recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Petras Kastytis Krikščiukaitis** (rus. *Пятрас Крикщукайтис*; 1950 m. lapkričio 26 d. Kaune – 2012 m. birželio 3 d. Pelesoje, Baltarusija) – Romos katalikų kunigas ir disidentas.

Biografija
----------

Tėvų jam neteko pažinti, augo vaikų namuose. Buvo sipnos sveikatos, todėl daug laiko praleisdavo ligoninėse. 1972–1974 m. tarnavo zakristijonu Užpaliuose. Mokėsi Kauno tarpdiecezinėje kunigų seminarijoje, po baigimo 1979 m. gegužės 25 d. buvo įšventintas kunigu. 

Vikaravo Molėtuose, Dauguose, Alytuje, Babriškėse ir Ryliškiuose. Buvo skiriamas klebonu Žilinų Šv. Antano Paduviečio (1981–1983 m.), Čiobiškio Šv. Jono Krikštytojo (1984–1989 m.) ir Užuguosčio Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus (1989–1990 m.) parapijose.

Kun. Petras Krikščiukaitis sovietmečiu aktyviai gynė tikinčiųjų teises, organizuodavo eisenas, religines šventes. Kartu su kun. Kazimieru Žiliumi dauginimo aparatu kopijavo religinę literatūrą, ją platino tikinčiųjų tarpe. Dėl savo veiklos prokuratūros buvo įspėtas.

1990 m. išleistas dirbti pastoracinį darbą į Baltarusiją, tarnavo klebonu lietuviškoje Šv.Lino parapijoje Pelesoje. 2010 m. kun. P.K.Krikščiukaitis buvo įkardinuotas Gardino vyskupijoje.

Šaltiniai
---------

* *Mirė Pelesos klebonas* // XXI amžius, 2012 m. birželio 8 d. Nr. 23 (1998)
* Laiškas iš Gardino. *Kunigas Kazimieras Žilys: „Į kunigystę pastūmėjo mokykla"...* // Lietuvių godos[neveikianti nuoroda]
* Marija Šaknienė.*Pelesos bažnyčia neteko lietuvio kunigo Petro Kastyčio Krikščiukaičio* // Lietuvių godos, 2012 m. Nr. 6 (225)[neveikianti nuoroda]
* Lietuvos katalikų bažnyčios kronika. Nr. 52, psl. 170

Nuorodos
--------

* *Neginkluotojo pasipriešinimo nuotraukos* / Tikinčiųjų eisena iš Tytuvėnų į Šiluvą. Priekyje – kun. Kastytis Krikščiukaitis. 1979 m. rugpjūčio 26 d.
| Kastelo parapijaLé Casté |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Kastelo parapijos herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Karūnos priklausinys** | Gernsis Gernsis |
| **Oficialios kalbos** | anglų, prancūzų |
|  |
| **Gyventojų** (2001 m.) | 8 975 |
| **Plotas** | 10,1 km² |
| **Tankumas** (2001 m.) | 889 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | Oficiali svetainė |

**Kastelo parapija** (Gernsio tarme: *Lé Casté*; pranc. *Sainte-Marie-du-Câtel*) – didžiausia pagal plotą parapija Gernsyje.

Kasmet rugpjūtį parapijoje vyksta Šiaurės šou (angl. *North Show*) ir gėlių paroda „*Battle of Flowers*". Kastelo parapijoje taip pat yra keli paplūdimiai, pavyzdžiui, *Cobo*, *Grandes Rocques* bei populiarus tarp banglentininkų *Vazon Bay*.

Manhyras-statula stūkso virš Bas Pas
Parapijos Šv. Marijos de Kastel (angl. *St Marie de Castel*) bažnyčia yra žymi išlikusia viduramžiška freska bei neolitiniu menhyru bažnyčios kieme, kuris, manoma, buvo išdrožinėtas kaip moters vaisingumo simbolis.

Šioje parapijoje yra pradinė Kastelo mokykla.

Senąja Gernsio tarme Kastelo gyventojai buvo vadinami *ânes pur sàng*.

Parapijoje yra La Grande Mare viešbutis ir golfo klubas. Klubas yra namų aikštė vienam iš „*Karaliaus Džordžo laukų*".

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RGernsio parapijos |
| --- |
|  |
| 
Šv. Andriaus · Kastelas · Forestas · Šv. Martyno · Šv. Petro · Šv. Petro Uostas · Šv. Samsono · Šv. Ksavero · Tortevalas · Valei |  |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Stačiakampis labirintas
**Labirintas** (sen. gr. λαβύρινθος) – kokia nors dvimatė arba trimatė struktūra su supainiotais takais, aklakeliais. Į labirintą patekęs žmogus gali greitai pasiklysti ir neberasti jokio išėjimo.

Pats žodis „labirintas" yra ikigraikiškos kilmės, kilęs iš Kretos. Jis paprastai aiškinamas kaip *λαύρα* („gatvelė, tarpeklis") + *ινθος* („tvirtovė"). Kitas pirmojo sando aiškinimas teigia, kad pavadinimas kilęs nuo *λάβρυς* (dvigalis mikėniškas kirvelis sekira, simbolizuojantis ir dviragį gyvį). Žymiausias senovės labirintas buvo Kretoje, Knose. Pasak legendos, jį karaliaus Mino paliepimu pastatęs Dedalas, kad jame būtų galima laikyti siaubūną Minotaurą. Didvyris Tesėjas nužudęs Minotaurą ir iš labirinto išėjimą radęs dėka Ariadnės siūlo. Nors Mino labirinto liekanų nerasta, manoma, kad jis buvęs panašus į egiptietiškus. Senovės Egipte būta keleto labirintų, žymiausias iš kurių stovėjo Krokodilopolyje. Pasak to meto istorikų, šis labirintas buvęs ~200 m ilgio, 170 m pločio, sudarytas iš daug vidinių kambarių, ertmių, koridorių, rūmų. Labirinto taip pat būta ir Fajume – tai greičiausiai buvęs Egipto dievų panteonas. Labirintus statė ir etruskai – toks statinys buvęs Kliuzijuje, pastatytas vado Porsenos kapavietėje. Senovinių labirintų taip pat rasta Indijoje, Kinijoje, Skandinavijoje. Jie atliko apsivalymo, apsisaugojimo nuo piktųjų dvasių funkciją. Daug labirintiškų piešinių, struktūrų rasta Britų salose.

Labirintai išpiešti ir ant kai kurių viduramžių bažnyčių grindų (žymiausias – Šartro katedros labirintas Prancūzijoje). Tikintysis, siekdamas labirinto centro pasiekia išsivalymą nuo nuodėmių ir atranda savąją Jeruzalę.

XVIII–XIX a. iš gyvatvorių ir kitų želdynų sudaryti dekoratyvūs labirintai tapo populiaria dvarų, pilių sodų pramoga Vakarų Europoje.

* Parko labirintas (Anglija)Parko labirintas (Anglija)
* Amjeno katedros labirintasAmjeno katedros labirintas
* Akmenų labirintas ŠvedijojeAkmenų labirintas Švedijoje
* Indiškas labirintas (Hojsalešvaros šventykla, Halebidas)Indiškas labirintas (Hojsalešvaros šventykla, Halebidas)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Medžio šakų sukeltas trumpasis jungimas
**Trumpasis jungimas** – šaltinio polių sujungimas laidininku, kurio varža maža, palyginti su kitų grandinės dalių varža.

Trumpo jungimo atvejai
----------------------

Elektrinė grandinė apskaičiuota tam tikram didžiausiam srovės stipriui. Jeigu ja pradeda tekėti elektros srovė stipresnė už leistinąją srovę, jungiamieji laidai gali labai įkaisti ir užsidegti. Elektros srovės stipris grandinėje gali padidėti, kai susiliečia neizoliuoti jos laidai, kai grandinė taisoma neišjungta iš tinklo arba kai į ją įjungiami mažos varžos imtuvai. Srovė taip pat gali sustiprėti įjungus į grandinę imtuvus, kuriems maitinti reikia stipresnės srovės, t. y. perkrovus grandinę.

Apsisaugojimo būdai
-------------------

Norint išvengti neigiamų srovės sustiprėjimo pasekmių, į tinklą įjungiami saugikliai. Jie automatiškai išjungia elektrinę grandinę, kai srovės stipris joje pasidaro didesnis už leistinąjį.
| ***Be gėdos*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Bez wstydu |
| Kilmės šalis |  Lenkija |
| Režisierius | Filip Marczewski |
| Scenaristas (-ai) | Grzegorz Loszewski |
| Metai | 2012 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 81 min. |
| Kalba | lenkų |
| **IMDb įrašas** |

**Be gėdos** (lenk.  *Bez wstydu*) –2012 m. sukurta drama apie brolio ir sesers meilę, aistrą ir išdavystę.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Mteusz Kosciukiewicz – Tadikas
* Agnieszka Grochowska – Anka
* Anna Próchniak – Irmina
* Maciej Marczewski – Andžiejus
* Dariusz Majchrzak – Latošas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Maištaujantis jaunuolis Tadikas grįžta į namus pas savo netikrą seserį, tikėdamasis čia rasti nusiraminimą ir meilę. Žinia, kad Anka susitikinėja su vedusiu vyru, sukelia jo pyktį ir pavydą. Stengdamasis bet kokiomis priemonėmis sukompromituoti meilužį ir atstatyti intymų ryšį su seserimi, Tadikas nepastebi, kad jį įsimylėjusi gražuolė čigonė Irmina, kurią tėvas ketina ištekinti prieš jos valią...

Apdovanojimai
-------------

* Chicago International Film Festival – naujokas režisierius (nominacija)
* Polish Film Awards – geriausia aktorė (A. Grochowska)
* Sao Paulo International Film Festival – geriausias filmas (nominacija)
**Eduardas Pilypaitis** (1911 m. rugsėjo 2 d. Vilniuje – 1988 m. spalio 17 d. Vilniuje), choro ir instrumentinio ansamblio dirigentas, pedagogas, kompozitorius.

Biografija
----------

Mokėsi Utenos ir Vilniaus gimnazijose, griežė smuiku moksleivių simfoniniame orkestre, dainavo chore. 1935–1939 smuikuoti mokėsi M. Karlovicziaus lenkų konservatorijoje Vilniuje. 1936–1941 dėstė muziką, vadovavo moksleivių chorams ir orkestrėliams įvairiose Vilniaus bendrojo lavinimo mokyklose. 1952 Lietuvos valstybinėje konservatorijoje įgijo choro dirigento specialybę (doc. A. Budriūno klasė). Pokario metais kurį laiką buvo Lietuvos valstybinės filharmonijos mišriojo choro chormeisteris, o 1945–1968 Lietuvos valstybinio akademinio dainų ir šokių liaudies ansamblio „Lietuva" dirigentas. 1969–1978 Respublikinių profsąjungų Meno saviveiklos namų vyr. metodininkas, nuo 1978 Vilniaus miesto 3-osios ligoninės folklorinio ansamblio vadovas.

E. Pilypaitis buvo respublikinių dainų švenčių konsultantas ir dirigentas (1955, 1960, 1965), meno mėgėjų apžiūrų organizatorius ir vertinimo komisijų pirmininkas arba narys. Sukūrė pjesių liaudies instrumentų orkestrui, harmonizavo liaudies dainų ir šokių. 1954 jam suteiktas nusipelniusio artisto garbės vardas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |
| --- |
| Eduardo Nascimento |
| Gimė | 1944 m. (~79 metai)Luanda, Portugalija Portugalijos Vakarų Afrika |
| Kilmė | Angolos vėliava Angola |
| Žanrai | popmuzika |
| Veikla | dainininkas |
| Aktyvumo metai | 1962–1968 |

**Eduardas Nassimentas** (g. 1944 m. Luandoje, Portugalijos Vakarų Afrika) – Angolos dainininkas.

Nassimentas buvo 1962 metais susikūrusios grupės „Os Rocks" lyderis. 7-ojo dešimtmečio viduryje grupė koncertavo po Portugaliją. Didžiausio pripažinimo sulaukė 1966 metais išleistas EP „Wish I May". 1967 metais Nassimentas dalyvavo Festival da Canção konkurse („Eurovizijos" nacionalinė atranka) su daina „O vento mudou" ir laimėjo. Po pergalės jis išrinktas Portugalijos atstovu „Eurovizijoje". Ten jis užėmė 12 vietą.

1968 m. su „Os Rocks" išleido paskutinį EP „Don’t Blame Me".

Nuorodos
--------

* Daina „O vento mudou"

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Madalena Iglésias  *„Ele e ela"*** |  **Portugalijos atstovas Eurovizijoje**1967 | Po to:**Carlos Mendes  *„Verão"*** |
|  |
| --- |
| Gajanos kreolų kalba*Creolese* |
| Kalbama | Gajana, Surinamas |
| Kalbančiųjų skaičius | 700 tūkst. - 1 mln. |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | ? |
| Kilmė | Kreolų kalbos    Pagrįstos anglų kalba     Atlanto (pietų)      **Gajanos kreolų** |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba | - |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-1 | - |
| ISO 639-2 | - |
| ISO 639-3 | gyn |

**Gajanos kreolų kalba** (*Creolese*) – kreolinė kalba, vartojama Gajanoje (pakrantės srityje, Rupununio savanoje), tarp gajaniečių emigrantų Suriname. Tai pagrindinė šnekamoji šalies kalba.

Gajanos kreolų kalba yra pagrįsta anglų kalba, su ryškia olandų, karibų, aravakų, afrikiečių, indų kalbų įtaka. Artima kitoms kreolinėms Karibų jūros regiono kalboms.

Gramatika supaprastinta, vietoj intensyvumą nurodančių būdvardžių pakartojamas žodis: *This water is very cold* – *Dis wata de col col*. Tartis labai įvairi, priklauso nuo regiono ir socialinės aplinkos.

Nuorodos
--------

* gyn Duomenys apie kodu „gyn" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
| **Jelena Zanevskaja** |
| --- |
| Gimė | 1987 m. balandžio 2 d.Vilnius |
|  |
| Veikla | Sportininkė |
| Sritis | Sportinė gimnastika |
|  |
| Žinomas (-a) už | 28 kartus Lietuvos čempionė |

**Jelena Zanevskaja** (g. 1987 m. balandžio 2 d.) – Lietuvos gimnastė, trenerė, olimpietė.

Biografija
----------

28 kartus tapo Lietuvos čempionė: 2000-03 m. 2005-06 m. ir 2008 m. – daugiakovė, 2001-02 m. ir 2004-08 m. lygiagretės, 2001 m. ir 2004-08 m. balansyras, 2004-07 m. laisvieji pratimai, 2004-08 m. atraminiai šuoliai.

2005 m. pasaulio čempionate daugiakovės rungtyje liko 36-a. 2006 m. pasaulio čempionate buvo 56-a. Tais pačiais metais vykusiame Europos čempionate Zanevskaja liko 61-a (lygiagretėse 23-ia). 2007 m. Europos čempionate užėmė 30 vietą, o 2008 m. Europos čempionate liko 20-a (šuoliuose 14-a).

2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Zanevskaja iš viso surinko 53,950 taškus ir daugiakovėje liko 54-a. Atskirų rungčių rezultatai: laisvieji pratimai – 13,350 72-a vieta, šuoliai – 13,875 13-a vieta, lygiagretės – 13,350 70-a vieta, balansyras – 13,375 76-a vieta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 16 d..
| Jelnia*Ельня* |
| --- |
|        |
| *Jelnios geležinkelio stotis* |
|  |
| 

JelniaJelnia

54°34′00″ š. pl. 33°10′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.56667°š. pl. 33.16667°r. ilg.﻿ / 54.56667; 33.16667﻿ (Jelnia)Koordinatės: 54°34′00″ š. pl. 33°10′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.56667°š. pl. 33.16667°r. ilg.﻿ / 54.56667; 33.16667﻿ (Jelnia) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Smolensko sritis Smolensko sritis |
| **Rajonas** | Jelnios rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 8 993  |
| **Plotas** | 15 km² |
| **Tankumas** (2018) | 600 žm./km² |
| **Altitudė** | 225 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Jelnia |

**Jelnia** (rus. *Ельня*) – miestas Rusijoje, Smolensko srityje, į pietryčius nuo Smolensko, Smolensko–Maskvos aukštumoje, prie Desnos aukštupio; rajono centras. Keliai į Počinoką, Dorogobužą, Roslavlį, Spas Demenską, stotis prie Smolensko–Suchinikų geležinkelio. Veikia krašto muziejus, technikumas, kultūros namai. Išlikę XVIII–XX a. pr. architektūros – pseudogotikinė geležinkelio stotis, gimnazija, parduotuvės. Yra Šv. Elijo cerkvė (1992 m.). Už 21 km nuo Jelnios, Novospaskojėje yra kompozitoriaus M. Glinkos muziejus-sodyba.

Istorija
--------

Jelnia minima XII–XIII a. šaltiniuose (nuo 1150 m.). XV–XVI a. kaip Smolensko kunigaikštystės dalis priklausė LDK. 1654 m. atiteko Rusijai. 1776 m. tapo miestu ir apskrities centru.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 147
Indo slėnio regionas:      
 senovės miestai       šiuolaikiniai miestai
**Meluha** (kitaip **Meluhha, Melucha, Meluchcha**) – tolimas kraštas, žinomas iš rašytinių šaltinių kaip Šumero prekybos partneris, su kuriuo buvo vykdoma jūrų prekyba viduriniajame Bronzos amžiuje. Meluhos lokalizacija iki šiol nėra nustatyta.

Šumerų tekstuose dažnai vartojami trijų prekybos vietovių, su kuriomis turėta svarbių prekybinių ryšių, vardai: Maganas, Dilmunas ir Meluha. Maganas paprastai tapatinamas su Omanu. Tačiau tai identifikuojama remiantis asirų šaltiniais. Pagal šumerus, galbūt tai yra Omanas. Į Dilmuną patekdavo prekės, kaip manoma, iš Bahreino salų, Saudo Arabijos Rytų Provincijos, Omano, Persijos įlankos Irano pakrantės. Meluhos lokalizacija yra diskutuojama. Dalis šiuolaikinių tyrinėtojų ją priskiria Harapos civilizacijai dėl intensyvių prekybos ryšių tarp Šumero ir šio regiono. Sezamo aliejus tikriausiai buvo importuojamas iš Indo slėnio į Šumerą: šumerų kalboje šis aliejus vadinamas *illu* (akadų: *ellu*). Pietų Indijoje dravidų kalbose *el* ar *ellu* reiškia sezamą.

Randama daug Harapos antspaudų ir svorio matavimo priemonių Mesopotamijos miestų vietovėse. Didelės vertės preke buvo laikoma mediena, ypač juodmedžio, gabenta dideliais laivais. Taip pat pasirodo ir prabangos prekės, tokios kaip *lapis lazuli* mineralai, kasti Harapos kolonijoje Šortugajuje (Badachšanas, šiaurės Afganistane) ir transportuoti į Lothalį, uostą Gudžarate, vakarų Indijoje, iš čia toliau gabenti į Omaną, Bahreiną ir Šumerą.

Eilė tyrinėtojų mano, kad šumerai Meluha vadino Indo slėnio civilizaciją. Iš ankstyvųjų tekstų (apie 2200 m. pr. m. e.) sprendžiama, kad Meluha yra rytuose, Indo slėnyje ar Indijoje. Rašoma, kad Sargonas Akadietis *„sugriovė miestus iki pat jūros kranto. Akado uoste jis švartavo laivus iš Meluhos ir Magano"*. Tačiau daug vėlesniuose tekstuose, aprašančiuose Asirijos karaliaus Ašurbanipalo (668–627 m. pr. m. e.) žygius, kuomet seniai nebeegzistavo Indo slėnio civilizacija, atrodo, Meluha randama kažkur netoli Egipto, Afrikoje.

Yra daug archeologinės medžiagos, įrodančios buvus prekybinių ryšių tarp Mesopotamijos ir Indo slėnio. Būdingi Harapos moliniai antspaudai, naudoti prekių ryšulių žymėjimui. Tokių antspaudų iš Indo slėnio daug rasta Ūre ir kitose Mesopotamijos vietose.

Nuorodos
--------

* Meluha Archyvuota kopija 2011-06-07 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Symphysodon aequifasciata** |
| --- |
| Melsvasis diskas (Symphysodon aequifasciata)Melsvasis diskas (*Symphysodon aequifasciata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Ešeržuvės  *( Perciformes)* |
| Šeima: | Daugiaspalvės ešeržuvės  *( Cichlidae)* |
| Gentis: | Diskai  *( Symphysodon)* |
| Rūšis: | Melsvasis diskas  *( Symphysodon aequifasciata)* |

 |

**Melsvasis diskas**, sin. **Žaliasis diskas** (*Symphysodon aequifasciata*) – daugiaspalvių ešeržuvių (*Cichlidae*) šeimos žuvis.

Tradiciškai ši rūšis skirstoma į du porūšius: žaliasis diskas – *S. aequifasciata aequifasciata*, rudasis diskas ir mėlynasis diskas – *S. aequifasciata sp*.

Kūnas iki 15 cm ilgio, tačiau išvesti šios rūšies varietetai gali būti didesni. Dauginimosi metu gina teritoriją.

Akvariumas didelis, tankiai apsodintas šonais ir galine sienele, priekyje paliekant erdvė plaukiojimui. Vanduo minkštas ir rūgštus, 26-30 °C. Limpantys ikrai išneršiami ant nuvalytos vietos – vertikalių ar beveik vertikalių plačialapių augalų, plokštelių, aukštų akmenų. Mailius iš pradžių minta tėvų išskiriamomis kūno gleivėmis

Plačiai paplitęs Amaznės baseino intakuose.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Melsvasis diskas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Petras Branickis** |
| --- |
| Branickiai |
| Branickių herbas |
| Branickių herbas |
|  |
| Gimė | Apie |
| Mirė | 1762 m. vasario 14 d.Lvovas |
| Tėvas | Juozapas Branickis |
| Motina | Tereza Iskra |
| Sutuoktinis (-ė) | Valerija Meklanija Šembek |
| Vaikai | Pranciškus Ksaveras,Elžbieta |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Baltojo erelio ordinasBaltojo erelio ordinas |

**Petras Pranciškus Branickis** (m. 1762 m. vasario 14 d. Lvovas) – Lenkijos dvarininkas ir valstybinis veikėjas, Haličo vėliavininkas (nuo 1729), Braclavo kaštelionas (1744–1762). Baltojo erelio ordino kavalierius (1754).

Biografija
----------

Lenkijos bajorų Branickių giminės atstovas, herbo „Korczak" savininkas. Haličo kašteliono Juozapo Branickio (m. 1735) ir Terezos Iskros sūnus.

Nuo 1729 metų buvo Haličo vėliavininkas. 1744–1762 metais užėmė Braclavo kašteliono pareigybę.

1729 metais Petras Branickis buvo išrinktas nuo Haličo žemės Iždo tribunolo komisaru. Buvo renkamas pasiuntiniu (deputatu) nuo Haličo žemės į 1724, 1736 ir 1740 metų seimus.

Nuo 1729 – šarvuotos įgulos draugas, nuo 1733 metų – šarvuotos įgulos rotmistras.

1754 metų rugpjūčio 3 d. Petras Branickis buvo apdovanotas Varšuvoje Baltojo erelio ordinu.

Šeima ir vaikai
---------------

Petras Branickis buvo veddęs Valeriją Meklaniją Šembek, Osvencimo kašteliono Petro Vaitiekaus Šembeko (m. 1738) ir Barboros Nalepec (m. 1749) dukterį. Jų vaikai:

* Pranciškus Ksaveras (1731–1819), Karūnos didysis etmonas
* Elžbieta (1733–1800), 1-mas vyras nuo 1753 metų – Sokolovo seniūnas Jonas Juozapas Sapiega (apie 1734–1761), 2-ras vyras nuo 1756 metų – generolas-majoras Jonas Sapiega (1732–1757).

Literatūra
----------

* „Polski Słownik Biograficzny" (tom 2, str. 409)
* Adam Boniecki „Herbarz Polski" (tom 2, str. 105) – Braniccy herbu Korczak

Nuorodos
--------
| **Petras Balčiūnas (1950)** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1950 m. liepos 13 d. (72 metai)Medeikiai |
|  |
| Veikla | Lietuvos |
| Organizacijos | „Šiaulių kraštas" |
| Pareigos | žurnalistas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Zigmo Gėlės premija |

**Petras Balčiūnas** (g. 1950 m. liepos 13 d. Medeikiuose, Biržų rajonas) – Lietuvos žurnalistas, poetas.

Biografija
----------

Vilniaus universitete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą, bet studijų nebaigė. Vėliau šiame universitete baigė žurnalistiką.

Nuo 1973 m. laikraščio „Biržiečių žodis" korespondentas, nuo 1981 m. Šiauliuose Lietuvos radijo ir televizijos korespondentas Šiaulių regione, nuo 1993 m. miesto laikraščio „Šiaulių naujienos" korespondentas, 1994–1996 m. šio leidinio vyr. redaktorius, vėliau redaktoriaus pavaduotojas. Nuo 2002 m. – savaitraščio „Šiaulių kraštas" žurnalistas.

Pirmieji eilėraščiai publikuoti 1968 m.

Bibliografija
-------------

* Takažolė, 1980 m.
* Aš – vėjo brolis, 1986 m. rusų kalba.
* Žiburio brydė, 1987 m.

Įvertinimas
-----------

* 1981 m. Zigmo Gėlės literatūrinė premija.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Petras Balčiūnas. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
| **Petras Benetis** |
| --- |
| Gimė | 1919 m.Barkeliai, Darbėnų valsčius, Kretingos apskr. |
| Mirė | 1948 m. spalio 19 d. (~29 metai)Jokūbavas, Kretingos valsčius, Kretingos apskr. |
| Tėvas | Petras Benetis |
|  |
| Veikla | Lietuvos partizanas |
| Pareigos | Žemaičių legiono srities štabo ryšininkas |

Kryžius Jokūbave 1948 m. žuvusiems partizanams atminti (skulpt. V. Vaičiūnas, pastatė J. Mickus, 2004 m.)
**Petras Benetis**, slap. **Algis** (1919 m. Barkelių k. Darbėnų valsčius, Kretingos apskr. – 1948 m. spalio 19 d. Jokūbavas, Kretingos valsčius, Kretingos apskr.) – Lietuvos partizanas, Žemaičių srities štabo ryšininkas, Kardo rinktinės partizanas.

1944 m. įstojo į Lietuvos laisvės armiją, buvo paskirtas Žemaičių srities štabo ryšininku, o 1945 m. pabaigoje įkūrus Žemaičių sryties Kardo rinktine, tapo jos kovotoju.

Žuvo 1948 m. spalio 19 d. ankstų rytą Jokūbavo kaimo rytiniame pakraštyje, prie partizanų rėmėjo ir ryšininko Jono Jokšo sodybos, kartu su Vidmanto kuopos Kaributo būrio vadu Vytautu Jablonskiu-Vanagu ir partizanu Kazimieru Jašinsku-Krivaičiu patekęs į Kretingos stribų ir enkavedistų surengtą pasalą.

Vardas įamžintas 1992 m. Kardo rinktinės partizanų atminimui skirtame paminkle Kretingos senosiose kapinėse (architektas Edmundas Giedrimas) ir 2004 m. Jokūbavo bažnyčios šventoriuje pastatytame atminimo kryžiuje (skulptorius Virgilijus Vaičiūnas).

Šaltiniai
---------

* Lietuvos ypatingasis archyvas, f. K-1, ap. 3, b. 1243, l. 288, 299, ap. 47, b. 246, l. 6v-7.
* Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimų departamento 1998 m. kovo 6 d. archyvinė pažyma, l. 3.
* Stanislava Petraitienė. Brangi tylos kaina. – Švyturys (Kretinga), 1966, liepos 14, p. 3.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Siaubo žanras** – vienas iš kultūros žanrų, pasirodantis filmuose ir knygose. Šiame žanre siaubą sukelia įvairūs paveikslai, nuotraukos ar kiti vaizdai (bei kiti potyriai). Siaubo žanro filmuose didžiausios įtampos scenose siaubui sukelti naudojami papildomi efektai – speciali muzika, apipavidalinimas ir pan.

Populiariojoje kultūroje siaubo žanras pradėtas naudoti tik ketvirtame XX a. dešimtmetyje. Žinomiausi to meto JAV kūriniai yra siaubo filmai apie Frankenšteiną ir Drakulą. Kai kuriuose filmuose siaubui sukelti naudojama ir gotikos sritis. Penktame ir šeštame XX a. dešimtmečiuose nuo gotikinių dalykų pereita prie armagedoninio ir demoniško siaubo. Armagedonu vaizduojama civilizacijos pabaiga, o demoniškumu – situacijos, kuomet žmogus būna apsėstas demoniškų galių, kurios kontroliuoja jo kūną ir mintis. Vienas geriausių armagedoniško siaubo pavyzdžių yra Alfred Hitchcock 1963 m. filmas „The Birds". Nuo aštunto XX a. dešimtmečio populiarūs siaubo kūriniai zombių tematika, kurie išliko populiarūs ir šiomis dienomis. Dar vienas populiarus siaubo žanras susijęs su psichologija, kuomet nuolat palaikoma aukšta įtampa. Tokio filmo pavyzdys yra 1980 sukurtas Stanley Kubrick „Švytėjimas" (pagal to paties pavadinimo 1977 m. knygą, kurią parašė Stephen Edwin King). Dabartiniai siaubo žanro pavyzdžiai galėtų būti filmai „Saw", „The Exorcist" ir „Final Destination".
| Siaogangas小港 |
| --- |
| *Gatvė Siaogange* |
|  |
| 

SiaogangasSiaogangas

22°33′16″ š. pl. 120°21′37″ r. ilg.﻿ / ﻿22.55444°š. pl. 120.36028°r. ilg.﻿ / 22.55444; 120.36028﻿ (Siaogangas)Koordinatės: 22°33′16″ š. pl. 120°21′37″ r. ilg.﻿ / ﻿22.55444°š. pl. 120.36028°r. ilg.﻿ / 22.55444; 120.36028﻿ (Siaogangas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Taivano vėliava Taivanas |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 156 171  |
| **Plotas** | 39,8753 km² |
| **Tankumas** (2014) | 3 916 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | hdao.kcg.gov.tw |
|  **Vikiteka** | Siaogangas |

**Siaogangas** (kin. 小港, pinyin: *Xiǎogāng*; pe̍h-ōe-jī: *Sió-káng*) – vienas iš Gaosiongo rajonų, esantis pietų Taivane. Gyventojų 156 tūkst. (2014 m. duomenys). Yra antras didžiausias oro uostas Taivane – Gaosiongo tarptautinis oro uostas.

Geografija
----------

Siaogangas išsidėstęs Gaosiongo pietuose. Šiaurėje ribojasi su kaimyniniu Čiandženo rajonu, rytuose su Daliao, pietuose su Linjuanu, o vakaruose rajono krantus skalauja Taivano sąsiauris.

Istorija
--------

Siaogangas suklestėjo Nyderlandų kolonijiniais laikais. Olandai čia įrengė Hongmao uostą. Pralaimėję karą su Kosinga, olandai pasitraukė iš Taivano. Po Kosingos ir jo palikuonių Taivaną valdė Čingų dinastija, kuri po pralaimėjimo Pirmajame Kinijos-Japonijos kare 1895 m. buvo priversta perleisti Taivaną Japonijos imperijai. Valdant japonams Siaogange verstasi cukraus, kuris tiektas japonams, gamyba.

Kadangi Siaogange buvo vystoma sunkioji pramonė, Antrojo pasaulinio karo metu jis nukentėjo nuo Sąjungininkų bombardavimų. Po karo Siaogangas tapo miesteliu, pavaldžiu Gaosiongo apskričiai. 1979 m. liepos 1 d. buvo prijungtas prie Gaosiongo, kai šis tapo išskirtojo statuso miestu.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RGaosiongo rajonai |
| --- |
|  |
| Administracinis centras: Lingja ir Fengšanas |
|  |
| Ankstyvieji rajonai | 
Čiandzinas · Čidzinas · Čiandženas · Dzuojingas · Gušanas · Jančengas · Lingja · Nandzi · Sanminas · Siaogangas · Sinsingas | Gaosiongo padėtis Taivano žemėlapyje |
|  |
| Fengšano regionas | 
Daliao · Dašė · Dašu · Fengšanas · Linjuanas · Niaosongas · Ženvu |
|  |
| Gangšano regionas | 
Alianas · Čiaotou · Čiedingas · Džiguanas · Gangšanas · Hunėjus · Jančao · Jonganas · Ludžu · Mituo · Tianliao |
|  |
| Čišano regionas | 
Čišanas · Dziasianas · Liugujus · Maolinas · Meinongas · Namasija · Neimenas · Šanlinas · Taojunas |

 |
| **Siauralapis gencijonas**Apsauga: 1(E) – Prie išnykimo ribos |
| --- |
| Siauralapis gencijonas (*Gentiana pneumonanthe*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Gencijoniniai  *( Gentianaceae)* |
| Gentis: | Gencijonas  *( Gentiana)* |
| Rūšis: | Siauralapis gencijonas  *( Gentiana pneumonanthe)* |

 |

**Siauralapis gencijonas** (*Gentiana pneumonanthe*) – gencijoninių (*Gentianaceae*) šeimos žolinių daugiamečių augalų rūšis. Lietuvoje siauralapis labai retas. Gencijonai mėgsta derlingą, laidžią, drėgnoką dirvą. Tai ilgaamžiai augalai ir vienoje vietoje gali augti daug metų, jeigu augavietė neužauga krūmais ir medžiais. Auga drėgnose miško aikštelėse, pievose, pelkių pakraščiuose.

Siauralapis gencijonas naudojamas medicinoje.

2009 m. spalio 10 d. Lietuvos paštas į apyvartą išleido dviejų pašto ženklų seriją „Lietuvos raudonoji knyga. Pievų flora ir fauna", viename iš jų pavaizduotas siauralapis gencijonas.

Žiedai penkianariai, tamsiai mėlyni, 35–45 mm ilgio, po vieną ar po du stiebo viršūnėje arba viršūninių lapų pažastyse.

Lapai linijiški arba siaurai lancetiški, 2–8 mm pločio, vienagysliai.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2015-02-23 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2015-02-23 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
4. ↑   Archyvuota kopija 2015-02-23 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Thalictrum lucidum** |
| --- |
| Siauralapis vingiris (*Thalictrum lucidum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Vėdryniniai  *( Ranunculaceae)* |
| Gentis: | Vingiris  *( Thalictrum)* |
| Poklasis: | Siauralapis vingiris  *( Thalictrum lucidum)* |

 |

**Siauralapis vingiris** (*Thalictrum lucidum*) – vėdryninių (*Ranunculaceae*) šeimai priklausanti augalų rūšis.

Augalas žolinis, daugiametis, 50-130 cm aukščio. Stiebas status, šakotas. Šaknis geltona. Lapeliai smulkūs, siauri, pailgi. Žydi birželio-liepos mėnesiais smulkiais, kvapiais, balsvai arba šviesiai geltonai žalsvais žiedeliais, sudarančiais šluotelinį žiedyną.

Botaninis paveikslėlis
Siauralapis vingiris dažnai sutinkamas drėgnose pievose, vandens telkinių pakrantėse, pakrūmėse, grioviuose.

Augalas nuodingas. Šaknų nuoviru gydomos skrandžio, žarnyno, nervų ligos, maliarija. Lapų nuoviro voniomis ir pavilgais gydomos žaizdos, opos, odos bėrimai.
| **Balaenidae** |
| --- |
| Eubalaena japonica*Eubalaena japonica* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Banginiai  *( Cetacea)* |
| Šeima: | Glotnieji banginiai  *( Balaenidae)* |

 |

**Glotnieji banginiai**, arba **lygieji banginiai** (*Balaenidae*) – banginių (*Cetacea*) šeima. Stambiosios rūšys buvo beveik išnaikintos dar XVII-XIX a. Dabar jų medžioklė uždrausta. Paplitę tiek šiaurinėse, tiek pietinėse jūrose bei minta planktonu.

Aprašymas
---------

Glotniojo banginio palyginimas su žmogumi
Glotnieji banginiai užauga iki 15-17 metrų ir sveria 50-80 tonų. Jie atpažįstami pagal jų siaurą, išlenktą, viršutinį žandikaulį, kuris suteikia gyvūnui giliai išlenktą žandikaulio liniją. Krūtinė be raukšlių, lygi. Gomurio šonuose kabo po 200–400 ilgų raginių plokštelių. Nugaros peleko neturi.

Jie maitinasi mažais vėžiagyviais, pirmiausia irklakojais, nors kai kurios rūšys taip pat minta kriliais.

Sistematika
-----------

Šeimoje yra 4 rūšys:

* Grenlandinis banginis (*Balaena mysticetus*)
* Pietinis banginis (*Eubalaena glacialis*). **Pav.**
* *Eubalaena japonica*
* *Eubalaena australis*

Paplitimas
----------

Glotnieji banginiai gyvena šaltose jūrose, nors savo klajonių metu jie pasiekia ir šiltąsias subtropikų vandenynų dalis. Beveik visi vandenys aplinkui Arkties regioną yra apgyvendinti glotiniųjų banginių, taip pat ir didelė šiaurės Atlanto ir šiaurės Ramiojo vandenyno dalis. Čia gyvena Pietinis tikrasis, *Eubalaena japonica* ir Grenlandinis banginis. Šios trys rūšys taip pat gyvena ir Ochotsko jūroje ir rytinėse Azijos, Japonijose pakrantėse. Šių banginių beveik nėra šiaurinėje Rusijos pakrantėje. Pietų pusrutulyje, visame Pietų vandenyne prie Antarktidos, gyvena Eubalaena australis. Jo gyvenamosios vietos taip pat yra prie pietinių Australijos, dalies Pietų Amerikos ir Afrikos krantų.

* Pietinio tikrojo banginio paplitimasPietinio tikrojo banginio paplitimas
* Eubalaena japonica paplitimasEubalaena japonica paplitimas
* Granlandinio banginio paplitimasGranlandinio banginio paplitimas
* Eubalaena australis paplitimasEubalaena australis paplitimas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gaskin, David E. (1984). Macdonald, D. ed. *The Encyclopedia of Mammals*. New York: Facts on File. pp. 230–235. ISBN 0-87196-871-1.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Glotnieji banginiai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Pleurotus ostreatus** |
| --- |
| Gluosninė kreivabudė (*Pleurotus ostreatus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Šalmabudiniai  *( Mycenaceae)* |
| Gentis: | Kreivabudė  *( Pleurotus)* |
| Rūšis: | Gluosninė kreivabudė  *( Pleurotus ostreatus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Gluosninė kreivabudė** (lot. *Pleurotus ostreatus*) – šalmabudinių (*Mycenaceae*) šeimos, kreivabudžių (*Pleurotus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Miškai, parkai, pakelės, sodybos, ant negyvų, rečiau gyvų lapuočių.

* **Augimo laikas**

Vasara, ypač ruduo, net pavasaris, šilta žiema.

* **Pagrindiniai požymiai**

Juodai pilka kepurėlė, kotas baltas, šoninis arba ekscentrinis.

Vaisiakūniai vidutiniai, dideli. Kepurėlė 5–12 (15) cm skersmens, vėduokliška, pusiau apvali, sena – paplokščia, mėsinga, paviršius lygus, pelenų, šiferio pilkumo, pilka, gelsvai pillka, juodai pilka, violetinio atspalvio. Lakšteliai balti, seni – gelsvai pilki, platūs, resvi, toli nuaugtiniai, pakraštėliai nedantyti. Kotas 1–5×0,5–2,5 cm, ekscentrinis arba šoninis, kietas, baltas, gelsvas, gelsvai rusvas, plaušuotas. Trama neplona, balta, minkšta, sultinga, nekarti, miltų kvapo. Sporos 8–12×3–4 μm.

**Būdingi požymiai:** vėduoklės formos vaisiakūniai, lakšteliai nedantyti.

Auga pavieniui, grupelėmis, kolonijomis. Vertingas valgomas grybas, daugelyje šalių (ir Lietuvoje) auginamas dirbtiniu būdu. Domisi medikai.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 195 psl.

Nuorodos
--------

* Gluosninės kreivabudės nuotraukos[neveikianti nuoroda]


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gluosninė kreivabudė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Jeronimo Prahiškio sudeginimas
Atminimo lenta Prahoje
**Jeronimas Prahiškis** (ček.  *Jeroným Pražský* , lenk. *Hieronim z Pragi*, apie 1378 m. – 1416 m. gegužės 30 d. Konstancas) – čekų husitų veikėjas.

Biografija
----------

Baigęs Prahos universitetą nuo 1399 m. studijavo Oksforde, buvo paveiktas Džono Vaiklifo idėjų. 1405–1412 m. dėstė Paryžiaus, Heidelbergo, Vienos ir Kelno universitetuose; visur buvo kaltinamas erezijų skleidimu. 1412 m. pakviestas į Lenkijos karaliaus Jogailos dvarą, gyveno Krokuvoje; ten sakė pamokslus ir diskutavo su katalikų dvasininkais. Atvykęs į Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto dvarą, su juo lankėsi Vitebske ir kitose Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės vietose, Pskove demonstravo savo priešiškumą popiežiaus kurijai.

Lietuvoje Jeronimas Prahiškis pagarsėjo kaip aršus misionierius, vadovavo šventų miškų kirtimui, baltų šventovių niekinimui. Vytauto įsakymu buvo išsiųstas, kuomet pas kunigaikštį atėjusios moterys pasiskundusios, kad iš jų buvo atimta Dievo buveinė.

Grįžęs į Prahą ir sužinojęs apie J. Huso suėmimą, nepaisydamas įspėjimų, 1415 m. balandžio mėn. išvyko jo ginti į Konstanco susirinkimą (vyko 1414–1418 m.), jame apšauktas eretiku ir sudegintas. Jo ir Jano Huso sudeginimas davė pradžią husitų judėjimui.

Literatūra
----------

* František Šmahel: Jeroným Pražský, Prag, 1966
* Lea, Henry C. A History of the Inquisition of the Middle Ages Part Two. Kessinger Publishing, LLC. 2004, ISBN 0-7661-8894-9

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jeronimas Prahiškis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 643 psl.
Koordinatės: 55°16′20″š. pl. 26°27′32″r. ilg.﻿ / ﻿55.2723°š. pl. 26.459°r. ilg.﻿ / 55.2723; 26.459


| Kikižeris |
| --- |
| Vieta | Ignalinos raj. Lietuva |
| Plotas | 0,061 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,13 km |
| Įteka | 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | M-1 |

**Kikižeris** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, Mielagėnų seniūnijoje, apie 1,5 km į šiaurės rytus nuo Mielagėnų. Ežero ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,48 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 159,2 m. Krantai daugiausia aukšti. Pietrytinėje pakrantėje auga miškelis, kitose pakrantėse plyti dirbami laukai ir pievos. Pietvakariuose išteka M-1 upelis link Kančioginos intako Marūniškės. Prie ežero įsikūrę Mėšonių kaimas ir Kikižerio viensėdis.

Ežerėvardis *Kìkižeris* (*\*Kik-ežeris*) kildinamas nuo žodžio *kikas* („kiaušinis"), nors gali būti ir finougrizmas iš lyv. *kikk* („gaidys").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 156
| **Panellus stipticus** |
| --- |
| Ąžuolinis skiautenėlis (*Panellus stipticus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Šalmabudiniai  *( Mycenaceae)* |
| Gentis: | Skiautenėlis  *( Panellus)* |
| Rūšis: | Ąžuolinis skiautenėlis  *( Panellus stipticus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Ąžuolinis skiautenėlis** (lot. *Panellus stipticus*) – šalmabudinių (*Mycenaceae*) šeimos, skiautenėlių (*Panellus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Ant negyvos lapuočių medienos, ypač ąžuolo kelmų, stuobrių, išvartų.

* **Augimo laikas**

Ruduo, nešalta žiema, pavasaris, vasara.

* **Pagrindiniai požymiai**

Lapuočių medienos saprotrofas, sporos amiloidinės.

Vaisiakūniai smulkūs. Kepurėlė 1–3 (4) cm skersmens, inksto, vėduoklės, kriauklės formos, ekscentrinė, plaušuota, žvynuota, ties šoniniu koteliu įdubusi, ochriškai geltonai rudos, rusvai gelsvos spalvos, išblunkanti iki pilkšvos. Lakšteliai ploni, tankūs, rusvai geltoni, rusvi, priaugtiniai. Kotas 1–2×0,3–0,5 cm, pamatinėje dalyje nusmailėjęs, plaušuotas, ekscentrinis, lakštelių spalvos. Trama odiška, tampri, ochriškai gelsva, malonaus kvapo, aštraus, kartoko skonio. Sporos 3–6×2–3 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai odos geltonumo, kotas ekscentrinis, auga daugiausia tik ant negyvos ąžuolo medienos.

Dygsta grupelėmis. Labai dažnas. Medienos saprotrofas. **Nevalgomas** ar net nuodingas.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 190 psl.

Nuorodos
--------

* Ąžuolinio skiautenėlio nuotraukos


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ąžuolinis skiautenėlis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Palaimintasis Jerzy Popiełuszko** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1947 m. rugsėjo 14 d.Okopai, netoli Suchovolos |
| Mirė | 1984 m. sausio 27 d. (36 metai) |
| Tautybė | lenkas |
| Tėvas | Vladislovas |
| Motina | Mariana |
|  |
| Alma mater | Varšuvos kunigų seminarija |

**Jerzy Aleksander Popiełuszko** (1947 m. rugsėjo 14 d. – 1984 m. spalio 19 d.) – Romos katalikų kunigas, 2010 m. birželio 6 d. Varšuvoje iškilmingai paskelbtas šventuoju.

Kunigo J. Popieluszko kapą Varšuvos Šv. Stanislovo Kostkos parapijos bažnyčios šventoriuje per pastaruosius daugiau kaip 25 metus nuo jo mirties aplankė daugiau kaip dvidešimt milijonų žmonių. Prie jo kapo meldėsi popiežiai Jonas Paulius II ir Benediktas XVI.

Biografija
----------

Baigęs vidurinę mokyklą, 1965 metais įstojo į Varšuvos kunigų seminariją. Studijas teko laikinai nutraukti, nes 1966 metais buvo paimtas į armiją, kur už tvirtas religines pažiūras jam teko patirti pažeminimų. 1972 metų gegužės 28-ąją priėmė kunigo šventimus. 1980 metais Lenkijoje gimus nepriklausomam darbininkų judėjimui „Solidarumas", kunigas Popieluszko tapo neoficialiu Varšuvos fabrikų kapelionu. Važinėjo taip pat po visą Lenkiją, bendravo su darbininkais, aukojo jiems Mišias, organizavo piligrimines keliones.

1981 metų gruodžio mėnesį Lenkijoje įvedus karinę padėtį, kunigas Popieluszko veiklos nenutraukė. Garsas apie jo drąsią veiklą sklido po visą Lenkiją, žavėjo darbininkiją ir, aišku, erzino komunistus. Trys saugumo pareigūnai, persirengę kelių inspekcijos uniformomis, sustabdė 1984 metų spalio 19-osios naktį iš vieno susitikimo su darbininkais grįžtančio kunigo automobilį. Sumuštas kunigas buvo įgrūstas į automobilio bagažinę. Po kelių valandų, nežinia dar gyvas ar jau miręs, buvo įmestas į Vyslos upę.

Dar tą pačią suėmimo dieną kunigas Popieluszko aukojo šv. Mišias. Tą kartą per pamokslą kunigas darbininkus ragino atsisakyti neapykantos ir keršto bei siekti solidarumo ir taikos, nes blogį galima nugalėti tik gėriu. Lygiai taip pat ir kitais kartais kunigas visus kviesdavo melstis už klystančius brolius ir nesmerkti, bet atskleisti blogį ir melą, o patiems visada būti tiesos ir laisvės liudytojais ir gynėjais.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Jesiras ArafatasYasser Arafat** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1929 m. rugpjūčio 24 d.Kaire, Egiptas |
| Mirė | 2004 m. lapkričio 11 d. (75 metai)Paryžiuje, Prancūzija |
|  |
| Veikla | Palestinos išsivadavimo organizacijos „Al Fatah" įkūrėjas bei vadovas |
| Partija | Palestinos išsivadavimo organizacija „Al Fatah" |
|  |
|  **Vikiteka** | Jesiras Arafatas |

**Yasser Arafat** (1929 m. rugpjūčio 24 d. Kaire, Egiptas – 2004 m. lapkričio 11 d. Paryžiuje, Prancūzija) – Palestinos išsivadavimo organizacijos „Al Fatah" įkūrėjas bei vadovas.

Biografija
----------

1948 m. dalyvavo arabų – izraeliečių kare. 1951 m. Egipte pradėjo studijuoti elektrotechniką. 1957–1965 m. gyveno Kuveite; turėjo savo verslą. 1963 m. įkūręs „Al Fatah", 1969 m. tapo Palestinos išsivadavimo judėjimo Vykdomosios tarybos pirmininku. Paskui, kai Tunise susikūrė Palestinos vyriausybė tremtyje, pripažino Izraelio valstybę 1988 m.

1993 m. J. Arafatas bei Izraelio ministras Ichakas Rabinas pasirašė susitarimą dėl dalinės Gazos sektoriaus bei Jericho autonomijos. 1993 m. rugsėjo 13 d. jų pasirašytas taikos susitarimas užbaigė Pirmąją palestiniečių intifadą.

Nuo 1996 m. pirmasis Palestinos prezidentas. Siekė Palestinos laisvės nuo Izraelio, iš pradžių karinėmis, o vėliau – taikiomis priemonėmis (derybomis).

1994 m. kartu su Šimonu Peresu bei Icchaku Rabinu apdovanoti Nobelio taikos premija už „pastangas kuriant taiką Artimųjų Rytų regione". Šie politikai 1993 m. pasirašė Oslo protokolus.
Saliamono Šventyklos planas
Erodo Šventyklos planas
Šventyklos sugriovimas vadovaujant Titui (Francesco Hayez (1791–1882) paveikslas)
Sugriauta Jeruzalės Šventyklos vieta 
**Jeruzalės šventykla** (**Šventoji šventykla**; hebr. ‏בית המקדש‏‎ *Bet HaMikdaš*) – karaliaus Saliamono Jeruzalėje prieš maždaug 3000 metų pastatyta šventykla. Šventykla turėjo pakeisti Mozės tabernakulį – laikinąją palapinę, kurioje iki tol žydai aukojo savo aukas. Prie Jeruzalės šventyklos statybos prisidėjo ir karalius Dovydas, Saliamono tėvas, kuris prieš mirtį parūpino daug statybinių medžiagų statyboms. Senajame Testamente teigiama, kad pats karalius Dovydas negalėjo Jeruzalėje pastatyti Šventyklos, nes jam Dievas to neleido dėl per didelio nužudytų priešų skaičiaus.

### Pastatymas, sugriovimas ir atstatymas

Pirmiausia karaliaus Dovydo buvo pastatytas pirmasis šventyklos altorius, ant kurio žydai aukojo savo deginamąsias aukas. Vėliau jo sūnus Saliamonas, padaręs statybos planą, pradėjo Šventyklos (Pirmosios Šventyklos) statybas. Tačiau Babilono karalius Nabuchodonosaras 586 m. pr. m. e. sunaikino šventyklą bei išvarė žydus į Babilono vergovę.

Antrąją Šventyklą pradėta statyti apie 536 m. pr. m. e. žydams sugrįžus iš Babilono vergovės. Šventykla buvo visiškai atstatyta 515 m. pr. m. e. kovo 12 d. bet apie 63 m. pr. m. e. ją apiplėšė Romos Imperijos karvedžio Pompėjaus vadovaujama kariuomenė (nors romėnams lojalus metraštininkas Juozapas Flavijus tvirtino, kad Pompėjus nieko nepaėmė iš Šventyklos arba jos saugyklų).

Trečioji Šventykla buvo pastatyta Erodo Didžiojo laikais apie 19 m. pr. m. e. Atlikus milžinišką šventyklos renovaciją ji pagražėjo, padidėjo jos plotas. Tačiau per Pirmąjį Judėjos karą po Jeruzalės apsiausties 70 m. miestą užėmus Tito vadovaujamai Romos Imperijos kariuomenei šventykla buvo visiškai sugriauta ir tebėra neatstatyta iki šiol.

Įdomūs faktai
-------------

* Tanache numatyta, kad apeiginį nešvarumą (hebr. *tumah*) gali pašalinti tik Šventykloje atliekamas specifinis aukojimas. Nesant Šventyklos, visi judėjai laikomi rituališkai nešvariais.
* Masonai kildina savo tradiciją iš Pirmosios Šventyklos statymo laikų. Trečiojo - "Meistro Mūrininko" (*Master Mason*) - laipsnio įšventinime simboliškai atkartojamas legendinio Šventyklos architekto Hiramo likimas - jo mirtis nuo išdavikų rankos, lavono paieškos.

Nuorodos
--------

* Šventyklos vietos
Koordinatės: 55°54′40″š. pl. 21°50′59″r. ilg.﻿ / ﻿55.9110107°š. pl. 21.8497125°r. ilg.﻿ / 55.9110107; 21.8497125

 *Kitos reikšmės – Senamiesčio mokykla.*

|  |
| --- |
| **Plungės Senamiesčio mokykla** |
| [[Vaizdas:|Plungės Senamiesčio mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Plungės Senamiesčio mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Minijos g. 5, Plungė |
| **Direktorius(-ė)** | Paulius Zakalskis |
| **Mokinių skaičius** | 1564 |
| **Įkūrimo data** | 1975 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** | 26 |
| **Pedagogų skaičius** | 84 |

**Plungės Senamiesčio mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi pagrindinė mokykla Plungėje, Minijos g. 5, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 291130450.

Istorija
--------

1974 m. spalio 18 d. padėtas Plungės 4-osios vidurinės mokyklos kertinis akmuo, o 1975 m. rugsėjo pirmąją įvyko mokyklos atidarymo šventė. Darbų vykdytojas K. Dobrovolskis įteikė simbolinį raktą mokyklos direktoriui Vladui Mikalauskui. Mokykloje dirbo 49 mokytojai, mokėsi 1226 mokiniai.

1996 m. mokykla pavadinta Senamiesčio vidurine mokykla. 2013 m. neteko vidurinės mokyklos statuso.

Direktoriai
-----------

* 1974 m. Vladas Mikalauskas
* 1990 m. Algirdas Serva
* 2018 m. Paulius Zakalskis

Mokiniai
--------

Per 25-erius metus išleisti 1497 abiturientai

Mokyklos himnas
---------------

Mums kalba kiekvienas

Senamiesčio kiemas

Ten pasakas skaitėm, antai

Svajojom užaugti,

Su slibinu kautis,

Kad saule žėrėtų skliautai.
Pried. 

Ne trupinio aukso,

Gardaus valgio šaukšto

Mes esam ištroškę visi,

O rungtis, laimėti,

Save nugalėti,

Nelinkti, neklupti kely.

Į Šviesą, į Tiesą

Knyga kelią tiesia,

Neleis pasiklysti nakty.

Viliotų mus gelmės

Ar kviestų viršūnės,

Telydi šviesos spindulys.
Pried. 

Ne trupinio aukso,

Gardaus valgio šaukšto

Mes esam ištroškę visi,

O rungtis, laimėti,

Save nugalėti,

Nelinkti, neklupti kely.

*Žodžiai mokytojos G. Matevčiūtės, muzika mokytojos R. Urniežienės*

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2007-08-11 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°53′54″š. pl. 21°50′03″r. ilg.﻿ / ﻿55.8984°š. pl. 21.8343°r. ilg.﻿ / 55.8984; 21.8343


|  |
| --- |
| **Plungės technologijų ir verslo mokykla** |
| [[Vaizdas:|Plungės technologijų ir verslo mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Plungės technologijų ir verslo mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Mendeno g. 7, Plungė |
| **Direktorius(-ė)** |  |
| **Mokinių skaičius** |  |
| **Įkūrimo data** | 1987 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 119 |

**Plungės technologijų ir verslo mokykla** – profesinio mokymo įstaiga Plungės mieste, Lietuvoje.

Istorija
--------

Atidaryta 1987 m. rugsėjo 1 d. kaip ***Plungės 98-oji vidurinė profesinė technikos mokykla***. Į pirmąjį kursą priimta 222 mokiniai. 1988 m. ji pervadinta kaip ***Plungės profesinė technikos mokykla***, 1989 m. – ***Plungės žemės ūkio mokykla***, 2002 m. – ***Plungės žemės ūkio ir verslo mokykla***. 2007 m. suteiktas technologinės gimnazijos skyriaus, 2009 m. – dabartinis pavadinimas ***Plungės technologijų ir verslo mokykla***. 2016 m. rugsėjo 1 d. įsteigtas Rietavo filialas. 2019 m. sausio 1 d. iš biudžetinės įstaigos pertvarkyta į viešąją įstaigą.

Nuorodos
--------

1. ↑  *Siekia būti lyderiais*. Santarvė. Nuoroda tikrinta 2022-02-05.
2. ↑  Mokyklos istorija. PlungesTVM.lt (tikrinta 2022-02-05).

* Mokyklos svetainė