recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Teodoras Triplinaslenk. *Teodor Tripplin*** |
| --- |
|  |
| Teodoras Triplinas |
| Gimė | 1812 m. sausio 13 d.Kališas |
| Mirė | 1881 m. sausio 25 d. (69 metai)Krokuva |
| Tautybė | lenkas |
| Tėvas | Frederikas Triplinas |
|  |
| Išsilavinimas | Monpeljė universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Teodor Tripplin |

**Teodoras Triplinas** (lenk. *Teodor Tripplin*; 1812 m. sausio 13 d. Kališe, Lenkija – 1881 m. sausio 25 d. Varšuvoje, Lenkija) – gydytojas, keliautojas, apkeliavęs dalį Šiaurės Afrikos, Turkiją, beveik visą Europą, tame tarpe Lietuvą ir Žemaitiją, kurias aprašė knygoje „Kelionės po Lietuvą ir Žemaitiją dienoraštis". 

Teodoras Triplinas gimė Kališe (Lenkija), klasikinės literatūros profesoriaus Frederiko Triplino šeimoje. Dalyvavo 1830 m. sukilime, po pralaimėjimo emigravo į Karaliaučių, pasimokė universitete, po to keliavo po Europą, Monpeljė įstojo į universitetą, baigė medicinos studijas, po to vertėsi medicinos praktika Prancūzijoje, vėliau Krokuvoje. 1849 m. kartu su žmona apsigyveno Varšuvoje. Be kelionės aprašymo apie Lietuvą ir Žemaitiją, T. Triplinas parašė knygas „Gydytojas Šveicarijoje", „Gydytojo lenko kelionės po savąjį kraštą", „Sugrįžimas iš Berezinos", „Kelionė per Sacharą", „Kelionė po mėnulį", „Lenkijos higiena" ir kt. 1856 m. vasarą T. Triplinas keliavo po Lietuvą ir Žemaitiją, 1857 m. išvyko į Egiptą, vėliau į Italiją, kariavo Garibaldžio kariuomenėje, buvo sunkiai sužeistas, 1877 m. grįžo į Varšuvą. 

* Teodoro Tripplino kapas Varšuvos evangelikų reformatų kapinėseTeodoro Tripplino kapas Varšuvos evangelikų reformatų kapinėse
* Galicijos ir Vengrijos Tatrų šlaitų pirmojo tomo pirmojo leidimo titulinis puslapis (1856)Galicijos ir Vengrijos Tatrų šlaitų pirmojo tomo pirmojo leidimo titulinis puslapis (1856)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Argas (miestas)gr. Árgos |
| --- |
| *Miesto aikštė* |
|  |
| 

Argas (miestas)Argas (miestas)

37°37′00″ š. pl. 22°43′00″ r. ilg.﻿ / ﻿37.61667°š. pl. 22.71667°r. ilg.﻿ / 37.61667; 22.71667﻿ (Argas (miestas))Koordinatės: 37°37′00″ š. pl. 22°43′00″ r. ilg.﻿ / ﻿37.61667°š. pl. 22.71667°r. ilg.﻿ / 37.61667; 22.71667﻿ (Argas (miestas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Graikijos vėliava Graikija |
| **Periferija (regionas)** | Peloponeso periferija |
| **Nomas** | Argolidės nomas |
|  |
| **meras** | Vasilios Mpoures |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 24 239  |
| **Plotas** | 138,1 km² |
| **Tankumas** (2001) | 176 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Argas (miestas) |
|  |
| **Kirčiavimas** | Árgas |

**Argas** – miestas Graikijoje, šiaurės rytų Peloponese. Argolidės nomo centras. Miestas yra šalia Argolidės įlankos (6,5 km nuo jos).

Istorija
--------

*Pagrindinis straipsnis: Argolidė*

Prieš mūsų erą Argas turėjo gana daug įtakos Graikijoje. VII a. pr. m. e. tai buvo svarbiausias miestas-valstybė Peloponeso pusiasalyje, kol jame ėmė vyrauti Sparta. Argas ir Sparta konkuravo nuolatos – 669 m. pr. m. e. nugalėjo Argas, 550 ir 494 m. pr. m. e. nugalėjo Sparta. Vis didėjant Spartos galybei, Argas 461 m. pr. m. e. sudarė sąjungą su Atėnais, tačiau 418 m. pr. m. e. pralaimėjus Atėnų lygai Argas sudarė sąjungą su pačia Sparta. Tačiau 392 m. pr. m. e. ši taika buvo sulaužyta, kai Argas sudarė sąjungą su Korintu. 371 ir 362 m. pr. m. e. Argas vėl nugalėjo Spartą. Apie 200 m. pr. m. e. Sparta laikinai buvo okupavusi Argą. Kai 146 m. pr. m. e. romėnai sutriuškino Korintą, Argo įtaka sustiprėjo. Bizantijos laikais Argas klestėjo. 1397 m. miestą užėmė turkai, ir 1500 m. jie išžudė gyventojus ir apgyvendino albanus. Graikijos nepriklausomybės karo metu (1821–1829 m.) pirmasis Graikijos parlamentas buvo sušauktas kaip tik Argo mieste.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Slavų vėliava, patvirtinta panslavistų suvažiavime Prahoje 1848 m.
**Panslavizmas** – XIX a. vidurio judėjimas, kėlęs slavų vienybės šūkį. Pirmasis panslavistinis konventas įvyko Prahoje 1848 m. buvo nukreiptas prieš Austrijos bei Otomanų imperijos dominavimą Balkanuose, taip pat prieš Rusijos vykdytą politiką. Dar XVII a. viduryje kroatų kunigas Jurijus Križaničius kėlė panslavistines idėjas, kurios formavosi kaip atsakas į pangermanizmą, o vėliau ir į Bonaparto vykdytą politiką.

Panslavizmas daugiausiai apėmė intelektualius sluoksnius, besidominčius istorija, filologija bei folkloru.

Paplitimas
----------

Atvirukas su užrašomis 9 slavų kalbomis
Palaipsniui panslavizmas įsigalėjo ir Rusijoje, kur slavų vienybės idėja buvo netgi transformuota iki Rusijos dominavimo slavų pasaulyje, kuris turėjo priimti „tikrųjų slavų" – rusų kalbą, stačiatikybę ir kirilicą. Tokiomis nuostatomis buvo vykdoma ir prievartinė rusifikacija Rusijos okupuotose valstybėse. Lenkijoje panslavizmas niekada neprigijo, nors po II pasaulinio karo būta pastangų šiomis idėjomis stiprinti slavų vienybę.

Pagrindinis panslavizmo židinys buvo Balkanuose, kur slavus valdė Otomanų imperija bei Austrija. Šį judėjimą kaip politinį įrankį naudojo carinė Rusija bei TSRS. Žymiais panslavistais laikomi Centrinės Azijos užkariautojas, „Ruskij mir" redaktorius, generolas Michailas Černiajevas, judėjimo ideologai Nikolajus Danilevskis bei Ján Kollár ir eseistas, propagavęs Rusijos ekspansiją į Indiją, Kiniją, Tibetą Konstantinas Leontjevas. Panslavizmas yra susijęs su slavofilija (slavianofilija). Panslavizmas laikomas žlugusiu. Panslavizmas naudojo šūkį *Hey, slavai*. Panslavizmo spalvos – raudona, balta ir mėlyna – naudojamos šių dienų slaviškų valstybių vėliavose.

Panslavizmas lėmė Jugoslavijos valstybės susidarymą po Pirmojo pasaulinio karo.
**100 įtakingiausių asmenybių pasaulio istorijoje** – 1978 m. Maiklo H. Harto (*Michael H. Hart*) parašyta knyga, kurioje yra surikiuota ir aprašyta 100, jo nuomone, įtakingiausių žmonių žmonijos istorijoje.

1992 m. pasirodė antrasis knygos leidimas, kuriame autorius, atsižvelgęs į kritiškus skaitytojų argumentus ir susiklosčiusias naujas politines aplinkybes, pakoregavo sąrašą ir papildė kai kurias biografijas. Pavyzdžiui, Mao Dzedungas iš 20 vietos buvo perkeltas į 89, nes po jo mirties Kinijoje greitai buvo įvykdytos drastiškos reformos, smarkiai sumenkinusios ilgalaikę Dzendungo įtaką. Taip pat buvo pažemintos ir kitų komunizmo veikėjų – Lenino, Stalino, Karlo Markso – vietos sąraše, komunizmui pasirodžius esant ne tokiam ilgalaikiui, kaip autoriui atrodė rašant pirmąjį knygos variantą 1978 m.

1999 m. Hartas parašė savotišką knygos tęsinį „Žvilgsnis iš 3000 metų", kuriame jis aprašė 100 įtakingiausių asmenybių žiūrint iš 3000 m. gyvenančio žmogaus perspektyvos. Apie pusę sąrašo sudaro išgalvoti veikėjai iš 2000–3000 metų, o kita pusė paimta iš 1992 m. leidimo, nors jų eilės tvarka pakeista ir sumaišyta su išgalvotais ateities veikėjais.

Harto įtakingiausių asmenybių dešimtukas (1992 m. leidime)
----------------------------------------------------------

| Pozicija | Vardas | Vaizdas | Veikla |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Mahometas (570–632 m.) |  | Svarbiausias žmogus Islamo religijoje. Taip pat diplomatas, prekiautojas, filosofas, oratorius, įstatymų leidėjas, reformatorius ir karinis lyderis. |
| 2 | Izaokas Niutonas (1643–1727 m.) |  | Anglų fizikas, matematikas, astronomas, gamtos filosofas, alchemikas ir teologas. |
| 3 | Jėzus Kristus (apie 6 m. pr. m. e. – apie 30) |  | Centrinė krikščionybės religijos figūra, svarbus pranašas Islame. |
| 4 | Buda (563 m. pr. m. e.–483 m. pr. m. e.) |  | Dvasinis mokytojas, filosofas, budizmo pradininkas. |
| 5 | Konfucijus (551 m. pr. m. e.–479 m. pr. m. e.) |  | Kinų mąstytojas ir socialinis filosofas. |
| 6 | Apaštalas Paulius (5–67) |  | Svarbus ankstyvosios krikščionybės apaštalas. |
| 7 | Cai Lunas (50–121 m.) |  | Laikomas popieriaus išradėju. |
| 8 | Johanas Gutenbergas (1398–1468 m.) |  | Mechaninio spaudos preso išradėjas, spaudos technologijų tobulintojas |
| 9 | Kristupas Kolumbas (1451–1506 m.) |  | Keliautojas ir pirklys, tradiciškai vadinamas „Amerikos atradėju". |
| 10 | Albertas Einšteinas (1879–1955 m.) |  | Fizikas |

Šaltiniai
---------

* Maiklas H. Hartas – 100 įtakingiausių asmenybių pasaulio istorijoje (1992 m. leidimas).
|  |
| --- |
| Sophia Vossou  gr. Σοφία Βόσσου |
|  
Sophia Vossou 1991 m. |
| Biografija |
| Gimė | 1961 m. gruodžio 5 d. (61 metai)  Patrai, Graikijos vėliava Graikija |
| Žanrai | pop, liaudies muzika |
| Veikla | dainininkė, radijo ir televizijos laidų vedėja |
| Aktyvumo metai | 1979–dabar |
| Susijusi veikla | Andreas Mikroutsikos |

**Sophia Vossou** (gr. Σοφία Βόσσου; g. 1961 m. gruodžio 5 d. Patrai) – graikų dainininkė, radijo ir televizijos laidų vedėja. Nuo 1972 m. atlikėja gyvena Atėnuose.

Biografija
----------

Sophia Vossou gimė 1961 metais Patruose. Užaugo Atėnuose, kur ji studijavo muziką. 1984 metais dalyvavo dainų konkurse Salonikuose, kur ji užėmė pirmąją vietą. Po sėkmingo dalyvavimo, Sophia pradėjo dainuoti naktiniuose klubuose, o netrukus išleido debiutinį pop/roko stiliaus albumą „Sophia". Nuo 1990-ųjų vidurio atlikėja pradėjo dainuoti liaudies muzikos stiliaus kūrinius. Naujausias jos albumas „San alitissa" išleistas 2002 metais, tačiau komercinės sėkmės nesulaukė.

### Radijas ir televizija

Be muzikinės karjeros, Sophia taip pat yra populiari radijuje ir televizijoje. Atlikėja buvo žinoma kaip labai populiarios kanale Mega Channel rodytos ryto laidos vedėja, o 2006-aisiais talentų šou „Dream Show" ji buvo viena komisijos narių.

### Eurovizijos dainų konkursas 1991

1991 metais Sophia su Andreas Mikroutsikos buvo Graikijos atstovai 1991 m. „Eurovizijos" konkurse. Jame pasirodę su daina „I Anixi" (liet. *Pavasaris*), su 36 taškais užėmė 13 vietą tarp 22 dalyvių. Singlas tapo sėkmingu Graikijoje bei tapo platininiu.

Diskografija
------------

* *Me hilies strofes* (1987)
* *Erotas keravnovolos* (1988)
* *Ektos Edras* (1989)
* *Ta 28 moy xronia* (1990)
* *Kali Akroasi* (1994)
* *Ola edo tha meinoun* (1994)
* *Na me proseheis* (1996)
* *Tha eimai edo* (2000)
* *San alitissa* (2002)

Nuorodos
--------

* Biografija Archyvuota kopija 2011-05-19 iš Wayback Machine projekto. (graikų k.)

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Christos Callow ir Wave  *„Horis Skopo"*** |  **Graikijos atstovė Eurovizijoje**1991 | Po to:**Kleopatra  *„Olou Tou Kosmou I Elpida"*** |
| **Sonia Gaskell** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1904 m. balandžio 14 d.Vilkaviškis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1974 m. liepos 9 d. (70 metų)Paryžius, Prancūzija |
| Tėvas | Solomonas Gaskelis |
| Motina | Ana Karnovska |
|  |
| Veikla | baleto šokėja, choreografė |
|  |
|  **Vikiteka** | Sonia Gaskell |

**Sonija Gaskel**, **Sara Gaskelytė** (ol. *Sonia Gaskell*) (1904 m. balandžio 14 d. Vilkaviškyje, Rusijos imperija – 1974 m. liepos 9 d. Paryžiuje, Prancūzija) – Lietuvos žydų kilmės Olandijos baleto šokėja ir choreografė.

Biografija
----------

Gimė 1904 m. balandžio 14 d. Vilkaviškyje. Tėvas *Solomonas Gaskelis* buvo grūdų prekybininkas, motina *Ana Karnovska*. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą su šeima išvyko į Charkovą, kur pradėjo mokytis šokti baleto. Pasibaigus karui vėl grįžo į Vilkaviškį, tačiau 1921 m. gelbėdamasi nuo žydų pogromų, išvyko į Palestiną. 1922 m. Palestinoje susituokė su matematiku *Abraham Goldenson*. 1925 m. su vyru persikėlė gyventi į Paryžių, kur toliau mokėsi šokti baletą ir papildomai šokdavo naktiniuose klubuose ir kabaretuose. 1927–1929 m. šoko Ballets Russes šokių trupėje, kur taip pat dirbo choreografe. 1939 m. išsiskyrė su pirmuoju vyru ir susituokė su olandų architektu *Philipp Heinrich Bauchhenss* (1894–1948), su kuriuo išvyko gyventi į Amsterdamą.

Amsterdame dirbo šokių mokytoja. Antrojo pasaulinio karo metu slapstėsi nuo nacių, tačiau tuo pačiu metu slapta dirbdavo šokių mokytoja. Po karo dirbo *Ballet Recital* ir *Ballet Studio '45* šokių studijose. 1961 m. Amsterdame subūrė Olandijos nacionalinio baleto trupę, kuri tapo dabartinio nacionalinio šios šalies baleto pagrindu ir kuriai ji vadovavo iki 1968 m. Taip pat ji buvo *Olandijos baleto akademijos* įkūrėja Hagos mieste. Viena iš jos mokinių buvo garsi aktorė Audrey Hepburn. Baigusi dirbti dalyvavo TV laidose bei UNESCO organizacijos veikloje.

Mirė nuo kepenų vėžio 1974 m. liepos 9 d. Paryžiuje. Jos pageidavimu palaikai buvo kremuoti, pervežti į Amsterdamą ir išbarstyti. 2009 m. Amsterdamo žydų istorijos muziejus ir Olandijos nacionalinis baletas įkūrė muziejuje jos gyvenimo ir kūrybos ekspoziciją. Jos vardu yra įsteigtas prizas už pasiekimus choreografijoje.

Nuorodos
--------

* Vilkaviškis ruošiasi įamžinti olandų baleto žvaigždės atminimą (nuotraukos)[neveikianti nuoroda];
* Biografija (angl.) Archyvuota kopija 2013-06-20 iš Wayback Machine projekto.;
* Gyvenimo aprašymas (angl.) Archyvuota kopija 2007-11-19 iš Wayback Machine projekto..

Literatūra
----------

* Gitlin, Martin (2009). Audrey Hepburn: A Biography. p. 24.
* Who’s Who in the World, 1991–1992. Marquis Who’s Who. 1990.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sara Gaskelyte (1904–1974) (angl.)
2. ↑  Balerinos jubiliejaus renginiai pasieks ir Vilkaviškį
Sonja Lumme 2012 m.
**Sonja Lumme** (g. 1961 m. spalio 6 d. Kristinestad) – Suomijos pop muzikos dainininkė.

Atlikėjos karjera prasidėjo 8-to dešimtmečio pabaigoje, išleidus debiutinį singlą „Hi-Hat", tačiau išgarsėjo 9-ajame dešimtmetyje, kai Sonja išleido debiutinį albumą „Anna olla vapaa". 1985 metais Sonja Lumme atstovavo Suomijai 1985 m. „Eurovizijoje" su daina „Eläköön elämä".

Nuo 2008 m. yra MTV3 kanalo laidos „Ihana piha" vedėja, o nuo 2011 m. dirba radijuje „Radio Nova". Sonja yra ištekėjusi už aktoriaus ir operos dainininko Arne Nylanderin.

Diskografija
------------

* *Anna olla vapaa* (JP-Musiikki, 1983)
* *Päivä ja yö* (JP-Musiikki, 1984)
* *Easy Life* (JP-Musiikki, 1985)
* *Sonja* (Finnlevy, 1990)
* *Sonja ja Timo* (Inmusic, 1998)
* *Kissanainen* (Inmusic, 2003)
* *Meri ja tuuli* (Inmusic, 2007)

Nuorodos
--------

* Atlikėjos tinklalapis

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Kirka  *„Hengaillaan"*** |  **Suomijos atstovė Eurovizijoje**1985 | Po to:**Kari Kuivalainen  *„Never the End"*** |
**Sonja Lyubomirsky** yra rusų kilmės psichologijos profesorė, dirbanti Kalifornijos universitete. Ji parašė „The how of happiness", knygą kurioje pateikiamos moksliniais atradimais pagrįstos strategijos, kaip tapti laimingesniu.
Ji dažnai yra cituojama naujienų straipsniuose apie pozityviąją psichologiją ir laimę. Knygoje, kurioje kritikuojamos saviugdos knygos - „The only self-help book you‘ll ever need" (liet. „Vienintelė saviugdos knyga, kurios jums kada nors prireiks") – Lyubomirsky knyga „The how of happiness" yra giriama už tai, kad ji pagrįsta moksliniais tyrimais.
Ji yra ir viena iš leidinio „Journal of positive psychology" redaktorių. Lyubomirsky yra gavusi milijono JAV dolerių penkerių metų finansavimą iš National Institute of Mental Health kartu su Kennon Sheldon tęsti ilgalaikės laimės tyrimus.

"The how of happiness"
----------------------

Knygoje „The how of happiness" moksliniais tyrimais pagrindžiami teiginiai, kad labai verta kelti sau tiksla būti laimingesniu, nes laimingumas lemia geresnę sveikatą, didesnį produktyvumą, kūrybingumą, gebėjimą bendrauti ir kt. kad 50% laimės nulemia genetiniai faktoriai, 10% lemia gyvenimo aplinkybės ir kad 40% savo laimės kontroliuoja pats žmogus. Knygoje pateikiamos strategijos yra skirtos išnaudoti tuos 40%, kuriuos žmogus gali kontroliuoti.

Išnašos
-------

1. ↑   Archyvuota kopija 2012-06-08 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑   Archyvuota kopija 2010-09-22 iš Wayback Machine projekto.
6. ↑
7. ↑  Sonja Lyubomirsky, David Schkade and Kennon M. Sheldon, "Pursuing Happiness: The Architecture of Sustainable Change," Review of General Psychology, Vol. 9, No. 2, 111–131, 2005
8. ↑
9. ↑   Archyvuota kopija 2008-05-09 iš Wayback Machine projekto.
10. ↑   Archyvuota kopija 2008-09-05 iš Wayback Machine projekto.

Išorinės nuorodos
-----------------

* "The how of happiness" puslapis Archyvuota kopija 2008-01-07 iš Wayback Machine projekto.
* Laida 20/20 apie "The how of happiness"
* "Good Morning America" interviu
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Sonsorolis*Sonsorol* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
| **Valstybė** | Palau vėliava Palau |
| **Administracinis centras** | Dongosaru |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 100 |
| **Plotas** | 3 km² |
| **Tankumas** (2005) | 33 žm./km² |

**Sonsorolis** (angl. *Sonsorol*) – viena iš Palau valstijų. Apima nedidelių salų grupę Ramiajame vandenyne, nutolusią į pietus nuo pagrindinės Palau salų grupės. Administracinis centras – Dongosaru (Sonsorolio s.).

Valstiją sudaro 4 nedidelės, koralinės salos, išsidėsčiusios iš eilės šiaurės-pietų kryptimi: Fana, Sonsorolis, Pulo Ana, Meriras. Visos salos, išskyrus Faną, gyvenamos. Kiekvienoje saloje yra po kaimą: Dongosaru, Puro, Melieli.

Oficialios valstijos kalbos yra anglų, palaujiečių ir sonsoroliečių.

|  |  |
| --- | --- |
|  **Palau valstijos** |  |
| Aimelikas | Airajus | Angauras | Hatohobėjus | Kajangelis | Kororas | Melekeokas | Ngarardas | Ngarčelongas | Ngardmau | Ngaremlengujis | Ngatpangas | Ngčesaras | Ngivalas | Peleliu | Sonsorolis |
Saulėgrąžų aliejus
 *Kitos reikšmės – Aliejus (reikšmės).*
**Augalinis aliejus** – aliejaus rūšis, gaunama iš įvairių aliejinių augalų. Jis naudojamas kulinarijoje (salotoms pagardinti, kepimui, gaminant margariną). Kai kurių rūšių aliejai taip pat populiarūs chemijos pramonėje, naudojami gaminant kosmetiką, higienos priemones (muilą, šampūną), naudojami kaip biokuras.

Pasaulinė augalinio aliejaus gamyba 2012 m. siekė beveik 158 mln. tonų. Didžiausią dalį sudarė alyvpalmių aliejus (32 %), sojų aliejus (27 %) ir rapsų aliejus (15 %).

Panaudotas aliejus
------------------

Kepime panaudotas aliejus gali būti surenkamas ir pakartotinai panaudojamas kaip biologinis kuras, gyvūnų maistas ar žaliava gumai, muilui gaminti. Pilant tiesiai į kanalizaciją, toks aliejus gali užkimšti vamzdžius todėl patariama supliti į nereikalingą indą ir išmesti atskirai. Patekę mažesni kiekiai gali būti sugaudomi kanalizacijoje įrengomis riebalų gaudyklėmis.

Rūšys
-----

*Pagrindinis straipsnis – Sąrašas:Augaliniai aliejai*.
Tarp dažniausiai maistui naudojamų augalinių aliejų yra:

* saulėgrąžų aliejus;
* kukurūzų aliejus;
* alyvuogių aliejus;
* rapsų aliejus;
* sojų aliejus;
* alyvpalmių aliejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Oilseeds: World Markets and Trade, Table 03: Major Vegetable Oils: World Supply and Distribution Archyvuota kopija 2010-05-27 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  „Tips to avoid water waste and to require the preservation of hydro-resources". *Natureba - Educação Ambiental*. Nuoroda tikrinta 2018-10-22.
**Augmentas** (lot. *augmentum* 'priauginimas') – kaip priešdėlis prie veiksmažodžio jungiamas skiemuo būtajam laikui sudaryti. Iš indoeuropiečių kalbų jį turi tik graikų, frygų, indoiranėnų ir armėnų kalbos, taigi dėl jo buvimo indoeuropiečių prokalbėje vieningos nuomonės nėra.

Rekonstruojant indoeuropiečių prokalbės būtąjį nebaigtinį laiką (imperfektą), atkurto augmento išraiška yra \**(h₁)e*, pavyzdžiui, ide. \****(h₁)é**bʰeret* 'jis nešė (nešdavo)'.

Pavyzdžiai
----------

Graikų kalbos veiksmažodžio λέγω (*légo* 'sakau') imperfektas (nebaigtinis būtasis laikas) yra έλεγα (*élega*), senovės graikų kalboje – ἔλεγον (*élegon* 'sakiau'). Pirmojo skiemens balsis ε (e) – augmentas. Balsiu prasidedantys veiksmažodžiai turi vadinamąjį pailgintąjį augmentą, augmentas ir veiksmažodžio pradžios balsis susilieja ir balsis pailgėja: senovės graikų kalboje veiksmažodžio ἀκούω (*akоuō*) aoristas yra ἤκουσα (*ḗkousa*). Šiuolaikinėje graikų kalboje šio veiksmažodžio aoriste augmentas iškrenta: άκουσα (*ákousa*).

Sanskrite irgi turima panaši daryba, t. y. vartojamas augmentas अ *a*, tad veiksmažodžio भवति *bhavati* 'jis yra' imperfektas yra अभवत् *abhavat* 'jis buvo', veiksmažodžio इच्छति *icchati* 'jis nori' – ऐच्छत् *aicchat* 'jis norėjo'.

Armėnų kalboje augmentas vartojamas tik su vienskiemeniais žodžiais ir su būtojo laiko daryba tiesiogiai nesusijęs: pavyzdžiui, pirmojo vienaskaitos asmens aoristas *beri* 'nešiau' augmento neturi, o vienaskaitos trečiasis asmuo *e-ber* 'jis nešė' yra su augmentu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Villanueva Svensson, M. (2016). *Indoeuropiečių kalbotyros pagrindai. Antras pataisytas ir papildytas leidimas*. Vilnius: Vilniaus universitetas. pp. 123–132. ISBN 978-609-459-788-6.
2. ↑  Michael Meier-Brügger: *Indogermanische Sprachwissenschaft*, Berlin: Walter de Gruyter, 2002, S.183f.
Ryžių pienas
Kokosų pienas
**Augalinis pienas** – grupė į pieną panašių gėrimų, daromų iš augalų sėklų. Jis gaminamas dėl skonio ar maistinių savybių, taip pat ir siekiant pakeisti karvių ar kitų gyvūnų pieną tarp jam alergiškų arba veganišką mitybą pasirinkusių žmonių. Augalinis pienas naudojamas kaip atskiras gėrimas, valgių sudėtinė dalis, iš jo gaminama augalinė varškė, sūris, jogurtas, grietinė, ledai ir kiti produktai.

Paprastai augalinis pienas daromas sėklas išbrinkinus, jas smulkiai sumalus su vandeniu ir iš gauto skysčio nukošus tirščius. Siekiant pagerinti skonį, papildomai dedama cukraus, druskos, kitokių priedų.

Augalinio pieno gamyba turi ilgą istoriją. Pavyzdžiui, sojų pienas minimas I a. kinų raštuose,[1] migdolų pienas – viduramžių Europos receptų knygose.[2] Vienu iš Lietuvos tradicinių valgių laikomas aguonų pienas.

Daugelyje šalių pastebimas augalinio pieno populiarėjimas. 2011 m. duomenimis, JAV šių gėrimų rinka siekė 1,3 mlrd. dolerių,[3] jos plėtra užfiksuojama ir Europoje.[4] Pačios populiariausios augalinio pieno rūšys yra gaminamos iš sojų, ryžių, migdolų, avižų.

Rūšys
-----

* Pienas, gaminamas iš grūdų: avižų, ryžių.
* Iš ankštinių: sojų, lubinų, žemės riešutų.
* Iš riešutų: migdolų, kokosų, lazdynų.
* Kiti: aguonų, sezamų, kanapių, saulėgrąžų.

Gamintojai
----------

* Alpro
* Oatly
* Vitasoy
* Plamil

Šaltiniai
---------

1. ↑  History of Soymilk and Dairy-like Soymilk Products, SoyInfo Center
2. ↑  *Oxford Symposium on Food & Cookery, 1986: The Cooking Medium*. Oxford Symposium, 1987, p. 70
3. ↑  Plant-based Milk Market Grows as Dairy Consumption Drops in the U.S. One Green Planet, 2012-01-20
4. ↑  Retailers Increase Shelf-Space to Meet Growing Demand for Non-Dairy Drinks, Organic Monitor, 2005
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| Kitty van Male 2016 m. čempionų taurėje |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Nyderlandai** |
| Žolės riedulys |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2012 | Londonas |
| **Sidabras** | 2016 | Rio de Žaneiras |
| Pasaulio taurė |
| **Auksas** | 2018 | Londonas |
| Europos čempionatas |
| **Auksas** | 2017 | Amstelvenas |
| **Bronza** | 2013 | Bomas |

**Kitty van Male** (g. 1988 m. birželio 5 d.) – olandų žolės riedulininkė. Olimpinė ir pasaulio čempionė.

Biografija
----------

2012 m. dalyvavo savo debiutinėse 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, kuriose kartu su Nyderlandų rinktine pelnė aukso medalius. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pelnė sidabro medalį.

2018 m. pasaulio moterų žolės riedulio taurėje Kitty pelnė savo pirmąjį pasaulio pirmenybių medalį - auksą kartu su Nyderlandų komanda. Taurėje sportininkė pasižymėjo aštuonis kartus: 2 įvarčiai prieš Pietų Korėją, 1 įvartis prieš Kiniją, 4 įvarčiai prieš Italiją, 1 įvartis prieš Airiją didžiajame finale. Iš viso surinkusi 8 įvarčius Kitty van Male tapo rezultatyviausia turnyro žaidėja.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 10 d..
|  |
| --- |
| **Rumunijos oro pajėgų 86-oji oro bazė** |
| IATA: nėra - ICAO: LRFT |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | karinis |
| Operatorius | Rumunijos oro pajėgos |
| Miestas | Feteštis |
| Aukštis virš jūros lygio | 55 m |
| Koordinatės | 44°23′44″ š. pl. 27°43′32″ r. ilg.﻿ / ﻿44.39556°š. pl. 27.72556°r. ilg.﻿ / 44.39556; 27.72556 |
|
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 18/36 | 2500 |  | asfaltas |

**Rumunijos oro pajėgų 86-oji oro bazė** (rumun. *Baza 86 Aeriană a Forțelor Aeriene Române*) - Rumunijos oro pajėgų bazė netoli Feteščio (Jalomicos apskritis). Bazėje įsikūrusios 861-oji ir 862-oji naikintuvų eskadrilės (MiG-21 LanceR, o 863-oji sraigtasparnių eskadrilė (IAR-330L) bazuojasi Mihailo Kogelničanu tarptautiniame oro uoste‎.

Nuo 1996 m. 86-osios oro bazės eskadrilės ėmė intensyviai treniruotis, kad galėtų dalyvauti NATO misijose. Buvo pradėtos specialios mokymo programos, turinčios užtikrinti aukštesnį sąveikos lygį. Naikintuvų bombonešių eskadrilė buvo visiškai aprūpinta MiG-21 LanceR lėktuvais. 2000 m. gale vykdant Rumunijos oro pajėgų reformą buvo pakeista 86-osios bazės struktūra, ji tapo moduline, atitinkančia NATO bazių standartą ir leidžiančia užtikrinti aukštesnį sąveikos lygį.

Nuorodos
--------


* Fortele Aeriene Romane Archyvuota kopija 2013-10-16 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Vadi Mudžibas
**Vadi Mudžibas** (arab. وادي الموجب = *Wadi al-Mujib*) – gilus tarpeklis Jordanijoje (Karako ir Madabos muchafazose), besileidžiantis link Negyvosios jūros. 1987 m. paskelbtas rezervatu (užima 220 km² ir yra žemiausiai pasaulyje esanti saugoma teritorija). Slėnio viršutinė dalis yra 900 m aukštyje, apatinė – 410 m žemiau jūros lygio. Pavasarį kanjono dugnu teka vadžiai, jų vandeniui sulaikyti įrengta užtvanka.

Paskutiniojo ledynmečio metu Negyvosios jūros lygis buvo daug aukštesnis, tačiau jam nuslūgus, Arnono upė pragraužė šį gilų kanjoną. Didžiąją dalį Vadi Mudžibo užima dykumos ir uolos, bet vietomis yra skurdžios augalijos, o kur trykšta karštosios versmės, jos gausiau. Čia apsistoja ir daug migruojančių paukščių.

Senovėje Vadi Mudžibas (Arnonas) buvo riba, skirianti moabitų ir amoritų žemes.

* Kanjono dugneKanjono dugne
* Mudžibo užtvankaMudžibo užtvanka
* Vadi MudžibasVadi Mudžibas
| **Vadimas Medvedevasrus. *Медведев Вадим Андреевич*** |
| --- |
| Gimė | 1929 m. kovo 29 d. (94 metai)Jaroslavlio srityje, Rusija |
|  |
| Veikla | TSRS partinis ir valstybės veikėjas, vienas artimiausių M. Gorbačiovo bendradarbių |
| Partija | TSKP CK Politinio biuro narys |
|  |
| Alma mater | 1951 m. Leningrado valstybinis universitetas |

**Vadimas Medvedevas** (rus. *Медведев Вадим Андреевич*, g. 1929 m. kovo 29 d. Jaroslavlio srityje, Rusija) – TSRS partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys. Buvo vienas artimiausių M. Gorbačiovo bendradarbių. Lydėjo jį vizito Lietuvoje metu (1990 m.).

Biografija
----------

1951 m. baigęs Leningrado valstybinį universitetą, jame dirbo dėstytoju, taip pat Geležinkelio transporto inžinierių institute, Technologijos instituto katedros vedėju Leningrade. Nuo 1968 iki 1970 m. buvo TSKP Leningrado miesto komiteto sekretoriumi, nuo 1970 m. – TSKP CK propagandos skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1978 m. paskirtas TSKP CK Visuomenės mokslų akademijos rektoriumi.

Nuo 1983 iki 1986 m. vadovavo TSKP CK Mokslo ir mokymo įstaigų skyriaus vedėju. Nuo 1986 m. – TSKP CK sekretorius, kartu – TSKP CK ryšių su socialistinių šalių komunistinėmis ir darbininkų partijomis skyriaus vedėjas, nuo 1988 m. – TSKP CK Ideologinės komisijos pirmininkas. TSKP CK narys (1986–1991 m.), TSKP CK Politinio biuro narys (1988–1991 m.).

Nuo 1990 iki 1991 m. – TSRS Prezidentinės tarybos narys, TSRS Prezidento patarėjas. Nuo 1992 m. dirbo Rusijos mokslų akademijos ekonomikos institute ir „Gorbačiovo fonde".

TSRS Aukščiausiosios Tarybos 11-to šaukimo deputatas. TSRS liaudies deputatas (nuo 1989 m.). Ekonomikos mokslų daktaras (1968 m.), TSRS Mokslų akademijos narys – korespondentas (nuo 1984 m.). Virš 300 mokslinių straipsnių ekonomikos teorijos ir politikos temomis autorius.

Nuorodos
--------

* Biografijos:  Archyvuota kopija 2010-01-31 iš Wayback Machine projekto.  **(**rus.**)**.
Parako bokštas. Antrame plane – išlikę rūmų griuvėsiai
**Podolės Skalos pilis** – viduramžių laikais pastatytas uždaras gynybinių statinių kompleksas Podolės Skaloje (Ternopilio sritis, Ukraina).

Seniau šioje vietoje stovėjo Kijevo Rusios medinė pilaitė, kurią 1240 m. sudegino totoriai. 1331 m. Podolės valdytojai broliai Karijotaičiai pastatė akmeninę pilį, kurią 1393 m. užėmė Vytautas Didysis. Ją kurį laiką valdė ir Švitrigaila. Po 1430 m. *Skala* (taip anksčiau vadinosi dabartinis miestas) buvo seniūnijos centras, nuo 1434 m. priklausė Lenkijos karalystei. 1515 m. pilis buvo atiduota valdyti Kremenecio seniūnui Stanislovui Lianckronskiui, po trejų metų miestui buvo suteiktos Magdeburgo teisės.

Totoriai nuolat puldinėjo Skalos pilį, tai įvyko 1502, 1503, 1507, 1515 metais. Nors 1513 m. S.Lianckronskis pilį sustiprino, bet tai nepadėjo – 1516 m. totoriai ją iki pamatų sugriovė. XVI a. antrojoje pusėje pilis buvo pastatyta naujai, pagal paskutinius to meto fortifikacinius reikalavimus. Aplink buvo iškastas gilus griovys ir pripildytas Zbučės vandeniu, patekti piliavietėn buvo galima tik pakeliamu tiltu, parakui laikyti iškilo storasienis bokštas. Pilis atlaikė 1620 m. Turkijos kariuomenės apgultį, bet 1648 m. ją užėmė sukilę Bogdano Chmelnickio kazokų būriai. 1672 m. turkai pilį visgi užėmė ir sugriovė. XVIII a. Skalos seniūnas Adomas Tarlo ant griuvėsių pastatė barokinius rūmus, kurie 1765 m. pataikius į juos žaibui, sudegė. Rūmus atkūrė grafai Goluchovskiai, jie šalia užveisė ir parką. Išlikę pilies griuvėsiai buvo nuolat ardomi, tašyti akmenys naudojami kitiems pastatams. Per Antrąjį pasaulinį karą galutinai sunyko ir šalia stovėję rūmai.

Šaltiniai
---------

* Ukraina: Lietuvos epocha, 1320–1569. – Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras, Vilnius, 2010

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Podolės Skalos pilis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

* Skalos pilis (ukr.)[neveikianti nuoroda]
* Andrijus Bondarenko. Skala prie Zbručės (ukr.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Podokarpų nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Bombuskaro slėnis parko teritorijoje Bombuskaro slėnis parko teritorijoje |
| **Vieta:** | Ekvadoras |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Locha |
| 

Žemėlapis rodantis Podokarpų nacionalinis parkas vietą.Podokarpų nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 4°10′50″ p. pl. 79°05′0″ v. ilg.﻿ / ﻿4.18056°š. pl. 79.08333°r. ilg.﻿ / 4.18056; 79.08333Koordinatės: 4°10′50″ p. pl. 79°05′0″ v. ilg.﻿ / ﻿4.18056°š. pl. 79.08333°r. ilg.﻿ / 4.18056; 79.08333 |
| **Plotas:** | 146 280 km² |
| **Įkurtas:** | 1982 m. |

**Podokarpų nacionalinis parkas** (isp. *Parque Nacional Podocarpus*) – saugoma gamtos teritorija pietų Ekvadore, Lochos (15 %) ir Samoros-Činčipės (85 %) provincijose. Plotas 146 280 km².

Parkas apima rytinius Andų kalnų šlaitus iki Nangaricos, Numbalos ir Lojolos upių baseinų. Nacionalinis parkas įsteigtas apsaugoti vienintelę šalyje podokarpų augavietę. Podokarpai yra vieninteliai spygliuočiai medžiai šalyje, čia jų auga 3 rūšys: *Podocarpus glomeratus*, alyvmedinis podokarpas (*Podocarpus oleifolius*) ir *Podocarpus rospigliosi*. Iš viso, parko kalnų rūko miškuose ir lygumų drėgnuosiuose miškuose auga apie 4000 augalų rūšių. Dažnas Ekvadoro nacionalinis medis kvapusis krotonmedis (*Croton eluteria*). Gausu įvairių orchidėjų.

Didelė gyvūnų įvairovė, daug retų, endeminių rūšių. Kalnuose sutinkamas akiniuotasis lokys, taip pat yra tapyrų, dėmėtųjų kačių, baltauodegių elnių, jaguarų, pumų, pudu, andinių akmengaidžių, kraksų ir kt.

Aukštikalnėse telkšo apie 100 ežerėlių, vadinamų Kompadrės lagūnomis. Nuo kalnų tekėdamos upės sudaro vaizdingus slenksčius ir krioklius. Svarbiausios parko upės yra Bombuskaras ir Chamboė.
| Podkumokas |
| --- |
| Podkumokas netoli Georgijevsko Podkumokas netoli Georgijevsko |
| **Ilgis** | 160 km |
| **Baseino plotas** | 2200 km² |
| **Vidutinis debitas** | 8 m³/s |
| **Ištakos** | Kaukazo kalnai |
| **Žiotys** | Kuma |
| **Šalys** | Rusija |

**Podkumokas** (rus. *Подкумок*) – upė Rusijoje, Šiaurės Kaukaze; Kumos dešinysis intakas. Prasideda Karačajų Čerkesijoje, Kaukazo kalnuose, Gum Bašio kalno papėdėje. Teka į šiaurės rytus per Stavropolio kraštą. Aukštupyje – kalnų upė, vėliau išsilieja į Stavropolio aukštumas.

Upė žiemą neužšąla, patvinsta balandžio-birželio mėnesiais. Kartais įvyksta stiprūs potvyniai. Vanduo naudojamas drėkinimui. Podkumokas prateka Kaukazo Mineralinių Vandenų regioną; prie upės įsikūrę Kislovodsko, Jesentukų, Piatigorsko, Georgijevsko miestai.

1903 m. ant Podkumoko ties Jesentukais įkurta pirmoji hidroelektrinė Rusijoje – Belyj Uglis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 338
Kyrtharo kalnų kraštovaizdžiai
**Kyrtharas** (sindh. کيرٿر = *Kīrṭhar*) – kalnagūbris pietvakarių Pakistane, Sindhe bei Beludžistane, Irano kalnyno pietrytiniame pakraštyje. Tęsiasi iš šiaurės į pietus ~300 km – nuo Mulos upės iki Muario kyšulio prie Arabijos jūros. Sudarytas daugiausia iš klinčių bei smiltainio. Uolingi gūbriai iškyla iki 2895 m (Zardako k.).

Kyrtharu teka Kolačio, Habo ir Lijario upės. Būdingos kalnų dykumos ir pusdykumės, vietomis yra retmiškių, krūmynų. Sudarytas Kyrtharo nacionalinis parkas. Kalnuose gyvena sindhų, beludžų ir brahujų gentys, besiverčiančios gyvulių ganymu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  India, Imperial gazetteer of; Hughes-Buller, Ralph Buller (1908). Provincial Series: Baluchistan. Superintendent of government printing. p. 93
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 212
3. ↑  *Kīrthar Range*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
*Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*
Koordinatės: 56°14′4″ š. pl. 24°13′56″ r. ilg.﻿ / ﻿56.23444°š. pl. 24.23222°r. ilg.﻿ / 56.23444; 24.23222


|  Kyburių Švč. Mergelės Marijos Angeliškosios bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Pasvalio |
| **Savivaldybė** | Pasvalio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kyburiai |
| **Adresas** | Bažnyčios g. 6 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1927 m. |

**Kyburių Švč. Mergelės Marijos Angeliškosios bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Kyburių kaime, 7 km į šiaurę nuo Vaškų.

Istorija
--------

1762 m. Kyburių dvare pastatyta medinė koplyčia. Kunigą išlaikė dvaras. Po 1831 m. dvaro savininkas ištremtas į Rusiją; žemė perėjo reformatų tikybos dvarininkui, kuris koplyčią nugriovė. Katalikai pasistatė kitą koplyčią Majėnų dvaro kapinėse (3 km nuo Kyburių). Po 1863 m. Majėnų dvaras atiteko liuteronų tikybos dvarininkui. Koplyčia pervežta į Saločių kapines. Per Pirmąjį pasaulinį karą atvežta į Kyburių kapinaites (nugriauta 1928 m.). Ją retkarčiais aptarnaudavo Saločių vikaras.

1926 m. kunigui Aleksandrui Štrombergui tarpininkaujant, gautas Žemaičių vyskupo leidimas statyti bažnyčią ir 8 ha žemės sklypas bei 0,5 ha naujoms kapinėms. Statyba rūpinosi Saločių vikaras Juozapas Savukaitis. 1927 m. spalio 18 d. įsteigta parapija. Bažnyčia pastatyta pagal architekto Vytauto Landsbergio-Žemkalnio projektą, gruodžio 4 d. pašventinta.

1934–1938 m. joje klebonavo Vladislovas Kupstas. Jis įrengė bažnyčios vidų (pastatė 3 altorius, sakyklą, suolų, klausyklų), nupirko varpą, apmūrijo šventorių, įsteigė antrąsias kapines, sutvarkė parapijos sodybą. Kunigas Steponas Pelešynas parūpino daugiau liturginių rūbų, remontavo bažnyčią.

Galinis fasadas

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano (22 × 12 m), su keliais priestatais, vienabokštė, su 4 bokšteliais ant bokšto ir ant priestatų. Yra 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmens ir betono mūro.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kyburių Švč. Mergelės Marijos Angeliškosios bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos puslapis Archyvuota kopija 2009-02-10 iš Wayback Machine projekto.
Kylio uostas
**Kylio įlanka** (vok. *Kieler Bucht*, dan. *Kiel Bugt*) – įlanka Baltijos jūros pietvakariuose. Pietuose ir vakaruose ribojasi su Vokietijos Šlėzvigo-Holšteino žeme, pietryčiuose – su Fehmarno sala, šiaurėje – su Danijos Also, Erės, ir Langelando salomis. Rytuose Fehmarno sąsiauriu jungiasi su Meklenburgo įlanka, šiaurėje Didžiojo Belto sąsiauris ir Mažojo Belto sąsiauris jungia įlanką su Kategato sąsiauriu.

Kylio įlanka jungiasi su Flensburgo fjordu, Šlei, Ekenfordo įlankomis ir Kylio fjordu. Kylio kanalas jungia Kylio fjordą su Šiaurės jūra.

Įlankos gylis 10–20 m. Vandens lygis pučiant stipriems vėjams gali pakilti 3,2 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 209

Koordinatės: 54°31′12″ š. pl. 10°24′24″ r. ilg.﻿ / ﻿54.52000°š. pl. 10.40667°r. ilg.﻿ / 54.52000; 10.40667
*Kitos reikšmės – Šv. Karolio Baromiejaus bažnyčia.*
Koordinatės: 55°39′7.7″ š. pl. 24°13′38.47″ r. ilg.﻿ / ﻿55.652139°š. pl. 24.2273528°r. ilg.﻿ / 55.652139; 24.2273528

|  Upytės šv. Karolio Baromėjaus bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Panevėžio-Krekenavos |
| **Savivaldybė** | Panevėžio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Upytė |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1878 m. |

**Upytės šv. Karolio Boromėjaus bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Upytės kaime, 6 km į pietryčius nuo Naujamiesčio, prie Panevėžio-Krekenavos kelio. Liaudies architektūros formų, turi neobaroko bruožų.

Istorija
--------

Iki 1595 m. Upytėje pastatyta evangelikų reformatų bažnyčia. Ji sunyko po 1665 m. mirus paskutiniam Čičinskų giminės palikuoniui. Upytės katalikų koplyčiai 1742 m. paskelbti atlaidai. Nuo 1849 m. rašytos metrikų knygos.

Varpinė
Klebonas Felicijonas Bytautas su parapijiečiais 1878 m. pastatė dabartinę medinę bažnyčią. 1895 m. įsigyti Kryžiaus kelio stočių paveikslai. 1927 m. stogas apdengtas skarda. 1937 m. nudažytas bažnyčios vidus ir išorė. Bažnyčia dedikuota Šv. Karoliui Boromėjui (1538−1584).

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros formų, turi neobaroko bruožų, kryžminio plano (19,2 × 8,5 m), su trisiene apside ir 2 bokšteliais, įrengti trys altoriai, yra 8 registrų vargonai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Prie jos prišlieta medinė 3 tarpsnių varpinė.

Paminkliniam bažnyčios statinių kompleksui priklauso Upytės Tauginų ir kapinių koplyčios.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 31268 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Upytės šv. Karolio Baromėjaus bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Upytės šv. Karolio Boromėjaus parapija Archyvuota kopija 2011-10-17 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Picea omorika** |
| --- |
| Serbinė eglėSerbinė eglė (*Picea omorika*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Pušūnai  *( Pinophyta)* |
| Klasė: | Pušainiai  *( Pinopsida)* |
| Šeima: | Pušiniai  *( Pinaceae)* |
| Gentis: | Eglė  *( Picea)* |
| Rūšis: | Serbinė eglė  *( Picea omorika)* |

 |

**Serbinė eglė** (*Picea omorika*) – pušinių (*Pinaceae*) šeimos, eglių (*Picea*) genties visažalis spygliuotis medis. Endeminė rūšis vakarų Serbijoje ir rytų Bosnijoje, Drinos upės slėnyje.

Aukštis apie 20-35 m (kartais iki 40 m). Kamieno skersmuo 1 m ir daugiau. Spygliai 10-20 mm ilgio, melsvai žali. Kankorėžiai cilindriški, 4-7 cm ilgio.

Serbinė eglė auginama kaip dekoratyvinis augalas likusioje Europoje. Dėl negausios populiacijos augalas saugomas.

Serbinės eglės šaka
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Serbijos karalystė** (serb. *краљевина Србија*) – viduramžių valstybė, egzistavusi 1217–1345 m. vakarų Balkanuose. Didžiąją dalį istorijos ji kontroliavo dabartinės Serbijos (išskyrus Timoką, Šopluką ir Voivodiną rytuose bei šiaurėje), Juodkalnijos, Kosovo, pietinės Dalmatijos (dab. Kroatijoje) teritorijas, o plėtros laikotarpiu – taip pat šiaurinę Albaniją, Makedoniją.

Istorija
--------

Serbijos didysis kunigaikštis Stefanas Nemaničius sustiprino savo valstybę, ir pasinaudodamas Romos Popiežiaus interesais plėsti savo įtaką Balkanuose, priėmė iš jo karūną, tapdamas pirmuoju serbų karaliumi. Dėl to jis dar vadinamas „pirmuoju karūnuotuoju" (*Prvovenčani*). Jo brolis Šventasis Sava tuo metu sugebėjo sustiprinti krikščionybę, ir gauti bažnytinę autonomiją nuo Bizantijos. Be to, jis išleido puikų tiems laikams teisinį sąvadą, kuris tapo pirmąja Serbijos konstitucija.

Trys Nemaničiaus sūnūs valdė iš eilės, ir visi jie buvo nuversti vardan kovų dėl valdžios. Valdant trečiajam sūnui, Stefanui Urošui I, Serbija pradėjo ekonominio klestėjimo laikotarpį, o kad užsitikrintų prekybą Adrijos jūrą, kariavo su Ragūzos respublika pajūryje. Taip pat Serbija vykdė karą šiaurėje su Vengrijos karalyste, iš kurios trumpam paveržė Mačvą su pagrindiniu miestu Belgrade. Taika su Vengrija buvo užtvirtinta apvesdinus Urošo I sūnų Dragutiną už Vengrijos princesės Kotrynos.

Serbija Stefano Urošo III laikais. Melsva spalva pažymėta Sirmijos karalystė, žalia - Stefano Urošo III prijungtos žemės
1276 m. nuvertęs tėvą, Dragutinas tapo karaliumi, tačiau 1282 m. dėl silpnos sveikatos atidavė Serbijos sostą savo broliui Milutinui. Vengrijos karalius davė savo žentui dideles teritorijas Mačvoje, Sirmijoje, kur Dragutinas įkūrė savo atskirą Sirmijos karalystę.

Milutinas valdė kaip gabus valdovas, sugebėjęs sustiprinti valdžią ir praplėsti teritorijas. Jis kovojo trimis skirtingais frontais – su totoriais šiaurėje, Bizantija pietuose ir Bulgarija rytuose. Serbija gavo Braničevo regioną šiaurėje ir šiaurinę Albaniją bei Makedoniją pietuose. Jo laikais sostinė buvo perkelta į naujai prijungtą Skopję, o vėliau – į Prizreną. Jo sūnus Urošas III išplėtė Serbiją iki Nišo rytuose ir toliau konsolidavo valdžią.

Paskutinis Serbijos karalius Stefanas Urošas IV, pasinaudodamas Bizantijos pilietiniu karu (1341–1347), įsiveržė į jos teritoriją ir nukariavo didelę dalį jos teritorijų Balkanuose. Po to, kai jis užėmė Seres, 1346 m. Serbijos patriarchas jį karūnavo Serbų ir graikų imperatoriumi, ir Serbija tapo imperija.

Valdovai
--------

* Stefanas Nemaničius (1217–1228)
* Stefanas Radoslavas (1228–1233)
* Stefanas Vladislavas (1233–1243)
* Stefanas Urošas I (1243–1276)
* Stefanas Dragutinas (1276–1282)
* Stefanas Urošas II Milutinas (1282–1321)
* Stefanas Urošas III (1321–1331)
* Stefanas Urošas IV Dušanas (1331–1355)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Prekybininko žmona* (1918 m.), autorius Borisas Kustodievas
**Žmona** – moteris, oficialiai ar faktiškai esanti vyro (savo vyro) sutuoktine. Buvimas žmona paprastai reiškia ir dalyvavimą su santuoka susijusiuose svainystės ryšiuose.

Oficiali žmona – moteris, kurios santuoka su vyru oficialiai užregistruota įstaigoje, kuriai suteikta teisė registruoti santuokas. Kai ši įstaiga pasaulietinė, santuoka yra *civilinė santuoka*. Dalyje šalių santuoka gali būti sudaryta bažnyčioje (*bažnytinė santuoka*).

Faktinė žmona (sugyventinė) – moteris, kuri gyvena kartu su vyru, kartu tvarko namų ūkį ir galbūt augina vaikus, tačiau jų santykiai nėra oficialiai užregistruoti.

Šiais laikais įvairiose valstybėse egzistuoja nemažai skirtingų santuokos formų, tad ir žmonos statusas teisiškai būna gana skirtingas. Buvimas žmona (sutuoktine) kelia tam tikras teisines pasekmes (įsipareigojimai vyrui, turimiems ar būsimiems vaikams ir pan.).

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Žmona***
| ***Žmona ir vyras*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Simone Godano |
| Metai | 2017 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 100 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Žmona ir vyras** (it. *Moglie e marito*) – 2017 m. Italijoje sukurta komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Pierfrancesco Favino – Andrėja
* Kasia Smutniak – Sofija
* Marta Gastini – Marija
* Andrea Bruschi – Brankatis
* Paola Calliari – Angelika
* Valerio Aprea – Mikelė
* Francesca Agostini – Ana

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Andrėja ir Sofija susituokę 11 metų, turi 2 vaikus, tačiau jų santuoką ištiko krizė. Gydytojas Andrėja darbe eksperimentuoja su nauju kompiuteriu, kurio tikslas – skaityti kito žmogaus mintis. Vieną vakarą jis parsineša kompiuterį namo ir pasiūlo išmėginti žmonai. Bandymo metu įvyksta trumpas jungimas ir susikeičia sutuoktinių asmenybės. Atsidūrę vienas kito kūne, jie priversti ne tik gyventi svetimus gyvenimus, eiti į darbus ir būti svetimoje aplinkoje, tačiau taip pat susiduria ir su paslaptimis, kurias turėjo kitas sutuoktinis...
| Atatiurko olimpinis stadionas |
| --- |
|  |
| Vieta | Stambulas, Turkija |
| Atidarytas | 2002 m. liepos 31 d. |
| Savininkas | Turkijos respublika |
| Paviršius | Žolė |
| Architektas | Michel MacaryAymeric Zublena |
| Talpa | 75 145 sėdimos vietos |
| Lauko matmenys | 105 × 68 metrai |
| Nuomininkai | İstanbulspor BBTurkijos futbolo rinktinė |

**Atatiurko olimpinis stadionas** (turk. *Atatürk Olimpiyat Stadı*) yra futbolo stadionas 'Ikiteli rajone, vakarų Stambule. Tai didžiausias Turkijos stadionas, pavadintas Mustafa Kemali Atatiurko garbei. Konstrukcijos darbai buvo pradėti 1999 m. o baigėsi 2002 m. 75 145 sėdimų vietų stadionas 2004 m. UEFA buvo apdovanotas penkiomis žvaigždutėmis, tai reiškia, kad stadione gali vykti UEFA varžybų finalinės rungtynės. 2005 m. gegužės 25 d. UEFA Čempionų lygos finalas tarp Liverpool FC ir AC Milan buvo žaidžiamas Atatiurko olimpiniame stadione. Stadionas taip pat yra sertifikuotas IAAF ir IOC kaip pirmos klasės stadionas, skirtas lengvosios atletikos varžyboms. Jame jau vyko kelios Europos atletikos varžybų rungtys.

Koncertai
---------

### U2 360° turas

2010 m. rugsėjo 6 d. stadione koncertavo airių grupė U2. Į koncertą susirinko daugiau nei 55 000 grupės gerbėjų, kuriuos „apšildė" Snow Patrol.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „U2'dan unutulmaz konser". *Sabah*.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Atatürk olimpinis stadionas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali stadiono svetainė
| Dubysėlė |
| --- |
|  Dubysėlė |
| **Ilgis** | 8,1 km |
| **Baseino plotas** | 12,4 km² |
| **Žiotys** | Dubysa |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Dubysėlė |

**Dubysėlė** – upė šiaurės Lietuvoje, kairysis Dubysos intakas Mūšos baseine. Vandentakio kodas LR upių klasifikatoriuje – 41010533.

Upėvardis prie Padubysio
Dubysėlės ištakos – Radvilonių miškas Radviliškio raj. žiotys – Birjagalos miško apylinkės Pakruojo raj. Teka daugiausia pro dirbamus laukus, sureguliuota vaga. Didesnis intakas iš dešinės – Vileikupis.

Gyvenvietės prie Dubysėlės: Žybartai.

Upėvardis kildinamas nuo žodžių *dubti* („darytis dubiam, linkti, klimpti, smegti"), *dubus* („įdubęs, gilus"), *dubė* („įdubimas, slėnys").

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001.
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.