuviais, kuriuos į vieną tvirtą kumštį anuomet telkė šie lietuviški spaudiniai. Nuosekliai ir moksliškai juos pradėjo tyrinėti nuo 1969 m. kai įstojo į aspirantūrą. Tyrinėjo Martyno Jankaus archyvą. 1973 m. birželio 26 d. apgynė disertaciją „Tautinė lietuvių padėtis Prūsijoje 1701–1807 m.". Darbo vertintojai pasiūlė disertanto darbą išleisti atskira knyga, bet ji dėl trukdymų bei apsidraudimų pasirodė nuo disertacijos gynimo praėjus net 16 metų – 1989 m. pavadinimu „Mažoji Lietuva XVIII amžiuje". Knygoje pateiktas pirmą kartą 1972 m. Lietuvos mokslų akademijos „Darbų A serijoje" publikuotas Mažosios Lietuvos ribų žemėlapis, 1996 m. su kartografu Petru Gauču sudarė etninį žemėlapį - apie XVII amžiaus pradžios Mažosios Lietuvos gyventojų tautinę sudėtį.

Nuo 1972 m. Vyriausios enciklopedijų redakcijos, Enciklopedijų leidyklos, nuo 1997 m. Mokslo ir enciklopedijų leidybos instituto bendradarbis.

Daugelio istorinių ir publicistinių straipsnių periodiniuose leidiniuose „Voruta", „Literatūra ir menas", „Mokslas ir gyvenimas", „Mūsų praeitis" bei užsienio spaudoje autorius. Vienas iš Mažosios Lietuvos enciklopedijos leidimo sumanytojų ir jos istorijos skyriaus vedėjas. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių apie Mažąją Lietuvą ir Prūsiją autorius.

Bibliografija
-------------

* Mažoji Lietuva XVIII amžiuje. V. Mokslas, 1989 (monografija)
* Kas tu, Mažoji Lietuva? V. 1990 (monografija)
* Lietuviai Mažojoje Lietuvoje prieš 3 amžius (studija)
* Prūsai, lietuviai, vokiečiai ir lenkai Prūsijoje (studija)
* Remkimės lietuvininkais. Knygoje Potsdamas ir Karaliaučiaus kraštas. V. 1996
* Jie mokė mylėti Tėvynę (atsiminimai)
* Algirdas Matulevičius. Lietuviai studentai Karaliaučiaus universitete XVI a.-XIX a. pradžioje.[neveikianti nuoroda]

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gediminas Zemlickas. Mažajai Lietuvai skiria tyrinėtojo širdį ir talentą. MOKSLO LIETUVA Nr 4 (294) 2004 m. vasario 19 d.– kovo 3 d.[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Herderio institutas

Vytautas Žeimantas. Daktarui Algirdui Matulevičiui - 65 metai. Lietuvos aidas, 2004, saus. 12.
| **Boguslavas Firkovičius** |
| --- |
| Gimė | 1865 m. birželio 17 d.Trakai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1915 m. rugsėjo mėn. (~50 metų)Ostrove, Rusijos imperija |
|  |
| Veikla | Dvasininkas |

**Boguslavas Firkovičius** (1865 m. birželio 17 d. Trakuose, Rusijos imperija – 1915 m. rugsėjį Ostrove šalia Pskovo, Rusijos imperija) – Lietuvos karaimų dvasininkas

Biografija
----------

Gimė 1865 m. birželio 17 d. Trakuose, Trakų kenesos hazano Nisano Firkovičiaus šeimoje. 1880 m. baigė Trakų apskrities mokyklą. Baigęs mokslus išvyko į Krymą mokytis karaimų religijos pas hazaną Z. Charczenki. 1885 m. grįžo į Trakus ir tapo karaimų kalbos mokytoju. 1901 m. tapo jaunesniuoju Trakų kenesos hazanu, 1905 m. vyresniuoju. 1910 m. Eupatorijoje dalyvavo nacionaliniame karaimų susirinkime. Mirė 1915 m. rugsėjį Ostrove šalia Pskovo, kur buvo evakuotas prasidėjus I pasauliniam karui, palaidotas Pskovo karaimų kapinėse.

Nuorodos
--------

* Biografija I (lenk.)
* Biografija II (lenk.) Archyvuota kopija 2014-10-06 iš Wayback Machine projekto.

Literatūra
----------

* Szymon Pilecki, Bogusław i Kamila Firkowiczowie oraz ich potomkowie, W: Almanach karaimski 2007, red. Mariola Abkowicz, Anna Sulimowicz, Wrocław 2007, s. 85-100.
* Aleksander Babadźan, Związki Bogusława Firkowicza z Krymem, tamże, s. 101-103.
| Kamakuanas |
| --- |
| Kamakuanas ties Kristalo miestu Kamakuanas ties Kristalo miestu |
| **Ilgis** | 390 km |
| **Baseino plotas** | 21 657 km² |
| **Ištakos** | Bažės apylinkės |
| **Žiotys** | Patoso lagūna |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Kamakuanas |

**Kamakuanas** (port. *Rio Camaquã*) – upė pietų Brazilijoje, Pietų Rio Grandės valstijoje. Prasideda aukštumose šiauriau Bažės, 300 m aukštyje. Vinguriuoja rytų kryptimi aukštumomis, žemupyje – žemuma. Įteka į Patoso lagūną į šiaurės rytus nuo San Lurenso do Sulo.

Didžiausi intakai – Torinjasas, Pedrasas (dešinieji), Sutilas (kairysis).

Upės baseinas retai gyvenamas. Prie Kamakuano įsikūręs Kristalo miestas. Žemupyje įsteigta Pašekos indėnų teritorija (gvaraniai, mbijai).

Šaltiniai
---------

1. 1 2  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Mapa físico do estado de São Paulo
3. ↑  Terra Indígena Pacheca, *terrasindigenas.org.br*
|  |
| --- |
| **Klaipėdos Gedminų progimnazija** |
| [[Vaizdas:|Klaipėdos Gedminų progimnazija herbas|center|100px]] |
| Klaipėdos Gedminų progimnazija |
| **Adresas** | Gedminų g. 3, Klaipėda |
| **Direktorius(-ė)** | Aurelijus Liaudanskas |
| **Mokinių skaičius** | 1079 |
| **Įkūrimo data** | 1974 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 71 |

**Klaipėdos Gedminų progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Klaipėdoje, Gedminų mikrorajone, Gedminų g. 3 (pašto kodas: LT-94167), vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190444130. Steigėjas Klaipėdos miesto savivaldybės taryba.

Istorija
--------

1974 m. rugsėjo 1 d. atidaryta Klaipėdos 21-oji vidurinė mokykla. Mokslo metus pradėjo 1130 moksleiviai. 1977 m. išduotas pirmasis atestatas. 1993 m. 21-oji vidurinė mokykla buvo pavadinta Gedminų vardu. Sukurti mokyklos simboliai, įvesta mokyklinė uniforma. 2001 m. mokykla tapo Gedminų pagrindine mokykla. 2014 m. mokykla tapo Gedminų progimnazija.

Pavadinimų kaita
----------------

***Mokyklos pavadinimų kaita***:

* nuo 1974 m. *Klaipėdos 21-oji vidurinė mokykla*
* nuo 1993 m. *Klaipėdos Gedminų vidurinė mokykla*
* nuo 2001 m. *Klaipėdos Gedminų pagrindinė mokykla*
* nuo Klaipėdos Gedminų 2014 m. *Klaipėdos Gedminų progimnazija*

Direktoriai
-----------

* 1974 m. Algimantas Tamelis
* 1997 m. Aurelijus Liaudanskas

Žymūs mokiniai
--------------

* Minedas, muzikos atlikėjas
* Kazys Paulikas, verslininkas
* Egidijus Skarbalius, politikas

Nuorodos
--------

1. ↑  Pagrindiniai duomenys
2. ↑  Istorija. Gedminai.lt (tikrinta 2022-04-22).

* Mokyklos svetainė
| SLAC |
| --- |
| **Lygos** | Gvinėjos krepšinio lyga |
| **Įkurta** | 2004 m. |
| **Arena** | Konakrio Arena |
| **Vieta** | Konakris, Gvinėja |
| **Komandos spalvos** | balta ir juoda          |
| **Prezidentas** | Senegalas nežinoma |
| **Vyr. treneris** | Senegalas ? |
| **Titulai** | šalies čempionai |
| **Apranga** |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 

Namų jersey

Team colours

**Namų**
 | 

Išvykos jersey

Team colours

**Išvykos**
 |

 |

 |

**Seydou Legacy Athlétique Club**, o trumpai vadinamas **SLAC** – Gvinėjos krepšinio klubas iš Konakrio.

Apie klubą
----------

Klubas įkurtas 2004 m. ir rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.

Tapo čempionais šešis kartus. Atstovavo šaliai Afrikos žemyno turnyruose.

2022 m. debiutavo Basketball Africa League.

Pasiekimai
----------

**Ruandos krepšinio lyga**
Gvinėjos (6 k.): 2014–2015, 2015–2016, 2016–2017, 2018–2019, 2019–2020, 2020–2021 m.
Gvinėjos krepšinio taurė
Nugalėtojai (0):
Basketball Africa League
ketvirtfinalis (1): 2022 m.

Garsesni žaidėjai
-----------------

* Ibrahima Kalil Fofana, Gvinėja 2018–
* Dane Miller Jr. Jungtinės Amerikos Valstijos 2018–
* Mamadou Keita, Malis 2021
* Mohamed Keita, Gvinėja 2022
* Chris Crawford, Jungtinės Amerikos Valstijos 2022
* Chris Obekpa, Nigerija 2022
* Uchenna Iroegbu, Nigerija 2023
* Mambourou Mara, Gvinėja 2023–

Vyr. treneriai
--------------

* Serbija Željko Zečević: (2021–)

Klubo spalvinė gama
-------------------

|  |  |
| --- | --- |
| **SLAC** | **SLAC** |

Taip pat skaitykite
-------------------

* [[]] – futbolo ekipa;

Išnašos
-------

1. ↑

Nuorodos
--------

* [ facebook klubo svetainė]
* Afrobasket svetainėje
* BAL svetainėje
* SOFASCORE
* FLASHSCORE
| **Chvadža Ahmadas Abasas** |
| --- |
| Gimė | 1914 m. birželio 7 d.Panipatas, Harjana, Britų Indija |
| Mirė | 1987 m. birželio 1 d. (72 metai)Mumbajus, Indija |
| Tautybė | indas |
|  |
| Veikla | režisierius, prodiuseris, scenaristas, žurnalistas |
|  |
| Alma mater | Aligarho musulmoniškasis universitetas |

**Chvadža Ahmadas Abasas** (hind. ख़्वाजा अहमद अब्बास, IAST: *Xvājā Ahmad Abbās*, angl. *K. A. Abbas*; 1914 m. birželio 7 d. Panipate – 1987 m. birželio 1 d. Bombėjuje) – Indijos kino režisierius, scenaristas, žurnalistas. Sukūrė keletą filmų, kurie laimėjo Nacionalinius filmų apdovanojimus.

Gimė urdu poeto šeimoje. 1935 m. Abasas baigė Aligarho musulmonų universitetą. Tada persikėlė į Bombėjų, kur tapo politikos apžvalgininku ir kino kritiku. 1943 m. buvo vienas pagrindinių Indijos liaudies teatrų asociacijos įkūrėjų.

Abaso kūrybai buvo būdingas socialinis realizmas: vaizdavo žemakasčių, atstumtųjų gyvenimą, socialinę nelygybę. Pirmajame savo filme „Žemės vaikai" (*Dharti Ke Lal*, 1946 m.) vaizdavo 1943 m. badą Bengalijoje. Kiti žymūs jo parašyti ir režisuoti filmai: „Ganga" (1952 m.), „Mažylis" (*Munna*, 1954 m.), „Keturios širdys – keturi keliai" (*Char Dil Char Rahen*, 1959 m.), „Tūkstantis naktų akmeniniame guolyje" (1963 m.). „Septynetas indų" (*Saat Hindustani*, 1969 m.), „Du lašai vandens" (*Do Boond Pani*, 1971 m.), „Naksalitai" (*The Naxalites*, 1980 m.). Abasas taip pat parašė scenarijus tokiems žymiems Bolivudo filmams kaip „Bastūnas" (*Awara*, 1951 m.), „Ponas Apgavikas" (*Shree 420*, 1955 m.) ir kt. Taip pat sukūrė romanų, pjesių, apsakymų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Khwaja Ahmad Abbas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
Koordinatės: 40°22′59″š. pl. 49°51′12″r. ilg.﻿ / ﻿40.3831°š. pl. 49.8533°r. ilg.﻿ / 40.3831; 49.8533

|  |
| --- |
| Baku geležinkelio stotis |
| Stoties rūmai 2017 m. 
Stoties rūmai 2017 m. |
| Šalis | Azerbaidžano vėliava Azerbaidžanas |
| Gyvenvietė | Baku |
| Platformų skaičius | 5 |
| Linijų skaičius | 8 |
| Aptarnaujanti įmonė | „Azerbaidžano geležinkeliai" |
| Atidaryta | 1883 m. |

**Bakų geležinkelio stotis** (azer. *Bakı Dəmir Yolu Vağzalı*) – geležinkelio stotis rytų Azerbaidžane, sostinėje Baku. Pagrindinė miesto stotis. Traukiniai vyksta į Azerbaidžano miestus, taip pat ir tarptautiniais maršrutais (Maskva, Charkovas, Rostovas prie Dono, Tbilisis).

Istorija
--------

Baku stotis XIX a. pabaigoje
Sprendimas dėl Baku stoties statybos priimtas 1880 m. pastatas suprojektuotas 1882 m. atidarytas 1883 m. 1926–1977 m. stotis buvo dviejose vietose – senoji Tbilisio vardu (pastatyta 1883 m.) ir Sabunči vardu (pastatytas 1926 m. vietiniams elektriniams traukiniams). 1977 m. stotis iš esmės rekonstruota pristatant naują priestatą prie Tbilisio vardo stoties. Nuo 2015 m. stotis vėl rekonstruota ir iškilmingai atidaryta 2017 m. vasario 10 d.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Бакинский железнодорожный вокзал- Тифлисский вокзал (Баку). Ourbaku.com (tikrinta 2023-08-17).
2. ↑  Ilham Aliyev, his spouse attend opening of newly renovated Baku Railway Station. Trend.az (tikrinta 2023-08-17).
**Alfonsas Čekauskas** (1937 m. kovo 11 d. Šalnose, Taujėnų valsčiuje – 2019 m. rugsėjo 29 d. Vilniuje) – Lietuvos pedagogas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1966 m. baigė lituanistiką Vilniaus universitete. 1964–1974 m. mokytojavo, 1971–1974 m. Vilniaus 13-osios vidurinės mokyklos direktorius, 1975–1985 m. dirbo profsąjungų kultūros darbą.

Nuo 1985 m. buvo Lietuvos blaivybės draugijos pirmininko pirmasis pavaduotojas, 1992–1994 m. pirmininkas. Nuo 1994 m. Baltų ainių draugijos pirmininkas, laikraščio „Baltų ainiai" vyr. redaktorius. 2002 m. vienas Nacionalinės žalingųjų įpročių prevencijos tarybos įkūrėjų, prezidentas. Pasaulinio blaivybės ir humanizmo judėjimo (IOGT), Europos nerūkančiųjų teisių gynimo asociacijos (EUN), Šiaurės valstybių blaivybės judėjimų tinklo veikėjas. Propagavo blaivybę.

2002 m. įkūrė kraštiečių draugiją „Kur Tas Šaltinėlis", išrinktas jos prezidentu. 

Palaidotas Vilniaus Jeruzalės kapinėse.

Bibliografija
-------------

* XXI amžius ir tautos išlikimo pavojai, 2001 m.
* Mūsų kraštas, 2010 m.
* Raktas į gyvenimą, 2015 m.

Dainininkas solistas ir tenoras nuo 1962 m. Išleisti du kompaktiniai diskai „Dainuoja Alfonsas Čekauskas", „Kur Tas Šaltinėlis".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Alfonsas Čekauskas. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2018-07-30. Nuoroda tikrinta 2023-10-11.
2. ↑  *Alfonsas Čekauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 274 psl.
**Peritoninė dializė** (PD) – tai viena pakaitinio inkstų funkcijos gydymo rūšių (kitos: hemodializė, inksto transplantacija).

Peritoninės dializės principas
------------------------------

Peritoninės dializės schema. 1 - maišelis su PD tirpalu, 2 - PD kateteris, 3 - pilvaplėvės ertmė.
Dializė - tai procesas, kai vieno tirpalo sudėtis keičiama jį veikiant kitu tirpalu per pusiau pralaidžią membraną. Pro membranos poras tegali praeiti mažos molekulinės masės medžiagos (pvz. vanduo, šlapalas, elektrolitai), o didesnes molekules (pvz. baltymus) ji, tarsi sietas, sulaiko. Ištirpusios medžiagos per membraną juda dviem būdais: difuzija ir ultrafiltracija. Vykstant ultrafiltracijai, per membraną dėl osmosinio ar hidrostatinio slėgio skirtumų skverbiasi vanduo, o kartu ir jame ištirpusios medžiagos.

**Peritoninės dializės** atveju, pusiau pralaidžios membranos funkciją atlieka pilvaplėvės (lot. *peritoneum*) kapiliarų endotelis - tai pagrindinis barjeras, atskiriantis kraują nuo skysčio, esančio pilvaplėvės ertmėje. Per specialų PD kateterį, pilvaplėvės ertmė pripildoma PD tirpalo. Medžiagos, kurių koncentracija didesnė kraujyje (pvz. K+, šlapalas), difunduoja į PD tirpalą ir tokiu būdu yra šalinamos. Medžiagos, kurių koncentracija didesnė PD tirpale (pvz. laktatas), difunduoja į kraują. Ultrafiltraciją iš kraujo į pilvaplėvės ertmę galima padidinti, naudojant didesnės gliukozės koncentracijos PD tirpalą (komerciškai prieinami 1,36 %, 2,27 %, 3,86 % gliukozės PD tirpalai), arba specialų PD tirpalą su ikodekstrinu. PD tirpalas lėtai (apie 1-2 ml/min) pilvaplėvės limfagyslėmis rezorbuojasi. Po kiek laiko PD tirpalas drenuojamas; su juo iš organizmo pašalinamos nepageidaujamos medžiagos bei skysčių perteklius.

PD rūšys
--------

* Nenutrūkstama ambulatorinė peritoninė dializė (NAPD, angl. *continuous ambulatory PD, CAPD*) - pacientas dienos metu rankiniu būdu keičia PD skystį. Naktį pilvaplėvės ertmėje taip pat yra PD skysčio.

* Automatinė peritoninė dializė (APD) - naudojamas specialus PD aparatas, kuris naktį, pacientui miegant, cikliškai drenuoja ir užpildo pilvaplėvės ertmę PD tirpalu.
	+ Naktinė intermituojanti peritoninė dializė (NIPD) - PD atliekama naktį, dieną pilvaplėvės ertmė tuščia.
	+ Nenutrūkstama ciklinė peritoninė dializė (NCPD, angl. *continuous cycling PD, CCPD*) - PD atliekama naktį, dienos metu pilvaplėvės ertmėje paliekama PD tirpalo.

Komplikacijos
-------------

* Mechaninės peritoninės dializės komplikacijos: išvaržos, skysčio nutekėjimas iš pilvaplėvės ertmės į pilvo sienelę (angl. *abdominal wall leak*) arba aplink kateterį (angl. *pericatheter leak*), genitalijų edema, hidrotoraksas.

* Su peritonine dialize susijusios infekcijos: peritonitas, kateterio išėjimo vietos infekcija.

* Metabolinės PD komplikacijos: hiperglikemija, dislipidemija, nutukimas.

Nuorodos
--------

* Lietuvos asociacija „Gyvastis" Archyvuota kopija 2013-03-10 iš Wayback Machine projekto. - inkstų ligomis sergančiųjų sąjunga
* European Kidney Patients' Federation - CEAPIR Archyvuota kopija 2014-12-19 iš Wayback Machine projekto. - Europos nefrologinių pacientų federacija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Tao-Klardžetija** (gruz. ტაო–კლარჯეთი), dar žinoma kaip **Bagratidų Iberija** (gruz. ქართველთა სამეფო), **Iberijos karalystė** – istorinė valstybė dab. Gruzijos ir Turkijos teritorijose, istoriniame Tao-Klardžetijos regione. Ji apėmė dabartinės Gruzijos regionus Adžariją ir Samcchė-Džavachetija, taip pat Turkijos Ardahano, Rizės ir Artvino, dalį Erzurumo, Karso provincijų.

Istorija
--------

|  |
| --- |
| **Gruzijos istorija** |
| Abchazijos | Pietų Osetijos |
| Diaochi, Kolchidė, Iberija |
| Lazika |
| *Bizantijos, Sasanidų imperijos* |
| *Arminijos emyratas* |
| Tao-Klardžetija, Abchazija, Heretija, Kachetija, Kartlija |
| *Seldžiukų imperija* |
| Sakartvelo karalystė |
| *Mongolų imperija* |
| Samcchė, Kachetija, Kartlija, Imeretija |
| *Osmanų, Safavidų imperijos* |
| *Rusijos imperija* |
| Gruzijos Demokratinė Respublika |
| Užkaukazės TFSR > Gruzijos TSR |
| Gruzija, Abchazija, Pietų Osetija |

Nuo VII a. būsimosios valstybės regioną valdė Armėnijos emyratas, tačiau vietos kunigaikščiai turėjo autonomiją kaip Iberijos kunigaikštystė. 813 m. smulkios Klardžetijos kunigaikštystės kunigaikštis (*eristmvari*) Ašotas I iš Bagrationų dinastijos pradėjo kovą prieš arabus, pripažindamas Bizantijos valdžią ir gaudamas kuropalatino titulą. Jis pamažėle ėmė atkovoti žemes iš arabų, prijungdamas aplinkines kunigaikštystes. Taip susikūrė nepriklausoma Tao-Klardžetijos karalystė, ilgainiui tapusi vienu svarbiausių gruzinų politinių ir kultūrinių centrų. Karalystė daug kovojo su kitomis Gruzijos karalystėmis šiaurėje, ypač su Kartlija ir Tbilisio emyratu, siekdama sukurti vieningą Gruziją.

Tačiau karalystės viduje egzistavo daug vidinių neramumų. Po Davido I nužudymo kilo pilietinis karas, kuriame prie š savo pagrindinį priešininką, Davido žudiką Nasrą, laimėjo Adarnazis I (881–923 m.), kuris 888 m. karūnavosi gruzinų karaliumi. Valdant Adarnazio sūnui Davidui II (923–937 m.) gruzinai sėkmingai kovojo su Bizantijos agresija. IX a. pabaigoje valstybė suskilo į smulkias kunigaikštystes, o svarbiausios Bagrationų linijos valdė Klardžetijoje ir Tao (pastarieji titulavosi visų gruzinų karaliais). Davidas III iš Tao (961–1001 m.) padėjo Bizantijai, ir už tai gavo daugybes žemių, išplėsdamas savo karalystės ribas iki Vano ežero.

Davido III iniciatyva buvo iškeltas karalius Bagratas III, kuris dėl įvairių dinastinių ryšių tapo visų Gruzijos karalysčių paveldėtoju, 1008 m. suvienydamas visą Gruziją, įskaitant ir Tao-Klardžetiją.
| Kiose Dage mūšis |
| --- |
| Mongolų invazija į Anatoliją |
|  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1243 m. birželio 26 d. |
| Vieta | Kiose Dage tarpeklis, Turkija |
| Rezultatas | Mongolų imperijos pergalė. Rumo sultonatas ir Trapezundo imperija tapo mongolų vasalais |

 |
| Priešininkai |
| Mongolų imperija | Rumo sultonatas Gruzijos karalystė   Trapezundo imperija |
| Vadai |
| Baidžu | Kei-Chusravas II |
| Pajėgos |
| nežinoma (apie 15 000 – 20 000) | nežinoma, bet daugiau nei mongolų pajėgos |
| Aukos |
| nežinoma | nežinoma |

**Kiose Dage mūšis** (turk. *Köse Dağ*) – 1243 m. birželio 26 d. įvykęs mūšis tarp mongolų ordos armijos, vadovaujamos karvedžio Baidžu ir Rumo sultonato armijos, vadovaujamos seldžiukų sultono Kei-Chusravo II. Mūšis vyko Kiose Dage tarpeklyje, į šiaurę nuo Erzindžano, šiaurės Turkijoje, pasibaigė mongolų pergale.

1242–1243 m. žiemą mongolams užpuolus Rumo seldžiukų sultonatą buvo užimtas Erzindžanas. Sultonas Kei-Chusravas II kreipėsi į savo kaimynus karinės pagalbos. Pagalbą suteikė Rumo sąjungininkai: Trapezundo imperatorius Manuilas I, prie kurio prisijungė Gruzijos, Abchazijos kunigaikščiai ir Alepo valdovas. Buvo pasamdyti keli „Frankų" būriai iš Kipro karalystės (2 000 karių) ir Genujos.

Mūšis
-----

Mūšis vyko visą dieną. Mongolai panaudoję klaidingo atsitraukimo taktiką, o paskui netikėtai priešus apšaudė strėlėmis. Rumo sultonas, nenorėdamas pakliūti į nelaisvę, iš mūšio lauko pabėgo. Jo armija padrikai ėmė bėgti, o mongolai persekiojo ir kapojo juos kardais. Mongolai užėmė sultono stovyklos palapines su atsargomis ir ginklais, bei Kei-Chusravo vėliavą su liūto atvaizdu.

Pasekmės
--------

Turėdami pranašumą, mongolai tęsė puolimą. Buvo užimtas Sivasas ir sugriautas Kaiseris, o daugelis miesto gyventojų, nenorėję pasiduoti, išžudyti. Į Koniją pabėgęs Rumo sultonas pas mongolus nusiuntė savo vizirį, kuris įtikino, kad tolesnis šalies užkariavimas bus sunkus, nes šalies gilumoje yra daug armijos ir tvirtovių. Pagal taikos sutarties sąlygas sultonas kasmet mongolams turėjo mokėti apie 12 mln. sidabrinių monetų, 500 ritinių šilko, 500 kupranugarių ir 5 000 avių.

Po Kiose Dage mūšio prasidėjo seldžiukų Rumo sultonato nuosmukis.

Išnašos
-------

1. 1 2  The Central Islamic Lands from Pre-Islamic Times to the First World War, 249 psl.
2. ↑  Rumo Laskaridų karalystė, XIII a. Trapezundo imperija, Seldžiukų sultonatas ir mongolų antpuolis **(**rus.**)**
3. ↑  The Ghazi Sultans and the Frontiers of Islam, 116 psl.
4. ↑  The Mongols in Iran, 121 psl.

Nuorodos
--------

Koordinatės: 40°15′00″ š. pl. 39°33′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.25000°š. pl. 39.55000°r. ilg.﻿ / 40.25000; 39.55000