recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 49°0′ š. pl. 56°0′ v. ilg.﻿ / ﻿49.000°š. pl. 56.000°r. ilg.﻿ / 49.000; 56.000

Niufaundlando vėliava
**Niufaundlandas** (pranc. *Terre-Neuve*, angl. *Newfoundland*) – sala Atlanto vandenyne, prie rytinių Kanados krantų, įeina į Niufaundlando ir Labradoro provinciją. Vakaruose Belle Isle sąsiauriu atskirta nuo Labradoro pusiasalio, pietuose – Kaboto sąsiauriu atskirta nuo Keip Bretono pusiasalio. Plotas 111390 km². 514,4 tūkst. gyventojų (2006 m.). Didžiausias miestas – Sent Džonsas. 

Sala vakaruose kalnuota. Aukštis iki 814 m (*Lewis Hills* k.). Kranto linija labai raižyta (ilgis 9656 km), gausu fjordų, užutėkių. Saloje daug pelkių, ežerų. Vyrauja spygliuočių miškai, šiaurėje – tundra. Yra 2 nacionaliniai parkai: Gros Morno ir Tera Novos. Gyventojai verčiasi žvejyba, miškininkyste.

Pirmieji Niufaundlando salos gyventojai buvo indėnai. Apie 1000 m. salą aplankė vikingai ir prekiavo su vietiniais gyventojais. Yra išlikusių norvegų gyvenviečių liekanų. 1497 m. čia atvyko pirmoji europiečių ekspedicija, vadovaujama Džono Kaboto. Vėliau prasidėjo anglų, airių ir prancūzų kolonizacija. 1949 m. prisijungė prie Kanados. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Niufaundlandas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Vidutinis darbo užmokestis** (*Vidutinė alga, vidutinis atlyginimas; VDU*) – ekonominis rodiklis, nurodantis darbuotojo privačiajame sektoriuje ir valstybės tarnautojo viešajame sektoriuje vidutinio darbo užmokesčio dydį.

Lietuvoje
---------

Remiantis „Eurostat" duomenimis apie 2018 m. vidutinį darbo užmokestį gaunantis nesusituokęs ir vaikų neturintis asmuo po mokesčių ir socialinio draudimo įmokų Lietuvoje per mėnesį gavo maždaug 722 eurus, Latvijoje – 709 eurus, Estijoje – 1141 eurą, Lenkijoje – 793 eurus. Statistikos departamento duomenis 2020 m. trečiąjį ketvirtį VDU atskaičius darbuotojo mokesčius Lietuvoje sudarė 927,90 eurų ir per metus padidėjo 11,2 %.

| Vidutinio darbo užmokesčio istorija Lietuvoje: |
| --- |
| Metai | bruto (eurais) | neto (eurais) |
| 1995 | 139,3 | 105,0 |
| 2000 | 281,2 | 200,5 |
| 2005 | 369,6 | 265,5 |
| 2010 | 575,8 | 449,6 |
| 2015 | 714,1 | 553,9 |
| 2020 
(III ketv.) | 1454,8 | 927,9 |

Taip pat skaitykite
-------------------

* Sąrašas:Vidutinis darbo užmokestis EBPO šalyse

Išnašos
-------

1. ↑  Savickas, Edgaras (2019-08-29). „Infografikas. Kaip skiriasi algos Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje ir Lenkijoje". *delfi.lt*. Delfi. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
2. ↑  „Darbo užmokestis regionuose, apskrityse ir savivaldybėse". *Statistikos departamentas*. Nuoroda tikrinta 2020-12-03.
3. ↑  „Darbo užmokestis". *VLE*. Nuoroda tikrinta 2019-09-03.
***Iliustruotoji istorija***|  |
| 

---

 |
| Leidėjas | UAB Zubizu projects |
| Pirmasisleidimas | 2012 m. |
| Adresas | Vilnius, Lietuva |
| Tiražas | 14 000 (2012 m.) |
| 

---

 |
| **Tinklalapis:**  |

**„Iliustruotoji istorija"** – tarptautinis istorijos populiarinimo žurnalas. Straipsnius leidiniui rašo istorikai ir istorijos populiarinimo žurnalistai. 

Straipsniai į lietuvių kalbą verčiami iš danų kalbos, daniškos žurnalo versijos. Žurnalo licencija priklauso Švedijos žiniasklaidos grupei „Bonnier". Tiražas – 14 000 egzempliorių. Žurnalas leidžiamas Skandinavijos, Baltijos ir kt. šalyse.

2012–2020 m. Lietuvoje žurnalą leido Verslo žinios, tačiau jo leidybos atsisakė dėl patiriamų nuostolių. Nuo 2020 m. sausio šio žurnalo leidybą perėmė UAB Zubizu projects.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  „"Verslo žinios" pradeda leisti pažintinį žurnalą "Iliustruotoji istorija"". *Verslo žinios*. Nuoroda tikrinta 2021-01-15.
2. ↑  „„Iliustruoto mokslo" laidotuvės gali būti ne paskutinės". *Universiteto žurnalistas*. Nuoroda tikrinta 2021-01-10.
3. ↑  „Nutraukiama žurnalo „Iliustruotoji istorija" leidyba". *M360*. Delfi. 2019-12-10. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
Televizijos kodavimo sistemos pagal šalis; šalys, naudojančios SECAM sistemą, pažymėtos oranžine spalva.
**SECAM**, dar užrašoma kaip **SÉCAM** (pranc. *Séquentiel couleur à mémoire*) – analoginės spalvotos televizijos spalvų kodavimo sistema, pirmiausia pradėta naudoti Prancūzijoje, vėliau ir jos kolonijose Afrikoje, Tarybų Sąjungoje ir pastarajai iširus jos sudėtyje buvusiose šalyse. SECAM 1956 m. išrado kompanijos *Compagnie Française de Télévision* (vėliau įsigytos „Thomson", dab. „Technicolor") darbuotojų komanda, vadovaujama Henri de France. Tai pirmasis Europos spalvotos televizijos standartas. Pirmosios transliacijos pradėtos 1967 m. spalio 1 d. Daugelyje šalių SECAM palaipsniui keičiama (pakeista) į DVB.

Veikimo principas
-----------------

Norint išgauti spalvotą vaizdą, reikia ryškumo informacijos (juodos ir baltos spalvos signalų – Y) ir dviejų spalvų komponentų (Db ir Dr). SECAM sistema perduoda vaizdo skaisčio signalą amplitudės moduliavimo principu, t. y. moduliuojant pagrindinio nešančiojo signalo amplitudę. Todėl SECAM sistema juodu lygiu yra suderinama su PAL sistema, nes abiejų šių sistemų linijų skaičius viename kadre lygus 625. Tačiau SECAM atveju, spalvų informacija perduodama naudojant dažnių moduliavimą, kuriuo, skirtingai nei PAL sistemoje, abu spalvų komponentai neperduodami vienu metu, o palaipsniui kiekvienai vaizdo linijai, bet imtuvas su uždelsimo linijos, kurios delsimo laikas lygus vienos linijos išsidėstymo laikui, pagalba sulygiuoja gaunamą vaizdą.

### Privalumai

SECAM naudojama moduliacija yra atspari laipsniškiems spalvų ir atspalvių perėjimų iškraipymams (lyginant su NTSC).

### Trūkumai

Dėl naudojamos moduliacijos SECAM netinka vaizdo apdorojimui.

Jeigu vaizdo signalai perduodami staigiais horizontaliais gradientais, perėjimų vietose atsiranda spalvų iškraipymas (raudonos ir mėlynos spalvos juostelės).

Variacijos
----------

* SECAM-L arba Prancūzijos SECAM naudojama tik Prancūzijoje ir Liuksemburge.
* SECAM-B/G naudota Viduriniuose Rytuose, taip pat Vokietijoje ir Graikijoje.
* SECAM D/K naudojama kai kuriose buvusiose Tarybų Sąjungos šalyse (NVS valstybės).
* SECAM-H standartas su galimybe pridėti teletekstą.
* SECAM-K naudojamas buvusiose Prancūzijos kolonijose, daugiausia Afrikoje.
* MESECAM naudojamas kartu su namų įranga (pvz. videomagnetofonu), siekiant įrašyti SECAM signalą į VHS kasetę.

Taip pat skaitykite
-------------------

* PAL
* NTSC

Šaltiniai
---------

1. ↑  В. Е. Джакония (2002). „12.2. Система цветного телевидения SECAM". *Телевидение*. «Горячая линия — Телеком». pp. 266–294. ISBN 5-93517-070-1. Suarchyvuotas originalas 2020-10-28. Nuoroda tikrinta 2020-11-21.
2. ↑  Лев Лейтес (2010-07). „Вклад супружеской пары И.А. Авербух — В.Е. Теслер в развитие цветного телевидения". *Машина времени* (rusų). Журнал «Broadcasting». Nuoroda tikrinta 2014-10-09. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|date=` (pagalba)
| Medaliai |
| --- |
| Erika KirpuErika Kirpu |
| Moterų fechtavimasis |
| **Atstovaujant: Estijos vėliava Estija**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2020 Tokijas | Komanda |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2017 Leipcigas | Komanda |
| **Sidabras** | 2014 Kazanė | Komanda |
| **Bronza** | 2014 Kazanė | Špaga |

**Erika Kirpu** (g. 1992 m. birželio 22 d. Maskvoje, Rusijoje) – Estijos fechtuotoja, kuri specializuojasi špagos rungtyse, olimpinė čempionė.

Biografija
----------

2012 m. kartu su Estijos nacionaline rinktine laimėjo Europos čempionatų bronzą. 2015 m. Europos žaidynėse kartu su Estijos rinktine pelnė sidabrą komandinėje rungtyje ir bronzą individualiose varžybose.

Savo debiutinėse 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse užėmė 4-ą vietą komandinėje rungtyje ir 12-ą individualiose varžybose. 2017 m. iškovotas pasaulio čempionato komandinis auksas.

2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse estė individualioje rungtyje užėmė 25-ą vietą. Moterų komandinėje rungtyje kartu su Estijos nacionaline rinktine pasiekė finalą, kuriame įveikė Pietų Korėjos rinktinę ir iškovojo aukso medalius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. liepos 27 d.
2. ↑  „Estijos triumfas: po 13 metų iškovoti olimpiniai aukso medaliai". *delfi.lt*. Delfi. 2021-07-27. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
**Memas** (angl. *meme*) – kultūrinės informacijos vienetas, vieno proto perduodamas kitam. Tokią sąvoką 1976 m. sukūrė biologas – evoliucinionistas Ričardas Dokinsas. Dokinsas yra pasakęs: *„Memų pavyzdžiai yra melodijos, lengvai pagaunamos frazės, drabužių mados, būdas žiesti puodus"*. Memas, kuris dauginasi kaip kultūrinės evoliucijos ir difuzijos vienetas, daugeliu atžvilgių analogiškas genui (genetinės informacijos vienetui). Dažnai memai dauginasi kaip daugiau ar mažiau susikooperavusios grupės ar rinkiniai, vadinami memų kompleksais. Memų tyrimų sritis vadinama memetika.

Memų teorijos šalininkai teigia, kad memai vystosi natūralios atrankos būdu, panašiu į gyvybės evoliuciją. Pavyzdžiui, kai viena idėja išnyksta, kita išlieka, sklinda ir mutuoja modifikuojama žmonių.

Memų teoretikai tvirtina, kad išlieka tie memai, kurie sugeba daugintis geriausiai, bet yra nebūtinai naudingi žmonėms, o kartais net žalingi. Tuo tarpu naudingi memai nebūtinai išlieka. Siūlome smg4 memus.

Šaltiniai
---------

* Richard Dawkins. The Selfish Gene. ISBN 0-19-929115-2
| **Eulemur collaris** |
| --- |
| Raudonspalvis lemūras (*Eulemur collaris*) |
| Apsaugos būklė |
| Nykstantys (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Primatai  *( Primates)* |
| Šeima: | Lemūriniai  *( Lemuridae)* |
| Gentis: | Rudieji lemūrai  *( Eulemur)* |
| Rūšis: | Raudonspalvis lemūras  *( Eulemur collaris)* |

 |
| Paplitimas |

**Raudonspalvis lemūras** (*Eulemur collaris*) – lemūrinių (*Lemuridae*) šeimos primatas. Rūšis paplitusi pietryčių Madagaskare, nuo Ambatocirongorongo miško šiaurėje iki Mananaros upės pietuose. 2001 m. rūšis atskirta nuo rudojo lemūro (*E. fulvus*), kurio porūšiu anksčiau laikyta.

Tai vidutinio dydžio lemūras: kūno ilgis 39–40 cm, uodega 50–55 cm ilgio. Vidutiniškai sveria 2,25–2,5 kg. Labai panašus į pilkagalvį lemūrą (*E. cinereiceps*).

Gyvena drėgnuosiuose miškuose. Maitinasi daugiausia vaisiais, rečiau vabzdžiais, žiedais ir lapais. Rūšiai gresia išnykimas dėl kertamų miškų ir medžioklės.

Šaltiniai
---------

1. ↑   „IUCN Red List - Eulemur collaris". IUCN Red list.
2. 1 2 3  Collared Brown Lemur, *iucnredlist.org*
| **Nerijus Cesiulis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1981 m. gegužės 6 d. (42 metai)Alytus |
| Sutuoktinis (-ė) | Aurelija Cesiulienė |
| Vaikai | Ąžuolas, Liepa |
|  |
| Veikla | vadybininkas, Lietuvos ir Alytaus miesto politikas |
| Organizacijos | Alytaus miesto savivaldybė |
| Pareigos | meras |
| Partija | 
* 2002 m. Lietuvos centro partija;
* 2006 m. Lietuvos socialdemokratų partija.

 |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetasKauno technologijos universitetas |

**Nerijus Cesiulis** (g. 1981 m. gegužės 6 d. Alytuje) – Lietuvos ir Alytaus miesto politikas.

Biografija
----------

1999–2003 m. tarnavo Krašto apsaugos savanorių pajėgose, karys savanoris.

2006 m. baigė Alytaus kolegiją. 2001 m. Alytaus kolegijos studentų atstovybės įkūrėjas ir iki 2006 m. buvo jos prezidentas. 2002 m. Alytaus jaunimo reikalų tarybos pirmininkas. 2002 m. Alytaus jaunimo organizacijų sąjungos „Apskritasis stalas" įkūrėjas. 2002–2004 m. Lietuvos studentų atstovybių sąjungos valdybos narys

2005–2008 m. studijavo Vilniaus universitete, įgijo vadybos ir verslo administravimo bakalauro laipsnį, 2008–2010 m. – Kauno technologijos universitete, įgijo įmonių valdymo magistro laipsnį.

Nuo 2006 m. Alytaus kolegijos karjeros centro vedėjas, direktoriaus pavaduotojas. Nuo 2006 m. – asistentas, vėliau Alytaus kolegijos lektorius, dėstė rinkodaros, reklamos, viešųjų ryšių ir atsinaujinančių energijos išteklių temomis paskaitas. 2008–2018 m. – profesionalus seminarų ir kursų lektorius.

2007–2023 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narys.

Nuo 2019 m. kovo mėn. – Alytaus miesto savivaldybės meras.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-04-05 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Naujasis Alytaus miesto meras – Nerijus Cesiulis. *alytausgidas.lt*

Nuorodos
--------

* Biografija (*vrk.lt/2019*)
| **Connochaetes gnou** |
| --- |
| Baltauodegė gnu (Connochaetes gnou)Baltauodegė gnu (*Connochaetes gnou*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Pobūris: | Atrajotojai  *( Ruminantia)* |
| Šeima: | Dykaraginiai  *( Bovidae)* |
| Pošeimis: | Galvijinės antilopės  *( Alcelaphinae)* |
| Gentis: | Antilopės gnu  *( Connochaetes)* |
| Rūšis: | Baltauodegė gnu  *( Connochaetes gnou)* |

 |
| Binomas |
| ***Connochaetes gnou***Zimmermann, 1780 |
| Baltauodegė gnu (Connochaetes gnou)Paplitimas |

**Baltauodegė gnu** (*Connochaetes gnou*) – dykaraginių (*Bovidae*) šeimos žinduolis. Rūšis paplitusi Pietų Afrikos Respublikoje, įveista Namibijoje.

Kūno ilgis iki 2 m, aukštis ties ketera 1,11–1,21 m, sveria 110–157 kg. Kailis juodas, patinų tamsesnis negu patelių. Kaip ir dryžuotoji gnu turi barzdą ir karčius, tačiau pastarieji ne sugulę, o pasišiaušę. Barzda trumpesnė, dengia tik smakrą. Ragai ilgi, lenkti į priekį, 78 cm ilgio (priešingai, nei dryžuotosios, kurios lenkti į šonus).

Gyvena savanų plotuose, krūmynuose (vadinamajame Karu), dėl tankesnio nei dryžuotosios gnu kailio gali pakęsti vėsų orą. Gyvena migruojančiomis bandomis, agresyvaus būdo. Maitinasi krūmų lapais, šakelėmis. Perneša parazitus, galvijų ligas. Svarbus stambiųjų plėšrūnų grobis.

XIX a. baltauodegės gnu smarkiai išmedžiotos dėl mėsos, kailio, gyvulininkystės plotų plėtros. Didžiojoje PAR dalyje, Lesote, Esvatinyje išnyko, vėliau populiacija atkurta iš negausių likusių individų.

Baltauodegė gnu

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Žinduolių pavadinimų žodynas: lotynų, lietuvių, anglų, prancūzų, rusų, vokiečių kalbomis* / [rengė P. Bluzma (ats. red.), R. Mažeikytė, E. Mickevičius, J. Prūsaitė, K. Baranauskas, R. Baleišis]. – Vilnius : Ekologijos inst. l-kla, 2002
2. 1 2 3  *Connochaetes\_gnou*,ADW – Animal Diversity Web. University of Michigan, Museum of Zoology.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baltauodegė gnu** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Agvimesasisp. *Agüimes* |
| --- |
|              |
| *Miestelio reginys* |
|  |
| 

AgvimesasAgvimesas

27°54′18″ š. pl. 15°26′42″ v. ilg.﻿ / ﻿27.90500°š. pl. 15.44500°r. ilg.﻿ / 27.90500; 15.44500﻿ (Agvimesas)Koordinatės: 27°54′18″ š. pl. 15°26′42″ v. ilg.﻿ / ﻿27.90500°š. pl. 15.44500°r. ilg.﻿ / 27.90500; 15.44500﻿ (Agvimesas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Ispanijos vėliava Ispanija |
| **Regionas** | Kanarų salos Kanarų salos |
| **Provincija** | Las Palmaso provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2023) | 5 594  |
| **Altitudė** | 275 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Agvimesas |

**Agvimesas** (isp. *Agüimes*) – miestelis ir savivaldybė Ispanijoje, Kanaruose, Gran Kanarijos salos rytinėje dalyje, 26 km į pietus nuo Las Palmaso, 5 km nuo vandenyno kranto. Keliai į Incheniją, Kruse de Arinagą, Santa Lusiją. Miestelis įsikūręs kalnų pašlaitėje, 275 m aukštyje. Verčiamasi turizmu, žemės ūkiu (daržovės, vaisiai). Toliau pietrytuose įsikūrę kurortai ir pramoninės zonos.

Yra Šv. Sebastijono bažnyčia, tradicinės architektūros pastatai, meteoritų muziejus. Į šiaurę nuo miestelio driekiasi gili Gvajadekės raguva, skirianti Agvimesą nuo Inchenijo. Apylinkėse yra archeloginių urvų, vaizdingų uolų. Vakaruose esančioje Temisoje yra astrologinė observatorija.

Istorija
--------

Agvimesas įkurtas ispanų 1491 m. Išaugo kaip cukranendrių auginimo centras.

Savivaldybė
-----------

Agvimeso savivaldybė užima 78,9 km² plotą, 2023 m. gyveno 32 797 gyventojai.

Be Agvimeso miestelio į savivaldybę patenka šios didesnės gyvenvietės (gyventojų skaičius 2023 m.):

* Kruse de Arinaga (10 970)
* Plaja de Arinaga (10 402)
* Montanja los Velesas (1681)
* Poligono de Arinaga (1239)
* Las Rosasas (637)
* La Goleta (601)
* La Banda (559)

Agvimeso savivaldybė Gran Kanarijoje

Galerija
--------

* Šv. Sebastijono bažnyčiaŠv. Sebastijono bažnyčia
* Paminklas pilietinio karo aukomsPaminklas pilietinio karo aukoms
* Agvimeso architektūraAgvimeso architektūra

Šaltiniai
---------

1. ↑  SANTA LUCÍA DE TIRAJANA: in Las Palmas (Canarias), *citypopulation.de*
2. ↑  INE
| **Insectivora** |
| --- |
| Ežys (Erinaceus europaeus)Ežys (*Erinaceus europaeus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Vabzdžiaėdžiai  *( Eulipotyphla)* |

 |

 *Šis straipsnis apie žinduolių grupę. Apie vabzdžiaėdžius kaip ekologinę grupę skaitykite straipsnyje Vabzdžiaėdis.*
**Vabzdžiaėdžiai** (*Insectivora*) – buvęs žinduolių (*Mammalia*) būrys, šiuolaikinėje sistematikoje nebeegzistuojantis.

Tai gyvūnai, prisitaikę maitintis vabzdžiais. Priklausė maži ir šiek tiek peles primenantys žvėreliai.

Būryje buvo šios 7 šeimos:

* Plyšiadantiniai (*Solenodontidae*)
* Ežiniai (*Erinaceidae*)
* Kurminiai (*Talpidae*)
* Kirstukiniai (*Soricidae*)
* Tenrekiniai (*Tenrecidae*)
* Auksakurminiai (*Chrysochloridae*)
* Straubliniai kirstukai (*Macroscelididae*)

Lietuvoje gyvena šie anksčiau vabzdžiaėdžiams priskirti gyvūnai:

* Baltakrūtis ežys (*Erinaceus concolor*)
* Kurmis (*Talpa europaea*)
* Paprastasis kirstukas (*Sorex araneus*)
* Kirstukas nykštukas (*Sorex minutus*)
* Vandeninis kirstukas (*Neomys fodiens*)

Paplitimas
----------

Paplitę Eurazijoje, Afrikoje ir Šiaurės bei Centrinėje Amerikoje, Madagaskare. Pietų Amerikoje negyvena, išskyrus genties *Cryptotis* individus, kurie gyvena šiaurės vakarinėje žemyno dalyje, taip pat Australijos Okeaniniame regione.

Išvaizda
--------

Vabzdžiaėdžiai – maži gyvūnai su smailiu snukučiu, turinčiu lytėjimo jutimo funkciją. Išvaizda labai skiriasi, kūno ilgis 3–45 cm, sveria 1,8-2kg.

Elgsena
-------

Vabzdžiaėdžiai – naktiniai gyvūnai, gyvena sausumoje, požeminiuose urvuose ar kai kuriais atvejais net vandenyje.

Mityba
------

Minta bestuburiais, smulkiais stuburiniais, rečiau minkštais vaisiais, sėklomis.

Santykiai su žmonėmis
---------------------

Vabzdžiaėdžiai nėra pavojingi ar laikomi kenkėjais, todėl jie buvo retai medžiojami. Grėsmės šiems gyvūnams pirmiausia kyla dėl jų buveinių sunaikinimo ir svetimžemių gyvūnų patekimo į jų gimtuosius regionus.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  vabzdžiaėdžiai(parengė Kazimieras Baranauskas). Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2024-02-29).
**Naujienų svetainė** – nuolat atnaujinama interneto svetainė, kurios pagrindinis tikslas yra skelbti įvairias naujienas. Tai gali būti internetinės popierinių laikraščių versijos, arba svetainės, turinčios tik internetines versijas. Kartais popierinės laikraščių versijos yra išsamesnės už internetines, kartais internetinės laikraščio naujienų svetainės pateikia daugiau informacijos. Yra atvejų, kai naujienų svetainė, įkurta tik kaip internetinė, ilgainiui pradeda leisti ir popierinę versiją (Balsas.lt, dabar tv3.lt), kitais atvejais popierinio laikraščio svetainė, nustojus leisti popierinę versiją, gali tapti tik internetine (15min.lt).

Pavyzdžiui, JAV „New York Times", „Los Angeles Times", „Washington Post", „Wall Street Journal" laikraščiai pritraukia nemažai skaitytojų internete, tame tarpe ir angliakalbių iš viso pasaulio. Tapo populiariomis naujienų svetainėmis, pritraukiančiomis milijonus unikalių lankytojų.

Dauguma populiaresnių Lietuvos naujienų svetainių yra reitinguojamos „gemiusAudience" agentūros, kuri pateikia unikalių lankytojų skaičių per mėnesį ir kitus duomenis apie svetainių lankomumą, tačiau ši tyrimų agentūra renka duomenis ne apie visas naujienų svetaines, o kai kurios jos reitinguojamos svetainės atsilieka nuo į šį reitingą nepatenkančių. Lietuvoje „DELFI" iškilo kaip pirmasis naujienų portalas, tebeišlieka populiariausiu.

Išnašos
-------

1. ↑  Janet A. Bridges (2006), *Newspaper Competition in the Millennium*, Nova Publishers, p. 68–69, ISBN 978-1-59454-605-1
2. ↑  „Top 15 Most Popular News Websites". *www.ebizmba.com*. Nuoroda tikrinta 2021-06-13.
3. ↑  Miškinis, Vytenis (2017-03-02). „Naujosios taisyklės parodė tikrąjį portalų skaitomumą". *delfi.lt*. Delfi. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
4. ↑  „Žurnalistika" 2020 (I). „Žiniasklaida ir Lietuvos laisvė".
5. ↑  „gemiusRating". *rating.gemius.com*. Nuoroda tikrinta 2021-06-13.
**Ruja** (lot. *oestrus* – „aistra") – periodiškai pasikartojanti, nuo hormonų (ypač estrogeno) ir aplinkos sąlygų (pavyzdžiui, dienos ilgio ir šviesos intensyvumo) priklausoma, daugelio žinduolių rūšių (išskyrus primatus) patelės fiziologinė būklė, kurios metu organizmas pasirengia dauginimuisi.

Ciklą sudaro priešrujis (*proestrus*), tikroji ruja (*oestrus*), porujis (*diestrus*) ir tarprujis (*anoestrus*) arba lytinio abejingumo fazė kol neprasideda naujas ciklas. Su lig priešruju pastebimi pirmieji patelės organizmo pokyčiai pasiruošimui daugintis, kurie galutinai pranyksta tik porujo etapu įvykus apvaisinimui arba fiziologinei būklei grįžus į įprastą būseną. Prieš ovuliaciją endometriumas sustorėja, pasiruošia priimti apvaisintą kiaušinėlį. Pagausėjus gimdos gleivinei išauga ir patelės noras poruotis. Rujos metu įvyksta ovuliacija (kai kurioms rūšims ji įvyksta tik kopuliacijos metu). Rujos metu pakinta lytiškai subrendusių patelių elgsena, jos prisileidžia patinus. Daugelio rūšių patelės išskiria patinus viliojančių feromonų. Rujos trukmė ir periodiškumas priklauso nuo gyvūno rūšies: stambesniųjų žinduolių patelės rujoja kartą per metus (pvz. elnių), smulkiųjų (pvz. voverių, pelių) – daug kartų. Naminių gyvūnų ciklą gali sutrikdyti dirbtinai palaikoma šviesa ir šiluma. Pavyzdžiui, kačių lytinis ciklas priklauso nuo dienos ilgio ir šviesos intensyvumo. Kačių morčius pasireiškia mažiausiai kelis kartus per metus. Dažniausiai kalės rujoja du kartus per metus.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  ruja(parengė Vincas Būda). Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2024-03-12).
2. 1 2  „Estrus". *Britannica*. Nuoroda tikrinta 2022-05-09.
3. ↑  „Kas vyksta kačių morčiaus metu". *DELFI*. Nuoroda tikrinta 2022-05-09.
4. ↑  „Ką turėtumėte žinoti apie kalytės rujojimą". *DELFI*. Nuoroda tikrinta 2022-05-09.
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| CenterEvaldas Petrauskas Vilniuje |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Lietuva**  |
| Boksas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Bronza** | 2012 Londonas |  |
| Jaunimo olimpinės |
| **Auksas** | 2010 Singapūras |  |
| Pasaulio jaunimo čempionatas |
| **Sidabras** | 2010 Baku |  |
| Europos jaunimo čempionatas |
| **Auksas** | 2009 Ščecinas |  |

**Evaldas Petrauskas** (g. 1992 m. kovo 19 d. Šilutėje) – Lietuvos boksininkas, olimpinis medalininkas.

Biografija
----------

Mokėsi Traksėdžių pagrindinėje mokykloje.

Sportuoja nuo 1999 m. Pirmasis treneris Vincas Murauskas, E.Petrauską dešimt metų treniravęs Šilutės sporto mokykloje (V.Murauskas treniravo ir vyresnįjį Evaldo brolį Arvydą). Vyresnysis brolis, anksti šeimą sukūręs, dėl ekonominių priežasčių emigravo į Airiją. Dėl tų pačių priežasčių emigravo ir Evaldo mergina Dovilė su jų dukrele Guste. Jauniausias Svetlanos ir Algio Petrauskų sūnus Lukas 2008, 2011 ir 2012 metais yra tapęs Lietuvos čempionu savo amžiaus grupėse.

Dabartinis treneris – Vladimiras Bajevas, kuris jį Vilniuje treniruoja nuo 2008 m. Evaldui buvo dvylika ar trylika metų, kai jis pelnė Lietuvos, po to Europos bronzos, sidabro ir aukso medalius.
2012 m. užėmė pirmą vietą olimpinės atrankos turnyre ir pateko į 2012 m. vasaros olimpines žaidynes (Londone), kur bokso turnyro (svorio kategorija iki 60 kg) ketvirtfinalyje įveikė italą Domenico Valentino (g. 1984 m.) ir užsitikrino medalį.

Ivanovo srityje (Rusija) gimusi ir augusi Svetlana ir Šilutės rajono Usėnų seniūnijoje gimęs ir augęs Algis Petrauskai susipažino, susituokė ir iki Lietuvos nepriklausomybės atgavimo gyveno Rusijoje. 1989 metais ten gimė pirmagimis Arvydas, o į Lietuvą Algis šeimą parsivežė tuoj po Kovo 11-osios Nepriklausomybės atkūrimo akto paskelbimo. Bendrovėje „Šilutės durpės" Svetlana dirba laborante, Algis – mechaniku vairuotoju.

Apdovanojimai
-------------

* „Lietuvininkų viltis", vardas ir premija įsteigtas Šilutės rajono savivaldybės
* 2012 m. apdovanotas Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Karininko kryžiumi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Augustis, Mindaugas (2012-08-07). „Teisėjų antpuolį atlaikiusiam E.Petrauskui bronzos nepakaks". *delfi.lt*. Delfi. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
2. ↑  Evaldas iš Traksėdžių: vaikinas, rašantis Lietuvos bokso istoriją, jo motinos, tėvo ir šilutiškių akimis
3. ↑  „Delfi naujienos". Nuoroda tikrinta 2012 m. rugpjūčio 16 d..
Sirsakerio pavyzdys
**Sirsakeris** (angl. *seersucker*) – stiprus drobinio arba krepinio pynimo audinys, atsiradęs Indijoje. Žodis į Vakarų kultūrą atėjo per anglų kalbą, kuri perėmė hindi kalbos skolinį *śīrśakkar* iš persų kalbos *šīr-o-šakar* : *šīr* 'pienas', *o* 'ir', *šakar* 'cukrus', pažodžiui „pienas ir cukrus". Pavadinimas atspindi audinio faktūrą – lygios lyg pieno paviršius ir raukšlėtos lyg cukraus kalneliai derinį.

Dažnai marginamas dryžiais, kurie būna tik metmenų kryptimi – išilgai audinio, retesnis marginimas – langeliais. Naudojamas palaidinėms, marškiniams, suknelėms, patalynei siūti. Dažniausiai sirsakeris audžiamas iš medvilnės, naudojamss ir šilkas, linas, viskozė. Sirsakerio raukšlėtumas gerina kūno vėsinimą ir oro pralaidumą, mažina medžiagos sąlytį su oda, todėl naudojamas siūti vasariniams rūbams.

Galerija
--------

* Wikimania 2012 pranešėjas sirsakerio švarkuWikimania 2012 pranešėjas sirsakerio švarku
* Sirsakerio švarko detalėSirsakerio švarko detalė
* SirsakerisSirsakeris
* Dirigentas Davidas Woodardas su žaliu/baltu languotu sirsakerio švarkuDirigentas Davidas Woodardas su žaliu/baltu languotu sirsakerio švarku

Šaltiniai
---------

* 

1. ↑  Terminų bankas: Sirsakeris[neveikianti nuoroda]
2. ↑  „God save le seersucker!", *Le Figaro Magazine*, 2015-06-19, p. 105.
3. ↑  Seersucker: American heritage dictionary



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sirsakeris** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Masinanti** arba **paspaudimus provokuojanti antraštė** (angl. *clickbait*) – terminas, apibūdinantis sensacingą, klaidinančią, netikslią arba provokuojančią antraštę internete, parašytą siekiant atkreipti dėmesį ir išprovokuoti nuorodos paspaudimą. Masinančiomis antraštėmis paprastai siekiama auginti tinklalapio populiarumą bei didinti internetinės reklamos pajamas. Rašant masinančias antraštes būdinga pateikti nepilną arba tendencingą informaciją, naudoti emociškai įkrautus žodžius, sužadinant skaitytojų smalsumą ir išprovokuojant paspaudimą. Žiniasklaidos praktika, kuria perdedant naujienų bei istorijų svarbą siekiama šokiruoti ar sukelti susidomėjimą, vadinama sensacionalizmu.

Pavyzdžiai
----------

Masinančios antraštės apeliuoja į skaitytojų smalsumą, taip pat gali būti siekiama sukelti emocinę reakciją. Pavyzdžiui, antraštė *„Rusija užsipuolė Baltijos šalis: padėtis yra labai rimta"* gali kelti asociacijas su karo veiksmais, tačiau tekste pateikiama antraštės įspūdžio ir tono neatitinkanti informacija apie vieno Rusijos pareigūno pareiškimą. Rašant masinančias antraštes taip pat įprasta kreiptis tiesiai į skaitytoją bei naudoti į sąrašą nurodančius skaičius.

Kiti pavyzdžiai:

* 5 populiariausios naujos dietos: nepatikėsite, kas veikia
* Trys dalykai, kurių nereikia daryti už savo vaikus
* Patyrėte „jo–jo" efektą? Sužinokite, ką daryti toliau
* 10 įdomių psichologinių faktų, kurių nežinojote apie save ir kitus
* Nepatikėsite savo akimis pamatę, ką padarė šis katinas

Istorija
--------

Masinančių antraščių ištakomis galima laikyti bulvarinę spaudą. Šis reiškinys (angl. *clickbait*) plačiau atpažįstamas anglakalbiame internete. 2014 m. pastebėti pirmi veiksmai, nukreipti prieš šių antraščių naudojimą. Satyrinių naujienų portalas „The Onion" paleido naują tinklapį, „ClickHole", parodijuojantį masinančiomis antraštėmis pasižyminčius tinklapius kaip „Upworthy" ir „Buzzfeed". 2014 m. rugpjūtį socialinis tinklas „Facebook" paskelbė ėmęsis techninių priemonių, kuriomis siekiama tinklalapyje sumažinti masinančių antraščių įtaką.

Lietuvoje
---------

Lietuvoje žurnalistų ir leidėjų etikos kodeksas nereglamentuoja masinančių antraščių naudojimo.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Bulvarinė spauda
* Sensacionalizmas
* Gonzo žurnalizmas

Išnašos
-------

1. ↑  „Koks angl. „clickbait" atitikmuo?". *VLKK*. Suarchyvuotas originalas 2021-02-28. Nuoroda tikrinta 2021-04-02.
2. ↑  *Antraštinis masalas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, elektroninis papildymas. – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2017–2022
3. ↑  Brasiūnaitė J. (2010) "Straipsnių antraščių tekstų heterogeniškumas", Žurnalistikos Tyrimai, 30, pp. 79-98. doi: 10.15388/zt/jr.2010.3.61.
4. ↑  „Rusija užsipuolė Baltijos šalis: padėtis yra labai rimta". *delfi.lt*. Delfi. BNS. 2015-06-02. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
5. ↑  Lu, Jiaxi. „What is ‘click bait’ and why Facebook wants to display less of it". *Washington Post*. ISSN 0190-8286. Nuoroda tikrinta 2021-04-02.
| Nakaumis |
| --- |
|  |
| Vieta | Japonijos vėliava Japonija |
| Plotas | 86,8 km² |
| Kranto linijos ilgis | 169 km |
| Kilmė | eutrofikacinė |
| Vidutinis gylis | 8,4 m |
| Didžiausias gylis | 17,1 m |
| Tūris | 0,47 km³ |
| Altitudė | 0 m. v. j. l. |
| Įteka | Ohašio upė |
| Išteka | Sakajaus kanalas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Nakaumis

  |
| **Koordinatės** |  35°28′0″ š. pl. 113°12′0″ r. ilg.﻿ / ﻿35.46667°š. pl. 113.20000°r. ilg.﻿ / 35.46667; 113.20000Koordinatės: 35°28′0″ š. pl. 113°12′0″ r. ilg.﻿ / ﻿35.46667°š. pl. 113.20000°r. ilg.﻿ / 35.46667; 113.20000 |
|  |
|  Vikiteka | Nakaumis |

**Nakaumis** (jap. 中海 = *Nakaumi*) – sūroko vandens ežeras Japonijoje. Išsidėstęs tarp Totorio ir Šimanės prefektūrų. Iš šiaurės ežerą supa Šimanės pusiasalis, iš rytų – Jumigahamos pusiasalis. Nakaumis yra 5-as pagal plotą ežeras šalyje. Jo ilgis siekia 63,49 km, plotis – 22,8 km.

Ežeras sujungia Šindžio ežerą su Vidine Japonijos jūra ir yra apsuptas Macujės, Jasugio, Jonago ir Sakaiminato savivaldybių.

Ežere yra dvi didelės salos, Daikonas (jap. 大根島 = *Daikonjima* 'ridiko sala') ir Ešima (jap. 江島 = *Eshima* 'upės sala'). Virš ežero nutiesta keletas tiltų, sujungiančių abu ežero krantus.

Nakaumio ežero vanduo sūrokas dėl to, kad jį su Vidine Japonijos jūra jungia trumpas Sakajaus kanalas bei todėl, kad jis telkšo jūros lygyje, tad bangos nukreipia upių tėkmę link Šindžio ežero.

Nakaumis išvertus pažodžiui reiškia „vidinė jūra". Taip jis greičiausiai pavadintas dėl druskingo vandens ir todėl, kad yra šalia jūros.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6
| Nidos civilinės kapinės |
| --- |
| Kapinių koplyčia |
| 

Nidos civilinės kapinėsNidos civilinės kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°19′15″š. pl. 21°00′32″r. ilg.﻿ / ﻿55.320753°š. pl. 21.00876°r. ilg.﻿ / 55.320753; 21.00876Koordinatės: 55°19′15″š. pl. 21°00′32″r. ilg.﻿ / ﻿55.320753°š. pl. 21.00876°r. ilg.﻿ / 55.320753; 21.00876 |

 |
| Vieta | Neringos savivaldybė |
| Seniūnija | Neringa |
| Plotas | 1,1 ha |
| Naudotas | Nuo 1984 m. |

**Nidos civilinės kapinės** – veikiančios naujosios kapinės Nidoje. Šiuo metu Neringoje yra šešios kapinės, tačiau veikiančių kapinių statusą turi tik Nidos gyvenvietės civilinės kapinės Kuršių gatvėje ir Juodkrantės gyvenvietės civilinių kapinių dalis. Neringos savivaldybės Tarybos sprendimu neveikiančiomis kapinėmis paskelbtos Pervalkos gyvenvietės senosios kapinės bei Nidos kopų apželdintojų senosios kapinės.
Riboto laidojimo statusą turi Preilos gyvenvietės evangelikų liuteronų senosios kapinės bei Nidos senosios liuteronų-evangelikų kapinės.

Naujųjų kapinių 110 a sklypas yra atokesniame miško masyve gyvenvietės šiaurinėje pusėje, Kuršių gatvėje. Vakariniame kampe įrengti raudono mūro įėjimo vartai, rytiniame – koplyčia. 1984 m. kapinėse pagal Rimanto Jauniškio projektą iškilo postmodernistinių formų raudonų plytų šarvojimo salė, tačiau ji tarp gyventojų neprigijo, todėl stūkso nenaudojama. Perimetru nutiesta medinė tvora su masyviais mūrytais atraminiais stulpais. Yra atstatytas Tremtinių kryžius.

Istorija
--------

Kapinės įrengtos 1984 m. naujai skirtame sklype, kartu pastatant ir koplyčią. Statinio architektas – Rimantas Jauniškis, suprojektavo – Vilniaus Komprojektas. 

2007 m. vykdant teritorijos valymą nuo menkaverčių krūmų, buvo iškirsta ir 40–50 metų amžiaus 70 saugotinų paprastosios pušies želdinių. Kilęs konfliktas tarp kirtimo darbus vykdžiusių vietos komunalininkų ir Kuršių nerijos nacionalinio parko direkcijos buvo sprendžiamas teismuose, padaryta žala gamtai siekė 60 tūkst. Lt.

Kolumbariumo projektas
----------------------

Kapinių teritorija
Vartai
Nuo 2010 m. Neringos savivaldybė pradėjo svarstyti galimybę Nidoje esančiose civilinėse kapinėse įrengti kolumbariumą, kuriame būtų laikoma iki 200 urnų su mirusiųjų palaikais. Tikimasi, kad tai padėtų išspręsti laidojimo vietų stokos problemą. Urnų laikymo patalpas planuojama įrengti kapinių koplyčioje, nekeičiant jos eksterjero. Transformuojant statinio paskirtį būtų įstatomi vitražai, suteikiantys sakrališką vertę.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Nidos etnografinės kapinės

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Nerimą kelia naujos mados Neringos kapinėse". *delfi.lt*. Delfi. BNS. 2010-11-23. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
2. ↑  Drėmaitė, Marija (2014). „Sovietinė ritualinė architektūra – santuokų ir laidotuvių rūmai Lietuvoje". *Lituanistika*. p. 60. ISBN 9786094471100. Nuoroda tikrinta 2024-02-25.
3. ↑

Nuorodos
--------

* Nidos kapinių kolumbariumas Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
**Akrecija** – kosminio kūno, pvz. žvaigždės masės didėjimas dėl medžiagos ir gravitacijos jėgų veikiamo medžiagos kritimo iš kitos labai artimos žvaigždės (glaudžios dvinarės), iš aplink esančio ūko arba iš aplinkžvaigždinio akrecijos disko. Akrecija vyksta prožvaigždėse, planetoidose, dvinarėse žvaigždžių sistemose, juodosiose skylėse.

Pirmas ir dažniausiai pasitaikantis reiškinys yra masyvaus objekto didėjimas dėl gravitacinės sąveikos pritraukiant aplinkinius mažesnius kūnus. Tipiškas pavyzdys – dujinės medžiagos sruvimas į akrecinį diską. Akreciniai diskai susidaro apie tą dvinarės žvaigždžių sistemos narį, į kurį nuteka medžiaga. Diskuose vyksta procesai, kurių metu dalelės praranda savo sukimosi momentą ir nukrenta į centrinį masyvų kūną.

Antrasis procesas vyksta žvaigždžių ir planetų formavimosi metu. Akrecija vadinamas mikroskopinių ledo ir dulkių dalelių susidūrimai ir susijungimai dėl elektrostatinės traukos. Tokiu būdu proplanetiniuose diskuose susiformuoja planetozimalės, kurios vėliau jungiasi ir tampa planetomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Masters, Harris (26 rugpjūčio, 2010). „Transcript of The Accretion of Galaxies and Stars". *Prezi*. Nuoroda tikrinta 2021-08-14. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|date=` (pagalba)
| **Vytautas Kazimieras Alseika** |
| --- |
| Gimė | 1912 m. vasario 11 d.Ukmergė |
| Mirė | 2002 m. spalio 18 d. (90 metų)Vilnius |
| Tėvas | Danielius Alseika |
| Motina | Veronika Alseikienė |
|  |
| Veikla | kgb agentas, žurnalistas, teisininkas, visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | 1935 m. Vytauto Didžiojo universitetas |

**Vytautas Kazimieras Alseika** (1912 m. vasario 11 d. Ukmergėje – 2002 m. spalio 18 d. Vilniuje) – žurnalistas, teisininkas, Lietuvos ir JAV visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Sesuo Marija Alseikaitė-Gimbutienė. 1931–1932 m. savaitinio žurnalo „Kino naujienos" leidėjas ir redaktorius. 1933–1934 m. laikraščio „Lietuvos aidas" korespondentas. 1934–1935 m. žurnalo „Kinas" redaktorius. 1935 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakultetą. 1937–1938 m. Vilniui vaduoti sąjungos sekretorius ir reikalų vedėjas. 1938–1939 m. dirbo Lietuvos pasiuntinybėje Varšuvoje. 1939–1941 m. Eltos Vilniaus skyriaus vedėjas. 1943–1944 m. advokatas.

1944 m. pasitraukė į Austriją. 1946–1948 m. dirbo Jungtinių Tautų paramos pabėgėliams organizacijose Vakarų Vokietijoje. 1949 m. persikėlė į JAV. 1953 m. grįžo į Vokietiją, Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto (VLIK) Vykdomosios tarybos tarnautojas. 1961–1967 m. redagavo VLIK leidinius. 1967 m. atvyko į JAV. 1967–1969 m. dienraščio „Draugas", 1969–1972 m. VLIK informacinio biuletenio Niujorke redaktorius. Buvo užverbuotas sovietinio saugumo (slapyvardis „Orestas"). 1972 m. grįžo į Lietuvą.

Bibliografija
-------------

* Filmų priežiūra Lietuvoje: diplominis darbas, rašytas pas prof. Vaclovą Biržišką 1937 m. – Kaunas: Varpas, 1938. – 71 p.: lent.
* L. T. M. Čiurlionio ansamblis, 1940–1951. – Cleveland, Ohio, 1955. – 16p.: iliustr.
* Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto 1969 m. seimas. – New York: Eltos leid. 1970. – 40 p.
* Trys dešimtmečiai emigracijoje: nuo Roitlingeno iki Niujorko. – Vilnius: Mintis, 1977. – 319 p.: iliustr.
* Amerika: tikrovė ir mitas. – Vilnius: Mintis, 1983. – 350 p.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Kazimieras Alseika*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 389 psl.
2. ↑  KGB metodai tampa aiškūs tik dabar // Kauno diena, 2009-04-17
| Tadzava |
| --- |
|  |
| Vieta | Akitos prefektūra,Japonijos vėliava Japonija |
| Plotas | 25,8 km² |
| Kranto linijos ilgis | 20 km |
| Vidutinis gylis | 280 m |
| Didžiausias gylis | 423 m |
| Altitudė | 249 m. v. j. l. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Tadzava

  |
| **Koordinatės** |  39°43′30″ š. pl. 140°39′41″ r. ilg.﻿ / ﻿39.72500°š. pl. 140.66139°r. ilg.﻿ / 39.72500; 140.66139Koordinatės: 39°43′30″ š. pl. 140°39′41″ r. ilg.﻿ / ﻿39.72500°š. pl. 140.66139°r. ilg.﻿ / 39.72500; 140.66139 |
|  |
|  Vikiteka | Tadzava |

**Tadzava** (jap. 田沢湖 = *Tazawa-ko*) – kalderinis ežeras šiaurės Japonijoje, Akitos prefektūroje, Semboku mieste. Tai giliausias ežeras Japonijoje (gylis siekia 423 m) ir dėl savo gylio niekada neužšąla.

Anksčiau ežeras pasižymėjo dideliu vandens skaidrumu, kuris lygintas su Mašu ežeru Hokaide. Jis buvo užterštas 1940 m. statant hidroelektrinės užtvanką ir rūgščiomis nuotėkomis iš Tamagavos karštųjų versmių (*onsen*). Todėl manyta, kad vietinė *kunimasu* žuvų rūšis *Oncorhynchus kawamurae* išnyko, tačiau 2010 m. rasta jų populiacijos Saiko ežere. Buvęs Tadzavako kaimas pavadintas pagal ežerą.

Ežero apylinkėse veikia keletas karštųjų versmių maudyklų.

Išnašos
-------

1. 1 2
2. ↑  „Oncorhynchus kawamurae". *www.fishbase.org*. Nuoroda tikrinta 2019-04-07.`{{cite web}}`: CS1 priežiūra: url-status (link)
3. ↑   *Salmon thought extinct found living in lake near Mt. Fuji*, Mainichi Shinbun, 2010-12-15.
| Toja |
| --- |
|  |
| Vieta | Iburio subprefektūra, Hokaidas, Japonijos vėliava Japonija |
| Plotas | 70,7 km² |
| Kranto linijos ilgis | 46 km |
| Kilmė | vulkaninė |
| Vidutinis gylis | 117 m |
| Didžiausias gylis | 180 m |
| Tūris | 8,19 km³ |
| Altitudė | 84 m. v. j. l. |
| Įteka | O, Sobecu |
| Išteka | Sobecu |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Toja

  |
| **Koordinatės** |  42°35′0″ š. pl. 140°51′0″ r. ilg.﻿ / ﻿42.58333°š. pl. 140.85000°r. ilg.﻿ / 42.58333; 140.85000Koordinatės: 42°35′0″ š. pl. 140°51′0″ r. ilg.﻿ / ﻿42.58333°š. pl. 140.85000°r. ilg.﻿ / 42.58333; 140.85000 |
|  |
|  Vikiteka | Toja |

**Toja** (jap. 洞爺湖 = *Tōya-ko*) – kalderinis ežeras Japonijoje, Hokaido saloje. Įeina į Šikocu-Tojos nacionalinio parko teritoriją. Kairiajame kalderos šlaite stūkso Usu stratovulkanas. Ežeras beveik apvalios formos, iš rytų į vakarus jo diametras siekia 10 km, iš šiaurės į pietus – 9 km. Tojakas, didžiausias miestelis prie ežero, įsikūręs dešiniajame ežero krante. Tojos ežeras laikomas šiauriausiu niekada neužšąlančiu bei antru skaidriausiu ežeru Japonijoje. Vidury ežero esančioje Nakanošimos saloje įsikūręs Tojos ežero miškų muziejus.

Anksčiau ežeras vadintas *Kim’un-to* (キムウン) vardu, *kim’un* ainų kalba reiškia „kalne", o *to* „ežeras". Meidži eros metu japonų kolonistai ežerą praminė Tojos vardu, pagal iš ainų kalbos kilusį posakį *to ya*, kuris reiškia „ežerų kraštas".

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Batchelor, John. (1905) *An Ainu-English-Japanese Dictionary* (Second ed.). Tokyo: Methodist Publishing House
Koordinatės: 55°41′35″ š. pl. 21°22′3″ r. ilg.﻿ / ﻿55.69306°š. pl. 21.36750°r. ilg.﻿ / 55.69306; 21.36750

| Gargždų karjeras |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Klaipėdos rajonas) |
| Plotas | 0,342 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,81 km |
| Kilmė | dirbtinė |

**Gargždų karjeras** arba **Skaidrusis karjeras** – karjero tvenkinys Lietuvoje, Klaipėdos rajone, Gargždų miesto pietvakariniame pakraštyje. Sudarytas išeksploatavus žvyro išteklius ir prisipildžius vandens. Tvenkinio ilgis iš vakarų į rytus – 0,76 km, plotis – iki 0,61 km. Yra rytinėje dalyje 0,19 ha sala. Altitudė 25,4 m. Krantai neaukšti, daugiausia apaugę medžiais ir krūmynais. Pietvakariniame krante įrengtas paplūdimys. Į pietus telkšo Dovilų I karjeras ir Dovilų II karjeras, į pietryčius esančiame karjere tebevyksta žvyro gavyba, į rytus – telkšo virtinė smulkių karjerų tvenkinių. Tvenkinio vakarine pakrante nutiestas kelias  **227**  Jakai–Dovilai–Laugaliai , įsikūrusi sodų bendrija. Tvenkinys nenutekantis, priklauso Minijos upės baseinui.

Į pietus nuo tvenkinio įsikūrę Dovilų ir Kulių kaimai. Į šiaurės rytus nuo karjero, medžiais apaugusiame kalnelyje, saugomos Kuršlaukio senosios kapinės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

  

**Hidroforas** – tai automatinė vandens tiekimo sistema, kuri ima vandenį iš šulinio (arba kito vandens šaltinio) ir užtikrina tolygų slėgį ir vandens srautą.

Pagrindinės hidroforo dalys:

* vandens siurblys;

* išsiplėtimo bakas;
* slėgio relė.

Hidroforas: 1-siurblys; 2-slėgio rėlė; 3-manometras; 4-išsiplėtimo bakas; 5- oro įpūtimo vieta

Veikimo principas
-----------------

Hidroforo siurblys tiekia vandenį iš šulinio į išsiplėtimo baką, kuriame yra membrana, skirianti suspaustą orą nuo vandens. Vartotojas turi periodiškai, bent 2 kartus per metus patikrinti oro slėgį membranoje. Atitekant vandeniui į išsiplėtimo baką, membrana spaudžiasi, o bake esantis slėgis didėja, kol pasiekia relėje nustatytą didžiausią reikšmę ir tada siurblys išsijungia. Naudojant vandenį iš išsiplėtimo bako slėgis krenta, kol pasiekia mažiausią relėje nustatytą reikšmę. Vartotojas gali keisti mažiausias ir didžiausias slėgio vertes, priklausomai nuo konkrečios situacijos. Tada vėl įsijungia siurblys, kuris tiekia vandenį ir vartojimui ir į išsiplėtimo baką ir toliau ciklas kartojasi. Buitiniam naudojimui rekomenduojama mažiausia išsiplėtimo bako talpa 60 litrų.

Pajungimas
----------

Hidroforas yra įrengiamas gyvenamuose namuose ar kitose patalpose bei gali būti pakabintas šulinyje, kur žiemos metu oro temperatūra yra aukščiau už 0°C. Į hidroforą vanduo tiekiamas vamzdžiu, kurio gale yra įtaisomas atbulinis vožtuvas, neleisiantis vandeniui subėgti atgal į šulinį.

Naudojimas
----------

Hidroforas naudojamas vandens tiekimui iš šulinių, kai nėra galimybės prisijungti prie centralizuoto vandens tiekimo.

Išnašos
-------

1. ↑  „Dėl Slėginių indų priežiūros taisyklių patvirtinimo". *2002 m. lapkričio 15 d. įsakymas Nr. 403*. Lietuvos Respublikos ūkio ministerija. Nuoroda tikrinta 2024-03-09.
| Marijampolės herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 1997-12-18* |
|  |
|  *LSSR priimtas 1970-06-17* |
|  |
|  *LDK priimtas 1792-02-23* |
|  |
| Ž • A • R |

**Marijampolės herbas** – vienas iš Marijampolės savivaldybės ir Marijampolės miesto heraldikos atributų.

Aprašas
-------

Auksiniame lauke šokantis rudas žirgas su šv. Jurgiu – raiteliu sidabriniais šarvais ir raudonu apsiaustu. Balnas raudonas, pakinktai ir kamanos juodi. Raitelis sidabrine ietimi smeigia po žirgo kojomis šliaužiantį juodą sparnuotą slibiną surangyta uodega, alsuojatį raudona ugnimi. Raitelio veidas ir rankos natūralios spalvos, šalmo plunksnos – raudonos, žąslai ir slibino akis – sidabriniai.

Istorija
--------

Pirmasis herbas Marijampolei suteiktas 1792 m. vasario 23 d. tačiau žlugus ATR buvo panaikintas. Sovietmečiu 1970 m. birželio 17 d. patvirtintas naujas herbas (dailininkas Raimundas Minkevičius), kur šachmatiniame 9 laukų skyde buvo panaudotos 3 spalvos – revoliucinė raudona, balta ir juoda. Baltuose laukuose pavaizduoti žali penkialapiai dobilai, juoduose – po 4 geltonas liepsneles.

1997 m. gruodžio 18 d. dabartinį Marijampolės herbą dekretu pavirtino Lietuvos Respublikos Prezidentas. Herbo etalono autorius – dailininkas Raimondas Miknevičius, herbą sukūręs pagal piešinį iš Lietuvos Metrikos.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2008-05-24 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  „Dėl Marijampolės miesto herbo patvirtinimo". *1997 m. gruodžio 18 d. dekretas Nr. 1480*. Lietuvos Respublikos Prezidentas. Nuoroda tikrinta 2024-03-09.

* Мариямпольское самоуправление. Heraldicum.ru
| Sudočjė |
| --- |
|  |
| Vieta | Uzbekijos vėliava Uzbekija |
| Plotas | buvo 337 km² |
| Kilmė | upinė |
| Įteka | Raušanas, Priemuzjakas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Sudočjė

  |
| **Koordinatės** |  43°30′24″ š. pl. 58°24′45″ r. ilg.﻿ / ﻿43.50667°š. pl. 58.41250°r. ilg.﻿ / 43.50667; 58.41250Koordinatės: 43°30′24″ š. pl. 58°24′45″ r. ilg.﻿ / ﻿43.50667°š. pl. 58.41250°r. ilg.﻿ / 43.50667; 58.41250 |
|  |
|  Vikiteka | Sudočjė |

**Sudočjė** (uzb. *Sudochye koʻli*) – ežeras vakarų Uzbekistane, Karakalpakijos respublikoje, kairiajame Amudarjos deltos krante, į pietus nuo Aralo jūros, į šiaurės rytus nuo Kungrado.

Į Sudočję iš Amudarjos atitekėdavo dvi protakos – Raušanas ir Priemuzjakas. Plotas siekė 337 km². Ežeras būdavo gėlas, tačiau rudenį vanduo tapdavo druskingas dėl didelio garuojamumo. Vasarą vanduo sušildavo iki 25-27 °C. Sudočjė užšaldavo lapkritį ar gruodį, o atitirpdavo nuo vasario pabaigos iki balandžio pradžios. Buvo gausu žuvies.

Kaip ir Aralo jūra, Sudočjės ežeras smarkiai nukentėjo nuo vandens stygiaus ir praktiškai išdžiuvo: septintajame dešimtmetyje susiskaidė į atskirus telkinius, tapo druskingas, vėliau liko tik druskinga lyguma su nedideliais vandens plotais ir pelkėmis. Vykdant Aralo jūros atstatymo darbus planuojama atkurti ir Sudočjės ežerą.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
| Firgasasisp. *Firgas* |
| --- |
|              |
| *Miestelio reginys* |
|  |
| 

FirgasasFirgasas

28°6′24″ š. pl. 15°33′47″ v. ilg.﻿ / ﻿28.10667°š. pl. 15.56306°r. ilg.﻿ / 28.10667; 15.56306﻿ (Firgasas)Koordinatės: 28°6′24″ š. pl. 15°33′47″ v. ilg.﻿ / ﻿28.10667°š. pl. 15.56306°r. ilg.﻿ / 28.10667; 15.56306﻿ (Firgasas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Ispanijos vėliava Ispanija |
| **Regionas** | Kanarų salos Kanarų salos |
| **Provincija** | Las Palmaso provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2023) | 1 841  |
| **Altitudė** | 500 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Firgasas |

**Firgasas** (isp. *Firgas*) – miestelis ir savivaldybė Ispanijoje, Kanaruose, Gran Kanarijos salos šiaurinėje dalyje, 13 km į vakarus nuo Las Palmaso. Keliai į Arukasą, Valjeseką. Miestelis įsikūręs kalnų šlaite, 500 m aukštyje. Verčiamasi turizmu, žemės ūkiu (daržovės, vaisiai), gyvulininkyste, mineralinio vandens pilstymu.

Yra Šv. Roko bažnyčia, tradicinės architektūros pastatai, Kanarų bulvaras, malūnas, kultūros namai. Į pietvakarius nuo Firgaso prasideda Asuachės draustinis su vaizdingomis raguvomis ir kriokliais Asuachės upelio tarpeklyje.

Istorija
--------

1613 m. Firgase įkurtas dominikonų vienuolynas. Suklestėjo cukranendrių auginimas. 1835 m. Firgasas tapo savivaldybės centru.

Savivaldybė
-----------

Firgaso savivaldybė užima 16,0 km² plotą, 2023 m. gyveno 7701 gyventojas.

Be Firgaso miestelio į savivaldybę patenka šios didesnės gyvenvietės (gyventojų skaičius 2023 m.):

* Los Rosalesas (1132)
* Kasablanka (775)
* Buenlugaras (730)
* La Krusas (663)
* El Riskas (646)
* Kambaludas (480)
* La Kaldera (324)

Firgaso savivaldybė Gran Kanarijoje

Galerija
--------

* Šv. Roko bažnyčiaŠv. Roko bažnyčia
* Kanarų bulvarasKanarų bulvaras
* BibliotekaBiblioteka

Šaltiniai
---------

1. ↑  FIRGAS: in Las Palmas (Canarias), *citypopulation.de*
2. ↑  INE