recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Georgensvaldės pilkapynas** – prūsų pilkapynas Sembos pusiasalyje, prie Georgensvaldės gyvenvietės (vok. *Georgenswalde*, Žuvininkų apskritis, nuo 1946 m. rus. *Отрадное – Otradnojė*, Svetlogorsko savivaldybė, Kaliningrado sritis.)

Tyrimai
-------

Išliko 13 pilkapių, dalis apardyti. Sampilai 7–15 m skersmens, 0,5-1,5 m aukščio. 1904 m. du pilkapius ištyrė H. Kemke. Viename pilkapyje rastas apskritas akmenų statinys, kurio viduje buvo palaidoti keli sudeginti mirusieji. Antrasis pilkapis buvo su dviem akmenų vainikais ir akmenų grindiniu viduryje. Ant akmenų grindinio rastos dvi urnos su sudegintų mirusiųjų palaikais. 

1930 m. Karlas Engelis ištyrė dar vieną pilkapį. Jame aptiktas akmenų vainikas su akmenų statiniu viduryje. Pilkapio pakraštyje buvo akmeninė dėžė, kurioje urnose su dangteliais palaidoti sudeginti mirusieji. Rasta gintaro gabaliukų. 1937-1938 m. ištirtas vienas pilkapis ir rekonstruotas – betonu sutvirtintas akmenų vainikas 1930 m. tirtam pilkapiui. Jis gausiai lankomas turistų ir apylinkės gyventojų. 1949 m. N. Gurina ištyrė vieną pilkapį. Georgensvaldės pilkapynas datuojamas vėlyvuoju bronzos ir ankstyvuoju geležies amžiumi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valdemaras Šimėnas. *Georgensvaldės pilkapynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 585 psl.

Koordinatės: 54°56′01″ š. pl. 20°05′01″ r. ilg.﻿ / ﻿54.93361°š. pl. 20.08361°r. ilg.﻿ / 54.93361; 20.08361
Mamografinė procedūra
**Mamografija** (lot. *glandulia mama* – „pieno liauka", *grafo* – „rašyti") – tai svarbiausias krūtų ligų diagnostinis tyrimas. Jis atliekamas mamografu, naudojant rentgeno spindulius. Taip išgaunamas detalus krūties vaizdas nuotraukoje. Mamografijos metodu galima aptikti krūties pakitimus – cistas, riebalines sankaupas, navikus. Reguliari moters sveikatos stebėsena, taikant mamografiją, mirštamumą nuo krūties vėžio gali sumažinti apie 30 proc.

Vadinamąją bazinę mamografiją pirmą kartą rekomenduojama atlikti sulaukus 35 metų, o nuo 40 metų tikrintis kas 1,5–2 metai, net jeigu sirgti krūties vėžiu tikimybė maža ar nėra jos rizikos veiksnių.

Mamografinį tyrimą atlieka gydytojas radiologas. Procedūros metu krūtis suspaudžiama tarp dviejų plastikinių plokščių ir naudojant nedidelę rentgeno spindulių dozę sukuriama krūties rentgeno nuotrauka. Tamsių ir šviesių šešėlių nuotraukose krūties pakitimai atrodo kaip baltesnės dėmės. Šis instrumentinis tyrimas suteikia daugiau informacijos apie auglio dydį, vietą ir turinį bei parodo kai kurias detales, kurių gydytojas negali apčiuopti rankomis ar pastebėti atlikdamas išorinę krūtų patikrą. Kai kurios moterys po tyrimo gali justi nedidelį maudimą ar skausmą, bet jis greitai praeina. Nereikėtų baimintis ir rentgeno spindulių – jų kiekis, reikalinga krūties rentgenogramai atlikti, yra visai maža.

Atsižvelgiant į mamografinio tyrimo rezultatus, gali būti paskirti ir papildomi vaizdiniai diagnostiniai tyrimai, pvz. ultragarsas arba magnetinio rezonanso tomografija (MRT). Jeigu būtina atlikti biopsiją, gavęs paciento leidimą jūsų gydytojas paprašys specialistų paimti audinio pavyzdį išsamiai analizei. Šio tyrimo paprastai prireikia tik vienam iš keturių pacientų.

Tyrimo privalumai:

* Mamografinis tyrimas yra jautrus ir juo nustatoma iki 85-90 proc. krūties vėžio atvejų,
* Gali aptikti mikrokalcinatus (kalcio sankaupos, būdingiausias mamografinis simptomas), mažesnius nei 0,5 mm,
* Gali aptikti auglį dvejais metais anksčiau, nei jis bus apčiuopiamas,
* Saugus, efektyvus ir neinvazinis krūtų tyrimo būdas,
* Apšvitinimas rentgeno spinduliais menkas ir todėl mažai kenksmingas, palyginti su tyrimo privalumais.

Tyrimo trūkumai:

* Ne taip efektyviai aptinkami augliai moterims iki 30 metų, nes jų krūtų audinys yra tankesnis,
* Procedūros metu krūtis suspaudžiama, todėl moteris gali patikri nemalonių pojūčių,
* Netinka moterims su silikono ar fiziologinio tirpalo implantais,
* Nuotraukas reikia išryškinti, todėl rezultatai paaiškėja tik po kurio laiko,
* Neigiamas atsakymas ne visada reiškia, kad moteris neturi vėžio.

Nuorodos
--------

* Internetinis tinklalapis Įveikligą.lt – „Kas yra mamografija?"
* E-žurnalas „Sveikas žmogus"
* Rožinio kaspino draugijos internetinis puslapis Archyvuota kopija 2010-03-02 iš Wayback Machine projekto.
* „Mamografija – galimybė anksti prognozuoti vėžį" internetiniame VŠĮ Kauno Šančių poliklinikos tinklalapyje Archyvuota kopija 2009-05-16 iš Wayback Machine projekto.
| Pšybožėlenk. *Przyborze* |
| --- |
| *Įvažiavimas į kaimą* |
|  |
| 

PšybožėPšybožė

53°40′49″ š. pl. 15°34′27″ r. ilg.﻿ / ﻿53.68028°š. pl. 15.57417°r. ilg.﻿ / 53.68028; 15.57417﻿ (Pšybožė)Koordinatės: 53°40′49″ š. pl. 15°34′27″ r. ilg.﻿ / ﻿53.68028°š. pl. 15.57417°r. ilg.﻿ / 53.68028; 15.57417﻿ (Pšybožė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Vakarų Pamario vaivadija Vakarų Pamario vaivadija |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 40  |
| **Altitudė** | 104 m |

**Pšybožė** (lenk. *Przyborze*) – kaimas šiaurės rytų Lenkijoje, Vakarų Pamario vaivadijoje, Lobežo paviete, Lobežo savivaldybėje, 7 km nuo Lobežo, į rytus nuo Regos upės.

Kaimo apylinkėse yra XIX a. evangelikų augustinų kapinės. Išlikę senoviniai geležiniai kryžiai (seniausias 1862 m.). Seniausias kapas yra žemvaldžio Carl Gottlib (mirė 1858 m.). Kapinėse yra didelė aplink medį apsirangiusi gebenė. Aplink Pšybožę, netoli Regos upės yra aukšti (iki 50 m) skardžiai. Į pietus nuo gyvenamųjų namų stūkso 9,1 m skersmens akmuo.

Istorija
--------

Pšybožė rašytinuose šaltiniuose minima nuo XVI a. Vokiškai vadinta Pypenhagenu (*Piepenhagen*), Pypenbergu (*Piepenberg*). Nuo viduramžių iki XIX a. kaimas priklausė *Borcke* šeimai. Iki 1945 m. kuomet nebepriklausė Vokietijai, buvo atiduotas Ronšnaiderių šeimai. 1975–1998 m. buvo prijungtas prie Ščecino vaivadijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2008-05-19 iš Wayback Machine projekto.

Senieji Pšybožės kapinių kryžiai
**Numogalis**, taip pat **numgalis** – senovinio namo galas, kur laikomi gyvuliai. Žemaitiškame nume – dar piliakalnių statybas menančiame pastate su atvira ugniaviete, seniausiame lietuvių būste – žmonės gyveno po vienu stogu su naminiais gyvuliais, laikė javus, mantą. Nume būdavę įrengtos dvejos durys. Vienos iš galo, plačios vienpusės, antrosios iš numo vedė į numgalį – *karvininką*.

Senasis numas buvo 6–8 m pločio ir 10–15 m ilgio, beveik kvadratinio plano, vienos ar kelių patalpų, turėjo galinę įėjimo angą, ties ja atvirą prieangį – lėpį po stogo užlaida, kamarą ir priestatą gyvuliams – numogalį. Numogalis buvo siauresnis, užėmė 1⁄3–1/4 numo ilgio, už jo dar galėjo būti pristatyta atvira patalpa be durų arba plati pastogė, kur buvo padedamos malkos, ūkio padargai. Sodybos plane numas su numogaliu įsijungė į ūkinį kiemą.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Žemaitijos tradicinė kaimo architektūra


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvių liaudies architektūra |
| --- |
|  |
| Gyvenamieji namai | 
 gryčia **·**  numas **·**  pirkia **·**  rūmas **·**  stuba  **·**  troba |  |
|  |
| Ūkiniai statiniai | 
 daržinė  **·**  diendaržis  **·**  išvietė  **·**  jauja **·**  klėtis  **·**  klojimas  **·**  kluonas  **·**  ledainė  **·**  pirtis  **·**  svirnas  **·**  šulinys  **·**  tvartas  **·**  vežiminė  |
|  |
| Patalpos ir detalės | 
 alkieriukas **·**  asla **·**  čiukuras **·**  gonkos  **·**  kamara  **·**  kamaraitė **·**  kaminas  **·**  krikštasuolė  **·**  langinės **·**  lėkis  **·**  liepys  **·**  lunginė **·**  numogalis  **·**  prieklėtis  **·**  priemenė  **·**  priešinė  **·** seklyčia  **·**  vėjalentė  **·**   |

 |
| **Gražina Miniotaitė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1948 m. liepos 17 d.Raseiniai |
| Mirė | 2013 m. birželio 25 d. (64 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Karveliškių kapinėse |
| Sutuoktinis (-ė) | Algirdas Degutis |
|  |
| Veikla | filosofė, politologė |
| Organizacijos | Lietuvos karo akademija |
| Pareigos | profesorė |
|  |
| Alma mater | 1971 m. Maskvos universitetas |

**Gražina Miniotaitė** (1948 m. liepos 17 d. Raseiniuose – 2013 m. birželio 25 d.) – Lietuvos filosofė, politologė, humanitarinių mokslų daktarė, profesorė.

Biografija
----------

1971 m. baigė Maskvos Lomonosovo universiteto Filosofijos fakultetą. 1971–1973 m. LSSR MA Filosofijos katedros metodinio kabineto vedėja. 1973–1976 m. Maskvos universiteto Filosofijos fakulteto aspirantė, 1977 m. apgynė filosofijos mokslų kandidatės disertaciją „Naujosios tendencijos amerikiečių moralės filosofijoje".

1977–1990 m. LSSR MA Filosofijos katedros dėstytoja, docentė. Nuo 1991 m. Filosofijos ir sociologijos instituto (nuo 2002 m. Kultūros, filosofijos ir meno institutas) vyresnioji mokslo darbuotoja. 1997–2004 m. Vilniaus pedagoginio universiteto dėstytoja. Nuo 2004 m. Generolo Jono Žemaičio Lietuvos karo akademijos Politikos mokslų katedros dėstytoja, profesorė. 1997–2005 m. Vilniaus pedagoginio universiteto Etikos katedros docentė. VU Tarptautinių santykių ir politikos mokslų instituto dėstytoja. 1998–2001 m. Atviros visuomenės kolegijos tutorė.

Stažavosi ir dirbo mokslinį darbą Švedijoje (Upsalos universitete , 1993 m.), JAV (Prinstono universitete, 1995 m.), Danijoje (Kopenhagos taikos tyrimų institute, 1995–2001 m.). 1997–1999 m. gavo NATO stipendiją moksliniam darbui.

1991–1995 m. visuomeninės organizacijos „Neprievartinio veiksmo centras" vadovė. 2003–2005 m. Valstybinio pilietinio pasipriešinimo rengimo centro prie Krašto apsaugos ministerijos konsultacinės tarybos pirmininkė. Tarptautinių studijų asociacijos (*International Studies Association*), Taikos studijų asociacijos (*International Peace Research Association*) narė; žurnalų „Cooperation and Conflict" ir „Logos" redkolegijų narė. Palaidota Karveliškių kapinėse.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių darbų pagrindinės sritys: klasikinė ir šiuolaikinė dorovės ir politinė filosofija, postmodernistinė tarptautinių santykių teorija, Lietuvos užsienio ir saugumo politika, saugumo ir kolektyvinio identiteto santykio problemos.

Bibliografija
-------------

* Neprievartinė rezistencija Lietuvoje: taikaus išsilaisvinimo istorija: monografija, 1996 m. kinų kalba; 2002 m. anglų kalba
* Vietoje išvadų (straipsnių rinktinė), sudarė Algirdas Degutis ir Dovilė Jukniūnaitė, Vilnius, 2014.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Gražina Miniotaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 177 psl.

* 
*
| Medaliai |
| --- |
|
| Vyrų sportinis šaudymas |
| **Atstovaujant:  Jungtinė Karalystė**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Bronza** | 2020 Tokijas | Tranšetas |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2015 Lonatas | Dupleto komanda |
| **Auksas** | 2019 Lonatas | Tranšetas |
| **Bronza** | 2019 Lonatas | Tranšeto komanda |
| Europos čempionatas |
| **Auksas** | 2021 Osijekas | Traneštas |
| **Sidabras** | 2021 Osijekas | Mišri komanda |
| **Bronza** | 2016 Lonatas | Dupletas |

**Matthew Coward-Holley** (g. 1994 m. gruodžio 14 d. Čelmsforde) – Jungtinės Karalystės sportinio šaudymo sportininkas, kuris specializuojasi stendinio šaudymo rungtyse, olimpinis prizininkas.

Biografija
----------

2015 m. Matthew pasaulio stendinio čempionato dupleto varžybose užėmė 8-ą vietą, o su Jugtinės Karalystės nacionaline rinktine iškovoti aukso medaliai. 2016 m. britas Europos čempionate tapo dupleto rungties bronzos medalininku.

Nuo 2017 m. sportininkas varžosi tranšėjinės aikštelės rungtyje. Tai pačiais metais vykusiame 2017 m. pasaulio stendinio šaudymo čempionate sportininkas užėmė 104-ą vietą.

2019 m. Europos žaidynėse Jungtinės Karalystės atstovas individualiose varžybose užėmė 24-ą vietą, o mišrių porų rungtyje liko 20-as. 2019 m. pasaulio stendinio šaudymo čempionate Matthew Coward-Holley tranšėjinės aikštelės rungtyje iškovojo aukso medalį ir tapo pirmuoju britu laimėjusiu pasaulio čempionatų auksą olimpinėje stendinio šaudymo rungtyje.

2021 m. Europos čempionate Coward-Holley mišrių porų varžybose pelnė sidabrą, o vyrų tranšeto varžybose pirmą kartą tapo Europos čempionu. Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse britas dalyvavo vyrų tranšeto varžybose. Atrankoje sportininkas numušė 123 taikinius ir su antru geriausiu rezultatu pateko į finalą, kuriame iškovojo bronzos medalį. Mišrių porų varžybose kartu su Kirsty Barr užimta 10-oji vieta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugsėjo 10 d.
2. ↑  COWARD-HOLLEY CROWNED OLYMPIC TRAP WORLD CHAMPION IN LONATO

Nuorodos
--------

* ISSF svetainėje
Šis straipsnis skirtas **Irako transportui** aprašyti.

Geležinkeliai
-------------

*Iš viso:* 2032 km *(visi standartinės vėžės)*.

### Metropolitenas

Daugiau kaip du dešimtmečius buvo svarstoma metropoliteno sistema Bagdade. Tai buvo įmanoma, nes dalis tunelių buvo pastatyta, bet jie buvo naudojami kariniams tikslams. Jose kariai slėpdavosi. JT inspektoriai apie tai girdėjo jau seniai, bet niekaip nebūdavo randami įėjimai. 2008 m. lapkritį metropolitenas pradėjo veikti.

### Žemėlapiai

* JT žemėlapis
* UNHCR Atlaso žemėlapis

### Susisiekimas geležinkeliais su kaimyninėmis valstybėmis

* Turkija - per Siriją
* Iranas - taip
* Kuveitas - nėra geležinkelių
* Saudo Arabija - nėra geležinkelių
* Jordanas - iš dalies pastatyta. Vėžių pasikeitimas į 1050 mm
* Sirija - taip.

Greitkeliai
-----------

*Iš viso:* 45 550 km  

*Asfaltuoti:* 38 400 km  

*Neasfaltuoti:* 7 150 km *(1996 m. duomenys)*

Irakas turi 12 magistralinių kelių.

Vamzdynai
---------

*Gryna nafta:* 4 350 km  

*Naftos produktai:* 725 km  

*Gamtinės dujos:* 1 360 km

Uostai
------

### Persijos įlanka

* Umm Qasr uostas
* Khawr az Zubayr
* Al Basrah *(apribotos funkcijos)*

Oro uostai
----------

Irake yra apie 113 oro uostų *(pagal 1999 m.)*, iš kurių 80 yra asfaltuoti. Taip pat turi 5 sraigtasparnių aikšteles.

 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAzijos transportas pagal šalis |
| --- |
|  |
| 
Afganistanas | Armėnija | Azerbaidžanas | Bahreinas | Bangladešas | Butanas | Brunėjus | Filipinai | Gruzija | Indija | Indonezija | Irakas | Iranas | Izraelis | Japonija | Jemenas | Jordanija | Jungtiniai Arabų Emyratai | Kambodža | Kataras | Kazachstanas | Kinija | Kirgizija | Kuveitas | Laosas | Libanas | Malaizija | Maldyvai | Mianmaras | Mongolija | Nepalas | Omanas | Pakistanas | Pietų Korėja | Rytų Timoras | Rusija | Saudo Arabija | Singapūras | Sirija | Šiaurės Korėja | Šri Lanka | Tadžikija | Tailandas | Taivanas | Turkija | Turkmėnija | Uzbekija | Vietnamas |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Mamertas Indriliūnas** (1920 m. sausio 28 d. Gataučiai, Vabalninko valsčius – 1945 m. vasario 21 d. Leliškiai, ant Biržų ir Pasvalio rajonų ribos) – kritikas, vertėjas, publicistas; partizanas.

Biografija
----------

1938 m. baigęs Biržų gimnaziją studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos-filosofijos fakultete, 1941–1944 m. Vilniaus universiteto Humanitarinių mokslų fakultete. Priklausė „Šatrijos" meno draugijai. Buvo išlaikęs visus reikiamus egzaminus, bet nespėjo parašyti diplominio darbo. Artėjant antrajai sovietinei okupacijai, grįžo į tėviškę, 1944 m. pabaigoje įsijungė į pasipriešinimo judėjimą, priklausė Vytauto Šato partizanų būriui, kuris veikė Vabalninko ir Krinčino valsčių teritorijoje. Žuvo su broliu Jonu ir kt. partizanais po poros mėnesių per susidūrimą su NKVD daliniu. Kūnas užkastas Gerkiškių žvyryne prie Pabiržės.
2000 m. pripažintas kario savanorio statusas.

Kūryba
------

Bendradarbiavo „Ateityje", „Studentų dienose", „Židinyje", „Naujojoje Romuvoje", „Kūryboje". Dalis tekstų pasirašyti K. Ramojaus slapyvardžiu.
Vienas įžvalgiausių žemininkų kartos literatūros kritikų. Straipsnis „Vinco Mykolaičio-Putino lyrikos kelias" (1944) – prof. Vandos Zaborskaitės nuomone, vienas giliausių Putino poezijos nušvietimų; akcentuojami ir Putinui, ir bręstančiai žemininkų kartai bendri momentai: individualybės herojinis mostas, kūrybos kaip aukščiausios žmogaus būties formos suvokimas. Kūrybos prigimties, meno paskirties temos nagrinėjamos ir kituose straipsniuose. Recenzavo originaliosios poezijos ir prozos knygas (Bernardo Brazdžionio, Antano Vaičiulaičio ir kt.), taip pat verstines (Fiodoro Dostojevskio, Ernesto Hello ir kt.). Publicistiniuose rašiniuose svarstė žmogaus santykio su krikščionybe, jaunuomenės ir kaimo ir kt. klausimus. Iš prancūzų, anglų, vokiečių kalbų išvertė Francis Jammes’o, W.B. Yeatso, Rainerio Marios Rilkės, Oskaro Milašiaus eilėraščių.

Bibliografija
-------------

*Mamerto Indriliūno raštai*, parengė Virginijus Gasiliūnas, Vilnius: Kriventa, 2019.
**Europos regbis**|  |
| **Įkurta** | 1934 m. |
| **Tipas** | Sporto federacija |
| **Būstinė** | Paryžius, Prancūzija Prancūzija |
| **Narių skaičius** | 46 |
| **Oficialios kalbos** | anglų ir prancūzų |
| **Prezidentas** | Octavian Morariu |
| **Oficiali svetainė** | www.fira-aer-rugby.com/ Archyvuota kopija 2012-05-12 iš Wayback Machine projekto. |
|

**Europos regbis** (angl. **Rugby Europe**) – Europos regbio federacijoms vadovaujanti organizacija. Organizacija įkurta 1934 m. Šiuo metu jai vadovauja rumunas Octavian Morariu. *Europos regbis* yra atsakingas už tarptautinių turnyrų organizavimą ir regbio populiarinimą bei jo lygio kėlimą Europoje.

*Europos regbis* buvo įsteigtas kaip *Fédération Internationale de Rugby Amateur* po to, kai dėl įtarimų atlyginimų žaidėjams mokėjimų iš prestižinio Penkių nacijų turnyro buvo pašalinta Prancūzijos regbio rinktinė. Naują federaciją įsteigė devynios šalys: Prancūzija, Vokietija, Rumunija, Nyderlandai, Belgija, Italija, Portugalija, Ispanija ir Katalonija. Nuo 1935 m. FIRA pradėjo rengti Europos čempionatus, kurie išsivystė į dabar vykstantį Europos tautų turnyrą.

Po Antro pasaulinio karo Prancūzijos regbio rinktinei buvo leista grįžti į Penkių nacijų turnyrą, bet FIRA veikla nesustojo. Federacija plėtėsi Europoje ir ne tik. 1956 m. buvo primtas Marokas. 1957 m. prisijungė Lenkija. 1975 m. į FIRA įstojo TSRS. Lietuva į FIRA įstojo 1991 gruodžio 19 d.

*Europos regbio* rengiamuose turnyruose įprastai dominavo Prancūzijos antroji regbio rinktinė ir Rumunija. Kelis kartus gerai pasirodė Italija ir TSRS. Nuo 2000 m. Europos tautų taurėje šiuo metu dominuoja Gruzijos regbio rinktinė.

1997 m. *Europos regbis* pripažino *Pasaulio regbį* kaip aukščiausią valdančiąją regbio organizaciją ir sutiko įsijungti į jos struktūras. 1999 m. *Fédération Internationale de Rugby Amateur* tapo *FIRA-Association européenne de rugby*. 2014 m. pavadinimas pakeistas į *Rugby Europe*. Lietuvių kalboje sutrumpintai ji ir toliau vadinama *FIRA*.

2008 m. organizacijos viceprezidentu tapo Alfonsas Grumbinas.

Turnyrai
--------

* Europos tautų taurė
* Europos moterų regbio čempionatas
* Europos jaunimo iki 20 metų regbio čempionatas
* Europos jaunimo iki 18 metų regbio čempiontas
* Europos didžiojo prizo regbio-7 turnyras
* Europos moterų regbio-7 turnyas

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2012-05-12 iš Wayback Machine projekto.
**Europos maisto saugos tarnyba**, **EMST** (angl. *European Food Safety Authority; EFSA*) – Europos Sąjungos agentūra, kuri užtikrina nepriklausomą mokslinę ekspertizę ir teikia informaciją apie žinomus ir naujai aptinkamus bei atsirandančius pavojus, susijusius su maisto gamybos grandine. EMST buvo įkurta 2002 m. sausio mėn. jos būstinė – Parmoje (Italija).

EMST veikla apima viską, kas tiesiogiai ar netiesiogiai veikia maisto ir pašarų saugą, tame tarpe maistui naudojamų gyvūnų sveikatą ir gerovę, augalų apsaugą, augalų sveikatą ir tręšimą.

EMST padeda Europos Komisijai, Europos Parlamentui ir valstybėms ES narėms priimti rizikos valdymo sprendimus, kurie užtikrina maisto gamybos grandinių saugą Europos Sąjungoje ir tuo pačiu – ES gyventojų sveikatos apsaugą.

Tarnyba viešuomenei atvirai ir skaidriai perduoda visą informaciją, susijusią su jos veiklos sritimi.

Struktūra
---------

**Valdančioji Taryba** (angl. *Management Board*) rengia biudžetą, tvirtina kasmetinę darbų programą, atsakinga už EMST bendradarbiavimą su organizacijomis partneriais Europos Sąjungoje ir už jos ribų.

**Vykdomasis direktorius** (angl. *Executive Director*) yra oficialus EMST atstovas. Jis atsakingas už organizacijos veiklą, personalo komplektavimą, kasmetinių darbų programos rengimą (konsultuojantis su Europos Komisija, Europos Parlamentu ir ES narėmis).

**Patariamasis forumas** (angl. *Advisory Forum*), padedantis vykdomajam EMST direktoriui, yra sudarytas iš nacionalinių agentūrų, atsakingų už maisto rizikos valdymą valstybėse narėse, atstovų. Forume dalyvauja stebėtojai iš Norvegijos, Islandijos ir Šveicarijos bei Europos Komisijos.

**Mokslinis komitetas** (angl. *Scientific Committee; SC*) ir mokslinės komisijos (angl. *Scientific Panels*) formuoja EMST mokslinę nuomonę ir teikia patarimus, kiekvienas savo kompetencijos srityje. Komitetą ir komisijas sudaro aukštos kvalifikacijos specialistai mokslinio rizikos vertinimo ekspertai.

EMST biudžetas
--------------

EMST yra nepriklausoma ES agentūra, finansuojama iš ES biudžeto, veikianti nepriklausomai nuo Europos Komisijos, Europos Parlamento ir ES narių valstybių.
  
2008 m. EMST biudžetą sudarė 65,9 mln. eurų.

Nuorodos
--------

* European Food Safety Authority
* Health-EU Portal – Europos Sąjungos oficialus viešas sveikatos portalas
* „How the European Union works", Europos Komisijos paruošas bukletas
| ***Kelionė į nakties pabaigą*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Journey to the End of the Night |
| Kilmės šalis |  JAV Vokietija Brazilija |
| Režisierius | Erikas Izonas (Eric Eason) |
| Prodiuseris (-iai) | Džeimsas Ečesonas (James Acheson)Marcelo Kotrimas (Marcelo Cotrim)Boazas Devidsonas (Boaz Davidson) |
| Scenaristas (-ai) | Erikas Izonas |
| Kompozitorius | Elija Krimalis (Elia Cmiral) |
| Vaidina | Brendanas FreizerisKatalina Sandino MorenoSkotas Glenas |
| Metai | 2006 |
| Žanras | Drama, Trileris |
| Trukmė | 88 min. |
| Kalba | Anglų, portugalų |
| Platintojas | Millennium Films |
| Biudžetas | 6,2 mln. JAV dol. |
| **IMDb įrašas** |

**Kelionė į nakties pabaigą** (angl. *Journey to the End of the Night*) – 2006 m. JAV režisieriaus Eriko Izono (Eric Eason) trileris apie San Paulo naktinį gyvenimą, kuris persunktas nusikaltimų, narkotikų, nešvarių pinigų ir korupcijos.

Filmo premjera įvyko 2006 m. balandžio 28 d. Traibeko filmų festivalyje (Tribeca Film Festival).

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Du amerikiečiai – tėvas ir jo sūnus Polas pragyvenimui užsidirbą valdydami naktinį klubą Brazilijoje ir slapta svajoją apie geresnį gyvenimą kitur. Iš štai jų svajonėms beveik lemta išsipildyti: kažkoks klientas palieka klube lagaminą, kurio turinys gali pakeisti jų likimus ir gyvenimus.

Tėvas išsiveš savo jaunąją žmoną Andžė ir penkiametį sūnų Lazarą toli toli. Sūnus Polas atsikratys skolų, priklausomybės kokainui, ir galų gale savo tėvo, kurio nekenčia ir kaltina dėl visų jo nesėkmių. Visi priklauso nuo vieno žmogaus – imigranto Vembo, kuris su lagaminu turi kirsti naktinį San Paulą...

Aktoriai
--------

* Brendanas Freizeris – sūnus Polas
* Skotas Glenas – tėvas
* Katalina Sandino Moreno – žmona Andžė
* Liukas Denisas Nolanas (Luke Denis Nolan) – sūnus Lazaras
* Mosas Defas – Vembo
* Alisi Braga – Monike

ir kt.

Išnašos
-------

1. ↑  Traibeko filmų festivalis Archyvuota kopija 2013-03-08 iš Wayback Machine projekto.
| FIDE šachmatų titulai ir reitingai |
| --- |
| **DM** | Didmeistris | 2600 |
| **TM** | Tarptautinis meistras | 2450 |
| **MDM** | Moterų didmeistrė | 2400 |
| **FM** | FIDE meistras | 2300 |
| **MTM** | Moterų tarptautinė meistrė | 2250 |
| **KM** | Kandidatas į meistrus | 2200 |
| **MFM** | Moterų FIDE meistrė | 2100 |
| **MKM** | Moterų kandidatė į meistres | 2000 |

**Moterų tarptautinė meistrė** (sutr. **MTM**; (angl. *Woman International Master*, *WIM*) – šachmatų srities sporto vardas (titulas), kurį už pasiekimus moterims šachmatininkėms suteikia Pasaulio šachmatų federacija (FIDE). Moterų tarptautinės meistrės vardas yra viena pakopa žemesnis už moterų tarptautinės didmeistrės (WGM) vardą, bet aukštesnis už FIDE meistrės (WFM) vardą. Moterims būtina pasiekti 2200 taškų ELO reitingą.[1]

Lietuvos moterų tarptautinės meistrės
-------------------------------------

Lietuvos šachmatininkės, kurioms buvo suteiktas moterų tarptautinės meistrės vardas (chronologine tvarka pagal vardo įgijimo metus; DM – didmeistris, TM - tarptautinis meistras, MDM - moterų tarptautinė didmeistrė):

* 1972 m. Estera Epštein (g. 1954 m.)
* 1987 m. Kamilė Baginskaitė (g. 1967 m.), MDM
* 1995 m. Dagnė Čiukšytė (g. 1977 m.), IM
* 1998 m. Viktorija Čmilytė (g. 1983 m.), DM
* 2003 m. Renata Turauskienė (g. 1969 m.)
* 2003 m. Salomėja Zaksaitė (g. 1985 m.)
* 2005 m. Živilė Šarakauskienė (g. 1978 m.)
* 2006 m. Deimantė Daulytė (g. 1989 m.), TM
* 2008 m. Simona Kiseleva (g. 1987 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  FIDE vardų suteikimo tvarka (*FIDE Title Regulations effective*, 2004 m.)

Nuorodos
--------

* MTM meistrės iš Lietuvos
**Moterų teisės** - žmogaus teisės, garantuojamos moterims.

Judėjimai dėl moters teisių sietini visų pirma dėl moters padėties visuomenėje bei valstybėje. Buvo siekiama lygiateisiškumo. Moteris neturėjo pilietinių teisių arba jos buvo ribotos. Tam tikrų santvarkų laikotarpiais moteriai apskritai nebuvo pripažįstamas (arba ribotai pripažįstamas) teisinis veiksnumas: teisinę reikšmę turinčius veiksmus (pvz. dalyvaujant civilinių santykių apyvartoje - pirkti, parduoti, įgyti nuosavybės ar pan.) už ją turėjo atlikti vyras (sutuoktinis, tėvas).

Viena pirmųjų kovotojų už pilietines moters teises - rašytoja feministė Olimpija de Guž. Prancūzijos revoliucijos metu ji sukūrė dokumentą *„Moters ir pilietės teisių deklaracija"* (1791 m.). 1793 m. Prancūzijoje buvo uždrausti politiniai moterų judėjimai, draugijos, Olimpija de Guž giljotinuota.

Geriausiai istorijoje žinomos kovotojos už moterų lygias teises buvo sufražistės. Šis judėjimas buvo paplitęs XIX a. antroje pusėje Vakarų Europoje ir JAV. Europos kontinente kovojant už moters teises laikytina Suomija, kurioje jau 1885 m. patriarchalinis reguliavimas dėl šeimos turto buvo panaikintas, parlamentas įvedė atskiro sutuoktinių turto institutą. Moteris santuokoje turėjo teisę turėti nuosavo turto (nuosavybės). Teisė balsuoti rinkimuose anksčiausiai iš visų Europos valstybių moterims buvo suteikta taip pat Suomijoje (1906 m.).

Lietuvoje
---------

2001 m. buvo suburta **Nevyriausybinių organizacijų koalicija moterų teisėms ginti**, apjungianti apie 60 Lietuvoje veikiančių nevyriausybinių organizacijų, kurių tikslas – demokratijos plėtra moterų teisių srityje. Šis tikslas 
įgyvendinamas per moterų diskusijų klubų organizavimą Lietuvos apskrityse, suteikiant joms galimybę bendradarbiauti, siekiant teigiamų su moterų teisių klausimais susijusių pokyčių viešojoje politikoje, lyčių lygybės principo įgyvendinimo visose gyvenimo sferose.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Feminizmas

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Moterų teisės** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* JT žmogaus teisių komisariatas apie moterų teises **(**angl.**)**
* Moterų teisių bei galimybių faktinė padėtis Lietuvoje Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
* Lygios moterų teisės: vienur – realybė, kitur – tik miražas Archyvuota kopija 2012-06-30 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| „Mother Love" |
|  |
| Queen singlas |
| iš albumo *Made in Heaven* |
| Išleistas | 1995 m. lapkričio 6 d. |
| Įrašytas | 1991–1995 m. |
| Žanras | Rokas |
| Trukmė | 4:49 |
| Autorius | Freddie Mercury, Brian May |
| Prodiuseris | Queen |

**Mother Love** (iš anglų k. „Motinos meilė") – roko grupės „Queen" daina, išleista 1995 m. su albumu „Made in Heaven". Daina buvo įrašyta 1991 m. ją įdainavo Freddie Mercury ir Brian May. Tai paskutinė daina, kurią įdainavo Freddie Mercury. Dainos įrašai buvo atlikti 1991 m. gegužės 13–16 dienomis, pasibaigus „Innuendo" albumo įrašymams. Tų metų lapkritį F. Merkuris mirė nuo AIDS, todėl jo draugas, grupės narys B. Mėjus paskutinį posmą 1993 m. įdainavo pats. Tai viena iš retų F. Merkurio dainų, kuriose yra užuominos į AIDS sergančio dainininko skausmus ir sielvartą. Tuo metu dainininkas jau sunkiai sirgo, todėl buvo įdainuojama tik po 3 kartus kiekvienai eilutei.

Turinys
-------

„Mountain Studios" studija Montrė miestelyje (Šveicarija), kurioje buvo įrašyta „Mother Love" daina
Daina yra lėta, rami, ją sudaro 3 posmai, kuriuos skiria instrumentiniai intarpai. Dainos pabaigoje yra nedidelė F. Merkurio vokalinė improvizacija, kurią jis buvo atlikęs 1986 m. liepos 12 d. koncerte „Wembley" stadione „Queen" magiškojo turo metu. Taip pat yra dainų „One Vision" ir „Tie Your Mother Down" intro epizodai. Po to skamba visų „Queen" dainų gabalėliai, sujungti į labai pagreitintą įrašą. Galiausiai, nuskamba trumpa koverio „Goin' Back" dalis, o dainai tylant pasigirsta kūdikio verksmas. Daina rodo aliuziją į gyvenimo ir mirties cikliškumą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Cole Moreton. Inside the studio where Freddie Mercury sang his last song. 2013-12-01, Telegraph.co.uk (tikrinta 2023-06-20).
2. ↑  Lemieux, Patrick (2013). The Queen Chronology: The Recording & Release History of the Band. Lulu. psl. 86.
3. ↑  Mothe Love by Queen. Songfacts.com (tikrinta 2023-06-20).
4. ↑  Куин BBC.Queen-Days of Our Lives(Русский перевод)2 часть Youtube.com (tikrinta 2023-06-20).
**Lietuvių atsargos batalionas** – Rusijos kariuomenės karinis dalinys, 1917–1918 m. veikęs Smolenske. Vienas pirmųjų XX a. lietuvių karinių dalinių.

Istorija
--------

Pradėtas formuoti 1917 m. pabaigoje – 1918 m. pradžioje Lietuvių karių sąjungos CK rūpesčiu Smolenske, atokiau nuo Rusijos-Vokietijos fronto, kur buvo didelė lietuvių karo pabėgėlių kolonija ir karinių reikmenų sandėliai. 1917 m. lapkričio mėn. Rusijos karo ministerija davė leidimą formuoti pėstininkų pulką, bet po 1917 m. Spalio perversmo leista kurti tik atsargos batalioną.

1917 m. gruodžio 5 d. Minsko karinės apygardos viršininko įsakymu į batalioną turėjo būti siunčiami visi apygardos kariai lietuviai. 1918 m. sausio mėn. batalionas, kurį sudarė keturios pėstininkų kuopos, ūkio ir ryšių padaliniai, turėję apie 600 karių, buvo visiškai sukomplektuotas. Veikė lietuvių kalbos kursai, kuriuose juose mokyta skaityti, rašyti, skaičiuoti, t. p. Lietuvos istorijos ir geografijos, vyko tautinis auklėjamasis darbas. 1918 m. sausio 31 d. paskelbus Rusijos kariuomenės demobilizaciją batalioną mėginta įtraukti į tarybinę kariuomenę. Bataliono vadovybei atsisakius, vasario 8 d. batalionui nutrauktas aprūpinimas maistu, amunicija ir kt. 1918 m. kovo 5 d. gautas Minsko karinės apygardos štabo įsakymas bataliono karius demobilizuoti, paskirta likvidavimo komisija. Dalis karių iki balandžio 8 d. išvyko į Lietuvą, dauguma jų stojo Lietuvos kariuomenės savanoriais, kiti – perėjo į Tarybų Rusijos kariuomenę. Bataliono vadas – Jurgis Kubilius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonas Vaičenonis. *Lietuvių atsargos batalionas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XII (Lietuva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 114 psl.
*Kitos reikšmės – Šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės bažnyčia.*
Koordinatės: 56°04′52″š. pl. 24°38′54″r. ilg.﻿ / ﻿56.0810°š. pl. 24.6484°r. ilg.﻿ / 56.0810; 24.6484

|  Gulbinėnų šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Pasvalio |
| **Savivaldybė** | Pasvalio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Gulbinėnai |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1948 m. |

**Gulbinėnų šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Gulbinėnų kaime, Krinčino seniūnijoje, Pasvalio rajone. Parapiją aptarnauja Krinčino klebonas. Šventovė yra viena iš katalikiškos piligrimystės vietų Panevėžio vyskupijoje.

Parapijoje yra Motiejūnų koplyčia.

Istorija
--------

Gulbinėnų dvaro savininkas, generolas Kazys Ladyga (1893–1941) dvaro rūmuose 1936 m. įrengė koplyčią. 1939 m. pabaigoje įkurta parapija. Po Antrojo pasaulinio karo dvaro rūmai su koplyčia nacionalizuoti. Dabartinė bažnyčia įrengta 1948 m. mūriniame ūkiniame pastate.

Šventoriuje palaidotas bažnyčios statytojas kun. Antanas Valančiūnas (1915–2000).

Parapijoje tarnavo:

* Ignas Šiaučiūnas (1938–1940 m. pirmasis parapijos klebonas, pradėjo vesti parapijos metrikų knygas)
* Jonas Bagdonas (1940–1943 m.)
* Antanas Valančiūnas (1947–1950, 1984–2000 m. bažnyčios statytojas)
* Sigitas Uždavinys (1973–1980 m. sutvarkė apleistą bažnyčią ir kleboniją, aptvėrė šventorių)
* Vilmantas Gutauskas (2000–2002 m.)
* Algimantas Petkūnas (2002–2017 m.)
* Saulius Keras (nuo 2017 m.)

Architektūra
------------

Bažnyčia ilgo stačiakampio plano. Ant kraigo pastatytas medinis bokštelis. Stogas dvišlaitis, skardinis. Yra trisienė presbiterija. Langai stačiakampiai. Vidus halinis, vienos navos. Lubos įlenktos su stacijų reljefais. Apkalta presuotu kartonu su tulpių, kryžių tapytais motyvais. 

Įrengti trys mediniai altoriai. Jų mensos skrynios formos, retabulai vieno tarpsnio. Didžiojo altoriaus retabulo viduje niša su glorijos viršūne ir Kristaus skulptūra, o šonuose laukeliai laužta gotikine arka, trikampiu frontonu. Altoriuose įkomponuoti paveikslai „Šv. Antanas" ir „Jėzaus Širdis". Šventieji tradicinės ikonografijos, ryškių rausvų spalvų, profesionalaus darbo. Šoninių altorių retabulai su pusapskrite arka, trikampiu frontonu. Juose įkomponuotos gipsinės serijinio darbo šv. Juozapo (dešinės pusės) ir Švč. Mergelės Marijos su vaikeliu Jėzumi skulptūros. Jos tradicinės ikonografijos, profesionalaus darbo. Medinė neobarokinė sakykla šešiakampė su profiliuota atrama, laiptais šone. Sienelėse yra drožtas dekalogas, kryžius.

Šventoriaus tvora metalinė.

Galerija
--------

* Bažnyčios priekisBažnyčios priekis
* Šoninis fasadasŠoninis fasadas
* Bokštelio kryžiusBokštelio kryžius
* Kun. A. Valančiūno kapasKun. A. Valančiūno kapas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gulbinėnai // piligrimai.lt

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gulbinėnų šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos puslapis Archyvuota kopija 2009-02-10 iš Wayback Machine projekto.
* Gulbinėnų bažnyčia (*pasvalia.lt*)
* Gulbinėnų bažnyčia (*ziemgala.lt*)
* Sąrašas:Švč. Mergelės Marijos apsireiškimų vietos Lietuvoje
| Šachmatų titulai (ICCF) |
| --- |
| **TKŠDM** | Tarptautinis didmeistris | 2600 |
| **VTM** | Vyresnysis tarptautinis meistras | 2500 |
| **TKŠM** | Tarptautinis meistras | 2450 |
| **MTKŠDM** | Moterų didmeistrė | 2300 |
| **MTKŠM** | Moterų tarptautinė meistrė | 2150 |

**Moterų tarptautinė korespondencinių šachmatų meistrė** (sutr. **MTKŠM**; angl. *Lady International Master*, *LIM*) – korespondencinių šachmatų srities sporto vardas (titulas), kurį už pasiekimus moterims šachmatininkėms suteikia Tarptautinė korespondencinių šachmatų federacija (ICCF). Moterų tarptautinės meistrės vardas yra viena pakopa žemesnis už Moterų tarptautinės korespondencinių šachmatų didmeistrės. Moterims būtina pasiekti 2150 taškų reitingą. Tarptautinės meistrės titulas (MTKŠM) suteikiamas įvykdžius tokius reikalavimus:

* 1 ar daugiau normų – iš ne mažiau kaip 24 partijų;
* 60 % taškų Moterų Pasaulio čempionato finale arba 1-oje Moterų Olimpiados lentoje.

Lietuvos TKŠM meistrės
----------------------

Lietuvos šachmatininkės, kurioms buvo suteiktas moterų tarptautinės meistrės vardas (pagal titulo įgijimo metus): 

* 2001 m. Vilma Dambrauskaitė-Rumbauskienė (g. 1985 m.),
* 2011 m. Jurgita Dambrauskaitė-Mališauskienė (g. 1990 m.)
* 2013 m. Jelizaveta Potapova (g. 1988 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Kaip įvykdyti ICCF (korespondencinių šachmatų) titulus." (PDF) (anglų). Nuoroda tikrinta 2022 m. kovo 29 d.
**Motiejus Kaziliauskas** (1843 m. Baukai, Daujėnų valsčius – 1920 m. sausio 5 d. Krakės) – Lietuvos knygnešys, kunigas.

Biografija
----------

1863–1867 m. mokėsi Kauno kunigų seminarijoje, čia draudžiamosios lietuviškos spaudos gaudavo iš K. Eitutavičiaus. 1868 m. kunigas. Nuo 1868 m. Naujamiesčio vikaras. Priklausė M. Valančiaus lietuviškos spaudos platinimo organizacijai, jos nariai kun. K. Eitutavičius ir Pranas Šimavičius aprūpindavo draudžiamąja lietuviška spauda. Prasidėjus M. Valančiaus organizacijos persekiojimams 1871 m. suimtas ir kalintas Vilniuje. Per kvotas nieko neišdavė. 1871 m. balandžio 11 d. ištremtas neribotam laikui į Archangelsko guberniją. Nuo 1896 m. gyveno Černigove. 1904 m. po spaudos draudimo panaikinimo, grįžo į Lietuvą. Jo pavardė įrašyta Knygnešių sienelėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Benjaminas Kaluškevicius, Vytautas Merkys. *Motiejus Kaziliauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 665 psl.
|  |
| --- |
| **Gulbinėnų pradinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Gulbinėnų pradinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Gulbinėnų pradinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Parko g. 7, Gulbinėnai |
| **Direktorius(-ė)** |  |
| **Mokinių skaičius** |  |
| **Įkūrimo data** | 1920 m. |
| **Uždarymo data** | 2003 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** |  |

**Pasvalio rajono Gulbinėnų pradinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Gulbinėnuose. Įstaigos kodas 9061677, steigėjas – Pasvalio rajono savivaldybės taryba.

Mokykla 1920–1945 m. buvo pradinė, 1945–2002 m. septynmetė, aštuonmetė.

Istorija
--------

Gulbinėnų dvaras, kuriame sovietmečiu veikė Gulbinėnų mokykla
Gulbinėnų pradžios mokykla įkurta 1920 m. buvo 4 skyriai. Po karo 1945 m. mokyklai atiteko keli Gulbinėnų dvaro kambariai, mokykla įsikūrė dvaro rūmuose. 1961 m. mokykla buvo perorganizuota į aštuonmetę. Sovietmečiu dvaro sodybos šiaurinėje dalyje buvo pastatyta vidurinė mokykla ir vaikų darželis. Iš dvaro mokykla išsikraustė 1992 m. Mokykla buvo pradinė, septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, dešimtmetė, veikė ir darželis. Paskui mokykla ėmė mažėti, kol virto pradine, o 2003 m. buvo uždaryta. Nuo 2005 m. veikia Krinčino mokyklos vaiko dienos centras, kaimo biblioteka.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pasvalio r. Gulbinėnų mokykla. Lrimones.lt (tikrinta 2022-09-14).
2. ↑  Gulbinėnai. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2022-09-14).
3. ↑  Gulbinėnų dvaro ansamblis. Pasvalia.lt (tikrinta 2022-09-14).
4. ↑  Gulbinėnų mokykla. Krincinomokykla.lt (tikrinta 2022-09-14).
**Lietuvių darbininkų draugija** – JAV lietuvių socialistų kultūros organizacija, veikusi 1932–1968 m.

Istorija
--------

Įkurta 1932 m. Brukline. Turėjo apie 35 kuopas, daugiau kaip 1000 narių, taip pat chorų, tautinių šokių grupę. Lietuvių darbininkų draugijos rūpesčiu Čikagoje buvo pastatyta operečių, operų. 1936 m. daugumai Lietuvių darbininkų draugijos kuopų susivienijus su prokomunistinėmis Amerikos lietuvių darbininkų literatūros draugijos kuopomis, draugijos veikla sumenko. Po Antrojo pasaulinio karo į Lietuvių darbininkų draugijos veiklą įsitraukė iš Lietuvos atvykę kairiųjų pažiūrų asmenys.

Draugija 1931–1943 m. leido laikraštį „Naujoji Gadynė", 1947–1960 m. žurnalą „Darbas". Lietuvių darbininkų draugijos veikla nutrūko XX a. septintajame dešimtmetyje.

Pirmininkai
-----------

* Leonas Prūseika – 1932–1935 m.;
* A. Jankauskas-Jenkins – 1936–1939 m.;
* M. Žvingilas – 1940–1941 m.;
* Juozas Stilsonas – 1943 m. ir 1954–1955 m.;
* E. Spūdienė – 1944–1945 m.;
* N. Jonuška – 1946–1947 m.;
* Jonas Antanas Jankauskas – 1948–1954 m.;
* Vladas Jackūnas – 1955–1957 m.;
* Jonas Buivydas – 1957–1968 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvių darbininkų draugija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 157 psl.
| Gintarų senovės gyvenvietė |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Gintarų senovės gyvenvietėGintarų senovės gyvenvietė

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°55′49″š. pl. 21°29′12″r. ilg.﻿ / ﻿55.930342°š. pl. 21.48668°r. ilg.﻿ / 55.930342; 21.48668Koordinatės: 55°55′49″š. pl. 21°29′12″r. ilg.﻿ / ﻿55.930342°š. pl. 21.48668°r. ilg.﻿ / 55.930342; 21.48668 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Kartenos seniūnija |
| Plotas | 0,8 ha |
| Naudotas | X - XII a. |
| Žvalgytas | 1976 m. |
| Registro Nr. | u. k. 13075 |

**Gintarų senovės gyvenvietė** yra rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Gintaruose (Kartenos seniūnija), 1,5 km į šiaurės rytus nuo Kartenos, Minijos kairiojo kranto terasoje.

Valstybės saugomo kultūros paminklo – Gintarų kapinyno šiaurės vakarinė dalis. Į rytus yra Gintarų pilkapių vieta, 250 m – piliakalnis-dvarvietė.

Vieta
-----

Įrengta slėnio terasos vakariniame pakraštyje. Teritorija dirvonuoja, dalis apsodinta pušimis ir apaugusi lapuočiais medžiais. Į vakarus - pietvakarius nuo senovės gyvenvietės prasideda platus Minijos slėnis.

Tyrimai
-------

1976 m. žvalgė Ignas Jablonskis. 

Aptikti medinio pastato pėdsakai. Jo siena buvusi statmenų, vienas šalia kito į žemę sukaltų pusiau perskeltų nedidelių rąstų. Pietiniame gale šalia sienos atidengta 70 cm gylio židinio duobė, kurioje rasta degėsių ir vėlyvajam geležies amžiui būdingų apdegusių žalvarinių dirbinių fragmentų.

Datuojama X - XII a.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ignas Jablonskis. Gintarų senkapio I-IV sektorių žvalgomieji kasinėjimai (1977 m.). - Lietuvos istorijos instituto rankraštynas. - F. 1, b. 488. - L. 2
Sitaro dalys
Sitaras
**Sitãras** (hind. सितार, IAST: *sitār*, beng. setār < pers. si 'trisdešimt' + *tār* 'styga') – gnaibomasis chordofonas, didelė ilgakaklė liutnia su slankiais dalmenimis. Vienas žinomiausių ir populiariausių indų muzikos instrumentų, paplitęs Šiaurės Indijoje, Pakistane, Afganistane ir Nepale. Skambaus, dainingo tembro, su priegarsiais. Diapazonas – dvi su puse – trys oktavos. Griežiama Šiaurės Indijos klasikinė, indų kino filmų bei populiarioji muzika. Nuo XX a. 6-ojo deš. naudojamas ir Vakarų džiazo, roko muzikoje.

Kilo iš persų bei turkų tanbūro (į Indiją atvežtas XII a.) ir Š. Indijoje nuo seno gyvavusios *rudra vynos* (vyna). Giminingas uzbekų ir tadžikų dutarui. Pasak tradicijos, sitarą sukonstravo persų kilmės poetas ir muzikas Amiras Chusro (’Amir Khusrau Dehlavi, 1253–1325 m.). Kaip solo instrumentas išpopuliarėjo ir šiuolaikinį pavidalą įgavo Mogolų rūmuose XVIII a. pabaigoje. Nūnai gyvuoja keletas šio instrumento modifikacijų, paplitusių įvairiose Indijos, Afganistano ir Pakistano vietose; jos skiriasi korpuso dydžiu, stygų skaičiumi.

Šiuolaikinis koncertinis sitaras susiklostė XIX a. pab. Instrumentas apie 120 cm ilgio, Rezonatorius skobiamas iš tuščiavidurio moliūgo nuopjovos, viršutinė rezonatoriaus dengtė – iš kedrenio (*Cedrela tuna*) medienos. Kartais turi dar vieną papildomą rezonatorių, viršutinėje kaklelio dalyje. Kaklelis (90 cm ilgio ir 9 cm pločio) gaminamas iš tikmedžio, turi 19-23 slankius metalinius dalmenimis; 3-4 melodinės, 2-3 ritminės ir 9–13 rezonansinių stygų kiekvienąkart suderinamos pagal skambėsiančios ragos garsaeilį. Rezonansinių stygų kuoleliai įtaisyti kaklelio šone. Griežiama sėdint ant žemės, kairę koją pakišus po sulenkta dešine. Instrumento korpusas remiasi į kairę pėdą ir dešinę blauzdą. Skambinama iš vielos išlankstytu plektru, užmautu ant dešinės rankos smiliaus. Lenkta dalmenų forma leidžia išgauti *glissano* patempiant stygą.

Žymiausi atlikėjai – Alaudinas Kanas, Ravis Šankaras, Nichilas Banerdžis, Vilajatas Chanas, Imratas Chanas, Šahidas Parvezas, Anuška Šankar ir kt. Australijoje gyvenantis menininkas Vytas Šerelis (Alaudino Kano mokinys; 1967) – garsiausias iš lietuvių sitarininkų, be kita ko grojęs savo pasigamintais sitarais John Peel vestuose roko grupės „Tyrannozaurus Rex" koncertuose Didžiojoje Britanijoje šeštojo dešimtmečio pabaigoje. Lietuvoje sitaru griežia Anatolijus Lomonosovas (Imrato Chano mokinys; 1991 m. ir 1997 m. Kalkutoje).

Gyvuoja bosinio sitaro atmaina **sūrbaharas** (*sūrbahār*, žemiau skambantis ir didesnis).

Nuorodos
--------

* Sitaru groja Anoushka Shankar

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sitaras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Pjer Frančesko Molos autoportretas
**Pjer Frančeskas Mola** (it. *Pier Francesco Mola*, 1612–1666 m.) – XVII a. italų baroko tapytojas, piešėjas, ofortistas.

Biografija
----------

Pjer Frančeskas Mola gimė 1612 m. Koldreryje netoli Lugano (dab. Šveicarija). Jo tėvas Džovanis Batista (1585–1665) nuo 1616 m. buvo architektas Vatikane. Apie Pjer Frančesko jaunystės metus žinoma mažai. Manoma, kad jis buvo susijęs su tapytojo Džiuzepės Čezario dirbtuvėmis Romoje. 1633−1640 ir 1641−1647 m. jis gyveno Šiaurės Italijoje. Tikriausiai gyveno Venecijoje. Jo darbai rodo labai gerą susipažinimą su Ticiano kūryba. Antrojo apsilankymo Š. Italijoje metu jis, tikėtina, dirbo su Frančesku Albaniu. Jo kūryba taip pat buvo reikšmingai paveikta Gverčino įtakos. 1641 m. Pjer Frančeskas apsilankė Koldreryje, kur pradėjo dekoruoti Naująją koplyčią *Madonna del Carmelo* bažnyčioje, kas buvo pirmuoju jo išlikusiu viešuoju užsakymu. Jis geriausiai žinomas mažų matmenų peizažais mitologiniais ir biblijiniais motyvais, kuriuose pasireiškė Venecijos ir Bolonijos mokyklų įtakos. 

1647 m. grįžęs į Romą Pjer Frančeskas Mola nutapė altorinį paveikslą *SS Domenico e Sisto* bažnyčioje, 1650−1652 m. dirbo ties „Bakcho ir Ariadnės" lubų freska *Palazzo Costaguti* rūmuose ir po to tapė Ravenos koplyčios šonines sienas *Il Gesu* bažnyčioje. 1656−57 m. nutapė freską „Juozapo pasisveikinimas su broliais" Kvirinalo rūmų Aleksandro VII galerijoje. Jis dirbo remiamas princo Kamilo Pamfili, dekoravo Pamfili rūmus Netūno ir Valmontonės vietovėse. 1659−1664 m. jis turėjo teisinių ginčų su princu, dėl ko viena jo lubų freska buvo sunaikinta ir pakeista M. Prečio darbu. Jis nestokojo įtakingų užsakovų Romoje, tarp kurių buvo popiežius Aleksandras VII ir galinga Kolonų giminė. 1662 m. Pjer Frančeskas užėmė Šv. Luko akademijos Romoje vadovo postą, iš kurio pasitraukė sekančiais metais dėl prastos sveikatos. Mirė 1666 m. Romoje. Jis buvo sukūręs karikatūrų.

Darbų galerija
--------------

* „Išvarymas iš Rojaus" (apie 1638 m. Nacionalinis Varšuvos muziejus)
* „Piemenų pagarbinimas" (1640−1650 m. Nimo dailės muziejus)
* „Šv. Jono Krikštytojo pamokslas dykumoje" (1650−1655 m. Thyssen-Bornemisza muziejus, Madridas)
* „Diana ir Endimionas" (apie 1660 m. Kapitolijaus muziejai, Roma)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pier Francesco Mola** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Britų muziejaus informacija
| Vitorija*Vitória* |
| --- |
|              |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

VitorijaVitorija

20°19′10″ p. pl. 40°20′20″ v. ilg.﻿ / ﻿20.31944°š. pl. 40.33889°r. ilg.﻿ / 20.31944; 40.33889﻿ (Vitorija (Brazilija))Koordinatės: 20°19′10″ p. pl. 40°20′20″ v. ilg.﻿ / ﻿20.31944°š. pl. 40.33889°r. ilg.﻿ / 20.31944; 40.33889﻿ (Vitorija (Brazilija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Pietryčių regionas |
| **Valstija** | Espirito Santas Espirito Santas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1551 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 330 526  |
| **Altitudė** | 12 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Vitorija |

**Vitorija** (port. *Vitória*) – miestas pietryčių Brazilijoje, saloje Atlanto vandenyno pakrantėje. Espirito Santo valstijos sostinė. Yra *Eurico de Aguiar Salles* oro uostas, du jūrų uostai (per juos išvežama geležies ir mangano rūda, kava), geležinkeliai į Rio de Žaneirą, Belo Horizontę. Tekstilės, maisto, odos ir avalynės pramonė. Veikia Espirito Santo, Vilja Veljos universitetai, yra XVI a. vyriausybės rūmai, XVII a. fortas, XX a. pr. katedra, teatras.

Istorija
--------

Gyvenvietė įkurta dėl indėnų antpuolių iš žemyno pasitraukusių portugalų 1551 m. ir pavadinta *Vila Nova do Espírito Santo*. Po pergalės prieš indėnus pervadinta į Vitoriją (iš portugalų k. „pergalė"). 1823 m. Vitorijai sutektas miesto statusas. 1927 m. miestą su žemynu sujungė tiltas, o 1941 m. pastatytas uostas, nulėmęs miesto spartų augimą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 93