recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| Sheeba |
|  
Sheeba 1981 m. Eurovizijoje |
| Biografija |
| Kilmė | Airijos vėliava Airija |
| Žanrai | pop |
| Instrumentai | vokalas |
| Aktyvumo metai | 1977–1984 |
| Buvę nariai |
| Maxi  Frances Campbell  Marion Fossett |

**Sheeba** buvo merginų pop muzikos trio, populiarus Airijoje aštuntojo dešimtmečio pabaigoje ir devintojo dešimtmečio pradžioje. Grupę sudarė Maxi (tikrasis vardas *Irene McCoubrey*), Marion Fossett ir Frances Campbell.

1978 m. grupė dalyvavo Airijos nacionaliniame dainų konkurse, siekiant pasirinkti Airijos dainą tų metų Eurovizijos dainų konkursui. Tačiau su daina „It’s Amazing What Love Can Do" atlikėjos finale užėmė 6 vietą ir tarptautiniame konkurse dalyvauti negalėjo.

Po trejų metų – 1981 metais, grupė su daina „Horoscopes" laimėjo šalies atranką ir išrinktos Airijos atstovėmis 1981 m. Eurovizijos konkurse. Renginyje, kuris vyko Dubline, Sheeba su 105 taškais užėmė penktą vietą. Grupė dar du kartus bandė patekti į Euroviziją – 1982 ir 1984 metais – tačiau atlikėjos užėmė atitinkamai septintą ir ketvirtą vietas.

Grupės narė Maxi 1973 m. dalyvavo Eurovizijos dainų konkurse, kur užėmė 10 vietą.

Nuorodos
--------

* Daina *Horoscopes*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Johnny Logan  *„What's Another Year"*** |  **Airijos atstovės Eurovizijoje**1981 | Po to:**The Duskeys  *„Here Today Gone Tomorrow"*** |
| **Shaun White** |
| --- |
|  |
| S. White 2018 m. |
| Visas vardas | Shaun Roger White |
| Gimė | 1986 m. rugsėjo 3 d. (36 metai)San Diegas, JAV |
| Pilietybė | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
|  |
| Veikla | snieglentininkas ir riedlentininkas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Aukso medaliai 2006, 2010 ir 2018 m. olimpiadų pusvamzdžio rungtyse. |
|  |
|  **Vikiteka** | Shaun White |

**Šonas Vaitas** (*Shaun White*, g. 1986 m. rugsėjo 3 d. San Diege, JAV) – profesionalus snieglentininkas ir riedlentininkas iš JAV.

Daugkartinis pasaulio taurių bei snieglenčių žaidynių čempionas. 2006 m. Turine, 2010 m. Vankuveryje ir 2018 m. Pjongčange amerikietis laimėjo aukso medalius Halfpipe rungtyje. Vankuveryje iš galimų 50 balų jis surinko 48,4 ir buvo neabejotinas lyderis. Jis vienintelis iš visų dalyvių atliko naują *Double McTwist 1260* triuką.

2014 m. olimpinėse žaidynėse Sočyje amerikietis liko ketvirtas. Šiose žaidynėse Š. Vaitas tapo populiariausiu sportininku Facebook socialiniame tinkle.

2018 m. olimpiadoje ameriketis nesunkiai pateko į finalą, o jame paskutiniu bandymu sėkmingai atliko savo programą ir surinkęs 97,75 balo trečią kartą karjeroje tapo olimpiniu čempionu. Š. Vaitas paskutiniu bandymu sugebėjo atlikti du iš eilės 1440° apsisukimo triukus. Šis medalis tapo 100-uoju JAV aukso medaliu žiemos olimpinėse žaidynėse.

Prieš 2022 m. žiemos olimpiadą sportininkas pranešė, kad tai bus jo paskutinis startas olimpiadoje. Šiose žaidynėse Šonas liko ketvirtoje vietoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Snowboard: US star White wins halfpipe gold
2. ↑  White is most chatted-about Olympic athlete Archyvuota kopija 2014-02-22 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  How Shaun White Won His Third Gold in Halfpipe
4. ↑  „Shaun White: 'I've decided this will be my last Olympics,' says US snowboarder as injuries take toll". *CNN*. Suarchyvuotas originalas 2022 m. vasario 5 d.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| Popajanasisp. *Popayán* |
| --- |
|              |
| *Popajano reginys* |
|  |
| 

PopajanasPopajanas

1°52′0″ š. pl. 76°3′0″ v. ilg.﻿ / ﻿1.86667°š. pl. 76.05000°r. ilg.﻿ / 1.86667; 76.05000﻿ (Popajanas)Koordinatės: 1°52′0″ š. pl. 76°3′0″ v. ilg.﻿ / ﻿1.86667°š. pl. 76.05000°r. ilg.﻿ / 1.86667; 76.05000﻿ (Popajanas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Kolumbijos vėliava Kolumbija |
| **Departamentas** | Kaukos departamentas Kaukos departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1537 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 300 653  |
| **Altitudė** | 1 760 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Popajanas |

**Popajanas** (isp. *Popayán*) – miestas pietvakarių Kolumbijoje, Kaukos slėnyje, Centrinės Kordiljeros pašlaitėje, 1760 m aukštyje. Kaukos departamento centras. Per miestą eina Panamerikos plentas. Netoliese iškilęs Purasės ugnikalnis. 300,0 tūkst. gyventojų.

Popajanas – svarbus kavos gamybos ir prekybos centras. Maisto ir lengvoji pramonė. Yra universitetas (įkurtas 1827 m.). Miestas įkurtas 1537 m. Sebastián de Belalcázar. Mieste yra XVI-XVIII a. architektūros paminklų. Yra kolonijinio meno muziejus.

Beleno bažnyčia

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* WikiTravel:Popajanas
|  |
| --- |
| Lindita Halimi |
|  |
| Biografija |
| Dar žinoma | Lindita, Linda Halimi |
| Gimė | 1989 m. kovo 24 d. (34 metai)Vitina, Jugoslavijos vėliava Jugoslavija |
| Žanrai | pop, rokas, soul |
| Veikla | dainininkė, dainų autorė |
| Aktyvumo metai | 2006–dabar |
| Svetainė | linditamusic.com |

**Lindita Halimi**, geriau žinoma kaip **Lindita** (g. 1989 m. kovo 24 d. Vitinoje) – Albanijos dainininkė ir dainų autorė.

Biografija
----------

Lindita gimė 1989 metais Vitinos mieste, kuris tada priklausė Jugoslavijai. Dainininkės karjerą pradėjo 2006 metais, sudalyvavusi albanų *Idol* versijoje „Ethet", tapusi finalininke. Karjeros pradžioje ji buvo roko grupės „Ngroba" narė. 2007 m. su šia grupe muzikos konkurse „Top Fest" su daina „Vetëm sytë e tu" ir pelnė apdovanojimą geriausio naujo atlikėjo kategorijoje. Kitų metų „Top Fest" su daina „Dallëndyshe" užėmė antrąją vietą. Tais pačiais metais Lindita nusprendė palikti grupę ir pradėjo savo solinę karjerą.

Kaip solistė, išgarsėjo 2009 metais laimėjusi „Top Fest". 2013-aisiais persikėlė į Jungtines Amerikos Valstijas. 2016 metais pasirodė visame pasaulyje žinomame konkurse „American Idol" ir pateko į „Top 51" etapą, tačiau tuomet atlikėja nusileido amerikietei La'Porsha Renae. Tų pačių metų gruodį su daina „Botë" laimėjo „Festivali i Këngës" festivalį ir išrinkta šalies atstove 2017 m. „Eurovizijoje" Kijeve.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Granger, Anthony (2016-12-23). „Albania: Selects Lindita Halimi for the Eurovision Song Contest 2017". *eurovoix.com*. Eurovoix.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lindita Halimi** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Eneda Tarifa  *„Fairytale"*** |  **Albanijos atstovė Eurovizijoje**2017 | Po to:**–** |
**Lietuvos moterų korespondencinių šachmatų rinktinė** – Lietuvos nacionalinė moterų korespondencinių šachmatų komanda. Atstovauja Lietuvai Moterų korespondencinių šachmatų olimpiadoje, Europos moterų komandiniame korespondencinių šachmatų čempionate, Pasaulio moterų komandiniame korespondencinių šachmatų čempionate.

1997–2006 m. 6-oji olimpiada
----------------------------

6-oje olimpiadoje Lietuvos rinktinė tapo čempione.

Lietuvos komanda varžėsi antroje grupėje ir užėmė 2 vietą. Rezultatai pagal lentas:

* 1 lenta – Donata Januševičiūtė / Vineta Kveinys, 2 taškai, 6 vieta
* 2 lenta – Salomėja Zaksaitė (WIM) / Jolanta Zapolskienė, 5 taškai, 1 vieta
* 3 lenta – Vilma Dambrauskaitė, 5½ taško, 2 vieta
* 4 lenta – Eglė Morkūnaitė, 5 taškai, 2 vieta

Po Finalo (2003–2006 m.) Lietuvos komanda apdovanota aukso medaliais ir diplomais. Rezultatai pagal lentas:

* 1 lenta – Vilma Dambrauskaitė (LIM), 5½ taško (LGM norma), 3 vieta
* 2 lenta – Vineta Kveinys, 6 taškai, 2 vieta
* 3 lenta – Vygantė Milašiūtė, 7½ taško, 1 vieta
* 4 lenta – Jelizaveta Potapova, 7½ taško, 1 vieta

Šaltiniai
---------

1. ↑  VI PASAULIO MOTERŲ KORESPONDENCINIŲ ŠACHMATŲ OLIMPIADA: Aukso medaliai Lietuvos komandai Archyvuota kopija 2015-11-17 iš Wayback Machine projekto.
| **Martinas Virsislatv. *Mārtiņš Virsis*** |
| --- |
| Latvijos ambasadorius Lietuvoje |
| Gimė | 1959 m. vasario 26 d. (64 metai)Valmieros rajonas, Latvija |
|  |
| Veikla | Latvijos diplomatas. |

**Martinas Virsis** (latv. *Mārtiņš Virsis*; g. 1959 m. vasario 26 d.) – Latvijos diplomatas, buvęs ambasadorius Lietuvoje. Moka vokiečių, rusų, anglų kalbas. Vedęs, turi 2 vaikus.

1977–1982 m. Latvijos universitete, Istorijos ir filosofijos fakultete įgijo istorijos ir visuomeninių mokslų dėstytojo kvalifikaciją. 1981–1982 m. Latvijos TSR Istorijos muziejaus Jaunesnysis mokslinis bendradarbis. 1982–1990 Latvijos universiteto aspirantas, dėstytojas, vyr. dėstytojas. 1992 m. įgijo istorijos daktaro laipsnį.

1990 m. spalį – 1993 m. rugpjūtį Latvijos Respublikos Užsienio reikalų ministro pavaduotojas. 1993 m. liepą – 1995 m. lapkritį Latvijos Respublikos 5-osios Saeimos deputatas, Užsienio reikalų ministerijos parlamentinis sekretorius.

1995 m. spalį – 2000 m. rugsėjį Latvijos Respublikos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Austrijos Respublikoje. Iki 2000 m. taip pat buvo nereziduojantis Latvijos ambasadorius Šveicarijos Konfederacijoje, Vengrijos Respublikoje, Slovėnijos Respublikoje, Lichtenšteino Kunigaikštystėje ir Slovakijos Respublikoje.

2000 m. rugsėjį – 2002 m. rugsėjį Latvijos Respublikos Užsienio reikalų ministerijoje dirbo valstybės sekretoriaus pavaduotoju. 2002 m. rugsėjį – 2008 m. rugpjūtį Latvijos Respublikos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Vokietijos Federacinėje Respublikoje. Taip pat 2004 m. spalį – 2008 m. rugpjūtį nereziduojantis Latvijos ambasadorius Kuveite. 2008 m. rugpjūtį – 2010 m. rugsėjį Latvijos Užsienio reikalų ministerijos generalinis inspektorius. Nuo 2010 m. rugsėjo – Latvijos Respublikos Nepaprastasis ir Įgaliotasis ambasadorius Lietuvos Respublikoje.

Apdovanojimai
-------------

* 2008 m. Vokietijos Federacinės Respublikos ordino Už nuopelnus Didysis Nuopelnų kryžius
* 2007 m. Latvijos Respublika, II laipsnio Trijų žvaigždžių ordinas
* 2005 m. Latvijos Respublikos Gynybos ministerijos Atminimo medalis „Už paramą Latvijos narystei NATO"

Šaltiniai
---------

1. ↑  Latvijos Respublikos ambasada Lietuvos Respublikoje[neveikianti nuoroda]


| Diplomatinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:**Hardijs Baumanis** | **Latvijos ambasadorius Lietuvoje**2010-2015 | Po to:**Einars Semanis** |
| Shayla LaVeaux |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Dana Casey |
|  |
| Gimė | 1969 m. gruodžio 27 d. (53 metai)Denveris, JAV |
|  |
| Šalis |  JAV |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
|  |
| Apdovanojimai |
| AVN ir XRCO Šlovės galerijos |

**Šeila LeVjuks** (angl. *Shayla LaVeaux*, tikrasis vardas – *Dana Casey*; g. 1969 m. gruodžio 27 d. Denveris, JAV) – pornografinių filmų aktorė.

Biografija
----------

Šeila gimė Denveryje, Kolorado valstijoje. Augo tik su motina ir jau paauglystėje pasižymėjo maištingu charakteriu. Būdama 15 metė mokyklą ir įniko į kvaišalus, kuriems užsidirbti ėmė šokti striptizą įvairiuose vakarėliuose. 

1990 m. ji ištekėjo už Jameso Wieserio. Pora vadovavo striptizo klubui ir turėjo nedidelį knygyną, kuriame prekiavo suaugusiems skirta literatūra. Norėdama padaryti verslui didesnę reklamą, Šeila nusprendė, kad tam geriausiai tiktų jos pačios fotosesijos įvairiuose žurnaluose bei nutarė šokti striptizą savo pačios klube.

Klube „Shotgun Willie" ji sutiko Alexis DeVell, tuo metu jau vaidinusią pornografiniuose filmuose. Nors Alexis turėjo draugą, o Šeila buvo ištekėjusi, tarp jų užsimezgė intymūs santykiai. 1992 m. Alexis pakvietė ją į Los Andželą, kur Šeila turėjo galimybę iš arti išvysti pornografijos užkulisius. Kuriant juostą „Curious" ir vienai aktorių negalint atlikti savo vaidmens, jis buvo pasiūlytas Šeilai ir ši sutiko. Netrukus ji pasirodė dar viename filme – „Lesbian Love Connection" – ir sulaukė pasiūlymo pasirašyti ilgalaikę sutartį.

Kurį laiką Šeila, Alexis padedama, slėpė nuo vyro apie savo naująją veiklą, tačiau nuolatinės kelionės iš Denverį į Los Andželą negalėjo ilgai būti nepastebėtos ir galiausiai Šeila prisipažino vyrui.

1996 m. pora persikėlė į Los Andželą, kur jos vyras taip pat ėmė filmuotis pornografinėse juostose. Jie buvo įkūrę savo kompaniją „Shayla Productions", glaudžiai bendradarbiavusią su „Jill Kelly Productions."

Šeila keletą kartų buvo nutraukusi savo karjerą, tačiau po pertraukos vėl sugrįždavo. Iki 2013 m. ją buvo galima išvysti daugiau kaip 240 filmų.

Apdovanojimai
-------------

| Metai | Apdovanojimas | Apdovanojimų kategorija |
| --- | --- | --- |
| 1994 | AVN apdovanojimas | Best New Starlet |
| XRCO apdovanojimas | Starlet of the Year |
| „Adam Film World" | Best New Starlet |
| 1997 | AVN apdovanojimas | Most Outrageous Sex Scene |
| 2002 | AVN apdovanojimas | Hall of Fame |
| 2008 | XRCO apdovanojimas | Hall of Fame |
|

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Shayla\_LaVeaux". Nuoroda tikrinta August 28, 2013.
2. 1 2  „shayla\_laveaux". Nuoroda tikrinta August 28, 2013. [neveikianti nuoroda]
3. ↑  „shayla\_laveaux". Nuoroda tikrinta August 28, 2013.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Shayla LaVeaux** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis
* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2019-02-06 iš Wayback Machine projekto.
* Oficialus „blogas"
**Lietuvos muzikos ir teatro akademijos Teatro ir kino fakultetas** – Lietuvos muzikos ir teatro akademijos (LMTA) teatro, kino, šokio, meno vadybos, menotyros studijų padalinys (fakultetas).
Fakultete rengiami dramos ir kino aktoriai, choreografai, baleto ir šiuolaikinio šokio specialistai, teatro, vaizdo ir garso režisieriai, vaizdo operatoriai, teatro, kino ir muzikos vadybininkai, teatrologai, kinotyrininkai bei kino dramaturgai.

Adresas: Kosciuškos g. 10 (202, 203, 204 kabinetai), LT-01100, Vilnius.

Istorija
--------

1952 m. įsteigta Aktoriaus meistriškumo katedra.

1960 m. prie Aktoriaus meistriškumo katedros įkurtas Mokomasis teatras.

1976 m. Konservatorijoje (Vilniuje) suformuotas vienas iš 3 fakultetų (greta Fortepijono ir teorijos, Orkestrinio) buvo Choro ir teatro meno.

1991 m. Aktoriaus meistriškumo katedra reorganizuota į Teatro ir kino fakultetą.

2004 m. Lietuvos muzikos akademija pervadinta į Lietuvos muzikos ir teatro akademiją (LMTA).

Dekanatas
---------

* Dekanė – lekt. Elona Bajorinienė

Katedros
--------

* Vaidybos ir režisūros katedra, vedėjas doc. Aidas Giniotis
* Kino ir televizijos katedra, vedėja prof. Janina Lapinskaitė
* Meno istorijos ir teorijos katedra, vedėja doc. Ramunė Balevičiūtė
* Šokio ir judesio katedra, vedėja Ingrida Gerbutavičiūtė
* Meno vadybos skyrius, vedėjas Andrius Juškys
* Mokomoji kino ir TV studija (Direktorė Dagnė Vildžiūnaitė)

Nuorodos
--------

* Fakultetas
| Santa Rita*Santa Rita* |
| --- |
| *Santa Ritos reginys* |
|  |
| 

Santa RitaSanta Rita

25°47′0″ p. pl. 55°5′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.78333°š. pl. 55.08333°r. ilg.﻿ / 25.78333; 55.08333﻿ (Santa Rita (Paragvajus))Koordinatės: 25°47′0″ p. pl. 55°5′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.78333°š. pl. 55.08333°r. ilg.﻿ / 25.78333; 55.08333﻿ (Santa Rita (Paragvajus)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Paragvajaus vėliava Paragvajus |
| **Departamentas** | Aukštutinė Parana |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 18 686  |
| **Altitudė** | 194 m |

**Santa Rita** (isp. *Santa Rita*) – miestas rytų Paragvajuje, Aukštutinės Paranos departamente, 70 km į pietvakarius nuo Siudad del Estės. Apygardos centras. 18,7 tūkst. gyventojų (2009 m.). Per miestą eina Siudad del Estės-Enkarnasjono plentas, bei atsišakoja kelias į Domingo Martines de Iralą. Verčiamasi žemdirbyste (soja, kukurūzai, saulėgrąžos, rapsai) bei gyvulininkyste. Maisto pramonė. Santa Ritoje rengiama kasmetinė žemės ūkio paroda, sutraukianti ~100 tūkst. lankytojų. Apylinkėse vystomas kaimo turizmas.

Istorija
--------

Santa Rita įkurta 1973 m. Osvino Schneider’io, o 1990 m. suteiktas apygardos statusas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| Mārtiņš Rubenis |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Latvija**  |
| Rogučių sportas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Bronza** | 2006 Turinas | Vienetai |
| **Bronza** | 2014 Sočis | Mišri komanda |
| Pasaulio čempionatas |
| **Sidabras** | 2003 Sigulda | Vienetai |
| **Sidabras** | 2003 Sigulda | Mišri komanda |
| **Bronza** | 2004 Naganas | Vienetai |

**Mārtiņš Rubenis** (g. 1978 m. rugsėjo 26 d. Rygoje) – Latvijos rogučių sportininkas. Olimpinis medalininkas. Pirmasis nepriklausomos Latvijos medalininkas žiemos olimpiadoje.

Biografija
----------

Sportuoja nuo 1989 m. nacionalinėje komandoje nuo 1998 m.

1998 m. Rubenis tapo pasaulio jaunimo čempionu. Tais pačiais metais sportininkas pirmą kartą dalyvavo 1998 m. žiemos olimpinėse žaidynėse, kuriose užėmė 14-ą vietą. 2002 m. žiemos olimpinėse žaidynėse trasoje patyrė avariją ir galutinės vietos neužfiksavo. 2003 m. pasaulio čempionate pelnė sidabro medalį vienetų varžybose, o po metų dar ir bronzą toje pačioje rungtyje. 2006 m. žiemos olimpinėse žaidynėse iškovojo bronzą ir tapo pirmuoju Latvijos medalininku žiemos olimpinėse žaidynėse. 2008 m. ir 2010 m. mišrios komandos estafetės rungtyje kartu su Latvijos rinktine tapo Europos čempionu. 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse liko 11-as. 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse pelnė bronzą mišrios estafetės rungtyje.

Nuorodos
--------

* FIL profilis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Aras |
| --- |
| Aras ties Ahrbrück kaimu Aras ties *Ahrbrück* kaimu |
| **Ilgis** | 89 km |
| **Baseino plotas** | 900 km² |
| **Vidutinis debitas** | 8,9 m³/s |
| **Ištakos** | Blankenheimas, Šiaurės Aifelio kalnai, Šiaurės Reinas-Vestfalija (470 m aukštis) |
| **Žiotys** | Reinas, ties Remagenu, Reino kraštas-Pfalcas (50 m aukštis) |
| **Šalys** | Vokietijos vėliava Vokietija |
|  |
|  **Vikiteka** | Aras |

**Aras** (vok. *Ahr*) – Vokietijos upė, kairysis Reino intakas. 

Išteka maždaug 470 m virš jūros lygio aukštyje, Blankenheime (Aifelio kalnuose). Išteka Netoli Blankheimo pilies iš namo rūsio. Už 18 km jis kerta ribą tarp Šiaurės Reino-Vestfalijos ir Reino krašto-Pfalso ir toliau teka pastarajame. 

Aras teko Aro slėniu (vok. *Ahrtal*), prateka *Schuld*, Altenaro ir Bad Nojenaro miestais. Tarp Remageno ir Zincigo (piečiau Bonos), maždaug 50 m aukštyje virš jūros lygio, įteka į Reiną. Upės ilgis yra apytiksliai 89 km, iš jų 68 km Reino krašte-Pfalce. Žemupyje Aro nuolydis yra 0,4%, o aukštupyje – 0,4-0,8%.
Aras ir jo intakai yra pagrindinė nuotėkio sistema rytiniame Aifelyje. Baseino plotas yra apie 900 km². 

Pavienės gyvenvietės Aro slėnyje jau buvo vėlyvaisiais Romos laikais, tai rodo romėnų vila netoli Arveilerio. Dėl sąlyginės izoliacijos Aro aukštupis ir vidurupis buvo retai apgyvendintos. 
Tai pasikeitė XIX a. viduryje. Aro slėnyje augo gyvenvietės, buvo tiesiami keliai, plėtėsi žemės ūkio plotai, buvo sutvirtinti Aro krantai. 

Aro slėnis tapo Aro vyno regionu, kuris, nors ir mažas, garsus savo raudonais vynais, gaminamais iš „Pinot noir" vynuogių.

* ArasAras
* Aras ties Bad-BodendorfuAras ties Bad-Bodendorfu
* ArasAras
* Aro žiotys į ReinąAro žiotys į Reiną
* Aro žiotysAro žiotys
Suzana Valadon A. de Tuluz-Lotreko tapinyje, 1888 m.
**Suzana Valadon** (pranc. *Suzanne Valadon*, 1865–1938 m.) – Prancūzijos dailininkė, pozuotoja, tapytojo Moriso Utrilo (1883−1955) motina.

Biografija
----------

Marija Klementina Valadon gimė 1865 m. rugsėjo 23 d. Besino prie Gartampo kaime netoli Limožo (Aukštutinis Vjenas). Ji buvo nesantuokinė nepasiturinčios skalbėjos duktė ir nuo jaunų dienų turėjo savarankiškai užsidirbti pragyvenimui. Ji išbandė keletą profesijų, cirke užsiėmė akrobatės pasirodymu ir būdama 16-os susižalojo nukritusi nuo trapecijos. 1880-ųjų pradžioje Paryžiuje ji pradėjo dirbti dailininkų pozuotoja. Ji pozavo P. Piuvi de Šavano, O. Renuaro, A. de Tuluz-Lotreko paveikslams. 1883 m. jai gimė sūnus Morisas Utrilo, vėliau garsus XX a. pradžios modernistinės dailės atstovas. Ji palaikė meilės ryšius su daugeliu tapytojų, kuriems pozavo. Nėra tikra, kas buvo sūnaus tėvu, tarp spėjamų − tapytojas P. Piuvi de Šavanas. Suzana Valadon pavaizduota gerai žinomose O. Renuaro drobėse „Didžiosios mauduolės", „Šokis Bugivalyje" ir „Skėčiai". Imdama pavyzdį iš dailininkų, Suzana Valadon pati savarankiškai pradėjo piešti ir tapyti. 

Apie 1890 m. S. Valadon susipažino su E. Dega, kuris ją skatino, mokė, bei nupirko kelis jos kūrinius. Ankstyviausi išlikę jos tapybos darbai datuojami 1892, grafikos − 1894 metais. 1896 m. ji ištekėjo už biržos brokerio Paul Mousis, kurio finansinė padėtis leido jai visiškai atsidėti dailei. S. Valadon su juo išsiskyrė 1909 m. ir 1914 m. išekėjo už tapytojo André Utter (1886−1948). Maždaug šiuo metu prasidėjo jos brandžiausias kūrybos laikotarpis. 1915 m. įvyko pirmoji jos personalinė paroda, kuri susilaukė sėkmės. Po 1920 m. S. Valadon buvo išgarsėjusi tarptautiniu mastu menininkė. Ji buvo pristatoma Paryžiaus garsioje Bernheimo Jaunesniojo galerijoje, 1927−1932 m. įvyko net keturios jos retrospektyvinės parodos. S. Valadon apibūdinama būdinga Paryžiaus Monmartro menininkų bohemos atstove. Ji dirbo įvairiuose žanruose: tapė moters aktus, buities scenas, portretus, peizažus, gėlių natiurmortus. 1934 m. ji išsiskyrė su apie 20 metų jaunesniu André Utter ir vėlyvaisiais metais nutolo nuo sūnaus Moriso. Suzana Valadon mirė 1938 m. balandžio 18 d. Paryžiuje. 1995 m. Paryžiaus priemiestyje Sanua atsidarė muziejus, skirtas Suzanai Valadon ir Morisui Utrilo.

Darbų galerija
--------------

* wikiart.org

* „Pamiršta lėlė", 1921 m.
* „Natiurmortas su tulpėmis ir vaisių vaza", 1924 m.
* „Natiurmortas su krepšiu obuolių ir vaza su gėlėmis", 1928 m.
* „Jauna mergina prie lango", 1930 m.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Suzanne Valadon** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Encyclopaedia Britannica
* National Museum of Women in the Arts
* Bruklino muziejus
* Ian Chilvers, John Glaves-Smith. *A Dictionary of Modern and Contemporary Art*. Oxford University Press, 2009, p. 729
* Jill Berk Jiminez. *Dictionary of Artists' Models*. Routledge, 2013, p. 529
Koordinatės: 52°12′18.6″ š. pl. 0°6′29″ r. ilg.﻿ / ﻿52.205167°š. pl. 0.10806°r. ilg.﻿ / 52.205167; 0.10806


| Kembridžo universiteto biblioteka |
| --- |
|  |
|  |
| **Įkurta** | iki 1416 m. |
| **Vieta** | Kembridžas,  Anglija |
| **Bibliotekos fondas** | 9 mln. |
| **Vadovė** | Jessica Gardner[1] |
| **Interneto svetainė** | www.lib.cam.ac.uk |

**Kembridžo universiteto biblioteka** (angl. *Cambridge University Library*) – didžiausia biblioteka Kembridže, Anglijoje, Jungtinėje Karalystėje. Viena iš 114 bibliotekų, priklausančių Kembridžo universitetui.

Istorija
--------

Senasis bibliotekos pastatas
Kembridžo universiteto biblioteka įkurta XV a. pradžioje. Pirmą kartą paminėta rašytiniuose šaltiniuose 1416 m. kovą, William Loring palikimo dokumente. Seniausias datuotas bibliotekos katalogas sudarytas 1424 m. ir mini 122 tomų kolekciją. 1473 m. bibliotekos turinys išaugo iki 330 tomų. XVI a. bibliotekos fondas ėmė smarkiai plėstis.[2] 1837 m. bibliotekai pastatytas priestatas.

XX a. pradžioje smarkiai išsiplėtus bibliotekos kolekcijai, priimtas sprendimas statyti naują bibliotekos pastatą. 1931 m. pagal architekto Džailzo Gilberto Skoto parengtą projektą pradėtas statyti naujasis bibliotekos kompleksas. 1934 m. statybų darbai užbaigti. Didžiausią dalį naujojo pastato statybai skyrė JAV filantropas Džonas Deivisonas Rokfeleris.[3]

2010 m. birželį bibliotekai gavus 1,5 mln. £ paramą pradėtas senųjų religinių ir mokslinių raštų skaitmeninės bibliotekos kūrimo projektas.[4]

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Senior Leadership Team*, Cambridge University Library. Nuoroda tikrinta 2020-11-07.
2. ↑  History Cambridge University Library
3. ↑  Cambridge University Library - West Road, Cambridge, UK
4. ↑  Cambridge University and Vatican manuscripts made public online

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
Ptolemėjas V Epifanas
Ptolemėjaus V tetradrachma
**Ptolemėjas V Epifanas** (gr.: Πτολεμαῖος Ἐπιφανής, Ptolemaĩos Epiphanḗs, valdė 204 m. pr. m. e. – 181 m. pr. m. e.) buvo Egipto faraonas, priklausęs Ptolemėjų dinastijai. Jis buvo Ptolemėjo IV ir Arsinės III sūnus. Kadangi jis sostą paveldėjo 5 metų, regentų valdoma šalis faktiškai buvo paralyžiuota.

Ptolemėjo IV favoritai Agatoklis ir Sosibijus bijodami, kad Arsinė III po vyro mirties taps regente, ją nužudė prieš sužinant apie vyro mirtį ir tapo regentais. Tačiau 202 m. pr. m. e. sukilo Tlepolemas, už Pelusijų atsakingas generolas. Kai Ptolemėjas V atsidūrė Tlepolemo rankose, šis įtikinėjo berniuką, kad jo motinos žudikai turi būti nubausti. Pasak Bevano, jaunasis karalius nusileido iš baimės ir Agatoklį ir jo pasekėjus nulinčiavo aleksandriečiai.

Antiochas III ir Filipas V susitarė pasidalinti Ptolemėjų užjūrio valdas. Filipas užėmė Ptolemėjų nuosavybę Karijoje ir Trakijoje, o po Panijaus mūšio 198 m. pr. m. e. Sirija bei Judėja tapo Seleukidų nuosavybe. Po to Antiochas III sudarė taikos sutartį ir atidavė savo dukrą Kleopatrą I Ptolemėjui V į žmonas (193–192 m. pr. m. e.). Tačiau, kai kilo karas tarp Antiocho ir Romos, Egiptas buvo romėnų pusėje. Užaugęs Ptolemėjas V buvo entuziastingas sportininkas.

Graikai labai žiauriai numalšino vietinių egiptiečių sukilimą, o kai kurie įrašai Ptolemėją V vaizduoja kaip labai tironišką valdovą. 197 m. pr. m. e. Likopolį užėmė Ankmachio, save vadinusio Aukštutinio Egipto faraonu, pajėgos, kurios vėliau buvo priverstos atsitraukti į Tėbus. Karas tęsėsi iki 185 m. pr. m. e. kai Ptolemėjų generolas Konanas pagavo Ankmachį.

184 m. pr. m. e. sukilėliai Žemutiniame Egipte pasidavė, kai Ptolemėjas V jiems asmeniškai davė pažadą. Tačiau pasak Bevano po to jis tuos egiptiečius žiauriai nužudė.

Rozetės akmuo yra faraono padėka šventikams už paramą krizės metu.

Po Ptolemėjo V mirties karaliumi tapo jaunasis Ptolemėjas VI Filomėtoras, valdęs su motina Kleoptra I, po kurios mirties Ptolemėjai ir Seleukidai vėl kovojo dėl Sirijos.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ptolemėjas V Epifanas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Išnašos
-------

1. 1 2   Bevan Chapter 8



|  |
| --- |
| Ptolemėjas V Epifanas **Ptolemėjų dinastija** |
| Karališkieji titulai |
| Anksčiau valdė**Ptolemėjas IV Filopatoras** | **Egipto karalius**204 m. pr. m. e. - 181 m. pr. m. e. | Po to:**Ptolemėjas VI Filomėtoras** |
Palaidinė su lengvo sužeidimo antsiuvu
**Sužeidimo antsiuvas** – TSRS Tarybinės Armijos ir Karinio jūrų laivyno karių, sužeistų Didžiojo Tėvynės karo metu, skiriamasis antkrūtininis ženklas, parodantis, kad karys buvo sužeistas. Ženklas įvestas 1942 m. liepos 14 d.

Antsiuvas buvo stačiakampis, 43 mm ilgio ir 5-6 mm pločio, iš tamsiai raudono (lengvas sužeidimas) ar auksinio (sunkus sužeidimas) šilkinio galiono.

Ženklas būdavo nešiojamas prisiūtas prie dešinės palaidinės ar munduro krūtinės pusės vidurinės sagos lygyje. Jei palaidinė ar munduras turi kišenę – virš dešiniosios kišenės.

Po karo šiuos antsiuvus nešiojo ant bet kurios uniformos formos, dešinėje pusėje, 8-10 mm virš ordinų ir medalių, o jei šių neturėjo – vietoj jų.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Ženklas „Už sužeidimą"

Nuorodos
--------

* Знаки ранения // Великая Отечественная война 1941–1945: энциклопедия Archyvuota kopija 2012-05-24 iš Wayback Machine projekto. / Гл. ред. М.М. Козлов. – М.: Сов. Энциклопедия, 1985. – С. 290. – 832 с.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Dvaro žemės** – žemės kaip prekės vienetas esančios šalia palivarkų, dažniausiai šios žemės būna virš 50 hektarų, kur individualios įmonės užsiima žemės ūkiu. Anksčiau šios žemės priklausydavo bajorams ir monarchams, kurie pardavinėdavo ir pirkdavo šias žemes, kartais užsiimdavo spekuliacija. Šios žemės iš dalies būdavo savarankiškos, bet galėdavo užsiimti tik viena tam tikra žemės ūkio šaka. Šių žemių savininkai dažniausiai pasistatydavo sau dvarą, rūmus ar pilį. Žemės dažniausiai priklausydavo vienai kuriai nors šeimai iš kartos į kartą, tokios žemės turėdavo savo hipoteką. Nuo XIX a. tokios žemės kartais būdavo išdalijamos, tarpukario Lenkijoje buvo įvykdyta žemės reforma. Toks žemių ar gyvenvietės tipas nustojo galioti po 1944 m. Lenkijos žemės reformos, kurią įvykdė Nacionalinis Lenkijos išlaisvinimo komitetas ir kuris galutinai sunaikino Lenkijos žemių dvarininkus.
| Dvarviečių senosios kapinės |
| --- |
| Kapinių vaizdas iš pietryčių pusės |
| 

Dvarviečių senosios kapinėsDvarviečių senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°06′58″š. pl. 21°47′45″r. ilg.﻿ / ﻿56.116176°š. pl. 21.795855°r. ilg.﻿ / 56.116176; 21.795855Koordinatės: 56°06′58″š. pl. 21°47′45″r. ilg.﻿ / ﻿56.116176°š. pl. 21.795855°r. ilg.﻿ / 56.116176; 21.795855 |

 |
| Vieta | Skuodo rajonas |
| Seniūnija | Notėnų seniūnija |
| Plotas | 0,07 ha |
| Naudotas | XVI a. – XX a. pr. |

**Dvarviečių senosios kapinės**, vadinamos *Maro kapeliais* – neveikiančios kapinės pietinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Dvarviečiuose (Notėnų seniūnija), 470 m į pietus nuo rajoninio kelio Seda–Barstyčiai–Salantai, kaimo šiaurinėje dalyje, kelio Šliktinė–Dvarviečiai dešinėje pusėje.

Kapinės
-------

Įrengtos lygioje vietoje, pakelėje, pailgos šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, apie 30 m ilgio ir 15 m pločio, netaisyklingo ištęsto ovalo plano, apjuostos akmenų ir žemių pylimu, palei kurį auga lapuočiai medžiai.

Centrinėje dalyje ant aukšto betoninio stačiakampio postamento stovi raudonų plytų mūro stačiakampė stačiasienė koplytėlė su dvišlaičiu stogeliu. Jos postamente įmūrytas juodas akmuo su augalinio ornamento apsuptu užrašu: „ILSĖKITĖS VIEŠPATIES RAMYBĖJE". Koplytėlėje yra Švč. Mergelės Marijos Maloningosios skulptūra, o prie frontono pritvirtintas ornamentuotas krucifiksas.

Už koplytėlės, kapinių šiaurės vakarinėje dalyje stūkso masyvus, ąžuolinis, monumentalus kryžius. Jo stiebo priekinėje dalyje įrėžtas užrašas: „A† A / 1948". 

Priešais koplytėlę kapinių rytiniame pakraštyje pastatytas medinis, stogastulpio pavidalo, tipinis Skuodo rajono kapinių anotacinis ženklas su užrašu: „DVARVIEČIŲ / KAIMO KAPINĖS".

Teritorijos plotas – 0,07 ha.

Istorija
--------

Kapinės veikė XVI a. – XX a. pr. Jose laidoti Dvarviečių gyventojai, daugiausia maro aukos, savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, nuo užkrečiamų ligų mirę vaikai ir pan.

Mirusiems atminti nuo seno stovėjo medinė koplytėlė su šventųjų skulptūromis ir trejetas monumentalių kryžių, iš kurių išliko tik 1948 m. pastatytas ąžuolinis kryžius. Mūrinė koplytėlė išmūryta 2008 m.

Seniau kaimo gyventojai kapinėse rinkdavosi per gegužines pamaldas pagerbti mirusiųjų.

Saugotinas kultūros paveldo objektas, turintis memorialinį vertingųjų savybių pobūdį.

Nuotraukos
----------

* Kapinių vaizdas iš šiaurės vakarų pusėsKapinių vaizdas iš šiaurės vakarų pusės
* Anotacinis kapinių ženklasAnotacinis kapinių ženklas
* Centrinė kapinių dalis iš rytų pusėsCentrinė kapinių dalis iš rytų pusės
* Kapinių koplytėlės priekinis fasadasKapinių koplytėlės priekinis fasadas
* 1948 m. statytas kapinių kryžius1948 m. statytas kapinių kryžius
* Kapinių kryžiaus užrašasKapinių kryžiaus užrašas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Skuodo rajono savivaldybės teritorijoje esančių kapinių sąrašas. – www.memento.lt/wp-content/uploads/2017/10/Skuodo-rajono-kapinių-sąrašas.doc
Koordinatės: 54°59′26″ š. pl. 25°30′32″ r. ilg.﻿ / ﻿54.99056°š. pl. 25.50889°r. ilg.﻿ / 54.99056; 25.50889

|  Sužionių šv. Felikso Valua bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Naujosios Vilnios |
| **Savivaldybė** | Vilniaus rajonas |
| **Gyvenvietė** | Sužionys |
| **Adresas** | Žalioji g. 1 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1795 m. |
| **Stilius** | klasicizmas |

**Sužionių šv. Felikso Valua bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Sužionių gyvenvietėje, 16 km į šiaurę nuo Nemenčinės, Sužionio ežero pietiniame krante. Klasicistinė, turi neogotikos elementų. Pamaldos laikomos tik lenkų kalba.

Parapijoje yra Skirlėnų koplyčia.

Sužionių bažnyčia (2016 m.)

Istorija
--------

Sužionių medinė koplyčia minima 1744 metais. 1782 m. Tyzenhauzai pardavė Sužionis Benediktui Karpiui. 1782 m. esama aprašymų kaip atrodė bažnyčia. Karpių šeimos lėšomis 1795 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia ir klebonija kurios didžiausiu fundatoriumi minimas Jonas Karpis. Sužionių dvaro savininkas Jonas Tiškevičius ją 1856 m. atnaujino, taip pat pakvetė kleboną Mykolą Sienevičių. Manoma, kad Sužionių gyventojai 1863 m. dalyvavo sukilime, pralaimėjus, caro valdžia bažnyčią 1866 m. uždarė. Sužionių apylinkių tikintieji 1878 m. prašė grąžinti uždarytą bažnyčią ir leisti joje laikyti pamaldas. Bažnyčią valdžia grąžino su sąlyga, kad Sužionyse bus tik lietuviškos pamaldos. Kunigas Karolis Obolevičius, nors formaliai laikė lietuviškas pamaldas, bet tikinčiųjų neišmokė melstis ir giedoti lietuvių kalba.

1905 m. Sužionių bažnyčia tapo parapijinė į Sužionis paskirtas kunigas Pranciškus Raštutis pamokslus pradėjo sakyti lietuviškai. Į Sužionis paskirtas kunigas A. Raupelis lietuviškų pamaldų nelaikė.

Architektūra
------------

Bažnyčia klasicistinė, turi neogotikos elementų, stačiakampio plano, su bokšteliu. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais. Šventorius apmūrytas. Jame stovi mūrinė varpinė.

Galerija
--------

* Bažnyčią juosia mūrinė tvoraBažnyčią juosia mūrinė tvora
* Šventoriaus kampe – kaulinyčiaŠventoriaus kampe – kaulinyčia
* Kunigų kapaiKunigų kapai
* Smailės kryžiusSmailės kryžius

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sužionių šv. Felikso Valua bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sužionių šv. Felikso Valua parapija Archyvuota kopija 2016-09-14 iš Wayback Machine projekto.
**Maris Rudolfas Liepa** (latv. *Māris Rūdolfs Liepa*, 1936 m. liepos 27 d. Ryga – 1989 m. kovo 26 d. Maskva) – latvių kilmės baleto artistas, baletmeisteris, pedagogas.

Biografija
----------

Vaikai Andris Liepa ir Ilzė Liepa. 1946-1953 m. mokėsi Rygos choreografijos mokykloje, 1955 m. baigė Maskvos choreografijos mokyklą, 1963-1980 joje dėstė. 1952-1953 m. ir 1955-1956 m. šoko Latvijos operos ir baleto teatre Rygoje, 1956-1960 m. – K. Stanislavskio ir V. Nemirovičiaus-Dančenkos muzikiniame teatre Maskvoje, 1960-1982 m. Didžiojo teatro Maskvoje solistas.

Kūryba
------

Sukūrė vaidmenų televizijos baletuose, kino filmuose. Šokis vyriškas, plastiškas, psichologiškas, būdinga šokio technikos ir artistiškumo dermė. Atnaujino baletą „Rožės sapnas" (1967 m. pagal K. Vėberio muz. šoko Rožės Sapną), sukūrė choreografiją – L. Minkaus baletui „Don Kichotas" (1979 m.), šokių dramos spektakliams, filmams.

Vaidmenys
---------

* Zygfrydas – Piotras Čaikovskis. Gulbių ežeras
* Febas – Čezarė Punis. Esmeralda
* Konradas – Adolfas Adamas. Korsaras
* Bazilis – Liudvikas Minkus. Don Kichotas
* Albertas – Adolfas Adamas. Žizel
* Spartakas, Krasas – Aramas Chačaturianas. Spartakas
* Žanas de Brijenas – Aleksandras Glazunovas. Raimonda
* Romeo – Sergejus Prokofjevas. Romeo ir Džuljeta
* Ferchadas – A. Melikovas. Legenda apie meilę
* Vronskis, Kareninas – Rodionas Ščedrinas. Ana Karenina

Bibliografija
-------------

* Aš noriu šokti šimtą metų (*Es gribu dejot simt gadu*), Rīga, Liesma, 1981 m. lietuvių k. 2003 m. papild. 2006 m. pavadinimu „Viešai ir intymiai" (*Publiski un intīmi*)
* Vakar ir šiandien balete (rus. *Вчера и сегодня в балете*) 1982 m.

Literatūra
----------

* N. Roslavleva. Māris Liepa, Moskva, 1978 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Helmutas Šabasevičius. *Maris Rūdolfs Liepa*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 137 psl.
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
|  |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Latvija** |
| Rogučių sportas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Bronza** | 2022 Pekinas | Estafetė |
| Europos čempionatas |
| **Auksas** | 2022 Sankt Moricas | Estafetė |
| **Bronza** | 2021 Sigulda | Dvejetai |
| **Bronza** | 2022 Sankt Moricas | Dvejetai |

**Mārtiņš Bots** (g. 1999 m. gegužės 12 d. Siguldoje) – Latvijos rogučių sportininkas, olimpinis prizininkas. Varžosi dvejetų kategorijoje kartu su Roberts Plūme.

Biografija
----------

2019 m. Europos jaunimo čempionato sidabro medalininkas mišrios estafetės rungtyje.

2021 m. Europos čempionate duetas pelnė pirmuosius medalius - bronzą dvejetų kategorijoje. 2022 m. Europos čempionato aukso medalininkai mišrios estafetės rungtyje ir bronzos medalininkai dvejetų varžybose.

Savo debiutinėse 2022 m. žiemos olimpiadoje latvių duetas dalyvavo dvejose rungtyse. Dvejetų kategorijoje sportininkai užėmė 4-ą vietą, o mišrios estafetės varžybose kartu su Latvijos nacionaline rinktine pelnytas bronzos medalis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2022 m. vasario 12 d.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Šamkirasazer. *Şəmkir* |
| --- |
|        |
| 

ŠamkirasŠamkiras

40°50′0″ š. pl. 46°01′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.83333°š. pl. 46.01667°r. ilg.﻿ / 40.83333; 46.01667﻿ (Šamkiras)Koordinatės: 40°50′0″ š. pl. 46°01′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.83333°š. pl. 46.01667°r. ilg.﻿ / 40.83333; 46.01667﻿ (Šamkiras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4)------ vasaros: (UTC+5) |
|  |
| **Valstybė** | Azerbaidžano vėliava Azerbaidžanas |
| **Rajonas** | Šamkiro rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 31 100  |

**Šamkiras** – miestas vakarų Azerbaidžane; rajono centras. Išvystyta maisto pramonė.

Šamkiro regione pagrindinė ekonominė veikla yra žemdirbystė. Auginami kviečiai, daržovės, vaisiai. Čia taip pat gaminama daug mėsos, pieno, kiaušinių ir vilnos. Be to, vykdoma pramonės, statybos ir prekybos veikla.

Istorija
--------

Minimas nuo senovės, 652 m. užėmė arabai. 1803 m. atiteko Rusijos imperijai. 1944 m. tapo miestu. XX a. vadinosi **Šamchoru** (rus. *Шамхор*), nuo 1991 m. **Šamkiras**.

Šamkiro miestas savo vardą gavo iš taip pavadintos tvirtovės, kurios griuvėsiai išliko 20 km į rytus nuo miesto, šalia Muchtariato kaimo. Pats miestas buvo įkurtas V–VI a. Viduramžiais jis buvo vadintas Šamkuru, jis buvo pastatytas Didžiojo Šamkiro upės, tekančios Mažojo Kaukazo pakraščiu, pakrantėje.

Miesto turtai visada viliojo užsienio pirklius ir įsibrovėlius. Po eilinio užpuolimo likę gyvi negausūs gyventojai pabėgo iš Šamkuro ir apsistojo 9–10 km nuo ankstesnės gyvenamosios vietos. Čia likę senųjų tvirtovių griuvėsiai: Šamchorgalos (XVII a.) ir Keroglugalos (XVII a.). Pastarasis pavadinimas suteiktas nacionalinio didvyrio – keršytojo Keroglu, vadovavusio sukilėliams prieš feodalus, engėjus ir užsienio užkariautojus – garbei (dabartinis pavadinimas – Rovšanas).

Paminklai
---------

Šamkire yra Gabalos kompleksas, pastatytas 1975 m. mečetė Dujerli kaime, pastatyta 1975 m. Gelebės kompleksas, pastatytas Činarly gyvenvietėje 1980 m. sausio 20-ajai skirti paminklai Šamkire, Sarvano rajone ir Nachirčilaro gyvenvietėje, pastatyti 1990 m. Ašig Guseyn Šamkirli paminklas, pastatytas mieste 1991 m. Aliagos Šichlinski biustas, 1992 m. pastatyta mečetė Kečilio kaime, Koroglu memorialas, pastatytas Muchtarijos kaime 1993 m. Azerbaidžano nacionalinio didvyrio Zauro Sarijevo biustas. Heidaro Alijevo centras – čia įsikūrė galerija, trimatis kino teatras, biblioteka, baras, vertimo biuras ir apsaugos įstaiga. Teritorijoje įrengti 7 modernūs fontanai ir 10 tiltų, sukurtas 742 metrų ilgio vandens kanalas.

Sportas
-------

* Şəmkir FK (futbolas)
Mėlynasis kalnagūbris (Šiaurės Karolina)
**Mėlynasis kalnagūbris** (angl. *Blue Ridge*) – kalnagūbris Jungtinėse Amerikos Valstijose, Apalačų kalnų dalis. Tęsiasi nuo Džordžijos pietuose iki Pensilvanijos šiaurėje (>1000 km). Vakaruose Mėlynąjį kalnagūbrį nuo Apalačų plynaukštės skiria Didysis Apalačų slėnis, rytuose leidžiasi į Pidmonto plynaukštę. Aukštis iki 2037 m (Mičelo kalnas, aukščiausia Apalačų vieta).

Mėlynąjį kalnagūbrį sudaro keletas masyvų: Didieji Dulsvieji kalnai, Didieji Balzaminiai kalnai, Roano aukštumos, Juodieji kalnai ir kt. Įsteigti Didžiųjų Dulsvųjų kalnų, Šenandoa nacionaliniai parkai.

Kalnų pavadinimas kilo nuo virš medžių tvyrančio melsvo dūmo.

* Didieji Dulsvieji kalnai rudenįDidieji Dulsvieji kalnai rudenį
* Krioklys Deividsono upėje (Šiaurės Karolina)Krioklys Deividsono upėje (Šiaurės Karolina)
* Kalnai TenesyjeKalnai Tenesyje
* Roano kalnaiRoano kalnai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 118
| Kemerių nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Didžioji Kemerių pelkė Didžioji Kemerių pelkė |
| **Vieta:** | Latvija |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Jūrmala |
| 

Žemėlapis rodantis Kemerių nacionalinis parkas vietą.Kemerių nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 56°57′0″ š. pl. 23°30′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.95000°š. pl. 23.50000°r. ilg.﻿ / 56.95000; 23.50000Koordinatės: 56°57′0″ š. pl. 23°30′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.95000°š. pl. 23.50000°r. ilg.﻿ / 56.95000; 23.50000 |
| **Plotas:** | 381,65 km² |
| **Įkurtas:** | 1997 m. |
|  **Vikiteka:** | Kemerių nacionalinis parkas |

**Kemerių nacionalinis parkas** – trečias pagal dydį Latvijos nacionalinis parkas, įkurtas 1997 m. Parkas yra Žiemgaloje ir dalis Vidžemės teritorijoje – Jūrmalos teritorijos vakarinėje dalyje, Jelgavos savivaldybės Valgundės valsčiuje, Marupės savivaldybės Salos valsčiuje ir Tukumo savivaldybės Džūkstės, Engurės, Lapmežciemo, Slampės ir Smardės valsčiuose. Kemerių nacionalinis parkas užima 40 692 ha sausumos ploto bei 2100 ha teritorijos Rygos įlankoje.

1957 m. buvo įkurtas Kemerių rezervatas, kuris po poros metų nustojo egzistuoti. Vėliau šioje teritorijoje buvo įvairūs draustiniai, kol 1997 m. buvo įkurtas nacionalinis parkas. Parko teritorijoje svarbus yra mineralinių vandenų ir gydomojo purvo formavimosi procesas, jame pasitaiko tokių nuosėdinių uolienų, kaip gipsas, dolomitas, dolomitinis mergelis. Kemerių nacionalinio parko teritorijoje yra lagūnos tipo ežerai Dūnieris, Kanieris, Sluokos ežeras ir Valgumo ežeras. Iš pelkių didžiausios yra Kemerių raistas ir Raganų pelkė.

Kemerių raiste įrengti du lentiniai pažintiniai takai (1,7 km ir 3,7 km ilgio).

Nuorodos
--------

* Kemerių nacionalinis parkas Archyvuota kopija 2007-04-20 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ķemeru lielā tīreļa laipa Archyvuota kopija 2017-01-04 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLatvijos saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Nacionaliniai parkai | 
Gaujos nacionalinis parkas · Kemerių nacionalinis parkas · Raznos nacionalinis parkas · Slyterės nacionalinis parkas |
|  |
| Biosferos rezervatas | 
Šiaurės Vidžemės biosferos rezervatas |
|  |
| Rezervatai | 
Grynių rezervatas · Moricsalos rezervatas · Krustkalnų rezervatas · Teičių rezervatas |

 |
| Šanaitimpiška |
| --- |
| Verdantis Šanaitimpiškos upelis Verdantis Šanaitimpiškos upelis |
| **Ilgis** | 6,4 km |
| **Ištakos** | Andai |
| **Žiotys** | Pačitea |
| **Šalys** | Peru vėliava Peru |

**Šanaitimpiška** (isp. *Río Shanay-timpishka*) – upelis rytų Peru, Huanuko departamente, Puerto Inkos provincijoje; kairysis Pačitea upės intakas (Ukajalio baseinas). Teka rytinėmis Andų pašlaitėmis (vadinamajame Jungase). Šanaitimpiška garsėja tuo, kad jos vanduo verdantis.

Šanaitimpiškos vanduo įkaista nuo 45 iki 100 °C. Manoma, kad tai lemia geoterminė šiluma, nors vulkaniniai procesai šiame regione nevyksta. Tikėtina, jog lietaus vanduo per labai gilius Žemės plutos lūžius pasiekia karštas gelmes, o tada įšilęs pasiekia upelio ištakas.

Šanaitimpiška yra svarbi kulto vieta vietiniams ašaninkų indėnams. Upės pavadinimas jų kalba reiškia „įkaitina saulės karščio". Prie upės įkurta Majantujaku šventykla.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Trevor Nace. „Legendary Boiling River Of The Amazon Is A Geological Anomaly". *Forbes*.
2. ↑  El extraño río que hierve, *El Universal*
3. ↑  Soo Kim. Peru’s mysterious ‘boiling river’ that burns animals to death, *The Telegraph*
| **Naja haje** |
| --- |
| Egiptinė kobra (*Naja haje*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Ropliai  *( Reptilia)* |
| Būrys: | Žvynaropliai  *( Squamata)* |
| Pobūris: | Gyvatės  *( Serpentes)* |
| Šeima: | Aspidai  *( Elapidae)* |
| Gentis: | Kobros  *( Naja)* |
| Rūšis: | Egiptinė kobra  *( Naja haje)* |

 |

**Egiptinė kobra** (*Naja haje*) – aspidų (*Elapidae*) šeimos nuodingųjų gyvačių rūšis. Paplitusi Šiaurės (išskyrus Tunisą), Rytų ir Vakarų Afrikoje link pusiaujo, Arabijos pusiasalyje.

Gyvatės ilgis paprastai siekia 1–2 m, tačiau kartais išauga ir iki 3 m. Suaugusi gyvatė yra vienspalvė: nuo šviesiai geltonos iki tamsiai rudos spalvos, su šviesesne papilve. Ties kaklo žemutine dalimi matyti nedidelės kelios tamsios juostos, kurios tampa gerai pastebimos, jei gyvatė ima demonstruoti kovinę pozą. Sutinkami individai ir su skersinėmis juostomis, jų kūnai tarsi „perrišti" plačiais tamsiai rudais ir šviesiai geltonais rėžiais.

Gyvenimo būdas
--------------

Egiptinė kobra renkasi vietas stepėse, dykumose, kalnuose, griuvėsiuose, akmenų sangrūdose, krūmynuose. Didžiąją gyvenimo dalį praleidžia ant žemės, tačiau kartais plaukioja vandenyje ar įšliuožia į medį, aktyvi dieną. Minta smulkiais žinduoliais, paukščiais, varliagyviais, driežais. Padeda medžio drevėje, urve ar po akmenimis 8–20 kiaušinių, išsiritę jaunikliai būna 24–34 cm ilgio.

Gyvatės įkandimas kelia pavojų žmogui, jos nuodai pasižymi neurotoksinų poveikiu: galvos svaigimas, neaiški kalba, pasunkėjęs rijimas ir kvėpavimas, paralyžiuojami raumenys.

Literatūra
----------

* Schleich, H.H. Kästle, W. Kabisch, K. 1996. Amphibians and Reptiles of North Africa. Koeltz, Koenigstein, 627 pp.
* Dobiey, M. & Vogel, G. 2007. Venomous Snakes of Africa/Giftschlangen Afrikas. Terralog 15, Edition Chimaira, Frankfurt am Main, 150 pp.
* Trape, J.-F. & Mane, Y. 2004. Les serpents des environs de Bandafassi (Sénégal oriental). Bull. Soc. Herp. France 109: 5-34
* L. Trutnau: *Giftschlangen* Verlag Eugen Ulmer, Stuttgart (1998) ISBN 3-8001-7371-9
* Ulrich Gruber: *Die Schlangen Europas und rund ums Mittelmeer*, Kosmos-Verlag GmbH, Stuttgart 1989, ISBN 3-440-05753-4

Nuorodos
--------

* Egiptinė kobra


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Egiptinė kobra** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Apie kurortą Turkijoje žr. Kemeras (Turkija)*.

| **Eupatorium** |
| --- |
| Kanapinis kemeras (Eupatorium canabinum)Kanapinis kemeras (*Eupatorium canabinum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Astražiedžiai  *( Asteridae)* |
| Šeima: | Astriniai  *( Asteraceae)* |
| Gentis: | Kemeras  *( Eupatorium)* |

 |

**Kemeras** (*Eupatorium*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų gentis. Daugiamečiai žoliniai augalai su nedideliais graižais. Žiedų būna 3-7, kurie susitelkę į skėtiškas šluoteles stiebo ir šakų viršūnėse. Vainikėlis rausvas, kartais baltas. 

Gentyje yra apie 600 rūšių, paplitusių Amerikoje. Daugelis šių augalų yra dekoratyvūs. 

Lietuvoje auga kanapinis kemeras (*Eupatorium cannabinum*).