recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Margarita Hekėit. *Margherita Hack*** |
| --- |
|  |
| Margarita Hekė 2006 m. |
| Gimė | 1922 m. birželio 12 d.Florencija, Toskana, Italija |
| Mirė | 2013 m. birželio 29 d. (91 metai)Triestas, Friulis-Venecija Džulija, Italija |
| Pilietybė | Italijos |
|  |
| Veikla | astrofizikė, fizinių mokslų populiarintoja |
| Organizacijos | Triesto universitetas |
|  |
| Alma mater | Florencijos universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * *Targa Giuseppe Piazzi* (1994)
* *Premio Internazionale Cortina Ulisse* (1995)
 |
|  |
|  **Vikiteka** | Margherita Hack |

**Margarita Hekė** (it. *Margherita Hack*; 1922 m. birželio 12 d. – 2013 m. birželio 29 d.) – Italijos astrofizikė, fizinių mokslų populiarintoja. Asteroidas „8558 Hack", atrastas 1995 m. pavadintas jos garbei.

Biografija
----------

M. Hekė gimė Florencijoje. Baigė fiziką Florencijos universitete 1945 m. Jos astrofizikos tezėje nagrinėti Cefeidės kintamosios žvaigždės tipai. M. Hekė buvo astronomijos profesorė nuo 1964 m. iki 1997 m. Triesto universitete. Ji išėjo į pensiją 1998 m. Administravo Triesto astronomijos observatoriją nuo 1964 m. iki 1987 m.

M. Hekė dalyvavo daugelyje fizikos ir astronomijos asociacijų ir buvo Triesto universiteto astronomijos katedros direktorė nuo 1985 m. iki 1991 m. ir vėl nuo 1994 m. iki 1997 m. Ji buvo Lincių nacionalinės akademijos ir Italijos racionaliųjų ateistų bei agnostikų sąjungos narė.

Italijoje M. Hekė buvo labai žinoma dėl savo antireliginių pažiūrų ir Katalikų Bažnyčios kritikos. Ji buvo vegetarė ir parašė knygą „Perché sono vegetariana" (liet. *Kodėl aš vegetarė*) apie tokį savo sprendimą. M. Hekė mirė Trieste, kai jai buvo 91 metai. Ji turėjo problemų su širdimi, bet atsisakė operacijos. Triesto miestas paveldėjo jos asmeninę biblioteką, kurioje yra 24 000 astronomijos knygų.
| Mikytų kapinynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Mikytų kapinynasMikytų kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°01′24″š. pl. 23°34′49″r. ilg.﻿ / ﻿55.0233974°š. pl. 23.580265°r. ilg.﻿ / 55.0233974; 23.580265Koordinatės: 55°01′24″š. pl. 23°34′49″r. ilg.﻿ / ﻿55.0233974°š. pl. 23.580265°r. ilg.﻿ / 55.0233974; 23.580265 |

 |
| Vieta | Šakių rajonas |
| Seniūnija | Lekėčių seniūnija |
| Naudotas | XI a. – XII a. |
| Registro Nr. | A1725 |

**Mikytų kapinynas** – kapinynas Šakių rajono savivaldybės teritorijoje, Lekėčių seniūnija, Nemuno kairiajame krante, 1,7 km. į pietryčius nuo kelių Zapyškis–Kriūkai ir Lekėčiai kryžkelės, 0,5 km į rytus nuo Mikytų piliakalnio su gyvenviete ir 0,3 km į vakarus nuo Nemuno kairiojo kranto.

Tyrimai
-------

XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje didžioji kapinyno dalis sunaikinta. 1930–1934 m. į Vytauto Didžiojo karo muziejų pateko radinių iš sunaikintų kapų. 1967 m. tyrė Lietuvos mokslų akademija ir Lietuvos istorijos etnografijos muziejus (vadovė – Ona Kuncienė). Ištirti 5 nedeginti žirgų ir 4 sudeginti žmonių kapai. Žmonės laidoti 30–40 cm gylyje, 40 x 60 cm dydžio duobutėse. Žirgai laidoti virš mirusiojo, po vieną, vienu atveju žirgas palaidotas atskirai, tik vienu atveju rasta dviejų palaidotų žirgų liekanų. Įkapės negausios: ietigaliai, geležinis vienašmenis kalavijas, geležinis peilis, daugumoje kapų rasta išsilydžiusios bronzos, sumaišytos su laužo anglimis ir sudegintais kaulais. Žirgų įkapės: žąslai, kamanos, balnai. Kapinynas datuojamas XI a. – XII a. Radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus ir Lietuvos nacionalinis muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mikytų kapinynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 85 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kliunipranc. *Cluny* |
| --- |
|        |
| *Kliuni vienuolynas* |
|  |
| 

KliuniKliuni

46°27′0″ š. pl. 4°40′0″ r. ilg.﻿ / ﻿46.45000°š. pl. 4.66667°r. ilg.﻿ / 46.45000; 4.66667﻿ (Kliuni)Koordinatės: 46°27′0″ š. pl. 4°40′0″ r. ilg.﻿ / ﻿46.45000°š. pl. 4.66667°r. ilg.﻿ / 46.45000; 4.66667﻿ (Kliuni) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| **Regionas** | Burgundija–Franš Kontė |
| **Departamentas** | Sona ir Luara |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 4 835  |
| **Plotas** | 23,71 km² |
| **Tankumas** (2006) | 204 žm./km² |
| **Altitudė** | 248 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kliuni |

**Kliuni** (pranc. *Cluny*) – nedidelis miestas Burgundijoje–Franš Kontė (rytų Prancūzija), į šiaurės vakarus nuo Makono. 4,4 tūkst. gyventojų (1999 m.). Garsėja buvusiu benediktinų vienuolynu (X a.), yra romaninio stiliaus Šv. Petro ir Šv. Povilo bazilika (pastatyta 1088–1130 m.), buvusi didžiausia pasaulio bažnyčia iki tol, kai buvo pastatyta Šv. Petro katedra Romoje. 1562 m. hugenotų karų Prancūzijoje metu, Kliuni abatija buvo smarkiai apiplėšta, dingo ar buvo sunaikinta daug vertingų rankraščių. XIX a. pradžioje buvo stipriai apgriauta Bazilika.

Miestelio ekonomika remiasi apylinkėse klestinčiu žemės ūkiu.

Istorija
--------

Kliuni vienuolynas buvo įkurtas 910 m. Naujai įkurtas ordinas inicijavo Kliuni reformas, aiškiai apibrėžusias vienuolių ordinų kompetenciją ir atsakomybę. Vienuolynas priklausė tiesiogiai popiežiui, sugebėjo įvesti stiprią centralizuotą valdžią, anksčiau nebūdingą benediktinams. Miestas ir vienuolynas nukentėjo per XVI a. karus, vienuolynas uždarytas 1790 m. per Prancūzijos revoliuciją.
*Kitos reikšmės – Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia.*
Koordinatės: 55°45′22″š. pl. 23°45′24″r. ilg.﻿ / ﻿55.756181°š. pl. 23.75664°r. ilg.﻿ / 55.756181; 23.75664

|  Šeduvos Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Šiaulių |
| **Dekanatas** | Radviliškio |
| **Savivaldybė** | Radviliškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Šeduva |
| **Adresas** | Vilniaus g. 16 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1649 m. |
| **Stilius** | renesansas |

**Šeduvos Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Šeduvoje. Renesansinė, turi baroko bruožų.

Interjeras

Istorija
--------

Manoma, kad Šeduvoje pirmoji medinė bažnyčia pastatyta ir parapija įkurta 1512 m. Bažnyčiai 1529 m. dovanoti 3 nenaudojami žemės sklypai. 1542 m. fundacija padidinta. Manoma, jog tais metais pastatyta antroji bažnyčia. 1542 m. įsteigta parapinė mokykla.

Upytės vaivada Jeronimas Valavičius 1640–1649 m. pastatė mūrinę bažnyčią. Ją 1649 m. konsekravo vyskupas Jurgis Tiškevičius. 1647 m. įsteigtas Šeduvos dekanatas. Mykolas Mačinskis 1658 m. įsteigė altariją ir ją išlaikė. Šeduvoje 1705–1769 m. veikė jėzuitų misija. XVIII a. greta bažnyčios buvo varpinė (vėliau nugriauta). Bažnyčia 2 kartus degė. Po 1799 m. gaisro dvarininko S. Poniatovskio 1804 m. atstatyta. 1820 m. bažnyčia turėjo 56 valakus žemės su Kleboniškių, Veliakiemių ir Vaižgų kaimais. 1829 m. per žaibo sukeltą gaisrą apgadintas bokštas.

Po 1863 m. Rusijos administracija nusavino pusę parapijos žemių, 1864 m. įsakė nugriauti miestelio aikštėje stovėjusį kryžių. Jo vietoje 1877 m. pastatyta stačiatikių cerkvė (1935 m. nugriauta). XIX a. pabaigoje draudžiamą spaudą platino ir kunigai Stasys Janeliūnas, Pranas Janulaitis, Kazys Marcinkevičius. Klebono Povilo Šalučkos rūpesčiu 1905 m. bažnyčia padidinta: iš šonų pristatytos 2 navos.

1906 m. įsteigtas Šv. Kazimiero draugijos skyrius. Klebono Mamerto Lumbės vadovaujamas „Saulės" draugijos skyrius steigė lietuviškas mokyklas. Jo įsteigta progimnazija veikė iki 1940 m. Nuo 1926 m. Šeduvoje klebonavusio dekano Mykolo Karoso iniciatyva 1937 m. bažnyčia atnaujinta.

Per Antrąjį pasaulinį karą ji apgriauta. Į Šeduvą 1974 m. paskirtas klebonas kanauninkas Bronius Antanaitis bažnyčią suremontavo ir restauravo. Šeduvoje 1956–1962 m. gyveno ištremtas ir mirė Kaišiadorių vyskupas Teofilius Matulionis.

Architektūra
------------

Bažnyčia renesansinė, turi baroko bruožų, kryžminio plano, su pusapskrite apside, žemomis zakristijomis, dvibokštė. Vidus 3 navų, yra 5 altoriai. Skliautai cilindriniai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame palaidotas klebonas prelatas Mykolas Karosas (1878–1955), kunigas Augustinas Pranskėtis (1886–1986).

* Bažnyčios priekisBažnyčios priekis
* Bažnyčios  vaizdasBažnyčios vaizdas
* Fasado fragmentasFasado fragmentas
* Centrinis bažnyčios altoriusCentrinis bažnyčios altorius
* VargonaiVargonai
* VargonaiVargonai
* Šventoriaus koplytėlėŠventoriaus koplytėlė

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šeduvos Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Dekanato informacija
* Šeduvos Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia 1649 m.
* Bažnytiniai dokumentai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Clivia** |
| --- |
| Klivija (Clivia)Klivija (*Clivia*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Amariliniai  *( Amaryllidaceae)* |
| Gentis: | Klivija  *( Clivia)* |

 |

**Klivija** (*Clivia*) – amarilinių (*Amaryllidaceae*) šeimos augalų gentis. Kilę iš Pietų Afrikos. Neturi svogūno kaip kiti šios šeimos atstovai. Klivijų yra 4 pagrindinės rūšys: raudonoji klivija (*Clivia miniata*), Gardeno klivija (*Clivia gardenii*), bestiebė klivija (*Clivia coulescens*) ir kilnioji klivija (*Clivia nobilis*), bet šiuo metu yra išvesta daugybė *clivia miniata* ir kitų klivijų veislių. Šio augalo pavadinimas kilęs iš 1866 m. mirusios Nortunberlendo hercogienės Scharlote Clive vardo.

Klivijos lapai ilgi, linijiški į abi puses išaugantys. Šios gėlės žiedynkotis išauga maždaug iš vidurio. Ant žiedynkočio būna daug žiedų (dažniausiai keliolika). Dažniausia žiedų spalva – oranžinė.

Priežiūra
---------

Klivijas prižiūrėti gan sunku. Jos nežydės, jei žiemą negaus bent poros mėnesių poilsio žemesnėje temperatūroje. Lapkričio – vasario mėn. reikia klivijas laikyti maždaug 10 °C temperatūroje ir laistyti tik tiek, kad žemė neišdžiūtų. Pasirodžius žiedynkočiui tręšti kas dvi savaites žydinčių augalų trąšomis. Klivijos ilgai nežydi, bet jos žiedeliai skleidžiasi ne vienu metu, taigi keletą savaičių ji būna pasidabinusi bent keliais žiedais.

Dauginimas
----------

Yra trys dauginimo būdai: atskiriant mažą augalą nuo motininio, šaknų gumbais ir sėklomis, bet lengviausias pirmas būdas. Auginimas iš sėklų reikalauja daug dėmesio, žinių ir laiko.

* Klivija (Clivia)Klivija (*Clivia*)
* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Klivija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Šeima (reikšmės).*
**Šeima** (lot. *Familia*) biologijoje viena iš taksonominės organizmų klasifikacijos pakopų. Ji yra tarp aukštesnės *klasės* pakopos ir žemesnės genties pakopos, t. y. vienoje klasėje gali būti viena ir daugiau šeimų, o šeimoje būti viena ar daugiau genčių. Pavyzdžiui, žmonės priklauso *hominidų* šeimai.

Terminą „šeima" pirmąkart pavartojo prancūzų botanikas Pjeras Magnolis (*Pierre Magnol*) savo knygoje *Prodromus historiae generalis plantarum, in quo familiae plantarum per tabulas disponuntur* (1689). O Karlas Linėjus - *Philosophia botanica* (1751).

Lotyniškuose šeimų pavadinimuose zoologijoje naudojama priesaga *-idae*, o botanikoje *-aceae*.

  


|  |
| --- |
| **Mokslinė klasifikacija** |
| Domenas - 
Karalystė -
Pokaralystė -
Tipas (Skyrius) -
Potipis -
Antklasis -
Klasė -
Poklasis -
Būrys (Eilė) 
Šeima -
Gentis -
Rūšis |

Vikižodynas
|  *Andrea Vargas*  |
| --- |
|  |
| Pilnas vardas | Andrea Carolina Vargas Mena |
| Gimė | 1996 m. gegužės 28 d. (26 metai) |
| Atstovauja (-vo) | Kosta Rikos vėliava Kosta Rika |
| Aktyvumo metai | 2010 - dabar |
|  |
| Rungtys | Barjerinis b4gimas |
| Asmeniniai rekordai | 100 m barjerinis: 12.64 |
|  |
|  |
| Kiti titulai | Pan Amerikos žaidynių čempionė |
| World Athletics profilis: |  |

**Andrėja Karolina Vargas Mena** (*Andrea Carolina Vargas Mena*, g. 1996 m. gegužės 28 d.) – Kosta Rikos lengvaatletė, kuri specializuojasi barjerinio bėgimo sprinto rungtyse, olimpietė. 2019 m. Panamerikos žaidynių čempionė.

Biografija
----------

2010 m. sportininkė laimėjo sidabrą Karibų jaunių čempionato septynkovės rungtyje. 2013 m. Centrinės Amerikos žaidynių aukso medalininkė.

2014 m. Vargas atstovavo Kosta Riką pasaulio jaunimo čempionate, kuriame pasiekė pusfinalį ir galutinėje rikiuotėje liko 24-oje vietoje. 2018 m. pasaulio uždarų patalpų čempionate 60 m barjerinio bėgimo rungtyje užėmė 32-ą vietą. 2019 m. Panamerikos žaidynių čempionė. Tais pačiais metais vykusiame 2019 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionate užimta 5-oji vieta.

Išnašos
-------

1. ↑  Andrea Vargas. Bridgestoneamericas.com. Nuoroda tikrinta 2021-07-18.
2. ↑  World Athletics ranked Andrea Vargas among "the 10 athletes who can surprise in Tokyo". Qcostarica.com. Nuoroda tikrinta 2021-07-18.

Nuorodos
--------

* Andrea Vargas Worldathletics svetainėje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Satledžas |
| --- |
| Tiltas per Satledžą Tiltas per Satledžą |
| **Ilgis** | 1450 km |
| **Baseino plotas** | 395 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 500 m³/s |
| **Ištakos** | Rakšastalis |
| **Žiotys** | Indas |
| **Šalys** | Tibetas, Indija, Pakistanas |

**Satledžas** (skr. सुटुद्रि = IAST: *Suṭudri*, urd. ستلج‎ = *Satlej*, pandž. ਸਤਲੁਜ) – upė Tibete, Indijoje ir Pakistane; kairysis didžiausias Indo intakas. Prasideda Tibeto kalnyne, Kailaso kalnagūbryje, išteka iš Rakšastalio ežero. Prateka Manasarovaro ežerą. Teka pradžioje į vakarus, palei Himalajų kalnų šiaurinį šlaitą, toliau suka pietų link, kerta kalnus giliais tarpekliais. Vėliau teka pietvakarių kryptimi Indo-Gangos žemuma. Žemupyje įgija Pandžando pavadinimą ir įteka į Indą ties Mithankotu.

Didžiausi intakai – Biasas ir Činabas (dešinieji).

Vidutinis debitas ties Ruparu 500 m³/s, didžiausias (vasarą) 20 tūkst. m³/s. Indijoje Satledžas patvenktas Bhakra Nangalo hidroelektrinių kompleksu. Pandžabo provincijoje upės vandenys naudojamos drėkinimui. Prie upės įsikūrę Nangalo (Indija), Bahavalpūro (Pakistanas) miestai.

Satledžas Vedose minimas *Shatadru* ir *Suṭudri* pavadinimais, *Zaradros* ir *Hesidros* senovės graikų raštuose, *Sydrus* romėnų šaltiniuose.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Mėnulio slėnis. „Amfiteatras"
**Mėnulio slėnis** (isp. *Valle de la Luna*) – slėnis Čilės šiaurėje, Atakamos dykumoje, 20 km nuo San Pedro de Atakamos miesto.

Slėnio skersmuo yra 500 metrų. Tai bergždžia dykvietė, primenanti Mėnulio kraštovaizdį, su savo gumbuotais rieduliais ir plonais smiltainio bokštais. Mėnulio slėnio uolų amžius yra 23 milijonai metų. Jis yra pačiame šiauriniame Druskos kalnagūbrio gale, šis regionas yra kadaise buvusio ežero dugnas, kuris tūkstantmečiais buvo visaip lankstomas ir stumdomas. Nuolatiniai vėjai ir atsitiktinės liūtys taip išskaptavo akmenis, kad šiandien toji vieta atrodo kaip Mėnulio paviršiaus dykvietė. Čia esama nemažų spalvotojų mineralų klodų, raudonosios ir oranžinės geležies gyslų, grynos druskos ir gipso sluoksniai.

Mėnulio slėnis įeina į *Los Flamencos* gamtos rezervatą.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mėnulio slėnis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Aganija*Hagåtña* |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 13°29′0″ š. pl. 144°45′0″ r. ilg.﻿ / ﻿13.48333°š. pl. 144.75000°r. ilg.﻿ / 13.48333; 144.75000﻿ (Aganija)Koordinatės: 13°29′0″ š. pl. 144°45′0″ r. ilg.﻿ / ﻿13.48333°š. pl. 144.75000°r. ilg.﻿ / 13.48333; 144.75000﻿ (Aganija) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+10) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Teritorija** | Guamas Guamas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 1 051  |
| **Plotas** | 2,45 km² |
| **Tankumas** (2010) | 429 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Aganija |

**Aganija** (čam. *Hagåtña*, isp. *Agaña*) – JAV administruojamos Guamo salos sostinė. Sudaro savivaldybę. Uostas prie Ramiojo vandenyno Aganijos įlankos. *Antonio B. Won Pat* tarptautinis oro uostas Tamuninge. Turizmas. Yra 1952 m. įsteigtas universitetas.

Istorija
--------

Iki ispanų kolonizacijos laikotarpiu Aganija buvo mažas kaimelis. 1668 m. čia atvyko pirmoji krikščioniška jėzuitų misija, vadovaujama tėvo San Vitoreso. Netrukus pastatyta bazilika. Po 1898 m. Ispanijos ir JAV karo, miestą okupavo amerikiečiai. Čia įsteigus salos administraciją, miestas pradėjo sparčiai augti. Antrojo pasaulinio karo metu, 1941 m. Aganiją užėmė Japonijos kariuomenė. Miestas smarkiai nukentėjo 1944 m. JAV karo laivynui bombarduojant japonų pozicijas. 1998 m. miesto pavadinimo rašyba iš *Agaña* pakeista į *Hagåtña*.

Katedra

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. 
4. ↑
5. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 12
6. ↑  *Hagåtña*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
Koordinatės: 55°44′57″š. pl. 23°47′59″r. ilg.﻿ / ﻿55.749108°š. pl. 23.799834°r. ilg.﻿ / 55.749108; 23.799834

|  |
| --- |
| **RTVMC Šeduvos technologijų ir verslo mokymo skyrius** |
| RTVMC Šeduvos technologijų ir verslo mokymo skyrius herbasRTVMC Šeduvos technologijų ir verslo mokymo skyrius herbas |
| RTVMC Šeduvos technologijų ir verslo mokymo skyrius |
| **Adresas** | Raudondvaris, Radviliškio raj. |
| **Direktorius(-ė)** | Jonas Pravilonis |
| **Mokinių skaičius** |  |
| **Įkūrimo data** | 1993 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** |  |

**RTVMC Šeduvos technologijų ir verslo mokymo skyrius** – profesinė mokykla, įsikūrusi Raudondvaryje, Radviliškio raj. šalia buvusio barono Teodoro fon Ropo XIX a. Šeduvos dvaro teritorijos. Kitoje kelio pusėje yra Šeduvos aerodromas.

2019 m.
Pradedant XX a. 6 dešimtmečiu, buvo pastatyti modernūs mokomieji korpusai su 34 kabinetais bei laboratorijomis, 4 mokomosios dirbtuvės, bendrabučiai, žirgynas su uždaru maniežu, šiltnamiai, sporto ir treniruoklių salės.

Adresas: Jaunimo g. 12, Raudondvaris, Radviliškio rajonas, LT-92213.

Istorija
--------

1940 m. dvaras buvo nacionalizuotas, karo metais nukentėjo meno vertybės. 1959 m. dvare įsikūrė Žemės ūkio technikumas. Pirmuoju jo direktoriumi buvo paskirtas L. Pilkauskas. 1969 m. technikumas perorganizuotas į Šeduvos tarybinį ūkio technikumą. 1991 m. tapo Aukštesniąja žemės ūkio mokykla.

Nuorodos
--------

* RTVMC Šeduvos technologijų ir verslo mokymo skyrius
Orkanjos portretas, iliustracija 1568 m. Dž. Vazario „*Le Vite*" biografijose
Andrėja di Čionis (it. *Andrea di Cione*), pramintas **Orkanja** (it. *Andrea Orcagna*, apie 1308–1368 m.) – italų XIV a. protorenesanso dailininkas, skulptorius, architektas iš Florencijos.

Biografija
----------

Andrėja di Čionis (ar del Čionis) gimė apie 1308 m. Florencijoje. Jis buvo pramintas Orkanja. Jo jaunesni broliai Nardas, Jakopas ir Matejas buvo taip pat dailininkais, architektais, skulptoriais. Mokslus Orkanja išėjo auksakalių dirbtuvėse. 1352 m. buvo įtrauktas į akmens apdirbėjų gildijos Florencijoje sąrašus. Apie 1350-ųjų pradžioje jis sukūrė „Mirties triumfo" scenas Šv. Kryžiaus bazilikoje (išlikę fragmentai). Jo svarbiausi darbai atlikti 1354–1357 m. laikotarpiu Strocių (*Strozzi*) koplyčioje Santa Maria Novella bažnyčioje, kurią jis dekoravo kartu su broliu Nardu. Koplyčioje Orkanja sukūrė altorinį paveikslą. 1359 m. Orkanja sukūrė tabernakulį iš marmuro, aukso, mozaikų ir lapis lazuli *Orsanmichele* bažnyčioje. Tai yra vienintelis žinomas jo skulptūros darbas. Tabernakuliui paveikslą sukūrė Bernardas Dadis.

1357 m. ir vėliau, 1364–67 m. Orkanja dirbo Santa Maria del Fiore katedros architektu. 1358–1362 m. Orkanja dirbo Orvjete, kartu su broliu Mateju prižiūrėjo vietos katedros fasado dekoravimo mozaikomis darbus. Jo paskutiniuoju darbu buvo Šv. Mato altorinis paveikslas (Uficių galerijoje), užsakytas *Arte di Cambio* pinigų keitėjų gildijos ir įstatytas į vieną *Orsanmichele* bažnyčios pilorių. Užsakymo atlikimo metu Orkanja sunkiai susirgo ir mirė, manoma, 1368 m. Jo brolis Jakopas vėliau baigė šį paveikslą.

Darbų galerija
--------------

* Bažnyčios Orsanmichele tabernakulis, Florencija
* Strozzi altorius, Santa Maria Novella, Florencija
* „Mirties triumfo" fragmentai, Šv. Kryžiaus bazilika, Florencija
* „Šv. Mato poliptikas", Uficių galerija, Florencija

Šaltiniai
---------

* Encyclopaedia Britannica
* treccani.it

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Andrea Orcagna** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Orkanja WGA tinklalapyje
* Orkanja Uficių galerijos tinklalapyje
* Katalikų enciklopedija
* Orkanjos biografija Giorgio Vasari „Le Vite" (anglų k.) Archyvuota kopija 2013-12-27 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Šeelitas |
| --- |
|  |
| Savybės |
| Kategorija | Mineralas, Sulfatų klasė |
| Cheminė formulė | Kalcio volframatas, CaWO4 |
| Identifikacija |
| Spalva | geltona, rudai žalia, rusvai pilka, bespalvė |
| Brėžis | baltas |
| Kristalo sistema | tetragoninė |
| Skalumas | tobulas |
| Lūžimai | pusiau kriaukliški - nelygus |
| Kietumas pagalMoso skalę | 4,5-5 |
| Blizgesys | stiklo-deimantinis |
| Lūžio rodiklis | 1,918–1,937 (DR +0,016) |
| Specifinis tankis | 5,9 - 6,12 |

**Šeelitas** – sulfatų klasės mineralas, kalcio volframatas. Cheminė formulė – CaWO4. Šeelitas yra volframo rūda. 

Gražūs taisyklingi ir permatomi kristalai naudojami kaip brangakmeniai. Bespalviu skaidriu šeelitu juvelyrikoje pakeičiamas deimantas. Taip pat šeelitas naudojamas gaminant lazerius. Šis mineralas randamas pegmatituose, hidroterminėse gyslose, kontaktinio metamorfizmo vietose. Kaip ir volframitas, randamas aliuvio sąnašynuose.

1821 metais pavadintas švedų chemiko Karlo Vilhelmo Šeelio, atradusio volframą, garbei.
| Agadeso regionas*Région d'Agadez* |
| --- |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC) |
|  |
| **Valstybė** | Nigerio vėliava Nigeris |
| **Administracinis centras** | Agadesas |
| **Departamentai** | 3 |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 626 100 |
| **Plotas** | 634 209 km² |
| **Tankumas** (2020) | 0,99 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Agadeso regionasVikiteka |

**Agadeso regionas** (pranc. *Région d'Agadez*) – administracinė teritorija šiaurės Nigeryje, užima daugiau nei pusę šalies ploto. Administracinis centras – Agadesas.

Agadeso regionas – vienas didžiausių ir vienas rečiausiai gyvenamų Afrikos ir pasaulio administracinių vienetų. Jis ribojasi su Maliu, Alžyru, Libija ir Čadu. Didžiąją dalį teritorijos užima Sacharos dykuma, įskaitant Tenerės smėlynų plotus su Bilmos ergu. Centrinėje dalyje iškilę Ayro kalnai, o šiaurėje – Džado plynaukštė. Didelę dalį ploto sudaro Ayro ir Tenerės nacionalinis gamtos rezervatas (pasaulio paveldo objektas).

2012 m. regione gyveno vos 2,8 % Nigerio gyventojų. Daugiausia tai buvo klajokliai ar pusiau klajojantys žmonės: tuaregai (60,1 %), hausai (24,4 %), zarmai (5 %), kanuriai (4,7 %), arabai (beduinai), fulbiai, tubai. Verčiamasi transsacharine prekyba, urano gavyba (Arlitas), datulių auginimu, anksčiau plėtotas turizmas.

XV–XIX a. didelė dalis dabartinio regiono pateko į Agadeso sultonatą, o nuo XX a. pr. buvo valdomas prancūzų. Vietiniai tuaregai kėlė sukilimus tiek prieš kolonistų, tiek prieš Nigerio valdžią. Nuo XXI a. regione suaktyvėjo islamistų veikla.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Agadeso regionas padalintas į 3 departamentus ir 1 komuną:

* Arlito departamentas (centras Arlitas)
* Bilmos departamentas (Bilma)
* Čirozerino departamentas (Čirozerinas)
* Agadeso komuna

* Regiono kraštovaizdisRegiono kraštovaizdis
* Tenerės dykumaTenerės dykuma
* Arlito mečetėArlito mečetė
* Džado tvirtovės griuvėsiaiDžado tvirtovės griuvėsiai

Šaltiniai
---------

1. ↑  NIGER, *citypopulation.de*
2. ↑  Geels, Jolijn, (2006) *Bradt Travel Guide – Niger*, p. 157–200.
3. ↑  Institut National de la Statistique du Niger : Annuaire statistique des cinquante ans d’indépendance du Niger, p.63
4. ↑  „Niger (NER) Exports, Imports, and Trade Partners | OEC". *OEC – The Observatory of Economic Complexity*.
| **Feliksas Mačianskas** |
| --- |
| Gimė | 1935 m. liepos 28 d. (87 metai)Budraičiai, Raseinių apskritis |
|  |
| Veikla | filosofas, pedagogas, žurnalistas, redaktorius |
| Partija | 1958 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1958 m. Vilniaus pedagoginis institutas, 1964 m. aukštoji partinė mokykla prie SSKP CK |

**Feliksas Stanislovas Mačianskas**  (g. 1935 m. liepos 28 d. Budraičiuose, Raseinių apskritis) – Lietuvos filosofas, pedagogas, žurnalistas, redaktorius, ateizmo propaguotojas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

Brolis Antanas Mačianskas. 1954 m. baigė Betygalos vidurinę mokyklą, 1958 m. Vilniaus pedagoginį institutą. 1959–1962 m. ir 1964–1969 m. LSSR televizijos ir radijo komiteto vyriausiasis redaktorius, 1969–1982 m. komiteto pirmininko pavaduotojas televizijai. 1964 m. Maskvoje baigė Aukštąją partinę mokyklą prie SSKP CK. 1969 m. Vilniaus universitete baigė neakivaizdinę aspirantūrą, 1970 m. apgynė filosofijos mokslų kandidato disertaciją.

Nuo 1970 m. dėstė Vilniaus universitete, 1980 m. docentas. Nuo 1982 m. Visuomenės mokslų akademijos prie SSKP CK Mokslinio ateizmo instituto Vilniaus filialo direktoriaus pavaduotojas. 1990 m. apgynė filosofijos mokslų daktaro disertaciją. 1990 m. Vilniuje įkūrė pirmąjį Lietuvoje privatų Humanitarų licėjų, kuriame 1990–1992 m. dėstytos ir žurnalistikos disciplinos. 1991–1993 m. laikraščio „Lietuvos darbininkas" vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. 1992–1993 m. žurnalo „Lietuvos ūkis" skyriaus redaktorius. Nuo 1993 m. savaitraščio „Savininkas" skyriaus vedėjas, UAB „Aljansas" mokslinis konsultantas.

Parašė apybraižų apie darbo pirmūnus, sukūrė scenarijų televizijos muzikiniams bei dokumentiniams filmams „Bernužėli, nesvoliok", „Ar tiki", „Duktė viena namie liko" ir kt. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. NŽMKA narys, pripažintas meno kūrėjo statusas.

Bibliografija
-------------

* Mintys įgauna sparnus: apybraižos, 1961 m.
* Nerimstančios širdys: apybraižos, 1962 m.
* Šimtas religijos mįslių / Noriu žinoti. – Vilnius: Vaga, 1975. – 377 p.
* Šimtas religijos mįslių. – 2 leid. / Noriu žinoti. – Vilnius: Vyturys, 1985. – 413 p.
* Sekuliarizacija ir ateizmo plėtra: medžiaga lektoriui. – Vilnius: Žinija, 1986. – 29 p.
* Visuomeninės Vinco Kapsuko pažiūros: klerikalizmo filosofinių, socialinių-politinių ir ideologinių koncepcijų kritika. – Vilnius: Mintis, 1987. – 193 p.
* Žmogus be epitetų / Antropocentrizmas katalikų socialiniame moksle. – V.: Alka, 2000. – 180 p.
* Akys nemeluos: publicistika, tautosakos tyrinėjimai (iliustruota Stasio Krasausko graviūromis). – Vilnius: Alka, 2002. – 268 p.: iliustr. – ISBN 9955-540-00-1
* Ar duoti durniui kelią?: Vlado Brado gyvenimo siužetai, minčių, jausmų ir linksmų nuotykių kratinys: miniatiūros. – Vilnius: Alka, 2005. – 105 p. – ISBN 9955-540-18-4

Įvertinimas
-----------

* 1976 m. Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija
* 1985 m. LTSR nusipelnęs žurnalistas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Feliksas Mačianskas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 672
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 308 psl.
| **Feliksas Kolosauskas** |
| --- |
| Gimė | 1942 m. rugpjūčio 30 d. (80 metų)Kaune |
| Sutuoktinis (-ė) | Salomėja |
| Vaikai | Vytautas, Solveiga |
|  |
| Veikla | Lietuvos ūkio, politinis bei visuomenės veikėjas. |
| Partija | 1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partija2001 m. Lietuvos socialdemokratų partija |

**Feliksas Kolosauskas** (g. 1942 m. rugpjūčio 30 d. Kaune) – Lietuvos ūkio, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1963 m. baigė Kauno 12-ąją vidurinę mokyklą, 1970 m. – Kauno politechnikos institutą, inžinierius mechanikas. 1993 m. baigė Centrinės ir Rytų Europos šalims skirtus mokesčių audito kursus Kopenhagoje.

1963–1964 m. Kauno „Šilko" kombinato šaltkalvis remontininkas, 1964–1971 m. Kauno radijo gamyklos montuotojas, inžinierius technologas, konstruktorius. 1971–1977 m. Kauno tekstilės ir galanterijos fabriko „Kaspinas" Skirsnemunės filialo viršininkas. 1977–1982 m. Anykščių vėlimo fabriko „Spartakas" direktoriaus pavaduotojas, vėliau vyr. inžinierius, 1982–1992 m. direktorius.

1992–1996 m. Seimo narys, išrinktas Anykščių – Kupiškio rinkiminėje apygardoje, Biudžeto ir finansų komiteto pirmininkas. 1997–2002 m. AB „Lietuvos kuras" vyr. specialistas, Techninės eksploatacijos ir turto valdymo skyriaus viršininkas.

2002–2003 m. Vilniaus apskrities viršininko administracijos sekretorius, įstaigos vadovo pavaduotojas, 2003 m. rugpjūčio 18 d. – 2004 m. gruodžio 29 d. Vilniaus apskrities viršininkas, Regiono plėtros tarybos pirmininkas. 2005–2006 m. Vilniaus apskrities viršininko pavaduotojas.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos Lazdynų grupės pirmininkas, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) Vilniaus skyriaus narys, Lazdynų grupės pirmininkas, LSDP Finansų komisijos narys.

Lietuvos mėgėjų kikbokso federacijos prezidentas. Žmona Salomėja, vaikai Vytautas, Solveiga.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
Apie 323 m. pr. m. e. Masagetijos padėtis Azijos žemėlapyje.
**Masagetija** (pers. ماساگت) – istorinė valstybė, kuri jungė įvairias gentis, gyvenusias Vidurinės Azijos stepėse, į šiaurės rytus nuo Kaspijos jūros šių laikų Turkmėnistane, vakarų Uzbekistane ir pietų Kazachstane.

Senovės ir klasikinės geografijos atlasas, 1907 m. Samuel Butler. Žalia spalva vaizduoja Kaukazo Albaniją
Širvanas ir Kaukazo Albanija
Šalis yra žinoma visų pirma iš Herodoto veikalo, kuriame Masagetija apibūdinama kaip kraštas, esantis rytuose nuo Kaspijos jūros. Veikale Herodotas kelis kartus nurodo, kad masagetai gyvena „už Araksės upės", kuri teka per Kaukazą ir į Vakarų Kaspiją. Mokslininkai pasiūlė įvairius šios anomalijos paaiškinimus. Pavyzdžiui, Herodotas galėjo supainioti dvi ar daugiau upių, nes jis turėjo ribotas ir netiesiogines žinias apie geografiją.

Tas pats Herodotas mini šalies karalienę Tomyrą ir kariuomenės generolą, Tomyros sūnų Spargapį. 

Kitų autorių nuomone, tai galėjo būti Kaukazo valstybė, tariamai Kaukazo Albanija ir gretimos teritorijos dabartiniame Azerbaidžane ir Dagestane.

Nuorodos
--------

* Herodotus Histories
* Ammianus Marcellinus Archyvuota kopija 2006-10-17 iš Wayback Machine projekto.
| ***Akis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | The Eye |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Devidas Moras (David Moreau) Ksavjeras Paliu (Xavier Palud) |
| Prodiuseris (-iai) | Piteris Čanas (Peter Chan) Pola Vagner (Paula Wagner) |
| Scenaristas (-ai) | Sebastianas Gutieres (Sebastian Gutierrez)  Jo Jo Yuet-chun Hui (knyga) |
| Kompozitorius | Markas Beltramis |
| Vaidina | Džesika AlbaParker Pouzi  Aleksandro Nivolas Kloja Moretc |
| Metai | 2008 |
| Žanras | Drama, Trileris |
| Trukmė | 98 min. |
| Kalba | anglų |
| Platintojas | LionsgateParamount Vantage |
| Biudžetas | 12 mln. JAV dol. |
| **IMDb įrašas** |

**Akis** (angl. *The Eye*) – 2008 m. drama su Džesika Alba. Tai 2002 m. Honkongo–Singapūro–Tailando kino studijų sukurto filmo, pagal Jo Jo Yuet-chun Hui knygą 
*Gin gwai* (Akis), atnaujinimas.

Filmo premjera įvyko 2008 m. vasario 1 d. JAV ir Kanadoje.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Akla Los Andželo smuikininkė Sidni Vels po tragiškai nelaimingo nutikimo vaikystėje nieko nemato, bet fenomenaliai valdo muzikinį instrumentą ir atlieka neįtikėtinus reveransus scenoje. Mergina daugybę metų laukia regėjimo atstatymo operacijos, todėl be jokios baimės ryžtasi abiejų akių ragenos operacijai. Oftalmologas Paulas ir rūpestingoji sesuo Helena padeda talentingai muzikantei iš naujo pažvelgti į spalvotą ir paslapčių kupiną gyvenimą.

Tačiau neįtikėtina laimė tęsiasi vos kelias dienas, kol Sidni vis dažniau mato keistą nepažįstamą veidą veidrodyje. Šešėliais apgaubti siaubingi košmarai naktį persekioja jos sąmonę. Ji dar nesugeba suvokti, ar tai operacijos pasekmės, ar vaizduotės padariniai, ar realūs vaizdai. Bet jos pasikeitęs elgesys neduoda ramybės šeimos nariams ir gydytojams, kurie pradeda nerimauti dėl Sidni psichinės būklės. Tačiau mergina įsitikina, kad nežinomas akių donoras prieš savo mirtį atvėrė duris į mistinį pasaulį, kuri dabar gali matyti tik ji viena. Sindi trokšta išsiaiškinti tiesą apie akis padovanojusio žmogaus likimą…

Aktoriai
--------

* Džesika Alba – Sidni Eliston
* Parker Pouzi – Sidni sesuo Helena
* Aleksandro Nivolas – gydytojas Paulas
* Kloja Moretc – Alicija
* Rade Šerbedžija – Simonas
* Reičela Tikotin (Rachel Ticotin) – Roza

ir kt.

Išnašos
-------

1. ↑  angl. *Gin gwai (2002)*

Nuorodos
--------

* Oficiali filmo svetainė Archyvuota kopija 2008-05-17 iš Wayback Machine projekto.
|  Arujiečiai |
| --- |
| Arujiečių perlų rinkėjai (~1935 m.)Arujiečių perlų rinkėjai (~1935 m.) |
| Gyventojų skaičius | 35 tūkst. |
| Populiacija šalyse | Indonezijos vėliava Indonezija |
| Kalba (-os) | arujiečių kalbos |
| Religijos | prigimtinė tikyba, krikščionybė |
| Giminingos etninės grupės | kitos Ambono–Timoro tautos |

**Arujiečiai** (indonez. *Suku Aru*) – Pietryčių Azijos tauta, priklausanti Ambono–Timoro tautoms. Gyvena Indonezijoje, Aru salose, esančiose netoli Naujosios Gvinėjos. Populiacija – 35 tūkst. žmonių. Skirstosi į smulkesnes grupes (varialau, kolai, kobrorai, kobėjai, krėjai, barkajau, lolai, maririai, vatulėjai, durdželai, konfanai, taranganai ir kt.). Arujiečiams artimi dobajai – prekiautojų tauta, gyvenanti gretimose Vamaro, Udžiro ir Vokamo salose. Arujiečiai priklauso rytų Indonezijos rasinei grupei, ryškų papuasų-melaneziečių bruožai. Kalba arujiečių kalbomis (~10 kalbų, malajų-polineziečių grupė). Išlaikę tradicinį tikėjimą, kiti – protestantai.

Verčiasi daugiausia sago gamyba. Rytinių salų gyventojai nuo XVI–XVII a. vertėsi perlų rinkimu. Medžioklė (rojaus paukščių, trepangų, vėžlių).

Patyrė bugių, makasarų ir arabų įtaką. Gyvena kamynininėmis-gimininėmis bendruomenėmis. Giminės paveldėjimas patrilinininis. Bendruomenėmis vadovauja radžos arba vadai-orangkajos.

* Arujiečiai iš Sibolgos (~1900 m.)Arujiečiai iš Sibolgos (~1900 m.)
* Arujiečiai su lanku (XX a. pr.)Arujiečiai su lanku (XX a. pr.)
* Arujiečių kaimo piešinys (XIX a. vid.)Arujiečių kaimo piešinys (XIX a. vid.)
* Arujiečiai iš Dobo salosArujiečiai iš Dobo salos

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Аруанцы*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Trenitalia SpA| Trenitalia logotipas |
| Forma | Visuomeninė kompanija |
| Pramonė | Traukinių paslaugos |
| Įkurta | 2000 m. |
| Centrinė būstinė | Roma, Italija |
| Produkcija | Keleivių ir krovinių pervežimas traukiniais |
| Pajamos | 918,7 mln. eurų (2008) |
| Darbuotojų | 48 971 (2008) |
| Holdingas | Ferrovie dello Stato |
| Tinklalapis |  |

**Trenitalia** – pagrindinis traukinių paslaugų tiekėjas Italijoje. Įmonė priklauso „Ferrovie dello Stato" kompanijai, kurią valdo Italijos vyriausybė. Trenitalia SpA. buvo sukurta 2000 m.

Trenitalia „ETR 500 Frecciarossa" traukinys Milano stotyje.
Trenitalia teikia paslaugas Italijoje ir tarptautiniuose reisuose su Austrija, Belgija, Prancūzija, Vokietija, Vengrija, Slovėnija, Ispanija ir Šveicarija. Kompanija vykdo regioninius ir ilgų distancijų maršrutus.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
Chuano Griso natiurmortas, kubizmo pavyzdys
**Kubizmas** (pranc. *Cubisme* iš lot. *cubus* – kubas) – XX a. pr. modernistinė dailės kryptis.

Kubizmas atsirado Prancūzijoje ir gyvavo daugelyje Europos šalių. Pirmiesiems kubistams didelę įtaką padarė Polio Sezano kūryba. Stilių išvystė prancūzas Žoržas Brakas ir ispanas Pablas Pikasas 1907−1914 m. dirbdami Paryžiuje. Srovės pavadinimas kilo, kai prancūzų kritikas Louis Vauxcelles 1908 m. Ž. Brako paveikslą „Namai Estakoje" apibūdino kaip nutapytą iš kubų. Chronologiškai pirmuoju kubizmo kūriniu laikomas P. Pikaso 1907 m. paveikslas „Avinjono panelės". 

Kubizmo stiliui būdingas suskaidytas tikrovės suvokimas, daiktų vaizdavimas vienu metu iš skirtingų taškų, geometrizuotos formos be ryšio su daiktu ir jo sandara, dekoratyvumas. Kubizmo atstovai atmetė nuo Renesanso laikų galiojusį principą, kad menas turi mėgdžioti tikrovę, nepaisė grožio ir bjaurumo kriterijų. Kartu su ekspresionizmu – vienas pagrindinių XX a. meno šaltinių, dariusių įtaką kitoms meno šakoms – architektūrai, literatūrai. Garsiausi kubizmo atstovai ir pradininkai – prancūzas Žoržas Brakas ir ispanų dailininkas Pablas Pikasas.

Kubizmo pagrindu susiformavęs koliažas.

Kubizmo dailininkai
-------------------

* Žoržas Brakas
* Pablas Pikasas
* Žanas Metsenžė
* Alberas Glezas
* Roberas Delonė
* Anri Le Fokonjė
* Fernanas Ležė
* Chuanas Grisas

Ryškių kubistinės dailės elementų buvo daugelio XX a. pirmos pusės menininkų kūryboje, ypač dirbusių Paryžiuje, tarp jų: Fransis Pikabija, Marselis Diušanas, Diegas Rivera, Františekas Kupka, Žakas Vijonas, Andrė Lotas, skulptoriai Aleksandras Archipenka, Žakas Lipšicas, Osipas Cadkinas, Raimonas Diušanas-Vijonas

Galerija
--------

* „Vilė de Pari", aut. Roberas Delonė„Vilė de Pari", aut. Roberas Delonė
* „Natiurmortas", aut. Žakas Lipšicas „Natiurmortas", aut. Žakas Lipšicas
* „Vyras ir moteris", aut. Fernanas Ležė „Vyras ir moteris", aut. Fernanas Ležė
* „Arklys", aut. Raimonas Diušanas-Vijonas „Arklys", aut. Raimonas Diušanas-Vijonas

Nurodos
-------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kubizmas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Esė Met muziejaus tinklalapyje
* Teito galerijos informacija
* Encyclopaedia Britannica
* Čekiškas kubizmas

v • a • r **Modernizmo kryptys** 

Fovizmas · Kubizmas · Futurizmas · Ekspresionizmas · Abstrakcionizmas · Siurrealizmas · Art Deco · Dadaizmas
*Šis straipsnis apie patiekalą. Apie šventę skaitykite straipsnyje Sambaris.*
Sambharas, patiektas su ryžių paplotėliais *idli*
Rinkinys sambharui pagaminti
**Sambharas** (hind. सांभर, IAST: *Sāmbhar*) – lęšių pagrindu pagamintas daržovių troškinys ar padažas, paruošiamas su tamarindo sultiniu. Kilęs iš pietų Indijos, populiarus patiekalas pietų Indijos ir Šri Lankos virtuvėse. Patiekiamas kaip garnyras arba padažas prie virtų ryžių patiekalų. Sambharas yra skystas padažas su nedideliu daržovių kiekiu, gaminamas daugiausia iš pomidorų, lęšių, pridedant prieskonių (masala). Taip pat paplitęs svogūninis sambaras. Šiam patiekalui yra daug maisto ruošimo galimybių – priklausomai nuo regiono, vietinių daržovių pasiūlos.

Maisto istorikai literatūroje randa žinių apie sambharą nuo XVII a. Pasak legendos, pirmąjį sambharą atsitiktinai sukūrė Marathos valdovas Sambhajis, kuris be savo virtuvės šefo žinios pabandė pasigaminti dal karį. Jis į dal pridėjo tamarindo, taip paruošdamas patiekalą, kuris vėliau ir tapo žinomas kaip sambharas.

Sambharui pagaminti naudojama arba viena iš daržovių, arba jų kombinacija:

* Okra
* Moringa
* Morka
* Ridikas
* Moliūgas
* Askaloninis česnakas (*šalotas*) arba svogūnas
* Pomidoras
* Bulvė
* Baklažanas

Sambharo sudėtyje dažnai būna masalos, aštraus prieskonių mišinio, pagaminto iš skrudintų lęšių, džiovintų raudonųjų čili pipirų, ožragės ir kalendros sėklų ir kartais asafetidos bei kvapniosios murėjos (*Murraya koenigii*) lapelių. Regioniniuose variantuose sutinkami kmyniniai kuminai, juodieji pipirai, tarkuoti kokosai, cinamonas arba kiti prieskoniai.

Daržovės, tamarindo minkštimas, masala, ciberžolė ir asafetida su druska yra kartu apverdamos. Tada pridedama virtų lęšių (dažniausiai suskaldytų ankštinių *cajanus cajan*) ir baigiama daržoves virti. Prieskonių mišinio aliejaus, pagaminto iš garstyčių sėklų ir kitų ingredientų, į išvirtą sambharą įdedama kaip papildomo skonio ir kvapo stipriklio, o paruoštas patiekalas paduodamas su šviežiais kalendros ar murėjos lapeliais.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sambharas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sambharo receptas
| *Bleach* |
| --- |
|  |
| Žanras | Veiksmo, fantastika |
| Manga |
| Autorius | Tite Kubo |
| Leidėjas | Japonija ShueishaAustralijaJungtinės Amerikos Valstijos Viz Media |
| Serializuota  |  *Weekly Shōnen Jump*  |
| Leidimo metai | 2001 m. rugpjūtis – tebeleidžiama |
| Tomų sk. | 74 |
| TV anime |
| Režisierius | Noriyuki Abe |
| Studija | Studio Pierrot |
| Kanalas | Japonija TV Tokyo |
| Rodymo laikotarpis | 2004 m. spalio 5 d. – 2012 m. kovo 27 d. |
| Serijų sk. | 366
 |

**Bleach** (jap. ブリーチ = *Burīchi*) – japonų animacija, paremta to paties pavadinimo manga komiksais, kuriuos parašė ir iliustravo Tite Kubo.

Veiksmas sukasi aplink Ičigo Kurosaki, kuris įgija sielų medžiotojo galių (jap. 死神 šinigami, pažodžiui „mirties dievas"). Šios galios priverčia jį ginti žmones nuo piktų dvasių ir padėti pasiklydusioms sieloms patekti į pomirtinį pasaulį.

„Bleach" manga publikuojama „Weekly Shōnen Jump" antologijoje nuo 2001 m. rugpjūčio. Studijos „Pierrot" sukurta anime adaptacija rodyta 2004–2012 m. TV Tokyo televizijoje, įskaitant dvi OVA serijas, keturis animacinius filmus, septynis roko miuziklus, keletą kompiuterinių žaidimų ir taip pat kitokias franšizės atributikas.

2022 m. imta rodyti „Bleach: Thousand-Year Blood War", turėsiančią užbaigti „Bleach" istoriją. Serijas režisuoja Tomohisa Taguchi, o animuoja ta pati „Pierrot" studija.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Penkiolikmetis Ičigo Kurosakis (*Ichigo Kurosaki*) atrodo kaip paprastas niekuo neišsiskiriantis vaikinas. Tik vienintelė smulkmenėlė – jis gali matyti dvasias. Ši smulkmena nepastebimai didėja, kai netikėtai į jo namus įsibrauna *Hollow* ('piktoji dvasia'). Tai padarai mintantys žmonių dvasiomis, jie gimsta iš mirusių ir prie žemės pririštų, labai piktų ar liūdnų sielų. Jo šeimos vos neišžudo, bet pasirodo šinigami ('mirties dievas/deivė'), vardu Kučiki Rukia (*Kuchiki Rukia*). Bandydama visus išgelbėti ji perduoda visas savo *reiatsu* ('sielos galias') Ičigo, kuris pasirodo nėra visai paprastas žmogus ir turi daugiau *reiatsu* nei kiti. Tąnakt jam nugalėjus *Hollow* visi įvykiai nesibaigia. Po kiek laiko Kučiki Rukia nubaudžiama už tai, kad perdavė savo *reiatsu* Kurosakiui. Jis bandydamas išgelbėti Rukia pasikviečia savo draugus – *Orihime* ir *Chad*, kurie dėl jo atsiskleidusios *reiatsu* išlaisvina savo galias bei Išida Uurju (*Ishida Uuryu*) – *Quncy*, kuris keršija šinigami, bet susidraugavus su Ičigo, kaunasi kartu. Jie iškeliauja į visų šinigami buveinę – *Soul Society* ('Dvasių bendrija'). Jiems pavyksta išgelbėti Rukia, bet užtat įsivelia į nesibaigiančias šinigami kovas. Taip prasideda dauguma jų nuotykių.

Išnašos
-------

1. ↑  „Bleach 74" – Shueisha (japonų k.)
2. ↑  „『BLEACH』15年の歴史に幕 完結記念で"全巻無料"公式アプリ配信" – Oricon (japonų k.)
3. ↑  „List of Bleach episode titles (1-13)" – TV Tokyo (japonų k.). Archyvuotas straipsnis.
4. ↑  „「BLEACH 千年血戦篇」森田成一が掲げた黒崎一護のテーマは"任せる" – Natalie (japonų k.).
5. ↑  „Bleach: Thousand-Year Blood War Anime Unveils 2nd Video, More Cast, Song Artists, Split 4-Cours Length, October 10 Debut" – Anime News Network.

1. ↑  Tikrinta 2023-04-20
**Zita Prašmutaitė** (g. 1953 m. birželio 29 d. Melburne, Australija), dainininkė, pianistė, vargonininkė, chorvedė.

Biografija
----------

1960–1969 m. privačiai mokėsi muzikos teorijos ir skambinti fortepijonu pas Verą Porter, išlaikė 6 skyrių fortepijono ir 5 skyrių muzikos teorijos egzaminus prie Melburno universiteto (Australian Music Examination Board). Baigusi gimnaziją, 1971–1974 m. Monasho universitete studijavo tiksliuosius mokslus, gavo bakalauro laipsnį. 1984–1986 m. studijavo Chisholmo technologijos institute ir įgijo kompiuterių magistro laipsnį. Abi minėtos mokslo įstaigos yra Melburne.

1970–1995 m. Melburno lietuvių parapijos choristė ir vargonininkė, choro akompaniatorė. 1976–1982 m. mergaičių vokalinio okteto (vėliau seksteto) dainininkė ir vadovė. Surengė koncertų Melburne, Adelaidėje, Canberroje, Geelonge, Hobarte irMorwelle. 1984–1987 m. vokalinio – instrumentinio ansamblio „Svajonės" dainininkė ir koncertmeisterė. Koncertavo daugelyje Australijos miestų, o 1986 m. JAV ir Kanadoje, 1985 m. išleido plokštelę. 1988–1989 m. vokalinio – instrumentinio ansamblio „Svajonių aidai" dainininkė ir koncertmeisterė. Ansamblis koncertavo Melburne, Geelonge ir Sidnėjuje, taip pat Pietų Amerikoje (Buenos Aires, Montevideo, San Paule), daugelyje JAV ir Kanados miestų, Prancūzijoje, Vokietijoje, Lenkijoje ir Lietuvoje – Vilniuje ir Kaune. 1988 m. išleido plokštelę „Svajonių aidai".

Nuo 1975 m. Z. Prašmutaitė Melburno „Dainos sambūrio" choro, vyrų okteto ir solistų koncertmeisterė. Jungtinio Australijos lietuvių choro 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje ir Kaune koncertmeisterė. 1984, 1990 ir 1996 m. Australijos lietuvių dainų švenčių pagrindinė akompaniatorė.

Nuo 1995 m. Melburno lietuvių parapijos choro meno vadovė ir dirigentė. Choras rengia koncertus, gieda Švč. Marijos Jūrų Žvaigždės bažnyčioje, dalyvavo 1996 m. Australijos lietuvių dainų šventėje Melburne, giedojo šventės atidarymo iškilmėse šv. Mišių metu. 1975 m. Z. Prašmutaitė dalyvavo III Pasaulio lietuvių jaunimo kongrese Pietų Amerikoje, 1979 m. IV analogiškame kongrese Europoje ir 1983 m. V kongrese JAV ir Kanadoje. Ji turi daug visuomeninių pareigų. 1996 m. gruodžio 27 d. dirigavo jungtiniam chorui XIX Australijos lietuvių dainų šventėje Melburne, 1998 m. lankėsi Vilniuje ir stebėjo II Pasaulio lietuvių dainų šventę.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Bielskas** (lenk. *Bielsko*; vok. *Bielitz*, ček. *Bílsko*) – iki 1951 buvęs nepriklausomas miestas Ciešino Silezijoje (Lenkija). 1951 m. jis buvo sujungtas su Biała Krakowska ir sudarė naują jungtinį miestą Bielsko-Bialą (lenk. *Bielsko-Biała*). Buvęs Bielskas sudaro vakarinę dalį.

Bielską ant Bialos upės kranto XIII-XIV a. įkūrė kunigaikščiai Ciešino Piastai. Rašytiniuose šaltiniuose miestas pirmą kartą paminėtas 1312 m. Nuo pradžios mieste apsigyveno daug vokiečių, tad miestas tapo vokiečiakalbių centru Ciešino kunigaikštystėje. Tai išliko iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos.

XVIII a. prasidėjo spartus tekstilės pramonės vystymasis. XIX a. pradžioje mieste dirbo daugiau kaip 500 audėjų.

1920 m. dalijantis Ciešino Sileziją Bielskas tapo Lenkijos dalis, nors vietiniai vokiečiai ir protestavo.

Pagal 1910 m. Austrijos-Vengrijos surašymą miestas turėjo 18 568 gyventojus:

* 15 144 (84,3 %) kalbėjo vokiškai
* 2 568 (14,3 %) kalbėjo lenkiškai
* 136 (0,7 %) kalbėjo čekiškai.

Žydams neleido rodyti jidiš kaip gimtosios kalbos, todėl jie užsirašė kalbantys vokiškai.
Pasiskirstymas pagal religijas:

* 10 378 (55,9 %) – katalikai
* 4 955 (26,7 %) – protestantai
* 3 024 (16,3 %) – judėjai.

Miesto gyventojai žydai buvo sunaikinti Antrojo pasaulinio karo metu, o vokiečiai išvaryti po karo.