recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Huronas |
| --- |
|  |
| Vieta | Kanados vėliava KanadaJungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| Plotas | 59 596 km² |
| Kranto linijos ilgis | 6157 km |
| Vidutinis gylis | 59 m |
| Didžiausias gylis | 229 m |
| Tūris | 3 540 km³ |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Huronas

  |
| **Koordinatės** |  44°35′0″ š. pl. 82°45′0″ v. ilg.﻿ / ﻿44.58333°š. pl. 82.75000°r. ilg.﻿ / 44.58333; 82.75000Koordinatės: 44°35′0″ š. pl. 82°45′0″ v. ilg.﻿ / ﻿44.58333°š. pl. 82.75000°r. ilg.﻿ / 44.58333; 82.75000 |
|  |
|  Vikiteka | Huronas |

**Huronas** (angl. *Lake Huron*, pranc. *Lac Huron*) – antras pagal dydį Didžiųjų ežerų ežeras. Huronas yra ledyninės kilmės. Rytinė dalis priklauso Kanadai, vakarinė – JAV. Ežero pavadinimas kilo iš apylinkėse gyvenusios indėnų huronų tautos pavadinimo. Tai ketvirtasis pagal dydį pasaulio ežeras.

Geografija
----------

Huronas virš jūros lygio iškilęs 177 m. Jo plotas – 59 596 km², didžiausias ilgis 332 km, plotis 295 km, gylis 229 m. Ežero krantai žemi, šiaurinėje ir vakarinėje ežero pusėje – labai vingiuoti. Ežeras MakKinaso sąsiauriu susijungia su Mičigano ežeru. Iš Aukštutinio ežero į Huroną įteka Sent Mari upė. Huroną su Erio ežeru sieja nedidelis Sent Klero ežeras. Huroną ir Sent Klero ežerą jungia Sent Klero upė, o iš Sent Klero ežero į Erį teka Detroito upė. Ežero šiaurės rytinėje dalyje įsteigtas Karaliaus Jurgio įlankos salų nacionalinis parkas.

Ekonomika
---------

Hurono ežeras – Šv. Lauryno vandens kelių sistemos dalis. Žiemą vandens kelias užšąla. Didžiausi Hurono ežero uostai – Bei Sitis, Kolingvudas, Midlandas.

Huronas, išryškintas kitų Didžiųjų ežerų fone.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Hurono ežeras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 699 psl.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŠiaurės Amerikos Didieji ežerai |
| --- |
|  |
| 
Aukštutinis · Mičiganas · Huronas · Eris · Ontarijas |

 |
Koordinatės: 52°39′52″ š. pl. 117°32′01″ v. ilg.﻿ / ﻿52.66444°š. pl. 117.53361°r. ilg.﻿ / 52.66444; 117.53361

| Malyno ežeras |
| --- |
| Malyno ežerasMalyno ežerasMalyno ežeras |
| Vieta | Kanada, Alberta |
| Plotas | 19,71 km² |
| Kranto linijos ilgis | 45 km |
| Vidutinis gylis | 35 m |
| Didžiausias gylis | 96 m |
| Tūris | 0,792 km³ |
| Įteka | Malyno upė |
| Išteka | Malyno upė |
|  |
|  Vikiteka | Malyno ežeras |

**Malyno** arba **Malinė ežeras** (angl. *Maligne Lake*, pranc. *Lac Maligne*) – kalnų ežeras Kanadoje, Albertos provincijoje, Džasperio nacionaliniame parke, 44 kilometrai į pietus nuo Džasperio miestelio.

Ežero panorama nuo valčių prieplaukos namelio
Malyno ežero „Dvasių sala"

Apibūdinimas
------------

Išsidėstęs tarp Uolinių kalnų, 1670 m aukštyje. Ežero ilgis 22,3 km, mažiausias plotis 100 m, didžiausias plotis 2 km. Tai antras pagal dydį pasaulyje ežeras, maitinamas kalnų ledynų tirpstančiais vandenimis. Į ežerą vandenis plukdo ir Malyno upė, įtekanti iš pietų, kuri iš jo ir išteka. Ežero vanduo šaltas, vidutiniškai +4 °C. Ežere 11 salų, tarp kurių garsiausia nedidelė „Dvasių sala". Nuo ežero matomi trys kalnų ledynai, tarp kurių su aukščiausia viršukalne yra Brazo kalnas – 3470 m, esantis į pietryčius nuo ežero.

Palyginimas
-----------

Lyginant su Lietuvos ežerais, plotu nedaug didesnis už Sartų ežerą 13,32 km², arba kiek mažesnis už Dusios ežerą 23,34 km².

Šaltiniai
---------

1. ↑  pc.gc.ca / Jasper National Park of Canada – Map of Maligne Lake

Nuorodos
--------

* youtube.com / Maligne Lake – The jewel of the Canadian Rockies in Jasper National Park.
| **Salomėja Stakauskaitė** |
| --- |
| Gimė | 1890 m. gegužės 20 d.Rusija Užliaušiai, Krekenavos valsčius, Rusijos imperija |
| Mirė | 1971 m. rugsėjo 26 d. (81 metai)Lietuva Panevėžys |
| Steigiamojo Seimo atstovė |
|  |
| Veikla | Lietuvos pedagogė, politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | Lietuvos krikščionių demokratų partija |
|  |
| Alma mater | Varšuvos aukštieji moterų kursai |

Steigiamajomo Seimo narės. Iš kairės: Emilija Spudaitė-Gvildienė, Ona Muraškaitė-Račiukaitienė, Gabrielė Petkevičaitė-Bitė, Salomėja Stakauskaitė, Magdalena Draugelytė-Galdikienė (1920 m.).
**Salomėja Stakauskaitė** (1890 m. gegužės 20 d. Užliaušiai, Krekenavos valsčius, Rusijos imperija – 1971 m. rugsėjo 26 d. Panevėžys) – Lietuvos pedagogė, politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

Broliai kunigai Juozapas Stakauskas ir Pranciškus Stakauskas, sesuo Ona Stakauskaitė-Račiūnienė, kompozitoriaus Antano Račiūno motina. 1902-1909 m. mokėsi Liepojos gimnazijoje, baigusi gyveno pas brolį, Panevėžio kleboną Juozą Stakauską. Slapta dirbo pedagoginį darbą. Broliui įkūrus Panevėžio „Saulės" seminarijėlę, joje mokytojavo ir vadovavo. 1911-1912 m. studijavo Varšuvos aukštuosiuose moterų kursuose, lankė pedagogikos ir gamtos mokslų paskaitas. Baigusi kursus kurį laiką pati dėstė privačiuose mokytojų kursuose ir ūkio mokykloje Lenkijoje. Buvo kviečiama vadovauti „Saulės" draugijos mokytojų kursams Kaune, tačiau dėl kilusio karo šių pareigų neužėmė. Pirmojo pasaulinio karo metais gyveno Panevėžyje, suorganizavo mokytojų kursus. 1918 m. brolis Pranciškus pakvietė vadovauti jo įsteigtai „Saulės" draugijos Jurbarko progimnazijai.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovė, išrinkta III (Raseinių) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai.

Kadencijai pasibaigus dirbo pedagoginį darbą Krekenavoje, Šėtoje. Po Antrojo pasaulinio karo dirbo Panevėžio I vidurinės mokyklos mokytoja, bibliotekos vedėja.

Literatūra
----------

* Stakauskaitė Salomėja, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 54.
* Stakauskaitė Salomėja, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1963, t. 28, p. 409.
* Blažytė-Baužienė D. Stakauskaitė Salomėja, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 349–350.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kunigai Juozapas bei Pranciškus Stakauskai ir jų seserys. XXI amžius.
2. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
Koordinatės: 55°37′17.23″ š. pl. 24°21′50.06″ r. ilg.﻿ / ﻿55.6214528°š. pl. 24.3639056°r. ilg.﻿ / 55.6214528; 24.3639056

|  Uliūnų Kristaus Žengimo į Dangų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Panevėžio-Krekenavos |
| **Savivaldybė** | Panevėžio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Uliūnai |
| **Adresas** | 1914 m. |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |

 *Kitos reikšmės – Kristaus Žengimo į dangų bažnyčia.*
**Uliūnų Kristaus Žengimo į dangų bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Uliūnų kaime, 12 km į pietus nuo Panevėžio, 1 km į rytus nuo kelio  **A8**  Panevėžys–Aristava–Sitkūnai . Įrengta 1914 m.

Istorija
--------

Kaimo gyventojai 1912 m. nutarė dideliame mūriniame bendruomenės grūdų sandėlyje įrengti koplyčią. Kauno gubernatorius pareikalavo į konsistorijos kasą sumokėti perstatymo išlaidas. 

Bažnyčią Uliūnuose 1914 m. įkūrė iš Ėriškių atvykęs kun. Jonas Balvočius–Gerutis. Tais pačiais metais jis perdirbo buvusį sandėlį į bažnyčią. Buvo iškirsti 6 langai, aptvertas šventorius, iš Ramygalos atvežtas senosios bažnyčios altorius, iš Naujamiesčio – klausyklos. 1915 m. bažnyčią pašventino Panevėžio dekanas kun. Juozapas Stakauskas. Žemaičių vyskupas Pranciškus Karevičius kun. J. Balvočių pagerbė, pakeldamas į garbės kanauninkus. Tais pačiais metais kanauninkas mirė.

Iš pradžių Uliūnų bažnyčia buvo Ramygalos parapijos filija. 1921 ir 1927 m. įrengti altoriai. 1929 m. birželį Uliūnų bažnyčios kuratu paskirtas Jonas Steponaitis, čia tarnavęs iki mirties 1936 m. Jo rūpesčiu 1930 m. buvo įkurta Uliūnų Kristaus Žengimo į dangų parapija, jis buvo paskirtas pirmuoju jos klebonu. J. Steponaičio iniciatyva 1932 m. kapitališkai suremontuota bažnyčia. Pagal inžinieriaus Felikso Bielinskio projektą pastatytas akmenų ir plytų mūro bokštas. 1937 m. įrengti J. Mačiuko 4 registrų vargonai. 1940 m. išdažytas bažnyčios vidus.

1940 m. Uliūnų parapija turėjo 1735 parapijiečius. Tada jos kuratu buvo kun. Jonas Vaičiūnas. Pokaryje parapiją administravo kun. Juozas Dubnikas. 1974–1982 m. sąrašuose minimas kun. Izidorius Puriuškis.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano (27 × 14 m), vienabokštė, su bokšteliu. Šventoriaus tvora metalinė, su mūriniais stulpais. Šventoriuje palaidotas pirmasis Uliūnų kunigas, rašytojas Jonas Balvočius (1842–1915). Šv. Kazimiero draugija jam pastatė paminklą. Šalia palaidotas ir kun. Jonas Steponaitis (1894–1936). Jo kapą ženklina originalus, trikampio silueto, betoninis baltai dažytas paminklas su kryžiaus bareljefu ir tekstu iškiliomis betoninėmis raidėmis.

* Bažnyčia 2013 m.Bažnyčia 2013 m.
* Kun. J. Steponaičio kapasKun. J. Steponaičio kapas
* Atminimo lenta bažnyčios 100–mečiui ir įkūrėjuiAtminimo lenta bažnyčios 100–mečiui ir įkūrėjui

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Uliūnų Kristaus Žengimo į Dangų bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Uliūnų Kristaus Žengimo į dangų parapija Archyvuota kopija 2006-05-18 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Visual kei** (ヴィジュアル系 vijuaru kei?, pažodžiui *vizualus stilius*) – Japonijos populiariosios kultūros judėjimas (subkultūra), kuriam būdinga ekscentriška, kartais puošni išvaizda. Prie to paprastai prisideda ryškus makiažas, neįprastos šukuosenos, įmantrūs kostiumai, dažnai, bet ne visada, susieti su androgeniškumu, charakteringai moteriška ar *bishonen* estetika.

Tokia išvaizda ypač populiari Japonijos muzikoje, varijuojant nuo nepriklausomos avangardistinės muzikos projektų iki atlikėjų, pasiekusių šlovę, su panašumais ir įtaka iš Europos ir Amerikos žanrų kaip *new wave*, *punk* ir *glam rock*.

Žurnalai, populiarinantys *visual kei* Japonijoje: *Arena 37 °C*, *Fool's Mate* ir *Shoxx*. Žymios grupės, kurios bent kartais naudojo *visual kei* yra Dir en grey, Luna Sea, the GazettE, X Japan, ir Malice Mizer.

Tokių grupių populiarumas už Japonijos ribų yra gan nedidelis. Nors populiarioji *X japan* bandė patekti į tarptautinę rinką dar 1992 m. prireikė dešimtmečio, kol *visual kei* grupių koncertai tapo įprasti Europoje ir Amerikoje.
**NTV Mir Lithuania**|  |
| **Šalis** |  Lietuva  Rusija |
| **Rodoma** |  Lietuva |
| **Savininkas** | Baltic Media Alliance |
| **Transliavimopradžia** | 2012 m. sausio 1 d. |
| **Vaizdoformatas** | 16:9 576i |
| **Seseriniskanalas (-ai)** | Pirmasis Baltijos kanalasREN Lietuva |

**NTV Mir Lithuania** – televizijos kanalas, transliuojantis NTV televizijos programą. Įkurtas 2012 m.

Transliuotojas – „Baltic Media Alliance".

Programa transliuojama Lietuvoje, Latvijoje ir Estijoje.

Skandalas dėl skandalingos laidos
---------------------------------

2014 m. kovo 19 d. Lietuvos radijo ir televizijos komisija priėmė sprendimą tris mėnesius nerodyti „NTV Mir Lithuania" kanalo, nes 2014 m. kovo 10 d. rodytoje laidoje „Pasmerktieji: spąstai grupei „Alfa" pateikiama savotiška kruvinų Sausio 13-osios įvykių interpretacija, neigiama sovietų vykdyta agresija. Minėtą programą komisija įvertino kaip melą, kuriuo siekiama menkinti Lietuvos valstybingumą ir valstybės atkūrimą. Komisija sprendimą dėl kanalo išjungimo priėmė vienbalsiai.

Per kitus dvejus-trejus metus ši televizija dar kelis kartus buvo nubausta už karo kurstymą.

Išnašos
-------

1. ↑  „ПБК – снова самый популярный ТВ-канал в новогодние дни". *reitingi.lv* (rusų). 2012-01-04. Nuoroda tikrinta 2023-07-05.
2. ↑  „Teismas riboja kanalo „NTV mir Lithuania" transliacijas". *15min.lt*. 15min. 2014-03-21. Nuoroda tikrinta 2023-07-05.
3. ↑  „Komisija spręs, ar apmokestinti „NTV Mir Lithuania" žiūrėjimą". *delfi.lt*. Delfi. BNS. 2016-05-18. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.

Nuorodos
--------

* NTV Mir Lietuva programa
| **Rusa unicolor** |
| --- |
| Indinis zambaras (Rusa unicolor)Indinis zambaras (*Cervus unicolor*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Pobūris: | Atrajotojai  *( Ruminantia)* |
| Šeima: | Elniniai  *( Cervidae)* |
| Gentis: | *Rusa*  *( Rusa)* |
| Rūšis: | Indinis zambaras  *( Rusa unicolor)* |

 |
| Binomas |
| ***Rusa unicolor***Kerr, 1792 |
| Indinis zambaras (Cervus unicolor)Indinio zambaro paplitimas |

**Indinis zambaras** (*Rusa unicolor*, sin. *Cervus unicolor*) – elnias, paplitęs Pietų ir Pietryčių Azijoje. Arealas tęsiasi nuo Pakistano vakaruose iki Borneo, Filipinų ir Taivano rytuose, pietuose siekia Sumatrą. Įveisti Australijoje, Naujojoje Zelandijoje, JAV (Teksase, Kalifornijoje, Floridoje).

Tai stambus, 1,62–2,46 m ilgio ir 109–260 kg svorio elnias. Patinai už pateles kiek stambesni, su didesniais karčiais. Kailis trumpas, tamsiai rudas, su kremiškai balta papilve. Uodegos šonai ir apačia balti. Patinai turi iki 100 cm ilgio, periodiškai metamus šakotus ragus.

Rujos metu patinai laikosi pavienui, būna labai agresyvūs. Patelės laikosi grupelėmis iki 8 individų. Patelė po maždaug 9 mėnesių neštumo atveda 1, rečiau 2 jauniklius. Šie su motina laikosi 1–2 metus. Gamtoje išgyvena ~20 metų.

Indiniai zambarai gyvena daugiausia kalnų šlaitų miškuose. Laikosi kur netoli yra vandens telkinių ir maisto, todėl dažni prie sodų, plantacijų, taip pat pelkėtuose miškuose, kartais ir atvirose vietose. Aktyvūs daugiausia naktį, dienomis ilsisi medžių paunksmėje. Labai gerai plaukioja. Maitinasi sutemus – ėda lapus, uogas, žolę, jaunų medžių žievę, nukritusius vaisius, pumpurus. Maitinasi daugiausia miškų pakraščiuose, kirtavietėse. Padaro žalos pasėliams.

Daug kur medžiojami dėl mėsos, ragų, dažnai laikomi zoologijos soduose. Svarbus tigrų grobis. Indinis zambaras visame savo areale, išskyrus Taivaną, sparčiai nyksta – pagrindinė priežastis yra medžioklė, mažesne dalimi – buveinių mažėjimas (dėl miškų kirtimo, bet gerai prisitaiko ir prie pusiau natūralių kraštovaizdžių).

* Patelė, unicolor porūšisPatelė, *unicolor* porūšis
* Zambaro patinas Šri LankojeZambaro patinas Šri Lankoje
* Raudonieji vilkai, užpuolę zambarąRaudonieji vilkai, užpuolę zambarą
* Malajinio porūšio zambarasMalajinio porūšio zambaras

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Žinduolių pavadinimų žodynas: lotynų, lietuvių, anglų, prancūzų, rusų, vokiečių kalbomis* / [rengė P. Bluzma (ats. red.), R. Mažeikytė, E. Mickevičius, J. Prūsaitė, K. Baranauskas, R. Baleišis]. – Vilnius : Ekologijos inst. l-kla, 2002.
2. 1 2 3 4  *Rusa\_unicolor*,ADW – Animal Diversity Web. University of Michigan, Museum of Zoology.
3. ↑  Sambar, *iucnredlist.org*


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Indinis zambaras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  *Noor Vidts*  |
| --- |
|  |
|  |
| Pilnas vardas | Noor Vidts |
| Gimė | 1996 m. gegužės 30 d. (27 metai)  Vilvordė, Belgija |
| Atstovauja (-vo) | Belgijos vėliava Belgija |
| Aktyvumo metai | 2010 - dabar |
|  |
| Rungtys | Daugiakovės |
| Asmeniniai rekordai | Septynkovė: 6571  Penkiakovė: 4929 |
| Treneriai | Fernando Oliva |
| Klubas | Vilvoorde Atletiekclub |
|  |
| Pasaulio uždarų patalpų čempionatas |
| **Auksas**2 | **Sidabras**0 | **Bronza**0 | **Suma**2 |
|  **Europos uždarų patalpų lengvosios atletikos čempionatas**  |
| **Auksas**0 | **Sidabras**1 | **Bronza**1 | **Suma**2 |
|  |
| World Athletics profilis: |  |

**Noor Vidts** (g. 1996 m. gegužės 30 d.) – Belgijos lengvaatletė, kuris specializuojasi daugiakovių rungtyse. Pasaulio čempionė, olimpinių žaidynių dalyvė.

Biografija
----------

2013 m. Vidts dalyvavo pasaulio jaunučių čempionate, kuriame užėmė 15-ą vietą. 2015 m. Europos jaunimo čempionate liko 4-oje pozicijoje. 2017 m. vasaros Universiadoje iškovotas bronzos medalis.

Savo debiutiniame 2018 m. Europos čempionate belgė surinkusi 5598 taškus liko 20-oje vietoje. 2019 m. pasaulio lengvosios atletikos čempionate su 5989 taškais užimta 15-a vieta.

2021 m. Europos uždarų patalpų čempionate Belgijos atstovė iškovojo sidabro medalį. Tais pačiais metais vykusiose Tokijo olimpinėse žaidynėse belgė pagerino asmeninį rekordą ir su 6571 taškais liko 4-oje pozicijoje.

2022 m. pasaulio uždarų patalpų lengvosios atletikos čempionate su nauju Belgijos penkiakovės nacionaliniu rekordu (4929) iškovotas aukso medalis. 2024 m. pasaulio uždarų patalpų lengvosios atletikos čempionate Noor Vidts antrą kartą tapo pasaulio čempione.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Olympedia profile

Nuorodos
--------

* Olyslagers WA svetainėje
Arandos tautos nula nulos
**Nula nula** – Australijos aborigenų ginklas ir įrankis, apie vieno metro ilgio medinė kuoka užaštrintu galu. Pavadinimas kilęs iš darugų kalbos.

Nula nula naudojama ochros gamybai, batatų bei kitų šakniavaisių kasimui, smulkesnių žvėrių medžioklei, kovai, ugnies įkūrimui, vietinėms muštynėms gentyje, taip pat – nubausti nusikaltusius genties įstatymams.

Šiuos įrankius gamindavo tiek moterys, tiek vyrai, jie būdavo išpiešiami ar net išraižomi priklausomai nuo genties, todėl įvairiose gentyse jų išvaizda skirdavosi. Kai kur (pvz. alavos gentyje) juos tradiciškai naudodavo tik moterys.

Kartais bičių vaško ir virvelės pagalba gale būdavo pritaisomas užaštrintas akmuo.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Lockwood, D. I, the aboriginal. 1980. ISBN 0-7270-1365-3

Nuorodos
--------

* nationaltrust.org.au Archyvuota kopija 2006-08-25 iš Wayback Machine projekto.
* Nulla Nulla Archyvuota kopija 2007-09-27 iš Wayback Machine projekto. (šiuolaikinė replika)
* An Australian Aboriginal Nulla - nulla Club from Victoria (Australia) Archyvuota kopija 2007-10-12 iš Wayback Machine projekto.
* An Australian Aboriginal Nulla - nulla Club from Victoria or New South Wales (Australia)
* An Australian Aboriginal Nulla - nulla Club from Victoria (Australia) Archyvuota kopija 2007-10-08 iš Wayback Machine projekto.
* Nulla Nullas Archyvuota kopija 2007-06-14 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 54°54′24″š. pl. 23°54′02″r. ilg.﻿ / ﻿54.9068°š. pl. 23.9006°r. ilg.﻿ / 54.9068; 23.9006

| „Makabi" stadionas |
| --- |
| Oficialus pavadinimas | Kauno „Makabi" stadionas |
| Vieta | Lietuva Kaunas |
| Atidarytas | 1921 m. |
| Talpa | 2500 |
| Nuomininkai | LŽGSS Makabi Kaunas |

**Kauno Makabi stadionas** – istorinis stadionas Kaune. Stovėjo Neries pakrantėje, dabartinėje Jonavos gatvėje netoli sankryžos su P. Kalpoko gatve. Stadiono talpa buvo 2500 žiūrovų. Stadionas neišliko.

Istorija
--------

Kauno „Tauro" futbolo komanda „Makabi" stadione, 1936 m.
1921 m. Kaune tebuvo tik dvi aikštės su tikrais vartais – Ąžuolyno futbolo aikštė ir „Makabi" stadionas. „Makabi" stadionas buvo su bėgimo taku ir nedidele tribūna. Ąžuolyno aikštė buvo mėgiama labiau, kadangi „Makabi" aikštėje buvo gana nesaugu, mat silpnai valdant kamuolį buvo pavojus, kad vietoje vartų bus pataikyta į Neries upės srovę. Pavyzdžiui, 1935 m. gegužę per Kauno apygardos pirmenybių rungtynes LFLS Kaunas – Tauras Kaunas (4-0) kamuolys vieną kartą buvo atsidūręs Neryje, o kitą – Jonavos gatvėje. „Jo atgabenimas užtrukdavo po 5–10 minučių ir tai vertė žiūrovus žiovauti. Dalis publikos aikštę paliko dar nepasibaigus žaidimui", – rašė „Lietuvos žinios".

1926 m. pavasarį „Makabi" stadionas nukentėjo dėl stipraus potvynio.

Lietuvos rinktinės rungtynės
----------------------------

| # | Data | Varžovas | Rezultatas | Varžybos | Žiūrovai |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 1926 m. rugpjūčio 21 d. | Latvija Latvija | 2:3 |  ? | ~2500 |
| 2. | 1928 m. rugsėjo 1 d. | Latvija Latvija | 1-1 |  ? | ~2500 |
| 3. | 1931 m. rugpjūčio 26 d. | Rumunija Rumunija | 2-4 |  ? |  |

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Lietuvos stadionai Archyvuota kopija 2013-11-01 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Jonas Narbutas. „Sportas nepriklausomoje Lietuvoje: I dalis (1919–1936)". – M. Morkūno spaustuvė, Chicago, 1978. // 112 p.
3. ↑  Gediminas Kalinauskas. Lietuvos futbolo raida (1905–2018). – 2020 m. // psl. 169.
4. ↑  Gediminas Kalinauskas. Lietuvos futbolo raida (1905–2018). – 2020 m. // psl. 79.
5. 1 2 3  „Kauno „Makabi" aikštė - LFE". *lfe.lt*. Suarchyvuota iš originalo 2016-06-06. Nuoroda tikrinta 2016-06-06.
| **Danas Arlauskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1955 m. sausio 22 d. (69 metai)Kaliningrado sritis, Rusija |
| Sutuoktinis (-ė) | Aurelija Arlauskienė |
|  |
| Veikla | Lietuvos darbdavių konfederacijos prezidentas |
|  |
| Alma mater | 1982 m. Vilniaus inžinerinis statybos institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Socialinės ir darbo ministerijos Gerumo žvaigždė |

**Danukas** (**Danas**) **Arlauskas** (g. 1955 m. sausio 22 d. Kaliningrado sritis, Rusija) – Buvęs Lietuvos Respublikos saugumo departamento vienas iš kūrėjų ir pirmojo generalinio direktoriaus M.Laurinkaus pavaduotojas, vadybininkas, verslo veikėjas.

Biografija
----------

1982 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, inžinierius. 1984–1986 m. studijavo KGB akademijoje Maskvoje. Iki Nepriklausomybės atkūrimo dirbo kadriniu KGB darbuotoju. 1990–1992 m. LR Valstybės saugumo departamento padalinio vadovas, VSD generalinio direktoriaus pavaduotojas.

1993–1995 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos juristas. 1995–1997 m. Lietuvos pramonininkų konfederacijos atstovas LR Seime. 1997–2002 m. leidybos ir spaudos UAB „Lietuvos žinios" generalinis direktorius. 2002–2013 m. Lietuvos verslo darbdavių konfederacijos (įkurtos 1999 m.) vykdantysis, vėliau – generalinis direktorius, dabar Lietuvos darbdavių konfederacijos prezidentas, Europos Sąjungos ekonomikos ir socialinio komiteto narys. 2007–2008 m. ministro pirmininko Gedimino Kirkilo visuomeninis konsultantas. 2013–2016 m. UAB "Žinių radijas" generalinis direktorius. Ilgametis Trišalės tarybos narys, taip pat Švietimo tarybos prie LR Seimo narys.

Vedęs; žmona Aurelija (g. 1959 m.), žurnalistė. Vaikai: Danas ir Inga.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Saugumo departamentą kūrė ir KGB, 2010-03-28 Archyvuota kopija 2016-06-25 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Lietuvis kagėbistas: kaip mes patekome į KGB, 2011-05-19 Archyvuota kopija 2011-09-19 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑
| Juodagalvių vandens malūnas |
| --- |
| [[Image:|270pxpx]] |
| Vieta | Ignalinos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Mielagėnų seniūnija |
| Naudotas | nuo 1738 m. |
| Registro Nr. | u.k.21301 |

**Juodagalvių vandens malūnas** stovi Juodagalvių kaime, Ignalinos rajone, prie Kančioginos upelio. Malūnas yra yra architektūros paminklas (unik. objekto kodas 21301).

Juodagalvių malūnas buvo Krikonių dvarininkų Belikovičių nuosavybė, jis dvaro inventoriaus knygose minimas jau XVIII a. (1738 ir 1750 m.). Malūno „*aukso amžius*", buvo lenkmečiu, paskutinio tragiškos mirusio dvarininko Edvardo Benislawskio laikais (nušautas čia 1939 m.). Jis pastatė naują, produktyvesnę lenkišką turbiną, vietoje vienų įrengė dvejas girnas. Vienomis girnomis malė tik prastos kokybės grūdus gyvuliams, o antromis - miltus duonai ir pyragams. Miltus pikliavojo, gamino grucę (perlines kruopas). Nauja turbina geriau panaudojo vandens galią. Vanduo buvo naudojamas ne tik turbinai sukti, bet ir kitus pagalbinius mechanizmus dirbti, keldavo maišus į viršų. Iš visų apylinkės kaimų veždavo malti grūdus, ypač geras piklius. Benislavskio laikais malūne gyveno dvi šeimos, vėliau žydas, kurį vokiečiai karo metais sušaudė, po karo pabėgėliai iš Rusijos. Pirmas malūno nuosmukis buvo 1939 m. kai bolševikai atėjo, dvarą ir malūną išgrobstė, antras - po karo, kolūkių laikais. 1944 m. sugrįžus rusams, kareiviai į malūno tvenkinį ėmė mėtyti sprogmenis. Sprogdinimai nepataisomai sugadino ir užtvanką. Susikūrus „Naujo kelio" kolūkiui, malūnas lūžinėjo, buvo taisomas, sukosi su pertraukomis, bet dar dirbo. Susprogdinus užtvanką, girnoms sukti buvo pastatytas dyzelinis variklis, vėliau įrengti elektros varikliai.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „malūnas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 1994-12-21. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|accessdate=` (pagalba)
2. ↑
**Falotoksinas** (*phallotoxin*) – vienas iš chemiškai artimų septynių toksinų, aptinkamų žalsvosiose musmirėse (*Amanita phalloides*). Žalsvosiose musmirėse taip pat aptinkami amatoksinai (*amatoxins*), falolizinas (*phallolysin*).

Falotoksinai sudaryti iš septynių peptidinių žiedų. Faloidiną 1937 m. išskyrė Feodoras Lynenas (*Feodor Lynen*) ir Ulrichas Vielandas (*Ulrich Wieland*) iš Miuncheno universiteto. 

Falotoksinai yra labai toksiški kepenų ląstelėms, tačiau jų įnašas į mirtingumą nuo žalsvųjų musmirių nedidelis, nes jie žarnyne neįsiurbiami. Falotoksinai aptikti ir valgomose musmirių rūšyse (pvz. rausvojoje musmirėje (*Amanita rubescens*).

Molekulinė sandara
------------------

* Faloidinas (phalloidin)Faloidinas (*phalloidin*)
* Profaloinas (prophalloin)Profaloinas (*prophalloin*)
* Faloinas (phalloin)Faloinas (*phalloin*)
* Falizinas (phallisin)Falizinas (*phallisin*)
* Falacidinas (phallacidin)Falacidinas (*phallacidin*)
* Falacinas (phallacin)Falacinas (*phallacin*)
* Falizacinas (phallisacin)Falizacinas (*phallisacin*)

Išnašos
-------

1. ↑  Theodor Wieland (1987). „50 Jahre Phalloidin". *Naturwissenschaften*. **74** (8): 367–373.
2. ↑  Feodor Lynen, Ulrich Wieland (1938). „Über die Giftstoffe des Knollenblätterpilzes". *Justus Liebig's Annalen der Chemie*. **533** (1): 93–117.
3. ↑  Litten, W. (March 1975). „The most poisonous mushrooms". *Scientific American*. **232** (3): 90–101. Bibcode:1975SciAm.232c..90L. doi:10.1038/scientificamerican0375-90. PMID 1114308.
**Simas Buterlevičius**| Simas Buterlevičius |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1989 m. balandžio 18 d. (34 metai) |
| Gimimo vieta | Vilnius, Lietuva |
| Ūgis | 2,00 m. |
| Svoris | 94 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Baigęs karjerą |
| **Pozicija** | Lengvasis kraštas / atakuojantis gynėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 2006-20072007-20082008-20102010-20112011-20122012-20132013-201420142014-201520152015-20162016-20172017-20182018-201920192019–202020202021–2022 | Vilniaus „Sakalai"Vilniaus „Lietuvos Rytas"Vilniaus „KM-SSK-Perlas" (NKL)Vilniaus „Lietuvos Rytas"→ Prienų „Rūdupis" (*skol.*)Vilniaus „Lietuvos Rytas"Kėdainių „Nevėžis"Sopoto „Trefl"Utenos „Juventus"Ventspilio „Ventspils"Panevėžio „Lietkabelis"Šarlevilio-Mezjero „Etoile"Utenos „Juventus"Kėdainių „Nevėžis"Kavalos „Kavala"Voluntario „Voluntari"Sioderteljės „Kings"Palermo „Green Basket" |  |
|  |

**Simas Buterlevičius** (g. 1989 m. balandžio 18 d. Vilniuje) – buvęs Lietuvos krepšininkas.

Karjerą pradėjo Šarūno Marčiulionio krepšinio akademijoje, kur jį ir pastebėjo „Lietuvos Ryto" ekipa bei iškart pasirašė su krepšininku ilgalaikę sutartį. 2006–2007 m. sezoną puolėjas rungtyniavo Vilniaus „Sakalų" komandoje. 2008–2009 m. sezone jis žaidė NKL lygoje Vilniaus „KM-SSK-Perlo" komandoje. 2010 persikėlė į Vilniaus „Lietuvos Rytas" komandą. 2011 Vilniaus „Lietuvos Rytas" ekipa paskolino  Prienų „Rūdupis" komandai.

2014 m. rugpjūčio viduryje pasirašė vienerių metų sutartį su Utenos „Juventus" klubu. 2015 m. rugsėjo viduryje pasirašė vienerių metų sutartį su Latvijos Ventspilio „Ventspils" klubu.

2015 m. spalio pradžioje sugrįžo į Lietuvą ir prisijungė prie Panevėžio „Lietkabelio" komandos. 2018 m. rugpjūčio viduryje pasirašė dvejų metų sutartį su Kėdainių „Nevėžio" klubu.

Pasiekimai
----------

* 2015 m. BBL trečioji vieta.
* 2015 m. LKL trečioji vieta.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
**Pekaninių karijų aliejus** (angl. *Pecan oil*) – maistinis augalinis aliejus, gaunamas iš pekaninių karijų (*Carya illinoinensis*) riešutų.

Savybės
-------

Pekaninių karijų aliejus beveik neturi savito skonio, todėl įgauna bet kokį su juo maišomų prieskonių skonį. Jo tankis nedidelis, paprastai būna blyškiai geltonos spalvos.

Pekaninių karijų aliejus turi 9,5 % sočiųjų riebalų rūgščių, o tai yra mažiau nei alyvuogių (13,5 %), žemės riešutų (16,90 %) ar kukurūzų (12,70 %) aliejuose.

Aliejus yra laikomas naudingu sveikatai, kadangi jame gausu mononesočiųjų riebalų rūgščių, ypač oleino rūgšties (52 %). Jame taip pat yra linolo rūgšties (36,6 %) bei nedideli kiekiai palmitino (7,1 %), stearino (2,2 %) ir linoleno (1,5 %) rūgščių. Manoma, kad bendras šių riebalų rūgščių balansas padeda sumažinti mažo tankio lipoproteinų kiekį ir širdies ligų riziką.

Gamyba
------

Prieš išgaunant aliejų, pekaninių karijų riešutai lengvai paskrudinami ir sumalami. Tada mechaniniais būdais išgaunamas aliejus. Dauguma gamintojų vengia naudoti cheminius išgavimo būdus, norėdami išsaugoti natūralų riešutinį skonį ir maistines medžiagas.

Panaudojimas
------------

Pekaninių karijų aliejus daugiausia naudojamas maisto gamyboje. Jis pasižymi aukšta smilkimo temperatūra (~243 °C), todėl puikiai tinka naudojimui kepant aukštoje temperatūroje ar gruzdinant. Dėl švelnaus riešutų skonio, aliejus naudojamas salotų ir kitokių padažų pagardinimui. Pekaninių karijų aliejus yra lengvesnis už alyvuogių aliejų, todėl labiau tinka naudojimui kasdieninėje maisto gamyboje. Jis taip pat paprastai būna be konservantų ar priedų. Pekaninių karijų aliejus yra geras sviesto ir kitų kepimo aliejų pakaitalas, todėl tinka kepimui. Atidarius aliejų rekomenduojama jį laikyti užšaldytą, kad jis išsilaikytų kuo ilgiau ir neįgautų kartumo.

Pekaninių karijų aliejus taip pat naudojamas aromaterapijoje, kosmetikoje, kremų nuo saulės ir biokuro gamyboje.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  J. F. Toro-Vazquez; M. A. Charó-Alonso; F. Pérez-Briceño (1999). „Fatty acid composition and its relationship with physicochemical properties of pecan (Carya illinoensis) oil". *Journal of the American Oil Chemists' Society*. **76** (8): 957–965. doi:10.1007/s11746-999-0113-4. S2CID 53550865.
2. ↑   „A Monounsaturated Fatty Acid–Rich Pecan-Enriched Diet Favorably Alters the Serum Lipid Profile of Healthy Men and Women". *The Journal of Nutrition*. **131**: 2275–2279. 2001. `{{cite journal}}`: Citata turi nebenaudojamą parametrą `|authors=` (pagalba)
3. ↑   Archyvuota kopija 2012-04-25 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑   Archyvuota kopija 2012-04-25 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  Michael Chu. „Smoke Points of Various Fats". Cooking for Engineers.
6. ↑
Šiuolaikinis vaizdas
**Švento Arkangelo Mykolo bažnyčia** (blrs. *Касцёл Святога Міхала Арханёла*) – Romos katalikų bažnyčia Baltarusijos Naugarduko mieste. Ilgą laiką priklausė dominikonų vienuolynui. XVIII a. vėlyvojo baroko su klasicizmo elementais architektūros paminklas, 1857–1922 m. buvo Naugarduko parapijine bažnyčia. Dabar priklauso Gardino vyskupijos Naugarduko dekanatui.

Istorija
--------

Dominikonų bažnyčia ir mokykla XIX amžiuje
Dominikonų vienuolynas XX a. pradžioje
Dominikonai Naugarduke įsikūrė XVIII a. LDK žirgininko Kristupo Chodkevičiaus kvietimu. 1623 m. jis suteikė vienuoliams gyvenamą būstą ir žemes, šimtmečio pabaigoje kiti mecenatai padovanojo Korico ir Perekopo palivarkus. Dominikonų vienuolynui K. Chodkevičius pastatė medinę, o vėliau ir mūrinę Šv. Hiacinto bažnyčią. Šventovė nukentėjo per krašto neramumus, o 1751 m. visai sudegė. Buvo atstatyta ir konsekruota Šv. arkangelo Mykolo vardu, bet 1831 m. gaisras ją vėl apnaikino. Suremontuota O. Mečkovskio lėšomis. Bažnyčioje buvo vertingi paveikslai: dailininko Tenčinskio Šv. Teresės, prof. Pavlovičiaus tapytas Šv. Dominyko atvaizdas (Ticiano paveikslo kopija). Altoriuje kabojo Šv. arkangelo Mykolo paveikslas su sidabriniais apdarais, kuriuos nukalė sugrįžę iš tremties Rusijoje 1831 m. sukilimo dalyviai. Dvi marmurinės atminimo lentos: Teresei Narkevič-Jodko ir Adomui Mickevičiui, vėliau perkeltas į poeto muziejų mieste. 

### Dominikonų vienuolynai

Bažnyčią aptarnavo dominikonų vienuoliai, prie vienuolyno veikė šešiametė mokykla–kolegija, kurioje mokėsi ir Adomas Mickevičius, Jonas Čečiotas bei kt. apylinkių kilmingieji. 1832 m. carinė administracija mokyklą uždarė, o 1850 m. tokio pat likimo sulaukė ir vienuolynas. Per Pirmąjį pasaulinį karą besitraukianti Rusijos kariuomenė išsivežė tris varpus, vieną vėliau grąžino, bet bevežant jis buvo įskeltas.

Mieste veikė dar viena Dominikonų ordinui priklausiusi Švč. Marijos bažnyčia (pastatyta 1690 m.) su moterų vienuolynu (veikė 1654–1864 m.). Buvusio vienuolyno patalpose buvo įsikūrę caro kareiviai ir neprižiūrima bažnyčia sunyko.

Interjeras

Architektūra
------------

Pastatas – trinavė bazilika su pusiapvalia apside, prie kurios iš šiaurės pristatyta zakristija. Plokščio fasado viršuje įrengtas trikampis frontonas su bokšteliu, vidų puošia gipso lipdiniai. Šalia bažnyčios stovėjusi mūrinė varpinė neišliko.

Šaltiniai
---------

* Żmigrodzki J. *Nowogródek i okolice* Archyvuota kopija 2012-09-04 iš Archive.is projekto
* *Навагрудак. Касцёл Святога Міхала Арханёла*
* *Туристская энциклопедия Беларуси.* Мн. Беларуская Энцыклапедыя, 2007 Стр. 648  Archyvuota kopija 2018-04-29 iš Wayback Machine projekto.
* *Збор помнікаў гісторыі і культуры. Гродзенская вобласць.* Стр. 265

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Naugarduko Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos internetinis puslapis
| Medaliai |
| --- |
|
| **Atstovaujant: Jungtinė Karalystė Jungtinė Karalystė**  |
| Buriavimas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2008 Pekinas | Star |
| **Sidabras** | 2012 Londonas | Star |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2010 Rio de Žaneiras | Star |
| **Sidabras** | 2012 Hyères | Star |
| **Bronza** | 2003 Kadisas | Finn |
| **Bronza** | 2007 Kaškaišas | Star |
| Europos čempionatas |
| **Sidabras** | 2001 Malcesine | Finn |
| **Sidabras** | 2009 Kylis | Star |
| **Bronza** | 2007 Malcesine | Star |

**Andrew Simpson** (1976 m. gruodžio 17 d. Čertsis, Jungtinė Karalystė – 2013 m. gegužės 9 d. San Fransiskas, JAV) – Jungtinės Karalystės buriuotojas. Olimpinis čempionas Star burlaivių klasėje, kurioje jis rungtyniavo kartu su Iain Percy.

Biografija
----------

2008 m. debiutavo olimpinėse žaidynėse ir pelnė aukso medalį. Sportininkas dalyvavo ir 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, kuriose nusileidę tik įgulai iš Švedijos Simpson ir Percy pelnė sidabro medalius.

2013 m. vienos iš prestižiškiausių regatos America's Cup treniruotės metu apvirto jo komandos katamaranas ir išbuvęs įstrigęs apie 10 minučių sportininkas žuvo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Treniruotėje apvirtus katamaranui žuvo olimpinis čempionas Andrew Simpsonas". *delfi.lt*. Delfi. BNS. 2013-05-10. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
Silpno radioaktyvumo atliekų saugykla Nevadoje, JAV.
**Radioaktyviosios atliekos** – panaudotas branduolinis kuras ar kitos, užterštos radionuklidais arba turinčios jų savo sudėtyje atliekos. Radioaktyviųjų atliekų tvarkymui taikomi griežti saugos reikalavimai, apskaita ir kontrolė. Tokios atliekos turi būti rūšiuojamos, apdorojamos ir vežamos į radioaktyviųjų atliekų sąvartynus arba saugyklas. Susidaro eksploatuojant atomines elektrines, technologijas naudojančias jonizuojančios spinduliuotės šaltinius medicinoje, moksliniuose tyrimuose, pramonėje.

Klasifikacija
-------------

Pagal žmogui ir aplinkai keliamą pavojų radioaktyviosios atliekos yra skirstomos į tris grupes:

* labai mažai radioaktyvias;
* mažai ir vidutiniškai radioaktyvias;
* labai radioaktyvias.

Radioaktyviosios atliekos pagal jose esančių radionuklidų pusėjimo trukmę ir aktyvumą yra skirstomos į:

* trumpaamžes labai mažai radioaktyvias;
* trumpaamžes mažai ir vidutiniškai radioaktyvias;
* panaudotą branduolinį kurą ir kitas ilgaamžes atliekas.

Saugojimas
----------

Priklausomai nuo skleidžiamos radiacijos radioaktyviosios atliekos turi būti saugojamos pagal specialius reikalavimus. Trumpaamžėms labai mažai radioaktyvioms atliekoms saugojimui naudojami tranšėjiniai kapinynai. Trumpaamžes mažai ir vidutiniškai radioaktyvias medžiagas saugojama paviršiniuose kapinynuose su gelžbetonio rūsiais. Ilgaamžės atliekos ir branduolinis kuras privalo būti saugomas giluminiuose kapinynuose.

Lietuvoje
---------

Lietuvoje daugiausiai radioaktyviųjų atliekų sukūrė Ignalinos atominė elektrinė. Ją uždarius susiformavo 60 000 m³ labai mažai radioaktyvių atliekų, 100 000 m³ mažai ir vidutiniškai radioaktyvių atliekų, 10 000 m³ ilgaamžių radioaktyviųjų atliekų ir 2 500 t panaudoto branduolinio kuro. Visos nuo Ignalinos atominės elektrinės eksploatavimo pradžios susidariusios radioaktyviosios atliekos saugomos elektrinėje įrengtose saugyklose. Dauguma Ignalinos AE atliekų išliks pavojingos apie 300 metų, o branduolinis kuras pavojingu išliks iki milijono metų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Grigorijus Duškesas, Vilhelmas Skominas. Radioaktyviosios atliekos*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 414-415 psl.
2. ↑  Pilibaitytė, Vaida (2015-01-12). „Branduolinio kuro kapinynai: pasauliui – sudėtinga problema, Lietuvai – techninis formalumas". Delfi. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Motacillidae** |
| --- |
| Baltoji kielė (Motacilla alba)Baltoji kielė (*Motacilla alba*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Kieliniai  *( Motacillidae)* |

 |

**Kieliniai** (*Motacillidae*) – žvirblinių (*Passeriformes*) paukščių šeima. Paukščiai smulkūs, ilgauodegiai, gerai bėgioja ir vikriai skraido. Charakteringas požymis – periodiškai kilnoja uodegą. Galva nedidelė, snapas smailus ir tiesus. Kojos ilgos, užpakalinio piršto nagas ilgas ir truputį sulenktas. Gyvena šlapiose vietose, vandens telkinių pakraščiuose, pamiškėse. Minta smulkiais gyvūnais. Lizdą suka ant žemės, po žolių priedanga, rečiau tarp akmenų ar net uoksuose. Deda 4-6 margus kiaušinius.

Paplitę visame pasaulyje. Žinomos 5 gentys ir 54 rūšys. Lietuvoje gyvena dviejų genčių atstovai (10 rūšių):

* Kielės (*Motacilla*). 4 rūšys.
* Kalviukai (*Anthus*). 6 rūšys.
| Rusijos lengvosios atletikos federacijaВсероссийская федерация лёгкой атлетики |
| --- |
| **Įkurta** | 1911 |
| **Primta į IAAF** | 1912 |
| **Prezidentas** | Vadimas Zeličenokas |

**Rusijos lengvosios atletikos federacija** (rus. *Всероссийская федерация лёгкой атлетики*) – Rusijos lengvosios atletikos sportą kontroliuojanti organizacija. IAAF ir EAA narė.

Istorija
--------

Federacija įkurta 1911 m. ir jau po metų priimta į IAAF tarptautinę lengvosios atletikos federaciją. 1991 m. federacijos veikla atkurta.

2015 m. Rusijos lengvosios atletikos federacijoje kilo dopingo skandalas, kuomet buvo rasta įkalčių apie galimą teigiamų dopingo testų slapstymą ir testų naikinimą. 2015 m. lapkričio 13 d. IAAF paskelbė suspenduojanti Rusijos lengvosios atletikos federaciją. Šalies sportininkai neteko teisės varžytis tarptautinėse varžybose, o iš Rusijos atimta teisė rengti 2016 m. pasaulio jaunimo lengvosios atletikos čempionatą ir 2016 m. pasaulio sportinio ėjimo taurės varžybas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Verdiktas: Rusijos lengvaatlečiai nušalinti nuo visų varžybų ir Rio de Žaneiro olimpiados". *delfi.lt*. Delfi. BNS. 2015-11-13. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
**Gliese 674 b** – egzoplaneta, skriejanti apie raudonąją nykštukę Gliese 674, esančią Aukuro žvaigždyne, nuo Saulės sistemos nutolusią apie 15 šviesmečių.

Planeta skrieja arti savo žvaigždės, jos orbitos periodas – 4,6938 paros. Gliese 674 b didysis pusašis yra 0,039 av, o ekscentricitetas – 0,2 (artimas Merkurijaus), kitur nurodoma, kad 0,07. Teigiama, kad Gliese 674 b yra į Neptūną panaši dujinė milžinė. Planeta yra 11,09 karto masyvesnė už Žemę, o jos spindulys siekia apytikriai 0,297 Jupiterio spindulio (kitais duomenimis, 1,13 RJ). 

Apie Gliese 674 b atradimą pranešta 2007 m. sausio 7 d. Planeta aptikta Europos pietinės observatorijos (ESO) 3,6 m teleskopo, esančio La Siljos observatorijoje (Čilėje), HARPS spektrografu, taikant radialinių greičių metodą.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  Bonfils, X.; et al. (2007). „The HARPS search for southern extra-solar planets. X. A m sin i = 11 M\_⊕ planet around the nearby spotted M dwarf GJ 674". *Astronomy and Astrophysics*. **474** (1): 293–299. arXiv:0704.0270. Bibcode:2007A&A...474..293B. doi:10.1051/0004-6361:20077068.
2. 1 2 3  „GJ 674 b". NASA Exoplanet Exploration. 2007. Nuoroda tikrinta 2020-01-05.
3. 1 2 3  „Planet GJ 674 b". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-01-05.
| **Rupicola peruvianus** |
| --- |
| Andinis akmengaidis, patinas (Rupicola peruviana)Andinis akmengaidis, patinėlis (*Rupicola peruviana*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Kotinginiai  *( Cotingidae)* |
| Gentis: | Akmengaidžiai  *( Rupicola)* |
| Rūšis: | Andinis akmengaidis  *( Rupicola peruvianus)* |

 |

**Andinis akmengaidis** (*Rupicola peruvianus*) – kotinginių (*Cotingidae*) šeimos paukščių rūšis. Paplitusi Andų kalnų debesų miškuose – 500–2400 m aukštyje rytiniuose Andų šlaituose ir slėniuose Kolumbijoje, Ekvadore, Peru, Bolivijoje, Venesueloje.

Paukštis 32 cm dydžio, sveria 235 g. Ryškus lytinis dimorfizmas – patinas ryškiai oranžine galva, su skiautere, nugara pilka, sparnai ir uodega juodi; patelė rusvai oranžinė, blausesnių spalvų, be skiauterės.

Andinis akmengaidis maitinasi daugiausia vaisiais ir vabzdžiais, kartais ropliais, varlėms. Patinai poligamiški, dalyvauja sudėtinguose poravimosi ritualuose, kurių metu rodo savo plunksnas. Lizdus iš molio urvų prieangiuose, miško griovose stato patelės. Deda 2 baltus kiaušinius ir peri 25–28 dienas. Andinis akmengaidis skleidžia triukšmingus garsus. Šiais paukščiais minta įvairūs ereliai, vanagai, plėšrieji žinduoliai, smaugliai.

Andinis akmengaidis yra Peru tautinis paukštis.

Vietiniai pavadinimai:

* isp. *gallito de las rocas, tunqui*
* keč. *tunki*

Patelė

Šaltiniai
---------

1. ↑
| **Plecotus auritus** |
| --- |
| Rudasis ausylis (Plecotus auritus)Rudasis ausylis (*Plecotus auritus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Šikšnosparniai  *( Chiroptera)* |
| Pobūris: | Mažieji šikšnosparniai  *( Microchiroptera)* |
| Šeima: | Lygianosiniai  *( Vespertilionidae)* |
| Gentis: | Ausyliai  *( Plecotus)* |
| Rūšis: | Rudasis ausylis  *( Plecotus auritus)* |

 |
| Binomas |
| ***Plecotus auritus***Linnaeus, 1758 |

**Rudasis ausylis** (*Plecotus auritus*) – lygianosinių (*Vespertilionidae*) šeimos šikšnosparnis. Nugara pilkai ruda, pilvas šviesesnis. Nugaros plaukai trispalviai: pamatas beveik juodas, vidurys pilkšvai gelsvas, viršūnė ruda. Oželis tiesus, į viršūnę smailėjantis, nesiekia ausies vidurio. Šoninės plėvės laisvasis kraštas prisitvirtinęs prie kojos išorinio piršto pamato. Tarpšlauninė plėvė gaubia beveik visą uodegą (laisvas vos 1-2 mm galiukas).

Lietuvoje dažnas. Aptinkamas miškuose ir gyvenvietėse. Vasarą gyvena medžių uoksuose, trobesių plyšiuose, pastogėse. Maitinitis išskrenda vėlai, aktyvūs visą naktį. Žiemoja rūsiuose, tuneliuose, požemiuose.

Nuorodos
--------

* Rudasis ausylis (Plecotus auritus Linnaeus) Archyvuota kopija 2007-03-11 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rudasis ausylis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**WASP-104b** – karštojo Jupiterio tipo egzoplaneta, skriejanti apie WASP-104 žvaigždę. WASP-104 sistema yra Liūto žvaigždyne, nuo Saulės sistemos nutolusi apie 466 šviesmečius. WASP-104b – viena iš tamsiausių atrastų egzoplanetų. Planeta aptikta tranzitų metodu.

Charakteristika
---------------

2018 m. Kilio universitete atlikto tyrimo duomenimis, tanki planetos atmosfera, sudaryta iš natrio bei kalio, gali sugerti daugiau nei 97 % ją pasiekiančios šviesos. Kornelio universiteto bibliotekos paskelbtame pranešime egzoplaneta apibūdinama kaip „tamsesnė už medžio anglį" ir „viena mažiausiai šviesos atspindinčių iki šiol atrastų planetų". Tamsesnės, manoma, tėra egzoplanetos TrES-2b bei WASP-12b. Šiuo atžvilgiu į WASP-104b panaši WASP-12b sugeria 94 % ją pasiekiančios šviesos.

WASP-104b dydis artimas Jupiterio dydžiui: planetos masė bei spindulys yra atitinkamai 1,272 ir 1,137 karto didesni nei Jupiterio. Tai dujinė milžinė, 12,5 karto masyvesnė už Žemę, jos tankis nedidelis.

WASP-104b kol kas yra vienintelė WASP-104 žvaigždės sistemoje atrasta egzoplaneta. Šios G8 spektrinio tipo žvaigždės amžius siekia 3 milijardus metų. WASP-104b orbitos periodas – 1,8 paros, o orbitos spindulys – 0,02918 av.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Smith, A. M. S.; et al. (2014). „WASP-104b and WASP-106b: Two transiting hot Jupiters in 1.75-day and 9.3-day orbits". *Astronomy and Astrophysics*. **570**. A64. arXiv:1408.0887. Bibcode:2014A&A...570A..64S. doi:10.1051/0004-6361/201424752.
2. 1 2 3 4 5  „WASP-104b". Exoplanet Exploration. 2014.
3. 1 2 3 4 5  Lozovschi, Alexandra (2018-04-23). „'Darker Than Coal': Researchers Find A 'Hot Jupiter' That Absorbs Nearly 99 Percent Of Light". *Inquisitr*.
4. 1 2  „WASP-104 b". *Exoplanet Data Explorer*. Suarchyvuotas originalas 2018-04-24. Nuoroda tikrinta 2019-12-25.
5. ↑  „Distant Jupiter-like world may be the darkest planet ever found". New Scientist. 2018-04-20.
6. ↑  Močnik, T.; Hellier, C.; Southworth, J. (2018). „WASP-104b is Darker Than Charcoal". *The Astronomical Journal*. **156** (2). 44. arXiv:1804.05334. Bibcode:2018AJ....156...44M. doi:10.3847/1538-3881/aacb26.`{{cite journal}}`: CS1 priežiūra: unflagged free DOI (link)
7. ↑  Jean-Pierre Chigne (2018-04-24). „WASP-104b Hot Jupiter Traps Nearly 99 Percent Of Light: What Is A Hot Jupiter And How Does It Form?". *TechTimes*.
Jupiterio ir WASP-3 b dydžių palyginimas
**WASP-3 b** – egzoplaneta, skriejanti apie F7V spektrinės klasės žvaigždę WASP-3, esančią Lyros žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 801,4 šviesmečio (245,7 parseko).

WASP-3 b yra karštojo Jupiterio tipo dujinė milžinė. Planetos masė siekia 2,06 Jupiterio masės (~655 kartus masyvesnė už Žemę), o spindulys – 1,454 Jupiterio spindulio. Apie savo žvaigždę ši egzoplaneta apskrieja per maždaug 1,847 paros, jos orbitos didysis pusašis yra 0,0313 (± 0,0001) av, o ekscentricitetas – 0,0. WASP-3 b atmosfera įkaista iki 1983 K.

Apie WASP-3 b atradimą pranešta 2007 m. Planeta aptikta „SuperWASP" projekto, taikant tranzitų metodą. Po to buvo atlikti radialinių greičių stebėjimai, kurie patvirtino šios egzoplanetos egzistavimą. WASP-3 b yra vienintelė WASP-3 sistemoje atrasta planeta. Stebėjimų metu nepavyko aptikti jokio kitų galimai apie WASP-3 žvaigždę skriejančių dangaus kūnų gravitacinio poveikio WASP-3 b planetai.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  M Montalto; et al. (Nov 2, 2012). „A new analysis of the WASP-3 system: no evidence for an additional companion". *MNRAS*. **427** (4): 2757. arXiv:1211.0218. Bibcode:2012MNRAS.427.2757M. doi:10.1111/j.1365-2966.2012.21926.x.
2. 1 2  „WASP-3 b". ExoKyoto. Nuoroda tikrinta 2020-04-14.
3. ↑  „WASP-3 b". Open Exoplanet Catalogue. Nuoroda tikrinta 2020-04-14.
4. 1 2  „Planet WASP-3 b". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-04-14.
5. ↑  Pollacco, D.; et al. (2008). „WASP-3b: a strongly irradiated transiting gas-giant planet". *Monthly Notices of the Royal Astronomical Society*. **385** (3): 1576–1584. arXiv:0711.0126. Bibcode:2008MNRAS.385.1576P. doi:10.1111/j.1365-2966.2008.12939.x.
6. ↑  „WASP-3 b". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-04-14.