recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Neringos miesto savivaldybės taryba** – Neringos miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. Pilnas pavadinimas – **Neringos miesto Liaudies deputatų taryba**, nuo 1990 m. balandžio mėn. **Neringos miesto taryba**, nuo 1994 m. liepos mėn. *Neringos miesto savivaldybės taryba*.

Teisinis pagrindas
------------------

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d. savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Neringai priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas.

Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu" vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas.

Rinkimai įvyko 1990 m. kovo 24 d. pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d. Pakartotiniai rinkimai į neužimtas deputatų vietas vyko gegužės 19 d. ir lapkričio 24 d.

Tarybos deputatai
-----------------

* Antanas Baranauskas
* Arūnas Burkšas
* Vigantas Giedraitis
* Ričardas Juozas Gubinas
* Edita Petraitienė
* Angelina Stakauskienė
* Jurgis Algimantas Zaviša

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė
**Jodokas Hòndijus** (lot. *Jodocus Hondius*, ol. *Joost de Hondt*; g. 1563 m. spalio 17 d. Vakene – m. 1612 m. vasario 12 d. Amsterdame) – Nyderlandų kartografas ir graviūrininkas.

Biografija
----------

Gimė Belgijoje, Vakeno kaime. 1584 m. persikėlė į Londoną. Bendradarbiavo su P. Kerijumi, kurio sesę vedė. 1593 m. persikėlė į Amsterdamą. 1604 m. kartu su leidėju Cornelis Claesz perpirko G. Merkatoriaus atlaso metmenis. Po Jodoko Hondijaus mirties kartografijos verslą perėmė jo sūnus Henrikas Hondijus, taip pat žentas Janas Jansonas.

Žemėlapiai
----------

„Europæ Nova Tabula" – 1630 m. Europos žemėlapis, kuriame dabartinės Lietuvos teritorijoje pažymėtas Vilnius ir Klaipėda.
1595 m. išleido iš 10 lapų sudarytą Europos žemėlapį. 1604 m. įsigijo G. Merkatoriaus atlaso žemėlapių vario raižinius ir teisę iš jų spausdinti žemėlapius. Įsigytą medžiagą papildė 36 žemėlapių raižiniais, išplėtė aprašymus ir 1606 m. išleido G. Merkatoriaus vardu 145 žemėlapių, 1607 m. G. Merkatoriaus ir savo vardu – 152 žemėlapių pasaulio atlasus. Vėliau išleido mažąjį atlasą „Atlas Minor". Dėl sąsajų su kitais kartografais, žemėlapiai kartais vadinami jungtiniu Merkatoriaus-Hondijaus-Jansono vardu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jodocus Hondius(parengė Aloyzas Samas). Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2021-11-22).
2. ↑  Hondius, Jodocus. Geographicus.com (tikrinta 2021-11-22).
Navahų žieminis hoganas.
**Hoganas** – pagrindinis navahų tradicinis namas. Kiti tradiciniai statiniai – vasaros slėptuvė, požeminis namas ir garinis namas. Dažniausiai jis apvalaus kūgio formos, tačiau dabar navahai statosi ir kvadratinius su durimis į rytų pusę, kad galėtų pasveikinti tekančią saulę, taip tikėdamiesi geros sveikatos ir sėkmės.

Navahų religijoje hoganas yra šventas statinys. Religinėje dainoje „Palaimintas kelias" pasakojama, kad pirmąjį hoganą pastatė kojotas padedamas bebrų pirmajam žmogui, pirmajai moteriai ir Kalbančiam Dievui. Bebrų tauta davė kojotui rąstų ir pamokė kaip pastatyti hoganą, dabar vadinamą „dvišakės lazdos" arba „vyrų" hoganu. Jis panašus į piramidę penkiomis trikampio formos sienomis. Tarpai tarp medinių rąstų karkaso užpildomi žemėmis, storos sienos apsaugo nuo šalčio žiemą. „Vyrų" hogonai turėjo prieangį ir buvo naudojami tik šventoms ar privačioms ceremonijoms atlikti.

Navahų hogamas.
„Apvalus" arba „moterų" hoganas buvo gyvenamasis navahų namas, jis buvo daug didesnis ir neturėjo vestibiulo. Šiame name žaisdavo vaikai, moterys gamino valgį, audė, bendravo, vaišindavo svečius, vyrai juokaudavo ir pasakodavo istorijas. Tokius hoganus navahai statė iki 1900 –ųjų metų. Vėliau pradėjo statyti šešiakampius ir aštuonkampius hoganus. Statybos pokyčius lėmė geležinkelio atsiradimas. Tai, kad buvo galima atsigabenti medinius rąstus, leido „moterų" hoganą, neprarandant jo pirminės formos, padaryti kur kas erdvesnį. Durys visada būdavo nukreiptos į rytus.

Daugelis kultūrinių tabu buvo susijusios su hoganu ir jo naudojimu. Jei kažkas mirdavo jame, kūnas būdavo palaidojamas hogane, duris užantspauduojant, kad įspėtų kitus, jog čia mirė žmogus, arba velionis būdavo ištraukiamas per skylę lubose prakirstą iš šiaurinės pusės. Tokiu atveju pastatas būdavo apleidžiamas ar neretai sudeginamas. Hoganas gali būti paskelbiamas tabu ir nebenaudojamas jei šalia trenkė žaibas ar prie jo lietėsi aplink slankiojęs lokys. Tokio namo mediena, niekada nebebuvo panaudojama kitoms navahų reikmėms.

Hogano vidus.
Šiandien, kai kai kurie seni hoganai vis dar naudojami kaip gyvenamasis būstas, o kiti skirti ceremonijoms, naujieji hoganai priskiriami šeimos statiniams.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Jaranga
* Jurta
* Tipi
* Vigvamas

Nuorodos
--------

* Navahai: Šiaurės Amerikos indėnų iki kontaktiniai namai.
|  |
| --- |
| Joe & Jake |
|  |
| Biografija |
| Kilmė | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| Žanrai | pop |
| Kūrinių kalbos | anglų |
| Aktyvumo metai | 2015–dabar |
| Įrašų kompanija | Sony Music UK |
| Nariai |
| Joe Woolford  Jake Shakeshaft |

**„Joe & Jake"** – Jungtinės Karalystės muzikos duetas, kurį sudaro Joe Woolford ir Jake Shakeshaft.

„Joe ir Jake" susitiko 2015 metų Jungtinės Karalystės projekto „The Voice" metu. Jake buvo Will.i.am komandos narys, tačiau turėjo pasitraukti jau dvikovų etape, o Joe buvo Ritos Oros komandos narys, kuris pasiekė finalą.

2016 metais duetas su daina „You’re Not Alone" laimėjo nacionalinę atranką ir išrinkti šalies atstovais 2016 m. „Eurovizijos" dainų konkurse Stokholme.

Diskografija
------------

### Singlai

* 2016: *You’re Not Alone*

Nuorodos
--------

* Daina *You’re Not Alone*

  


| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Electro Velvet  *„Still in Love with You"*** |  **Jungtinės Karalystės atstovai Eurovizijoje**2016 | Po to:**–** |
Hohencolernų Zigmaringenų pilis
Hohencolernų kunigaikštystė 1849 m.
**Hohencolernai Zigmaringenai** (vok. *Hohenzollern-Sigmaringen*) – Hohencolernų dinastijos katalikiškoji švabiškoji atšaka, Rumunijos valdovų, nuo 1881 m. karalių dinastija, valdžiusi 1866–1947 m.

Istorija
--------

Giminė kilusi iš Zolorino ar Zolrės pilies Švabijoje, apie 24 km į pietus nuo Tiubingeno. Pradininku laikomas Zolerno grafas Frydrichas (m. 1125 m.) Kai Šventosios Romos imperijos imperatorius Frydrichas I Barbarosa 1191 m. grafui Frydrichui I iš Zolerno (m. 1201 m.) suteikė Niurnbergo burggrafo titulą, Hohencolernai skilo į frankoniškają ir švabiškają linijas. Nuo švabiškosios Hohencolernų šakos 1576 m. atsiskyrė Hohencolernai-Hechingenai, kurių paskutinis palikuonis mirė 1869 m.

Valdant dinastijos pradininkui Karoliui I Rumunija 1877 m. paskelbta nepriklausoma, 1881 m. karalyste.

Hohencolernai Zigmaringenai
---------------------------

### Rumunijos valdovai

* Karolis I Rumunas – 1866–1914 m.
* Ferdinandas I Rumunas – 1914–1927 m.
* Karolis II Rumunas – 1930–1940 m.
* Mykolas I – 1927–1930 m. ir 1940–1947 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Hohencolernai Zigmaringenai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 611 psl.
**Pomorų krantas** (rus. *Помо́рский бе́рег*) – etnografinė Baltosios jūros pakrantės dalis nuo Kemės miesto iki Onegos miesto.

Vakaruose ribojasi su Karelų krantu, rytuose – su Onegos krantu. Pomorų kranto ilgis apie 140 km, krantas driekiasi šiaurės vakarų kryptimi. Beveik visa kranto linija žema, tik kai kur yra iškilų kyšulių ir skardžių.
  
Visas Pomorų krantas išraižytas gausių įlankų, tačiau daugelis jų seklios. Visa pakrantė labai sekli, joje plačiai išsibarsčiusios šcheriškos salos, kurių juostos išorinis kraštas nutolęs į jūra iki 30 km tarp Onegos šcherų ir kranto eina šcherinis farvateris, kuriuo gali praplaukti laivai, kurių grimzlė neviršija 3 m.

Pomorų krantas ir Karelų krantas laikomi pomorų etnoso formavimosi istoriniu centru.

Nuorodos
--------

* Лоция Поморского и Карельского берега (Pomorų ir Karelų krantų locija)
* Pomorų krantas (Nuo Kemės miesto kairiame viršutiniame kampe iki Onegos miesto apatiniame dešiniame krante) (Google Maps)
Koordinatės: 54°58′32″š. pl. 25°46′01″r. ilg.﻿ / ﻿54.9756391°š. pl. 25.7669549°r. ilg.﻿ / 54.9756391; 25.7669549

|  Pabradės šv. Sergejaus Radonežiečio cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Храм Во Имя Преподобного Сергия Радонежского |
| **Dekanatas** | Visagino stačiatikių dekanatas |
| **Savivaldybė** | Švenčionių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Pabradė |
| **Adresas** | Bažnyčios g. 20 |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1910 m. |
| **Stilius** | neobizantinis |

**Pabradės Šv. Sergijaus Radonežiečio cerkvė** stovi Pabradėje, 500 m į šiaurės rytus nuo miesto geležinkelio stoties. Turi neobizantinio stiliaus bruožų. Pamaldos nuo 2009 m. liepos 18 d. laikomos rusų kalba.

Cerkvė, 2016 m.

Istorija
--------

Pastatyta 1910 m. kaip Šv. Panteleimono cerkvė. 1927 m. regioną valdant Lenkijai, cerkvėje įrengta bažnyčia. Ji buvo Pavoverės parapijos filija. 1990 m. įsteigta parapija. 2007 m. lapkričio 4 d. pašventinus naująją Pabradės Švč. Mergelės Marijos Šeimų karalienės bažnyčią, Šv. Juozapato bažnyčios pastatas grąžintas stačiatikiams. 2009 m. pašventinta Šv. Sergijaus Radonežiečio vardu.

Architektūra
------------

Cerkvė turi neobizantinio stiliaus bruožų, kryžminio plano, vienabokštė, su penkiasiene apside. Šventoriaus tvora metalinio tinklo.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Pabradės Šv. apaštalų Petro ir Povilo cerkvė

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pabradės šv. Sergejaus Radonežiečio cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Orthodoxy.lt[neveikianti nuoroda]
KTM Sportmotorcycle AG| KTM logotipas |
| Forma | Akcinė bendrovė |
| Pramonė | Motociklų |
| Įkurta | 1934 m. |
| Centrinė būstinė | Matighofenas, Austrija |
| Produkcija | Motociklai |
| Tinklalapis |  |

**KTM Sportmotorcycle AG** – Austrijos motociklų gamintoja. Kompanija buvo įkurta 1934 m. inžinieriaus Hanso Trunkenpolzo. Iš pradžių įmonė apdirbinėjo metalą, o nuo 1954 m. pradėjo gaminti motociklus.

KTM labiausiai žinoma dėl savo gaminamų bekelei skirtų motociklų, tačiau pastaruoju metu ji veržiasi ir į miesto motociklų rinką.

2014 m. įmonė pradėjo gaminti ir tiekti dviračius plento lenktynių komandai iš JK „UCI Continental Circuits". 2015 m. KTM pradėjo gaminti dviračius prancūzų komandai „Team La Pomme Marseille 13".

Struktūra
---------

1992 m. kompanija buvo padalinta į tris departamentus:

* *KTM Sportmotorcycles GmbH*, 1994 m. pervadinta į *KTM Sportmotocycles AG*
* *KTM Fahrrad GmbH* (dviračiai)
* *KTM Kühler GmbH* (radiatoriai)

Lenktynėse KTM labiausiai žinoma dėl dalyvavimo Dakaro ralyje, kurį motociklų klasėje laimėjo pilotas su KTM kiekvienais metais nuo pat 2001 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  La Pomme Marseille team up with KTM

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: KTM Motor-Fahrzeugbau** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Tarptautinė KTM svetainė
**Palikimas** - mirusio asmens paliktas turtas, t. y. turtinės teisės ir pareigos. Reguliuoja paveldėjimo teisė. Mirus asmeniui, kyla paveldėjimo teisiniai santykiai. Palikimo atsiradimo vieta laikoma paskutinė palikėjo nuolatinė gyvenamoji vieta. Pagal ją yra atliekami su paveldėjimu susiję notariniai veiksmai. Tai vienintelė išimtis, kai asmenys negali laisvai rinktis notaro, o turi kreiptis pagal LR teisingumo ministro nustatytą tvarką (LR notariato įstatymas, 28 str. 1 d.). Nuo palikimo atsiradimo dienos (asmens mirties arba teismo sprendimo įsigaliojimo dienos arba teismo sprendime nurodytos dienos) pradedami skaičiuoti palikimo priėmimo terminai, taikomi asmenims, turintiems teisę paveldėti. Tam, kad asmuo įgytų palikimą, jis turi jį priimti. LR CK 5.50 str. nustato būdus, kuriais galima priimti palikimą. T.y.: faktiškai pradėjus valdyti paveldimą turtą; kreipusis į palikimo atsiradimo vietos teismą dėl turto apyrašo sudarymo; kreipusis į palikimo atsiradimo vietos notarą su pareiškimu apie palikimo priėmimą. Palikimo priėmimas – vienašalis įpėdinio sandoris, kuriuo jis siekia sukurti sau tam tikras teises ir pareigas, t. y. šiuo atveju perimti savo nuosavybėn palikėjo turtą, jo turtinius reikalavimus bei skolinius įsipareigojimus[1].

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kaip priimti palikimą (VšĮ "Vilniaus universiteto Teisės klinika")

Nuorodos
--------

Vikicitatos 

Wikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Palikimas***
Koordinatės: 54°59′01″š. pl. 25°46′32″r. ilg.﻿ / ﻿54.983515°š. pl. 25.775629°r. ilg.﻿ / 54.983515; 25.775629

|  Pabradės šv. apaštalų Petro ir Povilo cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Церковь Свв. апостол Петра и Павла |
| **Savivaldybė** | Švenčionių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Pabradė |
| **Adresas** | Pašto g. 8A |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 2003 m. |

**Pabradės Šv. apaštalų Petro ir Povilo sentikių cerkvė** – veikiantys rusų stačiatikių (sentikių) maldos namai Švenčionių rajone, Pabradėje, Pašto g. 8A. Medinė cerkvė stūkso atokiau nuo gatvės, netoli seniūnijos pastato, į šiaurės vakarus nuo geležinkelio linijos.

Maldos namai 2016 m.
Pabradės sentikių bendruomenė 2004 m. turėjo apie 800 narių, gyvenančių Pabradėje ir aplinkiniuose kaimuose: Zalave, Pavoverėje, Piorkose, Naujadvaryje ir kt.

Istorija
--------

Pabradės sentikių religinė bendruomenė įkurta 2003 m. vasario 9 d. Steigiamajame susirinkime dalyvavo 242 žmonės, buvo patvirtinti laikini įstatai, išrinkta bendruomenės taryba ir jos vadovė Snežana Novikova.

Iki 1990 m. vietos sentikiai priklausė Stripiškių (dab. Astravo rajone, Baltarusijoje) bendruomenei, o Lietuvai atgavus nepriklausomybę, jie atsidūrė užsienyje. Lietuvos pusėje sentikiai nesėkmingai bandė tartis su valdžia dėl medinės cerkvės atkėlimo iš Stripiškių, tačiau gavo jos pritarimą ir materialinę pagalbą turėti savo maldos namus Pabradėje. Iki tol jie lankė Švenčionių arba Vilniaus sentikių bendruomenes. Stripiškėse sentikių bendruomenė neteko didelės dalies – apie 90 proc. narių, todėl jos medinė cerkvė be parapijiečių ėmė nykti, ypač po to, kai vietos valdžia išvežė viduje buvusį inventorių. 2005 m. šventovei buvo suteiktas 3–ios kategorijos istorijos ir kultūros paminklo statusas (oficialiuose dokumentuose dabar vadinama *Троицкий старообрядческий храм*).

Pabradėje maldos namai buvo įkurdinti dalyje gyvenamojo namo, kurį suteikė parapijietė Nadežda Saveljeva. 2003 m. lapkričio 30 d. po remonto maldykla buvo pašventinta.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Pabradės Šv. Sergejaus Radonežiečio cerkvė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stripiškių sentikių cerkvė

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pabradės šv. apaštalų Petro ir Povilo cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
* Pabradės sentikių religinė bendruomenė
* Pabradės sentikių istorija Archyvuota kopija 2016-03-07 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Reformizmas** (lot. *reformere*: – pakeisti formą) arba **revizionizmas** (lot. *revisio, revisionis* – peržiūrėjimas)(viena iš reformizmo krypčių) – tai XIX a. pabaigoje Anglijoje kilusi darbininkų judėjimo teorija ir srovė, atmetanti revoliucinį visuomeninių santykių pakeitimo būdą ir siekianti juos keisti iš lėto, nuolatinėmis laipsniškomis, iš anksto suplanuotomis reformomis. Tai demokratinio socializmo teorijos pagrindinis komponentas, priešingas revoliuciniam socializmui.

Reformizmą savo darbuose pagrindė Eduardas Bernšteinas („Evoliucinis socializmas") ir Karlas Kautskis, išplėtojo Fabijaus draugijos nariai savo filosofiniuose darbuose. Bolševikai reformistams terminą revizionizmas taikė dėl to, kad šia teorija peržiūrimas marksizmas.

Reformizmą savo ideologijos pagrindu yra priėmusios visos kairiojo centro socialdemokratinės partijos, tokios, kaip Didžiosios Britanijos Leiboristų partija, Vokietijos socialdemokratų partija, Švedijos socialdemokratų darbininkų partija, Lietuvos socialdemokratų partija ir kitos. Kairiojo sparno socialistai reformizmo teoriją taiko su išlygomis.

Kai kuriuos reformizmo elementus patikslino Entonis Kroslandas savo 1956 m. išleistame darbe „Socializmo ateitis" (*The Future of Socialism*). Pavyzdžiui, visuomenė gali taikyti privačios nuosavybės paėmimą visuomenės poreikiams arba nacionalizuoti jį, jeigu tai leis užtikrinti visuotinį užimtumą.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pasiūlos ir paklausos pusiausvyros taškas
**Paklausos ir pasiūlos pusiausvyros taškas** – kaina, kuriai esant susiformuoja pusiausvyra tarp vartojimo (D) ir pasiūlos (S).

Pasiūlos kreivės susikirtimo su vartojimo kreive taškas yra pusiausvyros taškas tarp paklausos ir pasiūlos. Abi kreivės yra instrumentai, skirti tyrinėti produkcijos pasiūlai ir paklausai. Kai kaina yra mažesnė už paklausos ir pasiūlos pusiausvyros tašką, paklausa pradeda viršyti pasiūlą ir tokiu būdu gali būti pakelta kaina ar net atsirasti produktų deficitas. Kai kaina yra didesnė už paklausos ir pasiūlos pusiausvyros kainą, pasiūla viršija paklausą ir taip pradeda smukti kainos. Pasiūlos viršijimą galima sumažinti ar visai panaikinti taisant intervencinius pirkimus.

Ekstremaliais atvejais kaina gali būti net neigiama. Taip buvo 2006 m. spalio 3 d. Jungtinėje Karalystėje, kai vykdant naujo dujotiekio bandymus dujų gavėjai turėjo net primokėti už dujų sunaudojimą. Taip pat neigiamą kainą turi toksinės ir kitos gamybos atliekos, kurių negalima niekur daugiau panaudoti.
Koordinatės: 45°40′49″ š. pl. 06°53′02″ r. ilg.﻿ / ﻿45.68028°š. pl. 6.88389°r. ilg.﻿ / 45.68028; 6.88389

Paminklas Šv. Bernardui Mažojo Sen Bernaro perėjoje
**Mažojo Sen Bernaro perėja** (pranc. *Col du Petit Saint-Bernard*, it. *Colle del Piccolo San Bernardo*) – kalnų perėja Alpėse, Grajaus Alpių masyve, ties Prancūzijos ir Italijos siena, į pietus nuo Monblano. Aukštis – 2188 m. Per šią perėją eina kelias tarp Buro-Sen Moriso (Savojos departamentas) ir Aostos Slėnio. Nuo spalio iki gegužės dėl sniego paprastai perėja būna uždaryta.

Romėnų laikais Mažojo Sen Bernaro perėjoje stovėjo Jupiterio šventykla ir mansijus (užeiga). Manoma, kad per šią perėją kėlėsi kartaginiečių vadas Hanibalas. Viduramžiais pavadinta Šv. Bernardo garbei.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mažojo Sen Bernaro perėja** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 384
| **Regimantas Ramonas** |
| --- |
| Gimė | 1945 m. sausio 14 d. (78 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | Valė Ramonienė |
| Vaikai | Donatas, Gediminas |
|  |
| Veikla | inžinierius ekonomistas Lietuvos ir Biržų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* 1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partija;
* 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partija.

 |
|  |
| Alma mater | Vilniaus inžinerinis statybos institutas |

**Regimantas Ramonas** (g. 1945 m. sausio 14 d.) – inžinierius ekonomistas Lietuvos ir Biržų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1975 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, inžinierius ekonomistas.

1994–1995 m. Biržų rajono valdytojas, 1997–2003 m. Panevėžio apskrities viršininko administracijos Teritorijų planavimo ir priežiūros skyriaus Biržų rajono vyr. specialistas, Valstybinės teritorijų planavimo ir statybos inspekcijos tarnybos Vyr. inspektorius. 2003–2007 m. ir 2007–2011 m. Biržų rajono savivaldybės meras. Lietuvos savivaldybių asociacijos valdybos narys, žurnalo „Savivaldybių žinios" redakcijos narys.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Biržų rajono skyriaus narys, 2004–2011 m. skyriaus pirmininkas.

1995–1997 m. 2000–2003 m. (LDDP), 2003–2007 m. (LSDP), 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Biržų rajono savivaldybės tarybos narys.

Žmona Valė Ramonienė, vaikai Donatas, Gediminas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Vytautas Zurba** | **Biržų rajono meras**2003–2011 | Po to:**Irutė Varzienė** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Keltas Kuko sąsiauryje
**Kuko sąsiauris** (angl. *Cook Strait*) skiria Naujosios Zelandijos salas – Šiaurės ir Pietų. Šiaurinėje pusėje pastatyta sostinė Velingtonas, o pietinėje – Marlboro Saundsas ir Klaudi Bėjus.

Sąsiauris taip buvo pavadintas todėl, kad 1769 metais Džeimsas Kukas praplaukė šį sąsiaurį pirmasis. Dvi didelės įlankos Auksinė (*Golden Bay*) ir Tasmano giliai įsirėžusios į Pietų salą, į vakarus nuo sąsiaurio. Šiaurės saloje, į vakarus nuo sąsiaurio, tęsiasi ilga Kapiti pakrantė. Siauriausis sąsiaurio vieta yra kur susieina Teraviti pusiasalis (Šiaures saloje) ir Aradavos sala (šalia Marlboro Saundso). 

Sąsiauryje nuolat kursuoja keltas iš Velingtono į Marlboro Saundsą. Tam buvo parinkta vieta todėl, kad daug kur pietinėje sąsiaurio dalyje labai vėjuota, yra daug didelių uolų. Vidutinis sąsiaurio gylis apie 128 metrų. Ilgis 107 km, plotis nuo 22 km.
**Frigidiškumas** (lot. *frigidus* – šaltas; arba **lytinis šaltumas**) – terminas, kuriuo psichologijoje įvardijamas moters negebėjimas pasiekti orgazmo per lytinę sueitį.

Teigiama, kad terminas yra įgijęs neigiamą atspalvį, tad sekso terapeutai vietoj jo ėmė vartoti bendresnį terminą *hipogineizmas* (angl. *hypogyneismus*); šitaip įvardijamas moters negebėjimas pasiekti seksualinio pasitenkinimo tam tinkamomis aplinkybėmis.

Frigidiškumas populiariojoje vartosenoje gali reikšti negebėjimą pasiekti jokio seksualinio atsako, žymiai sumenkusį gebėjimą pasiekti seksualinį pasitenkinimą (hiposeksualumas), negebėjimą pasiekti orgazmo (anorgazmija). To priežastys gali būti įvairios – ir fiziologinės, ir psichologinės. Pavyzdžiui, moteris sueities metu gali patirti makšties spazmus (vaginizmas) ar skausmą (dispareunija). Kaip galimos psichologinės priežastys, nurodoma emociniai konfliktai, nerimas, lytinio pobūdžio psichikos traumos, vaikystėje įskiepytas neigiamas požiūris į lytinius santykius.

Išnašos
-------

1. 1 2  *Frigidiškumas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-05-15.
2. 1 2 3 4 5  *Frigidity*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2022-05-15.
3. ↑  *Encyclopedia of psychology*. Kazdin, Alan E. Washington, D.C.: American Psychological Association. 2000. ISBN 1-55798-650-9. OCLC 42692282.
4. ↑  American Psychiatric Association, ed. (2013). „Female Sexual Interest/Arousal Disorder, 302.72 (F52.22)". *Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders, Fifth Edition*. American Psychiatric Publishing. pp. 433–437.
| Kukoriškių senosios kapinės |
| --- |
| Kukoriškių kapinės, Vokietijos kartografų parengtame 1912–1941 m. Kretingos apylinkių žemėlapyje |
| 

Kukoriškių senosios kapinėsKukoriškių senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°52′41″š. pl. 21°18′46″r. ilg.﻿ / ﻿55.878074°š. pl. 21.312843°r. ilg.﻿ / 55.878074; 21.312843Koordinatės: 55°52′41″š. pl. 21°18′46″r. ilg.﻿ / ﻿55.878074°š. pl. 21.312843°r. ilg.﻿ / 55.878074; 21.312843 |

 |
| Vieta | Kretingos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Žalgirio seniūnija |
| Plotas | 0,028 ha |
| Naudotas | XVIII a.–XX a.pr. |
| Žvalgytas | 1935, 1956, 1959 m. |

**Kukoriškių senosios kapinės**, vadinamos **Markapiais** – neveikiančios kapinės pietinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Kukoriškiuose (Žalgirio seniūnija), 0,57 km į šiaurę nuo kelio Kretinga–Raguviškiai–Budriai, dešiniajame Jauryklos krante.

Kapinės
-------

Įrengtos kaimo šiaurės vakarinėje dalyje, smėlingoje kalvoje. Pailgos šiaurės–pietų kryptimi, 19 m ilgio ir 15 m pločio.

Kapinės ariamos, atminimo ženklu nepažymėtos.

Teritorijos plotas – 0,028 ha.

Istorija
--------

Įrengtos XVIII a. bendro naudojimo ganyklų žemėje, kuri Lietuvos žemės reformos metu prieš karą pateko į Onos Šeirienės žemės sklypą. Vadinamos Markapiais, pasakojama, kad jose laidotos maro ir kitų užkrečiamų ligų epidemijų aukos.

Kapinės buvusios stačiakampio plano, mirusiems atminti jose nuo seno stovėjo ąžuolinis monumentalus kryžius, kuris 1951 m. nupjautas ir sukūrentas.

1944 m. Vokietijos kariai palei kapinių rytinį kraštą iškasė apkasų tranšėją, kurioje ruošėsi gintis nuo puolančių raudonarmiečių.

Apie 1971–1974 m. melioruojant kaimą, kapinės buvo suartos ir paverstos dirbamu lauku.

Kapines 1935 m. žvalgė Kretingos muziejus, 1956 m. – kraštotyrininkas Vladas Šaulys, 1959 m. – Kretingos kraštotyros muziejaus direktorius Juozas Mickevičius.

Saugotinas kultūros paveldo objektas, 1971–1975 m. – vietinės reikšmės archeologijos paminklas (sąrašo numeris AV-545).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Julius Kanarskas. Kukoriškių kaimo kapinės (Žalgirio apyl. Kretingos raj.). – Kretinga, 1993. – Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. – F. 4. – B. 204
2. ↑  Kukoriškių senkapis, Žalgirio apyl. Archeologinio paminklo pasas. Surašė Juozas Mickevičius. 1959 m. – Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. – F. 4. – B. 7. – L. 77–84
3. ↑  Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas. – Vilnius, 1973. – P. 251, eil. Nr. 545
| **Hippolais caligata** |
| --- |
| Mažoji tošinukė (*Hippolais caligata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Devynbalsiniai  *( Sylviidae)* |
| Gentis: | Tošinukės  *( Hippolais)* |
| Rūšis: | Mažoji tošinukė  *( Hippolais caligata)* |

 |
| Binomas |
| ***Hippolais caligata***Lichtenstein, 1823 |

**Mažoji tošinukė** (*Hippolais caligata*) snapu, poapvalia galva, trumpais ir užapvalintais sparnais, tvirtomis kojomis. Mažiausia tarp tošinukių genties. Apdaras beveik visiškai pilkšvai rudas viršuje ir rusvai baltas apačioje, antakis gana ilgas, blyškus, balkšvas žiedelis aplink akį, uodegos kraštai be baltos spalvos. Sunkiai atpažįstama rūšis tarp giesmininkų.

Peri daugiausia vidutinėse platumose, šiltose kontinentinėse zonose, stepėse. Pietų Rusijoje gyvena iki 1600 m aukščio kalnuose. Gyvenamosios vietos - nuo tankumynų iki pievų lygumose, prie upių ir tankiuose nendrynuose, soduose, daržuose, giraitėse, miškuose, žemapelkėse, žolynuose ar krūmynuose pusdykumėse, spygliuotuose krūmynuose. Šiaurinės ir vakarinės populiacijos peri taigoje ir plačialapiuose miškuose, krūmuotose laukymėse, atžalynuose, gaisravietėse, apžėlusiuose javų laukų pakraščiuose, žemaūgių berželių miškeliuose stepių zonoje.

Lietuvoje neperi, atsitiktinai užklysta gegužės - rugsėjo mėnesiais.

Šaltiniai
---------

* Žiedavimas.com - Mažoji tošinukė
Vaizdas nuo Kukmedžių kalno
**Ciso kalnas** arba **Kukmedžių kalnas** (lenk. *Góra Cisowa*) – moreninė kalva šiaurės rytų Lenkijoje, Jeleniavo valsčiuje; apie 0,5 km į pietvakarius nuo Gulbiniškių kaimo. Aukštis – 256,4 m virš jūros lygio. Tai viena žinomiausių Lenkijos vietų: kalnas vadinamas Suvalkijos simboliu, o jo vaizdas nuo Gulbeniškių apžvalgos aikštelės yra daugelyje turistų perkamų atviručių.

Kalvos pavadinimas siejamas su kumedžiais (lot. *Taxus baccata*), viduramžiais itin vertinamais dėl šaunamiesiems lankams naudojamos medienos. Nors 1423 m. gruodžio 28 d. priimtame Vartos Statute ATR karalius Jogaila šiuos medžius paskelbė saugomais valstybės, tai nepadėjo ir šiandien *Kukmedžių kalnas* stovi plikas. Prieš Antrąjį pasaulinį karą buvo planuojama jam suteikti maršalo Juzefo Pilsudskio vardą. Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII–XIV a. iki 1795 m. ši teritorija priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį ši teritorija buvo priskirta Lietuvos Respublikai.

Kalvos forma primena užgesusi ugnikalnį, todėl turistų yra vadinamas *Suvalkijos Fudzijama*. Vietos gyventojai dėl kugio formos ją vadina *Supiltiniu kalnu* (lenk. *Góra Sypanaj*), o šalia plytintį Gulbeniškių ežerą, iš kurio vietos tariamai buvo kasamas gruntas, *Kastiniu ežeru* (lenk. *jezioro Kopane*). Praktiškesni žmonės kalvą įvardina pagal šalia esančio kaimo vardą – *Gulbeniškių* (lenk. *Góra Gulbieniska*).

Nuo viršūnės atsiveria nuostabūs vaizdai į Šešupės slėnį ir aplinkinius ežerus. Kalnas yra paveiktas erozijos, todėl lankantis reikia vaikščioti tik pažymėtais takais.

Literatūra
----------

* Grzegorz Rąkowski. Polska egzotyczna. Rewasz, Pruszków, 1999

Nuorodos
--------

* Kalnas turistiniame žemėlapyje
* Kalnas nuotraukose Archyvuota kopija 2009-08-07 iš Wayback Machine projekto.
* Vaizdas iš kosmoso
**Paklausos elastingumo koeficientas** (dažniausiai – kainos atžvilgiu) ekonomikoje yra dydis, nusakantis prekės paklausos kiekio pokytį, pakitus prekės kainai. Jei paklausos koeficientas didesnis už 1 – paklausa lanksti (t. y. pirkėjai labai reaguos į kainos pokytį), jei lygus 1 – vienetinio elastingumo (bendrosios pajamos nepakis didinant arba mažinant kainą), jei mažesnis už 1 – paklausa neelastinga (pirkėjai nelabai reaguos į prekės kainos pokytį).

Paklausos elastingumo koeficiento kainos atžvilgiu apskaičiavimas
-----------------------------------------------------------------

Tiesėje AB koeficientas skaičiuojamas dviem atvejais: šoninio taško atžvilgiu arba vidurio taško atžvilgiu. Ekonomikoje labiau priimtinas antrasis skaičiavimo būdas, nes skaičiuojant juo, nesvarbu, koks taškas pasirenkamas.

Paklausos elastingumas kainai apskaičiuojamas tokia formule:
{\displaystyle E\_{d}={\frac {\%\ {\rm {{produkto}\ X{\rm {{}\ {\rm {{paklausos}\ {\rm {{kiekio}\ {\rm {pokytis}}}}}}}}}}}{\%\ {\rm {{produkto}\ X{\rm {{}\ {\rm {{kainos}\ {\rm {pokytis}}}}}}}}}}={\frac {\Delta Q\_{d}}{\Delta P\_{d}}}}
| **Gintautas Žintelis** |
| --- |
| Gimė | 1943 m. balandžio 8 d. (80 metų)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Vida |
|  |
| Veikla | inžinierius, politinis bei visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | 1965 m. Kauno politechnikos institutas |

**Gintautas Žintelis** (g. 1943 m. balandžio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius elektrikas, pedagogas, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1960 m. baigė Kauno 8-ąją vidurinę mokyklą. 1960–1961 m. Kauno radijo matavimo technikos instituto šaltkalvis. 1960–1965 m. studijavo Kauno politechnikos instituto (KPI) Radioelektronikos fakultete. 1964–1967 m. KPI Skaičiavimo centro inžinierius, pamainos viršininkas. 1967–1970 m. mokėsi KPI aspirantūroje. 1970–1980 m. KPI vyr. dėstytojas, 1973 m. docentas, 1980–1992 m. profesorius, Kompiuterių katedros vedėjas. 1981 m. technikos mokslų daktaras. 1989–1995 m. Lietuvos kompiuterininkų sąjungos tarybos pirmininkas. Nuo 1990 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas.

1992–1996 m. Aleksandro Abišalos, Bronislovo Lubio, Adolfo Šleževičiaus Vyriausybėse – LR ryšių ir informatikos ministras. 1996–1998 m. AB „Vilniaus bankas" valdybos pirmininko patarėjas. 1998–2002 m. AB „Lietuvos telekomas" valdybos pirmininkas, 2002–2005 m. AB „Teo LT" valdybos pirmininkas. Nuo 2007 m. KTU tarybos pirmininkas, KTU strateginės plėtros prorektorius. Lietuvos virtualaus universiteto tarybos narys. Projekto „Tautos namai" tarybos narys.

Įvertinimas
-----------

* 1985 m. LSSR valstybinė premija (su kitais)
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gintautas Žintelis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 680
2. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑   Archyvuota kopija 2012-11-18 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑
| **Saulius Bužauskas** |
| --- |
| Gimė | 1972 m. liepos 19 d. (50 metų)Garliava |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Pareigos | titulinis Castello di Tatroporto vyskupas ir Kauno arkivyskupijos augziliaras |
|  |
| Išsilavinimas | 1998 m. Vilniaus universiteto Komunikacijos fakultetas, 2007 m. Vilniaus Šv. Juozapo kunigų seminarija. |

**Saulius Bužauskas** (g. 1972 m. liepos 19 d. Garliavoje) – Lietuvos dvasininkas, Kauno vyskupas augziliaras, Marijos radijo programų direktorius.

Biografija
----------

1990 m. įstojo į Vilniaus universiteto Komunikacijos fakultetą, jį baigė 1998 m. magistro laipsniu. 1997–1998 m. dirbo korespondentu „Ūkininko patarėjo" redakcijoje. 1998–2001 m. dirbo vyr. bibliotekininku Vilniaus universiteto bibliotekoje. Gyvendamas Vilniuje įsitraukė į „Tikėjimo ir šviesos" bendruomenės veiklą, 1997–1998 m. lankė Pašaukimo atnaujinimo mokyklą.

2001 m. įstojo į Vilniaus šv. Juozapo kunigų seminariją. 2007 m. sausio 20 d. įšventintas diakonu, o 2008 m. balandžio 12 d. įšventintas kunigu ir inkardinuotas Vilniaus arkivyskupijoje.

2008–2014 m. – Vilniaus arkikatedros parapijos vikaras; 2011–2019 m. – Vilniaus „Versmės" vidurinės mokyklos kapelionas; 2014–2018 m. – Vilniaus šv. Juozapo kunigų seminarijos dvasios tėvas; 2018–2019 m. – Vilniaus šv. apaštalų Petro ir Povilo parapijos vikaras.

Nuo 2019 m. Marijos radijo programų direktorius, asistuoja kaip dvasios tėvas Vilniaus šv. Juozapo kunigų seminarijoje.

2023 m. vasario 27 d. popiežiaus Pranciškaus paskirtas tituliniu Castello di Tatroporto vyskupu ir Kauno arkivyskupijos augziliaru.
Tų pačių metų balandžio 22 d. Kauno šv. apaštalų Petro ir Povilo arkikatedroje bazilikoje priėmė vyskupo šventimus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kunigas Saulius Bužauskas paskirtas Kauno arkivyskupijos vyskupu augziliaru*. Bernardinai.lt. Nuoroda tikrinta 2023-03-01.
2. ↑  Kunigas Saulius Bužauskas paskirtas Kauno arkivyskupijos vyskupu augziliaru
**Prometėjo draugija** (angl. *Prometheus Society* arba *PS*) – tarptautinė visuomeninė intelektualiai gabių žmonių organizacija, skatinanti įvairių visuomenės sluoksnių bendravimą ir pasikeitimą mintimis.

Įstoti gali kiekvienas, kuris vieno kontroliuojamo IQ testavimo metu pasiekė ne mažesnį kaip 99,997 % kvantilių lygį. Yra pripažįstami ir kitų patikrinimų rezultatai, bet jie neturi būti žemesni kaip standartinio IQ testo 160–164 balų, o tokį lygį parodo vienas žmogus iš 30 000. 2008 metais PS jungė 100 narių iš 18 valstybių.

Istorija
--------

Norėdamas finansiškai padėti neturtingiems intelektualiai gabiems studentams, 1982 m. filosofas Ronaldas K. Hioflinas įkūrė draugiją *Xeophon Society*. Vėliau ji buvo pavadinta Prometėjo – mitologinio didvyrio, kuris dovanojo žmonėms ugnį, vardu. Keitėsi ir tikslai, kurie dabar formuluojami taip:

* Draugiškumo ir tarpusavio supratimo skatininmas;
* Intelektualinės laisvės siekis;
* Pagalba moksliniams intelekto tyrimams;
* Pasikeitimas nuomonėmis;
* Pagalba draugijos nariams, siekiantiems aukštų rezultatų meno ir mokslo srityse.

PS valdoma demokratiniu principu: vadovybė – prezidentas, redaktorius, narių advokatas (gynėjas), internetinės svetainės redaktorius ir laisvas vadovybės narys – renkami visuotinio susirinkimo metu. Stojimo mokestis yra 5 USD, metinis mokestis – 10 USD (jei informacija siunčiama internetu) arba 30 USD (jei siunčiama paštu).

Draugijos šūkis – *Ignus Aurum Probat*, kurį iš lotynų kalbos galima versti ir kaip *ugnis įvertina ar tai auksas*. Tai dalis žinomos Senekos sentencijos (lot. *Ignus aurum probat, miseria fortes homines* – liet. *Ugnis įvertina ar tai auksas, bet tik nelaimės įvertina ar tas vyras stiprus*. Žmonijai nešamos ugnies simbolis atasispindi ir dešimt kartų per metus leidžiamame žurnale *Gift of Fire*, jį gali užsiprenumeruoti ir ne draugijos nariai. Redakcijos siekia paversti žurnalą nuomonių ir problemų, būdingų žmonėms su aukštu intelektu, forumu. Skeptikai tvirtina, kad taip nėra: ne visi straipsniai publikuojami, kai kada jie ``apkarpomi``. Iš paskelbtų laiškų aiškėja, kad intelektualai yra gana heterogeniški: kai kurie jų yra priversti apsimesti darbe *pilkomis pelytėmis*, o grįžę į namus jie sugeba išspręsti sudėtingiausius galvosūkius. Jiems ir yra skirta *Prometėjo draugija*.

Nuorodos
--------

* Draugijos internetinė svetainė
**Mažoji nakties muzika** (vok. *Eine kleine Nachtmusik*, Serenada Nr. 13 G-dur, K525) – austrų klasikinės muzikos kompozitoriaus V. A. Mocarto (1756−1791) serenada, parašyta 1787 metais. Tai vienas iš žinomiausių V. A. Mocarto kūrinių, visų pirma dėl įsimintinos I dalies temos.

V. A. Mocartas tryliktąją serenadą užbaigė 1787 m. rugpjūčio 10 d. Vienoje, bet ji buvo publikuota tik 1827 m. vėlai po kompozitoriaus mirties. Serenada skirta dviejų smuikų, alto, violončelės ir papildomo kontraboso atlikimui, tačiau šiuo metu paprastai atliekama aranžuotė styginių orkestrui. V. A. Mocarto gyvenimo metu serenados būdavo atliekamos rūmuose ir viešuosiuse parkuose publikos pasilinksminimų tikslais. Dažnai skirtos pagarbinti asmenį ar pažymėti įvykiui. Nieko nežinoma apie „Serenados Nr. 13" sukūrimo aplinkybes, taip pat nežinoma, kada ji pirmą kartą atlikta. Pavadinimas „Mažoji nakties muzika" kilęs iš V. A. Mocarto prierašo *Eine kleine Nachtmusik* savo asmeniniame kataloge. 1799 m. jos rankraštį Mocarto kūrybos tyrinėtojui J. A. Andrė pardavė kompozitoriaus našlė Konstanca.

Serenados dalys
---------------

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 

|  |
| --- |
| I. Allegro (05:55) |
|  |
|  |
| 

---

 |

 |

„Serenada Nr. 13" sudaryta iš keturių dalių:

1. *Allegro*. Nuotaikinga, sonatos formos dalis.
2. *Romanze: Andante*. Ramios muzikos dalis.
3. *Menuetto: Allegretto*. Lengvas menuetas.
4. *Rondo: Allegro*. Greitas rondo.

Šaltiniai
---------

* Betsy Schwarm, *Encyclopaedia Britannica*, 2013 m.
* *Delphi Masterworks of Wolfgang Amadeus Mozart (Illustrated)*, 2017 m.

Nuorodos
--------

* „Mažosios nakties muzikos" įrašai, natos IMSLP projekte
**Ginutis Dainius Voveris** (g. 1944 m. vasario 26 d. Kaišiadoryse) – lietuvių diplomatas, ambasadorius.

Biografija
----------

1961–1968 m. mokėsi Kauno Politechnikos Instituto Vilniaus fakultete. 1969–1991 m. dirbo ekonominės informacijos apdorojimo sistemų, tinklų projektavimo ir eksploatacijos inžinieriumi įvairiose Lietuvos įmonėse.

1991–1992 m. buvo Lietuvos užsienio reikalų ministerijos Azijos šalių skyriaus I sekretorius, 1992–1993 m. – šio skyriaus vedėjas, 1993–1995 m. -Azijos, Afrikos ir Okeanijos šalių skyriaus vedėjas.

1995–1997 m. dirbo patarėju, laikinuoju reikalų patikėtiniu Lietuvos ambasadoje Kinijoje. 1997–2001 m. – Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Kinijos Liaudies Respublikoje.

2001–2006 m. buvo Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Singapūro Respublikai, Indonezijos Respublikai, Tailando Karalystei ir Malaizijai, 2001–2002 m. – ir ambasadorius Korėjos Respublikai.

2001–2003 m. dirbo ambasadoriumi ypatingiems pavedimams URM patarėjų grupėje, 2003–2006 m. – Amerikos, Azijos, Afrikos, Okeanijos departamente, laikinai ėjo šio departamento direktoriaus pareigas.

2006–2010 m. – Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Egipto Arabų Respublikoje, Jordanijos Hašemitų Karalystei, Sirijos Arabų Respublikai, Libano Respublikai, Kuveito Valstybei (2007–2010 m. – taip pat ir ambasadorius Saudo Arabijos Karalystei).

G. Voveris turi Nepaprastojo ir įgaliotojo ambasadoriaus rangą (2006 m.)..

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ambasadorius G.Voveris Archyvuota kopija 2011-02-03 iš Wayback Machine projekto. (URM informacija)

  


| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:**Ginutis Voveris(laikinasis reikalų patikėtinis)** | **Lietuvos ambasadorius Kinijos Liaudies Respublikoje  Lietuva Kinijos LR**1997 m.–2001 m. | Po to:**Artūras Žurauskas** |
| Prieš tai:**–** | **Lietuvos ambasadorius Egipto Arabų Respublikoje  Lietuva Egiptas**2006 m.–2010 m. | Po to:**Dainius Junevičius** |
**Proliatyvas,** arba **vialis** – vienas iš netiesioginių linksnių, nurodantis dalyką kaip judėjimo, susisiekimo, tarpininkavimo priemonę, pagrindą ar terpę. Šis linksnis vartojamas kai kuriose Baltijos finų kalbose (suomių, estų, vepsų), kur jis linkęs nykti ir prieveiksmėti, taip pat šį linksnį turi tundros nencų, baskų ir eskimų–aleutų kalbos.

Suomių kalboje sudaromas su priesaga **-tse**, pavyzdžiui, *Kirjat tulevat **postitse*** 'Knygos pristatomos paštu' (*posti* 'paštas'). Suomių kalboje proliatyvas turi ypatybių (nederinamas su būdvardžiais, ribotos galimybės vartoti žodžių junginiuose, nes ne visi žodžiai gali turėti šį linksnį), dėl kurių jis gali būti vertinamas ne kaip savarankiškas linksnis, o kaip tam tikros rūšies prieveiksmis .

Kiti suomių kalbos pavyzdžiai:

* *Matka tehtiin **maitse, vesitse** ja lentäen* 'Keliai buvo nuvesti **sausuma, vandeniu** ir oru'**;**
* *Menin saareen **jäitse*** 'Nuėjau į salą **ledu'**;
* *Postinkuljetus **ilmateitse*** 'Pašto pristatymas **oru / oro keliu'**.

Išnašos
-------

1. ↑  Iso Suomen kielioppi. § 385. Itse-adverbit eli prolatiivi (suomių k.)
| **Saulius Cicėnas** |
| --- |
| Gimė | 1954 m. kovo 13 d. (69 metai)Šiauliai |
|  |
| Veikla | chirurgas, onkologas |
| Organizacijos | Vilniaus universitetas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Išsilavinimas | habilituotas biomedicinos mokslų daktaras |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Saulius Cicėnas** (g. 1954 m. kovo 13 d. Šiauliai) – Lietuvos gydytojas chirurgas, onkologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1977 m. baigė Vilniaus universitetą. 2006 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Nuo 1979 m. dirba Vilniaus universiteto Onkologijos institute (iki 1990 m. Onkologijos institutas, 1990–2002 m. Lietuvos onkologijos centras), Krūtinės chirurgijos ir onkologijos skyriaus vedėjas. Nuo 1996 m. Vilniaus universiteto dėstytojas; nuo 2007 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo pagrindinė kryptis – krūtinės piktybinių navikų diagnostika ir gydymas, onkologinių ligonių gydymo, slaugos ir priežiūros poreikių tyrimas. Paskelbė apie 150 mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Plaučių vėžio gydymas, 2001 m.
* Plaučių vėžys: sergamumas, biologija, diagnostika ir ankstyvųjų stadijų gydymas, su K. P. Valucku, d. I 2006 m.
* Plaučių vėžys: chemoterapija, radioterapija ir sudėtinis vėlyvųjų stadijų gydymas, su K. P. Valucku, d. 2 2008 m.
* Onkologija ir slauga, su D. Kalibatiene, 2008 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Saulius Cicėnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 723 psl.
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| CenterMajor Ritchie |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant: Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė** |
| Tenisas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 1908 Londonas | Vienetai |
| **Sidabras** | 1908 Londonas | Dvejetai |
| **Bronza** | 1908 Londonas | Salės vienetai |

**Major Ritchie** (1870 m. spalio 18 d. – 1955 m. vasario 28 d.) – Anglijos tenisininkas, olimpinis čempionas. Dviejų Vimbldono čempionato titulų savininkas.

Biografija
----------

1902 m. parašė ir išleido „*Table tennis and how to play it, with rules*".

1908 m. pirmą kartą tapo Vimbldono čempionato nugalėtojas.

Londonas vykusiose ketvirtose moderniose 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse anglas dalyvavo teniso varžybose. Vyrų salės vienetų varžybų pusfinalyje sportininkas pralaimėjo olimpiniam čempionui Arthur Gore ir pelnė bronzos medalį. Vyrų dvejetų varžybose, poroje su James Cecil Parke, pasiekė finalą, kuriame rezultatu 3-0 pralaimėjo Reginald Doherty ir George Hillyard duetui. Vyrų vienetų varžybose Ritchie varžėsi be pralaimėjimų ir tapo olimpiniu čempionu.

1909 m. parašė ir išleido „*The Text Book of Lawn Tennis*".

1910 m. Ritchie laimėjo antrąjį vyrų dvejetų Vimbldono čempiono titulą

Nuorodos
--------

* Olympedia svetainėje

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RTeniso olimpiniai čempionai vyrų vienetų varžybose |
| --- |
|  |
| 

* 1896:  John Pius Boland (GBR)
* 1900:  Laurence Doherty (GBR)
* 1904:  Beals Wright (USA)
* 1908:  Major Ritchie (GBR)
* 1912:  Charles Winslow (RSA)
* 1920:  Louis Raymond (RSA)
* 1924:  Vincent Richards (USA)
* 1928–1984: *nevyko*
* 1988:  Miloslav Mečíř (TCH)
* 1992:  Marc Rosset (SUI)
* 1996:  Andre Agassi (USA)
* 2000:  Yevgeny Kafelnikov (RUS)
* 2004:  Nicolás Massú (CHI)
* 2008:  Rafael Nadal (ESP)
* 2012:  Andy Murray (GBR)
* 2016:  Andy Murray (GBR)

 |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Oronas*Oron* |
| --- |
| 

OronasOronas

4°49′0″ š. pl. 8°14′0″ r. ilg.﻿ / ﻿4.81667°š. pl. 8.23333°r. ilg.﻿ / 4.81667; 8.23333﻿ (Oronas)Koordinatės: 4°49′0″ š. pl. 8°14′0″ r. ilg.﻿ / ﻿4.81667°š. pl. 8.23333°r. ilg.﻿ / 4.81667; 8.23333﻿ (Oronas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Nigerijos vėliava Nigerija |
| **Valstija** | Akva Ibomo valstija |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 87 461  |

**Oronas** – miestas Nigerijos Akva Ibomo valstijoje, ant Kroso upės kranto. Miestas turi 250 000 gyventojų. Svarbus Nigerijos uostas.

Kartu Oronas yra istorinė valstybė, klestėjusi aplink šį miestą. Joje gyvenantys gyventojai sudaro atskirą ibibijų etninę subgrupę – **oronus**.

Istorija
--------

|  |
| --- |
| Kalabaro valstybė**Oronas** |
| **Susikūrė:** | nežinoma |
| **Tauta** | Oronai |
| **Sostinė** | Oronas |
| **Valdovai** |  |
| 
 |
|

Oronai gyvena Nigerijos pietrytinėje dalyje į pietus nuo ibibijų (siaurąja prasme) ir į vakarus nuo Kroso upės. Į vakarus nuo jų gyvena eketai, rytuose, už upės gyvena efikai.

Oronai, kaip ir visi ibibijai, migravo į Nigerijos teritoriją, kur atsiskyrė nuo kitų subgrupių. Ilgainiui jie buvo įtraukti į Kalabaro miesto inicijuotą Kalabaro konfederaciją. Jų miestas tapo svarbiu prekybiniu uostu, įjungtu į Kalabaro prekybinę sistemą, kuris perpardavinėjo iš žemyno gilumos tautų gaunamas prekes.

Kalabaro karalystę prijungus prie Britų Nigerijos, Orono valstybė atsidūrė jos valdžioje.

|  |  |
| --- | --- |
| **Kalabaro ibibijų valstybės** |  |
| Ibibijas | Efikas | Anangas | Oronas | Eketas | Opobo | Ikomas | Akamkpa | Bakasi | Ogodža (Bokiai) | Ekojai | Bioko |
| **Fomitopsis rosea**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Rausvoji pintainė (*Fomitopsis rosea*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Kempiniečiai  *( Polyporales)* |
| Šeima: | Pintaininiai  *( Fomitopsidaceae)* |
| Gentis: | Pintainė  *( Fomitopsis)* |
| Rūšis: | Rausvoji pintainė  *( Fomitopsis rosea)* |

 |
| Binomas |
| ***Fomitopsis rosea***(Alb. & Schwein.) P. Karst. 1881 |
|  Index Fungorum |

**Rausvoji pintainė** (*Fomitopsis rosea*) – Pintaininių (*Fomitopsidaceae*) šeimos grybų rūšis.

Biologija ir ekologija
----------------------

Saprotrofas, sukeliantis rudąjį medienos puvinį. Vaisiakūniai daugiamečiai, jų šviesiai rožinės spalvos porų paviršius sudaro ryškų kontrastą su tamsiu neišraiškingu kepurėlės paviršiumi. Panašūs į mažus raudonkraštės pintainės (*Fomitopsis pinicola*) vaisiakūnius, bet šiems nėra būdinga rožinė spalva.

Auga ant stambių, vidutinio suirimo stadijos eglių virtuolių, senuose eglynuose, kuriuose gausu negyvos medienos. Vaisiakūniai dažniausiai išauga virtuolio šoninėje dalyje. Kartais auga ir ant apdirbtos medienos: rastų ar pastolių. Augavietėje, kurioje gausu vaisiakūių, jų galima rasti ir ant kitų medžių – pušų, drebulių ar beržų virtuolių.

Paplitimas
----------

Šiaurės spygliuočių miškuose iki rytinės Šiaurės Amerikos dalies. Europos žemyninėje dalyje paplitusi borealiniuose eglynuose, centrinėje Europoje – kalnuose.

Lietuvoje paplitusi vakarinėje, rytinėje, pietrytinėje ir pietinėje dalyse. Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Šaltiniai
---------

Rašomavičius Valerijus, Lietuvos raudonoji knyga, Kaunas: „Lututė", 2007. psl. 701. ISBN 978-9955-692-71-3