recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Apie istorinį regioną žiūrėkite Didžioji Permė*.

| Permėrus. *Пермь* |
| --- |
|              |
| *Permės reginys* |
|  |
| 

PermėPermė

58°00′00″ š. pl. 56°19′00″ r. ilg.﻿ / ﻿58.00000°š. pl. 56.31667°r. ilg.﻿ / 58.00000; 56.31667﻿ (Permė)Koordinatės: 58°00′00″ š. pl. 56°19′00″ r. ilg.﻿ / ﻿58.00000°š. pl. 56.31667°r. ilg.﻿ / 58.00000; 56.31667﻿ (Permė) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Kraštas** | Permės kraštas Permės kraštas |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 1 049 199  |
| **Plotas** | 799,68 km² |
| **Tankumas** (2021) | 1 312 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Permė |
|  |
| **Kirčiavimas** | Pèrmė (buv. Mòlotovas) |

**Permė** – miestas vidurio Rusijoje, prie Kamos upės; krašto centras. Miestas nusidriekęs apie 50 km išilgai Kamos, svarbus geležinkelio mazgas ir vienas svarbiausių Uralo pramonės centrų. Išvystyta metalurgijos, inžinerijos, mašinų gamybos, anglies, naftos, žemės ūkio reikmenų, chemijos (trąšų, dažų) pramonė. Į šiaurę nuo miesto yra 500 tūkst. kW vandens jėgainė.

Mieste yra valstybinis universitetas (nuo 1916 m.), keli teatrai, dailės galerija, baleto mokykla.

Permėje buvo aptikti pirmieji 286–245 mln. senumo geologiniai sluoksniai, todėl šis geologinis laikotarpis buvo pavadintas permu.

Istorija
--------

1568 m. Permės vietoje buvo įkurta ***Jegošichos*** gyvenvietė. Čia 1723 m. įrengta vario liejykla. Nuo 1780 m. vadinama Permės miestu (nors dabartinė Čerdynė, 240 km prieš upės tėkmę, vadinosi Didžiąja Perme). 1783 m. nutiestas Didysis Sibiro kelias, Kamos upė (Volgos intakas), Uralo kalnai sąlygojo miesto kaip prekybos ir pramonės centro augimą. XIX a. pabaigoje nutiestas Sibiro geležinkelis dar labiau paspartino miesto plėtrą. TSRS industrializacijos metu miestas ypač išaugo. 1940–1957 m. Permė vadinosi ***Molotovu*** sovietų užsienio reikalų ministro V. Molotovo (1890–1986) garbei.

Sportas
-------

* FK Amkar Permʹ (buvęs futbolo klubas);
* FK Zvezda Permė (futbolo klubas);
* „Zvezda-2005" (moterų futbolo komanda);
* Permės Ural Great (krepšinis)

Galerija
--------

* Permė 1909 m.Permė 1909 m.
* Buvusios Marijos mergaičių gimnazijos pastatasBuvusios Marijos mergaičių gimnazijos pastatas
* Permės miesto dūma ir administracijaPermės miesto dūma ir administracija
* Visų šventųjų bažnyčiaVisų šventųjų bažnyčia
| Sužionių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Sužionių piliakalnisSužionių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°59′31.1″ š. pl. 25°29′48.1″ r. ilg.﻿ / ﻿54.991972°š. pl. 25.496694°r. ilg.﻿ / 54.991972; 25.496694Koordinatės: 54°59′31.1″ š. pl. 25°29′48.1″ r. ilg.﻿ / ﻿54.991972°š. pl. 25.496694°r. ilg.﻿ / 54.991972; 25.496694 |

 |
| Vieta | Vilniaus rajonas |
| Seniūnija | Sužionių seniūnija |
| Aukštis | 10-11 m |
| Plotas | 57x35 |
| Naudotas | I tūkstantmečio pr. m. e. pabaiga - I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1965 |
| Registro Nr. | AR1466 / 24172, 24173, 5676 / A1236KP |

**Sužionių piliakalnis su gyvenviete**, Kalvinų Kalnas – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24173) Vilniaus rajono savivaldybės teritorijoje, į vakarus nuo Sužionių, Sužionių seniūnija. Pasiekiamas keliu Sužionys – Visalaukė pavažiavus 700 m, yra dešinėje šiaurėn nuo kelio, miške.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, bevardžio upelio dešiniajame krante. Aikštelė netaisyklingo ovalo formos, pailga rytų – vakarų kryptimi, 57 m ilgio, 35 m pločio vakariniame gale. Joje rasta brūkšniuotos keramikos. Jos rytų krašte supiltas 0,6 m aukščio, 10 m ilgio pylimas, buvęs ir šiaurės – vakarų pakraščiuose. Rytiniame šlaite, 3 m žemiau aikštelės yra 10 m ilgio, 2 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 10-11 m aukščio, viršutinėje 5 m aukščio dalyje pastatinti.

Piliakalnis aparadytas arimų, apaugęs ąžuolais, liepomis su retu pomiškiu.

Pietrytinėje papėdėje, 0,3 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

Tyrimai
-------

1965 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. pabaiga - I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 13000 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 764000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Gaukeliškių piliakalnis 7 km | Jonėnų piliakalnis 5 km | Baluošos piliakalnis 6,5 km |  |
| Sadūniškių piliakalnis 30 km |  | Danilavos piliakalnis 4 km |
| Bernotų piliakalnis 17 km | Nemenčinės piliakalnis 15 km | Rėvos piliakalnis 12 km  Noselėnų piliakalnis 13 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 158 (Nr. 701)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.210
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.1993, p.66
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 382-383.
* Jonas Balčiūnas, Bronius Dakanis, Gintautas Zabiela. Vilniaus miesto ir rajono archeologijos paminklų žvalgymas 1987 m. // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1986 ir 1987 metais. Vilnius, 1988. p. 177.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Sužionys
| Perlojos herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 1993-01-28* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas 1792-04-26* |
|  |
| Ž • A • R |

**Perlojos herbas** – vienas iš Perlojos kaimo (Varėnos rajono savivaldybė) heraldinių atributų.

Aprašas
-------

Perlojai skirtas Lietuvos pašto ženklas, 1994 m.
Sidabriniame (šviesiai pilkame) lauke su žalia papėde žingsniuojantis saugantis rudas stumbras auksiniais ragais ir auksinėmis nagomis, su auksiniu lotynišku kryžiumi, stovinčiu ant viršugalvio.

Istorija
--------

1792 m. balandžio 26 d. iš Stanislovo Augusto Perloja gavo laisvojo miesto vardą, Magdeburgo (savivaldos) teises ir herbą.

Miesto herbas tikriausiai nusižiūrėtas iš Kauno heraldikos, pakeistos tik skydo lauko ir figūros spalvos, nes Kaunas tuomet buvo paskirtas apskrities, kuriai priklausė Perloja, centru. Tačiau jau po mėnesio savivalda buvo panaikinta, herbas užmirštas. 

1993 m. sausio 28 d. Prezidento dekretu patvirtintas dabartinis Perlojos herbas.

Nuorodos
--------

* Varėnos rajono gyvenviečių herbai Archyvuota kopija 2010-03-03 iš Wayback Machine projekto.
| Lindikų valsčiusAmtsbezirk Lindicken |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **1874 – 1945** |  |

 |
| *Lindikų valsčius Pilkalnio apskrityje* |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Provincija** | Rytų Prūsija |
| **Administracinis centras** | Lindikai |
|  |
| **1874–1945** | Pilkalnio apskritis |

**Lindikų valsčius** (vok. *Amtsbezirk Lindicken*) – Rytų Prūsijos administracinis teritorinis vienetas, gyvavęs 1874–1945 m. dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje. Priklausė Pilkalnio apskričiai. Valsčiaus centras buvo Lindikuose.

Istorija
--------

Suformuotas 1874 m. pagal 1872 m. priimtus „Apskričių nuostatus Prūsijos, Brandenburgo, Pomeranijos, Poznanės, Silezijos ir Saksonijos provincijoms" iš 6 kaimo bendruomenių ir 1 dvaro apygardos. 1928 m. Lindikų dvaro apygarda pertvarkyta į kaimo bendruomenę. 1928–1945 m. Lindikų valsčių sudarė 7 kaimo bendruomenės: Endrūnų, Jokšų, Krušynėlių, Lindikų, Naujienos, Pečlaukių ir Stobrių.

Valsčius buvo rytinėje apskrities dalyje, Didžiosios Plynės pelkės pietiniame pakraštyje. Valsčiaus vakaruose telkšojo Viliūnų ežeras (priklausė Viliūnų valsčiui), rytuose tekėjo Vorupės upelis. Valsčiaus teritorija ėjo Grumbkaukaičių–Širvintos siaurojo geležinkelio linija. Didžiausios gyvenvietės 1939 m. buvo Naujiena (183 gyv.) ir Lindikai (177 gyv.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vasilijus Safronovas, Valsčius, 2, Mažosios Lietuvos enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-10-03.
2. ↑  *Amtsbezirk Lindicken*, Territoriale Veränderungen in Deutschland und deutsch verwalteten Gebieten 1874–1945 (vok.). Nuoroda tikrinta 2021-10-11.
3. ↑  Landkreis Pillkallen Archyvuota kopija 2021-10-05 iš Wayback Machine projekto. verwaltungsgeschichte.de (vok.). Nuoroda tikrinta 2021-10-11.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Talpinis jutiklis**, taip pat kaip ir indukcinis, veikia generavimo principu. Tačiau paprastai jis nėra pastoviai sužadintas.

Jei metalinis ar nemetalinis objektas priartinamas prie aktyvaus jutiklio paviršiaus, talpa tarp įžeminimo (žemės masės) ir aktyvaus paviršiaus didėja. Jai pasiekus tam tikrą lygį, prasideda virpesių generavimas. Jautrumas paprastai gali būti reguliuojamas. Virpesiai fiksuojami logine grandine. Jiems atsiradus, ima veikti persijungimo pakopa, o dėl to, nelygu, koks jutiklio tipas, sujungiama, nutraukiama ar perjungiama elektrinė grandinė.

Jutikliui sužadinti pakanka priartinti medžiagą prie jo aktyvaus paviršiaus. Fizinis kontaktas nereikalingas. Kuo mažesnė medžiagos dielektrinė skvarba, tuo labiau turėtų priartėti stebimas objektas. Medžiagos, kurių didelė dielektrinė skvarba (vanduo, cementas), gali būti juntamos per plonas sieneles (pvz. per apsauginę jutiklio izoliaciją). Į metalus reaguoja kaip didelės dielektrinės skvarbos medžiagas.
**Šamširas** (angl. *shamshir*, iš pers. شمشیر, shamshīr 'kardas') – stipriai lenktas persiškas vienašmenis vienrankis kardas.

Geležtė siaura, vienodo pločio, smailėja tik pačiame gale (geležtės gale neturi platmenos). Šamširus nešiojo horizontaliai, kad rankena ir smaigalys būtų nukreipti aukštyn. Šamširai labai tinka kirsti nešarvuotus ir silpnai šarvuotus priešininkus, patogūs naudoti tiek raiteliams, tiek pėstiems. Dūrimui dėl lenktumo mažai pritaikyti, nes smaigalys smarkiai nukrypęs nuo išilginės (dūrio) ašies.

Rankena turi nedidelę priekin užlenktą buoželę, skersinis ilgas, jo galuose nežymūs sustorėjimai. Rankeną sudaro prie įkotės pritvirtintos (pvz. prikniedytos) kaulo, dramblio kaulo, medžio ar kitokios medžiagos plokštelės.

Ikiislaminių laikų iranėnų kalavijų geležtės buvo tiesios (pvz. akinakai). Lenktos geležtės išpopuliarėjo po mongolų užkariavimo. Šamširo tipo kalavijai Persijoje paplito XVI a. pradžioje. Jam giminingi kardai - turkų kiličas, Mogolų Indijos talvaras, arabų saifas. Spėjama, kad visi šie kardai atsirado iš lenktų tiurkų ir mongolų kardų.

Šamširas

Nuorodos
--------

* Shamshir: Sabers of Persia, Mughal India and the Arab World
* Шемшир в ножнах. Турция. Начало 19 века.
* (Šamširas) Archyvuota kopija 2007-08-06 iš Wayback Machine projekto.
* (Kitas šamširas) Archyvuota kopija 2007-08-06 iš Wayback Machine projekto.
* Сабля "Шамшир" (2002 г)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Tama (reikšmės).*

| Tama |
| --- |
| Tamos upė netoli Omės miesto Tokijuje. Tamos upė netoli Omės miesto Tokijuje. |
| **Ilgis** | 138 km |
| **Baseino plotas** | 1240 km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Tama |

**Tama** (jap. 多摩川 = *Tama-gawa*) – didelė upė, tekanti pro Jamanašio, Kanagavos ir Tokijo prefektūras, Honšiū saloje, Japonijoje. Japonijos vyriausybė ją priskiria prie 1 klasės upių. Jos ilgis – 138 km, baseino plotas – 1240 kvadratinių kilometrų.

Upė daugiausiai teka per Tokijų ir sudaro sieną tarp jo ir Kanagavos.

Tamos ištakos yra Kasadori kalne Košiū mieste, Jamanašio prefektūroje. Iš čia ji teka į rytus link kalnuoto Vakarų Tokijo, kur Ogoči užtvanka suformavo Okutamos ežerą. Nuo šios vietos upė vadinama Tama. Ji teka per Čičibu Tama Kai nacionalinį parką link Omės. Po to upė teka į pietus tarp Tama kalvų ir Musašino terasos. Hamura yra istorinio Tamagavos akveduko, pastatyto 1653 m. aprūpinti Edą vandeniu. Toliau Tama yra riba tarp Tokijo ir Kanagavos, kol įteka į Tokijo įlanką šalia Hanedos oro uosto.

Galerija
--------

* KarpiaiKarpiai
* Antys (Anas poecilorhyncha)Antys (*Anas poecilorhyncha*)
* Benamė katėBenamė katė
* Rudagalvė kryklėRudagalvė kryklė
* Didieji kormoranaiDidieji kormoranai
* Varna ir Juodasis peslysVarna ir Juodasis peslys
* Raštuotasis vėžlysRaštuotasis vėžlys
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

**Ponų taryba** arba **Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės taryba** – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės centrinės valdžios organas, kilęs iš Vytauto įsteigtos Didžiojo kunigaikščio tarybos, 1569 m. pagal Liublino unijos nuostatus kartu su *Lenkijos karaliaus taryba* (*Rada królewska*) tapusi Abiejų Tautų Respublikos senato dalimi.

Įgaliojimai
-----------

Vykdė kai kurias administracines, o kartu su Didžiuoju kunigaikščiu ir įstatymų leidimo funkcijas. Mirus Didžiajam kunigaikščiui atlikdavo ir jo funkcijas, taip pat organizuodavo naujo Didžiojo kunigaikščio rinkimus. Nuo 1445 m. Gardine Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Kazimiero sušaukto bajorų susirinkimo faktiškai atliko visas vyriausybės funkcijas. Jeigu valdovas su reikalais apleisdavo Vilnių, tai LDK Ponų Tarybai vadovaudavo Vilniaus vyskupas.

1492 m. Didysis kunigaikštis Aleksandras (1492–1506 m.) savo privilegija įteisino Ponų tarybos teises ir funkcijas – Didysis Kunigaikštis įsipareigojo nespręsti valstybės, ypač užsienio reikalų, neleisti naujų įstatymų be Ponų tarybos, derinti su ja valstybės pareigūnų skyrimą, iš bajorų atstovų buvo sudarytas Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Seimas. Apie 1529 m. Ponų taryboje buvo nuo 35 iki 50 žmonių.

1506 m. Žygimantas Senasis įsipareigojo be Ponų tarybos nekeisti ir senų įstatymų. 1566 m. II Lietuvos Statutas nustatė valdžių pasidalijimą tarp Ponų tarybos ir Seimo.

Sudėtis
-------

Ponų tarybą sudarė nuo 35 iki 50 nuolatinių narių, žymiausių bajorų didikų giminių atstovų, vyskupų, savo pareigas paprastai ėjusių iki mirties. Pagal pareigas į ją būtinai įeidavo Vilniaus ir Trakų vaivados bei kaštelionai, Žemaitijos seniūnas, Lietuvos didysis etmonas, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kancleris. Jie sudarė Slaptąją tarybą, kuri faktiškai ir spręsdavo visus valstybės klausimus. Pilna sudėtimi Ponų taryba buvo šaukiama retai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos Rimvydas Petrauskas. Apie LDK ponų tarybos susidarymą ir funkcijas
| Puant Nuaraspranc. *Pointe-Noire* |
| --- |
| *Puant Nuaro Švč. Dievo Motinos bažnyčia* |
|  |
| 

Puant NuarasPuant Nuaras

04°48′0″ p. pl. 11°51′0″ r. ilg.﻿ / ﻿4.80000°š. pl. 11.85000°r. ilg.﻿ / 4.80000; 11.85000﻿ (Puant Nuaras)Koordinatės: 04°48′0″ p. pl. 11°51′0″ r. ilg.﻿ / ﻿4.80000°š. pl. 11.85000°r. ilg.﻿ / 4.80000; 11.85000﻿ (Puant Nuaras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Kongo Respublikos vėliava Kongo Respublika |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 715 334  |
| **Altitudė** | 14 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Puant Nuaras |

**Puant Nuaras** (pranc. *Pointe-Noire* – „Juodasis kyšulys") – miestas Kongo pietvakariuose, prie bendravardės įlankos Atlanto vandenyne; antrasis pagal dydį šalies miestas. Sudaro departamentą.

Tai pagrindinis šalies uostas: gabenami kroviniai su mediena, palmių produktais, guma, medvilne, tabaku, dramblio kaulu, kava, kakava, gyvuliais, variu, deimantais, manganu, švinu, cinku ir kt. Pramonė: žvejybos, medienos, palmių apdirbimo, maisto, muilo. Puant Nuaras yra jūrų uostas, pro kurį gabenamos prekės iš šalies sostinės Brazavilio, su kuriuo juos sieja geležinkelis. Mieste yra Viktoro Oganjero (*Victor Augagneur*) koledžas, Ž. B. Lamarko zoologijos sodas, Žoržo Bruso (*Georges Brousseau*) muziejus, Švč. Dievo Motinos (*Notre Dame*) katedra. Miestui priklauso ir Loangas (*Loango*), buvęs uostas ir anksčiau egzistavusios Afrikos valstybės sostinė.

Istorija
--------

1883 m. prancūzai okupavo regioną, o miestas ėmė vystytis tik 1921 m.. Uostas pradėtas eksploatuoti 1934–1939 m. 

1950–1958 m. Puant Nuaras buvo Prancūzijos Pusiaujo Afrikos sostine.

Iki 2003 m. – Kvilu (*Kouilou*) srities administracinis centras.

Sportas
-------

* Vita Club Mokanda – futbolo klubas;
* AS Cheminots – futbolo klubas;
* Nico-Nicoyé – futbolo klubas;
* FC Nathaly's Pointe-Noire – futbolo klubas;

Šaltiniai
---------

1. Léonard Nabassemba, « Structure de la Population - Pointe-Noire »
2. ↑  Léonard Nabassemba, « Structure de la Population - Pointe-Noire »
3. ↑  *Pointe-Noire*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIX (Pre-Reu). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
4. ↑  *Pointe-Noire*, Encyclopædia Britannica.
5. ↑  Loi 11-2003 du 6 février 2003, portant statut particulier des villes de Pointe Noire et Brazzaville
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Viršūnė Pop Ivanas (Čiornogora)
**Pop Ivanas** (ukr. *Піп Іван*) – viena aukščiausių Čiornogoros kalnagūbrio (Ukrainos Karpatai) viršūnių, esanti pietrytiniame kalnagūbrio gale ties Ivano Frankivsko ir Užkarpatės sričių riba. Viršūnės aukštis – 2020,5 m.

Yra dar viena viršūnė, kuri irgi vadinasi *Pop Ivanas* (Marmarošo Pop Ivanas), ji yra ties Ukrainos ir Rumunijos riba,

Pop Ivanas yra piramidės pavidalo, viršuje – akmenų nuobirynai. Sudarytas iš smiltainių. Yra Karpatų nacionalinio parko teritorijoje. Kalnas apaugęs subalpine augalija. Paplitę krūmokšniai (kadagiai, rododendrai). iki 1500–1600 m aukščio auga eglynai.

Pavadinimas
-----------

Pagal padavimus kalnas pavadintas pagal uolą viršūnėje, kuri primena popą su sutana. Dabar iš uolos likę tik nuolaužos.

Senesnis pavadinimas yra *Чёрная гора* ('Juodasis kalnas'), kurį kalnas, pagal kitą legendą, gavo po to, kai legendinis Dovbušas kalne nugalėjo velnią „Juodąją bėdą".

Pavadinimą *Pop Ivanas* kalnas gavo dėl klaidos sudarinėjant žemėlapį. Tikrasis senasis kalno pavadinimas nežinomas iki šiol.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Naujosios Zelandijos herbas
**Naujosios Zelandijos herbas** – oficialus Naujosios Zelandijos simbolis. Pradinį herbą 1911 m. rugpjūčio 26 d. patvirtino karalius Džordžas V, o dabartinę herbo versiją 1956 m. – karalienė Elžbieta II.

Istorija ir dizainas
--------------------

Iki 1911 m. Naujoji Zelandija naudojo tokį pat herbą kaip ir Jungtinė Karalystė. Nuo patvirtinimo dienos 1911 m. herbas pasikeitė (nežymiai) tik vieną kartą, 1956 m. Nuo 1911 m. skydas herbe nepakito: skydas padalintas į keturias dalis, su balta juosta per vidurį. Pirmame skydo ketvirtyje – keturios žvaigždės, simbolizuojančios Pietų Kryžiaus žvaigždyną, kurios yra ir nacionalinėje vėliavoje, tik kitokiomis proporcijomis. Antrame ketvirtyje pavaizduota auksinė avis, simbolizuojantis šalies gyvulininkystę. Trečiame ketvirtyje – kviečių pėdas, simbolizuojantis žemės ūkį. Ketvirtame – du kūjai, simbolizuojantys kasybą ir pramonę. Baltoje juostoje pavaizduoti trys laivai, simbolizuojantys jūros mainų svarbą ir imigrantišką Naujosios Zelandijos gyventojų prigimtį.

Iki 1956 m. skydas buvo identiškas, tačiau aplinka kitokia. Virš skydo buvo vaizduojama pusė liūto, laikančio Jungtinės Karalystės valstybės vėliavą, o po skydu rankraštis su užrašyta to meto šalies moto 'Onward' (pirmyn).

Žmonės laikantys skydą irgi buvo šiek tiek kitokie. Moteris kairėje turėjo rusvus plaukus, be tom tiek moteris, tiek karys stovėjo atsukę veidus, o dabar jie žiūri link skydo. Manoma, kad moters modeliu galėjo būti Velingtono aukštuomenės atstovė Alice Spragg. *Māori* kario modelis nežinomas.

Dabar skydą remia moteris šviesiais plaukais, laikanti Naujosios Zelandijos vėliavą, ir *Māori* karys, laikantis *Māori lazdą*. Skydo viršuje padėta šv. Edvardo karūna, o po apačia – du sidabrinai paparčių lapai su rankraščiu, ant kurio anglų kalba užrašyti žodžiai – *Naujoji Zelandija*

**Okeanijos valstybių herbai**

|  |
| --- |
| Australija · Fidžis · Kiribatis · Maršalo Salos · Mikronezija · Nauru · Naujoji Zelandija · Palau · Papua Naujoji Gvinėja · Samoa · Saliamono Salos · Tonga · Tuvalu · Vanuatu
Amerikos Samoa · Guamas · Kuko Salos · Marianos Šiaurinės Salos · Naujoji Kaledonija · Niujė · Norfolkas · Pitkernas · Prancūzijos Polinezija · Tokelau · Volisas ir Futūna |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai· Herbai |
**Lietuvos muzikų draugija** – 1936–1940 m. Kaune ir 1940 m. Vilniuje veikusi Lietuvos muzikų ir muzikos mokytojų visuomeninė organizacija. 1987–1999 m. jos vardu vadinosi dab. Lietuvos muzikų sąjunga.

Istorija
--------

Lietuvos muzikų draugija tęsė Lietuvos muzikų ir chorvedžių draugijos (pirmininkas Stasys Šimkus), veikusios 1932–1935 m. ir Lietuvos muzikos ir dainos centro, veikusio 1928–1932 m. veiklą. Pirmininkas Nikodemas Martinonis.

Lietuvos muzikų draugija turėjo Vargonininkų (vadovas Konradas Kaveckas), Chorvedžių (vadovas Klemensas Griauzdė), Muzikos mokytojų (vadovas Jonas Motiekaitis), Orkestrų vadovų (vadovas Bronius Jonušas) sekcijas. 1938–1940 m. leido žurnalą „Muzikos barai" (redaktorius Motiejus Budriūnas, 1932–1933 m. leido Lietuvos muzikų ir chorvedžių draugija), rengė nemokamus koncertus. Lietuvos muzikų draugijos pastangomis 1938 m. parengtas lietuviškų muzikos terminų žodynėlio projektas, 1937 m. ir 1938 m. surengtos dainų šventės Alytuje, Marijampolėje, Panevėžyje, Šiauliuose, Ukmergėje. Draugijos muzikai dalyvavo Tarptautinės šiuolaikinės muzikos draugijos festivaliuose Londone ir Varšuvoje, surengė konferencijų su Latvijos ir Estijos muzikais 1937 m. Kaune ir 1940 m. Tartu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Povilas Jurkštas. *Lietuvos muzikų draugija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 283 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Mėgėjiška radijo stotis JAV
Mėgėjiška mobili radijo stotis
**Mėgėjiška radijo stotis** – radijo stotis, kuri gali priimti-siųsti ir tik priimti ir yra skirta radijo mėgėjiškam ryšiui arba tokio ryšio stebėjimui, t. y. skirta radijo mėgėjų veiklai.

Priėmimo-perdavimo radijo stotis susideda iš siųstuvo, imtuvo ir antenos, o priėmimo – iš imtuvo ir antenos.

Radijo mėgėjų veikla
--------------------

Tai savanoriška fizinių asmenų radijo ryšio veikla, kai radijo ryšio stotys naudojamos asmeniniais tikslais ryšiams tarp radijo mėgėjų arba ryšiams tarp radijo mėgėjų stočių palaikyti, neturint su verslu susijusių tikslų ir iš jos nesipelnant.

Radijo mėgėjai
--------------

Tai besidomintys radijomėgėjiška veikla žmonės, kurie išlaiko radijo mėgėjo kvalifikacinį egzaminą ir turi šiai veiklai leidimą (pvz. Lietuvoje išduotą RRT – Ryšių reguliavimo tarnybos), patys pasigaminę ar įsigiję tinkamas radijo ryšio priemones, specialiai radijo mėgėjams skirtais dažniais tarpusavyje užmezga ryšius eteryje (radijo bangomis, radijo ryšiu).

Šaukiniai
---------

Radijo šaukinys – elektroninių ryšių išteklius, kurį sudaro raidžių ir skaičių seka, naudojama stoties identifikavimui eteryje.

Radijo šaukinio skyrimas – teisės naudoti radijo šaukinį suteikimas, išduodant leidimą radijo mėgėjų veiklai ar leidimą naudoti radijo šaukinį, kuriame įrašytas šis radijo šaukinys.

Mėgėjiškos radijo stoties šaukinio pavyzdys – **LY2BMX**. Radijo šaukinys kiekvienu atveju yra visiškai unikalus ir vienintelis.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Mėdlingo apskritis*Bezirk Mödling* |
| --- |
| *Apskrities padėtis Žemutinėje Austrijoje* |
|  |
| **Valstybė** | Austrijos vėliava Austrija |
| **Žemė** | Žemutinė Austrija |
| **Administracinis centras** | Miodlingas |
| **Savivaldybių** | 20 |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 106 374 |
| **Plotas** | 277 km² |
| **Tankumas** (2001) | 384 žm./km² |

**Miodlingo apskritis** (vok. *Bezirk Mödling*) – apskritis Austrijoje, Žemutinės Austrijos „pramonės ketvirtyje" (*Industrieviertel*).

Apskritis ribojasi su pietine Vienos dalimi. Landšaftą formuoja vynuogynai ir Vienos miškas su Föhrenberge gamtos parku.

Istorija
--------

Miodlingo apskritis atsirado 1896 m. iki tol šios apskrities bendruomenės buvo Badeno apskrityje. 1938 m. apskritis prijungta prie Didžiosios Vienos kaip 24-ta apskritis, o dalis bendruomenių įėjo į 25-tą apskritį. 1954 m. vėl atkurta savarankiška Miodlingo apskritis, kuri įėjo į Žemutinės Austrijos žemę.

### Gyventojų skaičiaus raida

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Metai | Gyventojų sk. |
| --- | --- |
| 1880 | 34.284 |
| 1890 | 44.257 |
| 1900 | 54.621 |
| 1910 | 64.696 |
| 1923 | 62.849 |
| 1934 | 67.756 |
| 1939 | 72.054 |

 | 

| Metai | Gyventojų sk. |
| --- | --- |
| 1951 | 68.247 |
| 1961 | 68.114 |
| 1971 | 80.484 |
| 1981 | 92.183 |
| 1991 | 100.456 |
| 2001 | 106.374 |
| 2011 | 113.661 |

 |

Ūkis
----

Nedidelis viešbutis ir restoranas Bydermansdorfe
Plotu Miodlingo apskritis yra viena mažiausių, tačiau ekonomiškai viena stipriausių Austrijoje. Joje surenkami didžiausi mokesčiai. Daugelis įmonių yra rytinėse lygumose, miškingose bendruomenėse daugiausia yra gyvenamieji būstai, taip pat čia antruosius namus turi daug Vienos gyventojų. Didžiausia įmonė yra vienas didžiausių Europos prekybos centrų – Shopping City Süd (SCS).

Susisiekimas
------------

Miodlingo apskritis yra vienintelė Austrijoje, kurioje yra keturios skirtingos autostrados ir greitkeliai: Autostrada A2 (Austrija) Pietinė autostrada, A21 išorinio aplinkkelio autostrada, Vienos aplinkkelis S1 ir A3 Pietryčių autostrada. Kiti svarbūs keliai yra buvę federaciniai plentai B17 Triesterstraße ir B16.

ÖBB Pietų geležinkelis yra svarbiausia šiaurės-pietų jungtis. Be to yra Potendorfo linija, Aspango ir Badeno geležinkeliai.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Miodlingo apskrityje yra 20 bendruomenių, tarp jų vienas miestas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Naujoji Zelandija iš kosmoso
**Naujoji Zelandija** yra salų valstybė Okeanijoje, į rytus nuo Australijos žemyno. Salas skalauja Fidžio, Tasmano jūros, bei Ramusis vandenynas.

Naująją Zelandiją sudaro Šiaurės, Pietų, Stiuarto (Stewart), Snerso, Didžiojo barjero, Baltoji, Oklendo, Kempbelo, Antipodų, Baunti (Bounty), Čatemo, Kermadeko salos. Taip pat Naujosios Zelandijai pavaldžios Niuė, Tokelau ir Kuko salos Ramiajame vandenyne. Naujoji Zelandija turi sektorių Antarktyje. Šiaurės ir Pietų salas skiria Kuko sąsiauris.

Naujoji Zelandija labai įdomi savo gamtos išskirtinumu. Šiaurinė sala yra vulkaninės kilmės. Dėl to čia pilna geizerių, karštųjų versmių, yra ugnikalnių. Didžiausi yra Ruapehu ir Egmonto ugnikalniai. Salos vidury telkšo Taupo ežeras (606 km²). Salos klimatas yra subtropinis – švelnus ir šiltas. Tai nulėmė salos gamtą. Salos augalija gana vešli, auga visžaliai miškai.

Pietų sala yra kalnuota. Salos kalnai vadinami Pietų Alpėmis. Aukščiausia vieta – Kuko kalnas (3764 metrai). Kalnų aukščiausios viršūnės padengtos sniegu. Kai kuriuse slėniuose yra ledynų, krioklių, ežerų. Ten kur kalnų šlaitai arti jūros, pilna fjordų. Salos klimatas vidutinių platumų jūrinis. Vakarinėje dalyje kritulių iškrinta daugiau nei rytinėje, todėl vakaruose auga tankūs miškai.

Salos yra labai urbanizuotos – net 86 procentų gyventojų gyvena miestuose.

Naujosios Zelandijos sostinė Velingtonas (327 tūkst. gyv.). Didžiausias miestas yra Oklendas (610 tūkst. gyv.). Kiti dideli miestai: Kraisčerčas (Christchuch), Manukau, Hamiltonas, Danidinas, Neipiras.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAustralijos ir Okeanijos šalių geografijos |
| --- |
|  |
| 
Australija • Fidžis • Kiribatis • Maršalo Salos • Mikronezija • Nauru • Naujoji Zelandija • Palau • Papua Naujoji Gvinėja • Samoa • Saliamono Salos • Tonga • Tuvalu • Vanuatu |

 |
| ***Prieš pakratant kojas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | The Bucket List |
| Kilmės šalis | JAV |
| Režisierius | Robas Reineris |
| Prodiuseris (-iai) | Craig Zadan  Neil Meron  Travis Knox  Justin Zackham |
| Scenaristas (-ai) | Justin Zackham |
| Vaidina | Džekas NikolsonasMorganas Frimanas  Šonas Heisas  Beverli Tod |
| Metai | 2008 |
| Žanras | Drama |
| Trukmė | 97 min. |
| Kalba | anglų |
| Platintojas | Warner Bros. |
| Biudžetas | 45 mln. JAV dol. |
| **IMDb įrašas** |

  

**Prieš pakratant kojas** – 2008 m. JAV režisieriaus Robo Reinerio drama, kuriame pagrindinius vaidmenis atliko Džekas Nikolsonas ir Morganas Frimanas. Filmas pasakoja apie dviejų vėžiu sergančių vyrų priešmirtinį šou.

Aktoriai
--------

* Džekas Nikolsonas – milijonierius Edvardas Koulas
* Morganas Frimanas – mechanikas Karteris Čamberis
* Šonas Heisas – Tomas
* Beverli Tod – Virginija Čembers
* Robas Morov – Dr. Kolinsas
* Alfonsas Frimanas (Alfonso Freeman) – Rodžeris Čamberis

ir kt.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Daug metų atgal, pirmo kurso studentui Karteriui, filosofijos dėstytojas davė užduotį sudaryti savo „norų sąrašą", – sąrašą, ką jis savo gyvenime norėtų padaryti, pamatyti ir išgyventi.

Bet laikui bėgant į norų sąrašą įsiterpė realybė. Vedybos, vaikai, daugybė įsipareigojimų ir 46–ių metų stažą turinčio auto mechaniko norų sąrašas liko tik prisiminimas apie prarastas galimybes. 

Tuo tarpu milijonierius Edvardas ir akyse nematė jokių sąrašų, išskyrus sąskaitas ir sąmatas. Jis visada buvo labai užimtas savo galinga verslo imperija ir galvojo tik apie eilinį stambų sandorį arba labai retos veislės kavos puodelį.

Bet greitai gyvenimas abiem davė skubų ir labai netikėtą signalą….

Nuorodos
--------

* Oficiali filmo svetainė
* Apdovanojimai
Koordinatės: 41°54′41.00″ š. pl. 12°28′35.00″ r. ilg.﻿ / ﻿41.9113889°š. pl. 12.4763889°r. ilg.﻿ / 41.9113889; 12.4763889

 Santa Maria del Popolo bažnyčios fasadas
**Šv. Marijos liaudies bazilika** (it. *Basilica di Santa Maria del Popolo*) – XV a. augustinų bažnyčia Romoje. Garsi žymių Italijos menininkų kūriniais.

Istorija
--------

Bažnyčios pradžia siejama su 1099 m. popiežiaus Paskalio II nurodymu pastatyta šioje vietoje koplyčia. Anot legendos, vietos gyventojai buvo išgąsdinti Romos imperatoriaus Nerono, kuris esą buvo palaidotas netoliese, vaiduoklio. 1231 m. popiežius Grigalius IX ją pašventino ir suteikė bažnyčios statusą. 1472−1477 m. Siksto IV iniciatyva bažnyčia buvo perstatyta. Ties bažnyčia dirbo daug žymių Italijos menininkų. Apie 1490 m. bažnyčioje freskas sukūrė Pinturikjas. 1502 m. Bramantė suprojektavo bažnyčios apsidę. Apsidėje yra kardinolų Girolamo Basso della Rovere (1507) ir Ascanio Sforza (1505) kapų monumentai, sukurti Andrea Sansovino. 

1513 m. bažnyčioje dirbo Rafaelis, kuris suprojektavo Chigi koplyčią vienam turtingiausių to meto žmonių, bankininkui Agostino Chigi, kuris buvo joje palaidotas (1520). Altorinį paveikslą Chigi koplyčioje nutapė Sebastianas del Pjombas, dekorą skulptūromis po apie 100 metų užbaigė Berninis. 1600−1601 m. Cerasi koplyčioje pagarsėjusius paveikslus „Šv. Petro nukryžiavimas" ir „Šv. Pauliaus atsivertimas" sukūrė Karavadžas. Kiek anksčiau centrinį paveikslą šioje koplyčioje sukūrė Anibalė Karačis. A. Karačio dizainui priklauso freskos bažnyčios lubose. 1655−1660 m. Berninis sukūrė baroko stiliaus bažnyčios fasadą. Melinių koplyčioje yra Alesandro Algardžio kūrinių.

Bazilikos vaizdai
-----------------

* Bazilikos planas
* Bazilikos interjeras
* Rafaelio kurtos Chigi koplyčios kupolo dekoras
* Chigi koplyčia
* Della Rovere koplyčia su Pinturicchio freskomis
* Cerasi koplyčia, centrinis paveikslas Anibalės Karačio, šonuose − Karavadžo
* Pagrindinio bažnyčios altoriaus paveikslas (XIV a.)

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Santa Maria del Popolo** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2013-11-10 iš Wayback Machine projekto.
* Sacred destinations (anglų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

1928 m. medalio aversas
**Lietuvos nepriklausomybės medalis** – Lietuvos valstybės apdovanojimas, kuriuo Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu apdovanojami asmenys už nuopelnus atkuriant ir įtvirtinant Lietuvos nepriklausomą valstybę.

Istorija
--------

Lietuvos nepriklausomybės medalis yra Lietuvos nepriklausomybės medalio, kuriuo buvo apdovanojami asmenys už nuopelnus atkuriant ir įtvirtinant Lietuvos nepriklausomybę 1918–1928 m. istorinis analogas.

Medalis įsteigtas 1928 m. minint Lietuvos nepriklausomybės dešimtmetį. Atkurtas 2000 m. liepos 6 d. minint Nepriklausomos Lietuvos valstybės atkūrimo dešimtmetį.

Medalio autorius – skulptorius Juozas Zikaras. Lietuvos nepriklausomybės medalį kaldino Šveicarijos firma „Huguenin Frères de Le Locle", po atkūrimo – Lietuvos monetų kalykla.

Aprašas
-------

Medalis apvalus, bronzinis. Vienoje pusėje – sparnuotos laisvės deivės skulptūros reljefinis atvaizdas tekančios saulės fone. Kitoje pusėje – užrašas „PER AMŽIUS BUDĖJĘ LAISVĘ LAIMĖJOM PER AUKAS IR PASIŠVENTIMĄ 1918-1928". 2000 m. variantas kiek modernizuotas.

Medalistai
----------

1928 m. medalio reversas
1928–1940 m. medaliu apdovanota daugiau kaip 44 tūkst. Lietuvos ir užsienio valstybių piliečių:

* Knygnešiai,
* 1918-1920 m. Nepriklausomybės kovų dalyviai,
* Vyčio Kryžiaus ordino kavalieriai,
* 1923 m. Klaipėdos sukilimo dalyviai,
* Šauliai,
* Asmenys, 1918-1919 m. pradėję dirbti Lietuvos valstybės administracijoje.

2000 m. liepos 6 d. Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo dešimtmečio proga šiuo medaliu apdovanoti:

* Ginkluoto ir neginkluoto pasipriešinimo dalyviai,
* Kariai savanoriai,
* Lietuvos Katalikų Bažnyčios Kronikos leidėjai,
* Tikinčiųjų teisių gynimo komiteto steigėjai,
* Helsinkio grupės nariai,
* Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Seimo nariai,
* Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo deputatai, tarp jų ir Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo akto signatarai.
| ***Prieš saulėtekį*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Before Sunrise |
| Kilmės šalis | JAV |
| Režisierius | Richardas Linklateris |
| Prodiuseris (-iai) | Anne Walker-McBay |
| Scenaristas (-ai) | Richardas LinklaterisKim Krizan |
| Vaidina | Ethan HawkeJulie Delpy |
| Metai | 1995 |
| Žanras | Romantinė drama |
| Trukmė | 105 min. |
| Kalba | anglų |
| Platintojas | Columbia Pictures |
| Biudžetas | 2,5 mln. JAV. dol. |
| **IMDb įrašas** |

**Prieš saulėtekį** (angl. *Before Sunrise*) – 1995 m. romantinė drama, kurios režisierius – Richard Linklater.

Filme pasakojama apie du jaunuolius: paryžietę Seliną (*Celine*) ir amerikietį Džesį (*Jessie*), kurie atsitiktinai susipažinę kartu praleidžia vieną naktį Vienoje. Filmas pasižymi minimaliu režisieriaus dėmesiu siužetui visą dėmesį koncentruojant į bendravimą tarp žmonių ir tuo iš dalies primena pirmąjį režisieriaus darbą „Slacker" (1991) ir ypač „Žadinant gyvenimą" (2001), kuriame, beje, abu veikėjai taip pat pasirodo.

Filmas susilaukė tęsinio „Prieš saulėlydį" (2004).

Išnašos
-------

1. ↑
|  |
| --- |
| Mălina Olinescu |
|  
Mălina 1998 m. Eurovizijoje |
| Biografija |
| Gimė | 1974 m. sausio 29 d.  Bukareštas, Rumunijos vėliava Rumunija |
| Mirė | 2011 m. gruodžio 12 d. (37 metai)  Bukareštas, Rumunijos vėliava Rumunija |
| Žanrai | pop, dance |
| Veikla | dainininkė |
| Instrumentai | vokalas |

**Mălina Olinescu** (g. 1974 m. sausio 29 d. Bukarešte – m. 2011 m. gruodžio 12 d.) – rumunų dainininkė.

Biografija
----------

Mălina Olinescu gimė 1974 m. sausio 29 d. Bukarešte (Rumunija), aktoriaus Boris Olinescu ir dainininkės Doina Spătaru šeimoje.

Muzikinę karjerą pradėjo 1995 m. kai ji dalyvavo „Aurelian Andreescu" festivalyje. 1996 m. festivalyje Mamajoje užėmė trečiąją vietą.

1998 m. Rumunijos nacionaliniame finale „Eurovision Selecţia Naţională 1998" įveikusi 11 varžovų, išrinkta atstovauti Rumunijai 1998 m. „Eurovizijos" dainų konkurse su daina „Eu cred" (liet. *Aš tikiu*). Konkurse atlikėja užėmė 22-ą vietą, surinkusi tik 6 taškus (iš Izraelio). Tai pats blogiausias Rumunijos rezultatas šiame konkurse. Tais pačiais metais užėmė trečią vietą „Mamai" festivalyje su daina „Pot să zbor". Po metų išleido antrąjį albumą „Pot să zbor". 2003 m. Mălina su daina „Tăcerea doare" dalyvavo Rumunijos „Eurovizijos" atrankoje dar kartą, tačiau į finalą nepateko. Po dalyvavimo baigė savo muzikinę karjerą.

2000–2007 m. buvo ištekėjusi už muzikanto Dana Stesco.

Nuorodos
--------

* Daina *Eu cred*

  


| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Dan Bittman  *„Dincolo de nori"*** |  **Rumunijos atstovė Eurovizijoje**1998 | Po to:**Taxi  *„The Moon"*** |
„Annuario Pontificio" 2008 m. leidimas
**Annuario Pontificio** (liet. 'Popiežiškasis Žinynas') – kasmet einantis oficialus Vatikano leidinys, kurį leidžia valstybės sekretoriatas. Tai nedidelio formato, tačiau kone dviejų su puse tūkstančio puslapių apimties tomas.

Pavadinimas „Annuario Pontificio" datuojamas 1860 m. tačiau leidinio ištakos siekia 1716 m. išleistą „Notizie per l'anno"; po pertraukos „Annuario Pontificio" pavadintas leidinys leidžiamas nuo 1912 m.

„Annuario Pontificio" pateikiama informacija apie visus pasaulio vyskupus, skelbiami popiežių, kardinolų kolegijų, aukštosios Bažnyčios administracijos (patriarchatų, arkivyskupijų, prelatūrų, abatijų), vienuolių ordinų, bažnytinių institucijų, Romos kurijos įstaigos darbuotojų sąrašai, skelbiami duomenys apie visas teritorines bažnytines struktūras, Romos kuriją, Vatikano Miesto Valstybę ir Romos vyskupijos vikariatą, Šv. Sosto atstovybes užsienyje, prie Šv. Sosto akredituotą diplomatinį korpusą, be to, pateikiama glausta istorinė informacija apie Šv. Sosto institucijas. Žinyno pabaigoje – pavardžių rodyklė, be žinyne minimų pavardžių, čia pateikiamos ir visų garbės prelatų bei monsinjorų pavardės.

Išnašos
-------

1. 1 2  Religijotyros žodynas. – Vilnius: Mintis, 1991, 21 psl.
2. 1 2 3 4  *Išleisti naujieji Katalikų Bažnyčios žinynai*. Vatican News. Nuoroda tikrinta 2022-07-24.
3. ↑  *Annuario Pontificio*. Encyclopedia.com. Nuoroda tikrinta 2022-07-24.
**Lietuvos neurochirurgų draugija** - profesinė neurochirurgų draugija, įkurta 1965 m. gegužės mėnesį Kaune. Pradžioje vienijo 15 neurochirurgų.

Istorija
--------

Draugijos įkūrimo organizatorius ir ilgametis pirmininkas buvo prof. Leonas Klumbys. Nuo 2004 m. draugijai vadovauja doc. Antanas Romas Gvazdaitis. 1995 m. LND įstojo į Europos neurochirurgų draugijų asociaciją ir Pasaulio neurochirurgų draugijų federaciją. Plačiai dalyvauja šių organizacijų bei Skandinavų neurochirurgų draugijos organizuojamuose renginiuose.

Draugija surengė 4 didelius tarptautinius renginius: I, IV, VII ir X Baltijos šalių neurochirurgų kongresus 1966, 1983, 1997 ir 2006 m. bei Tarptautinį jubiliejinį neurochirurgų kongresą Lietuvos neurochirurgijos 50-mečiui paminėti Kaune 2001 m. 2006 LND metais tapo pilnateise Europos neurochirurgų asociacijos (EANS) ir Europos sąjungos medikų asociacijos Neurochirurgų sekcijos nare.

Pagrindiniai neurochirurgų draugijos uždaviniai:

* profesinės kvalifikacijos kėlimas ir neurochirurgų atestacija,
* neurochirurginės pagalbos šalyje koordinavimas,
* atstovavimas šalies ir tarptautiniuose renginiuose,
* mokslinės veiklos skatinimas
* visuomenės švietėjiška veikla.

Nuorodos
--------

* Lietuvos neurochirurgų draugija
Koordinatės: 45°26′12″š. pl. 12°19′34″r. ilg.﻿ / ﻿45.436578°š. pl. 12.326172°r. ilg.﻿ / 45.436578; 12.326172

 Santa Maria Gloriosa dei Frari bazilikos fasadas
**Santa Maria Gloriosa dei Frari**, sutrumpintai tiesiog **Frari** – gotikinio stiliaus bažnyčia-bazilika Venecijoje, garsi meno kūriniais ir žymių žmonių kapais.

Istorija
--------

1231 m. Venecijos dožas Jacopo Tiepolo skyrė sklypą pirmiesiems pranciškonų ordino vienuoliams Venecijoje įsikurti. Pirmoji bažnytėlė buvo per menka greitai populiarėjantiems vienuoliams ir 1250 m. buvo pradėta naujos didelės bažnyčios statyba, kuri užtruko iki 1330 m. kai buvo pradėta dar kartą perstatyti net nebaigus pilnai senosios, nes vėl paaiškėjo, kad ji yra per maža. Paskutinės statybos užtruko dar apie 100 metų. 1396 m. buvo baigtos kampanilės, kuri yra antra aukščiausia Venecijoje, statybos. Pagrindinis altorius pašventintas 1469 m. pati bažnyčia galų gale buvo pašventinta 1492 m. Prie bažnyčios pastatytas vienuolynas.

Apie bažnyčią
-------------

*Basilica di Santa Maria Gloriosa dei Frari* (liet. Švč. Marijos Šlovingosios mažųjų brolių pranciškonų bazilika) yra 102 m. ilgio, 48 m. pločio ir 28 m aukščio − viena iš trijų didžiausių bažnyčių Venecijoje. Joje yra 17 altorių. Į bažnyčią galima patekti su atskiru bilietu arba bendru bilietu po Venecijos bažnyčias. Bazilikoje yra vienintelė išlikusi originali choro uždanga nuo pagrindinio altoriaus Venecijoje. Paties choro giedotojų sėdėjimo medinės vietos yra kiekviena su skirtingu ornamentu. Po pašventinimo bažnyčia buvo pripildyta puikiais venecijietiško meno kūriniais. Tame tarpe vieni garsiausių Ticiano (apie 1485 − 1576) ankstyvosios kūrybos darbų: „Mergelės Marijos paėmimas dangun" (ant didžiojo bažnyčios altoriaus) ir „Pezaro Madona". 

Kitas garsus darbas bažnyčioje yra zakristijoje esantis Džovanio Belinio triptikas „Madona soste". Yra kitų garsių menininkų darbų iš Italijos renesanso periodo. Iš skulptūrų tikriausiai garsiausia yra Donatelo kurta Šv. Jono Krikštytojo statula. Bažnyčioje yra palaidoti: dailininkas Ticianas, kompozitorius Klaudijus Monteverdis, keliolika Venecijos dožų. Ticiano kapo monumentas buvo sukurtas Antonijo Kanovos ir įgyvendintas jo mokinių po skulptoriaus mirties (1822 m.). Tačiau Kanovos autoritetas XIX a. pradžioje buvo toks didžiulis, kad monumente buvo inkrustuota Kanovos širdis (pats skulptorius palaidotas kitur), užuot perlaidojus jame Ticianą. Dailininkui sukurtas atskiras monumentas. Bazilikoje savaitgaliais vyksta koncertai, mišios.

Bažnyčios vaizdai
-----------------

* Didysis altorius su Ticiano paveikslu „Mergelės Marijos paėmimas dangun" Didysis altorius su Ticiano paveikslu „Mergelės Marijos paėmimas dangun"
* Choras Choras
* Bažnyčios interjeras Bažnyčios interjeras
* Kanovos kapo monumentas Kanovos kapo monumentas

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Santa Maria Gloriosa dei Frari** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
* sacred-destinations.com
Koordinatės: 45°25′51″ š. pl. 12°20′04″ r. ilg.﻿ / ﻿45.43083°š. pl. 12.33444°r. ilg.﻿ / 45.43083; 12.33444

 Santa Maria della Salute fasadas
**Švč. Marijos Sveikatos bazilika** (it. *Basilica di Santa Maria della Salute*, sutrumpintai *Salute*) – baroko stiliaus bažnyčia Venecijoje, turinti mažosios bazilikos statusą.

Istorija
--------

Santa Maria della Salute (*Salute* išvertus − „sveikatos", „sveikatingumo") bažnyčia buvo pastatyta Dorsoduro rajone, ties Didžiojo ir Džudekos kanalų sankirta XVII a. Tai buvo paskutinė venecijiečių pastatyta bažnyčia, skirta prašant dangiškųjų jėgų pagalbos nuo maro, kuris siautė 1630 m. ir nusinešė apie 100 000 Venecijos valstybės gyventojų gyvybių (kas sudarė apie 1/3 visų gyventojų). Maro metu, po dožo Nicolò Contarini viešo kreipimosi, Venecijos senatas priėmė sprendimą statyti bažnyčią Mergelei Marijai.

Praėjus marui vienuolika architektų pateikė savo projektus naujajai bažnyčiai. Konkursą laimėjo 26 metų architekto Baldassare Longhena projektas. Bažnyčios statybos prasidėjo 1631 m. ji tapo svarbiausiu Baldassare Longhena gyvenimo statiniu. Kadangi bažnyčia buvo kitoje kanalo pusėje nei Dožų rūmai, atidarymo proga ji buvo sujungta su San Marko pjaceta pontoniniu tiltu. Kaip ir Redentore bažnyčios atveju, tai buvo vieno iš Venecijos festivalių pradžia. *Festa della Salute* švenčiama kiekvienais metais lapkričio 21 d. Bažnyčia pašventinta 1681 m. o jos statybos baigtos 1687 m. penkeri metai po Baldassare Longhena mirties.

Tik pastatyta oktagonali bažnyčia tapo vienu išskirtiniausių Venecijos miesto peizažo akcentų. Ją vėliau savo paveiksluose vaizdavo venecijiečiai dailininkai Kanaletas ir Frančeskas Gvardis, daugelis miesto svečių. Pačioje bažnyčioje ir jos zakristijoje gausu venecijietiško meno, tame tarpe Tintoreto paveikslas „Vestuvės Kanoje", daug Ticiano darbų. Bažnyčios architektūroje atsekama Andrea Palladio įtaka. Puošnus ir daugybe skulptūrų paįvairintas bažnyčios eksterjeras kontrastuoja su minimalistiniu interjeru.

Bažnyčios vaizdai
-----------------

* Santa Maria della Salute kupolai
* Bažnyčios interjeras pagrindinio altoriaus link
* Ticiano paveikslas viename iš altorių
* Džonas Singeris Sardžentas. „Santa Maria della Salute bažnyčia", 1904-07, akvarelė

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Santa Maria della Salute** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* aviewoncities.com Archyvuota kopija 2013-02-18 iš Wayback Machine projekto.
* sacred-destinations.com
* unospitedivenezia.it Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
| **Banisteriopsis caapi** |
| --- |
| Svaigusis kvaitulis (*Banisteriopsis caapi*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Malpigijiečiai  *( Malpighiales)* |
| Šeima: | Malpigijiniai  *( Malpighiaceae)* |
| Gentis: | Kvaitulis  *( Banisteriopsis)* |
| Rūšis: | Svaigusis kvaitulis  *( Banisteriopsis caapi)* |

 |

**Svaigusis kvaitulis** (*Banisteriopsis caapi*) – malpigijinių (*Malpighiaceae*) šeimos lianų rūšis. Paplitusi Pietų Amerikos selvoje.

Augalas labai ilgas, dažnai šakotas, sumedėjusiu stiebu. Lapai iki 18 cm ilgio ir 8 cm pločio, plačiai ovalūs. Žiedai baltai rausvi, 13 mm ilgio, susitelkę į žiedynus. Žydi nuo gruodžio iki rugpjūčio, intensyviausiai – sausį. Vaisiai su sparneliais, susidaro kovo – rugpjūčio laikotarpiu.

Svaigusis kvaitulis vietinių indėnų nuo seno naudojamas haliucinogeninio nuoviro ajahuaskos gamybai. Šis gėrimas naudojamas šamanistinuose ritualuose, bei organizmo valymui. Turi daug alkaloidų: harmino, harmalino, tetrahidroharmino.

Mokslinėje klasifikacijoje išskiriami du svaigiojo kvaitulio varietai (*Banisteriopsis caapi* var. *caupuri* ir *Banisteriopsis caapi* var. *tukunaka*), tačiau vietiniai šamanai ir žolininkai turi plačią augalo skirstymo sistemą. Manoma, kad pagal kai kuriuos išorinius bruožus (pvz. spalva) preparato stiprumas skirtingas ir matomos skirtingos haliucinacijos.

Augalas vietinių vadinamas *Ayahuasca, Caapi, Yage* ir reiškia „dvasių liana".

Išnašos
-------

1. ↑  Godlaski, Theodore M (2011). „The God within". *Substance Use and Misuse* **46** (10): 1217–1222. PMID 21692597. doi:10.3109/10826084.2011.561722.
2. ↑  Rätsch, Christian, *The Encyclopedia of Psychoactive Plants: Ethnopharmacology and Its Applications* pub. Park Street Press 2005
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Bonifacas Verbickas-Verbyla** |
| --- |
| Gimė | 1876 m.prie Utenos |
| Mirė | 1919 m. sausio 2 d. (~43 metai)Vilniuje |
|  |
| Veikla | kurpius, Lietuvos profsąjungų ir politinis veikėjas |
| Partija | 1893 m. Socialdemokratai |

**Bonifacas Verbickas-Verbyla** (1876 m. prie Utenos – 1919 m. sausio 2 d. Vilniuje) – kurpius, Lietuvos profsąjungų ir politinis veikėjas.

Biografija
----------

Nuo 1893 m. – Alfonso Moravskio socialdemokratų grupės narys, 1896 m. gegužės 1 d. – Lietuvos socialdemokratų partijos pirmojo suvažiavimo dalyvis. 1899 m. prasidėjus LSDP narių areštams, pasitraukė į Kauną, organizavo LSDP kuopą brolių Tilmansų fabrike.

1905–1907 m. revoliucijos dalyvis. 1912 m. – LSDP kandidatas į Valstybės Dūmą. 1916–1918 m. – Vilniaus profesinių sąjungų centro valdybos pirmininkas. 1918 m. gruodžio mėn. išrinktas Vilniaus darbininkų atstovų tarybos nariu, tarybos paskirtas miesto ūkio komisaru.

Nusišovė gindamas Vilniaus tarybos būstinę Varnų gatvėje, kur vyko liaudies valgyklų valdybos ir profesinių sąjungų atstovų susirinkimas, kad nepatektų į lenkų legionierių nelaisvę.