recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Dvigrašis** – Lenkijos sidabro moneta, kaldinta 1648–1668 ir 1766–1782, 1785–1786 m.

Jono Kazimiero dvigrašis
------------------------

Valdant Jonui Kazimierui kaldintas Bydgoščiaus ir Vschovos pinigų kalyklose, t. p. Elbingo, Gdansko, Torūnės miestuose.

Lenkiškų monetų averse – erelis, legenda. Reverse – karūnuota legenda *GROS ARG DVPL REGN POLON*, data, kalyklos laikytojo ženklas. Masė 1,246 g, skersmuo 19–20 mm.

Elbingo ir kt. miestų dvigrašių averse – valdovo portretas, legenda. Reverse – miesto herbas, legenda *II GROS DVPL CIV ELBING (GEDANEN, TORN)*, data.

Stanislovo Augusto Poniatovskio dvigrašis
-----------------------------------------

Valdant Stanislovui Augustui Poniatovskiui, kaldintas Varšuvos pinigų kalykloje iš sidabro. Averse herbas, legenda, reverse - legenda *2 GR CLX EX MARCA PURA COL*. Masė 3,34 g, skersmuo 23–23,6 mm. Nukaldinta bandomųjų monetų (averse karūnuota valdovo monograma, reverse alegoriniai vaizdai).
Koordinatės: 55°22′43″š. pl. 22°24′57″r. ilg.﻿ / ﻿55.378513°š. pl. 22.41574°r. ilg.﻿ / 55.378513; 22.41574

| Lomių dvaras |
| --- |
| Lomių dvaro svirnas 2008 m. Lomių dvaro svirnas 2008 m. |
| Vieta | Treinoji |
| Įkurtas | XIX a.pab |
| Bajorų giminės | E. Šulcas, Fetingis |

**Lomių dvaras** - dvaras Treinojoje (Tauragės rajonas, Mažonų seniūnija), greta Lomių, prie kelio  **4520**  Šakvietis–Lomiai–Eidintai . Architektūrinę, istorinę, kraštovaizdinę vertę turinti Lomių dvaro sodyba į Lietuvos nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą įrašyta 2003 m. gruodžio 31 d. Sodybos kompleksui priklauso: svirnas (XIX a. pab.– XX a. pr.), namas (XX a. pr.) ir parko fragmentai.

Parkas
------

Lomių parką XIX a. įkūrė dvarininkai Šulcai. Prieš Antrąjį pasaulinį karą E. Šulcui priklausė apie 300 ha žemės, malūnas, plytinė, daug kitų pastatų. Per karą dvarą valdė Fetingis.

Parkas mišrus ant kalvelės. Jos papėdėje teka Šunijos upelis. Iš parko pusės atsiveria puikūs vaizdai į gretimas apylinkes, esančias kitame upelio krante. Parke vyrauja vietiniai medžiai: paprastasis ąžuolas, paprastasis uosis, mažalapė liepa, paprastasis klevas, paprastasis šermukšnis, drebulė, paprastoji ieva. Iš pačių pirmųjų pasodintų medžių išliko europinių maumedžių (aukštis – 25–30 m, skersmuo – 70–92 cm), paprastieji kaštonai (čia jų atskiras medynėlis), didžialapės liepos.

Nuotraukos
----------

* Lomių parkeLomių parke
* Atnaujinamas Lomių dvaro svirnasAtnaujinamas Lomių dvaro svirnas
* Svirnas 2022 m.Svirnas 2022 m.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lomių dvaras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  „Dvaras". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Dvarai. Tauragės raj. sav. *regionunaujienos.lt*
3. ↑  Kavalerijos generolas gyveno Lomiuose *kurjeris.lt*
| *Got to Be There* |
| --- |
|  |
| Michael Jackson studijinis albumas |
| Išleistas | 1972 m. sausio 24 d. |
| Įrašytas | 1971-1972 |
| Žanras | RitmenbliuzasPopSoul |
| Trukmė | 35:45 |
| Įrašų kompanija | Motown |
| Prodiuseris | Hal Davis,Willie Hutch |
| Apžvalgos |
| * Allmusic  nuor.
 |
| Michael Jackson chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  |  | „Ben" (1972) |

 |

**Got to Be There** – amerikiečių dainininko Michaelo Jacksono pirmasis studijinis albumas. Dar paauglio įrašytas albumas buvo išleistas 1972 m. sausio 24 d.

Pasiekimai
----------

Albumas Billboard 200 reitinguose pasiekė 14-tą, o JAV R&B reitinguose – 3 vietą.

Dainų sąrašas
-------------

(numeris, daina, prodiuseris, trukmė)

  
1. „Ain’t No Sunshine" Bill Withers 4:09
  
2. „I Wanna Be Where You Are" Leon Ware, T-Boy Ross 3:01
  
3. „Girl Don’t Take Your Love From Me" Willie Hutch 3:46
  
4. „In Our Small Way" Beatrice Verdi, Christine Yarian 3:34
  
5. „Got to Be There" Elliot Willensky 3:23
  
6. „Rockin' Robin" Leon Rene 2:31
  
7. „Wings of My Love" Corporation 3:26
  
8. „Maria (You Were the Only One)" L. Brown, Linda Glover, George Gordy, Allen Story 3:41
  
9. „Love Is Here and Now You’re Gone" Holland-Dozier-Holland 2:51
  
10. „You’ve Got a Friend" Carole King 4:53
Koordinatės: 55°22′19″š. pl. 22°25′02″r. ilg.﻿ / ﻿55.3719°š. pl. 22.4171°r. ilg.﻿ / 55.3719; 22.4171

|  |
| --- |
| **Lomių pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Lomių pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Lomių pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Mokyklos g. 12, Lomiai |
| **Direktorius(-ė)** | Saulius Kasperavičius |
| **Mokinių skaičius** | 115 |
| **Įkūrimo data** | 1923 m. |
| **Uždarymo data** | 2020 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 15 |

**Tauragės rajono Lomių pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Lomiuose (Tauragės rajonas), vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190471693. Steigėjas Tauragės rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

1923 m. įkurta mokykla. 1965 m. persikėlė į naują pastatą, kuriame vis dar veikia dabartinė mokykla.

2007 m. kaip Lomių pagrindinės mokyklos pradinis skyrius prijungta Šakviečio mokykla. Lomių pagrindinė mokykla 2020 m. reorganizuota prijungiant prie Skaudvilės gimnazijos, tapo pradinio ugdymo skyriumi. Vėliau skyrius uždarytas.

Direktoriai
-----------

* Saulius Kasperavičius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tauragės r. Lomių pagrindinė mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-06-17).
2. ↑  Bazinienė, Elena; Užkurienė, Lolita. *Lomiai amžių sandūroje: žmonės, įvykiai, statiniai*. Printėja. ISBN 978-609-445-167-6.
3. ↑  Daiva Sitnikienė. Milijonus kainavusios mokyklos likimas - vienos šeimos rankose. 2011-08-22, Lrytas.lt (tikrinta 2022-05-07).
4. ↑  Lomių mokykla liks tuščia *taurageszinios.lt*
Harley Davidson motociklo dviejų cilindrų keturtaktis vidaus degimo variklis.
**Variklis**, **motoras** – energijos rūšies keitimo įtaisas, verčiantis kokios nors rūšies energiją į mechaninę. 

Mechaniniuose varikliuose darbą dažniausiai atlieka sukdamasis rotorius, slankiodamas stūmoklis ar išmetamas iš reaktyvinės tūtos darbo kūnas .

Varikliai skirstomi į:

* Pirminius – tiesiogiai verčiančius gamtinę energiją į mechaninę (Pvz. vėjo malūnas, vandens malūnas, hidraulinė turbina)
* Antrinius – verčiančius pirminio šaltinio transformuotą, pagamintą ar sukauptą kitos rūšies energiją į mechaninę (Pvz. elektros variklis, vidaus degimo variklis)

Istorija
--------

Vandens malūno ratas, atliekantis variklio funkciją
Pirmieji varikliai buvo hidrauliniai (vandens ratas). Vartoti senovės Rytų valstybėse, vėliau paplito Europoje, kur viduramžiais plačiai pradėti naudoti ir vėjo malūnai. Tokie varikliai gali būti naudojami tik tokiose vietose, kur yra reikiamas energijos šaltinis (vandens srautas, vėjas).

1782 m. Džeimsas Vatas (Jungtinė Karalystė) išrado šiluminę garo mašiną. Garo mašinos leido statyti pramonės įmones ir ten, kur nebuvo vietinių energijos šaltinių, tapo garvežių ir garlaivių varikliais.

XIX a. antroje pusėje buvo sukurti du šilumos variklio tipai: garo turbina ir vidaus degimo variklis. Aktyvinę garo turbiną 1883 m. išrado K. Lavalis (Švedija), reaktyvinę – Č. Personas (Jungtinė Karalystė). Pirmąjį vidaus degimo variklį 1860 m. sukonstravo E. Lenuaras (Prancūzija). 1876 m. N. Otas (Vokietija) sukūrė keturtaktį vidaus degimo variklį. 1897 m. dyzelinį variklį išrado Rudolfas Dyzelis. Vidaus degimo varikliai plačiai pradėti naudoti automobiliams, lėktuvams.

Opozicinis, keturių cilindrų, aušinamas oru lėktuvo variklis ULPower UL260i (Belgija)
Tuo pačiu laikotarpiu intensyviai buvo tobulinami ir hidrauliniai varikliai, hidraulinės turbinos. Aktyvinę hidraulinę turbiną 1750 m. išrado J. Zėgneris (Vengrija), reaktyvinę – 1872 m. B. Fiurneronas (Prancūzija). Hidraulinės turbinos pradėtos plačiai naudoti hidroelektrinėse.

Pramonei svarbus buvo elektros variklis. Pirmąjį nuolatinės srovės variklį 1834 m. sukonstravo B. Jakobis (Rusija), tobulino A. Pačinotis (Italija), Z. Gramas (Belgija). Vėliau buvo sukonstruotas trifazis asinchroninis elektros variklis, plačiai naudojamas pramonėje.

XX a. pirmoje pusėje sukurti nauji variklių tipai: dujų turbina, reaktyvinis, branduolinis varikliai. Dujų turbina tapo pagrindiniu aviaciniu varikliu, taip pat ja buvo varomi lokomotyvai, automobiliai. Branduoliniai varikliai plačiau naudojami laivuose, povandeniniuose laivuose.

1957 m. F. Vankelis (Vokietija) sukūrė rotorinį vidaus degimo variklį. Tokie varikliai naudojami automobiliuose, kateriuose.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Variklis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Engines working. Animation Archyvuota kopija 2008-09-24 iš Wayback Machine projekto. (anglų k.)

Išnašos
-------

1. ↑  Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, T.12
| **Gobiusculus flavescens** |
| --- |
| Dvidėmis grundalėlis (*Gobiusculus flavescens*) |
| Apsaugos būklė |
| Nekeliantys susirūpinimo (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Ešeržuvės  *( Perciformes)* |
| Pobūris: | Gobioidei  *( Gobioidei)* |
| Šeima: | Grundalinės  *( Gobiidae)* |
| Gentis: | Dvidėmiai grundalėliai  *( Gobiusculus)* |
| Rūšis: | Dvidėmis grundalėlis  *( Gobiusculus flavescens)* |

 |
| Binomas |
| ***Gobiusculus flavescens***Fabricius, 1779 |

**Dvidėmis grundalėlis** (*Gobiusculus flavescens*) – ešeržuvių (*Perciformes*) būrio, grundalinių šeimos (*Gobiidae*) smulkių žuvelių labai mažai ištirta ir smulkiausia Lietuvos žuvų rūšis.

Paplitimas
----------

Jūrų žuvelė. Gyvena sūrokuose ir apysūriuose vandenyse. Paplitę šiaurės rytų Atlanto vandenyno pakraščiuose ir gretimose jūrose. Gausiai paplitę vakarinėje Baltijoje, dažniausiai 15 m gelmėse, dumblių, ypač rudųjų, sąžalynuose. Gyvena tuntais. Šios smulkios žuvelės į žvejų tinklus labai retai patenka. Ichtiologai jų sugauna sekliose vakarinės Baltijos dalies pakrantėse. Buvo pastebėti ir prie Estijos pakrančių.

Paplitimas Lietuvoje
--------------------

Aptikta Lietuvoje, bet dėl jų paplitimo trūksta šaltinių.

Apibūdinimas
------------

Aptakaus, verpstiško, plokštoko iš šonų kūno žuvelės. Jų ilgis iki 6,0 cm. Galva plokščia iš viršaus, uodegos stiebelis ilgas. Jo ilgis lygus galvos ilgiui. Nuo kitų Baltijoje gyvenančių grundalų skiriasi tuo, kad didelės akys yra galvos šonuose. Kūnas žvynuotas. Skersinėse eilėse 35-40 (45) žvynų. Kūnas rausvai rudas, išmargintas tamsiais tinkliškais raštais ir stambiomis tamsomis dėmėmis. Ties pagrindu yra po tamsią, su baltu apvadėliu dėmę, o patinų - po tamsią dėmę ir kūno šonuose.

Veisimasis
----------

Neršia anksti vasarą ant dumblių ar kriauklių. Dėtis saugo patinai. Ikrai dugniniai, kriaušės formos, be riebalinio sluoksnio. Embrionai vystosi kelias paras.

Mityba
------

Pusiau pelaginės žuvys minta planktoniniais vėžiagyviais, rečiau mizidžių, gamaridų, jūros tarakonų jaunikliais, smulkiomis kirmėlėmis, moliuskų lervomis.

Amžius
------

Žinoma kad gyvena 2 metus.

Taip pat skaityti
-----------------

* Lietuvos žuvų sąrašas

Šaltiniai
---------

1. ↑   „IUCN Red List - Gobiusculus flavescens". IUCN Red list.

Nuorodos
--------

* fishbase.org / *Gobiusculus flavescens* (Fabricius, 1779) Two-spotted goby
Koordinatės: 55°48′06″š. pl. 24°53′28″r. ilg.﻿ / ﻿55.8018°š. pl. 24.8912°r. ilg.﻿ / 55.8018; 24.8912


|  |
| --- |
| **Noriūnų Jono Černiaus pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Noriūnų Jono Černiaus pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
|  |
| **Adresas** | Melioratorių g. 5, Noriūnai |
| **Direktorius(-ė)** | Romualda Stovolos |
| **Mokinių skaičius** | 178 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 20 |

**Kupiškio rajono Noriūnų Jono Černiaus pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kupiškio rajone, Noriūnuose, Melioratorių g. 5, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 290051480. Steigėjas Kupiškio rajono savivaldybės taryba. Dabar tai Subačiaus gimnazijos skyrius.

Pavadinta generolo, politiko Jono Černiaus (1898–1977) vardu.

Istorija
--------

2020 m. mokykla tapo Subačiaus gimnazijos skyriumi.

Direktoriai
-----------

* Edikas Puipas
* Irena Narbutienė
* 1995–2008 m. Vilius Grigaliūnas
* Nuo 2008 m. Romualda Stovolos

Nuorodos
--------

1. ↑  Kupiškio r. Subačiaus gimnazijos Noriūnų Jono Černiaus pagrindinio ugdymo skyrius. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-06-17).
2. ↑  Kupiškio r. Noriūnų Jono Černiaus pagrindinė mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-06-17).

* Mokyklos svetainė
Turkestano kalnagūbrio pietinė dalis Zeravšano pakrantėje
**Turkestano kalnagūbris** – kalnagūbris Gisaro Alajaus kalnų sistemoje, Kirgizijos, Uzbekistano ir Tadžikistano teritorijose. Nusidriekęs iš rytų į vakarus 340 km, plotis – 30 km. Aukščiausia vieta siekia 5621 m (Piramidinė viršukalnė). Rytuose per Matčos kalnų mazgą jungiasi su Alajaus kalnagūbriu, pietuose Zeravšano slėnis skiria nuo Zeravšano kalnagūbrio.

Kalnai sudaryti daugiausia iš skalūnų, klinties ir smiltainio. Būdingas aukštikalnių reljefas. Yra Kani Guto karstinis urvas. Yra ledynų, kurių bendras plotas 540 km² (didžiausi – Zeravšano, Ščiurovo). Šiauriniame Turkestano kalnagūbrio šlaite veši kadagynai ir retmiškiai, kitur – uolynai, pusdykumės.

Centrinėje kalnagūbrio dalyje yra Šachristano perėja (3378 m), kuria eina Dušanbės–Chudžando plentas. Šiaurinėje pašlaitėje yra Zamino draustinis, telkšo Aikiolio ežeras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 437
| **GP-25 Kostior** |
| --- |
|  |
| **Tipas** | povamzdinis granatsvaidis |
| **Variantai** | GP-30 Obuvka |
| **Šalis** | TSRS, Rusija |
| **Sukurtas** | 1972-1978 |
| **Gamintas** | 1978 |
| **Kalibras, mm** | 40 mm |
| **Šovinys, mm** | VOG-25 (rus. *ВОГ-25*) |
| **Svoris, kg** | 1,5 (užtaisyto – 1,76) |
| **Ilgis, mm** | 323 |
| **Vamzdžio ilgis, mm** | 205 |
| **Pradinis greitis, m/s** | 76 |
| **Maks. šūvio nuotolis, m** | 400 |

**GP-25** (rus. *ГП-25 Костер*) – vienšūvis povamzdinis 40 mm granatsvaidis, skirtas naudoti su Kalašnikovo automatais AKM, AKMS, AK-74 ir AKS-74U. Užtaisomas pro laibgalį, skirtas priešo gyvajai jėgai ir nešarvuotai technikai naikinti. Vakarai apie šį granatsvaidį pirmąkart sužinojo 1984 m. kai prasidėjo invazija į Afganistaną.

Ginklo projektavimas prasidėjo 1966 m. Centriniame Sportinių ir medžioklinių ginklų konstravimo ir tyrimų biure (rus. *ЦКИБ СОО*, *Центральное контрукторско-испытательное бюро спортивного и охотничьего оружия*). Santrumpa GP reiškia *гранатомет подствольный* 'povamzdinis granatsvaidis'.

Ginklas užtaisomas pro žiotis. Vamzdis atlaiko ~400 šūvių. Šoviniai – 40 mm skeveldrinės granatos VOG-25 ir VOG-25P (ši granata yra šokinėjanti – nukritus pašoka į 1 m aukštį ir tada sprogsta) bei dujinė granata *Gvozd* (rus. *Гвоздь* 'vinis') su ašarinėmis dujomis. Šoviniai-granatos yra betūčiai, todėl iššovus granatsvaidžio vamzdyje nieko nelieka, o granatsvaidžiui nereikia išmetimo mechanizmo.

GP-25 sudaro trys dalys:

* plieninis vamzdis su gembe ir taikikliu. Gembe vamzdis tvirtinamas prie apsodo lovelio. Priekyje gembė turi spyruoklinį amortizatorių.
* uoksas
* šaunamasis mechanizmas

Pernešant granatsvaidis išardomas į du gabalus – vieną sudaro vamzdis, kitą – uoksas ir šaunamasis mechanizmas.

Vamzdžio ilgis 205 mm (5 kalibrų ilgio), su 12 graižtvų. Į vamzdį įdėtą šovinį laiko spyruoklinis fiksatorius. Neiššautas šovinys išimamas naudojant specialų ekstraktorių. Šaunamasis mechanizmas užsitaiso spaudžiant nuleistuką ir toliau spaudžiant iššauna. Kairėje pusėje yra saugiklis. Specialios svirtelės blokuoja nuleistuką, jei granatsvaidis netinkamai prijungtas prie automato.

Prie šaunamojo mechanizmo pritvirtinta tuščiavidurė plastikinė pistoletiška rankena. Taikiklis pritaikytas šaudyti tiesioginiu taikymu ar pusiau tiesioginiu taikymu. Didžiausias taikymo tolis – 400 m, mažiausias šaudymo tolis iškiląja trajektorija – 150–200 m. Šaudant 400 m atstumu granatų kritimo taško standartinis nuokrypis pagal tolį – 6,6 m, pagal frontą – 3 m.

1989 m. ginkluotėn buvo priimtas patobulintas (lengvesnis ir paprastesnės konstrukcijos) granatsvaidžio variantas GP-30 Obuvka.

Nuorodos
--------

* GP-25 and GP-30 underbarrel grenade launcher (USSR / Russia) Archyvuota kopija 2006-11-26 iš Wayback Machine projekto.
* The GP25 underbarrel grenade launcher Archyvuota kopija 2009-03-03 iš Wayback Machine projekto.

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: GP-25** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Lomnicos viršūnė |
| --- |
|  |
| **Žemynas** | Europa |
| **Šalys** | Slovakija Slovakija |
| **Aukščiausias taškas** | 2634 m |
| **Koordinatės** | 49°11′45″ š. pl. 20°12′46″ r. ilg.﻿ / ﻿49.19583°š. pl. 20.21278°r. ilg.﻿ / 49.19583; 20.21278Koordinatės: 49°11′45″ š. pl. 20°12′46″ r. ilg.﻿ / ﻿49.19583°š. pl. 20.21278°r. ilg.﻿ / 49.19583; 20.21278 |
| **Uolienos** | granitas |
| **Kalnodara** | Alpinė |

**Lomnicos viršūnė** (svk. *Lomnický štít*) – viršukalnė Aukštuosiuose Tataruose, antra aukščiausia Slovakijos vieta. Iškilusi Prešovo krašte, greta Tatrų Lomnicos kaimo, netoli Lenkijos sienos. Nuo Tatrų Lomnicos miestelio į šio kalno viršūnę veikia keltuvas.

Pirmasis, neoficialus atvejis, kada buvo įkopta, buvo batsiuvio ir kalnakasio mėgėjo Štefan Fábry, kuris galėjo įkopti tarp 1760 ir 1790 m.

Pirmasis oficialus atvejis, kada viršūnė buvo pasiekta, buvo anglų keliautojo Roberto Taunsono, kuris su gidu įkopė į viršūnę 1793 m. rugpjūčio 16 d.

Praeityje vietiniai žmonės šį kalną vadindavo *Dedo* (liet. *senelio*) vardu. Kol nebuvo žinomi tikslūs kalnų aukščiai, iki XIX a. vietiniai žmonės manė, kad Lomnicos viršūnė yra aukščiausia iš visų Tatrų kalnų. 

Nuo 1940 m. veikia keltuvas. Pastatytas, tuo metu buvo vienas moderniausių keltuvų Europoje. Keltuvas viršūnėje stovi iki 50 min. Veikia visus metus, išskyrus gegužę, kada atliekama keltuvo apžiūra.

Ant kalno veikia meteorologijos stotis.
| ***Noriu saldainiuko*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | I Want Candy |
| Kilmės šalis |  Jungtinė Karalystė |
| Režisierius | Stephen Surjik |
| Scenaristas (-ai) | Peter HewittPhil HughesJamie MinoprioJonathan M. Stern |
| Vaidina | Tom RileyCarmen ElectraTom BurkeMichelle Ryan |
| Metai | 2007 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 87 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Noriu saldainiuko** (angl.  *I Want Candy*) – 2007 m. JAV sukurta komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Tom Riley – Džo Klarkas
* Tom Burke – Džonas Baglis
* Carmen Electra – Kendė Fivers
* Eddie Marsan – Dugas Peris
* Michelle Ryan – Lila Ovens

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Džonas ir Džo – du universitete studijuojantys draugai, svajojantys sukurti savo pilnametražinį filmą. Tai turėtų būti melodrama ir vaikinams reikia tik vieno – „parduoti" scenarijų kokiai nors kino kompanijai, kuri sutiktų juostą finansuoti. Po keleto nepavykusių bandymų jie užsuka į nedidelę studiją, kurioje juos ne tik išklauso, bet ir pasiūlo sutartį. Vaikinai tik vėliau suvokia atsidūrę pornografiją kuriančioje kompanijoje, tačiau vis dėlto tai šansas sukurti savo pačių filmą. Tiesa, kompanija iškelia sąlygą – pagrindinį vaidmenį jame turi atlikti populiariausia pornografijos aktorė amerikietė Kendė Fivers, neseniai pareiškusi, kad pasitraukia iš šio verslo. Vaikinams reikia bet kokia kaina rasti Kendę ir įkalbėti ją filmuotis jų juostoje, nes filmą finansuojantys mafijozai, jei sąlygos nebus įgyvendintos, pradeda grasinti susidorojimu...
Noriūnų senkapis
**Noriūnų senkapis** – XVI a. II p. – XVII a. senkapis, esantis Noriūnuose (Noriūnų sen. Kupiškio r.)

Istorija
--------

Žvalgomieji archeologiniai tyrinėjimai vykdyti 1993 m. (darbų vadovas Povilas Tebelškis). Tyrimų metu iškastos 4 perkasos, kurių bendras plotas 25 m². Atidengti 9 kapai: 5 moterų, 2 vyrų, 2 kapai suardyti. Mirusieji laidoti eilėmis, kai kurie skobtiniuose karstuose. Rasta 20 radinių – 14 monetų (ankstyviausia 1509 m. Lenkijos pusgrašis, vėlyviausia 1628 m. Gustavo II Adolfo Rygos šilingas), 2 kriauniniai peiliai (neišliko), amuletas (neišliko).

Įdomesnis radinys – amuletas, buvo padarytas iš žalvarinės skardos korpuso, į kurį įstatytas nedidelis dantis. Lino Daugnoros nuomone, tai gali būti jauno vilko ar lapės dantis, tačiau dėl blogo danties stovo, tiksliau nenustatyta. Ant žmonių kaulų likusios žalios dėmės rodo, jog yra buvę žalvariniai papuošalai, tačiau neišlikę.

Paminklo apsauga
----------------

1995 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą (u. k. 16120 Archyvuota kopija 2016-11-19 iš Wayback Machine projekto.), 2005 m. LR kultūros ministro įsakymu pripažintas valstybės saugomu.

Lokalizacija
------------

Noriūnų senkapiai yra 250 m. į V nuo Panevėžio-Kupiškio kelio Nr. 122, 130 m. į R nuo Lėvens kairiojo kranto, 70 m. į P nuo Palėvenės-Noriūnų kelio, Noriūnų dvaro sodybos teritorijoje.

Šaltiniai
---------

* Povilas Tebelškis, Noriūnų senkapių (Kupiškio r.) žvalgomųjų archeologinių tyrimų, vykdytų 1993 metais atskaita, KPC archyvas, Vilnius 1994, P.25.

Išnašos
-------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Knarkimas** yra dažniausiai žmogui giliau įmigus (arba iš karto po mirties) per daug atsipalaidavusių gerklės raumenų (nors atsipalaiduoja ir minkštojo gomurio bei liežuvio raumenys) vibracijos sukelti dažniausiai nemalonūs garsai.

Įkvepiamas oras, patekdamas į organizmą, turi įveikti tam tikras kliūtis – siaurus kvėpavimo takus, didelį liežuvį, minkštąjį gomurį, padidėjusias tonziles arba adenoidus, iškrypusią nosies pertvarą ir padidėjusias nosies kriaukles. Juo siauresnis tarpas, pro kurį patenka oras, tuo didesne jėga jis veržiasi. Audinių vibracija didėja ir knarkimas stiprėja. Tačiau knarkimą skatina ne tik šios anatominės kliūtys – smarkiau knarkia nutukę, vartojantys alkoholį arba raminamuosius vaistus žmonės.

Knarkiančiųjų skaičius
----------------------

Iš žmonių, vyresnių kaip 40 metų, 60 % vyrų ir 40 % moterų bent truputį epizodiškai knarkia. Tačiau tiktai 25 % vyrų ir 15 % moterų knarkia patologiškai.
| Lina Romay |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Rosa María Almirall Martínez |
|  |
| Gimė | 1954 m. birželio 25 d.Barselona, Ispanija |
| Mirė | 2012 m. vasario 15 d. (57 metai) Malaga, Ispanija |
|  |
| Šalis |  Ispanija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
| Jesus Franco filmai |
|  |
|  |

**Lina Romei** (isp. *Lina Romay*; 1954 m. birželio 25 d. Barselona – 2012 m. vasario 15 d. Malaga) – Ispanijos aktorė ir režisierė, žinoma dėl savo ilgamečio bendradarbiavimo su Jesus Franco. Jos sceninis pseudonimas – pagal vieną 1940-ųjų džiazo atlikėjos pavardę.

Biografija
----------

Romei gimė Katalonijos sostinėje Barselonoje. Baigusi mokyklą, ji pradėjo studijuoti metus ir ištekėjo už aktoriaus bei fotografo Raymond Hardy. 1970-ųjų pradžioje Romei susipažino su režisieriumi Jesus Franco ir tapo pagrindine jo filmų aktore. Netrukus ji išsiskyrė su Hardy ir tapo Franco gyvenimo palydove. 

Debiutavusi 1972 m. juostoje „La Maldicion de Frankenstein", per savo karjerą Romei sukūrė daugiau kaip 100 vaidmenų vien Franko filmuose, kuriuose dažnai buvo balansuojama ties pornografijos riba. Be to, ji dirbo kaip scenaristė, prodiuserė, vėliau – ir kaip režisierė, tačiau dėl nuolatinio bendradarbiavimo su Franko bei jo filmų reputacijos nesulaukė kitų režisierių dėmesio ir rimtų vaidmenų.

Nepaisant ilgametės partnerystės su Franko tiek ekrane, tiek asmeniniame gyvenime, Romei už jo ištekėjo tik 2008 m.

2012 m. sulaukusi 57, ji mirė nuo vėžio.

Dalinė filmografija
-------------------

* 1972 m. – „Frankenšteino prakeiksmas" ..... Esmeralda
* 1974 m. – „Malonumas trims" ..... Adelė
* 1974 m. – „Egzorcistė Lorna" ..... Linda
* 1975 m. – „Barbed Wire Dolls"
* 1975 m. – „Vampyrė" ..... grafienė Irina
* 1976 m. – „Džekas Skerdikas" ..... Marika Sventeson
* 1977 m. – „Vergės" ..... princesė Arminda
* 1977 m. – „Ilsa, nuožmioji prižiūrėtoja" ..... Juana
* 1978 m. – „Nedoros moterys" ..... Margarita
* 1979 m. – „Erotinė simfonija" ..... Martina de Bresak
* 1983 m. – „Malonumo šūksniai" ..... Džulija
* 2005 m. – „Moteris gyvatė" ..... van Helsing
* 2010 m. – „Paula-Paula" ..... inspektorė Alma Pereira

Šaltiniai
---------

1. ↑  Crypt of the Dead profile for Lina Romay Archyvuota kopija 2016-03-03 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lina Romay** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Lomboko sala žemėlapyje
**Lombokas** – Indonezijos sala, priklausanti Vakarų Mažosioms Sundos Saloms (*Nusa Tenggara Barat* provincija). Salos plotas apie 4700 km². Salos ir provincijos centras – Mataramas (360 000 gyventojų).

Geografija
----------

Vulkaninės kilmės Lombokas priklauso Mažosioms Sundos saloms. Aukščiausias taškas – *Rinjani* kalnas, 3726 m. Rytuose – Sumbava sala. Aplink yra smulkių salelių (žinomiausios *Gili* salos). Į vakarus nuo Lomboko eina Voliso linija, skirianti Azijos ir Australijos sritis.

Demografija
-----------

2,4 mln. gyventojų, 85 % sasakai, 10-15 % baliečiai. Pagrindinė kalba – bahasa, bet yra ir vietinių tarmių (*ngeno - ngené*, *ngeto - ngeté*, *meno - mené*, *meriaq - meriku*). Vyraujanti religija – islamas. Šalies šiaurėje, aplink Bajano (*Bayan*) miestą, apie 30 000 gyventojų išpažįsta vietinę *Wektu Telu* religiją (savotiškas hinduizmo, islamo ir animizmo mišinys).

Istorija
--------

Žinoma sasakų Lomboko karalystė, kurią nukariavo Balio karalius. 1674 salos rytuose išsilaipino olandai. XIX a. antrojoje pusėje olandai kartu su Lomboko gyventojais kovojo kartu prieš sukilusius Balio gyventojus. 1942 saloje buvo išsilaipinę japonai.
| Metelių kraštovaizdžio draustinis |
| --- |
| kraštovaizdžio draustinis |
| Reginys nuo Papėčių piliakalnio Reginys nuo Papėčių piliakalnio |
| **Vieta:** | Lazdijų rajono savivaldybės vėliava Lazdijų rajonas Alytaus rajono savivaldybės vėliava Alytaus rajonas |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Meteliai |
| 

Žemėlapis rodantis Metelių kraštovaizdžio draustinis vietą.Metelių kraštovaizdžio draustinis

  |
| **Koordinatės:** | 54°17′03″ š. pl. 23°48′50″ r. ilg.﻿ / ﻿54.28417°š. pl. 23.81389°r. ilg.﻿ / 54.28417; 23.81389Koordinatės: 54°17′03″ š. pl. 23°48′50″ r. ilg.﻿ / ﻿54.28417°š. pl. 23.81389°r. ilg.﻿ / 54.28417; 23.81389 |
| **Plotas:** | 42,23 km² |
| **Įkurtas:** | 1997 m. |

**Metelių kraštovaizdžio draustinis** – saugoma gamtos teritorija (vidinis Metelių regioninio parko draustinis) Alytaus ir Lazdijų rajonuose, tarp Metelių vakaruose ir Seimeniškių rytuose; apima Metelio ir Obelijos ežerus bei jų apyežeres, Akuočių kalvas.

Įsteigtas 1997 m. siekiant išsaugoti Metelių ir Obelijos ežerų, jų apyežerių kraštovaizdį su vaizdingu Obelytės slėniu, Statiškės, Širvinto miškais, ornitologiniu požiūriu vertingu Karvinės pelkiniu kompleksu, kalkingomis Maušelio ežero žemapelkėmis su retų ir nykstančių augalų bendrijomis, gausia ir įvairia ornitofauna, Papėčių, Obelijos, Zaramciškių piliakalniai ir kitomis kultūros paveldo vertybėmis. Draustinio teritorijoje yra Akuočių dvaro senosios kapinės, 1863 m. sukilėlių kapai Statiškėje, Obelijos dvaro liekanos, 1863 m. Statiškės mūšio vieta. Auga Didysis Širvinto ąžuolas bei Drevėtasis Širvinto ąžuolas.

* Akuočių kalvosAkuočių kalvos
* Obelijos ežeras ties MockonimisObelijos ežeras ties Mockonimis
* Statiškės miško skroblynasStatiškės miško skroblynas
* Miškinė lelija Širvinto miškeMiškinė lelija Širvinto miške

Šaltiniai
---------

1. ↑  Metelių kraštovaizdžio draustinis, *saugoma.lt*
2. ↑  Lietuvos Respublikos saugomų teritorijų valstybės kadastras Archyvuota kopija 2021-01-26 iš Wayback Machine projekto.
Ratinis garlaivis „Riesa" Elbėje prie Meiseno Albrechto pilies (iki 1890 m.)
**Ryza**, vok. *Riesa* – nuo XIX a. vid. iki XX a. vid. Vokietijoje ir Lietuvoje plaukiojęs upinis garlaivis.

Istorija
--------

Pastatytas 1863 m. Dresdeno Blazevic (vok. *Blasewitz*) laivų statykloje ir buvo pakrikštytas „Riesa" vardu (Ryza – miestas Saksonijoje). Plaukioti pradėjo Elbės upe *Jungtinėje Saksonijos–Bohemijos laivininkystėje* (vok. *Vereinigte Sächsisch-Böhmische Dampfschiffahrt*) kaip neturintis deninio antstato laivas (angl. *Flushdecker*). Bijodami, kad per Austrijos-Prūsijos karą nebūtų užgrobtas Prūsijos karalystės, 1866 m. gegužyje savininkai įsakė ratinį garlaivį paslėpti Terezino uoste. 

1880 m. laive buvo praplatintos varomųjų ratų mentys, o 1883 m. įmontuotas naujas katilas. Po Pirmojo pasaulinio karo ekonominė padėtis Vokietijoje buvo sunki ir nuo 1918 m. rudens „Riesa" ilgai stoviniuodavo prieplaukose be darbo, kol 1919 m. kovo 3 d. už 20 tūkst. markių buvo parduota Magdeburgo laivininkystės kompanijai *Otto Krietsch*. Buvo nudažyta juodai ir pervadinta į „Magdeburg" (Vokietijos miesto prie Elbės) vardu.

Garlaivis „Liūtas" Nemune ties Kauno Šv. Pranciškaus Ksavero bažnyčia (apie 1923 m.)
Spėjama, kad eksploatuojamas nebuvo. 1919 m. birželyje garlaivis parduotas Hermanui Štefensu (vok. *Hermann Stefens*) iš Magdeburgo, 1920 m. balandį perparduotas Vitenbergo gyventojui Augustui Horstmanui (vok. *August Horstman*) ir pavadintas „Willy" vardu. 1920 m. lapkrityje laivą įsigijo vitenbergietis Hermanas Polis (vok. *Hermann Pohl*), kuris 1921 m. birželį perleido Karlui Kriumeliui (vok. *Karl Krümmel*) ir jis buvo naudojamas Klaipėdos krašte. 1923 m. buvo užregistruotas Kaune, savininku tapo jurbarkietis Fainbergas. Tarp kitų laivų ir toliau išsiskyrė juoda bortų spalva, kažkurios rekonstrukcijos metu dalis langų buvo pakeisti iliuminatoriais.

Tolimesnis likimas yra nežinomas.

Techniniai duomenys
-------------------

Skirtas iki 598 keleivių pervežimui. Ilgis 50,30 m; plotis 4,70 m. Du šoniniai varomieji ratai, kuriuos sukdavo Ciuricho įmonės *Escher Wyss AG* 120 AJ galingumo garinis variklis.

Išnašos
-------

1. ↑  vb.vdu.lt › object › elaba:8695913 Gediminas Kasparavičius. *Upių laivyba Lietuvoje 1919−1940 m.*; psl. 39-40

Literatūra
----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Riesa (laivas)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Hans Rindt. *Die Weisse Flotte Dresden* - Deutsches Schiffahrtsarchiv 3, S. 69–114
* Frank Müller, Wolfgang Quinger. *Mit Dampf und Schaufelrad auf der Oberelbe* - transpress VEB Verlag für Verkehrswesen, Berlin, 1988, ISBN 3-344-00286-4
* *Adreß und Geschäftshandbuch der Königlichen Haupt- und Residenzstadt Dresden* 1863 bis 1884
* *Schifffahrts-Kalender für das Elbe-Gebiet* 1885 bis 1914
* *Schiffahrts-Kalender für das Elbe-Gebiet und die Märkischen Wasserstrassen* 1915 bis 1918
| ***Žudymo manija*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Follia omicida |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija |
| Režisierius | Riccardo Freda |
| Metai | 1981 |
| Trukmė | 98 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Follia omicida** (it.  *Žudymo manija*) – 1981 m. sukurtas filmas.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Maiklas yra sėkmingas aktorius, tačiau jo praeityje yra didelė paslaptis – būdamas 13 metų, jis peiliu nužudė tėvą. Dabar jis kartu su drauge Debora atvyksta į motinos namus, kuriuose apsistojusi filmavimo komanda, besirengianti kurti siaubo filmą apie moteris žudantį maniaką. Dar nepradėjus darbų, tarp prasideda tikros komandos narių žmogžudystės.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Stefano Patrizi – Michael Stanford / William Stanford
* Martine Brochard – Shirley Dyson
* Laura Gemser – Beryl Fisher
* John Richardson – Oliver
* Anita Strindberg – Glenda Stanford
* Silvia Dionisio – Deborah
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Knechtai su užvyniotu lynu
**Knechtai** (rus. *кнехты*, iš ol. *knecht*) – poriniai žemi stori stulpai laivo denyje ar prieplaukoje, prie kurių lynais švartuojamas laivas.

Mediniuose laivuose knechtai būdavo mediniai, metaliniuose – metaliniai, paprastai išlieti kartu su atramine plokšte, įtvirtinta denyje. Metaliniai knechtai paprastai būna tuščiaviduriai ketiniai arba plieniniai. Paprastai knechtų stulpų viršuje yra kepurėlės pavidalo pastorinimai, kurie neleidžia užvyniotam lynui nusimauti.

Laivo denyje knechtai įrengiami netoli kliuzų laivo priekinėje arba galinėje dalyse, taip pat palei laivo bortus. Ant jų tvirtinami lynai, paprastai apvyniojant aštuoniuke. Lynai taip tvirtinami laivą švartuojant (švartavimo knechtai) arba buksyruojant (buksyravimo knechtai).

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Knechtai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Kęstutis Kubertavičius** |
| --- |
| Gimė | 1956 m. vasario 12 d. (67 metai)Paežeriuose, Vilkaviškio rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Jadvyga |
| Vaikai | Agnė, Giedrė |
|  |
| Veikla | inžinierius, Lietuvos ir Marijampolės savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas. |
| Partija | Lietuvos demokratinė darbo partijaLietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | 
* Vilniaus inžinerinis statybos institutas;
* Kauno technologijos universitetas.

 |

**Kęstutis Kubertavičius** (g. 1956 m. vasario 12 d. Paežeriuose, Vilkaviškio rajonas) – inžinierius, Lietuvos ir Marijampolės savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1963–1974 m. mokėsi Kapsuko Jono Jablonskio vidurinėje mokykloje, 1979 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, inžinierius statybininkas, 2004 m. baigė magistrantūros socialinius mokslus Kauno technologijos universitete.

1979–1983 m. „Prammontažo" tresto Alytaus Spec. montavimo valdybos Nr.9 Marijampolės aikštelės meistras, darbų vykdytojas. 1983–1985 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1985–1991 m. Komunalinio ūkio projektavimo instituto, vėliau „Komprojekto" Kauno filialo Marijampolės skyriaus projektų vyr. inžinierius. 

1992–1996 m. Seimo narys, Ekonomikos komiteto narys. 1997–1998 m. Lietuvos valstybinio komercinio banko Marijampolės skyriaus valdytojo pavaduotojas. Nuo 1997 m. K. Kubertavičiaus įmonės „Turto, verslo vertinimo ir audito biuras" vadovas, 1999–2001 m. UAB korporacijos „Matininkai" Marijampolės padalinio vadovas, 2001–2007 m. UAB „Marijampolės šilumos tinklai" direktorius, 2007–2016 m. – direktoriaus pavaduotojas. 2016–2018 m. UAB „Marijampolės butų ūkis" direktorius. Nuo 2018 m. UAB „SDG grupė" Infrastruktūros direktorius.

1997–2007 m. ir 2007–2011 m. Marijampolės savivaldybės tarybos narys, 2000–2003 m. valdybos narys, teisės ir savivaldos plėtros komiteto pirmininkas.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 2000–2018 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Marijampolės skyriaus ir tarybos narys. Nuo 2018 m. Lietuvos socialdemokratų darbo partijos narys, Marijampolės skyriaus pirmininkas.

Sutuoktinė Jadvyga, vaikai Agnė, Giedrė.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Kęstutis Kubertavičius. 2011 m. vasario 27 d. savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Tarybinė 1938 m. pavyzdžio 76 mm kalnų patranka. *Hameenlinna* artilerijos muziejus (Suomija).
Vokiečių IG 18 75 mm kalnų patranka karo muziejuje Belgrade, Serbijoje.
**Kalnų patranka** (angl. *mountain gun*; rus. *горная пушка*, *горное орудие*) – lengvas lauko artilerijos (pėstininkų palaikymo) pabūklas, pritaikytas kautynėms kalnuose.

Kalnų patrankos pasižymėjo dviem skiriamaisiais požymiais:

* Jos lengvai gabenamos. Paprastai išardomas į dalis, kurias gali pernešti nešuliniai gyvuliai, dėl to kalnų patrankos neretai vadinamos ir *nešulinėmis patrankomis* (angl. *pack gun* arba, atitinkamai, *pack howitzers*).
* Didesnis kilimo kampas, leidžiantis šaudyti į taikinius kalnų šlaituose.

Pirmus išardomus patrankų modelius sukūrė Graikijos kariuomenės inžinieriai P. Lykoudis ir P. Danglis. Danglio sukurtas pabūklas vadinamas *Danglio-Šneiderio kalnų patranka* (*75 mm Schneider-Danglis 06/09*).

Kalnų patrankos nuo įprastinių patrankų skyrėsi lengvumu. Kai kurios valstybės šias patrankas naudojo kaip lengvai gabenamas lauko artilerijos patrankas, naudojamas bet kokioje aplinkoje, ne tik kalnuose. Tokios patrankos gana plačiai buvo naudojamos kaip desantinės patrankos. Vienas pirmųjų pabūklų, kuris buvo naudojamas ir kaip kalnų, ir kaip desantinis, buvo 1872 m. greitašaudė Baranovskio patranka (Rusija).

Šiais laikais kalnų patrankos kaip artilerijos pabūklų tipas yra pasenusios. Jas pakeitė haubicos ir minosvaidžiai.
Koordinatės: 55°24′03″š. pl. 22°00′42″r. ilg.﻿ / ﻿55.4009°š. pl. 22.0117°r. ilg.﻿ / 55.4009; 22.0117

|  Pajūriškių šv. Roko koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Šilutės |
| **Savivaldybė** | Šilutės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Pajūriškiai |
| **Adresas** | Jūros g. 12A |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1880 m. |
| **Stilius** | liaudies architektūra |

**Pajūriškių šv. Roko koplyčia** (arba ***Bikavėnų koplyčia***) – veikianti katalikų koplyčia, esanti Šilutės rajono savivaldybėje, Pajūriškių ir Bikavėnų kaimų (Vainuto sen.) paribyje, Pajūriškių kapinėse, prie kelio  **4514**  Žygaičiai–Visbarai–Bikavėnai . Priklauso Vainuto šv. Jono Krikštytojo parapijai. Vyksta tradiciniai šv. Roko atlaidai.

Koplyčia su dideliu puošniu altoriumi

Istorija
--------

Šv. Roko koplyčia pastatyta 1880 m. kapinėse, kurios priklausė Žvingių parapijai. Koplyčia po Žvingių bažnyčios gaisro buvo kiek padidinta ir ilgai tarnavo kaip pagrindinė bažnyčia padegėlių parapijos tikintiesiems – nuo 1915 iki 1939 m. Kapinių vartai ir šalia koplyčios stovintys akmeniniai antkapiniai koplytstulpis ir kryžius pastatyti XIX a. 8-ajame dešimtmetyje. Juos nutašė liaudies meistras Bonifacas Norvaiša (1841-1913).

Architektūra
------------

Šv. Roko koplyčia yra regioninis architektūros ir sakralinis paminklas. Įregistruota saugoma nuo 2003 m. Ji stovi vienoje ašyje su kapinių tvoros vartais. Sumažintu masteliu atkartoja dvibokštės bažnyčios formas.

Statinys stačiakampio plano, dvibokštis, halinis, su trisiene apside, kompaktiško tūrio. Stogas virš pagrindinio pastato tūrio dvišlaitis, apsidinėje dalyje - trišlaitis, uždengtas skarda. Priekinėje stogo dalyje, virš trikampio frontono, įtaisytas kvadratinio plano skardinis bokštelis su rutuliu ir metaliniu kryžiumi viršūnėje. Stovi du kvadratiniai, nuo žemės kylantys bokštai, užsibaigiantys piramidiniais stogais su rutuliais ir metaliniais viršūnių kryžiais. Simetriški bokštai virš stogo apkalti skardos lakštais, šiek tiek išsikišę į priekį ir šonus. Dešiniajame bokšte kabo nedidelis varpas, kuriuo skambinama iš balkono. Durų ir langų angos stačiakampės, virš pagrindinių durų yra dvi arkinės langų angos. Pagrindinės durys medinės, dvivėrės, su apkaustais, šoninės durys – vienvėrės.

Koplyčios viduje stovi didelis, drožiniais papuoštas medinis altorius su tabernakuliu. Prieš altorių įrengta medinė tvorelė. Vargonų choro balkonėlis taip pat su medine tvorele. Lubos ir grindys neoriginalios, pakeistos.

Galerija
--------

* Prie koplyčios stovi aukšti antkapiniai kryžiaiPrie koplyčios stovi aukšti antkapiniai kryžiai
* Vargonų chorasVargonų choras
* BalkoneBalkone
* AltoriusAltorius
* Varpelis viduje, prie durųVarpelis viduje, prie durų

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vainuto šv. Jono Krikštytojo parapija (dekanato inf.)
2. 1 2 3  „Koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pajūriškių šv. Roko koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sakrali Lietuva. Pajūriškių koplyčia *sakralilietuva.lt*
Suvalkų gubernijos informacinė knyga, 1872 m.
**Suvalkų gubernijos informacinė knyga** (rus. *Памятная книжка Сувалкской губернии*) – informacinis metraštis, leistas Suvalkuose rusų kalba 1872–1913 m. apie Suvalkų guberniją. Knygą leido Suvalkų gubernijos valdybos Statistikos skyrius. Tiražas ~500 egzempliorių.

Aprašymas
---------

Leidinyje būdavo išvardytos visos šios gubernijos įstaigos ir jų tarnautojai. Dažniausiai būdavo pridėtos ekonominės statistikos apžvalgos pagal gubernatoriaus metinių ataskaitų Rusijos carui spausdintus priedus „Suvalkų gubernijos apžvalga" (rus. *Обзор Сувалкской губернiи*): pateikta statistikos duomenų apie gubernijos teritoriją, gyventojus, ekonomiką, švietimą. Knyga turėjo neoficialią dalį – gubernijos administracinį suskirstymą, cerkvių, Seinų katedros, gyventojų etninių ir religinių grupių, verslų, čia buvo Nemuno baseino miškų aprašymai, gyvenviečių ir dvarų sąrašai. Iš dalies kaip metraštis ir kalendorius, knyga būdavo sudaroma ir išleidžiama ankstesniųjų metų pabaigoje arba einamųjų metų pradžioje.

Leidimai
--------

| Dešimtmetis | Metai |
| --- | --- |
| XIX a. 8-asis |  | 1872 m. | 1873 m. |  | 1875 m. |  | 1877 m. | 1878 m. |  | 1880 m. |
| XIX a. 9-asis | 1881 m. |  | 1883 m. | 1884 m. | 1885 m. | 1886 m. | 1887 m. | 1888 m. | 1889 m. | 1890 m. |
| XIX a. 10-asis | 1891 m. | 1892 m. | 1893 m. | 1894 m. | 1895 m. | 1896 m. | 1897 m. | 1898 m. | 1899 m. | 1900 m. |
| XX a. 1-asis | 1901 m. | 1902 m. | 1903 m. | 1904 m. |  |  | 1907 m. |  |  | 1910 m. |
| XX a. 2-asis |  | 1912 m. | 1913 m. |  |  |  |  |  |  |  |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Балацкая Н. М. Раздорский А. И. Памятные книжки губерний и областей Российской империи (1833-1917): Сводный каталог-репертуар. – Санкт-Петербург, 2008. // psl. 361–364
2. ↑  „Pamjatnaja knižka Suvalkskoj gubernii"(parengė Vytautas Merkys). Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2022-03-10).

* 
* 

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R„Памятная книжка" – carinės Rusijos gubernijų informacinės knygos 1833–1917 m. |
| --- |
|  |
| Gubernijų informacinės knygos  dabartinės Lietuvos teritorijoje | 
~~Augustavo gubernija~~ – Gardino gubernija – Kauno gubernija – Kuršo gubernija – Suvalkų gubernija – Vilniaus gubernija |

 |
*Šis straipsnis apie ugnikalnį. Apie upę Peru skaitykite straipsnyje Pakaja (upė).*

| Pakaja |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Gvatemala Gvatemala |
|  |
| Aukštis | 2552 m |
|  |
| Tipas | Stratovulkanas |
|  |
| Amžius | 23 000 m. |
|  |
| Aktyvumas | aktyvus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 2010 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 14°28′0″ š. pl. 90°44′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.46667°š. pl. 90.73333°r. ilg.﻿ / 14.46667; 90.73333Koordinatės: 14°28′0″ š. pl. 90°44′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.46667°š. pl. 90.73333°r. ilg.﻿ / 14.46667; 90.73333 |

**Pakaja** (isp. *Pacaya*) – aktyvus ugnikalnis Gvatemaloje, Eskuintlos ir Gvatemalos departamentuose, 30 km į pietvakarius nuo Gvatemalos miesto. Aukštis 2552 m. Ugnikalnis įeina į Centrinės Amerikos ugnikalnių ašį, netoli jo stūkso Agvos, Fuego, Akatenango ir kt. ugnikalniai.

Pakaja yra kompleksinis bazaltinis ugnikalnis, susidaręs prieš maždaug 23 tūkst. metų senovinės kalderos pakraštyje. Prieš 10 tūkst. metų susmegęs ugnikalnio kūgis sudarė nuošliaužą, nusidriekusią 25 km vandenyno link. Susidariusiame krateryje palaipsniui iškilo naujas kūgis.

Nuo ispanų užkariavimo laikų Pakaja buvo išsiveržusi bent 23 kartus. XIX a. pab. – XX a. pr. ugnikalnis buvo nurimęs, tačiau 1965 m. pabudo smarkiu išsiveržimu. Ugnikalnis savo išsiveržimų metų neretai pelenais padengia Gvatemalos, Antigvos, Eskuintlos miestus. 2010 m. išsiveržimas sutapo su uraganu Agata todėl kilo laharai.

* 1992 m. išsiveržimas1992 m. išsiveržimas
* Lavos srautas 2006 m.Lavos srautas 2006 m.
* Ugnikalnio krateris 2005 m.Ugnikalnio krateris 2005 m.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pakaja** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Smithsonian Institution informacija Archyvuota kopija 2020-11-14 iš Wayback Machine projekto.
**Kęstutis Mikeliūnas** (1932 m. liepos 7 d. Būdininkų k. Pasvalio r.) – choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

Baigęs Jakūbonių pradžios mokyklą, dirbo tėvų ūkyje, eidavo giedoti į Pušaloto bažnyčios chorą. Pas vargonininką J. Šeduikį pramokęs vargonuoti, vargonininkavo Onuškyje (Rokiškio r.), Daujėnuose (Pasvalio r.), Zarasuose ir Rokiškyje. Pas Panevėžio vargonininką A. Virbicką mokėsi vargonavimo, harmonijos ir bažnytinio giedojimo, o gyvendamas Zarasuose, važinėjo į Daugpilį, kur muzikos technikume pas A. Zundą mokėsi skambinti fortepijonu, o pas V. Osinenko diriguoti. 1957–1962 m. choro dirigavimo neakivaizdiniu būdu mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume (dėst. B. Piekarskis). 1963–1968 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. L. Abariaus klasė).

Studijuodamas dėstė Rokiškio vaikų muzikos ir kultūros mokyklose. 1960–1970 m. vadovavo Rokiškio žemės ūkio mašinų gamyklos vyrų chorui ir sūrių gamyklos mišriajam chorui. Vyrų chorą parengė rajoninėms ir respublikinėms dainų šventėms, nemažai koncertavo. Apsigyvenęs Vilniuje, 1970–1975 dėstė M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje, nuo 1975 m. rudens Vilniaus 2-osios vaikų muzikos mokyklos mokytojas, nuo 1994 mokytojas metodininkas, vokalinių ansamblių ir jaunučių choro vadovas. Vokalinius ansamblius parengė respublikiniams „Dainų dainelės" konkursams, o jaunučių chorą respublikinėms moksleivių dainų šventėms, su juo dalyvavo televizijos laidoje ir koncertuose. Jaunučių chorą parengė 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventei. Dabar dirba Vilniaus naujosios muzikos mokykloje chorinio dainavimo mokytoju

  

1970 m. Vilniaus žemės ūkio mašinų gamykloje „Neris" K. Mikeliunas suorganizavo vyrų chorą (40-50 dalyvių) ir su pertrauka apie 20 metų jam sėkmingai vadovavo. Chorą parengė 1970, 1975 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, 1973 ir 1983 m. respublikiniams moterų ir vyrų chorų sąskrydžiams Šiauliuose, konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų, išmoko per 100 įvairių kūrinių ir surengė apie 150 koncertų Lietuvoje, dainavo Baltarusijoje, padarė įrašų Lietuvos radijui. 1979–1982 Naujosios Vilnios kultūros rūmų vokalinių ansamblių vadovas; ansambliai prizinių vietų pelnė respublikiniuose „Sidabrinių balsų" konkursuose.

K. Mikeliūnas – Rokiškio rajono ir Naujosios Vilnios bei 1993 m. Jaunimo mažosios dainų šventės Vilniuje dirigentas.

K. Mikeliūnas surinko lietuvių liaudies dainų, paskelbė muzikinių straipsnių. Spaudai parengė ir išleido knygas „Antanas Virbickas. Vargonininkas, chorvedys, kompozitorius (1902–1966)" (2001 m.), „Miškais ten dainavo…" (2011 m.), „Teko laimė pažinti…" (2013 m.).

2005 m. lapkričio 11 d. K. Mikeliūnui suteiktas Meno kūrėjo statusas.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
* Lietuvos literatūros ir meno archyvas, Kęstučio Mikeliūno fondas.