recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Toljanas, Tolanas** (isp. *Tollan*, nah. *Tōllān*) – Mezoamerikos mitologema, literatūroje sutinkama, kaip miesto, buvusio toltekų sostine, pavadinimas. Asocijuojamas su realiais Tulos bei Teotihuakano miestais. Dėl mitologinės Toljano sąsajos su rojumi ar gausiai gyvenama vieta, nemažai Mezoamerikos vietovių turi priesagas tol-, tul- (Tula, Tola, Tolula, Čolula, actekų sostinė taip pat vadinta Toljan Tenočtitlanu).

Žodžio *tollan* ir jam bendrašaknių etimologija kildinama iš actekų *tollin* ar *tullin*, reiškiančių nendrių ar švendrų vietą.

Mitologijoje Toljanas – plunksnuotosios gyvatės Kecalkoatlio sostinė. Ten stovėję keturi pastatai: vakarinis – iš žalio nefrito, rytinis – iš geltono aukso, šiaurinis – iš rožinio perlamutro, pietinis – iš balto perlamutro. Visi pastatai buvę padengti turkio mozaikomis ir kecalio plunksnomis. Po mūšio su Teskatlipoka, Kecalkoatlis dingo iš miesto, bet pažadėjo sugrįžti.
| Aostait. *Aosta* |
| --- |
|        |
| *Aostos panorama* |
|  |
| 

AostaAosta

45°44′0″ š. pl. 7°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.73333°š. pl. 7.31667°r. ilg.﻿ / 45.73333; 7.31667﻿ (Aosta)Koordinatės: 45°44′0″ š. pl. 7°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.73333°š. pl. 7.31667°r. ilg.﻿ / 45.73333; 7.31667﻿ (Aosta) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Aostos slėnis Aostos slėnis |
|  |
| **Meras** | Guido Grimod |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 35 061  |
| **Plotas** | 21,37 km² |
| **Tankumas** (2009) | 1 641 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Aosta |

**Aosta** (it. *Aosta*, pranc. *Aoste*) – miestas šiaurės vakarų Italijoje, Aostos slėnio srities centras. Įsikūręs Vakarų Alpėse, prie Dora Baltėjos upės (Po intakas), jos sudarytame slėnyje. Keliai į Šveicariją ir Prancūziją (per Didžiojo ir Mažojo Sen Bernaro perėjas). Juodosios metalurgijos, metalo apdirbimo, chemijos, tekstilės, maisto (sūrių, vyno) pramonė. Svarbus turistinis, žiemos sporto centras. Muziejus.

Paveldas
--------

Aostoje išlikusi romėnų laikų miesto dalis (stačiakampio plano). Yra miesto siena su dvejais vartais, tiltas, forumas, amfiteatras, imperatoriaus Augusto šventykla ir triumfo arka. Viduramžių architektūros paminklai yra romaninė katedra (perstatyta XV–XVI a. XIX a. perdirbtas fasadas) su lobynu ir XII a. grindų mozaika, XII-XV a. Šv. Petro bažnyčia su romanine arkada ir gotikiniu choru, kitos XII–XVIII a. bažnyčios ir rūmai. Taip pat greta Aostos stovi dvi viduramžių pilys.

* KatedraKatedra
* Miesto vartaiMiesto vartai
* Triumfo arkaTriumfo arka

Istorija
--------

Iki romėnų čia gyveno salasių gentys. Miestas įkurtas romėnų 25 m. pr. m. e. ir vadintas ***Salasių Augusta Pretorija*** (lot. *Augusta Praetoria Salassorum*). Miestas tapo svarbiu kariniu garnizonu Alpių papėdėje. 451 m. tapo vyskupijos centru. Karolio Didžiojo laikais pro Aostą ėjo svarbus kelias į Romą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Aosta*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Aparatčikas** (rus. *аппаратчик*, liet. *„aparato žmogus"*) – aukštas pareigas einantis partijos narys (funkcionierius) arba biurokratas socialistinėse valstybės bei partijos aparate.

Aparatčikai nuosekliai laikosi politinės vadovybės linijos, yra paklusnūs, jiems būdingas servilitetas, viršininko autoriteto bei aparato vadovaujančio asmens svarba, jo iškėlimas. Tokia veiklos strategija sudaro sąlygas sparčiai karjerai visose biurokratizuotose sistemose (valstybėje, partijoje, koncernuose).

Aparatčikų yra visose valstybėse ir visose politinėse sistemose. Kritinis mąstymas ir savarankiška veikla nėra pageidaujamas dalykas daugelyje organizacijų, dažnai netgi tai yra sankcionuojama, jei yra nukrypstama nuo oficialios linijos, ideologijos, programos.

Autoritarinio valdymo režimuose bei organizacijose tai yra skatinama. Karjerai kvalifikacija ar dalykinės savybės tokiu atveju vaidina menką arba antraeilį vaidmenį.

Aparatčikas Vakaruose yra suprantamas kaip žmogus „be fantazijos", visada lojalus ir patikimas organizacijos (pvz. partijos) narys arba darbuotojas.
| **Jonas Dagys** |
| --- |
| Gimė | 1904 m. vasario 13 d.Šlepščiai, Biržų valsčius |
| Mirė | 1983 m. liepos 14 d. (79 metai)Biržai |
|  |
| Veikla | ekonomistas, pedagogas |
|  |
| Alma mater | 1929 m. Lietuvos universitetas |

**Jonas Dagys** (1904 m. vasario 13 d. Šlepščiuose, Biržų valsčius – 1983 m. liepos 14 d. Biržuose) – Lietuvos ekonomistas.

Biografija
----------

1925 m. baigė Biržų gimnaziją. Gimnazijoje redagavo satyros laikraštį „Svirplys", vėliau – žurnaliuką „Saulėtekis". 1929 m. baigė Lietuvos universitetą, ekonomistas. 1926–1929 m. redagavo laikraštį „Socialdemokratas", 1929–1930 m. „Žaizdras". 1928–1930 m. dalyvavo sporto draugijos „Viltis" veikloje. 1935–1940 m. dirbo žurnalo „Ekonomika" redakcijoje.

1929–1930 m. Kauno ligonių kasos statistikos ir spaudos skyriaus vedėjas. 1931–1940 m. Lietuvos banko, 1940–1941 m. SSRS valstybinio banko LSSR respublikinės kontoros ekonomistas. 1941 m. ir 1945–1971 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1945–1960 m. ir 1963–1965 m. Statistikos katedros vedėjas, 1945–1946 m. Ekonomikos fakulteto prodekanas, 1947–1951 m. dekanas, nuo 1956 m. docentas. 1948 m. ekonomikos mokslų kandidatas.

Parašė veikalų apie Lietuvos ekonomiką, statistikos šaltinius, LSSR gyventojų sudėtį, kolūkių darbo išteklius, SSRS nacionalinio turto statistiką.

Brolis skulptorius Jokūbas Dagys-Jokymas (1905–1989).

Įvertinimas
-----------

* 1965 m. LTSR nusipelnęs ekonomistas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jonas Dagys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 363-364
2. ↑  *Jonas Dagys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 390 psl.

Literatūra
----------

* Į praeitį atsigręžus: biržiečio ekonomisto atsiminimai / Jonas Dagys (parengė Emilija Dagytė). – Kaunas: Arx Baltica, 2006. – 159 p.: iliustr. – ISBN 9955-638-59-1
| **Jonas Dromantas** |
| --- |
| Gimė | 1927 m. liepos 12 d.Sausiai, Endriejavo valsčius |
| Mirė | 2012 m. liepos 16 d. (85 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Kairėnų kapinėse |
|  |
| Veikla | inžinierius mechanikas, žemės ūkio teoretikas |
| Partija | 1956 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1952 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Jonas Dromantas** (1927 m. liepos 12 d. Sausiuose, Endriejavo valsčius – 2012 m. liepos 16 d.) – Lietuvos inžinierius mechanikas, žemės ūkio teoretikas.

Biografija
----------

Gimė daugiavaikėje pasiturinčio ūkininko šeimoje. Tėvai išaugino 7 sūnus ir 5 dukras. Mokėsi Endriejavo pradžios mokykloje, Plungės ir Švėkšnos gimnazijose. 1952 m. su pagyrimu baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Žemės ūkio mechanizacijos fakultetą.

1952–1965 m. ir 1975–1994 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas, 1954–1964 m. Žemės ūkio mechanizacijos fakulteto dekanas. 1965–1975 m. Žemės ūkio mechanizacijos ir elektrifikacijos instituto (dab. Agroinžinerijos institutas) direktorius. 1970 m. technikos mokslų kandidatas. 1974–1983 m. docentas. 1975 m. spalio 10 d. – 1989 m. liepos 31 d. dešimtasis Lietuvos žemės ūkio akademijos rektorius. 1984–1990 m. Mašinų detalių ir žemės ūkio transporto bei kėlimo mašinų katedros vedėjas. Nuo 1984 m. profesorius.

Nuo 1975 m. LKP revizijos komisijos narys, 1985–1990 m. LSSR AT deputatas.

Žemės ūkio enciklopedijos mokslinės redakcijos tarybos pirmininkas, Lietuviškosios tarybinės enciklopedijos mokslinės redakcijos tarybos narys, daugelio enciklopedijos straipsnių autorius ir konsultantas, nuo 1959 m. „Žemės ūkio" žurnalo redakcijos kolegijos narys.

Palaidotas Kairėnų kapinėse Vilniuje.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo sritis – javų dorojimo technologijos ir grūdų džiovinimas. Vieno išradimo autorius (su kitais, 1968 m.). Analizavo ir tobulino žolės miltų agregato mechanizmus, pasiūlė jį naudoti grūdų džiovinimui. Parengė transporterių skaičiavimo metodiką, paskelbė mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Mašinų detalių projektavimo pagrindai: vadovėlis (su kitais), 1985 m.

Įvertinimas
-----------

* 1965 m. LTSR nusipelnęs inžinierius

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2015-11-17 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Žemės ūkio enciklopedija, T. 1. – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1998. – 420 psl.
3. ↑  *Jonas Dromantas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 457
4. ↑  Žemės ūkio ministerijos inf.[neveikianti nuoroda]
5. ↑  *Jonas Dromantas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 151 psl.
| **Jonas Dagys (1977)** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1977 m. gruodžio 4 d.Vilnius, Lietuva |
|  |
| Veikla | Filosofijos mokslų daktaras, visuomenininkas, teniso teisėjas |
| Sritis | Analitinė filosofija, epistemologija, kalbos filosofija, logikos istorija, formalioji logika, modalinė logika (modernioji ir tradicinė) |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Jonas Dagys** (1977 m. gruodžio 4 d. Vilniuje) – filosofijos mokslų daktaras, visuomenininkas, teniso teisėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Vilniaus 23-ojoje vidurinėje mokykloje. Baigė filosofijos bakalauro ir magistrantūros studijas Vilniaus universitete. Vidurio Europos universitete (CEU) įgijo filosofijos magistro laipsnį (MPhil). 

2006 m. mokslininkas Vilniaus universitete apgynė daktaro disertaciją ir nuo to laiko dirba VU Filosofijos istorijos ir analitinės filosofijos katedroje (anksčiau žinoma kaip Filosofijos istorijos ir logikos katedra). 2018-2023 m. dirbo VU Filosofijos instituto direktoriumi. 2023 m. Jonas Dagys pradėjo eiti VU Filosofijos fakulteto dekano pareigas.

Be akademinio darbo, Jonas Dagys taip pat dalyvauja įvairiose filosofinėse organizacijose ir veiklose. Kelis metus iš eilės yra buvęs kelių Lietuvos filosofinių asociacijų (ir kitų organizacijų) komisijų narys. Nuo 2013 m. Jonas Dagys tapo Lietuvos filosofų draugijos valdybos nariu, o 2016-2019 m. laikotarpyje buvo šios draugijos viceprezidentas. 

Jonas Dagys yra pirmasis Lietuvoje Tarptautinės teniso federacijos (angl. *International Tennis Federation*, ITF) teisėjas (1997 – Baltasis, 2003 – Bronzinis, 2010 – Sidabrinis tarptautinės teniso federacijos ženkleliai). Teisėjavo tarptautiniuose teniso turnyruose Lietuvoje - Lietuvos Respublikos Prezidento taurės, Vito Gerulaičio atminimo turnyruose, taip pat tarptautiniuose turnyruose užsienyje - Wimbledono, Švedijos čempionato, Sankt Peterburgo, Stokholmo ATP serijos turnyruose, taip pat Daviso taurės susitikimuose Lietuvoje, Latvijoje ir Ukrainoje. 

2003-2018 m. laikotarpyje Jonas Dagys buvo Lietuvos teniso sąjungos valdybos narys ir teisėjų kolegijos pirmininkas, o 2018 m. tapo šios sąjungos viceprezidentu.

Mokslinė veikla
---------------

Vilniaus universiteto filosofas Jonas Dagys yra dirbęs vizituojančiu profesoriumi užsienio universitetuose, įskaitant *Konštantína Filozofa v Nitre* universitetą pietvakarių Slovakijoje.

Mokslininkas priklauso tiek profesinėms asociacijoms, tiek Lietuvos ir užsienio redakcinėms mokslinių žurnalų kolegijoms, tokioms kaip: žurnalas Problemos (nuo 2009); žurnalas Philosophica Critica (nuo 2015).

Jonas Dagys yra paskelbęs mokslinių straipsnių ir knygų įvairiomis filosofinėmis temomis. Vieni svarbiausių jo darbų: „Representing Buridan’s divided modal propositions in firstorder logic", „Frege's „reikšmė"", „Analitinė kalbos ir mokslo filosofija Lietuvoje".

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
**Jonas Dapkevičius** (g. 1944 m. liepos 15 d. Ginčų k. dab. Radviliškio rajonas) – chorvedys ir pedagogas.

Biografija
----------

Bendrojo lavinimosi mokėsi Radviliškio vidurinėje mokykloje (muzikos mokė B. Kuprys). 1962–1963 m. lankė vienerių metų chorvedžių ir pučiamųjų instrumentų orkestro vadovų kursus Palangoje (diriguoti mokė B. Zubrickas, trimituoti S. Vaičiulis). 1967–1971 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. D. Vaitkutė), 1971–1977 m. neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dėst. P. Gelžinis).

1964–1967 m. dirbo Šeduvos kultūros namuose, vadovavo mišriajam chorui, vokaliniams ansambliams ir kaimo kapelai. Taip pat vadovavo Šeduvos žemės ūkio technikumo merginų chorui ir „Bangos" kolūkio mišriajam chorui.

Nuo 1971 m. Radviliškio 2-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, aukštesniųjų klasių moksleivių mišriojo choro (parengė 1977 m. respublikinei moksleivių dainų šventei), vaikų choro ir vokalinių bei instrumentinių ansamblių vadovas. Mergaičių ansamblis dalyvavo „Dainų dainelės" konkursuose. 1978–1990 m. vadovavo Radviliškio kultūros rūmų mišriajam chorui, vėliau švietimo darbuotojų mišriajam chorui, nuo 1983 iki 1986 m. rajono mokytojų moterų chorui, kurį parengė 1985 m. respublikinei dainų šventei. Taip pat vadovavo Radviliškio 17-osios vidurinės profesinės technikos mokyklos berniukų chorui, Radviliškio miškų ūkio, dujų eksploatavimo kontoros, geležinkelio mazgo vokaliniams ansambliams. Su geležinkelininkų vyrų vokaliniu ansambliu Baltijos respublikų vokalinių ansamblių konkurse pelnė antrąją vietą.

Nuo 1992 m. Radviliškio žemės ūkio mašinų gamyklos mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovas. 1980–1990 m. Radviliškio vaikų muzikos mokyklos direktoriaus pavaduotojas, nuo 1990 m. direktorius.

Nuo 1965 m. Radviliškio rajono dainų švenčių dirigentas ir vyr. dirigentas.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Lietuvių mokslo draugijos narių grupė 1912 m.   
Pirmoje eilėje: Jonas Jablonskis, Žemaitė, Petras Kriaučiūnas, Jonas Basanavičius, Liudvika Didžiulienė, Jonas Dielininkaitis;   
antroje eilėje: Vincas Palukaitis, Antanas Vileišis, Baltramiejus Čepulis, Adomas Sketeris, Gabrielius Landsbergis-Žemkalnis, Jonas Ambrozaitis;   
trečioje eilėje: Juozas Kairiūkštis, Jonas Spudulis, Mečislovas Davainis-Silvestraitis, Mykolas Kuprevičius
**Jonas Izidorius Dielininkaitis**, lenk. *Jan Delinikajtys* (1850 m. liepos 3 d. Miknaičiuose (prie Kudirkos Naumiesčio) – 1926 m. balandžio 25 d. Varšuvoje, palaidotas Povonzkų kapinėse) – Lietuvos ir Lenkijos gydytojas, homeopatas. Aušrininkas, Lietuvių mokslo draugijos narys.

Biografija
----------

1876 m. baigė Marijampolės gimnaziją. Po to studijavo mediciną Varšuvos universitete, buvo išrinktas *Lietuvių savitarpio pagalbos draugijos* vicepirmininku ir pirmininku. 1881 m. birželio 16 d. gavo gydytojo diplomą, iki 1889 m. dirbo Lomžoje ir Zambruve. 1893 m. pervažiavo į Aleksotą (dab. Kauno miesto dalis), 1897 m. – į Virbalį. 1898 m. pradėjo priiminėti pacientus Varšuvoje kaip gydytojas-homeopatas, iki šiol Lenkijoje vaistinėse galima nusipirkti pagal jo receptūrą sukurtų *Dielininkaičio lašų* (lenk. *Krople Delinikajtysa*). Po Pirmojo pasaulinio karo reiškėsi kaip moterų ligų specialistas.

Jonas Dielininkaitis 1912 m. dalyvavo Lietuvių mokslo draugijos suvažiavime Vilniuje. Išaugino du sūnus – Stefaną ir Janušą. Pastarasis dirbo žurnalistu laikraštyje „Kurier Poranny", taip pat redagavo dvisavaitinį leidinį „Radio dla Wszystkich".

Šaltiniai
---------

* Sūduvos gidas
* Milda Budrys, M.D. Lithuanian physicians – *Aušrininkai* Archyvuota kopija 2019-08-05 iš Wayback Machine projekto.
* Radio dla Wszystkich: popularny dwutygodnik radiowy
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Oxalis tuberosa** |
| --- |
| Gumbinis kiškiakopūstis (Oxalis tuberosa)Gumbinio kiškiakopūsčio (*Oxalis tuberosa*)stiebagumbiai Peru turguje |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Kiškiakopūstiniai  *( Oxalidaceae)* |
| Gentis: | Kiškiakopūstis  *( Oxalis)* |
| Rūšis: | Gumbinis kiškiakopūstis  *( Oxalis tuberosa)* |

 |

**Gumbinis kiškiakopūstis** (*Oxalis tuberosa*) – senovinis žolinis kultūrinis P. Amerikoje auginamas kiškiakopūstinių (*Oxalidaceae*) šeimos augalas (2n = 60).

Stiebai rausvoki, lapai trilapiai (kaip dobilo). Žiedai geltonai oranžiniais vainiklapiais, paprastai sterilūs, sėklų nebrandina. Po žeme sudaro stiebagumbius su akutėmis.

Auginimas
---------

Tai labai senovinis kultūrinis augalas, auginamas nedidelėje teritorijoje Anduose. Pietų Kolumbijoje ir Pietų Peru šis augalas net konkuruoja su bulvėmis. Plačiai auginamas šiauriau Titikakos ežero. Indėnai lietingojo periodo pradžioje (rugpjūtis ar rugsėjis) sodina stiebagumbius kalnų terasose (terasinė žemdirbystė). Derlius tinka nuėmimui po 8 mėnesių. Lapus ir jaunus stiebus valgo kaip lapines daržoves. Gumbai būna geltoni, rausvi, purpuriniai.

Į Europą atvežtas apie 1830 m. bet neimtas auginti, tuo tarpu Naujojoje Zelandijoje (atvežtas ~1860 m.) imtas auginti ir tapo populiarus, dabar neretai vadinamas *Naujosios Zelandijos jamsu* (*New Zealand yam*) ir yra viena įprastų daržovių.

Naudojimas
----------

Krakmolingi stiebagumbiai turi kalcio oksalato kristalų, ypač jų daug turi karčiosios veislės. Gumbai gerai išsilaiko sausame kalnų ore, tačiau indėnai paprastai iš gumbų daro čiunją (*chuño*) kaip ir iš bulvių. Tam ypač tinka karčiųjų veislių gumbai. Oksalatus iš gumbų šalina tradiciniais metodais. Gumbus valgo virtus, keptus, iš jų verda sriubas. Meksikoje kiškiakopūsčio gumbus valgo žalius su druska, citrina ir paprika.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gumbinis kiškiakopūstis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Serenoa repens** |
| --- |
| Gulsčioji serenoja (*Serenoa repens*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Eilė: | Arekiečiai  *( Arecales)* |
| Šeima: | Arekiniai  *( Arecaceae)* |
| Pošeimis: | *Coryphoideae*  *( Coryphoideae)* |
| Gentis: | Serenoja  *( Serenoa)* |
| Rūšis: | Gulsčioji serenoja  *( Serenoa repens)* |

 |

**Gulsčioji serenoja** (*Serenoa repens*, sin. *Sabal serrulata*) – arekinių (*Arecaceae*) šeimos palmių rūšis, priklausanti monotipinei serenojų (*Serenoa*) genčiai. Auga pietryčių JAV, daugiausia Meksikos įlankos pakrantėje, Floridoje.

Tai nedidelis 2-4 m augalas. Kamienas daugiašakis, lapai dideli, vėduokliški, sudaryti iš 20 lapelių (jų ilgis 50-100 cm). Žiedai gelsvai balti, 5 mm skersmens, susitelkę 60 cm ilgio šluotelėse. Vaisius – rausvai juodas kaulavaisis, valgomas.

Naudojimas gydymui
------------------

Šios palmės vaisių ekstraktas naudojamas gėrybinės prostatos hiperplazijos simptomams gydyti. Lietuvoje parduodamas *Prostamol Uno* pavadinimu.

Praeityje atlikta daug šios palmės ekstrakto tyrimų; kai kurie iš jų rodė, kad ekstraktas gali būti naudingas.

2006 m. *New England Journal of Medicine* paskelbtais didžiausio iki šiol atlikto randomizuoto dvigubai aklo klinikinio tyrimo duomenimis, gulsčiosios serenojos ekstraktas, palyginti su placebo, neturi jokio reikšmingo poveikio simptomams, susijusiems su gėrybine prostatos hiperplazija, bei objektyviems matavimams.

Šaltiniai
---------

1. ↑
**Milicijos seržantas** (rus. *сержант милиции*) – specialusis jaunesniojo TSRS milicijos vadovaujančio personalo laipsnis 1936-1943 m. 
Atitiko valstybės saugumo seržantą (NKVD sistema), leitenantą Raudonojoje Armijoje ir leitenantą kariniame laivyne. Šis laipsnis atitiko dabartinį karinį laipsnį leitenantas.

Milicijos laipsnių sistemoje žemesnis laipsnis buvo milicijos viršila, o aukštesnis – milicijos jaunesnysis leitenantas. 

Pirmąjį milicijos karininko laipsnį *milicijos seržantas* suteikdavo asmenims, sėkmingai baigusiems dvejų metų milicijos mokyklas arba turintiems atitinkamą darbo milicijoje stažą ir išlaikiusiems numatytus egzaminus. Nutarimo pastaboje buvo nurodyta, kad neišlaikiusieji egzaminų galėjo būti priimami tarnybon kaip kandidatai į milicijos seržantus.

Milicijos seržantams, atitarnavusiems 3 metus su šiuo laipsniu ir teigiamai atestuotiems, būdavo suteikiamas milicijos jaunesniojo leitenanto laipsnis.

Laipsnio istorija
-----------------

Milicijos seržanto laipsnis TSRS NKVD darbininkų ir valstiečių milicijos sistemoje buvo įvestas 1936 m. balandžio 26 d. TSRS CVK ir TSRS LKT nutarimu, kuris buvo paskelbtas 1936 m. gegužės 5 d. NKVD įsakymu Nr. 157. 

Ši laipsnių sistema veikė iki 1943 m. vasario 9 d. kai TSRS AT Prezidiumo nutarimu „Apie NKVD ir milicijos organų vadovaujančio personalo laipsnius" (*О званиях начальствующего состава органов НКВД и милиции*) buvo įvesta nauja specialiųjų laipsnių sistema, atitikusi kariuomenės laipsnius.

Nuorodos
--------

1. ↑  Положение о прохождении службы начальствующим составом Рабоче-Крестьянской милиции Народного комиссариата внутренних дел СССР

* Звания и знаки различия милиции в мае 1936 – феврале 1943 г.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| jaunesnis laipsnis**milicijos viršila**(jaunesnysis leitenantas) | **TSRS milicijos laipsniai (1936-1943 m.)****milicijos seržantas**(leitenantas) | vyresnis laipsnis**milicijos jaunesnysis leitenantas**(vyresnysis leitenantas) |
| Orendž Volko rajonas*Orange Walk District* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Belizo vėliava Belizas |
| **Administracinis centras** | Orendž Volk Taunas |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 54 216 |
| **Plotas** | 4 636 km² |
| **Tankumas** (2021) | 12 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Orendž Volko rajonasVikiteka |

**Orendž Volko rajonas** (angl. *Orange Walk District*) – rajonas šiaurės vakarų Belize, Meksikos ir Gvatemalos pasienyje. Administracinis centras – Orendž Volk Taunas.

Geografija
----------

Būdingos lygumos, vakaruose paviršius pereina į Jalbako aukštumas. Teka Hondo ir Niu upės, yra nemaža Niu lagūna.

Istorija
--------

Orendž Volko rajone yra senovės majų miestų Lamanajaus ir San Estevano liekanos.

Gyvenvietės
-----------

Svarbesnės gyvenvietės:

* Orendž Volk Taunas
* Trajal Farmas
* San Chosė
* San Pablas
* Šipjardas
* San Estevanas
* Gvinėja Grasas

Šaltiniai
---------

1. ↑  BELIZE, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Belizo rajonai** |  |
| Belizas | Kajas | Korosalis | Orendž Volkas | Stan Krykas | Toledas |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Metanas – vienas iš paprasčiausių organinių junginių
**Organinis junginys** – junginys priklausantis didelei cheminių junginių grupei. Esminis organinio junginio bruožas – anglies ir vandenilio atomai molekulėje, dažnai ir kartu su kitais atomais (deguonimi, azotu, siera, fosforu, halogenais). Riba tarp organinių ir neorganinių junginių nėra labai tiksli.
Kitaip **organiniai junginiai** – junginiai, kuriuos nagrinėja organinė chemija.

Didelę organinių junginių įvairovę nulemia anglies atomų savybė jungtis į grandines ir žiedus.

Organiniai junginiai toliau skirstomi pagal funkcines grupes į:


|  |  |
| --- | --- |
| * Alkilhalidai
* Alkoholiai
* Aldehidai
* Alkanai
* Alkenai
* Alkinai
* Amidai
* Aminai
* Anhidridai
* Aromatiniai junginiai

 | * Esteriai
* Eteriai
* Fenoliai
* Iminai
* Karboksirūgštys
* Ketonai
* Nitrilai
* Nitro junginiai
* organometaliniai junginiai
* Polimerai
* Tioliai

 |

Daug organinių junginių svarbūs biochemijoje:

* Antigenai
* Baltymai, aminorūgštys
* Fermentai
* Hormonai
* Polisacharidai, karbohidratai ir cukrūs
* Riebalai ir riebalų rūgštys
* Vitaminai

Dalis sudėtingesnių junginių turi daug funkcinių grupių ir juos taip skirstyti sudėtinga. Junginys gali būti kartu ir aromatinis, ir aminas, ir esteris, ir t. t.

Nomenklatūra
------------

Dėl junginių gausos juos pavadinti ir tuos pavadinimus įsiminti yra neįmanoma. Paprastumo dėlei priimta IUPAC nomenklatūra, leidžianti pavadinimus nesunkiai sudaryti remiantis junginio struktūra. Tai tik dalinis sprendimas, kadangi pagal dabartinę IUPAC nomenklatūrą sudėtingesnių junginių pavadinimai tampa labai gremėzdiški, kartais net sunkiai telpa į kelias eilutes, todėl toks sprendimas taip pat nėra idealus. Greta nomenklatūrinių pavadinimų visi plačiau naudojami junginiai turi ir įprastus, tradicinius.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Oksfordasangl. *Oxford* |
| --- |
|        |
| *Rotušė* |
|  |
| 

OksfordasOksfordas

51°45′0″ š. pl. 1°15′0″ v. ilg.﻿ / ﻿51.75000°š. pl. 1.25000°r. ilg.﻿ / 51.75000; 1.25000﻿ (Oksfordas)Koordinatės: 51°45′0″ š. pl. 1°15′0″ v. ilg.﻿ / ﻿51.75000°š. pl. 1.25000°r. ilg.﻿ / 51.75000; 1.25000﻿ (Oksfordas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Šalis** | Anglija Anglija |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 154 600  |
|  |
|  **Vikiteka** | Oksfordas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Òksfordas |

**Oksfordas** – miestas pietinės Anglijos viduryje, prie Temzės (čia žinomos kaip *Isis*) ir Červelio (*Cherwell*) upių santakos. Oksfordšyro grafystės centras. Mieste yra Oksfordo universitetas, vienas iš seniausių ir žinomiausių visame pasaulyje. Oksfordas taip pat yra pramonės centras.

1992 m. Oksfordo politechnikos kolegija gavo universiteto laipsnį ir pavadinta Brukso vardu (*Oxford Brookes University*).

Įžymybės
--------

Miesto centras – *Carfax*, nuo kurio pagrindinės gatvės išsišakoja keturiomis pasaulio šalių kryptimis. Šioje vietoje Viduramžiais buvo miesto-tvirtovės vidurys. Yra Šv. Mykolo (XI a.) ir Švč. Mergelės Marijos (XIII a.) bažnyčios, Bodlio biblioteka (*Bodleian Library*), Šeldono teatras (*Sheldonian Theatre*, 1664–1669 m.), kurį suprojektavo žymus anglų architektas Kristoferis Renas. 1965 m. Oksforde įkurtas šiuolaikinio meno muziejus. Ešmolio muziejuje, įkurtame dar 1683 m. yra daug žymių meno ir archeologijos eksponatų.

Sportas
-------

### Futbolas

* Oxford University AFC
* Oxford United FC
| Oksyvo kultūra |
| --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ← | **III a. pr. m. e. – I a.** | → |

 |  |
|  |
| **Dab. valstybės** | Lenkija |
|  |
| **Amžius** | geležies amžius |
| **Lingvistinė grupė** | baltai (?), keltai (?), germanai (?) |
|  |
|.  Oksyvo kultūra |
|  |
|  **Vikiteka** | Oksyvo kultūraVikiteka |

**Oksyvo kultūra** – geležies amžiaus III a. pr. m. e. pabaigos – I m. e. a. pradžios archeologinė kultūra dabartinės Lenkijos teritorijoje Vyslos žemupyje. Kultūros vardas kilo nuo vietovės *Oksywie* (*Oxhöft*), šiandieninio Gdynės miesto dalies, apie 10 km į šiaurę nuo Gdansko, kur buvo atidengtas šios kultūros kapinynas. Oksyvos kultūra, kaip nauja vėlyvojo ikiromėniškojo geležies amžiaus archeologinė kultūra, susidarė dėl keltų pasaulio įtakos bei Pševorsko ir Jastorfo kultūrų impulsų III a. pr. m. e.
Pradžioje ši kultūra užėmė visą dešiniąją žemutinės Vyslos pusę ir sritį prie Kulmo. Klasikiniame periode A2 kultūra užėmė ir sritį Pomeranijoje.

Archeologinių šaltinių duomenimis, čia buvo įsikūrusios vietinių gyventojų grupės – Pomeranijos kultūros tęsėjos. Dėl materialinės kultūros pokyčių ir galbūt gotų diktuojamų laidojimo papročių iš Oksyvos kultūros ikiromėniškojo laikotarpio A3 periodo pabaigoje ir romėniškojo laikotarpio B1 periodo pradžioje išsivystė Vielbarko kultūra. Kapai, kuriuose rasta ginklų (ietigalių, kalavijų, antskydžių), yra ypač svarbūs, tačiau jie žinomi tik iš A2 periodo ir A3 periodo baigiamosios stadijos. Iš minėto laikotarpio ankstyviausio horizonto galima kalbėti apie Pomeranijos varpinius kapus ir Jastorfo kultūros įtaką. Geriau pažįstama Pševorsko kultūros įtaka, ypač Oksyvos kultūros puodininkystei.
Dėl kultūros gyventojų lingvistinės priklausomybės nėra sutariama.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Santrauka. Oksyvos kultūra žemutinės Vyslos dešiniajame krante.

Nuorodos
--------

* The Estern Celts in the North. Tomasz Pochnak. Archyvuota kopija 2020-08-22 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RBaltų geležies amžiaus archeologinės kultūros |
| --- |
|  |
| IV-I a. pr. m. e. | 
Vakarų baltų pilkapių · Brūkšniuotosios keramikos · Dniepro-Dauguvos · Juchnovo (?) · Milogrado · Okos aukštupio · Pamario (?) · Oksyvo (?) |
|  |
| I-V a. | 
Vielbarko (?) (venedai) · Sembos-Notangos · Vakarų Lietuvos plokštinių kapinynų (veltai) ·  Pilkapių (Žemaitijos-Šiaurės Lietuvos) · Vidurio Lietuvos kapinynų · Nemuno žemupio kapinynų (skalviai) · Galindų (Bogačevo) · Užnemunės (sudūvių) · Brūkšniuotosios keramikos · Rytų Lietuvos pilkapių · Dniepro-Dauguvos · Zarubincų · Djakovo (vėlyvoji) · Kijevo · Počepo |
|  |
| VI-X a. (rytų baltų) | 
Bancerovo-Tušemlios · Ilgųjų pilkapių (kriviai) · Koločino (?) · Moščino |
|  |
| Klaustukai žymi kultūras, dėl kurių baltiškumo abejojama |

 |
**RSA** (Rivest–Shamir–Adleman abreviatūra) – viešojo rakto kriptosistema, kurios algoritmą 1977 metais sukūrė Ronald Rivest, Adi Shamir ir Leonard Adleman.

Raktų parinkimo algoritmas
--------------------------

Pasirenkame du pirminius skaičius {\displaystyle p\,} ir {\displaystyle q\,} (jie turi būti pakankamai ilgi), {\displaystyle p\neq q}; sudauginame juos: {\displaystyle n=pq\,}. Pasirenkame natūralųjį skaičių {\displaystyle e=e\_{A}\,} taip, kad jis būtų santykinai pirminis su
{\displaystyle \phi (n)=(p-1)(q-1)\,}, t. y. {\displaystyle (e,\phi (n))=1\,}.

Naudojantis Euklido algoritmu surandame skaičių {\displaystyle d=d\_{A}\,}, kad būtų {\displaystyle de\equiv 1{\pmod {\phi (n)}}}.

Sudarome raktus: viešąjį {\displaystyle K\_{v}=(e,n)\,} ir privatųjį {\displaystyle K\_{p}=(d)\,}.

### Šifravimas/Dešifravimas

Pranešimai, kuriuos norime siųsti yra aibės {\displaystyle {\hat {M}}=\{1,2,...n\}\,} skaičiai. Šifravimas apibrėžiamas lygybe:

{\displaystyle C=e(M,e\_{A})=M^{e\_{A}}{\pmod {n}}},
{\displaystyle C\,} – pranešimo {\displaystyle M\,} šifras {\displaystyle C\,} ({\displaystyle M\,} yra skaičius iš aibės {\displaystyle {\hat {M}}\,}, tad {\displaystyle M<n\,})

Dešifravimo algoritmas visiškai toks pat, kaip ir šifravimo:

{\displaystyle M=d(C,d\_{A})=C^{d\_{A}}{\pmod {n}}}

RSA Iššūkis
-----------

Duotajam {\displaystyle n\,} surasti pirminius {\displaystyle p\,} ir {\displaystyle q\,}, kad {\displaystyle n=pq\,}, laikoma labai sunkia matematine užduotimi. Visas RSA kriptosistemos saugumas remiasi šiuo faktu. RSA Laboratories paskelbė konkursą, kurio esmė yra surasti {\displaystyle p\,} ir {\displaystyle q\,} duotajam {\displaystyle n\,}. Pavyzdžiui, surasti {\displaystyle p\,} ir {\displaystyle q\,} skaičiui

{\displaystyle n=13506641086599522334960321627880596993888147560566702752448514385152\,}
{\displaystyle 651060485953383394028715057190944179820728216447155137368041970396419174\,}
{\displaystyle 304649658927425623934102086438320211037295872576235850964311056407350150\,}
{\displaystyle 818751067659462920556368552947521350085287941637732853390610975054433499\,}
{\displaystyle 9811150056977236890927563\,}.
Nuo 2007 m. RSA Laboratories šių konkursų neberengia.

Nuorodos
--------

* RSA Laboratories  Archyvuota kopija 2009-01-06 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**RTFSR nusipelnęs artistas** (rus. *заслуженный артист РСФСР*) – garbės vardas, suteikinėtas už nuopelnus įvairiose meno srityse, RTFSR valstybinis apdovanojimas. Vardą suteikdavo RTFSR Aukščiausiosios Tarybos prezidiumas. Apdovanojimas įkurtas 1931 m. rugpjūčio 10 d.

RTFSR nusipelniusio artisto vardu būdavo apdovanojami plačiai Tarybų Sąjungoje žinomi artistai, kompozitoriai, muzikantai, cirko artistai ir humoristai, režisieriai ir kiti kino veikėjai, žinomi klasikinės ir estradinės muzikos atlikėjai iš RTFSR ir sąjunginių respublikų.

Apdovanojant šiuo vardu įteikiamas RTFSR Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo garbės raštas ir įteikiamas ženklas.

Garbės vardas RTFSR nusipelnęs artistas buvo žemiausias tokio tipo apdovanojimas. Aukštesnis laipsnis buvo *RTFSR liaudies artistas* (rus. *Народный артист РСФСР*), o aukščiausias – *TSRS liaudies artistas* (rus. *Народный артист СССР*).

Istorija
--------

Nuo 1919 m. iki 1931 m. buvo suteikiamas garbės vardas *Nusipelnęs respublikos artistas* (rus. *Заслуженный артист Республики*). Šį vardą suteikdavo respublikos Švietimo liaudies komisariato kolegija arba švietimo liaudies komisaras, taip pat sričių vykdomieji komitetai ar kraštų tarybos.

Nuo 1992 m. vasario mėnesio šis garbės vardas pervadintas į *Rusijos Federacijos nusipelnęs artistas*. Taip jis vadinamas visuose dokumentuose. Buvo pakeistas ant krūtinės nešiojamas ženklas – pašalintos raidės *РСФСР* ir pakeista muaro juostelė – vietoj 1954 m. RTFSR vėliavos spalvų naudojamos Rusijos trispalvės spalvos.
  
1996 m. RF prezidento įsaku Nr. 1341 buvo sukurtas naujas RF nusipelniusio artisto ženklas.

Ženklo aprašas
--------------

RTFSR nusipelniusio artisto krūtinės ženklas buvo gaminamas iš auksuoto tompako, buvo ovalo formos (matmenys 28,7 ir 33 mm), su kilpele. Centrinėje ženklo dalyje pavaizduota lyra, po juo – užrašas *Заслуженный артист РСФСР* ('RTFSR nusipelnęs artistas'). Lyros apatinė dalis ir užrašas apsupti vainiku, dešinėje pusėje – lauro šakelė, kairėje – ąžuolo. Visi atvaizdai ir užrašai iškilūs, užlieti bespalviu skaidriu emaliu.

Ženklas kilpele ir grandele tvirtinamas prie auksuotos stačiakampės plokštelės, kurios matmenys 15×25 mm. Plokštelė aptraukta muaro juostele, kurios spalvos atitinka RTFSR vėliavos spalvas (raudona su žydru kraštu). Plokštelės vidinėje pusėje yra segtukas, kuriuo ženklas prisegamas prie drabužio.
RTFSR liaudies artisto ženklas
**RTFSR liaudies artistas** (rus. *Народный артист РСФСР*) - garbės vardas, kurį suteikdavo už nuopelnus įvairiose meno srityse, RTFSR valstybinis apdovanojimas. Šį vardą suteikdavo ne anksčiau kaip 5 metai po RTFSR nusipelniusio artisto arba RTFSR nusipelniusio meno veikėjo vardo suteikimo. 
Vardą suteikdavo RTFSR Aukščiausiosios Tarybos prezidiumas. Apdovanojimas įkurtas 1931 m. rugpjūčio 10 d.

RTFSR nusipelniusio artisto vardu būdavo apdovanojami plačiai Tarybų Sąjungoje žinomi artistai, režisieriai, baletmeisteriai, dirigentai, chormeisteriai, kompozitoriai, dainininkai, muzikantai, cirko artistai už sukurtus didelės meninės vertės įvaizdžius, spektaklius, filmus, koncertus, estrados ar cirko programas, muzikos, televizijos bei radijo kūrinius, kurie praturtino šalies meninę kultūrą ir buvo visuomenės plačiai pripažinti.

Už garbės vardą *RTFSR liaudies artistas* žemesni apdovanojimai buvo *RTFSR nusipelnęs artistas* ir *RTFSR nusipelnęs meno veikėjas*, o aukštesnis - *TSRS liaudies artistas* (rus. *Народный артист СССР*)

Istorija
--------

Apdovanojant šiuo vardu įteikiamas RTFSR Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo garbės raštas ir įteikiamas ženklas. Ženklas buvo įvestas 1981 m. sausio 30 d. RTFSR AT Prezidiumo įsaku. 

1992 m. pasikeitus valstybės pavadinimui (*Rusijos Tarybų Federacinė Socialistinė Respublika* tapo *Rusijos Federacija*) šio garbės vardo pavadinime (kaip ir kituose panašiuose garbės varduose) žodis *RTFSR* (*РСФСР*) buvo pakeistas žodžiais *Rusijos Federacijos* (*Российской Федерации*). Atitinkamai buvo pakeistas ir kartu įteikiamas krūtinės ženklas. 

1995 m. gruodžio 30 d. RF prezidento įsaku RTFSR liaudies artisto garbės vardas buvo panaikintas. Įsakas įsigaliojo 1996 m. balandžio 1 d. Tuo pačiu metu buvo įsteigtas garbės vardas *Rusijos Federacijos liaudies artistas*.

Nuorodos
--------

1. ↑  Закон РСФСР от 25 декабря 1991 года № 2094-I «Об изменении наименования государства Российская Советская Федеративная Социалистическая Республика» Archyvuota kopija 2013-10-16 iš Wayback Machine projekto.
| **RPG-18 Mucha** |
| --- |
|  |
| **Tipas** | vienkartinis reaktyvinis prieštankinis granatsvaidis |
| **Konstruktorius** | V. Baraboškinas ir I. Rogozinas |
| **Šalis** | TSRS |
| **Sukurtas** | 1971 |
| **Gamintas** | 1972-1993 |
| **Naudotas** | nuo 1972 |
| **Kalibras, mm** | 64 |
| **Svoris, kg** | 2,6 |
| **Ilgis, mm** | 750 (1050 - paruošto) |
| **Pradinis greitis, m/s** | 114 |
| **Taikymo tolis, m** | 200 |

**RPG-18 Mucha** (rus. *гранатомёт РПГ-18 "Муха"*) – vienkartinis reaktyvinis prieštankinis granatsvaidis, skirtas kovai su tankais, šarvuočiais, gyvąja jėga ir lengvais įtvirtinimais. Į Tarybinės Armijos ginkluotę priimtas 1972 m. Granatsvaidžiai *Mucha* turėjo pakeisti iki tol naudotas rankines kumuliacines granatas RKG-3. Konstrukcija panašus į JAV vienkartinį granatsvaidį M72 LAW.
  
Konstruktoriai – V. Baraboškinas ir I. Rogozinas. Granatsvaidžio bandymai atlikti 1971 m. į ginkluotę jis priimtas 1972 m. Gaminti nustojo 1993 m. per tą laiką pagamino apie 1,7 mln. RPG-18. Tuo metu granatsvaidis tarptautinėje rinkoje kainavo 721 JAV dolerį. RPG-18 pakeitė RPG-22.

Granatsvaidis – tai leistuvas (paleidimo įrenginys), kuriame įtaisyti taikymosi, skėlimo ir nuleidimo mechanizmai. Leistuvas – teleskopinės konstrukcijos, dviejų vamzdžių. Viršutinis vamzdis pagamintas iš stiklaplastikio, o vidinis – iš aliuminio lydinio. Žygio padėtyje leistuvo vamzdis yra trumpas, pervedant į kovinę padėtį jis teleskopiškai ištraukiamas. Pervedimas iš žygio padėties į kovinę padėtį trunka 8 s.

Taikiklį sudaro kryptukas ir dioptras.

Granata
-------

Granatsvaidžio vamzdyje įdėta reaktyvinė kumuliacinė granata susideda iš plieninio korpuso, sprogstamos medžiagos *Okfol* užtaiso, sprogdiklio ir reaktyvinio variklio.

Iššaunamos granatos reaktyviniame variklyje esantis kietas kuras (viena parako PPK-5 plytelė) visiškai sudega granatai dar neišskridus iš leistuvo, o sprogdiklis užsiveda granatai nuskriejus 2-15 m. Granatos masė – 1,4 kg. Po 4-6 s granatos skrydžio granatą susprogdina likvidatorius.

Tiesaus šūvio nuotolis į 2 m aukščio taikinį – 135 m. Granata, pataikiusi 60° kampu, pramuša 150 mm storio šarvą.

Naudojimo tvarka
----------------

Paruošiant RPG-18 atidaromas užpakalinis dangtelis ir teleskopiškai ištraukiamas vamzdis. Tuo metu automatiškai atsidaro priekinis dangtelis, o taikiklio kryptukas ir dioptras užima kovinę padėtį. Skeliamasis mechanizmas užvedamas dioptro stovą lenkiant atgal ir žemyn. Iššaunama nuspaudus nuleidžiamąją svirtelę.

Išskleistas granatsvaidis nebegali būti suglaustas atgal į žygio padėtį. Tai nenumatyta techniškai. Paruoštas, bet nepanaudotas granatsvaidis tiesiog iššaunamas į priešo pusę.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: RPG-18 Mucha** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Reaktyvinis prieštankinis granatsvaidis RPG – 18 Archyvuota kopija 2009-10-07 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°36′49″š. pl. 22°32′12″r. ilg.﻿ / ﻿55.6136°š. pl. 22.5367°r. ilg.﻿ / 55.6136; 22.5367

|  Pašilės šv. Jurgio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Šiaulių |
| **Dekanatas** | Kelmės |
| **Savivaldybė** | Kelmės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Pašilė |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1883 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Jurgio bažnyčia.*
**Pašilės šv. Jurgio bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Pašilės miestelyje, 8 km į šiaurės rytus nuo Kaltinėnų. Liaudies architektūros formų.

Istorija
--------

Koplytstulpis pirmosios bažnyčios 200 m. jubiliejui (1981)
Dvarininkas Jurgis Jucevičius 1781 m. pastatė medinę bažnyčią. Ji buvo Kaltinėnų parapijos filija. 1795 m. įkurta parapija, bažnyčiai dovanotas žemės sklypas. 1863 m. minima parapinė mokykla. 1883 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. 1908–1913 m. veikė „Saulės" draugijos mokykla.

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros formų, kryžminio plano, su bokšteliu. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi medinė varpinė, kurioje XX a. 8 deš. buvo trys varpai (vienas lietas 1620 m. kiti du – 1795 m.).

Šventoriuje iš natūralių riedulių įrengta Lurdo grota.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Lankytinos vietos Kražių seniūnijoje". *Kražių M. K. Sarbievijaus kultūros centras*. Suarchyvuotas originalas 2016-04-16. Nuoroda tikrinta 2016-04-16.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pašilės šv. Jurgio bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Pašilės šv. Jurgio parapija (dekanato inf.)
* Bažnytiniai dokumentai
| Pašilių piliakalnis |
| --- |
|  |
| 

Pašilių piliakalnisPašilių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°8′44.4″ š. pl. 23°28′28.8″ r. ilg.﻿ / ﻿55.145667°š. pl. 23.474667°r. ilg.﻿ / 55.145667; 23.474667Koordinatės: 55°8′44.4″ š. pl. 23°28′28.8″ r. ilg.﻿ / ﻿55.145667°š. pl. 23.474667°r. ilg.﻿ / 55.145667; 23.474667 |

 |
| Vieta | Jurbarko rajonas |
| Seniūnija | Seredžiaus seniūnija |
| Aukštis | 20 m |
| Plotas | 60x16 |
| Naudotas | I tūkstantmetis – XIII a. |
| Registro Nr. | AR252 / 2037 / A686P |

Archeologijos paminklo ženklas.
**Pašilių piliakalnis** – piliakalnis (A686P) Jurbarko rajono savivaldybės teritorijoje, Pašilių kaime Seredžiaus seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Seredžius–Butkiškė Vitkūnuose pasukus į dešinę rytų kryptimi, į Pašilius, juose prieš sodybą pasukus į kairę šiaurės kryptimi, pavažiavus laikantis dešinės, prieš sodybą – vasarnamį pasukus į kairę šiaurės rytų kryptimi – iš viso 2 km nuo Vitkūnų sankryžos, yra slėnio viršuje, 50 m į dešinę, į rytus nuo kelio, prieš jam pradedant leistis į slėnį.

Piliakalnis
-----------

Duobės kalno šlaite.
Piliakalnis įrengtas Dubysos dešiniajame krante esančiame kyšulyje. Aikštelė keturkampė, pailga rytų–vakarų kryptimi, 60x16 m dydžio, kiek iškiliu viduriu. Jos vakariniame gale supiltas 16 m ilgio, 3,5 m aukščio, 15 m pločio pylimas, kurio 4 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į užslinkusį griovį. Šlaitai statūs, 20 m aukščio.

Piliakalnis apardytas ariant, pylime kasant duobes. Apaugęs spygliuočiais medžiais. Rytinėje papėdėje 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio viduriu – XIII a. 

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Gabrieliškių piliakalnis 24 km | Gėluvos piliakalnis 11 km  Bažavalės piliakalnis 13 km | Daugėliškių piliakalnis 11 km |  |
| Meškininkų piliakalnis 48 km |  | Vikūnų piliakalnis 20 km |
| Seredžiaus I piliakalnis 8 km  Seredžiaus II piliakalnis 8,5 km | Butvilonių piliakalnis 5,5 km | Piepalių piliakalnis 21 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t.2 p. 130 (Nr. 551)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.115.

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalniai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Samaro smėlynai Vadi Araboje
**Vadi Araba** (arab. وادي عربة = *Wādī ʻAraba*, hebr. ‏הָעֲרָבָה‏‎ = *HaArava*) – tektoninis slėnis Artimuosiuose Rytuose, Izraelio ir Jordanijos teritorijose. Driekiasi 166 km iš šiaurės į pietus, nuo Negyvosios jūros iki Akabos įlankos. Kartu su Jordano slėniu sudaro tektoninį lūžį, skiriantį Arabijos ir Afrikos plokštes (tai pačiai lūžių juostai taip pat priklauso ir Rytų Afrikos riftinis slėnis). Slėnio paviršius nėra lygus – 77 km jis kyla nuo Akabos įlankos iki kol pasiekia 230 m aukščio tašką, o už jo leidžiasi link Negyvosios jūros (iki 417 m žemiau jūros lygio).

Pietinė Vadi Arabos dalis yra karšta ir sausa, todėl gyvenama retai. Čia įsikūręs Akabos miestas ir keletas beduinų kaimų. Izraelio pusėje yra Eilatas bei keletas kibucų. Pietinėje dalyje driekiasi Samaro smėlynai, yra Timnos slėnio parkas. Arčiau Negyvosios jūros slėnis kiek derlingesnis.

Vadi Arabos slėniu yra planuojamas nutiesti Raudonosios-Negyvosios jūrų kanalas, kuris gali sujaukti visą regiono ekosistemą.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Skurupasšved. *Skurup* |
| --- |
| *Miestelio bažnyčia* |
|  |
| 

SkurupasSkurupas

55°29′0″ š. pl. 13°30′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.48333°š. pl. 13.50000°r. ilg.﻿ / 55.48333; 13.50000﻿ (Skurupas)Koordinatės: 55°29′0″ š. pl. 13°30′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.48333°š. pl. 13.50000°r. ilg.﻿ / 55.48333; 13.50000﻿ (Skurupas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Švedijos vėliava Švedija |
| **Lėnas** | Skonė |
|  |
| **Gyventojų** (2015) | 8 040  |
|  |
|  **Vikiteka** | Skurupas |

**Skurupas** – Švedijos Skonės provincijos miestelis. 2015 m. čia būta 8 tūkst. gyventojų. Vykdoma plytų, pieno ir žemės ūkio įrangos gamyba.

Istorija
--------

Bažnyčia Skurupo kaime buvo pastatyta XII a. Viduramžiais čia stovėjo pilis, kuri buvo nugriauta.

Kai 1874 m. atidarytas Malmės-Istado geležinkelis (MYJ), dar vadinamas „Grevebanan" kaimas pradėjo augti.

1900 m. čia gyveno 983 asmenys, 1960 m. jau 3320, o 2015 m. viršijo 8 tūkst ribą.

Miestai partneriai
------------------

* Lietuva Varėnos rajono savivaldybė.

Sportas
-------

1950 m. čia įsikūrė šaudymo iš lanko klubas (šved. *Skurups bågskytteklubb*). Skurupo klubo nariai yra užėmę daugybę prizinių vietų įvairaus rango varžybose tiek nacionaliniu, tiek tarptautiniu mastu.
|  |
| --- |
|  |
|
|
| Kontroliuojanti organizacija |
| Serbijos ir Juodkalnijos krepšinio federacija |
| Treneris |
| Dragan Šakota |
| FIBA reitingas |
| {{{reitingas}}} |
| Pasaulio čempionatas |
| *Dalyvauta*: 3 (*Pirmas kartas*: 1998)
*Geriausi rezultatai*: 1 vieta, 1998, 2002 |
| Europos čempionatas |
| *Dalyvauta*: 6 (*Pirmas kartas*: 1995)
*Geriausi rezultatai*: 1 vieta, 1995, 1997, 2001 |
| Olimpinės žaidynės |
| *Dalyvauta*: 3 (*Pirmas kartas*: 1996)
*Geriausi rezultatai*: 2 vieta, 1996 |

**Serbijos ir Juodkalnijos vyrų krepšinio rinktinė** – krepšinio komanda, tarptautinėse varžybose atstovavusi dabar jau iširusią Serbijos ir Juodkalnijos valstybę. Dalyvavo 1 Europos čempionate.

1991 nuo Jugoslavijos atsiskyrė Slovėnija, Kroatija, Makedonija, Bosnija ir Hercegovina liko tik Serbija ir Juodkalnija, todėl Jugoslavijos pergalės nuo 1991 priskiriamos Serbijos ir Juodkalnijos valstybei, nors oficialiai tuo metu ji vadinosi Jugoslavija. Europos čempionatuose užėmė 1 vietą 1995, 1997 ir 2001; užėmė 3 vietą 1999. 2002 buvusi Jugoslavijos valstybė pakeitė pavadinimą ir tapo Serbija ir Juodkalnija (plačiau žr. Jugoslavijos vyrų krepšinio rinktinė). Juodkalnijai paskelbus nepriklausomybę, nuo 2007 m. tarptautiniuose čempionatuose Serbija ir Juodkalnija dalyvauja kaip atskiros valstybės.

Pasiekimai Europos čempionatuose
--------------------------------

* 2005 – 9 vieta.

Nuorodos
--------

* Oficiali Fiba Europe svetainė
**Srpsko-mađarska republika Baranja-Baja / Baranya-Bajai Szerb-Magyar Köztársaság** | 

|  |
| --- |
|  |
| Vėliava |

 |
| 1921 m. Baranjos−Bajos respublikos žemėlapis |
| **Valstybinė kalba** | Serbų, vengrų, kroatų, vokiečių |
| **Sostinė** | Pėčas |
| **Gyvavimo laikotarpis** | 1921 m. rugpjūčio 14 d. − 1921 m. rugpjūčio 25 d. |
|

**Serbų−vengrų Baranjos−Bajos respublika** (serb. *Srpsko-mađarska republika Baranja-Baja*, veng. *Baranya-bajai Szerb-Magyar Köztársaság*) − buvusi valstybė įkurta 1921 m. rugpjūčio 14 d. okupuotoje Vengrijos teritorijoje po I Pasaulinio karo. 

Valstybės pavadinimas kilo nuo istorinės Vengrijos srities Baranja. 
Gyventojų daugumą respublikoje sudarė vengrai.

Istorija
--------

1918 m. spalio mėnesį po Austrijos-Vengrijos pralaimėjimo kare, Baranjos teritoriją ėmė kontroliuoti serbų armija ir administracija iš Novi Sado. 1919 m. į Pėčą, gelbėdamiesi nuo „*baltojo teroro*", emigravo daugelis komunistų disidentų iš Budapešto. Remiantis Paryžiaus taikos konferencija, Baranja turėjo priklausyti Vengrijai. Tačiau, šis sprendimas sukėlė masinius streikus ir neramumus nukreiptus prieš šį prisijungimą.

1921 m. rugpjūčio 14 d. Didžiajame liaudies susirinkime dailininkas Petaras Dobrovičius (*Petar Dobrović*) pasiūlė įkurti nepriklausomą respubliką į kurią įeitų Baranjos sritis ir dar kelios šalia esančios teritorijos. Pasiūlymas buvo priimtas ir Petaras Dobrovičius tapo naujos respublikos prezidentu. Tačiau naujajai valdžiai taip ir nepavyko pasiekti tarptautinio pripažinimo. Palikus teritoriją serbų armijai ir atėjus vengrų armijai, 1921 m. rugpjūčio 25 d. nepriklausoma respublika nustojo gyvuoti.

Nuorodos
--------

* Serbų-vengrų Baranjos−Bajos respublika (anglų k.)