recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Minkšto gelio kapsulės su menkių žuvų taukais
Dviejų dalių kietos želatinos kapsulės

**Vaistų kapsulė** (angl. *capsule*; rus. *капсула*) – vaistinio preparato forma, kai vienkartinė dozė yra kietame ar minkštame apvalkale. Kapsulės skirtos gerti ar įkišti į makštį ar tiesiąją žarną.

Kapsulės apvalkalas gaminamas iš želatinos ar kitų medžiagų. Į apvalkalą gali būti dar įdėta:

* Glicerolio, sorbitolio ar kitų medžiagų, keičiančių apvalkalo konsistenciją
* papildų, apvalkalą darančių neperšviečiamu
* antimikrobinių konservantų
* saldiklių ar kitų gardiklių, gerinančių skonį
* dažomųjų medžiagų

Apvalkalas gali būti pažymėtas tam tikrais ženklais.

Apvalkalo cheminė sudėtis parenkama tokia, kad:

* nereaguotų su viduje esančiomis medžiagomis,
* po kurio laiko suirtų paskirties vietoje (skrandyje, žarnyne, makštyje).

Kapsulės viduje gali būti kieta ar pastiška medžiaga, skystis.

Minkštosios kapsulės
--------------------

Minkštosios kapsulės daromos iš želatinos. Jos paprastai užpildomos skysčiais ar pusiau skystomis medžiagomis. Dažniausiai tai aliejai (pvz. žuvų taukai) ar eteriniai aliejai, vaistinių preparatų ar vitaminų (A, D, E, F) aliejiniai tirpalai, emulsijos ar suspensijos aliejuose. Kartais naudojami hidrofiliniai tirpikliai.
  
Į minkštąsias kapsules dažniausiai dedami neskanūs geriamieji vaistai.
  
Gaminamos ir minkštosios kapsulės rektaliniam ir vaginaliniam vartojimui.

1834 m. *Mothes* ir *Dublanc* gavo patentą vientisų želatininių kapsulių gamybos būdui, kai kapsulės užsandarinamos želatinos tirpalo lašu. Jų metode buvo naudojama forma vienai kapsulei, kapsules užpildydavo ranka medicinine pipete. Vėliau imta naudoti formavimo plokštes su lizdais daugeliui kapsulių išsyk. Kai kurios kompanijos šį metodą dar naudoja, tačiau įranga tam jau komerciškai nebegaminama.
  
Dabar plačiai naudojamas 1933 m. R. P. Šererio (*R. P. Scherer*) sukurtas metodas. Jis kapsulėms formuoti panaudojo sukamąją matricą (*rotary die*), kur kapsulės formuojamos pūtimu, kartu jas užpildant preparatu. Ėmus naudoti šį metodą labai sumažėjo atliekų, o dozavimo į kapsules tikslumas labai padidėjo.
  
1949 m. *American Cyanamid Company* padalinys *Lederle Laboratories* sukūrė vadinamąjį *Accogel* metodą želatininėms kapsulėms tiksliai užpildyti milteliais.

Šie metodai plačiau aprašyti čia.

Nuorodos
--------

* Farmacijos specialistų paskaitos – kapsulės

1. ↑  (Minkštųjų kapsulių) Gamybos metodai
|  Chakarai |
| --- |
| Gyventojų skaičius | ~2000 |
| Populiacija šalyse | Peru vėliava Peru (Limos departamentas) |
| Kalba (-os) | chakarų, ispanų |
| Religijos | katalikybė |
| Giminingos etninės grupės | aimarai |

**Chakarai** (*jaqaru*) – indėnų tauta, gyvenanti kalnuotose Peru srityse, daugiausia Tupės kaime (Jaujoso provincija, Limos departamentas). XX a. 8-ojo dešimtmečio pabaigoje populiacija sudarė 2000–3000 žmonių, XXI a. pr. – apie 2000 (gimtakalbių – 740). Chakarų kalba gimininga aimarų kalbai (aimarų kalbų grupė), turi atskirą kaukių tarmę (iš esmės išnykusi). Dauguma taip pat kalba ispaniškai. Tikintieji – Romos katalikai.

Iki ispanų užkariavimo chakarų protėviai sudarė daugumą Limos ir Chunino departamentų kalnuotųjų sričių gyventojų. Vertėsi lamų ir alpakų auginimu, kiek mažiau žemdirbyste.

Tikėtina, kad chakarai į centrinę Peru I tūkstantmečio antroje pusėje atsikraustė iš Bolivijos plokščiakalnio.

Dabartiniai chakarai kultūriškai artimi ispanakalbiams Peru aukštikalnių metisams. Ypač išvystę vilnos verpimo ir audimo amatą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  jqr Duomenys apie kodu „jqr" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
2. ↑  *Хакару*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
| **Makenzis Kingasangl. *William Lyon Mackenzie King*** |
| --- |
| Kanados ministras pirmininkas |
|  |
| Gimė | 1874 m. gruodžio 17 d.Kičeneris, Kanada Kanada |
| Mirė | 1950 m. birželio 22 d. (75 metai)Čelsis, Kanada Kanada |
| Kanados ministras pirmininkas |
| Kanados ministras pirmininkas |
|  |
| Partija | Kanados liberalų partija |
|  |
|  **Vikiteka** | William Lyon Mackenzie King |
| Parašas |
|  |

**Viljamas Lajonas Makenzis Kingas** (angl. *William Lyon Mackenzie King*; 1874 m. gruodžio 17 d. Kičeneryje – 1950 m. birželio 22 d. Čelsyje) – Kanados politikos veikėjas, 10–asis Kanados ministras pirmininkas. Pareigas ėjo tris kartus (1921–1926, 1926–1930, 1935–1948). Priklausė Kanados liberalų partijai.

Biografija
----------

Makenzis Kingas gimė Kičeneryje. Buvo Kanados premjeru per Antrąjį pasaulinį karą, rėmė Britaniją finansais, materialiniais ištekliais ir savanoriais. Jis buvo ilgiausiai pareigas ėjęs Kanados ministras pirmininkas. Savo vadovavimo metais sutelkė ir suvienijo šalį ir skirtingų pažiūrių žmones nuteikė vieningam darbui šalies labui.

Įgijo patirties dirbdamas teisės ir socialinio darbo srityse. Jo šūkis buvo „Pagalba tiems, kurie negali padėti sau". Suvaidino svarbų vaidmenį kuriant Kanados gerovės pamatus.

Jis suprato kapitalo ir darbo veikimą, turėjo gilų Kanados visuomenės sudėtingumo supratimą. Turėjo daug politinių sąjungininkų, bet labai nedaug artimų asmeninių draugų. Jis niekada nesusituokė ir neturėjo savo šeimos.

Mokslininkų apklausoje 1997 m. Maclean'o žurnale užėmė pirmąją vietą tarp visų Kanados ministrų pirmininkų. Kaip pažymi istorikas Jackas Granatšteinas, „mokslininkai mažai susižavėjo vyru, bet pasiūlė nepagrįstą susižavėjimą dėl savo politinių įgūdžių ir dėmesio Kanados vienybei."

Nuorodos
--------

* Biografija
* Bibliografija

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Arthur Meighen  Arthur Meighen  R. B. Bennett** | **Kanados ministras pirmininkas**1921–1926  1926–1930  1935–1948 | Po to:**Arthur Meighen  R. B. Bennett  Louis St. Laurent** |
**Viljamas Solsberis** (*William Salesbury* arba *William Salusbury*, ~ 1520 m. – ~ 1584 m.) – vienas žymiausių Renesanso epochos valų mokslininkų ir pagrindinis Naujojo Testamento į valų kalbą vertėjas.

Biografija
----------

V. Solsberis gimė prieš 1520 m. (gali būti, kad jau 1507 m.) Lansanano parapijoje, Konvyje. Mokėsi Oksfordo universitete, studijavo hebrajų, graikų ir lotynų kalbas, universitete susipažino su (uždraustais) Martyno Liuterio ir Viljamo Tindeilo darbais bei spausdinimo technologija. Čia jį patraukė renesansinės mokymosi idėjos. V. Matijaso manymu, būtent Oksforde V. Solsberis paliko katalikų bažnyčią ir tapo protestantu. 1547 m. jis sudarė anglų–valų žodyną, pavadintą *A dictionary in Englyshe and Welshe*, kuris buvo atspausdintas Londone. Pasak V. Matijaso, šis žodynas gali būti pirmoji valų kalba atspausdinta knyga. 1550 m. R. Kroulis atspausdino V. Solsberio darbą *Trumpas ir paprastas įvadas, kuriame mokoma tarti britų kalbos (dabar paprastai vadinamos valų kalba) raides* (angl. *A briefe and a playne introduction, teachyng how to pronounce the letters in the British tong (now commonly called Walsh)*). V. Solsberis buvo pagrindinis Naujojo Testamento į valų kalbą vertėjas, šis vertimas Londone buvo išleistas 1567m. spalio 7 d. 

Manoma, kad V. Solsberis mirė apie 1580 m. jo palaidojimo vieta nežinoma. B. Džonsas jį įvardija kaip iškilų, plačių interesų, žingeidų Renesanso epochos valų mokslininką.

Išnašos
-------

1. ↑  Pierce, James (2016). *A Rare Scholar: The Life and Work of William Salesbury*. Y Lolfa. pp. 10–11. ISBN 978-1-78461-272-6.
2. 1 2  „William Salesbury, The National Library of Wales :: Dictionary of Welsh Biography". *yba.llgc.org.uk*. Nuoroda tikrinta 2021-03-16.
3. ↑  Brinley Jones, R. (2004). *William Salesbury*. Oxford: Oxford dictionary of national biography.
Atomoksetino cheminė struktūra
**Atomoksetinas** (C17H21NO) – selektyvus noradrenalino reabsorbcijos inhibitorius, kuriuo gydomas vaikų, paauglių ir suaugusiųjų aktyvumo ir dėmesio sutrikimas. Lietuvos vaistinėse parduodamas kaip receptinis vaistas, pavadinimu *Strattera*. Vaisto patentas ir rinkodaros teisės priklauso JAV registruotai pasaulinei farmacijos kompanijai „Eli Lilly and Company".

Tiesioginis gydymo poveikis paprastai pasireiškia po 2–4 savaičių. Dažniausiai pasitaikantys šalutiniai reiškiniai (daugiau nei 10 iš 100 tiriamųjų) buvo pykinimas, burnos džiūvimas, apetito praradimas ir skausmas viršutinėje pilvo dalyje, nemiga, nuovargis, galvos skausmas, taip pat padidėjusi savižudybės rizika. Lietuvoje atomoksetinas įvardijamas naujausiu pirmo pasirinkimo vaistu ADS gydyti tuo atveju, jei atsisakoma psichostimuliuojančių preparatų. Nors atomoksetinas sukelia mažiau nepageidaujamų reiškinių nei psichostimuliuojantys vaistai, įrodyta, kad jis gali būti ir mažiau veiksmingas. Atomoksetinas ypač tinka tais atvejais, kai kartu su ADS pasireiškia nerimo, depresijos simptomai, tikai, piktnaudžiaujama psichotropinėmis medžiagomis.

Nuorodos
--------

1. ↑  Lietuvos vaikų ir paauglių psichiatrų draugija. Hiperkinezinių sutrikimų metodika
2. ↑  Kooij, J. (2013) Adult ADHD. Diagnostic Assessment and Treatment
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Saulėgražų chalva
Sezamo sėklų chalva su pistacijomis
Įvairios chalvų rūšys
**Chalva** – Rytų šalių saldus konditerinis desertas, gaminamas iš sumaltų riešutų, saulėgrąžų ar kitų augalų sėklų ir cukraus (kartais medaus).

Spaudžiant aliejų iš riešutų ir sėklų, išspaudose lieka daug baltymų bei riebalų, todėl iš jų gaminamas dar vienas maistinis gaminys.

Į chalvos sudėtį įeina trys pagrindiniai komponentai: aliejinių augalų sėklų ar riešutų baltyminė masė, karamelinė masė, medžiaga, putų susidarymui. Dėl skonio įvairumo papildomai gali būti dedamos medžiagos aromato, spalvos, kvapo sustiprinimui: vanilė, kakava, šokoladas, pistacijos.

Rytų Europoje (Rusijoje, Ukrainoje, Baltarusijoje) paplitusi saulėgrąžų chalva. 

Balkanuose, Artimuosiuose Rytuose ir kituose Viduržemio jūros regionuose gaminama sezamo sėklų chalva, kuri yra šviesesnė nei saulėgrąžų chalva.

Dažnai yra gryna arba maišyta su sezamų ar arachisine chalva. Gali būti naudojami ir kiti riešutai: migdolų, graikiniai, pistacijos.
**Naujosios Įpilties akmuo**, vad. **Daubos, Laumės kūliu** (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 12782, senas registro kodas – M260) – mitologinis akmuo šiaurės vakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Naujosios Įpilties kaime (Darbėnų seniūnija), 0,67 km į rytus nuo kelio  **218**  Kretinga–Skuodas , Įpilties (Juodupio) upelio dešiniajame krante.

Akmuo
-----

Plokščias, tamsiai pilkas, 8,5 m ilgio, 6,5 m pločio ir 1,5–1,9 m aukščio stambiagrūdis granitas. Paviršius apima 22 m² plotą, nežymiai link vidurio įdubęs. Guli upelio slėnyje, dauboje.

Teritorijos plotas – 0,022 ha.

0,67 km į šiaurės vakarus yra Naujosios Įpilties alkakalnis, vad. Alkos kalnu.

Istorija
--------

Akmuo laikomas ypatingu, vadinamas *Daubos kūliu* (akmeniu). Paviršiaus įdubimas laikomas laumės pėdsaku, todėl riedulys dar vadinamas *Laumės kūliu*. Prie jo Naujosios ir Senosios Įpilties jaunimas rengdavo gegužines, šokdavo ir ant akmens.

1959 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1993 m. – Vykintas Vaitkevičius.

1993 m. paimtas į laikinąją kultūros paminklų apskaitą, 2003 m. įrašytas į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro mitologinių vietų sąrašą (M260), 2005 m. pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe.

Akmuo – geologinis paminklas, įrašytas į gamtos paminklų sąrašą, patenka į didžiausių Lietuvos akmenų dešimtuką.

### Padavimai

* Naktimis ties akmeniu praeiviams rodydavosi šmėklos.
* Vėlai vakare iš daubos nuo akmens link alkakalnio eidavo liepsnelės.
* Ant akmens stovėjusi pirtis, kurioje šeštadieniais po darbų perdavosi mergos, bernai ir ūkininkai.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Didžiausi Lietuvos rieduliai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vykintas Vaitkevičius. Senosios Lietuvos šventvietės: Žemaitija. – Vilnius: Diemedis, 1998. – P. 86–87
2. ↑  Kultūros vertybių registras: Akmuo vad. Daubos, kitaip – Laumės kūliu[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* Kretingos krašto enciklopedija: Naujosios Įpilties Daubos kūlis Archyvuota kopija 2016-07-16 iš Wayback Machine projekto.
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras Archyvuota kopija 2011-08-28 iš Wayback Machine projekto.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RKretingos rajono savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Regioniniai parkai | 
Salantų regioninis parkas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Grūšlaukės kraštovaizdžio • Kartenalės entomologinis • Minijos ichtiologinis • Sudėnų botaninis-zoologinis |
|  |
| Gamtos paminklai | 
Akmuo Daubos kūlis • Akmuo Kūlių Bobelė • Pelėkių akmuo |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
Akmuo Laumės lova • ~~Galdiko ąžuolas~~ • Plokščių ąžuolas • Sakuočių akmuo • Salantų kaštonas • Sauserių ąžuolas • Tamožinės miško ąžuolas • Tamožinės miško pušis • Vaineikupio ąžuolas |

 |
Koordinatės: 55°35′53″š. pl. 22°14′25″r. ilg.﻿ / ﻿55.598°š. pl. 22.240163°r. ilg.﻿ / 55.598; 22.240163


|  Dvarviečių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Šilalės |
| **Savivaldybė** | Šilalės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Dvarviečiai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 2010 m. |

Koplyčios galinis fasadas (2015 m.)
**Dvarviečių koplyčia** yra Laukuvos naujųjų kapinių **Prisikėlusio Kristaus Mirtį Nugalėjusio koplyčia**, stovinti Šilalės rajone, Laukuvos seniūnijoje, Dvarviečių kaime įsteigtose kapinėse, šalia kelio  **162**  Laukuva–Šilalė , 3 km į pietus nuo Laukuvos. Kapinių teritorija užima 3,5 ha.

Koplyčia pašventinta 2010 m.

Istorija
--------

Viduje
Po ilgų derybų ir svarstymų su vietos gyventojais ir valdžios atstovais, 1991 m. lapkričio 27 d. pasirašytas aktas dėl Šilalės rajono Laukuvos apylinkės civilinių kapinių sklypo: patvirtinta pasirinktos vietos schema, techninės sąlygos. 1992 m. vasario 4 d. Laukuvos apylinkės taryba priėmė sprendimą „Dėl Laukuvos apylinkės civilinių kapinių", kuriuo buvo nutarta Dvarviečių kaime (kairėje kelio Laukuva–Šilalė pusėje) skirti žemės sklypą kapinėms. Prasidėjo žemės planavimo ir kiti techniniai darbai. Schemoje buvo numatyta kapinėse statyti koplyčią, tačiau reikėjo kuo skubiau atidaryti naująsias kapines, tad nuspręsta pastatyti ąžuolinį kryžių, kol bus pastatyta koplyčia. 1995 rugsėjo 17 d. po Šv. Mišių, naujosios kapinės ir kryžius klebono Algimanto Genučio buvo pašventinti, tuo tarpu numatytosios koplyčios statymas buvo atidėtas.

Nuspręsta ieškoti rėmėjų, galinčių paaukoti koplyčios statyboms. Tačiau dalis į šį sumanymą žiūrėjo skeptiškai, o užkulisiuose buvo politikuojama. Ne viename Šilalės rajono savivaldybės tarybos posėdyje šis klausimas buvo neįtrauktas į darbotvarkę ar atidedamas. 2008 m. birželio 30 d. galiausiai leista statyti koplyčią. 2009 m. buvo padėti pamatai, o 2010 m. koplyčia pastatyta. 2010 m. rugpjūčio 17 d. vyskupas ordinaras Jonas Boruta suteikė koplyčiai Prisikėlusio Kristaus mirtį nugalėjusiojo titulą.

Architektūra
------------

Statinio projektą parengė arch. Rasa Kačerauskienė, Dievo stalą, altorių, kryžius padarė kryždirbys Alvydas Pocius. Koplytėlės interjeras atspindi šventąją Trejybę.

Lauke stovintis 13 m aukščio kryžius su drožinėtu stulpu (aut. tautodailininkai Juozas Lukauskas ir Petras Balsys) sukurtas primenant biblinio figmedžio kamieną.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dvarviečių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Pažadas įgyvendintas – koplyčia pastatyta (*Šilalės žinios*) Archyvuota kopija 2016-03-16 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Sencha* arbatžolės
Paruošta *Sencha* arbata
**Sencha** (jap. 煎茶) − populiariausia japoniškos žaliosios arbatos rūšis.

*Sencha* arbatą imta gaminti Japonijoje nuo 1738 m. – lygiai tokią pat, kokia ji gaminama iki šiol.

Žalioji arbata skiriasi nuo juodosios tuo, kad ji visiškai nepatiria fermentacijos (oksidacijos). Japonijoje gaminama žalioji arbata skiriasi nuo kitose šalyse (pati svarbiausia iš jų − Kinija) gaminamų žaliųjų arbatų. Skirtumus nulemia ne tik skirtingos klimatinės sąlygos, bet ir arbatžolių gamybos ypatumai. Japonijos arbatmedžių plantacijos skiriasi nuo Indijos, Kinijos ar Šri Lankos plantacijų. Japonijoje arbatmedžiai auga tvarkingomis nugenėtomis neaukštomis eilėmis. Tik ką nuskinti švieži arbatmedžio lapeliai kuo skubiau pristatomi į nedidelius pirminio apdirbimo fabrikėlius. Čia jie pirmiausia palaikomi karštuose garuose (*Sencha* − 36−60 s, *Fukamushi Sencha* 1−2 min.), taip sustabdoma galima lapelių fermentacija (oksidacija).

Arbatai *Sencha* renkami lapeliai be kotelių. Iš 1 kg šviežių arbatmedžio lapelių pagaminama 100−160 g *Sencha* arbatžolių. Arbatžolės stipriai susuktos, panašios į mažas adatas, ryškiai žalios spalvos. Tai kvapni, lengva, gaivi auksinės spalvos arbata. Jos kokybė ir kaina gali būti labai įvairi (nuo 100 JAV dolerių už kilogramą iki 11 000 JAV dolerių).

Pirmo skynimo, itin aukštos kokybės *Sencha* vaišinami garbūs svečiai, o geros kokybės šios arbatos galima rasti visuose namuose ir biuruose, ji − kasdienis daugelio japonų gėrimas. Šiuo metu Japonijoje populiarėja arbata *Fukamushi Sencha*, kurią galima pavadinti modernia *Sencha* atmaina. Švieži lapeliai ilgiau pagarinami, o pačios arbatžolės smulkesnės nei klasikinės *Sencha*. Paruošta ši arbata ryškesnės nei žalios spalvos *Sencha*, jos aromatas kiek silpnesnis, o skonis aitresnis. *Fukamushi Sencha* taip pat naudojama gaminant žaliosios arbatos mišinius.
**Chalsanas** (rus. *Халсан*) – buvusi miško kirtėjų gyvenvietė apie 70 km į pietvakarius nuo Chorinsko, Cagan Dabano kalnagūbrio priekalniuose, Chorinsko rajonas, Buriatija.

Lietuviai
---------

Chalsaną įkūrė tremtiniai (pastatė miške barakus), 1948 m. birželio mėn. iš TSRS okupuotos Lietuvos atitremti į Chalsaną. Iki 1951 m. atsikėlė apie 50 šeimų. Jie dirbo miško ruošos darbus, gesino miškų gaisrus. Badavo, daug žmonių sirgo, mirė, žuvo ar buvo sužaloti miško darbuose. Mirusieji buvo laidojami Celano kapinėse. Iškirtus miškus aplink dalis tremtinių perkelti į naujus kirtimo punktus. 1957 m. likusieji pradėjo grįžti į Lietuvą, gyvenvietė sunyko. 1989 m. 1990 m. Chalsane lankėsi buvusių tremtinių ekspedicijos iš Kauno, Šiaulių, Panevėžio.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aldona Juodvalkytė. *Chalsanas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 14 psl.

Koordinatės: 51°42′51″š. pl. 108°58′14″r. ilg.﻿ / ﻿51.7142669°š. pl. 108.9706421°r. ilg.﻿ / 51.7142669; 108.9706421
Bündchen (2015 m.)
Bündchen (2006 m.)
**Gisele Caroline Bündchen** (liet. *Gizelė Karolina Biundchen*, g. 1980 m. liepos 20 d. Horizontina, Pietų Rio Grandė, Brazilija) – brazilų fotomodelis, Forbes duomenimis – geriausiai apmokamas modelis visame pasaulyje.

Gisele Bündchen šeima yra vokiečių kilmės. Gisele užaugo *Três de Maio* mieste (netoli Horizontina). Šeimoje buvo 3-čia iš 6 mergaičių.

Karjera
-------

1994 m. išvykos į San Paulą kartu su savo tėvu metu Giselę McDonald’s restorane pastebėjo John Casablancas, modelių agentūros *Elite Model Management* vadovas. Po kelių mėnesių Gisele Paryžiuje laimėjo „Elite Model Look" konkursą, po kurio sekė stulbinanti modelio karjera. 1997 m. fotografavosi „Pirelli kalendoriui". 1998 m. pateko į „Cover" fotofrafijas, 60 žurnalų sesijų, 150 mados šou, 10 reklamos kampanijų. 1999 m. laimėjo „Model of the year" („Metų modelis") rinkimus, reiškusius galutinį „persilaužimą" tolesnės sėkmės link.
2009 m. sausio mėn. Gisele Bündchen pranešė, kad kartu dirbsianti su Kate Moss „Versace" reklamos kampanijos metu

Šaltiniai
---------

1. ↑  www.sueddeutsche.de Archyvuota kopija 2008-08-23 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  - Kate Moss und Gisele Bündchen gemeinsam für Versace Archyvuota kopija 2022-04-05 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gisele Bündchen** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Gisele Bündchen tinklalapis
* Gisele Bündchen (*Fashion Model Factory* svetainė)
| **Adolfas Bastianas** |
| --- |
|  |
| Adolfas Bastianas (1892 m.) |
| Gimė | 1826 m. birželio 26 d.Brėmenas, Vokiečių konfederacija |
| Mirė | 1905 m. vasario 2 d. (78 metai)Port of Speinas, Trinidadas ir Tobagas |
| Tautybė | vokietis |
|  |
| Veikla | antropologas, etnologas |
| Sritis | socialinė antropologija, lyginamoji etnologija |
| Organizacijos | Berlyno etnografijos muziejus |
|  |
| Alma mater | Heidelbergo universitetas |

**Adolfas Bastianas** (*Adolf Bastian*, 1826 m. birželio 26 d. – 1905 m. vasario 2 d.) – Vokietijos etnologas, lyginamosios etnologijos pradininkas.

Biografija
----------

Heidelbergo universitete baigė teisę, studijavo biologiją Berlyno, Jėnos, Viurcburgo universitetuose. Pastarajame Adolfas Bastianas mokėsi pas Rudolfą Virhovą, su kuriuo 1869 m. kūrė Berlyno antropologijos draugiją. Tirdamas įvairių pasaulio tautų kultūrų bruožus, folklorą, mitus ir tikėjimus išplėtojo teoriją apie žmonijos psichinį bendrumą, kurio vystymasis priklauso nuo gamtinių sąlygų ir socialinės struktūros. Adolfo Bastiano rinkinių pagrindu 1873 m. įsteigtas Berlyno etnografijos muziejus, nuo 1886 m. pats Bastianas buvo jo direktorius. Daug keliavo po Afriką, Pietryčių Aziją, Ameriką.

Idėjos
------

Adolfas Bastianas laikomas vienu iš difuzionizmo krypties antropologijoje pradininkų. Savo darbuose atkartodamas evoliucionistus jis tvirtino, kad žmonijoje egzistuoja psichinė vienovė, t. y. žmonijos psichė yra iš esmės vienoda, todėl tiek tolygūs išsivystymai, tiek atskiri pasiekimai yra atskirų ir nepriklausomų konvergencijų rezultatai. Adolfas Bastianas išgarsėjo savo elementarių idėjų (vok. *Elementargedanken*) sąvoka. Jis įrodinėjo, kad žmonijoje esama tam tikro elementarių idėjų skaičiaus (panašiai kaip žmogaus kūnas susideda iš ląstelių). Šios elementariosios idėjos visur ir visada pasireiškia vienodai.

Adolfo Bastiano darbai turėjo įtakos struktūralizmui, ypač K. Levi-Stroso žmogiškojo mąstymo teorijos atsiradimui. Taip pat padarė didelę įtaką B. Malinovskiui, K. G. Jungui, F. Boasui, Dž. Kembelui.

Bibliografija
-------------

Adolfas Bastianas parašė daugiau kaip 200 veikalų. Svarbiausi veikalai:

* Žmogus istorijoje (*Der Mensch in der Geschichte*, 3 t. 1860 m.)
* Rytų Azijos tautos (*Die Völker des östlichen Asien*, 6 t. 1866–1871 m.)
* Etnologijos kontroversijos (*Kontroversen in der Ethnologie*, 1893 m.)
* Etninės elementariosios idėjos doktrinoje apie žmogų (*Ethnische Elementargedanken in der Lehre vom Menschen*, 1895 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Adolf Bastian*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
2. ↑  Vytis Čiubrinskas. SOCIALINĖS IR KULTŪRINĖS ANTROPOLOGIJOS TEORIJOS. Kaunas: VDU, 2007
*Kitos reikšmės – Senatas (reikšmės).*
**Senatas** (lot. *senatus*, nuo lot. *senex* 'senis') – parlamento aukštieji rūmai šalyse, kurių politinėse sistemose veikia dvejų rūmų parlamentas.

Istorija
--------

Europoje aukštieji parlamento rūmai atsirado XIV a. Anglijoje, kai Parlamento lordai pradėjo posėdžiauti atskirai nuo bendruomenių atstovų. Lordų rūmus, kaip atskirą įstatymų leidžiamosios valdžios darinį 1649 m. įteisino Oliveris Kromvelis. Nuo 1834 m. Lordų rūmų posėdžių vieta tapo Vestminsterio rūmai.

Kitose Europos šalyse senatai atsirado vėliau, Prancūzijos didžiosios revoliucijos įtakoje. Iki 1999 m. senatą rinko Bavarija.

Senato sudarymas
----------------

Senatas yra įstatymų leidžiamoji valdžia, atstovaujanti teritorijas:

* Federalinėje politinėje sistemoje – valstybes ar valstijas (JAV),
* Unitarinėje politinėje sistemoje – savivaldybes, apskritis, regionus ar jiems prilygintus administracinius teritorinius vienetus, turinčius savivaldos teises.

Senatorius paprastai ilgam laikui netiesioginiuose rinkimuose renka rinkikų kolegija, sudaryta iš tiesioginiuose rinkimuose išrinktų administracinių teritorijų atstovų. Dalis senatorių karaliaus gali būti skiriami iki gyvos galvos arba tampa jais vietos senate paveldėjimo keliu (Didžioji Britanija).

Senatai
-------

JAV Senato rūmai ant Kapitolijaus kalvos Vašingtone
Senatus savo parlamentuose turi:

* Airija – Airijos senatas,
* Argentina – Argentinos senatas
* Australija – Australijos senatas,
* Belgija – Belgijos senatas,
* Bolivija – Bolivijos senatas,
* Brazilija – Brazilijos senatas,
* Čilė – Čilės senatas,
* Didžioji Britanija – Lordų Rūmai,
* Islandija – Altingo Aukštieji rūmai,
* Ispanija – Ispanijos Senatas,
* Italija – Respublikos Senatas,
* JAV – Kongreso Senatas,
* Kanada – Kanados senatas,
* Kongo Demokratinė Respublika – Kongo Demokratinės Respublikos senatas
* Lenkija – Lenkijos senatas,
* Meksika – Meksikos senatas,
* Norvegija – Odelstingas,
* Nyderlandai – Generalinių Luomų Pirmieji rūmai,
* Prancūzija – Prancūzijos senatas,
* Rumunija – Rumunijos senatas,
* Šveicarija – Nacijos Taryba.

Vikižodynas

Nuorodos
--------

Senatas.lt Archyvuota kopija 2017-09-21 iš Wayback Machine projekto. - LR Seimo antrųjų rūmų (senato) kūrimo iniciatyva.
| Girėliškių valsčiusAmtsbezirk Girrehlischken |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **1874 – 1945** |  |

 |
| *Girėliškių valsčius Pilkalnio apskrityje* |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Provincija** | Rytų Prūsija |
| **Administracinis centras** | Girėliškiai |
|  |
| **1874–1945** | Pilkalnio apskritis |

**Girėliškių valsčius** (vok. *Amtsbezirk Girrehlischken*, nuo 1932 m. *Amtsbezirk Jägerswalde*) – Rytų Prūsijos administracinis teritorinis vienetas, gyvavęs 1874–1945 m. dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje. Priklausė Pilkalnio apskričiai. Valsčiaus centras buvo Girėliškiuose.

Istorija
--------

Suformuotas 1874 m. pagal 1872 m. priimtus „Apskričių nuostatus Prūsijos, Brandenburgo, Pomeranijos, Poznanės, Silezijos ir Saksonijos provincijoms" iš 8 kaimo bendruomenių ir 2 dvaro apygardų. 1928 m. Girėliškių dvaro apygarda sujungta su Grumbkaukaičių valsčiaus Baužų (*Bauszen*) ir Laugalių kaimais į naują Jėgersvaldės kaimo bendruomenę, o Žardelių dvaro apygarda prijungta prie Kiaušių kaimo bendruomenės. 1939 m. Skroblynai prijungti prie Lindikų valsčiaus Jokšų kaimo bendruomenės. 1939–1945 m. Girėliškių valsčių sudarė 8 kaimo bendruomenės: Didžiųjų Aukštučių, Dūdų, Girėliškių (Jėgėrsvaldės), Kiaušių, Kišų, Martinkų, Račių ir Varnakalnių.

Valsčius buvo rytinėje apskrities dalyje. Valsčiaus teritorija šiaurės vakaruose siekė Šorelių girią, pietryčiuose – Didžiosios Plynės pelkę. Valsčiuje prasidėjo Įsruties upė, tekėjo Ežerupė. Didžiausios gyvenvietės 1939 m. buvo Kiaušiai (254 gyv.) ir Girėliškiai (248 gyv.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vasilijus Safronovas, Valsčius, 2, Mažosios Lietuvos enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-10-03.
2. ↑  Amtsbezirk Jägerswalde, Territoriale Veränderungen in Deutschland und deutsch verwalteten Gebieten 1874–1945 (vok.). Nuoroda tikrinta 2021-10-06.
3. ↑  Landkreis Pillkallen Archyvuota kopija 2021-10-05 iš Wayback Machine projekto. verwaltungsgeschichte.de (vok.). Nuoroda tikrinta 2021-10-06.
Adobe PageMaker|  |
| Kūrėjas | Adobe Systems |
| Stabili versija | 7.0.2 |
| Kūrimo būsena | Nebekuriama |
| Operacinė sistema | Mac OS 9, Windows (iki Windows Vista), OS/2 (tik 3.01 versija) |
| Tipas | Maketavimas |
| Licencija | Komercinė |
| Svetainė | www.adobe.com/products/pagemaker/ |

**Adobe Pagemaker** – kompanijos „Adobe" sukurta maketavimo ir leidybos programinė įranga.

Didžioji dauguma leidybos darbų šiuo metu atliekama kompiuterinėmis programomis. 1984 m. firma „Aldus" sukūrė naujos kartos kompiuterinę programą – PageMaker, kurią vėliau įsigijo „Adobe". Praktiškai tada prasidėjo nauja knygų ir kitų leidinių parengimo era. Atsirado pirmoji kompiuterinė „leidybos sistema ant rašomojo stalo", kitaip dar vadinama DTP (angl. *Desktop Publisher*).

Su programa PageMaker galima per trumpą laiką kompiuteriu minimaliomis sąnaudomis parengti leidinį spaudai. Per visą šį laiką PageMaker versijos nelabai keitėsi. Tiek Aldus PageMaker 5.0, tiek Adobe PageMaker 7.0 galimybės yra labai panašios. Šalia tokių programų kaip Photoshop, Illustrator, FreeHand, CorelDraw, MS Word ir kt. PageMaker yra viena iš populiariausių maketavimo, leidybos ir grafinio dizaino programų, turinti visas leidybinei sistemai reikalingas funkcijas.

Programos funkcijos
-------------------

* gana paprasta naudoti, turi daug importavimo iš kitų programų filtrų
* palaikomi įvairūs tarptautinių organizacijų patvirtinti spalvų modeliai, todėl spalvos perteikiamos be problemų
* tekstą galima kloti labai dideliu tikslumu
* platus teksto parametrų reguliavimo arsenalas
* pasikeitus maketo parametrams, juos nesunkiai galima pritaikyti naujam leidiniui

PageMaker programa galima greitai parengti spaudai praktiškai bet kokio sudėtingumo publikacijas. Be kita ko, programa turi ir minusų – gana mažai piešimo įrankių, sunku dirbti su lentelėmis ir formulėmis.

Naudojimas
----------

Tobulėjant kompiuteriams ir programinei įrangai atsiranda vis naujų ir tobulesnių leidybos sistemų, kurių galimybės kur kas platesnės, nei PageMaker ir netolimoje ateityje galbūt šią programą pakeis kitos. Daugelis kompiuterinės leidybos specialistų pirmenybę atiduoda naujos kartos leidybinei programai Adobe InDesign, kuri be tų funkcijų, kurias turi ir PageMaker, atlieka daugybę kitų.

Lietuvoje PageMaker tubūt plačiausiai paplitusi leidybinė programa. Publikacijos parengtos PageMaker be problemų bus suprastos ir atspausdintos daugumoje Lietuvos spaustuvių arba konvertuotos į kitų formatų failus.

Didelę reikšmę PageMaker paplitimui turi ir tai, kad ši programa yra Adobe korporacijos – vienos iš leidybos ir dizaino programinės įrangos įrangos lyderių pasaulyje – produktas. Nedidelėms programinės įrangos gamintojoms, tokioms kaip QuarkXpress, CorelDraw ir kt. sunku konkuruoti su šia korporacija.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| AklaAcla |
| --- |
|  |
| Vieta | Kuna Jala, Panama |
| Regionas | Darjeno sritis |
| Istorija |
| Statytojas | Pedrariasas Davila |
| Pastatytas | 1515 m. |
| Sugriautas | 1532 m. |
| Laikotarpis | kolonijinis |
| Tauta | ispanai |

**Akla** (isp. *Acla*) – buvusi gyvenvietė dabartinėje Panamoje, Kuna Jalos komarkoje, Karibų jūros pakrantėje.

Įkurta 1515 m. tuometinio Auksinės Kastilijos gubernatoriaus Pedrariaso Davilos. Vietovės pavadinimas vietinių indėnų kalba reiškė „žmonių kaulai". Toks pavadinimas kilo dėl nuolatinių genčių tarpusavio karų ir dėl jų susidariusio didelio lavonų skaičiaus.

Akla tarnavo kaip jūrų uostas prie kelio, vedančio link Ramiojo vandenyno ir prie jo esančios San Migelio gyvenvietės. 1519 m. Akloje mirties bausme buvo nuteistas ir nukirsdintas Pietų jūros atradėjas Vaskas Nunjesas de Balboa.

Įkūrus Panamos miestą bei Nombre de Diosą Aklos reikšmė sumenko, o 1532 m. gyvenvietė visiškai išnyko.
Jubėjos riešutai
**Jubėja** (angl. *coquito nut*) – didžiosios jubėjos (*Jubea chilensis*) valgomas vaisius, kuris kulinarijoje ir komerciškai priskiriamas riešutams. Iš Čilėje augančių didžiųjų jubėjų gaunami ne tik riešutai, bet ir saldi sula, iš kurios gaminami palmių sirupas ir palmių vynas. Šiltuose sausuose rajonuose šias palmes augina ir kaip dekoratyvinius augalus.

Jubėjos riešutai atrodo kaip miniatiūriniai kokosai, kuriuos primena ir skoniu. Jo išorė ruda, o vidus baltas, centre – tuštuma. Skersmuo – 1,7–1,9 cm. Jie yra gurgždūs, bet minkštos tekstūros ir migdolo saldumo.

Žodis angl. *coquito nut* '*coquito* riešutas' kilęs iš isp. *coquito* 'mažas kokosas, kokosėlis'.

Naudojimas
----------

Jubėjos valgomos šviežios ar keptos. Sveikos ar smulkintos jubėjos dedamos į vairius patiekalus, pvz. desertus, gėrimus.

Jubėjos prinoksta balandžio-rugsėjo mėnesiais. Laikomi drėgnoje aplinkoje, kad nedžiūtų. Išdžiūvę 10 minučių pavirinami vandenyje.
Nuskinti valgymui tinka tris savaites, jei laikomi šaldytuve.

Nuorodos
--------

1. ↑  „Coquito Definition". Nuoroda tikrinta 15 May 2012.
2. ↑  gurgždus[neveikianti nuoroda] In: LST ISO 5492:2005. Juslinė analizė. Aiškinamasis žodynas
3. ↑  coquito nuts Archyvuota kopija 2015-03-26 iš Wayback Machine projekto.
4. 1 2  Heaton D.D. (1997) A Produce Reference Guide to Fruits and Vegetables from Around the World: Nature’s Harvest. ISBN 1560228652. p. 36.
5. ↑  „Coquito Nut- History". Nuoroda tikrinta 15 May 2012.
| Gisaro Alajus |
| --- |
| Aukščiausia vieta – Čimtargos kalnasAukščiausia vieta – Čimtargos kalnas |
| **Žemynas** | Azija |
| **Šalys** | Tadžikija, Uzbekija, Kirgizija |
| **Aukščiausias taškas** | Čimtarga, 5489 m |
| **Uolienos** | metamorfinės, nuosėdinės |
| **Kalnodara** | hercininė |
| **Iškasenos** | akmens anglys, gyvsidabris, stibis, auksas |

**Gisaro Alajus** (tadž. *Ҳисору-Олой*, uzb. *Hisor-Olay*) – kalnų sistema Vidurinėje Azijoje, tarp Ferganos slėnio šiaurėje ir Pamyro pietuose, Pamyro Alajaus geografinėje srityje. Driekiasi Kirgizijos, Tadžikistano ir Uzbekistano teritorijose. Iš pietų Gisaro Alajus apribotas Karšio stepės, Tadžikijos dubumos ir Alajaus slėnio. Nusidriekęs iš rytų į vakarus 900 km, plotis iki 150 km (vakaruose). Būdingas kalnų aukštis 5000 m, Matčos kalnų mazgo regione – 5621 m.

Gisaro Alajus iškilo hercininės kalnodaros metu, sudarytas iš nuosėdinių ir metamorfinių uolienų, tarp jų granito, diorito. Yra volframo, molibdeno, arseno, aukso, taip pat gyvsidabrio (Haidarkenas, Čauvajus, Kadamdžajus), stibio (Šing Magianas, Džižikrutas), akmens anglies (Suliukta, Šurabas, Kyzyl Kija) telkinių.

Pačios aukščiausios grandinės ir kalnagūbriai rytinėje Gisaro Alajaus dalyje (Turkestano, Zeravšano, Gisaro, Alajaus) turi aukštikalnių reljefą; paplitę karstiniai reiškiniai (daugiausia urvai ir prarajos). Vakarinėje dalyje būdingas vidutinkalnių reljefas (Malguzaras, Nuratau ir kt.) ir žemi kalnai. Išplitusios liosinės priekalnės (adyrai).

Klimatinės sąlygos įvairios ir priklauso ne tik nuo aukščio virš jūros lygio, bet ir šlaitų padėties. Priekalnėse vidurinė liepos temperatūra yra +24–28 °C, o 1300 m aukštyje – apie +13 °C. Pavėjiniuose šlaituose (atsuktuose į pietus ir vakarus) iškrenta 1000–2000 mm kritulių per metus, o priešvėjiniuose – mažiau 200 mm. Kalnų upės priklauso Zeravšano ir Amudarjos baseinams, telkšo Marguzoro, Iskanderkulio ir kt. ežerai. Aukštikalnėse yra ledynų, Matčos kalnų mazge slūgso ~25 km ilgio Zeravšano ledynas.

Gisaro Alajaus dalis – Fano kalnai
Kalnų šlaituose būdingos pusdykumės ir subtropinės stepės, aukščiau pereinančios į miškų–pievų–stepių sritį, dar aukščiau veši kalnų pievos, plyti akmenynai, sniegynai ir ledynai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 116
**Chuanas de Flandesas** (isp. *Juan de Flandes*, apie 1450 (?) – 1519 m.) – Nyderlandų renesanso tapytojas, kūręs Ispanijoje.

Biografija
----------

Chuanas de Flandesas anksčiausiai paminėtas 1496 m. Ispanijoje. Nieko nežinoma apie jo ankstesnius gyvenimo metus. Jo vardas reiškia „Jonas iš Flandrijos", kas nurodo, kad jis atvyko iš Flandrijos. Jo kūryboje žymūs Briugės dailės mokyklos bruožai, tapytojų Hugo van der Guso ir Justo iš Gento įtaka. Jis apsistojo Burgose, kur susitiko Mikelį Zitovą, tapytoją iš Flandrijos, dirbusį karalienei Izabelei I. Pirmasis Chuano darbas buvo Šv. Jono Krikštytojo altorinis paveikslas vietos kartuziečių vienuolynui, už kurį jam mokėta 1496−1499 m. laikotarpiu. 1498 m. jis paminėtas Izabelės I dvaro tapytoju, kuriuo tikriausiai išbuvo iki 1504 m. karalienės mirties. Karalienei Izabelei I Chuanas sukūrė Izabelės Katalikės poliptiką pagal Kristaus ir Marijos gyvenimus, kuris 1505 m. inventoriuje paminėtas buvęs iš 47 panelių, iš kurių 27 išliko. Jo darbai paprastai buvo mažų matmenų, tikslaus vaizdavimo ir bendrai atitiko ankstyvosios Nyderlandų tapybos bruožus.

1505−1508 m. Chuanas de Flandesas buvo Salamankoje, kur nutapė altorinį paveikslą universiteto koplyčiai ir Šv. Mykolo altorių senosios katedros kluatrui. 1509−1518 m. jis dirbo Palensijoje ties vietos katedros altorinės tapybos praplėtimu vyskupui Chuanui Rodrigesui de Fonsekai užsakius nutapyti 11 scenų. Be religinės kūrybos, jis yra palikęs portretų. Nežinoma, kada Chuanas mirė. 1519 m. gruodžio 13 d. datuotame įraše jo žmona paminėta našle.

Darbų galerija
--------------

* „Kristaus pasirodymas Marijai" (apie 1496 m. Metropoliteno muziejus, Niujorkas)
* „Joanos Beprotės portretas" (apie 1496−1500 m. Vienos meno istorijos muziejus)
* „Izabelės Katalikės portretas" (apie 1500−1504 m. Madrido karališkieji rūmai)
* „Nukryžiavimas" (1509−1518 m. Prado muziejus, Madridas)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Juan de Flandes** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Tiseno-Bornemisos muziejus
* Vašingtono nacionalinė dailės galerija
**Naujosios Vilnios rajonas** – LTSR administracinis-teritorinis vienetas, rytinis Vilniaus miesto rajonas, įkurtas apie Naująją Vilnią 1947–1950 m. ir 1957–1990 m. 1964 m. rajonui priklausė Naujoji Vilnia, Pavilnys, Guriai, Tupatiškės, Pučkoriai (Puškoriai), Dvarčionys, Rakantiškės, Rinkūnai, Aukštagiris, Kalnai.

Istorija
--------

Įkurtas 1947 m. lapkričio 13 d. iš Naujosios Vilnios miesto, Giraitės apylinkės, dalies Karklėnų apylinkės ir dalies Pataurijos apylinkės. 1950 m. birželio 20 d. panaikintas sudarius Naujosios Vilnios kaimiškąjį rajoną. Miesto rajonas atkurtas 1957 m. gruodžio 16 d. prijungus prie Vilniaus miesto Naująją Vilnią. Tuo metu apibrėžtos rajono ribos: Dilgynės g. Puškino muziejus „Markučiai" ir Leoniškių vaikų namų Nr. 3 pagalbinis ūkis (priskirti Tarybų rajonui), Polocko g. (nuo 5-ojo km), miesto rytinė riba iki Dilgynės g.

Rajonas iki 1959 m. sutapo su Pavilnio apylinkės ribomis.

Apylinkės
---------

* Grigaičių apylinkė (1949?–1950)
* Pavilnio apylinkė (1949?–1950 ir 1957–1959)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vilnius: adresai ir informacija, 1957. *Cituoja Vilniaus vietovių, mikrorajonų, priemiesčių ir gyvenviečių pavadinimai 1964 metais. Vilnius21.lt (tikrinta 2021-10-13).*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 54°41′51″ š. pl. 25°24′38″ r. ilg.﻿ / ﻿54.69750°š. pl. 25.41056°r. ilg.﻿ / 54.69750; 25.41056

|  Naujosios Vilnios šv. Kazimiero bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Naujosios Vilnios |
| **Savivaldybė** | Vilniaus miestas |
| **Gyvenvietė** | Vilnius |
| **Adresas** | Palydovo g. 15 |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1911 m. |
| **Stilius** | Neogotika |

 *Kitos reikšmės – Šv. Kazimiero bažnyčia.*
**Naujosios Vilnios šv. Kazimiero bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Vilniaus rytinėje dalyje, Naujojoje Vilnioje. Mišios vyksta lenkų ir lietuvių kalbomis.

Istorija
--------

Bendras vaizdas
Rokantiškėse (manoma, kad Vilnios kairiajame krante, prie pilies) iki 1542 m. pastatyta bažnyčia. 1588 m. jai paskirti 9 kaimai. 1621 m. bažnyčios valdos paimtos, liturginiai reikmenys perduoti Vilniaus Antakalnio bažnyčiai.

Tolumoje Naujosios Vilnios šv. Kazimiero bažnyčia, vaizdas iš Pergalės gatvės nuo kalno
1903 m. į Naujosios Vilnios psichoneurologinės ligoninės koplyčią paskirtas kunigas. Į čia vykstančias pamaldas galėjo ateiti apylinkių gyventojai. Vilniaus generalgubernatorius 1906 m. leido statyti bažnyčią ir laikinai laikyti pamaldas klebonijoje. Inžinierius A. Filipovičius-Dubovikas suprojektavo mūrinę bažnyčią. 1909 m. projektas koreguotas – atsisakyta dalies išorės puošybos.

1908–1911 m. pastatyta dabartinė bažnyčia (statybą prižiūrėjo technikas Severinas Govaltas, o nuo 1909 m. – inžinierius Kazimieras Dobošinskas). Po Antrojo pasaulinio karo klebonas Kazimieras Valeikis bažnyčią suremontavo.

Architektūra
------------

 Trėmimų aukoms skirtas kryžius
Bažnyčia istoristinė, kryžminio plano, vienabokštė, su trisiene apside. Vidus trijų navų, atskirtų pilioriais. Šventoriaus tvora medinių statinių.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Naujosios Vilnios šv. Kazimiero bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Litoterapija** (gr. λίθος 'akmuo' + gr. θεραπεία 'gydymas') – vienas iš netradicinės medicinos metodų, gydymas akmenimis ar mineralais. Ši netradicinės medicinos praktika grindžiama istoriškai ir konceptualiai skirtingų subjektyvių suvokimų visuma apie gydomąsias (paprastai įsivaizduojamas) mineralų ir akmenų savybes. Taip pat tai senovinis ir magiškas būdas gydyti akmenimis, panaudojant jų įsivaizduojamomis energetinėmis savybėmis.

Litoterapijos šalininkai mano, kad kiekvienas akmuo turi tam tikrų savybių, įvairiapusiškai įtakojančių žmogaus kūno psichinę ar fizinę būseną.

Litoterapijos sąvoka aprėpia bet kokį mineralų ir natūralių akmenų (mineralai, kristalai, brangakmeniai, uolienos, dumblas, molis, ir t. t.) naudojimą, jų pagalba veikiant žmogaus kūną ar sąmonę. Ši terapija apima mineraloterapiją, krištoloterapiją, metaloterapiją, chemoterapiją, terapiją akmenimis, gydymą moliu, akmenų poveikį čakroms, masažą kristalais su druskomis, astromineralogiją ir kitus, siauresnių krypčių metodus, kai akmenimis veikiamas žmogaus organizmas.

Litoterapija didžiąja dalimi reiškia ne cheminį, o energetinį (psichoterapinį, informacinį) akmenų poveikį organizmui.

Akmenų gebėjimas daryti įtaką žmogui naudojamas nuo senovės laikų. Litoterapijos metodai jau tūkstančius metų buvo taikomi skirtingose šalyse. Gydymo akmenimis galia buvo gerai žinoma senovės civilizacijoms. Manoma, kad šį gydymo metodą žinojo ir taikė egiptiečiai, o ypač išpopuliarino havajiečiai. Indėnai akmenis naudojo ritualų ir ceremonijų metu, taip pat ir gydymui. Tradicinėje kinų medicinoje akmenimis biostimuliatoriais veikiant biologiškai aktyvias kūno vietas, išlygindavo pažeistą organizme energetiką (*In ir Jang*), padidindavo gyvybinę energiją (*Ci*), nuimdavo skausmus ir gydydavo ligas. Jogai savo praktikoje naudoja akmenis sveikatos ir auros sutvirtinimui, apsisaugojimui nuo svetimų neigiamų laukų žalingo poveikio ir nuo negatyvaus spinduliavimo („blogos akies", „nužiūrėjimo" ir kt.). Indijos gydytojai, gydantys pagal Ajurvedos sistemą, organizmo atjauninimui ir gydymui naudoja akmenis čakroms – energetiniams centrams žmogaus kūne, pakrauti.
*Kitos reikšmės – Girėliškiai (reikšmės).*

| Girėliškiaivok.  *Girrehlischken, Jägerswalde*rus. *Свободное* |
| --- |
| 

GirėliškiaiGirėliškiai

54°51′13″š. pl. 22°39′42″r. ilg.﻿ / ﻿54.8537°š. pl. 22.6616°r. ilg.﻿ / 54.8537; 22.6616﻿ (Girėliškiai (Viliūnų parapija))Koordinatės: 54°51′13″š. pl. 22°39′42″r. ilg.﻿ / ﻿54.8537°š. pl. 22.6616°r. ilg.﻿ / 54.8537; 22.6616﻿ (Girėliškiai (Viliūnų parapija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kaliningrado sritis Kaliningrado sritis |
| **Rajonas** | Krasnoznamensko rajonas |

**Girėliškiai** (vok. *Girrehlischken*, nuo 1932 m. *Jägerswalde*, rus. *Свободное*) – buvęs dvaras ir kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, 14 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 15 km į pietryčius nuo Lazdynų.

Istorija
--------

Girėliškių kaimo bendruomenė 1936-38 m.
Minimi nuo 1620 m. 1785 m. Girėliškiai buvo karališkasis palivarkas ir avių ūkis su 4 ugniakurais, 1818 m. – palivarkas su 8 ugniakurais ir 89 gyventojais, 1839 m. – palivarkas su 9 ugniakurais ir 141 gyventoju. 1723-1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Girėliškių valsčiui, buvo valsčiaus centras. Tikintieji priklausė Viliūnų evangelikų liuteronų parapijai. 1928 m. iš Girėliškių dvaro apygardos, Laugalių kaimo ir Baužų (*Bauszen*, seniau – *Pauschen*) kaimo sudaryta nauja kaimo bendruomenė, kuriai suteiktas vokiškas prie Girėliškių dvaro buvusio nedidelio palivarko *Jägerswalde* pavadinimas. 1932 m. *Jägerswalde* vardu pavadintas ir pats Girėliškių dvaras bei valsčius. Buvo mokykla. Po Antrojo pasaulinio karo kaimas išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

Gyventojai
----------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1905 m. ir 1939 m.** |
| **1905 m.** | **1910 m.** | **1933 m.** | **1939 m.** |
| 152 | 163 | 271 | 248 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Be to, Laugalių kaime 1905 m. buvo 23, 1910 m. – 22 gyventojai, *Bauszen* kaime – 1905 m. – 106, 1910 m. – 119 gyventojų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pilkalnio apskrities gyvenvietės. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T.3 (Mec-Rag). Vilnius, Mažosios Lietuvos fondas, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
2. ↑  bildarchiv-ostpreussen.de Jägerswalde vok.
3. 1 2  Girėliškiai, GenWiki vok.
4. ↑  Pilkalnio apskrities kaimų sąrašas (1910 m.) vok.
5. ↑  www.verwaltungsgeschichte.de Pilkalnio apskritis vok.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Little Joe 1 |
| **Misijos emblema** |
| Misijos statistika |
| Misijos pavadinimas | Little Joe 1 |
| Įgulos dydis | 0 |
| Pakilimo data | 1959 m. rugpjūčio 21 d. |
| Nusileidimas | 1959 m. rugpjūčio 21 d. |
| Misijos trukmė | 0 min 20 s |
| Orbitų kiekis | suborbitinis |
| Apogėjus | 610 m |
| Nukeliautas atstumas | 800 m |

**Little Joe 1** (LJ-1) buvo nepavykęs bandymas paleisti kieto kuro raketą Little Joe. Misija buvo skirta Mercury kosminio aparato evakuacijos įrenginio bandymams, ir buvo Mercury programos dalis. Erdvėlaivis buvo 15 m aukščio, svėrė apie 20000 kg ir buvo 2 m skersmens. Little Joe raketa nešėja buvo sudaryta iš keturių Pollux ir keturių Recruit kieto kuro raketų, galėjo išvystyti 1100 kN keliamąją jėgą ir galėjo iškelti maksimlų 1788 kg krovinį. Evakuacijos sistema, naudojusi Grand Central 1KS52000 raketinį variklį, svėrė 460 kg.
Litofitinis ąsotenis *Nepenthes* sp. (Naujoji Gvinėja)
**Litofitas** (gr. lithos 'akmuo' + gr. phytos 'augalas') – uolinis augalas, prisitaikęs gyventi be dirvožemio, o ant akmenų ir uolų. Daugumą maisto medžiagų litofitai gauna iš dūlančių uolienų ir susidarančių pačių litofitų puvenų, vandenį gauna iš kritulių. Dalis litofitų yra vabzdžiaėdžiai. Litofitai gali būti obligatiniai (tik ant uolų augantys) arba fakultatyvūs (augantys ir ant kitų substratų).

Litofitai auga ekstremalaus streso sąlygomis, todėl jiems itin svarbūs ryšiai su mikroorganizmais. Didžioji dalis litofitų yra mikoriziniai augalai, sudaro simbiozę su grybais. Litofitų šaknims būdingos specifinės anatominės ir morfologinės adaptacijos.

Litofitai sudaro pirmąsias stadijas uolinių paviršių pirminėje sukcesijoje. Jie šaknimis mechaniškai ardo uolinius substratus, ant kurių auga, ardymą skatina gyvybinės veiklos ir skaidymosi metu išskiriamomis organinėmis rūgštimis. Iš yrančių litofitų formuojasi būsimo dirvožemio organinės medžiagos. Pirmiausia ant plikų akmenų įsikuria bakterijos ir dumbliai, paskui kerpės ir samanos, galiausiai - induočiai augalai.

Vikižodynas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dagys J. (red.) 1965. Botanikos terminų žodynas. Mintis, Vilnius.
2. 1 2  Gudžinskas Z. Litofitai. Visuotinė lietuvių enciklopedija.
3. 1 2  Muthukumar, Thangavelu; Chinnathambi, Marimuthu; Priyadharsini, Perumalsamy (July 11, 2016). „Root fungal associations in some non-orchidaceous vascular lithophytes" (anglų). doi:10.1590/0102-33062016abb0074. Nuoroda tikrinta 2021-06-04.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
4. ↑  Zwieniecki MA, Newton M. 1995. Roots growing in rock fissures: their morphological adaptation. Plant and Soil 172: 181-187.