recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Rio Terseras*Río Tercero* |
| --- |
|        |
| *San Martino aikštė* |
|  |
| 

Rio TerserasRio Terseras

32°11′0″ p. pl. 64°06′0″ v. ilg.﻿ / ﻿32.18333°š. pl. 64.10000°r. ilg.﻿ / 32.18333; 64.10000﻿ (Rio Terseras)Koordinatės: 32°11′0″ p. pl. 64°06′0″ v. ilg.﻿ / ﻿32.18333°š. pl. 64.10000°r. ilg.﻿ / 32.18333; 64.10000﻿ (Rio Terseras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Kordobos provincija Kordobos provincija |
| **Departamentas** | Tersero Aribos partidas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1913 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 46 421  |
| **Altitudė** | 386 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Rio Terseras |

**Rio Terseras** (isp. *Río Tercero*) – miestas vidurio Argentinoje, Kordobos provincijoje, 96 km į pietus nuo Kordobos, prie Tersero upės. Geležinkelių mazgas. Chemijos, naftos perdirbimo pramonė. Už 35 km į vakarus nuo miesto yra Embalsės branduolinė jėgainė. Yra sanatorija, Florentino Ameghino muziejus.

Istorija
--------

1910 m. aplink geležinkelio stotį ėmė kurtis gyvenvietė. 1913 m. *Modesto Acuña* gyvenvietė įkurta oficialiai, o 1918 m. pervadinta Rio Terseru. Vėliau įkurta ginklų gamykla, imta vystyti chemijos pramonė.

1995 m. lapkričio 3 d. Rio Tersero ginklų gamykloje įvyko didelis sprogimas, nuniokojęs miestą (žuvo 7 žmonės, sužeista ~300).

Šaltiniai
---------

1. ARGENTINA: Córdoba, *citypopulation.de*
2. ↑  ARGENTINA: Córdoba, *citypopulation.de*
| Pezarasit. *Città di Pesaro* |
| --- |
| '**Piazza del Popolo'** |
|  |
| 

PezarasPezaras

43°55′0″ š. pl. 12°54′0″ r. ilg.﻿ / ﻿43.91667°š. pl. 12.90000°r. ilg.﻿ / 43.91667; 12.90000﻿ (Pezaras)Koordinatės: 43°55′0″ š. pl. 12°54′0″ r. ilg.﻿ / ﻿43.91667°š. pl. 12.90000°r. ilg.﻿ / 43.91667; 12.90000﻿ (Pezaras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Markė |
| **Provincija** | Pezaro ir Urbino provincija |
|  |
| **Meras** | Luca Ceriscioli |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 94 926  |
| **Plotas** | 126,58 km² |
| **Tankumas** (2011) | 750 žm./km² |
| **Altitudė** | 11 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 61121-61122 |
| **Tel. kodas** | 0721 |
| **Tinklalapis** | www.comune.pesaro.pu.it |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Šv. Terencas Pezarietis |

**Pezaras** (it. *Pesaro*) – miestas Italijoje, Markėje; Pezaro ir Urbino provincijos sostinė. Žvejyba, baldų pramonė ir turizmas yra pagrindiniai ekonomikos ramsčiai.

Istorija
--------

Romėnai įkūrę miestą 184 m. pr. m. e. kaip *Pisaurum* picentų teritorijoje. Į picentų teritoriją buvo įsiveržę etruskai, paskui galai senonai IV a. pr. m. e. tad jų žemyje buvo tautų kratinys. Bet galai nebuvo susimaišę, nes romėnai juos atskyrė ir išvijo iš regiono.

Romėnų laikais Pezaras tapo svarbiu prekybos centru Via Flaminia kelyje. Po Vakarų Romos imperijos žlugimo miestą užėmė ostgotai, o jų karalius Vitigis jį sugriovė 539 m. per Gotų karus. Pezaras buvo skubiai atstatytas per penkerius metus, kai grįžo bizantiečiai. Po lombardų ir frankų užkariavimų miestas tapo popiežiaus valstybės dalimi.

Renesanso laikais miestą valdė Malatestų (1285–1445 m.), Sforcų (1445–1512 m.) ir Dela Rovere (1513–1631 m.) šeimos. Valdant Dela Rovere šeimai, Pezaras tapo jų kunigaikštystės sostine ir labai klestėjo. Buvo statomi vieši ir privatūs rūmai, buvo pastatytos naujos sienos (*Mura Roveresche*).

1860 m. rugsėjo 11 d. Pjemonto kariai įžengė į miestą ir Pezaras buvo prijungtas prie Italijos karalystės.

Miestai partneriai
------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Kroatija Rovinis, Kroatija
* Prancūzija Nanteras, Prancūzija
* Slovėnija Liubliana, Slovėnija
* Jungtinė Karalystė Votfordas, Didžioji Britanija
 | * Kinijos LR Činhuangdao, Kinija
* Palestinos valstybė Rafa, Gazos Ruožas
* Nigeris Keita, Nigeris
 |
**Peucetijai** (lot. *peucetii*) – gentis, gyvenusi Apulijoje (Pietų Italija), priklausiusi japygų civilizacijai. Gyveno netoli Bariono (*Barion*, lot. *Barium*, dabar Baris).

Didėjant helenizacijai peucetijų kilmė imta aiškinti per Graikijos istoriją. Dionisijus iš Halikarnaso aiškino, kad peucetijų protėvis Peucetis buvo mitinio pirmojo Arkadijos karaliaus Lykaono (*Lycaon*) sūnus ir Enotro (*Oenotrus*) brolis. Lykaonas padalijo Arkadiją savo dvidešimt dviem sūnums, o Peucetis nutarė ieškoti laimės svetur. Šis etiologinis mitas, šiuolaikinių autorių požiūriu, rodo, kad to meto graikų požiūriu peucetijai kultūriškai priklausė Didžiajai Graikijai, nors nebuvo joje įtakingi.

Herodotas pateikė panašią istoriją: mirus karaliui Minui daug kretiečių laivais atplaukė į sikanų žemes (Sicilija) ir apgulė Kamiką (*Camicus*). Apgultis truko penkerius metus, bet buvo nesėkminga. Išvarginti kretiečiai išplaukė namo į Kretą. Kilusi smarki audra išmetė jų laivus į krantą ir sudaužė juos. Kretiečiai neturėjo kaip grįžti namo, tad įkūrė Hyrijos (*Hyria*) miestą ir ėmė vadintis *japygais*. O ta Italijos dalis ėmė vadinti *Japygija*. (Herod. 7.170)

Strabonas rašė, kad peucetijai gyveno šiauriau Kalabrijos.

Strabono laikais peucetijų apgyvendinta teritorija ėjo mulų vilkstinių kelias, vienintelis kelias, jungęs Brindizį ir Beneventą. Keramikos radiniai paliudija Strabono pateiktą daunų, peucetijų ir mesapių (visi kalbėjo mesapių kalba) klasifikaciją. Peucetijų žemėse buvo dvylika gentinių valstybėlių, kurių vienos palikuonis yra šiuolaikinės Altamuros miestas.

Nuorodos
--------

1. ↑  Dionysius, *Roman Antiquites*, I.xi.3.
2. ↑  „…šiauriau [Kalabrijos žemės] gyvena peucetijai ir tauta, kuriuos graikai vadina daunais, bet vietiniai gyventojai visą šalį, kuri yra už Kalabrijos, vadina *Apulija*, nors kai kurie gyventojai, ypač peucetijai, yra vadinami ir *pediklais* (*poedicli*)." (*Geografija* VI.3).
3. ↑  „Iš Brindizio eina du keliai: vienas mulų kelias eina per peucetijų (kurie dar vadinami pediklais) kraštą, po to per daunų ir samnitų kraštus iki Benevento…" (*Geografija* VI.7.



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSenovės Italijos tautos |
| --- |
|  |
| Italikai | 
 Ekvai **·**  Fidėnai **·**  Hernikai **·**  Lotynai (Faliskai **·**  Sikulai) **·**  Oskai (Aurunkai **·**  Ausonai **·**  Kampanai **·**  Marukinai **·**  Peligniai **·**  Sabinai) **·**  Samnitai (Brutijai **·**  Frentaniai **·**  Lukaniai) **·**  Picėnai **·**  Umbrai (Marsai, Volskai) **·**  Vestinai |  |
|  |
| Kiti indoeuropiečiai | 
Keltai (Insubrai **·**  Leopontijai **·**  Orobijai) **·**  Venetai (Histrai **·**  Liburnai) **·**  Japygai (Mesapiai **·**  Peucetijai **·**  Daunijai) |
|  |
| Tirsėnai | 
 Etruskai **·**  Retai |
|  |
| Neidentifikuoti | 
 Elymai **·**  Euganėjai **·**  Karnai  **·**  Protosardinai (Korsai **·**  Balariai **·**  Jolėjai) **·**  Ligūrai **·**  Sikanai |

 |
Užrašas „Solidarność" (liet. *Solidarumas*) solidaricos šriftu
Okupuok Volstritą užrašas solidaricos šriftu
**Solidarica** (lenk. *Solidaryca*) – 1980 m. tuometinio Gdansko menų akademijos studento Ježo Janiševskio sukurtas šriftas, naudojamas visų pirma Lenkijos opozicinės, antikomunistinės profesinės sąjungos Solidarumas logotipe. Nelygios, susispaudusiosios raidės turėjo simbolizuoti kartu einančius ir vieni kitus palaikančius darbininkus.

Šrifro pavadinimas yra sudarytas iš dviejų lenkų kalbos žodžių: **Solidar**ność (liet. *Solidarumas*) ir cyr**ylica** (liet. *kirilica*).

Su laiku šrifto naudojamų raidžių skaičius buvo išplėstas ir plačiau naudojamas. Šiuo metu jis pradėtas naudoti ir kitais atvejais, silpnai susijusiais su laisvės idėjų gynimu, nors su tuo ne visada sutinka autorius, kuris niekam nėra perdavęs šrifto naudojimo turtinių teisių. 2009 m. birželio 4 d. dauguma Lenkijos laikraščių šiuo šriftu užrašė savo pavadinimus, tokiu būdu paminėdami 20-ąsias pirmųjų dalinai nepriklausomų rinkimų Rytų bloko valstybėse. Po penkerių metų, panašiu būdu metines paminėjo ir Google, kurdamas doodle Solidaricos šriftu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Michał Sołtysiak. *My, narkopolacy* Archyvuota kopija 2014-10-24 iš Wayback Machine projekto. Gazeta Wyborcza, 2009–06–25, (lenkų k.) (prieiga 2014-10-24)
2. ↑  Agnieszka Niewińska. *Solidaryca w służbie narkopolaków* Archyvuota kopija 2014-10-24 iš Wayback Machine projekto. Rzeczpospolita, 2009–07–01, (lenkų k.) (prieiga 2014-10-24)
3. ↑  Dziś tytuły gazet i portali pisane są Solidarycą (lenkų k.) (prieiga 2014-10-24)
4. ↑  Google świętuje razem z Polską. Doodle namalowane „solidarycą" Archyvuota kopija 2014-10-24 iš Wayback Machine projekto. (lenkų k.) (prieiga 2014-10-24)
**TV7** – regioninis televizijos kanalas, transliuojantis programą Jonavos, Ukmergės, Kaišiadorių, Kėdainių, Širvintų, Kauno miestų bei rajonų gyventojams.

TV7 transliuoja savo rengiamą programą, taip pat anksčiau retransliuodavo muzikinio kanalo Ukrainos OTV, Rusijos REN TV ir Init TV programas. Dabar TV7 kanalu transliuojama Init TV programa. 

Transliuotojas – UAB „TV7". Direktorė – Loreta Misionienė.

Istorija
--------

Kanalas buvo įkurtas kaip **„Jonavos televizija"** 2001 m. 2006 m. televizija pervadinta į TV7.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvoje transliuojamos televizijos programos |
| --- |
|  |
| LRT | 
LRT televizija | LRT Plius | LRT Lituanica |
|  |
| Komercinės nacionalinės programos | 
LNK | TV6 | BTV | TV3 | Info TV | 2TV | TV1 | TV8 | Lietuvos ryto TV | Delfi TV |
|  |
| Regioninės programos | 
Dzūkijos TV | TV Aidas | TV medica | Pūkas-TV | Marijampolės TV | Roventos TV | Šiaulių TV | Ventos regioninė TV | Balticum TV | Balticum Auksinis |
|  |
| Pietryčių Lietuvos programos lenkų k. | 
TVP Info | TVP Historia 2 | TVP Kultura 2 | TVP Polonia | Nuta.TV | Power TV | TVP Wilno |

 |
**Burtininkas** – žmogus, kuris užsiima būrimu. Tikėta, kad burtininkas baudžia kenkiančias raganas, gydo gyvulius ir žmones, išveda gyvates, peles, suranda pavogtus daiktus, įspėja ateitį, kartais ir kenkia žmonėms (paverčia juos gyvuliais, susargdina, pajuokia), gyvuliams, gamtai. 

Profesionalūs burtininkai, kaip manoma, atsirado pirmykštėje bendruomeninėje santvarkoje. Pirmykščių tautų ir genčių burtininkai, tokie kaip žyniai, šamanai, sudarė atskirą (aukštesnį) visuomenės sluoksnį; dažnai jie atlikdavo kulto apeigas, gydydavo žmones, vadovaudavo dvasiniam, o kartais ir politiniam gyvenimui. Burti juos išmokydavo senesnieji (vyresnieji) burtininkai. Daugelį svarbesnių burtininko funkcijų vėliau perėmė dvasininkai ir kitų profesijų žmonės. Australijos bei Amerikos aborigenų, Afrikos, Azijos ir Europos šiaurės tautelių burtininkai iki XX a. pradžios išlaikė privilegijuotą padėtį.

Lietuvių folklore burtininko vaizdinys susiliejęs su raganos; dažniausiai burtininkai ir būdavo vadinami raganiais, čerauninkais, nuodininkais, kerėtojais, žavėtojais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Burtininkas*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, II t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1977. T.II: Bangladešas-Demokratinis 336–337 psl.
| Taalio ugnikalnis |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Filipinai Filipinai |
|  |
| Aukštis | 311 m |
|  |
| Tipas | sudėtinis ugnikalnis |
|  |
| Amžius |  |
|  |
| Aktyvumas | veiklus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 2020 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 14°0′07″ š. pl. 120°59′34″ r. ilg.﻿ / ﻿14.00194°š. pl. 120.99278°r. ilg.﻿ / 14.00194; 120.99278Koordinatės: 14°0′07″ š. pl. 120°59′34″ r. ilg.﻿ / ﻿14.00194°š. pl. 120.99278°r. ilg.﻿ / 14.00194; 120.99278 |

**Taalio ugnikalnis** (tag. *Bulkang Taal*) – ugnikalnis Filipinuose, Lusono salos pietinėje dalyje, Batangaso provincijoje. Aukštis – 311 m. Ugnikalnis stūkso Taalio ežere, sudaro Ugnikalnio salą. Tai vienas veikliausių šalies ugnikalnių, per istorinius laikus išsiveržęs 33 kartus. Kadangi Taalio apylinkės tankiai gyvenamos, o išsiveržimai dažnai būna stiprūs – tai vienas pavojingiausių pasaulio ugnikalnių.

Taalio ugnikalnis įdomus tuo, kad yra saloje esančiame ežere, o jame pačiame (krateryje) taip pat telkšo ežeras. Šiame kraterio ežere dar kyšo uola. Tai gana retas atvejis, kai sala yra 3 skirtingo lygio vandens telkiniuose. Taalio ugnikalnio saloje, dėl išsiveržimų pavojaus, gyventi draudžiama, bet skurdžios šeimos, nepaisydamos pavojų, kuriasi jo šlaituose. Ugnikalnis ir jo apylinkės paskelbti nacionaliniu parku.

Pirmas šaltiniuose minimas Taalio išsiveržimas įvyko 1572 m. Ypač smarkus išsiveržimas vyko 1754 m. gegužės 15 – gruodžio 1 dienomis: buvo sugriauti aplink ežerą įsikūrę Taalio, Lipos, Tanauano, Salos miestai. Kitas smarkus išsiveržimas įvyko 1911 m. sausį – visiškai sunaikinti Ugnikalnio saloje buvę kaimai, nukentėjo apyežerės. Krateryje buvęs ryškiaspalvis ežeras išnyko, jį pakeitė dabartinis ežeras. Paskutiniai išsiveržimai įvyko 1965 ir 1977 m. ugnikalnis vėl išsiveržė 2020 m.

* Taalio kraterio ežeras su saleleTaalio kraterio ežeras su salele
* Po 1969 m. išsiveržimo likusi suakmenėjusi lavaPo 1969 m. išsiveržimo likusi suakmenėjusi lava
* Ugnikalnis iš oroUgnikalnis iš oro
* Vaizdas nuo ežero krantoVaizdas nuo ežero kranto

Nuorodos
--------

* Taalio ugnikalnis *Global Volcanism Program* puslapyje.

1. ↑


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Taalio ugnikalnis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Nuo Burundžio nepriklausomybės 1962 m. **šalyje vyko du genocido** atvejai – 1972 ir 1993 m. 1972 m. tutsių vadovaujama armija išžudė hutus, o 1993 – hutai masiškai žudė tutsių gyventojus. Šios žudynės buvo ištirtos Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos 2002 m.

1972 m. genocidas
-----------------

Šeštame dešimtmetyje Burundyje buvo 86 procentai hutų, 13 – tutsių ir 1 – tva tautybės gyventojų, tačiau visu šiuo laikotarpiu tutsiai užėmė vadovaujamas pareigas politikoje ir kariuomenėje. Po pirmųjų 1965 m. rinkimų parlamento daugumą laimėjo hutai, tačiau šalies karalius Ntare V parlamentui vadovauti paskyrė vieną savo draugų iš tutsių. Tai labai supykdė hutus ir jie surengė valdžios perversmą. Karalius pasitraukė iš šalies, tačiau perversmas buvo nesėkmingas.

1972 m. balandžio 27 d. šalies pietuose hutai pradėjo riaušes prieš valdančiuosius tutsius. Jie žudė visus sutiktus tutsius bei hutus, kurie nesutikdavo prisijungti prie riaušių. Šių atvejų metu buvo nužudyta iki 1 200 žmonių.

Netrukus po šių įvykių šalies vyriausybė ėmėsi atsako ir kariuomenė daugumoje šalies miestų nužudė iki 210 000 hutu kilmės gyventojų. Keli šimtai tūkstančių buvo priversti palikti šalį ir išsikėlė į kaimynines šalis, daugiausiai Tanzaniją.

1993 m. genocidas
-----------------

1990 m. spalį Ruandos tremtiniai, daugiausiai tutsiai, ilgus metus tarnavę Ugandos kariuomenėje, įsiveržė į Ruandą. Trejus metus vyko karas tarp Hutų vyriausybės ir tutsių vadovaujamo Ruandos patriotinio fronto pajėgų. 1993 m. padedant JT ir Afrikos vienybės organizacijai buvo sudaryta taika. 1994 m. balandžio 6 d. Burundžio ir Ruandos prezidentai kartu su kitais regiono lyderiais lėktuvu skrido iš Tanzanijos į Ruandos sostinę Kigalį po taikos derybų. Lėktuvui leidžiantis į oro uostą jis buvo numuštas žemė-oras raketomis. Iš karto po to sostinėje prasidėjo masinės žudynės, kurias daugiausia rengė prezidento apsauga.

1993 m. birželį hutai laimėjo parlamento rinkimus ir suformavo savo vyriausybę. Netrukus po rinkimų prasidėjo masiniai neramumai tarp hutų ir tutsių. Neramumų viršūnė buvo 1993 m. spalio 21 d. kai buvo nužudytas hutų remiamas prezidentas Melchior Ndadaye ir šalis tapo masinio karo lauku. Hutų pajėgos žudynėmis atsakinėjo į prezidento nužudymą. Aukomis tapo apie 25 000 tutsių. Bandydami įvesti tvarką Burundžio kariai ir tutsių civiliai atakavo hutus, įskaitant ir nekaltus civilius. 2002 m. Jungtinių Tautų Saugumo Taryba šias žudynes įvardijo kaip genocidą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Burundi 1972: Selective Genocide of Hutus
| Solimanasسليمان |
| --- |
| *Miesto gatvėje* |
|  |
| 

SolimanasSolimanas

36°42′00″ š. pl. 10°29′00″ r. ilg.﻿ / ﻿36.70000°š. pl. 10.48333°r. ilg.﻿ / 36.70000; 10.48333﻿ (Solimanas)Koordinatės: 36°42′00″ š. pl. 10°29′00″ r. ilg.﻿ / ﻿36.70000°š. pl. 10.48333°r. ilg.﻿ / 36.70000; 10.48333﻿ (Solimanas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Tuniso vėliava Tunisas |
| **Vilajetas** | Nabulio vilajetas |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 37 749  |
|  |
|  **Vikiteka** | Solimanas |

**Solimanas** arba **Slimanas** (arab. سليمان‎ = *Slimène*, pranc. *Slimène*) – miestas Tunise, šiaurinėje šalies dalyje, netoli sostinės.

Istorija
--------

Miestas išaugo po to, kai XVI a. jį užvaldė Osmanų imperija. Čia įsikūrė turkų kareiviai, o vėliau (septynioliktame amžiuje) atvyko iš Andalūzijos išstumti morisiečiai. Istoriniame miesto centre yra siaurų gatvių, susikertančių statmenai, tinklas. Pastatai yra dažyti balta spalva, durys – iš dažytos medienos, o namai kartais būna su žaliais čerpėmis.

Miesto centre dvi mečetės liudija šią dvigubą įtaką: viena iš malikitų apeigų, kurias galima pastebėti prie jos minareto, pastatyto ant kvadrato pagrindo, o kita – Hanefite apeigos (turkų), turinčios aštuonkampį pagrindą.

Sportas
-------

* AS Soliman futbolo klubas;
* Miesto futbolo stadionas, kurio talpa 3 tūkst. žiūrovų.

Galerija
--------

* 1935-ieji metai1935-ieji metai

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Gvadalkivyras |
| --- |
| Gvadalkivyras Kordobos apylinkėse Gvadalkivyras Kordobos apylinkėse |
| **Ilgis** | 657 km |
| **Baseino plotas** | 59 978 km² |
| **Vidutinis debitas** | 164,3 m³/s |
| **Ištakos** | Kanjada de las Fuentesas |
| **Žiotys** | Atlanto vandenynas |
| **Šalys** | Ispanijos vėliava Ispanija |
|  |
|  **Vikiteka** | Gvadalkivyras |

**Gvadalkivyras** (isp. *Guadalquivir*) – trečia pagal ilgį Ispanijos upė, ilgiausia Andalūzijoje. Prasideda ties Kanjada de las Fuenteso vietove, Kasorlos kalnagūbryje, Andalūzijos kalnuose. Teka į pietvakarius, daugiausia Andalūzijos žemuma. Skaidosi į protakas, daro meandras. Įteka į Atlanto vandenyno Kadiso įlanką; sudaro estuariją.

Svarbiausi intakai: Mažoji Gvadiana, Gvadalimaras, Gvadachosas, Bembesaras, Chenilis.

Upės vandenys naudojami drėkinimui. Žemupys (nuo Sevilijos) laivuojamas. Prie Gvadalkivyro įsikūrę Kordobos, Sevilijos, Sanlukar de Baramedos miestai. Žemupyje teka Donjanos nacionalinio parko riba.

Upė pavadinimas kilęs iš arab. الوادي الكبير = *al-wād al-kabīr* („didžioji upė").
Jonas Olas Sandas 2018 m. vaikų Eurovizijos metu Minske
**Jonas Olas Sandas** (norv. *Jon Ola Sand*) – Norvegijos televizijos žurnalistas ir prodiuseris, kuris dirba Norvegijos visuomeniniam transliuotojui Norsk Rikskringkasting (NRK). 2010–2020 m. buvo Eurovizijos vykdančiuoju vadovu.

J. O. Sandas yra Tarptautinės televizijos menų ir mokslų akademijos narys. J. O. Sandas prodiusavo ir režisavo tokias laidas, kaip Nobelio taikos premijos koncertai, Norvegijos kino apdovanojimai ir Norvegijos nacionalinės atrankos *Melodi Grand Prix* į „Eurovizijos" dainų konkursą.

Eurovizijos dainų konkursas
---------------------------

2010 m. lapkričio 26 d. atsistatydinus Svante Stockselius, J. O. Sandas buvo paskirtas Eurovizijos vykdančiuoju vadovu.

Sando kadencija baigėsi 2020 m. gegužės 17 d. – jį pareigose pakeitė švedas Martin Österdahl.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Jon Ola Sand new Executive Supervisor" (anglų). Europos transliuotojų sąjunga. 2010-11-26.
2. ↑  „Martin Österdahl new Eurovision Song Contest Executive Supervisor". *Eurovision.tv*. 2020-01-20.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Svante Stockselius** | **Eurovizijos vykdantysis vadovas**2010–2020 | Po to:**Martin Österdahl** |
**Vikicitatos** (angl. *Wikiquote*) – laisvasis interneto projektas, kaip ir Vikipedija besiremiantis mediawiki programine įranga. Tikslai - Viki principu sudaryti citatų kompendiumą įvairiomis kalbomis. Vikicitatose skelbiamos įvairios citatos, aforizmai, sentencijos, lozungai, žymių žmonių mintys, šmaikštūs posakiai, patarlės ir priežodžiai pačiomis įvairiausiomis temomis.

Istorija
--------

Vikicitatų ženklas
* 2003 m. birželio 27 d. – Vikicitatos laikinai patalpinamos Wolofo Vikipedijos variante (wo.wikipedia.org)
* 2003 m. liepos 10 d. – Vikicitatos turi atskirą subdomeną: quote.wikipedia.org
* 2003 m. rugpjūčio 25 d. – Vikicitatoms skiriamas atskiras domenas: wikiquote.org
* 2004 m. liepos 17 d. – Greta anglų k. atsiranda Vikicitatos ir kitomis kalbomis.
* Vikicitatų projektas lietuvių kalba pradėtas 2004 m. Jame per **2500** citatų puslapių.

Problematika
------------

Citatos turi būti paskelbtos tam tikrame kontekste, kuris pateisina svetimų kūrinių naudojimą – šiuo atveju, citavimą. Vikimedijos bendruomenė teigia, kad vikiprojektus reikėtų suprasti kaip vientisą erdvę, kurioje, pvz. rašant straipsnius Vikipedijoje, pateikiama nuoroda į atitinkamas citatas, kurios (techniškai žiūrint) publikuojamos kitoje vietoje, bet kartu sudaro vientisą kontekstą (tam tikro straipsnio tekstą). Todėl rekomenduojama, kad greta atitinkamų citatų būtų nuoroda į kitus Vikimedijos projektus, kuriuose citatos galėtų būti suprantamos kaip sudėtinė dalis.

Nuorodos
--------

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Vikicitatos***

* Tarptautinis Vikicitatų projekto tinklalapis **(**angl.**)**
* Projektas lietuvių kalba

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RVikimedijos fondas |
| --- |
|  |
| 

Jimmy Wales (projekto įkūrėjas) · Maryana Iskander (dabartinė vadovė) |
|  |
| 

Vikipedija · Vikicitatos · Vikiknygos · Vikiteka · Vikižodynas · Vikinaujienos · Vikikelionės · Vikišaltiniai · Vikiversitetas · Vikirūšys · Meta-Wiki
 |
|  |
| 

Vikipedijos bendruomenė · Vikimanija |

 |

Vikižodynas
**Šakių rajono savivaldybės taryba** – Šakių rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.

Tarybą sudaro 25 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.

Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.

Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.

Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.

Istorija
--------

Merai
-----

* Romaldas Petras Damušis – 1995–1997 m.
* Rimantas Vensas – 1997–2000 m.
* Juozas Puodžiukaitis – 2000–2003 m.
* Juozas Bertašius – 2003–2016 m.
* Edgaras Pilypaitis – nuo 2017 m.

Savivaldybės tarybos
--------------------

* Šakių rajono taryba 1990–1995 m.
* Šakių rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
* Šakių rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
* Šakių rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
* Šakių rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
* Šakių rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
* Šakių rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2021-02-25 iš Wayback Machine projekto.
| Gvalijarasग्वालियर |
| --- |
| *Miesto reginys iš tvirtovės* |
|  |
| 

GvalijarasGvalijaras

26°13′0″ š. pl. 78°10′0″ r. ilg.﻿ / ﻿26.21667°š. pl. 78.16667°r. ilg.﻿ / 26.21667; 78.16667﻿ (Gvalijaras)Koordinatės: 26°13′0″ š. pl. 78°10′0″ r. ilg.﻿ / ﻿26.21667°š. pl. 78.16667°r. ilg.﻿ / 26.21667; 78.16667﻿ (Gvalijaras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Madhja Pradešas |
| **Rajonas** | Gvalijaras |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 1 069 276  |
| **Plotas** | 730 km² |
| **Tankumas** (2011) | 1 465 žm./km² |
| **Altitudė** | 211 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Gvalijaras |
|  |
| **Kirčiavimas** | Gvãlijaras |

**Gvalijaras** (arba *Gvalioras*; hind. ग्वालियर, IAST: *Gvāliyar*, angl. *Gwalior*) – miestas Indijos šiaurinėje dalyje, Madhja Pradeše, 319 km į pietryčius nuo Delio. Transporto mazgas (geležinkelių sankirta, oro uostas, praeina Agros–Mumbajaus plentas). Medvilnės pramonė, tekstilės mašinų gamyba, tradicinė audinių, kilimų, juvelyrikos, metalo dirbinių gamyba. Veikia archeologijos muziejus. Išlikę įvairių architektūros paminklų: Gvalijaro tvirtovė (VIII–XIV a.) su uolose iškaltomis džainų šventųjų skulptūromis (XV–XVI a.) Gopačalio kalne ir keletu šventyklų, Džai Vilaso rūmai (1874 m.), Saulės šventykla, Ghauso Mohamado mauzoliejus. Į Gvalijaro sudėtį patenka buvę miestai Laškaras ir Moraras (dabar miesto dalys).

88 % Gvaljaro gyventojų – hinduistai, 8,5 % – musulmonai. Pagrindinė kalba – hindi, taip pat paplitusi marathų kalba.

Istorija
--------

Miestas priklausė įvairioms indų dinastijoms. 1231 m. Gvalijarą užkariavo Itutmišas, miestas atsidūrė musulmonų valdžioje. 1375 m. Gvalijaro valdovu tapo Vyr Singhas, miestas suklestėjo kaip kultūrinis ir religinis centras. XV a. mieste gimė žymus indų kompozitorius Tansenas. 1761 m. miestas ir jo apylinkės sudarė Gvalijaro kunigaikštystę (jos sostinė buvo Laškare).

* Miesto architektūraMiesto architektūra
* Gvalijaro tvirtovės sienaGvalijaro tvirtovės siena
* Džainų reljefaiDžainų reljefai
* Mohamado Ghauso mauzoliejusMohamado Ghauso mauzoliejus

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 110
**Gerasimas** (*Herasimas*, m. 1435 m. liepos 28 d. Vitebske) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės stačiatikių veikėjas.

Biografija
----------

1415–1428 m. Voluinės Vladimiro vyskupas, rėmė Vytauto Didžiojo siekį įkurti atskirą Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės stačiatikių metropoliją. 1415 m. dalyvavo išrenkant metropolitu Grigorijų Camblaką. Nuo 1428 m. Smolensko vyskupas.

Pasižymėjo literatūrine veikla. 1428 m. jo nurodymu raštininkas Timofejus parašė pirmąjį Vytauto pagyrimo variantą, čia apie 1428–1430 m. galėjo būti parašytas ir Lietuvos didžiųjų kunigaikščių metraštis. 1432 m. kaip Lietuvos didžiojo kunigaikščio Švitrigailos kandidatas, Konstantinopolio patriarcho paskirtas visos Rusios metropolitu, bet 1433 m. grįžo į Smolenską – Maskvos didžioji kunigaikštystė, atrodo, jo nepripažino. 1434 m. vasarą pas popiežių Eugenijų IV į Florenciją nuvykusi diplomatinė delegacija pareiškė, kad jis pasirengęs tartis dėl bažnytinės unijos. 1434 m. spalio 20 d. popiežius pažadėjo Gerasimui jį priimti, tik prašė gauti stačiatikių provincinio Sinodo nurodymą tartis dėl unijos; laišką Švitrigaila įsakė perskaityti stačiatikių kunigaikščių ir aukštųjų dvasininkų susirinkime. Gerasimas, atrodo, slapta norėjęs išvengti unijos, ir su Žygimanto Kęstutaičio šalininkais ėmė rengti sąmokslą prieš Švitrigailą. 1435 m. kovo suimtas, sukaustytas grandinėmis ir išvežtas į Vitebską. Sudegintas ant laužo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tomas Baranauskas. *Gerasimas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 592 psl.
Koordinatės: 54°57′15″š. pl. 23°01′40″r. ilg.﻿ / ﻿54.9543°š. pl. 23.0277°r. ilg.﻿ / 54.9543; 23.0277

|  Šakių evangelikų liuteronų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Tikėjimo srovė** | liuteronai |
| **Savivaldybė** | Šakių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Šakiai |
| **Adresas** | V. Kudirkos g. 15 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1842 m. |

**Šakių evangelikų liuteronų bažnyčia** – evangelikų liuteronų bažnyčia, esanti Šakiuose, V. Kudirkos g. 15.

Istorija
--------

2014 m.
Bažnyčia pastatyta 1842 m. Jos fundatorius buvo baronas Gustavas Henrichas fon Koidelis. Sudarydamas sąlygas stabiliam parapijos gyvavimui jis padovanojo bažnyčią, kleboniją, kantoriaus ir zakristijono namus, parke esantį vaismedžių sodą, ūkinius pastatus, žemės sklypą. Pradžioje bažnyčia buvo bebokštė, bokštas jai pristatytas 1877 m. 

Sovietmečiu bažnyčia uždaryta, joje įkurdintas kino teatras, vėliau sporto salė. 2000 m. bažnyčia atstatyta ir grąžinta tikintiesiems.

Nuorodos
--------

* Parapijos puslapis Archyvuota kopija 2014-11-29 iš Wayback Machine projekto.
* Liuteronų parapija Archyvuota kopija 2007-10-27 iš Wayback Machine projekto..
**Žemaičių tiesa** – Kretingos apskrities laikraštis, ėjęs 1944–1951 m.

Istorija
--------

1944 m. gruodžio 28 d. pradėtas leisti Lietuvos komunistų partijos (bolševikų) Kretingos apskrities komiteto ir apskrities darbo žmonių deputatų tarybos vykdomojo komiteto laikraštis, ėjęs 5000 egz. tiražu. Jo spausdinimui naudoti Pranciškonų spaustuvės įrengimai. Iš pradžių spaustuvė veikė Vytauto gatvės ir Tarybų (dabar – Rotušės) aikštės kampe esančiame pastate, vėliau buvo perkelta į Tarybų aikštę, o 1948 m. grąžinta į pirmines patalpas Vilniaus g. 6.

Po administracinio-teritorinio suskirstymo reformų „Žemaičių tiesą" 1951 m. sausio 7 d. pakeitė Kretingos rajono laikraštis „Stalinietis". „Žemaičių tiesa" laikoma dabartinio Kretingos rajono laikraščio Švyturys pirmtaku.

Redaktoriai
-----------

* Bronius Kisarauskas – 1944–1948 m.
* Vytautas Misevičius – 1948–1950 m.
* Genovaitė Taurinskienė – 1950 m.
* Antanas Steckis – 1951 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vilius Užtupas. Kretingos spaustuvė. – Švyturys – 1989, gegužės 5. – P. 2

Nuorodos
--------

* „Švyturio" internetinė svetainė
Koordinatės: 54°57′19″š. pl. 23°02′42″r. ilg.﻿ / ﻿54.9553°š. pl. 23.0451°r. ilg.﻿ / 54.9553; 23.0451

 *Kitos reikšmės – Sąrašas:Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios.*

|  Šakių šv. Jono Krikštytojo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Šakių |
| **Savivaldybė** | Šakių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Šakiai |
| **Adresas** | Vasario 16-osios g. 11A |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1940 m. |

**Šakių šv. Jono Krikštytojo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Šakiuose. Turi modernizuoto renesanso bruožų.

Parapijoje veikia Plieniškių koplyčia.

Istorija
--------

Bažnyčios rytinis fasadas
Pagrindinė nava
Andrius Gelgaudas Šakaičiuose (buvęs kaimas dabartinių Šakių vietoje) 1689 m. pastatė medinę koplyčią. Joje kas trečią sekmadienį Gelgaudiškio klebonas laikydavo pamaldas. Gelgaudiškio savininkė Antonija Valdšteinaitė-Sapiegienė 1719 m. bažnyčiai paskyrė valaką žemės, 3000 auksinų ir po 100 auksinų kasmet. Kunigaikštis Mykolas Čartoriskis sunykusios koplyčios vietoje pastatė medinę bažnyčią. Ji buvo Gelgaudiškio filija. 1801 m. įkurta parapija, 1802 m. – parapinė mokykla. Bažnyčia 1823 m. parapijiečių atnaujinta.

Šakių vikaras Matas Čarneckis (1825–1899 m.), apkaltintas sukilėlių rėmimu, 1863 m. areštuotas ir 20 mėn. kalintas. Kurį laiką kunigu tarnavo Antanas Radušis. Po 1910 m. įsikūrė Šakių krikščionių darbininkų draugija, 1913 m. – Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Kunigas Juozas Šalčius (1900–1988) 1930 m. suorganizavo Zanavykijos katalikiško jaunimo kongresą.

Kunigo Br. Vaišnoro rūpesčiu pagal architekto Vytauto Landsbergio-Žemkalnio projektą 1934–1940 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. 1944 m. sudegė senoji medinė bažnyčia, susprogdintas mūrinės bažnyčios bokštas. Pamaldos laikytos mūrinėje klebonijoje. 1947 m. atstatytas gerokai žemesnis bokštas, suremontuotas bažnyčios vidus. 1973 m. pastatyti 5 nauji altoriai, lubos išpuoštos gipsatūra.

Architektūra
------------

Bažnyčia turi modernistinio renesanso bruožų, stačiakampio plano, vienabokštė. Vidus 3 navų, vidurinioji aukštesnė. Šventoriaus tvora metalinė. Jame palaidotas kunigas Saliamonas Samuolis (1915–1987), (Šakiuose nuo 1967 m.), tremtinys.

Galerija
--------

* PriekisPriekis
* Šoninis fasadasŠoninis fasadas
* Bokštelio kryžiusBokštelio kryžius

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šakių šv. Jono Krikštytojo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Šakių šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
| ***Gerasis kaimynas Semas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Good Neighbor Sam |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | David Swift |
| Scenaristas (-ai) | James FritzellEverett GreenbaumDavid Swift |
| Vaidina | Jack LemmonRomy Schneider |
| Metai | 1964 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 130 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Gerasis kaimynas Semas** (angl.  *Good Neighbor Sam*) – 1964 m. JAV sukurta komedija pagal Jack Finney novelę.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Jack Lemmon – Semas Biselis
* Romy Schneider – Žaneta Lagerlof
* Dorothy Provine – Minerva Bisel
* Mike Connors – Hovardas Ebetas
* Edward Andrews – ponas Berkas
* Robert Q. Lewis – Erlas
* Barbara Bouchet – sekretorė

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Semas laimingas šeimoje, su žmona Mina augindamas dvi dukteris, tačiau darbe jis jaučiasi visiškai neįvertintas ir nepastebimas. Netikėtai susiklosčius aplinkybėms, Semui pavyksta išgelbėti užsakymą, ir jo karjera pradeda kilti.

Netrukus į jų kaimynystę atsikrausto žmonos draugė Žaneta. Pastaroji turi paveldėti didžiulį senelio palikimą, tačiau tam būtina sąlyga – sėkminga santuoka, o ji kaip tik neseniai išsiskyrė su vyru...

Apdovanojimai
-------------

* BAFTA (nominacija) – geriausias užsienio aktorius (J. Lemmon)
* Laurel apdovanojimas (nominacija) – geriausia komedija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Lonicera periclymenum** |
| --- |
| Vijoklinis sausmedis (*Lonicera periclymenum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Sausmediniai  *( Caprifoliaceae)* |
| Gentis: | Sausmedis  *( Lonicera)* |
| Rūšis: | Vijoklinis sausmedis  *( Lonicera periclymenum)* |

 |

**Vijoklinis sausmedis** (*Lonicera periclymenum*) – sausmedinių (*Caprifoliaceae*) šeimos, sausmedžio (*Lonicera*) genties augalas. Paplitęs didesnėje Europos dalyje, šiaurės Afrikoje. Arealas šiaurėje siekia pietų Norvegiją, Švediją. Lietuvoje natūraliai neauga, bet dažnai auginamas darželiuose, želdynuose.

Tai daugiametis krūminis vijoklis (liana). Auga besivyniodamas aplink medžius, sienas, atramas. Neretai gali pražudyti atraminį augalą, sustabdęs jo medžiagų apytaką. Lapai priešiniai, paprasti, lygiakraščiai, tamsiai žali, elipsiški, 4-6 cm ilgio. Žiedynai susitelkę po 3-12 šakų galuose. Žiedai vamzdiški, kreminės (iš vidaus) ir rausvos (iš išorės) spalvos, kvapnūs. Žydi gegužės-liepos mėnesiais. Dėl savo žiedo sandaros gali būti apdulkinami tik drugių sfinksų. Augalas medingas. Vaisius – tamsiai raudona uoga.

Vijoklinis sausmedis – šviesiamėgis augalas, augantis šviesiuose miškuose, krūmynuose, pamiškėse.

* ŽiedynasŽiedynas
* UogosUogos
* Vijoklinis sausmedis, „pasmaugęs" medįVijoklinis sausmedis, „pasmaugęs" medį

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vijoklinis sausmedis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Gvajakilisisp. *Guayaquil* |
| --- |
|              |
| *Gvajakilio centras* |
|  |
| 

GvajakilisGvajakilis

2°11′0″ p. pl. 79°53′0″ v. ilg.﻿ / ﻿2.18333°š. pl. 79.88333°r. ilg.﻿ / 2.18333; 79.88333﻿ (Gvajakilis)Koordinatės: 2°11′0″ p. pl. 79°53′0″ v. ilg.﻿ / ﻿2.18333°š. pl. 79.88333°r. ilg.﻿ / 2.18333; 79.88333﻿ (Gvajakilis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Ekvadoro vėliava Ekvadoras |
| **Provincija** | Gvajaso provincija |
| **Kantonas** | Gvajakilio kantonas |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 2 644 891  |
| **Plotas** | 344,5 km² |
| **Tankumas** (2017) | 7 677 žm./km² |
| **Altitudė** | 4 m |
|  |
| **Tinklalapis** |  |

**Gvajakilis** (isp. *Guayaquil* arba *Santiago de Guayaquil*) – miestas vakarų Ekvadore, didžiausias šalies miestas. Išsidėstęs prie Gvajaso (*Guayas*) upės netoli Gvajakilio įlankos, Ramiojo vandenyno pakrantėje. Pagrindis Ekvadoro ekonominis centras: žuvies pramonė, naftos apdirbimas, maisto ir plataus vartojimo prekių pramonė. Didžioji dalis šalies eksporto (ypač – bananų) keliauja per giliavandenį Gvajakilio uostą (užbaigtas 1962 m.). Yra Gvajakilio universitetas (1867 m.), Gvajakilio Santjago katalikiškasis universitetas (1962 m.), Gvajakilio pasaulietiškasis universitetas (1847 m.), politechnikos institutas (1958 m.). XVI a. bažnyčia, paminklas Gvajakilio konferencijai atminti (1822 m.), kurioje susitiko du žymieji Pietų Amerikos politikai Chosė de San Martinas ir Simonas Bolivaras.

 Paminklas Gvajakilio konferencijai atminti

Istorija
--------

Gvajakilį 1537 m. įkūrė ispanų keliautojas Fransiskas de Oreljana (*Francisco de Orellana*).

Sportas
-------

* CS Emelec – futbolo klubas.

Namų rungtynes žaidžia George Capwell stadione (isp. *Estadio George Capwell*), talpinančiame daugiau nei 40 tūkst. žiūrovų.
* Guayaquil City FC – futbolo klubas;
* 9 de Octubre FC – futbolo klubas;

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑  [ Stadiono talpa 40 tūkst. žiūrovų]

Nuorodos
--------

* Galapagai
Gerberga Saksė
**Gerberga Saksė** (apie 913 m. –969 m. vasario 3 d. arba 984 m. gegužės 5 d.) – Prancūzijos karalienė nuo 939 iki 954 m. rugsėjo 10 d. santuokoje su Vakarų Frankų karalystės karaliumi Liudviku IV. Henriko I Paukštininko ir Matildos Vestfalės duktė, Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Otono I sesuo.

Biografija
----------

### Dinastijos tęsėja

Energinga ir protinga moteris – du kartus gelbėjo Karolingų dinastiją nuo pražūties: pirmą kartą – išplėšusi savo vyrą Liudviką IV iš normanų Hugo Didžiojo rankų, o antrą kartą – kada dėka tikslaus apskaičiavimo sugebėjo pastatyti savo jauną sūnų į sostą vadovaujant Frankų hercogui Hugo ir Kiolno arkivyskupui Bruno Didžiajam.

### Pamaldumas

Po karaliaus Liudviko IV mirties 954 metų rugsėjo 10 d. Gerberga tapo vienuole ir tarnavo kaip abatė katedroje, Lano mieste.
Nė vienas Lotario raštas bažnyčių naudai nebuvo duotas be jos patarimo, greičiau, įsakymo.

### Palaidojimo vieta

Gerberga palaidota Švento Remigijaus bažnyčioje.

### Šeima ir vaikai

Pirmas vyras (nuo 929): Lotaringijos hercogas Gizelbertas. Turėjo 4 vaikus:

* Gerberga (apie 925–978). Ištekėjo už Grafo de Vermandua Alberto I.
* Alberada (g. apie 930).
* Henrikas (apie 932 – apie 944).
* Viltruda (apie 937 – apie 944), Bavarijos hercogienė. Ištekėjo už Bavarijos hercogo Bertoldo.

Antras vyras (nuo 939): Liudvikas Vakarų Frankų karalius. Turėjo 8 vaikus:

* Lotaris (941–986), Prancūzijos karalius nuo 954 metų. Vedęs nuo 966 m. Emą Italę, Italijos karaliaus Lotario II dukterį.
* Matilda (apie 943–992 m. sausio 27 d.). Nuo 964 metų Burgundijos karaliaus Konrado I žmona.
* Childegarda (g. apie 944).
* Karlomanas (g. apie 945–953).
* Liudvikas (g. apie 948–954).
* Karolis I (953 – apie 993), Žemutinės Lotaringijos hercogas.
* Aklberada (g. iki 953).
* Henrikas (g. iki 953–953).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Ema Prancūzė** | **Vakarų Frankijos karalienė**934 – 954 | Po to:**Ema Italė** |

Literatūra
----------

* Лот Фердинанд. Последние Каролинги = Les Derniers Carolingiens. – СПб: Евразия, 2001. – С. 62-63. – ISBN 5-8071-0077-8.
| **Convolvulus** |
| --- |
| Trispalvis vijoklis (*Convolvulus tricolor*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Vijokliniai  *( Convolvulaceae)* |
| Gentis: | **Vijoklis**  *( Convolvulus)* |

 |

**Vijoklis** (*Convolvulus*) – vijoklinių (*Convolvulaceae*) šeimos augalų gentis. Paplitęs beveik visame pasaulyje.

Vijoklių genčiai priklauso daugiamečiai, rečiau vienamečiai žoliniai augalai, puskrūmiai arba (retai) krūmai. Dauguma rūšių auga vyniodamosis (vijokliai). Lapai pražanginiai, ištisiniai, dažniausiai lygiakraščiai. Žiedai kvapūs, balti, rausvi, piltuviški arba varpiški, pavieniai arba susitelkę į žiedynus. Vaisius – dėžutė. Auga laukuose, daržuose, soduose, dykvietėse, ant pylimų. Dalis rūšių dekoratyvios.

Žinoma apie 200–250 rūšių.

Lietuvoje auga 1 rūšis – dirvinis vijoklis (*Convolvulus arvensis*). Kitos žymesnės rūšys: trispalvis vijoklis (*Convolvulus tricolor*), plėtrusis vijoklis (*Convolvulus prostratus*), kvapusis vijoklis (*Convolvulus floridus*), gelsvasis vijoklis (*Convolvulus scammonia*), krūminis vijoklis (*Convolvulus scoparius*) ir kt.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vijoklis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014
2. ↑  Carine, M. A. and L. Robba. Taxonomy and evolution of the Convolvulus sabatius complex (Convolvulaceae). *Phytotaxa* 14 1. 2010.
3. ↑



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vijoklis (gentis)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Serafinas Laurynas Kušeliauskas** (1820 m. rugpjūčio 23 d. Šiauliai – 1889 m. rugsėjo 27 d. Sudargas) – Lietuvos vertėjas, leidėjas, knygnešys.

Biografija
----------

Mokėsi Kolainių vienuolyno mokykloje, lavinosi savarankiškai. Tarnavo teismuose Sankt Peterburge ir policijoje Petrozavodske. Prieš 1863 m. grįžo į Lietuvą, buvo policijos nuovados viršininkas, vėliau antstolis Raseinių apskrityje. Atsisakęs tarnybos, ėmėsi rengti, leisti ir platinti lietuviškas knygas, propagavo M. Valančiaus švietimo idėjas. Gyveno Tytuvėnuose. Po žmonos mirties pardavęs paveldėtą Senliolių dvarą netoli Kelmės, organizavo labdarą. 1887 m. leido ir finansavo žurnalą „Šviesa", įsteigė fondą „Knyginis amžinas bankas lietuviškos rašliavos" (literatūros), kurio tikslas buvo lietuviškų knygų leidyba, kuris veikė 1887–1889 m. Bendradarbiavo su knygnešiu kunigu M. Sederevičiumi, 1889 m. persikėlė pas jį į Sudargą.

Iš lenkų k. išvertė ir sukompiliavo religinių, didaktinių raštų, hagiografinių pasakojimų. Vienas ir su pagalbininkais parengė ir 1879–1889 m. išleido daugiau kaip 20 knygų, dauguma jų iki 1904 m. buvo kartojamos, kai kurios po keliolika ir keliasdešimt kartų. Spaudos draudimo metais jo knygos buvo skaitomos paprastų žmonių, prisidėjo prie jų religinio bei etinio ugdymo.

Leidiniai
---------

* Aukso altorius, arba Šaltinis dangiškų skarbų, 1879 m.
* Šaltinis dieviškos loskos, 1883 m.
* Raktas ing dangų, 1883 m.
* Pekla su giesmėmis, 1884 m.
* Žinia apie gydymą ligų kūno ir dūšios, 1885–1886 m.
* Gyvenimai šventųjų Dievo, 1887 m.
* Vartai dangaus, arba Rymo katalikiškas mokslas, 1887 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Vanagas. *Serafinas Laurynas Kušeliauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 334 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| GvajabasGuayabo |
| --- |
|  |
| Akmeniniai apskritimai |
| 

GvajabasGvajabas

 |
| Koordinatės | 9°56′0″ š. pl. 83°40′0″ v. ilg.﻿ / ﻿9.93333°š. pl. 83.66667°r. ilg.﻿ / 9.93333; 83.66667Koordinatės: 9°56′0″ š. pl. 83°40′0″ v. ilg.﻿ / ﻿9.93333°š. pl. 83.66667°r. ilg.﻿ / 9.93333; 83.66667 |
| Vieta | Kosta Rika, Kartago provincija |
| Regionas | Centrinė Amerika |
| Plotas | 218 ha |
| Istorija |
| Statytojas |  ? |
| Pastatytas | XI a. pr. m. e. |
| Sugriautas | XV a. |
| Laikotarpis | ikikolumbinė Amerika |
| Informacija |
| Kasinėjimų datos | nuo 1882 m. |

**Gvajabo nacionalinis paminklas** (isp. *Monumento Nacional Guayabo*) – archeologinė vietovė vidurio Kosta Rikoje, Kartago provincijoje, į šiaurę nuo Turialbos miesto, Turialbos ugnikalnio papėdėje, prie Gvajabo upės. 218 ha teritorijoje džiunglių apsuptyje yra atkastos senovinės indėnų gyvenvietės liekanos.

Manoma, kad ši vietovė buvo gyvenama nuo XI a. pr. m. e. iki XV a. m. e. čia gyvenę nuo 2000 iki 10 000 žmonių. Miesto gyventojai mokėję apdirbti akmenį, auksą, gamino kokybiškus keramikos gaminius. Miestas buvo veikiamas tiek kultūrų iš šiaurės, tiek iš pietų. Nei kas buvo miesto statytojai, nei kodėl jis buvo apleistas likus dar šimtmečiui iki ispanų atvykimo, nežinoma.

Vietovė atrasta 1800 m. valant naują plantaciją kavai auginti. 1882 m. Kosta Rikos nacionalinio muziejaus direktorius Anastasijus Alfaras pradėjo pirmus kasinėjimus. Tačiau nuoseklūs vietovės tyrimai pradėti tik nuo 1968 m. Nuo 1973 m. archeologinė vietovė ir apylinkės paskelbtos valstybiniu paminklu.

Archeologinė vietovė užima 15-20 ha, iš kurių tik nedidelė dalis ištyrinėta. Rasta, kad paviršiuje buvo suformuotos dirbtinės kalvos, keliai, buvo vandens kanalai, akvedukai ir vandens saugyklos, rasta kapaviečių, skulptūrų, akmenų su petroglifais. Gausu akmeninių pakilumų, kurios yra apskritimo formos, 10-30 m skersmens ir 5-45 dm aukščio.

Dabar Gvajabo nacionalinis paminklas yra populiarus turistinis šalies objektas. Veikia muziejus, yra sukurtos senovinių gyvenamųjų namų rekonstrukcijos.

* Archeologinė vietovėArcheologinė vietovė
* Akmuo su petroglifuAkmuo su petroglifu
* ĮėjimasĮėjimas
* Rekonstruoto pastato vidujeRekonstruoto pastato viduje
**Frančeskas del Kosa** (it. *Francesco del Cossa*, apie 1436−1478 m.) – italų ankstyvojo renesanso dailininkas, Feraros dailės mokyklos atstovas.

Biografija
----------

Frančeskas del Kosa gimė apie 1436 m. Feraroje. Jo tėvas buvo akmens apdirbėjas. F. del Kosa tapytoju paminėtas 1456 m. tačiau anksčiausias išlikęs jo darbas datuojamas 1469 m. todėl beveik neįmanoma nustatyti jo ankstyvojo menininko kelio. F. del Kosa propagavo tipiškais Feraros dailės mokyklai tapusius bruožus: sudėtingas drapiruotes, fantastinius uolų peizažus, iškraipytas veikėjų anatomines detales. Jis buvo susipažinęs ir paveiktas Pjero dela Frančeskos kūrinių, tačiau netapo jo pasekėju. Garsiausiais F. del Kosos kūriniais yra trys freskos *Palazzo Schifanoia* rūmų Feraroje rytinėje sienoje mėnesių tema (kovas, balandis ir gegužė), sukurti 1469−70 m. Kartu ties tuo pačiu projektu dirbo Kozimas Tura. F. del Kosos freskos sulaukė nepalankaus vertinimo, dėl ko dailininkas paliko Ferarą ir išvyko į Boloniją, kur gyveno iki mirties. 

Pirmuoju jo kūriniu Bolonijoje buvo altorinė tapyba su „Gerosios naujienos" centrine scena (dabar Dresdene). Jis dirbo kartu su Erkole de Roberčiu kurdamas Griffoni altoriaus tapybą Šv. Petronijo bazilikoje Bolonijoje. 1474 m. datuotas ir pasirašytas *Mercanti* altorius (dabar Bolonijos pinakotekoje). Vėlyvieji F. del Kosos kūriniai rodo duoklę Antonelo da Mesinos ar Nyderlandų dailei, kaip „Vyro portretas" (Tiseno-Bornemisos muziejuje). Vėlyvaisiais gyvenimo metais F. del Kosa yra sukūręs vitražų, kūrė skulptūrinį projektą. Jis mirė 1478 m. dirbdamas ties Garganelli koplyčios freskomis Bolonijoje. Frančeskas del Kosa, kartu su Kozimu Tura ir Erkole de Roberčiu, laikomas vienu iš trijų reikšmingiausių Feraros dailės mokyklos atstovų. Po mirties dailininkas ilgai buvo beveik užmirštas ir Džordžas Vazaris vėliau parašytoje biografijoje jį painiojo su Lorencu Kosta. F. del Kosos autoritetas išaugo, kai buvo nustatyta *Palazzo Schifanoia* trijų freskų jo autorystė.

Darbų galerija
--------------

* „Kovo mėnuo" arba „Minervos triumfas", 1469−70 m. *Palazzo Schifanoia*, Ferara
* „Balandžio mėnuo" arba „Veneros triumfas", 1469−70 m. *Palazzo Schifanoia*, Ferara
* „Gegužės mėnuo" arba „Apolono triumfas", 1469−70 m. *Palazzo Schifanoia*, Ferara
* „Geroji naujiena", 1472−73 m. Senųjų meistrų paveikslų galerija, Dresdenas
* „Vyro portretas", 1472−77 m. Thyssen-Bornemisza muziejus
* „Šv. Jonas Patmoje", vitražas San Giovanni in Monte bažnyčioje, Bolonija

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Francesco del Cossa** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vašingtono nacionalinės dailės galerijos informacija
* Encyclopaedia Britannica