recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vokietijos Samoa** (vok. *Deutsch-Samoa*) – Vokietijos protektoriatas, 1900–1914 m. gyvavęs Okeanijoje. Ši vokiečių valda apėmė dabartinę Samoa valstybę sudarančias salas – Upolu, Savają, Apolimą bei Manoną.

Nuo XIX a. vid. vokiečiai ėmė plėtoti prekybinius ryšius Ramiajame vandenyne. 1855 m. vokiečių prekybininkas Johanas Cezaras VI Godefrua Jūrininkų salose (Samoa) pradėjo prekybą kopra, kakava ir kaučiuku. Pradžioje prekybą vykdė bendrovė „J.C. Godeffroy & Sohn", vėliau 1879 m. ją pakeitė „Handels-und Plantagen-Gesellschaft der Südsee-Inseln zu Hamburg". Vokiečių prekijai ir plantatoriai 1886–1894 m. įsivėlė į karą su britų ir amerikiečių verslininkais (buvo pasinaudota vietiniais gentiniais nesutarimais, kilo Samoa pilietinis karas). 1887 m. JAV ir Vokietijos laivynai stojo į mūšį ties Apijos uostu. Po 1899 m. vėl įsiplieskusio karo, sudaryta Samoa trišalė sutartis, pagal kurią vakarinė salyno dalis atiteko Vokietijai, rytinė – Amerikai, o Britanijai atlyginta kitomis valdomis Okeanijoje ir Afrikoje.

|  |
| --- |
| **Polinezijos istorija** |
| Malajų-polineziečių migracija

---

 |
| Archeologinės kultūros: |
| moai, marae, heiau, langi |
| Tui Manua, Tui Pulota |
| Tui Tonga |
| Havajai, Rarotonga, Malietoa, Tui Viti

---

 |
| Kolonijos: |
| Britų kolonijos, Naujoji Zelandija, Prancūzų Polinezija, JAV salų teritorijos, Vokietijos Samoa

---

 |
| Dabartiniai politiniai vienetai: |
| Naujoji Zelandija, *Amerikos Samoa*, *Havajai*, *Prancūzų Polinezija*, Kuko Salos, Niujė, *Pitkerno salos*, Samoa, Tonga, Tuvalu, *Valis ir Futuna* |

1900 m. Samoa viešai iškelta Vokietijos vėliava ir atvyko pirmasis gubernatorius Vilhelmas Zolfas. Vokiečių vadžia ėmėsi steigti mokyklas, ligonines, tiesti kelius, apmokyti medicininį personalą. Salose dislokuotos Saugumo pajėgos (*Schutztruppe*), keletas karinių laivų, sudaryta vietos policija.

1914 m. prasidėjus I pasauliniam karui, rugpjūčio 29 d. Britanijos remiamos Naujosios Zelandijos pajėgos užėmė Apiją. Vokiečiai, turėdami omenyje tai, kad beveik visas Ramusis vandenynas valdomas britų laivyno, nesipriešino ir apleido salas. 1920 m. Tautų Lyga suteikė Naujajai Zelandijai mandatą valdyti Vakarų Samoa.
|  |
| --- |
| Stig Rästa |
|  
Stig Rästa 2015 m. |
| Biografija |
| Gimė | 1980 m. vasario 24 d. (43 metai)  Talinas, Estijos vėliava Estija |
| Žanrai | alternatyvus rokas |
| Veikla | dainininkas, dainų autorius |
| Instrumentai | vokalas, gitara |
| Aktyvumo metai | 2002–dabar |
| Susijusi veikla | Elina Born, Traffic |

**Raul-Stig Rästa** (g. 1980 m. vasario 24 d. Taline) – Estijos dainininkas, dainų autorius ir gitaristas.

2001–2006 metais muzikantas buvo grupės „Slobodan River" narys, o vėliau įkūrė kolektyvą „Traffic", kuriame iki šiol atlieka dažniausiai paties parašytus kūrinius.

2015 metais dalyvavo Estijos nacionalinės atrankos finale, kuriame dėl šanso vykti į „Eurovizijos" konkursą Vienoje varžėsi dešimt dalyvių. Renginio pabaigoje paaiškėjo, jog pergalę iškovojo ir gegužę 2015 m. „Eurovizijoje" pasirodė Elina Born ir Stig Rästa su kūriniu „Goodbye to Yesterday". Už šį duetą galutiniame balsavime balsavo 79 procentai žiūrovų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „ESTONIA: ELINA BORN & STIG RÄSTA WIN EESTI LAUL WITH "GOODBYE TO YESTERDAY"" (anglų). wiwibloggs.com. 2015-02-21.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Stig Rästa** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Stig Rästa *MusicBrainz* svetainėje

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Tanja  *„Amazing"*** |  **Estijos atstovas Eurovizijoje(su Elina Born)**2015 | Po to:**Jüri Pootsmann  *„Play"*** |
| ***Raudonplaukė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Die Rote |
| Kilmės šalis |  Vokietija Italija |
| Režisierius | Helmut Käutner |
| Scenaristas (-ai) | Helmut KäutnerAlfred Andersch |
| Metai | 1962 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 100 min. |
| Kalba | vokiečių |
| **IMDb įrašas** |

**Raudonplaukė** (vok. *Die Rote*) – 1962 m. sukurta drama, demonstruota Berlyno kino festivalyje.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Ruth Leuwerik – Franciska Lukas
* Rossano Brazzi – Fabio
* Giorgio Albertazzi – Patrikas
* Harry Meyen – Herbertas Lukas
* Richard Münch – Joachimas
* Gert Fröbe – Krameris
* Alain Delon

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Dortmunde gyvenanti vertėja Franciska, kurios santuoka su Herbertu pradeda irti ir po eilinio ginčo ji spontaniškai sėda į traukinį bei atsiduria Venecijoje. Ji turi mažai pinigų, o rasti darbą žiemą čia beveik neįmanoma, todėl moteris tiesiog leidžia čia dienas, tikėdamasi, kad jai tiesiog pasiseks. Taip ji susipažįsta su rašytoju Fabio bei buvusiu D. Britanijos žvalgybos karininku Patriku O‘Meiliu, pasiturinčio Liverpulio aludario sūnumi. Šis papasakoja istoriją, kad karo metais pateko į vokiečių nelaisvę, kur, gelbėdamas savo gyvybę, sutiko dirbti priešams. Dabar Venecijoje jis aptiko savo pagrindinio kankintojo Kramerio pėdsakus ir ketina atkeršyti žmogui, sugriovusiam jo gyvenimą.

Susitikę pavakarieniauti, Franciska ir Patrikas susiduria su Krameriu, kurio airis, pasirodo, paniškai bijo. Krameris mėgaujasi savo nebaudžiamumu ir sukelia Franciskai pasibjaurėjimą. Moteris pabėga ir mėgina apie jį pranešti policijai, tačiau šie žinia visiškai nesusidomi. Patrikas prisipažįsta greičiausiai nepajėgsiantis įvykdyti savo ketinimų ir pasiūlo Franciskai kartu su juo išvykti jachta.

Krameris taip pat supranta, kad Italijoje jam niekas negresia, tačiau jei Franciska grįš į Vokietiją, gali jį įduoti, todėl pradeda ją bauginti. Matydama, kad nėra kitų galimybių pasprukti iš Venecijos, ji priima Patriko pasiūlymą išplaukti jachta, tačiau paskutinę akimirką čia pasirodo iš Krameris. Patrikas pasiūlo jam užnuodyto alaus ir šis miršta, o Franciska supranta, kad šis visą laiką ja naudojosi, kad galėtų jį įvilioti į savo jachtą. Ji palieka Patriką, geležinkelio stotyje atsisveikina su Fabio ir išvyksta iš Venecijos...

Apdovanojimai
-------------

* Berlyno kino festivalis – Auksinio lokio nominacija
* „Bambi" apdovanojimas – geriausia aktorė (Ruth Leuwerik) (2 vieta)
* Vokietijos kino apdovanojimas – geriausia aktorė (Ruth Leuwick) (nominacija)
*Kitos reikšmės – Reichas (reikšmės).*
Vokietijos Reichas 1871–1918 m.
Vokietijos Reichas 1919–1937 m.
Vokietijos Reichas 1933–1943 m.
**Vokietijos Reichas** (vok. *Deutsches Reich* – ‘Vokietijos imperija’) – buvęs konstitucinis Vokietijos nacionalinės valstybės pavadinimas 1871–1945 m.

Istorija
--------

Imperijos laikotarpiu (1871–1918) dar vadintas Vokiečių Imperatoriškuoju reichu (vok. *Deutsches Kaiserreich*), neoficialiai – kaizeriniu reichu, arba kaizerine Vokietija; respublikos laikotarpiu (1918–1933) neoficialiai dar vadintas Veimaro Respublika; po Austrijos anšliuso neoficialiai vadintas Didžiuoju Vokietijos Reichu (vok. *Großdeutsches Reich*).

Nacionalinės valstybės, žinomos kaip Vokietijos Reichas, istorija paprastai skirstoma į tris laikotarpius:

* Vokietijos imperija (1871–1918)
* Veimaro Respublika (1918–1933)
* Nacistinė Vokietija (1933–1945)

Vokietijos Reicho pavadinimas – aliuzija į 1806 m. panaikintą Šventąją Romos imperiją (vok. *Heiliges Römisches Reich*). Valstybė įsteigta kaip Vokietijos suvienijimo pasekmė, Prūsijai pasinaudojus Šiaurės Vokietijos sąjungos bei Vokietijos pietinių valstybių politikos, karinių elitų bei masių mobilizacija per 1870–1871 m. karą su Prancūzija. Vokietijos Reichas faktiškai panaikintas 1945 m. birželio 5 d. Sąjungininkų kontrolės tarybai paskelbus apie valdymo Vokietijos Reicho teritorijoje perėmimą.

Pastabos
--------

1. ↑  Pagal 1937 m. gruodžio 31 d. ribas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Reichas. *Istorija Tau*. Nuoroda tikrinta 2022-02-18.
2. ↑  Vokietijos Reichas. *MLE*. Nuoroda tikrinta 2022-02-18.
| Kilmingųjų titulai |
| --- |
| Šis straipsnis yra serijos**Kilmingųjų titulai** dalis

---

 |
| 
Monarchai
* Imperatorius | Kaizeris
Caras 
Karalius | Konungas 
Didysis kunigaikštis

 |
| 
Tituluoti kilmingieji
* Kunigaikštis | Princas | Hercogas | Jarlas 
Markgrafas | Markizas
Landgrafas
Grafas | Erlas
Vikontas
Baronas | Freiheras
Baronetas

 |
| 
Neapibrėžtos padėties
* Burggrafas | Bojarinas  Šatelenas | Edleris |

 |
| Ž • A • R |

**Didžioji kunigaikštytė** (rus. *великая княжна*) – didžiojo kunigaikščio dukra (pagarbumo titulas).

Didžiosios kunigaikštytės Rusijoje
----------------------------------

Rusijoje didžiosios kunigaikštytės titulas egzistavo nuo X a. iki 1917 m. Titulą reglamentavo Rusijos imperijos įstatyminiai aktai (1797 ir 1886 m.).

Didžiosios kunigaikštytės titulą gaudavo Rusijos imperatoriaus dukterys, seserys ir anūkės pagal vyrišką liniją, o nuo 1797 m. – ir proanūkės.
  
Į didžiąsias kunigaikštytes kreipdavosi „Jūsų imperatoriškoji didenybe" (rus. „*Ваше императорское высочество*").

Krikštijamos didžiosios kunigaikštytės gaudavo Šv. kankinės Jekaterinos ordino ženklą. Į tvirtoves ir laivyno įgulas ar karo laivus atvykusias kunigaikštytes pagerbdavo kaip imperatoriaus šeimos nares.
  
Didžiosios kunigaikštytės turėjo savo herbus – didįjį ir mažąjį, su Heroldijos numatytais ypatumais.

Didžiosios kunigaikštytės, kol ji neištekėjusi, išlaikymas būdavo finansuojamas iš biudžeto:

* Didžioji kunigaikštytė imperatoriaus dukra iki pilnametystės (ar iki santuokos, nors nepasiekus pilnametystės) kasmet gaudavo 33 000 rublių, o nuo pilnametystės iki santuokos – 50 000 rublių.
* Didžioji kunigaikštytė imperatoriaus anūkė iki pilnametystės (ar iki santuokos, nors nepasiekus pilnametystės) kasmet gaudavo 15 000 rublių, o nuo pilnametystės iki santuokos – 50 000 rublių.
* Didžiosios kunigaikštytės kraitis būdavo 1 milijonas rublių.

Ištekėjusias kunigaikštytes finansiškai išlaikydavo vyrai. Kunigaikštytės išsaugodavo nuo gimimo joms priklausančius pagarbos ženklus – vietą susirinkimuose ir kt.

Didžiųjų kunigaikštyčių, ištekėjusių už užsienio princų, vaikai būdavo tituluojami pagal tėvo liniją.
  
Apie didžiųjų kunigaikštyčių gimimą, santuoką ir mirtį pranešdavo imperatoriaus patvirtintais manifestais.

Titulą likvidavo 1917 m.

Nuorodos
--------

* Великая княжна
| **Circaea lutetiana** |
| --- |
| Didžioji dantenė (*Circaea lutetiana*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Nakvišiniai  *( Onagraceae)* |
| Gentis: | Dantenė  *( Circaea)* |
| Rūšis: | Didžioji dantenė  *( Circaea lutetiana)* |

 |

**Didžioji dantenė** (*Circaea lutetiana*) – nakvišinių (*Onagraceae*) šeimos daugiametis žolinis augalas.

Natūraliai paplitusi beveik visoje Europoje (išskyrus pačius šiaurės rytus ir kai kurias salas), Kazachstane, Kaukaze, Mažojoje Azijoje, Levante, Irake, Irane, Alžyre, Tunise.

Augalas 20–60 cm aukščio. Stiebas status, šiek tiek apaugęs paprastais plaukeliais. Lapai paprastieji, 1–5 cm ilgio, plaukuoti, lapkočių viršutinė pusė vagota, aplinkui plaukuoti. Žiedai stiebų viršūnėse susitelkę į kekes, vainiklapiai balti. Žiedkočiai be pažiedžių. Dėžutė atvirkščiai kiaušiniška, apaugusi retais, standžiais, kabliškais šereliais. Žydi birželio–rugpjūčio mėnesiais.

Didžioji dantenė auga lapuočių ir mišriuose miškuose, pamiškėse. Lietuvoje gana reta. Mėgsta drėgnas, ūksmėtas vietas.

Didžioji dantenė hibridizuojasi su mažąja dantene (*C. alpina*), jų palikuonys gali daugintis vegetatyviškai.

* PožymiaiPožymiai
* Augavietė (Švedija)Augavietė (Švedija)
* ŽiedynasŽiedynas
* VaisiaiVaisiai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Circaea lutetiana L. *Kew Royal Botanic Gardens*
2. ↑  Algirdas Lekavičius. *Vadovas augalams pažinti*. – Vilnius: Mokslas, 1989. // psl. 212
3. ↑  Rhoads, Ann; Block, Tim (5 September 2007). *The Plants of Pennsylvania* (2nd ed.).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Želignitas**, *sprogstamoji želatina* (angl. *gelignite*, ***gel**atin* 'želatina' + lot. '**'ign**is *'ugnis' + -***ite***) – pirmoji pasaulyje plastiškoji sprogstamoji medžiaga, sukurta A. Nobelio 1875 m.*

Gaminimas
---------

Želignitas gaminamas koloksiliną tirpinant nitroglicerine ir sumaišant su plaušiena bei natrio nitratu (ar kalio nitratu). Mišinys yra stabilesnis už gryną nitrogliceriną, jis saugiau pervežamas.

Želignitas saugesnis už A. Nobelio anksčiau išrastą dinamitą, nes iš kieto dinamito išrasoja nestabilus nitroglicerinas, kuris jautrus dirgikliams ir gali sukelti sprogimą. Dinamitas gaminamas nitrogliceriną sugirdant į diatominę žemę, pjuvenas ar kitą sugeriančią medžiagą. Taip sugertas nitroglicerinas pasidaro saugesnis, tačiau jo sprogstamasis galingumas sumažėja, nes dinamite dabar viename masės vienete yra mažiau grynosios sprogstamosios medžiagos negu gryname nitroglicerine. Tuo tarpu želignite nitroceliuliozė pati yra sprogstamoji medžiaga, todėl ji ir stabilizuoja nitrogliceriną, ir nemažina suminio sprogimo galingumo.

Želignitas yra lengvai formuojamas, juo manipuliuojant nereikia saugos priemonių, jei tik greta nėra nieko, kad gali priversti jį detonuoti. Padegtas želignitas lėtai dega ir be detonatoriaus nesprogsta, todėl želignitą saugu sandėliuoti.

Jis yra viena pigiausių sprogstamųjų medžiagų.

Naudojimas
----------

Airijos nepriklausomybės kare (1919–1921 m.) Airijos respublikos armija naudojo želignitą. Laikinoji Airijos respublikonų armija savo pirmosiose kampanijose prieš D. Britanijos pajėgas, lojalistų pajėgas Š. Airijoje irgi naudojo želignitą, kurį vėliau pakeitė semteksu, kurį jiems tiekė Libijos vyriausybė. Junionistai taip pat naudojo želignito užtaisus, kuriais sprogdino vandentiekio ir elektros tiekimo pastotes 1969 m. balandžio mėn. Belfasto įvykių metu.
**Rimtautas Vincentas Gibavičius** (1935 m. rugsėjo 22 d. Kaunas – 1993 m. gruodžio 16 d. Vilnius, palaidotas Antakalnio kapinėse) – Lietuvos grafikas, scenografas.

Biografija
----------

1960 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1962–1993 m. Lietuvos dailės instituto (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija) dėstytojas. Nuo 1991 m. profesorius.

Mokiniai Romualdas Čarna, Danguolė Dauknytė ir kiti.

Šeima
-----

Tėvas – Simas Gibavičius (1906–1969 m.), motina – Julijona (1911–2006 m.). Broliai: Algis Juozas Gibavičius (1934-1991 m.), Kęstutis Gibavičius (1940–2008 m.). Sesuo – Aldona Gibavičiūtė (1939–1979 m.).

Sūnus – Simas Gibavičius.

Kūryba
------

Ankstyviesiems grafikos kūriniams būdinga liaudies meno įtaka (medžio raižinių ciklai „Jaunystė" 1960 m. „Vilnius", 1964–1988 m.). Nuo septintojo dešimtmečio pabaigos cinkografijos technika sukurti kūriniai pasižymi lakoniška linijine raiška. Sukūrė estampų ciklų („Pilnaties langai" 1970 m. „Vaikystės prisiminimai" 1977–1982 m.), plakatų, ekslibrisų, iliustravo knygų (Judita Vaičiūnaitė. Pakartojimai 1971 m. Balys Sruoga. Į mėlynus tolius 1981 m.). Sudarė ir apipavidalino seriją albumų „Lietuvių grafika" (1962 m. 1964 m. 1966 m. 1968 m. 1971 m.), leidinį „Knyga ir dailininkas" (su A. Gedminu, 1966 m.). Atliko monumentaliosios tapybos darbų: restoranui „Jūra" Klaipėdoje 1976 m. Vilniaus universitete (sgrafitai „Devynios mūzos", 1969 m. „Istoriniai portretai" 1980–1990 m. abu Filologijos fakultete).

Derino klasikines ir modernias meninės raiškos priemones. Kūrybai būdingas naujas liaudiškų temų ir motyvų traktavimas, romantinė poetinė nuotaika, dekoratyvumas, ritmiška kūrinio elementų kompozicija. Nuo 1960 m. dalyvavo parodose. Individualios parodos: Maskva, Varšuva, abi 1973 m. Belgradas 1974 m. Sarajevas, Dubrovnikas, abi 1975 m. Magdeburgas 1977 m. Talinas 1979 m. Veimaras 1980 m. Vilnius 1986 m. 2003 m. Jo kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejus, Vilniaus universiteto grafikos kabinetas, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Puškino dailės muziejus, Tretjakovo galerija (Maskvoje), Ermitažas (Sankt Peterburge).

Scenografija
------------

* E.Labišas. Šiaudinė skrybėlaitė, komedija, Panevėžio dramos teatras, režisierius J.Miltinis, kostiumų dailininkė D.Jurginienė 1975 m.
* V.Petkevičius. Penktas vežimo ratas, drama, Panevėžio dramos teatras, 1976 m.
* Eduardas Balsys. Eglė žalčių karalienė, baletas, Lietuvos operos ir baleto teatras, 1976 m.
* W.Šekspyras. Audra, drama, Panevėžio dramos teatras, 1978 m.
* Volfgangas Amadėjus Mocartas. Don Žuanas, opera, Kauno muzikinis teatras, režisierius G.Žilys, dirigentas S.Sondeckis 1980 m.
* Džakomas Pučinis. Bohema, opera, Lietuvos operos ir baleto teatras, 1983 m.

Įvertinimas
-----------

* 1968 m. – LTSR valstybinė premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nijolė Žilinskienė. *Rimtautas Gibavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 627 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Hainrichas Cimerisvok. *Heinrich Zimmer*** |
| --- |
|  |
| Hainrichas Cimeris |
| Gimė | 1890 m. gruodžio 6 d.Graifsvalde, Vokietija |
| Mirė | 1943 m. kovo 20 d. (52 metai)Niujorkas |
|  |
| Veikla | vokiečių indologas, Pietų Azijos meno specialistas. |

**Heinrich Zimmer** (*Hainrichas Cimeris*; 1890 m. gruodžio 6 d. Graifsvalde, Vokietija – 1943 m. kovo 20 d. Niujorkas) – vokiečių indologas, Pietų Azijos meno specialistas.

Gimė Graifsvalde, Vokietijoje. Akademinę karjerą pradėjo Berlyno universitete, studijuodamas sanskritą ir kalbotyrą (baigė 1913 m.). 1920–1924 m. dėstė Graifsvalde, vėliau gavo vietą Haidelberge. 1938 metais buvo nacių atleistas ir pasitraukė į Angliją, 1942 m. persikėlė į Niujorką, kur paskutiniais savo gyvenimo metais dėstė filosofiją Kolumbijos universitete.

Vienas jo studentų buvo būsimasis lyginamosios mitologijos specialistas Josephas Campbellas, kuris redagavo daugelį pomirtinių Zimmerio veikalų. Taip pat Zimmeris artimai draugavo ir su Carlu Jungu.

Vienas esminių jo kaip menotyrininko metodų buvo religinių įvaizdžių, naudojančių savo šventumo krūvį psichikos transformavimui, tyrinėjimas.

Bibliografija
-------------

* *The King and the Corpse: Tales of the Soul's Conquest of Evil* Edited by Joseph Campbell. (1975)
* *Philosophies of India*. Edited by J. Campbell.
* *Myths and Symbols in Indian Art and Civilization* Edited by J. Campbell. (1946)
* *The Art of Indian Asia, its Mythology and Transformations* Completed and edited by Joseph Campbell. (1955)
* *Heinrich Zimmer : Coming Into His Own* Edited by Margaret H Case.
* *Kunstform und Yoga im Indischen Kultbild* (1926)
| **Achmadas Šachas Duranis** |
| --- |
|  |
| Achmadas Šachas Duranis, miniatiūra, apie 1757 m. |
| Gimė | apie 1722 m. |
| Mirė | 1772 m. spalio 16 arba 17 d. |
| Palaidotas (-a) | Kandaharas |
|  |
| Pareigos | 1747–1772 m. Afganistano valstybės įkūrėjas, valdovas |

**Achmadas Šachas Duranis** (taip pat **Achmadas Šachas Abdalis**, apie ‎1722 m. – 1772 m. spalio 16 arba 17 d.) – XVIII a. Afganistano karvedys ir valstybės įkūrėjas.

Biografija
----------

Achmadas Šachas Duranis gimė apie 1722 m. arba Multane, arba Herate. Jis buvo abdalių genties vado Mohamedo Zamano Chano antrasis sūnus. Jis kariavo Nadiro pajėgose, vadovavo kavalerijai ir pasižymėjo kaip sumanus generolas. 1747 m. pasikėsinimo metu buvo nužudytas Nadiras. Achmadas Šachas Duranis buvo išrinktas Nadiro imperijos valdovu (šachu) ir vainikuotas Kandahare. Po išrinkimo jis organizavo plačias karines kampanijas siekdamas užtvirtinti savo autoritetą. Kandaharą paskelbė valstybės sostine. Jis laikomas Afganistano valstybės įkūrėju ir buvo pramintas „afganų tautos tėvu". 1748 m. jis pradėjo aštuonių žygių į Indiją seriją. 1752 m. užėmė Lahorą ir Multaną. 1756–57 m. jo pajėgos užėmė Delį ir Agrą. Apiplėšė Mathurą ir Vrindavaną. 1759 m. užkariavo Pandžabą ir 1761 m. sausio 14 d. Trečiajame Panipato mūšyje sutriuškino Marathų konfederacijos kariuomenę. 

Achmadas Šachas nominaliai paliko Mogolų imperiją, tačiau imperatorius tebuvo marionetė jo rankose. Jis vedė Mogolų imperatoriaus Muhamedo Šacho dukterį. Jo sūnus Timūras buvo Pandžabo vietininku ir vedęs kito imperatoriaus Alamgiro II dukterį. Po 1760 m. Achmadas Šachas nesėkmingai kariavo su sikhais ir dėl didelių maištų savo valstybės viduje turėjo atitraukti savo pajėgas, užleido sikhams Pandžabą. Jo karai Indijoje stipriai susilpnino Mogolų imperijos autoritetą. Pandžabe iškilo sikhai, o Indijos pietvakariuose marathai. Šios sąlygos leido Indijoje ženklią politinę įtaką įgauti britų Rytų Indijos kompanijai. Achmado Šacho valdos vienu metu driekėsi nuo Indijos vandenyno iki Amu Darjos upės. Achmadas Šachas Duranis mirė 1772 m. spalio 16 ar 17 d. buvo palaidotas mauzoliejuje Kandahare. Jo įpėdiniai nebuvo vykę valdovai ir XIX a. pr. ši valstybė subyrėjo.

Šaltiniai
---------

* Alexander Mikaberidze. *Conflict and Conquest in the Islamic World*, 2011, t. I, p. 16
* Enciklopedija Britannica
| **Šaka Kasenzangakhona** |
| --- |
|  |
| Gimė | apie 1787 m. liepos mėn.Mtetvos valstybė (šalia Melmoto, Kvazulu-Natalyje, PAR) |
| Mirė | 1828 m. rugsėjo 22 d. (~41 metai)Kvadukuza, Zulų karalystė |
| Palaidotas (-a) | Kvadukuza |
| Tėvai | Senzangakhona Kajama ir Nandi |
| Religija | zulų |

**Šaka Zulusas** (*Shaka Zulu*) arba **Šaka Kasenzangakhona** (*Shaka kaSenzangakhona*, tar.  [ˈʃaːɠa], g. apie 1787 m. – 1828 m. rugsėjo 22 d.) – Zulų karalystės karalius (1816–1828 m.) Vienas įtakingiausių zulų monarchų. Įvykdė plataus masto zulų genčių reformas, itin sustiprinusias karalystės kariuomenę.

Karalius Šaka gimė 1787 m. netoli dabartinio Melmoto, Kvazulu-Natalio provincijos. Tėvas – zulų karalius Senzangakhona Kajama. Kaip nesantuokinis sūnus atmestas, vaikystę praleido motinos žemėse. Tapo *ibutho impi* (kariu) ir tarnavo Mtetvos karaliui Dingisvajui.

Šaka dar labiau patobulino karalystės kariuomenę ir, pritariant Mtetvos valstybei, kelerius ateinančius metus sudarydavo aljansus su kaimyninėmis gentimis, taip gindamasis nuo Ndvandvės puldinėjimų iš šiaurės. Karalius Šaka buvo diplomatinio spaudimo šalininkas, strategines žmogžudystes organizuodavo retai. Kita vertus, nors pirmenybę teikė socialiniams ir propagandiniams politiniams metodams, dalyvavo daugybėje mūšių.

Karaliaus Šakos valdymo metai sutapo su *mfekane*, chaoso kupino užkariavimų ir bantų kraustymosi laikotarpiu, dėl ko regione ženkliai sumažėjo gyventojų. Šaka Zuluso kariuomenė prie to reikšmingai prisidėjo, nors tikslus aukų skaičius lieka nenustatytas. Galiausiai Šaka Zulusas buvo nužudytas netikrų brolių karaliaus Dingano ir princo Mhlanganos.

Šaka Zula vertinamas nevienareikšmiškai. Vis dėlto 2010 m. atidarytas Durbano miestą aptarnaujantis oro uostas buvo pavadintas Šakos garbei.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Morris, 1994, p. 107
2. ↑  „History of Shaka (Tshaka), King of the Zulu". *bulawayo1872.com*. Nuoroda tikrinta 2014-09-15.
3. ↑  Morris, 1994, pp. 17-69

Literatūra
----------

* Morris, Donald R. (1994) [1965]. *The Washing of the Spears: A History of the Rise of the Zulu Nation Under Shaka and Its Fall in the Zulu War of 1879* (New ed.). London: Pimlico. ISBN 978-0-7126-6105-8. OCLC 59939927. OL 7794339M.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Sigudžana** | **Zulų tautos karalius**1816 – 1828 | Po to:**Dinganė** |
| Heisasangl. *Hayes* |
| --- |
| 

HeisasHeisas

17°53′0″ š. pl. 77°14′0″ v. ilg.﻿ / ﻿17.88333°š. pl. 77.23333°r. ilg.﻿ / 17.88333; 77.23333﻿ (Heisas)Koordinatės: 17°53′0″ š. pl. 77°14′0″ v. ilg.﻿ / ﻿17.88333°š. pl. 77.23333°r. ilg.﻿ / 17.88333; 77.23333﻿ (Heisas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Jamaikos vėliava Jamaika |
| **Apygarda** | Midlsekso apygarda |
| **Parapija** | Klarendono parapija |
|  |
| **Meras** | Charles Sinclair |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 10 639  |
|  |
|  **Vikiteka** | Heisas |

**Heisas** (angl. *Hayes*) – Jamaikos miestas šalies pietinėje dalyje, Klarendono parapijoje, Midlsekso apygardoje; išsidėstęs rytiniame Minjo (*Rio Minho*) upės krante. 2010 m. mieste gyveno 9 839 žmonės.

Istorija
--------

Gyvenvietė ėmė kurtis po 1835 m. kaip vadinamasis "laisvasis kaimas". 1834 m. rugpjūčio 1 d. visoje Britanijos kolonijinėje imperijoje panaikinus vergiją, atsirado daug tokių kaimų, ypač Jamaikoje. Paprastai didelius žemės plotus įsigydavo įvairių bažnyčių misionieriai, norėdami juos padalinti į mažus sklypus. O vėliau jie buvo parduoti nariams, kad sustiprintų atitinkamą bendruomenę.

2007 m. rugpjūtį uraganas Dynas (angl. *Dean*) padarė didelę žalą miestui. Vietinės pradžios mokyklos pastatas buvo visiškai sugriautas.

Verslas
-------

Mieste veikia didžiausia Jamaikoje boksito perdirbimo gamykla „Jamalko".

2011 m. kilo gyventojų protestai, nes, pasak vietinių žmonių, boksitais užteršti gretimi ežerai. 

Gamyklos vadovybė neigė daromą žalą ir neigiamą poveikį gamtai.

Sportas
-------

* Vere United FC – futbolo klubas; rungtyniavęs aukščiausioje šalies lygoje.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Globalsportsarchive
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Achilobursitas**, *Alberto sindromas*, *achilodinija* (angl. *achillobursitis*, *achillodynia*; rus. *синдром Альберта*, *ахиллобурсит*, *ахиллодиния*) – Achilo sausgyslės, jungiančios trigalvį blauzdos raumenį (lot. *musculus triceps surae*) su kulnakauliu, sinovinio maišelio uždegimas.

Šį susirgimą 1893 m. aprašė austrų chirurgas E. Albert'as. Achilobursitas ir/ar šio uždegimo sukeltas skausmas dar vadinamas *achilodinija*.

Sergant šia liga dėl sinovinio maišelio, esančio tarp kulnakaulio ir Achilo sausgyslės, uždegimo patinsta vieta, kur achilo sausgyslė tvirtinasi prie kulnakaulio gumburo. Judant, kai įsitempia Achilo saugyslė, tą vietą skauda. Uždegimą paprastai sukelia trauma ar pakartotinės mikrotraumos, kartais šį susirgimą gali sukelti reumatoidinis artritas, podagra, gonokokinė infekcija.
| **Heinrich Hoeftman** |
| --- |
|  |
| 1910 m. |
| Gimė | 1851 m. balandžio 2 d.Klaipėda, Prūsijos karalystė |
| Mirė | 1917 m. rugsėjo 17 d. (66 metai)Karaliaučius, Vokietijos imperija |
|  |
| Veikla | gydytojas |

**Heinrich Hoeftman** (1851 m. balandžio 2 d. Klaipėdoje – 1917 m. rugsėjo 17 d. Karaliaučiuje) – gydytojas, ortopedas.

Biografija
----------

Gimė 1851 m. balandžio 2 d. Klaipėdoje. Baigęs mokyklą studijavo mediciną Leipcigo universitete. 1870-1871 m. savanoriškai dalyvavo Prancūzijos-Prūsijos kare. Po karo tęsė studijas Karaliaučiaus universitete, 1876 m. tapo mokslų daktaru, dirbo įvairiose Karaliaučiaus ligoninėse. 1882 m. Karaliaučiuje atidarė privačią ortopedijos kliniką, kuri ilgainiui tapo viena didžiausių visoje Rytų Prūsijoje. 1901 m. buvo vienas iš Vokietijos ortopedų asociacijos įkūrėjų. Mirė 1917 m. rugsėjo 17 d. Karaliaučiuje.

Nuorodos
--------

* Biografija (vok.)
* Susijusi literatūra (vok.) Archyvuota kopija 2015-04-02 iš Wayback Machine projekto.

Literatūra
----------

* Ludwig Eisenberg: Großes biographisches Lexikon der Deutschen Bühne im XIX. Jahrhundert. Verlag von Paul List, Leipzig 1903, S. 78, (Digitalisat).
* Deutsches Bühnen-Jahrbuch 1945/48 Genossenschaft Deutscher Bühnen-Angehörigen Berlin (Hrsg.) S. 46
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Bambarai |
| --- |
|  |
| Gyventojų skaičius | 4 640 000 (2000 m.) |
| Populiacija šalyse | Malis, Gvinėja, Burkina Fasas, Senegalas, Nigeris |
| Kalba (-os) | bambarų |
| Religijos | islamas |
| Giminingos etninės grupės | maninkiai, soninkiai, diulai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Bambarai |

**Bambarai** (bambarų kalba: *bamanan*) – Vakarų Afrikos tauta. Nigerio aukštupyje buvo sudarę savo valstybę (Bambara arba Banmana). Priklauso mandingų tautų grupei.

Tikintieji daugiausia musulmonai, dalis laikosi tradicinių tikėjimų. Iš viso apie 4,46 mln. iš jų Malyje gyvena 3,9 mln. Dramblio Kaulo Krante – 230 tūkst. Gvinėjoje – 30 tūkst. Mauritanijoje – 20 tūkst. Gambijoje – 10 tūkst. nedidelės grupės gyvena Senegale ir Burkina Fase.

Nuo XVI a. kai žlugo Malio imperija, bambarai buvo nepriklausomi ir XVII a. sukūrė savo Bamana imperiją, kuri laikinai įgijo valdžią Vakarų Sahelyje. 1864 m. suskilo į Beledungu, Kaarta, Massinu ir Segu valstybes. Garsėjo karingumu. 1890–1891 m. jų gyvenamas teritorijas užvaldė prancūzai. Verčiasi daugiausia žemės ūkiu ir prekyba.

|  |  |
| --- | --- |
| **Vakarų Sahelio istoriniai regionai ir imperijos** |  |
| **Regionai**: Diafanu (Kaarta) | Gana | Baraquri | Manden (Kenedugu, Vasulu) | Segu | Vidinė Nigerio Delta (Masina, Dina) | Songajus **Hegemonijos**: Vagadu (VIII–XI a.) > Soso (XII–XIII a.) > Malis (XIII–XIV a.) > Songajus (XV–XVI a.) > Bamana (XVII–XVIII a.) > Tukuleras (XIX a.) |
Koordinatės: 56°09′01″š. pl. 23°54′48″r. ilg.﻿ / ﻿56.1504°š. pl. 23.9133°r. ilg.﻿ / 56.1504; 23.9133

|  |
| --- |
| **Rimkūnų pradinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Rimkūnų pradinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Rimkūnų pradinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Tiesioji g. 15?, Rimkūnai |
| **Direktorius(-ė)** |  |
| **Mokinių skaičius** |  |
| **Įkūrimo data** | 1925 m. |
| **Uždarymo data** | 2000 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** |  |

**Rimkūnų pradinė mokykla** – buvusi bendrojo lavinimo mokykla Rimkūnuose (Pakruojo rajono savivaldybė). Įstaigos kodas 190064555, steigėjas – Pakruojo rajono savivaldybės taryba.

Rimkūnų kaimo pradinė mokykla buvo įkurta buvusiame Rimkūnų dvare. Šio dvaro savininku buvęs F. Karpis. Mokykla veikė 1925–2000 m.

Istorija
--------

Caro laikais Rimkūnų kaimo vaikai lankė Linkuvos pradžios mokyklą. 1917 m. keli Gaižūnų kaimo ūkininkai vachmistro paprašė leisti steigti mokyklą. Gavus leidimą, mokykla įkurta gaižūniečio Kazio Dumbrio namuose. Ūkininkai pasikvietė mokytoją Teklę Spudaitę. Vėliau vaikus mokė I. Grigaliūnas, po to – okupacinės vokiečių valdžios paskirtas Ignas Šešplaukis. Jam dirbant mokyklėlė perkelta į Igno Misiūno gryčią. Nutarus, kad patalpos mokyklai netinkamos, ji perkelta į Tulminių kaimą, Bajarsko sodybą. Vaikus mokė Marija Banionytė. Algą mokytojams bei nuomą už mokyklos patalpas mokėjo vokiečių valdžia.

1925 m. dvaro rūmus skyrus mokyklai, ji perkelta į Rimkūnus. M. Banionytė čia dirbo iki 1931 m. Tuo metu mokėsi 55 vaikai iš Rimkūnų ir aplinkinių kaimų. 1933 m. mokytojauti į Rimkūnus atvyko mokytojas Jonas Čepas, dirbęs čia dvidešimt trejus metus, tapęs mokyklos vedėju. 1947 m. buvo paskirta mokyklos fondinė žemė, gaunamas pelnas naudotas šelpti neturtingus mokinius, tvarkyti ūkį. 1955 m. didžioji dalis mokyklos žemės atiteko „Nemuno" kolūkiui.

1957 m. lapkritį mokytojas Čepas turėjo iš mokyklos išsikelti. Nauja mokytoja buvo paskirta Elzė Būtėnaitė, kuri mokykloje dirbo nuo 1957 m. lapkričio 28 d. iki 1959 rugpjūčio mėn. 1 d. Vėliau mokykloje dirbo Bronislovas Bitinas, Vytautas Saikus, Irena Abromavičienė ir V.Saikaus duktė Rita Kazakevičienė. Pastaroji tapo paskutiniaja mokytoja – 2000 m. Rimkūnų mokykla uždaryta dėl mažo vaikų skaičiaus.

Žymūs mokiniai
--------------

* Aldona Gaigalaitė, istorikė.
* Juozas Šliavas, kraštotyrininkas, pedagogas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pakruojo r. Rimkūnų pradinė mokykla. Imones.lt (tikrinta 2022-09-11).
2. ↑  Rimkūnų dvaras – pradžios mokykla. Pakruojokrastovietoves.lt (tikrinta 2022-09-11).
3. ↑  Janina Šaparnienė. Rimkūnų dvarą gaubia tyla. Šiaulių kraštas, 2011 m. lapkričio 18 d.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Irano šahrestanai
**Šahrestanas** (pers. شهرستان = *shahrestān*) – Irano administracinio suskirstymo antro hierarchinio lygio vienetas, atitinkantis Lietuvos apskritis. Iranas yra padalintas į provincijas (ostanus), o šie – į šahrestanus. Šahrestanus sudaro vienas ar keli bachšai (pers. خش, bakhsh, atitinka Lietuvos rajonus). Kiekvienas šahrestanas turi kelis miestus (pers. شهر = *shahr*) ir dehestanus (kaimiškąsias aglomeracijas, pers. دهستان = *dehestān*). Dehestanas yra grupė gretimų kaimų. Vienas iš šahrestano miestų yra šahrestano centras.

Terminas *šahrestan* kilęs iš pers. shahr 'miestas' + pers. ostān 'provincija'. Šahrestanai atitinka Lietuvos apskritis, D. Britanijos grafystes.

Šahrestano valdytojas vadinasi *farmandaras*, o jo įstaiga, koordinuojanti kitų šahrestano valstybinių įstaigų veiklą – *farmandaris*.

Farso provincija turi daugiausia) šahrestanų (23), o Semonono ir Pietų Chorasano provincijos turi tik po 4 šahrestanus. Kumo provincija turi vienintelį šahrestaną, kuris sutampa su visa provincija ir vadinasi Kumo šahrestanas.
  
2005 m. Irane buvo 324 šahrestanai.

Schema
------

Irano administracinio skirstymą iliustruoja lentelė. Provincija P suskirsta į du šahrestanus (apskritis) – A ir B. Šahrestanas A sudarytas iš trijų bachšų (rajonų) – Centrinio, X ir Y. Centriniame bachše yra miestas M, kuris yra šahrestano centras.
  
Kiekvienas bachšas gali turėti vieną ar kelis miestus ir vieną ar kelis derestanus (kaimiškąsias aglomeracijas). Šiame pavyzdyje Centriniame bachše yra miestai M ir N bei derestanas T, kurį sudaro kaimai V1, V2, V3 ir V4. Bachšas X turi miestą O ir derestaną U, o šahrestane Y miestų nėra, yra vienintelis derestanas Q.

| Ostanas (provincija) | Šahrestanas (apskritis) | Bachšas (rajonas) | miestas / derestanas | kamai |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| P | A | Centrinis | miestas M (centras) |  |
| miestas N |  |
| derestanas T | V1, V2, V3, V4 |
| X | miestas O |  |
| derestanas U | V5, V6 |
| Y | derestanas V | V7, V8, V9 |
| B | Centrinis | miestas Q |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Terminas hieroglifais |
| --- |
| *Aḫt***Achet** |  |
| „Potvynis" |
|  |
|  |
|  |

**Achet** – vienas iš trijų metų laikų Senovės Egipto kalendoriuje, kurio pavadinimas reiškė „Potvynis". Tai buvo pirmasis metų laikas, ir jį sudarė 4 mėnesiai.

Istorija
--------

Gamtinis acheto sezonas prasidėdavo Sirijaus patekėjimu (apie birželio vidurį), ir trukdavo 120 dienų, t. y. iki spalio vidurio. Jo metu pakildavo Nilo vanduo, atnešdavo derlingą dumblą, o jam atsitraukus prasidėdavo sėja ir žemdirbystės ciklas.

Kalendorinis acheto sezonas nesutapo su gamtiniu achetu, kadangi kalendoriniai metai buvo šiek tiek trumpesni nei gamtiniai (t. y. Sirijaus metai). Sezonas ilgainiui išpuldavo vis anksčiau, lyginant su Nilo potvyniais ir Sirijaus patekėjimu (t. y. Nilo potvyniai prasidėdavo vis vėliau kalendoriuje, kas 4 metus vėluodami viena diena). 1321 m. pr. m. e. praėjus vienam Sotiniam ciklui (t. y. 1460 m.), achetas vėl sugrįžo į pirminę padėtį Nilo patvynių atžvilgiu, o vėliau vėl ėmė atsilikti.

22 m. pr. m. e. įvykdžius kalendoriaus reformą ir įvedus Koptų kalendorių, kalendorinio acheto pradžia buvo fiksuota Julijaus kalendoriaus atžvilgiu (t. y. rugpjūčio 29 d. arba rugsėjo 11 d Grigaliaus kalendoriuje), ir achetas trunka iki gruodžio 26 d. (sausio 8 d.).

Mėnesiai
--------

Achetą sudaro 4 mėnesiai, kurie dažnai numeruojami sezone. Kadangi 1291 m. pr. m. e. faraonas Amenofis I įvykdė kalendoriaus reformą, paskelbdamas Techi (Džehuti) pirmuoju metų mėnesiu (anksčiau juo buvo Vepet-Renpet), acheto mėnesiai iki reformos ir po jos yra nevienodi.

Mėnesiai| *Nr. sezone* | Iki reformos | Po reformos |
| --- | --- | --- |
| Egiptietiškai | Koptiškai | Graikiškai |
| I | Vepet-Renpet | Džehuti | Thoutas | Thoth |
| II | Techi | Pa-en-Ipet | Paopis | Phaophi |
| III | Menchet | Hut-Heru | Hathor | Athyr |
| IV | Hut-Heru | Ka-her-Ka | Koiakas | Choiak |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSenovės Egipto ir koptų kalendorių mėnesiai |
| --- |
|  |
| Iki 1291 m. pr. m. e. | 
 Vepet-Renpet **·**  Techi **·**  Menchet **·**  Hut-Heru **·**  Ka-her-Ka **·**  Šef-Bedet **·**  Rekeh-Ver **·**  Rekeh-Nedes **·**  Renutet **·**  Chonsu **·**  Chenti-Chet **·**  Ipet-Hemet **·**  Hariu-Renpet |
|  |
| 1291-22 m. pr. m. e. | 
 Džehuti **·**  Pa-en-Ipet **·**  Hut-Heru **·**  Ka-her-Ka **·**  Ta-Abet **·**  Mechiris **·**  Pa-en-Amenhotep **·**  Pa-en-Renenutet **·**  Pa-en-Chonsu **·**  Pa-en-Inet **·**  Ipip **·**  Mesut-Re **·**  Hariu-Renpet |
|  |
| Nuo 22 m. pr. m. e. | 
 Thoutas **·**  Paopis **·**  Hathora **·**  Koiakas **·**  Tobis **·**  Meširis **·**  Paremhatepas **·**  Peremoudis **·**  Pašonsas **·**  Paonis **·**  Epipis **·**  Mesoris **·**  Pi Kogi Enavot |
|  |
| Achetas **·**  Peretas **·**  Šemu |

 |
| **Rimvydas Griauzdė** |
| --- |
| Gimė | 1967 m. rugpjūčio 25 d.Namišiai, Pasvalio rajonas |
| Mirė | 2022 m. birželio 16 d. (54 metai)Anykščiai |
| Sutuoktinis (-ė) | Romualda |
| Vaikai | Paulina, Gabrielė |
|  |
| Veikla | vargonininkas, chorvedys, Anykščių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos krikščionių demokratų partijaTėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis universitetas |

**Rimvydas Griauzdė** (1967 m. rugpjūčio 25 d. Namišiuose, Pasvalio rajone – 2022 m. birželio 16 d. Anykščiuose) – Lietuvos vargonininkas, chorvedys, Anykščių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1984 m. baigė Pasvalio vaikų muzikos mokyklą, 1985 m. ir Pasvalio vidurinę mokyklą. Dar būdamas moksleivis pradėjo vargonininkauti Pasvalio raj. Kyburių bažnyčioje. 1985–1987 m. mokėsi Aviacijos mokymo centre Ukrainoje, kur įgijo malūnsparnio piloto specialybę. Grįžęs į Lietuvą, vargonininkavo Rokiškio rajono Kriaunų ir Obelių parapijose, nuo 1989 m. vargonininkas ir chorų vadovas Anykščiuose. 1989–1992 m. mokėsi Lietuvos muzikos akademijos Vargonų katedros surengtuose vargonininkų – chorvedžių kursuose, vargonuoti mokė Balys Vaitkus ir Renata Marcinkutė, diriguoti Petras Vaičekonis. 2006 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą, mokytojas.

Anykščių Šv. Mato bažnyčioje, be jau veikusių didžiojo ir vyrų choro, suorganizavo kamerinį mišrųjį chorą, kurį išmokė daug giesmių ir dainų, parengė nemažą A. Baranausko giesmių programą, kurią įrašė į kasetę. Choras gieda Lietuvos bažnyčiose, dalyvauja koncertuose, koncertavo Lenkijoje ir Austrijoje, parengtas 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. Taip pat vadovavo Savanoriškosios krašto apsaugos tarnybos Anykščių bataliono vokaliniam vyrų ansambliui, kuris rengė koncertus, dainavo Lenkijoje, Utenos apskrities „Sidabrinių balsų" konkurse pelnė antrąją vietą.

Buvo Anykščių kultūros centro vyrų ansamblio vadovas, Politinių kalinių ir tremtinių choro vadovas.

Lietuvos krikščionių demokratų partijos, nuo 2008 m. partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narys. 2003–2007 m. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys.

Žmona Romualda, vaikai Paulina, Gabrielė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rimvydas GRIAUZDĖ. anykstenai.lt. Nuoroda tikrinta 2022-06-16.
2. ↑  Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
3. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-02-19 iš Wayback Machine projekto.
| **Heinrichas fon Danenbergas** |
| --- |
| Danenbergai |
| Danenbergų herbas) |
| Danenbergų herbas) |
|  |
| Gimė | 1203 m.Danenbergo pilis, Saksonija |
| Mirė | 1236 m. rugsėjo 22 d.Saulės mūšis |
| Tėvas | Heinrichas I Danenbergas |
| Sutuoktinis (-ė) | Mechthilde |
| Vaikai | Bernhardas I  Adolfas I Heinrichas IV  Gerburgė  Sofija |

Danenbergo grafystė (raudona)
**Heinrichas fon Danenbergas** (*Heinrichas II*, vok. *Heinrich von Dannenberg*, 1203 m. Danenbergo pilis, Saksonija - 1236 m. rugsėjo 22 d. Saulės mūšis) – Kalavijuočių ordino karinis veikėjas.

Biografija
----------

Grafas, kilęs iš Saksonijos Danenbergų giminės. Tėvas Heinrichas I Danenbergas buvo Danijos karaliaus Valdemaro II giminaitis. Brolis Volradas II 1226 m. žuvo kare su Voldemaru II. Vedė Holšteino ir Šauenburgo grafo Adolfo III dukterį, su kuria susilaukė sosto įpėdinio Bernhardo I (1227-1266 m.), turėjusio 6 vaikus. Sūnus Adolfas I Dananbergas taip pat buvo 6 vaikų tėvas, sūnus Heinrichas IV - kanauninkas.

Popiežiui Grigaliui IX 1236 m. vasario 19 d. paskelbus kryžiaus žygį prieš Lietuvą, su savo kariuomene 1236 m. pavasarį atvyko į Livoniją. Kalavijuočių ordino magistrui Folkvinui iš Naumburgo delsiant išsirengti į popiežiaus suplanuotą žygį, nes ordinas nebuvo suinteresuotas plėsti popiežiaus tiesiogiai valdomų sričių, (o tam ir buvo skirtas šis žygis), tarp jo ir kryžininkų vadų Heinricho fon Danenbergo ir Teodoriko von Haseldorfo kilo konfliktas. Jų spaudžiamas Folkvinas, prisibijodamas popiežiaus legato Vilhelmo Modeniečio, išsirengė į žygį, bet pavėluotai. 

1236 m. rugsėjo viduryje buvo nusiaubtos tikriausiai kunigaikščio Vykinto valdos Žemaitijoje. Grįžtančiai vokiečių kariuomenei rugsėjo 21 d. netoli Šiaulių kelią pastojo kunigaikščių Bulaičių pajėgos. Jiems į pagalbą atskubėjus Vykinto kariuomenei rugsėjo 22 d. įvyko Šiaulių (Saulės) mūšis, per kurį Heinrichas fon Danenbergas žuvo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Edvardas Gudavičius. *Heinrichas fon Danenbergas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 449 psl.
| **Nikolajus Ibianskis** |
| --- |
| Gimė | 1897 m. spalio 15 d.Solokai prie Kauno, Rusijos imperija |
| Mirė | 1953 m. gruodžio 6 d. (56 metai)Charkovas, Ukrainos TSR |
|  |
| Veikla | karininkas |

**Nikolajus Ibianskis** (1897 m. spalio 15 d. Solokai prie Kauno – 1953 m. gruodžio 6 d. Charkove) – TSRS karininkas, generolas–leitenantas.

Biografija
----------

Gimė 1897 m. spalio 15 d. Solokuose prie Kauno. 1916 m. gegužę įstojo į Rusijos imperijos kariuomenę. Po I pasaulinio karo dirbo Carycino policijoje. 1918 m. spalį įstojo į Raudonąją armiją. Tarnavo Saratove ir Stavropolyje. Dalyvavo Rusijos pilietiniame kare ir Lenkijos-sovietų kare. 1924 m. paskirtas vadovauti pėstininkų pulkui Riazanėje. 1939-1940 m. dalyvavo Žiemos kare. Prasidėjus TSRS-Vokietijos karui su savo pulku buvo dislokuotas Kaune. Vėliau dalyvavo mūšiuose prie Maskvos. 1942 m. liepos 21 d. suteiktas generolo–majoro laipsnis. 1943 m. dalyvavo Kursko mūšyje, vėliau įvairiuose mūšiuose Lietuvos ir Latvijos teritorijoje. 1947 m. baigė Vorošilovo aukštąją karininkų mokyklą. 1949 m. gegužės 11 d. suteiktas generolo–leitenanto laipsnis. 1950 m. paskirtas Donbaso regiono oro gynybos vado asistentu. Mirė 1953 m. gruodžio 6 d. Charkove. Apdovanotas penkiais Raudonosios Vėliavos ordinais ir Lenino ordinu. Mosalsko mieste jo vardu pavadinta viena iš gatvių.

Literatūra
----------

* Коллектив авторов. Великая Отечественная: Комкоры. Военный биографический словарь / Под общей редакцией М. Г. Вожакина. – М.; Жуковский: Кучково поле, 2006. – Т. 1. – С. 111–112. – ISBN 5-901679-08-3.
* Военно-исторический архив, Том 63. Издательский дом «Грааль», 2005
* В Московской битве: Записки командарма. Филипп Иванович Голиков. Наука. 1967 – Всего страниц: 200
*Kitos reikšmės – Širvinta.*

| Širvinta |
| --- |
| Širvintos žemupys ties Kultuvėnais Širvintos žemupys ties Kultuvėnais |
| **Ilgis** | 128,6 km |
| **Baseino plotas** | 918,1 km² |
| **Vidutinis debitas** | 7,50 m³/s |
| **Ištakos** | Širvintų rajonas |
| **Žiotys** | Šventoji |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Širvinta |

**Širvinta** – Lietuvos upė, ilgiausias Šventosios kairysis intakas. Upė teka Vilniaus, Širvintų, Jonavos ir Ukmergės rajonais. Prasideda aukštumose Vilniaus rajone, 9 km į šiaurės rytus nuo Paberžės, pelkynėse šalia Pociūnų. Vingiuoja į vakarus, šiaurės vakarus. Aukštupio vaga nuo Pustiltos iki Trapelių sureguliuota. Toliau vaga labai vingiuoja, sudaro gausybę kilpų, jos kryptis vis kinta (į pietvakarius, vakarus, šiaurės vakarus). Įteka į Šventąją 17 km nuo jos žiočių, Jonavos rajone, priešais Dubių kaimą, tarp Upninkų ir Veprių. Pavasarinio poplūdžio metu upė apie 2003 m. prasigraužė vagą ir į Šventąją pradėjo tekėti naujoje vietoje, o senoji vaga ilgainiui užžėlė.

Širvintos aukštupys Vilniaus r. (ties Pustilta)
Širvinta Liukonyse
Širvinta Lietuvos žemėlapyje
Intakai:

* kairieji – Akmena, Juodė, Milčiupė, Beržė, Apušė, Lydekupė;
* dešinieji – Graužupis, Žvirblis, Verbyla, Vilkesa, Žėpla, Šeškupė, Medinė, Augūnė, Kertuša, Viesa, Šiūra, Ūdara, Kabarkšta, Siemanys.

Širvintos baseine yra keletas didesnių ežerų (Kertušas, Alys, Širvys, Musia). Iš viso ežerai sudaro 0,8 % baseino, pelkės 8 %, miškai 11 %.

Upės vidutinis nuolydis – 100 cm/km. Vidutinis debitas žemiau Vilkesos žiočių – 3,29 m³/s, aukščiau Kertušos – 4,42 m³/s, žiotyse – 7,5 m³/s. Širvinta patvenkta dviejose vietose – 92 km nuo žiočių yra Motiejūnų tvenkinys (98 ha), 81 km nuo žiočių yra Širvintų tvenkinys (47 ha). Apie 1,2 km nuo žiočių, Paširvintyje, yra išlikę buvusio Paširvinčio vandens malūno užtvankos pamatai. Liukonyse (23 km nuo žiočių) yra vandens matavimo postas.

Žemupio slėnio kraštovaizdžio apsaugai įsteigtas Širvintos kraštovaizdžio draustinis. Didesnės gyvenvietės prie Širvintos: Juodiškiai, Šešuolėliai II, Bajorai, Motiejūnai, Peliškiai, Širvintos, Žemosios Viesos, Družai, Levainiai, Vindeikiai, Liukonys, Karališkiai, Sližiai.

Pavadinimo kilmė
----------------

Anot legendos, vardą Širvinta gavo dėl briedžių, širviais vadinamų, kurie žiloje senovėje per miškų tankmę pramynė kelią prie upės. Kalbininkų upėvardis kildinamas iš žodžio *širvas* („širmas, šyvas, pilkšvas").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Širvinta (Šventoji)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 206
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
Rytų Afrikos gamtinė sritis
**Rytų Afrika** − gamtinė sritis Afrikoje, tarp Etiopijos kalnyno, Kongo įdubos ir Zambezės žemupio.

Beveik visą šią gamtinę sritį užima > 1000 m aukščio Rytų Afrikos plokščiakalnis, suskaldytas tektoninių lūžių (Didysis riftinis slėnis). Aukštos cokolinės lygumos, gilios, siauros sprūdinės įdubos, ilgos sprūdinės pakopos, luistiniai kalnai, lavų plynaukštės, pavieniai vulkanai.

Rytų Afrikoje yra 3 aukščiausios Afrikos viršūnės: Kibo (5895 m Kilimandžaro masyve) ir Kenijos (5199 m) vulkanai, kristalinis horstas − Ruvenzoris (Margaritos viršūnė 5109 m).

Rytų Afriką sudaro šios valstybės ir teritorijos:

* Burundis
* Džibutis
* Eritrėja
* Kenija
* Komorai
* Kongo Demokratinė Respublika
* Majotas (Prancūzijos užjūrio bendrija)
* Malavis
* Mauricijus
* Mozambikas
* Rejunjonas (Prancūzijos užjūrio regionas)
* Ruanda
* Seišeliai
* Somalis
* Sudanas
* Tanzanija
* Uganda
* Zambija
* Zimbabvė

Rytų Afrikoje vyrauja musoninis subekvatorinis klimatas.

Didžiausi Rytų Afrikos ežerai:

* Viktorijos ežeras,
* Tanganikos ežeras,
* Niasos ežeras,
* Rudolfo ežeras

Nuorodos
--------

* Rytų Afrika (anglų k.)
| **Jūratė Januškevičiūtė** |
| --- |
| Gimė | 1951 m. |
| Sutuoktinis (-ė) | Rimas Pakalnis |
|  |
| Veikla | režisierė, dailininkė, dramaturgė, fotografė, pedagogė, lėlininkė |
| Organizacijos | Klaipėdos lėlių teatras |
|  |
| Alma mater | 1977 m. Valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 2000 m. Auksinis scenos kryžius |

**Jūratė Januškevičiūtė** (g. 1951 m.) – lietuvių režisierė, dailininkė, dramaturgė, pedagogė, fotografė, lėlininkė, Klaipėdos lėlių teatro įkūrėja.

Biografija
----------

1977 m. Valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultete baigė lietuvių filologijos ir režisūros specialybę. Dirbo Gargžduose, statė spektaklius Klaipėdos lėlininkų susivienijime „Pupa". 1992 m. su bendraminčiais įkūrė lėlių teatrą „KU-KŪ", kuris vėliau pervadintas Klaipėdos lėlių teatru. Didžiąją dalį teatro „KU-KŪ" pastatymų sudarė originalios Jūratės Januškevičiūtės pjesės bei savitai režisierės interpretuotos pasakos. 

Jūratė Januškevičiūtė parengė ir kuravo lėlių teatro režisūros studijas Klaipėdos universitete. 1993 m. apdovanota Boriso Dauguviečio premija, 2000 m. režisierei įteiktas Kristoforo apdovanojimas (dab. Auksinis scenos kryžius) bei „Fortūnos" prizas.

Surengė personalinių tapybos darbų ir fotografijos parodų. 2008 m. pjesės išleistos atskira knyga „Klouno batai" (išleido Lietuvos liaudies kultūros centras).

Nuorodos
--------

* Interviu su Jūrate Januškevičiūte
* Informacija Klaipėdos lėlių teatro puslapyje
* Jūratė Januškevičiūtė LRT laidoje „Kūrybos metas" Archyvuota kopija 2019-02-24 iš Wayback Machine projekto.