recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Apolinaras Opulskis** (1884 m. liepos 22 d. Pakvistyje, Mažeikių apskr. – 1948 m. birželio 14 d. Vilniuje) – mokytojas esperantininkas, esperanto kalbos propaguotojas (nuo 1915 m.).

Biografija
----------

Vaikystėje su tėvais išvyko į Peterburgą, kur ir pradėjo mokslus. Studijuodamas Peterburgo universitete fizikos-matematikos fakultete susirgo tuberkulioze, universitetą 1912 m. baigė, bet valstybinius egzaminus išlaikė 1915 m. Maskvos universitete.

A. Opulskis nuo 1912 m. lapkričio 10 d. iki 1916 m. gruodžio 31 d. mokytojavo Panevėžio moterų gimnazijoje, kartais pamokų turėjo ir realinėje mokykloje. Pirmojo pasaulinio karo pradžioje jis evakavosi į Rusiją, gyveno Petrograde ir Maskvoje. Nuo 1917 m. sausio 1 d. iki spalio 10 d. dirbo Rusijos valstybės kontrolės revizoriaus padėjėju, nuo 1917 m. spalio 12 d. iki 1918 m. rugpjūčio 1 d. – Nikopolio (Ekaterinoslavo gub. Ukrainoje) komercinės mokyklos mokytoju.

1919 m. jis grįžo į Lietuvą, kur nuo 1919 m. gegužės 1 d. mokytojavo Kauno lenkų gimnazijoje ir nuo 1919 m. rugsėjo 1 d. iki 1922 m. rugpjūčio 31 d. – Kauno komercinėje mokykloje. Nuo 1922 m. rugsėjo 1 d. iki 1924 m. rugpjūčio 1 d. dirbo Švietimo ministerijoje aukštųjų mokyklų inspektoriumi. 1924 m. rugpjūčio 1 d. tapo Kauno II gimnazijos direktoriumi. Jo paties prašymu 1926 m. rugsėjo 1 d. buvo perkeltas į Mažeikių gimnaziją. Čia dėstė matematiką, fiziką ir kosmografiją. Nuo 1927 m. gegužės 1 d. iki mokslo metų pabaigos buvo gimnazijos vicedirektoriumi. Nuo 1928 m. rugpjūčio 1 d. iki 1936 m. A. Opulskis dirbo Tauragės komercinėje mokykloje. 1938 m. rugsėjo 11 d. perkeltas į Plungės progimnaziją, kurioje dirbo iki 1940 m. sausio 1 d. 1941 m. vasario 1 d. švietimo liaudies komisaro įsakymu paskirtas į Skuodo vidurinę, o 1942 m. rugsėjo 1 d. perkeltas į Mažeikių gimnaziją, tačiau jau tą pačią dieną įsakymas buvo atšauktas ir jis išvyko į Viekšnių progimnaziją, kurioje dirbo iki 1946 m. rugsėjo 1 d.

Nuo 1912 m. jaunimo tarpe skleidė lietuvybę, dirbo Blaivybės, Esperantininkų, Lietuvių-latvių vienybės draugijose, dėstė Mažeikių liaudies universitete esperanto kalbą, pirmojoje matematikos-fizikos mokytojų konferencijoje skaitė pranešimą „Kaip organizuoti praktikos darbai mūsų mokyklose", kuris buvo išspausdintas konferencijos darbuose.

Mirė Vilniuje, palaidotas Bernardinų kapinėse; ant jo paminklo yra epitafija esperanto kalba.

Šaltiniai
---------

* Ruikienė Živilė. Esperantininkai Mažeikiuose // Muziejininkystės biuletenis. – 2002 m. – Nr. 5–6.
* Viekšniai ir mūsų gimnazija iki 1945 metų. Sud. Živilė Mačytė-Antanaitienė.
* Mažeikių muziejaus archyvas: F. 1, ap. 1, b. 57, l. 232–246, 275–276.
* Povilas Šverebas, Kazys Misius. Viekšniai: švietimo istorija. – Vilnius, 2013. – 194 p. – P. 174–175. ISBN 978-609-447-101-8.
Automobilis „Trabant 601" su duroplasto kėbulu
Automobilių sąvartynas
**Duroplastas** – reaktoplastikas, arba termoreaktyvusis plastikas (kaitinamas suminkštėja, o ataušęs sukietėja negrįžtamai). Jis glaudžiai susijęs su tokiomis kompozicinėmis medžiagomis, kaip „Formica" laminatas ir bakelitas. Tai plastiko derva, sustiprinta medvilnės arba vilnos pluoštais. Duroplastas, kaip pluoštu sustiprintas plastikas, panašus į stiklo plastiką.

Taikymas
--------

Duroplastas buvo naudojamas automobilių gamyboje 1957–1991 m. Rytų Vokietijos „VEB Sachsenring Automobilwerke Zwickau" gamykloje Cvikau mieste. Iš jo gaminti lengvųjų automobilių „Trabant" kėbulai. Ilgiausiai iš keturių modelių 1963–1990 m. nuo konvejerio riedėjo „Trabant 601".

Pirmą kartą produktas panaudotas gaminti automobiliams IFA F8, vėliau AWZ P70 Zwickau ir „Trabant". Taip pat iš duroplasto gaminti lagaminai.

Savybės
-------

Duroplastas yra pakankamai lengvas ir stiprus. Jis pagamintas iš antrinių žaliavų, medvilnės atliekų ir fenolio dervų. Jis labiau tinkamas tūrinių daiktų gamybai nei stiklo pluoštas.

Perdirbimas
-----------

Atitarnavęs duroplastas, kaip ir stiklo pluoštas, turi ribotas efektyvaus perdirbimo galimybes. Kai „trabiai" pradėjo pildyti automobilių sąvartynus, buvo pradėti kurti kūrybiniai sprendimai. Vieną iš jų pasiūlė Berlyno biotechnologijų kompanija, eksperimentavusi su bakterijomis, kurios per 20 dienų galėtų sunaikinti kėbulą. Sklandė miesto legendos, neva duroplastą galima sušerti kiaulėms ir kitiems naminiams gyvuliams. 1990–ųjų pabaigoje ta pati „Zwickau" gamykla, gaminusi „Trabant", sukūrė sprendimą dėl duroplasto šalinimo. Išėmus stiklus, variklį ir plieninį rėmą, automobilio kėbulas buvo susmulkinamas ir naudojamas kaip sudedamoji dalis cementinių blokelių gamyboje. Šis epizodas parodytas „Scientific American Frontiers" programoje per JAV PBS televizijos kanalą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kumar, Arvind (2004), *Environment Contamination & Bioreclamation*, APH Publishing, p. 32, ISBN 978-81-7648-587-6
2. ↑  Petrány, Máté (2015 m. vasario 13 d). „How Come Duroplast Didn't Become A Thing While Fiberglass Went Big?". *Jalopnik*. Nuoroda tikrinta 2 July 2015.
3. ↑  Scientific American Frontiers Archyvuota kopija 2015-07-03 iš Wayback Machine projekto..
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Vokietijos armijos durų šaulys prie M3M kulkosvaidžio sraigtasparnyje CH-53GS.
**Durų šaulys** (angl. *door gunner*) – orlaivio (paprastai - sraigtasparnio) įgulos narys, šaudantis orlaivio šoninėse duryse įtaisytais ginklais, dažniausiai - kulkosvaidžiu. Papildomos funkcijos priklauso nuo orlaivio ir vykdomos misijos.

Istorija
--------

Vietnamo karo laikų durų šaulys. Matyti kulkosvaidį laikanti tamprioji virvė.
Sraigtasparnių durų šauliai atsirado Vietnamo karo metu, kai pirmą kartą imta plačiai naudoti sraigtasparnius. Sraigtasparniuose *UH-34* ir *UH-1* oro šauliais tapo borto technikai (įgulos nariai, atsakingi už sraigtasparnio techninė priežiūrą). Tolesnėje karo eigoje durų šauliais dažniausiai būdavo ne oro pajėgų kareiviai, o, pvz. jūrų pėstininkai, pasisiūlantys būti durų šauliais. Taip sraigtasparniuose paprastai būdavo tiek borto technikas (galintis šaudyti borto ginklais), tiek durų šaulys. Pradžioje durų šaulio ginklas (paprastai kulkosvaidis M60) būdavo montuojamas ant sukiojamo stovo, kad kulkosvaidį būtų galima patogiai taikyti ir kad jis būtų stabilus. Vėliau kulkosvaidžius ėmė pririšti tampriomis virvėmis, taip kulkosvaidis pasidarė labai manevringas. Durų šaulys pasidarė labai judrus, jis galėdavo šaudyti iki tol neprieinamais kampais. Patiems durų šauliams irgi tekdavo prisirišti, kad neiškristų iš sraigtasparnio. 

Durų šaulio pareigos nebuvo labai populiarios, nes šaudymas kulkosvaidžiu pro atviras sraigtasparnio duris buvo pavojingas. Šiandien tokie sraigtasparniai kaip UH-60 turi du kulkosvaidžius, kurie šaudo pro du langus, esančius už pilotų nugarų. Sraigtasparniai *CH-46*, *CH-47* ir *CH-53* turi papildomą kulkosvaidį, kuris šaudo nuo galinės aparelės. Sraigtasparniai UH-1 (juos tebenaudoja JAV jūrų pėstininkai) tebenaudojami kaip Vietnamo kare, iš juo tebešaudoma pro atviras šonines duris.
| **Aušra Ručienė** |
| --- |
| Gimė | 1962 m. gegužės 7 d. (61 metai)Lietuva Prienai |
| Sutuoktinis (-ė) | Rimas Antanas Ručys |
| Vaikai | Deimantė, Dovilė |
|  |
| Veikla | Lietuvos teisininkė, advokatė, Kauno miesto savivaldybės politinė veikėja |
| Partija | Tvarka ir teisingumas |
|  |
| Alma mater | 1985 m. Vilniaus universitetas, Teisės fakultetas |

**Aušra Ručienė** (g. 1962 m. gegužės 7 d. Prienuose) – Lietuvos teisininkė, advokatė, Kauno miesto savivaldybės politinė veikėja.

Biografija
----------

1979 m. baigė Kauno 9-ąją vidurinę mokyklą eksternu. 1985 m. baigė Vilniaus universitetą, teisininkė.

1985–1987 m. Alytaus rajono apylinkės prokuratūros prokuroro padėjėja. 1987–1990 m. Prienų rajono apylinkės prokuratūros prokuroro padėjėja. 1990–1991 m. Prienų rajono apylinkės prokuratūros vyriausioji prokurorė.

1991–1992 m. Trakų rajono apylinkės teismo teisėja. Nuo 1992 m. A. Ručienės advokatų kontoros advokatė. 1993 m. įrašyta į Lietuvos Respublikos advokatų sąrašą. Specializacija – baudžiamoji teisė.

2011–2015 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narė.

Partijos Tvarka ir teisingumas narė.

Lietuvos teisininkų draugijos (LTD) Tarybos narė, Kauno skyriaus pirmininkė, nuo 2002 m. LTD Prienų skyriaus pirmininkė.

Vyras Rimas Antanas Ručys (g. 1954 m.), Seimo narys, buvęs degalinės UAB "Ručenta" vadovas. Dukros Deimantė ir Dovilė.

Moka rusų, prancūzų kalbas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aušra Ručienė „Infolex"
2. ↑  Nusikalstamo pasaulio veikėjų advokatė A. Ručienė tikina būsianti gera Kauno merė Archyvuota kopija 2011-04-11 iš Wayback Machine projekto. (Nerijus Povilaitis, lrytas.lt, 2011-04-06 13:40)
3. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-12 iš Wayback Machine projekto.
**Antanas Suraučius** (1919 m. gruodžio 27 d. JAV – 2006 m. birželio 27 d. Slupske, Lenkija) – Lietuvos pokario rezistencijos dalyvis, publicistas ir poetas, Lenkijos lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Šeimai grįžus į Lietuvą, baigė lietuvišką gimnaziją, 1941 m. įstojo į Vilniaus universitetą. Antrojo pasaulinio karo metais, vokiečiams atplėšus Druskininkus nuo Lietuvos, organizavo ten lietuviškas mokyklas. 1942 m. studijas univesitete nutraukė.

Nuo 1944 metų partizanų, kovojančių prieš Raudonąją Armiją, gretose. 1945 m. rudenį kovojo Druskininkų – Marcinkonių krašte. 1947 m. spalio mėn. besiveržiant iš apsupties, buvo sunkiai sužeistas ir pateko į NKVD rankas. Buvo nuteistas mirti, vėliau ši bausmė pakeista į 25-erius metus lageryje. Kalėjo Komijoje – Abezėje ir Intoje. 1958 m. amnestuotas paliekant gyventi tremtyje. Pasinaudojęs motinos teise repatrijuoti į Lenkiją, apsigyveno vakarinėje jos dalyje. Neakivaizdiniu būdu baigė Gdansko universitetą, mokytojavo vidurinėse mokyklose.

Aktyviai įsijungė į lietuvišką veiklą, buvo vienas iš Lenkijos lietuvių visuomeninės kultūros draugijos Slupsko skyriaus įkūrimo iniciatoriumi. Ieškojo ir globojo lietuviškos kultūros Lenkijoje pėdsakus. Kūrė eiles, kurias skelbė leidiniuose „XX amžius", „Dienovydis", „Skautų aidas", „Tremtinys". Jo kūryba spausdinta almanachuose „Balsai iš toli" (2000), „Lietuvių kultūros antologija" (2001/01). Šalyje žlugus komunistiniam režimui, išleido keletą knygų apie gyvenimą ir kovas Lietuvoje.

Bibliografija
-------------

* Antanas Suraučius. Mano kaime. Aušra, Punskas, 1999 m.
* Antanas Suraučius. Sargyboje. Aušra, Punskas, 2001 m.
* Antanas Suraučius. Per karo okupacijas. Aušra, Punskas, 2004 m. Archyvuota kopija 2007-10-15 iš Wayback Machine projekto.
* Antanas Suraučius. Žaliojoj rikiuotėj. Aušra, Punskas, 2006 m.[neveikianti nuoroda]

Įvertinimas
-----------

* Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžius
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Viola palustris** |
| --- |
| Durpyninė našlaitė (Viola palustris)Durpyninė našlaitė (*Viola palustris*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai  *( Dilleniidae)* |
| Šeima: | Našlaitiniai  *( Violaceae)* |
| Gentis: | Našlaitė  *( Viola)* |
| Rūšis: | Durpyninė našlaitė  *( Viola palustris)* |

 |

**Durpyninė našlaitė** (*Viola palustris*) – našlaitinių (*Violaceae*) šeimos augalas. Aukštis 4-15 cm, bestiebis. Lapai auga po 2-5 pamatinėje skrotelėje, šakniastiebis plonas. Lapkočiai iki 10-14 cm ilgio. Lapai inkstiški, 1-5 cm ilgio ir 1-6 cm pločio. Žiedai nedideli, bekvapiai, išaugę ant 2-15 cm ilgio žiedkočio. Vainiklapiai šviesiai rausvai violetiniai. Žydi gegužės – birželio mėn. Vaisiai – dėžutė.

Lietuvoje dažna rūšis. Auga šlapiose ir pelkėtose pievose, drėgnuose šviesiuose miškuose, krūmuose. 

Į šią rūšį labai panaši pelkinė našlaitė, kurios pažiedės prisitvirtinusios aukščiau žiedkočio vidurio (durpyninės našlaitės – žemiau žiekočio vidurio arba ties jo viduriu). 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Durpyninė našlaitė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* 
* 
* ŽiedasŽiedas
* LapasLapas
**Aušrininkai** – Lietuvos socialistinės moksleivijos organizacija.

Istorija
--------

Pavadinta pagal žurnalą „Aušrinė", prie kurio glaudėsi jos nariai, pradėti vadinti aušrininkais. Veikė 1910–1936 metais, iš pradžių Vilniuje, 1915–1919 m. Voroneže, nuo 1919 m. visoje Lietuvoje.

Vietinių organizacijų politinė orientacija buvo labai įvairi, nuo marksistinių iki liberalių, tačiau jungė jas antiklerikalinės pažiūros. 1917 m. balandžio 5 – 6 d. Voroneže vykusioje konferencijoje suformuotos pagrindinės organizacijos nuostatos – individualizmas, demokratija, socializmas.

1920 m. pavadinta Lietuvos socialistinės moksleivijos organizacija „Aušrinė", oficialiai įregistruota 1922 m. kovo 11 d. 1920–1923 m. įvyko 8 konferencijos.

Organizacijoje buvo 14 kuopų. Po 1926 m. valstybės perversmo daugelis aušrininkų buvo persekiojami. 1929 m. po pasikėsinimo į ministrą pirmininką Augustiną Voldemarą, 26 aušrininkai, turėję ryšių su pasikėsinimo dalyviais, buvo suimti ir karo lauko teismo nuteisti kalėti. Iš valdžios pašalinus A. Voldemarą, dauguma nuteistųjų iki 1931 m. paleisti. 1936 m. organizacijos veikla buvo uždrausta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Romas Šarmaitis. Pasikėsinimas // Andrius Bulota, Limuzinas Nr. 4: dokumentinė apysaka. Vilnius: Vaga, 1977
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Konfucijus
**Apmąstymai ir pašnekesiai** (trad. kin.: 論語; supapr. kin.: 论语; pinyin: Lún Yǔ) – Konfucijaus bei jo mokinių pasisakymus, darbus, diskusijas aprašantis veikalas, vienas iš klasikinių kanoninių konfucianistinių veikalų. Kiniškas pavadinimas pažodžiui reiškia "[Konfucijaus] ištarmių aptarimas". Angliškai verčiama "The Analects". Manoma, kad šis veikalas parašytas Pavasarių ir rudenų bei Kariaujančių valstybių laikotarpiais (apie 479 - 221 m. pr. m. e.).

Istorija
--------

"Apmąstymai ir pašnekesiai" parašyti daugmaž per trisdešimt - penkiasdešimt metų. Pradėti rašyti turbūt Pavasarių ir rudenų, baigti - Kariaujančių valstybių laikotarpiu (šie laikotarpiai sudaro vadinamąjį "Rytų Džou" periodą). Tačiau tiksli "Apmąstymų" baigimo data nėra žinoma. Panašiai kaip ir Sokrato ištarmės "Valstybėje", į kurias Platonas įpynė savo paties filosofijos, "Apmąstymus" tikriausiai užrašė Konfucijaus mokiniai bei jų mokiniai.

"Apmąstymų ir pašnekesių" skyriai sugrupuoti pagal temas, tačiau nėra taip, kad per visus skyrius eitų viena idėjų grandinė. Galima net teigti, kad skyriai išsidėstę bet kaip ir vienas su kitu temos prasme visiškai nesusiję. Be to, pagrindinės temos kartojasi skirtinguose skyriuose, kartais net taip pat suformuluotos. Todėl yra manančių, kad knyga yra ne vieno, o daugelio žmonių darbas. Tačiau paskutiniai "Apmąstymus" redagavo, ko gero, vieno geriausių Konfucijaus mokinių Dzengdzi (曾子 *Zengzi*) mokiniai.

Vakarų Han pabaigoje imperatoriaus Čeng (*Cheng*) mokytojas Džang Ju (張禹/张禹 *Zhang Yu*) sujungė iki tol vartotas dvi "Apmąstymų" versijas, vadinamas Lu ir Či (*Qi*). Naujoji versija yra panaši į tą, kurią turime šiandien.

Reikšmė
-------

Nuo pat Konfucijaus laikų "Apmąstymai" darė didelę įtaką Kinijos, vėliau - ir kitų Rytų Azijos šalių filosofijai bei moralinėms vertybėms. Kaip ir kituose trijuose kanonuose iš vadinamosios "Keturknygės" (žr. konfucianizmas), "Apmąstymuose" buvo kalbama apie pagrindines konfucianistines vertybes: ritualą (禮/礼), teisingumą (義/义), ištikimybę (忠), sūniškąjį nuolankumą (孝), žmogiškumą (仁).

Beveik du tūkstančius metų "Apmąstymai ir pašnekesiai" buvo kinų intelektualų išsilavinimo pagrindas. Egzaminuose į valstybinę tarnybą iš kandidatų buvo tikimasi, kad jie mokės laisvai cituoti Konfucijų ir naudoti jo mintis savo rašiniuose.

Lietuviški leidimai
-------------------

* Konfucijus. *Apmąstymai ir pašnekesiai* (vertimas iš vokiečių k. Zita Mažeikaitė), Vilnius: Pradai, 1994 (perleista Vilnius: Pradai, 1997; Vilnius: Tyto alba, 2014; Vilnius: Vaga, 2022)

  

WikisourceWikisource
Puslapis Vikišaltiniuose:
***Apmąstymai ir pašnekesiai***
| **Albinas Liaugminas** |
| --- |
| Gimė | 1907 m. birželio 10 d.Auksūdis, Mažeikių apskr. |
| Mirė | 1992 m. liepos 17 d. (85 metai)Surfsidas, Floridos valstija |
|  |
| Veikla | Lietuvos pedagogas, psichologas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas, filosofijos daktaras. |

**Albinas Liaugminas** (1907 m. birželio 10 d. Auksūdis, Mažeikių apskr. – 1992 m. liepos 17 d. Surfsidas, Floridos valstija) – Lietuvos pedagogas, psichologas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas, filosofijos daktaras.

Biografija
----------

1934 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą, iki 1938 m. studijavo Sorbonoje, Žano Žako Ruso pedagoginių mokslų institute Ženevoje ir Ženevos universitete. 1938 m. filosofijos daktaras.

1938–1939 m. dėstė Klaipėdos pedagoginiame institute. 1941–1944 m. Vilniaus pedagoginio instituto direktorius, dėstė Vilniaus dailės akademijoje ir Vilniaus universitete. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, dirbo vertėju, 1948 m. persikėlė į Kolumbiją. Bogotoje dėstė keliuose universitetuose. 1955 m. atvyko į JAV. 1955–1972 m. Lojolos universitete Čikagoje dėstė kalbas. 1973–1976 m. Alkoholikų gydymo centro psichologas. Vienas Pedagoginio lituanistikos instituto steigėjų, 1958–1963 m. pirmasis jo rektorius.

Daug straipsnių pedagogikos ir visuomenės klausimais paskelbė leidiniuose „Tautos mokykla", „Akademikas", „Vairas", „Draugas", „Laiškai lietuviams", Kolumbijos mokslo žurnaluose. Lietuvių enciklopedijos bendradarbis.

Bibliografija
-------------

* Naminio auklėjimo problemos, 1962 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Antanas Balašaitis. *Albinas Liaugminas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 83 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 11°55′ š. pl. 86°01′ v. ilg.﻿ / ﻿11.917°š. pl. 86.017°r. ilg.﻿ / 11.917; 86.017

| Apojo lagūna |
| --- |
| Vaizdas į lagūnąVaizdas į lagūną |
| Vieta | Nikaragvos vėliava Nikaragva |
| Plotas | 34 km² |
| Kilmė | vulkaninis |
| Didžiausias gylis | 176 m |

**Apojo lagūna** (isp. *Laguna de Apoyo*) – vulkaninės kilmės ežeras vakarų Nikaragvoje, Masajos ir Granados departamentuose. Susidarė maždaug prieš 23 tūkst. metų, išsiveržus ugnikalniui. Jo vietoje liko krateris, kurį užpildė Apojo lagūna. Krateris yra 6 km skersmens, jo pakrantės apaugusios mišku. Vandens lygis vasarą nukrenta per 6 m. Vanduo turi daug mineralinių medžiagų, dėl vulkanizmo yra šiltas, skaidrus.

Apojo lagūna 1991 m. paskelbta gamtos draustiniu. Pakrantėse auga penkialapės raivės, svietenijos, spondijai, įvairios orchidėjos, gyvena margosios voverės, oposumai, skruzdėdos, pakos, jaguarundžiai, staugūnai, paprastieji kapucinai, žaliosios iguanos, paprastieji smaugliai, >200 paukščių rūšių. Ežere gyvena įvairios žuvys, tarp kurių ir midas cichlidas bei įvairios endeminės rūšys.

Apojo lagūna – populiarus turistinis objektas.
Koordinatės: 55°23′07″š. pl. 21°22′44″r. ilg.﻿ / ﻿55.3854°š. pl. 21.3790°r. ilg.﻿ / 55.3854; 21.3790

Traksėdžių durpynas
**Aukštumalos pelkė** – aukštapelkė Šilutės rajono savivaldybėje. Tai viena didžiausių pelkių ne tik Vakarų Lietuvoje, bet ir visos Lietuvos teritorijoje. 1995 m. įkurtas Aukštumalos telmologinis draustinis siekiant išsaugoti ir atkurti pelkių ekosistemą, pasižyminčią ežerokšnių kompleksais, vertingomis buveinėmis, retų ir nykstančių rūšių augalija bei gyvūnija. Pelkė įeina į Nemuno deltos RP teritoriją.

Pelkė
-----

Kartu su šalia esančiu durpynu pelkė užima daugiau nei 2500 ha plotą. Nuo XIX a. pabaigos šalia esančiuose Traksėdžiuose veikia fabrikas apdirbantis iš Aukštumalos pelkės durpyno kasamas durpes. Nuo 1820 m. pradėtas pelkės sausinimas, iškasti 3 kanalai. 1888 m. pradėta pelkės kolonizacija – sudaryti sklypai po 3 ha su 2 trobom, kurias išsimokėtinai vokiečių valdžia atiduodavo iš Rytprūsių atsikeliantiems vokiečiams.

Pilskalnis
----------

Pelkės rytinėje dalyje, į vakarus nuo Lapalių kaimo, smėlingoje salelėje būta įtvirtintos gyvenvietės, vadinamos Pilekalve, Pilskalniu. Salelė vos 0,5 m iškilusi virš pelkės, pailga šiaurės – pietų kryptimi, apie 40×20 m dydžio. Salelė suardyta apkasų, ūkinių darbų. 1891 m. Adalbertas Becenbergeris ją bandė kasinėti, rado didelių akmenų ir anglių. Salelę 1972 m. žvalgė Istorijos institutas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, Vilnius, Mintis, 1975 m. t.2 p. 33 (44)

* Petras Tarasenka. Lietuvos archeologijos medžiaga. Kaunas. 1928 m.
| **Albinas Kaminskas** |
| --- |
| Gimė | 1933 m. rugpjūčio 4 d. (89 metai)Puziškėse, Šilavoto valsč. |
|  |
| Veikla | Lietuvos fizikas, inžinierius, habilituotas technologijos mokslų daktaras. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1973 m. – TSRS valstybinė premija |

**Albinas Kaminskas** (g. 1933 m. rugpjūčio 4 d. Puziškėse, Šilavoto valsč. - mirė 2015 m. lapkričio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos fizikas, inžinierius, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1956 m. baigė Vilniaus valstybinį universitetą. 1966 m. Maskvos rentgeno-radiologijos mokslo tyrimų institute apgynė technikos mokslų kandidato (dabar – daktaro) disertaciją tema „Seleninių elektrorengenografinių plokštelių fotojautrumo ir jų panaudojimo". Apgynė dvi technologijos mokslų daktaro (dabar – habilituoto daktaro) disertacijas: 1981 m. Maskvos D. Mendelejevo cheminės technologijos institute – chemijos inžinerijos, tema „Autoklavinių ir termoizoliacinių medžiagų technologija gamtinių ir technogeninių magnezinių žaliavų pagrindu" ir 1987 m. Maskvos energetikos institute – elektros ir elektronikos inžinerijos, tema „Seleninių elektroradiografinių plokštelių – besidabrinio puslaidininkinio informacijos nešėjo tyrimas, sukūrimas ir įdiegimas".

1957–2002 m. buvo Elektrografijos mokslinio tyrimo instituto laboratorijos vedėjas, sektoriaus viršininkas.

Mokslinė veikla
---------------

Pagrindinės mokslinių tyrimų kryptys – elektrografinių sluoksnių radiacinis jautris ir nuovargis, jų fizikinis mechanizmas ir praktinis pritaikymas, elektrorentgenografinių plokštelių panaudojimo galimybės medicininėje rentgeno diagnostikoje ir pramoninėje defektoskopijoje.

Bibliografija
-------------

* Albinas Kaminskas su kt. *Elektroradiografija*. 1974. **(**rus.**)**
* Kazys Ambrozaitis, Albinas Kaminskas. *Klinikinės elektrorentgenografijos pagrindai* (rus. *Основы клинической электрорентгенографии*). Vilnius: „Mokslas", 1982. – 114 p.:iliustr. **(**rus.**)**

Įvertinimas
-----------

* 1973 m. – TSRS valstybinė premija.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Lietuvos mokslininkų (registruojamų pagal išduotus mokslo laipsnių diplomus) sąrašas: technologijos mokslai Archyvuota kopija 2014-12-14 iš Wayback Machine projekto.. Nuoroda tikrinta 2009-02-02.
2. ↑  *Albinas Kaminskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006 277 p.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Bhymos ir Durjodhanos kautynės
**Durjodhana** (skr. दुर्योधन: = IAST: *Duryodhanaḥ* – 'sunkiai nugalimas') – vienas pagrindinių „Mahabharatos" veikėjų, vyriausiasis iš aklo karaliaus Dhritaraštros sūnų Kauravų.

Durjodhana gimė Gandharei po labai ilgo nėštumo. Buvo labai stiprus, mokėsi kautis pas Kripą ir Droną, pas Balaramą tapo kovos buožėmis virtuozu. Durjodhana tapo labai geru draugu su Karna, iš kurio tyčiodavosi Pandavai, dėl jo žemos kilmės (nors iš tiesų, jis buvo jų brolis). Durjodhana vedė Pragjotišos karaliaus Vasantrajos dukrą Mayuri, susilaukė dviejų vaikų – Lakšman Kumaros ir Lakšmanos.

Durjodhana buvo pagrindinis kandidatas į Hastinapuros sostą, tačiau to nenorėjo pripažinti mirusio karaliaus Pandaus sūnūs Pandavai, ir pretendavo į sostą. Dėdė Šakunis pasiūlė Durjodhanai Pandavus sudeginti, kai jie viešėjo mediniame name. Taip pat bandė nunuodyti Bhymą, bet jį išgelbėjo naga.

Dhritaraštra suteikė Pandavams pusę karalystės, o šie užėmė dideles žemes ir pasiskelbė pasaulio valdovais. Kauravas, apsilankęs Pandavų rūmuose Indraprasthoje, buvo sužavėtas jų grožiu ir pateko į kelias gėdingas situacijas (pvz. įkrito į baseiną, manydamas jį esant krištolu).

Vėliau, po žaidimo kauliukais, Durjodhana atgavo faktinio valdovo poziciją. Po 13-os metų, iš tremties grįžus Pandavams, kilo Kurukšetros mūšis. Durjodhana išsilaikė iki pat jo pabaigos, tačiau paskutinę dieną stojo į kovą vėzdais su savo senu priešu Bhyma. Nors abiejų karių jėgos buvo lygios, Krišnos paragintas, Bhyma smogė į šlaunį Durjodhanai (prisiminęs Draupadės paniekinimą) ir taip jį nužudė.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |


|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

Dirbtiniame intelekte, **intelektualus agentas** (IA) – tai autonominis objektas, kuris aplinką stebi jutiklių (arba sensorių) pagalba ir veikia aplinką aktuatorių (arba vykdomųjų įrenginių) pagalba, ir kryptingai veikia siekdamas tikslų (t. y. jis yra racionalus agentas). Intelektualūs agentai taip pat gali mokytis arba panaudoti žinias tam, kad pasiektų savo tikslus. Jie gali būti labai paprasti arba labai sudėtingi, pavyzdžiui, intelektualiu agentu yra refleksinė mašina, tokia kaip termostatas, taip pat intelektualiu agentu yra žmogus, taip pat intelektualiu agentu yra bendruomenė žmonių, kurie dirba kartu, siekdami bendro tikslo.

Išnašos
-------

1. ↑  Anderson, Michael; Anderson, Susan Leigh (2007-12-15). „Machine Ethics: Creating an Ethical Intelligent Agent". *AI Magazine* (anglų) **28** (4): 15–15. ISSN 2371-9621. doi:10.1609/aimag.v28i4.2065.
**Albinas Druktenis** (g. 1951 m. lapkričio 24 d. Ivoniškiai, Šilalės raj.) – Lietuvos kalbininkas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1969 m. baigė Laukuvos vidurinę mokyklą. 1975 m. baigė Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetus, 1986 m. filologijos mokslų kandidatas. Disertacija – „Objektiniai santykiai ir jų reiškimas dabartinėje lietuvių kalboje".

1977–1980 m. ir nuo 1983 m. Klaipėdos fakultetų (nuo 1991 m. Klaipėdos universitetas) dėstytojas, nuo 1989 m. Lietuvių kalbos ir literatūros, nuo 1991 m. Lietuvių kalbos katedros vedėjas, nuo 1988 m. docentas.

1988 m. Lietuvių kalbos draugijos Klaipėdos skyriaus pirmininkas, 1993 m. Klaipėdos miesto lietuvių kalbos komisijos pirmininko pavaduotojas.

Bibliografija
-------------

* Muzikų kalbos klaidos bei trūkumai (1993 m.)
* Būdingesnės medikų kalbos klaidos (1994 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Zigmas Zinkevičius. *Albinas Druktenis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 157 psl.
**Intelektualas** yra asmuo, naudojantis savo išprusimą darbui, studijoms, mąstymui ir reakcijai į keliamas idėjas bei klausimus. Šiuolaikinėje kalboje naudojamos trys žodžio *intelektualas* sampratos:

* pirma - literatas, žmogus dirbantis su idėjomis, tekstais ir kalba;
* antra - vienos iš stipraus išsilavinimo reikalaujančių profesijų atstovas (pvz.: dėstytojas, gydytojas, teisininkas, mokslininkas etc.);
* trečia - kultūros veikėjas ar kritikas.

Intelektualų reikšmė visuomenėje
--------------------------------

Intelektualai buvo ir dažnai tebėra laikomi atskira socialine klase. Prisidedantys prie naujų idėjų formulavimo, intelektualai yra ideologijos kūrėjai ir kritikai. Australų rašytojas *Rhoderick Gates* pavadino intelektualus „pasaulietiškos visuomenės kunigais, kurių tikslas yra skleisti valdančio elito tiesas" (*Society and Oligarchy*, 1999 m.). Nežiūrint to, kai kurie intelektualai patys priklausantys valdančio elito struktūroms pasisako prieš jas, kaip, pavyzdžiui, JAV lingvistas *Noam Chomsky*.

Nuorodos
--------

* www.atgimimas.lt Pasauliui – intelektualią revoliuciją 2007-10-26[neveikianti nuoroda]
* www.bernardinai.lt „Leonidas Donskis. Intelektualų eros pabaiga Lietuvoje" 2008-06-06

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Intelektualas***
| Elgonas |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Kenijos vėliava KenijaUgandos vėliava Uganda |
|  |
| Aukštis | 4321 m |
|  |
| Tipas | skydinis ugnikalnis |
|  |
| Amžius |
|  |
| Aktyvumas | užgesęs |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | ? m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 01°07′06″ š. pl. 34°31′30″ r. ilg.﻿ / ﻿1.11833°š. pl. 34.52500°r. ilg.﻿ / 1.11833; 34.52500Koordinatės: 01°07′06″ š. pl. 34°31′30″ r. ilg.﻿ / ﻿1.11833°š. pl. 34.52500°r. ilg.﻿ / 1.11833; 34.52500 |

**Elgonas** (angl. *Mount Elgon*) – užgesęs skydinis ugnikalnis Rytų Afrikoje, Kenijos ir Ugandos teritorijose, į vakarus nuo Kitalės. Aukščiausia kalno viršūnė, vadinama Vagagai, yra Ugandos teritorijoje ir siekia 4321 m aukštį (17-a pagal aukštį Afrikoje).

Elgono skydas užima ~3500 km² teritoriją. Ją sudaro didelė (15 km) kaldera ir 5 viršukalnės: Vagagai (4321 m), Sudekas (4302 m), Koitobosas (4222 m), Mubijis (4211 m) ir Masaba (4161 m). Yra karštųjų versmių, požeminių ertmių (Kitumo urvas ir kt.). Ugnikalnis susidarė mioceno laikotarpiu.

Kalno pavadinimas kilo iš masajų kalbos pavadinimo *Ol Doinyo Ilgoo*, kuris reiškia 'krūtinės kalnas'. Ugandoje gyvenantys bamasabai kalną vadina *Masaba*. Kalnas įtrauktas į nacionalinį parką.

* Koitoboso viršūnėKoitoboso viršūnė
* Vagagai viršukalnėVagagai viršukalnė
* Elgono kalnų miškasElgono kalnų miškas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 500
|  |
| --- |
| Elias Elffors Elfström |
|  
Elias 2013 m. vaikų „Eurovizijoje" |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Elias Elffors Elfström |
| Dar žinoma | Eliias |
| Gimė | 2000 m. birželio 5 d. (23 metai)  Stokholmas, Švedijos vėliava Švedija |
| Žanrai | popmuzika |
| Veikla | dainininkas |
| Instrumentai | vokalas, pianinas |

**Elias Elffors Elfström**, žinomas sceniniu vardu **Eliias** (g. 2000 m. birželio 5 d. Stokholme) – Švedijos dainininkas.

Biografija
----------

Elias Elffors Elfström gimė 2000 m. birželio 5 d. Stokholme, Švedijoje. 2011 metais įrašė pirmąją dainą „Mr. Hopeless", kurią parašė jis pats. Be dainavimo Elias taip pat groja pianinu ir šoka.

2013 m. birželio 6 d. Elias su daina „Det är dit vi ska" laimėjo „Lilla Melodifestivalen 2013" konkursą, finale aplenkęs kitus 7 dalyvius. Po pergalės jis išrinktas Švedijos atstovu 2013 m. vaikų „Eurovizijoje". Konkurse, vykusiame lapkričio 30 d. Kijeve, Elias su 46 taškais užėmė 9 vietą.

Diskografija
------------

### Singlai

* 2011: *Mr. Hopeless*
* 2013: *Det är dit vi ska*

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Daina *Det är dit vi ska*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Lova Sönnerbo  *„Mitt mod"*** |  **Švedijos atstovas vaikų Eurovizijoje**2013 | Po to:**Julia Kedhammar  *„Du är inte ensam"*** |
*Kitos reikšmės – Maironių koplyčia (reikšmės).*
Koordinatės: 56°11′02″š. pl. 23°32′13″r. ilg.﻿ / ﻿56.1840°š. pl. 23.5369°r. ilg.﻿ / 56.1840; 23.5369

|  Jakiškių šv. Ignaco koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Šiaulių |
| **Dekanatas** | Joniškio |
| **Savivaldybė** | Joniškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Maironiai (Joniškis) |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Stilius** | liaudies architektūra |

**Jakiškių šv. Ignaco koplyčia** (arba ***Maironių koplyčia***) – veikianti koplyčia Joniškio rajone, Joniškio seniūnijoje, Maironių kaime esančiose kapinėse, į šiaurę nuo Jakiškių, netoli nuo kelio  **1617**  Niūraičiai–Linkaičiai , 3,2 km į šiaurę nuo Gataučių. 

Koplyčia stovi Joniškio rajono „Piligrimų kelyje", šalia jos pastatytas informacinis stendas. Koplyčia yra sakralinės architektūros paminklas, 1995 m. įrašytas į LR Kultūros vertybių registrą.

Istorija
--------

Jakiškių koplyčia statyta vietos kaimo gyventojų. Pastatymo laikas nėra žinomas. 

1999 m. buvo parengtas projektas (aut. arch. Laima Ramonaitė) koplyčios tyrimams, avarinės būklės pašalinimui, konservavimui-restauravimui. Pasak projekte pateiktos medžiagos ir tyrimų duomenų, koplyčia buvo remontuota 1980 m. Galimai tuo metu iš koplyčios dingo varpas, ornamentai nuo altoriaus ir paveikslas. Lyginant projekte pateiktas koplyčios altoriaus nuotraukas su 2010 m. nuotraukomis, koplyčios altorius išliko nepakitęs, tokios pat spalvos, nėra dekoro elementų.

Architektūra
------------

Viena iš nedaugelio Lietuvoje išlikusių medinių koplyčių, atspindinčių kaimo architektūros bruožus. Aukštas valminis stogas su kraigo viduryje esančiu bokšteliu, arkinės dvivėrės durys, langai šoninėse sienose – vertingiausia šio statinio dalis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 12227 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

* Jakiškių šv. Ignaco koplyčia Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Internacionalizacija** (anglų kalboje dar žymimas I18N, kur skaičius 18 reiškia praleistas raides) - kompiuterio programinės įrangos pritaikymas prie įvairių kalbų ir kultūrinių aplinkybių. Geriau suvokiama ją lyginant su lokalizacija. Anglų kalboje lokalizacija dažniausiai tokiu pat būdu trumpinamas L10n arba l10n. Abi sąvokos yra glaudžiai susijusios su pasaulyje vykstančiu procesu globalizacija.

Internacionalizacijos ir lokalizacijos židiniai
-----------------------------------------------

### Kalba

* Kompiuteryje užkuoduotas tekstas
	+ Šriftas (daugelis problemų sprendžiama naudonajt Unicode)
	+ Skirtingos numeravimo sistemos
	+ Kairysis - dešinysis raštas
* Grafinis teksto vaizdavimas (medžiagos spausdinimas, tekste talpinami vaizdai)
* Pokalbiai (garso kasetė)
* Titrai vaizdajuostėse
* Datos ir laiko formatas, įskaitant ir skirtingus kalendorius

### Kiti židiniai

* Laiko juostos (UTC internacionalizuota aplinka)
* Valiuta
* Paveikslėliai ir spalvos
* Vardai ir pavadinimai
* Socialinio saugumo numeriai ir pasai
* Telefono numeriai, adresai ir tarpatutiniai pašto kodai
* Svorio ir matavimo vienetai
* Popieriaus dydžiai

Internacionalizacijos ir lokalizacijos skirtumai
------------------------------------------------

Internacionalizacija yra nacionalinių produktų prisitaikymas faktiškai visur naudotis galimybėmis, o lokalizacija yra tam tikrų bruožų prisitaikymas naudotis tam tikroje vietoje. Lokalizacijos unikalūs dalykai yra šie:

* Kalbų vertimas,
* Specialus tam tikros kalbos, tokios kaip Rytų Azijos kalbos, palaikymas,
* Vietinė muitinė
* Vietinis turinys
* Simboliai
* Estetika
* Kultūrinės vertybės ir socialinis kontekstas

Sunkumai
--------

Kuriant programinę įrangą, internacionalizacija ir lokalizacija yra viename iš aukštesnių programos kūrimo prioritetų kūrėjų sąrašuose, ypač tuo atveju, jei programa pradeama kurti neatsižvelgiant į šiuos aspektus pačioje pradžioje.

Reikia atskirti tekstinius duomenis ir kitus duomenis nuo programos kodo. Tuo būdu palaikyti skirtingas aplinkas, idealiai, reikalauja pakeisti tiktai atskirus resursus, paties kodo pilnai nekeičiant, tai palengvina užduotį.

Panašūs terminai
----------------

Taip pat viename rate, bet mažiau bendro turintys yra personalizacija „p13n", „m17n" įvairiakalbiškumas, „r3h" pasiekiamumas, kuris yra kaip pasiekiamumas internetinio tinklalapio gyvenvietėse ir turguose.
Prieinamumas yra susijęs su žmonių prisitaikymu prie nedarbingumo ir amžiaus apribojimų.
**Gilzajai** (**galzajai**) − Afganistano puštūnų gentis (genčių sąjunga).

Gilzajai istoriškai yra gausiausia puštūnų genčių sąjunga. Ji buvo įtakingiausia dabartinio Afganistano teritorijoje iki 1747 m. kai Afganistane valstybę įkūrė duraniai. Pirmą kartą gilzajai paminėti XVI a. pr. kronikose. Jie daugiausiai gyvena teritorijoje, pietryčiuose apribotoje Diurando linijos ir iš šiaurės-šiaurės vakarų linijos Kandaharas−Gaznis−Kabulas, bei toliau į šiaurės rytus link Džalalabado. Po 1886 m. nepavykusio sukilimo emyras Abdur Rahmanas nemažai gilzajų ištrėmė į Afganistano šiaurę. XX a. pb. vertinta, kad apie 2/5 visų Afganistano puštūnų buvo gilzajai.

Gilzajai Afganistane žinomi savo ortodoksiškumu, jie griežtai laikosi *paštu* kodekso, kalba paštu kalba. Gilzajų kilmė neaiški. Dalis mokslininkų pasisakė, kad jie kilę iš tiurkų, gal iš heftalitų, gal iš chaladžų. Yra tikinčių, kad Delio sultonatą XV−XVI a. valdžiusi Lodi dinastija buvo gilzajų šaka. Gilzajų genčių mitologijoje jie kildina save iš Guridų princo Šacho Huseino ir Bibi Matu, bendrojo mitinio puštūnų protėvio Kaiso Abdur Rašido, dukters. Kita versija, jie kildina save iš Mukartamo Šacho, puštūnų princo iš Goro, ir persų didiko dukters. Pagal abi versijas, jiems gimė sūnus Galzajus dar iki vedybų, iš to jo vardas (*ḡal* − „vagis", *zoy* − „sūnus"). Galzajus susilaukė dviejų sūnų: Borhano, kuris tapo rytinių gilzajų protėviu, ir Tūrano, kuris tapo vakarinių gilzajų protėviu. 
Vakarinių gilzajų pagrindinės gentys yra hotakai, tokiai, karočiai. Rytiniams gilzajams priklauso suleimancheliai, alicheliai ir torakiai. Dalis rytinių gilzajų gyvena klajokliškai.

Istoriškai gilzajai dėl įtakos konkuravo su abdaliais (duraniais). To ištakos yra Persijos ir Mogolų imperijos varžymasis. Abdaliai rėmė persus, o gilzajai mogolus. Kai šachas Abasas I Didysis (1587−1629) perkėlė jam ištikimus abdalius iš Kandaharo į Heratą gilzajai pradėjo dominuoti Kandahare. 1709 m. vadas Mirvaisas iš hotakų nuvertė vietos persų valdytoją ir įkūrė nepriklausomą valstybę. Machmūdas Hotakas 1722 m. įsiveržė į Persiją ir užėmė jos sostinę Isfahaną. Jį nuvertęs pusbrolis Ašrafas buvo Osmanų imperijos pripažintas Persijos šachu. Tačiau hotakų dominavimas truko neilgai. 1729 m. Nadiras išvijo juos iš Persijos ir 1738 m. užėmė Kandaharą. Dauguma gilzajų iš Kandaharo buvo išvaryti į Mazandaraną. 1747 m. mirus Nadirui nepriklausomą valstybę didelėje teritorijoje, apimančioje dabartinius Afganistaną, Pakistaną ir kitas teritorijas, įkūrė duraniai. Gilzajai buvo sukėlę kelis sukilimus prieš jų valdžią. Po 1978 m. duranių dinastijos nuvertimo keletas Afganistano prezidentų buvo iš gilzajų tarpo.

Šaltiniai
---------

* Enciklopedija Iranica
* Enciklopedija Britannica
| Armanavičiaiblrs. *Германавічы*, rus. *Германовичи* |
| --- |
|  |
|  |
| 

ArmanavičiaiArmanavičiai

55°24′50″š. pl. 27°44′10″r. ilg.﻿ / ﻿55.414°š. pl. 27.736°r. ilg.﻿ / 55.414; 27.736﻿ (Armanavičiai)Koordinatės: 55°24′50″š. pl. 27°44′10″r. ilg.﻿ / ﻿55.414°š. pl. 27.736°r. ilg.﻿ / 55.414; 27.736﻿ (Armanavičiai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| **Sritis** | Vitebsko sritis Vitebsko sritis |
| **Rajonas** | Šarkauščinos rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 564  |
|  |
|  **Vikiteka** | Armanavičiai |

**Armanãvičiai**  (blrs. *Германавічы*, rus. *Германовичи*) – agromiestelis šiaurės Baltarusijoje, 18 km į šiaurės rytus nuo Šarkauščinos, 50 km nuo Lietuvos ir Baltarusijos valstybinės sienos. Apylinkės centras. Stovi katalikų bažnyčia, sentikių ir stačiatikių cerkvės. Išlikę dvaro, unitų vienuolyno, kuris uždarytas XIX a. viduryje, pastatai. Veikia Jazepo Drazdovičiaus meno ir etnografijos muziejus.

Muziejus Armanavičių dvaro rūmuose

Istorija
--------

Armanavičiai minimi 1563 m. XIX a. Rusijos imperijos valdininkų pradėti vadinti Germanavičiais. 1922–1939 m. priklausė Lenkijai. 1787 m. pastatyta katalikų bažnyčia, 1905 m. – sentikių cerkvė, 2002 m. – stačiatikių cerkvė. XIX a. buvo miestelis ir dvaras Dysnos apskrities Lužkų valsčiuje.

Gyventojai
----------

### Lietuviai

Iki XVIII a. Armanavičiai priklausė etniniam lietuvių kalbos arealui. XIX a. pab.- XX a. pr. apylinkėje gyveno apie 600 lietuvių. 1864–1909 m. visoje Dysnos apskrityje jų buvo nuo 700 iki 2200. 1898–1899 m. Sinicų (dab. Zorka, 12 km nuo Armanavičių), Baltojo dvaro (5 km nuo Armanavičių) ir Ivanskijos (15 km nuo Armanavičių) kaimuose įsikūrė lietuvių ūkininkų nuo Švenčionių, Adutiškio. Prieš Antrąjį pasaulinį karą Armanavičiuose dirbo lietuvių kunigai P. Būdvytis, Masiulionis (1942 m. nacių sušaudytas). 2003 m. vyriausieji kaimo gyventojai mokėjo lietuviškai, moterys audė lietuviškus kilimus.

### Žymūs žmonės

* Armanavičiuose gimė žymus dailininkas ir etnografas Jazepas Drazdovičius (1888–1954).

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. ↑  Pasaulio vietovardžių žodynas. – Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006–2014. (VLKK versija)
4. ↑  *Nowe Hermanowicze*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. VII (Netrebka — Perepiat). Warszawa, 1886, 222 psl. **(**lenk.**)**
5. ↑  *Hermanowicze*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. XV, cz. 1 (Abablewo — Januszowo). Warszawa, 1900, 556 psl. **(**lenk.**)**
6. ↑  Aliaksandr Adamkovič, Kazimieras Garšva *Armanavičiai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 773 psl.

* Baltarusijos pilys Jazepo Drazdovičiaus graviūrose Archyvuota kopija 2007-02-24 iš Wayback Machine projekto.
**Elgino marmuras**, dar vadinamas **Partenono marmuru** – klasikinės Sen. Graikijos V a. pr. m. e. marmuro skulptūrų ir architektūrinių liekanų rinkinys, esantis Britų muziejuje Londone. Daugiausia surinktas iš Partenone rastų fragmentų, nuo Partenono frizų ir frontono. Tikima, kad jų sukūrimą prižiūrėjo skulptorius Fidijas. Jų atgabenimą į Angliją suorganizavo 7-asis Elgino lordas Thomas Bruce (1766–1841), įsigijęs jas už tuo metu didžiulę £39 000 sumą. 1799–1803 metais Thomas Bruce ėjo britų ambasadoriaus pareigas Otomanų imperijoje ir iš vietinės valdžios gavo leidimą pergabenti Partenono skulptūras į gimtąją Angliją. 1801–1812 metais Elgino lordo patikėtiniai nuėmė skulptūras nuo Partenono ir pergabeno į Angliją jūros keliu. 1816 m. skulptūras iš lordo įsigijo D. Britanijos vyriausybė ir patalpino į Britų muziejaus ekspoziciją.

Elgino marmuro fragmentai
-------------------------

* Elgino marmuro fragmentas Elgino marmuro fragmentas
* Elgino marmuro fragmentas Elgino marmuro fragmentas
* Elgino marmuro fragmentas nuo Partenono frontono Elgino marmuro fragmentas nuo Partenono frontono
* Elgino marmuro fragmentas Elgino marmuro fragmentas

Išnašos
-------

1. ↑  What are the 'Elgin Marbles'?

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Elgino marmuras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* britannica.com
* oxfordreference.com
* telegraph.co.uk Archyvuota kopija 2014-01-16 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Plieninis antkrūtinis SN-42** (rus. *СН-42*, iš rus. *стальной нагрудник* 'plieninis antkrūtinis') – antkrūtinis, naudotas Raudonosios armijos Antrojo pasaulinio karo metais. Antkrūtinis buvo pagamintas iš 2 mm storio plieno plokštės ir svėrė 3,5 kg.

Buvo sukurti modeliai SN-38, SN-49, SN-40, SN-40A ir SN-42. Pavadinime esantis skaičius rodo metus, kada tas modelis buvo sukurtas. Visi jie buvo išbandyti kovinėse situacijose, bet tik modelis SN-42 buvo gaminamas serjiniu būdu.

Antkrūtinius naudojo daugiausia inžinerinių šturmo brigadų kariai, taip pat kai kurių tankų brigadų tankų desantininkai.

Antkrūtinis atlaikydavo pistoletų ir pistoletų kulkosvaidžių kulkų, smulkių skeveldrų pataikymus. Pvz. 9 mm kulką, iššautą iš pistoleto kulkosvaidžio MP-40 atlaikydavo iš 100–125 m nuotolio. Aprašyti atvejai kai antkrūtinis išlaikydavo 9 mm pistoleto kulką, iššautą iš vieno metro nuotolio ar arčiau.
  
Po antkrūtiniu kariai dažnai vilkėdavo vatinukus su nukirptomis rankovėmis. Toks pošarvis veikė kaip papildomas amortizatorius, nors ankrūtinis iš vidaus ir taip turėjo specialų pamušalą. Antkrūtiniai buvo labai naudingi miesto kautynėse (pvz. Stalingrade, kur vokiečiai plačiai naujdojo MP40), bet atvirame lauke, kur tekdavo bėgti didelius nuotolius, jie buvo nepatogūs.
**Patrankininkų prikazas** (rus. *Пушкарский приказ*) – karinis prikazas, tvarkęs artilerijos reikalus.

Pirmą kartą paminėtas Ivano IV laikais (1577 m.), tuomet jo pavadinimas buvo *Patrankų prikazas* (*Пушечный приказ*).

Prikazas vadovavo Maskvos ir kitų miestų parako malūnams, artilerijai, tvirtovių statybai, užkardų linijai (*засечная черта*) ir kt. Jam buvo pavaldūs patrankininkai (artileristai), daugelio Rusijos miestų (išskyrus Sibiro, pomorų ir pietinės užkardų linijos miestus) valdiški kalviai, patrankų kiemai ir granatų kiemai. Jis rūpinosi pabūklų ir šaudmenų gamybą, atsargų tiekimu artilerijai ir tvirtovėms.

Prikaze vyresnybę sudarė bojarinas (kartais – okolničis) ir du djakai. Prikazo dalys buvo 3 stalai – Miestų stalas (*Городовой стол*), Užkardų stalas (*Засечный стол*), Pinigų stalas (*Денежный стол*).

Lėšos Patrankininkų prikazo reikalams būdavo daugiausia gaunamos iš Didžiojo iždo prikazo.

1678–82 m. prikazas buvo Reitarų prikazo dalis.
1700 m. Patrankininkų prikazas ėmė vadintis *Artilerijos prikazas*, o 1709 m. – *Artilerijos kanceliarija*.

Nuorodos
--------

* Пушкарский приказ (iš Большая Советская Энциклопедия)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Buvęs patrankinis kateris MGB-81 *Beaulieu* upėje (Anglija)
Buvęs patrankinis kateris MGB-81 *Beaulieu* upėje (Anglija)
**Patrankinis kateris** (angl. *Motor Gun Boat*) – mažų karo laivų klasė D. Britanijos Karališkajame kariniame laivyne Antrojo pasaulinio karo metais. Patrankiniai kateriai konstrukcija labai panašūs į torpedinius katerius, bet jų pagrindinis ginklas ne torpedos, o kelių kalibrų patrankos. Dėl mažo dydžio, didelio greičio ir manevringumo sunkus taikinys torpediniams kateriams ar bombonešiams. Netinkami naudoti audringais orais. Įgulos didelės, iki 30 žmonių, nes jų reikia patrankomis šaudyti.

Veiksmai karo metu
------------------

Antrojo pasaulinio karo pradžioje patrankiniai kateriai pietinėje ir rytinėje D. Britanijos pakrantėse buvo naudojami laivams saugoti nuo vokiečių torpedinių katerių. Tam jie buvo naudojami ir po Normandijos išsilaipinimo.

Viduržemio jūroje patrankiniai kateriai buvo naudojami Italijos ir Vokietijos laivybai blokuoti. Jie veikė bendrose flotilėse su torpediniais britų ir amerikiečių kateriais ir 1943 m. trikdė krovinių siuntimą iš Italijos į Šiaurės Afriką.
  
Po to jie parėmė išsilaipinimus Sicilijoje, Sardinijoje, Korsikoje ir Elboje. Iš šių salų patrankiniai kateriai iki 1944 m. vidurio patruliavo vakarinėse Italijos pakrantėse ir atakuodavo smulkius kabotažinius laivus ir vokiečių torpedinius katerius.
  
Užėmus didelę Italijos dalį dalis flotilių (pvz. 56-oji) atsilaisvino, tad buvo pasiųstos į Adrijos jūrą, kur Jugoslavijos pakrantės salose rėmė partizanus.

D. Britanijos karinio laivyno patrankinių katerių oficialiuose pavadinimuose nebuvo prefikso *HMS*, nes jie laikyti mažais kateriais. Prireikus oficialiai pavadinti vartodavo prefiksą *HMMGB* (*Her Majesty Motor Gun Boat* 'Jos Didenybės Motorinis Patrankinis kateris'). Katerių įgulos savo laivus paprastai vadindavo numeriais.

1947 m. kateris *MGB 2009* tapo pirmuoju pasaulyje karo laivu su dujų turbina – jame buvon įrengta *Metrovick* dujų turbina.

Katerių nuo MGB 502 iki MGB 509 charakteristikos
------------------------------------------------

* Ilgis: 35,66 m
* Plotis: 6,17 m
* Grimzlė: 1,24 m
* Vandentalpa: 95 t
* Varikliai: 3 x Paxman VRB dyzeliai
* Bendra galia: 3000 AG
* Greitis:
	+ didžiausias: 28 mazgai (52 km/h)
	+ pastovus: 25 mazgai (46 km/h)
* Įgula: 21 žm.
* Plaukimo tolis: 2000 jūrmylių (4 000 km) 11 mazgų (20 km/h) greičiu

Ginkluotė
---------

Britų patrankiniai kateriai buvo labai ginkluoti, lyginant su savo dydžiu.
  
Pvz. 1945 m. kateris MGB 658 buvo ginkluotas:

* 2 57 mm patrankomis *QF 6-pounder*,
* 1 sudvejinta 20 mm *Oerlikon* patranka,
* 2 20 mm *Oerlikon* patrankomis,
* 2 sudvejintais .303 Vickers kulkosvaidžiais.
* dūmų uždangų generatoriumi, radaru, giluminėmis bombomis.