recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Pūčkorių I piliakalnis |
| --- |
| Piliakalnio vaizdas nuo kelio Pūčkoriai–Mikytai |
| 

Pūčkorių I piliakalnisPūčkorių I piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°06′36″ š. pl. 21°51′46″ r. ilg.﻿ / ﻿56.11000°š. pl. 21.86278°r. ilg.﻿ / 56.11000; 21.86278Koordinatės: 56°06′36″ š. pl. 21°51′46″ r. ilg.﻿ / ﻿56.11000°š. pl. 21.86278°r. ilg.﻿ / 56.11000; 21.86278 |

 |
| Vieta | Plungės rajonas |
| Seniūnija | Žemaičių Kalvarijos seniūnija |
| Aukštis | 3–11 m |
| Plotas | 1,2 ha |
| Naudotas | I tūkst. pr. |
| Žvalgytas | 1966 m. |
| Registro Nr. | u. k. 5495; A811P |

**Pūčkorių I piliakalnis**, vadinamas *Pile* – piliakalnis Plungės rajono savivaldybės teritorijos šiauriniame pakraštyje, Pūčkorių kaime (Žemaičių Kalvarijos seniūnija), 1,12 km į šiaurės vakarus nuo kelių Žemaičių Kalvarija–Gegrėnai–Medsėdžiai ir Mikytai–Pučkoriai kryžkelės, 0,19 km į pietvakarius nuo Mikytų kelio (Gėlių gatvės), Melnyčėlės upelio kairiajame krante.

Pasiekiamas iš kelio Žemaičių Kalvarija–Gegrėnai–Medsėdžiai, Pūčkorių kaimo kryžkelėje pasukus į dešinę, Mikytų kryptimi ir Gėlių gatve pavažiavus 1,1 km – yra kairėje kelio pusėje, už 190 m į pietvakarius.

Piliakalnis
-----------

Įrengtas Melnyčėlės upelio (dešiniojo Degemės intako) kairiajame krante, slėnyje stūksančioje atskiroje kalvoje, juosiamoje slėnio daubų. Kalva apie 120 m skersmens, jos šiaurės rytiniame pakraštyje išliko plūkto molio pylimo liekanos, kurios yra apie 3 m aukščio nuo likusios kalvos dalies ir 11 m aukščio nuo slėnio. Manoma, kad piliakalnio aikštelė nuslinko paplovus ją čia buvusio malūno tvenkiniui.

Piliakalnis apaugęs mišku.

Teritorijos plotas – 12000 m².

Tyrimai
-------

Piliakalnis žinomas nuo seno, vadinamas Pile.

1966 m. žvalgė Lietuvos istorijos institutas (ekspedicijos vadovas Adolfas Tautavičius).

1972 m. paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu (AR809), 1992 m. registruotas Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registre, 1997 m. įrašytas į registro archeologinių vietų sąrašą (A811), 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu (A811P), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

Piliakalnis datuojamas I tūkst. pradžia.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Erslos piliakalnis 16 km  Mikytų piliakalnis 5 km | Girdenių piliakalnis 19 km | Šarnelės piliakalnis 6 km  Renavo piliakalnis 16 km |  |
| Laivių piliakalnis 17 km |  | Žemaičių Kalvarijos piliakalnis 7 km |
| Užpelkių piliakalnis 5 km  Gintališkės piliakalnis 12 km | Stanelių piliakalnis 14 km | Pūčkorių II piliakalnis 1,5 km  Pūčkorių III piliakalnis 3 kmGegrėnų I piliakalnis 5 km  Žernių piliakalnis 9 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Adolfas Tautavičius. 1966 m. žvalgomosios archeologinės ekspedicijos ataskaita. – Lietuvos istorijos instituto rankraštynas. – F. 7, ap. 1, b. 246. – L. 67
2. ↑  Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas. – Vilnius, 1973. – P. 159
3. ↑  Pūčkorių piliakalnis, vad. Pile, Pūčkorių k. Žemaičių Kalvarijos sen. Plungės r. sav. – Kultūros vertybių registras

Nuorodos
--------

* Kultūros vertybių registras: Pūčkorių piliakalnis, vad. Pile Archyvuota kopija 2020-06-06 iš Wayback Machine projekto.
* Gardai ir Plateliai XIII–XVI a.
**Konstancija Jankauskienė** (g. 1942 m. liepos 18 d. Žiogaičiuose, Akmenės valsčius) – Lietuvos gydytoja, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija
----------

1968 m. baigė Kauno medicinos institutą. 2003 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė. 1973–1975 m. dirbo Kauno akademinėse klinikose, nuo 1975 m. dirba Kauno medicinos instituto (nuo 1989 m. Kauno medicinos akademija, nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) Kardiologijos institute. Nuo 2002 m. profesorė.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo sritis – širdies vainikinių kraujagyslių aterosklerozinių pokyčių morfometrinis tyrimas. 1975–2005 m. dalyvavo kuriant sergančiųjų išemine širdies liga duomenų banką. 1993–1996 m. dalyvavo Pasaulinės sveikatos organizacijos koordinuojamame sveikų miestų projekte.

Bibliografija
-------------

* Burnos patologinė fiziologija, vadovėlis, su kitais, 2001 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Konstancija Jankauskienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 515 psl.
Diurando linija (raudonai), pažymėta šiame žemėlapyje
**Diurando linija** – 2640 km ilgio faktinė tarpvalstybinė siena tarp Afganistano ir Pakistano.

Istorija
--------

Diurando linija buvo nustatyta derybomis tarp Afganistano emyro Abdur Rahmano ir Britų Indijos vyriausybės sekretoriaus Henrio Mortimero Diurando. Susitarimas pasirašytas 1893 m. lapkričio 12 d. Kabule.

1849 m. britai nukariavo Pandžabą. Tarp neaiškių Pandžabo vakarinių sienų ir Afganistano gyveno puštūnų gentys, tad tapo neaiškus jų administravimo ir gynybiniai klausimai šioje teritorijoje. Tarp britų buvo dviejų politikos krypčių šalininkai: vieni siūlė laikytis Indo slėnio ribų, kiti siūlė sieną nustatyti toliau į vakarus, Kabulas–Kandaharas linijoje. Laimėjus antrosios pozicijos šalininkams prasidėjo Antrasis anglų-afganų karas, vykęs 1878–80 m. kurio britai nelaimėjo ir įtaka puštūnų teritorijoje buvo paskirstyta apylygiai tarp Afganistano ir Britų Indijos. Ilgainiui britai per genčių karus įtvirtino įtaką savo teritorijose, Afganistano įtakos pusėje padėtis nepakito.

1947 m. Pakistanas tapo nepriklausoma valstybe ir Diurando linija tapo nepažymėta siena tarp Pakistano ir Afganistano. 85 % sienos eina upėmis ir kitais fizinio reljefo žymenimis ir neseka etninėmis ribomis. Tokiu būdu puštūnų gentys tapo atskirtos Pakistano-Afganistano sienos. Religiškai pandžabai ir puštūnai yra sunitai, tačiau tarp jų vyksta konfliktai. Puštūnai turi įtaką Afganistane, o Pakistane dominuoja pandžabai. Nei Afganistanas, nei Pakistanas nepripažino Diurando linijos valstybine siena. Nors Afganistano emyrai yra patvirtinę ją siena su Britų Indija, tačiau argumentuojama, kad šis susitarimas buvo su britais, ne su Indija ar Pakistanu. Tarp puštūnų yra pasisakančių už atskiros jų valstybės, Puštūnistano sukūrimą.

Šaltiniai
---------

* National Geographic
* Enciklopedija Britannica
| Diuseldorfasvok. *Düsseldorf* |
| --- |
|              |
| *Reinas Diuseldorfe* |
|  |
| 

DiuseldorfasDiuseldorfas

51°14′0″ š. pl. 6°47′0″ r. ilg.﻿ / ﻿51.23333°š. pl. 6.78333°r. ilg.﻿ / 51.23333; 6.78333﻿ (Diuseldorfas)Koordinatės: 51°14′0″ š. pl. 6°47′0″ r. ilg.﻿ / ﻿51.23333°š. pl. 6.78333°r. ilg.﻿ / 51.23333; 6.78333﻿ (Diuseldorfas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Šiaurės Reinas-Vestfalija Šiaurės Reinas-Vestfalija |
| **Regionas** | Diuseldorfas |
|  |
| **Gyventojų** (2011.12.31) | 592 393  |
| **Plotas** | 217 km² |
| **Tankumas** (2011.12.31) | 2 730 žm./km² |
| **Altitudė** | 38 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 40210–40629 |
| **Tel. kodas** | 0211 |
| **Tinklalapis** | www.duesseldorf.de |
|  **Vikiteka** | Diuseldorfas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Diùseldorfas |

**Diuseldorfas** – Vokietijos miestas, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemės sostinė, išsidėstęs Žemutinio Reino lygumo viduryje, didžiąja dalimi dešiniajame Reino krante, kur į vieną iš Reino atšakų įteka Diuselio upelis, kuris ir davė miestui vardą. Kairiame Reino krante yra *Oberkassel*, *Niederkassel*, *Heerdt* ir *Lörick* kvartalai.

Svarbus upinis uostas prie Reino. Yra Lohauzeno oro uostas. Didelis finansinis ir pramoninis centras (automobilių, vagonų, staklių, kitokių įrengimų, elektronikos gamyba, chemijos, siuvimo, tekstilės, stiklo, popieriaus, poligrafijos, maisto pramonė). Veikia universitetas, meno muziejus (grafikos, dailės, skulptūros dirbiniai), šiuolaikinio meno muziejus, menų akademija. Mieste išlikę XII–XVIII a. architektūros paminklų (rotušė, pilis, bažnyčios).

Istorija
--------

Karaliaus alėja yra viena brangiausių apsipirkimo gatvių Vokietijoje
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėtas 1135 m. kaip *Dusseldorp*. Naujaisiais laikais miestas formavosi kaip sunkiosios pramonės centras, tačiau dabar vyrauja paslaugos.

2011 m. Diuseldorfe buvo surengtas „Eurovizijos" dainų konkursas.

### Pavadinimo kilmė

Gyvenvietė kūrėsi prie Diuselio upės (Reino intakas), todėl ir buvo pavadinta *Düsseldorf* (vok. „Diuselio kaimas").

Sportas
-------

Mieste 1974 m. vyko X pasaulio futbolo čempionatas, o 1988 m. – VIII Europos futbolo čempionatas. Stipriausias miesto klubas TSV Fortuna Düsseldorf, taip pat yra VfL Benrath klubas.

Nuorodos
--------

* Oficiali miesto svetainė (vokiečių / anglų / rusų / japonų /kinų)
* Diuseldorf meinestadt.de svetainėje **(**vok.**)**

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 142

Galerija
--------

* Šiaurės Reino Vestfalijos LandestagasŠiaurės Reino Vestfalijos Landestagas
Koordinatės: 55°05′46″š. pl. 22°36′43″r. ilg.﻿ / ﻿55.096228°š. pl. 22.611879°r. ilg.﻿ / 55.096228; 22.611879

| Pašvenčio tvenkinys |
| --- |
| Vaizdas nuo užtvankosVaizdas nuo užtvankos |
| Vieta | Jurbarko rajonas, Pašventys |
| Plotas | 0,051 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,67 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,2 m |
| Didžiausias gylis | 2,3 m |
| Tūris | 0.000063 km³ |
| Įteka | Žirnelis |
| Išteka | Žirnelis |

**Pašvenčio tvenkinys** – vandens telkinys Jurbarko rajone, Jurbarkų seniūnijoje, 3 km į šiaurės rytus nuo Smalininkų, ties Pašvenčio kaimu, Žirnelio žemupyje, 0,22 km nuo jo santakos su Šventąja. Tvenkinio hidrologinis nr. 10050510 (Nemuno baseinas), įrengtas 1978 m. Rytinėje pakrantėje yra poilsio zona (privažiavimas, suoliukai, pavėsinės).

Telkinys savo forma ištįsęs šiaurės–pietų kryptimi, didžiausias ilgis – 0,53 km, plotis – 0,23 km, užima 5,1 ha plotą. Tvenkinio didžiausias gylis – 2,3 m, tūris – 63 tūkst. m³. Altitudė 18,8 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Šiaurinę jo dalį supa Žirniškių miškas, pietinė priartėja prie kelio  **147**  Tauragė–Pašventys , kairiajame krante įsikūrusi Pašvenčio girininkija. Prie vakarinio ir šiaurinio pakraščių yra 2 mišku apaugusios salelės (0,23 ha ir 0,14 ha). Žemių užtvankos ketera yra 20,1 m aukštyje virš jūros lygio, 260 m ilgio, 4 m pločio, šachtinė. 

Gyvenvietės prie tvenkinio: Pašventys, Žirniškiai.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos tvenkiniai
* LR tvenkinių klasifikatorius Archyvuota kopija 2014-02-01 iš Wayback Machine projekto.
* Tvenkinių katalogas 98 (0020)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Diukeris** (nuo ol. *duiker* 'naras') – inžinerinis sprendimas, skirtas pravesti vamzdį po upe, kanalu ar kitu objektu. Gali būti skirtas dujoms, geriamam vandeniui, nuotekoms ar kitiems skysčiams ir dujoms transportuoti.

Veikimo principas
-----------------

Nedidelis diukeris po šaligatviu
Diukeris veikia be siurblio pagalbos. Diukeris yra savitakinio tekėjimo. Veikia sujungtų vamzdžių principu. Vandens tekėjimo kryptimi aukščių skirtumas tarp įbėgimo ir išbėgimo tūri būti bent 1,5 metro (išbėgimas žemiau). Tai daroma dėl hidraulinių nuostolių vamzdyne ir siekiant, kad nuosėdos nesikauptų diukerio dugne. Aukščio skirtumas gali būti ir didesnis, taip nusprendžiama pagal skaičiavimus. Diukeriuose sumontuojamos ištuštinimo bei atjungimo sklendės. Vandens tekėjimo greitis diukeriuose turi būti ne mažesnis nei 1 metras per sekundę ir ne didesnis nei 4 metrai per sekundę. Jei greitis per didelis, reikia mažinti nuolydį. Tai svarbu, nes nuo greičio priklauso nuotakyno valumas (savaiminis išsivalymas).

Diukerio schema

Statybos būdai
--------------

Iškasama tranšėja upės/kanalo dugne, vamzdynas atplukdomas į jo vietą, guldomas į tranšėją, inkaruojamas ir užkasamas. Taip pat naudojamas horizontalaus gręžimo metodas, kai viename gręžiamas tunelis ir juo pratempiamas vamzdis. Šis metodas plačiai naudojamas šiuolaikinėje statyboje vamzdynui kloti. Kitas būdas – sustabdyti vandens tėkmę arba nukreipti statybų metu, pakloti vamzdyną į tranšėją, inkaruoti, užkasti ir atstatyti tėkmę.

Nuosėdų susidarymas
-------------------

Medinės sferos gamyba, skirtos diukerio valymuiMedinės sferos, skirtos diukerio valymui, gamyba
Diukeriai, skirti nuotekoms, dažniausiai būna sumažinto skersmens. Diukerio dalis, kuri yra po kliūtimi, yra 10–20 procentų mažesnio skersmens nei likęs vamzdynas. Taip yra didinamas nuotekų tekėjimo greitis iki maždaug 2 metrų per sekundę. Dėl to sumažėja arba išvis nesusidaro nuosėdų sluoksnis, galintis užkišti diukerį. Problema atsiranda, kai staigiai padidėja nuotekų kiekis dėl lietaus ar kitų priežasčių. Dėl to dažnai yra klojamos kelios vamzdyno linijos lygiagrečiai. Kadangi sistema nėra pilnai reguliuojama, užsikišus diukeriui, jį tenka valyti – kas yra sudėtinga ir brangu.
Koordinatės: 21°30′ š. pl. 72°30′ r. ilg.﻿ / ﻿21.500°š. pl. 72.500°r. ilg.﻿ / 21.500; 72.500

Khambhato įlanka 1744 m. žemėlapyje
**Khambhato įlanka** (hind. खंभात की खाड़ी, IAST: *Khambhāt kī khaṛī*), ***Kambėjaus įlanka*** (angl. *Gulf of Cambay*) – Arabijos jūros įlanka, įsiterpusi į Indijos vakarinių krantus ir skirianti iš rytų nuo žemyno Kathiavaro pusiasalį. Ilgis 250 km, plotis 25–190 km, didžiausias gylis 36 m. Šiauriniai krantai žemi, pelkėti.

Į Khambhato įlanką suteka Sabarmatė, Mahė, Narmada, Taptė, sudaro estuarijas. Yra nedidelių salų. Potvynių metu vanduo pakyla iki 11,9 m.

Didžiausi uostai: Suratas, Bhavnagaras, Bharučas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Khambhato įlanka*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
2. ↑  *Камбейский\_залив*,Большая советская энциклопедия, T. XI (Италия—Кваркуш). – Москва: Советская энциклопедия, 1973
*Apie kaimą Radviliškio rajone žr. Beržinė (Radviliškis)*.

| Berezina |
| --- |
| Berezina ties Asipovičais Berezina ties Asipovičais |
| **Ilgis** | 613 km |
| **Baseino plotas** | 24 500 km² |
| **Vidutinis debitas** | 145 m³/s |
| **Ištakos** | Minsko aukštuma |
| **Žiotys** | Dniepras |
| **Šalys** | Baltarusija |
|  |
|  **Vikiteka** | Berezina |

**Berezina** (arba ***Biarezina, Bereza, Beržūnė***; blrs. *Бярэзіна*, rus. *Березина*) – upė Baltarusijoje; Dniepro dešinysis intakas. Prasideda šalies šiaurėje, pelkėtoje Minsko aukštumoje. Teka į pietus ir pietryčius per Berezinos Vidurupio lygumą. Įteka į Dnieprą ties Goravlio gyvenviete.

Didžiausi intakai: Bobras, Kleva, Olsa, Ola (kairieji), Aina, Svisločė (dešinieji).

Patvinusi Berezina (dail. K. Frantz, 1918 m.) 
Užšąlusi nuo gruodžio iki balandžio. Upės aukštupyje įkurtas 760 km² Berezinos biosferos draustinis. Laivuojama 505 km nuo žiočių. Prie Berezinos įsikūrę: Barysavas, Berazino, Babruiskas, Svetlahorskas.

Lietuvių kartografijoje sutinkamas ir *Didžioji Bereza* pavadinimas, ypač norint ją atskirti nuo kitos *Beržūnės* (Nemuno dešiniojo intako), pastaroji kartais vadinama *Vakarų Beržūnės* vardu. Etnologas Arvydas Norkūnas siūlo šį Nemuno intaką vadinti *Beržūnėlės*, dar geriau *Beržynės* ar *Beržės* vardu, o Dniepro intaką – *Pietų Beržūna*. Lietuvių enciklopedija nurodo, kad upė seniau buvusi Lietuvos ir Rusijos siena. 1812 m. lapkričio 26-28 d. rusai užpuolė besikeliančią per Bereziną atsitraukiančią Napoleono armiją – įvyko Berezinos mūšis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvių enciklopedija*, t. II, Boston: Lietuvių enciklopedijos leidykla, 1954, p. 408–409
|  Khondai |
| --- |
| Khondų (kutijų) moterisKhondų (kutijų) moteris |
| Gyventojų skaičius | ~2,2 mln. |
| Populiacija šalyse |  Indija (Orisa, Andhra Pradešas, Madhja Pradešas, Biharas) |
| Kalba (-os) | kui, kuvių |
| Religijos | prigimtinis tikėjimas |
| Giminingos etninės grupės | gondai, kiti dravidai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Khondai |

**Khondai** arba **kandai** (sav. *Kui*, hind. खोंड, IAST: *Khoṇḍ*) – Pietų Azijos tauta (dravidai), gyvenanti rytų Indijoje, daugiausia Orisos valstijoje, be to aplinkiniuose Andhra Pradešo, Madhja Pradešo, Biharo valstijų plotuose. Populiacija XX a. pab. – 1,2 mln. žmonių. Kalba dravidų kalbų šeimai priklausančiomis kui ir kuvių kalbomis. Khondai skiriami į lygumų khondus (desijus), priekalnių khondus (dongrijus) ir kalnų khondus (kutijus). Lygumų khondai ganėtinai persimaišę su orijais, praradę savo gimtąją kalbą.

Lygumų khondai daugiausia verčiasi ariamąja žemdirbyste (ypač augina ryžius), priekalnių ir kalnų khondai – lydimine žemdirbyste, medžiokle, žvejyba, maisto rankiojimu. Khondų būstai mediniai, dengti šiaudiniais arba palmių lapų stogais. Tradicinė vyrų ir moterų apranga – klubų raiščiai su siuvinėtomis prijuostėlėmis.

Visuomenė hierarchiška, patrilinijinės giminės, patrilokalinės santuokos. Kai kur vyrauja bendruomeninė žemėvalda. Gyvenvietės bendruomenės vadas kartu ir žynys. Išlaikę vietinį tikėjimą. Dar XIX a. I pusėje khondai praktikavo žmonių aukojimą (*meriah*) žemdirbystės dievybei.

Indijos khondai priskiriami adivasiams.

Khondų žmogaus aukojimas. 1864 m. piešinys

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Khondai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Chamaecyparis pisifera** |
| --- |
| Žirniasėklis puskiparisis (*Chamaecyparis lawsoniana*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Pušūnai  *( Pinophyta)* |
| Klasė: | Pušainiai  *( Pinopsida)* |
| Šeima: | Kiparisiniai  *( Cupressaceae)* |
| Gentis: | Puskiparisis  *( Chamaecyparis)* |
| Rūšis: | Žirniasėklis puskiparisis  *( Chamaecyparis pisifera)* |

 |

**Žirniasėklis puskiparisis** (*Chamaecyparis pisifera*, jap. サワラ = *Sawara*) – kiparisinių (*Cupressaceae*) šeimos spygliuočių medžių rūšis. Natūraliai paplitusi Japonijoje (Honšiū ir Kiūšiū salose). Introdukuota vidutinių platumų Europos ir Šiaurės Amerikos kraštuose.

Tai lėtai augantis, 35-50 m aukščio, iki 2 m kamieno skersmens medis. Žievė rausvai ruda, vertikaliai suaižėjusi. Spygliai paplokšti. Kankorėžiai sferiški, 4–8 mm skersmens, sudaryti iš 6-10 plaušelių; subręsta praėjus 7-8 mėnesiams po apdulkinimo.

Japonijoje iš žirniavaisio puskiparisio medienos statyti rūmai, šventyklos, kapavietės, karstai. Mediena citriniško kvapo, šviesi, tankios tekstūros, atspari pūvimui. Taip pat medis sodinamas parkuose, alėjose. Išvesta nykštukinių, dekoratyvinių veislių.

* KamienasKamienas
* SpygliaiSpygliai
* PožymiaiPožymiai
* Dekoratyvinė veislėDekoratyvinė veislė
**Graikijos visuotinis socialistinis judėjimas**, PASOK, (gr. Πανελλήνιο Σοσιαλιστικό Κίνημα, *Panellinio Sosialistiko Kinima*, ΠΑΣΟΚ) – Graikijos socialdemokratų partija.

Įkurtas 1974 m. rugsėjo 3 d. Andreas Papandreu ir kitų, iki karinės diktatūros įvedimo buvusių Centro sąjungos nariais ir emigracijoje veikusių Stokholme, iniciatyva, reorganizavus Graikijos išvadavimo judėjimą.

Valdžioje
---------

1974 m. rinkimuose į parlamentą gavo 13,6 % balsų ir 12 vietų, 1977-25,3 % balsų ir 93 vietas.

1981–1990 buvo valdanti partija, 1981 rinkimuose gavusi 48,7 % balsų ir 173 vietas 300 vietų parlamente. Ministru pirmininku nuo 1981 m. buvo A. Papandreu, kuriam 1989 m. teko pasitraukti, kai opozicija jį apkaltino korupcija ir nesantuokiniais ryšiais.

Andreas Papandreu vyriausybė parengė šalį stojimui į ES ir NATO, įvedė civilinę santuoką, mokyklas perdavė savivaldybėms, išplėtė ligoninių, globos namų tinklą, atliko konstitucinę reformą, susilpninusi prezidento galias, sustiprino savivaldybes, įvedė 18 metų rinkimų cenzą, nacionalizavo 3 stambiausias laivų statyklas, išplėtė profsąjungų vaidmenį gamybos planavime.

Tačiau PASOK valdymo laikotarpiu išaugo nedarbas, infliacija, užsienio skola ir valstybės biudžeto deficitas. Tai sukėlė darbininkų nepasitenkinimą, 1986–1987 kilo visuotiniai streikai. Vis tik 1985 m. parlamento rinkimuose PASOK gavo 45 % balsų ir 161 vietą parlamente.

1989 m. rinkimuose gavusi 40,7 % balsų ir 128 vietas parlamente PASOK sudarė koalicinę vyriausybę. 1990 m. rinkimuose PASOK gavo 38,6 % balsų ir pralaimėjusi konservatoriams, surinkusiems 46,9 %, liko opozicijoje.

Bet 1993 socialistai vėl iškovojo 170 vietų 350 vietų parlamente, surinkę 46,9 % balsų ir sudarė Andreas Papandreu vyriausybę. Tiesa, 1995 m. parlamente renkant šalies prezidentą, socialistams teko susiblokuoti su 11 vietų turinčia dešiniojo centro „Politinio pavasario" koalicija ir paremti jos kandidatą K. Stefanopulą.

2000 m. rinkimuose partija gavo 42,7 % balsų ir 158 vietas. Tačiau nauji išbandymai šalies laukė įvedus eurą ir skyrus dideles investicijas Atėnų olimpinėms žaidynėms. Kosto Simičio vyriausybė nesugebėjo išvengti problemų. Paspartėjus infliacijai ir padidėjus nedarbui, PASOK 2004 rinkimuose gavo tik 42 % balsų ir vėl turėjo užleisti valdžią konservatoriams. Kaip paaiškėjo atlikus valstybinį auditą, Simičio vyriausybė buvo pagražinusi ataskaitas Europos Sąjungai ir makroekonominę statistiką, kad šalis atitiktų euro kriterijus.

Nuo 1982 m. PASOK atstovaujamas Europarlamente.

Struktūra
---------

Turi apie 30 000 narių. Aukščiausias organas – kas dveji metai šaukiamas suvažiavimas, kuris renka 80 narių Centro Komitetą ir partijos pirmininką. CK sudaro Vykdomąjį biurą ir sekretoriatą. PASOK bendradarbiauja su Visos Graikijos socialistiniu darbininkų profsąjungų judėjimu. PASOK pozicijas atspindi laikraštis „*Eksormisi*" („Puolimas").

PASOK yra Socialistų Internacionalo ir Europos socialistų partijos narė.

PASOK pirmininkai
-----------------

* 1974 Andreas Georgios Papandreu,
* 1999 Kostas Simitis,
* 2004 Georgas Andreas Papandreu.

Nuorodos
--------

* PASOK svetainė Archyvuota kopija 2004-10-10 iš Wayback Machine projekto.
| Khaosiphačano nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| **Vieta:** | Tailandas |
| 

Žemėlapis rodantis Khaosiphačano nacionalinis parkas vietą.Khaosiphačano nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 12°55′23″ š. pl. 101°45′03″ r. ilg.﻿ / ﻿12.92306°š. pl. 101.75083°r. ilg.﻿ / 12.92306; 101.75083Koordinatės: 12°55′23″ š. pl. 101°45′03″ r. ilg.﻿ / ﻿12.92306°š. pl. 101.75083°r. ilg.﻿ / 12.92306; 101.75083 |
| **Plotas:** | 120,00 km² |
| **Įkurtas:** | 2000 |

**Khaosiphačano nacionalinis parkas** (taj. อุทยานแห่งชาติเขาสิบห้าชั้น) – nacionalinis parkas rytų Tailande, Čanthaburio provincijoje. Parkas įkurtas 2000 m. birželio 9 d.

Vieta
-----

Parkas užima 120,00 km², 55 km į šiaurės vakarus nuo provincijos centro Čanthaburio.

Flora ir fauna
--------------

Khaosiphačano nacionaliniame parke vyrauja drėgni atogrąžų, aukštumų visžaliai ir lapuočių miškai.
Iš retų augalų parke sutinkama: raudonasis sparnenis (Dipterocarpus Intricatus), vaistinis kuodenas (Careya sphaerica), dilenija (Dillenia pentagyna), rudoji šorėja, puošnioji šorėja (Shorea roxburghii) ir kt.

Parke gyvena: Azijinis dramblys, Indinis zambaras, Indijos muntjakas, šernas, bantengas, ožka (Capricornis milneedwardsii), raudonasis vilkas ir kt.

Įžymiausios vietos
------------------

* Khlongsba (Khlong Saba) ir Khaosiphačano (Khao Sip Ha Chan) kriokliai.

Nuorodos
--------

* Parko svetainė Archyvuota kopija 2015-09-26 iš Wayback Machine projekto.
* Tailando nacionaliniai parkai Archyvuota kopija 2013-05-23 iš Wayback Machine projekto.
Pilnas Sen. Egipto kanopų rinkinys, iš kairės saugotojai: Duemutefas (šakalo galva), Hapis (paviano galva), Kebehsenufas (vanago galva), Imsetas (žmogaus galva)
**Kanopa** (2 kirč. *kanopà*) − Senovės Egipto indas, kuriame saugoti balzamuoti mirusiojo vidaus organai arba taip vadinamas senovės etruskų indas, kuriame laikyti mirusiojo kūno pelenai. 

Žodis yra graikiškos kilmės. Jie taip vadino egiptiečių laidojimo indus dėl panašumo į graikų mitologiniam herojui Kanopui atnašaujamas aukas arba, kita versija, pagal Egipto miesto Kanobo (gr. Kanōpos) pavadinimą. Šiame mieste mirusiųjų pasaulio dievas Ozyris buvo garbinamas kanopinio indo pavidalo. Šie indai buvo gaminami iš medžio, molio, fajanso, kompozitinės medžiagos kartonažo (lino audinio arba papiruso skiautės, sulipdytos gipso mišiniu) ir akmens. Istorijos eigoje daug kartų keitėsi jų forma. Kanopos žinomos iš Egipto senosios karalystės (apie 2650−2175 m. pr. m. e.) laikų. Tai buvo žemo profilio indai, užsandarinti plokščiu antspaudu ar dangteliu. Egipto viduriniosios karalystės (apie 2040−1640 m. pr. m. e.) laikotarpiu pradėjo plisti indai su žmogaus galvos pavidalo dangteliais. Naujosios karalystės (apie 1550−1070 m. pr. m. e.) laikotarpiu indų dangčių figūrėlėmis vaizduoti dievo Horo sūnūs, kaip inde esančių organų saugotojai. Pavyzdžiui, Horo sūnus Imsetas specifiškai buvo kepenų saugotoju, Hapis − plaučių, Duemutefas − skrandžio, Kebehsenufas − žarnų. Kanopos buvo nešamos ir naudojamos ritualiniais tikslais mirusiojo laidotuvių metu. Kape jos būdavo sudedamos į atskirą skrynią atskirai nuo palaidotos mumijos. Kanopinė skrynia dekoruota įvairių saugojančių dievybių vaizdais. Nuo 21-os Egipto karalių dinastijos (vėliau 1070 m. pr m. e.) mumijos pradėtos laidoti su į kūną grąžintais balzamuotais vidaus organais ir kanopų naudojimas sumažėjo − kapuose rasta netikrų kanopų, be vidaus organo. Tikriausiai jų naudojimas vis dar išlaikė ritualinę prasmę.

Etruskų kanopos buvo urnos pavidalo indai su dviem rankenomis ir žmogaus galvos pavidalo dangčiu.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kanopa (indas)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Margaret Bunson. *Encyclopedia of Ancient Egypt*. Infobase Publishing, 2014, p. 80
* Tarptautinių žodžių žodynas, 1985
* Encyclopaedia Britannica
Koordinatės: 54°18′18″š. pl. 25°23′33″r. ilg.﻿ / ﻿54.3049701°š. pl. 25.392554°r. ilg.﻿ / 54.3049701; 25.392554

|  Šalčininkų šv. Tichono maldos namai |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Молитвенный дом во имя святителя Тихона |
| **Dekanatas** | Vilniaus apskrities stačiatikių dekanatas |
| **Savivaldybė** | Šalčininkų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Šalčininkai |
| **Adresas** | Jubiliejaus g. 1a |
| **Pastatyta** | 1996 m. |

**Šalčininkų Šv. Tichono maldos namai** stovi Šalčininkuose, Jubiliejaus g. 1a, privačių namų kvartalo pakraštyje, 200 m į pietus nuo Šalčininkų tvenkinio užtvankos (Nepriklausomybės g.). 

Priklauso Šalčininkų Šv. Tichono parapijai.

Nuo pagrindinio tako pusės

Istorija
--------

1995 m. birželio 25 d. Šalčininkuose pašventinta žemė (0,72 ha), kurią skyrė miesto administracija maldos namams. Vidurinėje mokykloje pirmąją Dieviškąją liturgiją laikė Feodoras Kiškunas.

1996 m. Švč. Trejybės dieną pastatyti maldos namai pavadinti Šv. Tichono (*Василий Иванович Беллавин*, 1865–1925) garbei, kuris buvo Maskvos ir visos Rusios patriarchas. Birželio 10 dieną įregistruota bendruomenė – 40 tikinčiųjų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tichonas (Vasilijus Belavinas) Archyvuota kopija 2014-05-13 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šalčininkų šv. Tichono maldos namai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Orthodoxy.lt[neveikianti nuoroda]
Koordinatės: 54°53′50″š. pl. 23°55′08″r. ilg.﻿ / ﻿54.897306°š. pl. 23.918989°r. ilg.﻿ / 54.897306; 23.918989

 *Kitos reikšmės – Kanklės.*

| Kino teatras „Kanklės" |
| --- |
|  |
| Pastatas su iškaba 2017 m. |
| Vieta | Kaunas, Laisvės al. 36 |
| Statusas | neveikiantis |
| Atidarymas | 1931 m. |

**Kino teatras „Kanklės"** (buvęs **„Kapitol"**) – kino teatras Kaune, Laisvės al. 36. Tarpukaryje vadinosi „Kapitol", sovietmečiu ir naujaisias laikais - „Kanklės". 2017 m. duomenimis, kino teatras neveikė. Jo pastate buvo įsikūrusi to paties pavadinimo laisvalaikio įstaiga – baras „Kanklės". 2019 m. šiose patalpose atidaryta parduotuvė „Šilas".

Istorija
--------

Kino teatro „Kanklės" ištakos - 1931 m. pradžia, kai atsargos pulkininkas gydytojas Pranas Sližys pastatė ir atidarė kino teatrą „Kapitol". P. Sližys, pats nenusimanydamas apie kinematografijos verslą, pasamdė šiam verslui plėtoti apsukrų estų verslininką, turėjusį Kaune kino filmų nuomojimo kontorą. Kino teatras „Kapitol" netrukus suklestėjo - tapo vienas lankomiausių kino teatrų (po „Forum") Kaune.

1933 m. nepaisant pasaulį krečiančios krizės, Kauno kino teatruose apsilankė 757 tūkst. žmonių, t. y. kiekvienas laikinosios sostinės gyventojas septynis kartus per metus žiūrėjo kino filmus. Sunkmečiu antrasis pagal lankomumą, 139 tūkst. žiūrovų, buvo „Kapitol" („Kanklės"). Krizės metais šį kino teatrą gelbėjo grožis. Mat 1933 m. vasarį vykusiame kino teatrų tarnautojų pobūvyje, kuris buvo filmuojamas visą naktį, išrinkta gražiausia Kauno kino teatrų tarnautoja. Ja tapo 27-erių kino teatro „Kapitol" kasininkė Elena Matulevičiūtė (ji dirbo kasininke iki pat 1940 m.), o mis rinkimai buvo rodomi visuose kino teatruose prieš seansą.

Atgimimo metais kino teatro veikla nutrūko. Kino teatras privatizuotas 2002 m. Apleista kultūros įstaiga parduota už dvigubai mažesnę sumą, nei buvo prašoma pirmajame aukcione.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Atsinaujina Laisvės alėjos maisto parduotuvės: proga apsipirkti su didelėm nuolaidom *kaunas.kasvyksta.lt*
2. ↑  Kilo ažiotažas dėl Kauno kino teatro „Kanklės"

Nuorodos
--------

* Kodėl Laisvės alėjoje neliko nė vieno veikiančio kino teatro
* Tarpukario Kauno kino teatrai[neveikianti nuoroda]
| Khaokho nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
|   |
| **Vieta:** | Tailandas |
| 

Žemėlapis rodantis Khaokho nacionalinis parkas vietą.Khaokho nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 16°37′11″ š. pl. 101°02′17″ r. ilg.﻿ / ﻿16.61972°š. pl. 101.03806°r. ilg.﻿ / 16.61972; 101.03806Koordinatės: 16°37′11″ š. pl. 101°02′17″ r. ilg.﻿ / ﻿16.61972°š. pl. 101.03806°r. ilg.﻿ / 16.61972; 101.03806 |
| **Plotas:** | 400,00 km² |
| **Įkurtas:** | 1995 |

**Khaokho nacionalinis parkas** (taj. อุทยานแห่งชาติเขาค้อ) – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Fetčabuno provincijoje. Parkas įkurtas 1995 m. gegužės 1 d.

Vieta
-----

1995 m. parkas užėmė tik 14 km² miško (Namtok Than Thipl) plotą Jomo upės baseine. 2001 m. prie parko teritorijos buvo prijungti Pakhaoploklono (Pa Khao Plok Lon), Pakhaopangko (Pa Khao Pang Ko) ir Pavangčompu (Pa Wang Chomphu) miškai. Dabar parkas užima 400,00 km² ir yra 30 km į šiaurės vakarus nuo provincijos centro Fetčabuno.

Flora ir fauna
--------------

Khaokho nacionaliniame parke vyrauja drėgni visžaliai, lapuočių ir mišrūs miškai.
Iš retų augalų parke sutinkama: aukštasis sparnenis (*Dipterocarpus alatus*), didysis tikmedis (*Tectona grandis*), stambiavaisis koralmedis (*Pterocarpus macrocarpus*), rudoji šorėja, *shorea siamensis*, *Afzelia xylocarpa*, kvapioji hopėja (*Hopea odorata*), Vietnaminė pušis (*Pinus merkusii*) ir kt.

Parke gyvena: Azijinis dramblys (*Elephas maximus*), Teminko katė (*Catopuma temminckii*), šernas, Javinis elniukas, laibaliemenės beždžionės, loris (*Nycticebus bengalensis*), Malajinė civeta, dygliakiaulė, juodakaklis kiškis (*Lepus nigricollis*), varanas (*Varanus nebulosus*), bankivinė višta ir daug rūšių gyvačių, sutinkama daugiau nei 100 rūšių paukščių ir didelė drugelių įvairovė.

Įžymiausios vietos
------------------

* Tatmoko (Tat Mok) krioklys
* Thanthipo (Than Thip)(16°39′41.0″ š. pl. 101°07′57.9″ r. ilg.﻿ / ﻿16.661389°š. pl. 101.132750°r. ilg.﻿ / 16.661389; 101.132750), Vangnamrino (Wang Nam Rin), Khanbandajo (Khan Bandai), Kaengliangfa (Kaeng Liang Pha), Tatfa (Tat Fa), Falato (Pha Lat), Huajajo (Huai Yai) kriokliai.
* Thamjainamko (Tham Yai Namko) urvas(16°39′41.4″ š. pl. 101°07′57.6″ r. ilg.﻿ / ﻿16.661500°š. pl. 101.132667°r. ilg.﻿ / 16.661500; 101.132667).

Išnašos
-------

1. ↑  Khaokho nacionalinis parkas Archyvuota kopija 2010-09-11 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Shorea siamensis Archyvuota kopija 2014-01-11 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Afzelia xylocarpa Archyvuota kopija 2010-05-06 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Parko svetainė Archyvuota kopija 2015-07-23 iš Wayback Machine projekto.
* Tailando nacionaliniai parkai Archyvuota kopija 2013-05-23 iš Wayback Machine projekto.
*Šis straipsnis apie įmonę. Apie miestą skaitykite straipsnyje Tata (Pakistanas).*

Tata Motors Limited|  |
| Forma | Visuomeninė organizacija |
| Pramonė | Automobilių |
| Įkurta | 1945 |
| Centrinė būstinė | Mumbajus, Indija |
| Svarbiausi darbuotojai | Ratan Tata |
| Pajamos | 15,5 mlrd. JAV dol. |
| Darbuotojų | 10 000 |
| Padaliniai | Jaguar, Land Rover |
| Tinklalapis | www.TataMotors.com |

Pigiausias pasaulyje lengvasis automobilis Tata Nano
**Tata Motors Limited** – Tata grupės Indijos automobilių gamintoja. Ji įsikūrusi Mumbajaus mieste Indijoje. Po to, kai 2008 m. kompanija nusipirko Jaguar automobilių gamintoją, jų pajamos padidėjo iki beveik 16 milijardų JAV dol.

Tata buvo įkurtas 1945 m. ir pradžioje gamino lokomatyvus. 1954 m. pradėjusi bendradarbiauti su Vokietijos automobilių gamintoja Daimler-Benz Tata pagamino savo pirmąjį lengvąjį automobilį.

2004 m. Tata įsigijo Daewoo dalį, gaminančią sunkiasvorius automobilius, šiuo metu žinomą kaip Tata Daewoo Commercial Vehicle.

Tata savo gamyklas turi keliuose Indijos miestuose bei Argentinoje, PAR ir Tailande.

2008 m. sausio mėnesį Tata pradėjo gaminti savo Tata Nano modelį, kuris šiuo metu laikomas pigiausiu automobiliu pasaulyje. Jo kaina svyruoja apie 100 000 rupijų (apie 2000 JAV dol.). Po tokio kompanijos žingsnio ji susilaukė kritikos dėl galimo Indijos motorizacijos padidėjimo bei globalinio atšilimo didėjimo šalyje.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
**Šalčininkų rajono taryba** – Šalčininkų rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d. Pilnas pavadinimas – **Šalčininkų rajono Liaudies deputatų taryba**, nuo 1990 m. balandžio mėn. *Šalčininkų rajono taryba*.

Teisinis pagrindas
------------------

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d. savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Šalčininkų rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.

Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu" vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.

Tarybos deputatai
-----------------

* Boleslav Daškevič
* Pranciškus Tirius

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
**Šamboro pilis** (pranc. *Château de Chambord* – pilis Prancūzijoje, Luaros ir Šero departamente. Stovi 14 km į rytus nuo Blua, Luaros intako Kosono kairiajame krante. Pasaulio paveldo paminklas.

Šamboro pilis

Aprašymas
---------

Pirmo aukšto planas
Didžiausia ir viena garsiausių Luaros slėnio pilių, buvusi Prancūzijos karalių medžioklės rezidencija. Tai renesansinis statinys su 5500 ha parku, aptvertu 32 km ilgio tvora. Pagrindiniai rūmai su keturiais cilindriniais bokštais, stačiakampio plano kiemas su keturiais kampiniais cilindriniais donžonais.

1519–1556 m. pilį pastatė karalius Pranciškus I, kad galėtų gyventi šalia savo meilužės Tury kunigaikštytės. XVII a. išplėsta, joje dažnai lankydavosi karalius Liudvikas XIV. 1725–1733 m. pilyje gyveno buvęs Lenkijos karalius ir Lietuvos didysis kunigaikštis Stanislovas Leščinskis. Napoleonas Šamboro pilį atidavė maršalui Lui Aleksandrui Bertjė. 1821 m. ji perėjo į Bordo kunigaikščio rankas, o 1932 m. valdas išpirko valstybė. Įrengtą muziejų kasmet aplanko apie 800 000 turistų.

Abiejų Tautų Respublikos valdovo Stanislovo Leščinskio portretai pilyje
-----------------------------------------------------------------------

* Dail. Žanas Baptistas Lemersjė (pranc. Jean-Baptiste Lemercier)Dail. Žanas Baptistas Lemersjė (pranc. *Jean-Baptiste Lemercier*)
* Dail. Žanas Žirardė (pranc. Jean Girardet)Dail. Žanas Žirardė (pranc. *Jean Girardet*)
* Dail. Žanas Žirardė (pranc. Jean Girardet)Dail. Žanas Žirardė (pranc. *Jean Girardet*)
* Nežinomo dailininko paveikslasNežinomo dailininko paveikslas

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šamboro pilis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Šamboro pilies istorija (en) // www.chambord.org
* Chambord – ein architektonisches Wunderwerk // de.france.fr

Nuorodos
--------

* Pilies internetinė svetainė
* Statinio rekonstrukcija amžių eigoje Archyvuota kopija 2022-01-27 iš Wayback Machine projekto.
*Kitos reikšmės – Tata (reikšmės).*

| Tataveng. *Tata* |
| --- |
|              |
| *Tata prie Erego ežero* |
|  |
| 

TataTata

47°39′0″ š. pl. 18°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.65000°š. pl. 18.31667°r. ilg.﻿ / 47.65000; 18.31667﻿ (Tata (Vengrija))Koordinatės: 47°39′0″ š. pl. 18°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.65000°š. pl. 18.31667°r. ilg.﻿ / 47.65000; 18.31667﻿ (Tata (Vengrija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Vengrijos vėliava Vengrija |
| **Medė** | Komaromas-Estergomas |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 23 217  |
|  |
|  **Vikiteka** | Tata |
|  |
| **Kirčiavimas** | Tatà |

**Tata** (veng. *Tata*) – miestas šiaurės Vengrijoje, Komaromo-Estergomo medėje, 70 km į šiaurės vakarus nuo Budapešto, 9 km nuo Tatabanios, slėnyje tarp Vėrtešo ir Gerečės kalnų. Praeina Vienos–Budapešto geležinkelis ir greitkelis. Vystoma tekstilės, keramikos, odos, baldų, maisto pramonė. Apylinkėse trykšta karštosios versmės (su siera, įkurtas balneologinis kurortas). Stovi XIV–XV a. Tatos pilis (prie Erego ežero), XIV a. koplyčia, XVIII a. bažnyčia ir vienuolynas, yra XVIII–XIX a. gyvenamųjų namų.

Tatos pilis

Istorija
--------

Tata istoriniuose šaltiniuose minima nuo 1221 m. XVI a. į kraštą ėmė veržtis Osmanai, o 1543 m. užėmė Tatos pilį.

1938 m. Tata sujungta su Tovarošo kaimu ir kurį laiką vadinta Tatatovarošu (*Tatatóváros*). 1954 m. Tatai suteiktas miesto statusas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tata. *Tata (Vengrija)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013

Miesto užrašas senuoju vengrų raštu
Koordinatės: 54°19′51″š. pl. 25°18′58″r. ilg.﻿ / ﻿54.3307°š. pl. 25.316°r. ilg.﻿ / 54.3307; 25.316


|  |
| --- |
| **Šalčininkų rajono Čiužiakampio pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Šalčininkų rajono Čiužiakampio pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
|  |
| **Adresas** | Mokyklos g. 2, Čiužiakampis |
| **Direktorius(-ė)** | Jan Mažeiko |
| **Mokinių skaičius** | 56 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 12 |

**Šalčininkų rajono Čiužiakampio pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šalčininkų raj. Čiužiakampyje, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lenkų kalba. Įstaigos kodas 191414994. Steigėjas Šalčininkų rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Mokykla 2016 m.
Mokykla minima nuo 1912–1913 m. kur rusų kalba mokėsi 10 geležinkeliečių vaikų. Vėliau kaip pradinė mokykla veikė privačiuose namuose (Poškiškės, Paberžės, Machniūnai). 1937 m. Čiužiakampio kaime pastatyta 6 klasių mokykla lenkų kalba (papildomai lietuvių kalba). II pasaulinio karo metu sudegė. Po karo pradinėje mokykloje buvo dėstoma rusų kalba, 1952 m. įvesta pirmoji lenkiška klasė. 1962 m. atidarytas mūrinis pastatas-priestatas. Iki 1975 m. mokykloje buvo dėstoma lenkų kalba. Vietinė valdžia įsteigė rusišką mokyklą. Atgavus Nepriklausomybę, atkurta lenkiška mokykla, 1992 m. jai paskirtas naujas pastatas.

Direktoriai
-----------

* Jan Mažeiko

Šaltiniai
---------

1. ↑  Šalčininkų r. Čiužiakampio pagrindinė mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-06-20).
2. ↑  Mokyklos atsiradimo istorija. Lm.lt (tikrinta 2022-06-20).

* Oficiali svetainė
| Masalskiai |
| --- |
| Masalskių herbas Masalskių herbas |
| Kilmė | Riurikaičiai (Černigovo šaka) |
| Pradininkas | Jurijus Karačevskis |
| Titulas | Kunigaikštis |
| Laikotarpis | XV–XX a. |
| Šalys | LDK, Rusija |

Masalskių giminės didysis herbas
**Masalskiai** (lenk. *Massalscy*, rus. *Мосальские*) – rusėnų kilmės Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Rusijos imperijos didikų giminė, kunigaikščiai.

Istorija
--------

Giminė kilo iš Černigovo kunigaikštystės kunigaikščių. Jos pradininkas – XIV a. antroje pusėje gyvenęs didžiojo Lietuvos kunigaikščio Algirdo dukters Teodoros (Fiodoros) ir Karačevo kunigaikščio Sviatoslavo Titovičiaus (vedė 1377 m.), sūnus, Riurikaičių dinastijos kunigaikštis Jurijus Sviatoslavičius. Iš tėvo Sviatoslavo Titovičiaus jis paveldėjo Mosalsko miestą su aplinkinėmis žemėmis ir jų pagrindu suformavo savarankišką dalinę kunigaikštystę ir tapo pirmuoju Mosalsko daliniu kunigaikščiu. Vėliau kunigaikštystę valdė sūnūs Vladimiras, Vasilijus ir Semionas, davę pradžią trims Masalskių giminės šakoms. 1492 m. kunigaikštystę užgrobus Maskvos didžiajam kunigaikščiui Ivanui III, Masalskiai tapo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės pavaldiniais. Vėliau dalis Masalskių palikuonių grįžo į Rusiją, kurioje įkūrė Kolcovų-Mosalskių ir Klubkovų-Mosalskių atšakas.

Masalskių pavardė kildinama iš Mosalsko miesto pavadinimo. 

Žymesnės reikšmės politiniame LDK gyvenime Masalskiai turėjo tik XVIII a.

Žymesni giminės atstovai
------------------------

* Aleksandras Masalskis (?–1645) – Minsko vaivada
* Jonas Antanas Masalskis (apie 1680–1706 m.), Mykolo sūnus, Gardino maršalka ir seniūnas:
	+ Mykolas Juozapas Masalskis (1697–1768 m.), Jono sūnus, Vilniaus kaštelionas, Lietuvos didysis etmonas:
		- Kazimieras Adrijonas Masalskis (1727–1777 m.), Mykolo Juozapo sūnus, Lietuvos didysis stovyklininkas.
		- Juozapas Adrijonas Masalskis (1726–1765 m.), Mykolo Juozapo sūnus, Lietuvos didysis paiždininkis:
			* Ksaveras Pranciškus Masalskis (1745–1788 m.), Juozapo Adrijono sūnus, Abiejų Tautų Respublikos pėstininkų generolas.
			* Elena Apolonija Masalskaitė (1763–1815 m.), Juozapo Adrijono duktė, kunigaikštienė, memuaristė.
		- Ignotas Jokūbas Masalskis (1727–1794 m.), Mykolo Juozapo sūnus, Vilniaus vyskupas.
		- Jonas Mikalojus Masalskis (1728–1763 m.), Mykolo Juozapo sūnūs, Lietuvos pataurininkis, artilerijos pulkininkas.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Masalskiai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------
**Kaltės jausmas** – emocija, kylanti dėl suvokimo, kad asmens elgesys pažeidžia svarbias moralines normas.

Ilgą laiką daugelis psichologų nedarė skirties tarp kaltės ir gėdos jausmų. Daugelyje psichologinės literatūros tekstų kaltės jausmas ir gėda naudojami kaip sinonimai, kurie nurodo socialiai nepriimtiną elgesį (agresiją, seksualinius impulsus ir kt.). Neretai pastarieji jausmai priskiriami ir problematiškiems psichologiniams požymiams. Tačiau naujausi tyrimai atskleidžia, kad tai yra skirtingi emociniai patyrimai. Teigiama, jog kaltės jausmas sukelia tam tikro asmens atlikto nepageidaujamo elgesio apmąstymus, o gėda priverčia jaustis blogai save patį. Kaltės jausmas sukelia situacinę įtampą, sąžinės graužaties ir apgailestavimo dėl savo elgesio jausmą. Gėda priverčia gūžtis, sukelia norą pasitraukti iš gėdingos situacijos. Kaltės jausmas skatina skriaudos atlygininimą, klaidos pripažinimą, atsiprašymą, gėda – norą pasislėpti, atkeršyti ir išsigynimą.

Išnašos
-------

1. ↑  Kaltės jausmas. Aiškinamasis psichologijos terminų žodynas. Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras, 2019. – 376 p. ISBN 9785420018125.
2. ↑  *Kaltės jausmas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-11-22.
3. ↑  *Encyclopedia of psychology*. Kazdin, Alan E. Washington, D.C.: American Psychological Association. 2000. ISBN 1-55798-650-9. OCLC 42692282.
Koordinatės: 54°18′14″ š. pl. 25°0′34″ r. ilg.﻿ / ﻿54.30389°š. pl. 25.00944°r. ilg.﻿ / 54.30389; 25.00944

Šalčios–Tetėnų miškai prie Tetervinų kaimo
**Šalčios–Tetėnų miškai** – miškų masyvas pietryčių Lietuvoje, Šalčininkų rajone, į pietus nuo Šalčios, tarp Pabarės, Tetėnų ir Žygmantiškių. Priklauso Valkininkų miškų urėdijai, Žygmantiškių girininkijai. Apima 16,2 km² plotą.

Šalčios–Tetėnų miškų masyvą sudaro Šalčios, Tetėnų, Nevainionių, Kokavkos miškai. Kitapus Šalčios driekiasi Rūdininkų giria. Miškais teka Šalčios intakai – Maltupis, Ciras.

Medynai:

* pušynai: 85 %
* eglynai: 9 %
* beržynai: 5 %
* juodalksnynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 65 % medynų, pusamžiai medžiai 31 %, pribręstantys 3 %, brandūs 1 %.

Miškų gyvūnija negausi. Didelė dalis miškų patenka į Šalčios hidrografinį draustinį.

Miške, Šalčios pakrantėje stūkso Tetervinų piliakalnis, Tetėnų miške (85 kv.) ir Nevainionių miške (92 kv.) – pilkapynai. Vakarinį pakraštį kerta kelias  **105**  Pirčiupiai–Eišiškės . Greta Šalčios–Tetėnų miškų įsikūrę: Pabarė, Serbentai, Kukiškės, Tetervinai, Nevainionys, Pavariai, Tetėnai, Žygmantiškės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Šalčios–Tetėnų miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 152
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Masava |
| --- |
|  |
|  |
| 

MasavaMasava

15°36′33″ š. pl. 39°26′43″ r. ilg.﻿ / ﻿15.60917°š. pl. 39.44528°r. ilg.﻿ / 15.60917; 39.44528﻿ (Masava)Koordinatės: 15°36′33″ š. pl. 39°26′43″ r. ilg.﻿ / ﻿15.60917°š. pl. 39.44528°r. ilg.﻿ / 15.60917; 39.44528﻿ (Masava) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Eritrėjos vėliava Eritrėja |
| **Regionas** | Šiaurinė Raudonoji Jūra |
| **Apskritis** | Masavos apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 36 700  |
| **Altitudė** | 63 m |

**Masava** (*Massaua* arba *Massawa* arba *Mits'iwa*) – miestas šiaurės rytų Eritrėjoje, uostas prie Raudonosios jūros, netoli nuo Asmaros. 19,4 tūkst. gyventojų (1989). Miestas išsidėstęs tiek žemyninėje dalyje, tiek ir salose. Uostas yra tarp žemyno ir salų. Išvystyta pramonė: jūros druskos gamyba, klijų gamyba, žvejyba.

Istorija
--------

Ilgą laiką Masava priklausė Abisinijai (dabartinė Etiopija), XVI–XVIII amžiuje priklausė Osmanų imperijai. 1864 m. perduota Egiptui. 1885 m. Masavą užėmė Italijos kariuomenė, priskyrė Eritrėjai ir maždaug iki 1900 m. Masava buvo Eritrėjos sostinė (vėliau ja tapo Asmara). Antrojo pasaulinio karo metu (1941 m.) Masavą užėmė britai, kurie ją valdė iki 1952 metų, kai remiantis JTO Generalinės asamblėjos sprendimu Eritrėja sudarė federaciją su Etiopija, o dar po 10 metų tapo Etiopijos dalimi.
Michael Page International plc|  
PageGroup |
| Forma | Akcinė bendrovė |
| Pramonė | Paslaugų sektorius |
| Įkurta | 1976 m. |
| Įkūrėjas (-ai) | Michael Page, Bill McGregor |
| Centrinė būstinė | Veibridžas, Saris, Jungtinė Karalystė |
| Aptarnaujama teritorija | Pasauliniu mastu |
| Svarbiausi darbuotojai | Robin Buchanan (pirmininkas)Stephen Ingham (CEO) |
| Paslaugos | Įdarbinimo agentūra, žmogiškųjų išteklių vadyba |
| Pajamos | 1064,9 mln. svarų (2015 m.) |
| Pelnas | 66,2 mln. svarų (2015 m.) |
| Darbuotojų | 5622 (2016 m.) |
| Tinklalapis | www.pagegroup.co.uk |

**Michael Page** (pristatoma kaip **PageGroup**) – Jungtinėje Karalystėje įsikūrusi tarptautinė įdarbinimo agentūra, kurios akcijomis prekiaujama Londono vertybinių popierių biržoje, FTSE 250 Index.

Istorija
--------

Įmonė buvo įkurta 1976 m. Michael Page ir Bill McGregor, kurie įdarbindavo buhalterius nuolatiniam darbui Jungtinėje Karalystėje. Pora veiklą pradėjo Londone, bet jau 1979 m. buvo atidarę biurus Mančesteryje, Birmingame, Glazge, Lidse bei Bristolyje. 1985 m. buvo atidarytas biuras Australijoje, vėliau sekė biuras Prancūzijoje 1986 m.

Nuo 2012 m. spalio mėn. „Michael Page International" pristatinėja save kaip „PageGroup" ir operuoja trimis pagrindiniais prekės ženklais: „Page Executive", „Michael Page" ir „Page Personnel", remiantis keliais pridėtiniais prekės ženklais, kuriais įmonė disponuoja tarptautiniu mastu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Teresienė, Deimantė (2011-09-21). „Pasaulio akcijų rinkų apžvalga" (PDF). *vz.lt*. Nuoroda tikrinta 2016-06-09. [neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* Oficiali „PageGroup" svetainė