recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Audris Kopustinskas** |
| --- |
| Gimė | 1945 m. balandžio 22 d. (78 metai)Kaunas |
| Sutuoktinis (-ė) | Gindra Kopustinskienė |
|  |
| Veikla | automatika ir telemechanika |
| Organizacijos | Kauno technologijos universitetas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Išsilavinimas | habilituotas technologijos mokslų daktaras |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Audris Kopustinskas** (g. 1945 m. balandžio 22 d. Kaunas) – Lietuvos automatikos ir telemechanikos inžinierius, habilituotas technologijos mokslų daktaras, pedagogas, Kauno miesto politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1967 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1998 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Nuo 1967 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas; nuo 1999 m. profesorius. 2002–2009 m. Europos Sąjungos sveikatos apsaugos mokslinių tyrimų programų (FP) ekspertas. Stažavo 1997 m. Linčiopingo ir 2001 m. Miuncheno bundesvero universitetuose.

1990–1995 m. Kauno miesto tarybos deputatas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų sritys – biomedicinos inžinerija (ultragarsinių metodų taikymas medicinoje, kompiuterinės diagnostikos vaizdų apdorojimas, kraujotakos matavimo metodų kūrimas), biofizika (ląstelių kvėpavimo greičio tyrimai). Išradimo (su G. Venciumi ir A. Jašinskiu) autorius. Paskelbė daugiau kaip 100 mokslinių straipsnių, dalis jų užsienio spaudoje, 10 mokomųjų knygų apie taikomąją elektroniką ir mikroelektroniką – integrinius grandynus, jų elementus, elektroninius matavimo prietaisus.

Bibliografija
-------------

* Pramoninė elektronika. Vadovėlis, d, 2, su kitais, 1991 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Audris Kopustinskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 774 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Audinių sutraiškymo sindromas**, kitaip *trauminė toksikozė*, *„crush" sindromas* – sunkus sveikatos sutrikimas, kurį sukelia raumenų ar kitų minkštųjų audinių suspaudimas, kurį gali sukelti užgriuvimas žemėmis, griuvėsiais ir kt. (dėl bombardavimo, žemės drebėjimo ir pan.). Sindromą 1941 m. Londono bombardavimo metu, aprašė britų gydytojas Erikas Baivotersas (*Eric Bywaters*)

Sindromas prasideda, kai baigiasi traiškantis suspaudimas. Pasireiškia:

* skausmas, dėl kurio atsiranda neurohumoraliniai ir neuroendokrininiai sutrikimai
* *trauminė toksemija*, atsirandanti toksinėms medžiagoms iš yrančių sutraiškytų audinių patekus į kraują
* hipovolemija (sumažėjęs kraujo kiekis kraujo induose), dėl kraujavimo į sutraiškytus audinius.

Vėliau prasideda ūminis inkstų nepakankamumas, kurį, spėjama, sukelia iš audinių į kraują patekęs mioglobinas, nes veikia nefrotoksiškai.

Audinių sutraiškymo sindromas turi tris stadijas:

1. ankstyvasis – (1-2 dienos) vyrauja šokas
2. tarpinis – (nuo 3 iki 8-12 dienos) vyrauja ūminis inkstų nepakankamumas
3. vėlyvasis – (iki 1-2 mėn) sveikimas

Kadangi sutraiškymo sindromas prasideda pašalinus spaudimą, D. Britanijoje suteikiantiems pirmą pagalbą nerekomenduojama išlaisvinti suspaustus audinius daugiau kaip 15 min. jei nėra čia pat paruoštos specializuotos pagalbos.

Literatūra
----------

* Bywaters EG, Beall D. Crush injuries with impairment of renal function. Br Med J 1941;1:427-32
* Sever MS et al. Management of Crush-Related Injuries after Disasters. NEJM 2006;354:1052-63
* Vileišis A, Kazakevičius R ir kt. (1991) Patologinė fiziologija
**Jungtinis Demokratinis Judėjimas** - susikūręs 2009 m. vasario 5 d. - piliečių tarpusavio pagalbos judėjimas, siekiantis ginti viešąjį interesą Lietuvoje informuojant visuomenę ir telkiant ją diskusijai aktualiausiais klausimais. Judėjimo moto skelbia - *tai, ką mes darome šiandien, lems kaip gyvensime rytoj!* Judėjimo pirmininkas - advokatas, teisininkas, buvęs seimo narys Kęstutis Čilinskas, steigiamosios grupės nariai - Algirdas Karčiauskas ir Vytautas Bakas.

Judėjimo užuomazgos atsirado 2008 m. vasarį po žurnalisto Artūro Račo inicijuotos gyventojų parašų rinkimo akcijos, siekusios, jų nuomone, visuomenei nenaudingo LEO LT įstatymo persvarstymo. Nepavykus surinkti reikiamų 50 tūkst. Lietuvos piliečių parašų, Kaune susibūrusi aktyvistų grupė nusprendė įsteigti judėjimą, kurio išsikeltas tikslas buvo kova prieš tuo metu įsigalėjusius oligarchinių struktūrų ir valstybės vadovų korupcinius ryšius. Judėjimas siekia sugriauti antidemokratinį precedentą susidariusį po to, kai vyriausybė ignoravo teisinę argumentaciją, aktus ir skaidrumo principus, priimdama, ne konkurso būdu išrinktai, mažai verslininkų grupei naudingą įstatymą.

Pagrindinis judėjimo tikslas, apibrėžtas įstatuose, yra inicijuoti, koordinuoti ir plėtoti asmenų veiklas: įtvirtinant Lietuvoje atvirą, teisingą, darnią pilietinę visuomenę bei teisinę valstybę; panaikinant teisines, politines ir ekonomines sąlygas korupcinio, oligarchinio valdymo egzistavimui.

Nuorodos
--------

* www.demokratija.eu Jungtinio Demokratinio Judėjimo svetainė Archyvuota kopija 2009-02-16 iš Wayback Machine projekto.

Išnašos
-------

1. ↑  www.ziniur.lt „Prie pietų stalo" 2009-02-19[neveikianti nuoroda]
| Radyščiaus piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Radyščiaus piliakalnisRadyščiaus piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°7′48.7″ š. pl. 24°1′59.4″ r. ilg.﻿ / ﻿54.130194°š. pl. 24.033167°r. ilg.﻿ / 54.130194; 24.033167Koordinatės: 54°7′48.7″ š. pl. 24°1′59.4″ r. ilg.﻿ / ﻿54.130194°š. pl. 24.033167°r. ilg.﻿ / 54.130194; 24.033167 |

 |
| Vieta | Varėnos rajonas |
| Seniūnija | Merkinės seniūnija |
| Aukštis | 10 m |
| Plotas | 30x34 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1965 |
| Registro Nr. | AR1387 / 22961, 22962, 3663 /A206KP |

**Radyščiaus piliakalnis su gyvenviete** – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22962) Varėnos rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Papiškių, Merkinės seniūnija. Pasiekiamas iš plento  **133**  Merkinė–Leipalingis , 1,2 km nuo sankryžos į Kibyšius pasukus lauko keliuku į kairę pietų kryptimi, pavažiavus 350 m, už trečios sodybos dešinėje paėjus per laukus ir slėnį į dešinę 200 m. pietvakarių kryptimi.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiros didesnės kalvos vakariniame krašte. Aikštelė ovali, orientuota pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 30 m ilgio, 34 m pločio, žemesniu vakariniu kraštu. Ją iš visų pusių juosia pylimas, kuris aukščiausias pietryčių pusėje – 1,5 m aukščio, 10 m pločio. Jo išorinis šlaitas – 4 m aukščio. Kitur pylimas yra 0,4 m aukščio, 4 m pločio. Šlaitai statūs, 10 m aukščio.

Piliakalnis apardytas arimų, apaugęs mišriais medžiais.

Pietryčių pusėje, 1,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta žiestos ir grublėtos keramikos.

Tyrimai
-------

1965 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 39000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Vainiūnų piliakalnis 12 km | Krištapiškių piliakalnis 12 km | Mikniūnų piliakalnis 21 km |  |
| Šlavantų piliakalnis 24 km |  | Merkinės piliakalnis 10 km |
| Černiauskų piliakalnis 13 km | Liškiavos piliakalnis 5 km | Dubičių piliakalnis 46 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 142–143 (Nr. 619)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.203
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.1993, p.63

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Radyščius
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Piritas |
| --- |
|  |
| Savybės |
| Kategorija | Mineralas, sulfidų klasė |
| Cheminė formulė | Geležies sulfidas, FeS2 |
| Identifikacija |
| Spalva | blyškiai auksinė |
| Brėžis | žalsvai juoda, rusvai juoda |
| Kristalo sistema | kubinė |
| Skalumas | netobulas |
| Lūžimai | labai nelygūs, kartais kriaukliniai |
| Kietumas pagalMoso skalę | 6,5 |
| Blizgesys | metalinis |
| Lūžio rodiklis | nepermatomas |
| Specifinis tankis | 4,95–5,10 |

**Piritas** – labiausiai paplitęs sulfidų klasės mineralas, geležies disulfidas (FeS2).

Šis mineralas randamas įvairiose uolienose. Susidaro tiek metamorfinėse, tiek nuosėdinėse uolienose. Randamas kvarco gyslose asociacijose su kitais sulfidais (galenitu, sfaleritu, chalkopiritu ir kt.), oksidais. Taip pat gali metasomatiškai pakeisti kitus mineralus. Didelės šio mineralo sankaupos gali būti panaudotos geležies gamybai.

Žodis piritas kilo iš graikų kalbos žodžio, reiškiančio „ugnis" (tikriausiai dėl pirito savybės žiežirbuoti, trinant su plienu). Piritas buvo naudojamas pirmųjų šaunamųjų ginklų saugikliuose. Dėl savo panašumo į auksą kartais vadinamas *kvailių auksu* (manoma, kad aukso karštligės metu buvo aukso ieškotojų, palaikiusių piritą auksu).

Piritas taip pat naudojamas juvelyrikoje, tačiau jo gaminių nėra daug, nes pirito kietumas yra mažas ir jis chemiškai reaguoja su aplinka.
| Užilės Alatau |
| --- |
| Didysis Almatos ežeras Užilės Alatau kalnuoseDidysis Almatos ežeras Užilės Alatau kalnuose |
| **Žemynas** | Azija |
| **Šalys** | Kazachstano vėliava KazachstanasKirgizijos vėliava Kirgizija |
| **Aukščiausias taškas** | Talgaro kalnas (4973 m) |
| **Koordinatės** | 43°03′00″ š. pl. 77°15′00″ r. ilg.﻿ / ﻿43.05000°š. pl. 77.25000°r. ilg.﻿ / 43.05000; 77.25000Koordinatės: 43°03′00″ š. pl. 77°15′00″ r. ilg.﻿ / ﻿43.05000°š. pl. 77.25000°r. ilg.﻿ / 43.05000; 77.25000 |
| **Uolienos** | granitas, konglomeratas, smiltainis, skalūnai |

**Užilės Alatau** (kaz. *Іле Алатауы*, kirg. *Иле алатоо*, rus. *Заилийский Алатау*) – kalnagūbris Tianšanio masyvo šiaurės vakaruose, driekiasi Kazachstano–Kirgizijos siena. Ilgis rytų–vakarų kryptimi 350 km. Aukštis siekia iki 4973 m (Talgaro kalnas). Kalnai sudaryti iš granito, konglomerato, smiltainio ir skalūnų. Būdingas aukštikalnių reljefas, vyraujantis aukštis 4000-4600 m. Masyvą giliai suraižę Ilio intakai, pietuose kalnai stačiai leidžiasi į Šiliko ir Čong Kemino slėnius.

Šlaituose plyti sausosios stepės, pereinančios į krūmynų stepes ir kalnų miškus. Aukštikalnėse driekiasi kalnų pievos. Ledynai užima 484 km².

Užilės Alatau yra populiarus turistinis Kazachstano objektas, čia yra slidinėjimo kurortų (Medeu), saugomų teritorijų (Almatos draustinis, Ilio-Alatau nacionalinis parkas). Šiaurinėje papėdėje įsikūręs Almatos didmiestis.

* Vaizdas į kalnus iš Almatos apylinkiųVaizdas į kalnus iš Almatos apylinkių
* Apsnigti kalnaiApsnigti kalnai
* Talgaro kalnasTalgaro kalnas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 151
Kiaulės papilvės riebalai
**Užkulas** – plona gyvulių riebalų plėvė, kuri supa vidaus organus (avies, karvės, kiaulės). Tai daugelio Europos tautų kulinarijoje naudojamas subproduktas, pvz. dešrų, mėsos pyragų, vyniotinių, paštetų ruošimui. Kaitinant riebalai ištirpsta beveik visiškai, bet jungiamojo audinio membranos išlieka, naudojamos užpildyti mėsos ruošiniu, išlaikyti patiekalo formą.

Užkulo patiekalų pavyzdžiai: Šveicarijoje – *atriau*, Prancūzijoje – *crépinette*, Kipre – *sheftalia*, Anglijoje – *faggot*, Italijoje *fegatelli*, Rusijoje, Ukrainoje – *salnik*.

Lietuvoje
---------

Žemaitijoje užkulas dar vadinamas užtrinu, o Aukštaitijoje – taukine. Šis patiekalas neseniai tapo sertifikuotu Lietuvos kulinarinio paveldo gaminiu.. Lietuvoje paprastai naudojama paskerstos kiaulės papilvės taukų plėvė (taukinė, įsnauja). Iš jos suriečia, susiuva ir padirba užkulą. Užkulas suvyniojamas, įdedant prieskonių, česnakų, druskos.

Senovėje tai buvo varguolių maistas, o šiais laikais užmirštas. Taip su prieskoniais paruošti kiaulės taukai kermošiuose būdavo pardavinėjami pintuose krepšiuose, kuriuose užkulą būdavo galima laikyti visus metus. Juo gardindavo barščius, bulvių sriubas, kopūstienę, valgydavo su košėmis, bet dažniausiai gardindavo šutintas bulves.

Gaminant **žemaitišką užtriną**, kiaulės papilvė (taukinė) gausiai pasūdoma, dar gausiau prieskoniuojama, susukama į pergamentinį arba kepimo popierių, laikoma šiltai, kol parūdija (pagelsta) ir įgauna jaučiamą gaižumą, graudumą. Po to savaitę šaltai rūkoma. Užtrinas gali būti išlaikomas kelerius metus. **Aukštaičių įsnauja** yra karšo rūkymo prieskoniuota kiaulės papilvė, kuria gardinamos sriubos, troškiniai ir košės.

Įvairūs posakiai: 

* *Gaspadorius be gaspadinės kaip barščiai be užkulo*
* *Iš geros kiaulės didelį užkulą padaro*
* *An pilviuko užkulas dedas*
* *Galva plika kaip užkulas*
* *Anų visi vaikai riebi kaip užkulas*
* *Paršelis riebus kaip užkulas*
* *Bėriai kaip užkulai nupenėti*

* Šveicariškas *atriau*
* *Atriau* su garnyru
* Strutienos dešrelės *crépinette*
* Slavų *salnik*
* Prancūziška veršienos dešra

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Užkulas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Association Fribourgeoise des Paysannes (Eds.). *Küche & Traditionen im Freiburgerland.* Editions Fragnière, Fribourg (Switzerland) 1996, p. 133
2. ↑  Crépinette. Food Dictionary at Epicurious.com.
3. ↑
4. ↑  Вильям Похлебкин. *Большая энциклопедия кулинарного искусства*, Сальник. Москва: Центрполиграф, 2010, ISBN 978-5-9524-4620-5
5. ↑  Senovinis užkulas – patiekalų skonio paslaptis (*gargzdai.lt*) Archyvuota kopija 2017-08-23 iš Wayback Machine projekto.
6. ↑  Pagiriamasis žodis lašiniams, arba lašiniai – ateities produktas
7. ↑  *Lietuvių kalbos žodynas Archyvuota kopija 2010-03-09 iš Wayback Machine projekto.* (t. I–XX, 1941–2002): Vilnius: LKI, 2005 m. (atnaujinta versija, 2008 m.)
| **Mindaugas Končius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1944 m. gegužės 12 d. (78 metai)Kaune |
|  |
| Veikla | inžinierius, Šiaulių miesto visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdis;
* Lietuvos centro sąjunga.

 |
|  |
| Alma mater | 
* Vilniaus pedagoginis institutas;
* 1970 m. Kauno politechnikos institutas.

 |

**Mindaugas Končius** (g. 1944 m. gegužės 12 d. Kaune) – inžinierius, Šiaulių miesto visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1963 m. baigė Kauno J. Jablonskio vidurinę mokyklą. Vilniaus pedagoginiame institute studijavo fiziką ir chemiją, 1970 m. Kauno politechnikos institute baigė radiotechniką ir įgijo radijo inžinieriaus specialybę.

1972–1990 m. gamyklos „Nuklonas", Šiaulių Televizorių gamyklos inžinierius bei Šiaulių politechnikumo radiotechnikos dalykų dėstytojas. 1990–1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas, tarybos pirmininko pavaduotojas, komisijos pirmininkas, tarybos sekretoriato vedėjas. 1995–1996 m. Šiaulių ligonių kasos vedėjas. 1996–2000 m. Seimo narys, nuo 2000 m. Šiaulių teritorinės ligonių kasos direktoriaus pavaduotojas, skyriaus vedėjas, vyriausiasis specialistas.

Dalyvavo Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio veikloje. Lietuvos centro sąjungos narys nuo įsteigimo, partijos valdybos narys, pirmininko pavaduotojas, Šiaulių skyriaus pirmininkas. Daliai LCS narių susijungus su Liberalų sąjunga, kartu su likusiais sąjungos nariais įsteigė Nacionalinę centro partiją, dabar – Lietuvos Centro partija. Buvo šių partijų pirmininko pavaduotojas, dabar Politinės tarybos pirmininko pavaduotojas.

Šiaulių UNESCO klubo narys.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos
-------

1. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Lietuvos centro partija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2008-09-15 iš Wayback Machine projekto.
| **Mindaugas Kuklierius** |
| --- |
|  |
| 2011 m. Kauno Kaziuko mugėje |
| Gimė | 1972 m. gegužės 19 d. (50 metų)Kauno r. |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis veikėjas |
| Organizacijos | Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerija |
| Pareigos | viceministras |
|  |
| Alma mater | 1996 m. Lietuvos žemės ūkio universitetas |

**Mindaugas Kuklierius** (g. 1972 m. gegužės 19 d.) – Lietuvos ekonomistas ir politinis veikėjas, LR ŽŪM viceministras.

Biografija
----------

1996 m. Lietuvos žemės ūkio universiteto Ekonomikos fakultete įgijo magistro laipsnį (specialybė – žemės ūkio ekonomika ir organizavimas).

1999–2000 m. Pietų Danijos universitete Odensėje įgijo diplomą pagal Europos studijų programą.
2006 m. studijavo politinius mokslus Birmingemo universitete, Anglijoje ir įgijo diplomą pagal šiuolaikinę Europos studijų programą.

1996 metais pagal studentų mainų programą mokėsi JAV Pietų Ilinojaus ir Ilinojaus universitetuose. Nuo 1993 m. gegužės iki 1994 m. rugsėjo stažavosi Danijos ūkininkų pieno ūkiuose.

1997–1999 m. dirbo Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerijos Tarptautinio bendradarbiavimo departamento direktoriumi.

2000–2001 metais – Lietuvos Respublikos žemės ūkio viceministru.

2001–2003 m. – Vilniaus banke dirbo ekonomistu, 2003–2005 m. – Banko Nord/LB (buvusiame Lietuvos žemės ūkio banke) – kredito analitikas. 2006–2007 m. buvo Lietuvos žemės savininkų sąjungos bei Lietuvos šeimos ūkininkų sąjungos ekspertu.

2007 m. – Lietuvos žemės savininkų sąjungos Tarybos pirmininkės pavaduotojas, 2007–2008 m. – Lietuvos mėsos perdirbėjų asociacijos direktorius. Nuo 2008 m. gruodžio iki 2009 m. balandžio mėn. – Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministro patarėjas.

2009 m. balandžio mėnesį paskirtas Lietuvos Respublikos žemės ūkio viceministru. Atsakingas už žemės ir maisto ūkį, kaimo plėtrą, ES ir tarptautinius ryšius.

Moka rusų, anglų ir vokiečių kalbas.

Vedęs. Pomėgiai: parodos, kelionės, žvejyba, naminiai gyvūnai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mindaugas Kuklierius[neveikianti nuoroda] (LR ŽŪM, CV)
Koordinatės: 55°54′20″ š. pl. 21°03′10″ r. ilg.﻿ / ﻿55.90556°š. pl. 21.05278°r. ilg.﻿ / 55.90556; 21.05278

 *Kitos reikšmės – Birutės kalnas (reikšmės).*
Birutės kalnas XIX a.
**Birutės kalnas** – reliktinė kopa, stūksanti Palangos botanikos parke, apie 150 m nuo Baltijos jūros. Ant kalno stovi Birutės koplyčia.

Kalva žemėlapiuose žymima nuo XVII a. 1965 m. papėdėjė pastatyta skulptūra „Tau, Birute" (autorė Konstancija Petrikaitė-Tulienė). 1989 m. aptiktos žynių kulto liekanos.

Kalno formos kaita
------------------

Iš šiaurės ir pietų prie Birutės kalno šliejasi žemesnių kopų gūbriai. Apie 40×40 m dydžio kalno aikštelė yra ištęsta šiaurės pietų kryptimi. Šiaurinė jos dalis yra žemesnė, o kyšulys į šiaurės vakarus, kur dabar yra laiptai, buvo suformuotas dirbtinai.

Dar 1878 m. žiūrint į kalną iš rytų pusės, aiškiai išsiskyrė pietiniame gale buvusi nedidelė aikštelė, apjuosta pylimais. Šaurinėje pusėje buvo nedidelė terasa, užsibaigianti kalno šlaitu. Vėliau, norint labiau iškelti koplytėlę, pylimai buvo nukasti ir suformuotas aikštelės tęsinys šiauriniame krašte. Sovietmečiu aikštelė dar kartą išlyginta, išmūrytos akmeninės atraminės sienelės, kitose vietose išvesti takai ir padaryti laiptai. 

Archeologų nuomone, Birutės kalno aikštelė yra nuniokota. Kasinėjimų metu nustatyta, kad dar senovėje yra nuslinkęs pietvakarinis kalno kraštas.

Birutės kalnas XIX a. pab.

Legenda
-------

Pagal pasakojimus, XIV a. Palangoje gyvenęs bajoras Vidmantas. Jis turėjo labai gražią ir kilnios širdies dukterį Birutę. Ji tapo vaidilute ir pasižadėjo visą gyvenimą kurstyti aukuro ugnį deivei Praurimei. Šį pasižadėjimą galėjo panaikinti tik kunigaikštis.

Iš karo žygio jodamas kunigaikštis Kęstutis, pamatęs Birutę ir pamilęs ją iš pirmo žvilgsnio, paprašė jos tekėti. Birutė sutiko. Tada Kęstutis liepė toje vietoje pastatyti rūmus, o kalną pavadinti jos vardu. Po vestuvių jie susilaukė sūnaus Vytauto. Po Kęstučio žūties Birutė atsisakė krikštytis, grįžo į Palangą ir apsigyveno jos vyro pastatytuose rūmuose. Čia ji pasižymėjo dideliu atidumu paprastiems žmonėms, kiek galėdama jiems stengėsi padėti. Už tai žmonės ją nepaprastai gerbė ir net laikė šventąja.

Mirusi kunigaikštienė buvo palaidota kalno viršūnėje. Jos kapą nuolat lankydavę ir krikščionys, prašydami palengvinti žemėje gyvenančių žmonių vargus. XVI a. kroninkas M. Strijkovskis liudija, kad žemaičiai ir kuršiai tą kalną vadinę šventos Birutės vardu.

Birutės kalno legenda įsitvirtino žmonių sąmonėje kaip simbolinis lietuviško atsparumo, tautinio išlikimo simbolis, kurio išraiška sovietinės okupacijos metais buvo visada gėlėmis žydintis menamas Birutės kalnas. Jis priminė ir pareigą, ir būtiną prisirišimą prie savo namų, savo kultūros ir Tėvynės.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Palangos šventykla
* Žemaičių Alka

Nuorodos
--------

* Бирута. Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона, Т. 3А (6) : Бергер — Бисы. С.-Петербургъ, 1891. **(**rus.**)**

Galerija
--------

* 
* 
* 
*
| Audra |
| --- |
|  |
| Menininkas | Džordžonė |
| Metai | apie 1507−1508 |
| Meno kryptis | Renesansas |
| Medžiagos, technika | aliejinis paveikslas, drobė |
| Matmenys | 82 cm × 73 cm |
| Miestas (vieta) | Venecija, Italija |
| Muziejus | Akademijos galerija |

**„Audra"** – italų renesanso dailininko Džordžonės (apie 1477–1510) paveikslas. Apibūdinamas vienu reikšmingiausių renesanso dailės peizažų. Saugomas Akademijos galerijoje Venecijoje.

Istorija
--------

Paveikslą „Audra" Marcantonio Michiel 1530 m. matė Venecijos įtakingo aristokrato Gabriele Vendramin kolekcijoje. Jis jį aprašė taip: „mažas peizažas su audra ir čigone su kareiviu". Šis paaiškinimas vėlesnių interpretuotojų buvo atmestas kaip labai paprastas. Atkreipiamas dėmesys, kad vyras yra ne kareivis, o moteris − ne čigonė. Kita vertus, paveikslas galbūt visai neturi jokios konkrečios temos. Džordžonė jį sukūrė tikriausiai prieš pat savo mirtį 1510 m. Jis buvo vienas pirmųjų dailininkų vakarietiškame mene, kuris įtaigumo siekdavo paveikslo nuotaika, o ne konkretaus turinio pavaizdavimu. Tyrimai rodo, kad vietoj kareivio figūros pradiniame eskize Džordžonė buvo nutapęs nuogą moterį. Tai gali rodyti, kad paveikslas iš pat pradžių neturėjo aiškaus plano ir dailininkas daug improvizavo jį tapydamas.

Paveikslo paskirtis nežinoma. Iš paveiksle esančių detalių neįmanoma nuspėti ar jis mitologinis, ar religinis, ar skirtas kuriai progai. To meto paveiksluose įvairios detalės turėjo simbolinę, metaforinę prasmę, tačiau Džordžonės kūrinyje jos yra tik spėjamos įvairių interpretuotojų. Paveiksle vaizduojama upė, miestas, kareivio ir nuogos moters su kūdikiu figūros pirmajame plane. Tolumoje vaizduojami artėjantys audros debesys, kuriuos iliuminuoja žaibas. Pirmojo plano žmonių figūros ramios, atsipalaidavusios. Ryšiai tarp kareivio ir moters su kūdikiu neaiškūs. Tarp įvairių scenos spėjimų: mitinis Apolono gimimas, Džordžonės šeima, Bokačo novelės herojai, biblijinė Mergelės Marijos ir Juozapo kelionė į Egiptą, bei daugelis kitų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Encyclopaedia Britannica
2. ↑  Bruce, Cole. Titian and Venetian painting, 1450–1590. Westview Press, – 1999. ISBN 0-8133-9043-5. p. 52
3. ↑  Settis, Salvatore. Giorgione’s Tempest. University of Chicago Press, 1994

Nuorodos
--------

* wga.hu
* smarthistory Archyvuota kopija 2014-10-15 iš Wayback Machine projekto.
| ***Circus cyaneus*** |
| --- |
| Javinė lingė (*Circus cyaneus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Vanaginiai paukščiai  *( Accipitriformes)* |
| Šeima: | Vanaginiai  *( Accipitridae)* |
| Pošeimis: | Lingės  *( Circinae)* |
| Gentis: | Lingės  *( Circus)* |
| Rūšis: | Javinė lingė  *( Circus cyaneus)* |

 |
| Binomas |
| ***Circus cyaneus***Linnaeus, 1766 |
| Javinės lingės paplitimas.Šviesiai žalia – perėjimo sritis,mėlyna – žiemojimo sritis,tamsiai žalia – gyvena ištisus metus |

**Javinė lingė** (*Circus cyaneus*) – vanaginių (*Accipitridae*) šeimos paukštis.

Paplitimas
----------

Eurazijoje paplitusi nuo Atlanto vandenyno iki Kamčiatkos ir šiaurės Primorės. Šiaurėje arealas siekia poliarines platumas (Kolos, Kanino pusiasalius, Anadyrio aukštupį). Pietuose gyvena iki Mandžiūrijos, Mongolijos, Altajaus, Krymo, Pirėnų. Gyvena Amerikose. 

Lietuvoje migracijos metu kartais pastebima. Peri labai retai.

Išvaizda
--------

Javinė lingė mažesnė už nendrinę lingę. Patinas nuo kitų lingių skiriasi baltu antuodegiu ir juodais sparnų galais. Sveria 336–390 g.

Elgsena
-------

Sutinkama atvirame kultūriniame kraštovaizdyje: ganyklose, pievose, upių slėniuose, lygumų ežerų pakrantėse. Lizdą krauna ant žemės iš žolių stiebų ir šiaudų. Deda 3–6 balsvus kiaušinius. Peri 32–39 dienas.

Mityba
------

Minta peliniais graužikais, žvirbliniais paukščiais, driežais, stambiais vabzdžiais.

Veisimasis
----------

Tai vienintelė vanagų genties rūšis, kuriai būdinga poligamija. Patinas poruojasi su keliomis patelėmis savo lizdinėse teritorijose, kurios vidutiniškai būna 2,6 km² ploto, bet gali siekti ir 150 km².

Kol patelės peri, patinas jas aprūpina maistu. Yra pastebėta, kad vienas patinas sezono metu gali turėti penkių patelių, bet gali būti ir tik viena ar dvi.

Lizdus javinės lingės suka ant žemės, dažniausiai tarp aukštų žolių. Lizdus suka patelės iš žolių, nendrių, šakelių ir kitų netoliese randamų medžiagų. Patinas paprastai atneša tik nežymią dalį medžiagos lizdui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Lietuvos fauna": Paukščiai 1. Vilnius, „Mokslas", 1991 m.
2. ↑  R. Macwhirter, K. Bildstein (1996). Northern Harrier, The Birds North America, 210:1-25.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Javinė lingė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Vikižodynas
| **Dmitrijus Algirdaitis** |
| --- |
| Černigovo didysis kunigaikštis |
|  |
| Andrius ir Dmitrijus Algirdaičiai susitiko su rusų kariuomene prieš Kulikovo mūšį |
| Gediminaičiai |
| Gimė | nežinoma |
| Mirė | 1399 m. |
| Tėvas | Algirdas |
| Motina | Marija |
| Sutuoktinis (-ė) | Ana |
| Vaikai | Glebas BrianskisIvanas KindirasMykolas TrubeckisSiemionas DruckisAleksandra Druckaduktė NN |
| Briansko kunigaikštis |
| Valdė | 1356-1379 m. |
| Pirmtakas | Michailas Aleksandrovičius |
| Įpėdinis | Romanas Michailovičius |
| Briansko kunigaikštis |
| Valdė | 1388-1399 m. |
| Pirmtakas | Romanas Michailovičius |
| Įpėdinis | Romanas Michailovičius |

Dmitrijaus Algirdaičio Brianskiečio lietuviška moneta, nukalta 1372–1376 m. Briansko kunigaikštystėje
**Dmitrijus Algirdaitis** (g. Vitebske – m. 1399 m. prie Vorsklos upės) – Briansko kunigaikštis (kartu titulinis Černigovo didysis kunigaikštis), Gediminaitis, Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo ir jo pirmosios žmonos Marijos sūnus. Lietuviškas vardas nežinomas. Kad nebūtų painiojamas su broliu Dmitrijumi Kaributu, dar vadinamas **Dmitrijumi Vyresniuoju**.

Biografija
----------

Nuo 1356 m. valdė Briansko žemę su Trubčevsku ir Starodubu. Atrėmė 1370 m. Maskvos didžiojo kunigaikščio Dmitrijaus Doniečio ir kitus puolimus. 1372 m. Dmitrijaus Doniečio ir Algirdo Liubutsko sutarties liudytojas.

Tėvui 1377 m. mirus prisidėjo prie brolio, Polocko kunigaikščio Andriaus maišto prieš jaunesnįjį brolį didijį kunigaikštį Jogailą, bet tiesiogiai su juo nekovojo. 1379 m. žiemą su šeima ir bajorais perėjo tarnauti Dmitrijui Doniečiui. Iš jo gavo valdyti Perejaslavlį (dab. Pereslavlis Zaleskis). 1380 m. vadovavo pulkui Kulikovo mūšyje.

1388 m. prisiekė Jogailai kaip Lenkijos karaliui, grįžo į Lietuvos Didžiąją Kunigaikštystę ir vėl valdė Brianską. Žuvo Vorsklos mūšyje. Iš jo sūnaus Mykolo kilo rusų kunigaikščių Trubeckojų (Trubeckių) giminė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mečislovas Jučas, Algirdas Matulevičius. *Dmitrijus Algirdaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 32 psl.

Nuorodos
--------
| Kretingos (Padvarių) akmuo su dubeniu |
| --- |
|  |
| 

Kretingos (Padvarių) akmuo su dubeniuKretingos (Padvarių) akmuo su dubeniu

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°53′57″š. pl. 21°14′55″r. ilg.﻿ / ﻿55.899272°š. pl. 21.248585°r. ilg.﻿ / 55.899272; 21.248585Koordinatės: 55°53′57″š. pl. 21°14′55″r. ilg.﻿ / ﻿55.899272°š. pl. 21.248585°r. ilg.﻿ / 55.899272; 21.248585 |

 |
| Vieta | Kretingos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Kretingos miesto seniūnija |
| Aukštis | 0,93 m |
| Plotas | 0,0001 ha |
| Naudotas | I tūkstantmetis – II tūkstantmečio vidurys |
| Žvalgytas | 1939, 1966 m. |

**Kretingos (Padvarių) akmuo su plokščiadugniu dubeniu**, vadinamas *Aukuru* – mitologinis akmuo Kretingoje, Vilniaus gatvėje, Kretingos muziejaus parko parteryje.

Apibūdinimas
------------

Dubenėtas akmuo tamsiai rusvas, stambaus grūdėtumo, apskritas, nežymiai išgaubtais ir glotniai aptašytais šonais, 81–93 cm aukščio. Viršutinė jo plokštuma glotni, 1,09 m skersmens, nuolaidėja link kraštų. Ties jos viduriu, arčiau vieno krašto iškaltas 40 cm skersmens, 11–12 cm gylio plokščiadugnis dubuo statmenomis sienelėmis.

Istorija
--------

Akmuo vadinamas *Aukuru*. Seniau jis buvo Padvarių kaime (Kretingos seniūnija), Burkštino upelio kairiojo kranto aukštumoje. Gulėjo paverstas ant šono netoli Padvarių senovės laukų. 

1966 m. kraštotyrininko Igno Jablonskio iniciatyva parvežtas į Kretingą, pastatytas priešais kino teatrą „Žilvinas", 1982 m. perkeltas į Kretingos muziejaus kiemą.

1972–1986 m. – respublikinės reikšmės archeologijos paminklas (AR484).

### Tyrimai

1939 m. akmenį aptiko, 1966 m. aplinką žvalgė Ignas Jablonskis. Kultūrinio sluoksnio nerasta. 

Akmuo preliminariai datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio viduriu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ignas Jablonskis. Dubenėtieji akmenys Kretingos ir Skuodo rajonuose. - Kraštotyra. - Vilnius, 1969. - P. 114–115  
Vykintas Vaitkevičius. Senosios Lietuvos šventvietės: Žemaitija. - Vilnius: Diemedis, 1998. - P. 88
2. ↑  Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas. - Vilnius, 1973. - P. 134

* Rimantas Matulis. Istoriniai akmenys. - Vilnius, 1990. - P. 57, Nr. 69
| Kairo tarptautinis stadionas |
| --- |
|  |
| Oficialus pavadinimas | ستاد القاهرة الدولي |
| Vieta | Nasras, Kairas, Egiptas |
| Koordinatės | 30°4′8.81″ š. pl. 31°18′44.40″ r. ilg.﻿ / ﻿30.0691139°š. pl. 31.3123333°r. ilg.﻿ / 30.0691139; 31.3123333Koordinatės: 30°4′8.81″ š. pl. 31°18′44.40″ r. ilg.﻿ / ﻿30.0691139°š. pl. 31.3123333°r. ilg.﻿ / 30.0691139; 31.3123333 |
| Atidarytas | 1956 m. |
| Renovuotas | 2005 m. |
| Paviršius | veja |
| Talpa | 75 000 |
| Nuomininkai | ZamalekEl AhlyEgiptas Egiptas |

**Kairo tarptautinis stadionas** – olimpinio standarto, daugiafunkcinis stadionas su 75 000 sėdimų vietų. Tai antras pagal dydį stadionas Arabų pasaulyje. Jis yra svarbiausias stadionas visame Egipte ir jo regione, nes stadione vyksta svarbiausios futbolo žaidynės. Taip pat, jis yra 69 pagal dydį pasaulyje. Stadionas yra Nasre, priemiestyje į šiaurės rytus nuo Kairo. Stadionas yra apie 10 km į Vakarus nuo Kairo tarptautinio oro uosto ir apie 10 km nuo Kairo miesto centro.

Stadionas buvo užbaigtas statyti 1960 m. ir liepos 23 d. iškilmingai atidarytas prezidento Gamalio Abdelio Nasero.

2005 m. ruošiantis 2006 metų Afrikos taurei stadionas buvo renovuotas iki XXI amžiaus standarto.

Kairo stadionas žinomas dėl jo stulbinančios atmosferos ir labai didelės talpos. Prieš naujų kėdžių sudėjimą visuose skyriuose 2005 metais, jis sugebėjo sutalpinti daugiau žmonių negu buvo ketinama. Varžybose tarp „El Zamalek" ir „El Ahly" klubų stadionas sutalpino net 120 000 žmonių. Gerbėjai sugebėjo susispausti ir sėdėti ant laiptų.

Kairo tarptautinis stadionas yra stiprus Egipto futbolo simbolis. Beveik visos svarbios varžybos ten yra rengiamos. Jis turi labai turtingą istoriją į kurią įeina ir Hosamo Hasano įžymusis įvartis su galva, daugelis Afrikos taurių turnyrų ir įžymiosios varžybos tarp „El Zamalek" ir „El Ahly" klubų.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kairo tarptautinis stadionas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Nuotraukos Archyvuota kopija 2009-02-15 iš Wayback Machine projekto. worldstadiums.com svetainėje Archyvuota kopija 2006-03-16 iš Wayback Machine projekto.
* Nuotraukos fussballtempel.net svetainėje
XIX a. Parašuramos ikonografija
**Parašurama** (skr. परशुराम = IAST: *Paraśurāma* „Rama su kirviu") – vienas iš Višnaus įsikūnijimų, paprastai nurodomas kaip šeštasis iš devynių jo avatarų. Jis šlovinamas kaip brahmanų klasės gynėjas nuo kšatrijų.

Parašurama gimęs brahmanų Bhargavų giminėje (Bhrigaus palikuonis), Džamadagnio ir Renukos sūnus. Sykį, užpykęs ant žmonos, Džamadagnis pareikalavęs savo sūnų motinai nukirsti galvą. Visi atsisakė, tik jauniausias Parašurama nedvejodamas įvykdė tėvo nurodymą. Kai tėvas paklausė, kokio atpildo Parašurama norįs, šis paprašė grąžinti motinos gyvybę.

Džamadagnio protėviai nuo seno buvo Hehėjų dinastijos kunigai, tačiau karalius Ardžuna Kartavyrja nužudė Džamadagnį ir atėmė jo troškimų karvę (Kamadhenu). Parašurama prisiekė atkeršyti ir išnaikinti kšatrijus, kad jų kraujas užpildytų penkis ežerus. Grąžinęs brahmanų valdžią, Parašurama pasitraukė į Mahendros kalnus. Pasakojimas apie Parašurama patenka į kovų tarp Bhargavų ir kšatrijų istorijų ciklą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Мифы народов мира. *Парашурама* , П. А. Гринцер – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
2. ↑  *Paraśurāma*.0Bruce M. Sullivan. Historical Dictionary of Hinduism. The Scarecrow Press, 1997.0p. 157–158


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Parašurama** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Bhagavadgyta, XIX amžiaus rankraštis.
**Bhagavadgyta** (skr. भगवद्गीता = IAST: *Bhagavadgītā* – 'dieviškoji giesmė') – Indijos ir pasaulio vaišnavų religinis tekstas, vienas svarbiausių hinduizmo šventųjų tekstų. Jame nupasakojama Krišnos ir princo Ardžunos filosofiniai pokalbiai prieš Kurukšetros mūšį.

Tekste princas Ardžuna pradeda abejoti savo jėgomis, suprasdamas, kad jis kovos su savo giminaičiais, draugais ir buvusiais mokytojais. Ieškodamas patarimo, jis kreipiasi į Krišną klausdamas, kaip jam elgtis mūšyje. Krišna pataria jam sekti dharmą.

Bhagavadgytą sudaro aštuoniolika skyrių ir apie 700 dvieilių – šlokų, kuriuose išdėstomi karma, džniana, radža ir bhakti jogos principai. Bhagavadgyta yra viena iš sudėtinių „Mahabharatos" epo dalių (aštuoniolika skyrių iš šeštosios dalies – „Bhyšma Parva").

Pirmasis Bhagavadgytą į lietuvių kalbą 1940 m. išvertė filosofas Vydūnas; jis pateikė ir filosofinių komentarų (išleista 1947 Detmolde, Vokietija). 1990 m. išleistas Tarptautinės Krišnos sąmonės parengtas leidimas su originaliu sanskrito tekstu, pažodiniu ir prasminiu teksto vertimu bei išsamiais šios organizacijos įkūrėjo A. C. Bhaktivedantos Svamio Prabhupados komentarais. Eiliuotą literatūrinį vertimą parengė ir išleido (2000 m.) poetas Alfonsas Bukontas.

Tiesos
------

Bhagavadgitoje aprašomos 5 vaišnavų tiesos:

* Išvara (aukščiausias valdovas)
* Džyva (siela)
* Prakritė (materija)
* Karma (veiksmas)
* Kala (laikas)

Nuorodos
--------

* 1784 m. vertimo Bhagavadgyta
* 1882 m. vertimo Bhagavadgyita

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Bhagavadgyta***
XVII a.. Bhagavata puranos sanskritinis rankraštis su miniatiūromis (Radžasthanas, tikėtina, Mevaro kunigaikštystė)
**Bhagavata purana** (skr. भागवतपुराण = IAST: *Bhāgavata Purāṇa* „viešpaties sakmė"), dar vadinama ***Šrymad Bhagavatam*** (*Śrīmad Bhāgavatam*) – viena iš puranų (tam tikro pobūdžio hinduistinių pasakojimų rinkinys), skirta daugiausia Višnui ir jo avatarai Krišnai. Bhagavata purana sudaryta 12 knygų, 332 skyrių. Svarbiausia laikoma 10 knyga, kurioje pasakojama apie Krišnos vaikystę. Be to, kaip ir kitos puranos, aprašo kosmologiją, geneologijas, mitologiją, geografiją, legendas, šokius, jogą. Joje aprašomas „pieno vandenyno plakimo" mitas. Bhagavata purana datuojama apie VIII–X a. Vėliau dar nesyk pildyta (kai kurios dalys yra net iš XVIII a.), versta į skirtingas kalbas todėl turi skirtingų redakcijų.

Bhagavata purana kartu su „Bhagavadgyta" yra vienas pagrindinių Gaudija vaišnavų šventraščių.

Bhagavata purana buvo verčiama į Europos kalbas, iliustruojama, turėjo didelės įtakos Indijos viduramžių amžių literatūrai, miniatiūrų mokykloms.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sheridan, Daniel (1986). The Advaitic Theism of the Bhāgavata Purāṇa. Columbia, Mo: South Asia Books.
2. ↑  Kazimieras Seibutis. *Bhagavata purana*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003

Nuorodos
--------

* Visas tekstas sanskritu
* Angliškas vertimas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

2007 m. Saturn Aura Šiaurės Amerikos metų automobilis
2007 m. Chevrolet Silverado Šiaurės Amerikos metų visureigis
**Metų automobilis** (angl. *Car of the Year*) – įvairių leidinių bei organizacijų organizuojami geriausio automobilio rinkimai. Frazės kūrėju laikomas žurnalas Motor Trend, kuris pirmą kartą išrinko savo metų automobilį 1949 metais. Žurnalas metų automobilį renka iki šių dienų.

Metų automobilius renka ne tik žurnalai, renkami šalies, žemyno ir net pasaulio metų automobiliai, bei visureigiai. Keletas pavyzdžių:

* Lietuvos metų automobilis
* Europos metų automobilis
* Pasaulio metų automobilis
* Šiaurės Amerikos metų automobilis
* Kanados metų automobilis
* Japonijos metų automobilis
* Tarptautinis metų automobilis
* *Motor Trend* žurnalo metų automobilis
* *Car and Driver* žurnalo 10 geriausių
* *Wheels* žurnalo metų automobilis
* *Road & Track* žurnalo 10 geriausių
* *Green Car Journal*
**Mevlan Adili**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Mevlan Adili |
| Gimimo data | 1994 m. kovo 30 d. (29 metai) |
| Gimimo vieta | Skopjė, Makedonija |
| Ūgis | 1,86 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2012–2015  2015  2015–2017  2017  2018 2019 20192019–20202020–2022 | ShkupiŠkendijaShkupiUTA AradŠkendijaFK Žalgiris→ Žalgiris BFK ShkupiVllaznia Shkodër | 52 0(6)02 0(0)45 0(2)27 0(1)22 0(1)09 0(0)04 0(0)16 0(0)82 0(1) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022. |

**Mevlanas Adili** (g. 1994 m. kovo 30 d.) – Makedonijos futbolininkas, gynėjas.

Karjera
-------

Žaidėjas rungtyniavo gimtinėje bei Rumunijos lygose. Kitados atstovavo Makedonijos U-21 rinktinei.

### Vilniaus "Žalgiris"

2019 m. sausio mėnesį pasirašė sutartį su Vilniaus „Žalgiriu".

Komandai atstovavo A lygoje devyneriose rungtynėse. Suspėjo užsidirbti dvi raudonas kortas. 

Kol turėdavo praleidinėti A lygos rungtynes, žaisdavo už Žalgiris B ekipą. Už žalgirio jaunimo komandą sužaidė ketverias rungtynes.

2019 m. birželio 19 d. pranešta, kad abipusiu susitarimu sutartis su futbolininku nutraukta.

### Vėlesnė karjera

Grįžęs į Balkanus 2019–2020 m. sezone rungtyniavo FK Shkupi, o 2020–2022 m. atstovavo Vllaznia Shkodër.

Pasiekimai
----------

### Klubiniai

su KF Shkëndija
* **Makedonijos Pirma lyga: 1**

Čempionas: 2017–18
* **Makedonijos futbolo taurė: 1**

Nugalėtojas: 2017–18

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2019-01-15 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* SOFASCORE
* Transfermarkt
* FK ŽALGIRIO svetainė
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |



|  |
| --- |
| **Mars Reconnaissance Orbiter** |
|  |
| **Organizacija:** | NASA |
| **Šalis:** |  JAV |
| **NSSDC ID:** | 2005-029A |
| **Misijos tikslas:** | Marsas |
| **Misijos tipas:** | Dirbtinis palydovas |
| **Paleidimo data:** | 2005 m. rugpjūčio 12 d. |
| **Paleidimo vieta:** | Kenedžio kosminių skrydžių centras, JAV |
| **Paleidimo įrenginys:** | nešančioji raketa „Atlas V-401" |
| **Masė:** | 2180 kg |
| **Misijos rezultatas:** | vyksta iki šiol |

  

**Mars Reconnaissance Orbiter (MRO)** – NASA universalus dirbtinis Marso palydovas, skirtas Marsui tyrinėti iš orbitos. Šis palydovas kainavo 720 milijonų dolerių ir jį sukonstravo kompanija „Lockheed Martin". „MRO" buvo paleistas 2005 m. rugpjūčio 12 d. 2006 m. kovo 10 d. pasiekė Marso planetą, o visus tyrimus pradėjo 2006 m. lapkritį.

„MRO" turi daugybę tyrimams skirtų instrumentų - kamerų, spektrometrų, radarų, skirtų sausumos dariniams, stratigrafijai, mineralams ir ledui tirti. „MRO" kloja kelią ateities misijoms į Marsą, ieškodamas tinkamų vietų aparatų nusileidimams, tikrina oro sąlygas ir bando naują telekomunikacijos sistemą. „MRO" naujoji telekomunikacijos sistema leis jam perduoti daugiau informacijos, negu visi tarpplanetiniai aparatai perdavė kartu sudėjus. 

„MRO" prisijungė prie dabar Marse dirbančių palydovų ir marsaeigių „Mars Express", „2001 Mars Odyssey", „Spirit" ir „Opportunity".
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **Mars 1969A** |
|  |
| **Organizacija:** | SSRS |
| **Misijos tikslas:** | Marsas |
| **Misijos tipas:** | dirbtinis palydovas |
| **Paleidimo data:** | 1969 m. kovo 27 d. |
| **Paleidimo įrenginys:** | raketa-nešėja*Proton* |
| **Misijos rezultatas:** | nesėkminga |

**Mars 1969A** (dar žinomas **Mars 69A** vardu) – SSRS kosminis aparatas, skirtas Marso tyrimams. Šis aparatas buvo identiškas kitam kosminiam aparatui, taip pat skirtam Marso tyrimams – *Mars 1969B*. Abu aparatai susidėjo iš dirbtinio palydovo ir zondo skirto atmosferai tirti. SSRS vyriausybė apie šią misiją niekada oficialiai nepranešė.

Po 2 metų tobulinimų, *Mars 1969A* buvo paleistas 1969 kovo 27 Proton raketa. Pirmos dvi raketos pakopos veikė gerai, tačiau dėl atramos gedimo trečioji pakopa, po 438,66 sekundžių po paleidimo, išsijungė, to pasekmė – visos raketos sprogimas. Nuolaužos nukrito kažkur Altajaus kalnuose.

*Mars 1969A* turėjo fotografuoti Marso paviršių naudodamasis 3 kameromis. Kiti prietaisai: radiometras, vandens garų ieškiklis, spektrometrai.
| Ūdriškių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Ūdriškių piliakalnisŪdriškių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°29′2.6″ š. pl. 25°53′24.2″ r. ilg.﻿ / ﻿55.484056°š. pl. 25.890056°r. ilg.﻿ / 55.484056; 25.890056Koordinatės: 55°29′2.6″ š. pl. 25°53′24.2″ r. ilg.﻿ / ﻿55.484056°š. pl. 25.890056°r. ilg.﻿ / 55.484056; 25.890056 |

 |
| Vieta | Utenos rajonas |
| Seniūnija | Tauragnų seniūnija |
| Aukštis | 22 m |
| Plotas | 15x8 |
| Naudotas | I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1970 |
| Registro Nr. | AR1348 / A937 / 3624 |

**Ūdriškių piliakalnis**, *Piniginis kalnas, Urviškės, Rūgšteliškis, Vilkiškė* – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 3624; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1348; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A937) Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, Balčių miške, Tauragnų seniūnija. Pasiekiamas nuo kelio Sirvydžiai – Minčia ties Antabaltės rytiniu galu antru didesniu keliuku pasukus į dešinę pietuosna, pavažiavus 1,9 km pro negyvenamą sodybą, prieš iškirsto miško plotą pasukus į dešinę šiaurėn apleistu keliu, pakilus ant kalvos ir paėjus į kairę vakarų kryptimi 250 m – yra už slėnio kitoje kalvoje, Minčios girininkijos 90 kvartalo centrinėje dalyje. Piliakalnis sunkiai randamas, nes miškingoje vietovėje nėra aiškesnių orientyrų.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 15x8 m dydžio. Pietiniame šlaite, 2 m žemiau aikštelės yra 4 m pločio terasa, 2,5 m žemiau jos – antra 3 m pločio terasa. Šiauriniame šlaite, 2 m žemiau aikštelės yra 4 m pločio terasa, 1,5 m žemiau jos – antra 3,5 m pločio terasa, 2 m žemiau kurios – trečia 4 m pločio terasa. 1 m žemiau šios terasos yra 15x7 m dydžio terasa – kalvos galas. Rytiniame šlaite, 1 m žemiau viena kitos yra dvi 1-2 m pločio terasos. Šlaitai statūs, 20-22 m aukščio.

Aikštelė ir antra terasa apardytos duobių. Piliakalnis apaugęs pušimis su krūmų pomiškiu.

Tyrimai
-------

1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Kultūrinio sluoksnio ir įtvirtinimų nepastebėta. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 21000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Jonaukos piliakalnis 2 km | Antabaltės piliakalnis 1,8 km | Tolimėnų piliakalnis 11 km |  |
| Klykių piliakalnis 8 km |  | Garbšių piliakalnis 14 km |
| Tauragnų piliakalnis 7 km | Taurapilio piliakalnis 4,5 km | Šeimaties piliakalnis 4 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 171 (Nr. 764)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.200
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 274–275.
* Gintautas Zabiela. Piliakalniai // Utenos krašto enciklopedija. Vilnius, 2001. p. 56-57.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Ūdriškės
| Ūdekų vėjo malūnas |
| --- |
| Ūdekų malūnas 2019 m. |
| 

Ūdekų vėjo malūnasŪdekų vėjo malūnas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°09′08″š. pl. 24°01′03″r. ilg.﻿ / ﻿56.15213°š. pl. 24.01737°r. ilg.﻿ / 56.15213; 24.01737Koordinatės: 56°09′08″š. pl. 24°01′03″r. ilg.﻿ / ﻿56.15213°š. pl. 24.01737°r. ilg.﻿ / 56.15213; 24.01737 |

 |
| Vieta | Pakruojo rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Linkuvos seniūnija |
| Plotas | 394 m² |
| Registro Nr. | u.k.16038 / S88 / AtV1068 |

**Ūdekų vėjo malūnas** – kepurinis, akmeninis–medinis vėjo malūnas, stovintis Pakruojo rajone, Linkuvos seniūnijoje, Ūdekų kaime, Pakalnės gatvėje. Pasiekiamas išsukus iš kelio  **211**  Linkuva–Žeimelis  į vakarus, link Gudžiūnų.

1993 m. objektas paskelbtas valstybės saugomu inžinerinio paveldo paminklu.

Šalia malūno – apleistas pagalbinis pastatas

Konstrukcija
------------

Malūnas kompaktinis, aštuoniakampio plano, 4 aukštų, su kupolo formos kampuota kepure. Pirmo aukšto sienos - lauko akmenų mūro, aukščiau – medinės, karkasinės konstrukcijos sienos 

Išlikusi malūno technologinė įranga:

* statvolio viršutinis krumpliaratis (sandėliuojamas kepurėje, statvolis neišlikęs);
* sparninis velenas ir sparninis krumpliaratis;
* medinio juostinio stabdžio mechanizmas;
* ketinė sparninio veleno galva;
* akmeninis guolis sparninio veleno drūtgaliui;
* malūno liemens ir kepurės sujungimo mechanizmas.

Istorija
--------

Malūnas pastatytas apie 1902 m. Pirmasis pastato savininkas buvo Šurna, vėliau - Nociunskis, Plūkas. 1914 m. malūną iš Plūko nupirko Linkavičių dvaro eigulys Karolis Rozenfeldas. 

Apie 1931 m. malūne buvo įrengtas garo katilas. Naudotas girnoms sukti, kai nebūdavo vėjo. Garo katilas veikė apie ketverius metus. 

Pokaryje, 1948 m. malūną perėmė Joniškio apskrities pramonės kombinatas. Sparnai malūnui buvo reikalingi iki 1959 m. kuomet buvo įvesta elektra. XX a. pabaigoje malūnas rekonstruotas, pritaikytas pobūviams, laisvalaikio praleidimui - įrengta sauna su baseinu, pobūvių salės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 16038 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ūdekų vėjo malūnas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Lietuvos vėjo malūnai. Ūdekų vėjo malūnas