recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Sidabrinis 1690 m. Viurtembergo kreiceris.
1776 m. Berno kreiceris.
**Kreiceris** (vok. *Kreuzer*) – sidabrinė moneta ir piniginis vienetas, naudotas pietinėse Vokietijos valstybėse ir Austrijoje.

Ankstyvoji istorija
-------------------

1559 m. pietinės Šventosios Romos imperijos valstybės nutarė priimti kreicerius, kur 60 kreicerių lygūs 1 guldenui. Tuo tarpu šiaurinės vokiečių valstybės atsisakė prisijungti ir vietoj kreicerių naudojo grašius (vok. *Groschen*). Kreiceris buvo lygus maždaug 4,2 pfenigo. Vienas auksinis guldenas buvo vertas 60 kreicerių arba 252 pfenigų. Vėliau buvo priimtas pinigų santykis 240 pfenigų = 60 kreicerių = 1 guldenas.

30 kreicerių, Austrijos imperija, imperatorius Pranciškus II, 1807 m. Varis.

Konvencinio talerio įtaka
-------------------------

1754 m. priėmus konvencinį talerį atsirado du skirtingi kreiceriai:

* Vienas kreiceris, kartais vadinamas *konvenciniu kreiceriu* (vok. *Conventionskreuzer*) buvo vertas 1/120 konvencinio talerio (o guldenas buvo vertas 1/2 konvencinio talerio). Ši sistema buvo priimta Austrijoje-Vengrijoje.
* Pietinės Vokietijos valstybės priėmė smulkesnį kreicerį *Kreuzer Landmünze*, prilygintą 1/144 konvencinio talerio. Čia guldenas buvo lygus 5/12 konvencinio talerio.

Pietų Vokietija (1837–1873 m.)
------------------------------

Pietų Vokietijos pinigų sąjunga 1837 m. naudojo sistemą, kur 60 kreicerių = 1 guldenas, o 1¾ guldeno = 1 taleris. Kreiceris buvo prilygintas senajam *Kreuzer Landmünze*. Tokie kreiceriai buvo apyvartoje iki decimalizacijos, įvykusios suvienijus Vokietiją.

Austrija–Vengrija (1857–1892 m.)
--------------------------------

Austrijoje-Vengrijoje decimalizacija įvyko 1857 m. buvo priimta sistema, kur 100 kreicerių = 1 guldenas (kitaip dar Austrijos florinas, Vengrijos forintas). 1½ guldeno = 1 sąjunginis taleris (*Vereinsthaler*).

Šis kreiceris buvo vadinamas veng. *krajczár* (dabar veng. *krajcár*), ček. *krejcar*, svk. *grajciar*, rumun. *creiţar, crăiţar*.

Nuorodos
--------


* German and Austrian Kreutzer Coins
**Birutė Jočienė-Žaliaduonytė** (g. 1953 m. rugpjūčio 26 d. Lazdijuose) – chorvedė ir pedagogė.

Biografija
----------

1971 m. baigusi Lazdijų vidurinę mokyklą, vienerius metus choro dirigavimo mokėsi Vilniaus kultūros mokykloje (dėst. G. Miklovienė). 1972–1976 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dėst. R. Skirsgilienė).

Nuo 1976 m. Alytaus medvilnės kombinato kultūros klubo vedėja ir 38-osios vidurinės profesinės technikos mokyklos mergaičių choro vadovė – parengė 1977 m. III respublikinei moksleivių dainų šventei. 1978 m. Dauguose įkūrė vaikų muzikos mokyklą (nuo 1980 m. meno mokykla), šešerius metus buvo jos direktorė ir vaikų choro vadovė.

Nuo 1984 m. Alytaus 8-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytoja ir vaikų choro vadovė.

Nuo 1976 m. Alytaus rajono centrinės ligoninės moterų choro vadovė. Kolektyvas surengė nemaža koncertų, dalyvavo 1980 ir 1985 m. respublikinėse dainų šventėse, 1990 m. Lietuvos tautinėje dainų šventėje ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje. Taip pat parengtas chorų sąskrydžiams Šiauliuose ir rajoninėms dainų šventėms, prizinių vietų pelnė respublikinėse medicinos darbuotojų chorų apžiūrose. 1997 m. vasario 7 d. ligoninės aktų salėje choras koncertu pažymėjo savo kūrybinės veiklos 20-metį. Darniai skambėjo chorai iš W. A. Mozarto ir G. Verdi operų, M. K. Čiurlionio, Vydūno, V. Švedo, F. Schopino, R. Paulo, A. Ožiūno, A. Bražinsko, M. Noviko dainos ir sudėtingesni kūriniai.

B. Jocienė – Alytaus rajono dainų švenčių organizatorė ir vyr. dirigentė, Alytaus miesto dainų švenčių dirigentė, 1979 m. zoninės dainų šventės dirigentė Prienuose ir 1995 m. Pasaulio dzūkų dainų šventės dirigentė Alytuje.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Netta rufina** |
| --- |
| Šalminė antis (*Netta rufinaa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žąsiniai paukščiai  *( Anseriformes)* |
| Šeima: | Antiniai  *( Anatidae)* |
| Gentis: | Šalminės antys  *( Netta)* |
| Rūšis: | Šalminė antis  *( Netta rufina)* |

 |
| Binomas |
| ***Netta rufina***Pallas, 1773 |

**Šalminė antis** (*Netta rufina*) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio paukštis.

Išvaizda
--------

Patelė
Šalminė antis yra didžiosios anties dydžio. Patiną lengva pažinti iš ryškiai rudos galvos, raudono snapo, juodos krūtinės ir pilvo. Paukščiui skrendant, beveik per visą sparną matyti plati balta juosta. Patelė iš tolo atrodo pilkai ruda, šviesesniais skruostais. Patino kakta, skruostai, didesnė kaklo dalis raudonai rudi. Viršugalvis ir pakaušio plunksnos ilgesnės, išmargintos šviesiomis rusvomis dėmelėmis. Pagurklis rudai juodas. Nugaros vidurinė dalis, daug sparno dengiamųjų plunksnų šviesiai rudi. Pečių srityje baltos dėmės. Sparnų veidrodėlis baltas, jo užpakalinis kraštas pilkas. Krūtinė ir pilvas juodi. Kūno šonuose didelės baltos dėmės. Snapas raudonas. Kojos raudonos su juosvomis plėvėmis. Rainelė raudonai ruda. Patelė be kuodo, nugarinės pusės plunksnos tamsiai rudos su tamsiomis dėmėmis bei šviesiais kraštais. Sparnų veidrodėlis rusvo atspalvio, blizgantis arba be blizgesio. Kaklas iš viršaus ryškiai rudas. Pilvinė pusė pilkai ruda. Snapas pilkas, jo galas rausvas. Kojos rausvos, plėvės juosvos. Patinas poilsio apdaru panašus į patelę. Sparnų veidrodėlis baltas su rusvu atspalviu. Pilvinė pusė rusva, išmarginta smulkiomis dėmelėmis. Jaunikliai panašūs į patelę bet šviesesni.

Paplitimas
----------

Eurazijoje paplitusi nuo Pirėnų pusiasalio iki Altajaus, Lobnoro. Šiaurėje arealas siekia Jutlandijos pusiasalį, Juodosios jūros šiaurinę pakrantę, Kubanę, Kazachstaną. Į pietus paplitusi iki šiaurinės Afganistano dalies, Irano, Užkaukazės, Mažosios Azijos. Žiemoja Viduržemio jūros baseine, Pietų Azijoje.

Lietuvoje labai retai pastebima rūšis.

Biologija
---------

Peri nendrėmis apaugusiuose giliuose dideliuose ežeruose. Aktyvesnė dieną. Monogamai. Lytiškai subręsta pirmaisiais arba antraisiais gyvenimo metais.

Lizdas būna sausumoje, lygioje vietoje ar po krūmu, sausos pernykštės žolės priedangoje. Jį krauna patelė iš nendrių bei švendrų stiebų, lapų, kitų smulkių augalų dalių. Dėtyje paprastai būna 6–9 kiaušiniai, perimi apie 27 dienas. Šalminės anties jaunikliai auga lėčiau negu kitų ančių.

Minta tik augaliniu maistu: maurabragiais, nertimis, plūdenomis, sulesa ir prie augalų prikibusius moliuskus bei vėžiagyvius.

Vikižodynas

Šaltiniai
---------

* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga*. Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
Girnelė
**Girnelė** (lot. *patella*) – tvirta kaulinė plokštelė, raiščiu sujungta su blauzdikauliu (lot. *tibia*). Yra trikampio pavidalo, smailusis kampas pakrypęs žemyn. Užpakalyje yra du laukeliai šlaunikaulio krumpliams.

Struktūra
---------

Girnelė yra didžiausias sezamoidinis kaulas, esantis šlaunies keturgalvio raumens sausgyslėje ir sudarantis iš priekio skydą kelio sąnariui. Kaulas yra suapvalėjusiais kampais apversto trikampio pavidalo. Trikampio viršūnė, vadinama girnelės viršūne (lot. *appex patellae*) yra nukrypusi žemyn (distaliai), o trikampio pamatas, vadinamas girnelės pamatu (lot. *basis patellae*) yra nukrypęs aukštyn (proksimaliai). Priekinis paviršius (lot. *facies anterior*) yra išgaubtas ir nelygus, o sąnarinis paviršius (lot. *facies articularis*) atsisukęs atgal ir susineria su šlaunikaulio girneliniu paviršiumi (lot. *facies patellaris*). Girnelės sąnariniame paviršiuje yra du laukeliai, kuriais slysta šlaunikaulio krumpliai, lankstant koją per kelio sąnarį. Šoninis laukelis didesnis.

Raumenys bei raiščiai
---------------------

Girnelės raištis saugo galva (lot. *ligamentum patellae*) yra keturgalvio šlaunies raumens sausgyslės tęsinys, einantis nuo girnelės viršūnės (lot. *apex patellae*) iki blauzdikaulio šiurkštumos (lot. *tuberositas tibiae*). Girnelės laikikliai (lot. *retinacula patellae*, *mediale et laterale*), taip pat yra keturgalvio šlaunies raumens sausgyslės pluoštai, einantys nuo girnelės šonų prie blauzdikaulio priekinio paviršiaus. Tarpinis platusis raumuo (lot. *musculi vastus intermedius*) jungiasi su girnelės pamatu, šoninis ir vidinis platieji raumenys, m. vastus lateralis ir m. vastus medialis, jungiasi su lateraline ir medialine girnelės dalimi.

Kaulėjimas
----------

Kaulėjimo židinys susidaro nuo 3 iki 6 metų vaikams.

Pusės nustatymas
----------------

Norint nustatyti, kurios pusės girnelė, reikia ją lenkti taip, kad smaigalys būtų nukrypęs žemyn (distaliai), sąnarinis paviršius – atgal, o didesnioji jo pusė – į šoną.

Dislokacija
-----------

Kelio girnelės dislokacijos nutinka pakankamai dažnai, ypač tarp jaunų atlečių. Kelio girnelė išslysta iš savo normalios pozicijos, dažniausiai lateraline kryptimi ir labai skausmingai.

Literatūros sąrašas
-------------------

* „Žmogaus anatomija I tomas" – Gintautas Česnys, Janina Tutkuvienė, Arūnas Bartkus, Vytautas Leonas Gedrimas, Rimantas Jankauskas, Renata Rizgelienė, Janina Žukienė. – Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2008 m.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Girnelė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* „Anatomy of the Human Body" Henry Gray

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

Atramos-judėjimo sistema ← **Apatinės galūnės**  

Dubenkaulis -
Šlaunikaulis -
Girnelė -
Blauzdikaulis -
Šeivikaulis -
Pėdos griaučiai
**Kreipinys** – būdinga dialogo ypatybė.

Specifiniai žodžiai, siekiantys atkreipti pašnekovo ar rūpimo asmens dėmesį, neinantys jokia sakinio dalimi.

Sakinyje kreipinys išskiriamas intonacija, rašant – kableliu ar šauktuku. Tariami pabrėžtai, kiek pakeltu balsu, paskui daroma nedidelė pauzė. Neretai kreipiniai atskleidžia jausmus, požiūrį į asmenį, daiktą ar reiškinį, į kurį kreipiamės, pvz.: ***Oi broleli, brolužėli, kareivėli raitužėli**, nepažįsti tu seselės, pagirių raibos antelės?*

Kreipiniai atskleidžia ir pašnekovų santykius. Į asmenis galime kreiptis šiltai – vardu (*Vida, Staseli*), oficialiau – pavarde (*Kalvaiti, Petraityte, Andriukaitiene*), nurodydami pareigas (*mokytoja, direktoriau, pardavėja*), kitus santykius (*kaimyne, drauguži, keleiviai*) ir pan.

Pagarbūs kreipiniai
-------------------

| Titulas | Asmeninis kreipinys, prievardis |
| --- | --- |
| Popiežius | Jo Šventenybė, Jūsų Šventenybe! Šventas Tėve! |
| Patriarchas (Armėnų Katalikų Bažnyčia) | Jo Šventenybė, Jūsų Šventenybe! |
| kreipiantis į katalikų arba stačiatikių patriarchus | Jo Palaimintybė, Jūsų Palaimintybe! |
| Karalius, Karalienė | Didenybe, Jūsų Didenybe |
| Kardinolas | Eminencija, Jūsų Eminencija! (J. Em.) |
| Rektorius | Magnificencija, Jūsų Magnificencija! |
| Vyskupas, Prezidentas, ambasadorius | Ekscelencija, Jūsų Ekscelencija! (J. E.) |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2023-01-23 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑
5. ↑
6. ↑
|  |
| --- |
| Kreisiraadio |
|  
Kreisiraadio 2008 m. Eurovizijos pusfinalyje |
| Biografija |
| Kilmė | Talinas, Estijos vėliava Estija |
| Žanrai | komedija, parodija |
| Kūrinių kalbos | estų, išgalvota kalba |
| Aktyvumo metai | 1993–dabar |

**Kreisiraadio** – Estijos humoristinis trio, kurį sudaro Hannes Võrno, Peeter Oja ir Tarmo Leinatamm.

2008 metais Kreisiraadio laimėjo Estijos atranką *Eurolaul* su daina „Leto Svet". Daina buvo atliekama suomių ir vokiečių kalbomis su nerišliais serbų kalbos žodžiais. *Eurolaul* konkurse daina laimėjo su daugiau nei 30 000 žiūrovų balsų skirtumu nuo antroje vietoje likusios dainos, bet Eurovizijoje daina nepateko į finalą, užėmė 18 vietą su 8 taškais.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kreisiraadio** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Daina „Leto Svet"

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Gerli Padar  *„Partners in Crime"*** |  **Estijos atstovai Eurovizijoje**2008 | Po to:**Urban Symphony  *„Rändajad"*** |
Christian Klien|  |
| Karjera Formulėje 1 |
| Tautybė | Austrija austras |
| Komanda | {{{Komanda}}} |
| Dalyvauta GP | 50 (48 startai) |
| Čempionas | 0 |
| Pergalių | 0 |
| Podiumai | 0 |
| Pole pozicijos | 0 |
| Greičiausių ratų | 0 |
| Pirmas GP | 2004 m. Australijos GP |
| Pirmoji pergalė | - |
| Paskutinė pergalė | - |
| Paskutinis GP | 2010 m. Abu Dabio Grand Prix |

**Christian Klien** (1983 m. vasario 7 d.) – autosporto lenktynininkas iš Austrijos. Nuo 2003 m. jis dalyvauja Formulės 1 čempionate. Šiuo metu jis užima Hispania Racing ekipos lenktynininko bandytojo vietą.

Kaip ir dauguma Formulės 1 lenktynininkų Klienas pradėjo savo sportininko karjerą važiuodamas kartingais. Su jais jis dalyvavo Austrijos ir Šveicarijos čempionatuose.

Po sėkmingų pasirodymų žemesnėse Formulės klasėse 2004 m. austras debiutavo Formulėje 1. Pirmoji jo ekipa buvo Jaguar. Su ja jis sugebėjo pelnyti 3 taškus. Tačiau po sezono komanda buvo parduota ir ją įsigijo Red Bull Racing. Su savo nauja komanda Klienas pasiliko dar dvejus kitus sezonus. Per juos jis sugebėjo pelnyti 11 taškų ir pasiekti geriausią karjeroje 5-tąją vietą Kinijos GP.

2007 m. jis tapo Honda ekipos lenktynininku bandytoju. Kitame sezone jis debiutavo BMW Sauber ekipoje kaip trečiasis ir atsarginis šios ekipos lenktynininkas. Šias pareigas Klienas užėmė ir 2009 m. sezone.

2010 m. gegužės 5 d. buvo paskelbta, kad C. Klien tapo Hispania Racing ekipos lenktynininku bandytoju. Paskutinėse dvejose 2010 m. sezono lenktynėse austras ekipoje pakeitė japoną Sakon Yamamoto.

Šaltiniai
---------

1. ↑
**Džirolamas Sinis** (it. *Girolamo Sini*, 1529 m. spalio 10 d. San Daniele del Friulis, Friulio kraštas – 1602 m. kovo 22 d. San Daniele del Friulis, Friulio kraštas) – friuliškai, itališkai ir lotyniškai kūręs friulų mokytojas, poetas.

Biografija
----------

Gimė dėstytojų šeimoje. Dž. Sinio šeimoje ir giminėje buvo ne vienas iškilus dvasininkas ir aukštas pareigūnas. Žinoma, kad San Daniele del Friulyje Dž. Sinis mokytojavo jau 1662 m. vėliau šį darbą dirbo Venconėje, čia jis įvardijamas kaip direktorius, mokyklos mokytojas, Venconėje vis minimas nuo 1569 iki 1586 m. galbūt čia dar tarnavo 1592 m. Taigi jis ne mažiau kaip trisdešimt metų šiame mieste praleido kaip mokytojas. Be to, su Vencone jį siejo ir partnerė Džovana, kuri jo gyvenime sutinkama bent jau nuo 1577 m. ir bažnytiniuose dokumentuose griežtai įvardijama kaip sugulovė. Dž. Siniui ji padovanojo keletą vaikų. Vėliau jis pasirūpino savo partnere, ji ištekėjo už Stefano Felberio iš Čividale del Friulio, Dž. Sinis davė jai kraitį ir sumokėjo alimentus už su ja likusią bendrą dukterį.

Dž. Sinis parašė daugybę mažai ištyrinėtų poezijos kūrinių lotynų, Toskanos italų ir friulų kalbomis. Vertingiausi lotyniški kūriniai likę nepublikuoti arba publikuoti tik iš dalies, jie parašyti labai įvairiomis progomis ir skirti draugams: tarp jų galima rasti iškilmingų eilių laidotuvėms, vestuvėms, pašlovinimų mecenatams už nuostabių fontanų Udinėje pastatymą, padėką už maro išvarymą iš gimtinės. Išleistas 37 kūrinių, daugiausia sonetų, rinkinys, kaip galima spręsti iš 6–ojo soneto akrosticho, skirtas Aleksandrai Beli, San Daniele del Friulio gyventojai. Be to, šiame rinkinyje minėtini burleskinis skyrius apie paukščius ir vienas prozos kūrinys, aprašantis „jo melancholijos kilmę, eigą ir pabaigą". Friulų kalba išlikę tik trys Dž. Sinio kūriniai – sonetai: vienas apie medžioklę, kitame šlovinama friulų kalba (populiari to laikotarpio tema, minima daug garsių friulų pavardžių) ir saikingai komiškas aforistinis sonetas. Galbūt jau baigęs darbą Venconėje Dž. Sinis parašė veikalą „San Danielės žemės kronika", aprėpiantį šios vietovės istoriją nuo seniausiųjų laikų iki 1515 m.

Džirolamas Sinis mirė 1602 m. kovo 22 d. palaidotas mažoje Šv. Andriejaus bažnyčioje San Daniele del Friulyje. 1606 m. akmentašys Andrėja Podaras iškalė Dž. Sinio sūnėno Džakomo padiktuotą atminimo lentą, ją mini visi Dž. Sinio biografai, ją galima pamatyti ir dabar.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  Giorgio Ferigo. „SINI GIROLAMO (1529 - 1602)". DIZIONARIO BIOGRAFICO DEI FRIULANI. Nuoroda tikrinta 2021-10-25.
| **Birutė Kasperavičienė** |
| --- |
| Gimė | 1941 m. gegužės 10 d. (81 metai)Nevieriai, Kamajų valsčius |
| Mirė | 2016 m. vasario 20 d.Šiauliuose |
| Sutuoktinis (-ė) | Kazys Kasperavičius |
| Vaikai | Jonas, Dominykas |
|  |
| Veikla | Lietuvos dailininkė, skulptorė, pedagogė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus dailės institutas |

Trys nykštukai, 1976 m.
Pelikanai, 1977 m.
**Birutė Kasperavičienė** (1941 m. gegužės 10 d. Nevieriuose, Kamajų valsčius – 2016 m. vasario 20 d. Šiauliuose) – Lietuvos dailininkė, skulptorė, pedagogė.

Biografija
----------

1954–1960 m. mokėsi Kauno vidurinėje dailės mokykloje, 1960–1966 m. studijavo Vilniaus dailės institute.

Nuo 1966 m. dirbo Šiaulių 6-ojoje vidurinėje mokykloje, 1978–1991 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytoja, nuo 1991 m. Šiaulių dailės mokyklos skulptūros mokytoja ekspertė.

Nuo 1974 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narė, Šiaulių moterų dailininkių draugijos narė.

Kūryba
------

Sukūrė skulptūrines kompozicijas: „Poilsis" (1973 m.), „Trys nykštukai" (1976 m.), „Senis su anūkais" (1977 m.), „Pelikanai" (1977 m.), „Medicina" (1984 m.) „Angelas" (1991 m.) ir kt.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Birutė Kasperavičienė. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
| Kreisa |
| --- |
|  Rėva Kreisos vidurupyje |
| **Ilgis** | 7,7 km |
| **Baseino plotas** | 20,9 km² |
| **Ištakos** | Degėsiai |
| **Žiotys** | Nemunas |
| **Šalys** |  Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Kreisa |

**Kreisa** – upelis Lietuvoje, Druskininkų savivaldybėje (teka paribiu su Varėnos rajonu); Nemuno kairysis intakas. Prasideda Degėsių kaime, 7 km į vakarus nuo Liškiavos. Teka į rytus, prateka mažų ežerėlių virtinę (Maželis, Ilgelis, Kruglis, Juodelis, Ončiuškis, Klonis, Vidutinis, Pamelnyčys, pora bevardžių). Žemupyje teka gilia, miškinga griova. Įteka į Nemuną 440,6 km nuo jo žiočių, Gailiūnų kaimo šiauriame gale.

Žemupys patenka į Dzūkijos nacionalinį parką (Liškiavos kraštovaizdžio draustinis). Kaimai prie Kreisos upelio: Degėsiai, Ricieliai, Gailiūnai.

Etimologija
-----------

Upėvardis kildinamas nuo žodžio *kreisa* ʻlaukų riba, ežiaʼ, kadangi ja ėjusios Ricielių kaimo ribos. Dar minima kaip *Švento Jono upė*.

Galerija
--------

* Kriokliukas Kreisoje
* Kreisos žemupys ties Gailiūnais

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001.
2. ↑  Lietuvos vietovardžių geoinformacinė duomenų bazė. *Prieiga internete*
3. ↑  Henrikas Gudavičius. „Aš norėčiau prikelti nors vieną senelį…", *bernardinai.lt*
Prūsijos gentys XIII a.
**Christburgo mūšis** arba *Kristapilės mušis* – mūšis, įvykęs Pamedėje 1271 m. per Didijį prūsų sukilimą (1260–1274 m.), tarp Vokiečių ordino ir prūsų karių.

Istorija
--------

Bartų vado Divonio Lokio ir pagudėnų vado Linkaus raiteliai bei pėstininkai įsiveržė į Kulmo žemę ir ją nusiaubė. Po to apsiautė Christburgo pilį. Kai apgultiesiems į pagalbą netikėtai atvyko dviejų gretimų pilių riteriai, kautynėse, pasak kronikininko Petro Dusburgiečio, žuvo daug prūsų, tarp jų pėstininkų vadas Koltis. Tuomet sukilėliai ant Zirgūnos upės kranto įsirengė įtvirtintą stovyklą. Netrukus persikėlę per upę patys ties Pagansčių kaimu užklupo nepasirengusius kautis kryžiuočius ir juos sumušė. Žuvo 12 riterių ir iki 500 karių. Bėgančiuosius persekiojo iki Christburgo, vėl puolė pilį, sugriovė papilį bei įtvirtinimus. Pačios pilies, kurioje buvo likę tik 3 riteriai su tarnais, raiti sukilėliai neužėmė dėl pamedėno Sireno, Vokiečių ordino tarno, ryžtingų veiksmų, kuris spėjo uždaryti pilies vartus. Po mūšio Divonis Lokys su daugeliu karių vėl nusiaubė Christburgo ir Marienburgo apylinkes. Christburgo mūšis – vienas svarbiausių sukilimo mūšių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Matulevičius. *Christburgo mūšis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 98 psl.
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Barbadoso demografiją**.

Barbadoso gyventojų amžiaus piramidė
Barbadoso populiacijos augimas 1961 - 2003 m. Gyventojų skaičius pateikiamas tūkstančiais
**Gyventojų skaičius:** 284 589 (2009 m. apskaičiavimai)

**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:*  19,2 %
* *15-64 m.:* 71,3 %
* *65 m. ir daugiau:* 9,5 % (2009 m. apsk.)

**Amžiaus mediana:**

* *bendra:* 35,8 m.
* *vyrų:* 34,7 m.
* *moterų:* 36,9 m. (2009 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 0,383 % (2009 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 12,55 gimimo/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 8,58 mirtys/1000 gyv. per metus (2008 m. apsk.)

**Migracija** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): -0,31 migranto/1000 gyv. (2009 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 20 % (2008 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas**:

* *Gimimo metu:* 1,01 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1 vyras moteriai
* *15-64 metų:* 0,97 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 0,63 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 0,94 vyro vienai moteriai (2009 apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 12,29 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 73,94 m.
* *vyrų:* 71,65 m.
* *moterų:* 76,26 m. (2009 apsk.)

**Vyresnių nei 15 metų žmonių raštingumas:**

* *bendras:* 99,7 %
* *vyrų:* 99,7 %
* *moterų:* 99,7 % (2002 m. surašymas)

Šaltiniai
---------

* CŽV pasaulio faktų knyga: Barbadosas Archyvuota kopija 2016-02-14 iš Wayback Machine projekto.
Malūno girnos
Girnos Pasvalyje
**Girnos** – įrengimas, skirtas malti grūdams. Sudaro du akmenys, tarp kurių patekę grūdai trinami, kol virsta miltais.

Lietuvoje nuo neolito laikų naudotos trinamosios girnos – jas sudarė akmuo su įdubimu, į kurį būdavo pilami grūdai ir mažesnis akmuo, su kuriuo būdavo trinama. Tokių girnų randama nuo I tūkstantmečio pr. m. e. iki I tūkstantmečio pr. m. e. laikotarpio radiniuose. Nuo X a. pradėtos naudoti sukamosios girnos – du skritulio formos akmenys tarpusavyje sujungti vertikalia ašimi, aplink kurią būdavo sukamas viršutinis akmuo. Viduryje buvo 4–6 cm skersmens skylė grūdams berti. Akmenys grublėtai aptašyti, viršutinis šiek tiek įgaubtas, o apatinis – išgaubtas. Senovinės sukamosios girnos būdavo įrengiamos 50–65 cm pločio, 110–160 cm ilgio lovyje. Naudotos iki XIV a. Jų randama piliakalniuose, senovinių gyvenviečių liekanose. Su laiku girnos buvo tobulinamos, nuo XIX a. įrengiamos medinėse dežėse, sukamos ilga lazda (miliniu), tarpas tarp girnapusių, nuo kurio priklausė malimo stambumas, buvo reguliuojamas bruzgūliuku su virvute arba pleištu.

Girnos buvo laikomos priemenėje, prikaitėje arba svirne. Taip pat būdavo arklinių girnų, pritaisomų prie maniežo. Rankinių girnų poreikis sumažėjo dėl malūnų, kuriuose girnos buvo sukamos mechanizuotai, vėjo ar vandens pagalba. Ilgiausiai rankinės girnos naudotos iki XX a. vidurio rytų Lietuvoje.

Lietuvoje veikia Pasvalio girnų muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Girnos*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 627
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **Asmeniniai finansai** |
| 
**Kreditas** ir **skola**
Kredito kortelė
Debeto kortelė
Skolos konsolidacija
Paskola
Skolintojas
Užstatas |
| **Darbo sutartis**
Darbo užmokestis
Netiesioginis atlygis
Akcijų opcionas |
| **Finansų planavimas**
Finansų patarėjas
Turto valdymas

---

 |
| **Finansai**
Finansų rinka
Finansų rinkos dalyviai
Įmonės finansai
Asmeniniai finansai
Viešieji finansai
Bankai ir bankininkystė
Finansinis reguliavimas |

**Kredito kortelė** – mokėjimo kortelė, susieta su sąskaita banke. Skiriasi nuo debeto kortelių, nes suteikia galimybę pirkti kreditu. Kredito kortelių dydį ir formą apibrėžia ISO 7810 standartas.

Kredito kortelės
Kredito kortelę dažniausiai išduoda bankai, išdavimo metu nustatomas kredito limitas. Seniau atsiskaitymo metu kortelės savininkui užtekdavo pasirašyti pirkimo čekį, pastaruoju metu dažniausiai naudojama elektroninė sistema (naudojanti magnetinę juostelę), užtikrinanti, kad kortelė nėra padirbta ir kad kortelėje yra pakankamai pinigų (arba pakankamas kredito limitas). Kredito kortelėmis taip pat galima atsiskaityti telefonu ar internetu.

Kredito kortelės savininkas kas mėnesį gauna ataskaitą, kurioje nurodytas išnaudotas kreditas ir minimali suma, kurią privaloma sumokėti per mėnesį. Už neapmokėtą kredito likutį mokamos palūkanos, kurios paprastai yra žymiai didesnės, nei kitų paskolų.

Dažnai išduodamos apsaugotos kredito kortelės, kur prieš gaudamas kortelę savininkas privalo įnešti tam tikrą sumą pinigų (100–150 % maksimalaus kredito dydžio). Šalyse, kuriose kaupiamos asmenų kredito istorijos, tokios kortelės išduodamos tiems, kurie neturi kredito istorijos arba turi prastą istoriją. Lietuvoje anksčiau tai buvo dažniausia išduodamų kredito kortelių rūšis, bet pastaruoju metu dažniau išduodamos kortelės, kur nustatomas kelių mėnesių atlyginimo dydžio didžiausias kreditas.

Kredito kortelių numeravimas
----------------------------

Kredito kortelės numeruojamos vieningai – numerį sudaro 13–16 skaitmenų, iš kurių du ar trys pirmi nusako kortelės tipą, 6 skaičiai nusako kortelę išdavusį banką ar įstaigą (BIN), o likę skaičiai parenkami pagal tam tikras taisykles, leidžiančias lengvai atpažinti klaidingai įvestą kortelės numerį (Luhn'o formulė, aprašyta ISO/IEC 7812, B priedo 1-je dalyje.).

| Kortelės tipas | Prefiksai | Ilgis |
| --- | --- | --- |
| American Express | 34 ar 37 | 15 |
| BankCard | 560–561 | 16 |
| Diners Club / Carte Blanche | 300–305, 36, ar 38 | 14 |
| Discover Card | 6011 | 16 |
| JCB | 35 | 15 ar 16 |
| MasterCard | 51–55 | 16 |
| Visa | 4 | 13 ar 16 |
*Kitos reikšmės – Šalna (reikšmės).*
Po šalnos apšalusi žolė
**Šalna** − oro temperatūros sumažėjimas iki neigiamos (nuo −1 iki −3 °C) vakare ir naktį, kai dieną temperatūra būna teigiama.

Šalnų tipai
-----------

Pagal kilmę šalna būna *radiacinė*, *advekacinė* ir *mišrioji*.
*Advekacinė* šalna susidaro, atplūdus šaltam orui. Lietuvoje šių šalnų būna dažniausiai pavasarį, atslinkus arktinei oro masei.

*Radiacinė* šalna susidaro giedromis ir ramiomis naktimis, kai žemės paviršius intensyviai spinduliuoja šilumą.

*Mišrioji* šalna susidaro, atkeliavus šaltai oro masei, kuri dar papildomai atvėsta dėl šilumos išspinduliavimo į erdvę (radiacijos).

Pagal temperatūrą šalnos skirstomos į silpnas (-1, -2 °C), vidutines (-2, -3 °C) ir stiprias (iki -6 °C).

Šalnų būna dažniau ir jos didesnės reljefo įdubimuose (kur naktį suteka atvėsęs oras), laukymėse, kiemuose. Kalnų viršūnėse ir iškiliose vietose šalnos būna retai. Kartais uždarose daubose šalnų pasitaiko net vidurvasarį (pvz. 1964 m. rugpjūčio 7 d. Zarasų raj. arba 1971 m. rugpjūčio 22 d. Alytaus raj.).

Lietuvoje pirmoji šalna pasirodo vidutiniškai spalio pirmoje pusėje (spalio 5–10 d.), paskutinė − gegužės pirmoje pusėje. Šaltais metais rudenį šalnų gali būti rugpjūčio pabaigoje, o pavasarį − dar ir birželio pradžioje.

Žemės ūkyje pavojingiausios vėlyvos pavasario šalnos: jos gali apšaldyti žydinčius vaismedžius, agurkus, pomidorus. Rudeninės šalnos pakenkia lauke ar šiltnamiuose auginamoms gėlėms (pvz. skaistažiedėms).

Taip pat skaitykite
-------------------

* Šerkšnas
* Šaltis
* Ledas
* Sniegas

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šalna** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  *Šalna*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 154
Gryčia, past. XIX a. II-oje pusėje, Kėdainių raj.
**Gryčia** – aukštaičių gyvenamasis namas. Ją sudaro tokios pagrindinės patalpos: priemenė (prieangis), seklyčia, kamara ir gryčia. Stačiakampio plano, 1 ar 2 patalpų, paprastai su 4 langais, moliu plūkta asla. Krosnis įrengta kampe prie įėjimo. Gryčioje būdavo gaminamas ir valgomas maistas, miegama, dirbami namų ūkio darbai. Stalas ir du ilgi suolai stovėdavo šviesiausiame gryčios kampe, ten kartais būdavo ir audimo staklės. Priešingame, tamsiajame kampe stovėdavo lova.

Suvalkiečių gryčios paprastai būdavo dviejų patalpų – jas sudarė miegamasis ir patalpa valgymui bei darbams. Iki XIX a. vidurio dauguma gryčių buvo dūminės.

Buvo statoma iki XIX a. pab. – XX a. pr. Aukštaitijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gryčia*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 659


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvių liaudies architektūra |
| --- |
|  |
| Gyvenamieji namai | 
 gryčia **·**  numas **·**  pirkia **·**  rūmas **·**  stuba  **·**  troba |  |
|  |
| Ūkiniai statiniai | 
 daržinė  **·**  diendaržis  **·**  išvietė  **·**  jauja **·**  klėtis  **·**  klojimas  **·**  kluonas  **·**  ledainė  **·**  pirtis  **·**  svirnas  **·**  šulinys  **·**  tvartas  **·**  vežiminė  |
|  |
| Patalpos ir detalės | 
 alkieriukas **·**  asla **·**  čiukuras **·**  gonkos  **·**  kamara  **·**  kamaraitė **·**  kaminas  **·**  krikštasuolė  **·**  langinės **·**  lėkis  **·**  liepys  **·**  lunginė **·**  numogalis  **·**  prieklėtis  **·**  priemenė  **·**  priešinė  **·** seklyčia  **·**  vėjalentė  **·**   |

 |
| **Boletus luridus** |
| --- |
| Baravykas paąžuolis (*Boletus luridus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Baravykiečiai  *( Boletales)* |
| Šeima: | Baravykiniai  *( Boletaceae)* |
| Gentis: | Baravykas  *( Boletus)* |
| Rūšis: | Baravykas paąžuolis  *( Boletus luridus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Baravykas paąžuolis**, *žalbaravykis* (lot. *Boletus luridus*) – baravykinių (*Boletaceae*) šeimos, baravykų (*Boletus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Lapuočių miškai, parkai su ąžuolo, liepos, beržo priemaiša.

* **Augimo laikas**

Pavasaris (retai), vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kepurėlė aksomiška, poros raudonos.

Vaisiakūniai stambūs, mėsingi. Kepurėlė užauga iki 20 cm skersmens, iš pradžių gaubta, vėliau beveik plokščia, aksomiška, rudai pilka, nešvariai švelniai žalsvai ruda, silpno gelsvo atspalvio. Vamzdeliai iki 2 cm ilgio, geltoni, poros raudonos, rudai raudonos. Kotas masyvus, iki 15 cm ilgio ir 5 cm storio, oranžiškai raudonas, su juodu, šiurkščiu tinkleliu. Trama gelsva, vėliau – geltona, perlaužus pamėlynuoja, paskui išblunka iki melsvos, nekarti. Sporos 10–17×5–7 μm.

**Būdingi požymiai:** vamzdeliai ir kepurėlės bei koto trama įpjauti pamėlynuoja, vėliau išblunka.

Auga pavieniui arba grupelėmis. Mėgsta šviesias, žolėtas, kalkingas vietas, ąžuolo kaimynystę. Valgomas gerai išvirtas, nevartojant alkoholinių gėrimų. Neretas.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 53 psl.

Nuorodos
--------

* Baravyko paąžuolio nuotraukos Archyvuota kopija 2008-08-30 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baravykas paąžuolis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| ***Juodoji mama, baltoji mama*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Black Mama, White Mama |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Eddie Romero |
| Scenaristas (-ai) | H.R. Cristian |
| Vaidina | Pam Grier |
| Metai | 1973 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 87 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Juodoji mama, baltoji mama** (angl.  *Black Mama, White Mama*) – 1973 m. JAV sukurtas trileris, priskiriamas „Blaxploitation" kategorijai, kuriame pagrindinį vaidmenį atliko aktorė Pam Grier.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Pam Grier – Ly Daniels
* Margaret Markov – Karen Brent
* Sid Haig – Rubenas
* Lynn Borden – Densmor
* Zaldy Zshornack – Ernestas
* Eddie Garcia – kapitonas Kruzas
* Vic Diaz – Vikas Čengas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Į atogražų saloje esantį moterų kalėjimą atgabenamas eilinis būrys nuteistųjų. Ly ir Karen, atsidūrusios seksualiai priekabiaujančios prižiūrėtojos Densmor akiratyje, sukelia muštynes, už ką atsiduria karceryje, o po kelių dienų turi būti pergabentos į kitą kalėjimą.

Pakeliui konvojus užpuolamas Karen draugų sukilėlių ir abi moterys, surakintos vienais antrankiais, pasprunka. Kol policija jų ieško, jos priverstos susitaikyti ir ieškoti išeities. Karen nori grįžti pas savo draugus, tuo tarpu Ly, atsidūrusi kalėjime už tai, kad apvogė savo buvusį draugą, prekiaujantį narkotikais, siūlo keliauti į kitą salos pusę, kur jos draugai gali padėti.

Jos persirengia vienuolėmis ir keliauja pakeleivingomis mašinomis bei autobusais, tuo tarpu į bėglių paiešką įsitraukia ne tik kariuomenė, bet ir Ly apvogto Viko Čengo žmonės, o sukilėliai seka iš paskos, tikėdamiesi išgelbėti abi moteris.
Gdynės dokai
**Dokas** (angl. *dock*) – įrenginys laivui statyti ar remontuoti, įrengiamas laivų statykloje arba dideliame uoste nuo bangavimo apsaugotoje vietoje.

Įranga
------

Dokas turi vandens siurblių, keliamąjį kraną, laivų švartavimo įrenginių, priemonių elektros energijai, garui, suslėgtam orui, kitoms dujoms tiekti. Pagal paskirtį dokai būna:

Sausasis dokas – turi sandarią gelžbetoninę arba metalinę stačiakampio lovio pavidalo kamerą, kai kada kelias, su pusapvaliu galu ir uždoriu. Laivui įplaukus uždoris uždaromas, vanduo išsiurbiamas, laivas atsiremia į atramas arba vežimėlius. Naudojamas laivams statyti (statybinis dokas) ir remontuoti (remontinis dokas). 

Plaukiojamasis dokas – ilgas, stačiakampio plano, plieninis, rečiau gelžbetoninis pontonas su kameromis viduje ir sienomis. Į kameras prileidus vandens dokas grimzta, laivas įplaukia tarp doko sienų; vandenį išsiurbus dokas iškyla, laivas atsiremia į atramas. Šis dokas paprastai nesavaeigis, ji tempia vilkikas. Naudojamas laivams remontuoti, nuleisti nuo stapelio į vandenį, laivui ar kitam įrenginiui plukdyti uosto akvatorijoje (transportinis dokas).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dokas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 51 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Viola, 1625, Galleria Estense, Modena
**Girolamo Amati** (dažnai vadinamas ir **Hieronymus Amati**, apie 1561–1630) – buvo smuikų meistras, jaunesnysis Andrea Amati sūnus.

Jis pradėjo dirbti tėvo dirbtuvėse apie 1575 m. kai tėvui Andrea jau buvo apie 70 metų, o Girolamo vyresniajam broliui Antonio – maždaug 35-eri. Yra tikima, jog tuo metu dirbtuvės jau buvo Antonio rankose (tėvas buvo pakankamai senas), ir jog Girolamo išmoko meistravimo iš savo vyresniojo brolio. Kitus 13 metų Antonio ir Girolamo dirbo drauge ir gamino instrumentus, klijuodami etiketę „Antonijus ir Hieronymus Amati" (*„Antonius & Hieronymus Amati"*) – lotynizuotą jų vardų tarimą.

Vėliau, 1588 m. įvyko kažkoks nesusipratimas tarp brolių, ir Antonio išsiskyrė su broliu, palikdamas Girolamui dirbtuves. Tačiau Girolamo tęsė darbą, naudodamas Brolių Amačių etiketę visuose jo sukurtuose instrumentuose, net kai Antonio mirė apytiksliai 1608 m.

1596 m. Girolamui gimė sūnus Nicolo. Jis įsiliejo į tėvo dirbtuves maždaug 1610 m. Apie 1620 m. vidurį Nicolo tikriausiai darė didžiąją dalį darbų, taigi instrumentai, datuoti šiame periode, kartais yra priskiriami Nicolui, net jei jie ir nešioja Brolių Amačių etiketę.

1630 m. Girolamo mirė, palikdamas Kremonos smuikų meistrų ateitį gabiojo Nicolo rankose.

Įdomūs faktai
-------------

* Girolamo priklausė garsiajai Italų smuikų gamintojų mokyklai „Amati", klestėjusiai Kremonoje 1549–1740 m.
|  *Tirunesh Dibaba*  |
| --- |
|  |
|  |
| Pilnas vardas | ጥሩነሽ ዲባባ ቀነኒ |
| Gimė | 1985 m. birželio 1 d. (37 metai)Bekodžis, Oromų kr. Etiopija |
| Atstovauja (-vo) | Etiopijos vėliava Etiopija |
| Aktyvumo metai | 2001- |
|  |
| Rungtys | 5000 m bėgimas, 10 000 m bėgimas |
| Asmeniniai rekordai | 14:11.15 |
|  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas**3 | **Sidabras**0 | **Bronza**2 | **Suma**5 |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas**4 | **Sidabras**0 | **Bronza**0 | **Suma**4 |
|  |
| World Athletics profilis: |  |

**Tiruneš Dibaba Kenenė** (amher. ጥሩነሽ ዲባባ ቀነኒ, g. 1985 m. birželio 1 d. Bekodžyje, Oromų kr.) – Etiopijos bėgikė, daugkartinė 5000 ir 10 000 m distancijų čempionė pasaulio čempionatuose ir olimpinėse žaidynėse. Jai priklauso 5000 m bėgimo pasaulio rekordas – 14:11.15 (pasiektas 2008 m. Osle).

Dibaba gimė oromų šeimoje kalnuotame Oromijos regione. Nuo 14-os metų pradėjo užsiiminėti lengvąja atletika. Vėliau išvyko į Adis Abebą. Profesionaliose varžybose debiutavo 2001 m. o 2003 m. pasaulio čempionate Paryžiuje laimėjo savo pirmąjį aukso medalį aukščiausio rango varžybose.

Tiruneš sesuo Ejegayehu Dibaba taip pat profesionali bėgikė. Tiruneš Dibaba yra ištekėjusi už kito Etiopijos bėgiko Silešio Sihinės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 9 d..
**Vytautas Jurgutis** (1908 m. rugpjūčio 10 d. Tomskas – 1993 m. rugpjūčio 14 d. Vilnius) – Lietuvos teisininkas, bibliografas, knygotyrininkas.

Biografija
----------

Brolis Artūras Jurgutis. 1923–1933 m. studijavo teisę Vytauto Didžiojo universitete (iki 1930 m. Lietuvos universitetas), 1934–1935 m. – Briuselio, 1935 m. – Graco universitetuose.

1935–1944 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas. 1944 m. Vilniaus universiteto Baudžiamosios teisės ir baudžiamojo proceso katedros vedėjas. 1945–1957 m. ištremtas į Rusiją, iš pradžių į Uchtą, vėliau į Vorkutą, 1988 m. reabilituotas. 1957–1993 m. dirbo Lietuvos valstybinėje respublikinėje bibliotekoje (nuo 1989 m. Lietuvos nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka), 1969–1972 m. jos Lituanistikos skyriaus vedėjas.

Bendradarbiavo žurnale „Teisė", „Skautų aidas", „Lietuvos žinios". Nuo 1957 m. vienas „Spaudos metraščio" dalies „Tarybinės lituanikos metraštis" sudarytojų, jo iniciatyva ši dalis 1989 m. tapo „Lituanikos metraščiu". Paskelbė studijų apie S. Daukantą, P. Ruigį, J. Pabrėžą, J. Platerį. Išvertė grožinės ir mokslinės literatūros kūrinių. Pasirašinėjo Alpio, F. Mėgėjo, Jūrin. Pilko Vilko, V, V. J. slapyvardžiais ir kriptonimais.

Bibliografija
-------------

* Valstiečių kiemas: skirtinė žemės nuosavybės teisė Lietuvoje, 1939 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Jurgutis (1908)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
Siemens arena
**Būkime kartu** – socialinis – informacinis – kultūrinis renginys. Tai labdaros koncertas ir apdovanojimai. „Būkime kartu" pradėtas rengti 2005 metais. Oganizatoriai – „Penktas kanalas" ir Lietuvos žmonių su negalia sąjunga. Renginys vyksta kiekvienų metų rudenį, Vilniuje, „Siemens" arenoje.

Renginio pasiekimai
-------------------

Renginys „Būkime kartu" pripažintas didžiausiu žmonėms su negalia skirtu renginiu.[reikalingas šaltinis] Pirmasis „Būkime kartu" renginys, vykęs 2005 metais, pateko į Lietuvos rekordų knygą kaip daugiausia negalią turinčių žmonių į vieną vietą surinkęs renginys. „Būkime kartu" tapo masiškiausiu neįgaliųjų renginiu. „Siemens" arenoje tada apsilankė net 5448 negalios paliesti žmonės. Iš viso renginį stebėjo 12 tūkstančių žmonių.

Apdovanojimai
-------------

Trejus metus vykstančiame socialiniame – informaciniame – kultūriniame renginyje „Būkime kartu" apdovanojami labiausiai nusipelnę tų metų neįgalūs žmonės – įvairios fizinės, psichinės arba protinės negalios žmonės, kurie nepaisydami savo negalios, turi didelių pasiekimų gyvenime, moksle, sporte ar darbe. Taip pat apdovanojami labiausiai prisidėję prie neįgaliųjų integracijos į visuomenę.

Nominantus atrenka speciali Atrankos komisija. Kasmet Lietuvos žmonių su negalia sąjunga kviečia metų neįgaliųjų nominacijų atrankos komisijai teikti labiausiai nusipelniusių įvairių miestų arba rajonų neįgaliųjų kandidatūras. Taip pat šiam renginiui neįgaliųjų meno kolektyvai kviečiami siūlyti koncertinius numerius.
Specialiai „Būkime kartu" koncertui paruošiami bendri žmonių su negalia ir populiarių Lietuvos atlikėjų pasirodymai. Lietuvos atlikėjai šiame renginyje koncertuoja nemokamai.
Renginį, skirtą integruoti „sveikuosius" į neįgaliųjų gyvenimą ir padėti keisti „sveikųjų" požiūrį neįgaliųjų atžvilgiu, globoja pirmoji šalies dama p. Alma Adamkienė.

Nuorodos
--------

* Lietuvos žmonių su negalia sąjungos svetainė
| **Cladonia foliacea**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Lakštuotoji šiurė (*Cladonia foliacea*)Siera Morenoje (Ispanija) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Aukšliagrybūnai  *( Ascomycota)* |
| Klasė: | Aukšliagrybiai  *( Ascomycetes)* |
| Eilė: | Lekanoriečiai  *( Lecanorales)* |
| Šeima: | Šiuriniai  *( Cladoniaceae)* |
| Gentis: | Šiurė  *( Cladonia)* |
| Rūšis: | Lakštuotoji šiurė  *( Cladonia foliacea)* |

 |
| Binomas |
| ***Cladonia foliacea***William Hudson (Carl Ludwig Willdenow), 1787 |

**Lakštuotoji šiurė** (*Cladonia foliacea*) – šiurinių (*Cladoniaceae*) šeimos kerpių rūšis. Auga sausringuose plotuose Europoje, Azijoje, Tolimuosiuose Rytuose, šiaurinėje Afrikoje.

Lietuvoje ši kerpių rūšis įtraukta į Raudonąją knygą. 3(R) kategorijai priklausanti kerpė yra reta, o jos populiacijų yra mažai dėl biologinių savybių. Lakštuotoji šiurė Lietuvoje auga ant smėlio pajūrio kopose, rečiau – smėlio sąnašynuose palei didžiąsias upes. Šios rūšies specifiškumą sudaro smėlėtas substratas ir jautrumas antropogeniniam poveikiui.

Lakštuotoji šiurė draikosi ant substrato, yra lakštų arba žvynelių pavidalo. Jos kūną sudaro besidriekiančios plokštelės, kurios grybų hifais suaugusios su substratu. Horizontalų daugialąstį gniužulą sudaro stambūs 5–45 mm ilgio ir 1–5 mm pločio žvyneliai. Giliai iškirpti, viršuje gelsvi ar melsvi, iš apačios – blyškiai gelsvi, atskirų jų dydis iki 3 cm x 8 mm. Stiebai (vertikalios išaugos) siekia 0,5–1,5 cm aukštį, cilindriškos formos, susidaro retai. Apoteciai rudi, išsidėstę scifų pakraščiuose. Dauginasi daugiausia vegetatyviniu būdu gniužulo fragmentais.

Lakštuotosios šiurės fikobiontu laikomas žaliadumblis *Trentepohlia*. Kerpė yra kserofitas – pakelia nuolatinę ar periodiškai pasikartojančią sausrą, taip pat mezofitas – tarpsta vidutinio drėgnumo augavietėse. Auga humusingose ir karbonatinėse dirvose, sutinkama dykynėse, stepėse, pusdykumėse.

Lakštuotoji šiurė šiaurės vakarų Vokietijoje, *Binnendüne*

Sinonimai
---------

* *Lichen foliaceus* Huds.
* *Lichen polymorphus* With.
* *Cladonia alcicornis* (Lightf.) Fr.
* *Cenomyce alcicornis* (Lightf.) Ach.
* *Lichen alcicornis* Lightf.
* *Scyphophorus alcicornis* (Lightf.) Gray (*Scyphophora*)
* *Cladonia foliacea var. alcicornis* (Lightf.) Schaer.
* *Cladonia endiviifolia var. alcicornis* (Lightf.) Mudd.

Literatūra
----------

* V. Wirth & R. Düll: *Farbatlas Flechten und Moose*, Ulmer, Stuttgart, 2000, ISBN 3-8001-3517-5

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos Respublikos saugomų gyvūnų, augalų ir grybų rūšių sąrašas
2. ↑



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lakštuotoji šiurė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Tai straipsnis apie žmogaus klausos organą. Apie ežerą Tauragės rajone skaitykite straipsnyje Būgnelis (ežeras)*
Vidurinė ausis: a. būgnelis, b. plaktukas, c. priekalas, d. kilpa, e. būgninė ertmė
**Būgnelis** (lot. *membrana tympani*) – vidurinės ausies apie 0,1 mm storio piltuvėlio formos skaidulinio audinio plokštelė, sustiprinanti garso bangas ir skirianti išorinę ausį nuo vidurinės ausies.

Sandara
-------

Būgnelis sudarytas iš trijų sluoksnių: **išorinio odos**, **vidurinio skaidulinio** ir **vidinio gleivinės**. Ploną būgnelio odą sudaro keratinizuots plokščiasis daugiasluoksnis epitelis, be dermos spenelių ir plaukų. Skaidulinio sluoksnio išorėje yra nuo plaktuko rankenos spinduliškai išsiskleidusios skaidulos, o giliau esančios žiedinės skaidulos yra gausios periferijoje, bet retos ir išsibarsčiusios membranos centre. Būgnelio gleivinę sudaro vienasluoksnis plokščiasis epitelis.

Būgnelio išorės aprašymas
-------------------------

Ausies būgnelis:A: Įtemptoji būgnelio dalis (pars tensa) B: Kremzlinis jungiamojo audinio žiedas (anulus fibrocartilagineus) C: Būgnelio bamba (umbo membranae tympanicea) D: plaktuko iškyšulys (prominentia mallearis) E: Plaktuko ruoželis (stria mallearis) F: Būgnelio palaidoji dalis (pars flaccida) G: Priekalas (incus)
Ausies būgnelis skiria būgninę ertmę nuo išorinės klausomosios landos. Jis yra plonas ir pusiau permatomas, beveik ovalus ir pasviręs. Ilgiausias skersmuo yra 9–10mm, o trumpiausias – 8–9mm. Storis yra apie 0,1 mm. Didžiąją dalį jo perimetro sudaro sustorėjąs **kremzlinis jungiamojo audinio žiedas** (*anulus fibrocartilagineus*), kuris prisitvirtina prie landos **būgninės įlankos** (*incisura tympanica*). Rausvai geltonas dryželis, **plaktuko ruoželis** (*stria mallearis*), nusitęsia per būgnelio vidurį nuo centro įstrižai į viršų ir į priekį, žymėdamas plaktuko rankeną, kuri iš vidaus yra priaugusi prie būgnelio. Viršutinėje šio ruoželio dalyje esantis mažas, baltas, apvalus išsikišimas - **plaktuko iškyšulys** (*prominentia mallearis*), žymi plaktuko šoninės ataugos vietą. Centre būgnelis yra įlinkęs dėl plaktuko rankenos ir sudaro **būgnelio bambą** (*umbo membranae tympanicea*). Į priekį ir atgal nuo plaktuko iškyšulio nusitęsiančios **priekinė ir užpakalinė plaktuko raukšlės** (*plica mellearis anterior et posterior*), atskiria tarp jų esančią būgnelio **palaidąją dalį** (*pars flaccida*), nuo apačioje esančios **įtemptosios dalies** (*pars tensa*).

Literatūra
----------

* R. Stropus, V. Vaičekauskas, J. Tutkuvienė, N. Paužienė, D.H. Pauža, A. Dabužinskienė, V. Gedrimas, V. Aželis, G. H. Schumacher, „Žmogaus anatomija 2", „KMU leidykla", Kaunas, 2007 m. (382 psl.) ISBN 978-9955-15-099-2

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

Jutimo organai ← **Ausis**  

Ausies kaušelis - 
Klausomoji landa - 
Būgnelis - 
Trimitas - 
Klausomieji kauliukai - 
Pusratiniai kanalai - 
Prieangis - 
Sraigė - 
Pusiausvyros aparatas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Knygos viršelis
**Jėzaus šeimos kapas** (angl. *The Jesus Family Tomb*) - režisieriaus Simcha Jacobovici ir rašytojo Charles R. Pellegrino knyga apie 1980 m. Talpioto kape atrastą kapą, kuris, kaip teigia knygos autoriai, priklauso Jėzui iš Nazareto bei jo šeimai. Knyga išleista 2007 m. vasarį. Yra vertimas lietuvių kalba.

Pagal šią knygą buvo sukurtas filmas Prarastas Jėzaus kapas.

Kontroversija
-------------

Ši knyga sulaukė labai didelio atgarsio, ypač tarp krikščionių. Knygoje rašoma, jog buvo rastas Marijos Magdalietės kapas, o Jėzaus ir jos DNR nesutampa, kas leidžia manyti, jog jie buvo vyras ir žmona. Tai prieštarauja visiems krikščioniškiems įsitikinimams. Taip pat buvo rastas tariamai Judo, Jėzaus sūnaus kapas. Izraeliečių archeologas Amos Kloner perskaitęs šią knygą pasakė, kad tai paprasčiausias atsitiktinumas, nes vardai Jėzus, Juozapas, Marija ir kiti buvo labai dažni tais laikais. Taip pat knygą kritikavo mokslininkai, kurie tiki, kad Jėzaus kapas yra Kašmyre, todėl jie taip pat mano, jog čia yra sutapimas. Tačiau Toronto universiteto statistikos profesorius Andrey Feuerverger ištyrė, kad tikimybė, jog tai ne Jėzaus kapas yra tik 1:600.