recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Kitos reikšmės – Vaivada (reikšmės).*
Vaivada.Kanuto Ruseckio akvarelė
**Vaivada** (lenk. *wojewoda*, lot. *palatinus*) – aukščiausias Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės, Abiejų Tautų Respublikos ir dab. Lenkijos Respublikos vaivadijos pareigūnas, vaivadijos valdytojas, Abiejų Tautų Respublikos Senato pareigūnas.

Žodis kilęs nuo lenkų kalbos žodžių *przewodzi wojskiem* – *vadovaujantis kariuomenei*, asimiliuotos santrumpos.

Abiejų Tautų Respublika
-----------------------

Pareigybę 1569 m. įteisino ir unifikavo Liublino unija. Iki tol atskirų vaivadijų valdytojai turėjo skirtingus įgaliojimus. Vaivadai buvo prilygintas ir Žemaitijos seniūnas.

Aukščiausias pagal rangą Abiejų Tautų Respublikoje buvo Krokuvos vaivada, iš Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės – Vilniaus vaivada.

### Įgaliojimai

Vaivadą skirdavo karalius, ir jis pareigas eidavo iki gyvos galvos, jeigu nebūdavo priešininkų nušalinamas. Vaivada buvo aukščiausias valstybinės valdžios pareigūnas vaivadijoje ir vaivadijos bajorų vadas, taip pat vaivadijos bajorų pašauktinių kariuomenės vadas. Jo kompetencijai buvo priskirti administracijos, karo ir teismo reikalai. Jis taip pat rūpinosi vaivadijos miestų, kuriems suteiktos Magdeburgo teisės, apsauga ir tvarka, prižiūrėjo jų matus, saikus ir kainas. Vaivados jurisdikcijai priklausė ir miestų žydų bendruomenės.

Vaivada buvo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Ponų tarybos narys, o nuo 1569 m. Abiejų Tautų Respublikos senato nuolatinis narys. Pareigybė Lietuvoje panaikinta po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1795 m. Lenkijos karalystėje 1815–1837 m. buvo 8 vaivadijos, Poznanės Didžiojoje Kunigaikštystėje 1815–1918 m. buvo 2 vaivadijos, 1918–1939 m. Lenkijoje – 15 vaivadijų ir autonominė Šlionsko vaivadija, kurioms vadovavo vaivada. Lenkijos Liaudies Respublikoje buvo nuo 9 iki 49 vaivadijų, tačiau vaivada savarankiškų sprendimų teisės neturėjo arba jos buvo labai ribotos.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Abiejų Tautų Respublikos Senato pareigūnai
* Abiejų Tautų Respublikos centrinės valdžios pareigūnai
* Abiejų Tautų Respublikos žemietijų pareigūnai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vaivada*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013
| **Grus japonensis** |
| --- |
| Japoninės gervės (*Grus japonensis*) Hokaido saloje |
| Apsaugos būklė |
| Nykstantys (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Gerviniai paukščiai  *( Gruiformes)* |
| Šeima: | Gerviniai  *( Gruidae)* |
| Gentis: | Gervės  *( Grus)* |
| Rūšis: | Japoninė gervė  *( Grus japonensis)* |

 |
| Binomas |
| ***Grus japonensis***Muller, 1776 |
| Japoninių gervių paplitimo arealas Tolimuosiuose Rytuose:
     perimvietės
     migracija
     žiemavietės |

**Japoninė gervė** (*Grus japonensis*) – gervinių paukščių (*Gruiformes*) būrio, gervinių (*Gruidae*) šeimos, dalinai migruojanti paukščių rūšis.

Japoninės gervės skrydyje
Japoninės gervės Žalongo pelkėje (Heilongdziango provincija, Kinija)
Išsiskiria dvi atskiros šių gervių populiacijos. Viena jų gyvena sėsliai ir išskirtinai tik salose, tai Hokaido sala, pietinės Kurilų salos. Kita žemyninė populiacija Usūrio ir Amūro upių baseinai, ir į šiaurę nuo Bolono ežero. Ši populiacija prieš žiemą migruoja į demilitarizuotą Šiaurės ir Pietų Korėjų zoną ir rytinę Kiniją.

Tai stambiausia gervinių šeimos rūšis ir yra tarp stambiausių pasaulio paukščių rūšių. Hokaide, vidutinis patinų svoris 8,2 kg, patelių 7,3 kg. Anot rusų tyrinėtojų, patinų vidutinis svoris 10 kg, patelių – 8,6 kg. Dar kitais tyrinėjimais, šios rūšies paukščių vidutinis svoris yra 8,6 kg. Yra užregistruota stambiausia japoninė gervė svėrusi 15 kg. Nors pagal vidutinį svorį japoninių gervių patinai truputį stambesni nei patelės, bet išskirtiniais atvejais pasitaiko ir stambesnių patelių.

Jų aukštis paprastai 150–158 cm. Kūno ilgis nuo snapgalio iki uodegos galo 101,2–150 cm. Abu išskėsti sparnai – 220–250 cm.

Deda 1–3, bet dažniausiai 2 kiaušinius, kuriuos daugiau kaip 30 dienų peri abu tėvai.

Minta augaliniu ir gyvuliniu maistu, tai įvairūs varliagyviai, vandens bestuburiai, žuvys, vabzdžiai ir pelkėse augantys augalai.

Tai viena iš ilgiausiai pasaulyje gyvenančių paukščių rūšių. Natūraliai laisvėje vidutiniškai gyvena 30–40 metų, o nelaisvėje kai kurie paukščiai išgyvena iki 75 metų.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Japoninė gervė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑   „IUCN Red List - Grus japonensis". IUCN Red list. Nuoroda tikrinta 2016-10-01.
| **Audronė Šapaitė** |
| --- |
| Gimė | 1968 m. gegužės 12 d.Šiauliai |
| Mirė | 2017 m. spalio 29 d. (49 metai)Šiauliai |
|  |
| Veikla | Lietuvos archeologė, restauratorė, muziejininkė |
| Organizacijos | Šiaulių Aušros muziejus |
| Pareigos | Archeologijos skyriaus vedėja |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Audronė Šapaitė** (1968 m. gegužės 12 d. Šiauliuose – 2017 m. spalio 29 d.) – Lietuvos archeologė, muziejininkė.

Biografija
----------

1986 m. baigė Šiaulių 14-ąją vidurinę mokyklą, 1991 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakultete įgijau istorikės, istorijos dėstytojos specialybę, diplominio darbo tema – „Vėlyvojo geležies amžiaus Šiaurės Lietuvos laidojimo paminklai"). 1994 m. stažavosi Lietuvos dailės muziejaus Restauravimo centro Archeologinių radinių restauravimo skyriuje. 1997 m. suteikta III kultūros vertybių (archeologiniai radiniai, metalas) restauratorės kategorija, 2002 m. – II kategorija.

1991–1993 m. Šiaulių J. Janonio vidurinės mokyklos istorijos mokytoja, nuo 1994 m. Šiaulių „Aušros" muziejaus Archeologijos skyriaus vyr. specialistė, o nuo 1998 m. lapkričio 1 d. Archeologijos skyriaus vedėja.

Lietuvos archeologijos draugijos narė.

Mokslinė veikla
---------------

Vadovavo archeologinių tyrimų ekspedicijoms Šiaulių, Radviliškio, Joniškio, Pakruojo, Telšių miestuose ir rajonuose. 1999 m. viena iš muziejaus edukacinės veiklos „Amatų troboje" organizatorių, veda archeologinius edukacinius užsiėmimus. Nuo 2000 m. pagrindinė gyvosios archeologijos ir istorijos švenčių „Senųjų amatų dienos" Šiauliuose organizatorė.

Bibliografija
-------------

* Žvalgomieji archeologiniai tyrimai Šiaulių mieste // Šiauliai: miesto istorija, dabartis ir perspektyvos. Konferencijos medžiaga. Šiauliai, 1998. P. 27-30.
* Šiaulių „Aušros" muziejaus archeologijos rinkinys // Lietuvos muziejų rinkiniai. Lietuvos muziejų asociacijos konferencijos medžiaga. Rokiškis, 1998. P. 20-23.
* Šiaulių „Aušros" muziejaus archeologinės parodos // Lietuvos muziejų rinkiniai. Pristatymas visuomenei. Lietuvos muziejų asociacijos konferencijos medžiaga. Kaunas, 2000.
* Archeologiniai tyrinėjimai Joniškio mieste // Senosios žiemgalos istorinis ir etnokultūrinis paveldas.- Vilnius.-2004.-P. 48-53.
* Archeologiniai tyrinėjimai Kriukų (Joniškio raj.) bažnyčios šventoriuje // Senosios žiemgalos istorinis ir etnokultūrinis paveldas.- Vilnius.-2004.-P. 73-86.
* Šiaulių „Aušros" muziejaus metraštis. 1992–2004, viena autorių, 2008 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Audronė Šapaitė. Lietuvos archeologijos draugija[neveikianti nuoroda]
Helmuto Šmidto universiteto miestelis ir pagrindinis pastatas
**Helmuto Šmidto universitetas** (**HSU**; vok. *Helmut-Schmidt-Universität / Universität der Bundeswehr Hamburg*, *HSU-HH*) – Helmut Schmidt iniciatyva 1973 m. įsteigta karo akademija Hamburge (Hamburgo aukštoji bundesvero mokykla, „Hochschule der Bundeswehr Hamburg"), vienas iš 2 bundesvero universitetų.

Helmuto Šmidto universitetas rengia Vokietijos bei NATO valstybių ginkluotųjų pajėgų karininkus. Nuo 2002 m. universitete taip pat studijuoja ir nedaug civilių studentų, kurių studijas paprastai finansuoja didelės bendrovės. Helmuto Šmidto universitete stažavosi, studijavo taip pat ir aukšto rango karininkai iš Lietuvos (generolai Edvardas Mažeikis, Algis Vaičeliūnas ir kiti).

HSU universiteto suteikiami akademiniai laipsniai prilyginami civilinių aukštųjų mokyklų laipsniams. Universitete vykdomi mokslo tyrimai, taip pat rengiamos disertacijos bei habilitacijos.

Nuorodos
--------

* Oficialus Helmuto Šmidto universiteto tinklalapis (vokiečių, anglų k.)
Koordinatės: 56°11′51″š. pl. 24°45′26″r. ilg.﻿ / ﻿56.1976°š. pl. 24.7573°r. ilg.﻿ / 56.1976; 24.7573


|  |
| --- |
| **Biržų „Aušros" pagrindinė mokykla** |
| Biržų „Aušros" pagrindinė mokykla herbas |
|  |
| **Adresas** | Vytauto g. 47, Biržai |
| **Direktorius(-ė)** | Saulė Venckūnienė |
| **Mokinių skaičius** | 927 (2013 m.) |
| **Įkūrimo data** | 1939 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 54 |

**Biržų „Aušros" pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Biržuose, Vytauto g. 47, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190545880. Steigėjas Biržų rajono savivaldybės taryba.

Filialai:

* Biržų „Aušros" pagrindinės mokyklos Anglininkų skyrius
* Biržų „Aušros" pagrindinės mokyklos Parovėjos skyrius

Istorija
--------

XIX a. grafai Tiškevičiai buvo įsteigę valsčiaus mokyklą. 1863 m. ją pakeitė rusiška liaudies, 1905 m. lietuviška pradinė mokykla. 1939 m. rugsėjo 1 d. naujame pastate darbą pradėjo „Aušros" pradžios mokykla. 1941 m. areštuoti ir ištremti pradinės vedėjas Alfredas Šlikas, mokytojai A. Kuprienė, J. Mališauskas, E. Andrijauskienė ir kt.

1949/1950 mokslo metais mokykla reorganizuota į septynmetę, nuo 1951 m. rugsėjo 1 d. Biržų 2-oji vidurinė mokykla. 1953/1954 m. m. mokyklą baigė 56 pirmosios laidos moksleiviai. 1957 m. pastatytas trečiasis mokyklos aukštas, įrengtos naujos klasės. 1978 m. duris atvėrė priestatas su sporto sale, valgykla ir dirbtuvėmis. 1994 m. mokyklai grąžintas „Aušros" vardas.

Nuo 1954 m. mokykla išleido apie 3100 auklėtinių, iš jų 118 gavo aukso ir sidabro medalius bei pagyrimus. 2020 m. prijungta Nemunėlio Radviliškio pagrindinė mokykla kaip skyrius.

Direktoriai
-----------

* 1951–1974 m. Jonas Zeltinis
* 1974–1978 m. Vaclovas Sauliūnas
* 1978–1990 m. Jonas Kondrotas
* 1990–2014 m. Leonas Zdanavičius
* nuo 2015 m. Saulė Venskūnienė

Mokytojai
---------

Pradinėje mokykloje dirbo rašytojas Kostas Snarskis-Žvaigždulis, satyrikė Rita Vinciūnienė, rašytojas Jonas Laucė ir kt.

Žymūs mokiniai
--------------

* Linas Balčiauskas, Vidmantas Jažauskas, Dalius Kaziūnas, Arvydas Kregždė, Mantas Kvedaravičius, Valentinas Mikelėnas, Remigijus Misiūnas, Kęstutis Nastopka, Austra Skujytė, Ritas Vaiginas, Birutė Valionytė, Lionginas Virbalas, Aleksandras Zeltinis ir kt.

Galerija
--------

* 
*

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Audronė Jakunskienė-Petravičiūtė** (g. 1958 m. kovo 22 d. Viduklėje, Raseinių raj.) – Lietuvos istorikė ir redaktorė.

Biografija
----------

1976 m. baigė Molėtų vidurinę mokyklą, 1981 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą, įgijo istoriko, istorijos ir visuomenės mokslų dėstytojo specialybę.

1981–1984 m. Alytaus vaikų ekskursinės turistinės bazės metodininkė, 1984–1992 m. Alytaus BGAK profesinės sąjungos komiteto pirmininkė, 1992–1997 m. – Alytaus kraštotyros muziejaus jaunesnioji mokslo darbuotoja, nuo 1997 m. – Alytaus kraštotyros muziejaus direktorė, Lietuvos muziejų asociacijos valdybos narė.

Nuo 2001 m. visuomeninės organizacijos „Dzūkų kultūros draugė" leidžiamo kultūros žurnalo „Dainava" redaktorė.

Bibliografija
-------------

* Lietuvių liaudies skulptūra Alytaus kraštotyros muziejuje, redaktorė
* Alytaus kraštotyros muziejus, redaktorė
* Anzelmo Matučio muziejus, redaktorė
* Dzūkiškos juostos Alytaus kraštotyros muziejuje, atsakingoji redaktorė
* Alytaus miesto istorijos fragmentai, sudarytoja, Alytus, UAB „Alytaus spaustuvė", 2001 m.
* Alytaus šviesuolių portretai, konferencijos pranešimų medžiaga, sudarytoja, Kaunas, Spalvų kraitė, 2008 m.

Įvertinimas
-----------

2003 m. Alytaus miesto savivaldybės kultūros premija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Helsinki-86** buvo Latvijos žmogaus teisių gynybos grupė, kurią 1986 m. birželį Liepojoje įkūrė Linardas Grantinš, Raimondas Biteniekas ir Martinš Barisas, siekdami stebėti, kaip laikomasi latvių tautos ekonominių, kultūrinių ir individo teisių. Į užsienį buvo nusiųstas 17 asmenų protesto laiškas prieš TSKP CK ir Latvijos KP CK, taip pat Helsinki-86 įkūrimo dokumentai, kurie sukėlė didelį rezonansą.

Veiklos chronologija
--------------------

1987 m. birželio 14 d. grupė organizavo gėlių padėjimo ceremoniją, paminint komunistinio teroro aukas, prie Laisvės paminklo Rygoje.

1987 m. rugpjūčio 23 d. grupė organizavo demonstraciją, smerkiančią Molotovo-Ribentropo paktą. Tų pačių metų lapkričio 18 d. Helsinki-86 šventė Latvijos nepriklausomybės paskelbimo dieną.

1988 m. birželio 14 d. pirmą kartą Latvijos pokario istorijoje demonstracijos metu grupės „Helsinki-86" narys Konstantinas Pupuras per visą Rygą, nuo Laisvės paminklo iki Brolių kapų, pernešė Latvijos vėliavą.

1997 m. visuomeninės organizacijos „Helsinki-86" pagrindu suformuota politinė partija. Teisingumo ministerijoje ji įregistruota 1998 m. sausio 2 d. Pirmuoju partijos pirmininku tapo Heinis Lama.

Kaip politinė partija Helsinki-86 nesėkmingai dalyvavo VII Saeimos rinkimuose ir 2001 m. savivaldybės rinkimuose Rygoje.

2003 m. Helsinki-86 pagrindu suformuota nauja nacionalinė politinė partija – Nacionalinės Jėgos Sąjunga (*Nacionālā Spēka Savienība*), kurioje vis dar yra keli Helsinki-86 nariai.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Stilizuota alyvmedžio šakelė.
**Alyvmedžio šakelė** – alyvmedžio šakelės atvaizdas, Vakarų Europos kultūroje simbolizuojantis taiką ir gerą valią. Ši tradicija kilusi iš antikinės Graikijos.

Biblinė tradicija
-----------------

Biblijoje aprašyta, kad baltas balandis su alyvmedžio šakele reiškia taiką. Pasaulinio tvano metu Nojus, tikrindamas, ar jau yra sausumos, triskart išleido skristi balandį. Pirmą kartą balandis grįžo tuščiomis, kas rodė kad dar nėra jokios sausumos. Antrą kartą balandis grįžo su alyvmedžio lapu snape, kas rodė, kad Dievo valia tvano vandenys ėmė slūgti ir virš vandens jau pasirodė šiek tiek sausumos. Trečią kartą išleistas skristi balandis nebegrįžo, kas reiškė, kad surado sau sausumos, kur gali pragyventi. Ir tada Dievas parodė danguje vaivorykštę, kuri buvo simbolis, kad Dievas daugiau nesunaikins žemės vandenimis.

Šia istorija aiškinami trys taikos simboliai – balandis, alyvmedžio šakelė ir vaivorykštė.

Senovės Graikijos tradicija
---------------------------

Pagal graikų mitologiją Dzeusas pažadėjo atiduoti naują miestą dievui, kuris suteiks žmonijai naudingiausią dovaną. Poseidonas smogė į žemę savo trišakiu, ir iš žemės ištryško šaltinis. O Atėnė smeigė į žemę savo ietį, ir ši išaugo į alyvmedį. Pastaroji dovana pripažinta geriausia, ir miestas deivės garbei buvo pavadintas Atėnais.
  
Alyvmedžio šakelių vainikus dėvėdavo nuotakos, jais apdovanodavo Olimpinių žaidynių nugalėtojus. Senovės Graikijoje Olimpinių žaidynių laikotarpis buvo paliaubų metas.

Alyvmedžio šakelės tradiciją perėmė ir Senovės Roma, kurioje pralaimėjusi kariuomenė nešdavosi alyvmedžio šakeles kaip taikos ženklą.

Šiuolaikinė vartosena
---------------------

JAV Didysis antspaudas, kuriame yra ir alyvmedžio šakelė.
Alyvmedžio šakelės ar vainikai šiuolaikinėje kultūroje simbolizuoja taiką:

* JAV Didžiajame antspaude pavaizduotas erelis dešinėje letenoje laiko sugniaužęs lapuotą alyvmedžio šakelę su 13 alyvuogių.
* JTO vėliavoje Žemės rutulys apsuptas alyvmedžio vainiku.
* Kipro vėliavoje pavaizduotos dvi alyvmedžio šakelės.
* Italijos herbas apsuptas vainiku, kurio dešinė pusė iš alyvmedžio šakelių, o kairė – iš ąžuolo (kairė ir dešinė iš stebinčiojo perspektyvos).

* JTO vėliava su alyvmedžio vainikuJTO vėliava su alyvmedžio vainiku
* Kipro vėliavaKipro vėliava
* Italijos herbasItalijos herbas
| Audruvė |
| --- |
|  Audruvė Latvijoje |
| **Ilgis** | 47 km |
| **Baseino plotas** | 140 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,52 m³/s |
| **Ištakos** | Niūraičių apylinkės |
| **Žiotys** | Virčiuvis |
| **Šalys** | Lietuva, Latvija |
|  |
|  **Vikiteka** | Audruvė |

**Audruvė** (latv. *Audruve*) – upė šiaurės Lietuvoje ir pietų Latvijoje; Virčiuvio kairysis intakas. Prasideda Niūraičių apylinkėse, Vilkiaušio miško pakraštyje. Teka į šiaurės rytus Joniškio rajonu, kerta Šiaulių-Rygos geležinkelį. Toliau teka Latvijos Jelgavos savivaldybe. Įteka į Virčiuvį 20 km nuo jo žiočių.

Intakai – Purvė, Klumpė (kairysis), Kiriena (dešinysis).

Vaga sureguliuota. Vidutinis nuolydis 113 cm/km. Prie Audruvės esančios gyvenvietės: Kirnaičiai, Anapolis, Bariūnai, Skilvioniai.

Audruvė tarp Joniškio ir Beržininkų
Upėvardis (dar žinomas kaip *Aldruvė*) kildinamas nuo žodžių *audra, aldra* („stiprus vėjas, vėtra").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Audruvė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 126
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 51
Tordesiljo sutarties tekstas
**Tordesiljo sutartis** arba **Tordesiljaso sutartis** (isp. *Tratado de Tordesillas*) − 1494 m. birželio 7 d. tarp Ispanijos ir Portugalijos pasirašyta sutartis, nustačiusi šių valstybių kolonijinių užkariavimų sferas Vakarų pusrutulyje.

Sutartis buvo sudaryta Tordesiljyje, Ispanijoje. Ši sutartis patikslino abiejų imperijų ribas, kurias 1493 m. sankcionavo popiežiaus bulės.

Demarkacinė linija, einanti per abu ašigalius ir kertanti Atlanto vandenyną, buvo pastūmėta iki 2000 km į vakarus nuo Žaliojo Kyšulio salų vakarinės dalies. Žemės, esančios į rytus nuo šios linijos, buvo pripažintos Portugalijos, į vakarus nuo jos − Ispanijos valdomis. Tordesiljo sutartyje išsiderėta riba pirmąkart buvo pažymėta Kantino planisferoje. Taip susikūrė dvi milžiniškos imperijos.

Tordesiljo sutartis buvo panaikinta 1777 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tordesillaso sutartis, Visuotinė lietuvių enciklopedija, 2020-05-25. Nuoroda tikrinta 2020-06-01.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tordesiljo sutartis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Tordesiljo sutarties originalas
* Tordesiljo sutartis Archyvuota kopija 2014-07-11 iš Wayback Machine projekto. (anglų k.)
* Tordesiljo sutartis (rusų k.)
Koordinatės: 55°30′16″š. pl. 25°38′13″r. ilg.﻿ / ﻿55.504369°š. pl. 25.637016°r. ilg.﻿ / 55.504369; 25.637016

Utenos mėsa|  
Bendrovės pastatas |
| Komercinis pavadinimas | UAB „Utenos mėsa" |
| Forma | UAB |
| Pirmtakas (-ai) | Utenos mėsos kombinatas |
| Įkurta | 1975 m. gruodžio mėn. |
| Centrinė būstinė | Utena, Lietuva |
| Svarbiausi darbuotojai | Virginijus Kantauskas (generalinis direktorius) |
| Produkcija | mėsos produktų perdirbimas, prekyba |
| Darbuotojų | apie 700 |
| Holdingas | UAB „Biovela Group" |
| Tinklalapis | www.biovela.lt |

**UAB „Utenos mėsa"** – viena didžiausių mėsos perdirbimo įmonių Lietuvoje, UAB „Biovela Group" įmonė, įsikūrusi Utenoje, Pramonės g. 4. Jos pagrindinė produkcija – šviežia mėsa bei jos gaminiai, taip pat siūlo platų asortimentą daugelio tradicinių termiškai apdorotų gaminių. Gamykla įrengta pagal ES standartus, aprūpinta pažangia mėsos perdirbimo bei pakavimo įranga. Įmonėje dirba arti 700 žmonių.

Istorija
--------

**Utenos mėsos kombinatas** pradėtas statyti 1972 m. Pagrindiniai pajėgumai paleisti 1975 m. gruodžio mėn.

1997 m. įmonėje dirbo 900 žmonių, o 2003-iais buvo likę tik 300 darbuotojų. Po metų čia jau darbavosi 700, o 2005-iais – truputį per tūkstantį. 2003 m. bendrovės apyvarta buvo 39 mln. Lt, o 2005-iais – daugiau nei 190 mln. Lt. 2006 m. pagaminta apie 19 tūkst. tonų produkcijos.

Nuo 2004 m. „Utenos mėsa" priklauso UAB „Biovela Group".

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* UAB „Utenos mėsa" istorija Archyvuota kopija 2014-07-15 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°29′55″š. pl. 25°36′33″r. ilg.﻿ / ﻿55.498491°š. pl. 25.609217°r. ilg.﻿ / 55.498491; 25.609217

|  Utenos baptistų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Tikėjimo srovė** | Baptistai |
| **Savivaldybė** | Utena |
| **Gyvenvietė** | Utena |
| **Adresas** | Tauragnų g. 20 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1999 m. |

**Utenos baptistų bažnyčia** – baptistų bažnyčia Utenoje, Tauragnų g. 20. Bažnyčios nariai skleidžia Dievo Žodį Utenoje ir kituose miestuose, dalija Biblijas, vyksta užsiėmimai su vaikais, organizuojama įvairi veikla bažnyčioje – vyrų ir moterų susirinkimai, išvykos į gamtą, švenčiamos Velykų ir Kalėdų šventės. Bažnyčioje yra 41 narys.

Bažnyčia 2002 m. oficialiai įregistruota LR Teisingumo ministerijoje, buvo priimti bažnyčios įstatai.

Bažnyčia įsikūrusi pritaikytame gyvenamajame name

Istorija
--------

Utenos baptistų bažnyčios užuomazga buvo grupelė tikinčiųjų, kurią sudarė 8 įvairaus amžiaus žmonės. 1999 m. pavasarį atvyko amerikiečiai misionieriai, taip pat misionierius iš Kauno. Pirmieji susirinkimai vyko bute. Biblijos tiesų mokė pastorius-misionierius iš Kauno Gediminas Kapustavičius, o jam talkino misionieriai iš Amerikos Brian Johnson, Nathan Leuthold. 1999 m. rugsėjo 12 d. įvyko pirmasis oficialus susirinkimas Tornado klube. Iki 2001 m. birželio 20 d. pasikrikštijo 22 žmonės. Tuo metu bažnyčios bendruomenės nariai susitikdavo patalpose Aušros gatvėje.

2001 m. birželio mėn. Utenos bažnyčios nariai evangelizavo Zarasų miestą ir įkūrė misijinę bažnyčią, į kurią kiekvieną sekmadienį važiuodavo pastorius-misionierius ir būrelis Utenos bažnyčios narių. Pirmasis krikštas Zarasuose įvyko 2001 m. spalio 28 d.

2002 m. bažnyčia persikėlė į kitas patalpas, buvusią sinagogą Ežero gatvėje. 2002 m. rugsėjo mėnesį Utenos baptistų bažnyčioje buvo pradėtos Lietuvos baptistų misionierių instituto paskaitos. Instituto tikslas buvo paruošti būsimus pastorius, vaikų mokytojus ir kitus bažnyčios tarnautojus. Taip pat tų metų spalio mėnesį Utenos baptistų bažnyčia surengė giesmių šventę Utenos kultūros rūmuose. Į šventę atėjo apie 50 Utenos gyventojų, taip pat apie 300 žmonių iš kitų baptistų bažnyčių.

2003 m. pastorių G. Kapustavičių pakeitė Gintaras Jakubsevičius. Jo vadovavimo metu bažnyčia persikėlė į naujas patalpas Tauragnų gatvėje. 2008 m. Utenoje pastoriumi tapo Brian Johnson.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Utenos baptistų bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Utenos baptistų bendruomenės svetainė
* Nepriklausomos baptistų bažnyčios Lietuvoje
Programos logotipas
**Tor** (trumpinys iš angl. ***T**he **O**nion **R**outer*, 'svogūninis maršrutizatorius')– technologija, veikianti sluoksninio maršruto parinktuvo principu, skirta informacijai anonimiškai siųsti ir gauti internetu. „Tor" yra atvirojo kodo programa, pristatyta 2004 m. rugpjūčio 13 d. tryliktajame saugumo simpoziume USENIX. „Tor" vartotojo akimis yra tiesiog modifikuota naršyklė „Mozilla Firefox", veikianti operacinėse sistemose „Windows", „Linux", „Mac OS X" ir kt.

Veikimo principas
-----------------

„Tor" šifruoja internautų siunčiamus duomenis svogūno principu, juos suskirstydama į daugybę sluoksnių. Šie duomenys pasiekia kitus „Tor" savanorių kompiuterius. Visi signalai tarp savanorių kompiuterių bei signalai į serverį (tinklalapį), kurį norima pasiekti, yra užkoduoti. Kiekvienas kompiuteris žino tik apie signalą, einantį į jo kompiuterį ir iš jo kompiuterio.

„Tor" yra nemokamas proxy servisas, užtikrinantis aukštą anonimiškumo lygį, paprastumą ir patogumą. „Tor" tinklo širdis yra vartotojų kompiuteriuose esantys proxy serveriai. Per „Tor" tinklo dalyvio kompiuterį taip pat kažkas gali naršyti internetą, kur fiksuojamas IP adresas, tačiau atsekti tikrąjį IP „Tor" tinkle yra praktiškai neįmanoma, nes šis tinklas yra labai dinamiškas, o jokie žurnalai nėra vedami.

Įvairių šalių specialiosios tarnybos bando apeiti „Tor" saugumo sistemas ir gauti informaciją apie anonimais norinčius likti interneto vartotojus. Lietuvos kriminalinės policijos biuras ir generalinė prokuratūra 2014 m. dalyvavo tarptautinėje operacijoje, nutaikytoje prieš anonominiame tinkle „Tor" nelegalias prekes ir paslaugas pardavinėjančias svetaines.

Įdomūs faktai
-------------

* 2013 m. birželį Edvardas Snoudenas „Tor" pagalba perdavė informaciją apie vartotojų visuotinę sekimo programą „PRISM" laikraščiams „The Washington Post" ir „The Guardian".
* 2013 m. viduryje savaitraštis „The New Yorker" paleido informacinę sistemą „Strongbox", skirtą kompromituojančiai medžiagai siųsti.
* 2013 m. pabaigoje Italijos aktyvistai „Tor" tinkle sukūrė svetainę „MafiaLeaks", kurioje renkama informacija apie mafijos veiklą.
* 2014 m. pradžioje visuose kontinentuose, išskyrus Antarktidą, iš viso suskaičiuota 4600 „Tor" tinklo mazgų, o naudotojų buvo daugiau kaip 3 mln.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Anoniminio tinklo Tor naudotojams kilo grėsmė būti atpažintiems
2. ↑  „Tor" tinklas – po teisėsaugos kūju

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tor (tinklas)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Vikiknygos 

Wikibooks logo
Puslapis Vikiknygose –
***Tor (tinklas)***

* Oficiali svetainė
* Anoniminis tinklas „Tor" (*esaugumas.lt*) Archyvuota kopija 2017-10-19 iš Wayback Machine projekto.
*Kitos reikšmės – Banginis (reikšmės).*
Du grenlandiniai banginiai.
**Banginis** – stambus jūrų žinduolis, priklausantis banginių infrabūriui (*Cetacea*). Nors banginiais vadinamas ir pats infrabūrys, banginių pavadinimą turi tik dalis taip klasifikuojamų žinduolių – infrabūriui taip pat priskiriami delfinai, orkos, jūrų kiaulės, kašalotai ir kiti. Banginiais vadinama didžioji dalis ūsuotųjų banginių pobūrio atstovų. Kad būtų išvengta nesusipratimų, kai kuriose kalbose infrabūrio ir gyvūno pavadinimai skiriasi.

Ištisus šimtmečius banginiai buvo medžiojami dėl mėsos ir taukų. Išplitus pramoninei medžioklei, banginių sparčiai sumažėjo. Šiandien jie yra tapę nykstančia rūšimi, o jų komercinė medžioklė uždrausta daugelyje šalių nuo XX a. vidurio.

Visi banginiai yra placentiniai gyvūnai. Artimiausi giminaičiai jiems yra delfinai, jūrų kiaulės ir kašalotai, išskiriami į tą patį pobūrį. Tiek banginiai, tiek dabartiniai porakanopiniai kilę iš *Artiodactyl* būrio sausumos žinduolių. Artimiausi banginių giminaičiai sausumoje yra begemotai. Abu turi bendrą protėvį – indišką kiaulę (*Indohyus*), gyvenusią prieš 54–48 mln. Indijos kiaulė gyveno tiek vandenyje, tiek sausumoje, tuo metu banginiai persikėlė į vandenį prieš 50 mln. metų.

Banginiai plokščiųjų banginių pobūryje
--------------------------------------

Šeima. Glotnieji banginiai (*Balaenidae*):

* Grenlandinis banginis (*Balaena mysticetus*)
* Pietinis banginis (*Eubalaena glacialis*)
* *Eubalaena japonica*
* *Eubalaena australis*

Šeima. Raukšlėtieji banginiai (*Balaenopteridae*):

*Pošeimis. Balaenopterinae*

* Be mėlynojo banginio šiam pošeimui taip pat priklauso finvalas, seivalas, ruožuočiai

*Pošeimis. Megapterinae*

* Kuprotasis banginis (*Megaptera novaeangliae*)

Šeima. Pilkieji banginiai (*Eschrichtiidae*):

* Pilkasis banginis (*Eschrichtius robustus*)

Šeima. Nykštukiniai banginiai (*Neobalaenidae*):

* Nykštukinis glotnasis banginis (*Caperea marginata*)

Nė vieno iš aukščiau nurodytų gyvūnų Lietuvoje sutinkama nėra.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvių kalbos žodynas, atnaujinta 2018 m. tikrinta 2023-05-10
2. ↑  Whales (Sea shepherd conservation association)
3. ↑  Getting A Leg Up On Whale And Dolphin Evolution: New Comprehensive Analysis Sheds Light On The Origin Of Cetaceans (Science Daily)
4. ↑  How whales learned to swim (BBC News)
**Utenis** – legendinis Lietuvos kunigaikštis, paminėtas XVI a. trečiajame dešimtmetyje parašytoje Bychovco kronikoje.

Vardas
------

Vardas Lietuvos metraščio sąvaduose rašomas įvairiai: *Vtenus*, *Utienus*, *Utenus*, *Untianus*.

Legendos
--------

Kronikose rašoma, jog Utenio tėvas buvęs Lietuvos ir Žemaičių didysis kunigaikštis, Naugarduko didysis kunigaikštis – Kukovaitis, o motina Pajauta. Po tėvo mirties 1221 m. Utenis prie Šventosios upės netoli Deltuvos pastatė paminklą (stabą), kuriam supuvus, išaugo miškas, vadinamas Kukovaičio vardu.

Laikomas Salako įkūrėju.

Šventaragis – Utenio sūnus – buvo sudegintas Šventaragio slėnyje Vilniuje, prie Vilnios.

Ryšiai su Utena
---------------

Spėjama, kad nuo Utenio vardo kilęs Utenos miesto pavadinimas. Neva jis supylė Didįjį Narkūnų piliakalnį, vadinamą Utenio pilimi, ir antrąjį mažąjį piliakalnį, vadinamą Utenio kapu. Rašytiniuose šaltiniuose (karaliaus Mindaugo laiške) 1261 metais pirmąkart paminėta medinė pilis prie Utenėlės upelio. Pasak padavimo, ją atstatęs kunigaikštis Utenis.

Istorikas Rimantas Jasas teigia, kad Utenio vardas patikimuose šaltiniuose nepaliudytas, perimtas iš Utenos miesto pavadinimo ar vietovardžio.

Nuorodos
--------

1. ↑  Lietuvos metraštis, Bychovco kronika, V. 1971, p. 206

* Utenos krašto enciklopedija. Personalijos Archyvuota kopija 2013-09-15 iš Wayback Machine projekto.
* Bychovco kronika apie Šventaragį Archyvuota kopija 2016-06-24 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 52°51′š. pl. 22°53′r. ilg.﻿ / ﻿52.85°š. pl. 22.89°r. ilg.﻿ / 52.85; 22.89

| Topčevo valsčius |
| --- |
| Laikotarpis: 1919 – 1954 m. |
| 


 |
| Apytikrė valsčiaus vieta dabartinės Lenkijos žemėlapyje |
| **Adm. centras:** | Topčevas |
|  |
| Lenkija Lenkija |
| Balstogės vaivadija | Bielsko apskritis (1919–1934) |
|  |
| Lenkija Lenkija |
| Balstogės vaivadija | Bielsko apskritis (1952–1954) |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |

**Topčevo valsčius** (lenk. *gmina Topczewo*) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Lenkijos teritorijoje. Centras – Topčevas.

Istorija
--------

Įkurtas po I pasaulinio karo ir priklausė Balstogės vaivadijos, Bielsko apskričiai. 1934 m. spalio 1 d. valsčius panaikintas, kaimai prijungti prie Bransko ir Vyškų valsčių.

Atkurtas 1952 m. liepos 1 d. iš dalies Vyškų valsčiaus, čia sudaryta 17 gromadų. Vykdant Lenkijos valsčių reformą, 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dz.U. 1934 nr 70 poz. 675 Archyvuota kopija 2015-04-29 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Dz.U. 1952 nr 16 poz. 97 Archyvuota kopija 2016-03-09 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Wykaz Gromad Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej według stanu z dnia 1.VII 1952 r. PRL, GUS, Warszawa
4. ↑  Dz.U. 1954 nr 43 poz. 191 Archyvuota kopija 2012-05-12 iš Wayback Machine projekto.
| *Torchlight* |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | Runic Games |
| Leidėjas | Encore, Inc.Perfect World |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | 2009 m. spalio 27 d. |
|
| Žanras (-ai) | Veiksmo RPG, *hack and slash* |
| Režimas | Vieno žaidėjo |
|
| Reitingai | ESRB: T |
| **Platforma** | Microsoft Windows, Mac OS X, Xbox 360, Linux |
| Versija | 1.15 |
| Variklis | OGRE |
| Reikalavimai |  |
| Platinimas | CD/DVD |
|
| Licencija |  |
| Pirmtakas |  |
| Kitos dalys | *Torchlight II* |
| www.torchlightgame.com |

**Torchlight** – 2009 m. kompiuterinis veiksmo vaidmenų žaidimas. Žaidimą sukūrė „Runic Games", o Windows versiją išleido „Perfect World". Kūrimui vadovavo Travis Baldree („Fate" kūrėjas) kartu su Max Schaefer ir Erich Schaefer, kurie dirbo prie „Diablo" ir „Diablo II" projektų.

2012 m. rugsėjo mėn. pasirodė žaidimo tęsinys – „Torchlight II".

Apžvalga
--------

Žaidimas panašus į „Diablo" serijos pirmąją dalį daugybe savo savybių, tačiau tuo pačiu pasižymi animuoto stiliaus grafiką. Žaidime tenka padėti miesto (*Torchlight*) gyventojams kovoti su blogiu. Veikėjas keliauja po įvairaus kraštovaizdžio vietoves, atsitiktinai sugeneruotus požemius ir kovoja su dideliais įvairių būtybių pulkais, vykdydamas užduotis ir rinkdamas grobį. Kiekvienoje didesnėje vietovėje būną po vieną miestą – didelį veiklos centrą, kur žaidėjas gali pasinaudoti NPC siūlomomis paslaugomis ir priimti/užbaigti užduotis. Išlaikoma ta pati portalų, daiktų identifikavimo, tobulinimo ir kt. sistema.

Žaidime yra dar viena unikali savybė – veikėjas iš pat pradžių gauna kompanioną (šunį, lūšį arba šešką), kuris pagelbėja kovoje, tobulėja pagal įgytą patirtį ir gali būti pasiųstas į miestą parduoti nereikalingų daiktų. Taip pat žaidime galima žvejoti. Kompanioną pašėrus žuvimi, jis kuriam laikui pavirsta kitokia būtybe arba įgauna naujų jėgų. Kartais prie veikėjo kovoje prisideda nuotykių ieškotojai, padedantys kovoti iki tam tikros užduoties pabaigos.

Žaidimas žaidžiamas iš izometrinės perspektyvos (t. y. vaizdas matomas iš viršaus), veikėjo ėjimai valdomi pele.

### Veikėjų klasės

Galima rinktis iš trijų veikėjų klasių:

* Kovotojo/naikintojo (*Destroyer*) – artimos kovos specialisto, kuris gali kviestis dvasių pagalbos.
* Alchemiko (*Alchemist*) – kerėtojo, kuris kovoja naudodamas magiją bei elektrą ir gali iškviesti velniūkščius (angl. *imp*) ar stimpanko stiliaus robotus.
* Šaulės (*Vanquisher*), kuri valdo muškietas ir pistoletus, gali kautis šaltaisiais ginklais bei paspęsti spąstus.

Naudojama panaši į „Diablo" veikėjo statistikos parametrų ir įgyjamų įgūdžių (angl. *skills*) sistema. Bet kuri klasė taip pat gali išmokti įvairių burtų iš rankraščių.

Išnašos
-------

1. 1 2  Thierry Nguyen (2009-06-12). „Torchlight". 1UP.com. Nuoroda tikrinta 2012-09-22. [neveikianti nuoroda]
2. 1 2  Garrett Fuller (2009-06-11). „Torchlight: E3 Demo". tentonhammer.com. Nuoroda tikrinta 2012-09-22.
3. 1 2  Christian Donlan (2009-09-14). „Torchlight Hands On". Eurogamer. Nuoroda tikrinta 2012-09-22.
| Lensterisair. *Cúige Laighean* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Lensterio herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Airijos vėliava Airija |
| **Administracinis centras** | Dublinas |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 2 858 501 |
| **Plotas** | 19 591 km² |
| **Tankumas** (2022) | 146 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | LensterisVikiteka |

**Lensteris** (air. *Cúige Laighean*) – provincija Airijos rytuose. Sudaryta iš Dublino grafystės, Karlou grafystės, Kildario grafystės, Kilkenio grafystės, Laoiso grafystės, Longfordo grafystės, Louto grafystės, Myto grafystės, Ofalio grafystės, Vakarų Myto grafystės, Veksfordo grafystės, ir Viklou grafystės. Provincija turinti didžiausia Airijos populiacijos dalį. Vėliavoje yra pavaizduotas Airijos herbas.

Didžiausias miestas – Dublinas. Kiti didesni miestai Talagtas (air. *Tamhlacht*) (64 282), Blančardstaunas (air. *Baile Bhlainséir*) (60 000), Klondalkinas (air. *Cluain Dolcáin*) (43 929), Lukanas (air. *Leamchán*) (37 622).

Teritorijoje gyveno *Fir-Bolg* gentys. Dominavo *Laigin*, iš čia ir pavadinimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  IRELAND: Administrative Division, *citypopulation.de*


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAirijos grafystės |
| --- |
|  |
| Alsteris | 
Antrimas · Arma · Daunas · Deris · Donegolas · Fermana · Kavanas · Monachanas · Tironas | Airija |
|  |
| Konachtas | 
Golvėjus · Leitrimas · Mėjas · Roskomonas · Slaigo |
|  |
| Lensteris | 
Dublinas (Dan Lerė-Ratdaunas · Fingalas · Pietų Dublinas) · Karlou · Kilderas · Kilkenis · Lautas · Lišas · Longfordas · Midas · Ofalis · Veksfordas · Vestmidas · Viklou |
|  |
| Mansteris | 
Kleras · Keris · Korkas · Limerikas · Tipereris · Voterfordas |

 |
**Utenos rajono savivaldybės taryba** – Utenos rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.

Tarybą sudaro 27 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.

Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.

Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.

Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.

Istorija
--------

Merai
-----

* Rimantas Dijokas – 1995–1997 m.
* Edmundas Pupinis – 1997–2001 m.
* Jonas Burokas – 2001–2003 m.
* Alvydas Katinas – 2003–2023 m.
* Marijus Kaukėnas – nuo 2023

Savivaldybės tarybos
--------------------

* Utenos miesto taryba 1990–1995 m.
* Utenos rajono taryba 1990–1995 m.
* Utenos rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
* Utenos rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
* Utenos rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
* Utenos rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
* Utenos rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
* Utenos rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2017-03-24 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Šis straipsnis apie atolą. Apie padėką skaitykite straipsnyje Votas.*
Koordinatės: 10°05′ š. pl. 165°50′ r. ilg.﻿ / ﻿10.083°š. pl. 165.833°r. ilg.﻿ / 10.083; 165.833

Atolo palydovinė nuotrauka
**Votas** (marš. *Wōtto*) – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Raliko salų grandinės centrinėje dalyje. Atolas yra maždaug pusiaukelėje tarp Kvadžaleino atolo pietryčiuose ir Bikinio atolo šiaurės vakaruose.

Atolas trikampio formos, jo „kampuose" yra pagrindinės salelės. Koralinis rifas vakaruose kelete vietų pertrūkęs. Atolo žiedą sudaro 13 salelių; didžiausios – Votas, Medjeronas, Kabenas. Bendras sausumos plotas – 4,33 km². Lagūna užima 94,9 km².

Saulėlydis virš Voto atolo
1565 m. ispanų keliautojas Migelis Lopesas de Legaspis atolą pavadino *Los Corales* („koralų salomis"). Tikėtina, kad dar 1542 m. Votą buvo pasiekęs Rui Lopesas de Viljalobosas. Vėliau atolas dar vadintas vokiečių–rusų keliautojo Johan Eberhard von Schantz vardu.

1998 m. Voto atole gyveno 160 žmonės. Jie susitelkę Voto salelėje, kurioje yra lėktuvų tūpimo takas.
**Alfonsas Kiškis** (1910 m. rugpjūčio 26 d. Žeimelis – 1994 m. birželio 19 d. Vilnius) – Lietuvos agronomas, kraštovaizdžio architektas.

Biografija
----------

Gimė lietuvio ir latvės šeimoje. Per Pirmąjį pasaulinį karą su tėvais gyveno Rusijoje. Mokėsi Bauskės gimnazijoje, sodininkystės mokykloje. 1936 m. baigė agronomiją Latvijos universitete Rygoje. 1938 m. stažavo Bristolio universitete (Didžioji Britanija).

1939–1944 m. dirbo Latvijos žemės ūkio ministerijos Sodininkystės skyriuje. 1944 m. nacių mobilizuotas į Latvių legioną. Po karo slapstėsi, 1948 m. areštuotas, kalėjo Sibiro lageriuose. 1956 m. grįžęs dirbo Purės žemės ūkio bandymų stotyje, nuo 1961 m. – Latvijos komunalinio ūkio projektavimo instituto Jūrmalos skyriuje. Nuo 1967 m. gyveno Lietuvoje, iki 1975 m. dirbo Respublikiniame žemėtvarkos projektavimo institute Vilniuje, Želdynų projektavimo grupės vadovas.

Pagal jo ir žmonos Rūtos Kiškės projektus sutvarkyti Dainavos (Ukmergės raj. 1970 m.), Klausučių (Jurbarko raj. 1978 m.), Juknaičių (Šilutės raj. 1970–1986 m.) gyvenviečių želdynai, Vilniaus šiltnamių kombinato aplinkuma ir gyvenamųjų namų kiemai Pagiriuose (1979 m.).

Bibliografija
-------------

* Kraštovaizdžio ir želdynų tvarkymas (latv. *Ainavu un dārzu veidošana*), su kitais, Rīga, Zvaigzne, 1979 m.

Įvertinimas
-----------

Lietuvos kraštovaizdžio architektų sąjungos ženklas „Už nuopelnus Lietuvos kraštovaizdžio architektūrai" (po mirties)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Regimantas Pilkauskas. *Alfonsas Kiškis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 182 psl.
Auto ir technikos muziejus Zinsheime yra vienintelė vieta, kurioje yra eksponuojami abu lėktuvai – „Tupolev Tu-144" ir „Concorde".
**Viršgarsinis transportinis lėktuvas** – orlaivių tipas, skirtas gabenti keleivius greitesniu už garso greitį. Iki šiol tik du tokio tipo lėktuvai gabeno keleivius – rusų „Tupolev Tu-144" ir prancūzų „Concorde". Paskutinis „Tu-144" keleivinis skrydis įvyko 1978 m. iki 1999 m. jį dar naudojo NASA. Paskutinis „Concorde" komercinis skrydis įvyko 2003 m. spalio mėnesį. Nuo to laiko nei vienas viršgarsinis lėktuvas nebuvo pradėtas naudoti.

Viršgarsiniai transportiniai lėktuvai visada buvo įvairių dizaino studijų dėmesyje. Šio tipo orlaiviai turi kelis didžiausius sunkumus – sukeliamas didelis triukšmas, didelės išlaidos, brangios eksploatavimo sąnaudos, didelis svoris, didesni skraidymo kaštai vienam keleiviui lyginant su įprastais keleiviniais orlaiviais. Nepaisant šių iššūkių, „Concorde" sėkmingai veikė rinkoje daugiau nei 27 metus.[1]

Naudoti viršgarsiniai lėktuvai
------------------------------

### Concorde

Iš viso buvo pagaminta 20 „Concorde" lėktuvų, įskaitant 2 prototipus ir 2 priešprodukcinius lėktuvus. 8 lėktuvai vykdė nuolatinius skrydžius iki 2003 m. balandžio. Po 2000 m. liepos 25 d. avarijos Paryžiuje, dėl didelių eksploatacijos sąnaudų ir kitų faktorių, šių lėktuvų buvo atsisakyta, o paskutinį kartą į orą pakilo 2003 m.

### Tupolev Tu-144

Iš viso buvo pagaminta 16 „Tu-144" lėktuvų. 17-tas (registracijos Nr. 77116) nebuvo pabaigtas. Garso greitį viršijo 1969 m. birželio 5 d. ir jau tų pačių metų liepos 15 d. tapo pirmuoju viršgarsiniu keleiviniu lėktuvu, pasiekusiu 2 machų ribą ir greičiausiu oro laineriu istorijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  FAQ
| Dumjatasدمياط |
| --- |
| *Prekybinė gatvė Dumjate* |
|  |
| 

DumjatasDumjatas

31°25′0″ š. pl. 31°49′0″ r. ilg.﻿ / ﻿31.41667°š. pl. 31.81667°r. ilg.﻿ / 31.41667; 31.81667﻿ (Dumjatas)Koordinatės: 31°25′0″ š. pl. 31°49′0″ r. ilg.﻿ / ﻿31.41667°š. pl. 31.81667°r. ilg.﻿ / 31.41667; 31.81667﻿ (Dumjatas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Egipto vėliava Egiptas |
| **Muhafaza** | Dumjato muchafaza |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 299 926  |
|  |
|  **Vikiteka** | Dumjatas |

**Dumjatas** (arab. دمياط‎ = *Dumyāṭ*) arba ***Damieta*** – miestas šiaurės Egipte, Nilo deltoje, Viduržemio jūros pakrantėje, prie Nilo atšakos Damietos žiočių. Muchafazos centras. Prekybos ir transporto mazgas. Svarbus upinis ir jūrinis uostas. Ryžių valymo, žuvies konservų gamybos, medvilnės pramonė. Yra svarbios dujų ir naftos perdirbimo gamyklos bei terminalai. Verčiamasi žvejyba, amatais.

Dumjate yra antra pagal senumą mečetė Afrikoje (Amro ibn Alaso mečetė), pastatyta tik musulmonams įsiveržus į Egiptą (vėliau kryžiuočių kurį laiką paversta bažnyčia). Taip pat yra dar kelios mameliukų ir osmanų laikų mečetės, senovinis turgus, tvirtovės griuvėsiai.

Istorija
--------

Senovės Egipto laikais miestas buvo žinomas kaip ***Tamiatas***. Vėliau graikams įkūrus Aleksandriją, šio miesto reikšmė sumenko. Arabų laikais Dumjatas tapo vienu svarbiausių uostų, todėl buvo ne kartą puolamas bizantiečių (pvz. 853 m.). 1169 m. Dumjatą nesėkmingai bandė užimti jungtinė Bizantijos-Jeruzalės karalystės armija. 1219 m. šį strateginį uostamiestį užėmė prancūzų kryžininkai. Iš čia jie bandė užimti Egiptą, bet buvo sutriuškinti. 1249 m. trumpam buvo užimtas Liudviko IX armijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 141
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **Viršužiglio pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Viršužiglio pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Viršužiglio pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Viršužiglis, Kauno rajonas |
| **Direktorius(-ė)** | Janina Sergedienė |
| **Mokinių skaičius** | 71 |
| **Įkūrimo data** | 1921 m. |
| **Uždarymo data** | 2012 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 18 |

**Kauno rajono Viršužiglio pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Viršužiglyje (Kauno raj.), vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Buvęs įstaigos kodas 191095055. Steigėjas Kauno rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

1921 m. Kampiškių kaime įkurta mokykla. Ši mokykla laikoma ir Viršužiglio pagrindinės mokyklos pradžia. Vėliau mokykla veikė S. Bartulio namuose. Buvo trys skyriai, dirbo vienas mokytojas. Į mokyklą ateidavo vaikai iš Leonavo, Kampiškių, Sietyno, Arlaviškių, Viršužiglio kaimų. Apie 1935 m. S. Bartulio mokykla išsikėlė į J. Morkevičiaus ūkį. Čia veikė keturi skyriai, egzaminus laikė Rumšiškėse.

1938 m. mokykla persikėlė į specialiai pastatytą pastatą Viršužiglio kaime. Mokykla buvo kaimo kultūros centras – čia vyko saviveiklininkų pasirodymai, jaunimo šokiai, atveždavo kilnojamą kiną. Apie 1959 m. pastačius kultūros namus, renginiai persikėlė ten. Didėjant mokinių skaičiui, mediniame mokyklos pastate pasidarė ankšta, todėl iki 1964 m. pradinių klasių mokiniai mokėsi kultūros namų patalpose. 1964 m. pastatytas priestatas. Septynmetė mokykla išaugo iki aštuonmetės. 1976–1993 m. mokyklos patalpose veikė Viršužiglio pagrindinė mokykla-internatas. Aplinkinių kaimų vaikai lankė Piliuonos aštuonmetę mokyklą, kai kurie važinėjo į Kauno mokyklas.

1991–1994 m. Viršužiglio internato gyvenamosiose patalpose veikė pradinės klasės. 1993–1994 mokslo metais čia mokėsi 1-5 klasių mokiniai ir mokykla galėjo vadintis priaugančia. 1994 m. atgimė Viršužiglio pagrindinė mokykla. Mokykloje buvo muzikinis, sporto, sveikatingumo, menų, „Vaikystė įkvepia kūrybai" klubai. Veikė Kudirkaičių organizacija, vyko kompiuterinės raštvedybos užsiėmimai. 2012 m. rugpjūčio mėn. mokykla uždaryta.

Direktoriai
-----------

* 1955–1965 m. J. Išganaitienė
* 1965–1976 m. L. Leliūnienė
* 1994–2012 m. Janina Sergedienė
**Alfonsas Gineitis** (1907 m. gruodžio 23 d. Palinkuvė, Krekenavos valsčius – 1982 m. lapkričio 24 d. Vilnius) – Lietuvos pasipriešinimo nacių ir tarybiniam okupaciniams režimams veikėjas, teisininkas.

Biografija
----------

1934 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. Nuo 1934 m. liaudininkas. Prasidėjus TSRS okupacijai 1940 m. birželio – spalio mėn. dirbo Kauno teismuose, nuo 1941 m. sausio 7 d. TSRS Žemės ūkio banko respublikinės kontoros instruktorius, realizavimo skyriaus viršininkas. Nuo 1941 m. liepos mėn. advokatas Kaune. 1941-1944 m. dalyvavo animaciniame pasipriešinime; su B. Bieliuku redagavo ir leido laikraštį „Nepriklausoma Lietuva". Nuo 1944 m. birželio mėn. Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto narys, valstiečių liaudininkų atstovas vietoje J. Audėno. Su P. Šilu leido atsišaukimus į lietuvių tautą, raginančius netalkinti okupantams, vengti mobilizacijos į TSRS kariuomene, ginkluotų susirėmimų su ja. 1944 m. rugpjūčio – spalio mėn. Respublikinio kortelių biuro viršininko pavaduotojas. NKVD susekus Lietuvoje likusius Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto narius 1944 m. spalio 27 d. suimtas, žiauriai kankintas, dėl ko sutriko psichika. 1946 m. gruodžio – 1947 m. kovo mėn. Maskvoje buvo daroma jo psichikos būklės ekspertizė, iki 1947 m. liepos mėn. stebimas Vilniaus psichoneurologijos ligoninėje. Sveikatai nepagerėjus perduotas šeimos globai. Gydėsi Telšiuose. 1954-1957 m. dirbo Vilniaus miesto Viešojoje ir Vilniaus universiteto bibliotekose. 1959-1980 advokatas Kaune, Vilniuje, Varėnoje ir Telšiuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Povilas Šilas. *Alfonsas Gineitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 669 psl.