recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  *David Storl*  |
| --- |
|  |
|  |
| Pilnas vardas | David Storl |
| Gimė | 1990 m. liepos 27 d. (32 metai) |
| Atstovauja (-vo) |  Vokietija |
| Aktyvumo metai | 2007 - dabar |
|  |
| Rungtys | Rutulio stūmimas |
| Asmeniniai rekordai | 22,20 m
22,73 m (6kg) |
|  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas**0 | **Sidabras**1 | **Bronza**0 | **Suma**1 |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas**1 | **Sidabras**0 | **Bronza**0 | **Suma**1 |
|  **Europos uždarų patalpų lengvosios atletikos čempionatas**  |
| **Auksas**0 | **Sidabras**1 | **Bronza**0 | **Suma**1 |
|  |
| Kiti titulai | Pasaulio jaunimo čempionas  Pasaulio jaunių čempionas  Europos U23 čempionas |
| World Athletics profilis: |  |

**David Storl** (g. 1990 m. liepos 27 d.) – Vokietijos rutulio stūmikas. Pasaulio jaunimo ir jaunių čempionas. Pasaulio jaunimo rekordininkas. 2011 tapo pasaulio čempionu nustūmęs rutulį 21,78 m.

Biografija
----------

Storl stambiausio masto varžybose debiutavo 2007 m. sudalyvaudamas Pasaulio jaunių čempionate. Ostravoje vykusiame čempionate sportininkas 5 kg įrankį nustūmė 21,40 m ir pelnė aukso medalį. 2008 m. Storl pradėjo mėtyti jaunimo 6 kg rutulį. Bydgoščiuje vykusiose pasaulio jaunimo pirmenybėse sportininkas rutulį nustūmė 21,08 m ir pelnė aukso medalį. 2009 m. sportininkas pasiekė pasaulio jaunimo rekordą. Tais pačiais metais sportininkas debiutavo suaugusiųjų varžybose. 2009 m. pasaulio čempionate kvalifikacinėje grupėje liko 15 ir į finalą nepateko, o galutinėje įskaitoje užėmė 28 vietą. 2010 m. pasaulio uždarų patalpų čempionate Storl pateko į finalą, kur užėmė 7 vietą. Tais pačiais metais sportininkas dalyvavo ir 2010 m. Europos čempionate kuriame liko penktas. 2011 m. žiemos sezone lengvaatletis iškovojo sidabrą Europos uždarų patalpų čempionate. 2011 m. Europos iki 23 metų lengvosios atletikos čempionate Storl pasiekė čempionato rekordą ir pelnė aukso medalį.

Nuorodos
--------

* David Storl IAAF svetainėje Archyvuota kopija 2012-01-17 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°34′17″ š. pl. 23°55′5″ r. ilg.﻿ / ﻿55.57139°š. pl. 23.91806°r. ilg.﻿ / 55.57139; 23.91806


| Rūtakiemio tvenkinys |
| --- |
| Rūtakiemio tvenkinys |
| Vieta | Lietuva (Panevėžio rajonas) |
| Plotas | 0,035 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,59 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Tūris | 0,000061 km³ |
| Įteka | Liaudė, bevardis upelis |
| Išteka | Liaudė |

**Rūtakiemio tvenkinys** – tvenkinys Panevėžio rajone, 4,5 km į šiaurės vakarus nuo Žibartonių, ties Rūtakiemio kaimu. Susidaręs patvenkus Liaudės upę (Nevėžio intakas) 25,1 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius - 0,74 km, plotis - iki 0,07 km. Šiaurvakarinė tvenkinio dalis gausiai užžėlusi vandens augalija. Altitudė 70,5 m. Krantai aukštoki. Tvenkinio vakarinės pusės krantai apaugę krūmynais. Aplinkui visą tvenkinį plyti dirbami laukai. Šiaurine pakrante eina kelias  **3004**  Krekenava–Skėmiai–Grinkiškis . Pasroviui už 1,6 km prasideda Žibartonių II tvenkinys.

Vandens pralaida – šachtinė. Įrengta 1990 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| S. Mosino vardo premija |
| --- |
| Valstybė TSRS vėliava TSRS, Rusijos vėliava Rusija |
| Būklė | apdovanojama:Rusijos imperija (1902-1916)TSRS ir Rusijos Federacija (1960-dabar) |
| Aprašas |  |
| Statistika |
| Įkurtas | 1902 m. vasario 8 d (Rusija),1960 m. (TSRS) |
| Viso apdovanota | ~2000 |

**S. Mosino vardo premija** (rus. *Премия имени С. И. Мосина*) – Rusijos ir TSRS premija, teikiama už nuopelnus šaunamųjų ginklų konstravime, pavadinta garsaus Rusijos imperijos ginklų konstruktoriaus Sergejaus Mosino garbei.

Istorija
--------

Pirmą kartą ši premija buvo įsteigta Rusijos imperijoje 1902 m. vasario 8 d. (pagal Julijaus kalendorių – sausio 26 d.), S. Mosino mirties dieną. Teikiama ginklų kūrėjams ir žmonėms, prisidėjusiems prie Rusijos gynybinės galios stiprinimo. 

Šia premija apdovanodavo tuometinėje Rusijos sostinėje Sankt Peterburge. Po 1917 m. Vasario revoliucijos nustota teikti šią premiją.

1960 m. Tarybų Sąjungoje premija atkurta kaip šakinė premija, skirta skatinti tarybinius konstruktorius, inžinerinius techninius darbuotojus, autorinius ir darbo kolektyvus už didelius pasiekimus kuriant ir gaminant ginkluotę ir karinę techniką, naujų technologijų kūrimą. Nuo 1999 m. (150-osios S.Mosino gimimo metinės) premija teikiama kasmet. 

Dabar premija teikiama Tuloje – TSRS ir Rusijos ginklų pramonės centre. Nuo 1960 m. premija apdovanota virš 2000 žmonių.

Nuorodos
--------

* Около 100 коллективов оружейников удостоены премии имени С.И. Мосина в год ее 100-летия (РИА «Новости», 08.02.2002)
Baltic Institute of Technology|  |
| Komercinis pavadinimas | Baltic Institute of Technology |
| Originalus pavadinimas | Baltijos technologijų institutas |
| Forma | UAB |
| Pramonė | Nuotolinis mokymas |
| Įkurta | Lietuva Lietuva (2015 m. (2015 m.)) |
| Centrinė būstinė | Vilhelmo Berbomo g. 10, LT-92221 Klaipėda, Lietuva |
| Aptarnaujama teritorija | Lietuva |
| Svarbiausi darbuotojai | Algirdas Sabaliauskas, CEO |
| Pajamos | 1,0 mln. EUR (2021 m.) |
| Darbuotojų | 10 (2021 m.) |
| Padaliniai | Vilnius, Kaunas, Klaipėda |
| Tinklalapis | www.bit.lt |

„Baltijos technologijų institutas" Vilniuje UAB **„Baltijos technologijų institutas"** – mokymo įstaiga suaugusiems, norintiems pradėti savo karjerą IT srityje ir patobulinti turimas žinias Jis taip pat renka su programuotojo profesija, jos statusu Lietuvoje susijusią statistiką.

Istorija
--------

2015 m. buvo įkurta IT akademija „Baltic Talents". 2019 m. – „Baltic Talents" pakeitė pavadinimą į BIT – Baltic Institute of Technology (Baltijos technologijų institutas) .

Veikla
------

„Baltijos technologijos institutas" organizuoja intensyvius programavimo, dizaino ir kitų skaitmeninių technologijų kursus suaugusiems. 2–6 mėnesių kursai yra orientuoti į rinkoje paklausių programavimo kalbų („Front-End", PHP, „JAVA", „JavaScript", „Python", „Ruby on Rails", „Erlang", „Swift" ir t. t.), dizaino (tinklalapių, grafikos, UX/UI dizaino, 2D ir 3D animacijos) ir skaitmeninių technologijų („Growth Hacking", skaitmeninės rinkodaros) specialistų skaičiaus didinimą, kurių gretos Lietuvoje mažos tačiau poreikis tarptautinėje rinkoje didelis.

Įvedus karantino apribojimus mokymai vyksta nuotoliniu būdu .

Sertifikatai
------------

„Batijos technologijų institutas" yra įregistruotas Švietimo ir mokslo institucijų registre. Instituto parengtos programos atitinka nustatytus reikalavimus ir yra įregistruotos Kvalifikacijos tobulinimo programų ir renginių registre, gaunant individualų programos kodą. Mokymo įstaiga siūlo tiek neformalias programas, skirtas kompetencijų įgijimui arba tobulinimui, tiek ilgąsias formalias programas, skirtas profesinės kvalifikacijos įgijimui, kurias baigus išduodamas oficialus diplomas. Profesinio mokymo programos yra suderintos ir patvirtintos Lietuvos Respublikos Švietimo ir mokslo ministerijos akredituotos kompetencijų vertinimo institucijos.

Nuorodos
--------

* Oficialus „Baltijos technologijų instituto" tinklalapis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Atskirtis tarp moterų ir vyrų darbo rinkoje mažėja, tačiau statistika vis dar nedžiugina Archyvuota kopija 2020-04-24 iš Wayback Machine projekto.. lrt.lt, 2020-03-09.
2. ↑   „Auksinė" profesija realybėje: kokio darbo galima tikėtis, baigus programavimo mokyklą 15min.lt, 2020-05-18.
3. ↑  „Baltic Talents" tampa BIT. atviraklaipeda.lt, 2019-07-09.
4. ↑  Nuotolinės programavimo studijos: mokslo subproduktas ar premium klasės ugdymas?. svietimonaujienos.lt, 2020-12-31.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 10°34′27.38″ š. pl. 71°34′33.73″ v. ilg.﻿ / ﻿10.5742722°š. pl. 71.5760361°r. ilg.﻿ / 10.5742722; 71.5760361

| Generolo Rafaelio Urdanetos tiltas |
| --- |
|  |
| **Vieta** | Marakaibas, Venesuela Venesuela |
| **Kerta** | Marakaibo ežerą |
| **Ilgis** | 8678 m |
| **Aukštis** | 86,6 m |
| **Pastatytas** | 1962 m. |
| **Konstrukcija** | vantinis tiltas |

**Generolo Rafaelio Urdanetos tiltas** (isp. *Puente General Rafael Urdaneta*) – tiltas Venesueloje, Sulijos valstijoje, kerta Marakaibo ežerą, taip sujungdamas Marakaibo miestą su šiaurine Venesuelos dalimi. Pavadintas vieno iš šalies nepriklausomybės didvyrių, Rafaelio Urdanetos, garbei.

Tai vantinis, gelžbetoninis 8,7 km ilgio tiltas, kuris kerta Marakaibo ežerą ties sąsiauriu, jungiančiu jį su Karibų jūra. Tiltą sudaro 5 pagrindiniai tarpatramiai (su mažesniais – 135), kurių kiekvieno ilgis siekia 235 m. Tiltą laiko 92 m aukščio pilioriai, virš vandens iškėlę tiltą per 46 m. Generolo Rafaelio Urdanetos tiltas skirtas automobilių eismui.

Tilto statyba pradėta 1958 m. vadovaujant italų inžinieriui Riccardo Morandi. Statybas vykdė kelios Vokietijos ir Venesuelos bendrovės. Generolo Rafaelio Urdanetos tiltas atidarytas 1962 m. Jis sujungė Marakaibo didmiestį su svarbiausiais Venesuelos miestais (iki tol sausuma tekdavo keliauti aplink visą Marakaibo ežerą). 1964 m. į tiltą atsitrenkė tanklaivis ir sugriovė vieną jo dalių (avarijos metu žuvo 7 žmonės).
| **Adonis vernalis** |
| --- |
| Pavasarinis adonis (*Adonis vernalis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Vėdrynažiedžiai  *( Ranunculidae)* |
| Šeima: | Vėdryniniai  *( Ranunculaceae)* |
| Gentis: | Adonis  *( Adonis)* |
| Rūšis: | Pavasarinis adonis  *( Adonis vernalis)* |

 |

**Pavasarinis adonis** (*Adonis vernalis*) – vėdryninių (*Ranunculaceae*) šeimos augalų rūšis. Daugiametis, 15-45 cm aukščio augalas. Lapai plunksniškai suskaldyti. Žiedai skaisčiai geltoni, stambūs, iki 7 cm skersmens. Vaistinis, dekoratyvinis, nuodingas. Žydi balandžio - birželio mėnesiais. Iš jo (pjaunamas nuo žydėjimo pradžios iki vaisių brendimo) gaminami vaistai nuo širdies ligų.
Panašiomis vaistinėmis savybėmis pasižymi ir vasarinis adonis (Adonis aestivalis).
Lietuvoje pavasarinis adonis savaime neauga, bet gali būti sėkmingai auginamas.

Nuorodos
--------

* Augalų katalogas[neveikianti nuoroda]


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pavasarinis adonis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Bafalo Baju |
| --- |
|  Santaka su Vait Ouk Baju upe |
| **Ilgis** | 85 km |
| **Baseino plotas** | 1 300 km² |
| **Ištakos** | *Cane Island* ir *Willow* santaka |
| **Žiotys** | Galvestono įlanka |
| **Šalys** | JAV (Teksasas) |

**Bafalo Baju** (angl. *Buffalo Bayou*) – upė Jungtinėse Valstijose, Teksase. Ilgis – 85 km, baseino plotas – 1 300 km². Upė prasideda ties Keičio miestu, susiliejus *Cane Island* ir *Willow* ištakoms. Teka pro Hiustono laivybos kanalą, įteka į Galvestono įlanką.

Upę maitina šaltiniai, lietus ir keli intakai – Vait Ouk Baju, Grins Baju ir Breis Baju. Prie Bafalo Baju ir Vait Ouk Baju upių santakos 1836 m. buvo įkurtas Hiustonas. Prie upės yra įsikūrę Džordžo Bušo, Terio Heršio, Bafalo Baju, Merono parkai.

Upėje gyvena šamai, ešeriai, kaimanžuvės, yra pastebėti aligatoriai.

Dabar upės baseinas itin urbanizuotas, vanduo užterštas. 2019 m. į upę išsiliejo 240 tūkst. litrų lėktuvo degalų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Facts and Fictures". *www.houstontx.gov*. Suarchyvuotas originalas February 21, 2019. Nuoroda tikrinta 2020-04-15.
2. ↑  „Buffalo Bayou Paddling Trail". *Texas Parks and Wildlife Department*. Suarchyvuotas originalas 2017-03-06. Nuoroda tikrinta 2020-04-16.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 11°41′ š. pl. 42°58′ r. ilg.﻿ / ﻿11.683°š. pl. 42.967°r. ilg.﻿ / 11.683; 42.967

Tadžuros įlanka iš palydovo
**Tadžuros įlanka** (pranc. *Golfe de Tadjourah*, som. *Badda Tajuura*, arab. خليج تدجورا = *Ḫalīǧ Tadǧūrā*) – Indijos vandenynui priklausanti įlanka, įsiterpianti į Rytų Afrikos pakrantes, sudaro Somalio pusiasalio šiaurinę ribą. Yra tuoj į pietus nuo Bab el Mandebo sąsiaurio, ties vakariniu Adeno įlankos galu. Tadžuros įlanka įsiterpia daugiausia Džibučio teritorijon, bet nedidelė pietvakarinės pakrantės juosta pavaldi Somaliui. Įlanka užima 347 km², ilgis 58 km, plotis iki 24 km. Vakariniame gale sudaro uždarą Kharabo įlanką, kuri siaura sausumos juosta atskirta nuo Asalio ežero (kuris senovėje buvo įlankos dalimi).

Tadžuros įlanka sekli, krantai lėkšti, dengiami smėlio kopų. Ties įlankos žiotimis yra smulkios Mušos ir Maskalio salos.

Svarbiausi uostai: Džibutis, Tadžura, Sagalas, Obokas, Lojada (Džibutis), Laujakadas (Somalis).
Vaiponė žemėlapyje

| Vaiponė |
| --- |
| **Ilgis** | 16,9 km |
| **Baseino plotas** | 53,2 km² |
| **Ištakos** | Pavaiponė |
| **Žiotys** | Gasda |
| **Šalys** | Lenkija, Lietuva |

**Vaiponė**, **Vaiponia** (lenk. *Wajponie*) – upė šiaurės rytų Lenkijoje ir pietų Lietuvoje. Pradėjusi savo kelią Lenkijoje, Šipliškės valsčiaus Pavaiponės kaimo laukuose, Vaiponė neša savo vandenis į šiaurę ir kerta Lietuvos-Lenkijos valstybinę sieną. Priėmusi dešininio intako Mergutrakio vandenis, įteka į Gasdą (Kirsnos intakas) iš kairės pusės.

Pavadinimo kilmė
----------------

Upės vardas sietinas su veiksmažodžiu *vaipytis* „kraipytis, maivytis, šaipytis" (dar plg. ide. *\*u̯eip-* „suktis, sukimasis"). Upės apylinkių reljefas labai kalvotas, upės vaga labai vaipyta, kraipyta. Tačiau dar yra priesaga *on*, kuri įasmeniną šį vietovardį ir išeina, kad upė yra kaip veikėja, kuri teka vaipyta, kraipyta vieta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
2. ↑  Jotvingių krašto istorijos paveldo metraštis

Nuorodos
--------

* Upės ištakos žemėlapyje
|  |
| --- |
| **Šilutės turizmo ir paslaugų verslo mokykla** |
| [[Vaizdas:|Šilutės turizmo ir paslaugų verslo mokykla herbas|center|100px]] |
| Šilutės turizmo ir paslaugų verslo mokykla |
| **Adresas** | Lietuvininkų g. 72, Šilutė |
| **Direktorius(-ė)** | Pranas Avižinis |
| **Mokinių skaičius** |  |
| **Įkūrimo data** | 1952 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** |  |

**Šilutės turizmo ir paslaugų verslo mokykla** – profesinė mokykla įsikūruri Lietuvininkų g. 72, LT-99172 Šilutėje.

Istorija
--------

1952 m. įkurta Šilutės žemės ūkio mechanizacijos mokykla. 1954 m. uždarius Šilutės valsčiaus kalėjimą, dabartiniai pastatai perduoti mokyklai ir jai pritaikyti. Mokykla įsikūrė buvusiuose neogotikinio stiliaus teismo ir kalėjimo pastatuose, kurie statyti XIX a. pabaigoje ir XX a. pradžioje. 1960 m. įkurta Šilutės statybininkų mokykla, o po 2000 m. Šilutės miesto profesinių mokyklų sujungimo ji tapo Šilutės turizmo ir paslaugų verslo mokyklos statybos skyriumi.

Galerija
--------

* Mokyklos arkaMokyklos arka
* Nugriautas namas šalia mokyklosNugriautas namas šalia mokyklos
* Vienas iš pastatųVienas iš pastatų

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mokyklos istorija Archyvuota kopija 2013-06-24 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Šilutės turizmo ir paslaugų verslo mokykla Archyvuota kopija 2013-06-24 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
|   **David I. Salo** |
| 

David Salo sako kalbą Bloomingtone, Ilinojaus, 2005 m. balandžio 30 d. |
| **Tikras vardas** | David I. Salo |
| **Gimė** | 1969 m. vasarį |
| **Tautybė** | Amerikietis |
| **Išsilavinimas** | Viskonsino universitetas, Medisonas |
| **Užsiėmimai** | Kalbininkas |

**David I. Salo** (g. 1969 m.) – kalbininkas, dirbęs su J. R. R. Tolkino sukurtomis kalbomis, kuriant Žiedų Valdovo filmo trilogiją, išplėtė Elfų kalbas (ypač Sindarin), pridedant naujus žodžius, remiantis jau išleistais darbais, apibrėžė kitas, mažiau išplėtotas kalbas, kurios neturėjo didelio žodyno. Jis yra kalbininkas doktorantas Viskonsino Universitete, Medisone (angl. *University of Wisconsin–Madison*).

Jo pagrindinė profesinė sritis yra tocharų kalbos, išnykusios indoeuropiečių kalbų šeimos kalbos, atmaina, vartota Tarimo baseine ir Turpano žemumoje Viduramžiais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Smith, Susan Lampert (2003-01-19). „Linguist Is A Specialist In Elvish, The Uw Grad Student Provides Translations For Lord Of The Rings Movies.". *Wisconsin State Journal* (William K. Johnston). p. C1. ISSN 0749-405X. Nuoroda tikrinta 2007-11-14.  (taip pat prieinamas čia Archyvuota kopija 2004-12-05 iš Wayback Machine projekto.)
Rūšiavimo konteineriai Lenkijoje
**Rūšiavimo konteineriai** naudojami atliekų rūšiavimui. Į skirtingų spalvų konteinerius metamos skirtingo tipo atliekos. Iš šių konteinerių surinktos medžiagos yra vežamos į rūšiavimo centrus. Konteineriai būna skirtingų dydžių ir formų, pritaikant juos naudoti namuose, darbuose ar lauke.

Ant kiekvieno konteinerio yra universalus perdirbimo simbolis, patys konteineriai būna skirtingų spalvų ir dažniausiai ant jų užrašoma kokias medžiagas į juos reikia mesti. Į atskirus konteinerius metama stiklo tara, metalas, plastmasė, popierius, maisto atliekos ir drabužiai.

Lietuvoje
---------

Rūšiavimo konteineriai Jonavoje, Lietuvoje
2014 m. pradžioje daugiausiai rūšiavimo konteinerių buvo Vilniuje (apie 800), o iš viso šalyje buvo apie 6000 veikiančių rūšiavimo konteinerių.

Lietuva įsipareigojus iki 2015 m. užtikrinti, kad savivaldybėse būtų atskirai renkamos stiklo, popieriaus, plastiko ir metalo pakuočių atliekos panaudojant rūšiavimo konteinerius, o nuo 2020 m. atliekų atskiras rūšiuojamasis surinkimas sudarytų ne mažiau kaip 50 % nuo visų į rinką išleistų pakuočių kiekio. Pagal Valstybinio atliekų tvarkymo 2014–2020 m. plano projektą numatoma, kad iki 2020 m. rūšiavimo konteinerių infrastruktūra turės būti ne toliau kaip 100 m nuo tankiai apgyvendintų miestų namų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Atliekų rūšiavimo schema Archyvuota kopija 2014-04-08 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Konteinerių žemėlapis Archyvuota kopija 2016-12-13 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Į konteinerinės atliekų surinkimo sistemos vystymą investuos 80 mln. litų
4. ↑  Rūšiavimo konteineriai – ne toliau kaip 100 m nuo namų
**Rūšių atsiradimas**| 
1859 m. leidimo titulinis puslapis |
| **Autorius** | Charles Darwin |
| **Šalis** | Jungtinė Karalystė |
| **Sritis** | Natūrali atranka, evoliucijos teorija |
| **Pilna knyga** | Project Gutenberg |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | On the Origin of Species |
| **Šalis** | Jungtinė Karalystė |
| **Kalba** | anglų |
| **Leidykla** | John Murray |
| **Išleista** | 1859 m. |
| **Formatas** | Kietais viršeliais |
| **Puslapių** | 502 |
| **Pirmasis lietuviškas leidimas** |
| **Pavadinimas** | Rūšių atsiradimas natūraliosios atrankos būdu |
| **Leidykla** | Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla |
| **Išleista** | 1959 m. |
| **Vertėjai** | Kostas BėčiusJonas DagysMarija Natkevičaitė-IvanauskienėJuozas ManiukasPranas MantvydasV. Povilaitis. |
| **Formatas** | Kietais viršeliais |
| **Puslapių** | 589 |
| **OCLC:** | 1108655025 |

**Rūšių atsiradimas** (angl. *On the Origin of Species*, pilnas pavadinimas angl. *On the Origin of Species by Means of Natural Selection, or the Preservation of Favoured Races in the Struggle for Life*) – 1859 m. lapkričio 24 d. išleista Čarlzo Darvino knyga, kurioje pristatoma evoliucinė gyvųjų organizmų natūralios atrankos teorija (vėliau pradėta vadinti darvinizmu). Knyga yra laikoma padėjusia pagrindus evoliucinės biologijos mokslo krypčiai. *Rūšių atsiradimas* po išleidimo sulaukė didelio populiarumo, vien Darvino gyvenimo metais pasirodė šeši leidimai, kurių kiekvieną autorius papildė ir taisė.

*Rūšių atsiradimas* savo laiku sukėlė daug diskusijų tiek tarp mokslininkų, tiek tarp eilinių žmonių, nes knygoje išsakyti teiginiai prieštaravo vyravusiai krikščioniškai natūralios gamtos atsiradimo ir kaitos interpretacijai. Dalis mokslininkų, kaip kad Thomas Henry Huxley, palaikė Darvino teiginius ir propagavo mokslo sekuliarizaciją, o kiti (pavyzdžiui, biologas Philip Henry Gosse) juos atmetė ir liko prie krikščioniškos pasaulėžiūros.

Leidimai
--------

Knyga Darvino gyvenimo metu buvo išversta į 11 kalbų, o po jo mirties į dar keliasdiašimt kitų.

Lietuvių kalba knyga pirmą kartą išleista 1959 m. Valstybinės politinės ir mokslinės literatūros leidyklos pažymint 100 metų originalaus leidimo jubiliejų. Pratarmę lietuviškam leidimui parašė Tadas Ivanauskas. Iš anglų kalbos vertė Kostas Bėčius, Jonas Dagys, Marija Natkevičaitė-Ivanauskienė, Juozas Maniukas, Pranas Mantvydas, V. Povilaitis. Vertimą redagavo Vytautas Kauneckas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Robert Andrew Wilson, Frank C. Keil (ed.) *The MIT Encyclopedia of the Cognitive Sciences*. MIT Press, 2001, p. 219
2. ↑  Christine L. Krueger. *Encyclopedia of British Writers: 19th and 20th Centuries*. Infobase Publishing, 2014, p. 101
3. ↑  On the Origin of Species, Darwin Online
| Vanagių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Vanagių piliakalnisVanagių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°21′40.6″ š. pl. 21°42′29.3″ r. ilg.﻿ / ﻿55.361278°š. pl. 21.708139°r. ilg.﻿ / 55.361278; 21.708139Koordinatės: 55°21′40.6″ š. pl. 21°42′29.3″ r. ilg.﻿ / ﻿55.361278°š. pl. 21.708139°r. ilg.﻿ / 55.361278; 21.708139 |

 |
| Vieta | Šilutės rajonas |
| Seniūnija | Žemaičių Naumiesčio seniūnija |
| Aukštis | 4-8 m |
| Plotas | 177-80-70 |
| Naudotas | 1 tūkstantmetis |
| Žvalgytas | 2002 |
| Registro Nr. | A1721 / 27087 / |

**Vanagių piliakalnis**, *Žemaičių Naumiesčio piliakalnis, Žaliasis kalnas* (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A1721) – piliakalnis Šilutės rajono savivaldybės teritorijoje, Žemaičių Naumiestyje, Žemaičių Naumiesčio seniūnija. Pasiekiamas nuo Žemaičių Naumiesčio bažnyčios takeliu paėjus į šiaurę 200 m.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas Vanagio upelio kairiajame krante esančioje kalvoje. Aikštelė netaisyklingo keturkampio formos, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 177 m ilgio, 80 m pločio vakarinėje dalyje ir 70 m pločio rytinėje dalyje. Jos pietrytiniame pakraštyje buvo akmenų-medžio įtvirtinimai. 2002 m. čia aptiktos sudegusios tvoros, statytos iš apie 8 cm skersmens rąstų, liekanos, radiokarbono būdu datuotos I a. Šiaurės vakarų ir šiaurės rytų dalyse XVIII a. – XX a. pirmojoje pusėje stovėjo dvaro pastatai, likę jų pamatų žymės. Šlaitai statūs, 4-8 m aukščio, vakarinio šlaito viršutinė dalis dirbtinai pastatinta.

Piliakalnis apardytas per jį ėjusių keliukų, šiaurinis šlaitas nuplautas upelio. Aikštelė dirvonuoja, jos pakraščiais auga pavieniai lapuočiai. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Jomantų piliakalnis 15 km  Eidaičių piliakalnis 11 km | Gedikų piliakalnis 11 km  Žakainių piliakalnis 7 km | Padievaičio piliakalnis 25 km |  |
| Venckų piliakalnis 3 km |  | Vilkų Lauko piliakalnis 22 km |
|  |  | Juodžių piliakalnis 4 km Akmeniškių piliakalnis 9 km |

Šaltiniai
---------

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalnių atlasas Archyvuota kopija 2009-04-18 iš Wayback Machine projekto.
* Lietuvos piliakalniai
*Šis straipsnis apie stadioną Prahoje. Apie stadioną Vienoje skaitykite straipsnyje Generali Arena (Viena).*

| Generali Arena |
| --- |
|  |
| Vieta | Praha, Čekija |
| Atidarytas | 1969 m. |
| Renovuotas | 1994 m. |
| Savininkas | AC Sparta Praha |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 19 784 sėdimų vietų |
| Lauko matmenys | 105 x 68 metrai |
| Nuomininkai | AC Sparta PrahaČekijos vyrų futbolo rinktinė |

**Generali Arena** (dar žinoma kaip **Stadion Letná**) – futbolo stadionas Prahoje, Čekijoje. Talpina 19 784 žiūrovus. Stadione namų rungtynes žaidžia AC Sparta Praha bei dažnai tarptautines varžybas žaidžia Čekijos vyrų futbolo rinktinė.

Istorija
--------

Pirmasis stadionas dabartinio vietoje buvo atidarytas 1921 m. Dabartinis stadionas pastatytas 1969 m. ir rekonstruotas 1994 m. Rekonstrukcijos metu dėl bėgimo takelių pašalinimo buvo uždarytas devyniems mėnesiams. 2001 m. atnaujinta bei įrengta šildymo sistema po aikšte.

Praeityje stadione dažnai vykdavo tarptautinės varžybos. 1989 m. spalį stadione susirinko 34 000 žiūrovų į rungtynes tarp Čekoslovakijos ir Šveicarijos rinktinių. Šeimininkai nugalėjo varžovų komandą 3–0 atrankos varžybose į 1990 m. FIFA pasaulio futbolo čempionatą.

Iširus Čekoslovakijai, stadione nuo 1995 m. tarptautines varžybas žaidžia Čekijos vyrų futbolo rinktinė, įskaitant UEFA Euro 1996 m. čempionatą. Jame čekai nugalėjo Nyderlandų ir Norvegijos rinktines.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
**Generolas feldmaršal-leitenantas** (rus. *генерал-фельдмаршал-лейтенант*) – Rusijos imperijos generolo laipsnis 1704–1718 m. žemesnis už generolo feldmaršalo laipsnį. Generolas feldmaršal-leitenantas būdavo artimiausiu generolo feldmaršalo padėjėju, šio nesant perimdavo jo kaip vyriausiojo kariuomenės vado pareigas.

Generolas feldmaršal-leitenantas atitiko vėliau sukurtoje Rangų lentelėje pirmą klasę. Pirmai klasei priklausė tiek aukštesnis generolo feldmaršalo laipsnis, tiek už jį žemesnis generolo feldmaršal-leitenanto laipsnis. Generolas feldmaršal-leitenantas buvo tituluojamas rus. *Ваше высокопревосходительство*.

Šis karinis laipsnis buvo perimtas iš Austrijos kariuomenės, nes į Rusijos kariuomenę priėmė užsieniečių kariškių, turėjusių šį laipsnį. Jiems mirus šis laipsnis daugiau nebebuvo suteikiamas ir netrukus buvo panaikintas. Atitinkamas pareigas kaip ir anksčiau ėmė vykdyti vyriausias pilnas generolas.

Nuorodos
--------

* Генерал-фельдмаршал-лейтенант
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Apie generolo pulkininko karinį laipsnį skaityti čia.*
**Generolas pulkininkas** (pranc. *Colonel général*) – karinės pareigos Prancūzijoje Senosios santvarkos, Napoleono imperijos ir Burbonų restauracijos laikais. Generolai pulkininkai buvo kariuomenės rūšių viršininkai, pavaldūs Prancūzijos maršalams. Šios pareigybės buvo įvestos Pranciškaus I laikais.

Senosios santvarkos pabaigoje egzistavo šie generolai pulkininkai:

* Pėstininkų generolas pulkininkas
* Kavalerijos generolas pulkininkas
* Dragūnų generolas pulkininkas
* Husarų generolas pulkininkas
* Šveicarų gvardijos generolas pulkininkas (pranc. *Colonel général des Cent-Suisses et Grisons*)
* Prancūzų gvardijos generolas pulkininkas (pranc. *Colonel général des Gardes-Françaises*)

Liudvikas XIV manė, kad pėstininkų generolo pulkininko pareigos yra pernelyg galingos, todėl 1661 m. jas panaikino ir skyrė kariškius tik į garbės, bet ne galios teikiančias dragūnų (įkurtos 1668 m.), šveicarų gvardijos ir prancūzų gvardijos generolų pulkininkų pareigas. Pėstininkų generolo pulkininko pareigos buvo atkurtos valdant Liudvikui XV.

Visos generolų pulkininkų pareigybės buvo panaikintos Didžiosios Prancūzijos revoliucijos laikais, bet vėl atkurtos valdant Napoleonui I. Burbonų restauracijos metu kai kurios šių pareigų buvo suteiktos karališkosios šeimos nariams. Po 1830 m. pareigybės panaikintos galutinai.
| **Lathyrus vernus** |
| --- |
| Pavasarinis pelėžirnis (*Lathyrus vernus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Eilė: | Pupiečiai  *( Fabales)* |
| Šeima: | Pupiniai  *( Fabaceae)* |
| Pošeimis: | *Faboideae*  *( Faboideae)* |
| Gentis: | Pelėžirnis  *( Lathyrus)* |
| Rūšis: | Pavasarinis pelėžirnis  *( Lathyrus vernus)* |

 |

**Pavasarinis pelėžirnis** (*Lathyrus vernus*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos, pelėžirnių (*Lathyrus*) genties augalas.

Daugiametis, 20-50 cm aukščio žolinis augalas. Šakniastiebis trumpas, storas, gumbuotas. Stiebas stačias, kartais šakotas. Lapai poromis plunksniški, sudaryti iš 2-3 porų lapelių, jų lapkočiai latakiški, prielapiai stamboki, su smailiaviršūne skiaute. Žiedynai - ilgakotės retos kekės iš 3-8 palinkusių žiedų. Taurelė varpiška, trumpa, su nevienodo ilgio danteliais ir įžambiai nukirstu vamzdeliu. Vainikėlis gana didelis, 1,3-2 cm ilgio, iš pradžių raudonai ar mėlynai violetinis, vėliau mėlynas, o į žydėjimo pabaigą žalsvai melsvas. Vaisius - įstriža, plokščia, 3-5 cm ilgio ir 0,5-0,7 cm pločio ruda ankštis su 8-12 sėklų. Sėkloms prinokus, ankštis sprogsta ir išsvaido sėklas.

Žydi balandžio - gegužės mėn. Dažnas visoje Lietuvoje. Auga pavieniui arba nedideliais sąžalynais ūksmėtuose lapuočių ir mišriuose miškuose, krūmuose, daugiausia vidutinio drėgnumo kalkinguose priemolio dirvožemiuose. Medingas, turintis alkaloidų. Žolę noriai ėda galvijai. Perspektyvus kaip dekoratyvinis augalas. Šaknyse yra gumbeliai su oro azotą fiksuojančiomis bakterijomis, be to, jos sudaro ir mikorizę.

Literatūra
----------

Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 42 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pavasarinis pelėžirnis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tafilaالطفيلة |
| --- |
| *Tafilos miesto mečetė* |
|  |
| 

TafilaTafila

30°50′0″ š. pl. 35°36′0″ r. ilg.﻿ / ﻿30.83333°š. pl. 35.60000°r. ilg.﻿ / 30.83333; 35.60000﻿ (Tafila)Koordinatės: 30°50′0″ š. pl. 35°36′0″ r. ilg.﻿ / ﻿30.83333°š. pl. 35.60000°r. ilg.﻿ / 30.83333; 35.60000﻿ (Tafila) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Jordanijos vėliava Jordanija |
| **Muchafaza** | Tafilos muchafaza |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 23 512  |
| **Plotas** | 18,4 km² |
| **Tankumas** (2004) | 1 278 žm./km² |
| **Altitudė** | 940 m |

**Tafila** (arab. الطفيلة = *At-Tafilah*) – miestas pietinėje Jordanijoje, 183 km į pietvakarius nuo Amano. Muchafazos centras. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (alyvuogės, vynuogės, figos), verčiamasi amatais, turizmu. Cemento pramonė. Miesto apylinkėse yra svarbūs fosfatų telkiniai. Veikia universitetas.

Tafilos apylinkėse trykšta mineralinės versmės, į vakarus nuo miesto driekiasi vaizdingas Vadi Arabos tektoninis slėnis (įkurtas Danos gamtos rezervatas). Netoliese yra Edomo karalystės sostinės Bozros griuvėsiai.

Istorija
--------

Tafilos apylinkės gyvenamos nuo akmens amžiaus. Seniausia žinoma miestą valdžiusi valstybė buvo Edomas. Biblijoje miestas vadinamas ***Tofelu*** (hebr. ‏תפל‏‎). Vėliau Tafilą užkariavo nabatėjai. Romėnų laikais buvo pavaldus Gasanidams.
| **TaharkaTiharka** |
| --- |
| Kušo karaliusEgipto faraonas |
|  |
| Sfinksas su Taharkos veidu iš Sudano |
| Dvidešimt penktoji Egipto dinastija |
| Tautybė | Kušitas |
| Kušo karaliusEgipto faraonas |
| Valdė | apie 690–664 m. pr. m. e. |
| Pirmtakas | Šebitku |
| Įpėdinis | Tantamanis |
|  |
|  **Vikiteka** | Taharka |

**Taharka** (Tiharka, valdė apie 690–664 m. pr. m. e.) – senovės Nubijos ir Egipto valdovas, dvidešimt penktosios (kušitų) dinastijos atstovas.

Taharka buvo Pijė sūnus ir atėjo į valdžią po vyresniojo brolio Šebitku mirties. Jis buvo gimęs Napatoje ir vėliau pasiųstas į Egiptą. Biblijoje minima, kad jis dalyvavo egiptiečių žygyje į Palestiną apie 701 m. pr. m. e. kas menkai tikėtina dėl jo jauno amžiaus. Atitinkamai paminėtas jo titulas „karalius" vertinamas anachroizmu. Taharka karaliumi tapo 689 ar 690 m. pr. m. e. Jis perkėlė Kušo-Egipto valstybės sostinę į Memfį. Jo pirmieji apie 15 valdymo metų buvo ramūs, statybų iš jo laikų aptikta Napatoje, Edfu, Tėbuose, Abydose, Kavoje ir Memfyje. Šeštaisiais jo valdymo metais užfiksuotas neįprastai didelis Nilo potvynis, kuris lėmė gerą derlių. Šis įvykis buvo laikomas dievų įsikišimu ir Taharkos motina pašventė kelionę į Memfį aplankyti sūnaus. 

Valdymo pradžioje Taharka naudojosi laikinu Asirijos silpnumu tam, kad susigrąžinti Egipto įtaką Palestinoje-Libane. Taharka pasiekė pergalę karo žygyje į Libiją, iš kur persigabeno daug karo grobio. Vėliau egiptiečių Taharka buvo šlovinamas kaip didis užkariautojas, lygus praeities faraonams. Jo sėkmė užsibaigė, kai Asirijoje į valdžią atėjo Esarhadonas. 674 m. pr. m. e. asiriečiai surengė pirmą karo žygį į Egiptą, kuris buvo atremtas. Antruoju karo žygiu 671 m. pr. m. e. asiriečiai laimėjo ir užėmė Memfį, Taharka buvo priverstas bėgti į Napatą. Esarhadonui atitraukus pajėgas iš Egipto Taharka susigrąžino didelės Egipto dalies kontrolę, liepė išžudyti asirų įgulas. 664 m. pr. m. e. asirų karalius Ašurbanipalas grįžo su naujomis pajėgomis − kušitai galutinai pralaimėjo, Taharka mirė tais pačiais metais Napatoje ir buvo palaidotas didelėje piramidėje Nuri.

Šaltiniai
---------

* *The Oxford Encyclopedia of Ancient Egypt*. Tomas III. Red. Donald B. Redford. Oxford University Press, − 2001, p. 346
* Encyclopaedia Britannica, 2008 10 23
* touregypt.net

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
 **Trečiasis tarpuvaldis**
**Dvidešimt penktoji dinastija**
Pijė →
Šabaka → 
Šebitku →
Taharka →
Tantamanis |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 30°2′39″ š. pl. 31°14′8″ r. ilg.﻿ / ﻿30.04417°š. pl. 31.23556°r. ilg.﻿ / 30.04417; 31.23556

Tahriro aikštė 2011 m. Egipto revoliucijos metu
**Tahriro aikštė** (arab. ميدان التحرير‎ = *Mīdān at-Taḥrīr* – „Išsivadavimo aikštė") – centrinė Egipto sostinės Kairo aikštė. Ją sudaro intensyviai naudojamas transporto žiedas su žaliąja veja centrinėje dalyje. Šiaurės rytinėje dalyje yra vieno šalies išsivadavimo veikėjų Omaro Makramo paminklas, greta – jo vardo mečetė. Aplink aikštę taip pat išsidėstę: Egipto muziejus, Egipto nacionaldemokratų partijos būstinė, Mogamma (vyriausybės rūmai), Arabų Lygos būstinė, Nilo viešbutis, protestantų bažnyčia.

XIX a. kai įkurta ši Kairo dalis, aikštė pavadinta Ismailijos vardu (pagal chedivą Ismailą Pašą). Po 1919 m. revoliucijos aikštę imta vadinti Išsivadavimo vardu, bet oficialiai šis pavadinimas patvirtintas tik po 1952 m. revoliucijos. Tahriro aikštė buvo centrine 2011 m. Egipto revoliucijos įvykių arena.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Sirmijos karalystė** arba **Sremo karalystė** (serb. *Сремска краљевина* = *Sremska kraljevina*) – viduramžių valstybė, egzistavusi 1282–1325 m. vakarų Balkanuose. Ji kontroliavo dabartinės Serbijos šiaurinį pakraštį. Nors vadinama Sremo karalyste, spėjama, kad istorinio regiono Sremo (Voivodinos dalis) ji nekontroliavo. Jai priklausė istorinis regionas Mačva (į pietus nuo Savos ir Dunojaus upių), kuris tuo metu dar buvo vadinamas žemutine Sirmija. Klestėjimo laikais karalystė kontroliavo Podrinję, Posaviną, šiaurinę Šumadiją ir Braničevą, taip pat šiaurinę Bosniją.

Istorija
--------

Serbijos karalius Stefanas Urošas I buvo pirmasis, kuris nukariavo Mačvos regioną iš Vengrijos ir prijungė jį prie savo valstybės. Vėlesniu susitarimu Vengrija vėl atgavo savo valdas, o Stefano Urošo sūnus Stefanas Dragutinas buvo apvesdintas už Vengrijos karaliaus dukters Kotrynos.

1276 m. Stefanas Dragutinas tapo Serbijos karaliumi, tačiau 1282 m. dėl silpnos sveikatos atidavė sostą savo broliui Milutinui, sau pasilikdamas tik Podrinję karalystės šiauriniame pakraštyje. Tačiau 1284 m. apvesdinęs savo sūnų Vladislovą už Vengrijos karaliaus giminaitės Konstancos, gavo valdyti tris Vengrijos banatus gretimais: Mačvą, Solį, Usorą, kurie visi sudarė žemutinę Sirmiją (Sremą). Iš pradžių jis valdė kaip Vengrijos vasalas, tačiau Vengrijoje kilus vidinei krizei, jis tapo visiškai nepriklausomas. Yra teiginių, kad kurį laiką jis valdė ir teritorijas į šiaurę nuo Savos, t. y. Aukštutinį Sremą. Karalystės sostinė buvo Debrcas, bet vėliau valdovo rezidencija perkelta į Belgradą.

Sudaręs sąjungą su Milutinu, Dragutinas išplėtė teritorijas į rytus, iš Bulgarijos paverždamas Braničevo ir Kučevo regionus. Vėliau jis susipyko su broliu, nes šis nenorėjo atiduoti sosto Dragutino sūnui Vladislovui. Tai sukėlė karinius konfliktus tarp dviejų serbiškų karalysčių, kurie baigėsi 1313 m. Dragutinui susitaikius su likimu. Jam mirus 1316 m. jo sūnus paveldėjo Sirmiją. 

Iš karto po brolio mirties Milutinas užpuolė Sirmiją, nugalėjo ją ir įkalino Vladislovą. Tik 1321 m. mirus dėdei, Vladislovas buvo išlaisvintas ir grįžo į sostą. Jis valdė gaudamas paramą iš Vengrijos, Bulgarijos ir Bosnijos savo kovoje prieš Serbiją, tuo metu valdomą pusbrolio Stefano Dečanskio. Po eilinio pralaimėjimo 1324 m. Vladislovas pasitraukė į Vengriją. Jo karalystės vakarines dalis paėmė Bosnija, o likusios teritorijos atiteko Serbijai.
| *The Spirit Never Dies* |
| --- |
| 
Falco albumo *The Spirit Never Dies* viršelis |
| Falco studijinis albumas |
| Išleistas | 2009 m. gruodžio 4 d. |
| Įrašytas | 1985, 1986, 1987 m. |
| Žanras | Pop, rock, rap |
| Įrašų kompanija | Starwatch (Warner) |
| Prodiuseris | Gunther Mende, Alexander C. De RougeRob & Ferdi Bolland |
| Falco chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Verdammt Wir Leben Noch (1999) | The Spirit Never Dies (2009) |  |

 |

**The Spirit Never Dies** (angl. *Dvasia niekada nemiršta*) yra 10-asis austrų dainininko Falco albumas, išleistas 2009 m. Žymesni pasiekimai: 1-oji vieta Austrijos, 3-oji – Vokietijos albumų topuose.

Priešistorė
-----------

Senus Falco dainų įrašus 2008 m. lapkričio mėn. atrado vienas Frankfurto įrašų studijos, kai joje išsiliejo vanduo, nuomininkas. Šioje studijoje 1987 m. prodiuseriai Guntheris Mende ir Alexanderis C. De Rouge dirbo kartu su Falco, įrašinėję dainas jo 5-ajam albumui „Wiener Blut". Anot tuometinio Falco vadybininko Horsto Borko, šie įrašai „Teldec" įrašų firmos buvo atmesti, nes jie pageidavo, jog Falco daugiau repuotų, o ne dainuotų. Tarp surastųjų įrašų pasirodė esantis ir kūrinys „The Spirit Never Dies", kuris yra vienos pačių garsiausių Falco dainų „Jeanny", sukėlusios skandalą, oficiali, paskutinioji dalis iš vadinamosios „Jeanny trilogijos". Šiame albume be šios, taip pat galima išgirsti ir ankstesnes „Jeanny" dalis – „Jeanny, part I" bei „Coming Home (Jeanny Part 2, One Year Later)".

Taip pat albume yra ir kiti 2 „Wiener Blut" sesijos kūriniai – „Qué Pasa, Hombre?" ir „Poison" remiksai, kurių originalios versijos jau buvo įtrauktos į 1999 m. Falco albumą „Verdammt Wir Leben Noch".

Taip pat įtraukti ir dviejų dainų remiksai – „The Spirit Never Dies" bei „Forever" (dainos „Return To Forever" remiksas).

Dainos
------

1. Return To Forever (2:08)
2. Nuevo Africano (4:56)
3. Jeanny, Part 1 *(5:54)*
4. Coming Home (Jeanny Part 2, One Year Later) (5:31)
5. The Spirit Never Dies (Jeanny Final) (4:57)
6. Qué Pasa Hombre (remix) (4:41)
7. Poison (remix) (4:57)
8. Sweet Symphony (4:24)
9. Kissing In The Kremlin (3:53)
10. Dada Love (4:27)
11. The Spirit Never Dies (Jeanny Final) The Special Mix (5:00)
12. Forever (2:18)

Singlai
-------

Išleistas albumą pristatantis singlas – titulinis „The Spirit Never Dies", kuris pakilo į Austrijos singlų Top’3 vien tik dėl internetinių atsisiuntimų, o jo videoklipe suvaidino priešpaskutinė Falco gyvenimo draugė – kanadiečių fotomodelis Caroline Perron, bei „Kissing in the Kremlin".

Nuorodos
--------

* Albumo reitingai austriancharts.at
* „The Spirit Never Dies" videoklipas
* Oficiali Falco svetainė
Logotipas
**Tarptautiniai jaunimo apdovanojimai -** pasaulinė programa, skirta jauniems žmonėms nuo 14 iki 25 metų, suteikianti jiems gyvenimui reikalingų įgūdžių padedančių keisti pasaulį, bendruomenę, save. Programos esmė – jauni žmonės išskielia tobulėjimo tikslus ir padedami mentorių įveikia asmeninius iššūkius. Taip programos dalyviai tampa atsakingais, aktyviais piliečiais, prisidedančiais prie visuomenės gerovės. Tai savanoriška veikla, nepripažįstanti jokios konkurencijos, skatinanti savęs pažinimą ir tobulėjimą. 

Lietuvoje programa pristatyta Didžiosios Britanijos ambasados iniciatyva dar 1990 metais. Programos pilotiniai projektai pradėti 2000-aisiais metais. 2006 metais Jungtinės Karalystės karalienės Elžbietos II vizito Lietuvoje metu programa buvo oficialiai pradėta. Ta proga Edinburgo hercogas princas Filipas Vilniaus botanikos sode pasodino medelį.

2013 m. programos pavadinimas visose pasaulio šalyse buvo suvienodintas. Pavadinimas Lietuvoje iš "Tarptautinių jaunimo apdovanojimų" pakeistas į "The Duke of Edinburgh's International Award Lietuva". 2014 metais Lietuvai išpildžius tarptautinius reikalavimus, buvo pasirašyta tarptautinė programos licencija, suteikianti teisę koordinuoti programą nacionaliniam koordinatoriui. Nacionaliniu koordinatoriumi tapo Lietuvos vaikų ir jaunimo centras.

2006 m. princas Filipas VU botanikos sode pasodino medelį, pažymintį programos "Tarptautiniai jaunimo apdovanojimai" pradžią Lietuvoje.

Nuorodos
--------

* Oficialus puslapis
* 
* Archyvuota kopija 2012-02-22 iš Wayback Machine projekto.
**Tarptautinis Ansi animacinių filmų festivalis** (pranc. *Festival International du Film d'Animation d'Annecy*) – animacinių filmų festivalis, birželio pradžioje vykstantis Ansi mieste, Prancūzijoje.

Įsteigtas 1960 m. Iš pradžių festivalis buvo rengiamas kas dveji metai, bet nuo 1998 m. vyksta kasmet. Tai vienas iš keturių tarptautinių animacinių filmų festivalių, organizuojamų Tarptautinės animacinių filmų asociacijos (*Association d'International du Film d'Animation, ASIFA*).

Festivalyje konkuruoja įvairios vaizdavimo technikos (kompiuterinės, pieštinės, iškarpų, plastilininių figūrėlių ir kt.) animaciniai filmai. Kategorijos, kuriose varžomasi, yra:

* Pilnametražiai filmai
* Trumpametražiai filmai
* Televiziniai ir reklaminiai filmai
* Studentų kurti filmai
* Internetui skirti filmai (nuo 2002 m.)

Be įvairiose miesto kino teatruose rodomų konkuruojančių filmų, festivalio metu prie ežero esančiame miesto centre, vadinamame *Pâquier*, taip pat vyksta vakaro projekcijų renginiai po atviru dangumi. Priklausomai nuo festivalio temos, dideliame ekrane vaizduojami klasikiniai ar pastarųjų metų filmai. 2003 m. rodyti „*Pink Floyd The Wall*", „*Corto Maltese*" ir „*Secret Court of the Mysteries*", 2000 m. – „Pietų parkas". Šeštadienio vakarą paskelbiami visi laureatai.

Nuorodos
--------

* Oficialus festivalio tinklalapis
* Oficialus ASIFA tinklalapis
**Tarpbankinė palūkanų norma** – atskaitinis indeksas paskolų, kredito sutarčių ir išvestinių finansinių priemonių rinkose; t. y. vidutinės tarpbankinės palūkanų normos, kuriomis bankai pageidauja (pasiruošę) paskolinti lėšų kitiems bankams JAV doleriais, eurais ir kitomis pagrindinėmis pasaulio valiutomis. Priklauso nuo centrinio banko nustatomos bazinės palūkanų normos.

Vienas iš svarbių ekonominių rodiklių, padedančių stebėti ir suprasti ekonomikos būseną ir jos pokyčius. Indekso dydis priklauso nuo bendros šalies ekonominės situacijos, pinigų kainos ir skolinimo rizikos. Esant įtemptai ekonominei situacijai skolinimo rizika didėja. Siekdami apsidrausti nuo šios rizikos bankai sutinka vieni kitiems skolinti pinigus už didesnes palūkanas. Tokiu būdu didėja ir vidutinės tarpbankinės palūkanų normos.

Paprastai skaičiuojami ir skelbiami 1 nakties, 1 savaitės, 2 savaičių, 1 mėnesio, 3 mėnesių, 6 mėnesių ir 1 metų indeksai. Pastarųjų apskaičiavimams naudojamos keliolikos ar daugiau bankų palūkanų normos, už kurias jie sutiktų skolinti kitiems bankams atitinkamam terminui. Kiekvieno termino indeksas apskaičiuojamas taip: didžiausia ir mažiausia atitinkamo termino palūkanų normos atmetamos, o iš likusių palūkanų normų apskaičiuojamas aritmetinis vidurkis. Bankai, pagal kurių palūkanų normas skaičiuojamas indeksas, turi atitikti tam tikrus reikalavimus. Jie turi būti reikšmingi tarpbankinės indėlių ir paskolų rinkos dalyviai.

Lietuvoje palūkanų normų dydis nustatinėjamas pagal EURIBOR. Iki 2015 m. VILIBOR skelbtas iki euro įvedimo. Iki 2022 m. naudotas ir LIBOR, tačiau dėl manipuliavimo skandalo panaikintas. Nors būta bankų manipuliacijų ir EURIBOR indeksu. Suteikdami paskolas klientams, komerciniai bankai palūkanų normą nustato taip: prie kainos, už kurią pats bankas skolinasi/skolintųsi lėšas (vidutinių tarpbankinių palūkanų), pridedama marža. Eurais suteikiamų paskolų palūkanų normą sudaro atitinkama banko marža ir EURIBOR.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Palūkanos*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2023-01-07.
2. ↑  Dažniausiai užduodami klausimai apie VILIBOR. Lietuvos bankas Archyvuota kopija 2009-03-02 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Vidutinių tarpbankinių palūkanų normų VILIBOR apskaičiavimo ir skelbimo tvarka (Valstybės žinios, 2005-05-10, Nr. 59-2089)
4. ↑  Lietuvos bankas apie VILIBOR Archyvuota kopija 2009-03-02 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  „Bankai rengiasi LIBOR tarpbankinio palūkanų indekso pokyčiams". *lrt.lt*. 2021-08-16. Nuoroda tikrinta 2023-01-07.
6. ↑  „Po pusės šimtmečio ir audringo skandalo finansų pasaulis laidoja LIBOR". *Verslo žinios*. Nuoroda tikrinta 2023-01-07.
7. ↑  Lietuvos Bankas: EURIBOR reforma atneš daugiau skaidrumo, tačiau paskolų kaina keisis dažniau. Nuoroda tikrinta 2023-01-07.
Bronzinė dievo Teišebos statulėlė, aptikta atliekant Teišebaini kasinėjimus (Armėnijos istorijos muziejus)
**Teišeba** (urartų k. *DIM*, *Dte-e-i-še-ba*) – griaustinio ir karo dievas urartų mitologijoje, antroji pagal svarbą dievybė urartų panteone (po aukščiausiojo dievo Haldžio). Sutuoktinė – deivė Huba. Dažniausiai sutinkamas Teišebos simbolis – jautis, nors kai kada vaizduotas ir ant liūto. Sūnus – dievas Turanis.

Didžiuma urartų religijos bruožų buvo perimta iš Mesopotamijos, o Teišeba atitinka akadų dievą Adadą, jo vardas urartų dantiraščiu buvo užrašomas tokia pat ideograma. Teišeba neabejotinai susijęs su huritų dievu Tešubu. Esama ir versijos, kad urartai Teišebą iš Mesopotamijos mitologijos perėmė ne tiesiogiai, o per hetitų mitologiją.

Kaip nurodoma urartų dantiraštiniuose tekstuose, Teišebai turėjo būti aukojami šeši jaučiai ir dvylika avių.

Šio dievo vardu pavadintas žymus urartų miestas Teišebaini, išsidėstęs ant Karmir Bluro kalvos (dab. Armėnija).

Šaltiniai
---------

1. ↑   Дьяконов И. М. Архаические мифы Востока и Запада. М. 1990. С.98, 105
2. ↑  Пиотровский Б. Б. Ванское царство (Урарту) / Отв. ред. И. А. Орбели. — Москва: Издательство Восточной литературы, 1959. — С. 220. — 286 с. — 3500 экз.
3. ↑  Пиотровский Б. Б. Ванское царство (Урарту) / Отв. ред. И. А. Орбели. — Москва: Издательство Восточной литературы, 1959. — С. 220—221. — 286 с. — 3500 экз.
4. ↑  Меликишвили Г.А. Урартские клинообразные надписи // Вестник древней истории. — Москва, 1953 — 1954. — № 1 — 4, 1953; 1, 1954.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Šis straipsni apie muziką, apie žodžio Tritonas reikšmes žr. jo nuorodinį straipsnį.*

tritonis| Inversija | tritonis |
| Pavadinimas |
| Kiti pavadinimai | padidinta kvarta, sumažinta kvinta |
| Santrumpa | π |
| Dydis |
| Pustonių skaičius | 6 |
| Intervalo klasė | 6 |
| Racionalusis intervalas | 25:18, 45:32, 10:7, ... |
| Centai |
| Lygioji temperacija | 600 |
| Ketvirtis tono | 600 |
| Racionalioji intonacija | 569, 590, 617, ... |

**Tritonis** – muzikinis intervalas, kurio ilgis yra lygiai trys tonai arba šeši pustoniai. Dar tritonis, priklausomai nuo susidarymo aplinkybių, gali būti vadinamas **padidinta kvarta** arba **sumažinta kvinta**. Du tritoniai susideda į dvylika pustonių, t. y. į oktavą. Sutrumpintai tritonis dažniausiai žymimas **π**.

Kadangi tritonis yra vienas iš didžiausių disonansų diatoninėse gamose, ankstyvojoje muzikoje jis buvo vadinamas *diabolus in musica* arba „velnio intervalu". Atsiradus lygiajai temperacijai, tritonis tapo dažnai naudojamas moduliacijai kurti, nes tai yra vienintelis intervalas, mažesnis už oktavą, kuris išlaiko savo garsines charakteristikas po inversijos.

Lygiojoje temperacijoje tritonis yra lygus šešiems pustoniams ir sudaro santykį, lygų {\displaystyle 1:{\sqrt {2}}}. Kadangi šis santykis yra iracionalus skaičius, du tokiais dažniais vibruojantys kūnai neturi tarpusavyje jokio, net tolimo, harmoninio ryšio.

Tritonis tipiškai atsiranda tarp ketvirtojo ir septintojo mažorinės gamos laipsnio ir, priklausomai nuo to, kuri iš šių dviejų natų yra žemutinė, yra didžioji kvarta arba mažoji kvinta. Akorduose tritonis dažniausiai sutinkamas dominantiniame septakorde tarp trečiojo ir septintojo akordo laipsnių.

Tritonis, nepaisant to arba netgi todėl, kad yra disonansas, plačiai naudojamas džiaze ir moderniojoje muzikoje.

  

v • a • r **Diatoniniai muzikiniai intervalai** 

unisonas | mažoji sekunda | didžioji sekunda | mažoji tercija | didžioji tercija | kvarta | tritonis | kvinta | mažoji seksta | didžioji seksta | mažoji septima | didžioji septima | oktava