recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Jonas Kuodis** |
| --- |
| Gimė | 1903 m. spalio 5 d.Rodai, Krekenavos valsčius |
| Mirė | 1983 m. kovo 7 d. (79 metai)Dorčesteris, Masačiusetsas, JAV |
|  |
| Veikla | statybos inžinierius, vienas gelžbetonio tyrimų Lietuvoje pradininkų |
|  |
| Išsilavinimas | technikos mokslų daktaras |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetasVienos aukštoji technikos mokykla |

Rocky Reach Dam hidroelektrinė
**Jonas Kuodis** (1903 m. spalio 5 d. Rodai, Krekenavos valsčius – 1983 m. kovo 17 d. Dorčesteris, Masačiusetso valstija, palaidotas lietuvių kapinėse Putname) – Lietuvos statybos inžinierius, vienas gelžbetonio tyrimų Lietuvoje pradininkų, technikos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1923 m. baigė Panevėžio vyrų gimnaziją, 1932 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1933–1936 m. stažavo Vienos aukštojoje technikos mokykloje, dalyvavo pasaulinio garso specialisto profesoriaus R. Saligerio atliekamuose gelžbetoninių sijų bandymuose ir
tyrė tų sijų plyšių grynojo lenkimo zonoje gylį. 1936 m. vokiečių kalba apgynė disertaciją „Gelžbetoninė sija su aukštos kokybės plienu", 1936 m. liepos 11 d. jam suteiktas technikos daktaro laipsnis. 1938 m. apgynė habilitacijos darbą „Gelžbetonio ir betono darbų kontrolė" (šis darbas išspausdintas atskira knyga 1938 m. Kaune), jam suteiktas docento vardas.

Nuo 1932 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, 1940–1944 m. Tiltų konstrukcijų katedros vedėjas; nuo 1941 m. profesorius. 1937–1940 m. dirbo ir Kauno miesto savivaldybės Statybos skyriuje. Lietuvos energijos komiteto narys. 1944 m. pasitraukė iš Lietuvos. 1946–1947 m. dėstė Miuncheno universitete (UNRRA), 1947–1974 m. dirbo projektavimo bendrovėje „Stone & Webster" (JAV). Gyvendamas JAV projektavo tiltus, užtvankas, elektrinių, pramonės įmonių ir civilinius pastatus, daugiausia iš gelžbetonio, taip pat ir plieninių konstrukcijų, suprojektavo vaikų ligoninės Bostone gelžbetonines konstrukcijas. Su kitais per 6 metus suprojektavo 11 agregatų Rocky Reach Dam hidroelektrinės užtvanką ir kitus hidrotechnikos statinius prie Kolumbijos upės.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų svarbiausios sritys: nearmuoto ir armuoto betono valkšnumas, susitraukimas, ribinis ištįsimas, pleišėjimas, armatūros ir betono sankiba, armatūros korozija, betono užpildų stiprumas, granuliometrinė sudėtis, užterštumas. Pirmasis Lietuvoje apgynė (Vienoje) technikos daktaro disertaciją iš gelžbetonio. Paskelbė mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Gelžbetonio ir betono darbų kontrolė, 1938 m.
* Per Antrąjį pasaulinį karą parengtos knygos „Gelžbetonio konstrukcijų dimensionavimas ir projektavimas", „Masyvių tiltų technikinės sąlygos ir kai kurie konstravimo pagrindai" ir „Gelžbetonio darbų normos" liko neišspausdintos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algimantas Jonas Nakas. *Jonas Kuodis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 776 psl.
| Hualianas花蓮 |
| --- |
| *Geležinkelio stotis* |
|  |
| 

HualianasHualianas

23°58′20″ š. pl. 121°36′23″ r. ilg.﻿ / ﻿23.97222°š. pl. 121.60639°r. ilg.﻿ / 23.97222; 121.60639﻿ (Hualianas)Koordinatės: 23°58′20″ š. pl. 121°36′23″ r. ilg.﻿ / ﻿23.97222°š. pl. 121.60639°r. ilg.﻿ / 23.97222; 121.60639﻿ (Hualianas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Taivano vėliava Taivanas |
| **Apskritis** | Hualiano apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 108 658  |
| **Plotas** | 29,41 km² |
| **Tankumas** (2012) | 3 695 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.hualien.gov.tw |
|  **Vikiteka** | Hualianas |

**Hualianas** (kin. 花蓮市, pinyin: *Huāliánshì*; pe̍h-ōe-jī: *Hoa-liân-chh*) – miestas rytų Taivane. Hualiano apskrities administracinis centras. Miestas išsidėstęs didžiulėje sprūdžių linijoje, Taitungo lūžių slėnio, kuris miestą skiria nuo Čungjango kalnų grandinės, šiaurėje. Šiuo slėniu, kuris yra apie 6 km pločio, eina siaurasis geležinkelis, o miesto uostą su salos vakarinėmis dalimis jungia kalnų plentas. Gyventojų 108 tūkst. (2012 m. duomenys). Prateka Hualiano upė.

Istorija
--------

1622 m. ispanai dabartinio miesto teritorijoje buvo įrengę aukso kasyklas. Teritorija apgyvendinta XIX a. vid. kuomet čia atplūdo 2200 hanių. Valdant japonams miesto teritorija buvo išplėsta, jį sujungiant su aplinkinėmis gyvenvietėmis.

Šis seismiškai aktyvioje zonoje įsikūręs miestas per 1951 m. žemės drebėjimą vos nebuvo visiškai sugriautas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Hua-lien. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2014-02-13.
| **Jonas Kubickis** |
| --- |
| Gimė | 1882 m. gruodžio 27 d.Kukiškėje |
| Mirė | 1949 m. balandžio 26 d. (66 metai)Maskvoje |
|  |
| Veikla | Lietuvos komunistinio judėjimo veikėjas |
| Partija | 1901 m. LSDP1918 m. LKP1923 m. VKP(b) |

**Jonas Kubickis** (1882 m. gruodžio 27 d. Kukiškėje – 1949 m. balandžio 26 d. Maskvoje) – Lietuvos komunistinio judėjimo veikėjas.

Biografija
----------

1901–1917 m. LSDP narys. Nuo 1911 m. dirbo Ukrainoje. 1917 m. RSDDP(b) narys. 1918 m. dirbo Vilniaus geležinkelio dirbtuvėse. 1919 m. Vilniaus geležinkelio mazgo komisaras. 1919–1920 m. LKP Kauno rajono komiteto narys. 1920 m. LKP Centro komiteto narys. 1921 m. kandidatas į LKP CK narius. 1922 m. LKP CK Sekretoriato narys. 1922 m. Pirmojo Seimo atstovas. 1923 m. suimtas ir ištremtas į Vilniaus kraštą, iš ten išvyko į TSRS. 1925–1927 m. VKP(b) centrinės kontrolės komisijos narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Romas Šarmaitis. *Jonas Kubickis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 414
| ***Čarlstonas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Charleston |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Marcelo Fondato |
| Scenaristas (-ai) | Marcelo Fondato  Francesco Scardamaglia |
| Vaidina | Bud Spencer |
| Metai | 1977 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 93 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Čarlstonas** (orig. Charleston) – 1977 m. italų sukurta komedija, kurioje pagrindinį vaidmenį atliko aktorius Badas Spenceris.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Bud Spencer – Čarlstonas
* Herbert Lom – inspektorius Votkinsas
* Jack La Cayenne – Džekas Votsonas / Kolumbas
* Renzo Marignano – Morisas
* James Coco – Džo Lo Monakas
* Lucretia Love – sekretorė

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Amerikietis lobistas Monakas įsigijo laivą, kuriame įrengė kazino, tačiau žaidėjams nuolatos sekasi ir jis patiria didelius nuostolius. Kadangi laivo nepavyksta parduoti, Monakas jį apdraudžia, tikėdamasis šį kokiu nors būdu nuskandinti ir gauti išmoką, tačiau kapitonui vis nesiseka įgyvendinti šeimininko užmačių.

Tuo metu jo bičiulis advokatas Morisas pasiūlo planą: paskelbti, kad laivas parduodamas už 3 milijonus, o jis pats imsis ieškoti tokio paties laivo, už kurį ketina sumokėti 5 milijonus. Neabejotinai atsiras norinčių nupirkti laivą iš Monako už 3 milijonus ir parduoti jį Moriso klientui už 5 milijonus, tačiau jie, vos gavę 3 milijonus, tiesiog dings.

Netrukus atsiranda turtingas brazilas, valdantis savo kabaretą ir ketinantis pirkti laivą. Monakas su Morisu džiaugiasi radę auką, patys neįtardami, kad brazilu apsimeta garsus sukčius, visų vadinamas Čarlstonu.

Pirmoji sandėrio dalis įvyksta ir Monakas su Morisu džiaugiasi praturtėję 3 milijonais, tačiau netrukus iš laivo kapitono sužino, kad šiam pavyko nuskandinti laivą, vadinasi draudimo išmoką, kuri siekia 7 milijonus, gaus naujasis šeimininkas. Monakas ir Morisas skuba surinkti 5 milijonus, kad atpirktų laivą ir patys gautų draudimą, kol niekas dar nesužinojo apie nelaimę, neįtardami, kad visa tai iš tiesų suplanavo Čarlstonas.
**Jonas Laimutis Martinkėnas** (g. 1938 m. sausio 31 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas otorinolaringologas, nosies ir prienosinių ančių funkcinės endoskopinės chirurgijos Lietuvoje pradininkas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

Tėvas Vincas Martinkėnas. 1962 m. baigė Vilniaus universitetą. 1988 m. medicinos mokslų daktaras.

1962–1973 m. Anykščių ir Vilniaus ligoninių gydytojas. 1973–2005 m. Vilniaus miesto II (vėliau Misionierių) ligoninės gydytojas, 1988–1994 m. Ausų, nosies ir gerklės ligų skyriaus vedėjas, 1994–2005 m. Rinologijos centro vadovas. Nuo 2005 m. Vilniaus greitosios pagalbos universitetinės ligoninės Ausų, nosies ir gerklės ligų skyriaus vedėjas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo pagrindinė sritis – nosies traumų, deformacijų chirurginis gydymas, naujų septoplastikos metodų taikymas, autotransplantantų naudojimas atkuriamojoje nosies chirurgijoje. Patobulino kai kuriuos diagnostikos metodus (rinometriją, nosies aerodinamikos, nosies vožtuvo rentgenokontrastinį tyrimą) ir chirurginius instrumentus (nosies osteotomus, prietaisus nosies kaulinei kuprelei šalinti). 1991 m. pirmasis Baltijos šalyse atliko funkcinę endoskopinę ančių operaciją. Paskelbė daugiau kaip 100 mokslinių straipsnių. 1991–2000 m. Lietuvos otorinolaringologų draugijos pirmininkas. Keturių išradimų autorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jonas Laimutis Martinkėnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 357 psl.
Koordinatės: 54°33′35″š. pl. 25°15′48″r. ilg.﻿ / ﻿54.55969°š. pl. 25.2632°r. ilg.﻿ / 54.55969; 25.2632

|  |
| --- |
| **Valčiūnų gimnazija** |
| Valčiūnų gimnazija herbasValčiūnų gimnazija herbas |
| Valčiūnų gimnazija |
| **Adresas** | Draugystės g. 17, Valčiūnai |
| **Direktorius(-ė)** | Igoris Voiniušas |
| **Mokinių skaičius** | 171 |
| **Įkūrimo data** | 1995 m. rugsėjo 1 d. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 28 |

Gimnazijos fasadas
**Vilniaus rajono Valčiūnų gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Valčiūnuose (Juodšilių sen. Vilniaus raj.), Draugystės g. 17, vykdanti ikimokyklinio, priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio, vidurinio ir neformaliojo ugdymo programas rusų kalba. Įstaigos kodas 191321910.

Valčiūnų gimnazija – tai vienintelė Vilniaus rajone rusų kalba dėstoma mokykla. Įkurta 1995 m. rugsėjo 1 d. 2018–2019 mokslo metais gimnazijoje buvo 12 klasių komplektų, mokėsi 171 mokinys, iš jų 38 ikimokyklinio ir priešmokyklinio ugdymo grupių vaikai. Dirbo 28 mokytojai, iš jų: 1 administracijos atstovas, socialinis pedagogas, specialusis pedagogas/logopedas, 3 ikimokyklinio /priešmokyklinio ugdymo pedagogai.

Istorija
--------

1995 m. Valčiūnų pradinė mokykla buvo reorganizuota į vidurinę mokyklą su dėstomąja rusų kalba. Mokykloje nuo 1 iki 10 klasės mokėsi 198 mokiniai. Mokymo įstaigai buvo skirtos buvusio karinio dalinio patalpos. Jas teko suremontuoti, aprūpinti reikiamais baldais, mokymo priemonėmis, vadovėliais, dalykiniu inventoriumi kabinetams įrengti. 

Pirmoji abiturientų laida (12 mokinių) išleista 1998 m. 2011 m. brandos atestatus gavo 14-oji abiturientų laida (13 mokinių). Iš viso mokyklą baigė 196 mokiniai. 

2005 m. balandžio 14 d. Juodšilių 1-oji vidurinė mokykla buvo prijungta prie Valčiūnų vidurinės mokyklos ir buvo pervadinta Valčiūnų vidurinės mokyklos pagrindinio ugdymo skyriumi. 2008 m. Juodšilių pagrindinis skyrius uždarytas, mokiniai toliau tęsė mokslą Valčiūnuose. 2013 m. mokykla buvo Draugystės g. 5.

2017 m. sausio mėn. Valčiūnų vidurinė mokykla reorganizuota į gimnaziją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vilniaus r. Valčiūnų gimnazija *aikos.smm.lt*
2. ↑  2019-2020 mokslo metų Valčiūnų gimnazijos veiklos planas

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
| **Jūratė Mykolaitytė** |
| --- |
| Gimė | 1954 m. sausio 16 d. (69 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | tapytoja |
|  |
| Alma mater | Lietuvos dailės institutas |

**Jūratė Mykolaitytė** (g. 1954 m. sausio 16 d. Vilnius) – Lietuvos tapytoja.

Biografija
----------

1978 m. baigė Lietuvos dailės institutą, mokytojai Jonas Švažas, Vincentas Gečas.

Kūryba
------

Daugiausia tapo paveikslus su miesto architektūros (Vilniaus senamiestis, Užupis), kasdienybės („Užupis", „Nuotrauka prisiminimui" 1986 m. „Babelio bokštas II" 1996 m. „Svetimas miestas", „Balta kėdė", abu 1998 m. „Alisos namas", „Vidudienis", abu 2001 m. „Auksinė naktis" 2005 m.) vaizdais. Pagrindiniai motyvai – kultūros, miesto civilizacijos fragmentai, paveiksluose pastatai tarsi gyvi, irimo dėsnių veikiami organizmai; ryški praradimo, neišsipildymo nuojauta. Kūriniai beveik monochromiški, detalaus piešinio, kompozicijose netikėtai supinti realistinio pasaulio fragmentai, siurrealistiniai architektūriniai, asociatyvūs peizažai, iracionalūs motyvai. Nutapė laikrodžių, sukūrė koliažų („Vasaros rūbas" 2001 m.), objektų („Būtini daiktai" 1998 m.).

Nuo 1979 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Suomija, Vokietija, Turkija, Rusija, Didžioji Britanija), individualios parodos: Vilnius – 1986 m. 1992–1996 m. 2000, 2003 m. 2008 m. Kelnas – 1993 m. Šiauliai – 1995–1996 m. 1998 m. 2001 m. Klaipėda – 1996 m. 1999 m. 2001 m. Varšuva – 1998 m. Hartola, Suomija – 2000 m. Jos kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, užsienio muziejai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jūratė Mykolaitytė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 91 psl.

Nuorodos
--------

* Lietuvos aido galerija Archyvuota kopija 2007-09-06 iš Wayback Machine projekto.
| Mantaras |
| --- |
| Tiltas per Mantarą ties Čaipara (Čurkampos provincija) Tiltas per Mantarą ties Čaipara (Čurkampos provincija) |
| **Ilgis** | 470 km |
| **Baseino plotas** | 15 410 km² |
| **Vidutinis debitas** | 460 m³/s |
| **Ištakos** | Chunino ežeras |
| **Žiotys** | Apurimakas (Enė) |
| **Šalys** | Peru vėliava Peru |
|  |
|  **Vikiteka** | Mantaras |

**Mantaras** (isp. *Río Mantaro*, keč. *Mantaru*) – upė centrinėje Peru; Apurimako intakas. Prasideda Anduose, Chunino ežere, 4080 m aukštyje. Teka per Chunino, Ajakučo ir Huankavelikos departamentus. Susiliejus su Mantaru Apurimakas vadinamas Enė.

Didžiausi intakai: Kunasas, Ičhu, Kačimaju (dešinieji).

Upė sudaro Mantaro slėnį – vieną svarbiausių žemdirbystės sričių šalyje. Huankavelikos departamento Tajakachos provincijoje Mantaras patvenktas hidroelektrinės užtvanka. Joje pagaminama ~30 % šalies elektros energijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  „Complejo Hidroenergético del Mantaro"
| **Jūratė Sofija Laučiūtė** |
| --- |
| Gimė | 1942 m. sausio 11 d. (81 metai)Lietuva Darbėnai |
| Sutuoktinis (-ė) | Jurijus Otkupščikovas |
| Vaikai | Livija, Vladimiras Laučius |
|  |
| Veikla | Lietuvos kalbininkė, Klaipėdos ir Kretingos rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

**Jūratė Sofija Laučiūtė** (g. 1942 m. sausio 11 d. Darbėnuose) – Lietuvos kalbininkė, Klaipėdos ir Kretingos rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

### Išsilavinimas

1963 m. baigė lietuvių kalbą ir literatūrą Vilniaus universitete. 1971 m. Leningrado universitete apgynė disertaciją, filologijos mokslų kandidatė.

### Darbinė veikla

1963 m. dirbo Lietuvių kalbos ir literatūros institute.  

1963–1965 m. dirbo Vilniaus universiteto filosofijos katedroje.  

1966–1970 m. Leningrado universiteto aspirantė.  

1971–2000 m. dirbo Rusijos mokslų akademijos Kalbotyros instituto Sankt Peterburgo filiale.  

2000–2001 m. Lietuvos nacionalinio radijo direktorė.  

2001 m. balandžio 4 d. - gegužės 9 d. Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos laikinoji generalinė direktorė.  

2001-2011 m. Klaipėdos universiteto Humanitarinio fakulteto dėstytoja, vyresnioji mokslo darbuotoja.  

2001–2003 m. Slavistikos centro direktorė.  

Nuo 2007 m. Baltistikos centro direktorė, docentė.

### Visuomeninė veikla

1988–1990 m. Sankt Peterburgo lietuvių kultūros draugijos pirmininkė.  

1991–1993 m. Lietuvos nuolatinės atstovybės Maskvoje įgaliotoji atstovė Sankt Peterburge.  

Nuo 2011 m. Kretingos rajono savivaldybės tarybos narė.

### Kūryba

Tyrinėja baltų ir slavų santykius, etnogenezę. Nuo 1989 m. Lietuvos ir Rusijos periodiniuose leidiniuose rašo aktualiomis užsienio ir vidaus politikos temomis. Prisidėjo prie politinio judėjimo „Demokratinė Rusija", kai kurių Rusijos demokratinių organizacijų ir partijų kūrimo.

### Šeima

Kalbininko J. Otkupščikovo žmona. Vaikai Livija, Vladimiras.

Bibliografija
-------------

* Lietuvių kalbos žemaičių tarmės daiktavardžių kirčiavimo ypatybės, rusų kalba, 1979 m.
* Slavų kalbų baltizmų žodynas, 1982 m.
* Peterburgas Lietuvos mokslo ir kultūros istorijoje, 2002 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Sabaliauskas. *Jūratė Laučiūtė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 606 psl.
2. ↑  Humanitarinio fakulteto Baltistikos centras Archyvuota kopija 2008-02-15 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-02-14 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Algirdas Sabaliauskas. ten pat, 606 psl.
5. ↑  Audronė Puišienė. Nepasiklydusi likimo vingiuose, Pajūrio naujienos, 2007-11-30
**Mantas Simonavičius**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1986 m. rugpjūčio 6 d. (36 metai) |
| Gimimo vieta | Mažeikiai, Lietuva |
| Ūgis | 1,97 m |
| Svoris | 90 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | Atakuojančiojo gynėjoLengvojo krašto puolėjo |
| Profesionalūs klubai |
| 2003-20042004-20062006-20072007-20082008-20092009-20112011-2012 | Mažeikių „Nafta"Anykščių „Puntukas-Jarimpeksas"Kauno „Atletas"Logronjo „Clave Caja"Marijampolės „Sūduva"Kėdainių „Nevėžis"Mažeikių „Mažeikiai" |   |
|  |

**Mantas Simonavičius** (g. 1986 m. rugpjūčio 6 d. Mažeikiuose) – Lietuvos krepšininkas.

Dalyvavo Lietuvos jaunimo krepšinio rinktinėjė 2006 m. Savo krepšinio karjerą pradėjo Mažeikių „Naftos" krepšinio klube, bet po sezono klubas bankrutavo. 2006 metais žaisdamas Anykščių „Puntuke" užėmė trečiąją vietą. Kitą sezoną grįžo į LKL su Kauno „Atleto" komanda. Tačiau po sezono klubas bankrutavo ir krepšininkas išvyko žaisti į Logronjo miesto „CB Clave Caja Ros" klubą, kuris žaidė trečioje pagal stiprumą Ispanijos krepšinio lygoje.

Po sezono Ispanijoje grįžo į LKL ir nuo 2008 metų atstovavo Marijampolės „Sūduvą". 2009 metų sezoną pradėjo pasirašydamas sutartį su Kėdainių „Nevėžiu" krepšinio klubu, vėliau grįžo į Mažeikius.

2004 m. atstovavo Lietuvos jaunių rinktinę, 2006 m. – Lietuvos jaunimo rinktinę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mantas Simonavičius, lkl.lt
2. ↑  Mantas Simonavičius, basketnews.lt
**Donatas Kačerauskis** (g. 1932 m. gegužės 10 d. Telšiuose) – Lietuvos maisto technologijos inžinierius, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1956 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1962 m. apgynė disertaciją „Technologinių faktorių įtaka raugintos grietinėlės sviesto konsistencijai". 1987 m. Maskvos mėsos ir pieno pramonės technologijos institute apgynė disertaciją „Geros kokybės sviesto tradicinės technologijos efektyvumo didinimas", technikos mokslų daktaras.

1958–2003 m. dirbo Lietuvos maisto institute, 1958–1963 m. Chemijos laboratorijos, 1963–1971 Technologijos laboratorijos, 1971–1976 m. ir 1984–1989 m. Sviestininkystės skyriaus bendradarbis, 1976–1984 m. Technologijos skyriaus vedėjas, 1989–2000 m. instituto direktorius. Nuo 2003 m. dirba Kauno technologijos universiteto Maisto institute. Nuo 1995 m. dar ir Kauno technologijos universiteto dėstytojas, nuo 1988 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų sritis – maisto produktų biotechnologija ir reologija. 21 išradimo autorius.

Bibliografija
-------------

* Sviesto gamybos periodinio mušimo būdu naujovės, 1970 m. rusų k.
* Sviesto gamyba tolydinio mušimo būdu, su kitais, 1968 m. rusų k.
* Pieno perdirbimo technologija, su kitais, 1994 m.
* Funkcinis maistas ir jo komponentai, su kitais, 2003 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Donatas Kačerauskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 111 psl.
Klaipėdos maistas|  |
| Tinklalapis | www.klaipedosmaistas.lt |

**Klaipėdos maistas** – Lietuvos įmonė, mėsos produktų perdirbėjas ir gamintojas.

Istorija ir veikla
------------------

**Klaipėdos maisto** pradininke laikoma tarpukariu Kaune veikusi AB „Maistas". Tuo metu įmonė garsėjo ne tik mėsos perdirbimo kokybe, bet ir sėkmingu lietuviškos mėsos ir jos gaminių eksportu. Bendrovė mėsa aprūpindavo ir Lietuvos kariuomenę. Įmonė vykdė itin aktyvią plėtrą Klaipėdos regione, kurio ūkininkai sėkmingai augino gyvulius. Šalies vyriausybė, norėdama optimizuoti veiklą, nusprendė investuoti ir Klaipėdoje pastatyti skerdyklą bei šaldytuvus. Taip mėsos pramonėje atsirado „Klaipėdos maistas", kuris istoriniuose šaltiniuose minimas kaip pagrindinis mėsos eksportuotojas į Didžiąją Britaniją. 1939 m. bendrovė tapo „Valstybiniu mėsos kombinatu" ir šiuo pavadinimu veikė iki privatizavimo 1993 m. 1966 m. „Valstybinis mėsos kombinatas" persikėlė iš Liepų gatvės į naujai pastatytą pastatą Šilutės plente. 2001 m. bendrovė tapo suomiams priklausančio mėsos pramonės koncerno Baltijos ir Skandinavijos šalyse HKScan dalimi. Prie jos buvo prijungtos ir kelios mažesnės mėsos perdirbimo įmonės. Kurį laiką bendrovė veikė „Rakvere" vardu, tačiau 2004 m. nuspręsta grįžti prie senojo pavadinimo „Klaipėdos maistas".

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| **Donatas Juodelė** |
| --- |
| Gimė | 1958 m. gruodžio 18 d. (64 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | Lida |
| Vaikai | Indrė ir Donata |
|  |
| Veikla | Lietuvos pedagogas, Jonavos politinis veikėjas |
| Partija | 
* 1994 m. Lietuvos krikščionių demokratų partija,
* 2008 m. Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai

 |

**Donatas Juodelė** (g. 1958 m. gruodžio 18 d.) – Lietuvos pedagogas, Jonavos politinis veikėjas.

Biografija
----------

1987–1990 m. Jonavos 6-osios vidurinės mokyklos direktorius, nuo 1995 m. iki 1997 m. Jonavos rajono savivaldybės mero pavaduotojas, nuo 1998 m. Kauno rajono savivaldybės sekretorius, nuo 2000 m. Utenos Dauniškio vidurinės mokyklos, nuo 2003 m. gimnazijos direktorius bei Utenos specialaus ugdymo centro dėstytojas.

1994 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys, iki 2000 m. Jonavos skyriaus pirmininkas. Nuo 2001 m. partijos Lietuvos krikščionys demokratai, nuo 2008 m. Tėvynės sąjungos - Lietuvos krikščionys demokratai Utenos skyriaus narys. 1995–1997 m. ir 1997–2000 m. Jonavos rajono savivaldybės tarybos narys.

Vedęs; žmona Lida, dukros Indrė ir Donata.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vyriausioji rinkimų komisija[neveikianti nuoroda]
|  |
| --- |
| **Klaipėdos kurčiųjų ir neprigirdinčiųjų pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Klaipėdos kurčiųjų ir neprigirdinčiųjų pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Klaipėdos kurčiųjų ir neprigirdinčiųjų pagrindinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Smiltelės g. 22, Klaipėda |
| **Direktorius(-ė)** | Edita Andrijauskienė |
| **Mokinių skaičius** | 41 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 16 |

**Klaipėdos kurčiųjų ir neprigirdinčiųjų pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Klaipėdoje, Smiltelės g. 22, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba, skirta patenkinti specialius poreikius turinčių vaikų poreikius. Įstaigos kodas 191894995. Steigėjas Klaipėdos apskrities viršininko administracija.

Istorija
--------

1988 m. uždarius Telšių kurčiųjų mokyklą Klaipėdos krašto tėvai, pajutę specialiojo ugdymo mokyklos netektį nenuleido rankų ir 1989 m. jų dėka Klaipėdos 1-oje vidurinėje mokykloje-internate 13 pirmokų surado savo pirmąsias mokytojas. Reorganizavus 1-ąją vidurinę mokyklą-internatą, 1993 m. kurčiųjų ir neprigirdinčiųjų klasės perkeltos į tuometinę 15-tą vidurinę ir 2-ą pradinę mokyklas. Savo pastogės neturėjimas labai apsunkino vaikų mokymą. Specialaus ugdymo reikalaujantys vaikai privalėjo turėti savo mokyklą. Mokytojos Zita Norvilienė ir Ulijana Petraitienė dvejus metus keliavo per įvairias institucijas. 1995 m. liepos 25 d. apskrities taryba pritarė mokyklos steigimui, o rugsėjo 14 d. Klaipėdos miesto savivaldybės taryba priėmė sprendimą tokią mokyklą įsteigti pastate Strėvos 7.

Direktoriai
-----------

* 1995 m. Danutė Gabalienė
* 2004 m. Edita Andrijauskienė

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Šventojo Baltramiejaus diena** – Lietuvos kaime nuo seno žinoma kaip Gandrų išlėkimo diena (rugpjūčio 24 d.).

Žmonės tikėjo, kad gandras išsineša pavakarius, kurių nuo tos dienos šeimininkė šeimynai jau nebeduos, nes diena gerokai sutrumpėjo. Dar iki Baltramiejaus dienos pradėdavo rauti linus, baigdavo suvežti vasarojų. Jei rugpjūčio 24 d. šviesdavo saulė, buvo laukiama sauso rudens. Apie šį metą kaime būdavo pjaunamos avys. Kad kailis būtų tvirtesnis, kailinukai neišsišertų ir ilgiau nešiotųsi, reikėdavo sulaukti mėnulio senagalio. Šis laikas taip pat buvo tinkamas avių kirpimui. Veislei palikdavo avinukus, atsivestus per jaunatį.

Ruduo Lietuvos kaime būdavo vestuvių metas, todėl merginos šv. Baltramiejaus dieną užsiimdavo vestuvių burtais. Netekėjusios mergaitės iškasdavo duobę ir po kiek laiko žiūrėdavo, ką ras toje duobėje. Jei rasdavo voratinklį – reiškia, vestuves kels su ponu, jei skruzdėlę ar kitą vabzdį – ištekės už ubago. Norėdamos susapnuoti išrinktąjį, visą dieną badaudavo, tik vakare prieš miegą suvalgydavo nemirkytą silkę. Po lova pasidėdavo keturis šakaliukus taip, kad iš jų išeitų šulinys, į vidurį pastatydavo puodelį vandens. Jei susapnuodavo jaunikaitį, kuris paduoda atsigerti, vadinasi, tai būsimasis vyras.

Lietuvos miestuose apaštalo Baltramiejaus šventė turi gilią istorinę atmintį. Šventės išvakarėse Vilniuje 1595 metais įsikūrė pirmieji amatų cechai. Todėl šv. Baltramiejus laikomas amatininkų globėju.

| **Tradicinės Lietuvos krikščionių kalendorinės šventės** |
| --- |
| Adventas **·**  Kūčios **·**  Kalėdos **·**  Trys karaliai **·**  Mėsiedas **·**  Grabnyčios **·**  Užgavėnės **·**  Pelenų diena **·**  Gavėnia **·**  Verbų sekmadienis **·**  Didžioji savaitė **·**  Velykos **·**  Atvelykis **·**  Šeštinės **·**  Sekminės **·**  Devintinės **·**  Žolinė **·**  Vėlinės **Svarbesnės šventųjų dienos**: Kazimierinės (03.04) **·**  Juozapinės (03.19) **·**  Šv. Stanislovas (04.11) **·**  Jurginės (04.23) **·**  Joninės (06.24) **·**  Petrinės ir Povilinės (06.29) **·**  Šv. Rokas (08.16) **·**  Šv. Baltramiejus (08.24) **·**  Mykolinės (09.29) **·**  Visi šventieji (11.01) **·**  Šv. Martynas (11.11) |
| **Tradicinės lietuvių šventės** |
| Žiemos saulėgrįža **·**  Kūčios **·**  Pusiaužiemis **·**  Užgavėnės **·**  Jorė **·**  Rasos **·**  Žolinė **·**  Ilgės  |
Koordinatės: 47°40′58″ š. pl. 33°09′31″ r. ilg.﻿ / ﻿47.68278°š. pl. 33.15861°r. ilg.﻿ / 47.68278; 33.15861

| Inhulecis |
| --- |
|  |
| Miestas | Kryvyj Rihas |
| Regionas | Dniepropetrovsko srities vėliava Dniepropetrovsko sritis |
| Gyventojų | 62 173 (2001 m.) |

**Inhulecis** (ukr. *Інгулець*) – buvęs miestas pietų Ukrainoje, Dniepropetrovsko srityje, prie Inhulecio upės. Nuo 2002 m. prijungtas prie Kryvyj Riho, nuo kurio centro nutolęs per keletą kilometrų į pietus. Veikia uolienų sodrinimo kombinatas, betono, mielių gamyklos, duonos kepykla.

Istorija
--------

XIX a. apylinkėse pradėtas kasti kvarcinis smėlis, skalūnai, vėliau – geležies rūda. 1922 m. oficialiai įkurta kalnakasių gyvenvietė Inhulecis. 1956 m. suteiktas miesto statusas. 2002 m. prijungtas prie Kryvyj Riho.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 164
| **Mauras Pjačencait. *Mauro Piacenza*** |
| --- |
| kardinolas |
| Kardinolo herbas |
| Kardinolo herbas |
|  |
| Gimė | 1944 m. rugsėjo 15 d. (78 metai)Genuja Italija Italija |
| Tautybė | italas |
| Tėvas | Alfredo Bagnasco |
| Motina | Rosa Bagnasco |
| Kiti titulai | Dvasinių reikalų kongregacijos prefektas |
|  |
| Veikla | kardinolas |

**Mauras Pjačenca** (it. *Mauro Piacenza*, g. 1944 m. rugsėjo 15 d. Genujoje, Italijoje) – Katalikų Bažnyčios kardinolas iš Italijos, Dvasinių reikalų kongregacijos prefektas. Pakeltas į kardinolus 2010 m. Kardinolas diakonas *Abbazia delle Tre Fontane* abatijoje.

Studijavo Genujos arkivyskupijos pagrindinėje seminarijoje, Romos Popiežiškajame Laterano universitete apsigynė kanonų teisės daktaro laipsnį. Popiežiškosios Bažnyčios kultūros paveldo komisijos pirmininkas (2003-2007 m.), Popiežiškosios šventosios archeologijos komisijos pirmininkas (2004-2007 m.).

Prieš 2013 m. konklavą laikytas vienu iš *papabile* kardinolų, tikėtinų kandidatų užimti popiežiaus sostą.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Kandidatai į popiežius

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mauro Piacenza** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kardinolo M. Pjačencos biografija

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**kardinolas Cláudio Hummes** | **Dvasinių reikalų kongregacijos prefektas**2010 m. spalio 7 d.- | Po to:**-** |
**Donatas Lukštaraupis, Donatovas** (1914 m. vasario 2 d. Ryga – 1995 m. balandžio 27 d. Sankt Peterburgas) – lietuvių dainininkas (tenoras), režisierius.

Biografija
----------

Dainuoti mokėsi Rygoje pas V. Šetochiną–Alvarecą. 1935–1936 m. dainavo Rygos keliaujančioje operos trupėje, rusų operetėje. Nuo 1937 m. dainuoti mokėsi Milane. 1939 m. debiutavo Venecijos „La Fenice" teatre, dainavo su Marija Kanilja, Džiuzepina Zineti, Čezare Taljabue, Toti Dal Monte. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui kurį laiką vaidino Latvijos dailės teatre Rygoje, dainavo Liepojos ir Jelgavos teatruose. 1943 m. nacių išvežtas į Vokietiją dainavo Drezdeno liaudies ir Karaliaučiaus operoje. Iš Karaliaučiaus pabėgo į Kauną, dainavo Kauno didžiajame teatre. 1944–1945 m. Latvijos filharmonijos, 1945–1947 m. Lietuvos operos ir baleto teatras solistas. Vėliau grįžo į Rygą, kurį laiką dainavo Odesos teatre. Nuo 1950 m. gyveno Leningrade, Mažojo operos ir baleto teatro, Leningrado srities filharmonijos solistas, vėliau dainavimo pedagogas. Gastroliavo Lvove, Jerevane, Tbilisyje, Baku, Novosibirske.

Pastatytos operos
-----------------

* Piotras Čaikovskis. Pikų dama, Liepoja
* Eženas d'Alberas. Slėnis, Liepoja
* Džiuzepė Verdis.Otelas, Odesa

Vaidmenys
---------

* Kavaradosis, Pinkertonas – Džakomas Pučinis. Toska, Madam Baterflai
* Turidu – Pietras Maskanis. Kaimietiška garbė
* Alfredas, Hercogas, Otelas, Rikardas – Džiuzepė Verdis. Traviata, Rigoletas, Otelas, Kaukių balius
* Don Chosė – Žoržas Bizė. Karmen

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonas Bruveris. *Donatas Lukštaraupis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 691 psl.
Baltas šalikėlis ant *Plaza de Mayo* grindinio, atmenantis demonstracijas
Argentinos prezidentas Nestoras Kiršneris su judėjimo dalyvėmis
**Gegužės Aikštės Motinos** (isp. *Madres de Plaza de Mayo*) – judėjimas, 1976–1983 m. vykęs Argentinoje, valdant diktatūrinei karinei chuntai. Į judėjimą susibūrė motinos, kurių vaikai, dėl įvairių priežasčių buvo „pradanginti" karinės chuntos.

Judėjimo narės rengė taikias demonstracijas, akcijas prieš tuometinę valdžią. Judėjimas įgavo Gegužės Aikštės pavadinimą, kadangi motinos kiekvieną ketvirtadienį, po pietų svarbiausioje Buenos Airių aikštėje – *Plaza de Mayo* reikšdavo tylų protestą. Motinos nešdavo savo vaikų nuotraukas. Argentinos karinė chunta, vykdydama Nešvarųjį karą „pradangino" daugybę civilių gyventojų, nepalankių diktatūrinei valdžiai. Dalis judėjimo motinų taip pat buvo „pradangintos". Judėjimas išliko iki šių dienų ir kovoja, kad būtų nuteisti visi, dalyvavę Nešvariajame kare.

1992 m. Gegužės Aikštės Motinų judėjimas apdovanotas Sacharovo Minties laisvės premija, 1999 m. UNESCO Taikos Švietimo premija.

Nuorodos
--------

* Organizacijos svetainė


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gegužės Aikštės Motinos** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Amonio nitratas |
| --- |
|   |
| Sisteminis (IUPAC) pavadinimas |
| Amonio nitratas |
| amonio salietra |
| Identifikacija |
| CAS numeris | 6484-52-2 |
| RTECS numeris | BR9050000 |
| Cheminė informacija |
| Cheminė formulė | (NH4)(NO3) |
| Molinė masė | 80,043 g/mol |
| SMILES | [O-][N+]([O-])=O.[NH4+] |
|
| Rūgštingumas (p*Ka*) |  |
| Bazingumas (p*Kb*) |  |
| Valentingumas |  |
| Fizinė informacija |
| Tankis | 1,725 g/cm³ (20 °C) |
| Išvaizda |  |
| Lydymosi t° | 169,6 °C |
| Virimo t° | ~210 °C suyra |
| Lūžio rodiklis (*n*D) |  |
| Klampumas |  |
| Tirpumas H2O | 118 g/100 ml (0 °C)150 g/100 ml (20 °C)297 g/100 ml (40 °C)410 g/100 ml (60 °C)576 g/100 ml (80 °C)1024 g/100 ml (100 °C) |
| Šiluminis laidumas |  |
| log P |  |
| Garavimo slėgis |  |
| kH |  |
| Kritinis santykinis drėgnumas |  |
| Farmakokinetinė informacija |
| Biotinkamumas |  |
| Metabolizmas |  |
| Pusamžis |  |
| Pavojus |
| MSDS | ICSC 0216 |
| ES klasifikacija |  |
| NFPA 704 | 

0
2
3
OX
 |
| Žybsnio t° |  |
| Užsiliepsnojimo t° |  |
| R-frazės |  |
| S-frazės |  |
| LD50 |  |
| Struktūra |
| Kristalinė struktūra |  |
| Molekulinė forma |  |
| Dipolio momentas |  |
| Simetrijos grupė |  |
| Termochemija |
| Δf*H*~~o~~298 |  |
| Giminingi junginiai |
| Giminingi jonai | Amonio nitritas,Kalio salietra,Hidroksilamonio nitratas |
| Giminingi junginiai | Amonio perchloratas |
| Giminingos grupės |  |

**Amonio nitratas** (amonio salietra), NH4NO3 – viena iš nejautriausių sprogiųjų medžiagų, kurios susprogdinimui reikalingas galingas sužadinamasis užtaisas, pvz.:50 g TNT. Ši sprogi medžiaga yra naudojama minavimui bei statybose, nes yra pigi ir chemiškai stabili, tačiau dėl savo takumo nepatogi saugoti. Amonio nitratas labai gerai sugeria drėgmę, todel turi būti laikomas talpose, kurios nepraleidžia drėgmės, priešingu atveju, amonio nitrato detonacija bus labai silpna arba jos visai nebus. AN daugiausiai naudojamas kaip svaidomoji (žemės purenimui) medžiaga.

Pirmą kartą amonio nitratą pagamino vokiečių chemikas J. R. Glauberis 1654 metais.

Kadangi amonio nitratas turi daugiau deguonies negu pats suvartoja, jis maišomas su kitomis sprogiomis medžiagomis, kurios turi deguonies trūkumą, pvz.; trotilu. Amonio nitratas yra higroskopiškas (sugeria drėgmę iš oro) todėl iš jo pagaminti sprogmenys nėra skirti ilgam laikymui. Iš šios medžiagos gaminamos įvairios sprogios medžiagos: amonitai, amonalai, dinamonai, kurie esant didesniam negu 3 % drėgniui gali nedetonuoti. Lydosi 169.6 °C temperatūroje. Yra žinoma, kad vanduo katalizuoja amonio nitrato skilimą aukštesnėse temperatūrose.

Amonio nitratas labai gerai tirpsta vandenyje. Tirpus etanolyje ir metanolyje.

Ši medžiaga yra mėgiama teroristų, nes iš jos lengva pagamint įvairiausių sprogmenų ir jos galima isigyti dideliais kiekiais.

Gamyba
------

Amonio nitratas gaminamas sumaišant azoto rūgšties ir amoniakinio vandens proporcijom 1:1 pagal molius. Jei rūgštis koncentruota, tai ją reikėtų pilti pamažu, kad reakcijos mišinys labai neužkaistų. Išgarinus vandenį ir gaunamas amonio nitratas.
| Medaliai |
| --- |
| Mauro NespoliMauro Nespoli |
| Vyrų šaudymas iš lanko |
| **Atstovaujant: Italijos vėliava Italija**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2012 Londonas | Komanda |
| **Sidabras** | 2008 Pekinas | Komanda |
| **Sidabras** | 2020 Tokijas | Vienetai |
| Pasaulio čempionatas |
| **Sidabras** | 2017 Meksikas | Komanda |
| **Sidabras** | 2015 Kopenhaga | Komanda |
| **Bronza** | 2011 Turinas | Komanda |
| **Bronza** | 2019 Hertogenbosas | Mišri komanda |

**Mauro Nespoli** (g. 1987 m. lapkričio 22 d. Vogeroje) – Italijos šaudymo iš lanko sportininkas, olimpinis čempionas.

Biografija
----------

Nuo 2006 m. Italijos nacionalinės rinktinės narys. Savo debiutinėse 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Nespoli kvalifikaciniame etape pasiekė 44-ą rezultatą. Pirmoje kovoje sportininkas nusileido britui Alan Wills ir iš tolimesnės kovos pasitraukė. Kartu su Italijos nacionaline rinktine pasiekė finalą, kuriame nusileido Pietų Korėjos rinktinei ir iškovojo sidabro medalius. 2011 m. pasaulio čempionato bronzos medalininkas komandinėse varžybose.

2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse italas užėmė 33-ią vietą individualiose varžybose, o vyrų komandinėje rungtyje iškovotas aukso medalis. Tai buvo pirmasis istorijoje Italijos auksas vyrų komandinėse varžybose. 2016 m. vasaros olimpiadoje italas medalių nepelnė.

2017 m. pasaulio šaudymo iš lanko čempionate sportininkas pelnė sidabrą vyrų komandinėse varžybose. 2019 m. pasaulio šaudymo iš lanko čempionate iškovota bronza mišrių porų šaudymo iš lanko varžybose.

2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Nespoli pasiekė finalą, kuriame nusileido turkui Mete Gazoz ir pelnė sidabro medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugsėjo 27 d.

Nuorodos
--------

* Pasaulio lankininkų federacijos svetainėje

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŠaudymo iš lanko olimpiniai čempionai vyrų komandinėse varžybose |
| --- |
|  |
| 

* 1988:  Park S. Chun, Lee H. (KOR)
* 1992:  Holgado, Menéndez, Vázquez (ESP)
* 1996:  Huish, Johnson, White (USA)
* 2000:  Jang, Kim C. Oh (KOR)
* 2004:  Im, Jang, Park K. (KOR)
* 2008:  Im, Lee C. Park K. (KOR)
* 2012:  Frangilli, Galiazzo, Nespoli (ITA)
* 2016:  Kim W. Ku, Lee S. (KOR)
* 2020:  Kim J. Kim W. Oh J. (KOR)
 |

 |
| ***Komisaras Veracano*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Franco Prosperi |
| Scenaristas (-ai) | Piero Regnoli |
| Vaidina | Franco BottariFranco Ciferri |
| Metai | 1978 |
| Žanras | kriminalinis |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Komisaras Veracano** (it.  *Il commissario Verrazzano*) – 1978 m. Italijoje sukurtas kriminalinis filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Luc Merenda – komisaras Veracano
* Janet Agren – Džulija Mediči
* Luciana Paluzzi – Rouzė
* Maria Baxa – Kora Vereli
* Chris Avram – Marko Vereli
* Gloria Piedimonte – Džordžija
* Daniele Dublino – komisaras Bjadžis

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Į komisarą Veracano kreipiasi meno galerijos šeimininkė Džulija Mediči, pasidalinusi įtarimais, kad prieš 2 mėnesius miręs jos brolis Valteris iš tiesų buvo nužudytas, o nusikaltimą galbūt organizavo šio žmona Kora, kuri vėliau paveldėjo didelį turtą. Komisaras, kuris laisvu laiku mėgsta lošti žirgų lenktynėse arba leisti laiką su ištekėjusia moterimi Rouze, pradeda neoficialiai domėtis jau baigta byla, tuo pačiu metu tirdamas vienos gaujos seriją įvykdytų apiplėšimų. Nors pradžioje Džulijos brolio mirtis jam atrodo antraeilė byla, tačiau kai iš pravažiuojančio automobilio nušaunama Rouzė ir jo draugė šokėja Kora, komisaras su įkarščiu imasi tyrimo ir išsiaiškina, kad tikroji nusikaltimo organizatorė yra Džulija, nusprendusi atsikratyti savo brolio ir tam panaudojusi Koros vyrą Marko. Po to, kai šis tapo nereikalingas, ji pamėgino, komisaro pagalba, atsikratyti ir juo.
Koordinatės: 54°41′42″š. pl. 25°18′41″r. ilg.﻿ / ﻿54.6951°š. pl. 25.3113°r. ilg.﻿ / 54.6951; 25.3113

|  Saulės kapinių šv. Vincento Pauliečio koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Vilniaus miestas |
| **Gyvenvietė** | Antakalnis (Vilnius) |
| **Adresas** | Saulės g. |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1811 m. |
| **Stilius** | klasicizmas |

**Saulės kapinių šv. Vincento Pauliečio koplyčia** - Vilniuje, Antakalnio mikrorajone Saulės kapinėse stovinti koplyčia. Saulės kapinės - vienos iš Vilniaus senųjų kapinių, įsikūrusių Saulės ir M. K. Paco gatvių sankryžoje, taip pat vadinamos šv. apaštalų Petro ir Povilo kapinėmis. Koplyčia stūkso kalvoto peizažo kapinių viduryje, įkalnėje. Pasiekiama pro kapinių pagrindinius vartus, esančius kapinių ploto kampe. Iš čia veda aukštyn akmenimis grįstas takas. 

Koplyčia yra nacionalinės reikšmės paminklas, 2005 m. balandžio 18 d. įrašytas į Kultūros vertybių registrą (unik. kodas 30386). Koplyčia reikšminga savo architektūrinėmis ir sakralinėmis savybėmis.

Istorija
--------

Kapinių įkūrimo data nėra įrodyta dokumentais. Manoma, kad jose pradėta laidoti jau nuo XVIII a. pradžios, maro metu. 1811 m. Laterano kanauninkų vienuolis, Vilniaus katedros prelatas J. F. Slivinskis kapinių teritorijoje pastatė koplyčią, kurią pašventino šv. Vincento Pauliečio vardu. Pastatyta už Teresės Andžeikovič ir jos vyro paaukotus pinigus. Palei pagrindinį taką ir aplink šv. Vincento Pauliečio koplyčią išsidėstė seniausi palaidojimai. Šalia pagrindinės kapinių koplyčios (iš kairės) palaidoti Vilniaus kapitulos kunigai.

Architektūra
------------

Klasicizmo stilistikos koplyčios pastatas tinkuotas, sumūrytas iš rausvų ir gelsvų plytų, stačiakampio plano. Stogas dvišlaitis, su bokšteliu, dengtas molio čerpėmis. Stačiakampis bokštelis su profiliuotu karnizu, kampiniais piliastrais ir keturiomis pusapskričių sąramų angomis. Koplyčios sienų angos ir nišos įrengtos iš pusapskričių sąramų su liunetėmis. Viduje išmūryti ir nutinkuoti cilindriniai skliautai. Pagrindinės įėjimo durys metalinės vienvėrės, iš išorės dekoruotos metalo juostomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2019-01-06.
2. ↑  Saulės kapinės (*vilnijosvartai.lt*)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Saulės kapinių šv. Vincento Pauliečio koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Ieva Rusteikaitė. Vaikštant po Saulės kapines Archyvuota kopija 2019-01-06 iš Wayback Machine projekto.
| ***Saulėgrąžos*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | I girasoli |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija TSRS |
| Režisierius | Vittorio De SIca |
| Vaidina | Sophia Loren  Marcello Mastroianni  Liudmila Saveljeva |
| Metai | 1970 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 107 min. |
| Kalba | italų ir rusų |
| **IMDb įrašas** |

**Saulėgrąžos** (it. *I girasoli*) – 1970 m. režisieriaus Vittorio De Sica sukurta drama. Interneto svetainėje „Rotten Tomatoes" juosta vertinama 88 % teigiamų atsiliepimų.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Antrojo pasaulinio karo metais italė Džovana susipažįsta su kareiviu Antonijumi, kuris po kelių dienų turi iškeliauti į karą Afrikoje. Prabudus romantiškiems jausmams, Džovana pasiūlo susituokti, nes tokiu atveju kiekvienas kareivis gauna 2 savaites atostogų. Vis dėlto po trumpai kartu praleisto laiko Antonijus atsiduria fronte, tačiau ne Afrikoje, o Sovietų Sąjungoje.

Karas baigiasi, eina metai, tačiau Džovana ir Antonijaus motina negauna jokio pranešimo apie šio likimą. Džovana įsitikinusi, kad Antonijus gyvas, o po pokalbio su šio kovos draugu, paliudijusiu, kad traukiantis nebepajėgiantis eiti Antonijus liko vienas sniegynuose, nusprendžia bet kokia kaina jį rasti. Džovana vyksta į Rusiją, kur, po ilgų paieškų, randa Antonijų gyvą, tačiau turintį žmoną ir dukterį. Susitikimas trunka akimirką, nes sukrėsta Džovana šoka į nuvažiuojantį traukinį taip ir nekalbėjusi su vyru.

Grįžusi Džovana stengiasi jį pamiršti, tuo tarpu Antonijui prabunda seniai pamiršti jausmai. Radęs galimybę, jis su turistine grupe vyksta į Italiją, tačiau Džovana taip pat jau turi sūnų ir kitą vyrą...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Sophia Loren – Džovana
* Marcello Mastroianni – Antonijus
* Lidmila Saveljeva – Maša
* Anna Carena – Antonijo motina
* Galina Andrejeva
* Silvano Tranquilli

Apdovanojimai
-------------

* Oskaras (nominacija) – geriausia muzika
* David di Donatello – geriausia aktorė (S. Loren)

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Sunflowers". *rottentomatoes.com*. Nuoroda tikrinta 2021-04-29.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Locnagaro krateris, likęs sprogus amonalui Somos mūšyje.
**Amonalas** – sprogstamoji medžiaga, sudaryta iš amonio nitrato, trinitrotolueno (TNT) ir aliuminio miltelių, sumaišytų santykiu 67:22:11. Gali būti priskiriamas amonitams su aliuminio miltelių priedu.
  
Detonacijos greitis yra apie 4400 m/s.

Amonio nitratas veikia kaip oksidatorius, o aliuminio milteliai – kaip galios stipriklis, taip pat šiek tiek didina jautrumą detonacijai. Kadangi amonio nitratas ir aliuminio milteliai pigesni už TNT, amonalas tapo pigesniu gryno TNT pakaitalu.

Amonalas jautrus drėgmei, kadangi amonio nitratas ją labai gerai sugeria. Palaidas papiltas amonalas sparčiai dega, tačiau uždarytas ribotame tūryje detonuoja.

Tarybiniai amonalai
-------------------

TSRS gaminti amonalai:

* Amonalas pagal GOST 21984. Smulkūs pilkai plieninės spalvos milteliai. Mažai birūs, stabilūs sandėliuojant. Sudėtis: 80,5 % amonio nitrato, 15 % TNT, 4,5 % aliuminio miltelių. Buvo pakuojamas į ritinio formos tūtas. Fugasiškumas – daugiau kaip 400 cm³, brizantiškumas – 16 mm.
* Uolinis amonalas Nr.3 (rus. *аммонал скальный № 3*). Pilkai plieninės spalvos milteliai. Viena galingiausių pramoninių sprogstamųjų medžiagų. Sandėliuojant nesuslūgsta, gerai detonuoja. Padidinto jautrumo, su juo reikia elgtis itin atsargiai. Sudėtis: 72 % amonio nitrato, 6 % TNT, 1,5 % heksogeno, 8 % aliuminio miltelių. Fugasiškumas – daugiau kaip 450 cm³, brizantiškumas – 18 mm.

Pramoninius amonalus naudoja kasyklose, karjeruose, šachtose, kuriose nėra degių dujų ar dulkių pavojaus. Tinka sprogdinti tvirtas ir itin tvirtas uolienas.
  
Amonalas tinka naudoti bet kokio klimato kraštuose.

Amonalai gaminami sufasuoti į ritinio formos tūtas (patronus). Tūtos po 10 supakuojamos į polietileno plėvelės paketus. Paketai pakuojami į gofruoto kartono dėžes. Laikomas uždaruose sandėliuose. Sandėliuojant ir gabenant turi būti apsaugotas nuo kritulių ir tiesioginės saulės šviesos. Laikymo trukmė – 12 mėn.
  
Neatsargus elgesys gali baigtis rimta katastrofa. Pvz. 1946 m. birželio 24 d. Nachodkos uoste (Rusija) sprogo garlaivis „Dalstroj" (*Дальстрой*), pakrautas TNT ir amonalo. Degė, o po to sprogo 7000 t amonalo ir 400 t TNT. Sprogimas smarkiai apgadino uosto įrengimus, žuvo daug žmonių.

Istorija
--------

D. Britanijos kariuomenė nuo 1915 m. naudojo amonalą minoms po priešo įtvirtinimais. Pirmą kartą taip amonalą panaudojo *Hawthorn Ridge* minai Somos mūšyje. Britų amonalas buvo mišinys iš 65 % amonio nitrato, 15 % TNT, 17 % grubiai smulkintų aliuminio miltelių ir 3 % medžio anglies (procentai nurodyti pagal masę). Dar tris panašias minas (maždaug po 13,6 t amonalo) panaudojo Meseno mūšyje (*Battle of Messines*). Amonalas buvo supakuotas į metalinius bakus arba į guma padengtus maišus, kad nepatektų drėgmė.
| Komių-permių apygardaКоми-Пермяцкий округКоми-Перем кытш |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Federalinė apygarda** | Pavolgio federalinė apygarda |
| **Ekonominis regionas** | Uralo |
| **Administracinis centras** | Kudymkaras |
| **Oficialios kalbos** | rusų, komių permių |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 127 089 |
| **Plotas** | 32 770 km² |
| **Tankumas** (2010) | 3,88 žm./km² |

**Komių-permių apygarda** (rus. *Коми-Пермяцкий округ*, kom. *Коми-Перем кытш*) – speciali teritorija Rusijoje, Permės krašto šiaurės vakaruose. Administracinis centras – Kudymkaras.

Iki 2005 m. gruodžio 1 d. tai buvo atskiras Rusijos Federacijos objektas Permės srities sudėtyje (vadintas Komių-permių autonomine apygarda).

Geografija
----------

Teritorija išsidėsčiusi Priešuralėje, Kamos aukštupio baseine. Būdingas paviršius – kalvota lyguma, vakaruose iškilusi Kamos aukštupio aukštuma (aukštis iki 280 m). Klimatas vidutinių platumų, žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra svyruoja tarp -15 ir -17 °C, liepos mėnesio – 17-18 °C. Metinis kritulių kiekis – apie 500 mm. Teritoriją kerta Kamos upė su intakais (Kosa, Vesliana, Timšeras, Inva, Velva ir kt.). 4/5 apygardos dengia miškai – daugiausia tamsioji eglių taiga.

Ūkis
----

Verčiamasi daugiausia miškų ūkiu, medienos kirtimu ir apdirbimu, maisto, lengvąja, metalo apdirbimo pramone. Vietomis auginami javai, linai. Gyvulininkystė.

Gyventojai
----------

2002 m. 59 % apygardos gyventojų sudarė komiai-permiai, 38,2 % – rusai, yra totorių, ukrainiečių, baltarusių.

Didesnės gyvenvietės:

* Kudymkaras – 30,7 tūkst. gyv.
* Gainai – 5,4
* Jurla – 4,2

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 220-221