recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Manitobos vėliava. Proporcijos 1:2
**Manitobos vėliava** – vienas iš oficialių Manitobos simbolių. Vėliava – raudonas stačiakampis su Jungtinės Karalystės vėliava viršutiniame kairiniame kampe. Vėliavos dešinėje įterptas Manitobos herbo skydas. Pirmąkart oficialiai iškelta 1966 m. gegužės 22 d.

Istorija
--------

1965 m. Kanadai priėmus naująją vėliavą, Manitoboje iškilo noras turėti savo vėliava. Dėl vėliavos dizaino kilo nesutarimai. Vieni norėjo paskelbti konkursą išrinkti naują vėliavą, kiti norėjo įteisinti senąją Kanados vėliavą. Vėliau nutarta panaudoti senąją Kanados vėliavą, bet pakeisti Kanados herbą į Manitobos herbo skydą. 1965 m. spalį Elžbieta II patvirtino vėliavą. 1966 m. gegužės 22 d. vėliava faktiškai priimta, tačiau įteisinta tik 1988 m. vasario 1 d.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Whitney Smith. „Flag of Manitoba". *Encyclopedia Britannica* (anglų). Nuoroda tikrinta 2021-12-13.
2. ↑  „Manitoba's flag". *Oficiali Manitobos svetainė.* (anglų). Nuoroda tikrinta 2021-12-13.
3. ↑  „The Provincial Flag Act" [Loi sur le drapeau provincial]. *No. F130 of 1987* (anglų ir prancūzų). Legislative Assembly of Manitoba.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Kanados administracinių vienetų vėliavos |
| --- |
|  |
| Provincijos | 
Alberta · Britų Kolumbija · Kvebekas · Manitoba · Naujasis Bransvikas · Naujoji Škotija · Niufaundlandas ir Labradoras · Ontarijas · Princo Edvardo sala · Saskačevanas |
|  |
| Teritorijos | 
Jukonas · Šiaurės Vakarai · Nunavutas |

 |
| **Edgaras Valgama** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1912 m. rugsėjo 14 d.Košragas, Rusija Rusijos imperija (dab. Latvija) |
| Mirė | 2003 m. gruodžio 20 d. (91 metai)Suomija Suomija |
|  |
| Veikla | liuteronų kunigas, vertėjas, literatas |
|  |
| Alma mater | Helsinkio universitetas |

**Edgaras Valgama** (lyv. *Edgar Vālgamō*, latv. *Edgars Vālgamā*, suom. *Edgar Vaalgamaa*, 1912 m. rugsėjo 14 d. Košragas, dab. Latvija – 2003 m. gruodžio 20 d. Suomija) – lyvių liuteronų kunigas, vertėjas, kultūros darbuotojas, literatas.

Biografija
----------

E. Valgama gimė Košrage, šiaurės Kurše, dabartinėje Lyvių pakrantėje. E. Valgamos tėvas – lyvių visuomenininkas Didrikis Volganskis. Kaip dauguma kitų lyvių, jo tėvai vertėsi žvejyba. Vis dėlto E. Valgama nenorėjo būti žveju ir 1934 m. išvyko į Helsinkio universitetą studijuoti teologijos. Universitetą baigė 1939 m. bet dėl Antrojo pasaulinio karo negalėjo grįžti, liko Suomijoje ir išėjo savanoriu į Tolesnįjį karą. Po karo keliose skirtingose bažnyčiose dirbo liuteronų kunigu, drauge į suomių kalbą išvertė latvių epą „Lačplėsis", kuris 1988 m. buvo išleistas Helsinkyje; į lyvių kalbą vertė Bibliją. Suomiškai parašė knygą „Valkoisen hiekan kansa" („Baltojo smėlio žmonės"), tai yra viena didžiausių knygų apie lyvių istoriją ir kultūrą. E. Valgama mirė 2003 m. o jo šeima tebegyvena Suomijoje.

Nuorodos
--------

* Apie Edgarą Valgamą (latviškai)
* Apie Edgarą Valgamą (suomiškai)
Koordinatės: 54°44′31″š. pl. 23°39′43″r. ilg.﻿ / ﻿54.741978°š. pl. 23.661865°r. ilg.﻿ / 54.741978; 23.661865

|  Skriaudžių šventoriaus koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Prienų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Skriaudžiai |
| **Adresas** | Ramybės g. 7 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | ~iki XX a. pr. |

**Skriaudžių šventoriaus koplyčia** – Prienų rajono savivaldybėje, Skriaudžių Šv. Lauryno bažnyčios statinių kompleksui priklausiusi koplyčia. Stovėjo šventoriuje, tolimajame kampe nuo įėjimo vartų, už bažnyčios. Apeigos koplyčioje nebuvo vykdomos, tarnavo kaip sandėlis bažnytiniam inventoriui.

Medinis pastatas statytas greičiausiai prieš šimtmetį ar daugiau. Panašus į varpinę, bet dokumentuose oficialiai registruotas kaip koplyčia. Koplyčia 5x5 metrų dydžio, 7 metrų aukščio, medinio karkaso. Stogas – vienšlaitis, dengtas skarda.

Koplyčios vieta
2022 m. lapkričio 20 d. šventoriaus koplyčioje kilo gaisras, sunaikinęs pastatą. Kaip įtariama, koplyčia buvo padegta, nes padegėją galimai užfiksavo vaizdo stebėjimo kameros. Kultūros vertybių registre koplyčia nebuvo registruota. Kultūros paveldo departamento atstovas pareiškė, kad sieks išsaugoti visus išlikusius autentiškus elementus, tarp jų – XX a. pirmos pusės vertingą kalvio darbo kryžių.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Skriaudžių šventoriaus koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. 1 2 3 4  Prienų rajone sudegė medinė koplyčia: įtariamąjį užfiksavo vaizdo kameros *tv3.lt* Archyvuota kopija 2022-11-23 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Skriaudžių Šv. Lauryno parapija *vilkaviskiovyskupija.lt*
3. ↑  Prienų rajono sakralas Archyvuota kopija 2023-09-29 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Prienų rajone sudegė medinė koplyčia, klebonas įtaria padegimą *lrt.lt* Archyvuota kopija 2022-11-23 iš Wayback Machine projekto.
| **Augustas Bylenšteinaslatv. *Augusts Bīlenšteins*vok. *August Bielenstein*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1826 m. kovo 4 d.Mintauja |
| Mirė | 1907 m. liepos 6 d. (81 metai)Mintauja |
|  |
| Veikla | kalbininkas, etnologas, archeologas |
|  |
|  **Vikiteka** | Augustas Bilenšteinas |

**Augustas Bylenšteinas** (latv. *Augusts Bīlenšteins*, vok. *August Johann Gottfried Bielenstein*, 1826 m. kovo 4 d. Mintauja – 1907 m. liepos 6 d. ten pat) – baltvokiečių kilmės latvių kalbininkas, etnologas, archeologas.

Biografija
----------

Gimė kaimo mokytojo šeimoje. Mokėsi Vokietijoje, Šulpforto gimnazijoje. 1846-1850 m. studijavo teologiją Tartu universitete, daktaras, evangelikų liuteronų kunigas. 1852-1867 m. kunigavo ir mokytojavo Jaunaucėje, 1867-1905 m. Duobelėje. 1883 m. Karaliaučiaus universiteto garbės daktaras, 1890 m. Peterburgo mokslų akademijos narys korespondentas.

1864-1895 m. Latvių literatūros draugijos pirmininkas, 1895–1905 garbės pirmininkas. 1867-1903 m. laikraščio „Latviešu Avīzes" leidėjas ir redaktorius, daugelio straipsnių autorius. 1877 m. naujai išleido Bibliją latvių kalba. Prasidėjus 1905-1907 m. revoliucijai buvo išgrobstyta jo biblioteka Duobelėje, todėl jis atsisakė mokytojo vietos ir persikėlė į Mintaują.

Mokslinė veikla
---------------

Paskelbė latvių liaudies dainų, mįslių. Su Karlu Leviu (Kārlis Lēviss of Menārs) sudarė Livonijos piliakalnių žemėlapį, su A. Becenbergeriu išleido vieną pirmųjų XVI a. latvių kalbos paminklų „Nevokiškos psalmės" (*Undeutsche Psalmen* 1886 m.).

Bibliografija
-------------

* Latvių kalba pagal jos garsus ir formas (*Die lettische Sprache nach ihren Lauten und Formen*, 2 t. Dümmler, Berlin, 1863-1864)
* Latvių kalbos gramatika (*Lettische Grammatik*, 1863)
* Latvių kalbos žodynas (*Lettische Wörterbuch*, Ulmann, Rīga 1872)
* Latvių tautos ir latvių kalbos ribos dabar ir XIII amžiuje (*Die Grenzen des lettischen Volksstammes und der lettischen Sprache in der Gegenwart und im 13. Jahrhundert*, Eggers, Peterburg, 1892)
* Latvių mediniai pastatai ir mediniai padargai (*Die Holzbauten und Holzgeräte der Letten*, 2 t. Peterburg, 1907-1918).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Sabaliauskas. *Augustas Bilenšteinas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 183 psl.

Nuorodos
--------

* Kūrybos katalogas Vokiečių nacionalinėje bibliotekoje[neveikianti nuoroda]
**Veikai** (angl. *Waco tribe*) – viena iš vičitų genčių. Gentis priskiriama JAV Vidurio vakarų indėnams. Anksčiau gyveno šiaurės rytų Teksase. Dabar jie priklauso JAV federaliai pripažintiems vičitams (Oklahoma).

Istorija
--------

Veikai buvo tavakonių genties dalis. Šiandieninis Teksaso miestas Veikas (*Waco*) yra vietoje, kur bent iki 1820 m. stovėjo pagrindinis veikų kaimas. Prancūzų tyrinėtojas *Jean-Baptiste Bénard de la Harpe* per šį regioną keliavo 1719 m. ir tautelė, kurią jis pavadino *Honecha* ar *Houecha*, galbūt ir buvo veikai. *Guillaume de L’Isle* žemėlapyje „Carte de la Louisiane et du Cours du Mississipi" tauta *Quainco* irgi tikriausiai veikai. Veikai dar vadinami *Huaco* ar *Hueco*.

Veiko kaimą prie Brazoso upės iš šonų supo du tavakonių kaimai, *El Quiscat* ir *Flechazos*. 1824 m. Stivenas Ostinas (*Stephen F. Austin*) rašė, kad Veiko kaimas buvo 40 akrų (16 ha) dydžio, jame buvo 33 žolinės trobelės ir maždaug 100 žmonių. Jie augino 200 akrų kukurūzų laukuose, aptvertuose krūmų tvoromis. 1829 m. kaimas turėjo apsauginių žemės pylimų. 1837 m. Teksaso reindžeriai planavo Veiko kaime įrengti fortą, bet po kelių savaitės šios minties atsisakė. 1844 m. 8 myliomis piečiau buvo įkurtas prekybinis postas.
1830 m. *Jean-Louis Berlandier* Veiko kaime suskaičiavo 60 namų.

Prie *Guadalupe River* upės veikai turėjo antrą, mažesnį kaimą.

1835, 1846 ir 1872 m. gentis pasirašė sutartis su JAV ir vičitais. 1872 m. sutartimi Indėnų teritorijoje (*Indian territory*) buvo įkurtas jų rezervatas, kur juos perkraustė. 1902 m. pagal Dawes’o žemės paskirstymo aktą (*Dawes Allotment Act*), rezervato žemės buvo padalintos į individualius žemės sklypus, o veikai tapo JAV piliečiais. Šiandien veikai yra vičitų genčių dalis.

Kultūra
-------

Gentis gyveno pintų avilių pavidalo trobelėse su atraminėmis kartimis, paprastai dengtomis žolėmis vikšriais (*Juncaceae*), kartais bizonų kailiais. Trobelės būdavo 20–25 m aukščio. Be kukurūzų veikai dar augino pupas, moliūgus ir kitas kultūras.

Kalba
-----

Veikai anksčiau kalbėjo viena iš kadų kalbų. Egzistavo veikų dialektas, buvęs vičitų kalbos atšaka. Dialektas išnykęs, nes ir vičitų kalbą bemoka 1 žmogus.

Veikai toponimuose
------------------

Veiko miestas Teksase pavadintas pagal veikų gentį. Pagal juos pavadintas ir *Hueco Springs* prie Niu Braunfelso miesto Teksase.

Nuorodos
--------

1. ↑  Sturtevant 6
2. 1 2 3  Waco Indian History. *Access Genealogy.* (Nuoroda tikrinta 2010-10-26.)
3. 1 2 3 4  "Waco History. „ Archyvuota kopija 2015-01-06 iš Wayback Machine projekto. *Waco, Texas.* (Nuoroda tikrinta 2010-10-26.)
4. 1 2 3  Moore, R. Edward. "The Waco Indians or Hueco Indians. "*Texas Indians.* (Nuoroda tikrinta 2010-10-26.)

* Sturtevant, William C. general editor and Raymond D. Fogelson, volume editor. *Handbook of North American Indians: Southeast*. Volume 14. Washington DC: Smithsonian Institution, 2004. ISBN 0-16-072300-0.
* Official Site of the Wichita and Affiliated Tribes: Waco, Keechi, and Tawakonie Archyvuota kopija 2010-07-01 iš Wayback Machine projekto.
Belovežo susitarimo pasirašymas
**Belovežo susitarimas** – 1991 m. gruodžio 8 d. pasirašytas susitarimas, kuriame konstatuotas TSRS suirimas, bei skelbiama apie Nepriklausomų Valstybių Sandraugos (NVS) sukūrimą.

Susitarimas pasirašytas Viskuliuose, Belovežo girioje, jį pasirašė Baltarusijos, Ukrainos bei Rusijos vadovai – Stanislavas Šuškevičius, Borisas Jelcinas ir Leonidas Kravčiukas. Tai – vienas steigiamųjų NVS dokumentų, kartu su 1991 m. gruodžio 21 d. pasirašytu Alma Atos protokolu, kuriuo prie sandraugos prisijungė dar 8 valstybės.

Kylant įtampai yrančioje valstybėje, gruodžio 7-8 dienomis susirinkę pagrindinių TSRS valstybių vadovai Belovežo girioje nutarė Tarybų Sąjungą pakeisti regioniniu buvusių respublikų susivienijimu. Susitarimu įtvirtinti ketinimai kurti NVS, taip pat sandraugos tikslai, principai ir pagrindinės veiklos sritys. Susitarimas trijų valstybių parlamentuose ratifikuotas gruodžio 10–12 dienomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Belovežo susitarimas, Minsko susitarimas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 41-42 psl.
*Šis straipsnis apie drabužį. Apie moliuskų klasę skaitykite straipsnyje Chitonai.*
Kariatidė iš Erechtėjono su dorėniniu chitonu, Britų muziejus.
**Chitonas** (gr. χιτών, khitōn) – viršutinis senovės Graikijos drabužis, vėliau pakeitęs moterų peplą. Tai buvo susiūta, ant pečių susegama vilnonė arba lininė stačiakampio formos medžiagos atraiža, atgabenta iš Jonijos arba Sicilijos. Chitonai buvo populiarūs nuo archajinio laikotarpio iki helenizmo pabaigos, juos dėvėjo vyrai ir moterys. Šaltomis dienomis graikai ant chitonų užsidėdavo himatijus.

Yra du chitono tipai: paprastasis dorėninis ir vėliau atsiradęs jonėninis su trumpomis rankovėmis.

Istorija
--------

Delfų važnyčiotojas, dėvintis jonėninį chitoną, Delfų archeologijos muziejus.
Kadangi ankstyvaisiais amžiais medžiagos buvo brangios, jos nebuvo karpomos. Vėliau chitonas buvo sudarytas iš dviejų dalių. Dorėninis chitonas buvo daromas iš vilnos ir paprasčiausiai apgaubdavo kūną. Iš jo išsivystė jonėninis su rankovėmis, kuris buvo siuvamas iš linų ar šilko. Jam pasiūti reikėjo daugiau medžiagos, todėl drabužį buvo galima klostyti su didesne išmone. Vėlyvajame archajiniame laikotarpyje daugiau dėvimi buvo jonėniniai chitonai, ypač tarp vyrų. Chitonas buvo susegamas specialiomis segėmis, fibulomis, susiuvant arba su sagomis per pečius, o per liemenį su diržu, vadinamu *zosteriu*. Vyrai dažniausiai susisegdavo per kairiąjį petį palikdami dešinįjį nuogą arba per abu kaip moterys. Drabužis buvo 12 colių (30 cm) ilgesnis už jį nešiojantį žmogų, todėl medžiagos perteklius būdavo užtempiamas virš diržo, taip susidarydavo palaidinės įspūdis. Moters chitono ilgis siekė kulkšnis.

Per archajinį laikotarpį vyrai nešiojo ilgus chitonus. Vėliau, išskyrus važnyčiotojų, žynių ir senų vyrų, visų chitonai buvo iki kelių. Su rankovėmis rengėsi aktoriai, taip pat ir žyniai. Dievai Afroditė ir Dionisas dažnai vaizduojami vilkintys chitonus. Moterys dėvėjo geltonos, raudonos, violetinės, mėlynos ir žalios spalvos chitonus, o vyrai – baltus arba rusvai geltonus. Spalvos, ornamentai, aksesuarai ir brangus šilkas tapo turtingumo ir padėties visuomenėje simboliais.

Po III a. pr. m. e. chitonus dėvėjo ir romėnai, tik juos vadino tunikomis.

Išnašos
-------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Chitonas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Martino Menghi, Senovės Graikijos enciklopedija, Alma littera, Vilnius, 2007 m. 206 p.
2. ↑
3. ↑
*Šis straipsnis apie Pokario metais žaidusią futbolo komandą. Apie 2016 m. įkurtą futbolo klubą skaitykite straipsnyje FC Pakruojis.*

|  |
| --- |
| **Pakruojo FK** |
|  |
| **Pavadinimas** | FK Pakruojis |
| **Įkurtas** | nežinoma |
| **Iširo** | nežinoma |
| **Stadionas** | Pakruojo miesto stadionas, Pakruojis |
| **Vietų sk.** | 1000 |
| **Vadovas**  (paskutinis) | nežinoma |
| **Vyr. treneris**  (paskutinis) | nežinoma |
| **Lyga** | nevykdo veiklos |
|  |  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 




**Apranga  namie**
 | 




**Apranga  svečiuose**
 |

 |

**Pakruojo FK** – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Pakruojo.

Istorija
--------

Tarpukariu (1922-1940) Pakruojyje veikė žydų „Makabio" sporto klubo skyrius, susiburdavo komandos įvairioms rungtynėms. Būta jaunalietuvių ir kitų organizacijų skyrių, o vasaros metu jėgas išbandydavo su Rozalimo, Klovainių ir aplinkinių kaimų komandomis.

Pokario metais suburta komanda, kuri žaidė Lietuvos II grupės pirmenybėse. Iš tų laikų liko mažai informacijos. Žinoma, kad 1953 m. rugpjūčio 2 d. išvykoje buvo žaistos rungtynės su Biržų „Žalgiriu" ir jas pakruojiečiai pralaimėjo 1:6.

Taip pat skaitykite
-------------------

* FK Kruoja Pakruojis (2001–2015 m.)
* FC Pakruojis (nuo 2016 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Raudonasis artojas", 1953 08 05 Nr.89

Nuorodos
--------

|  |
| --- |
| * Oficiali svetainė:
 |
| * Futbolinis.lt (statistika):
 |
| * Apskrities federacijos informacija: []
 |
| * KAFF informacija: []
 |
| * ŠAFF informacija: []
 |
| * VAFF informacija: []
 |
| * SFL informacija: []
 |
| * UEFA informacija: []
 |
| * Futbolas.lt: []
 |
| * Foot.dk (archyvas): []
 |
| * Weltfussballarchiv.com: []
 |
| * Soccerway.com (naujausi rezultatai): []
 |
| * Neoficiali svetainė: []
 |
| * Gerbėjų svetainė: []
 |
| **Eduardas Totlebenas** |
| --- |
| *grafas* |
|  |
| Eduardas Totlebenas |
| Visas vardas | Эдуард Иванович Тотлебен |
| Gimė | 1818 m. gegužės 20 d.Mitau, Rusijos imperija |
| Mirė | 1884 m. liepos 1 d. (66 metai)Bad Zodenas, Vokietija |
| Palaidotas (-a) | Sevastopolio kapinės |
| Besarabijos generalgubernatorius |
| Valdė | 1879-1880 |
| Vilniaus generalgubernatorius |
| Valdė | 1880-1884 |
| Pirmtakas | Piotras Albedinskis |
| Įpėdinis | Ivanas Kachanovas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Šv. Stanislovo ordinasŠv. Stanislovo ordinas |
|  |
|  **Vikiteka** | Eduardas Totlebenas |

**Eduardas Totlebenas** (vok. *Franz Eduard von Totleben*, rus. *Эдуард Иванович Тотлебен*; 1818 m. gegužės 20 d. – 1884 m. liepos 1 d.) – grafas, Baltijos vokiečių kilmės Rusijos imperijos Inžinierius generolas ir karo inžinierius, vėliau – generalgubernatorius. Jis buvo atsakingas už fortifikaciją daugelyje rusų mūšių su Osmanais.

Biografija
----------

Kėdainių dvaras
Eduardo Totlebeno žmona Viktorina Leontjevna von Gauf
Gimė Kurše, Mitau (dab. Jelgava) mieste. Totlebenas baigė inžinierių mokyklą Peterburge ir 1836 m. paimtas į carinę armiją. Ten greitai įsitvirtino kaip karo inžinierius, 1848 m. dalyvavo kampanijoje prieš imamą Šamilį Šiaurės Kaukaze. Prasidėjus Rusijos-Osmanų imperijos karui 1853 m. dalyvavo Silistros apgultyje. Vėliau perkeltas į Krymą, prisidėjo prie Sevastopolio fortifikacijos, vadovavo miesto gynybai. Vėliau buvo sužeistas, ir miestą užėmė turkai. Už nuopelnus miesto gynybai, Totlebenui suteiktas generolo-leitenanto laipsnis. Po 1855 m. Totlebenas prisidėjo įtvirtinant fortus Dniepro žiotyse, Kronštato tvirtovę, Bresto tvirtovę.

Eduardo Totlebeno pagalba iš tremties Sibire buvo grąžintas rašytojas Fiodoras Dostojevskis (jis buvo Totlebeno brolio Adolfo bendraklasis).

1860 m. Eduardas Totlebenas tapo kunigaikščio Nikolajaus Jaunesniojo pagalbininku ir karo inžinierių departamento vadu bei gavo generolo laipsnį. Jis dalyvavo antrajame Rusijos-Turkijos kare ir ženkliai prisidėjo prie Bulgarijos išvadavimo. Totlebeno taktinių manevrų dėka 1877 m. buvo užimta Pleveno tvirtovė.

Po karo Totlebenas paskirtas Besarabijos ir Novorosijos generalgubernatoriumi. 1880 m. paskirtas Vilniaus generalgubernatoriumi, jam priklausė dvaras Kėdainiuose. Eduardas Totlebenas ten įkūrė parką, pastatė minaretą. Sušlubavus sveikatai, generolas išvyko į Vokietiją, kur ir mirė. Pradžioje palaidotas prie Kėdainių liuteronų bažnyčios, šventoriaus koplyčioje-mauzoliejuje, vėliau caro įsakymu perlaidotas Sevastopolio karių kapinėse.

Eduardo Totlebeno garbei Bulgarijoje pavadintas Totlebeno miestelis.

Šeima
-----

Žmona (nuo 1852.02.23) − Viktorina Leontjevna von Gauf (1833−1907), Hesen-Darmštadto generalinio konsulo Sankt-Peterburge, barono Liudviko von Gaufo duktė ir paveldėtoja. Santuokoje turėjo 3 sūnus ir 10 dukterų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Franz Eduard von Totleben*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015
2. ↑  „Братское кладбище города Севастополь" (rusų). pogost.info. Suarchyvuota iš originalo 2014-02-01. Nuoroda tikrinta 2014-01-20.
**Georgas Tomas Sableris (Zableris)** (vok. *Georg Thomas Sabler*, rus. *Георг Заблер* arba rus. *Егор Егорович Саблер*, est. *Georg Sabler*; 1810 m. balandžio 18 d. Haljaloje, Estijos gubernija, Rusijos imperija – 1865 m. gruodžio 4 d. Vilniuje, Vilniaus gubernija, Rusijos imperija) – Baltijos vokiečių kilmės Rusijos imperijos geodezininkas ir astronomas, dirbęs Estijoje, Rusijoje ir Lietuvoje.

Biografija
----------

Gimė evangelikų liuteronų pastoriaus šeimoje, brolis Georgas Christianas užaugęs tapo garsiu gydytoju, Maskvos medicinos ir chirurgijos akademijos profesoriumi.

Georgas Tomas mokėsi privačiai, vėliau baigė gimnaziją prie Tartu evangelikų katedros. 1828–1832 m. studijavo teologiją, o 1832–1839 m. – matematiką Tartu universitete. Dirbo Tartu observatorijos direktoriaus Vilhelmas Struvės jaunesniuoju padėjėju. 1836–1837 m. dalyvavo ekspedicijoje, kurioje buvo matuojamas Juodosios ir Kaspijos jūrų lygių skirtumas. Apibendrinus ekspedicijos tyrimus, 1839 m. G. Sableriui buvo suteiktas filosofijos daktaro laipsnis. 

Tais pačiais metais pervažiavo gyventi į Pulkovą ir tenai 1839–1854 m. darbavosi Nikolajaus observatorijos vyresniuoju astronomu. Jis didžiuoju meridianiniu skrituliu matavo tikslias žvaigždžių koordinates, dalyvavo geodezinėje ekspedicijoje tiriant ilgumos skirtumus tarp Pulkovo ir Altonos observatorijų. Buvo vienas iš ekspedicijos dalyvių matuojant Žemės dienovidžio lanką (dabar vad. Struvės geodezinis lanku) Suomijoje ir Besarabijoje. Laisvalaikiu Georgas Sableris šlifuodavo lęšius ir gamindavo achromatinius objektyvus (vienas jų saugomas Vilniaus universiteto Mokslo muziejuje).

1854 m. buvo paskirtas Rusijos mokslų akademijai pavaldžios Vilniaus observatorijos direktoriumi. Jo vadovavimo metu šioje mokslo įstaigoje pirmąkart pasaulyje pradėta tirti Saulės dėmių dinamiką jas fotografuojant, taip pat buvo vykdoma žvaigždžių fotometrija. Be to, tęsė Struvės lanko matavimus, patikslindamas vieno iš atraminių punktų, įrengtų šalia Nemėžio kaimelio, geografinę padėtį. 1862 m. jis viešėjo Londone, kur su įžymiu optiku Džonu Henriu Dalmejeriu susitarė dėl prietaiso Saulės dėmėms fiksuoti gamybos. Sugrįžęs į Vilnių, pasijuto negaluojantis (gydytojai jam nustatė galvos auglį) ir po kelerių metų, nepasitraukęs iš užimamų pareigų, mirė.

Įvertinimas
-----------

* Tikrojo valstybės patarėjo valdininko laipsnis.

Atminimo įamžinimas
-------------------

* Ant gimtojo namo Haljaloje 1991 m. atidengta memorialinė lenta.
* 200 metų gimimo jubiliejus paminėtas XXIV Baltijos šalių mokslo istorijos konferencijoje Taline.

Šaltiniai
---------

* Pažymint astronomo Georgo Sablerio 200 metų sukaktį // Mokslo Lietuva, 2010 m. gruodžio 2 d. Nr. 21 (443) Archyvuota kopija 2019-05-11 iš Wayback Machine projekto.
* Sabler, Georg Thomas // Baltisches Biographisches Lexikon digital[neveikianti nuoroda]
* Саблер Е. Е. // dic.academic.ru
* Haljala Georg Thomas Sabler // www.monument.ee
|  |
| --- |
| **Kelių policijos valdyba** |
|  |
| ***Tarnybos logotipas*** |
| **Bendroji informacija** |
| **Valstybė** |  Lietuva |
| **Įkurta** | 1991 m. |
| **Pavaldumas** | LTPD |
| **Būstinė** | Mėnulio g. 11,04326 Vilnius |
| **Metinis biudžetas** | 2,927 mln. € (2021) |
| **Darbuotojų kiekis** | 124 (2023) |
| **Vadovybė** |
| **Vadovas** | Vyriausiasis komisarasVytautas Grašys |
| **Pavaduotojai** | Algimantas Petronis |
| **Tinklalapis** |
| LKPT.Policija.LRV.LT |

Buveinė
**Lietuvos kelių policijos tarnyba** – lietuviškos policijos įstaiga, prižiūrinti eismą šalies keliuose.

Istorija
--------

1991 m. panaikinus VRM VAI valdybą įsteigta **Policijos departamento Kelių policijos valdyba**.

1997 m. tapo **Policijos departamento Kelių policijos tarnyba**.

2000 m. įsteigus VĮ „Regitrą", jai perduotos transporto priemonių registravimo ir vairuotojų egzaminavimo funkcijos.

2001 m. reorganizuota į **Lietuvos viešosios policijos biuro Eismo priežiūros tarnybą**. 2003 m. Lietuvos viešosios policijos biurą panaikinus, **Lietuvos policijos eskortavimo rinktinė** perėmė eismo priežiūros ir palydos funkcijas, o Policijos departamento Valdymo vyriausioji valdyba tapo atsakinga už visos viešosios policijos valdymą. 2005 m. šias institucijas vėl sujungus, sukurta **Lietuvos policijos eismo priežiūros tarnyba**, kuri tapo pavaldžia Policijos departamentui.

2007 m. „Regitrai" perduotos vairuotojų pažymėjimų išdavimo ir keitimo funkcijas.

2010 m. tapo **Lietuvos kelių policijos tarnyba**.

Struktūra
---------

* Administracinės veiklos ir eismo priežiūros skyrius
* Specialios paskirties skyrius
* Bendrųjų reikalų grupė

Viršininkai
-----------

* 1991–1995 m. Ramutis Oleka
* 1995–1999 m. Eugenijus Mačiulaitis
* 1999–2001 m. Henrikas Sadauskas
* 2001–2003 m. Juozas Blaževičius
* 2003–2008 m. Saulius Skvernelis
* 2008–2016 m. Gintaras Aliksandravičius
* Nuo 2016 m. Vytautas Grašys

Pastatai
--------

* Buveinė (nuo 2014)Buveinė (nuo 2014)
* Buveinė (1991–2014)Buveinė (1991–2014)

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  „Dėl Lietuvos viešosios policijos biuro reorganizavimo". *2003 m. vasario 24 d. įsakymas Nr. V-56*. Policijos departamentas prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos. Nuoroda tikrinta 2024-03-07.
5. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
| **Eduardas Lemanas** |
| --- |
| Gimė | 1841 m. gegužės 15 d.Ryga |
| Mirė | 1902 m. gegužės 5 d. (60 metų)Rėzeknė |
| Tėvai | Johanas Eduardas Lemanas (vok. *Johann Eduard Lehmann*) |
| Sutuoktinis (-ė) | Šarlotė Janentc (vok. *Charlotte Jahnentz*) |
|  |
| Pareigos | gydytojas ir botanikas |
|  |
| Alma mater | Dorpato universitetas |

**Eduardas Lemanas** (vok. *Eduard Lehmann*; 1841 m. gegužės 15 d. Rygoje – 1902 m. gegužės 5 d. Rėzeknėje) – iš Baltijos vokiečių kilęs ir tuometinėje Rusijos imperijoje (dab. Latvijos bei Lietuvos teritorijose) veikęs gydytojas ir botanikas.

Biografija
----------

Gimė ir augo karo gydytojo šeimoje, nuo mažens domėjosi biologija. Dar būdamas gimnazistu, vasaros atostogų metu gyveno pas gimines Kalkuonės dvare (prie Gryvos) ir keliaudavo po apylinkes. Savo būsimam herbariumui rinko augalus, kuriuos vėliau suklasifikavo ir aprašė. Augmenija tirta ne tik latviškuose Brunenės, Skrudalienos, Salienos, Lielbornės bei Kulpiniškių kaimuose, bet ir šiuolaikinės Lietuvos teritorijoje – Smėlynėje, Naujadvaryje ir Tabare (vietovės dab. Zarasų rajone).

Dėl materialinių paskatų nusprendė studijuoti ne botaniką, o mediciną. 1864 m. baigęs Dorpato universitetą atidarė privačią gydytojo praktiką Latgalos miestelyje Varaklianuose. 1872 m. vedė Šarlotę Janentc ir po dvejų metų persikėlė gyventi į Rėzeknę. Šis miestas kartu buvo ir geležinkelio mazgas, todėl E. Lemanas laisvu nuo darbo laiku ėmė traukiniais keliauti po apylinkes ir tyrinėti augalus. Kartais tai darydavo kartu su bendraminčiais: botaniku Johanu Klinge (1890 m. po Dauguvos upės slėnį prie Kraslavos), su švedų paleobotaniku Alfredu Gabrieliu Nathorstu (1891 m. po Rėzeknės apylinkes). Iš viso Eduardas Lemanas surinko ir aprašė net 1236 Latgaloje paplitusius augalų taksonus. Tyrimų medžiaga buvo paskelbta Dorpato universiteto moksliniame žurnale, 1895 m. išspausdinta atskira knygute (po metų išleistas ir papildymas).

Be botanikos E.Lemanas trumpam buvo susižavėjęs ir archeologija – 1872 m. jis kasinėjo senkapius Stirnienėje (prie Varaklianų), apie tai moksliniame žurnale paskelbė straipsnį.

Bibliografija
-------------

* Lehmann, E. *Beitrag zur Kenntniss der Flora Kurlands* // Archiv für die Naturkunde Liv–, Ehst– und Kurlands – Dorpat, 2. Serie, Bd. 1, S. 539–580 (1859)
* Lehmann, E. *Bericht über die Gräberaufdeckungen bei Stirnian im Herbst 1872* // Verh. GEG 7 H. 3/4, 106–15 (1873)
* Lehmann, E. *Flora von Polnisch–Livland mit besonderer Berücksichtigung der Florengebiete Nordwest–Russlands, des Ostbalticums, der Gouvernements Pskow und St. Petersburg sowie der Verbreitung der Pflanzen durch Eisenbahnen* – Jurjew (Dorpat) (1895)
* Lehmann, E. *Nachtrag (I) zur Flora von Polnisch–Livland mit besonderer Berücksichtigung der Florengebiete Nordwest–Russlands, des Ostbalticums, der Gouvernements Pskow und St. Petersburg sowie der Verbreitung der Pflanzen durch Eisenbahnen* – Jurjew (Dorpat) (1896)

Šaltiniai
---------

* *Lehmann, Eduard* // Baltisches Biographisches Lexikon digital[neveikianti nuoroda]
* Uvis Suško. *19. gadsimta botāniskie pētījumi Dienvidaustrumlatvijā* Archyvuota kopija 2018-09-25 iš Wayback Machine projekto.
| **Fredianas Morikonis** |
| --- |
| Morikoniai |
| Moriconi di Lucca |
| Moriconi di Lucca |
|  |
| Gimė | 1622 m. liepos 6 d.Luka, Lukos Respublika |
| Tėvas | Lorenzo di Giovanni Moriconi |
| Motina | Vittoria di Lelio Barsotti |
| Vaikai | nėra |

**Fredianas Morikonis** (it. *Frediano Moriconi*, lenk. *Fredianus Morykoni*; 1622 m. liepos 6 d. Luka, Lukos Respublika – ?) – Morikonių giminės didikas, 1665 m. gavo iš Jono Kazimiero Vazos indigenatą ir šlovę, persikėlė gyventi į Lietuvą, atvėrė perspektyvas Morikonių giminei Abiejų Tautų Respublikoje.

Biografija
----------

Gimė Lorenzo di Giovanni Moriconi ir Vittoria di Lelio Barsotti šeimoje, tai atvėrė giminei naujas perspektyvas, per kelerius metus jis sukūrė savo verslą ir sukaupė didžiulį turtą.

Abiejų Tautų Respublikos karuose su švedais Fredianas Morikonis 1654 m. paskolino Lenkijos karaliui ir Lietuvos didžiajam kunigaiščiui Jonui Kazimierui Vazai 60000 talerių Lietuvos kariuomenės algoms išmokėti. Negalėdamas grąžinti paskolos Jonas Kazimieras Vaza 1665 m. suteikė F. Morikoniui indigenatą ir šlovę.

F. Morikonis persikėlė gyventi į Lietuvą, kadangi neturėjo palikuonių, pasikvietė pas save pusbrolio Bartolomėjaus (it. *Bartolomeo di Marcantonio Moriconi*) ir Virginijos Morikonių vaikus, našlaičius Šipionę (it. *Scipione*) (gimusį Lukoje 1642 m. sausio 10 d.) ir Joną Karolį (it. *Giovanni Carlo*) (gimusį Lukoje 1647 m. sausio 22 d.).

Varšuvos Krasinskių bibliotekoje saugoma sutartis tarp Boguslavo Radvilos ir F. Morikonio, kuria šiam nuo 1661 m. vasario 10 d. perleidžiama Salų valda.

Išnašos
-------

1. ↑  Mazzei, Rita (1983). *Traffici e uomini d'affari italiani in Polonia nel Seicento*. Milano: Franco Angeli Editore. pp. 19–21. ISBN 978-8820452575.
2. ↑  Mazzei, Rita (1999). *Itinera mercatorum: circolazione di uomini e beni nell'Europa centro-orientale 1550-1550*. Lucca: Maria Pacini Fazzi Editore. pp. 109–110. ISBN 978-8872463802.
3. ↑  MORICONI in Dizionario Biografico degli Italiani. Vol 76 (2012)
**SFK Panevėžys**|  |
| **Pavadinimas** | Asociacija „Panevėžio futbolo klubai" |
| **Įkurtas** | 2018 m. |
| **Arena** | Cido arena,Pieno žvaigždžių arena |
| **Vadovas** | Audrius Jakubėnas |
| **Vyr. treneris** | Sahib Mammadov |
| **Lyga** | Optibet Futsal A lyga |
|  |  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 




**Apranga  namie**
 | 




**Apranga  svečiuose**
 |

 |

**SFK Panevėžys** (*salės futbolo klubas Panevėžys*) – Lietuvos salės futbolo klubas iš Panevėžio.

Istorija
--------

Klubo šaknys yra FK Sportidus, kuris 2017 – 2018 m. žaidė Panevėžio apskrities futsal lygoje.

2018 m. buvo įregistruota Asociacija „Panevėžio futbolo klubai", organizacija naudojo lengvai pakeistą FK Panevėžys logotipą, ir buvo atskiras PAFF narys.

Prieš 2018-2019 m. sezono pradžią FK Sportidus ir FK Panevėžys subūrė jungtinę komandą FK Panevėžys–Sportidus ir dvejus sezonus žaidė Futsal A lygoje. FK Panevėžys iki tol neturėjo futsalo komandos.

Lygai sustiprėjus, 2020 m. klubas „pilnai suvienijo jėgas" su FK Panevėžiu.

Prieš 2021-2022 m. sezono pradžią buvo pranešta kad vietoje FK Panevėžys–Sportidus Futsal A lygoje rungyniaus „nauja komanda" – SFK Panevėžys. Klubo logotipas – futsalui pakoreguota FK Panevėžys emblema.

Prieš 2022-2023 m. sezono pradžią įvyko nemaža žaidėjų kaita, pasikeitė treneris.

Prieš 2023-2024 m. sezono pradžią pranešta kad klubas traukiasi iš Futsal A lygos.

Sezonai
-------

| Sezonas | Lygmuo | Vieta reg. | Vieta atkr. | Futsal taurė |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021–2022 m. | Futsal A lyga | 2 | 4 | 1/8 f. |
| 2022–2023 m. | Futsal A lyga | 9 | - | 1/8 f. |

Sudėtis
-------

*2022-2023 m. sezono sudėtis:*

Vartininkai
Egidijus Žagaras ⭐
Gynėjai
Paulius Giedraitis ⭐
Saugai
Rokas Lazdinauskas
Saimonas Roicevičius
Tomas Salamanavičius
Mantas Salamanavičius
Ignas Špakauskas
Puolėjai
Mantas Makutunovičius ⭐
Aurimas Pukevičius
Elvinas Navickas
Tautvydas Valkavičius

Žaidėjai
Gytis Žilinskas
Radvilas Jokubonis
Lukas Tatarūnas
Sahib Mammadov
Modestas Petrauskas
Jonas Lebedevas
Karolis Kazokaitis
Mantas Adomėnas ⭐
Aurimas Adamonis
Luis Eduardo de Lima
Donatas Paulauskas
⭐–Lietuvos vyrų salės futbolo rinktinę atstovavę žaidėjai

Treneriai
---------

* 2017-2022 m.: Virginijus Kulišauskas
* Nuo 2022 m. rudens: Sahib Mammadov

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2023-11-28 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑

Nuorodos
--------

* Komandos Facebook paskyra

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvos salės futbolo varžybos |
| --- |
|  |
| Salės futbolas Lietuvoje · Lietuvos salės futbolo klubai · Lietuvos vyrų salės futbolo rinktinė |
|  |
| Sezonai | 
1999-2000 · 2000-2001 · 2001-2002 · 2002-2003 · 2003-2004 · 2004-2005 · 2005-2006 · 2006-2007 · 2007-2008 · **2008–2009** · **2009–2010**  · **2010–2011** · **2011–2012** · **2012–2013** · **2013–2014** · **2014–2015** · **2015–2016** · **2016–2017** · **2017–2018** · **2018–2019** · **2019–2020** · **2020–2021** · **2021–2022** · **2022–2023** · **2023–2024** |

 |
Kanalo logotipas, naudotas 1992 m. pirmoje pusėje
Kanalo logotipas, naudotas 1992 m. antroje pusėje
LTV Kauno direkcijos pastatas, kuriame buvo įsikūrusi LTV2
**LTV2** – viešosios įstaigos „Lietuvos radijas ir televizija" televizijos kanalas, transliuotas iš Kauno 1991–1992 m.

Istorija
--------

Kanalo kūrimuisi imta ruoštis 1990 m. pabaigoje Vilniuje ir patį kanalą numatyta pradėti rodyti 1991 m. vasario 16 d. Šis kanalas imtas transliuoti 1991 m. gruodžio 21 d. SSRS televizijos pirmosios programos kanalu (iš pradžių planuota transliuoti SSRS televizijos antrosios programos kanalu) Kaune. Iš pradžių autorinė produkcija rodyta dvi valandas per parą. 1992 m. sausį televizija ėmė gana pastoviai transliuoti visoje Lietuvoje.

1992 m. pabaigoje kanalo transliacijos nutrauktos dėl finansinių problemų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Dėl Lietuvos televizijos antrosios programos sukūrimo". *1990 m. lapkričio 19 d. nutarimas Nr. I-792*. Lietuvos Respublikos Aukščiausioji Taryba - Atkuriamasis Seimas. Nuoroda tikrinta 2024-03-09.
2. ↑  „70-metį švenčiantis televizijos mohikanas: esu jaunas, nes daug dirbu". *KL.lt*. 2016-01-18. Nuoroda tikrinta 2024-03-09.
**Eugenijus Julius Nikolajus fon der Ropas** (vok. *Eugen Julius Nikolai von der Ropp*, rus. *Евгений Юлий Николай Эдуардович Ропп*, 1867 m. rugpjūčio 4 d. Raudonpamūšėje, Panevėžio apskritis, Kauno gubernija, Rusijos imperija – 1917 m. sausio 3 d. Petrograde, Rusijos imperija) – Rusijos imperijos kariuomenės karo inžinierius, generolas leitenantas. Baronas.

Biografija
----------

Gimė ir augo Baltijos vokiečių dvarininkų šeimoje. 1885 m. stojo į tarnybą Rusijos imperijos kariuomenėn. Baigė Konstantino karo ir Nikolajaus karo inžinerijos mokyklas. Pasiųstas į Turkestano pionierių pusbataljonį. 1886 m. suteiktas paporučikio laipsnis, 1890 m. – poručiko. 1893 m. pakeltas į štabskapitonus.

Mokėsi Nikolajaus inžinerijos akademijoje, kurią baigė 1894 m. Tais pačiais metais pervestas į karo inžinierius. Tarnavo Užkaukazės geležinkelio Krasnovodsko ruožo statybos dalinyje, nuo 1896 m. dalyvavo tiesiant Murgabo ruožą. 1896 m. suteiktas kapitono laipsnis. 1897 m. paskirtas geležinkelio ruožo viršininku, papulkininkis (1900 m.).

1901 m. patvirtintas Usūrijos Pirmojo geležinkelio statybos bataljono vadu, dalyvavo malšinant Boksininkų sukilimą Kinijoje. Nuo 1903 m. pulkininkas, tais pačiais metais perėmė vadovavimą Ketvirtajam geležinkelių statybos bataljonui. 1907–1911 m. buvo Užamūrio geležinkelio brigados viršininku. 1907 m. pakeltas į generolus majorus.

1911–1913 m. Užkaukazės geležinkelio viršininkas. 1913 m. suteiktas generolo leitenanto laipsnis ir paskirtas Vyriausiosios karo technikos valdybos viršininku. Nuo 1915 m. buvo Šiaurės fronto kariuomenių Vyriausiojo vado tarnyboje.

Įvertinimas
-----------

* Trečio laipsnio šv. Stanislovo ordinas (1896 m.)
* Trečio laipsnio šv. Anos ordinas (1898 m.)
* Trečio laipsnio šv. Vladimiro ordinas (1906 m.)
* Pirmo laipsnio šv. Anos ordinas (1913 m.)
* Antro laipsnio šv. Vladimiro ordinas (1915 m.)

Šaltiniai
---------

* Ропп Евгений-Юлий-Николай Эдуардович фон дер // Олег Айрапетов. *Участие Российской империи в Первой мировой войне (1914–1917). 1915 год. Апогей.*
* Alexey Likhotvorik. *Ропп Евгений-Юлий-Николай Эдуардович* // www.grwar.ru
| **Aurelijus Veryga** |
| --- |
|  |
| 2023 m. |
| Gimė | 1976 m. rugpjūčio 8 d. (47 metai)Užventis, Kelmės rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Rasa |
| Vaikai | Tadas (g. 2001 m.)Ieva (g. 2005 m.)Vaiva (g. 2008 m.) |
|  |
| Veikla | gydytojas psichiatras |
| Organizacijos | Lietuvos sveikatos mokslų universitetas |
| Pareigos | Profesorius |
|  |
| Alma mater | Kauno medicinos universitetas (2000) |
|  |
|  **Vikiteka** | Aurelijus Veryga |

**Aurelijus Veryga** (g. 1976 m. rugpjūčio 8 d. Užventyje, Kelmės rajonas) – Lietuvos gydytojas, politikas.

Biografija
----------

1982–1994 m. mokėsi Užvenčio vidurinėje mokykloje.

1994–2000 m. studijavo Kauno medicinos akademijos (KMA, nuo 1998 m. universitetas) Medicinos fakultete, įgijo medicinos gydytojo profesiją. 1998–1999 m. KMU studentų korporacijos „Fraternitas Lituanica" pirmininkas. 2004 m. baigė rezidentūrą ir įgijo psichiatrijos gydytojo kvalifikaciją. Tais pačiais metais suteiktas biomedicinos mokslų daktaro laipsnis (disertacijos tema: „Priklausomybės nuo tabako epidemiologinės situacijos bei pagalbos metantiems rūkyti efektyvumo įvertinimas").

2004 m. pradėjo gydytojo psichiatro praktiką. Nuo 2009 m. KMU (nuo 2010 m. Lietuvos sveikatos mokslų universitetas, LSMU) Profilaktinės medicinos (vėliau Sveikatos psichologijos) katedros docentas. Nuo 2011 m. LSMU Visuomenės sveikatos fakulteto Sveikatos tyrimų instituto vadovas. 2015–2016 m. LSMU Sveikatos psichologijos katedros profesorius.

Visuomeninė ir politinė veikla
------------------------------

2000 m. su kolegomis inicijavo ir įkūrė Kauno miesto jaunimo narkologijos pagalbos centrą, iki 2007 m. centro vadovas. 2004 m. su kolegomis įkūrė Nacionalinę tabako kontrolės koaliciją, šios organizacijos prezidentas. 2005–2012 m. Nacionalinės sveikatos tarybos narys. Nuo 2008 m. LR Seimo sveikatos reikalų komiteto neetatinis ekspertas.

Nuo 2008 m. Europos rūkymo prevencijos tinklo ENSP (*European network for smoking prevention*) valdybos narys, nuo 2009 m. Šiaurės šalių alkoholio ir narkotikų prevencijos tinklo NORDAN (*The Nordic Alcohol and Drug Policy Network*) valdybos narys. Nuo 2012 m. Kauno miesto Bendruomenės sveikatos tarybos narys. 2016 m. LR Vidaus reikalų ministerijos Medicinos centro stebėtojų tarybos narys.

2017 m.
2009–2012 m. ministro pirmininko Andriaus Kubiliaus visuomeninis patarėjas narkotikų, alkoholio ir tabako vartojimo prevencijos klausimais. 2016 m. kandidatas į LR Seimą Valstiečių ir žaliųjų sąjungos sąraše, nuo 2016 m. lapkričio 14 d. LR Seimo narys. Nuo 2016 m. gruodžio 14 d. iki 2020 m. gruodžio 14 d. Sauliaus Skvernelio Vyriausybėje – LR sveikatos apsaugos ministras.

Nuo 2018 m. Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2016 m. rinkimai į LR Seimą
2. ↑   Archyvuota kopija 2018-03-04 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
4. ↑  2016–2020 m. LR Seimo narys Archyvuota kopija 2018-03-05 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑
6. ↑   Archyvuota kopija 2016-12-18 iš Wayback Machine projekto.
7. ↑

Nuorodos
--------

* Asmeninė svetainė

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Juras Požela** | **Lietuvos sveikatos apsaugos ministras**2016–2020 m. | Po to:**–** |
**Nėštumo ir gimdymo atostogos** (**dekretinės atostogos**, **motinystės atostogos**), šnek. *dekretas* - atostogos, kurios suteikiamos dirbančioms moterims nustatytam laikotarpiui iki ir po gimdymo.

Lietuva
-------

Lietuvoje moterims suteikiamos nėštumo ir gimdymo atostogos - 70 kalendorinių dienų iki gimdymo ir 56 kalendorinės dienos po gimdymo (komplikuoto gimdymo atveju arba gimus dviem ir daugiau vaikų - 70 kalendorinių dienų). Šios atostogos apskaičiuojamos bendrai ir suteikiamos moteriai visos, nepaisant faktiškai iki gimdymo panaudotų dienų skaičiaus (LR darbo kodeksas, 179 str. „Nėštumo ir gimdymo atostogos").
Darbuotojams, įvaikinusiems naujagimius ar paskirtiems jų globėjais, suteikiamos atostogos už laiką nuo įvaikinimo ar globos nustatymo dienos, kol kūdikiui sueis 70 dienų. Už nustatytų atostogų laiką mokama Ligos ir motinystės socialinio draudimo įstatymo nustatyta pašalpa.

Darbdavys užtikrina darbuotojų teisę po šių atostogų grįžti į tą pačią ar lygiavertę darbo vietą (pareigas) ne mažiau palankiomis sąlygomis, įskaitant darbo užmokestį, ir naudotis visomis geresnėmis sąlygomis, įskaitant darbo užmokestį, į kurias jis būtų turėjęs teisę, jeigu būtų dirbęs.

Kitos šalys
-----------

Vokietijoje motinystės atostogas (vok. *Mutterschaftsurlaub*) reguliuoja Motinystės apsaugos įstatymas (*Mutterschutzgesetz*), valstybės tarnyboje - *Mutterschutzverordnung* ir paraleliniai federalinių žemių aktai. Įtvirtina teisė į 6 savaičių trukmės atostogas prieš gimdymo terminą ir 8 savaitės po (ankstyvo gimdymo arba kelių vaikų - 12 sav.), paliekama 100 % darbo užmokesčio.

Rusijoje teisę į šias atostogas nustato Darbo kodekso 255 straipsnis. Atostogos suteikiamos dirbančioms moterims - 70 dienų iki ir po gimdymo. Už šį laikotarpį mokama socialinė išmoka prilygstanti vidutiniam uždarbiui, skaičiuojamam per paskutinius dvylika mėnesių. Atostogos suteikiamos tik moteriai. Rusijoje nenumatytos dekretinės atostogos vyrams, tačiau motinos dekretinių atostogų metu jis gali pasiimti eilines atostogas, nepriklausomai nuo pradirbto laiko įmonėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR darbo kodeksas (2009-12-21 redakcija)
2. ↑  Статья 255 ТК РФ. Отпуска по беременности и родам», ст. 14 Федерального закона от 29 декабря 2006 г. N 255-ФЗ "Об обязательном социальном страховании на случай временной нетрудоспособности и в связи с материнством.
| ***Dešimt priežasčių*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Dešimt priežasčių |
| Kilmės šalis | Lietuva |
| Režisierius | Andrius Blaževičius |
| Scenaristas (-ai) | Andrius BlaževičiusTeklė Kavtaradzė |
| Vaidina | Marius RepšysGelminė GlemžaitėNelė SavičenkoArvydas Dapšys |
| Metai | 2011 |
| Trukmė | 29 min. |
| Kalba | lietuvių k. |

**Dešimt priežasčių** (angl. *Ten reasons*) – lietuviškas trumpametražinis kino filmas, 29 min. trukmės, sukurtas 2011 m.

Tai režisieriaus Andriaus Blaževičiaus filmas, 2012 m. „Sidabrinės gervės" apdovanojimuose pripažintas geriausiu trumpametražinio vaidybinio kino filmo kategorijoje. Europos kino forume Scanorama 2011 m. pelnė bendrovės TEO LT piniginį prizą – filmas pripažintas geriausiu lietuviškos programos „Jauna Lietuva trumpai" kategorijoje. A. Blaževičius (g. 1985 m.) – diplomuotas TV ir kino režisierius, nuo 2010 m. – Tarptautinio trumpametražių filmų festivalio „Vilniaus kino šortai" programos sudarytojas.

Siužetas
--------

Filme narpliojama jaunystės tema, kuri Lietuvoje labai svarbi, kai pačiai valstybei 20 metų – tiek pat, kiek ir filmo personažams, peržengusiems paauglystės amžių. Čia kalbama apie jaunus žmones, kurie pakeis šalį ir jos mentalitetą. Šiame filme jauno žmogaus iš Lietuvos istorija parodoma jo gyvenamoje aplinkoje, apsuptoje lietuviškos realybės, tarsi stebint iš šalies. Režisierius akcentuoja pramogų pasaulio ir technologijų paveiktus žmonių santykius, susvetimėjimą ir pavydą. Filme skamba grupės 69 Danguje kūrinys „Dešimt priežasčių".

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Vytas – vaikinas iš daugiabučių namų rajono, toks pat pilkas kaip ir jo kaimynystė. Jam jau per dvidešimt, bet jis tebegyvena su tėvais. Šeimyna laiką leidžia žiūrėdama lietuviškos televizijos laidas. Vyto mergina Ona kitokia – ji savarankiška, turi pomėgių ir draugų. Su vienu iš jų Ona praleidžia vis daugiau laiko. Ir taip pilką Vyto kasdienybę užtemdo pavydas. Jis imasi ieškoti tiesos klaidžiuose daugiabučių kiemų labirintuose.

Aktoriai
--------

* Marius Repšys – *Vytas*
* Gelminė Glemžaitė - *Ona*
* Nelė Savičenko
* Arvydas Dapšys

Kūrybinė grupė
--------------

* Režisierius – Andrius Blaževičius
* Scenarijus – Andrius Blaževičius, Teklė Kavtaradzė
* Operatorius – Linas Dabriška
* Muzika – Domas Strupinskas
* Prodiuseriai – Marija Razgutė, Skaistė Matijošiūtė

Nuorodos
--------

* Apie filmą *scanorama.lt* svetainėje Archyvuota kopija 2013-06-21 iš Wayback Machine projekto.
* Filmo treileris
*Kitos reikšmės – Ašva (reikšmės).*

| Ašva |
| --- |
|   |
| **Ilgis** | 32,2 km |
| **Baseino plotas** | 158,2 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1,4 m³/s |
| **Ištakos** | Kamanų pelkė |
| **Žiotys** | Vadakstis |
| **Šalys** | Lietuva |

**bybis** – upė šiaurės Lietuvoje; kairysis Vadaksties intakas, (Ventos) baseinas. Prasideda Kamanų pelkėje, Akmenės rajono vakariniame pakraštyje. Teka į šiaurės vakarus Mažeikių rajonu. Prateka Maigių miškų pakraščiu. Žemupio vaga vingiuota. Įteka į Vadakstį 3 km nuo jo žiočių, šalia Leckavos.

Intakai: Purvas, Vaidminas, Alksnupis (dešinieji). Aukštupio slėnis platus, pelkėtas, žemupio – siauras, gilus. Ant Ašvos įrengti Tulnikių ir Leckavos tvenkiniai. Prie Ašvos esančios gyvenvietės: Sovaičiai, Urvikiai, Reivyčiai, Tulnikiai.

Upėvardis kildinamas nuo žodžio *ašva* („kumelė").

* Ašva Reivyčių k. teritorijoje.Ašva Reivyčių k. teritorijoje.
* Leckavos malūnas ant Ašvos upės.Leckavos malūnas ant Ašvos upės.
* Ašvos upės tvenkinys ties Leckavos malūnu.Ašvos upės tvenkinys ties Leckavos malūnu.
* Paašvio pievos.Paašvio pievos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Rainys. *Ašva (Mažeikių rajonas)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 116
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 50
| Pajuosčio tiltas |
| --- |
| 

Pajuosčio tiltasPajuosčio tiltas

55°44′04″š. pl. 24°25′45″r. ilg.﻿ / ﻿55.734506°š. pl. 24.429236°r. ilg.﻿ / 55.734506; 24.429236﻿ (Pajuosčio tiltas)Koordinatės: 55°44′04″š. pl. 24°25′45″r. ilg.﻿ / ﻿55.734506°š. pl. 24.429236°r. ilg.﻿ / 55.734506; 24.429236﻿ (Pajuosčio tiltas) |
|  |
| **Vieta** | Panevėžio raj. Pajuostis |
| **Kerta** | Nevėžį |
| **Ilgis** | ~60 m |
| **Konstrukcija** | Sijinis tiltas |

**Pajuosčio tiltas** – automobilių transporto tiltas per Nevėžį Panevėžio rajone, Velžio seniūnijoje, tarp Pajuosčio ir Dembavos kaimų, Panevėžio rytiniame priemiestyje, 80 m prieš srovę nuo Nevėžio ir Juostos santakos. Prie tilto stovi miesto maršrutinio autobuso galinė stotelė. Tiltas patenka į saugomos Pajuosčio dvaro sodybos teritoriją.

Tiltas riboto naudojimo, nes Pajuostyje įsikūręs Karaliaus Mindaugo husarų batalionas. Tiltas yra prie karinio miestelio teritorijos, plytinčios dešiniajame Nevėžio krante. Kairėje upės pusėje (nuo Panevėžio) įrengtas karinio dalinio apsaugos postas ir šlagbaumas. Krašto apsaugos ministerijos Infrastruktūros plėtros departamentas 2022 m. rūpinosi tilto rekonstrukcijos projekto parengimu.

Tarpukaryje stovėjęs tiltas Pajuostyje buvo medinis, 3 angų, atremtas ant mūrinių taurų ir ramtų. Statinio ilgis – 38 m, plotis – 4,5 m, aukštis – apie 4 m. Tilto medinės sijos buvo sustiprintos geležinėmis juostomis. Tiltą prižiūrėjo Panevėžio apskrities savivaldybė.

Dabartinis Pajuosčio tiltas gelžbetoninis, trijų angų, sijinės konstrukcijos, stovintis ant originalių masyvių atramų, sumūrytų iš tašytų riedulių. Tiltu praeina Pajuosčio plentas, važiuojamoji dalis tinkama prasilenkti automobiliams, yra abu šalitilčiai pėstiesiems.

Literatūra
----------

* Henrikas Kebeikis. Žvilgsnis į Lietuvos tiltus. - Kaunas: „Kopa", 2004. - ISBN 9955-9711-0-X.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tiltas žemėlapyje *maps.lt*
2. ↑  „Pajuosčio dvaro sodyba". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
3. ↑  Tilto per Nevėžio upę, Panevėžio rajono sav. Velžio sen. Pajuosčio k. rekonstrukcijos projekto parengimo paslaugos *verslolink.lt* 2022-05-29
4. ↑  Steponas Kolupaila. Nevėžis. 32. Nevėžio tiltai *upese.lt* Archyvuota kopija 2022-08-10 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Tiltai per Nevėžį
* Vasario 16-oji. Nevėžio ledas *laikosmeigtukai.blogspot.com*

  


| Artimiausi tiltai per Nevėžį |
| --- |
| prieš srovę: | **Pajuosčio tiltas** | pasroviui: |
| Velžio tiltas | Ekrano marių tiltas |