recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Erkolanasit. *Comune di Ercolano* |
| --- |
| *Erkolano panorama* |
|  |
| 

ErkolanasErkolanas

40°48′0″ š. pl. 14°21′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.80000°š. pl. 14.35000°r. ilg.﻿ / 40.80000; 14.35000﻿ (Erkolanas)Koordinatės: 40°48′0″ š. pl. 14°21′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.80000°š. pl. 14.35000°r. ilg.﻿ / 40.80000; 14.35000﻿ (Erkolanas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Kampanija Kampanija |
| **Provincija** | Neapolio provincija |
|  |
| **Meras** | Vincenzo Strazzullo |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 54 779  |
| **Plotas** | 19,64 km² |
| **Tankumas** (2010) | 2 789 žm./km² |
| **Altitudė** | 44 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 80056 |
| **Tel. kodas** | 081 |
| **Tinklalapis** | www.comune.ercolano.na.it |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Šv. Marijos Ėmimas į Dangų |

**Erkolanas** (it. *Ercolano*) – miestas Italijoje, Kampanijoje, Neapolio provincijoje. Jis yra Vezuvijaus vakarinėje papėdėje, prie Neapolio įlankos, į pietryčius nuo Neapolio. Viduramžių Resina buvo pastatyta ant Vezuvijaus išsiveržimo 79 m. liekanų, kurios užklojo Herkulaniumą, davusį miestui pavadinimą. Dabartinis miestas yra kurortas, iš kur vykstama į atkastą Herkulaniumą ar autobusu į Vezuvijų. Mieste gaminama oda, stiklas, vynas *Lacryma Christi*.

Istorija
--------

*Pagrindinis straipsnis – Herkulaniumas*.
Erkolaną tikriausiai įkūrė oskai, italikų gentis, VIII a. pr. m. e. bet vėliau apylinkės atiteko etruskams ir samnitams. Romėnų laikais tai buvo turtingų romėnų vasaros kurortas. Po Vezuvijaus išsiveržimo 79 m. miestas buvo palaidotas. Priešingai nei Pompėjos gyventojai, palaidoti po pelenais, Erkolano žmonės mirė nuo terminio šoko.

Apylinkės atsigavo tik apie 1000 m. atsiradus Kastel di Resinai ir per kitus 500 metų čia daugėjo žmonių ir atsirado Resina miestas, pavadintas pilies vardu virš Herkulaniumo griuvėsių. 1709 m. senasis romėnų miestas buvo atrastas ir nuo tol tyrinėjamas. Laikui bėgant miestas priklausė Abiejų Sicilijų karalystei, 1861 m. buvo prijungtas prie Italijos karalystės ir atsidūrė Neapolio metropolijoje.

1969 m. Resina persivadino Erkolanu pagerbiant romėnų miestą.
| Sanlukar de Baramedaisp. *Sanlúcar de Barrameda* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

Sanlukar de BaramedaSanlukar de Barameda

36°46′0″ š. pl. 06°21′0″ v. ilg.﻿ / ﻿36.76667°š. pl. 6.35000°r. ilg.﻿ / 36.76667; 6.35000﻿ (Sanlukar de Barameda)Koordinatės: 36°46′0″ š. pl. 06°21′0″ v. ilg.﻿ / ﻿36.76667°š. pl. 6.35000°r. ilg.﻿ / 36.76667; 6.35000﻿ (Sanlukar de Barameda) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Ispanijos vėliava Ispanija |
| **Regionas** | Andalūzija Andalūzijos regionas |
| **Provincija** | Kadiso provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 68 037  |
| **Altitudė** | 30 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Sanlukar de Barameda |
|  |
| **Kirčiavimas** | Sanlùkar de Baramedà |

**Sanlukar de Barameda** (isp. *Sanlúcar de Barrameda*) – miestas pietvakarių Ispanijoje, Andalūzijoje, 52 km į šiaurę nuo Kadiso, 119 km nuo Sevilijos, prie Viduržemio jūros Kadiso įlankos, Gvadalkivyro estuarijos kairiajame krante.

Svarbus jūrų uostas (išvežamos daržovės, apelsinai, vykdoma žvejyba, yra karinė bazė, jachtų prieplauka), geležinkelis į Kadisą, plentas į Cheres de la Fronterą. Svarbus kurortas Saulės krante (*Costa de la Luz*). Apylinkėse auginamos vynuogės, citrusai, javai. Mieste gaminamas baltasis Andalūzijos vynas *Manzanilla*.

Yra XV a. Medinos‑Sidonijos kunigaikščių rūmai (dabar dailės muziejus, miesto archyvas), XIV a. Švč. Dievo Motinos bažnyčia, jūrų muziejus. Rugpjūtį (nuo 1845 m.) vyksta kasmetinės tarptautinės raitelių lenktynės Sanlukar de Baramedos paplūdimiu. Į šiaurę nuo miesto prasideda Donjanos nacionalinis parkas.

Istorija
--------

Antikoje dabartinio miesto vietoje buvo Eburos ar Eboros miestas ir šventykla (*Luciferi Fanum*). Rastas didelis Eboros lobis su aukso dirbiniais. Arabų valdymo laikotarpiu (nuo 711 m.) miestas vadintas Masaguedu, IX a. jį puldinėjo vikingai. 1248 m. miestą užkariavo Kastilijos karalius Ferdinandas III, bet krikščionys galutiniai įsitvirtino tik 1264 m. numalšinus vietos mudecharų sukilimą.

XV–XVI a. Sanlukar de Barameda tapo vienu svarbiausių Ispanijos ir Viduržemio jūros pakrančių uostų. Iš Sanlukar de Baramedos uosto 1498 m. į savo trečiąją kelionę per Atlanto vandenyną išplaukė Kristupas Kolumbas, o 1519 m. – Fernando Magelano ekspediciją į kelionę aplink pasaulį. 1522 m. į šį uostą sugrįžo vienintelis Magelano ekspedicijos laivas „Viktorija". 1572 m. išplaukė Panfilo de Narvaeso ekspedicija į Floridą, taip pat iš čia į Ameriką plaukė ir kiti konksitadorai. Miesto strateginė reikšmė smuko 1711 m. perkėlus Ispanijos karalystės prekybos su užjūrio kraštais namus iš Sevilijos į Kadiso uostą. 1833 m. Sanlukar de Barameda prijungta prie Kadiso provincijos. Nuo XIX a. miestas ėmė plėtotis kaip kurortas (pradžioje – aristokratų poilsio vieta, vėliau – turistinis objektas).

Galerija
--------

* SenamiestisSenamiestis
* Senamiesčio gatvelėSenamiesčio gatvelė
* TvirtovėTvirtovė
* Kunigaikščių rūmaiKunigaikščių rūmai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Sanlúcar de Barrameda*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
**Liberalioji demokratija** – atstovaujamosios demokratijos forma, kurioje šalia daugumos sprendimo taisyklės egzistuoja ir pagarba žmogaus teisėms, tokioms kaip žodžio ir susirinkimų laisvė, religijos laisvė, nuosavybės ir privatumo teisė, taip pat lygybės prieš įstatymą bei teisės pirmenybės principai. Šios teisės ir principai garantuojami per įvairių institucijų veiklą ir yra apibrėžti konstitucijose arba atskiruose įstatymuose.

XVIII a. pab. – XIX a. pr. nedaugeliui liberalų buvo priimtinos demokratijos idėjos. Liberali demokratija dabartiniu supratimu atsirado žymiai vėliau ir su klasikiniu liberalizmu turi nedaug bendro. Liberalizmo ir politinės demokratijos principų konvergencija Vakarų Europoje ir JAV įvyksta XIX a.pb. – XX a.pr.

Liberali demokratija turi du pradus – liberalizmą ir demokratiją. Liberalizmo ir demokratijos sujungimas į vieningą koncepciją nėra toks paprastas kaip gali atrodyti iš šio termino populiarumo. Modernios demokratijos teorijos orientuojasi į tokias vertybes kaip „visuomenė", „lygybė", o liberalizmui svarbiausios „individo" ir „laisvės" vertybės. Taigi, liberalizmui ir demokratijai būdinga skirtinga logika – demokratija labiau orientuota į kolektyvinius sprendimus, o liberalizmas – į individualius. Liberali demokratija yra tam tikras kompromisas tarp liberalizmo propaguojamų individualių laisvių ir masinės demokratijos, kuri remdamasi daugumos principu savaime negarantavo pagarbos mažumoms ir atskirų individų teisėms. Liberalioje demokratijoje išvengiama „daugumos tironijos" grėsmės. Teigiama, kad demokratija be liberalizmo veda prie autoritarizmo.

Nuorodos
--------

* Liberalizmo peripetijos Archyvuota kopija 2004-09-12 iš Wayback Machine projekto. – dalis straipsnio skiriama liberalizmo ir demokratijos santykio problematikai.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Sumbava Indonezijos žemėlapyje
**Sumbava** (indonez. *Sumbawa*) – Indonezijos sala, esanti viduryje Mažųjų Sundos salų grupės, į rytus nuo Lomboko, į vakarus nuo Floreso ir į šiaurės vakarus nuo Sumbos.

Geografija, demografija, turizmas
---------------------------------

Sumbavos plotas – 15 448 km² (triskart mažesnis nei Lomboko), gyventojų skaičius 1 540 000 (2004 m.)

Sala žymi ribą, iki kurios vakarinės salos buvo įtakotos Indijos kultūros ir religijos, priešingai rytiniam regionui, kuris nebuvo tiek įtakotas. Pačioje saloje islamą paskleidė makasariečiai (iš Sulavesio).

Istoriškai Sumbavoje gyvuoja dvi pagrindinės skirtingų kalbų grupės. Vakarinėje salos dalyje vartojama *bahasa sumbava* kalba, panaši į Lomboko *sasak*; rytuose vartojama *nggahi mbojo*.

Sumbavos pakrantės yra populiarus banglenčių sporto regionas.

Istorija
--------

Vakarinė Sumbava seniau priklausė Rytų Javos Majapahit imperijai, dėl gamtos išteklių buvo nuolatos puolama japonų, olandų, makasariečių. Olandai pirmą kartą užėmė Sumbavą 1605 m. tačiau nebuvo įsitvirtinę pilnai iki XX a. pradžios. Vakarinė Sumbava trumpą laiką buvo valdoma ir Balio salos Gelgel karalystės.

Ugnikalniai
-----------

Sumbava yra Ramiojo vandenyno Ugnies žiede. Saloje esančio Tamboro ugnikalnio išsiveržimas 1815 m. padarė ypatingai daug žalos, žuvo apie 71 000 žmonių, taip pat buvo sunaikinta maža Tamboro karalystė.
|  |
| --- |
| **Erlėnų seniūnija** |
| Valsčius | {{{sav}}} |
| Centras | Erlėnai |

**Erlėnų seniūnija** – istorinis teritorinis-administracinis vienetas, buvęs Kretingos rajono savivaldybės teritorijos šiaurės rytinėje dalyje, į šiaurę nuo Salantų, Salanto upės dešiniajame krante, prie kelio Skuodas – Plungė.

Istorija
--------

Įkurta 1861 m. kaip valstiečių luominės savivaldos institucija. Priklausė Kauno gubernijos Telšių apskrities Grūšlaukės, o nuo XIX a. pab. – Salantų valsčiui. 1915 m. kartu su valsčiumi tapo naujai įkurtos Kretingos apskrities dalimi. Po 1940 m. Lietuvos aneksijos pavadinta Erlėnų apylinke. 1941 m. birželio mėn. antroje pusėje atkurta. 1944 m. spalio mėn. vėl pavadinta Erlėnų apylinke.

Seniūnijai vadovavo seniūnijos kaimų atstovų sueigoje (krivulėje) renkamas seniūnas (1915-1918 m. - šaltyšius), o jį pavadavo seniūno padėjėjas.

Administracinis centras: Erlėnai.

Seniūnai: Antanas Kniukšta (1932 m.)

Seniūnijos kaimai
1870 m.
* Erlėnai, k.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos savivaldybių žinynas. - Kaunas, 1932. - P. 602
2. ↑  Išrašas iš Kauno gubernijos Telšių apskrities taikos teisėjo apylinkių ir valsčių 1870 m. sąrašo // Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. - F. 16, b. 5. - P. 78
Gondų moteris iš Madhja Pradešo
**Dravidai** – Pietų Azijos tautų grupė, kalbanti dravidų kalbomis. Populiaciją sudaro ~220 mln. žmonių, gyvenančių daugiausia Pietų Indijoje (Indostane).

Dravidų tautos
--------------

Dravidus sudaro šios tautos:

* telugai (~80 mln.) – daugiausia Andhra Pradeše;
* tamilai (~77 mln.) – Tamilnadu, Šri Lanka;
* kanadai (~45 mln.) – daugiausia Karnatakoje;
* malajaliai (~38 mln.) – Kerala, Lakšadvipas;
* tuluvai (~10 mln.) – Karnataka, Kerala;
* gondai (~10 mln.) – Madhja Pradešas, Maharaštra;
* brahujai (~2,5 mln.) – Pakistanas (ypač Beludžistanas), Afganistanas;
* kurukhai, oraonai (~2 mln.) – Orisa, Vakarų Bengalija, Bangladešas;
* khondai (~1 mln.) – daugiausia Orisoje;
* kodavai (~160 tūkst.) – Karnataka;
* panijai (~94 tūkst.) – Kerala;
* šoligai (~20 tūkst.) – Karnataka, Tamilnadu;
* irulai (~2000) – Tamilnadu;
* čolanaikanai (~200) – Kerala;
* giravarai – Kafu atolas (Maldyvai).

Kilmė
-----

Dravidų kilmė yra diskusijų objektas, o pastaruoju metu ir svarbus politinis klausimas Indijoje. Bene vieningai sutariama, kad iki arijų įsiveržimo į Pietų Aziją, šią teritoriją buvo apgyvendinę dravidai. Su dravidais dažnai linkstama sieti Mohendžo Daro–Harapos civilizaciją. Tam svarių įrodymų nėra, nes Harapos raštas neiššifruotas, o daugelis kitų sąsajų tėra hipotezės ir spekuliacijos. Tiesa, brahujų arealas, gerokai nutolęs nuo kitų dravidų ir artimas buvusios Mohendžo Daro–Harapos civilizacijos teritorijai leidžia spėti, kad ankstesnis dravidų arealas buvęs gerokai didesniu (nors pagal kitą versiją, brahujai į ten atsikraustė daug vėliau).

Po indoarijų atsikraustymo į Šiaurės Indiją, daugelis dravidų asimiliavosi ir perėmė indoarijų kalbas. Indoarijų kalbose yra dravidų substrato požymių – dar vediniame sanskrite rasta nemažai dravidiškos kilmės skolinių, iš dravidų kildinamas ir indoeuropiečių kalboms nebūdingas retrofleksinių garsų atsiradimas.

Istorija
--------

Pietų Indijos religinis centras – Madurajus
Jau 1 tūkstantmetyje pr. m. e. dravidai pradėjo kurti valstybinius darinius (sangaminis laikotarpis), iškilo Andhros, Pandjos, Čolos, Čeros valstybės. Dravidai palaikė prekybinius ryšius su arabų, antikinės Europos pirkliais, XI a. Čolai savo galias išplėtė po Pietryčių Aziją. Ilgą laiką dravidų (Pietų Indijos) istorija klostėsi atskirai nuo Šiaurės Indijos. XVII–XVIII a. dravidų žemės buvo užkariautos anglų ir pajungtos į Britų Indijos koloniją.

Kultūra
-------

Dravidams būdingas saviti rasiniai bruožai, jie išskiriami į atskirą dravidų mažąją rasę, skirtingą tiek nuo europidų, tiek nuo negridų. Tiesa, dėl per ilgą laiką vykusio gyventojų maišymosi, dabar rasiniai požymiai visoje Indijoje yra susimaišę.

Dravidų tautos, ypač tamilai ir telugai, yra sukūrę gausų literatūrinį, architektūrinį, religinį paveldą.

Didžioji dauguma dravidų yra hinduistai, jų tarpe plačiai paplitęs šaivizmas. Nemažai dravidų yra krikščionys (ypač malajaliai), yra musulmonų (brahujai). Kalnų gentyse išlikę protėvių kulto požymių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Дравиды*,Большая советская энциклопедия, T. VIII (Дебитор—Евкалипт). – Москва: Советская энциклопедия, 1972
| Pietų Korėja
 |
| --- |
| Pietų Korėjos herbas |
| Šis straipsnis yra serijosPietų Korėjos politinė sistemair vyriausybėdalis |
| 
Konstitucija
* + Konstitucija

 |
| 
Vyriausybė
* + Prezidentas (sąrašas)
	+ Jun Sokjolas
	+ Ministras Pirmininkas (sąrašas)
	+ Han Duck-soo
	+ Ministerijos

 |
| 
Parlamentas
* + Nacionalinis Susirinkimas
	+ Politinės partijos
	+ NPP · DEP · LJP · Bak  DDP · KKP · NPP

 |
| 
Teismai
* + Aukščiausiasis teismas
	+ Konstitucinis teismas

 |
| 
Rinkimai
* + Prezidento
	+ 1997 · 2002 · 2007 · 20122017 · 2022
	+ Parlamento
	+ 2000 · 2004 · 2008 · 20122016 · 2020

 |
| 
Adm. suskirstymas
* + Provincijos

 |
| 
Užsienio politika
* + Tarptautiniai santykiai
	+ Saulės Šviesos politika

 |
| Ž • A • R |

**Liberalų partija** (kor. 자유당, 自由黨, *džajūdang*) – Pietų Korėjos politinė partija. Ji buvo įkurta 1952 m. tuometinio šalies prezidento I Singmano, kuris 1952–1960 m. laikotarpiu ėjo jos pirmininko pareigas. Kelerius metus po įkūrimo partija savo rankose turėjo stiprią valdžią ir aktyviai palaikė I Singmano vykdomą politiką. Po 1960 m. pradžioje įvykusios Balandžio revoliucijos, liberalai prarado savo pozicijas ir 1961-ųjų gegužę partija buvo išformuota. Ją 1963 m. sausį atkūrė buvęs ministras pirmininkas Džang Tėksang (kor. 장택상). Partija nekėlė savo kandidatų per 1963, 1967 m. prezidento rinkimus ir nesėkmingai bandė patekti į parlamentą. Nuo septintojo XX a. dešimtmečio Liberalų partija nevykdo aktyvios veiklos.

Taip pat skaitykite
-------------------

* I Singmanas

Išnašos
-------

1. ↑  Andrew C. Nahm. Historical Dictionary of the Republic of Korea. Scarecrow Press, 1993. 137 psl.
**Brahmanizmas** – ankstyvosios vergovinės visuomenės religija, atsiradusi I tūkstantmečio pr. m. e. pradžioje Indijoje ir pakeitusi senąją indų religiją vedizmą. Brahmanizmo pavadinimas kilo iš ritualinių tekstų – brahmanų – rinkinio. Brahmanizmas rėmėsi tomis pačiomis Vedų knygomis, kaip ir vedizmas, tik kitaip jas traktavo. Vyriausieji dievai brahmanizme sudarė trejetą.

Vyriausiųjų dievų trejetas:

* Brahma
* Višnus
* Šiva

Be jų buvo daug vietinių genčių dievybių.

Brahmanizmo pagrindas buvo pažiūra, kad gamta esanti dvasinga ir visos gyvos būtybės atsinaujinančios. Brahmanizmas skelbė, kad mirštančio žmogaus siela persikelianti į kitą, gimstantį organizmą (reinkarnacija). Tai, į ką žmogus persikūnija, nulemia karma. Periodiškai pereidama į aukštesnę visuomeninę padėtį užimantį žmogų, siela tobulėjanti. Tapusi visiškai tobula, ji išsivaduojanti iš samsaros (tolesnių sielos persikėlimų) ir susiliejanti su visuotine dvasia. Tam, kad siela tobulėtų, reikia griežtai vykdyti savo luomui nustatytą pareigą darma. Jei žmogus nesilaiko darmos, jo siela pagal karmos, pomirtinio atpildo dėsnį persikelianti į žemesnį socialinį statusą turintį asmenį. Brahmanizmas įteisino socialinę nelygybę, skelbė, kad visuomenės susiskirstymas į varnas (luomines) grupes ir kastas esąs nustatytas dievų. I tūkstantmečio pr. m. e. viduryje brahmanizmą nustelbė budizmas ir džainizmas.

Kilmė:

* Vedizmas – seniausia indų religija.
* Brahmanizmas – kilęs iš vedizmo.
* Džainizmas – kilęs iš brahmanizmo.
* Budizmas – kilęs iš brahmanizmo.

Šaltiniai
---------

* „Lietuviškoji tarybinė enciklopedija" (1977)
**Sumu-ilas** arba **Sumu-Elas** – Larsos miesto-valstybės karalius, valdęs 1894–1866 m. pr. m. e. (pagal trumpąją chronologiją). Tai pirmasis Larsos valdovas, kurio vardas užrašomas su dantiraščio ženklu, žyminčiu dievybę.[1] Sumu-ilas buvo amoritas.[2]

Sumu-ilo valdymo laikai pasižymėjo tolesne Larsos įtakos sferos plėtra regione (pradėta valdant Gungunumui). Kaip žinoma iš metų vardų, būta karinių susirėmimų šiaurinėje Babilonijoje. Be to, valdant Sumu-ilui buvo statomi nauji kanalai ir užtvankos. Viena vertus, taip buvo užtikrintas vandens tiekimas karaliaus valdomam regionui, kita vertus, vandens neteko Isino miestas, kuris buvo Larsos priešininkas. Kaip minima vėlesnio valdovo Sin-Idinamo įraše, Šumu-ilo valdymo pabaigoje buvo kilusi didelė įsiveržimo grėsmė. Teigiama, esą nuo šio įsiveržimo galėjęs apsaugoti tik dievų įsikišimas.[1]

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Leick, Gwendolyn (2002). Who’s Who in the Ancient Near East. Routledge, p. 159. ISBN 9781134787951.
2. ↑  „Archived copy" (PDF). Suarchyvuotas originalas (PDF) 2009-03-06. Nuoroda tikrinta 2008-04-23.  The Rulers
of Larsa, M. Fitzgerald, Yale University Disertation, 2002
**Juozas Pranckevičius** (1940 m. vasario 17 d. Siesikų miestelyje, Ukmergės r.), choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

Vargonininko ir chorvedžio Juozo Pranckevičiaus sūnus. 1948–1958 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus dešimtmetėje muzikos mokykloje (dėst. P. Sližys, B. Razauskienė, A. Jozėnas). 1958–1963 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Barausko klasė).

1962–1967 Lietuvos liaudies meno rūmų dirigentas – konsultantas bei meno vadovas.

Nuo 1967 Vilniaus kultūros mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, dieninio skyriaus vedėjas, dirigavimo specialybės vadovas, parengė būrį jaunųjų chorvedžių. 1958–1965 Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų mišriojo choro „Tauras", 1967–1969 Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto studentų dainų ir šokių liaudies ansamblio „Šviesa" chormeisteris. 1969–1972 Lietuvos žemės ūkio ministerijos mišriojo choro „Dobilas" chormeisteris ir moterų vokalinio ansamblio vadovas. 1972–1977 Lietuvos vidaus reikalų ministerijos vyrų choro „Sakalas", 1978–1980 Vilniaus plastmasinių dirbinių gamyklos mišriojo choro „Plastikas", 1980–1992 Vilniaus „Elfos" gamyklos mišriojo choro ir kurį laiką Vilniaus skaičiavimo mašinų gamyklos vyrų choro „Elektronika" chormeisteris. Buvo respublikinių dainų švenčių konsultantas, meno mėgėjų apžiūrų ir chorų konkursų žiuri narys. Kaip natografas spaudai parengė daug muzikinių leidinių. 1989 jis apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |
| --- |
| Nefilim |
|  
Carl McCoy |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Carl McCoy |
| Gimė | 1963 m. sausio 18 d. (60 metų)Londonas, Jungtinė Karalystė) |
| Žanrai | Thrash metalDeath metalGotikinis rokas |
| Aktyvumo metai | 1992 - 1996 |
| Svetainė | www.fields-of-the-nephilim.com |

**Nefilim** (arba **The Nefilim**) – solinis anglų gotikinio roko grupės „Fields of the Nephilim" vokalisto Carl McCoy projektas, sukurtas po grupės iširimo. Be paties McCoy, „Nefilim" sudarė gitaristas Paul Miles, būgnininkas Simon Rippin ir bosistas Cian Houchin. Grupė išleido vos vieną albumą, pavadintą „Zoon" (1996).

Projektas pasuko į kur kas sunkesnę muziką, nei „Fields of the Nephilim". Nors „Nefilim" skambesyje vis dar galima rasti gotikinio roko elementų, juos nustelbia sunkus death ir thrash metalo skambesys. Carl McCoy teigimu, tai buvo natūralus progresas po atmosferiško, melodingo, kartais net su „Pink Floyd" kūryba lyginamo, „Fields of the Nephilim" albumo *Elizium*, įrašyto prieš grupės iširimą.

Po *Zoon* išleidimo iširo ir „Nefilim". Paul Miles su Simon Rippin vėliau sukūrė grupę „Sensorium", o Cian Houchin prisijungė prie „Saints of Eden".

Diskografija
------------

* *Zoon* (1996)
* *Penetration* (singlas) (1996)

Nuorodos
--------

* Oficiali Fields of the Nephilim svetainė
* Neoficialus Nefilim MySpace puslapis
* Ferrum.lt: *NEFILIM „Zoon" (1996 m.) – gotika purvinomis panagėmis* Archyvuota kopija 2008-11-06 iš Wayback Machine projekto.
* Carl McCoy interviu
**Juozas Sauris** (1892 gegužės? Pittsburghe, PA -1944 m. sausio 29 d. Čikagoje, IL – JAV), vargonininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

Baigęs vidurinę mokyklą, mokėsi Šv. Kirilo ir Metodijaus kunigų seminarijoje Detroite, MI. Kartu pas prof. Paeini mokėsi ir muzikos. Išmokęs vargonuoti ir išstojęs iš kunigų seminarijos, 1915–1916 vargonininkavo Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje Waterbury, CT. 1921 persikėlęs į Čikagą, kurį laiką vargonininkavo Šv. Jurgio lietuvių parapijoje, o nuo 1925 Šv. Gabrieliaus airių parapijoje. Visur vadovavo ir bažnytiniams chorams. 1932–1936 ir 1939–1941 vadovavo Lietuvos Vyčių apskrities 60 dalyvių (34 moterys ir 26 vyrai) chorui ir „Vaidilos" vyrų chorui Čikagoje. Su chorais rengė koncertus, statė operetes ir kitus muzikinius veikalus. Su Vyčių choru pastatėM. Petrausko operetę „Kaminkrėtys ir malūnininkas", S. Šimkaus „Čigonus", R. Herberto „Klaipėdos Julę", A. Vismino „Šventoji naktis". 1934 m. sausio 28 d. choras pirmasis atliko J. Žilevičiaus „Vytauto Didžiojo kantatą". Keletą metų J. Sauris kino teatre vargonais griežė koncertinius kūrinius. Sukūrė dainų vokaliniams ansambliams ir chorams: „Augo trys sesutės", „Užmik", „Audėja", „Pasakyk, mergele", „Subruskim, jaunime", „Tekėk, dukra", „Kario žygio daina", „Oi ant kalno liepelė" ir kt.

Nuo 1919 buvo ALRK Vargonininkų sąjungos ir šios sąjungos provincijos narys. Daug metų muzikas rengė lietuviško radijo valandų programas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vyro lytiniai organai: 1. Šlapimo pūslė, 2. Kaulas, 3. Varpa, 4. Varpos akytkūnis, 5. Varpos galvutė, 6. Apyvarpė, 7. Išorinė šlaplės anga, 8. Gaubtinė žarna, 9. Tiesioji žarna, 10. Sėklinė pūslelė, 11. Sėklos išmetimo kanalas, 12. Prostata, 13. Kuperio liauka, 14. Išangė, 15. Sėklinis latakas, 16. Sėklidės prielipas, 17. Sėklidė, 18. Kapšelis 
**Sėklinis latakas** (lot. *ductus/vas deferens*) – siauras porinis vyro lytinių organų vamzdelis, kuriuo erotinio susijaudinimo metu išmetama sėkla į šlaplę. Jo ilgis 40-60 cm, skersmuo 2-3 mm. Sienelę sudaro gleivinė, lygiųjų raumenų ir išorinis standus jungiamojo audinio dangalas. Susitraukiant jo raumenims, sėkla lytinio sujaudinimo metu juo išmetama į šlaplę.

Prasidėjęs nuo prielipo uodegos sėklinis latakas užlinksta į viršų ir eina kapšelio viduje už sėklidės, įlenda į kirkšninį kanalą, iš jo išėjęs, leidžiasi šonine mažojo dubens siena iki užpakalinio šlapimo pūslės paviršiaus, pasuka į priekį, išplatėjęs ir, susijungęs su sėklinių pūslelių latakėliu, sudaro **sėklos išmetamąjį kanalą** (lot. *ductus ejaculatorius*), kuris atsiveria į priešinę šlaplės dalį.

Nuo prielipo uodegos iki kirkšninio kanalo pradžios sėklinį lataką, sėklidės kraujagysles, limfagysles ir nervus apsupa keli dangalai. Visi šie dariniai sudaro sėklinį virželį (lot. *funiculus spermaticus*).

Ejakuliacija
------------

Prieš pat ejakuliaciją (vyro orgazmą) sėklinių latakų raumenys savaime susitraukia, latakai sutrumpėja ir išsiplečia, o iš sėklidžių prielipų įtraukiami spermatozoidai. Po to latakai tuoj pat refleksiškai susiaurėja ir juose susidaro spaudimas. Būtent tuomet didelį pasitenkinimą sukeliančiais ritmingais trūkčiojimais spermatozoidai yra išstumiami iš sėklinių latakų link varpos.

Literatūra
----------

  

1. R. Stropus, V. Vaičekauskas, J. Tutkuvienė, D. H. Pauža, N. Paužienė, A. Dabužinskienė, V. Gedrimas, V.Aželis, G.-H. Schumacher "Žmogaus anatomija 2", KMU leidykla, Kaunas 2007 m. ISBN 978-9955-15-099-2
2. S. Pavilionis, E. Burneckis, V. Gavelis, R. Mikėnienė, R. Stropus, K. Tamašauskas, A. Urbonas, S. Žvirdauskas "Žmogaus anatomija", leidykla "Mokslas", Vilnius 1984 m.
3. A. Vitkus, K. Baltrušaitis, A. Valančiūtė, A. Vitkus, J. Žukienė "Žmogaus histologija", KMU Spaudos ir leidybos centro leidykla, Kaunas 2003 m. ISBN 9955-479-82-5

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

**Lytiniai organai**  

**Moters:**
Bartolino liaukos - 
Gimda -
Gimdos kaklelis - 
Kiaušintakiai - 
Kiaušidės - 
Lytinės lūpos - 
Makšties prieangis - 
Makštis - 
Mergystės plėvė - 
Vulva -
Skeno liaukos - 
Varputė
  

**Vyro:**
Kapšelis - 
Kuperio liaukos - 
Priešinė liauka - 
Sėklidės - 
Sėklidės prielipas - 
Sėklinės pūslelės - 
Sėklinis latakas - 
Šlaplė -
Varpa



|  |  |
| --- | --- |
|  | Šis straipsnis yra tapęs savaitės straipsniu. |
**Suminio dažnio generacija** (**SDG**) – netiesinės optikos reiškinys, kurio metu išnyksta du pradiniai fotonai, kurių dažniai {\displaystyle \omega \_{1}} ir {\displaystyle \omega \_{2}}, ir sukuriamas naujas {\displaystyle \omega \_{3}} dažnio fotonas. Kadangi tai yra kvadratinio netiesiškumo procesas, jis vyksta tik specialiai auginamuose netiesiniuose kristaluose (pvz.: KDP, BBO, LiNbO3) kaupinant didelio intensyvumo lazerine spinduliuote (dažniausiai impulsinės veikos lazeriais)[1]. 
Norint, kad ši tribangė sąveika, kurios metu dvi kaupinimo bangos sukuria trečią parametrinę bangą, būtų efektyvi, reikia tenkinti fazinio sinchronizmo sąlygas - energijos ir judesio kiekio tvermės dėsnius:[2]

{\displaystyle \hbar \omega \_{3}=\hbar \omega \_{1}+\hbar \omega \_{2}}
{\displaystyle \hbar k\_{3}=\hbar k\_{1}+\hbar k\_{2}},
čia {\displaystyle k\_{1},k\_{2},k\_{3}} - šviesos bangų skaičiai.
Atskiras suminio dažnio generacijos atvejis yra antrosios harmonikos generacija, kurios metu sąveikaujančių dviejų pradinių kaupinimo pluoštų dažniai yra vienodi: ω1=ω2=½ω3. Ši sąveika eksperimentiškai yra gerokai paprasčiau įgyvendinama ir pakankamai dažnai taikoma, nes jai užtenka vieno pradinio šviesos pluošto, tuo tarpu suminio dažnio generacijos atveju tenka naudoti du skirtingus pluoštus, suderintus tiek laikiškai, tiek erdviškai - abudu impulsai turi patekti į tą pačią netiesinės medžiagos sritį tuo pačiu momentu. 
Kaip ir kiti parametriniai reiškiniai, taip ir SDG energijos keitimo efektyvumas priklauso nuo įvairių faktorių. Energijos keitimas priklauso nuo kristalo netiesiškumo, kristalo ilgio. Fazinio nederinimo sąlygos lemia netiesinės medžiagos priėmimo kampą - kokia kryptimi turi būti orientuotas kristalas šviesos pluošto atžvilgiu ir kokiu erdviniu kampu vyks efektyvi sąveika. Ilgėjant kristalui, kristalo erdvinis priėmimo kampas mažėja, dėl šios priežasties reikalingas preciziškesnis eksperimentinės įrangos derinimas.

Išnašos
-------

1. ↑  Boyd, *Nonlinear Optics*, page 14
2. ↑  Boyd, *Nonlinear optics*, page 79
| **Juozas Sabalis** |
| --- |
|  |
| Dūmos deputatas J. Sabalis, 1906 m. |
| Gimė | 1860 m. |
| Mirė |  ? |
|  |
| Pareigos | Rusijos imperijos Valstybės Dūmos deputatas |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija |

**Juozas Sabalis** (1860 m. – ?) – lietuvių valstietis, politikas, I šaukimo Rusijos imperijos Valstybės Dūmos deputatas, Kauno gubernijos atstovas, išrinktas Ukmergės apskrityje.

Biografija
----------

Juozas Sabalis buvo valstietis, Romos katalikų tikėjimo. Gyveno Aluotų valsčiuje. Mokėsi Liepojos gimnazijoje, kurioje išlaikė vaistininko padėjėjo egzaminus. Trejus metus mokėsi dvasinėje kunigų seminarijoje, bet kurso nebaigė. Nuo 1901 m. buvo valsčiaus teismo pirmininkas. Priklausė Lietuvos socialdemokratų partijai.

1906 m. kovo 26 d. buvo išrinktas Kauno gubernijoje į Rusijos imperijos I šaukimo Valstybės Dūmą. Priklausė autonomininkų lietuvių grupei. Padėjo parašą po įstatymo projektu „Apie piliečių lygybę".

Tolesnis J. Sabalio likimas, jo mirties data nežinomi.

Literatūra
----------

* Российский государственный исторический архив. Фонд 1278. Опись 1 (1-й созыв). Дело 20. Лист 5; Фонд 1327. Опись 1. 1905 год. Дело 143. Лист 62 оборот

Šaltiniai
---------

1. ↑  / САБАЛИС Иосиф Рафаилович / Juozas Sabalis (rusų k.) Archyvuota kopija 2014-12-18 iš Wayback Machine projekto.
| **Braconidae** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Plėviasparniai  *( Hymenoptera)* |
| Pobūris: | Smaugtapilviai  *( Apocrita)* |
| Antšeimis: | Vyčiniai  *( Ichneumonoidea)* |
| Šeima: | Brakonidai  *( Braconidae)* |

 |

**Brakonidai** (*Braconidae*) – plėviasparnių (*Hymenoptera*) būrio šeima priskiriama parazitinių plėviasparnių (*Parasitica*) grupei.

Šios šeimos rūšių lervos parazituoja kitų lervų kūnuose (dažniausiai drugių). Plėviasparnis padeda kiaušinėlius ant vikšro ar šalia jo. Išsiritusios lervos įsiskverbia į vikšro kūną ir pradeda maitintis jo audiniais. Kai lervos užauga, jos pragraužia vikšro odelę ir išlenda laukan, kur šalia vikšro ar žemėje virsta lėliuke. Išsiritęs suaugėlis (*imago*) skrenda ieškoti naujos aukos.

Ši šeima viena gausiausių iš vabzdžių šeimų, su 12 tūkst. aprašytų rūšių (apskaičiuota, kad iš viso pasaulyje yra 40 - 50 tūkst. rūšių). Rūšys suskirstytos į maždaug 45 pošeimius ir 1000 genčių.

Nuorodos
--------

* Daugiau informacijos apie brakonidus Archyvuota kopija 2019-07-27 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Vyro lytiniai organai: 1. Šlapimo pūslė, 2. Kaulas, 3. Varpa, 4. Varpos akytkūnis, 5. Varpos galvutė, 6. Apyvarpė, 7. Išorinė šlaplės anga, 8. Gaubtinė žarna, 9. Tiesioji žarna, 10. Sėklinė pūslelė, 11. Sėklos išmetimo kanalas, 12. Prostata, 13. Kuperio liauka, 14. Išangė, 15. Sėklinis latakas, 16. Sėklidės prielipas, 17. Sėklidė, 18. Kapšelis 
**Sėklinės pūslelės** (lot. *vesiculae seminales*) – tai vyro lytinių organų pridėtinės lytinės liaukos, esančios šalia prostatos (priešinės liaukos). Jos yra 15-20 cm ilgio, susiformuoja trečią embriogenezės mėnesį. Sėklinės pūslelės sudarytos iš epitelinio audinio, kurio paviršius padengtas labai raukšlėta gleivine. Pačiame epitelyje susitelkusios stulpinės ląstelės, kurių citoplazmoje yra daug vakuolių, sekreto lašelių, pigmento. Šios ląstelės atlieka sekrecinę funkciją – išskiria klampų, gelsvą sekretą. Šis sekretas išsiskiria ejakuliacijos metu ir įeina į spermos skysčių sudėtį. Su amžiumi šių ląstelių aukštis kinta, todėl ir sekreto išsiskiria mažiau. Po kastracijos šios ląstelės išvis neišskiria sekreto. Sekrecinių ląstelių veikla labai susijusi su hormonu testosteronu. Sėklinės pūslelės atsiveria į apatinį sėklidės latako galą. 

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

**Lytiniai organai**  

**Moters:**
Bartolino liaukos - 
Gimda -
Gimdos kaklelis - 
Kiaušintakiai - 
Kiaušidės - 
Lytinės lūpos - 
Makšties prieangis - 
Makštis - 
Mergystės plėvė - 
Vulva -
Skeno liaukos - 
Varputė
  

**Vyro:**
Kapšelis - 
Kuperio liaukos - 
Priešinė liauka - 
Sėklidės - 
Sėklidės prielipas - 
Sėklinės pūslelės - 
Sėklinis latakas - 
Šlaplė -
Varpa
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

**Juozas Repečka** (g. 1920 m. rugpjūčio 9 d. Kampuose (Utenos raj.) – teisininkas, politologas, Lietuvių spaudos ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1938 m. baigė Utenos gimnaziją, 1943 m. – Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, 1943–1944 m. Vilniaus universitete sudijavo ekonomiką. 1940 m. – Vyčio korporacijos Vilniuje pirmininkas.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945 m. – Vokietijos lietuvių studentų centrinės atstovybės pirmininkas. 1949 m. baigė Getingeno universiteto aspirantūrą, teisės daktaras.

1950 m. išvyko į JAV. 1953–1954 m. Niujorko universitete studijavo visuomenės mokslus. 1952 m. – „Šviesos" sambūrio pirmininkas, 1954 m. – „Demokratinio darbo talkos" pirmininkas, 1954–1969 m. – žurnalo „Darbas" redaktorius. Lietuvos socialdemokratų partijos Užsienio delegatūros narys, 1955 m. liepos 8 d. – Pabaltijo socialistų konferencijos dalyvis.

Išnašos
-------

1. ↑  G. Isokas. Utenos krašto enciklopedija. Vilnius, 2001, p. 690.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Vyro lytiniai organai: 1. Šlapimo pūslė, 2. Kaulas, 3. Varpa, 4. Varpos akytkūnis, 5. Varpos galvutė, 6. Apyvarpė, 7. Išorinė šlaplės anga, 8. Gaubtinė žarna, 9. Tiesioji žarna, 10. Sėklinė pūslelė, 11. Sėklos išmetimo kanalas, 12. Prostata, 13. Kuperio liauka, 14. Išangė, 15. Sėklinis latakas, 16. Sėklidės prielipas, 17. Sėklidė, 18. Kapšelis 
**Sėklidės prielipas** (lot. *epididymis*) – vyro lytinių organų darinys, esantis virš sėklidžių – jame kaupiami spermatozoidai. Sveria apie 3 g. Jis susideda iš labai vingiuoto ir apie 7 m ilgio latako, kuris apačioje pereina į sėklinį lataką. Vidus išklotas epiteliniu audiniu. Į lataką atsiveria sekreto ląstelių pagamintas sekretas ir dalis skysčių. Išorėje prielipą juosia kraujagyslės ir nervai. Sėklidės prielipe kaupiasi spermatozoidai, todėl dar kitaip vadinamas spermatozoidų talpykla. Kai terpės pH 6,5, spermatozoidai yra nejudrūs. Čia jie funkciškai subręsta.

Prielipo sutrikimai
-------------------

* Epididimitas – sėklidės prielipo uždegimas, kurį gali sukelti šlaplės, priešinės liaukos (prostatos) uždegimas, kitos infekcijos, kapšelio trauma, taip pat diagnostinės intervencijos šlaplėje.

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

**Lytiniai organai**  

**Moters:**
Bartolino liaukos - 
Gimda -
Gimdos kaklelis - 
Kiaušintakiai - 
Kiaušidės - 
Lytinės lūpos - 
Makšties prieangis - 
Makštis - 
Mergystės plėvė - 
Vulva -
Skeno liaukos - 
Varputė
  

**Vyro:**
Kapšelis - 
Kuperio liaukos - 
Priešinė liauka - 
Sėklidės - 
Sėklidės prielipas - 
Sėklinės pūslelės - 
Sėklinis latakas - 
Šlaplė -
Varpa
**Juozas Pranckevičius** (1906 m. lapkričio 13 d. Vilniuje – 1978 m. spalio 10 d. Vilniuje), vargonininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

Kunigų globojamas privačiai mokėsi ir muzikos. 1935 Kaune lankė K. Kavecko vadovaujamus vargonininkų kursus. 1934–1945 vargonininkavo Siesikų miestelyje (Ukmergės r.), suorganizavo chorą ir pučiamųjų orkestrą, vaidino ir režisavo dramos spektaklius, rengė vakarus – koncertus. 1945–1951 vargonininkavo ir vadovavo chorui Vilniaus Šv. Dvasios bažnyčioje. 1948–1951 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. K. Kaveckas). 1946–1960 Lietuvos valstybinės filharmonijos mišriojo choro artistas ir chormeisteris.

Nuo 1960 buvo „Vaizdo" spaustuvės vyrų vokalinio ansamblio ir karių choro vadovas, muziką ir dainavimą dėstė S. Nėries vidurinėje mokykloje, Bartkuškio (Širvintų r.) žemės ūkio technikumo meno kolektyvų vadovas.

Nuo 1966 vargonininkavo Vilniaus Šv. Arkangelo Rapolo ir Šumsko (Vilniaus r.) bažnyčiose.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Tadas Aleliūnas** |
| --- |
| Gimė | 1872 m.Rusija Maženiai, Panevėžio valsčius, Rusijos imperija |
| Mirė | nežinoma |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos darbo federacija  Lietuvos krikščionių demokratų partija |

**Tadas Aleliūnas** (1872 m. Maženiai, Panevėžio valsčius, Rusijos imperija – ?) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, buvo išvykęs į JAV. Grįžęs ėjo Panevėžio valsčiaus viršaičio pareigas.

Steigiamojo Seimo rinkimuose buvo iškeltas Lietuvos Darbo federacijos sąraše ir kandidatavo V (Panevėžio) rinkimų apygardoje, tačiau išrinktas nebuvo. Raguvoje dirbo milicininku, 1920 m. dalyvavo Nepriklausomybės kovose su Lenkija.

1920 m. spalio 20 d. Nepriklausomybės kovose žuvus Steigiamojo Seimo nariui Antanui Matulaičiui, nuo 1921 m. balandžio 5 d. – Steigiamojo Seimo narys. Priklausė Steigiamojo Seimo Darbo federacijos frakcijai, įėjusiai į LKDP bloką. 1922 m. lapkričio 13 – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo, 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo atstovas.

Mirties data nežinoma.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Angonita Rupšytė. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
| **Christopher Loeak** |
| --- |
|  |
| Christopher Loeak |
| Gimė | 1952 m. lapkričio 11 d. (70 metų)Ailinglaplapas (Raliko salos) |
| Tautybė | maršalietis |
| Sutuoktinis (-ė) | Lieom Anono Loeak |
| Vaikai | 3 |
|  |
| Veikla | Maršalo Salų politikas |
| Pareigos | Maršalo Salų prezidentas |

**Christopher Loeak** (g. 1952 m. lapkričio 11 d.) – Maršalo Salų politikas. Nuo 2012 m. sausio mėnesio jis yra šeštasis šalies prezidentas.

Christopher Loeak gimė 1952 m. lapkričio 11 d. Ailinglaplapo mieste. Jis baigė Maršalo Salų aukštąją mokyklą, o vėliau mokėsi teisės studijas JAV.

1985 m. C. Loel buvo išrinktas į šalies parlamentą, kuriame atstovavo Ailinglaplapo atolą. Vėliau jis dirbo įvairiose ministerijose ir kelis kartus buvo išrinktas į šalies parlamentą.

2011 m. prezidento rinkimuose jis nugalėjo buvusį prezidentą Jurelang Zedkaia. C. Loel gavo 21 parlamento balsą, jo konkurentas – 11.

Šaltiniai
---------


  



| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Jurelang Zedkaia** | **Maršalo Salų prezidentas**nuo 2011 m. | Po to:**–** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Chrizoberilas
Šlifuotas chrizoberilas
**Chrizoberilas** – oksidų klasės mineralas, berilo aliuminio oksidas BeAl2O4.

Chrizoberilo kietumas pagal Moso skalę yra 8,5. Tankis 2,8. Randamas magminėse, metamorfinėse uolienose (pirminis šaltinis). Bet dažniausiai aliuvio sąnašynuose (antrinės radimvietės).

Šis mineralas žinomas seniai, nors pavadinimą gavo tik 1981 metais. Chrizoberilo spalva būna gelsva, ruda, raudona, violetinė. Įvairius atspalvius suteikia geležies ir chromo priemaišos. Taip pat pasitaiko ir bespalvių chrizoberilo atmainų. Patys brangiausi chrizoberilai turi *katės akies efektą*. Šie chrizoberilai vadinami cimofanais. Kita chrizoberilo atmaina yra aleksandritas. Šie akmenys padirbinėjami seniai ir dažnai. Ypač dažnai sutinkamas sintetinis chrizoberilas.

### Radimvietės

Chrizoberilai kasami Madagaskare ir Šri Lankoje.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Liu Ingas** |
| --- |
| Hanų dinastija |
| Gimė | 210 m.pr. m. e.Dziangsu |
| Mirė | 188 m. pr. m. e.Sianas |
| Tėvas | Liu Bang |
| Motina | Imperatorienė Liu Dži |
| Sutuoktinis (-ė) | Žang Jan |
| Vaikai | Liu Gong ir Liu Hong |
| Kinijos imperatorius |
| Valdė | 188 m. pr. m. e. |
| Ankstesnis | Liu Bangas |
| Vėlesnis | Liu Gongas |

**Liu Ingas** (kin. 劉盈, pinyin: *Liú Yíng*) arba ***Siaohuji*** (kin. 孝惠, pinyin: *Xiào Hùi*, 210 m. pr. m. e. – 188 m. pr. m. e. rugsėjo 26 d.) – antrasis Hanų dinastijos Kinijos imperatorius. Jis buvo antrasis Hanų dinastijos imperatoriaus Liu Bango ir imperatorienės Liu Dži sūnus. Jis atsimenamas kaip silpnavalis valdovas, kuriam nurodinėjo motina. Jis buvo geras ir dosnus, bet negalėjo sutrukdyti imperatorienės Liu Dži žiaurumui. Jis bandė nesėkmingai apsaugoti savo netikrą jaunesnį brolį Liu Ruji, bet Liu Dži vis tiek jį nužudė. Po to jis pradėjo gerti ir paleistuvauti, tad mirė jauno amžiaus. Po to Liu Dži įpėdiniais paskyrė jo sūnus Liu Gongą ir Liu Hongą, kurių motinos tikriausiai buvo jo meilužės, nes jis nesusilaukė vaikų su savo žmona ir dukterėčia imperatoriene Žang Jan.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Imperatoriaus Hui biografijoje „Book of Han" nurodyta, kad jam buvo 5 metai, kai jo tėvas Liu Bangas tapo Hano karaliumi.*
2. ↑  *7-ųjų imperatoriaus Hui valdymo metų 8-ojo mėnesio Wuyin diena pagal imperatoriaus Hui biografiją „Book of Han"*
| **Jonas Stanevičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1977 m. spalio 2 d. (45 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | politinis veikėjas, TV laidų vedėjas |
| Partija | 2010 m. Krikščionių partija |

TV Pagalba
**Jonas Stanevičius** (g. 1977 m. spalio 2 d. Vilniuje) – Lietuvos ir Skuodo rajono savivaldos politikas, Seimo narys, TV laidų vedėjas.

Biografija
----------

1995–2003 m. dienraščio „Klaipėda" korespondentas, dienraščio teminių dalių redaktorius. 2000–2007 m. televizijos laidų „Farai", „Komanda", „Gelbėtojų komanda" žurnalistas. 2001–2008 m. UAB „J&G produkcija" redaktorius. 2002–2008 m. laidos „TV pagalba" vedėjas.

2007–2008 m. lapkričio mėn. Skuodo rajono savivaldybės mero pavaduotojas (dirbo visuomeniniais pagrindais), Etikos ir procedūrų komisijos pirmininkas, Nepriklausomos frakcijos Skuodo rajono taryboje pirmininkas. Nuo 2008 m. Seimo narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2012-11-01 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Linksmintojai – į politikos vandenis, 2008-11-08 Archyvuota kopija 2013-12-02 iš Wayback Machine projekto.
Litunga Levanika I
**Litunga** (*Mbumu wa Litunga* 'žemės šeimininkas') – valdovo titulas, naudojamas lozi etninės grupės Alujanos karalystėje, dabartinėje vakarų Zambijoje. Litungos valdė nuo XVII–XVIII a. iki dabar, su nedidele pertrauka XIX a. viduryje.

Tradicijos
----------

Ankstyviausi lozi protėvių *luyi* (ar *luyana*) monarchai buvo moterys, kurios, anot legendų, atvedė gentį į Barotselendą ir čia apsistojo. Valdant *Mbuyu wa Mwambwa* tauta išsirinko vyriškos lyties vadą Mboo Mwanasilandu, kurį ėmė tituluoti litunga. Šiam priskiriamas įvairių tradicijų išradimas, pvz. sezoninis kilnojimasis tarp dviejų sostinių kuomboka. Vėliau valdė dar 11 valdovų, kuriems dažniausiai priskiriamos gerosios savybės.

Po valdovo Mulambva teisingo valdymo, 1830 m. šalyje prasidėjo suirutė ir trumpalaikių litungų laikai. Alujaną nusiaubė kololo gentys, kurių vadai, tituluojami morena, viešpatavo iki 1864 m. Vėliau dinastiją atkūrė Sipopa. Po jo iki mūsų dienų valdė 10 litungų.

Litungai valdo padedami genties susirinkimo *kuta* ir ministrų, tituluojamų *induna*. Greta pagrindinės litungų linijos, egzistuoja *Litunga la Mboela* linija – karališkosios giminės princesės, valdančios pietinę Alujanos krašto dalį iš Nalolo miestelio.

Litungų sąrašas
---------------

### Ankstyvieji litunga

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **Numeris** | **Vardas** | **Valdymo metai** | **Pastabos** |
| 1. | Mboo Mwanasilandu |  |  |
| 2. | Inyambo |  | Vyresnysis Mboo brolis |
| 3. | Yeta I |  | Pastarojo dėdė |
| 4. | Ngalama |  | Mboo brolio Ingalamos sūnus. Nukariavo dvi gretimas karalystes pietuose ir rytuose, galutinai konsoliduodamas litungų valdžią |
| 5. | Yeta II Malute |  | Ngalamos sūnus, kurį pavaldiniai nuskandino |
| 6. | Ngombala |  | Ngalamos sūnus ir užkariautojas |
| 7. | Mwanawina |  |  |
| 8. | Mwananyanda Liwale | iki 1812 |  |
| 9. | Mulambwa Santulu | 1812–1830 |  |
| 10. | Silumelume | 1830 |  |
| 11. | Mubukwanu | 1830–1838 |  |
| 12. | Imasiku | 1838 | Nuvertė Kololo dinastija, kurios valdovai tituluojami morena |
|

### Vėlyvieji litunga

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **Numeris** | **Vardas** | **Valdymo metai** | **Pastabos** |
| 1. | Sipopa Lutangu | 1864–1876 |  |
| 2. | Mwanawina II | 1876–1878 |  |
| 3. | Lewanika I | 1878–1884 ir 1885–1916 |  |
| 4. | Akufuna | 1884–1885 |  |
| 5. | Yeta III | 1916–1945 | 1924 m. Alujana tampa Britų protektoratu kaip Šiaurės Rodezijos dalis |
| 6. | Imwiko Lewanika | 1946–1948 |  |
| 7. | Mwanawina III | 1948–1968 |  |
| 8. | Godwin Mbikusita Lewanika II | 1968–1977 |  |
| 9. | Ilute Yeta IV | 1977–2000 |  |
| 10. | Lubosi II Imwiko | nuo 2000 |  |
|

Nuorodos
--------

* Sarašas barotseland.com Archyvuota kopija 2011-09-17 iš Wayback Machine projekto.
* Sarąšas WORLD STATESMEN.org
Valstybinė Belgijos vėliava, pločio ir ilgio santykis 13:15
 Tautinė Belgijos vėliava, pločio ir ilgio santykis 2:3
 Karinė jūrų vėliava
 Valstybinių laivų vėliava
 1830 m. trispalvė
**Belgijos vėliava** – stačiakampis audeklas, sudalintas į tris vienodo pločio vertikalias juostas: juodą, geltoną ir raudoną.

Istorija
--------

Vertikali kompozicija buvo pasiskolinta iš Prancūzijos vėliavos, o spalvos – iš Brabanto hercogijos spalvų. Kai Belgijoje kilo revoliucija prieš olandų priespaudą, buvo įkurta civilinė sargyba, nešiojusi Brabanto spalvas. Panašumas su Vokietijos trispalve (juoda - raudona - auksinė) yra tik atsitiktinis.

Nėra žinoma, iš kur kilo neįprastos vėliavos proporcijos (13:15). Gali būti, kad jos atsirado iš vieno užsienio reikalų ministerijos įsakymo XIX amžiuje, kuriame buvo skelbiami oficialūs vėliavos išmatavimai 2,60 m ir 3,00 m. Ant kai kurių vyriausybės pastatų iškeliamas šių išmatavimų vėliavos, tačiau dauguma oficialių Belgijos įstaigų, taip pat privatūs asmenys naudoja vėliavą, kurios proporcijos 2:3.

Vėliava buvo patvirtinta 1831 m. sausio 23 d. netrukus po to, kai 1830 m. Belgija atgavo nepriklausomybę nuo Nyderlandų. Pasipriešinimo metu vėliava vaidino svarbų vaidmenį, kadangi vėliavos spalvos priminė ankstesnę vėliavą su horizontaliomis juostomis, naudotą ankstesnio, 1789 m. vykusio pasipriešinimo metu tuomet Austrijos valdytuose Nyderlanduose. Originalios vėliavos juostos buvo horizontalios, tačiau jas pakeitė, kad neprimintų Nyderlandų vėliavos.

Nuorodos
--------

* Belgijos vėliava Archyvuota kopija 2008-06-23 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**
* Belgijos vėliava **(**angl.**)**
* Vexilla-Mundi

**Europos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Airija · Albanija · Andora · Armėnija · Austrija · Azerbaidžanas · Baltarusija · Belgija · Bosnija ir Hercegovina · Bulgarija · Čekija · Danija · Didžioji Britanija (JK) · Estija · Graikija · Gruzija · Islandija · Ispanija · Italija · Juodkalnija · Kazachstanas · Kipras · Kroatija · Latvija · Lenkija · Lichtenšteinas · Lietuva · Liuksemburgas · Makedonija · Malta · Moldavija · Monakas · Norvegija · Nyderlandai · Portugalija · Prancūzija · Rumunija · Rusija · San Marinas · Serbija · Slovakija · Slovėnija · Suomija · Švedija · Šveicarija · Turkija · Ukraina · Vatikanas · Vengrija · Vokietija |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Herbai |

 



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Belgijos vėliava** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Stomatitas** (lot. *Stomatitis*) – burnos gleivinės uždegimas. Dažniausiai atsiranda sergant kita liga: tymais, vėjaraupiais, skarlatina, raudoniuke, dizenterija, difterija, gripu, kvėpavimo organų, širdies ir kraujagyslių sistemos ligomis.

**Ūminį katarinį stomatitą** gali sukelti gripas. Paburksta ir parausta burnos gleivinė, skauda burną, teka seilės. Dantys, dantenos ir liežuvis apsitraukia apnašomis, liežuvio speneliai paburksta, jo šonuose ir skruosto gleivinėje matyti dantų atspaudų. Padidėja kaklo ir pažandiniai limfmazgiai.

**Opinį nekrozinį stomatitą** sukelia gripas, širdies ir kraujagyslių ligos, stresas, organizmo išsekimas, pervargimas, peršalimas, burnos užkrėtimas, gleivinės sužeidimas aštriu išgedusio danties kraštu, dantų akmenys, kai kurie vaistai. Pažeisti audiniai nekrozuoja. Iš pradžių apima silpnumas, skauda galvą, truputį karščiuojama, peršti burną. Vėliau temperatūra pakyla, didėja limfmazgiai, smarkiai teka seilės, skauda burną (dėl skausmo negalima valgyti).

**Medikamentinį alerginį stomatitą** sukelia kai kurie vaistai. Šis stomatitas pasireiškia labai įvairiai. Burnos gleivinė gali vien parausti ir paburkti, arba kartu ją išberia pūslės ir pūslelės, o kartais pažeidžiama ir oda. Šis stomatitas gali sparčiai plisti ir vis nykti.

**Herpinį stomatitą** sukelia herpesvirusai. Susergama staiga: labai pakyla temperatūra, skauda burną kalbant ar valgant. Gleivinė parausta, joje atsiranda pūslelių, jos greitai plyšta, susidaro erozijų ir nedidelių opelių.

**Grybelinį stomatitą** dažniausiai sukelia mielagrybių genties grybeliai - balkšvagrybiai. Tokiu stomatitu dažnai serga kūdikiai. Gydoma stomatitą sukėlusi liga, šalinamas alergenas. Vaistais mažinamas gleivinės jautrumas. Ji tepama švelniais priešuždegiminiais tepalais ir skalaujama. Skiriama vitaminų B1, B2, C, PP. Patartina valgyti skystą, šiltą, švelnų maistą.