recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Kitos reikšmės – Komitetas (reikšmės).*
Bundestago socialinės politikos komiteto posėdis 1967 m.
**Komitetas** arba **komisija** – iš viso susirinkimo išskirta nuolatinė ar laikina narių grupė, skirta kokiems nors specialiems klausimams iš anksto aptarti arba priimtiems sprendimams vykdyti,[1] asmuo ar asmenų grupė, kuriuos bendrija, organizacija ar susirinkimas išrinko ar paskyrė ką nors apsvarstyti, ištirti ar imtis veiksmų.[2] Pavadinimu „komitetas" dažniau vadinamos pastovios grupės, o „komisija" – laikinos.[1]

Pavyzdžiui, parlamentai turi nuolatinius komitetus ar komisijas įvairių įstatymų projektų išankstiniam svarstymui ir analizei.[1] Laikinos komisijos kuriamos tam, kad iš anksto išnagrinėtų kokį nors klausimą, kurį ruošiamasi spręsti įstatymu, arba norint atlikti parlamentinį tyrimą.[1]

„Robert's Rules of Order" skirsto komitetus į dvi rūšis, iš kurių vienai priskiria įvairias direktorių tarybas ar vykdomuosius komitetus, o kitai – įprastinius nuolatinius ar laikinus komitetus.[2] Pirmosios grupės komitetai iš esmės yra maži susirinkimai, turintys savo įgaliojimus ir valdžią.[3] Antrosios grupės komitetai parengia klausimus viso susirinkimo svarstymui.[4]

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  „Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона", т. XVa (1895): Коала — Конкордия, „Комитет", с. 835–837 s:ru:ЭСБЕ/Комитет
2. 1 2  Henry M. Robert „Robert's Rules of Order Revised", „Scott, Foresman and Company", 1915, Article IX. „Committees and Boards", 49. Committees Classified, 206-207 psl.
3. ↑  Henry M. Robert „Robert's Rules of Order Revised", „Scott, Foresman and Company", 1915, Article IX. „Committees and Boards", 50. Boards of Managers or Directors, Boards of Trustees, Executive Committees, etc. 207-210 psl.
4. ↑  Henry M. Robert „Robert's Rules of Order Revised", „Scott, Foresman and Company", 1915, Article IX. „Committees and Boards", 52. Committees, Special and Standing. 211-220 psl.
A. Markė apie 1920 m.
**Alberas Markė** (pranc. *Albert Marquet*, 1875–1947 m.) – XX a. Prancūzijos tapytojas, akvarelistas, piešėjas. 1904−1908 m. susijęs su Paryžiaus fovistų grupe.

Biografija
----------

Alberas Markė gimė 1875 m. Bordo. 1890 m. persikėlė į Paryžių, kur mokėsi Dekoratyviųjų menų mokykloje, kurioje susipažino su A. Matisu, ir vėliau − Aukštojoje dailės mokykloje. Ankstyvieji A. Markės kūriniai buvo paveikti A. Fanten-Laturo. Vėliau jis pradėjo supaprastinti savo vaizdavimo formas iki didelių vientisos spalvos plotų. 1898 m. paveikslas „Aktas" buvo vienas ankstyviausių kūrinių, kuriame jis naudojo plačius vienspalvius potėpius − bruožas būdingas fovizmui, kuris įvardintas tik 1905 m. A. Markei sunkiai sekėsi pardavinėti savo paveikslus. 1900 m. jis ir Anri Matisas buvo pasamdyti tapyti ornamentus Gran Palė pasaulinei parodai Paryžiuje. 

Daugiausiai A. Markė tapė uostų ir upių pakrančių peizažus. Jo tapybos paletė buvo nuosaikesnių spalvų nei kitų fovistų. Apie 1906 m. datuojami sukurti geriausi A. Markės kūriniai, kurie rodo japoniškos tapybos potėpių ir indiško tušo technikos panaudojimą. Kiek vėliau A. Markė apleido fovizmą ir pradėjo tapyti labiau natūralistine maniera. 1910−1914 m. nutapė grupę aktų. Jis gyveno Paryžiuje prie Senos krantinės, kad galėtų tapyti upės peizažus. Daug keliavo, išgarsėjo tarptautiniu mastu. Nuo 1925 m. daugiau kūrė akvareles. A. Markė buvo kukli asmenybė, jis atsisakinėjo apdovanojimų, įskaitant valstybinį Garbės Legiono ordino. Alberas Markė mirė 1947 m. palaidotas La Fretės prie Senos (La Frette-sur-Seine) kaimo kapinėse. Stambi jo kūrinių kolekcija sukaupta Bordo dailės muziejuje.

Kūrinių galerijos
-----------------

* Wikimedia projektas
* Ermitažo muziejus Archyvuota kopija 2015-08-28 iš Wayback Machine projekto.
* wikiart.org
* artnet.com
* the-athenaeum.org

Šaltiniai
---------

* Ian Chilvers, John Glaves-Smith. *A Dictionary of Modern and Contemporary Art.* Oxford University Press, 2009, p. 443
* Oxford Reference
* Teito galerija
| Kominas |
| --- |
|  |
|  |
| 

KominasKominas

36°0′40″ š. pl. 14°20′19″ r. ilg.﻿ / ﻿36.01111°š. pl. 14.33861°r. ilg.﻿ / 36.01111; 14.33861﻿ (Kominas)Koordinatės: 36°0′40″ š. pl. 14°20′19″ r. ilg.﻿ / ﻿36.01111°š. pl. 14.33861°r. ilg.﻿ / 36.01111; 14.33861﻿ (Kominas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Maltos vėliava Malta |
| **Savivaldybė** | savivaldybė |
|  |
| **Gyventojų** () | 8  |
| **Plotas** | 3,5 km² |
| **Tankumas** () | 2 žm./km² |

**Kominas** (malt. *Kemmuna*, angl. *Comino*) – trečioji pagal dydį Maltos archipelago sala. Drauge su kitomis septyniomis salomis sudaro Maltos Respubliką.

Saloje nuolat gyvena 8 žmonės. Šiuo metu ji − paukščių rezervatas ir gamtos draustinis.

Vardas
------

Vardą salai davė kadaise joje augantis kmyninis kuminas (lot. *Cuminum cyminum L.*, angl. *cumin*, isp. *comino*).

Istorija
--------

Pirmieji žinomi Komino salos gyventojai buvo ūkininkai Romos viešpatavimo Maltoje metu (nuo 218 m. pr. m. e.).

Viduramžiais šios salos raižytas krantas, klinties klifai (skardžiai), gilios uolos buvo mėgiamos piratų ir plėšikų. Pasislėpę uolose, jie laukė iš Maltos į Gocą plaukiančių valčių ir užpuldinėdavo jas.

Vėliau Maltos ordino riteriai čia medžiodavo ir pramogaudavo.

XVI ir XVII amžiais šioje saloje buvo įkalinami ar į ją ištremiami Ordinui nusižengę riteriai.

Galerija
--------

* šv. Marijos bokštasšv. Marijos bokštas
* šv. Marijos bokštasšv. Marijos bokštas
* Komino salos kraštovaizdisKomino salos kraštovaizdis

Nuorodos
--------

* Maltos archipelago nuotraukos
* Komino ir Goco nuotraukos Archyvuota kopija 2008-10-23 iš Wayback Machine projekto.
* Komino sala My-Malta.com svetainėje Archyvuota kopija 2008-04-02 iš Wayback Machine projekto.
* Straipsnis apie Komino salą GuideToMalta.net svetainėje Archyvuota kopija 2007-09-28 iš Wayback Machine projekto.

v • a • r Maltos archipelagas 

Malta (Malta) • Gozas (Għawdex) • Kominas (Kemmuna) • Kominotas (Kemmunett) • Filfla (Filfla)  
Šv. Pauliaus sala (Il-Gżejjer ta' San Pawl) • Manuelio sala (Il-Gżira Manwel) • Grybo uola (Il-Ġebla tal-Ġeneral)

 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kominas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Leckavos herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2008-12-30* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Leckavos herbas** – Leckavos miestelio (Mažeikių rajonas) heraldinis simbolis.

Aprašas
-------

Mėlyname lauke iš raudonų liepsnų kylantis auksinis paukštis feniksas pakeltais sparnais, liežuvis raudonas. 

Mėlyna spalva simbolių kalboje reiškia ištikimybę, dievišką išmintį, pastovumą ir sąžiningumą.

Istorija
--------

Herbas patvirtintas Lietuvos Respublikos prezidento 2008 m. gruodžio 30 d. įsaku Nr. 1K-1657. Herbo etaloną sukūrė dailininkas Arvydas Každailis.

Leckavos miestelio pavadinimas kilęs nuo XVII a. gyvenusio dvarininko, Žemaičių seniūno Jano Alfonso Lackio pavardės. Šis dvarininkas, pamaldus katalikas 1630 m. pastatė pirmąją medinę bažnyčią. Per karus, suirutes bažnyčia net kelis kartus buvo sudeginta, bet vis būdavo atstatoma, tarsi atgimdavo. O ir pats miestelis vis kentėdavo nuo karų, gaisrų, sugriovimų. 1863 m. sukilimo metu leckaviškiai kovėsi su caro kariuomene. Po pirmojo pasaulinio karo čia buvo užklydę bolševikų būriai, iš Latvijos atsibastė plėšikaujantys bermontininkai, padarę gyventojams daug nuostolių. Miestelis smarkiai nukentėjo Antrojo pasaulinio karo ir pokario rezistencinių kovų metais.

Heraldikos komisijoje svarstant herbo sukūrimo idėjas, nuspręsta pavaizduoti mitologinį paukštį – feniksą. Pasak senovės graikų ir romėnų legendų, feniksas, turėjęs labai gražias auksines ir raudonas plunksnas, senatvėje iš kvapių žolelių susinešdavo didelį lizdą ir susidegindavo. O iš tų pelenų atgimdavo jaunas feniksas. Pasirinktas mėlyname lauke iš raudonų liepsnų kylantis auksinis paukštis feniksas su pakeltais sparnais, susijęs su Leckavos istorija, kuomet sudegė Leckavos bažnyčia. Būtent už tokį pavaizdavimą pasisakė Leckavos bendruomenė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Feniksas – Leckavos miestelio simbolis. Santarve.lt (tikrinta 2021-12-23).
asmeninio archyvo nuotr.
**Mantas Žmuidinavičius** (sceninis pseudonimas – „Wizard"; g. 1985 m. Vilniuje) – iliuzionistas, tarptautinų konkursų laureatas, metodinės medžiagos pradedantiesiems iliuzionistams sudarytojas.

Biografija
----------

Vilniaus universitete baigė filosofijos studijas, šiuo metu studijuoja psichologiją. Mantas yra jaunas iliuzionistas, kuriantis magijos, filosofijos ir judesio sintezę iliuzijos mene. Atsisakydamas klasikinio iliuzionisto įvaizdžio ir derindamas techniką su gotišku įvaizdžiu, Mantas sujungė tradicijas ir originalumą magijos mene. Nuo 1998 metų iliuzionisto Arvydo Stonio mokinys, bendradarbis, bendrų kūrybinių projektų dalyvis. 1998 m. pristatė pirmąjį savo šou. 2001 m. sausį sukūrė programą „Operos fantomas", 2005 m. rugpjūčio mėn. – „Gothic", 2006 m. – „Eclectic", 2007 m. pristatė pirmąjį Lietuvoje iliuzijos triukų seminarą „Pneuma" iliuzionistams ir visiems besidomintiems iliuzijos menu. 2008 m. „Night dream". 2007 m. Mantas Wizard ir Arvydas Stonys išleido mokomuosius DVD, skirtus pradedantiesiems ir jau pažengusiems (*Iliuzijos meno pagrindai*, *Iliuzijos meno pagrindai*, *Iliuzijos meno pagrindai*), o 2009 m. sukūrė magijos spektaklį vaikams "Stebuklingos kelionės".

Mantas priklauso Lietuvos iliuzionistų klubui ir tarptautiniam iliuzionistų klubui A. M.B. E.R. (angl. *Association of Magicians of Baltic Established in Riga*). Savo programą yra pristatęs Austrijoje, Anglijoje, Čekijoje, Lenkijoje, Vokietijoje, Švedijoje, Olandijoje, Latvijoje, Suomijoje.

Pasiekimai
----------

* 2001 m. gegužė – specialioje sezono uždarymo TV laidoje „Būk artistas", „Metų artistų artisto" titulas
* 2001 m kovas – TV laida „Būk artistas", vakaro artistų artisto titulas
* 2005 m. spalis – atstovavo Lietuvai tarptautiniame iliuzionistų festivalyje Lodzėje (Lenkija)
* 2006 m. kovas – tarptautinis iliuzionistų konkursas Prahoje, didysis prizas – pirmoji vieta (Grand Prix Magic Cup Prague) ir specialus žiūrovų simpatijų prizas.
* 2006 m. balandis – tarptautinis iliuzionistų konkursas Marvin Cup, Nymburke (Čekija), Mantas Wizard tapo laureatu ir užėmė antrąją vietą
* 2006 m. liepa-rugpjūtis – Pasaulio magijos čempionatas (World Championship of Magic) (FISM) Stokholme
* 2006 m. ruduo – Tarptautinis iliuzionistų konkursas (KKI) Lenkijoje, prizinė III vieta.

Nuorodos
--------

* Manto asmeninė svetainė
| Leckavos piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Leckavos piliakalnisLeckavos piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°23′58″ š. pl. 22°14′31.9″ r. ilg.﻿ / ﻿56.39944°š. pl. 22.242194°r. ilg.﻿ / 56.39944; 22.242194Koordinatės: 56°23′58″ š. pl. 22°14′31.9″ r. ilg.﻿ / ﻿56.39944°š. pl. 22.242194°r. ilg.﻿ / 56.39944; 22.242194 |

 |
| Vieta | Mažeikių rajonas |
| Seniūnija | Reivyčių seniūnija |
| Aukštis | 12 m |
| Plotas | 24 x 28 |
| Naudotas | 1 tūkstantmetis - XIII a. |
| Žvalgytas | 1966 |
| Registro Nr. | A777KP / 23959, 23960, 5332 / AR614 |

**Leckavos piliakalnis su gyvenviete** (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A777KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR614) – piliakalnis Mažeikių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Leckavos gyvenvietės, Reivyčių seniūnija. Pasiekiamas keliu Leckava – Buknaičiai pavažiavus 300 m, prieš Gilupį pasukus į kairę šiaurės kryptimi ir pavažiavus 100 m iki mūrinio pastato griuvėsių, paėjus dar 100 m – yra priekyje, krūmuose.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas Vadaksties ir Gilupio kairiuosiuose krantuose, ties jų santaka. Aikštelė trikampė, orientuota šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 24 m ilgio, 28 m pločio pietvakariuose. Jos pietvakariniame krašte lanku supilti 2 pylimai ir tarp jų iškastas griovys. Pirmasis pylimas - 55 m ilgio, 2 m aukščio, 18 m pločio, griovys - 6 m pločio, 0,5 m gylio, antras pylimas - 80 m ilgio, iki 2,5 m aukščio, 9 m pločio. Šlaitai statūs, 12 m aukščio. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a.

Piliakalnis labai apardytas arimų, pylimai iškasinėti duobėmis ir smarkiai nuskleisti. Apaugęs labai tankiais jaunais lapuočiais medžiais ir krūmais. Per pylimus prakirsta Lietuvos–Latvijos sienos juosta – jos stulpai stovi už piliakalnio ribų, pati Lietuvos–Latvijos siena eina Vadaksties upe.

Į pietus – pietvakarius nuo piliakalnio, 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

Tyrimai
-------

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1966 m. atliko Lietuvos istorijos institutas.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Griežės II piliakalnis 2 km Griežės piliakalnis 3 km | Airitės piliakalnis 31 km Bendelių piliakalnis 30 km | Inčėnų piliakalnis 31 km |  |
| Girdenių piliakalnis 25 km |  | Žagarės piliakalnis 60 km |
| Dapšių piliakalnis 8 km  Vadagių piliakalnis 17 km | Jautakių piliakalnis 8 km  Daubarių piliakalnis 10 km | Gyvolių piliakalnis 25 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑   Lietuvos TSR archeologijos atlasas, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 94 (Nr. 372)

* Ličkūnas S. Mažeikių apskrities piliakalniai // Gimtasai kraštas. Šiauliai, 1934. Nr. 1, p. 49.
* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.144
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.1993, p.60

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalniai
| Sacharos Atlasas |
| --- |
| Atlaso kalnų sistemaAtlaso kalnų sistema |
| **Žemynas** | Afrika |
| **Šalys** |  Alžyras |
| **Aukščiausias taškas** | Aisa, 2336 m |
| **Koordinatės** | 34°00′40″ š. pl. 02°00′00″ v. ilg.﻿ / ﻿34.01111°š. pl. 2.00000°r. ilg.﻿ / 34.01111; 2.00000Koordinatės: 34°00′40″ š. pl. 02°00′00″ v. ilg.﻿ / ﻿34.01111°š. pl. 2.00000°r. ilg.﻿ / 34.01111; 2.00000 |

**Sacharos Atlasas** (pranc. *Atlas saharien*) – Atlaso kalnų sistemos pietinė dalis, besidriekianti Alžyro teritorija. Vakaruose ribojasi su Aukštuoju Atlasu, rytuose – su Aureso kalnais, šiaurėje pereina į Aukštąją plynaukštę, pietuose – į Sacharos dykumą. Sacharos Atlasas sudarytas iš Ksuro, Amuro, Uled Nailio, Zabo kalnų masyvų. Vidutinis kalnų aukštis ~1500 m, pavienės viršūnės iškyla virš 2000 m (aukščiausia vieta – Aisos k. 2336 m). Būdingos kuestos ir stalkalniai; vietomis į paviršių iškyla dideli druskos klodai. Kalnus kerta vos kelios vandeningesnės upės (Šelifas), dauguma vagų pasipildo tik po liūčių (vadės).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
| **Ona Kreivytė-Naruševičienė** |
| --- |
| Gimė | 1935 m. spalio 31 d. (87 metai)Jovaišai, Deltuvos valsčius |
| Sutuoktinis (-ė) | Jonas Noras Naruševičius |
| Vaikai | Rytas, Saulė, Giedrė |
|  |
| Veikla | dailininkė keramikė |
|  |
| Alma mater | 1961 m. LSSR dailės institutas |

**Ona Kreivytė-Naruševičienė** (g. 1935 m. spalio 31 d. Jovaišuose, Deltuvos valsčius, Ukmergės apskritis) – Lietuvos dailininkė keramikė.

Biografija
----------

Sesuo Zita Kreivytė. 1944-1950 m. mokėsi Deltuvos septynmetėje mokykloje, 1950-1954 m. vidurinėje mokykloje Ukmergėje. 1954-1961 m. studijavo LSSR dailės instituto Keramikos fakultete.

1960-1974 m. Liaudies meno rūmų metodininkė, vyr. dailininkė. 1974-1994 m. Vilniaus „Dailės" kombinato keramikė, 1994-1995 m. bendrovės „Vilniaus dailė" dailininkė. Nuo 1964 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narė.

Kūryba
------

Sukūrė siužetinių mažosios formos keraminių skulptūrų kaimo, žvejų gyvenimo tema („Žvejai", 1973 m.; „Puodžiaus šeima", 1977 m.), monumentalios dekoratyvinės plastikos kūrinių eksterjerams („Koplytstulpiai" I–III, 1972 m.), parkams, abstrakčių raiškaus silueto kompozicijų („Gyvenimo ugnis", 1976 m.; „Ruduo", 1978 m.; „Prisiminimai apie Italiją", 1979 m.; „Gyvenimo plaustai", 1988 m.), erdvinių kompozicijų („Vaikystės debesys" 1985 m.), vazų, lėkščių. Jos sukurtų dekoratyvinės keramikos pano yra visuomeniniuose ir privačiuose interjeruose Vilniuje („Senamiestis", „Naujas miestas", Vilniaus oro uostas, 1997 m. su vyru ir sūnumi J. ir R. Naruševičiais), kituose miestuose.

Kūriniai stilizuotų, apibendrintų formų, santūrių žemės spalvų, juose išryškinta šamotinio molio medžiaga, faktūra. Nuo 1961 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Faenca, Valauris, Sopotas), jose pelnė diplomų. Individualios parodos surengtos Vilniuje: 1974 m. 1985 m. 1997 m. 2006 m.; Kaune: 2000 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Lietuvos nacionalinis muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.

Įvertinimas
-----------

* 1969 m. LSSR nusipelniusi kultūros švietimo darbuotoja

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kas yra kas. Lietuvos moterys. - Kaunas: Neolitas, 2007. - 324-325 psl.
2. ↑  Nijolė Žilinskienė. *Ona Kreivytė-Naruševičienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 760 psl.
3. ↑
4. ↑  Lijana Šatavičiūtė. *Ona Kreivytė-Naruševičienė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 390
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Mantaro slėnis** (isp. *Valle del Mantaro*) – fliuvialinis slėnis Peru centrinėje dalyje, Chunino departamente, jo dugnu teka Mantaro upė. Ilgis 53 m, plotis 4-21 km. Iškilęs į 3330 m aukštį. Per metus slėnyje iškrinta ~760 mm kritulių. Mantaro slėnyje įsikūrę miestai yra Huankajas, Konsepsjonas, Čiupaka ir Chaucha. Iš viso čia gyvena apie 700 tūkst. gyventojų. Mantaro slėnis – viena svarbiausių Peru žemės ūkio sričių, tiekianti produkciją skurdžiose žemėse esančiai Limai. Auginamos bulvės, kukurūzai, pupos, javai, moliūgai, pasifloros, vystoma gyvulininkystė.

Gamta
-----

Mantaro slėnyje didelė paukščių įvarovė: *Zenaida* genties karveliai, raudonsparnis tinamas, žvirblis, dagilis, kolibriai, įvairios antys, kirai. Iš žinduolių dažni skunkai, baltauodegiai elniai, vikunijos, viskašos, lūšys. Auga *polylepis, mutisia* genties krūmokšniai, budelėjos, piruliai, eukaliptai, *Dodonaea* augalai, kasijos.

Ikikolumbinė istorija
---------------------

Mantaro slėnis – vienas iš penkių svarbiausių ikikolumbinės Peru kalnų slėnių, pasižymėjęs derlingomis žemėmis. Jame vyrauja kečua klimatinė zona. Jis yra pačiame regiono centre: į šiaurę išsidėstę Callejón de Huaylas ir Kachamarkos slėnis, į pietus – Urubambos ir Apurimako slėniai.

I tūkst. pr. m. e. slėnį veikė Čavino kultūra iš gretimo *Callejón de Huaylas*. Vėliau čia apsigyveno kečujų kalba kalbantys huankai, įkūrę savo valstybę. 1460 m. slėnis buvo galutinai įtrauktas į Inkų imperiją.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 16°03′ š. pl. 91°34′ v. ilg.﻿ / ﻿16.050°š. pl. 91.567°r. ilg.﻿ / 16.050; 91.567

| Jolnabachas |
| --- |
|  |
| Vieta | Gvatemala |
| Plotas | 3,8 km² |
| Kilmė | karstinė |
| Įteka | Jalakastanas |
|  |
|  Vikiteka | Jolnabachas |

**Jolnabachas** (isp. *Yolnabaj*) arba **Bravos lagūna** (*Laguna Brava*) – karstinis ežeras vakarų Gvatemaloje, Huehuetenengo departamente, Nentono savivaldybėje, šalia Meksikos sienos. Netaisyklingos formos, iki 6 km ilgio ir 1,2 km pločio. Telkšo 1142 m aukštyje virš jūros lygio. Kranto linija labai vingiuota. Krantai klintiniai, statūs. Į ežerą suteka daug paviršinių ir požeminių upių.

Ežero apylinkėse gyvena majai čuchai. Pavadinimas kilęs iš čuchų kalbos žodžių *ob* – „ežeras", *najap* – „drąsus, įsiutęs".

Aplink Jolnabachą yra daug mažų karstinių ežerėlių, o dėl vietovės atokumo yra gerai išsilaikiusi natūrali gamta. Netoliese Meksikoje įkurtas Montebeljo lagūnų nacionalinis parkas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Sublimacija** – cheminio elemento arba cheminio junginio virtimas dujomis tiesiogiai iš kietosios agregatinės būsenos, praleidžiant tarpinę skysčio fazę. Sublimacija vyksta, kai temperatūra ir medžiagos garų slėgis yra žemiau trigubo taško.
Procesas yra endoterminis ir reikalauja papildomos energijos. Sublimacijai priešingas procesas vadinamas nusėdimu (depozicija), pavyzdžiui, šerkšnas.

Sublimacijos pavyzdžiai
-----------------------

Anglies dioksidas (sausasis ledas), jodas sublimuoja kambario temperatūroje (1 atmosferos slėgyje), nors pastarąjį įmanoma gauti ir skysčio pavidalu, jį šildant.
Sniegas ir paprastas ledas taip pat sublimuoja, bet lėčiau, ir žemiau lydymosi temperatūros. Ši savybė panaudojama šalto džiovinimo technologijoje.
Kai kurios medžiagos (pavyzdžiui, cinkas, kadmis) sublimuoja esant žemam slėgiui, kas gali sukelti problemų vakuuminiuose prietaisuose.

Proceso panaudojimas
--------------------

* Sublimacijos principas taikomas chemijoje, junginių gryninime
* Šaldymo įrenginiuose, siekiant išvengti vidaus paviršių apledėjimo
* Dažų sublimacija naudojama spausdinimo technologijose
* Naudojama taip pat maisto bei vaistų pramonėje

  

v • a • r **Būsenų kitimai** 

Lydymasis |
Virimas |
Garavimas |
Sublimacija |
Kondensacija |
Kietėjimas |
Kristalizacija
| Stadio Via del Mare |
| --- |
|  |
| Vieta | Lečė, Italija |
| Atidarytas | 1966 m. rugsėjo 11 d. |
| Savininkas | Lečės miestas |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 31 533 sėdimos vietos |
| Nuomininkai | US Lecce |

**Stadio Via del Mare** – įvairios paskirties stadionas Lečėje, Italijoje. Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms. Jame namų rungtynes žaidžia US Lecce. Pastatytas 1966 m. Talpina 31 533 žiūrovus. Pavadintas pagal gatvę, vedančią į jūrą.

Istorija
--------

Stadio Via del Mare pastatytas vietoje seno *Stadio Carlo Pranzo* stadiono. Atidarytas 1966 m. rugsėjo 11 d. Atidarymo dieną vyko draugiškos rungtynės tarp US Lecce ir FK Spartak Moskva. Tų pačių metų spalio 2 d. susitiko Lecce ir Taranto Calcio. Šeimininkai laimėjo rungtynes 1–0. 1967 m. Lecce žaidė draugiškas varžybas prieš įžymaus futbolininko Pelé klubą Santos Futebol Clube.

Iš pradžių stadione buvo 16 000 vietų. 1976 m. vietų skaičius padidėjo iki 20 500. 1985 m. klubui patekus į Serie A, stadionas buvo rekonstruotas. Vietų skaičius buvo padidintas iki 55 000. Po tribūnų rekonstrukcijos sunumeravus sėdimas vietas, skaičius sumažėjo iki 40 670.

1991 m. stadione lankėsi popiežius Jonas Paulius II.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Via del Marės stadionas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Stadiono išplanavimas
* Nuotraukų galerija
| **Jolanta Dičkutė** |
| --- |
| Gimė | 1970 m. gruodžio 8 d.Kaunas, Lietuvos TSR |
|  |
| Veikla | politikė, medikė |

**Jolanta Dičkutė** (g. 1970 m. gruodžio 8 d. Kaune) – Lietuvos politikė, medikė, 2004-2009 m. Europos parlamento narė iškelta Darbo partijos.

Biografija
----------

Gimė 1970 m. gruodžio 8 d. Kaune. 1989-1995 m. - ikidiplominės studijos Kauno medicinos universiteto Medicinos fakultete. 1995-1996 m. atliko pirminę rezidentūrą Ukmergės rajono ligoninėje. 1996-1998 m. atliko antrinę pediatrijos rezidentūrą Kauno medicinos universitete. 1998-2002 m. mokėsi doktorantūros studijose Kauno medicinos universiteto Visuomenės sveikatos fakulteto Profilaktinės medicinos katedroje. 2002 m. baigė neakivaizdines visuomenės sveikatos magistrantūros studijas Šiaurės šalių Visuomenės sveikatos mokykloje (Geteborgas, Švedija). Nuo 2002 m. Kauno medicinos universiteto Profilaktinės medicinos katedros lektorė. 2004 m. išrinkta į Europos parlamentą.

Nuorodos
--------

* Biografija
* Profilis europarl.europa.eu
| *Led Zeppelin IV* |
| --- |
| Led Zeppelin IV viršelis |
| Led Zeppelin studijinis albumas |
| Išleistas | 1971 m. lapkričio 8 d. |
| Įrašytas | 1970-1971 m. Headley Grange su mobilia studija |
| Žanras | sunkusis rokas, sunkusis metalas, folkrokas |
| Trukmė | 42:38 |
| Įrašų kompanija | Atlantic Records |
| Prodiuseris | Jimmy Page |
| Apžvalgos |
| * All Music Guide 5 iš 5 nuor.
* Robert Christgau (A) link
* *NME* (9/10) (1992 m. spalio 2 d. 29 psl.)
* *Q* 5 iš 5 July 1994
 |
| Led Zeppelin chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| *Led Zeppelin III*(1970) | ***Led Zeppelin IV***(1971) | *Houses of the Holy*(1973) |

 |

**Led Zeppelin IV** - ketvirtasis anglų roko grupės Led Zeppelin albumas, išleistas 1971 metų lapkričio 8 dieną. Albumas neturi oficialaus pavadinimo, tačiau yra plačiai žinomas kaip **Led Zeppelin IV**. Albumas yra vienas geriausiai parduodamų muzikos istorijoje, vien Jungtinėse Amerikos Valstijose buvo parduota apie 23 milijonai albumo kopijų, o visame pasaulyje skaičiuojama apie 30 milijonų.

Ant albumo vietoj pavadinimo buvo pavaizduoti keturi paslaptingi simboliai –. Vienintele užuomina į grupę, kuriai turėtų priklausyti šis darbas, buvo albumo prodiuserio Džimio Peidžo paminėjimas. Iš Led Zeppelin pusės tai buvo atsakas žiniasklaidai, kuri buvo susiformavusi pernelyg negatyvią nuomonę apie grupę, ją laikė pervertinta, populiarumą – dirbtinai išpūstu. Led Zeppelin norėjo įrodyti, jog toks požiūris yra neteisingas ir pati muzika gali parduoti save.

Apžvalga
--------

Led Zeppelin šiuo albumu pavyko sukurti unikalią muzikos formulę, sujungiančią akustinius garsus su sunkiuoju metalu ir bliuzu. „Black Dog" – puikus sunkiojo roko pavyzdys, tuo tarpu „Rock and Roll" yra duoklė ankstyvam šeštojo dešimtmečio rokenrolui. Grupės įsijautimas į liaudies muziką šiame albume pasiekė apogėjų su daina „The Battle Of Evermore", kuri nukreipia į vieną iš Dž. R. R. Tolkino kūrinio Žiedų valdovas dalių. Abi – roko ir liaudies – muzikos linijos idealiai susijungė legendiniame hite „Stairway To Heaven", kuris, nors ir nebuvo išleistas kaip atskiras singlas, tapo roko muzikos klasika.

Dainos
------

### Pirma pusė

1. „Black Dog" (Page/Plant/Jones) – 4:57
2. „Rock and Roll" (Page/Plant/Jones/Bonham) – 3:40
3. „The Battle of Evermore" (Page/Plant) – 5:52
4. „Stairway to Heaven" (Page/Plant) – 8:03

### Antra pusė

1. „Misty Mountain Hop" (Page/Plant/Jones) – 4:38
2. „Four Sticks" (Page/Plant) – 4:45
3. „Going to California" (Page/Plant) – 3:31
4. „When the Levee Breaks" (Page/Plant/Jones/Bonham/Minnie) – 7:08

Šaltiniai
---------


  

v • a • r **Led Zeppelin albumai** 

Led Zeppelin (1969) | Led Zeppelin II (1969) | Led Zeppelin III (1970) | Led Zeppelin IV (1971) | Houses of the Holy (1973) | Physical Grafitti (1975) | Presence (1976) | In Through the Out Door (1979) | Coda (1982)
| Margininkų kapinynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Margininkų kapinynasMargininkų kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°09′40″š. pl. 21°15′17″r. ilg.﻿ / ﻿56.161225°š. pl. 21.254596°r. ilg.﻿ / 56.161225; 21.254596Koordinatės: 56°09′40″š. pl. 21°15′17″r. ilg.﻿ / ﻿56.161225°š. pl. 21.254596°r. ilg.﻿ / 56.161225; 21.254596 |

 |
| Vieta | Skuodo rajonas |
| Seniūnija | Lenkimų seniūnija |
| Plotas | 0,01 ha |
| Naudotas | I tūkstantmečio I pusė |
| Žvalgytas | 1979 m. |

**Margininkų kapinynas** – buvęs kapinynas vakariniame Skuodo rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Margininkų kaime (Lenkimų seniūnija), 60 m į šiaurės vakarus nuo pagrindinės kaimo gatvės, Graumenalio upelio dešiniajame krante.

Kapinynas
---------

Tai buvusi ovalo plano, 15×10 m dydžio, 1 m aukščio kalvelė, stūksojusi apie 4 m į pietus nuo Margininkų senųjų kapinių, vadinamų *Maro, Marų kapeliais*. Šiuo metu kapinyno vieta neardoma, dirvonuoja. Į pietvakarius–vakarus yra vienkieminė sodyba.

Istorija
--------

Pradėjus dirvą arti, apie 1927 m. kalvelė buvusi nukasta. Kasant buvo rasta žmonių kaulų, žirgo kaukolė, 2–3 geležiniai ietigaliai, balnakilpė ir kt. radinių, kurie neišliko.

1979 m. žvalgė Ignas Jablonskis. 

Kapinynas datuotinas I tūkstantmečio pirmąja puse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ignas Jablonskis. Kai kurie žvalgyti archeologiniai paminklai Kretingos ir gretimuose rajonuose. - Lietuvos istorijos instituto rankraštynas. - F. 1, b. 1254. - L. 24 (brėž. 17)
|  |
| --- |
| Sacred Spirit |
| Kilmė | Austrija Austrija |
| Žanrai | AmbientElektroninėNew AgeWorlddžiazas |
| Kūrinių kalbos | indėnų kalbos |
| Aktyvumo metai | 1995- |
| Įrašų kompanija | Virgin Records |
| Nariai |
| Claus Zundel |

**Sacred Spirit** – austrų muzikanto ir prodiuserio Claus Zundel muzikinis projektas, jungiantis įvairius muzikos žanrus (elektroninę, new age, džiazą ir kt.). Tai vienas sėkmingiausių šio autoriaus projektų; parduota virš 10 mln. albumų kopijų. Nuo kiekvieno parduoto albumo paaukojama Amerikos indėnų nevyriausybinei organizacijai Native American Rights Fund, siekiančiai atgauti vietinių Amerikos tautų teises.

Pirmasis albumas *Chants and Dances of the Native Americans*, išleistas 1995 m. buvo nominuotas Grammy Awards geriausiam New Age albumui, taip pat ir trečiasis 2000 m. išleistas albumas *More Chants and Dances of Native Americans (Sacred Spirit II)*.

Diskografija
------------

* *Chants and Dances of Native Americans* (1995 m.)
* *Culture Clash (Sacred Spirit 2)* (1997 m.)
* *More Chants and Dances of Native Americans (Sacred Spirit II)* (2000 m.)
* *Jazzy Chill Out (Sacred Spirit Vol.8)* (2003 m.)
* *Bluesy Chill Out (Sacred Spirit Vol.9)* (2003 m.)

Nuorodos
--------

* Sacred Spirit svetainėje Last.fm
21-osios pataisos dokumentas
**Dvidešimt pirmoji JAV Konstitucijos pataisa** – pataisa JAV Konstitucijoje, panaikinusi Aštuonioliktąją pataisą, pagal kurią 1920 m. sausio 17 d. JAV buvo įvestas prohibicijos įstatymas, visoje šalyje uždraudęs alkoholio gamybą, prekybą ir platinimą. Dvidešimt pirmoji pataisa buvo ratifikuota 1933 m. gruodžio 5 d. Tai unikali pataisa tarp kitų 27 šalies Konstitucijos pataisų, nes tai yra lig šiol vienintelė federaliniame lygyje patvirtinta pataisa per JAV istoriją, be to, vienintelė, panaikinusi prieš tai buvusią Konstitucijos pataisą – prieš 14 metų priimtą Aštuonioliktąją pataisą.

Nors Aštuonioliktosios pataisos priėmimas apriboti ir uždrausti alkoholio vartojimą šalyje vainikavo blaivybės sąjūdžio šalininkų pastangas, tačiau ilgainiui šis įstatymas visuomenėje tapo itin nepopuliarus. Išaugo nusikalstamumo lygis, susikūrė daugybė organizuotų nusikaltėlių gaujų, kurios sėkmingai pelnėsi juodojoje rinkoje iš alkoholio kontrabandos. Federalinė vyriausybė nesugebėjo sustabdyti kylančios nusikaltimų bangos. Nors buvo priimtas Volstedo įstatymas įgyvendinti Konstitucijos pataisai, tačiau jo vykdymas pasirodė esąs beveik neįmanoma užduotis – pačią teisėsaugą buvo paveikusi korupcija.

Nuorodos
--------

* Amerikos Konstitucijos pataisos
* Dvidešimt pirmoji pataisa

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RJAV Konstitucijos pataisos |
| --- |
|  |
| 
I **·**  II **·**  III **·**  IV **·**  V **·**  VI **·**  VII **·**  VIII **·**  IX **·**  X **·**  XI **·**  XII **·**  XIII **·**  XIV **·**  XV **·**  XVI **·**  XVII **·**  XVIII **·**  XIX **·**  XX **·**  XXI **·**  XXII **·**  XXIII **·**  XXIV **·**  XXV **·**  XXVI **·**  XVII | JAV herbas |

 |
| Selebi Pikvėangl. *Selebi-Phikwe* |
| --- |
| 

Selebi PikvėSelebi Pikvė

21°58′33″ p. pl. 27°50′24″ r. ilg.﻿ / ﻿21.97583°š. pl. 27.84000°r. ilg.﻿ / 21.97583; 27.84000﻿ (Selebi Pikvė)Koordinatės: 21°58′33″ p. pl. 27°50′24″ r. ilg.﻿ / ﻿21.97583°š. pl. 27.84000°r. ilg.﻿ / 21.97583; 27.84000﻿ (Selebi Pikvė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Botsvanos vėliava Botsvana |
| **Rajonas** | Centrinis rajonas |
| **Parajonis** | Selebi-Pikvė |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 49 849  |

**Selebi Pikvė** (dar tariama *Selibe Pikvė*) – kalnakasybos miestas Botsvanos šiaurės rytuose, kuriame gyvena 49849 gyventojų (2001 m. duomenys). Nikelio kasyba pradėta 1973 m. ir nuo tada yra pagrindinė veikla.

Iš pradžių buvo du mažytės vietovės *Selebi* ir *Pikvė*, kurių teritorijoje buvo didelės neatrastos vario ir nikelio telkinius. Kai naudingos iškasenos buvo atrastos 1960 m. miškingoje vietovėje tarp Selebi ir Pikvė buvo pastatyti kasykla ir miestelis.

Pagrindinis darbdavys yra *Bamangwato Concessions Ltd.* (BCL) priklausanti kasykla, kurioje iš kelių šachtų uždaros ir atvirosios kasybos būdu kasama maišytą vario – nikelio rūdą. Rūda iš šachtos geležinkeliu transportuojama lydymui. Kai ko nuostabai, naudojami garvežiai, nupirkti iš ZNG (Zimbabvės nacionalinis geležinkelis) ir PAG (Pietų Afrikos geležinkeliai).

BCL ketina čia veikti tik iki 2010 m. Tikimasi, kad dabartinė aukšta nikelio kaina paskatins pratęsti veiklą. Neaišku ar bus atidaromos naujos šachtos, bet esamos šachtos išseks per artimiausius metus. Kasykla turėjo, ir tikriausiai tebėturi, ilgiausią kabelinę – diržinę sistemą pietiniame pusrutulyje.

Maža anglimi kūrenama elektrinė buvo pastatyta kartu su kasykla, kad patenkintu elektros energijos poreikį kasybos darbams ir aplinkinės teritorijos. Iki vėlyvų 1980 m. tai buvo vienintelė elektrinė Botsvanoje. Didžioji elektros energijos poreikio dalis buvo patenkinama importuojant elektrą iš Pietų Afrikos.

Mieste yra prekybos centras, viešbutis („Bosele Hotel") ir nedidelis oro uostas.

Nuorodos
--------

* Selibe Pikvė oro uostas Archyvuota kopija 2006-11-07 iš Wayback Machine projekto.
**Jolita Andriukonytė-Nemajūnienė-Frank** (g. 1967 m. sausio 18 d. Kaune) – Lietuvos pianistė, vargonininkė, chorvedė, dainininkė, pedagogė.

Biografija
----------

Baigusi Kauno 2-ąją vaikų muzikos mokyklą (mokyt. R. Berkovičienės fortepijono klasė) ir 12-osios vidurinės mokyklos aštunias klases, 1982–1986 m. skambinti fortepijonu mokėsi Kauno Juozo Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. S. Bielionytė). 1986–1991 m. studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. R. Karosaitės fortepijono klasė), kartu privačiai mokėsi dainuoti pas dėst. K. Narbutaitę.

1986–1988 m. fortepijono mokytoja Šakių vaikų muzikos mokykloje, 1988–1989 m. Kauno 2-ojoje vaikų muzikos mokykloje. 1990–1991 m. dirbo vargonininko padėjėja Kauno Šv. Vincento Pauliečio ir Prisikėlimo bažnyčiose.

1991 m. išvykusi į JAV, kurį laiką kaip choristė ir akompaniatorė talkino Milvokio, bažnyčioms. 1993–1995 m. tobulinosi Milvokio universiteto Muzikos fakultete vokalinio akompanavimo meno srityje (prof. J. Peterssono klasė). Kaip talentinga muzikė gavo stipendiją, akompanavo universiteto kameriniam chorui, buvo Muzikos fakulteto dėstytoja-asistentė. 1995 m. įgijusi muzikos magistro laipsnį, dar fortepijono žinias gilino pas prof. Judit Jaimes, dainavimo – pas prof. W. Lawonj ir dirigavimo – pas prof. R. Hinseną, 1997 m. gavo muzikos mokytojos kvalifikacijos diplomą.

1994–1997 m. vargonininkavo Milvokio Graikų Ortodoksų bažnyčioje. Nuo 1997 m. Milvokio Šv. Roberto katalikų bažnyčios vargonininkė ir choro vadovė, taip pat fortepijono dėstytoja Carroll koledže. Aktyviai dalyvauja koncertiniame gyvenime, pasireikšdama kaip vokalinės ir instrumentinės muzikos atlikėja. Mokė dainininkus Milvokio universiteto operos spektakliams, pati pasireiškė kaip solistė. Rengia rečitalius su vokalistais ir instrumentalistais, jiems talkina tarptautiniuose konkursuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Lecitinas** (kilęs iš graikų žodžio /ˈlɛsəθɪn/ reiškiančio "kiaušinio trynys") - tai bendras terminas, kuriam galima priskirti bet kurią geltonai rusvųjų riebalinių medžiagų grupę. Yra gyvūnų ir augalų audiniuose. Lecitino grupės riebalai yra ***amfifiliniai*** (viena dalis hidrofilinė, o kita – hidrofobinė ) - jie sąveikauja tiek su vandeniu, tiek su riebalais. Lecitinas naudojamas išlyginant maisto tekstūrą, tirpinant miltelius (emulsinimas), homogenizuojant skystus mišinius  ir atsparumui lipnioms medžiagoms.

Lecitinai yra glicerofosfolipidų mišiniai, įskaitant fosfatidilcholiną, fosfatidiletanolaminą, fosfatidilinozitolį, fosfatidilseriną ir fosfatidinę rūgštį.

1845 m. Pirmą kartą lecitinas buvo išskirtas prancūzų chemiko ir vaistininko Theodore Gobley. 1850 m. jis pavadino fosfatidilcholiną likitinu. Gobley iš pradžių išskyrė  lecitiną iš žodžio "kiaušinio trynis" senovės graikų kalba ir 1874 m. nustatė visą fosfatidilcholino cheminę formulę. Taip pat chemikas parodė lecitino buvimą įvairiose biologinėse srityse, įskaitant veninį kraują, žmogaus plaučius, tulžį, žmogaus smegenų audinį, žuvų ikrus, viščiukų ir avių smegenis.

Lecitinas gali lengvai būti chemiškai ***ekstrahuotas*** (perskirtas kietas ar skystas mišinio tirpiklis, kuris tirpina tik tam tikrus komponentus), naudojant tirpiklius, tokius kaip heksanas, etanolis, acetonas, petroleteris, benzenas ir t. t. arba ekstrahuotas mechaniniu būdu. Paprastai jis yra gaunamas iš tokių šaltinių kaip sojos pupelės, kiaušiniai, pienas, jūros ištekliai, rapsai, medvilnės sėmenys ir saulėgrąžos. Jis mažai tirpsta vandenyje, bet yra puikus emulsiklis. Vandeniniame tirpale jo fosfolipidai gali sudaryti liposomas, dvisluoksnius lakštus, miceles arba plokščias struktūras, priklausomai nuo drėgnumo ir temperatūros. Dėl to susidaro paviršinio aktyvumo medžiagos rūšis, kuri paprastai klasifikuojama kaip amfipatija**.** Lecitinas parduodamas kaip maisto priedas ir maisto papildas. Valgant jis kartais naudojamas kaip emulsiklis ir neleidžia sulipti.

Komercinis lecitinas, naudojamas maisto produktams gaminti, yra fosfolipidų mišinys aliejuje. Lecitinas gali būti gaunamas vandeniu ekstrahuojant ekstrahuotą sėklų aliejų. Tai įvairių fosfolipidų mišinys, o kompozicija priklauso nuo lecitino kilmės. Pagrindinis lecitino šaltinis yra sojos pupelių aliejus. Atsižvelgiant į ES reikalavimą deklaruoti alergenų kiekį maisto produktuose, be genetiškai modifikuotų pasėlių reglamentų, vyksta laipsniškas perkėlimas į kitus lecitino šaltinius (pvz. Saulėgrąžų aliejus). Išgrynintus fosfolipidus gamina komercinės kompanijos.
Organizacijos emblema
**Saulės šventykla** (pranc. *Ordre du Temple Solaire, l'Ordre International Chevaleresque de Tradition Solaire*, angl. *Temple of Sun, Order of the Solar Temple*) – buvusi slapta organizacija, besiremianti mitu apie tebeegzistuojantį Tamplierių ordiną. Manoma, kad organizaciją 1984 m. Ženevoje įkūrė *Joseph di Mambro* ir gydytojas homeopatas *Luc Jouret*. Pagarsėjo 1994–1995 m. po kelių masinių sektos narių savižudybių bei žudynių Šveicarijoje bei Kanadoje (manoma, kad viso žuvo 74 žmonės, tikslių duomenų nėra, nes kai kurios iš mirčių negali būti vienareikšmiškai susietos su sekta).

1997 metais sudegintoje Šveicarijos fermoje (Fribūre) buvo rasi 23 kūnai. Dar 24 buvo rasti vėliau Valės kantone. Tarp jų buvo ir abu sektos lyderiai. Kai kurie negyvėliai buvo nušauti bet dalis dalyvių sutiko mirtį savanoriškai.

Šiuo metu, skirtingais vertinimais, sekta gali turėti nuo 150 iki 500 narių. Priskiriama sektoms žudikėms.

Dogma ir tikėjimas
------------------

„Peronnik" (sektos nario *Robert Chabrier* pseudonimas) savo knygoje „P*ourquoi la Resurgence de l’Ordre du Temple? Tome Premier: Le Corps*" (Kam reikalingas tamplierių atgaivinimas? I dalis: Kūnas), 1975 m. rašė, kad sekta remiasi dvasinių dalykų pirmenybe prieš laikinuosius, turi padėti žmonijai pasiruošti didžiajam „pasikeitimui", ruoštis Antrajam Jėzaus Atėjimui ir suvienyti visas krikščionių bažnyčias bei islamą.

Manoma, kad sekta tikėjo artėjančia apokalipse bei galimybe sektos nariams persikelti į Sirijų.

Struktūra
---------

Pagal Saulės šventyklos literatūrą aukščiausia sektos vadovybė buvo slapta *Šventyklos sinarchija*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *L’enquête sur le Temple solaire révèle le monde des sociétés secrètes*
2. ↑  [(2014) The 1994 Solar Temple cult deaths in Switzerland. swissinfo.ch ]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Selakės nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Parko kraštovaizdis ties San Isidru Parko kraštovaizdis ties San Isidru |
| **Vieta:** | Hondūras |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Grasjasas |
| 

Žemėlapis rodantis Selakės nacionalinis parkas vietą.Selakės nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 14°32′08″ š. pl. 88°42′26″ v. ilg.﻿ / ﻿14.53556°š. pl. 88.70722°r. ilg.﻿ / 14.53556; 88.70722Koordinatės: 14°32′08″ š. pl. 88°42′26″ v. ilg.﻿ / ﻿14.53556°š. pl. 88.70722°r. ilg.﻿ / 14.53556; 88.70722 |
| **Plotas:** | 266,4 km² |
| **Įkurtas:** | 1987 |
|  **Vikiteka:** | Selakės nacionalinis parkas |

**Selakės nacionalinis parkas** (isp. *Parque Nacional Montaña de Celaque*) – nacionalinis parkas pietvakarių Hondūre, Lempiros departamente, apima aukščiausią šalyje Las Minaso viršukalnę ir aplinkinius kalnus. Įkurtas 1987 m. ir apima 266,4 km² plotą.

Parko paviršius labai nelygus, aukštis svyruoja nuo 975 iki 2870 m virš jūros lygio. Aukštikalnes dengia rūko miškai. Pavadinimas Selakė vietinių indėnų lenkų kalba reiškia „vandens dėžė". Metinis kritulių kiekis svyruoja nuo 1600 mm slėniuose iki 2400 mm aukštikalnėse.

Parke saugomi miškai nuo iškirtimo ir pramoninės žemdirbystės. Be to, čia išlikę nemažai tropinės gyvūnijos ir augmenijos. Yra pumų, ocelotų, jaguarų. Tik Selakėje sutinkama endeminė beplaučių salamandrų rūšis *Bolitoglossa celaque*.

* Selakės miškaiSelakės miškai
* Vietinis ūkisVietinis ūkis
* Endeminė salamandraEndeminė salamandra
| Sausdravas |
| --- |
| Sausdravas vasarą Sausdravas vasarą |
| **Ilgis** | 25 km |
| **Baseino plotas** | 94 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1,13 m³/s |
| **Ištakos** | Žlibinų seniūnija |
| **Žiotys** | Minija |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Sausdravas |

**Sausdravas** – upė vakarų Lietuvoje, Plungės rajone; Minijos dešinysis intakas. Prasideda Vydeikių apylinkėse. Teka į pietvakarius, smarkiai vingiuoja. Žemupyje prateka Medingėnų miškus. Įteka į Miniją 156 km nuo jos žiočių, ties Stalgėnais.

Intakai: Saisa (kairysis), Kulka, Kapupis, Šilupis (dešinieji). Vidutinis nuolydis – 239 cm/km. Patvenkta ties Sausdravėnais (1 ha) ir Žlibinais (6 ha). Prie Sausdravo esančios gyvenvietės: Kantaučiai, Žlibinai, Purvaičiai.

Upėvardis sudėtinės darybos: *saus-* („sausas, be vandens") ir *drav-as* (šaknis *drav-* siejama su tekėjimu, bėgimu; plg. skr. द्रवः = IAST: *dravaḥ* „bėgimas, judėjimas").

* 1 km nuo santakos su Minija1 km nuo santakos su Minija
* Sausdravas Jėrubaičių miškeSausdravas Jėrubaičių miške
* Upėvardis ŽlibinuoseUpėvardis Žlibinuose
* Sausdravo santaka su Minija (vasario mėn.)Sausdravo santaka su Minija (vasario mėn.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Sausdravas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. 634 psl.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
Dvimatis Kleino butelio trimatės įdėties atvaizdis
Matematikoje **Kleino butelis** – neorientuojamojo paviršiaus pavyzdys; tai dvimatė daugdara, kuriai neįmanoma apibrėžtai nustatyti normalės vektorių sistemos. Neformaliai, tai yra vienpusė plokštuma, kurią apeinant viena kryptimi stebėtojas apsiverčia ir vėl prieina išeities tašką. Kiti panašaus pobūdžio neorientuojamieji paviršiai yra Mėbijaus juosta ir realioji projekcinė plokštuma. Jei Mėbijaus juosta yra ribotas paviršius, tai Kleino butelis – beribis (palyginimui galima paminėti, kad sfera yra taip pat beribis, bet orientuojamasis paviršius).

Kleino butelį pirmą kartą 1882 metais aprašė vokiečių matematikas Feliksas Kleinas. Pradžioje šis darinys buvo vadinamas *Kleinsche Fläche* („Kleino paviršius"), bet vėliau, matyt klaidingai perrašant, jis buvo imtas vadinti *Kleinsche Flasche* („Kleino butelis") ir galiausiai toks pavadinimas prigijo net vokiečių kalboje.

Išnašos
-------

1. ↑  Bonahon, Francis (2009-08-05). *Low-dimensional geometry: from Euclidean surfaces to hyperbolic knots*. AMS Bookstore. p. 95. ISBN 978-0-8218-4816-6.
| **Klemensas Gutauskas** |
| --- |
| Gimė | 1915 m. lapkričio 28 d.Paežeriai |
| Mirė | 2002 m. rugpjūčio 19 d. (86 metai)Kupiškis |
| Tėvas | Klemensas Gutauskas |
| Motina | Marijona Žiūkaitė-Gutauskienė |
|  |
| Alma mater | 1940 m. Kauno kunigų seminarija |

**Klemensas Gutauskas** (1915 m. lapkričio 28 d. Leliūnų parapijoje – 2002 m. rugpjūčio 19 d. Kupiškyje) – Lietuvos katalikų dvasininkas.

Biografija
----------

Augo keturių vaikų šeimoje su dviem broliais ir seserimi, buvo jauniausias. 1924–1928 m. lankė Leliūnų pradžios mokyklą. 1928–1932 m. mokėsi Anykščiuose, 1932–1934 m. – Utenos gimnazijoje. 1934–1940 m. studijavo Kauno kunigų seminarijoje, 1937–1940 m. ir Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos-filosofijos fakultete. 1941 m. vasario 26 d. Kaune įšventintas kunigu.

Vikaravo Dusetose (1941–1944), Panevėžio Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčioje (1944–1945), Pasvalyje (1945–1946), Kamajuose (1946 m.), Pakruojyje (1947–1949).

1949 m. paskirtas Pakruojo bažnyčios administratoriumi, 1951 m. – Linkuvos administratoriumi. 1958 m. paskirtas Panevėžio Kristaus Karaliaus katedros vikaru, 1963 m. – katedros klebonu ir Panevėžio dekanu. 1964 m. perkeltas į Kupiškį klebono ir dekano pareigoms. Nuo 1998 m. dėl pablogėjusios sveikatos atleistas nuo klebono, 2000 m. – ir nuo dekano pareigų.

1994 m. išrinktas populiariausiu Kupiškio rajono žmogumi. 2001 m. suteiktas Kupiškio krašto Garbės piliečio vardas. Palaidotas Kupiškio bažnyčios šventoriuje, kunigų panteone.

Šaltiniai
---------

1. ↑

Literatūra
----------

* Monsinjoras Klemensas Gutauskas: monografija (sud. Aldona Vasiliauskienė). – Kaunas: Pasaulio lietuvių kultūros, mokslo ir švietimo centras, 2004. – 481 p.: iliustr. – ISBN 9986-418-31-3

Nuorodos
--------

* Ilgametį Kupiškio kleboną prisiminus // XXI amžius, 2009-05-02
* Monografijos apie Gutauską aprašas Archyvuota kopija 2006-09-24 iš Wayback Machine projekto.
* lcn.lt informacija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Palydovinė Tabiteuea nuotrauka
**Tabiteuea** – atolas Gilberto salose, Kiribatyje, į pietus nuo Taravos. Atolas sudarytas iš dviejų pagrindinių salų, Eanikai šiaurėje ir Nuguti pietuose ir keleto mažesnių salelių išilgai rytinės atolo dalies. Atolo sausumos plotas 38 km², o lagūnos – 365 km². 2005 m. čia gyveno 4899 gyventojai. Nors daugelis Kiribačio atolų sutampa su savivaldybėmis, Tabiteuea kaip ir Tarava yra dalinama į dvi savivaldybes:

* šiaurės Tabiteuea sausumos plotas 26 km² ir 2005 metais gyveno 3600 gyventojų pasidalinusių į 12 kaimų (sostinė Utiroa);
* pietų Tabiteuea sausumos plotas 12 km² ir 2005 metais gyvenno 1299 gyventojų pasidalinusių į 6 kaimus (sostinė Buariki).

Atolo pavadinimas gilbertiečių kalba reiškia „žemė be vadų", nes atolas tradiciškai buvo egalitarinis. XIX a. pabaigoje Tabiteuea vyko religinis karas, kai šiaurinės dalies gyventojai, kurie buvo atsivertę į krikščionybę užpuolė pietinę salos dalį, kurios gyventojai tebesilaikė tradicinių tikėjimų.
**Mažoji bendrija** (*MB*) – ribotos civilinės atsakomybės privatusis juridinis asmuo – įmonė, kurios visi nariai yra fiziniai asmenys. Mažosios bendrijos nariu gali būti fizinis asmuo, įnešęs ar įsipareigojęs įnešti įnašą į mažąją bendriją, taip pat mažosios bendrijos nario teises įgijęs fizinis asmuo. Mažojoje bendrijoje gali būti ne daugiau kaip 10 narių. Be to, skirtingai nuo uždarųjų akcinių bendrovių, mažajai bendrijai įsteigti nereikia pradinio kapitalo (tame tarpe ir įstatinio kapitalo), mažoji bendrija gali neturėti samdomų darbuotojų.

Mažąją bendriją steigiant dviem ar daugiau steigėjų pirmiausiai turi būti sudaroma steigimo sutartis, jei mažąją bendriją steigia vienas steigėjas – sudaromas mažosios bendrijos steigimo aktas, taip pat turi būti priimti mažosios bendrijos nuostatai. Šie dokumentai tampa teisiniu pagrindu įregistruoti mažąją bendriją Juridinių asmenų registre.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Lietuvos Respublikos mažųjų bendrijų įstatymas." Nr. Nr. XI-2159. 2012 m. birželio 29 d.. Nuoroda tikrinta 2013 03 05.
2. 1 2  „Registrų centras: beveik kas antra šiemet įregistruota įmonė – mažoji bendrija". *LRT*. 2022-10-21. Nuoroda tikrinta 2022-11-23.