recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Saulius Raščiauskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1961 m. sausio 18 d.Lietuva Trakų raj. |
| Vaikai | Lukas, Marija |
|  |
| Pareigos | Trakų rajono savivaldybės mero pavaduotojas |
| Partija | LiCS |
|  |
| Išsilavinimas | VISI, inžinierius |

**Saulius Raščiauskas** (g. 1961 m. sausio 18 d. Trakuose) – Lietuvos ir Trakų rajono ūkio, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1984 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, pramoninės ir civilinės statybos inžinierius.

1997–2000 m. Trakų rajono savivaldybės administratorius. 2000–2003 m. Trakų rajono savivaldybės meras. 2004–2007 m. ir 2007–2008 m. Trakų rajono savivaldybės mero pirmasis pavaduotojas.

1995 m. Lietuvos centro sąjungos narys, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys, Trakų skyriaus pirmininkas.

1997–2000 m. 2000–2003 m. 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Trakų rajono savivaldybės tarybos narys.

Vaikai – Lukas, Marija.
| **Vladimiras Jaglyčius** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Vladimiras Jaglyčius |
| Visas vardas | Влади́мир Влади́мирович Я́глыч |
| Gimė | 1983 m. sausio 14 d. (40 metų)Maskva, RTFSR |
| Gyven. vieta | Maskva |
| Tautybė | Rusas |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorius |

**Vladimiras Jaglyčius** (rus. *Влади́мир Влади́мирович Я́глыч*, g. 1983 m. sausio 14 d. Maskvoje) – Rusijos aktorius.

Biografija
----------

2003 m. debiutavo kine, suvaidindamas leitenantą Maliutiną kariniame filme „Bevardėje aukštumoje". 

Tais pačiais metais suvaidino filme „Mano Prečistenka", kuriame vaidino kunigaikščio ir tarnaitės sūnų Sergejų.

2014 m. rugsėjo 5 d. tapo televizijos kanalo „Rusija-1" muzikinės laidos „Artist" vedėju.

### Asmeninis gyvenimas

2005–2010 m. buvo susituokęs su Svetlana Chodčenkova.

Nuo 2013 m. rugsėjo 8 d. iki gruodžio 29 d. jis dalyvavo projekte „Ledynmetis-4". Su Oksana Domnina paskelbti šou „Ledynmetis-4" nugalėtojais. Pranešta, kad buvusi dailiojo čiužimo pasaulio čempionė ir aktorius užmezgė romaną. 2014 m. pradžioje O. Domnina grįžo pas ledo šokėją Romaną Kostomarovą.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑  championat naujienos
10. ↑

Nuorodos
--------

* IMDb profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
| **Erlandas Galaguz** |
| --- |
| Gimė | 1970 m. rugsėjo 25 d. (52 metai)Alytus |
| Sutuoktinis (-ė) | Viktorija |
| Vaikai | Arvydas, Emilija |
|  |
| Veikla | inžinierius, Lietuvos ir Visagino savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos laisvės sąjunga (liberalai)Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1995 m. Kauno technologijos universitetas1997 m. Obninsko atominės energetikos institutas |

**Erlandas Galaguzas** (g. 1970 m. rugsėjo 25 d. Alytuje) – inžinierius, Lietuvos ir Visagino savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1986 m. baigė Alytaus 5-osios vidurinės mokyklos aštuonias klases. 1989 m. Alytaus politechnikume įgijo pramonės įmonių įrengimų montažo ir remonto šaltkalvio profesinę kvalifikaciją. 1995 m. baigė Kauno technologijos universitetą ir įgijo mechanikos inžinerijos bakalauro kvalifikacinį laipsnį. 1997 m. Obninsko atominės energetikos institute įgijo inžinieriaus fiziko ir šilumos energetiko magistro kvalifikacinį laipsnį.

1989–1991 m. dirbo vairuotoju ir dirbtuvių vedėju kolūkyje „Pergalė", Lazdijų rajone. 1997–2018 m. buvo Ignalinos atominės elektrinės bloko reaktoriaus valdymo inžinierius, 2001–2003 m. – Eksploatacijos nutraukimo projektų valdymo tarnybos vyriausiasis inžinierius, projekto vadovas, Priežiūros ir statybos grupės vadovas, Statybos priežiūros skyriaus viršininkas, Statybos ir infrastruktūros valdymo skyriaus vadovas.

Nuo 2018 m. vasario 12 d. iki 2019 m. ėjo UAB „Visagino būstas" direktoriaus pareigas. 2014–2018 m. – Nevyriausybinių organizacijų tarybos pirmininkas. 2015 m. kovo 1 d. išrinktas Visagino savivaldybės tarybos nariu, 2015–2018 m. – Miesto ekonomikos ir finansų komiteto pirmininkas ir Utenos regiono plėtros tarybos narys. Nuo 2019 m. Visagino savivaldybės meras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2015 m. kovo 1 d. savivaldybių tarybų rinkimai. vrk.lt. Nuoroda tikrinta 2023-05-03.
2. ↑  Biografija – Rezultatai. vrk.lt. Nuoroda tikrinta 2023-05-03.
3. ↑  Biografija – Kandidatai, kandidatų sąrašai. vrk.lt. Nuoroda tikrinta 2023-05-03.


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Dalia Štraupaitė** | **Visagino meras**2019– | Po to:' |
Kenya Airways|  |
| 

| IATA**KQ** | ICAO**KQA** | Šaukinys**KENYA** |
| --- | --- | --- |

 |
| Įkurta | 1977 m. sausio 22 d. |
| Pagrindinis oro uostas | Jomo Kenyatta tarptautinis oro uostas |
| Dažno keleivio programa | Flying Blue |
| Aljansas | SkyTeam |
| Lėktuvų skaičius | 43 |
| Maršrutai | 56 |
| Šūkis | *The Pride of Africa* |
| Būstinė | Nairobis, Kenija |
| Vadovybė | Evanson Mwaniki |
| Tinklalapis | kenya-airways.com/ |

**Kenya Airways** – nacionalinės Kenijos oro linijos. Pagrindinė bendrovės būstinė yra šalies sostinės Nairobio Jomo Kenyatta tarptautinis oro uostas. Oro linijos buvo sukurtos 1977 m. iširus jungtinėms oro linijoms East African Airways.

Iki 1995 m. Kenya Airways priklausė šalies vyriausybei, tačiau 1996 m. buvo privatizuotos – tai buvo pirmos oro linijos Afrikoje, kurios sulaukė privatizacijos.

Kenya Airways laikomos vienomis didžiausių Užsachario Afrikos regiono oro linijomis. 2013 m. ši bendrovė buvo ketvirta pagal aptarnautų keleivių skaičių Afrikoje po South African Airways, Ethiopian Airlines ir EgyptAir. 2010 m. kompanija tapo SkyTeam aljanso nare. 2013 m. Kenya Airways turėjo 4 006 darbuotojus.

2015 m. kompanija valdė 43 lėktuvus, iš jų daugiausiai (15) yra Embraer 190.

2014 m. Kenya Airways aptarnavo 3,7 milijono keleivių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Fire closes Nairobi’s Jomo Kenyatta airport
2. ↑  Kenya Airways’ Uplifting Mission
3. ↑  Ethiopian Airlines distinguished with African Cargo Airline Award
4. ↑  CAPA Profiles Kenya Airways and Ethiopian Airways compete for Nairobi and Addis hub power as Gulf carriers expand
5. ↑  Annual Report and Financial Statements For the Year ended 31 March 2014 Archyvuota kopija 2015-07-30 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 9°0′20″ p. pl. 157°58′10″ v. ilg.﻿ / ﻿9.00556°š. pl. 157.96944°r. ilg.﻿ / 9.00556; 157.96944

Penrino vaizdas iš paukščio skrydžio
**Penrinas** (angl. *Penrhyn, Tongareva*) – atolas Ramiajame vandenyne, priklausantis šiaurinei Kuko salų grupei, labiusiai į šiaurę nutolusi salyno vieta, 1365 km į šiaurę nuo didžiausios Rarotongos salos. Artimiausia sala Rakahanga yra už 350 km. Čiabuviai dar vartoja kitus salos pavadinimus: **Mangarongaro, Hararanga, Te Pitaka**.

Gyventojų skaičius 2001 m. buvo 357, 2006 m. – apie 200. Vietiniai žmonės daugiausiai užimti žvejyba, juodųjų perlų auginimu. Atole yra dvi gyvenvietės. Administracija įsikūrusi **Omoka** kaime **Moananui** salelėje vakarinėje atolo dalyje, **Te Tautua** yra **Pokerere** salelėje rytiniame pakraštyje. Nuo Antrojo pasaulinio karo įrengtas oro uosto pakilimo-leidimosi takas.

Geografija
----------

Žemėlapis
Atolas tarp kitų salyno atolų yra didžiausias, elipsės formos, didžiausias skersmuo 11,2 km, ilgis 24,1 km. Rifo ilgis yra 77 km, lagūnos plotas 233 km². Atolą sudaro 53 motu, mažos salelės, kurių bendras plotas 9,8 km². Lagūna jungiasi su okeanu trijose vietose. Aukščiausia vieta virš jūros lygio apie 4 m. Patogi ir populiari vieta tarpiniam jachtų sustojimui kelyje iš Panamos į Naująją Zelandiją.

Istorija
--------

Atolas savo vardą įgijo po to, kai čia 1788 m. rugpjūčio 8 d. atplaukė kapitono Viljamo Severo (*William Cropton Sever*) laivas „*Lady Penrhyn*". Penrinas smarkiai nukentėjo 1864 m. kai beveik visi gyventojai (mažiausiai 1000 vyrų ir moterų su vaikais) buvo išvežti į vergovę Pietų Amerikoje.

1856–1980 m. savo teises į atolą pagal Guano salų aktą reiškė JAV. Po 1980 m. perduotas Kuko saloms.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Penrinas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Atolo aprašymas
* Apie Penriną Archyvuota kopija 2012-03-10 iš Wayback Machine projekto.
* Tongareva Archyvuota kopija 2016-07-20 iš Wayback Machine projekto.
**Perkelis** (angl. *percale, percalcos*; rus. *перкаль*; pranc. *percale*, iš pers. پرگاله‎, *pargāla* „skuduras") – lengvas medvilninis vienodų metmenų ir ataudų drobinio pynimo audinys. Gali būti ne grynos medvilnės, o mišinys (pvz. 50% medvilnės ir 50% poliesterio). Gali būti dažytas ar margintas.
Dažnai naudojamas patalynei.

Perkelis yra tankus audinys, jo angl. *thread count* (siūlų skaičius kvadratiniame colyje) būna 200 ar didesnis. Perkelis audžiamas iš vidutinių (Nr. 36–60) bei plonų (Nr. 60–100) verpalų.
Jis žymiai tankesnio audimo nei kiti paklodėms naudojami audiniai, vidutinės gramatūros, tvirtas, glotnus, neblizgus.

Lėktuvai Po-2 buvo aptraukti perkeliu

Panaudojimas
------------

Pirmasis audinių, pagal aprašymą perkelių, panaudojimas aprašytas 1774 m. kai Prancūzijos laivyno valstybės sekretorius Anas Roberas Žakas Tiurgas (*Anne Robert Jacques Turgot, baron de l’Aulne*) pasiūlė laivų bures gaminti iš šio audinio, persunkto linų aliejumi. Dėl linų aliejaus paklausos kitose srityse perkelinių burių diegimas nusikėlė iki 1806 m. kai laivynas ėmė naudoti medvilnines bures, persunktas organinėmis dervomis. D. Britanijos laivynas perkelines bures ėmė naudoti 1814 m.

XX a. pirmoje pusėje perkelis buvo svarbi aviacijos pramonės žaliava. Perkeliu aptraukdavo sparnus, fiuzeliažą, stabilizatorių ir kitus paviršius. Perkelio tvirtumą, atsparumą vandeniui, nelaidumą vandeniui ir orui didino impregnuodami perkelį specialiais aviaciniais lakais. Perkelių aptrauktus lėktuvus dar naudojo Antrojo pasaulinio karo metais. Perkeliu buvo aptraukti garsieji Po-2.
Sportinėje aviacijoje perkelis naudotas iki maždaug 1980 m. Paskui perkelį pakeitė kiti audiniai.

Šiais laikais iš perkelio siuva parašiutus ir bures, patalynę (perkelis sulaiko pūkus ir plunksnas), sukneles ir palaidinukes.

Nuorodos
--------

1. ↑  How India clothed the world: the world of South Asian textiles, 1500–1850, Volume 4 of Global economic history series, p.440, Giorgio Riello, Tirthankar Roy, Om Prakash, published by BRILL 2009, ISBN 978-90-04-17653-9
2. ↑  *Dotmaison.com.* Fabric Glossary in the Dotmaison magazine. Archyvuota kopija 2008-01-13 iš Wayback Machine projekto.
Grasalkovičių rūmai Bratislavoje – Slovakijos prezidento rezidencija
Slovakijos prezidento štandartas
Valstybės prezidento Jozef Tiso štandartas, 1939 m.
**Slovakijos prezidentas** – šalies vadovas Slovakijoje.

Istorija
--------

Pirmą kartą Slovakijos prezidento institucija buvo įsteigta Pirmojoje Slovakijos respublikoje, kurios vieninteliu prezidentu II Pasaulinio karo metais buvo Jozef Tiso. Institucija atgimė po Čekoslovakijos skilimo 1993 m. Pagal šalies konstituciją, prezidentas išrenkamas visuotiniuose rinkimuose penkeriems metams pagal dviejų turų sistemą. Pergalei būtina gauti 50% balsų. Šalies prezidento rezidencija įsikūrusi 1760 m. statytuose Grasalkovičių rūmuose sostinėje Bratislavoje.

Laikinieji prezidentai
----------------------

Premjerai ir parlamento vadovai, laikinai ėję Slovakijos prezidento pareigas:

* Vladimir Mečiar, 1993 m. sausio 1–kovo 2 d.
* Vladimir Mečiar, 1998 m. kovo 2–spalio 30 d.
* Ivan Gašparovič, 1998 m. liepos 14–spalio 30 d.
* Mikulaš Dzurinda, 1998 m. spalio 30 – 1999 m. birželio 15 d.
* Jozef Migaš, 1998 m. spalio 30 – 1999 m. birželio 15 d.

Slovakijos prezidentai
----------------------


|  | Prezidentas | Pradėjo | Baigė |
| --- | --- | --- | --- |
| **1** |  | Michal Kovač | 1993 kovo 2 | 1998 kovo 2 |
| **2** |  | Rudolf Schuster | 1999 birželio 15 | 2004 birželio 15 |
| **3** |  | Ivan Gašparovič | 2004 birželio 15 | 2014 birželio 15 |
| **4** |  | Andrejus Kiska | 2014 birželio 15 | 2019 birželio 15 |
| **5** |  | Zuzana Čaputova | 2019 birželio 15 | eina pareigas |

Nuorodos
--------

* Slovakijos prezidento oficiali svetainė

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Slovakijos prezidentas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Vanisვანი |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

VanisVanis

42°5′2″ š. pl. 42°30′43″ r. ilg.﻿ / ﻿42.08389°š. pl. 42.51194°r. ilg.﻿ / 42.08389; 42.51194﻿ (Vanis)Koordinatės: 42°5′2″ š. pl. 42°30′43″ r. ilg.﻿ / ﻿42.08389°š. pl. 42.51194°r. ilg.﻿ / 42.08389; 42.51194﻿ (Vanis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Gruzijos vėliava Gruzija |
| **Regionas** | Imeretija |
| **Rajonas** | Vanio rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 3 744  |
|  |
|  **Vikiteka** | Vanis |

**Vanis** – miestas vakarų Gruzijoje, Imeretijos regione, Vanio rajono centras. Išsidėstęs prie Sulorio (kairysis Rionio intakas) upės 41 km į pietryčius nuo Kutaisio. Miesto teises gavo 1981 m.

Vanis garsus gausiais archeologiniais radiniais. Pirmieji nuoseklūs kasinėjimai įvyko 1896 m. Didelio masto kasinėjimai vyko VII dešimtmetyje. 1985 m. įkurtas muziejus. Ankstyvasis miestas buvo išsidėstęs trijose terasose šalia dabartinio miesto. Aukso dirbiniai liudija originalią aukšto lygio kultūrą, IV a. pr. m. e. pasirodo helenų įtaka.

Identifikuotos keturios miesto vystymosi fazės. Pirmoji fazė – VIII–VII a. pr. m. e. Manoma kad jau tada tai buvo svarbus religinis centras. Antroji – VII, VI a. sandūra – IV a. pirma pusė. Mediniai pastatai, uolingoje žemėje iškalti altoriai. Pasirodo graikų keramika. Trečioji – nuo IV a. antra pusė – III a. pirma pusė. Dideli ir turtingi kapai, akmeninių pastatų liekanos. Ketvirtoji – III a. – I a. pr. m. e. Atsiranda gynybinė siena. Sunaikintas I a. pr. m. e. viduryje miestas nebeatsigavo.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | Nikės statulėlė iš Vanio |  |

Sportas
-------

* Sulori Vani (futbolas)

Šaltiniai
---------

1. Cites & towns of Georgia
2. ↑  Cites & towns of Georgia
| Starachovicėslenk. *Starachowice* |
| --- |
|              |
| *Apskrities administracijos pastatas* |
|  |
| 

StarachovicėsStarachovicės

51°04′00″ š. pl. 21°04′00″ r. ilg.﻿ / ﻿51.06667°š. pl. 21.06667°r. ilg.﻿ / 51.06667; 21.06667﻿ (Starachovicės)Koordinatės: 51°04′00″ š. pl. 21°04′00″ r. ilg.﻿ / ﻿51.06667°š. pl. 21.06667°r. ilg.﻿ / 51.06667; 21.06667﻿ (Starachovicės) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Švento Kryžiaus vaivadija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1624 (miesto teisės) |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 55 126  |
| **Plotas** | 31,85 km² |
| **Tankumas** (2008) | 1 731 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | 27-200 |
| **Tinklalapis** | www.starachowice.eu |
|  **Vikiteka** | Starachovicės |

**Starachovicės** (lenk. *Starachowice*) – miestas vidurio rytų Lenkijoje, Švento Kryžiaus vaivadijoje, apie 37 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos sostinės Kelcų, pusiaukelėje (apie 170 km) tarp Krokuvos ir Varšuvos. Administracinis apskrities (*Powiat starachowicki*) centras, įsikūręs vaizdingame Kamenos (*Kamienna*) upės slėnyje, apylinkėse stūkso Švento Kryžiaus kalnai (*Góry Świętokrzyskie*). 1975–1998 m. priklausė Kelcų vaivadijai. Turi apie 55,1 tūkst. gyv. (2008 m.). 1939-1949 m. laikotarpyje miestas vadinosi *Starachowice-Wierzbnik*.

Starochovicėse nuo 1948 m. įsikūrusi lenkiškų sunkvežimių gamykla FSC Star (*Fabryka Samochodów Ciężarowych „Star"*). Joje buvo pagamintas pirmasis popiežiui skirtas papamobilis. Šiuo metu gamykla priklauso vokiečių MAN SE koncernui ir „Star" ženklo nebenaudoja.

Istorija
--------

Bažnyčia
*Krzyżowa Wola* gyvenvietėje (dab. Starachovicių ribose) nuo XV a. pradėta lydyti geležies rūdą. Augo rūdos kasyba, plėtėsi ir metalurgijos pramonė. 1624 m. suteiktos miesto teisės. 1921 m. pastatyta ginkluotės gamykla, kurioje buvo gaminamos įvairių tipų patrankos. Per II Pasaulinį karą sugriautos gamyklos vietoje pradėta gaminti sunkvežimius „Star". 

1994 m. paskutinėje geležies rūdos šachtoje baigėsi žaliavų atsargos, ir ji buvo uždaryta, taip užbaigdama šimtametes kalnakasybos tradicijas šiame rajone. Naujoms ekonomikos šakoms vystytis padeda įsteigta speciali ekonominė zona. Atidarytas technikos muziejus supažindina su metalų gavybos ir lydymo pramonės istorija.

Nuorodos
--------

* Starachovicių oficiali svetainė (lenkų k.)
| Glūko geležinkelio tiltas |
| --- |
| 

Glūko geležinkelio tiltasGlūko geležinkelio tiltas

54°17′16″š. pl. 24°32′35″r. ilg.﻿ / ﻿54.287683°š. pl. 24.542949°r. ilg.﻿ / 54.287683; 24.542949﻿ (Glūko geležinkelio tiltas)Koordinatės: 54°17′16″š. pl. 24°32′35″r. ilg.﻿ / ﻿54.287683°š. pl. 24.542949°r. ilg.﻿ / 54.287683; 24.542949﻿ (Glūko geležinkelio tiltas) |
|  |
| **Vieta** | Glūkas, Varėnos raj. |
| **Kerta** | Varėnę |
| **Ilgis** | ~21 m |
| **Pastatytas** | 1894 ar 1899 m. |
| **Konstrukcija** | Santvarinis tiltas |

**Glūko geležinkelio tiltas** – buvęs geležinkelio tiltas per Varėnę, stovėjęs Glūko kaime, Varėnos rajone, 4 km į šiaurę nuo Senosios Varėnos, į pietvakarius nuo Glūko ežero. Kelyje  **127**  Babriškės–Varėna–Eišiškės  link tilto pastatyta lankytino objekto nuoroda (0,7 km). Prie šios kryžkelės stovi 1920 m. akmeninis paminklas žuvusiems už Lietuvos nepriklausomybę. Pro tiltą praeina dviračių maršrutas „Olita – Orany (Alytus – Varėna)".

Glūko tilto liekanos yra regioninės reikšmės architektūros ir inžinerinis paminklas, 2018 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą. Tiltas pastatytas 1899 m.

Per Varėnės upę buvo pastatyta pagrindinė nešančioji konstrukcija – metalinė santvara, galais atremta į krantus. Išlikę geležinkelio privažiavimo pylimai, abi krantinės tilto atramos abipus Varėnės. Šalia jų nutiestas medinis pėsčiųjų tiltelis. Nuo jo pastebimi buvusios medinės tarpinės atramos fragmentai (mediniai poliai metalinio tilto vietoje). Krantinių atramų liekanas sudaro du stačiakampio plano ramtai vakariniame ir rytiniame krantuose. Ramtai apdailinti tašytais akmenimis su faktūriniu paviršiumi. Per ramtus praeina stačiakampės angos su pusapskritėmis sąramomis. 

Tiesiant Varėnos-Alytaus geležinkelį, už Artilerijos (Glūko) geležinkelio stoties jis kirto Varėnės upę, todėl per ją 1894 m. pastatytas apie 21 m ilgio tiltas. 1915 m. besitraukianti caro kariuomenė Glūko tiltą per Varėnę susprogdino. Puolantys vokiečiai sugriautą tiltą netrukus atstatė, tam tikslui panaudoję suremontuotą santvarą. Vienas santvaros galas sutrumpėjo, todėl jis buvo paremtas ant naujai pastatytos medinės tarpinės atramos, o trumpasis tarpatramis perdengtas medine paraboline santvara.

XX a. trečiajame dešimtmetyje traukinių eismas iš Kauno pro Alytų iki Artilerijos stoties dar vyko. 1925 m. geležinkelių valdybai nusprendus dėl blogos techninės būklės uždaryti medinį tiltą per Nemuną Alytuje (dab. Baltosios rožės tiltas), atšaka į Varėną buvo apleista. Ardant Artilerijos-Alytaus geležinkelio ruožą, buvo išardytas ir tiltas per Varėnę.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Buvusio geležinkelio tilto per Varėnę liekanos (Varėnės rajone) *alytusinfo.lt*
2. 1 2  „Glūko geležinkelio tilto liekanos". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
3. ↑  Susprogdintas Varėnės tiltas *pazinkdzukija.lt*
4. 1 2  Buvusio geležinkelio tilto per Varėnę liekanos *visitvarena.lt*

Nuorodos
--------

* Artilerijos geležinkelio stotis ir geležinkelio atšakos likučiai *autc.lt*
* Buvusio geležinkelio tiltoper Varėnę liekanos *facebook.com*
* Buvęs Glūkų geležinkelio tiltas *pamatyklietuvoje.lt*
| **Stasys Šinkūnas** |
| --- |
|  |
| Stasys Šinkūnas, 1939 m. |
| Gimė | 1918 m. rugsėjo 15 d.Tauragnai, Utenos apskritis |
| Mirė | 1984 m. liepos 15 d. (65 metai)Vilnius |
| Tėvas | Kazimieras Šinkūnas |
| Motina | Monika Šinkūnienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Elena Šinkūnienė |
| Vaikai | Vytautas Šinkūnas, Regina Ivanauskienė |
|  |
| Veikla | inžinierius, rezistentas |
|  |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Stasys Šinkūnas** (1918 m. rugsėjo 15 d. Peterburge – 1984 m. liepos 15 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius, ateitininkas, antinacinės ir antisovietinės rezistencijos dalyvis, politinis kalinys.

Biografija
----------

Gimė 1918 m. Peterburge, kur jo tėvas Kazimieras tarnavo Žiemos rūmuose, 1922 m. šeima, drauge su 3 vaikais grįžo į Lietuvą ir apsigyveno Šeimaties kaime (Tauragnų valsčius, Utenos apskritis), tapo mažažemiais ūkininkais. Pradžios mokyklą baigė Tauragnuose, 1931 m. įstojo į Kauno jėzuitų gimnaziją, nuo 1934 m. dalyvavo ateitininkų veikloje, rašė korespondencijas „XX amžiui", keli jo eilėraščiai ir žinutės išspausdinti „Kario" žurnale. 

### Antrojo pasaulinio karo metu

1939 m. baigė gimnaziją ir įstojo į Karo mokyklą, jam suteiktas jaunesniojo leitenanto laipsnis. Sovietų kariuomenei užėmus Lietuvą, 1940 ar 1941 m. įstojo į Vytauto Didžiojo universiteto statybos fakultetą. Karo metais priklausė Lietuvių frontui. Antrosios sovietų okupacijos metais 1944 m. lapkričio mėnenį įsijungė į Lietuvos išlaisvinimo tarybos veiklą. 

### Veikla okupacijos pasipriešinime

Po Mindaugo Bloznelio, Liudo Dambrausko ir Prano Sasnausko areštų (1945 m. balandžio 6 d.) vadovavo tolesnei LIT’os veiklai. Gamino atleidimus nuo kariuomenės, pasus ir kitus dokumentus. Šioje grupėje dirbo ir Juozas Lukša. Kartu su Liudu Januševičiumi, Zigmu Stanelka ir Povilu Butkevičiumi išvysto Lietuvos partizanų sąjūdį. 

### Tremtyje ir po jos

Sovietų saugumo gaudomas, 1945 m. birželio pabaigoje suimtas, lapkritį nuteistas 10 metų lagerio, 5 metus ribojant teises (kitais duomenimis – 25 metams), kalintas Sibire, Pečioros ir Taišeto lageriuose.

1957 m. grįžo į Lietuvą. Dirbo „Kaitros" gamykloje Lentvaryje, nuo 1960 m. vakarais studijuodamas baigė Kauno politechnikos institutą. Dirbo Miestų statybos projektavimo institute Vilniuje. 1980 m. išėjo į pensiją. Ėmėsi sudegusios Buivydžių bažnyčios atstatymo. Įtartinomis aplinkybėmis, važiuodamas į Vilnių automobiliu, Nemenčinės plente susidūrė su sunkvežimiu ir 1984 m. liepos 15 d. žuvo. Po aštuonių kunigų atlaikytų gedulingų pamaldų palaidotas Vilniuje.

Šaltiniai
---------

* *Ateitininkai komunistų ir nacių kankiniai*, red. L. Kerulis. P. Narutis, J. Prunskis, 1991.
* Mindaugas Bloznelis, *Lietuvos išlaisvinimo taryba*. *Medžiaga veiklos studijai*, Vilnius: Mintis, 1997.
* Liudas Dambrauskas, *Gyvenimo akimirkos. Pirma knyga,* Vilnius: Vaga, 1990, p. 276.
VSD – lietuviška žvalgybos tarnyba
**Žvalgybos tarnyba** – vyriausybinė įstaiga, užsiimanti žvalgyba.

Renka, tiria ir teikia informaciją savo užsakovams apie nusikaltimus (kriminalinė žvalgyba), grėsmes šaliai, kariuomenes ar diplomatinę tarnybą. Įsikūrusios ir dirba praktiškai visose pasaulio šalyse, dažniausiai yra slaptosios tarnybos.

Veikla
------

Informaciją renka įprastais (apklausa, atvirųjų šaltinių žvalgyba, valstybės registrai) ar slaptais (kriptoanalizė, pasiklausymas, sekimas, verbavimas) būdais. Gali dalintis informacija su sąjungininkais (pvz. tarp NATO šalių).

Dažniausiai laikosi konspiracijos (atsargumo), turi savo informatorius (agentus) ir rezidentūras (užsienio filialus). Skirstomos į veikiančias šalies viduje (*vidines*, pvz. LKPB, VAT) ir užsienyje (išorines, pvz. AOTD, VSD).

Kartais žvalgybos tarnybos (pvz. Mossad), siekdamos savo vyriausybių interesų, užsiima ginklų kontrabanda, nužudymais, propaganda ar valstybiniais perversmais.

Draugiškų žvalgybos tarnybų darbtuotojai vadinami žvalgybininkais, priešiškų – šnipais.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| Stropkovassvk. *Stropkov* |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

StropkovasStropkovas

49°12′18″ š. pl. 21°39′05″ r. ilg.﻿ / ﻿49.20500°š. pl. 21.65139°r. ilg.﻿ / 49.20500; 21.65139﻿ (Stropkovas)Koordinatės: 49°12′18″ š. pl. 21°39′05″ r. ilg.﻿ / ﻿49.20500°š. pl. 21.65139°r. ilg.﻿ / 49.20500; 21.65139﻿ (Stropkovas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Slovakijos vėliava Slovakija |
| **Kraštas** | Prešovo kraštas |
| **Apygarda** | Stropkovo apygarda |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1404 (pirmą kartą paminėtas) |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 10 822  |
| **Plotas** | 24,7 km² |
| **Tankumas** (2004) | 438 žm./km² |
| **Altitudė** | 202 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 091 01 |
| **Tinklalapis** | www.stropkov.sk |
|  **Vikiteka** | Stropkovas |

**Stropkovas** (svk. *Stropkov*) – šiaurės rytų Slovakijos miestas Žemųjų Beskidų kalnų šiauriniame pakraštyje, Ondavos upės slėnyje. Administracinis Stropkovo apygardos (*okres Stropkov*) centras Prešovo krašte. Gyvena 10,8 tūkst. žmonių.

Istorija
--------

Miesto vardas kaip *Stropko* tvirtovė rašytiniuose šaltiniuose buvo paminėtas 1404 m. Tačiau labiausiai tikėtina, kad miestą pradėjo statyti atsikėlę vokiečių kolonistai. XIX a. miestas patyrė badą, epidemijas ir ekonominį nuosmukį, daug gyventojų emigravo į užsienį. Po II Pasaulinio karo miestas pritraukė naujas pramonės įmones (viena iš jų – „Tesla"), prasidėjo ekonominis augimas.

Demografija
-----------

2004 m. duomenimis, tarp miesto gyventojų Romos katalikai sudarė 61,93%, graikų katalikai – 26,95%, stačiatikiai - 5,23%, netikintys – 2,80%, liuteronai - 0,47% gyventojų. Pagal tautinę sudėtį: 90,1% – slovakai, 8,9% – romai, 0,7% – rusinai, 0,2% – ukrainiečiai, 0,1% – lenkai.

Įžymybės
--------

Miestas žymus savo įvairių tikinčiųjų konfesijų išraiškingos architektūros maldos namais (graikų ir Romos katalikų, stačiatikių, liuteronų), pranciškonų vienuolynu, gotikine pilies bažnyčia.

Miestai partneriai
------------------

* Čekija Bilina, Čekija
* Lenkija Ropčycės, Lenkija
* Lenkija Bilgorajus, Lenkija

Galerija
--------

* Graikų katalikų vienuolynasGraikų katalikų vienuolynas
* Gotikinė pilies bažnyčiaGotikinė pilies bažnyčia
* Pranciškonų bažnyčiaPranciškonų bažnyčia
* Stačiatikių bažnyčiaStačiatikių bažnyčia
* Graikų katalikų bažnyčiaGraikų katalikų bažnyčia

Nuorodos
--------

* Miesto oficiali svetainė
| **Olga Dibceva** |
| --- |
| Gimimo vardas | rus. *Ольга Дибцева* |
| Gimė | 1986 m. birželio 25 d. (37 metai)Leningradas |
| Tautybė | Rusė |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Olga Dibceva** (g. 1986 m. birželio 25 d. Leningrade) – Rusijos aktorė.

Vaidmenys
---------

2008 m. suvaidino melodramoje „Sveiki, vaikučiai!" 2009–2010 m. vaidino seriale „Vestuvinis žiedas". 

2011 m. vaidino filme „Kova su šešėliu 3D: Paskutinis raundas". 2011–2012 m. atliko vieną pagrindinių vaidmenų seriale „Lavrovos metodas". 2012 m. atliko Nadeždos Nadeždinos vaidmenį seriale „Tyrėjo Nikitino byla". 2012–2018 m. vaidino seriale „Merginos". 2015 m. atliko vieną iš pagrindinių vaidmenų antrajame serialo „Freudo metodas" sezone. 2018–2019 m. vaidino serialuose „Mokytojai" ir „Muilodrama". 2019 m. suvaidino Aglają Dmitrievną filme „Baudžiauninkas", kuris tapo labiausiai uždirbusiu nepriklausomos Rusijos istorijoje.

Marina Maksimova („RT") Dibcevos vaidmenis apibūdino taip: „Norėčiau atkreipti dėmesį į aktorę atskirai: Dibceva retai gauna didelių vaidmenų, tačiau kukliuose, bet būdinguose vaizduose ji atrodo labai įspūdingai - prisiminkite tą patį „Baudžiauninką".
2020 m. vaidino serialuose „Paskutinis ministras" ir „Prakeiktos dienos". 2021 m. vaidino filmuose „Miesto diena" ir „Rusijos pietūs". 2022 m. išleistas serialas „Šeima", kuriame pagrindinius vaidmenis atlieka Olga Dibceva ir Borisas Dergačiovas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* IMDb profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Bombyx mori** |
| --- |
| Šilkverpis (Bombyx mori)Šilkverpis (*Bombyx mori*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Drugiai  *( Lepidoptera)* |
| Šeima: | *Bombycidae*  *( Bombycidae)* |
| Gentis: | *Bombyx*  *( Bombyx)* |
| Rūšis: | Šilkverpis  *( Bombyx mori)* |

 |
| Binomas |
| ***Bombyx mori***Linnaeus, 1758 |

**Šilkverpiai** (*Bombyx mori*) – daugiausia Kinijoje paplitę drugiai.

Šilkverpiai yra 32-38 mm pločio, balkšvi arba perlinės spalvos, per sparnus eina ryškiai geltoni dryžiai.

Šilkverpių poravimasis trunka 6-8 valandas. Po to po kelių dienų patelė padeda apie 400 kiaušinėlių, o pati žūsta. Iš pradžių geltoni, kiaušinėliai tamsėja ir tampa pilkais. Kiekvienas kiaušinėlis yra ovalinės paplokščios formos, 1-1,5 mm ilgio. Neapvaisinti kiaušinėliai lieka geltoni ir išdžiūsta. Apvaisinti kiaušinėliai peržiemoja, kitais metais išsirita vikšrai, kurie vėliau iš vientiso šilkinio siūlo suka sau kokoną, kuriame virsta suaugėliais.

Jau nuo seno žmonės naudojosi šilkverpių vikšrų sugebėjimu gaminti šilkinius siūlus.

Vikšrai
-------

Vikšrai yra rusvos ar gelsvos perlinės spalvos. Kai kurių veislių vikšrai yra juosvai pilki arba visai juodi. Trečiojo ir aštuntojo segmentų nugarinėje yra dvi pusmėnulio formos dėmės, nors kai kurios veislės jų neturi.

Po 30-35 dienų nuo išsiritimo vikšrai gali pradėti gaminti siūlus. Vikšras išleidžia ore greitai siūlu virstančią baltyminę medžiagą ir charakteringais galvos judesiais suka siūlus į kokoną. Kokoną sudaro vientisas iki 3000 m ilgio siūlas. Kokonas yra ištęstos ovalo fomos, vietinių Kinijos veislių – geltonas, japoniškų veislių – žalsvas, kitų veislių – baltas.

Specialiai šilko gamybai šilkverpių vikšrai auginami Kinijoje, Japonijoje, Indijoje ir pietų Europoje. Per kryžminimą gaunami skirtingų spalvų siūlai, pvz. auksinės spalvos arba kitų atspalvių. Šilkverpių auginimą komplikuoja tai, kad jie minta vien tik šilkmedžių (*Morus* gentis) lapais. Dėl to šio augalo lapai yra importuojami į Europą.

* KiaušinėliaiKiaušinėliai
* Vikšrai (7 d.)Vikšrai (7 d.)
* Vikšrai (30 d.)Vikšrai (30 d.)
* KokonasKokonas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Tereré*
**Tererė** (isp. *Tereré*) – gėrimas, matės variantas, populiarus Paragvajuje, taip pat Brazilijos pietuose ir šiaurės Argentinoje. Nuo matės skiriasi tuo, kad užpilama ne karštu, bet šaltu vandeniu. Be to, į *tereré*, be *yerba mate*, dar dedama kitų augalų: mėtų, citrinžolių. Kai kuriuose regionuose vietoje šalto vandens dedamos citrinų, ananasų, apelsinų sultys („rusiška tererė" – *tereré rusa*). Toks pavadinimas kilo dėl to, jog su sultimis *tereré* geria slavų kilmės imigrantai, tačiau gvaranų kilmės gyventojai geria *tereré* tik su šaltu vandeniu. Tereré, priešingai nei matė, geriama ne iš kalabasos, bet iš guampos, kuri gaminama iš jaučio ragų.

Tererė Paragvajuje labai populiarus gėrimas. Ja gaivinamasi karštomis vasaros dienomis, darbovietėse daromos *tereré* pertraukos.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Paragvajuje |
| --- |
|  |
| Materialusis | 
La Santisima Trinidad de Paranos ir Chesus de Tavarangės jėzuitų misijos (1993) | Paragvajaus vėliavaParagvajaus vėliava |
|  |
|  Nematerialusis | 
Tererės praktika ir tradicinės žinios gvaranių tradicinio gėrimo Pohã Ñana kultūroje (2020) |

 |
Paauksuotas tabernakulis
Tabernakulis, Katovicai
Šv. Jono tabernakulis
**Tabernakulis** (lot. *tabernaculum* 'pastogė, palapinė', *taberna* 'trobelė') – eucharistijos (ostijos) saugojimo vieta. Romos Katalikų Bažnyčioje didžiojo altoriaus viduryje esanti spintelė Švč. Sakramentui komuninėje ir monstrancijoje laikyti.

Šventoji Eucharistija nuolat gali būti laikoma tik viename tos bažnyčios altoriuje arba tik vienoje vietoje (112), todėl kiekvienoje bažnyčioje paprastai būna vienas tabernakulis. Jis turi būti tvirtas ir nepažeidžiamas. Ant tabernakulio statomas altoriaus kryžius. Tabernakulio dydis ir forma turi derintis su altoriumi. Jame yra du skyriai: žemesnysis – komuninei, aukštesnysis – monstrancijai.

II Vatikano Susirinkimas pageidavo šventosios liturgijos (*Sacrosanctum Concilium*), keičiant kai kurias taisykles. Nuo to laiko statytose bažnyčiose tabernakulis yra atskiroje šoninėje koplyčioje arba altoriaus erdvės pakraštyje, šone. Tabernakuliai buvo puošiami, dažomi polichromiškai. XVIII a. I pusėje Lenkijos bažnytiniai sinodai reikalavo, kad tabernakuliai būtų meniški.

Tabernakulius, Švč. Sakramentui laikyti, dar vadina ciboriumu.

*tabernaculum testimonii* – Liudijimo Padangtė (Apr 15:5).

*Tabernaculum Dei cum hominibus* – „Dievo, esančio žmonėse, namai" (Apr 21,3).

Nuorodos
--------

* Apie tabernakulio įrengimą, *Eucharisticum mysterium*

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tabernakulis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Spokanas*Spokane* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

SpokanasSpokanas

47°39′0″ š. pl. 117°25′0″ v. ilg.﻿ / ﻿47.65000°š. pl. 117.41667°r. ilg.﻿ / 47.65000; 117.41667﻿ (Spokanas)Koordinatės: 47°39′0″ š. pl. 117°25′0″ v. ilg.﻿ / ﻿47.65000°š. pl. 117.41667°r. ilg.﻿ / 47.65000; 117.41667﻿ (Spokanas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-8)------ vasaros: (UTC-7) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Vašingtono valstija Vašingtonas (valstija) |
| **Apygarda** | Spokano apygarda |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1872 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 228 978  |
| **Plotas** | 179,9 km² |
| **Tankumas** (2020) | 1 273 žm./km² |
| **Altitudė** | 562 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Spokanas |

**Spokanas** (angl. *Spokane*) – miestas Jungtinių Amerikos Valstijų šiaurės vakaruose, Vašingtono valstijoje, 370 km į rytus nuo Sietlo, prie Spokano upės, netoli Aidaho sienos. Apygardos centras. Geležinkeliai ir plentai į Portlandą, Bilingsą, yra tarptautinis oro uostas. Spalvotoji metalurgija, medienos apdirbimo, maisto, chemijos (plastikų), plaušienos ir popieriaus pramonė, elektros įrenginių gamyba. Miesto apylinkėse auginami vynmedžiai, kertamas miškas, kasamas auksas, sidabras, urano, vario rūdos. Spokano apylinkėse veikia karinių oro pajėgų bazė.

Veikia 1887 m. įkurtas Gonzagos universitetas, JAV šiaurės vakarų, automobilių, vaikų ir kiti muziejai, teatrai, simfoninis, džiazo orkestrai.

2010 m. 86,7 % Spokano gyventojų buvo baltieji, 5 % – lotynoamerikiečiai, 2,6 % – azijiečiai, 2,3 % – afroamerikiečiai, 2 % – indėnai.

Istorija
--------

1810 m. traperiai įkūrė prekybinį postą prie Spokano upės. Gyvenvietė įkurta 1872 m. ir vadinta Spokan Folsu (pagal indėnus spokanus). Pradėjo augti, kuomet atitiestas Šiaurės vakarų geležinkelis. Tapo svarbiu mineralų eksporto centru (į čia gabenti kroviniai iš Aidaho, Montanos, šiaurės rytų Oregono, rytų Vašingtono). Nuo 1879 m. – apygardos centras, nuo 1881 m. – miestas. 1889 m. beveik visas miestas sudegė gaisre. 1900 m. atstatytas ir pervadintas Spokanu.

XX a. pr. plėtota medienos, metalo apdirbimo, maisto pramonė. Augo dėl šalimais plėtotų Ker d’Aleno kasyklų, Grand Kuli užtvankos. Po Antrojo pasaulinio karo – dėl karinės bazės. 1974 m. Spokane vyko pasaulinė EXPO paroda.

Šaltiniai
---------

1. SPOKANE: in Spokane (Washington)
2. ↑  SPOKANE: in Spokane (Washington)
3. SPOKANE: in Spokane (Washington)
4. ↑  SPOKANE: in Spokane (Washington)
5. ↑  *Spokane*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXII (Sko–Šala). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
6. ↑  *Spokane*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
Koordinatės: 32°49′38″š. pl. 34°58′53″r. ilg.﻿ / ﻿32.8273°š. pl. 34.9813°r. ilg.﻿ / 32.8273; 34.9813

|  |
| --- |
|  |
| Vieta | Izraelis Haifa |
| Atidarytas | 1955 m. |
| Nugriautas | 2015 |
| Savininkas | Haifos savivaldybė |
| Operatorius | ETHOS |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 14 000 |

**Kiryat Eliezer stadionas** – buvęs sporto stadionas Haifos mieste (Izraelis), centrinėje miesto dalyje, piečiau geležinkelio stoties, netoli Viduržemio jūros. Namų rungtynes čia žaisdavo Hapoel Haifa ir Maccabi Haifa komandos, stadione tilpdavo 14 tūkstančių žiūrovų.

Istorija
--------

Stadionas pastatytas kaip dovana nuo JAV bendrovės „International Ladies Garment Workers Union" ir pavadintas ***Luigi Antonini*** vardu. Atidarytas 1955 m. rugsėjo 14 d. rungtynėmis tarp Haifos ir Tel Avivo rinktinių. Iki tol Haifos komandoms žaisti buvo skirtas Kiryat Haim stadionas. Stadioną valdė Haifos miesto savivaldybė. Čia yra žaidusi Izraelio vyrų futbolo rinktinė, 1996 m. rezultatu 4-2 nugalėjusi Lietuvos rinktinę.

2014 m. gegužės 14 d. sužaistos paskutinės rungtynės, o 2015 m. stadionas nugriautas. Haifos komandoms žaisti pastatytas naujas Sammy Ofer stadionas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kiryat Eli'ezer Stadium - Haifa. Europlan-online.de (tikrinta 2023-12-27).
2. ↑
| **Aleksandras Machtas** |
| --- |
|  |
| Aleksandras Machtas |
| Gimė | 1892 m. spalio 6 d.Kaunas, Rusijos vėliava Rusijos imp. |
| Mirė | 1973 m. sausio 14 d. (80 metų)Tel Avivas, Izraelio vėliava Izraelis |
| Tėvai | Lea (1858–1941)Shraga (1860–1921) |
| Sutuoktinis (-ė) | Ester Ente |
| Vaikai | IsaakSara (Lara)RivkaYaakov |
|  |
| Veikla | Lietuvos šachmatų čempionas, bankininkas |

**Aleksandras Ziselis Machtas** (angl. *Alexander Zisel Macht*, *Sasha Maht*; 1892 m. spalio 6 d. Kaune – 1973 m. sausio 14 d. Tel Avive) – Lietuvos žydų kilmės Lietuvos šachmatininkas ir bankininkas. Daugkartinis tarpukario Lietuvos šachmatų čempionas, vieno įtakingiausių – Centralinio žydų banko Kaune valdytojas, vėliau bankininko karjerą tęsęs Izraelyje.

Biografija
----------

Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, carinės valdžios nurodymu kartu su kitais žydų pabėgėliais A. Machto šeima išvyko iš Kauno ir atsidūrė rytų Ukrainoje. 1921 m. grįžo į valstybingumą atkūrusią Lietuvą. Studijavo ekonomiką Briuselyje. Baigęs mokslus įsidarbino Centraliniame žydų banke. Gabus kalboms, pradėjęs eiliniu tarnautoju, po dešimtmečio tapo jo valdytoju. A. Machto vaikai mokėsi vietos Švabės hebrajų gimnazijoje.

1936 m. kartu su šeima – žmona Ester Ente ir vaikais emigravo į Palestiną, apsigyveno Tel Avive. Lietuvoje tai buvo sunkiai suprantamas gyvenimo posūkis sėkmingo verslininko karjeroje. Metais anksčiau į jį kreipėsi Palestinos pramonininkų sąjungos vadovas *Shenkar* su pasiūlymu įsteigti ir vadovauti Tel Avive naujai kuriamam Pramonės bankui. A. Machtui ir visiems jo šeimos nariams buvo sutvarkytos ir išduotos imigracinės vizos – tai nebuvo įprasta Palestinos mandato britų valdžiai. Tel Avive jam teko nuo pradžios greitai išmokti hebrajų kalbą. Daugiau Lietuvoje nuo to laiko nesilankė. Izraelyje buvo vienas iš pirmųjų bankininkų, tapęs Pramonės banko (*Montifioree* gatvėje) įkūrėju ir valdytoju.

Šachmatininko karjera
---------------------

A. Machtas 7 kartus laimėjo Lietuvos šachmatų čempionatuose: 1923, 1924, 1926, 1927, 1928, 1931 ir 1932 m.

Buvo pirmuoju Lietuvos atstovu, žaidusiu oficialiame šachmatų turnyre su pasaulio čempionu. Buvo ir pirmuoju, atstovavusiu šachmatų olimpiadoje, kur dalyvavo du kartus:

* 1930 m. žaidė prie pirmos lentos 3-ojoje šachmatų olimpiadoje Hamburge (+4 –9 =4);
* 1935 m. žaidė prie antros lentos 6-ojoje šachmatų olimpiadoje Varšuvoje (+2 –7 =5).

1931 m. Baltijos šachmatų čempionate Klaipėdoje užėmė 7-tą vietą.

Išvykęs iš Lietuvos, A. Machtas baigė aktyvią šachmatininko karjerą, nors ir dalyvavo parodomuosiuose mačuose, buvo jaunos Izraelio šachmatų federacijos garbės nariu.

Nuorodos
--------

* Aleksandro Machto biografija
* Aleksandras Machtas (*365chess.com*)
Koordinatės: 56°09′22″š. pl. 21°52′03″r. ilg.﻿ / ﻿56.156236°š. pl. 21.867422°r. ilg.﻿ / 56.156236; 21.867422

|  |
| --- |
| **Barstyčių pagrindinė mokykla** |
| Barstyčių pagrindinė mokykla herbasBarstyčių pagrindinė mokykla herbas |
| Barstyčių pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Salantų g. 14, Barstyčiai |
| **Direktorius(-ė)** | Chrizentas Paulauskas |
| **Mokinių skaičius** |  |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 24 |

**Skuodo rajono Barstyčių pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Barstyčiuose (Skuodo raj.), Salantų g. 14, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190893239.

Istorija
--------

1908 m. Barstyčiuose nuomojamame bute pradėjo veikti pradinė mokykla. Pirmasis mokyklos pastatas pastatytas 1912 m. Mokyklą lankė 40-50 mokinių. 1914 m. prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui mokykla buvo uždaryta.

1918 m. po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo, veikė trikomplektė mokykla, kurią lankė apie 150 vaikų. 1925 m. žiemą kilęs gaisras sunaikino mokyklos pastatą. 1932 m. vietos ūkininkai pastatė naują mokyklą.

1949 m. pradėjo veikti septynmetė mokykla. 1956 m. mokykla perorganizuota į vidurinę. 1959 m. išleista pirmoji abiturientų laida. 1967 m. pastatyta trijų aukštų mūrinė mokykla. 1992 m. iškilo trijų aukštų mūrinis priestatas.

1996 m. gruodžio mėnesį gautas pirmasis kompiuteris. 2002 m. pradėjo važinėti mokyklos gautas geltonasis autobusiukas, atidaryta
7 kompiuterių klasė su rašaliniu spausdintuvu ir skeneriu. 2006 m. mokykla jau turėjo 12 kompiuterių klasę su nešiojamu kompiuteriu ir multimedija. 2007 m. renovuota mokykla.

2011 m. išleista 52-oji abiturientų laida. Mokyklą baigė 932 abiturientai. I- ąją laidą baigė 15 mokinių. Didžiausia laida buvo XX (1979 m.), kurią baigė 36 abiturientai. Mažiausia laida – XXXIV (1993 m.), ją baigė 5 abiturientai.

2015 m. vidurinė mokykla reorganizuota į Barstyčių pagrindinę mokyklą su Ylakių gimnazijos filialine klase.

Direktoriai
-----------

* Chrizentas Paulauskas

Žymūs mokytojai
---------------

* Nijolė Butkevičienė-Caplytė, muzikos mokytoja, chorvedė

Žymūs mokiniai
--------------

* Leonardas Kazimieras Andriekus, poetas, kunigas
* Antanas Jankauskas, tautodailininkas
* Jonas Milerius, inžinierius, Seimo kancleris
* Juozas Pronskus, žurnalistas, redaktorius
* Bronislovas Skirsgilas, choro dirigentas, pedagogas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Barstyčių pagrindinė mokykla *aikos.smm.lt*

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2013-06-13 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Sibiro traktas. Žalia linija – maršrutas iki XIX a. raudona – iki XIX a. pab.
**Sibiro traktas** (rus. *Сибирский тракт*) arba **Didysis traktas** (*Большой тракт*) – istorinis kelias, jungęs centrinę Rusiją su Sibiro miestais.

Ankstyvaisiais Sibiro kolonizacijos laikais susisiekimas vyko praktiškai tik upėmis. Tačiau 1730 m. pradėtos sausumos kelio į Sibirą statybos. Kelio pradžia buvo iš Maskvos į Vladimirą ėjęs Vladimiro traktas. Toliau maršrutas driekėsi per Muromą, Kozmodemianską, Kazanę, Permę, Kungurą, Jekaterinburgą, Tiumenę, Tobolską, Tarą, Kainską, Tomską, Jeniseiską ir užsibaigė Irkutske. Toliau praplaukus Baikalo ežerą ties Verchneudinsku kelias šakojosi į dvi dalis – vienas ėjo į Nerčinską, o kitas – į Kjachtą. Per pastarąjį miestą karavanų keliais buvo galima pasiekti Kinijos miestą Kalganą.

XIX a. Sibiro traktas pasistūmėjo į pietus ir ėjo per Jalutorovską, Išimą, Omską, Tomską, Ačinską, Krasnojarską. Iki pat XIX a. tai buvo svarbiausia Sibiro transporto arteriją. Vėliau ją pakeitė Transsibiro geležinkelis bei Amūro ratinis kelias.

Sibiro traktas pagarsėjo tuo, jog juo buvo gabenama aukščiausios rūšies kiniška arbata į Peterburgo rūmus.
**Alex Negueba   
 Alex Souza**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Alex Aparecido De Souza Alcantara |
| Gimimo data | 2001 m. kovo 28 d. (22 metai) |
| Gimimo vieta | Tres Lagoasas, Pietų Mato Grosas, Brazilija |
| Ūgis | 180 cm |
| Pravardė | Negueba |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Tovuzo „Turan" |
| **Pozicija** | puolėjas, atakuojantis saugas |
| Jaunimo klubai |
| 20?? | Santos FC |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2021–2022202320232024 | FC HegelmannBolusporFC HegelmannTovuzo „Turan" | 45 0(9)03 0(0)17 0(2)00 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2024 m. sausio 12 d.. |

**Aleksas Suza**, **Aleksas Negeba** arba **Aleksas Aparesidas de Suza Alkantara** (*Alex Aparecido De Souza Alcantara*; g. 2003 m. kovo 28 d.) – Brazilijos futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo bei atakuojančio saugo pozicijoje.

Karjera
-------

Priklausė įvairiems Santos klubui ir buvo šio klubo jaunimo ekipų narys.

### Kauno rajono „Hegelmann Litauen"

2021 m. vasarą atvyko į Lietuvą ir tapo FC Hegelmann Litauen nariu.

2021 m. rugpjūčio 8 d. debiutavo Antroje lygoje atstovaudamas klubo B ekipai. Šiose rungtynėse pasižymėjo įvarčiu, o HL rezultatu 5:2 nugalėjo Džiugo B komandą.

2021 m. birželio 20 d. debiutavo A lygoje, rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris. Pasirodė po keitimo 46 minutę, 70 min. pelnė įvartį. Galutinis rezultatas 2:1, o nugalėjo FK Kauno Žalgiris.

2022 m. birželio 15 d. rungtynėse prieš „Riterių" klubą pasižymėjo pelnydamas įvartį. O Hegelmann nugalėjo varžovus rezultatu 3-0.

2022 m. rugpjūčio 12 d. pelnė įvartį A lygos rungtynėse prieš „Džiugo" klubą.

2022 m. gruodžio mėn. tapo aišku, kad žaidėjas palieka klubą.

### Boluspor

2023 m. persikėlė į Turkiją ir atstovavo Boluspor. Dėl traumų praleido dalį sezono ir sužaidė vos trejas rungtynes.

### Kauno rajono „Litauen"

2023 m. birželio mėn. pranešta, kad žaidėjas grįžta į Lietuvą ir vėl atstovaus FC Hegelmann.

2023 m. liepos 2 d. debiutavo klube A lygos rungtynėse prieš „Sūduvos" klubą.

### Tovuzo „Turan"

2024 m. sausio 12 d. tapo žinoma, kad futbolininkas keliasi į Tovuzo „Turan".

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2021** | **FC Hegelmann Litauen** | 12 | 1 |
| **2022** | **FC Hegelmann** | 33 | 8 |
| **2023** | **FC Hegelmann** | 17 | 2 |
|

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;

Pasiekimai
----------

asmeniniai
2022 m. liepos mėn. geriausias jaunasis žaidėjas.
2022 m. rugsėjo mėn. geriausias jaunasis žaidėjas.
2022 m. spalio mėn. geriausias žaidėjas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑  alyga.lt rungtynių aprašymas: Riteriai 0-3 Hegelmann
10. ↑
11. ↑  sportas.lt naujienos: Alex paliko klubą
12. ↑  sportas.lt naujienos: Alex grįžta į Hegelmann
13. ↑
14. ↑  sportas.lt naujienos: Aleksas paliko Hegelmann
15. ↑
16. ↑  sportas.lt naujienos: 2022 m. liepos mėn. geriausieji
17. ↑
18. ↑
19. ↑

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
| **Halina Kairiūkštytė-Jacinienė** |
| --- |
| Gimė | 1896 m. spalio 13 d.Seinai |
| Mirė | 1984 m. sausio 6 d. (87 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Bernardinų kapinėse |
| Tėvas | Juozas Kairiūkštis |
| Motina | Julija Vichert-Kairiūkštienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Vitoldas Jacyna, Gedertas Eliasas |
| Vaikai | Julius, Liudas |
|  |
| Veikla | dailėtyrininkė, etnografė, dailininkė |
|  |
| Alma mater | 1926 m. Ciuricho universitetas |

**Halina Kairiūkštytė-Jacinienė** (1896 m. spalio 13 d. Seinuose – 1984 m. sausio 6 d. Vilniuje) – Lietuvos dailėtyrininkė, etnografė, dailininkė.

Biografija
----------

Motina Julija Vichert-Kairiūkštienė, tėvas Juozas Kairiūkštis, broliai Jonas Kairiūkštis ir Vytautas Kairiūkštis.

1911–1915 m. mokėsi Vilniaus piešimo mokykloje, čia įgijo gerus prancūzų ir vokiečių kalbų pagrindus. 1915 m. rudenį, prasidėjus karui, su šeima išvyko į Voronežą. 1915–1918 m. mokėsi Maskvos aukštesniųjų moterų kursų Fizikos ir matematikos fakulteto Gamtos skyriuje. Vėliau gyveno Petrograde, Jekaterinburge, Omske. 1921 m. sausio mėn. grįžo į Lietuvą, apsigyveno Kaune. 1921–1923 m. studijavo meno istoriją Miunsterio, 1923–1924 m. Miuncheno, 1924–1926 m. Ciuricho universiteto Filosofijos fakulteto Meno istorijos skyriuje. 1926 m. filosofijos daktarė.

1926–1932 m. dėstė Kauno meno mokykloje. 1933–1940 m. gyveno Rygoje, bendradarbiavo enciklopedijoje „Latviešu konversācijas vārdnica". 1942–1944 m. Vilniaus dailės akademijos, 1944–1946 m. Vilniaus dailės instituto, 1944–1950 m. Vilniaus universiteto dėstytoja, nuo 1945 m. docentė. Palaidota Bernardinų kapinėse Vilniuje.

Kūryba
------

Parašė monografiją „Pažaislis, baroko vienuolynas Lietuvoje" (1930 m. II laida 2001 m.), parengė albumus „Lietuvių liaudies menas: Audiniai" (knyga l, 1957 m.), „Pažaislis" (su Juozu Baršausku, 1960 m.), paskelbė 200 straipsnių dailės ir kultūros klausimais.

Nupiešė apie 300 spalvotų senovės lietuvių drabužių rekonstrukcijų, atvirukų su tautodailės ornamentų motyvais. Sukaupė daug ikonografinės medžiagos apie lietuvių liaudies aprangą, skrynių tapybą, ornamentus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jolanta Marcišauskytė-Jurašienė. Įžymi, bet nepažinta[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Ona Navickienė. *Halina Kairiūkštytė-Jacinienė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 176
3. ↑  Rima Rutkauskienė. *Halina Kairiūkštytė-Jacinienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004