recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Georgis Markovasbulg. *Георги Марков*** |
| --- |
| Gimė | 1929 m. kovo 1 d.Sofija |
| Mirė | 1978 m. rugsėjo 11 d. (49 metai)Londonas |
|  |
| Veikla | bulgarų rašytojas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 2000 m. – ordinas Stara planina (po mirties) |
|  |
|  **Vikiteka** | Georgis Markovas |

**Georgis Markovas** (bulg. *Георги Иванов Марков*, 1929 m. kovo 1 d. Kniaževas, Sofija – 1978 m. rugsėjo 11 d. Londonas, nužudytas Bulgarijos KGB agento) – bulgarų rašytojas, žurnalistas, disidentas.

Biografija
----------

1946 m. baigė Sofijos I gimnaziją, studijavo pramonės chemiją, dirbo chemijos inžinieriumi technologu ir mokytoju Technikos institute, leidykloje „Narodna Mladež" Sofijoje. 1969 m. dėl politinių priežasčių emigravo į Italiją, vėliau išvyko į Didžiąją Britaniją, čia gavo politinį prieglobstį. Dirbo žurnalistu BBC, Laisvosios Europos radijuje, „Deutsche Welle". Kritikavo Bulgarijos komunistinį režimą. Nužudytas Bulgarijos saugumo agento. 1978 m. rugsėjo 7 d. išėjęs iš darbo ir eidamas link automobilio per žmonių minią, pajuto adatos dūrį į koją iš praeivio skėčio. Kitą dieną pakilus temperatūrai ir kilus pykinimo priepuoliui nuvežtas į ligoninę mirė. Kaip vėliau paskelbė KGB generolas Olegas Kaluginas, nužudymą sankcionavo Bulgarijos komunistinis diktatorius Todoras Živkovas.

Parašė romanų, apsakymų, pjesių, kurios Bulgarijoje buvo uždraustos statyti.

Bibliografija
-------------

* Cezijaus naktis (*Цезиева нощ*), romanas, 1957 m.
* Ajakso laimėtojai (*Победителите на Аякс*), romanas, 1959 m.
* Tarp nakties ir dienos (*Между нощта и деня*), apsakymai, 1961 m.
* Vyrai (*Мъже*), romanas, 1962 m.
* Mano antrininko portretas (*Портретът на моя двойник*), apsakymai, 1966 m.
* Moterys iš Varšuvos (*Жените на Варшава*), apsakymai, 1968 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Georgis Markovas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 308 psl.
Litvos lobio fragmentai ekspozicijoje Baltarusijos nacionaliniame muziejuje – Vytauto diržo detalės
**Litvos lobis** – XX a. pabaigoje rastas lobis Vakarų Baltarusijoje, prie Litvos kaimo Molodečno rajone. Tai vienas didžiausių monetų ir daiktų lobis, kada nors rastas Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės teritorijoje, svarbi Baltarusijos nacionalinė vertybė.

Vytauto diržas
--------------

Lobio vertybė – prabangus paauksuotas sidabrinis Vytauto diržas (*Пояс Вітаўта*) – XIV a. pab. – XV a. pr. unikalus toreutikos (metalo dekoravimo technikos) paminklas. Litvos lobyje rastas diržas, kaip manoma, buvo Krymo valdovo Chadži-Girėjaus dovana sąjungininkui Vytautui Didžiajam. 2013 m. šis radinys buvo eksponuojamas Baltarusijos nacionaliniame muziejuje surengtoje parodoje *„Скарбы Беларусi"* (*liet.* Baltarusijos lobiai).

Nacionalinio muziejaus sukurta ekspertų komisija su specialistais iš Rusijos muziejų nustatė, kad tai diržas, pagamintas Rytų Kryme, susidedantis iš sidabrinės sagties, sidabrinio antgalio ir 11 paauksuotų sidabrinių plokštelių, puoštų juodu metalų lydiniu. Diržas priklausė turtingų pirklių ar net kunigaikščių diržų kategorijai, panašūs diržai buvo žinomi Maskvos kunigaikščių lobynuose. Tikėtina, kad diržas čia pateko kartu su dovanomis Vytautui arba jo dvariškiams, kai pastarasis Minske priėmė totorius iš pietinio valstybės pasienio. Chadži-Girėjaus sūnus chanas Menglis vėliau yra minėjęs, kad jo tėvas buvo atvykęs į svečius pas Vytautą.

Suradimo aplinkybės
-------------------

Viso lobio ir paties Vytauto diržo radimo aplinkybės išlikusios gana mįslingomis. Mokslininkų akiratyje jis atsidūrė ne iš karto, nes vos rastas jis ėjo per prekeivių ir kolekcionierių rankas. Baltarusijos spauda apie jį pradėjo rašyti 2004 m. Jau sekančiais metais buvo nesėkmingai bandoma šį artefaktą, įvertintą 80 tūkst. JAV dol. parduoti aukcione. Tačiau muziejinė ir valstybės vertybė negalėjo būti išvežta už Baltarusijos ribų.

Lobio radimo ir išgrobstymo aplinkybes, diržo radimo vietą aiškinosi baltarusių archeologai, apklausę vietos gyventojus ir atlikę archeologinius kasinėjimus. Prof. Valentinas Riabcevičius dar 1994 m. iš vieno kolekcininko buvo gavęs prašymą įvertinti jo turėtus lobio artefaktų fragmentus. Dėl vietos valdininkijoje klestinčios korupcijos vėliau pavyko Vytauto diržą įteisinti kaip privačią nuosavybę.

Litvoje kartu buvo rastas ir didžiulis Prahos grašių lobis, iš kurio 6168 monetų vėliau įsigijo Baltarusijos nacionalinio banko muziejus. Taip pat buvo aptikti ir „trūkstami diržo fragmentai" – sidabrinės sąvaržos, kuriomis buvo sutvirtintos diržo plokštelės. Kaip tik tų sąvaržų nebuvo komplekte. Vietos apylinkių gyventojų tvirtinimu, lobyje buvo du diržai.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-09-23 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* Litvos lobio Vytauto diržas Archyvuota kopija 2013-09-19 iš Wayback Machine projekto.
* Vytautas Didysis: nauji faktai ir sugriauti mitai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Neferefrė** |
| --- |
|  |
| Neferefrė |
| Penktoji Egipto dinastija |
| Egipto faraonas |
| Valdė | 2419 m. pr. m. e.–2416 m. pr. m. e. |
| Pirmtakas | Šepseskarė |
| Įpėdinis | Niuserė |
|  |
|  **Vikiteka** | Neferefrė |

**Neferefrė** (**Raneferefas**) – penktasis V-tosios Egipto dinastijos faraonas. Pagal Turino karalių sąrašą jis valdė 7 metus, pagal Maneto karalių sąrašą – 20 metų, dabartiniai tyrinėtojai mano, kad jis valdė apie 3 metus maždaug 2419–2416 m. pr. m. e.

Neferefrė buvo Kentkaus II sūnus ir Niuserės brolis. Manoma, kad pastatė Saulės šventyklą vadinama Hetep-Re. Tačiau toks statinys dar nėra surastas.

Neferefrės laidotuvių kompleksą sudaro daugiau nei viena (iki trijų) piramidės. Tyrinėjant kompleksą, pagal radinius sužinotas jo piramidės vardas, kuris reiškia „Dieviška yra Neferefrės galia". Kompleksą sudaro šventykla, piramidės ir kiti pastatai. Čekų archeologų ekspedicija, tyrinėjusi šventyklą, rado šventyklos užrašus, Neferefrės statulą, lėkštes išpuoštas įspaudais. Ekspedicija taip pat rado mumiją, kurios amžius 20 metų. Manoma, kad tai Neferefrė, kadangi mumifikuoto žmogaus amžius sutampa su valdžiusio karaliaus amžiumi.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Senoji karalystė**
**Penktoji dinastija**
Userkafas → 
Sahurė →
Neferirkarė →
Šepseskarė → 
Neferefrė → 
Niuserė → 
Menkauhoras →
Isesis →
Unas |

 |
**Nefritas** (gr. nephros – inkstas), **glomerulonefritas** – inkstų uždegimas, kurį dažniausiai sukelia stafilokokai, streptokokai, rečiau maliarijos, vidurių arba dėmėtosios šiltinės mikrobai, sutrikus organizmo imuniniams procesams.

Nefritas gali būti ūminis ir lėtinis. Ūminiu gali susirgti jauni žmonės, kurie sveiksta po streptokokų sukeltos anginos, rožės, skarlatinos. Neretai jis prasideda peršalus. Sutrikus kraujo apytakai inkstų kamuolėliuose, sumažėjus filtracijai ir organizme susikaupus vandens ir natrio druskų, ligoniui patinsta veidas, ypač paakiai, kojos. Jam silpna, skauda galvą, kartais ir juosmenį, ligonis dūsta. Pakyla arterinis kraujospūdis, sumažėja paros šlapimo kiekis. Šlapime aptinkama baltymų, kraujo elementų, inkstų ląstelių ir cilindrinių darinių. Ūminio nefrito trukmė – 1–3 mėn.; laiku pradėjus gydyti, ligonis visiškai pasveiksta.

Lėtinis nefritas dažnai išsivysto po neišgydyto ūminio nefrito arba prasideda kaip pirminė liga. Svarbiausi požymiai: hipertonija, kūno patinimai ir šlapimo pokyčiai. Pasitaiko, kad lėtinis nefritas dešimtmečius reiškiasi tik padidėjusiu arteriniu kraujospūdžiu arba nedideliais šlapimo pokyčiais. Kartais išsivysto nefrozinis sindromas. Jeigu lėtinis nefritas greitai progresuoja, po 1–2 m. atsiranda inkstų funkcijos nepakankamumas.

Nefritas gydomas dieta, vaistais, tokiais kaip antibiotikai, kortikosteroidiniai hormonai, imunodepresantai, diuretikai; iš organizmo šalinami infekcijos židiniai. Kai kuriais atvejais transplantuojamas inkstas. Praėjus paūmėjimui, gerai veikia gydymas šilto ir sauso klimato kurorte.

Pirmasis nefritą aprašė R. Braitas 1827 m. (D. Britanija).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Nefritas (liga)*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, VIII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1981. T.VIII: Moreasas-Pinturikjas, 127 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Nigella sativa** |
| --- |
| Sėjamoji juodgrūdė (*Nigella sativa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Vėdryniniai  *( Ranunculaceae)* |
| Gentis: | Juodgrūdė  *( Nigella)* |
| Rūšis: | Sėjamoji juodgrūdė  *( Nigella sativa)* |

 |

**Sėjamoji juodgrūdė** (*Nigella sativa*) – vėdryninių (*Ranunculaceae*) šeimos augalas, paplitęs Artimuosiuose Rytuose, Europoje.

Augalas vienmetis, žolinis, iki 40 cm aukščio. Stiebas status, keturbriaunis, šakotas, šiek tiek plaukuotas. Lapai 2-3 kartus plunksniškai skaidyti į siauras skiautes. Žydi liepos-rugpjūčio mėnesiais pavieniais, gan stambiais, šviesiai melsvos spalvos žiedais. Juodos, briaunotos, trikampės sėklos dėžutėse subręsta rugsėjo viduryje.

Sėjamoji juodgrūdė auginama daržuose, soduose, gėlynuose. Sėklos turi vaistinių savybių, valo kraują, varo šlapimą, gerina skrandžio veiklą. Taip pat sėklos nuo senovės Artimuosiuose Rytuose, vėliau Europoje naudojamos kaip prieskonis (vadinamasis „kalondžis"). Jomis dažniausia barstomi duonos, konditerijos gaminiai.

Galerija
--------

* Augalo požymiai (kairėje)Augalo požymiai (kairėje)
* SėklosSėklos
* ŽiedasŽiedas
| **Gerardas Leonardas Smit Sibinga** |
| --- |
| Gimė | 1895 m. spalio 30 d.Surabaja, Nyderlandų Rytų Indija |
| Mirė | 1963 m. rugsėjo 4 d. (67 metai)Amsterdamas, Nyderlandai |
| Tautybė | olandas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Nyderlandų geologas |
| Organizacijos | Kauno ir Amsterdamo universitetai |
| Pareigos | profesorius |

**Gerardas Leonardas Smit Sibinga** (ol. *Gerard Leonard Smit Sibinga*; 1895 m. spalio 30 d. Surabaja, Nyderlandų Rytų Indija – 1963 m. rugsėjo 4 d. Amsterdamas, Nyderlandai) – Lietuvos ir Nyderlandų geologas; Kauno ir Amsterdamo universitetų profesorius.

Biografija
----------

Persikėlęs iš Nyderlandų kolonijos Rytų Indijoje į Europą, Ciuricho universitete studijavo geologiją. 1921 m. šioje aukštojoje mokykloje apgynė daktaro disertaciją tema *Die Klippen der Mythen und Rotenfluh.*

1923 m. pakviestas kurti geologijos katedrą naujai įsteigtame Kauno universitete, jam buvo suteiktas ekstraordinarinio profesoriaus vardas. 1924 m. vadovavo geologinei ekspedicijai žvalgant Lietuvos naudingąsias iškasenas. Buvo ištirtos Ventos, Dabikinės ir Vadaksties atodangos, rasta kvartero, juros, triaso molio; permo klinties uolienų. Nesutardamas su Universiteto vadovybe ir kolegomis katedroje, 1924 m. gale G.L. Smit Sibinga iš Kauno išvažiavo.

Po to dirbo geologijos patarėju naftos kompanijoje Batavijoje (Nyderlandų Rytų Indija), asistentu Aukštojoje technikos mokykloje Delfte. 1936–1939 m. privatdocento pareigose dėstė morfologiją ir fizinę geografiją Amsterdamo universitete, 1940–1946 m. tas pačias disciplinas – kaip lektorius. 1946 m. buvo suteiktas profesoriaus vardas, šiame universitėte dėstė iki pat mirties.

Bibliografija
-------------

* De geologische ligging der boventriadische olie- en asfaltafzettingen in de Molukken – Batavia, 1928
* The interference of meridional and transversal stress in the southeastern part of Borneo – Amsterdam: Koninklĳke Akademie van wetenschappen, 1932
* The tertiary virgations on Java and Sumatra, their relation and origin – Amsterdam: Koninklĳke Akademie van wetenschappen, 1932
* The Malay double (triple) orogen, I, II and III – Amsterdam: Koninklĳke Akademie van wetenschappen, 1933
* De ĳstĳden in de aardgeschiedenis – Amsterdam: Scheltema & Holkema, 1946
* De geschiedenis van het leven op aarde – Amsterdam: Scheltema & Holkema, 1948

Šaltiniai
---------

1. ↑  Prof. dr. G.L. Smit Sibinga, 1895–1963
2. ↑  Juozas Paškevičius. Vilniaus universiteto geologijos katedros istorija 8 psl.[neveikianti nuoroda]
3. ↑  Juozo Dalinkevičiaus geologinių ekspedicijų keliais – Vilnius, 2013 7 psl. Archyvuota kopija 2018-03-12 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Dr. G.L. Smit Sibinga
5. ↑  Prof. dr. G.L. Smit Sibinga, 1895–1963
6. ↑  [neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 11°19′ š. pl. 166°47′ r. ilg.﻿ / ﻿11.317°š. pl. 166.783°r. ilg.﻿ / 11.317; 166.783

Atolo palydovinė nuotrauka
**Rongelapas** (marš. *Ron̄ļap*) arba ***Namorikas*** – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Raliko salų grandinės šiaurinėje dalyje. Atolas yra 120 km į rytus nuo Bikinio atolo, apsuptas mažesnių Ailinginaės ir Rongeriko atolų.

Atolas netaisyklingos formos. Koralinis rifas daugelyje vietų pertrūkęs. Atolo žiedą sudaro 61 salelė, iš kurių didžiausios: Rongelapas (Rimskis), Erapotsu, Tufa, Kabelė ir kt. Bendras sausumos plotas – 7,95 km². Lagūna užima 1004,3 km².

1528 m. atolą pasiekė pirmasis vakarietis – ispanas Alvaras de Saavedra. Jis Rongelapą, drauge su Ailinginae ir Utiriku, pavadino *Islas de los Reyes* („Karalių salos"). 1825 m. Oto fon Kocebaus ekspedicija atolą pavadinimo ***Korsakovo grupe*** (Nikolajaus Rimskio-Korsakovo garbei). Dėl 1946–1958 m. JAV okupantų vykdytų branduolinių bandymų Bikinyje, Rongelapo atolas nuolat patyrė branduolinę taršą. 1954 m. po neplanuotai didelių radiacijos dozių, išsiskyrusių po *Castle Bravo* bandymo, Rongelapo gyventojai patyrė dideles radiacinės apšvietos dozes ir evakuoti į Kvadžaleiną.

1957 m. gyventojams buvo leista grįžti, teigiant, kad atolas yra „saugus ir švarus", tačiau dauguma grįžusiųjų patyrė radiacijos sukeltus sveikatos sutrikimus. 1985 m. su Greenpeace pagalba daugelis gyventojų buvo vėl iškeldinti į Kvadžaleiną. 1998 m. atole gyveno 19 žmonių.
| **Cannabis sativa** |
| --- |
| Sėjamoji kanapė (Cannabis sativa)Sėjamoji kanapė (*Cannabis sativa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Kanapiniai  *( Cannabaceae)* |
| Gentis: | Kanapė  *( Cannabis)* |
| Rūšis: | Sėjamoji kanapė  *( Cannabis sativa)* |

 |

**Sėjamoji kanapė** (*Cannabis sativa*) – kanapinių (*Cannabaceae*) šeimos vienmetis žolinis augalas. Kilusi iš Centrinės Azijos, dabar auginama daugelyje pasaulio vietų.

Stiebas iki 180 cm (kartais iki 3-6 m), status, tiesus, plaukuotas. Lapai sudėtiniai, pirštuoti, lapeliai siauri. Vaisius – riešutėlis. Augalas dvinamis (moteriškieji augalai vadinami grūdėmis, vyriškieji pleiskanėmis). Sėklose yra 30-35 % aliejaus. Gerai auga drėgname, derlingame dirvožemyje.

Sėjamoji kanapė yra svarbus pluoštinis, aliejinis augalas. Iš pleiskanių gaunama 20-25 % pluošto, iš grūdžių – 12-20 %. Sėklose gausu proteino, jos naudojamos maistui ir pašarams.

Lietuvoje sėjamoji kanapė vietomis auginama, pasitaiko sulaukėjusių.

Nauda
-----

Žmonės naudoja kanapes nuo vidurių užkietėjimo, didelio cholesterolio kiekio, artrito ir daugelio kitų ligų, tačiau nėra tvirtų mokslinių įrodymų, patvirtinančių šį naudojimą.

* PožymiaiPožymiai
* Kanapės pluoštasKanapės pluoštas
* AugalaiAugalai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kanapė. *Sėjamoji kanapė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 199
2. ↑  Algirdas Lekavičius. *Vadovas augalams pažinti*. – Vilnius: Mokslas, 1989. // psl. 60
3. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Brachymystax** |
| --- |
| Sibirinė lašiša (*Hucho taimen*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Lašišažuvės  *( Salmoniformes)* |
| Šeima: | Lašišinės  *( Salmonidae)* |
| Gentis: | Upinės lašišos  *( Hucho)* |

 |

**Upinės lašišos** (*Hucho*) – stambių lašišinių žuvų šeimos (*Salmonidae*) gentis.

Smulkūs individai šonuose turi 8–10 tamsių skersinių juostelių, taip pat paprastai turi ir smulkių x pavidalo ir pusmėnuliškų tamsių dėmelių. Neršto metu kūnas įgavo vario raudonumo spalvą. Plačiai paplitę Sibiro ir Tolimųjų Rytų bei Altajaus stambiose upėse ir ežeruose. Upinės lašišos kaip ir kitos lašišos yra plėšrios, siekia 1 m ilgį ir sveria iki 60 kg. 1943 m. Kotujio upėje tinklu buvo pagauta 105 kg svėrusi 210 cm ilgio sibirinė lašiša.
Upinės lašišos gyvena ilgiau už kitas lašišas. 1944 m. Jenisiejuje prie Krasnojarsko pagauta 56 kg sibirinė lašiša, kaip ištyrė, buvo 55 metų.

Šiuo metu upinės lašišos yra verslinės ir sportinės žvejybos objektas.

Rūšys
-----

* dunojinė lašiša (*Hucho hucho*)
* sibirinė lašiša (*Hucho taimen*)
* korėjinė lašiša (*Hucho ishikawae*)
* *Hucho bleekeri*

Anksčiau šiai genčiai buvo priskirta ir rūšis sachalininė lašiša, kuri dabar priskirta monotipinei genčiai *Parahucho* ir vadinama *Parahucho perryi*.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Šis straipsnis apie mineralą. Apie inkstų uždegimą (ligą) skaitykite straipsnyje Nefritas (liga).*
Nefritas
**Nefritas** – silikatų klasės mineralas, kriptokristalinė, plaušiška aktinolito ir tremolito atmaina. Nefrito cheminė formulė – Ca2(Mg, Fe)5Si8O22(OH)2. Dalį magnio gali pakeisti dvivalentė geležis ir kalcis. Taip pat minerale visada būna chromo, nikelio, kobalto, titano, vanadžio ir kitų priemaišų.

Nefrito pavadinimas kilo iš gr. nephros 'inkstas'. Šis pavadinimas atsirado dar XVI a. ir susijęs su tuo, kad šiuo mineralu buvo gydomi inkstų skausmai.

Nefritas randamas nuo baltos ir žalsvai pilkos iki žolės žalumo ir tamsiai žalios spalvos. Be to, būna geltonų ir žydrų mineralo spalvų. Nors įprastinė spalva – įvairiausi žalios spalvos atspalviai. Nefritas – neskaidrus mineralas. Tačiau aukštos kokybės nefritas – pusiau skaidrus.

Nefritas kristalizuojasi monoklininėje singonijoje, yra labai klampus, atsparus smūgiams. Skalumas – tobulas, dviejų krypčių. Kietumas pagal Moso skalę – 5,5-6,0. Tankis kinta nuo 2,90 iki 3,02. Blizgesys – riebus.

Iš nefrito akmens amžiuje buvo gaminami ginklai, kiti įrankiai. Taip pat nefritas buvo naudojamas papuošalams gaminti.
|  |
| --- |
| The Third Twin |
| Kilmė |  Prancūzija |
| Žanrai | EDM, electronica, trance, progressive house, electro house, dubstep |
| Aktyvumo metai | 2010–2011 |
| Įrašų kompanija | Crydaroulé (2010–2011) |
| Buvę nariai |
| Yvan de Homem ChristoVirgille de Homem Christo |

**The Third Twin** – prancūzų elektroninės muzikos grupė, kurią sudaro Yvan and Virgile de Homem-Christo. Jie yra kito garsaus elektroninės muzikos kūrėjo, grupės Daft Punk nario Guy-Manuel de Homem-Christo, sūnėnai. Grupės nariai teigia, kad jie yra filosofinis muzikos projektas, kurio tikslas – tobulinti žmones bei kurti globalinę visuomenę.

Grupė susikūrė 2010 m. tačiau ilgą laiką buvo žinoma tik tarp Paryžiaus klubų. Grupė išgarsėjo, kai jie klaidingai buvo palaikyti grupe Daft Punk. Mat grupė Daft Punk, kuri 2010 m. sukūrė garso takelį filmui „Tron: Legacy", manoma, susipyko, nes „The Walt Disney Company" atmetė keletą jų dainų. Todėl abu grupės nariai prisidengdami vieno iš nario sūnėnais paleido į viešumą atmestus kūrinius. Tačiau vėliau tai paneigė Daft Punk, Disney ir patys Third Twin. Tačiau į vieną dalyką abi grupės vis dėlto neatsako, kodėl The Third Twin atsirado labai nedaug laiko prabėgus nuo pastarojo filmo išleidimo.

Grupė save laiko filosofiniu muzikos projektu, kuris remia ir pasisako už globalizaciją, aplinkosaugą, tautų ir valstybių bendradarbiavimą, taip pat pasisako, jog tiki nežemiškomis būtybėmis.

Išnašos
-------

1. 1 2  Tempia, Simone. "The Third Twin: Exclusive interview with the mysterious duo that is said to be Daft Punk. "*Vogue Italia*. 2011-01-15. Web. „Archived copy". Suarchyvuotas originalas 2011-08-16. Nuoroda tikrinta 2011-09-10.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba).
2. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Lactuca sativa** |
| --- |
| Lapinė sėjamoji salota (*Lactuca sativa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Astriniai  *( Asteraceae)* |
| Gentis: | Salota  *( Lactuca)* |
| Rūšis: | Sėjamoji salota  *( Lactuca sativa)* |

 |
| Binomas |
| ***Lactuca sativa***L. |

**Sėjamoji salota** (*Lactuca sativa*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos žolinis augalas.

Augalas vienmetis, 30-100 cm aukščio. Stiebas status, plikas. Žydi liepos – rugpjūčio mėnesiais gelsvais žiedeliais. Vaisius – pailga, briaunota, ruda arba balsva sėkla.

Yra išvesta daug veislių, todėl lapai skiriasi: gūžinių salotų – ovalūs, banguoti, šviesiai žali, suformuojantys įvairaus dydžio apvalias gūželes, lapinių salotų – stambūs, atvirkščiai kiaušiniški, žali, kartais skiautėti.

Salotose gausu antioksidantų, vitamino K, vitamino C, vitamino A, folio rūgšties.

Panaudojimas
------------

Sėjamoji salota nuo pat senųjų civilizacijų laikų auginama kaip daržovė ir vaistinis augalas.

Salotos lapai dedami į salotas, mišraines, garnyrą, užkandžius.

* ŽiedasŽiedas
* Gūžinė salotaGūžinė salota
* SėklosSėklos
|  Salų Šv. Kryžiaus bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Rokiškio |
| **Savivaldybė** | Rokiškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Salos |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1888 m. |
| **Stilius** | Neogotika |

 *Kitos reikšmės – Šv. Kryžiaus bažnyčia.*
**Salų Šv. Kryžiaus bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Salų miestelyje, Dviragio ežero saloje. Šventoriuje stovi Salų koplyčia.

Istorija
--------

Salų bažnyčia iš rytų pusės
Pirmą kartą Salų koplyčia minima 1771 m. kai Salų dvarą valdė Kristupas Morikonis. 1781 m. Ignotas Morikonis pastatė medinę koplyčią kaip dvaro dalį. 1792 m. pradėtos rašyti gimimo metrikų knygos. 

1859 m. bažnyčia buvo medinė, sena, dengta šiaudais, turėjo du altorius. Šventorius aptvertas statinių tvora (pamatai mūriniai). 1867 m. pristatytos dvi zakristijos, suremontuoti vargonai, pakabinti varpai. Pagal architekto Georgo Vernerio projektą nauja dabartinė bažnyčia kunigo Kušleikos rūpesčiu pastatyta 1887–1888 m. Statybą parėmė grafienė Marija Tyzenhauzaitė Pšezdzieckienė. Bažnyčios bokšte pakabinti 2 varpai. 1889–1901 m. įrengti altoriai.

1907 m. sudarytas Salų bažnyčios cirkulas. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos ir kitų draugijų skyriai. 1908 m. įsteigtas parapijos knygynėlis. Per Pirmąjį pasaulinį karą gerokai nukentėjo bažnyčios sienos, skliautai, nugriauti viršuje buvę bokšteliai. 1923 m. bažnyčia apdengta, 1939 m. gerokai remontuota. Po Antrojo pasaulinio karo bažnyčią remontavo klebonas Petras Nykštas.

1975 m. pataisyta šventoriaus mūrinė tvora su mediniais vartais. Klebonas Jonas Morkvėnas (1907–1981 m.) pastatė kleboniją.

Architektūra
------------

Bažnyčia neogotikinė, kryžminio plano (32 × 23,5 m), vienabokštė, su bokšteliais. Bažnyčioje yra trys navos, centrinėje navoje yra gotikinio stiliaus didysis altorius. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Salų Šv. Kryžiaus bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Salų Šv. Kryžiaus parapija Archyvuota kopija 2018-11-05 iš Wayback Machine projekto.
* Salų dvaro sodybos Šv. Kryžiaus bažnyčia. Kultūros vertybių registras Archyvuota kopija 2016-11-19 iš Wayback Machine projekto.
* Panoraminė nuotrauka
* Bažnytiniai dokumentai

Koordinatės: 55°48′43″š. pl. 25°22′06″r. ilg.﻿ / ﻿55.811895°š. pl. 25.368458°r. ilg.﻿ / 55.811895; 25.368458
Ignacio Casale
**Ignacio Casale** (g. 1987 m. balandžio 27 d.) – Čilės lenktynininkas, dalyvaujantis keturračių motociklų lenktynėse, tris kartus Dakaro ralio nugalėtojas.

Nuo 2010 m. jis dalyvauja Dakaro ralyje. Pirmais metais su savo tėvu jis lenktyniavo sunkvežimių kategorijoje. Dar po metų čilietis startavo motociklu. 2012 m. I. Casale perėjo prie keturračio ir finišavo 4-tas. 2013 m. jis laimėjo vieną greičio ruožą ir tapo pirmuoju savo šalies lenktynininku su keturračiu nugalėjusiu Dakaro etape. Šias lenktynes jis baigė antroje vietoje bendroje įskaitoje. 2014 m. iš 13 etapų čilietis laimėjo 7 ir tapo čempionu keturračių įskaitoje.

2018 m. Dakare jis laimėjo 5 etapus ir tapo antrą kartą čempionu.

2020 m. Dakaro ralyje čilietis laimėjo 4 etapus ir tapo trečią kartą Dakaro ralio čempionu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ignacio Casale claims Chile’s first Dakar triumph Archyvuota kopija 2014-02-27 iš Wayback Machine projekto.



| Sporto pozicijos |
| --- |
| Prieš tai:**Marcos Patronelli** | **Dakaro ralio nugalėtojasketurračių įskaitoje**2014 | Po to:**Rafał Sonik** |
| Prieš tai:**Sergey Karyakin** | **Dakaro ralio nugalėtojasketurračių įskaitoje**2018 | Po to:**Nicolás Cavigliasso** |
| Prieš tai:**Nicolás Cavigliasso** | **Dakaro ralio nugalėtojasketurračių įskaitoje**2020 | Po to:**-** |
**„Brahma samadž"** (beng. ব্রাহ্মসমাজ = *Brāhmo samāj* „Brahmano draugija") – hinduistų religinė visuomeninė organizacija, 1828 m. įkurta bengalų brahmano Ramos Mohano Rojaus. Pradžioje vadinta ***Brahma sabha*** (ব্রাহ্মসভা = *Brāhmo sabhā*), o esamu pavadinimu atkurta 1861 m.

„Brahma samadž" veikla laikoma bengalų tautinio atgimimo dalimi. Išsilavinę Bengalijos brahmanai ėmė siekti kultūrinių-visuomeninių reformų, kad Indijos visuomenė atsinaujintų ir pasipriešintų britų dominavimui. „Brahma samadž" nariai siekė išgyvendinti iš indų visuomenės, jų požiūriu, ydingas praktikas: griežtą kastinį susiskirstymą, maldas prieš dievų atvaizdus (ikonolatriją), daugpatystę, vaikų vedybas, satės (našlės susideginimo) praktikas. Siekė reformuoti hinduizmą pagal brahmanistinę teologiją.

Apie 1830 m. organizacijos veikla prigeso, bet 1843 m. ją atgaivino Debendranathas Tagorė. XX a. pradžioje organizacija turėjo įtakos Indijos tautiniam judėjimui. „Brahma samadž" pagrindu kūrėsi kitos panašios organizacijos Indijoje (žymiausia – „Arja samadž"). Po Indijos padalinimo „Brahma samadž" praktiškai išnyko, bet jos atskala "„Adi Dharm" tebėra skaitlinga organizacija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazimieras Seibutis. *Brahma samadžas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
*Kitos reikšmės – Erla (reikšmės).*

| Erla |
| --- |
|  Erla tarp Šaučikių ir Palšių |
| **Ilgis** | 28 km |
| **Baseino plotas** | 111 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,69 m³/s |
| **Ištakos** | Šaukliai |
| **Žiotys** | Bartuva |
| **Šalys** | Lietuva |

**Erla** – upė Žemaitijoje, Skuodo ir Kretingos rajonuose, Pajūrio žemumoje, kairysis Bartuvos intakas.

Prasideda Šauklių apylinkėse. Pačiame aukštupyje teka į pietus, nuo Erlėnų iki žiočių – plačiu, 500–800 m senslėniu į šiaurę, įteka į Bartuvą ties Puodkaliais. Ilgis 28 km, baseino plotas 111 km². Vaga reguliuota, plotis 5–9 m, gylis 1,5-2,4 m. Vidutinis nuolydis 1,08 m/km. Srovės greitis 0,1 m/s. Vidutinis debitas žiotyse 1,41 m³/s. Ties Kernais yra 84 ha Kernų tvenkinys. Erlos aukštupys ir vidurupis yra Salantų regioninio parko teritorijoje.

Intakai
-------

* Kairieji: Juodupis, Rubežupis, Pagilbrastis, Alkupis.
* Dešinysis: Šakalė

Pavadinimas
-----------

Upėvardis siejamas su žodžiu *erlos* („šienaujamos pievos") bei ide. *\*er-* („judėti").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Rainys. *Erla*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 560 psl.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 100
| **Balaenoptera edeni** |
| --- |
| Braido nykštukinis ruožuotis (*Balaenoptera edeni*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Banginiai  *( Cetacea)* |
| Šeima: | Raukšlėtieji banginiai  *( Balaenopteridae)* |
| Gentis: | *Balaenoptera*  *( Balaenoptera)* |
| Rūšis: | Braido nykštukinis ruožuotis  *( Balaenoptera edeni)* |

 |
| Binomas |
| ***Balaenoptera edeni***John Anderson, 1879 |
| Braido nykštukinio ruožuočio paplitimas |

**Braido nykštukinis ruožuotis** (*Balaenoptera edeni*) – raukšlėtųjų banginių šeimos žinduolis, panašus į kitą šios genties atstovą – Braido ruožuotį. Gyvūno taksonomija ilgą laiką buvo biologų ginčų objektu, jis laikytas Braido ruožuočio (*Balaenoptera brydei*) porūšiu. Kaip savarankiška rūšis išskirta tik 1993 m. atlikus molekulinius genetinius tyrimus.

Gyvena pavieniui arba mažomis laisvomis bandomis. Gyvūno kūno ilgis gali siekti iki 15 m, svoris – 12 t. Patelės paprastai būna didesnės. Jos nėštumas trunka 11-12 mėn. Atsivestas jauniklis yra apie 4 m ilgio, 650 kg svorio. Gyvenimo trukmė – apie 40 metų. Braido nykštukinio ruožuočio paplitimao arealas aprėpia Atlanto bei Indijos vandenynus, dar sutinkamas kai kuriose Ramiojo vandenyno dalyse. Aprėpiamos platumos tarp 40° Pietuose ir Šiaurėje. Atskiros populiacijos laikosi arčiau kontinentinio šelfo, kai kurioms jų būdinga sezoninė migracija.

Nuorodos
--------

* Nauja banginių rūšis
* Braido nykštukinis ruožuotis
* Braido nykštukinio ruožuočio *Balaenoptera edeni* aprašymas Archyvuota kopija 2010-12-19 iš Wayback Machine projekto.
* Gyvūno sistematika Archyvuota kopija 2016-03-11 iš Wayback Machine projekto.
| **Ignacas Chodzkalenk. *Ignacy Chodźko*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1794 m. rugsėjo 29 d.Zabloščyna, dab. Vileikos rajonas |
| Mirė | 1861 m. rugpjūčio 1 d. (66 metai)Dzeviatnia, dab. Smurgainių rajonas |
|  |
| Veikla | Lietuvos rašytojas. Rašė lenkų kalba. |
|  |
|  **Vikiteka** | Ignacas Chodzka |

**Ignacas Chodzka** (lenk. *Ignacy Chodźko*, 1794 m. rugsėjo 29 d. Zabloščyna, dab. Vileikos rajonas – 1861 m. rugpjūčio 1 d. Dzeviatnia, dab. Smurgainių rajonas) – Lietuvos rašytojas. Rašė lenkų kalba.

Biografija
----------

1810–1814 m. studijavo Vilniaus universitete. Šubravcų draugijos narys (slapyvardis *Viršaitis*). Nuo 1855 m. Vilniaus laikinosios archeologinės komisijos narys.

Parašė buitinių pasakojimų – gavendų (ciklas „Lietuvos vaizdai" *Obrazy litewskie*, 5 serijos 1840–1850, 2 serija „Vilijos krantai" *Brzegi Wilii*, 1842 m. lietuvių k. 1900–1901 m.) Populiariausia 3 serija „Kvestoriaus atsiminimai" (*Pamiętniki ktvestarza*) 1844 m. lietuvių k. sutrumpinta 1924 m. „Nauji kvestoriaus atsiminimai" (*Nowe pamiętniki kvestarza*) 1862 m. Istorinėse apysakose (ciklas „Lietuvos padavimai" *Podania litewskie*, 3 serijos 1852–1860 m.) idealizavo XVII a. – XIX a. pr. Lietuvos bajorų gyvenimą ir papročius. Kūriniams būdingas gyvas pasakojimas, humoras. Kūryba turėjo įtakos lietuvių didaktinės prozos raidai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ignacas Chodzka*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 81 psl.

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Ignacas Chodzka***
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Ermanas Magonas** |
| --- |
| Gimė | 1899 m. spalio 15 d.Upytė, Rusijos imperija |
| Mirė | 1941 m. rugpjūčio 14 d. (41 metai)Čavusai, TSRS |
|  |
| Veikla | Karininkas |

**Ermanas Magonas** (1899 m. spalio 15 d. Upytėje, Rusijos imperija – 1941 m. rugpjūčio 14 d. Čavusuose, TSRS) – karininkas, generolas majoras.

Biografija
----------

Gimė 1899 m. spalio 15 d. Upytėje. 1919 m. paimtas į Raudonąją armiją, paskirtas į Latvijos TSR karinį dalinį. Kovo Rusijos pilietiniame kare vakarų fronte. Po karo tarnavo Smolenske, 1920 m. kovojo prieš Estijos kariuomenę, vėliau Lenkijos-sovietų kare. 1921 m. kovą dalyvavo Tambovo sukilimo malšinime. 1921 m. gruodį perkeltas į Kareliją. 1925-1928 m. studijavo karo akademijoje Maskvoje. 1930-1938 m. tarnavo prie Ramiojo vandenyno. 1936 m. apdovanotas Raudonosios Žvaigždės ordinu. 1938 m. vasario 24 d. suimtas NKVD, kovo 7 d. išmestas iš kariuomenės ir nuteistas kalėti, tačiau 1940 m. balandžio 25 d. paleistas ir 1941 m. kovą paskirtas tarnauti į Charkovo karinę apygardą. 1941 m. liepą dalyvavo Smolensko ir Mogiliavo gynyboje, žuvo mūšyje Čavusuose 1941 m. rugpjūčio 14 dieną. 1941 m. rugpjūčio 9 d. apdovanotas Lenino ordinu.

Literatūra
----------

* Коллектив авторов. Великая Отечественная: Комкоры. Военный биографический словарь / Под общей редакцией М. Г. Вожакина. – М.; Жуковский: Кучково поле, 2006. – Т. 1. – С. 342–342. – ISBN 5-901679-08-3.
Koordinatės: 55°25′48″š. pl. 24°13′39″r. ilg.﻿ / ﻿55.429963°š. pl. 24.227502°r. ilg.﻿ / 55.429963; 24.227502

|  Truskavos koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Kėdainių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Truskava |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1860 m. |

**Truskavos kapinių koplyčia** – medinė koplyčia, esanti Kėdainių rajone, Truskavos miestelio kapinėse, už 150 m į pietus nuo Truskavos Šventosios Dvasios bažnyčios. Parapijai nepriklauso. Koplyčia stovi kapinių apsuptyje, pietrytiniame pakraštyje.

Istorija
--------

Truskavos kapinių koplyčia pastatyta 1860 m. klebono Vinco Prialgausko rūpesčiu ir lėšomis. Kapinės buvo aptvertos akmenų tvora, medinė koplyčia stovėjo ant akmenų pamato, joje buvo altorius ir šv. Jurgio paveikslas. 1854 m. klebonas V. Prialgauskas pastatė ir bažnyčios priestatą, skirtą bažnyčios patarnautojams. Manoma, kad klebonas buvo stropus ūkininkas, nestokota permainų jo laikais, tvarkant klebonijos ūkinius pastatus. V. Prialgauskas (kai kuriuose šaltiniuose Prialgauskis) gimė 1817 m. buvo Truskavoje 1848–1849 ir 1850–1854 m. administratorius, vikaras, 1854–1884 m. klebonas, mirė Truskavoje 1884 m. Manoma, buvo palaidotas šiose kapinėse. 

1944 m. liepos mėn. sudegus Truskavos bažnyčiai, šv. Mišios buvo laikomos kapinių koplyčioje, kol bažnyčia 1945 m. buvo įrengta buvusioje šv. Vincento prieglaudoje.

Apie 2010 m. klebono Simo Maksvyčio rūpesčiu koplyčia, iki tol tarnavusi kapinių sandėliu, buvo sutvarkyta, joje kasmet minimos Vėlinės.

2021 m. koplyčia buvo suremontuota iš išorės ir iš vidaus: atnaujintas fasadas, perdažytos sienos, pakeisti langai.

Galerija
--------

* Galinis fasadasGalinis fasadas
* AltoriusAltorius
* Choro balkonėlisChoro balkonėlis

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Truskavos koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Truskavos Šventosios Dvasios parapija Archyvuota kopija 2006-05-18 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Lietuvių enciklopedija. Bostonas (JAV), 1964, t. 31, p. 536
3. ↑  Truskavos koplytėlę suremontavo geradariai *rinkosaikste.lt* Archyvuota kopija 2021-11-24 iš Wayback Machine projekto.
| Varas |
| --- |
|  Varo upė *Entrevaux* mieste |
| **Ilgis** | 114 km |
| **Baseino plotas** | 2742 km² |
| **Vidutinis debitas** | 49,4 m³/s |
| **Ištakos** | Pajūrio Alpės |
| **Žiotys** | Viduržemio jūra |
| **Šalys** | Prancūzija |
|  |
|  **Vikiteka** | Varas |

**Varas** (pranc. *Var*, lot. *Varus*, iš ligūrų kalbos, kur reiškia 'srautas') – upė pietryčių Prancūzijoje. Varo ištakos yra netoli *Col de la Cayolle* perėjos (2326 m aukštis) Pajūrio Alpėse (*Maritime Alps*), 1800 m aukštyje. Varas teka per Pajūrio Alpes (Prancūzijos departamentas), ir tik 15 km atkarpa yra Aukštutinio Provanso Alpių departamente. Tai unikalus atvejis Prancūzijoje, kai upė neteka per Varo departamentą, kuris pavadintas jos vardu. Įteka į į Viduržemio jūrą tarp Nicos ir Nicos priemiesčio *Saint-Laurent-du-Var*.

Varas teka šiais departamentais ir miestais:

* Pajūrio Alpės: Gijomas (*Guillaumes*)
* Aukštutinio Provanso Alpės: *Entrevaux*
* Pajūrio Alpės: Piuže Tenjė (*Puget-Théniers*), Karosas (*Carros*), Varo Sen Loranas (*Saint-Laurent-du-Var*)

Pavadinimas *Var* kilęs iš ligūrų kalbos žodžio 'vandens kelias'.

* Tiltas ties Tinée upės žiotimis

Nuorodos
--------




|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Varas (upė)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
1702 m. pastatyta markgrafo rezidencija (pilies rūmai) Erlangeno miesto centre 1817 m. perėjo Universitetui. Šiuo metu joje veikia Aula, įsikūrusi aukštosios mokyklos vadovybė ir administracijos dalis
**Erlangeno-Niurnbergo universitetas** (vok. *Friedrich-Alexander-Universität Erlangen-Nürnberg* – 'Erlangeno-Niurnbergo Frydricho-Aleksanderio universitetas, **FAU**) – antras pagal dydį universitetas Bavarijoje (po LMU universiteto). 5 fakultetai, 266 katedros. 25 000 studentų (1/3 – Niurnberge, kiti – Erlangene). 12 000 mokslo arba nemokslinių tarnautojų (iš jų 45 % dirba Erlangeno universitetinėje klinikoje). Universitetui vardą davė markgrafas Frydrichas III (Brandenburgo-Bairoito kunigaikštis), įkūręs aukštąją mokyklą ir Karl Alexander (Brandenburgo-Ansbacho markgrafas, reikšmingai teikęs paramą).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Universiteto istorija Archyvuota kopija 2011-09-02 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Erlangeno-Niurnbergo universitetas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali Erlangeno-Niurnbergo universiteto tinklavietė
* Studentų atstovybės tinklavietė
| **Tadas Jagminas** |
| --- |
| Gimė | 1730 m. |
| Mirė | 1791 m. (~61 metai)Šiauliai |
|  |
| Veikla | bajoras, politinis veikėjas |

**Tadas Jagminas** (1730–1791) – Žemaitijos kunigaikštystės bajoras, ėjęs įvairias Abiejų Tautų Respublikos valdovo skiriamas pareigas.

J. Nagurskio ir T. Jagmino jungtinis herbas virš Tytuvėnų bažnyčios jų funduotų vargonų
1780 m. atstovavo Žemaitijos kunigaikštystę ATR Seime. Šiaulių karališkosios ekonomijos administratorius (nuo 1782 m.), Tverų pavieto tijūnas (1788–1791 m.), Šiauduvos pavieto tijūnas (1787–1788 m.), Tendžiogalos pavieto tijūnas (1775–1787 m.), Beržėnų pavieto tijūnas (1773–1775 m.), Žemaitijos stalininkas (1773 m.). Pasižymėjo mecenatyste: 1788 m. pastatė Barstyčių bažnyčią, fundavo Tytuvėnų bažnyčios vargonus).

Išnašos
-------

1. ↑  Dyaryusz Seymu Ordyngo [!] Warszawskiego Roku 1780 Dnia 2go Pazdziernika Zaczętego, z Wyrażeniem Posłow, Sessyi, Projektow, Mow, &c. Grodno 1780, s. 6.
2. ↑  Urzędnicy Wielkiego Księstwa Litewskiego. Spisy tom III: Księstwo Żmudzkie. XV–XVIII wiek, pod redakcją Andrzeja Rachuby, opracowali Henryk Lulewicz, Andrzej Rachuba, Przemysław P. Romaniuk, Andrzej Haratym, Warszawa 2015, s. 138, 333.
| Tadaravos tiltas |
| --- |
|  |
| Tiltas nuo upės kranto |
| 

Tadaravos tiltasTadaravos tiltas

54°48′28.53″ š. pl. 24°17′1.13″ r. ilg.﻿ / ﻿54.8079250°š. pl. 24.2836472°r. ilg.﻿ / 54.8079250; 24.2836472﻿ (Tadaravos tiltas)Koordinatės: 54°48′28.53″ š. pl. 24°17′1.13″ r. ilg.﻿ / ﻿54.8079250°š. pl. 24.2836472°r. ilg.﻿ / 54.8079250; 24.2836472﻿ (Tadaravos tiltas) |
|  |
| **Vieta** | Tadarava,Kaišiadorių rajonas |
| **Kerta** | Strėvą |
| **Ilgis** | 72 m |
| **Plotis** | 6,5 m |
| **Aukštis** | 10,3 m |
| **Pastatytas** | 1927 m. |

Tadaravos tiltas
Tilto konstrukcijos
**Tadaravos tiltas** – automobilių tiltas kelyje  **188**  Rumšiškės–Tadarava , kertantis Strėvą ties Tadarava, Kaišiadorių rajone, Kauno marių regioniniame parke, apie 2,3 km į šiaurės rytus nuo Kruonio HAE. Netoliese (pasroviui) stovėjo Tadaravos vandens malūnas. Tiltas pastatytas 1927 m. vienas pirmųjų gelžbetoninių tiltų Lietuvoje. 1999 m. įtrauktas į Kultūros vertybių sąrašą (u. k. 24813).

Konstrukcija
------------

Tilto projekto autorius nežinomas. Statinio aukštis virš vasaros vandens lygio 10,3 m, ilgis 72 m, važiavimo juostos plotis 6,5 m. Tiltas penkių tarpatramių, sijinis–rėminis, su Gerberio sistemos gembėmis. Tarpatramių ilgiai: 18+20+18 m, su dviem gembėmis galuose po 8 m. Tilto galuose esančių gembinių rėmų atramos – stačiakampės kolonos, tarpinės atramos – masyvūs aptakūs monolitiniai taurai, platėjantys į apačią. Priekrantės šlaitų kūgiai sutvirtinti lauko akmenimis.

1954 m. tiltas atstatytas pagal pirminį projektą, nes 1944 m. traukiantis vokiečiams viena anga buvo susprogdinta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 24813 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tadaravos tiltas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Tiltas per Strėvą kelio Rumšiškės–Tadarava 9,7 km[neveikianti nuoroda] (Henriko Kebeikio kolekcija, 211-213 nuotraukos)
* Kauno marių RP. Architektūrinės-urbanistinės vertybės Archyvuota kopija 2015-10-28 iš Wayback Machine projekto.
* Tadaravos tiltas (nuotraukos)
* Tadarava
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Manilkara zapota** |
| --- |
| Paprastasis gumenis (*Manilkara zapota*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Erikiečiai  *( Ericales)* |
| Šeima: | Sapotiniai  *( Sapotaceae)* |
| Gentis: | Gumenis  *( Manilkara)* |
| Rūšis: | Paprastasis gumenis  *( Manilkara zapota)* |

 |

**Paprastasis gumenis** (*Manilkara zapota*, isp. *Sapodilla*) – medžių rūšis, priklausanti sapotinių (*Sapotaceae*) augalų šeimai. Natūraliai auga Meksikoje, Karibų salose ir Centrinėje Amerikoje, ypač dažnas Jukatano ir Peteno mangrovėse. Įveistas Pietryčių Azijoje, Indijoje, Pietų Amerikoje.

Tai iki 30 m užaugantis visžalis ilgaamžis medis (įprastas dydis 9-15 m). Kamieno skersmuo paprastai neviršija 50 cm (nors užauga iki 1,5 m skersmens). Žievėje gausu latekso. Lapai priešiniai, elipsiški arba kiaušiniški, 7-15 cm ilgio. Žiedai neišvaizdūs, balti.

Vaisius, dar vadinamas **sapodilija** – 4-8 cm skersmens valgoma uoga, primenanti bulvę plona žievele. Viduje yra 2-5 juodos sėklos su kabliukais. Minkštimas geltonas arba rudas, mėsingas. Vaisiuose gausu latekso, jie neprinoksta kol nenukrenta ar nėra nuskinami. Skonis labai saldus, primena karamelę. Neprinokusiuose vaisiuose esantis saponinas džiovina burną.

Paprastojo gumenio lateksas naudojamas gumos gamybai.

* VaisiaiVaisiai
* VaisiaiVaisiai
* MedisMedis
* ŽiedaiŽiedai
|  |
| --- |
| Ermonela Jaho |
| Gimė | 1974 m. (~49 metai)Tirana, Albania |
| Žanrai | Opera |
| Veikla | Operos dainininkė (sopranas) |
| Aktyvumo metai | 1995–dabar |
| Svetainė | www.ermonelajaho.com |

**Ermonela Jaho** (g. 1974 m.) – albanų dainininkė, sopranas. Turi Italijos ir Albanijos pilietybę. „The Economist" ją apibūdino „labiausiai pasaulyje pripažintu sopranu".

Biografija
----------

Ermonela Jaho pradėjo dainuoti būdama šešerių. Baigusi dainavimo studijas Tiranoje 1992 m. ji buvo priimta į Albanijos meno akademiją, kur studijavo metus. Po laimėto konkurso, kurį organizavo Italijos sopranas Katia Ricciarelli Albanijoje, 1993 m. ji persikėlė į Italiją, kur metus studijavo Mantovos akademijoje.

Karjera
-------

Ermonela Jaho laimėjo daugybę tarptautinių konkursų: Giacomo Puccini konkursą Milane, 1997 m. Spontini tarptautinį konkursą Ankonoje, 1998 m. Zandonai Roverete, 1999 m. Ji koncertavo operos teatruose visame pasaulyje – Karališkuose operos rūmuose Londone, Metropolitan operos rūmuose Niujorke ir kituose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Opera 2007. Annuario dell'opera lirica in Italia*. EDT srl. 2007. pp. 300–. ISBN 978-88-6040-182-3.
2. ↑  Great Britain. Parliament. House of Commons. Home Affairs Committee (2009). *Managing migration: Oral and written evidence*. The Stationery Office. pp. 113–. ISBN 978-0-215-54066-9.
3. ↑  „How Ermonela Jaho became the world’s most acclaimed soprano". *The Economist*. 2016-05-28. Nuoroda tikrinta 2016-05-28.
4. ↑  Collectif; Dominique Auzias; Jean-Paul Labourdette (2014-06-02). *Albanie 2014 Petit Futé*. Petit Futé. pp. 63–. ISBN 978-2-7469-8195-9.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| **Erna Solberg** |
| --- |
|  |
| Erna Solberg |
| Gimė | 1961 m. vasario 24 d. (62 metai)Bergenas, Norvegija |
| Tautybė | norvegė |
| Sutuoktinis (-ė) | Sindre Finnes |
| Vaikai | dvi dukros |
|  |
| Veikla | norvegų politikė |
| Pareigos | Norvegijos ministrė pirmininkė (nuo 2013 m.) |
|  |
| Alma mater | Bergeno universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Erna Solberg |

**Erna Solberg** (g. 1961 m. vasario 24 d. Bergene) – norvegų politikė, Konservatorių partijos lyderė (nuo 2004 m.). Norvegijos ministrė pirmininkė (nuo 2013 m. spalio 16 d.).

Biografija
----------

Vaikystėje E.Solberg turėjo sunkumų mokantis, kadangi sirgo disleksija, tačiau visuomet aktyviai dalyvavo visuomeniniame gyvenime: 1979 m. buvo išrinkta į Norvegijos mokinių sąjungos vykdomąją tarybą, 1979–1983 m. ir 1987–1989 m. buvo Bergeno miesto tarybos pavaduojanti narė, taip pat vadovavo Jaunųjų konservatorių miesto skyriui.

1986 m. baigė politologijos ir sociologijos studijas Bergeno universitete.

Nuo 1989 m. Hordalando apygardoje jau penkias kadencijas renkama Stortingo (Norvegijos parlamento) nare. 1994–1998 m. vadovavo Norvegijos moterų konservatorių sąjungai.

2001–2005 m. Kjellio Magne Bondeviko vyriausybėje buvo savivaldybių bei regionų vystymo ministrė. 2004 m. gegužės 9 d. išrinkta Norvegijos konservatorių partijos pirmininke.

Po 2013 m. vykusių parlamento rinkimų suformavo dešiniųjų partijų mažumos vyriausybę, spalio 16 d. paskirta Norvegijos ministre pirmininke (antroji moteris šiame poste po Gru Harlem Brundtland). „Rinkėjai mums suteikė mandatą reformų programai, kuri leis mažinti eiles sveikatos įstaigose, kelti žinių lygį mokyklose, greičiau tiesti kelius. Ir, svarbiausia, Norvegija taps iš tiesų konkurencinga ir ateityje išliks gerovės valstybė" – po rinkimų pagrindinius vyriausybės tikslus įvardino E. Solberg.

Papildoma informacija
---------------------

* 1996 m. ištekėjo už Sindre Finneso, kartu augina dvi dukras.
* Norvegų spauda Erną Solberg vadina Jern-Erna (norv. *Geležinė Erna*)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Prime Minister Erna Solberg (Conservative Party) (Norvegijos vyriausybės inf.)
2. ↑  Norvegijoje į valdžią atėjo Geležinė Erna (delfi.lt inf.)
3. ↑  Kairiuosius įveikę Norvegijos dešinieji renkasi: mažumos vyriausybė ar koalicija su populistais (balsas.lt inf.)
4. ↑  Geležinei Ernai sėkmę lėmė švelnumas Archyvuota kopija 2014-04-23 iš Wayback Machine projekto. (lrytas.lt inf.)

  



| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Jensas Stoltenbergas** | **Norvegijos ministrė pirmininkė** nuo 2013 m. spalio 16 d. | Po to:**-** |
| Prieš tai:**Janas Petersenas** | **Norvegijos konservatorių partijos pirmininkė**nuo 2004 m. | Po to:**-** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Pisaura mirabilis** |
| --- |
| Paprastasis guolininkas (Pisaura mirabilis)Paprastasis guolininkas (*Pisaura mirabilis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Voragyviai  *( Arachnida)* |
| Būrys: | Vorai  *( Araneae)* |
| Šeima: | Guolininkai  *( Pisauridae)* |
| Gentis: | Guolininkai  *( Pisaura)* |
| Rūšis: | Paprastasis guolininkas  *( Pisaura mirabilis)* |

 |
| Binomas |
| ***Pisaura mirabilis***Clerck, 1757 |

**Paprastasis guolininkas** (*Pisaura mirabilis*) – guolininkų (*Pisauridae*) šeimos voras.

Patelė 12-15 mm, patinėlis – 10-13 mm. Vorų pilvelis šviesiai rudas, su tamsesne zigzagine juosta.

Gaudomojo tinklo nerezga. Įdomi šio voro kopuliacija: patinėlis prieš poravimąsi sugauna ir atneša patelei apraizgytą grobį. Kol ši maitinasi, patinėlis ją apvaisina. Šios rūšies atstovai labai ėdrūs, pasižymi kanibalizmu – užpuola savo rūšies atstovus. Neretai patinėliai tampa patelių aukomis. 

Kiaušinėlių kokonas melsvai žalias, apipintas iš vidaus vienodo storumo plonais gelsvais siūlais ir iš išorės homogeninio apvalkalo, su 100-300 kiaušinėlių. Patelė kokoną nešiojasi, o prieš išsiritant jaunikliams, tarp apraizgytų žolių stiebelių įrengia varpelio pavidalo lizdą, kuriame vėliau laikosi išsiritę jaunikliai. Lizdo viduryje ji patalpina kokoną ir jį saugo. Kokoną niekada nepalieka, nors ir yra labai baikšti.

Dažnai randamas atvirose vietose, pievose ir miško pakraščiuose, ant žolių ir krūmų. Šviečiant saulei, daug jų būna ant lapų, ištiestomis į priekį ir į užpakalį kojomis. Dažna rūšis.

  

* patelėpatelė