recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Žvirgždaičių herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2022-07-21* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Žvirgždaičių herbas** – vienas Žvirgždaičių miestelio ir seniūnijos (Šakių rajonas) heraldikos atributų. Šiuolaikinėje Lietuvos municipalinėje heraldikoje vienas retesnių herbų, kuriuose būtų vaizduojamas damaskinažas ar pirmojo pogrupio garbingosios heroldinės figūros tokios, kaip stulpas, o taip pat ir juoda skydo spalva.

Aprašas
-------

Juodame skydo lauke heraldine auksine stulpo figūra vaizduojamas žvirgždo kelias, davęs Žvirgždaičiams pavadinimą. Juodas laukas dekoruotas auksinėmis varnelėmis, kurios gali reikšti tiek Žvirgždaičių pavadinime esančias lietuviškų raidžių varneles, tiek simbolizuoti iš derlingos žemės dygstančius želmenis. Varnelės simbolizuoja kraštiečio *art deco* menininko Jono Prapuolenio kūrybos elementus, daigus, o taip pat ir nemažai priebalsių su varnelėmis vietovės pavadinime. Varnelės taip pat sietinos su aviacija, o tiksliau su Žvirgždaičiuose gimusiais žymiais lakūnais – broliu ir seserimi Jonu Liorentu ir Antanina Liorentaite.

Istorija
--------

2022 m. liepos 21 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1K-1064. Herbo etalono autorius – dailininkas Raimundas Krukonis.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Sukurtas naujas Žvirgždaičių herbas, vėliavos ir antspaudas *suduvosgidas.lt*
2. ↑  *Savo heraldikos ženklus nori turėti ir žvirgždaitiškai bei slavikiečiai*. Drg.lt. Nuoroda tikrinta 2022-08-13.
**Bronislava Orlingytė-Lapinskienė** (1941 m. rugpjūčio 18 d. Matiškiuose, Tauragės raj. – 2020 m. gruodžio 5 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkė, tekstilininkė.

Biografija
----------

Gimė Tauragės rajono Pagramančio apylinkės Matiškių kaime 1941 m. aštuonių vaikų šeimoje. Mokėsi Jocių pradinėje, Mažonų septynmetėje, Kauno vidurinėje dailės mokykloje.

1968 m. baigė Lietuvos valstybinį dailės institutą (dabar Vilniaus dailės akademija). Dirbo Telšių taikomosios dailės technikume, Lietuvos televizijoje, Vyriausioje enciklopedijų redakcijoje, Vilniaus pedagoginėje mokykloje, Lietuvos vaikų ir jaunimo centre.

Orlingytė-Lapinskienė buvo nacionalinių ir tarptautinių parodų, simpoziumų, plenerų dalyvė nuo 1968 m. bei Lietuvos dailininkų sąjungos narė.

1999 m. tapo Aukščiausio laipsnio valstybės stipendininkė.

Kūryba
------

Teigiama, kad kūrybai būdinga abstrakti raiška, ekspresyvi kompozicija, emocingumas. B. Lapinskienė tekstilėje tvirtino ieškanti idėjų, formos ir spalvų sintezės. Taip pat teigė mėgstanti abstraktų piešinį, pasitelkianti gamtos, žmogaus, kosmoso įvaizdžius.

Dailininkės kūriniai buvo eksponuojami JAV, Prancūzijoje, Suomijoje, Jungtiniuose Arabų Emyratuose. Jos kūrinių yra įsigijęs Lietuvos dailės, M. K. Čiurlionio, taip pat nemažai kitų muziejų bei kolekcininkų.

2001 m. rugsėjo-spalio mėnesiais Vilniuje „Arkos" galerijoje vyko dailininkės jubiliejinė kūrybos paroda, kurioje eksponuota tekstilė, tapyba, tautiniai kostiumai, sukurti folkloro ansambliams.

2016 m. dailininkės 75 metų jubiliejaus proga surengta gobelenų, tapybos, akvarelių, bei tautinių rūbų projektų paroda Tauragės B. Baltrušaitytės viešojoje bibliotekoje.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Lijana Šatavičiūtė. *Bronislava Orlingytė-Lapinskienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-05-14.
2. 1 2 3 4   Archyvuota kopija 2009-06-23 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  „Iš kaimo glūdumos – į aukštąjį meną", taurageszinios.lt, 2016-08-26. Nuoroda tikrinta 2021-05-14.
Šumerų cilindrinis antspaudas, vaizduojantis septynių taškų simbolį (kairėje)
**Septyni taškai** – Mesopotamijos mene sutinkamas simbolis, kurį sudaro skirtingais būdais išdėstyti septyni taškai (rutuliai).

Pirmąkart šis simbolis aptinkamas Mitanijos gliptikos mene, tačiau jo ištakos gali siekti priešistorinius laikus. Mitanijos antspauduose taškai paprastai sudarydavo tam tikrą rozetę – šeši taškai būdavo išdėstomi apie vidurinį tašką. Septynių taškų simbolis buvo plačiai paplitęs Naujosios Asirijos karalystės ir Naujosios Babilonijos karalystės laikotarpiais. Skirtingai nei Mitanijos mene, šeši taškai dažniausiai vaizduoti dviem eilėmis, o septintasis – pakraštyje tarp eilių.

Septyni taškai gana anksti, bent jau nuo Vidurinės Asirijos karalystės laikų, pradėti sieti su tokiais astraliniais simboliais, kaip saulės diskas ir pusmėnulis. Asirų, babiloniečių bei vėlesnių laikų mene septyni taškai simbolizavo Plejades, susiklostė šio simbolio atmaina, kur taškus pakeitė septynios žvaigždės. Visgi ši naujesnė simbolio atmaina buvo mažiau paplitusi.

Iš įvairių Mesopotamijos įrašų sprendžiama, kad septyni taškai simbolizavo ir Septynetą dievų (*Sebittu*). Ši dievybių grupė galėjo būti siejama su Plejadėmis.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  Jeremy Black; Anthony Green (1992). Gods, Demons and Symbols of Ancient Mesopotamia: An Illustrated Dictionary. University of Texas Press, p. 162. ISBN 978-0-292-70794-8.
| **Bronislovas Jagminas** |
| --- |
| Gimė | 1935 m. rugsėjo 22 d.Tauragė |
| Mirė | 2016 m. liepos 19 d. (80 metų)Tauragė |
| Sutuoktinis (-ė) | Regina |
| Vaikai | Saulius, Giedrius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, kraštotyrininkas, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1964 m. SSKP, 1992 m. LDDP |
|  |
| Alma mater | 1959 m. Vilniaus universitetas |

**Bronislovas Jagminas** (1935 m. rugsėjo 22 d. Tauragėje – 2016 m. liepos 19 d. Tauragėje) – žurnalistas, kraštotyrininkas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1954 m. baigė Tauragės 1-ąją vidurinę mokyklą. 1959 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete įgijo žurnalisto specialybę.

1959 m. su paskyrimu grįžo į Tauragę, rajono laikraščio redakcijos korespondentas, 1962–1992 m. redaktoriaus pavaduotojas. 1992–1996 m. LR Seimo narys. Nuo 1996 m. UAB „Tauragiškių balsas" darbuotojas ir bendrasavininkas.

Keliolika metų buvo populiarus Tauragėje lektorius tarptautininkas. Nuolat domėjosi ir rašė kraštotyros klausimais. 1983 m. Tauragės rajono muziejaus steigimo iniciatorius. 1986 m. leidykla „Mintis" išleido jo knygutę „Tauragės rajonas". 1992 m. pasitelkęs kitus rajono kraštotyrininkus, parengė ir išleido „Tauragės enciklopediją".

1964–1992 m. SSKP (LKP) narys, nuo 1992 m. LDDP Tauragės rajono ir respublikinės tarybos narys. 1989 m. vienas Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio organizatorių Tauragėje, Sąjūdžio rajono tarybos narys, pirmojo ir antrojo Sąjūdžio suvažiavimų delegatas. 1990–1995 m. Tauragės miesto tarybos deputatas.

Žmona Regina, sūnūs Saulius, Giedrius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  1992–1996 m. kadencijos Seimo narys
| Medaliai |
| --- |
| Sandro BazadzėSandro Bazadzė |
| Vyrų fechtavimasis |
| **Atstovaujant: Gruzijos vėliava Gruzija**  |
| Europos čempionatas |
| **Auksas** | 2022 Antalija | Kardas |
| **Bronza** | 2017 Tbilisis | Kardas |
| **Bronza** | 2018 Novi Sadas | Kardas |
| **Bronza** | 2019 Diuseldorfas | Kardas |

**Sandro Bazadzė** (g. 1993 m. liepos 29 d. Tbilisyje) – Gruzijos fechtuotojas, kuris specializuojasi kardo rungtyse, olimpietis.

Biografija
----------

2013 m. Bazadzė tapo Europos jaunimo čempionu, o 2014 m. Europos iki 23 m. amžiaus kategorijos čempionu.

Savo debiutinėse 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse gruzinas dalyvavo vyrų individualioje kardo rungtyje. Pirmame rate sportininkas įveikė brazilą Renzo Agresta, bet aštuntfinalyje rezultatu 14-15 nusileido korėjiečiui Kim Jung-Hwan ir iš tolimesnės kovos turėjo pasitraukti.

2017 m. Tbilisyje vykusiame Europos čempionate Bazadzė pirmą kartą laimėjo Europos čempionatų bronzos medalį. Jis tapo pirmuoju gruzinu istorijoje pelniusiu Europos čempionatų medalį. 2018 m. ir 2019 m. Bazadzė pakartojo savo pasiekimą ir pelnė dar du bronzos medalius.

2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse gruzinas įveikęs tris varžovus pateko į pusfinalį, kuriame rezultatu 13-15 pralaimėjo vengrui Áron Szilágyi. Kovoje dėl bronzos gruzinas 11-15 pralaimėjo korėjiečiui Kim Jung-Hwan ir bendroje įskaitoje liko 4-oje pozicijoje.

2022 m. Europos fechtavimo čempionate Bazadzė finale įveikė italą Luca Curatoli ir pirmą kartą tapo Europos čempionu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Olympedia svetainėje
| Cinži de Bemarahos gamtos draustinis |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Kalkakmenio dariniai Kalkakmenio dariniai |
| **Vieta:** | Vakarų Madagaskaras |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Morondava, Ancalova |
| 

Žemėlapis rodantis Cinži de Bemarahos gamtos draustinis vietą.Cinži de Bemarahos gamtos draustinis

  |
| **Koordinatės:** | 18°40′00″ p. pl. 44°45′00″ r. ilg.﻿ / ﻿18.66667°š. pl. 44.75000°r. ilg.﻿ / 18.66667; 44.75000Koordinatės: 18°40′00″ p. pl. 44°45′00″ r. ilg.﻿ / ﻿18.66667°š. pl. 44.75000°r. ilg.﻿ / 18.66667; 44.75000 |
| **Plotas:** | 666 km² |
| **Įkurtas:** | 1997 |
| **Lankomumas:** | ~ 6000 (2005 m.) |
| **Valdymas:** | Parcs Nationaux Madagascar - ANGAP |
|  **Vikiteka:** | Cinži de Bemarahos gamtos draustinis |
| UNESCO vėliava **UNESCO** | (angl.) (pranc.): 494 |

**Cinži de Bemarahos gamtos draustinis** (malag. *Tsingin'ny Bemaraha*) – gamtos rezervatas, esantis netoli vakarinės Madagaskaro pakrantės. Dėl unikalių karstinių reljefo darinių ir išlikusių mangrovių miškų, kuriuose gyvena įvairios lemūrų rūšys, 1990 metais paskelbtas UNESCO pasaulio paveldo paminklu. Pietinė Cinži regiono dalis paskelbta Cinži nacionaliniu parku ir pritaikyta turistinėms reikmėms, o šiaurinė – griežtai saugoma kaip rezervatas. Teritorija pasiekiama iš Moradavos miesto už 150 km.

Masyvus juros periode susidariusių nuosėdinių uolienų klodas laikui bėgant tirpo, eižėjo, kol galiausiai suformavo tarsi iš akmens išskaptuotų bokštų, kanjonų ir drėgnų olų labirintą. Izoliuotose vidinėse teritorijose dažnai atrandamos anksčiau nežinomos rūšys, pavyzdžiui, naujos lemūrų, varlių, šikšnosparnių rūšys.

Parko vaizdas

Nuorodos
--------

* Natural Site Data Sheet Archyvuota kopija 2007-03-11 iš Wayback Machine projekto.
**Bronchitas** (lot. *bronchitis*) – bronchų uždegimas, kurį sukelia virusai, bakterijos, rūkymas, kvėpavimo takų gleivinę dirginančios medžiagos, kaip antai: dulkės, dūmai, nuodingos dujos. 

Bronchitas prasideda, kai sumažėja organizmo, ypač kvėpavimo takų, atsparumas. Jį silpnina peršalimas, dulkėta aplinka, kitos kvėpavimo takų ligos, nutukimas, alergija, alkoholis, rūkymas, širdies nepakankamumas. 

Bronchitas būna ūminis ir lėtinis. Esant ūminiam bronchų uždegimui, paburksta bronchų gleivinė, pogleivis, išsiplečia kraujagyslės, padidėja jų pralaidumas, gleivinės paviršiuje atsiranda skysčio (jame daug leukocitų, bakterijų). Sergančiajam gali pakilti kūno temperatūra (iki 37–38 °C), jis kosti (iš pradžių sausai, vėliau atkosti pūlingų skreplių). 
  
Ligos trukmė – nuo kelių dienų iki kelių savaičių. 

Lėtinis bronchitas (kai ligonis serga daugiau nei 2 m. ir kasmet kosti bei skrepliuoja ne trumpiau nei 3 mėn.) paprastai yra rūkymo padarinys. Pradžioje ligonis kosti ir skrepliuoja tik rytais ir šaltuoju metų laiku, vėliau – nuolat. 

Bronchitas gali komplikuotis į plaučių uždegimą, bronchektazinę ligą, pneumosklerozę, plaučių emfizemą, lėtinę obstrukcinę plaučių ligą. Gydomas antibakteriniais, atsikosėjimą lengvinančiais, bronchus plečiančiais vaistais, vitaminais, taikoma fizioterapija.

Bronchito formos
----------------

* Ūminis bronchitas (Bronchitis acuta)
* Lėtinis bronchitas (Bronchitis chronica)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bronchitas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
| **Bronislovas Lopata** |
| --- |
| Gimė | 1920 m. balandžio 29 d. (103 metai)Panevėžys |
| Vaikai | Raimundas Lopata |
|  |
| Veikla | partinis, komjaunimo, profsąjungų veikėjas |
| Partija | 1942 m. SSKP |

**Bronislovas Lopata** (g. 1920 m. balandžio 29 d. Panevėžyje) – sovietinis partinis, komjaunimo bei profsąjungų veikėjas.

Biografija
----------

1940–1941 m. LLKJS Panevėžio apskrities komiteto darbuotojas. 1942–1944 m. Raudonosios armijos 16-osios lietuviškosios divizijos karys. 1942–1944 m. Raudonosios armijos 2-ojo atskirojo lietuviško bataliono komjaunimo organizacijos sekretorius.

1944–1948 m. LLKJS CK sekretorius. 1948–1955 m. LKP Alytaus apskrities Daugų rajono komitetų I sekretorius. 1955–1961 m. LKP CK partinių organų skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1961–1977 m. Respublikinės profesinių sąjungų tarybos sekretorius, 1963–1966 m. dar ir Žemės ūkio darbininkų ir tarnautojų profesinės sąjungos respublikinio komiteto pirmininkas.

1949–1952 m. ir 1971–1976 m. LKP Revizijos komisijos, 1952–1956 m. LKP CK narys. 1961–1971 m. kandidatas į LKP CK narius. 1951–1959 m. LSSR AT deputatas.

Įvertinimas
-----------

* 1970 m. LTSR nusipelnęs kultūros švietimo darbuotojas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Elena Pušinienė. *Bronislovas Lopata*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 655
2. ↑  Nomenklatūriniais tėvų takais // Lietuvos žinios, 2007-09-15, Nr. 211 (11847)[neveikianti nuoroda]
Broncia Koller-Pinell (~1900 m.)
**Broncia Koller-Pinell** (1863 m. vasario 25 d. Sanokas – 1934 m. balandžio 26 d. Obervaltersdorfas) – austrų ekspresionizmo dailininkė. Daugiausiai tapė portretus ir natiurmortus.

Biografija
----------

Broncia Koller-Pinell gimė žydų šeimoje dabartinės Lenkijos teritorijoje. Jos tėvas Saulas Pinelesas buvo karinių įtvirtinimų projektuotojas. 1870 m. jie persikėlė į Vieną, kur jos tėvas pradėjo gamybos verslą, o ji pati lankė meno pamokas kartu su Alois Delug. 1885 m. surengė savo pirmąją parodą. Kitus penkerius metus studijavo Miuncheno Moterų akademijoje „Damenakademie". Po to surengė parodų Vienos menininkų namuose („Vienna Künstlerhaus") Miunchene ir Leipcige.

1896 m. neatsižvelgdama į šeimos norus, ištekėjo už elektrofiziko Dr. Hugo Kolerio, kuris buvo katalikas. Jų vaikai buvo užauginti kaip krikščionys, tačiau Broncia niekada nepakeitė savo religijos. Iš pradžių jie gyveno Zalcburge ir Niurnberge, tačiau 1902 m. sugrįžo į Vieną. Čia netrukus tapo Austrijos menininkų sąjungos „Wiener Secession" nare. 1904 m. paveldėjo namą Obervaltersdorfe ir ten persikėlusi įkūrė meno saloną, kuriame lankydavosi Egonas Šylė, Anton Faistauer ir Albert Paris Gütersloh.

Jos sūnus Rupertas (1896–1976) tapo dirigentu, dukra Silvija (1898–1963) – dailininke.

Galerija
--------

* Moteris su mėlyna skarelė  
 (data nežinoma)
* Silvija Koller su paukščio narvu (~1905 m.)
* Sėdint (1907 m.)
* Nariurmortas su raudonu drambliu (~1920 m.)
* Frydricho Ekšteino portretas (1920 m.)

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  „Broncia Koller-Pinell". *jwa.org*. Nuoroda tikrinta 2017-04-07.
2. 1 2 3  Wacha: „Koller Bronislawa (Bronia)". In: Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (ÖBL). Vol. 4, Austrian Academy of Sciences, Vienna 1969, p. 87 f.
3. ↑

Literatūra
----------

* *Die Malerin Broncia Koller 1863–1934*. Exhibition catalog, Niederösterreichisches Landesmuseum, Vienna (1980)
* Tobias G. Natter: *Broncia Koller Pinell. Eine Malerin im Glanz der Wiener Jahrhundertwende*. Exhibition catalog. Jüdisches Museum, Vienna (1993)
* Boris Manner: *Broncia Koller-Pinell 1863–1934*. Brandstätter, Vienna (2006) ISBN 3-902510-88-9

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Broncia Koller-Pinell** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* ArtNet: Koller-Pinell darbai
| Atkarskas*Аткарск* |
| --- |
|        |
| *Miesto rotušė* |
|  |
| 

AtkarskasAtkarskas

51°52′00″ š. pl. 45°00′00″ r. ilg.﻿ / ﻿51.86667°š. pl. 45.00000°r. ilg.﻿ / 51.86667; 45.00000﻿ (Atkarskas)Koordinatės: 51°52′00″ š. pl. 45°00′00″ r. ilg.﻿ / ﻿51.86667°š. pl. 45.00000°r. ilg.﻿ / 51.86667; 45.00000﻿ (Atkarskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Saratovo sritis Saratovo sritis |
| **Rajonas** | Atkarsko rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1702 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 25 620  |
| **Plotas** | 10,5 km² |
| **Tankumas** (2010) | 2 440 žm./km² |
| **Altitudė** | 180 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Atkarskas |

**Atkarskas** (rus. *Аткарск*) – miestas Rusijoje, Saratovo srityje, 92 km į šiaurės vakarus nuo Saratovo, prie Medvedicos upės ir jos intako Atkaros. Rajono centras. Geležinkelio stotis prie Maskvos–Astrachanės linijos bei atšakų į Kalininską ir Volską, taip pat šalia eina Saratovo–Tambovo plentas. Yra krašto muziejus, kultūros namai, dendrariumas, cerkvė, mečetė, yra XIX a. – XX a. pr. architektūros paminklų. Veikia kalnakasybos mašinų gamykla.

Istorija
--------

1702 m. Medvedicos pakrantėje įkurtas karinis punktas, pavadintas pagal Atkaros upę (*Еткара*). 1780 m. susidariusiai gyvenvietei suteiktas miesto ir apskrities centro statusas. Atkarskas tapo svarbiu prekybos duona centru. 1870 m. nuniokotas gaisro. Miestas sparčiai pradėjo augti 1872 m. nutiesus geležinkelį.

Mečetė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 40
**Juozas Lazauskas** (slapyvardžiai: *Aras Besparnis*, *Homo Religiosus*, *J. Mantvila*, 1892 m. vasario 14 d. Daukšiai, Padovinio valsčius – 1970 m. gegužės 28 d. Kaunas) – Lietuvos pedagogas, vadovėlių autorius, publicistas.

Biografija
----------

1911 m. baigė Veiverių mokytojų seminariją, 1942 m. – Lietuvos universitetą.

1911–1922 m. mokytojavo Vilkaviškio pradžios mokyklose, 1922–1923 m. Telšių, 1924–1926 m. Kėdainių mokytojų seminarijoje, 1923–1924 m. Dotnuvos žemės ūkio technikume, 1926–1946 m. Kauno pradinėje, 1950–1952 m. Kauno vidurinėje mokykloje.

Dalyvavo Lietuvos mokytojų profsąjungos, valstiečių liaudininkų, Lietuvių kalbos draugijos veikloje. Iki 1940 m. knygų leidybos bendrovės „Spaudos fondas" redaktorius, 1946–1949 m. pedagogikos literatūros leidyklos ir Enciklopedijų, žodynų ir mokslinės literatūros leidyklos redaktorius. Bendradarbiavo žurnaluose „Mokykla ir gyvenimas", 1933–1934 m. jo redaktorius, „Varpas", „Lietuvos žinios", „Jaunimas", „Kultūra", „Gimtoji kalba". Parašė vadovėlių rengimo metodikos darbų.

Bibliografija
-------------

* Dėl elementoriaus metodikos, 1925 m.
* Iš ko reiktų vertinti elementorių ir kaip elementoriumi naudotis, 1930 m.
* Apie gyvų žodžių rašymo skaitymo metodą, 1931 m.
* Pelėda, norim skaitom, norim rašom, elementorius vaikų darželiams, su dail. J. J. Burba, 1933 m.
* Mano knygelės, elementorius nelietuvių mokykloms, su J. Ambraška, 1938 m. 2 leid. 1940 m.
* Lietuvių kalbos gramatika, 1938 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Juozas Lazauskas (1892)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 637 psl.
| **Ursus americanus cinnamomum** |
| --- |
| Cinamoninis juodasis lokys |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Plėšrieji žinduoliai  *( Carnivora)* |
| Šeima: | Lokiniai  *( Ursidae)* |
| Gentis: | Meškos  *( Ursus)* |
| Rūšis: | Juodasis lokys  *( Ursus americanus)* |
| Porūšis: | Cinamoninis juodasis lokys  *( Ursus americanus cinnamomum)* |

 |
| Binomas |
| ***Ursus americanus cinnamomum***Audubon et Bachman, 1854 |

**Cinamoninis juodasis lokys** (*Ursus americanus cinnamomum*) – juodojo lokio (*Ursus americanus*) porūšis, gyvenantis Kolorade, Naujojoje Meksikoje, Aidahe, Montanoje, Vašingtone, Vajominge ir vakarų Kanadoje. Nuo kitų juodojo lokio formų cinamoninis lokys skiriasi rudu ar raudonai rudu kailiu, kuris primena cinamoną.

Cinamoniniai lokiai yra visaėdžiai. Jie minta vaisiais, augalais, riešutais, medumi, retkarčiais – vabzdžiais ir mėsa. Jie puikiai laipioja, gerai bėgioja ir plaukioja. Jie daugiausia naktiniai gyvūnai, nors kartais aktyvūs ir dieną, žiemos miegu nemiega.

Naujagimiai lokiukai sveria apie 230 g, o suaugę lokiai – nuo 92 iki 270 kg. Gyvenimo trukmė iki 30 m.

Nuorodos
--------

1. ↑  „Range" in seaworld.org

* Cinnamon and Brown Bears, PhotosCanada.com
* Animal Bytes
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Bronislavas Juozaitis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1935 m. gegužės 8 d. (88 metai)Kručai, Tytuvėnų valsčius |
|  |
| Veikla | gydytojas dermatovenerologas |
|  |
| Alma mater | 1960 m. Kauno medicinos institutas |

**Bronislavas (Bronius) Juozaitis** (g. 1935 m. gegužės 8 d. Kručuose, Tytuvėnų valsčius) – Lietuvos gydytojas dermatovenerologas, medicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1954 m. baigė Tytuvėnų vidurinę mokyklą ir įstojo į Kauno medicinos instituto Gydomąjį fakultetą. 1960 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1974 m. apsigynė medicinos mokslų kandidato disertaciją (dabar medicinos mokslų daktaro).

Nuo 1960 m. Šilutės rajono centrinės ligoninės gydytojas dermatovenerologas, vyr. gydytojo pavaduotojas, Raudonojo Kryžiaus draugijos dvimečių medicinos seserų kursų vadovas. 1967 m. Kurortų valdymo tarybos pavedimu įkūrė Druskininkuose gydomosios kosmetikos kabinetą. Nuo 1967 m. Druskininkų Balneofizioterapijos gydyklų gydomosios kosmetikos kabineto vedėjas. Nuo 2000 m. Druskininkų „EDBAZ" grožio salono „GODA" gydytojas dermatologas-kosmetologas. Nuo 2015 m. gydytojas dermatologas-konsultantas.

Mokslinių tyrimų sritis – lėtinių dermatozių patogenezė ir sanatorinio-kurortinio gydymo efektyvumas.

* 
* 
* 
* 
* 
*
Notaro ženklas (savininkas - Augustin von Hammerstetten). Lincas (Austrija), 1490 m.
**Notaro ženklas** (lot. *Signum*, *Chyrographum*, *Symbolum*, *Piczetum*; vok. *hantzeichen*, *mal*, *signetum*, *signetum publicum* - „viešasis ženklas" arba *signetum notarile* - „notarinis ženklas") - asmeninis notaro identifikavimo ženklas. Susiformavo XI-XII a. Lygiavertis antspaudui. 

Forma - sudėtingėjantis kryžius, stovintis ant pjedestalo.

Istorija
--------

Vieta, kurioje būdavo dedamas ženklas, iki XIII amžiaus vidurio keitėsi, tačiau ženklas beveik visada buvo dokumento pabaigoje. Nuo XIV amžiaus notaro ženklas visada būdavo dokumento pabaigoje, kairėje pusėje, šalia liudijimo formulės bei notaro parašo. 

XIV amžiaus viduryje pasirodė prierašai (šūkiai) kaip papildomas elementas, dažniausiai jie buvo iš Biblijos, vėliau - taip pat pasaulietiniai (pvz. *suum cuique*); tai teisiškai nebuvo reguliuojama.

1512 m. Vokietijos imperijos notariato įstatymas (*Reichsnotariatsordnung*) neįnešė nieko nauja.

Nuo XV amžiaus vidurio ženklinti pagal galimybes naudojamas antspaudas. 

Tik XVII amžiuje imta notarui oficialiai suteikti ženklą. Būdavo daug jo variantų. Notaro karjeros metu ženklas retai keisdavosi. Daugiausiai, kai notaras savo valdovo aurizacijai taip pat gaudavo Popiežiaus.

Notaro ženklas išnyko 1806 m. su Vokietijos imperijos pabaiga.

Literatūra
----------

* W. Schmidt-Thomé, Notariatssignet, in: Handwörterbuch zur deutschen Rechtsgeschichte 3 (1984), Sp. 1049/50.

Nuorodos
--------

* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Notaro ženklas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Notariatssignet (Opac der Regesta Imperii)
* Notarszeichen (Opac der Regesta Imperii)
* Ellinor Reckenzaun: Notariato ženklo meno istorija, Steiermark, 1344 m. - XVI a.[neveikianti nuoroda]
* Peter-Johannes Schuler: "Pietų Vokietijos notaro ženklai"[neveikianti nuoroda] (1976 m.)
**Juozas Liaudanskis** (1904 m. sausio 27 d. Jukniškė, Kelmės valsčius – 1989 m. sausio 23 d. Kelmė) – Lietuvos tautodailininkas skulptorius.

Biografija
----------

Tašyti akmenį išmoko iš tėvo – antkapinių paminklų meistro. 1934–1980 m. sukūrė akmens reljefų, skulptūrinių religinės tematikos antkapinių paminklų Kelmės, Kurtuvėnų, Liolių, Laukuvos ir kt. kapinėse. Sukūrė dekoratyvinių skulptūrų („Skalbėja" 1970 m. „Baudžiava", „Lietuvaitė", abi 1981 m.), memorialinių karo tematikos paminklų, medžio skulptūrėlių („Melžėja" 1967 m. „Žirgas" 1973 m.), skulptūrinių kompozicijų („Knygnešys", „Kūlimas senovėje" 1966 m.).

Kūriniams būdinga simetrija, statiškumas, monumentalumas, santūri plastika, kruopščiai iškaltas šriftas, akmens natūralios faktūros išryškinimas. Ankstyvesnės skulptūros dažytos aliejiniais, bronziniais dažais. Vėlyvesnėje kūryboje ryški profesionalaus meno įtaka. Nuo 1966 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Indriulaitis. *Juozas Liaudanskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 70 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Atlantidos žemėlapis, *Athanasius Kircher* (apie 1666 m.)
**Atlantida** (gr. Άτλάντις) – hipotetinė sala ar žemynas, kurį 360 m. pr. m. e. savo dialoguose „Timajas" ir „Kritijas" paminėjo graikų filosofas Platonas. Šios salos sostinė taip pat vadinosi *Atlantida*, o gyventojai – *atlantai*.

Pasak Platono, tai buvo aukštos kultūros ir turtingų žmonių šalis. Salos viduryje buvo derlinga lyguma, kurios centre stūksojo kalva. Čia iš žemės tryško šalto ir šilto vandens šaltiniai. Buvo daug metalų, upėse ir ežeruose – daug žuvų, žvėrių ir gyvulių, augo paslaptingas medis, kuris davė maisto, gėrimų ir kvapnių aliejų. Atlantidoje buvo labai gražūs miestai, šventyklos, uostai, rūmai, laivų statyklos, pirtys, baseinai. Atlantai užrūstino dievus ir šie salą paskandino.

Kai kurie mokslininkai ir tyrinėtojai mano, kad Atlantida tai – Kretos sala, kurioje gyveno dorėnai. Išsiveržus Teros ugnikalniui, jų miestai buvo sunaikinti. Populiariausia šiuolaikinio mokslo versija, kad Atlantidos istorija – tai paties Platono sukurta moralinė alegorija; mąstytojas neturėjęs omenyje jokios konkrečios salos. Pats Platonas teigia apie tai sužinojęs iš egiptiečių.

Dabartinę Atlantidos istoriją išpopuliarino Ignacijus Lojola Donelis. 1882 m. jis išleido pseudoarcheologinę knygą „Atlantida: prieštvaninis pasaulis", kuri susilaukė nepaprasto populiarumo ir suteikė Platono Atlantidai tą reikšmę, kuria ji dabar žinoma plačiausiai – tai esąs iš tiesų kadaise nuskendęs žemynas, iš kurio kilusi Egipto civilizacija.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŽemynai |
| --- |
|  |
| Pasaulio žemynai | 

Afrika | Antarktida | Australija | Azija | Europa | Pietų Amerika | Šiaurės Amerika
Ramiojo vandenyno salos (Okeanija) nepriklauso jokiam žemynui
 |  |
|  |
| Mikrožemynai | 

Madagaskaras | Zelandija
 |
|  |
| Istoriniai superžemynai | 

Gondvana | Laurazija | Pangėja | Panotija | Rodinija
 |
|  |
| Mitiniai žemynai | 

Atlantida | Pietų Žemė
 |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Brongų–Ahafų regionas*Brong-Ahafo Region* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Ganos vėliava Gana |
| **Administracinis centras** | Sunjanis |
| **Rajonų skaičius** | 19 |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 2 310 983 |
| **Plotas** | 39 557 km² |
| **Tankumas** (2010) | 58 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | GH-BA |
|  |
|  **Vikiteka** | Brongų–Ahafų regionasVikiteka |

**Brongų–Ahafų regionas** (angl. *Brong-Ahafo Region*) – Ganos administracinis regionas. Yra šalies centrinėje dalyje, tarp Šiaurės (šiaurėje), Voltos (rytuose), Rytų (pietryčiuose), Ašančio (pietuose) ir Vakarų (pietvakariuose) regionų bei Dramblio Kaulo Kranto (vakaruose). Administracinis centras – Sunjanis.

Geografija
----------

Didesniąją krašto dalį užima lygumos, pietuose ir vakaruose iškilusi Kvahu plynaukštė. Šiaurine riba teka Juodoji Volta, rytine – Volta, patvenkta Voltos tvenkiniu. Taip pat teka Voltos intakai (Tainas, Pru). Pietvakariuose prasideda Tano ir Bia upės. Yra vaizdingas Kintampo krioklys. Rytuose yra Digjos nacionalinis parkas.

Gyventojai
----------

Brongų–Ahafų regione gyvena daugiausia akanai, priklausantys brongų ir ahafų grupėms.

Svarbiausi miestai:

* Sunjanis
* Tekimanas
* Berekumas
* Venčis
* Kintampas
* Jedžis
* Kvadžokromas

* Kintampo krioklysKintampo krioklys
* Sunjanio kakavos namaiSunjanio kakavos namai

|  |  |
| --- | --- |
|  **Ganos regionai** |  |
| Ašantis | Aukštutiniai Rytai | Aukštutiniai Vakarai | Brongai–Ahafai | Didžioji Akra | Rytai | Šiaurė | Vakarai | Vidurys | Volta |
Koordinatės: 19°59′ p. pl. 158°07′ v. ilg.﻿ / ﻿19.983°š. pl. 158.117°r. ilg.﻿ / 19.983; 158.117

Atiu sala iš paukščio skrydžio
**Atiu** arba **Enuamanu** (reiškia *paukščių šalį*) – Kuko saloms priklausanti sala, esanti salyno pietuose, 187 km nuo Rarotongos salos.

Geografija
----------

Vulkaninės kilmės Atiu salą supa iš koralinių rifų iškilusių 6 m aukščio uolų žiedas. Koralinis rifas suformavęs 71-82 m aukščio plynaukštę. Vidinėje žiedo pusėje pasireiškianti erozija suformavusi radialinius slėnius su stačiais šlaitais. Salos plotis – 7,2 km, pakrantės ilgis – 20,12 km. Pietvakarinėje dalyje yra gėlavandenis Tiroto ežeras. Sala turtinga unikalia gamta, čia gyvena endemininių rūšių fauna.

Istorija
--------

Europiečiai Atiu atrado 1777 m. 1888 m. sala tapo Britanijos imperijos protektoratu, 1901 m. perduota valdyti Naujajai Zelandijai Kuko Salų sudėtyje.

Gyventojai
----------

Saloje ant centrinės kalvos išsidėstę 5 čiabuvių kaimai: **Teenui, Mapumai, Ngatiarua, Areora, Tengatangi**. Pagal 2006 m. duomenis čia gyveno 572 žmogus. Gyventojų mažėja – 1960 m. saloje gyveno 1404 žmonės. Vartojama kalba – iš polineziečių kalbų grupės, dalis gyventojų moka anglų kalbą. Pagrindinis užsiėmimas – kavos auginimas.

Nuorodos
--------

* Atiu salos tinklalapis
| **Marija Čepinskienė** |
| --- |
| Gimė | 1946 m. kovo 14 d. (77 metai)Kaunas |
| Tėvas | Antanas Rauchas |
| Sutuoktinis (-ė) | Ramutis Čepinskas |
| Vaikai | Gintė, Julius |
|  |
| Veikla | pianistė, vargonininkė, pedagogė |
|  |
| Alma mater | Lietuvos valstybinė konservatorija |

**Marija Čepinskienė-Rauchaitė** (g. 1946 m. kovo 14 d. Kaune) – Lietuvos pianistė, vargonininkė, pedagogė.

Biografija
----------

1952–1963 m. mokėsi Kauno specialiojoje vidurinėje muzikos mokykloje (fortepijono specialybę). 1963–1971 m. studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje, baigė Olgos Šteinberg fortepijono (1968 m.), Leopoldo Digrio vargonų (1971 m.) klases.

1966–1971 m. Vilniaus pedagoginio instituto, nuo 1971 m. Lietuvos konservatorijos (dab. Lietuvos muzikos ir teatro akademija), nuo 1989 m. Kauno fakulteto dėstytoja, nuo 1994 m. Vargonų ir bendrojo fortepijono katedros vedėja, nuo 1992 m. docentė. Nuo 2011 m. Vytauto Didžiojo universiteto Muzikos akademijos docentė, Bendrojo fortepijono ir vargonų skyriaus vedėja.

Jau studijų metais kaip vargonininkė koncertavo Lietuvoje, Vokietijoje ir Čekijoje. Nuolat rengė vargonų muzikos rečitalius didžiausiuose Lietuvos miestuose. 2000 m. išleido natų leidinį „Baroko epochos miniatiūros fortepijonui". Akompanuoja ir groja vargonais Lietuvos bažnyčiose bei užsienyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ramunė Kryžauskienė. *Marija Čepinskienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 305 psl.
2. ↑
*Kitos reikšmės – Atlanta (reikšmės).*
Atlantos albumo „Širdis" viršelis
**Atlanta** (tikras vardas **Elena Puidokaitė**; g. 1981 m. balandžio 5 d. Vilnius) – Lietuvos pop muzikos scenos atlikėja.

Dainininkė debiutavo 1998 metais, kai tuometinis Sel vadybininkas Martynas Tyla jai pasiūlė prisijungti prie daug žadančios merginų grupės „Pagalvėlės". Kartu su Elena Puidokaite buvo įrašytas sėkmingiausias jų hitas „Žiema".

Su Algio Drėmos pagalba „Zymozek Sonic" studijoje buvo įrašyti pirmieji du Atlantos soliniai kūriniai – „Niekada" ir Lemon Joy dainos nauja „Baltas miestas" versija. Būtent šios grupės lyderis Igoris Kofas sukūrė ir pirmojo Atlantos superhito „Mergaitės nori mylėt" muziką.

Debiutinis Atlantos albumas "Mergaitės nori mylėt" pasirodė 2001 m. rugpjūčio 30 d.
Vos pasirodžius antrajam studijiniui albumui „Vėjas Man Pasakė", ji sukūrė senos dainos „Kregždutės, kregždutės" duetą su Andriumi Mamontovu. Daina žaibišku greičiu išpopuliarėjo, užkariaudama beveik visų Lietuvos radijo stočių topus. 2005-aisiais Atlanta grįžo su visiškai nauju įrašu, kritikų labiausiai vertinamu iš jos kūrybos, albumu „Širdis". Jis taip pat buvo nominuotas geriausio metų albumo kategorijoje Radiocentro muzikiniuose apdovanojimuose.

2007 m. birželio 1 d. Atlanta susilaukė pirmagimio – mergaitės.

Diskografija
------------

### Albumai

* Mergaitės nori mylėt, 2001 m.
* Vėjas man pasakė, 2003 m.
* Širdis, 2005 m.
* Jaunystė (2007 m. albumas)

### Radijo singlai

* Draugai, 2001 m.
* Mergaitės nori mylėt, 2001 m.
* Man patinka taip gyvent, 2001 m.
* Gero vėjo (su Stano), 2002 m.
* Nieko geriau nėra, 2002 m.
* Daina, 2002 m.
* Viskas, ką turiu, 2002 m.
* Vėjas man pasakė, 2002 m.
* Kregždutės, Kregždutės (su Andriumi Mamontovu), 2003 m.
* Me And My Girls, 2004 m.
* Pas(si)lik, 2005 m.
* Man Tavęs, 2005 m.
* Tu mano klaida, 2005 m.
* Žalios Mėtos, 2005 m.
* Sakyk man taip, 2006 m.
* Tegul sako, 2006 m.

Apdovanojimai
-------------

### Radiocentro muzikiniai apdovanojimai

*(informacija ruošiama)*
### Bravo muzikiniai apdovanojimai

*(informacija ruošiama)*

Šaltiniai
---------

1. ↑  Alfa.lt: Atlanta pagimdė mergaitę!!!

Nuorodos
--------

* Oficiali Atlantos internetinė svetainė Archyvuota kopija 2006-04-20 iš Wayback Machine projekto.
| Betaninas |
| --- |
| Sodium Chloride |
| Sisteminis (IUPAC) pavadinimas |
| CAS numeris | [7659-95-2] |
| Cheminė formulė | C24H27N2O13 |
| Molinė masė | 551,48 g/mol |
| SMILES | O=C(O)C1=NC(C(=O)O)CC(C=CN2C3=CC(O)=C(OC4OC(CO)C(O)C(O)C4O)C=C3CC2C(=O)O)=C1 |
|
| Rūgštingumas (p*Ka*) |  |
| Bazingumas (p*Kb*) |  |
| Valentingumas |  |
| Fizinė informacija |
| Tankis |  |
| Išvaizda |  |
| Lydymosi t° |  |
| Virimo t° |  |
| Lūžio rodiklis (*n*D) |  |
| Klampumas |  |
| Tirpumas H2O |  |
| Šiluminis laidumas |  |
| log P |  |
| Garavimo slėgis |  |
| kH |  |
| Kritinis santykinis drėgnumas |  |
| Farmakokinetinė informacija |
| Biotinkamumas |  |
| Metabolizmas |  |
| Pusamžis |  |
| Pavojus |
| MSDS |  |
| ES klasifikacija |  |
| NFPA 704 |  |
| Žybsnio t° | Nedegus |
| Užsiliepsnojimo t° |  |
| R-frazės |  |
| S-frazės |  |
| LD50 |  |
| Struktūra |
| Kristalinė struktūra |  |
| Molekulinė forma |  |
| Dipolio momentas |  |
| Simetrijos grupė |  |
| Termochemija |
| Δf*H*~~o~~298 |  |
| Giminingi junginiai |
| Giminingi izobetaninas, probetaninas ir neobetaninas |  |
| Giminingi junginiai |  |
| Giminingos grupės |  |

**Betaninas** (angl. *Betanin*), *burokėlių raudonasis* (angl. *Beetroot Red*) – raudonas glikozidinis maisto dažiklis (kodas E162), gaunamas iš burokėlių.
Hidrolizinant pašalinus gliukozės molekulę gaunamas *betanidinas*.

Betanino spalva priklauso nuo pH: tarp pH 4 ir 5 jis ryškiai melsvai raudonas, pH didėjant jis tampa mėlynai violetinis. pH tapus šarminiu betaninas tampa geltonai rudu.

Betanino jautrumas
------------------

Betaninas skyla veikiamas šviesos, karščio ir deguonies, todėl jis naudojamas šaldytuose produktuose, produktuose su trumpa laikymo trukme ar produktuose, kurie pardavinėjami sausi. Produktuose su daug cukraus betaninas atlaiko pasterizaciją.

Jautrumas deguoniui didžiausias produktuose su daug vandens ir/ar su metalų jonais (pvz. geležies ir vario). Antioksidantai (pvz. askorbo rūgštis) ir atskyrikliai betanino oksidaciją lėtina, jei maisto produktas tinkamai supakuotas. Sausas betaninas deguoniui nejautrus.

Gavyba
------

Betaninas paprastai išgaunamas iš burokėlių sulčių ekstrakto. Burokėliuose betanino būna iki 300–600 mg/kg. Kiti maistinio betanino ir kitų betalainų šaltiniai yra opuncijos, lapiniai runkeliai, kai kurių burnočių lapų.
Kiti pigmentai, esantys runkeliuose, yra *indikaksantinas* (angl. *indicaxanthin*) ir *vulgaksantinas* (angl. *vulgaxanthin*).

Panaudojimas
------------

Betaninu dažoma:

* Mėsa bei dešros;
* Ledai, nealkoholinių gėrimų milteliai;
* Cukrinėje konditerijoje – juo dažomi pomadinė masė, cukriniai karoliukai, glajus, vaisiniai ar grietinėlės įdarai. Gaminant saldainius karštais metodais betaninas gali būti pridedamas baigiant gaminti.
* Sriubose, pomidorų ir bekono gaminiuose.

Betaninas žarnyne gerai įsiurbiamas ir organizme veikia kaip antioksidantas.

Nuorodos
--------

1. ↑  Beetroot Archyvuota kopija 2009-04-01 iš Wayback Machine projekto. The Natural Food Colours Association
Atlantas
**Atlantas** (lot. *atlas*) – pirmasis kaklo slankstelis; remia kaukolę.

Sandara
-------

Slankstelis vietoj kūno turi mažesnį priekinį lanką (*arcus anterior atlantis*), kurio priekiniame paviršiuje iškyla priekinis gumburėlis (*tuberculum anterius*), o užpakaliniame yra danties duobutė (*fovea dentis*) susinerti su antrojo slankstelio dantimi. Užpakalinis lankas (*arcus posterior atlantis*) platesnis, jo užpakaliniame paviršiuje iškyla keterinės ataugos liekana – užpakalinis gumburėlis (*tuberculum posterius*), o viršutiniu paviršiumi skersai driekiasi slankstelinės arterijos vaga (*sulcus arteriae vertebralis*). Į ją gulasi bendravardė arterija, išėjusi iš kanalo, kurį sudaro visų kaklo slankstelių skersinių ataugų angos. Lankus jungia į šonines mases (*massae laterales atlantis*) susiliejusios kitos ataugos.

Vietoj sąnarinių ataugų yra tik viršutiniai ir apatiniai sąnariniai paviršiai (*facies articularis superior et facies articularis inferior*). Viršutiniai įdubę paviršiai yra tarytum kaukolės krumplių įspaudai, jų atžvilgiu krumpliai slysta apie skersinę ašį pirmyn ir atgal. Apatiniai paviršiai lygūs, pakartoja antrojo kaklo slankstelio viršutinių sąnarinių laukų formą. Nukreipus siauresnį lanką į priekį, o įdubusius sąnarinius paviršius į viršų, nesunku tinkamai orientuoti atlantą.

Literatūra
----------

* G. Česnys, J. Tutkuvienė, A. Barkus, V. Gedrimas, R. Jankauskas, R. Rizgelienė, J. Žukienė *Žmogaus anatomija 1*

Nuorodos
--------

* Atlantas (iš viršaus) Archyvuota kopija 2016-06-24 iš Wayback Machine projekto.
* Atlantas (iš apačios)[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

12. **Lizosomos pūslelės**, pripildytos skysčio, kurio reakcija rūgštinė. Jame yra gausu fermentų.
**Lizosoma** (gr. k. *lysis* – tirpdymas, *soma* – kūnas) – ląstelės organoidas, apsuptas vienguba membrana. Lizosomose yra fermentų, tokių kaip lipazės, fosfatazės, karbohidrazės, proteazės ar nukleazės, kurie ardo patenkančių į ląstelę sudėtingų organinių junginių (baltymų, nukleorūgščių, polisacharidų) molekules, dalyvauja ląstelės vidinėje veikloje, skaido žuvusių ląstelių struktūras, dalyvauja ląstelės susinaikinimo mechanizmuose. Vykdo autolizę (suvirškina savas nusilpusias, pasenusias, pažeistas dalis). Lizosomų fermentai sintetinami grūdėtame endoplazminiame tinkle ir gabenami į Goldžio kompleksą, nuo kurio vėliau atsiskiria Goldžio pūslelės.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLąstelės organoidai |
| --- |
|  |
| 
Akrosoma · Blakstienėlė/Žiuželis · Branduolys · Centrosoma · Endoplazminis tinklas · Goldžio kompleksas · Ląstelės sienelė · Lizosomos · Mitochondrijos · Peroksisomos · Plastidės · Plazminė membrana · Ribosomos · Centriolės · Vakuolės |

 |
|  |  |
| --- | --- |
| Šalis | Jungtinės Amerikos Valstijos |
|  |
| Trasos pavadinimas | Atlanta Motor Speedway |
| Grand Prix |  |
|  |
| Trasos ilgis | 2480 m |
| Ratų skaičius |  |
| Distancija | km |
| Posūkių skaičius | 2 |
| Trasos rekordas | 360,75 km[1] Billy Boat, Conseco AJ Foyt Racing, 1998, IRL IndyCar Series |
|  |
| Tinklalapis | www.atlantamotorspeedway.com |

**„Atlanta Motor Speedway"** – trapecijos (seniau ovalo) formos trasa, 1960 m. pastatytas Hemptone (*Hampton*), Džordžijos valstijoje, JAV. Jame stebėti lenktynių gali susirinkti daugiau kaip 125 000 automobilių sporto gerbėjų. 1997 m. ovalas buvo beveik visiškai perstatytas, ko rezultatas buvo trasos virtimas viena iš greičiausių trasų, aplankomų NASCAR organizuojamų lenktynių.

Be 1,54 mylios (2,48 kilometro) ilgio pagrindinio trapecijos formos ovalo, komplekse yra ketvirčio mylios (400 metrų) ilgio ovalas lenktynėms klasikiniais automobiliais, keturių kilometrų ilgio Tarptautinės automobilių federacijos pripažinta įprastinė trasa, asfaltuoti ir purvo ovalai, žiedas motokrosui, kartingo trasa, kelios drago juostos. 1994 metais trasos teritorijoje buvo surengtas kantri muzikos festivalis, kurį aplankė apie 200000 žmonių.

Pagrindinis ovalas dar neseniai buvo laikomas greičiausia trasa „Nextel Cup" serijoje. Vidutiniai kvalifikacijos greičiai siekia iki 193 mylių (311 kilometrų) per valandą. Šiuo metu šiuos laurus yra nugvelbusi beveik identiška „Texas Motor Speedway" trasa. Dar dvi trasos, galinčios pasigirti panašiais ar didesniais greičiais, yra kur kas ilgesni „Talladega Superspeedway" bei „Daytona International Speedway" supergreitkeliai, tačiau juose saugumo sumetimais yra taikomi specialūs variklių galios apribojimai.

Trasa yra įrengta intensyvių uraganų ir tornadų zonoje. 2004 m. rugsėjį ovalo teritorija tapo prieglauda žmonėms, atsitraukiantiems nuo uragano „Fransis". 2005 m. birželio 2 d. ovalą nusiaubė antro lygio tornadas, buvo apgadinti statiniai bei nugriautas informacinis bokštelis. Žalos buvo iš viso padaryta už 40–50 milijonų JAV dolerių, tačiau viskas buvo atstatyta laiku kitoms NASCAR lenktynėms.

„Atlanta Motor Speedway" rengė kelių pirmųjų „Indy Racing League" čempionatų etapus, tačiau dabar rengia tik kėbulinių automobilių lenktynes. Iš viso ovale vyksta du „Nextel Cup", po vieną „Busch Series" bei „Craftsman Truck Series" čempionatų (visi trys rengiami NASCAR) etapus. Be to, rengiamos po vienerias „American Speed Association" ir „International Race of Champions" lenktynes.

„Atlanta Motor Speedway" priklauso „Speedway Motorsports Incorporated" organizacijai, valdančiai dar šešias trasas, dalyvaujančias NASCAR čempionatuose, bei dvi trasas, kuriose seniau vyko lenktynės, tačiau kurios buvo uždarytos komerciniais sumetimais.

Išnašos
-------

1. ↑  „1998 Atlanta 500 Classic Presented by MCI at Atlanta Motor Speedway" (PDF). Pep Boys Indy Racing League. 1998-08-29. Suarchyvuotas originalas (PDF) 2012-03-23. Nuoroda tikrinta 2013-06-01.
Danguolė Ažaneckienė-Juciūtė
**Danguolė Ažaneckienė-Juciūtė** (g. 1942 m. liepos 30 d. Kaune) – muzikos mokytoja, chorvedė, žurnalistė.

Biografija
----------

Baigusi Priekulės vidurinę mokyklą, 1960–1964 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos technikume (dėst. B. Skirsgilas). 1971–1976 m. neakivaizdiniu būdu muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė K. Kšanas). 1964–1967 m. meno vadovė Baublių (Kretingos r.), Kantaučių ir Milašaičių (Plungės r.) kaimo kultūros namuose. Milašaičių kultūros namuose subūrė moterų chorą ir jį parengė 1967 m. respublikinei meno ir sporto šventei Vilniuje.

Nuo 1967 m. rudens Plungės rajoninių kultūros namų metodininkė, 1968–1976 m. Plungės 1-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, chorų ir vokalinių ansamblių vadovė. 1976–1978 m. Plungės statybos technikumo estetinio lavinimo dėstytoja, keletą metų vadovavo Plungės buitinio gyventojų aptarnavimo kombinato moterų chorui.

Nuo 1974 m. Plungės centrinės ligoninės mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovė. Chorą parengė 1975, 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, konkursuose laimėjo prizinių vietų, nemažai koncertavo. 1979 m. subūrė Plungės šienainių tresto vyrų chorą, o kartu su A. Žukausku – Alsėdžių ir Varduvos kaimų vyrų chorą. Abu kolektyvus parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei. 1980–1983 m. Plungės rajoninių kultūros namų vyr. metodininkė, neetatinė rajono laikraščio „Kibirkštis" korespondentė.

Nuo 1983 m. šio laikraščio kultūros ir švietimo skyriaus vedėja (nuo 1991 m. „Žemaičio" laikraštis). Daug rašo apie rajono kultūrinį ir muzikinį gyvenimą, sudarė ir redagavo kraštotyrininkės mokytojos Eleonoros Ravickienės knygą „Šimtmečių kelias" (išleista 1997 m.).

D. Ažaneckienė – Plungės rajono ir zoninių dainų švenčių Telšiuose, Kelmėje ir Plungėje dirigentė; 1983 m. dirigavo vyrų chorų sąskrydyje Ariogaloje ir 1989 m. Žemaitijos chorų šventėje Kretingoje.

Nuo 1990 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narė, 1982 m. ji apdovanota Kultūros žymūno ženklu.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Atiša 
**Atiša Dypankara Šridžniana** (skr. अतिश दीपङ्कर श्रीज्ञान = IAST: *Atiśa Dīpaṅkara Śrījñāna*, tibet. ཇོ་བོ་རྗོ།  = *a ti sha*; 982–1054 m.) – iš Bengalijos kilęs indų budistų vienuolis, budizmo skleidėjas Tibete.

Gimė 982 m. Bengalijos didikų šeimoje Bikrampure. Vaikystėje vadintas Čandragarbha. Nuo mažumės domėjosi budizmu, pasak legendos, mokėsi pas 100 mokytojų. Mokėsi Vikramašilos universitete, vienas jo mokytojų buvo žymusis Naropa. Būdamas 21 m. jis įšventintas į sanghą (vienuoliją), gavo Dypankaros Šridžnianos vardą. Iki 30-ies metų studijavo Tripitaką, budizmo filosofijos veikalus.

1011 m. Atiša išvyko į Šrividžajos valstybę Sumatroje, ten pas mokytoją Dharmakirtį mokėsi bodhičitos. Po 12 metų grįžo į Magadhą, tapo autoritetingu mokytoju. Buvo ne kartą kviečiamas į Tibetą, kol 1024 m. galiausiai ten nuvyko. Tibete pateko į Samje vienuolyną, kur ėmėsi rankraščių tvarkymo, ėmė rengti naujus vertimus ir taip gaivino budizmą, kuris po valdovo Langdarmos persekiojimų praktiškai išnyko. Būtent iš Atišos vertimų radosi Kadam, Sakja ir Kagju mokyklos, tik vienintelė Njingma rėmėsi senąja, beveik sunaikinta vertimų tradicija. Atišos pasekėju tapęs Dromtongpa įkūrė Kadam mokyklą, kurios pagrindu vėliau susidarė Gelug („Naujoji Kadam").

Atiša išvertė daug sanskrito tekstų, parašė komentarų. Tengjur kanone išlikę 79 jo sąvadai.

Atiša 1054 m. mirė Tibete, Lethano kaime netoli Lasos. Jo mirties vietą žymi stūpa. 1978 m. Atišos palaikai perlaidoti Dakoje (Dharmaražika Bauda šventykloje).

Taip pat skaitykite
-------------------

* Tibeto budizmas
* Padmasambhava
**Danguolė Sadūnaitė** (g. 1931 m. lapkričio 18 d. Amalių dv. Kauno aps.) – poetė, vertėja.

Biografija
----------

Poetė 1944 m. su tėvais pasitraukė į Vakarus. Mokėsi Detmoldo ir Greveno (Vokietija) lietuvių gimnazijose. Didžiojoje Britanijoje, Šiaurės Velso universitete studijavo vokiečių ir anglų literatūrą. Nuo 1963 m. gyvena JAV.

Kūryba
------

Vyresniosios egzodo kartos poetė, pirmieji jos eilėraščiai pasirodė „Ateityje", vėliau bendradarbiavo su „Europos lietuviu", „Lietuvių dienomis", „Aidais" ir kt. Pirmasis eilėraščių rinkinys „Vasaros medžiuose" (1961) pasižymėjo tematikos ir stiliaus originalumu. Vėlesniuose rinkiniuose „Kai tu arti manęs" (1965), „Tu esi mano žemė" (1968), „Laiškai Dievui" (1970), „Pakeliui į Emmaus" (1974), „Baltas Ievos medis" (1977, Lietuvių Rašytojų Draugijos premija)

D. Sadūnaitė išleido tris eilėraščių rinkinius anglų kalba: „To Regions of No Admitance" („Kraštai, kur draudžiama įžengti", 1968), „Recollections of a Childhood" („Vaikystės atsiminimai", 1971) ir „And There Was the Moon Throwing Stones at Birds" („Ir buvo mėnulis, svaidęs akmenis į paukščius", 1978).

Apdovanojimai
-------------

Už eilėraščių rinkinį "Baltas Ievos medis" (1977) gavo Lietuvių Rašytojų Draugijos premiją.

Nuorodos
--------

1. ↑  Šiuolaikinės lietuvių literatūros antologija
2. ↑  Šiuolaikinės lietuvių literatūros antologija
3. ↑  Šiuolaikinės lietuvių literatūros antologija