recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Nikolajus Mitkinasrus. *Николай Митькин*** |
| --- |
| Gimė | 1929 m. kovo 13 d.Ivina, Leningrado sritis |
| Mirė | 1998 m. vasario 9 d. (68 metai) |
|  |
| Veikla | partinis veikėjas |
| Pareigos | LKP CK II sekretorius |
| Partija | 1954 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1953 m. Karelijos-Suomijos universitetas, 1968 m. Visuomenės mokslų akademija prie SSKP CK |

**Nikolajus Mitkinas** (rus. *Николай Андреевич Митькин*, 1929 m. kovo 13 d. Ivinoje, Leningrado sritis – 1998 m. vasario 9 d.) – sovietinis partinis veikėjas.

Biografija
----------

1953 m. baigė Karelijos-Suomijos universitetą. Nuo 1954 m. SSKP narys. 1959–1960 m. SSKP Karelijos srities komiteto sektoriaus vedėjas, 1960–1961 m. šio komiteto Politinio švietimo namų vedėjas, skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1961–1963 m. SSKP Petrozavodsko miesto komiteto sekretorius, 1963–1965 m. II sekretorius. 1968 m. baigė Visuomenės mokslų akademiją prie SSKP CK. 1968 m. istorijos mokslų kandidatas. 1968–1969 m. SSKP Karelijos srities komiteto lektorius. 1969–1984 m. SSKP CK instruktorius. 1984–1986 m. sektoriaus vedėjas. 1986–1988 m. LKP CK II sekretorius. Nuo 1986 m. LKP CK ir jo Biuro narys. Nuo 1986 m. LSSR AT deputatas.

Vadovavo tautinio atgimimo ir demokratinių procesų slopinimo akcijoms. 1988 m. sausio-vasario mėn. kovos su Vasario 16 d. minėjimu operatyvinio štabo vadovas. Nesėkmingai bandė sutrukdyti Lietuvos persitvarkymo sąjūdžio kūrimuisi, atvirai vadindamas šią organizaciją fašistine ir reikalaudamas mesti iš partijos Sąjūdžio iniciatyvinės grupės narius. 1988 m. dėl bolševikinių įsitikinimų, vienvaldiškumo, asmeninių ambicijų jo atsistatydinimo reikalavo LSSR mokslų akademijos darbuotojai, Sąjūdžio mitingų dalyviai. 1988 m. rugsėjo 28 d. jo iniciatyva ir LKP CK I sekretoriaus Ringaudo Songailos pritarimu prieš taikaus mitingo Vilniuje dalyvius buvo panaudoti specialūs SSRS vidaus kariuomenės daliniai. 1988 m. spalio mėn. pirmą kartą sovietų okupacijos metais prieš SSKP CK valią LKP CK daugumos narių nutarimu atleistas iš pareigų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jadvyga Skurauskienė. *Nikolajus Mitkinas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 115
2. ↑  Ilgas nomenklatūros ruduo // Lietuvos žinios, 2009-11-13[neveikianti nuoroda]
3. ↑  Vytautas Tininis. *Nikolajus Mitkinas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 254 psl.

  


| Partijos politinės pareigos |
| --- |
| Prieš tai: **Nikolajus Dybenka** | **LKP CK II sekretorius**1986–1988 m. | Po to:**Vladimiras Beriozovas** |
| **Nelė Mazalaitė** |
| --- |
| Gimė | 1907 m. rugsėjo 2 d.Darbėnai |
| Mirė | 1993 m. spalio 31 d. (86 metai)Bruklinas |
|  |
| Veikla | Lietuvos rašytoja, JAV lietuvių visuomenės veikėja. |

**Nelė Mazalaitė** (1907 m. rugsėjo 2 d. Darbėnai – 1993 m. spalio 31 d. Bruklinas) – Lietuvos rašytoja, JAV lietuvių visuomenės veikėja.

Biografija
----------

Baigusi Klaipėdos gimnaziją 1931-1940 m. dirbo Vidaus reikalų ministerijoje Kaune. Buvo Lietuvių rašytojų draugijos narė, dalyvavo moterų rašytojų rengiamuose literatūriniuose vakaruose, rašė kūrinėlius vaikams. Kūrybą spausdino periodiniuose leidiniuose „Rytas", „Naujoji Romuva", „Naujoji vaidilutė", „Židinys", „Ateitis", „Aidai" ir kituose. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Kūrė montažus lietuvių šventėms, publicistinius straipsnius spausdino almanache „Baltija", neperiodiniame literatūriniame žurnale „Gintaras". 1949 m. išvyko į JAV, gyveno Brukline.

Kūryba
------

Jau pirmaisiais novelių rinkiniais įsitvirtino kaip viena ryškiausių ketvirtojo-penktojo dešimtmečio rašytojų. Novelėse dažniausiai vaizduojamas moters pasaulis, būdingas romantiškas siužetas – klajonės, išėjimai, sugrįžimai, atsitiktinumai, gyvenimo trapumas. Lyriniai intarpai, gamtos poetizavimas, psichologinis meilės atskleidimas siejasi su pakylėtu dvasingumu. Muzikos pradą ji perėmė iš neoromantinės impresionistinės skandinavų tradicijos. Novelėse vaizduojamas provincijos inteligentų gyvenimas. Pokario rinkiniuose sukūrė savitą literatūrinį romantizuotos legendos žanrą. Romanai siužetu ir pasakojimo linijomis pratęsia novelistikos tematiką ir problematiką.

Svarbiausias akcentas tiek novelistikoje, tiek romanuose – jos moterys nėra „rūpesčių moterys". Jos gali sau leisti svajoti, įsimylėti, o tarpu vyrai uždirba pinigus (dažniausiai tarnauja valdiškose įstaigose). Rašytoja kuria idealų, tobulą moters paveikslą, todėl jos novelių moterys apdovanotos visomis dorybėmis – išsilavinusios, muzikalios, patrauklios. Tokių moterų ateitis – vienatvė (vienatvė šeimoje arba vienatvė visuomenėje – senmergystė). Tačiau vienatvę jos renkasi pačios. Tai lyg apsauginė priemonė, tai pasirinkimas būti nepažeidžiamoms, nes nuo realybės paprasčiausiai pasislepiama.

Jos kūrybos išversta į anglų, čekų, ispanų, italų, latvių kalbas.

Bibliografija
-------------

* Pajūrio moterys, novelės, 1939 m.
* Miestas, kurio nėra, novelės, 1939 m.
* Karaliaus ugnys, novelės, 1942 m.
* Apversta valtis, novelės, 1948 m.
* Legendos apie ilgesį, novelės, 1948 m. BALF premija
* Mėnuo, vadinamas medaus, romanas, 1951 m.
* Gintariniai vartai, novelės, 1952 m.
* Saulės takas, romanas, 1954 m.
* Negestis, romanas, 1955 m.
* Pjūties metas, romanas, 1956 m.
* Legendos apie ilgesį, novelių ir legendų rinktinė, Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2007 m. ISBN 978-9986-39-497-6

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydronė Kolevinskienė. *Nelė Mazalaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 483 psl.

Nuorodos
--------

* D. M. Jesaitytė. Nelės Mazalaitės „Legendos apie ilgesį". Aidai, 1949 m.
**Nikolajus Berežkovas** (rus. *Николай Бережков*, 1886 m. birželio 12 d. Žemutinis Naugardas – 1956 m. kovo 12 d. Maskva) – rusų istorikas, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės istorijos tyrinėtojas.

Biografija
----------

Dirbo Rusijos imperijos teisingumo ministerijos archyve Maskvoje. Nuo 1917 m. Maskvos archeologijos instituto, Žemutinio Naugardo universiteto dėstytojas. 1924–1935 m. dirbo Maskvos muziejuose, nuo 1935 m. – TSRS mokslų akademijos Istorijos institute.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės XV a. – XVI a. istoriją ir jos šaltinius, rusų metraščių chronologiją. Svarbiausias darbas – „Lietuvos Metrika kaip istorijos šaltinis" (d. 1. Apie Lietuvos Metrikos knygų pradinę sandarą iki 1522 m. 1946 m.). Iš kelių kitų (nebaigtų) darbų paskelbtas „Lietuvos didžiųjų kunigaikščių itinerarijus Lietuvos Metrikos (1481–1530 m.) duomenimis" (išspausdintas leidinyje *Археографический ежегодник за 1961 год*, 1962 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Nikolajus Berežkovas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 777 psl.
Koordinatės: 54°34′10″ š. pl. 24°4′44″ r. ilg.﻿ / ﻿54.56944°š. pl. 24.07889°r. ilg.﻿ / 54.56944; 24.07889

|  |
| --- |
| **Nemajūnų pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Nemajūnų pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Nemajūnų pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Geležūnai, Birštono savivaldybė |
| **Direktorius(-ė)** |  |
| **Mokinių skaičius** | 36 |
| **Įkūrimo data** | 1903 m. |
| **Uždarymo data** | 2007 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 8 |

**Nemajūnų pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Birštono savivaldybėje, Geležūnuose, vykdžiusi pradinio ir pagrindinio ugdymo programas. Įstaigos kodas 190196521.

Istorija
--------

Nemajūnų mokyklos vardas rašytiniuose šaltiniuose aptinkamas 1802 m. kai buvo atidaryta pirmoji priebažnytinė mokykla. Išlikę tik epizodinės žinios.

1903 m. Jiezno valsčiaus Nemajūnų kaime atidaryta 4 skyrių mokykla. Joje buvo dėstoma rusų kalba, dirbo mokytojas Lachanov. I pasaulinio karo metu mokykla buvo sudeginta ir 1914-1915 m. visai uždaryta. 1916 m. mokykla vėl pradėjo veikti, joje dirbo mokytojas Stasys Laukaitis. 1941/1942 m. pradeda veikti V skyrius, o 1942/1943 m.–VI skyrius. 1952 m. mokykla tampa septynmete, 1962 m. aštuonmete mokykla. 1960 m. rugsėjo 1 dieną atvėrė duris nauja dviejų aukštų medinė mokykla. Iki tol mokyklos klasės veikė trijuoe pastatuose.

Nuo 2007 m. balandžio 30 d. Birštono savivaldybės tarybos sprendimu Nemajūnų pagrindinė mokykla tapo Birštono gimnazijos filialu.

Buvusios mokyklos patalpose įkurdintas Nemajūnų dienos centras.

Direktoriai
-----------

* 1937 m. Petras Urnevičius;
* 1945 m. Juozas Žitkus;
* 1946 m. Stasys Mališauskas;
* 1947 m. Ona Balčiukynienė;
* 1950 m. Jonas Ardaravičius;
* 1954 m. Petras Stankevičius;
* 1955 m. Antanaitis;
* 1956 m. Aldona Greskienė;
* 1959 m. V. Vaičiūnienė;
* 1963 m. Juozas Zalieckas;
* 1971 m. Ona Šaulinskienė;
* 1976 m. Aldona Valatkienė;
* 1978 m. Algirdas Žiogas;
* 1987 m. – Irena Šliaužienė.

Žymiausi mokytojai
------------------

* Gražina Bunevičiūtė, direkorės pavaduotoja;
* Auksė Pempienė, direktorės pavaduotoja;
* Vytas Kederys, istorijos vyr. mokytojas.

Žymiausi mokiniai
-----------------

* Jonas Albertavičius, žurnalistas;
* Nijolė Anisimovienė, habilituota mokslų daktarė;
* Ričardas Daunoravičius, gydytojas;
* Jonas Kazlauskas, kalbininkas, profesorius;
* Alvydas Kirkliauskas, Lietuvos galiūnas;
* Stasė Markūnienė, žurnalistė;
* Dalia Urnevičiūtė, poetė.

Nuorodos
--------

* Svetainė Archyvuota kopija 2007-08-11 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| Armėnijos revoliucinė federacijaՀայ Յեղափոխական Դաշնակցութիւն |
| Lyderis | Hrant Markarian |
| Įkurta | 1890 m. |
| Narių skaičius | 6 800 |
| Politinė ideologija | Socialdemokratija 
 būstinė = Jerevanas |
| Svetainė |
| www.arfd.am |

**Armėnijos revoliucinė federacija**, (**ARF**, arm.: *Hay Heghapokhakan Dashnaktsutiun*, sutrumpintai: *Dashnaktsutiun*, *Dashnak*, *Tashnak*) – seniausia Armėnijos politinė partija, veikianti Armėnijoje, Kalnų Karabache ir Libane. Nacionalistinė, socialistinė, demokratinė ir revoliucinė partija, siekianti atkurti laisvą, nepriklausomą ir vieningą Armėniją.

Kovoje už nepriklausomybę
-------------------------

ARF įkurta 1890 m. kaip koordinuojantis revoliucinis organas. 1918 m. dašnakų vadovaujami armėnai iškovojo dalies savo žemių nepriklausomybę nuo Turkijos, 1918 m. vasario mėn. buvo sudarytas Užkaukazės seimas, bet, prasidėjus Turkijos invazijai, 1918 m. gegužės 28 d. paskelbta Armėnijos respublika. ARF buvo valdanti partija.

Į pagalbą Armėnijai atėjusi Antantė privertė turkus išeiti, tačiau 1920 m. lapkričio 29 d. armėnai buvo priversti paklusti sovietų Rusijos ultimatumui. 1921 m. ARF organizavo sukilimą prieš Rusijos komunistų invaziją, bet pralaimėjo. ARF toliau veikė tik užsienio diasporoje.

Atgimimas
---------

1990 m. ARF buvo atkurta, bet prezidento L. Ter-Petrosiano uždrausta, uždaryti partijos laikraščiai, suimti ne tik ARF, bet ir jos jaunimo, moterų, sporto organizacijų vadovai. Partijos legalizavimas 1998 m. buvo pirmasis naujojo prezidento Roberto Kočariano žingsnis.

2003 m. parlamento rinkimuose gavo 8 vietas iš 131, taip pat dvi vietas Armėnijos vyriausybėje. 2005 m. partijos atstovų parlamente padaugėjo iki 11, ji su Armėnijos respublikonų partija ir centristine Teisingumo partija sudarė valdančiąją koaliciją.

2005 m. rinkimuose į Kalnų Karabacho parlamentą ARF gavo 9 iš 33 vietų.

ARF taip pat turi 6 vietas iš 128 Libano Nacionalinėje asamblėjoje.

Struktūra
---------

Pasaulinis partijos kongresas renka ARF biurą ir Armėnijos asamblėją. Biuras sudaro Vykdomąją tarybą.

JAV leidžia dienraščius „*Asbarez*", dalį jo tiražo – anglų kalba, „*Armenian Weekly*", savaitraštį „*Hairenik*", Irane – dienraštį „Alik", Armėnijoje savaitraštį „*Jerkir*".

Būstinė Londone. SI narė stebėtoja nuo 1996 m. rugsėjo 9 d. konsultacinė narė nuo 1999 m. lapkričio 8 d. tikroji narė nuo 2003 m. spalio 27 d.

Pirmininkai
-----------

* 1999 m. – Marijus Nalpaltianas,
* 2001 m. – Hrantas Markarjanas,
* 2003 m. – Hrairas Karapetianas
* 2005 m. – Levonas Mkrtčianas.

Nuorodos
--------

* Libano organizacijos puslapis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Druskininkų šv. Pantaleono cerkvė |
| --- |
| **Savivaldybė** | Druskininkų savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Druskininkai |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1895 m. |

**Druskininkų Šv. Pantaleono cerkvė** – nuo 1895 m. iki XX a. penktojo dešimtmečio Druskininkuose egzistavusi stačiatikių cerkvė, priklausiusi Druskininkų Dievo Motinos ikonos „Visų liūdinčiųjų Džiaugsmas" parapijai.

Istorija
--------

Cerkvė pastatyta 1895 m. kai į mieste anksčiau pastatytą Druskininkų Dievo Motinos ikonos „Visų liūdinčiųjų Džiaugsmas" cerkvę pradėjo nebetilpti tikintieji. 1893 m. miesto valdžia davė leidimą cerkvės statyboms bei buvo pradėti rinkti pinigai šventovės statyboms. Šventovės pastatas buvo sujungtas su šalia stovėjusia mokykla. Cerkvė pašventinta 1895 m. gegužės 28 dieną. Po I pasaulinio karo, 1918 m. cerkvė buvo perduota katalikų bažnyčiai, tačiau čia nebuvo vykdomos pamaldos. Po II pasaulinio karo šventovė buvo paversta į šokių klubą, o vėliau ir visai nugriauta.

Literatūra
----------

* G. Szlewis, Православные храмы Литвы, Свято-Духов Монастыр, Vilnius 2006, ISBN 9986-559-62-6

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
| ***Princesė ir vargšas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Il principe abusivo |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Alessandro Siani |
| Scenaristas (-ai) | Alessandro SianiFabio Bonifacci |
| Vaidina | Alessandro Siani  Christian De Sica  Sarah Felberbaum  Serena Autieri |
| Metai | 2013 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 97 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Princesė ir vargšas** (it.  *Il principe abusivo*) – 2013 m. Italijoje sukurta komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Sarah Felberbaum – princesė Leticija
* Alessandro Siani – Antonijus
* Christian De Sica – Anastazijus
* Serena Autieri – Džesika
* Nello Iorio – Čiro
* Raffaele Musella – Pino

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Nedidelės Europos kunigaikštystės princesė trokšta atsidurti dėmesio centre, kad apie ją rašytų spauda. Po svarstymų, rūmų tarnautojai pasiūlo planą: princesę supažindinti su eiliniu vaikinu ir vėliau paskelbti apie jų sužadėtuves. Kandidatu išrenkamas Antonijus pasirodo ne toks ir paprastas, o savo neprognozuojamu elgesiu ir tiesmukumu tiesiog griaunantis ilgametes rūmų tradicijas. Vis tik, kai galiausiai nusprendžiama, kad planas netinkamas ir princesė su Antonijusi išskiriama, abu supranta, kad, nepaisant didžiulių skirtumų, įsimylėjo vienas kitą...

Apdovanojimai
-------------

* David di Donatello (nominacija) – jaunimo apdovanojimas (A.Siani) (2013)
* Bastijos Italijos filmų festivalis (nominacija) – didysis žiuri prizas (2014)
Populiacijos kitimas 1950−2007 m. Gyventojų skaičius pateikiamas milijonais. (Padidinti grafiką galima ant jo paspaudus kairiu pelės mygtuku)
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Uzbekijos demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 27 865 738 (2010 m. apskaičiavimai) 

**Struktūra pagal amžių:**

* *0−14 m.:* 28,1 %
* *15−64 m.:* 67 %
* *65 m. ir vyresni:* 4,9 % (2010 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus mediana:**

* *bendra:* 25,2 m.
* *vyrų:* 24,7 m.
* *moterų:* 25,8 m. (2010 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 0,938 % (2010 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 17,51 gimimų/1 000 gyv. per metus (2010 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 5,29 mirčių/1 000 gyv. per metus (2010 m. apsk.)

**Migracijos indeksas** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): -2,84 migrantų/1 000 gyv. (2010 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 37 % (2008 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:** + 1,6 % (2005 m. apsk.)

**Lyčių santykis**: 

* *Gimimo metu:* 1,06 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,05 vyro vienai moteriai
* *15−64 metų:* 0,99 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 0,75 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 0,99 vyro vienai moteriai (2010 m. apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 22,66 mirusiųjų/1 000 gimimų (2010 m. apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 72,24 m.
* *vyrų:* 69,22 m.
* *moterų:* 75,44 m. (2010 apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:**

* *bendras:* 99,3 %
* *vyrų:* 99,6 %
* *moterų:* 99 % (2003 m. apsk.)

**Pasiskirstymas pagal religijas:**

* musulmonai: 88 %
* stačiatikiai: 9 %
* kiti: 3 %

Šaltiniai
---------

* Puslapis apie šalį CŽV pasaulio faktų knygoje (angliškai) Archyvuota kopija 2016-07-09 iš Wayback Machine projekto.

  

v • a • r **Azijos gyventojai** 

Afganistanas |
Armėnija |
Azerbaidžanas |
Bahreinas |
Bangladešas |
Brunėjus |
Butanas |
Egiptas |
Filipinai |
Gruzija |
Indija |
Indonezija |
Iranas |
Irakas |
Izraelis |
Japonija |
Jemenas |
Jordanija |
Jungtiniai Arabų Emyratai |
Kambodža |
Kataras |
Kazachija |
Kinija |
Kipras |
Kirgizija |
Kuveitas |
Laosas |
Libanas |
Malaizija |
Maldyvai |
Mongolija |
Mianmaras |
Nepalas |
Omanas |
Pakistanas |
Pietų Korėja |
Rytų Timoras |
Rusija |
Saudo Arabija |
Singapūras |
Sirija |
Šiaurės Korėja |
Šri Lanka |
Tadžikija |
Tailandas |
Turkija |
Turkmėnija |
Uzbekija |
Vietnamas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Myrmecophagidae** |
| --- |
| Didžioji skruzdėda (Myrmecophaga tridactyla)Didžioji skruzdėda (*Myrmecophaga tridactyla*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Nepilnadančiai  *( Xenarhra)* |
| Šeima: | Skruzdėdiniai  *( Myrmecophagidae)* |

 |

**Skruzdėdiniai** (*Myrmecophagidae*) – nepilnadančių (*Xenarhra*) būrio žinduolių šeima. Ilgauodegiai, plaukuoti gyvūnai, turintys ilgą snukį ir prisitaikę maitintis termitais. Termitynus ardo itin stipriomis su didžiuliais nagais priekinėmis galūnėmis. Termitus renka labai ilgu lipniu liežuviu. Gresiant pavojui skruzdėda atsiremia į kamieną, atsistoja ant užpakalinių kojų, pasiremia uodega ir laiko stiprias priekines kojas ištiesusi į šonus. Tokioje padėtyje ji gali kirsti užpuolikui ilgais, aštriais priekinių kojų nagais.

Šeimoje 3 gentys ir 4 rūšys, paplitusios Centrinėje ir Pietų Amerikoje:

* Nykštukinė skruzdėda (*Cyclopes didactylus*)
* Didžioji skruzdėda (*Myrmecophaga tridactyla*). **Pav.**
* Meksikos skruzdėda (*Tamandua mexicana*)
* Mažoji skruzdėda (*Tamandua tetradactyla*)
| **Irena Misevičienė** |
| --- |
| Gimė | 1950 m. liepos 23 d. (72 metai)Kaunas |
|  |
| Organizacijos | Kauno medicinos universitetas |
| Pareigos | prorektorė, profesorė |
|  |
| Išsilavinimas | habilituota biomedicinos mokslų daktarė |
| Alma mater | Kauno medicinos institutas |

**Irena Misevičienė** (g. 1950 m. liepos 23 d. Kaunas) – Lietuvos gydytoja, sveikatos apsaugos organizatorė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija
----------

1968 m. baigė Kauno J. Aleksonio vidurinę mokyklą. 1974 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1990 m. medicinos mokslų daktarė.

Nuo 1974 m. Kauno medicinos instituto (1989–1998 m. Kauno medicinos akademija, nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytoja, nuo 1993 m. profesorė. 2002-2009 m. Kauno medicinos universiteto prorektorė. 1975–1981 m. dirbo Širdies ir kraujagyslių sistemos fiziologijos ir patologijos mokslo tyrimų institute prie Kauno medicinos instituto, 1981–1991 m. Centrinės mokslinio tyrimo laboratorijoje prie Kauno medicinos instituto. 1991–1997 m. Kauno medicinos akademijos Biomedicinos tyrimų instituto direktoriaus pavaduotoja, 1997-2009 m. – direktorė.

1998–2000 m. Europos patariamojo komiteto sveikatos mokslams narė, nuo 1982 m. tarptautinių Pasaulio sveikatos organizacijos koordinuojamų programų ir projektų koordinatorė.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo sritis – visuomenės sveikata, sveikatos politika, sveikatos sistemos tyrimai. Paskelbė daugiau kaip 300 mokslinių straipsnių.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Ave vita", 2009 m. gegužės 29 d. Nr. 21, „Senato nutarimai. Senato posėdyje. 2009 m. gegužės 22 d."
2. ↑  *Irena Misevičienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 213 psl.
| Druskininkų senovės gyvenvietė |
| --- |
|  |
| 

Druskininkų senovės gyvenvietėDruskininkų senovės gyvenvietė

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°00′54″š. pl. 24°01′19″r. ilg.﻿ / ﻿54.014972°š. pl. 24.021899°r. ilg.﻿ / 54.014972; 24.021899Koordinatės: 54°00′54″š. pl. 24°01′19″r. ilg.﻿ / ﻿54.014972°š. pl. 24.021899°r. ilg.﻿ / 54.014972; 24.021899 |

 |
| Vieta | Druskininkų savivaldybė |
| Seniūnija | Druskininkai |
| Plotas | 1,8 ha |
| Naudotas | XVII–VI a. pr. m. e. |
| Žvalgytas | 1953–1959, 1978 m. |
| Registro Nr. | u. k. 3691 / A267P / AR1415 |

**Ratnyčios senovės gyvenvietė** (nacionalinio reikšmingumo lygmens valstybės saugomas kultūros paminklas: unikalus kodas – 3691, senasis registro kodas – A267P, senasis kultūros paminklų sąrašo numeris – AR1415)) – archeologinė gyvenvietė Druskininkų miesto teritorijos rytiniame pakraštyje, į rytus nuo „Eglės" sanatorijos, 1,2 km į šiaurės rytus nuo Ratnyčios ir 0,8 km į vakarus nuo kelio  **A4**  Vilnius–Varėna–Gardinas , Grūtos upelio (Nemuno dešiniojo intako) kairiajame krante, prie Girininkijos tvenkinio.

Vieta
-----

Senovės gyvenvietė yra miške. Įrengta Grūtos upelio kairiojo kranto kyšulyje, kurį iš pietų, rytų ir šiaurės rytų pusių juosia tvenkinys. Kyšulys pleišto pavidalo, žemėja link rytinio galo. Jo šlaitai vidutinio statumo, iki 5–7 m aukščio. Vakarinė teritorijos dalis gana lygi, nežymiai kylanti į vakarus.

Teritorija apaugusi spygliuočiais medžiais. Vietomis matosi Pirmojo pasaulinio karo apkasų vietos. Pietine dalimi rytų – vakarų kryptimi nutiestas asfaltuotas dviračių takas Druskininkai–Grūto parkas.

Teritorijos plotas – 18188 m².

Tyrimai
-------

Nuo XX a. pr. gyvenvietės teritorijoje buvo randama įvairių archeologinių radinių. Tarp 1953–1959 m. ją žvalgė Konstantinas Jablonskis, 1978 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (archeologas Jonas Balčiūnas).

Rasta žalvario amžiaus akmens dirbinių: pradėtas trikampis antgalis, muštukai, keramika su grūsto granito priemaišomis.

Gyvenvietė datuojama XVII–VI a. pr. m. e.

1992 m. registruota Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše, 1998 m. paskelbta kultūros paminklu, 2005 m. pripažinta valstybės saugomu kultūros paveldo objektu, kuris turi archeologinio ir kraštovaizdžio vertingųjų savybių pobūdį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Wandalin Szukiewicz. Ślady epoki kamiennej w gub. Wileńskiej. – Kwartalnik Litewski. – 1910. – T. 1. – S. 53
2. ↑  Jonas Balčiūnas. 1978 metų žvalgomosios archeologinės ekspedicijos Varėnos rajone ataskaita. – Lietuvos istorijos instituto rankraštynas. – F. 1, b. 2239. – P. 36
3. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas. – Vilnius, 1974. – T. 1. – P. 68
4. ↑  Druskininkų, Ratnyčios senovės gyvenvietė, Druskininkai, Druskininkų sav. Archyvuota kopija 2016-11-19 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* „Druskininkų, Ratnyčios senovės gyvenvietė". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2016-06-11.
| Hantsvilisangl. *Huntsville* |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

HantsvilisHantsvilis

34°43′48″ š. pl. 86°35′6″ v. ilg.﻿ / ﻿34.73000°š. pl. 86.58500°r. ilg.﻿ / 34.73000; 86.58500﻿ (Hantsvilis)Koordinatės: 34°43′48″ š. pl. 86°35′6″ v. ilg.﻿ / ﻿34.73000°š. pl. 86.58500°r. ilg.﻿ / 34.73000; 86.58500﻿ (Hantsvilis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6)------ vasaros: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Alabama Alabama |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1809 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 180 105  |
| **Plotas** | 543,9 km² |
| **Tankumas** (2010) | 331 žm./km² |
| **Altitudė** | 193 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.hsvcity.com |
|  **Vikiteka** | Hantsvilis |

**Hantsvilis** (angl. *Huntsville*) – miestas Alabamos valstijos šiaurėje, JAV; Madisono apygardos centras. 2010 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 180 105 gyventojai (pagal ši rodiklį miestas yra ketvirtas valstijoje), o visoje metropolinėje zonoje – 417 593.

Netoli miesto yra Redstouno arsenalo karinė bazė, kur įsikūręs NASA Maršalo kosminių skrydžių centras.

Istorija
--------

Hantsvilio apylinkės 1871 m.
Gyvenvietę 1805 m. įkūrė Amerikos revoliucijos karo veteranas Džonas Hantas (*John Hunt*), kurio garbei miestas ir pavadintas. 1811 m. Hantsvilis pirmasis Alabamos valstijoje gavo miesto statusą, o 1819 m. Alabamą pripažinus viena iš Amerikos valstijų, miestas tapo valstijos sostine. Vėliau ji perkelta į Montgomerį. Buvo plėtojama maisto (javai), medvilnės, geležinkelių pramonė. 1855 m. nutiestas geležinkelis, sujungęs Atlanto pakrantę su Misisipės upe. Keletas JAV pilietinio karo mūšių vyko miesto apylinkėse.

1940 m. Hantsvilis tebebuvo mažas miestelis su 13 000 gyv. Tačiau jau 1941 m. gyventojų sk. išaugo, kai prie miesto ribų buvo prijungta 140 km² teritorijos, kurioje buvo įkurtos trys šaudmenų gamyklos ir apgyvendinta 20 000 darbuotojų.

1950 m. čia buvo perkelta apie 1 000 darbuotojų iš Teksaso *Fort Bliss* karinės bazės ir įkurtas karinių raketų centras (OGMC), kur vėliau buvo sukurta balistinė Redstone raketa.

1960 m. netoliese buvo įkurtas Maršalo kosminių skrydžių centras, apėmęs 7,4 km² plotą. Jame įsidarbino dar apie 4 670 darbuotojų. Čia buvo konstruojami raketos Saturnas V startiniai varikliai.

* Istorinių raketų parkas, JAV Kosminių skrydžių ir raketų centrasIstorinių raketų parkas, JAV Kosminių skrydžių ir raketų centras
* Space Shuttle Pathfinder*Space Shuttle Pathfinder*

Šaltiniai
---------

1. ↑  Baker, Michael; *Redstone Arsenal: Yesterday and Today*, U.S. Government Printing Office, 1993-758-626/80050
**Irena Kazlauskaitė – Vabalienė (Norvaišienė)** (g. 1935 m. rugsėjo 27 d. Žemaičių Kalvarijoje, Plungės raj.) – lietuvių kino dailininkė, rūbų modeliuotoja. Lietuvos dailininkų sąjungos, Lietuvos kinematografininkų sąjungos narė.

Biografija
----------

1955 – 1959 m. mokėsi Vilniaus lengvosios pramonės technikume, 1963 – 1968 m. studijavo Vilniaus dailės institute. 1959 – 1974 m. dirbo Vilniaus modelių namų rūbų modeliuotoja, nuo 1970 m. buvo Lietuvos kino studijos dailininkė.

Vyras Raimondas Vabalas, kino režisierius ir scenaristas.

Kūryba
------

Sukūrė apie 40 kilimų, 25 mini kilimus, 25 muzikos kolektyvų (orkestrų, chorų, ansamblių) koncertinius kostiumus, Lietuvos universitetų senatų narių, rektorių togas, daugiau nei 30 miestų ir organizacijų vėliavas. Dalyvavo parodose Lietuvoje, Lenkijoje, Čekoslovakijoje, Rusijoje, Vengrijoje, Bulgarijoje, Čilėje, Suomijoje, Prancūzijoje, Italijoje, Japonijoje.

Surengė dvi retrospektyvines autorines parodas (1986 ir 1995 m.). I. Vabalienės darbų turi įsigiję Prancūzijos, JAV, Vokietijos, Rusijos, Italijos kolekcionieriai. Didžioji darbų dalis – Lietuvos muziejų nuosavybė (Vilniuje ir Kaune). Jos darbai pristatyti knygoje "Lietuvos gobelenas".

2009 m. apdovanota Vyriausybės kultūros ir meno premija.

**Kino filmų dalininkė statytoja**

* 1980 – Rungtynės nuo 9 iki 9, rež. Raimondas Vabalas
* 1990 – Miškais ateina ruduo, rež. Raimondas Vabalas.

**Filmų kostiumų dailininkė**

* 1972 – Akmuo ant akmens, rež. Raimondas Vabalas
* 1973 – Ties riba, rež. Raimondas Vabalas
* 1974 – Žvangutis, rež. Gytis Lukšas
* 1975 – Smokas ir Mažylis, rež. Raimondas Vabalas, Algirdas Šemeškevičius
* 1975 – Sadūto tūto, rež. Almantas Grikevičius]
* 1977 – Mano vaikystės ruduo, rež. Gytis Lukšas
* 1978 – Nebūsiu gangsteris, brangioji, rež. Algimantas Puipa
* 1979 – Mažos mūsų nuodėmės, rež. Henrikas Šablevičius
* 1980 – Mainai, rež. Raimondas Vabalas
* 1983 – Skrydis per Atlantą, rež. Raimondas Vabalas
* 1984 – Vakar ir visados, rež. Gytis Lukšas
* 1987 – Šešiolikmečiai, rež. Raimundas Banionis
* 1987 – Amžinoji šviesa, rež. Algimantas Puipa.

Nuorodos
--------

* [neveikianti nuoroda] [neveikianti nuoroda]
Hanumanas XVIII a. iliustracijoje
**Hanumanas** (skr. हनुमान् = IAST: *Hanumān*) – hinduizmo mitologijoje dieviškoji beždžionė, vėjo dievo Vajaus, arba Maruto (iš čia antrasis vardas – Maruti, „Maruto sūnus") ir beždžionės Andžanos sūnus. Tai vienas pagrindinių „Ramajanos" epo veikėjų, Ramos pagalbininkas.

Dievavardis kildinamas nuo sanskrito žodžio *hanu-* („žandikaulis"). Bandyta atsekti dravidišką šios dievybės kilmę, siejant su „Rigvedoje" minima beždžione Vriškapiu.

Pasak mitų, Hanumanas sugebąs skraidyti ore, keisti savo pavidalą ir dydį, turįs galią, leidžiančią rauti kalvas ir kalnus iš žemės. Pagal vieną iš mitų, tik užgimęs Hanumanas pagriebė saulę, pamanydamas, jog tai kažkas valgomo. Saulę ginti stojo Indra ir trenkė vadžros žaibu į Hanumano žandikaulį. Po šio įvykio Hanumanas gavo vardą, reiškiantį „su suskilusiu žandikauliu".

„Ramajanoje" Hanumanas – vienas iš pagrindinių herojų, jis yra išmintingas beždžionių karaliaus Sugrivos patarėjas ir ištikimas Ramos bei Sytos draugas. Ieškodamas Sytos Hanumanas vienu šuoliu atskrenda į Lankos salą, pakeliui užmuša baidykles Surasą ir Simhiką, o saloje stoja kovon su rakšasų ordomis, padega miestą. Po to Hanumanas sugrįžta pas Ramą ir kartu su juo patraukia atgal į Lanką, kad pratęstų kovą. Jis atlieka daugybę karinių žygdarbių, užmuša Ravanos sūnų Akšą, išgelbėja nuo mirties Ramą ir Lakšmaną. Vienas žymių jo žygdarbių – kai Ramai prireikia gydomųjų žolelių iš Kailašo kalno, Hanumanas skuba jų atnešti, bet nežinodamas, kurias žoleles skinti, atneša Ramai visą kalną. Po pergalės Hanumanas kartu su Rama grįžta į Ajodhją, ir Rama apdovanoja jį amžinos jaunystės dovana.

Hanumanas, nešantis Kailašo kalną
Pasak „Mahabharatos" tais laikais, kai Pandavai buvo ištremti, Bhyma susidūrė miške su Hanumanu ir nesugebėjo net pakelti jo uodegos, kuria šis užtvėrė jam kelią. Hanumanas paskelbė Bhymai, kad jis yra jo brolis (Bhyma – irgi dievo Vajaus sūnus), ir supažindino su keturių jugų mokymu bei keturių várnų pareigomis.

Hanumanas laikomas mokslo prižiūrėtoju ir kaimiško gyvenimo globėjas. Daugelyje Hanumano atvaizdų jis vaizduojamas garbingoje pozoje (klupintis ant kelių, sudėjęs rankas) priešais Ramą arba Sytą arba karingu pavidalu, su kuoka rankoje, koja prispaudęs deivę, Lankos sergėtoją.

Iš Indijos Hanumano kultas ir, bendrai, beždžionių kultas paplito po visą Rytų Aziją iki pat Kinijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Philip Lutgendorf. *Hanuman’s Tale – The Messages of a Divine Monkey*. Oxford University Press, 2007.
2. 1 2 3  Мифы народов мира. *Хануман* , П. А. Гринцер – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
3. ↑  *Hanuman*.0Bruce M. Sullivan. Historical Dictionary of Hinduism. The Scarecrow Press, 1997.0p. 93

Nuorodos
--------

* The Mystery of Hanuman – Inspiring Tales from Art and Mythology

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Hanumanas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Yom Tov Lipman Lipkin** |
| --- |
| Gimė | 1846 m.Salantai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1876 m. vasario 21 d. (~30 metų)Sankt Peterburgas, Rusijos imperija |
| Tėvas | Yisroel Salanter |
| Motina | Esther Fega Eisenstein |
|  |
| Veikla | Matematikas |

Peaucellier–Lipkin inversorius
**Yom Tov Lipman Lipkin** (1846 m. Salantuose, Rusijos imperija – 1876 m. vasario 21 d. Sankt Peterburge, Rusijos imperija) – Lietuvos žydų kilmės matematikas, rabino Yisroel Salanter sūnus.

Biografija
----------

Gimė 1846 m. Salantuose, žymaus rabino Izraelio Salanterio ir Esther Fega Eisenstein šeimoje. Turėjo ypatingų matematikos gabumų, savarankiškai studijavo aukštąją matematiką, be tėvo paramos ir prieš jo valią išvyko studijuoti į Karaliaučius universitetą. 1845 m. Jenos universitete apgynė disertaciją ir, nors silpnai mokėjo rusų kalbą, buvo priimtas į Sankt Peterburgo universitetą. 1846 m. kartu su prancūzų mokslininku Charles-Nicolas Peaucellier išrado Peaucellier–Lipkin inversorių, kuris leidžia su šarnyriniu mechanizmu daryti inversiją. Susirgo raupais ir mirė 1876 m. vasario 21 d. Sankt Peterburge.

Nuorodos
--------

* Biografija (ang.)
* Mathematical tutorial of the Peaucellier–Lipkin linkage

Literatūra
----------

* Simona-Mariana Cretu, Gigi-Dragos Ciocioi-Troaca, Emil Soarece, and Eugen Marian Paun, Mechanical Models for Anti-Rhomb Linkage, in Explorations in the History of Machines and Mechanisms, Springer, 2012, pp. 421-430.
* Alan T. Levenson, Roger C. Klein, An Introduction to Modern Jewish Thinkers: From Spinoza to Soloveitchik, Rowman & Littlefield Publishers, 2006.
* I. Etkes, Rabbi Israel Salanter and the Mussar Movement: Seeking the Torah of Truth, Magness Press, Hebrew University of Jerusalem, 1982.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Izraelis Salanteris, Lipkinas Archyvuota kopija 2014-03-02 iš Wayback Machine projekto.
| **Irena Matijošaitienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1957 m. liepos 19 d.Dūkštas |
| Mirė | 2013 m. kovo 14 d. (55 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Petrašiūnų kapinės |
| Sutuoktinis (-ė) | Visvaldas Matijošaitis |
| Vaikai | Šarūnas, Dainius |
|  |
| Veikla | vadybininkė, Kauno miesto savivaldybės politinė veikėja, Kauno miesto Tarybos narė |
|  |
| Alma mater | 1980 m. Vilniaus universitetas, Gamtos mokslų fakultetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Irena Matijošaitienė |

**Irena Matijošaitienė** (1957 m. liepos 19 d. Dūkšte, Ignalinos rajonas – 2013 m. kovo 14 d. Kaune) – vadybininkė, Kauno miesto savivaldybės politinė veikėja, Kauno miesto Tarybos narė, viena turtingiausių moterų Lietuvoje (savaitraščio „Ekonomika.lt" duomenimis, jos turtas vertinamas 200 mln. Lt).

Biografija
----------

Antkapinis paminklas (skulpt. A. Vaura)
1975 m. baigė Vilniaus Antakalnio vidurinę mokyklą, 1980 m. – Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultetą, geografė-sinoptikė.

UAB „Plungės kooperatinė prekyba" reklamos vadovė; UAB „Vičiūnai", vadybininkė.

Nuo 2011 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narė nuo koalicijos „Vieningas Kaunas".

Po patirtos kaukolės ir stuburo traumos 2013 m. kovo 14 d. mirė Kauno klinikose. Palaidota Petrašiūnų kapinėse. 

### Asmeninis gyvenimas

Vyras Visvaldas Matijošaitis (g. 1957 m.), verslininkas, „Vičiūnų" įmonių grupės steigėjas ir vadovas, Kauno politinis veikėjas, Miesto Tarybos narys. Sūnūs Šarūnas ir Dainius.

2010 m. kartu su profesionaliu atlikėju Ovidijumi Vyšniausku dalyvavo TV projekte „Žvaigždžių duetai 4". Nors ir turėdamas žiūrovų palaikymą, duetas I. Matijošaitienės iniciatyva pasitraukė iš renginio pirma laiko.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Turtingiausių Lietuvos moterų sąraše karaliauja Jolanta Blažytė ir Irena Matijošaitienė Archyvuota kopija 2012-05-11 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Ant I.Matijošaitienės kapo - balto granito paminklas. lrytas.lt
3. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-07 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Visvaldas Matijošaitis Archyvuota kopija 2011-03-07 iš Wayback Machine projekto. (2011 m. rinkimai, VRK inf.)
5. ↑  I. Matijošaitienės pasitraukimo iš „Žvaigždžių duetų" aplinkybės
| **Irena Sapiegaitė-Butkienė** |
| --- |
| Gimė | 1938 m. liepos 27 d. (84 metai)Rudamina, Seinų apskritis |
|  |
| Veikla | bibliotekininkė, bibliografė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Irena Sapiegaitė-Butkienė** (g. 1938 m. liepos 27 d. Rudaminoje, Seinų apskritis) – Lietuvos bibliotekininkė, bibliografė.

Biografija
----------

1957 m. baigė Lazdijų vidurinę mokyklą ir kurį laiką dirbo Aštriosios Kirsnos kaimo bibliotekoje. 1960–1965 m. studijavo Vilniaus universitete.

1965 m. pradėjo dirbti Šiaulių viešojoje bibliotekos (dab. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka) Skaitytojų aptarnavimo, Bibliografijos skyriuose. 1981–2000 m. Bibliografijos skyriaus vedėja, iki 2007 m. birželio mėn. Informacijos, Abonemento skyrių bibliotekininkė.

Išleido informacinį leidinį „Saulės delta tūkstantmečių sandūroje" (1999 m.), bendradarbiavo respublikos ir miesto spaudoje, paskelbė apie 50 publikacijų. Domėjosi kraštotyra, parengė kraštotyros darbus: „Šiaulių teatralai", „Bibliografijos skyriaus kronikos" ir kt.

Lietuvos bibliotekininkų draugijos narė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Irena Butkienė-Sapiegaitė. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
|  |
| --- |
| „Boyz-n-the-Hood" |
| Eazy-E singlas |
| iš albumo *N.W.A. and the Posse* |
| Išleistas | 1986 m. |
| Formatas | CD singlas |
| Įrašytas | 1986 m. |
| Žanras | Gangsta-rap, West Coast hip-hop |
| Trukmė | 6:24 |
| Įrašų kompanija | Ruthless Records |
| Autorius | Eazy-E  Dr. Dre  Ice Cube |
| Prodiuseris | Dr. Dre |
| Eazy-E singlų chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | „**Boyz-n-the-Hood**"  (1987 m.) | „Eazy-Er Said Than Dunn"  (1988 m.) |

 |

„**Boyz-n-the-Hood**" – solinis reperio Eazy-E debiutas, kaip dalis N.W.A. grupėje. Ice Cube parašė dainą ir ji turėjo būti skirta kitai grupei pavadinimu H.B.O. kuri priklausė „Ruthless Records", bet jiems atsisakius – Eazy-E buvo privestas surepuoti šią dainą. Daina oficialiai buvo priskirta N.W.A albumui „N.W.A. and the Posse". Daina buvo suremiksuota ir pasirodė Eazy-E debiutiniame albume „Eazy-Duz-It", kuris buvo išleistas 1988 m. Vėliau ji buvo vėl perremiksuota ir pasirodė Eazy-E trečiajame albume „It’s On (~~Dr. Dre~~) 187um Killa", pavadinimu „Boyz-n-the-Hood (G-Mix)". Daina buvo grojama Up In Smoke Tour ture, Dr. Dre šią dainą atliko pritariant miniai, taip pagerbdamas Eazy-E.

Dainos perdarymai
-----------------

Red Hot Chili Peppers dažnai naudojo šią dainą gyvai kaip įžangą savo dainai „Special Secret Song Inside" 1989–90 metų Mother’s Milk ture.

2004 m. daina buvo perdaryta reperio Jim Jones ir pasirodė jo debiutiniame albume „On My Way to Church". Jo dainos versija buvo pavadinta „Certified Gangstas". Kartu su juo pasirodė The Game, Bezel ir Cam’ron (albumo versijoje The Game nepasirodė)

Daugiausiai dėmesio susilaukusi perdaryta dainos versija buvo atlikta grupės Dynamite Hack, kuri pasiekė #12 poziciją Billboard Modern Rock Tracks 2000 m. Melodija buvo pakeista, buvo palikti originalūs Eazy-E žodžiai, parinktas tinkamas lėtas tempas pagal perdarytą melodiją.

Ispaniška repo grupė Brownside perdarė dainą, pavadinimu „Vatos In The Barrio". Originali instrumentinė melodija buvo perdaryta, o dainos tekstai nežymiai pakeisti, bet daugiausia palikta Eazy-E versija.

Underground memphis reperis Koopsta Knicca sukūrė savo versiją, pavadinimu „Back In Da Hood".

Swhayze naudoja vieną dainos eilutę savo dainoje „Lost My Mind".

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
Prieskoniai Maroko turguje
**Prieskoniai** – stipraus savito skonio ar kvapo prieskoninių augalų dalys ir jų mišiniai. Naudojami paryškinti ar papildyti patiekalų ar padažų savybes. Pagrindinė prieskonių paskirtis – pagerinti maisto skonį ir aromatą, sužadinti apetitą. Kartais naudojami ir siekiant užslėpti nepageidaujamas savybes.

Kaip prieskoniai naudojamos įvairios augalų dalys: džiovintos sėklos, vaisiai, grybai, šaknys, žievė, grūdelių, lapelių, žiedų, šaknų miltelių pavidalais. Prieskoniams taip pat priskiriami kai kurie aromatizatoriai, garstyčios, krienai, kečupas, sviestas su priedais (pvz. su krapais, pipirais). Aliejiniai prieskonių mišiniai ne tik sustiprina patiekalo skonį, bet ir stpriai padidina jo kaloringumą. Kai kurios grynos cheminės medžiagos irgi gali būti naudojamos kaip prieskoniai: cukrus, druska, actas, citrinos rūgštis, natrio glutamatas, esencijos, eterinis aliejus. Prieskoniai skiriasi nuo žalumynų. Lapinės, žaliosios augalų dalys taip pat tinka pagardinti maistą, tačiau jos (pvz. krapai) gali būti naudojamos šviežios, o prieskoniai – tik sudžiovinti.

Nuo seno Lietuvoje vartojami įvairūs prieskoniniai augalai: petražolė, mėta, gelsvė, raudonėlis, krienai, krapai, pipirai, kmynai, kalendra, mairūnas, bazilikas ir daugelis kitų. Kartais vartojamos kiaulpienė, garšva, dilgėlė. Jų jauni lapeliai tinkami tiek žali pavasarį ir vasarą, tiek sudžiovinti ir sutrinti į miltelius žiemą.

Prieskoniai turi daug biologiškai aktyvių medžiagų, antioksidantų. Kiekvienas augalas veikia skirtingai, gali sukelti alerginių reakcijų.

Literatūra
----------

* Prieskonių pasaulyje: maistinės ir gydomosios savybės (sud. S. M. Kalasauskienė). – Vilnius: Asveja, 2004. – 365 p.: iliustr. – ISBN 9955-464-50-X
* Prieskoniai ir pagardai / Viljam V. Pochliobkin (iš rusų k. vertė Zurabas Džavachišvilis). – Vilnius: Alma littera, 2008. – 279 p. – ISBN 978-9955-24-993-1

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Prieskoniai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  *Prieskoniai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIX (Pre-Reu). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
2. ↑  „Spice and herb". *Encyclopedia Britannica*. Nuoroda tikrinta 2021-06-08.
Pinučių tvora aplink kiemą. Kirdeikiai
Metalinė dekoratyvinė tvora su mūriniais bokšteliais
**Tvora** – užtvara, aplink statinius, jų kompleksus, žemės sklypus ar kitokius plotus.

Tvoros gali būti: medinės, metalinės, vielinės, mūrinės, elektrinės, želdinių gyvatvorės, dekorativinės ir įvairios šių rūšių kombinacijos. Lietuvos kaime buvo žiogrių, pinučių, statinių, karčių (gulstinių ar pusgulsčių), pintinių, tinklinių tvorų.

Miestiečių privatūs sklypai, feodalų ir vienuolynai buvo tveriami mūro tvoromis. Šiuo metu gana populiarios želdinių gyvatvorės. Tvoros ir tvorelės buvo įvairių architektūrinių stilių kulto pastatų interjero dalis, pasižymėjusios specinėmis vyravusio stiliaus dekoro detalėmis.

Tvoros Lietuvoje
----------------

Senovėje tvoros visų pirma atliko gynybinę paskirtį, tvirtomis medinių kuorų tvoromis buvo įtvirtinami piliakalniai. Lietuvos kaime iki XX a. tvoros buvo medinės: iš žiogrių (pinučių), statinių ir karčių. Žiogrių tvora būna horizontalaus arba vertikalaus pynimo. Horizontalaus pynimo žiogrių tvoromis tverti daržai, gardai, išganos, o vertikalaus pynimo – sodybos, darželiai, sodai. Statinių arba kaltinės tvoros labiau paplito XX a. Jomis tveriami sodai, kiemai, daržai. Gulstinės karčių tvoros būna dviejų tipų – retos žardinės ir tankios. Žardinėmis tvertos ganyklos, išganos, o tankiosiomis – sodybos, kiemai (gulstinėmis), sodybos, sodai, daržai (pusgulčiomis). Žardinės tvoros buvo plačiai paplitusios visoje Lietuvoje, o pusgulsčių karčių – daugiausia Žemaitijoje. Ten iki XIX a. buvo aptveriami ir atskiri laukai.

Žemaitiška žiogrių tvora (Bilioniai, Šilalės raj.)
Žardinė tvora (Stankai, Vilniaus raj.)
Tvorų paskirtis buvo ne tik apsauginė, bet ir dekoratyvinė. Tvoros nuo gatvės pusės, aplink darželį, aplink švarųjį kiemą paprastai buvo daug gražesnės už ūkinio kiemo, kluonienos tvoras. Pajūrio, pamario žvejų sodybose dažnai tvoros tvertos iš nebenaudojamų, senų tinklų.

Nuo XX a. pr. greta medinių pradėtos tverti ir dolomito, lauko akmenų sudarytos tvoros, vėliau – vielos tinklo, mūrinėmis, skardinėmis tvoromis, gyvatvorėmis. Ganykloms, saugomiems plotams aptverti naudojama spygliuota viela.

Viduramžių Lietuvos miestuose tvertos medinės, akmeninės, plytų mūro tvoros. Ilgainiui dalis tvorų virto sienomis. Tvorų mados kito priklausomai nuo vyraujančio architektūros stiliaus: baroko, klasicizmo laikotarpiu – mūrinės tvoros su arkinėmis galerijomis, baliustradomis, kitais puošybos elementais, istorizmo laikotarpiu – lenkto plieno strypų, su štampuotos skardos, ketinėmis detalėmis.

Literatūra
----------

* „Lietuviškoji Tarybinė enciklopedija" 11 tomas (1983)

1. ↑  *Tvora*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. 363 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tvora** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**„Vilniaus savaitraštis"** (lenk. *„Tygodnik Wileński"*) – Vilniaus mokslo ir literatūros laikraštis, ėjęs 1815–1822 m.

Laikraštį įsteigė Vilniaus ir Varšuvos universitetų profesorius Joachimas Lelevelis, leido A. Żółkovskis.[1][2]
Pradžioje buvo išleidžiamas kartą per savaitę, nuo 1818 m. – du kartus per savaitę.
Pirmasis laikraščio redaktorius buvo Joachimas Lelevelis, jam išvykus į Varšuvą, redaktoriais dirbo Mykolas Balinskis, Ignacas Šidlovskis ir M. Olševskis.[1]

Laikraštyje nemažai straipsnių buvo publikuota Lietuvos istorijos, tautosakos, etnografijos tematika. Buvo publikuoti ir tokie vertingais laikomi straipsniai, kaip: „Apie Švietimo amžių Lenkijoje", „Apie Lietuvą" ir pan. Taip pat buvo spausdinami verstiniai romanai.[3]
Nemažą dalį laikraščio užėmė poezija. Buvo publikuoti Ruso, Vergilijaus, Horacijaus poezijos vertimai. Taip pat laikraštyje spausdinti lietuviškų dainų vertimai.[2][3] Šiame savaitraštyje taip pat savo darbų paskelbė Leonas Borovskis, Joachimas Lelevelis, Aleksandras Žolkovskis, Andrius Sniadeckis ir Teodoras Narbutas.[1] Būtent, 1817 m. laikraštyje išspausdinta visa eilė Teodoro Narbuto straipsnių, skirtų Lietuvai, kuriuose Narbutas kalba apie senovės Jupiterio bažnyčią Vilniuje, apie „jatvežius", apie lietuvių papročius Lydos apskrityje, apie lietuvių prekybą gintaru.[4]

Šiame laikraštyje debiutavo Adomas Mickevičius 1818 m. išspausdindamas pirmąjį savo eilėraštį „Miesto žiema",[5] taip pat poeziją publikavo Antonis Edvardas Odinecas, žinomi lenkų poetai ir rašytojai Józefas Korzeniovskis, Antonis Goreckis.[1]

Nuo 1817 m. laikraštis buvo susijęs su Šubravcų draugija.[2]

1820 m. filaretų draugijos narys Emerikas Stanevičius šiame laikraštyje yra publikavęs nemažai lietuvių liaudies dainų lietuvių kalba ir jų vertimų į lenkų kalbą.[6]

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  A.Piročkinas, A.Šidlauskas. Mokslas senajame Vilniaus universitete. Vilnius: Mokslas, 1984.
2. 1 2 3  Informacija apie laikraštį „Vilniaus savaitraštis" Visuotinėje lietuvių enciklopedijoje.
3. 1 2  Juzefas Kraševskis. Vilnius per amžius. Vilnius: Briedis, 2017. ISBN 978-9955-26-607-5.
4. ↑  Dr. Pr. Augustaitis. Lietuvybės elementai lenkų romantizme. Vilnius: „Vilniečio" leidinys. „Žaibo" spaustuvė, 1921.
5. ↑  laikraštyje „Vilniaus savaitraštis" Nr. 125, paskelbtas Adomo Mickevičiaus pirmasis eilėraštis „Miesto žiema".
6. ↑  „Vilniaus savaitraštis", 1820 m. Nr. 153, 155, 157, 159, 171, 176, 1822 m. Nr. 3 , , , .
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Argentinos politinės sistemos** pagrindas – federacinė prezidentinė demokratinė respublika. Šalies ir valdžios vadas – prezidentas, padedamas multipartinės sistemos. Pagal 1853 m. konstituciją, reformuotą 1994 m. valdžia atskirta į vykdomąją, įstatymų leidžiamąją ir teisinę. Be to, skirstoma į valstybinį ir provincijų lygį.

Vykdomoji valdžia
-----------------

Vykdomąją valdžią atstovauja prezidentas ir jo kabinetas. Prezidentas ir viceprezidentas renkami tiesiogiai kas 4 metus ir gali eiti pareigas 2 kadencijas. Ministrų kabinetą formuoja prezidentas.

Įstatymų leidžiamoji valdžia
----------------------------

Įstatymų leidžiamąją valdžią sudaro vyriausybė ir parlamentas: dviejų rūmų Nacionalinis Kongresas (*Congreso de la Nación*), sudarytas iš 72 Senato (*Senado*) narių, ir Deputatų Rūmų (*Cámara de Diputados*), sudarytų iš 257 deputatų. Senatorių kadencija – 6 metai. Deputatų Rūmų nariai renkami tiesiogiai 4 metų kadencijai proporcine sistema, pusė jų – Žemutinių Rūmų nariai – renkami kas 2 metus. Trečdalis partijų siūlomų kandidatų turi būti moterys.

Teisinė valdžia
---------------

Teisinė valdžia nepriklausoma nuo įstatymų leidžiamosios ir vykdomosios. Argentinos Aukščiausiąjį Tesimą sudaro 9 nariai, siūlomi Senato ir tvirtinami prezidento. Kiti teisėjai tvirtinami Valstybės Magistrų Tarybos.