recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Novočerkaskasrus. *Новочеркасск* |
| --- |
|              |
| *„Triumfo arka", pastatyta kazokų pergalėms prieš Napoleoną atminti* |
|  |
| 

NovočerkaskasNovočerkaskas

47°25′00″ š. pl. 40°05′00″ r. ilg.﻿ / ﻿47.41667°š. pl. 40.08333°r. ilg.﻿ / 47.41667; 40.08333﻿ (Novočerkaskas)Koordinatės: 47°25′00″ š. pl. 40°05′00″ r. ilg.﻿ / ﻿47.41667°š. pl. 40.08333°r. ilg.﻿ / 47.41667; 40.08333﻿ (Novočerkaskas) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Rostovo sritis Rostovo sritis |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 167 000  |
| **Plotas** | 100 km² |
| **Tankumas** (2007) | 1 670 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Novočerkaskas |

**Novočerkaskas** – miestas pietų Rusijoje, dešiniajame Aksajaus krante ties Tulovo žiotimis, 40 km į šiaurės rytus nuo Rostovo prie Dono. Geležinkelio stotis, susisiekimo mazgas. Išvystyta elektros energetika, mašinų, chemijos, statybų, maisto pramonė. Pietų Rusijos valstybinis technikos universitetas, daug institutų, dramos teatras, Dono kazokų muziejus. Dangun Ėmimo soboras yra trečioji pagal dydį šventykla visoje Rusijoje (pastatytas 1805 m.).

Istorija
--------

Įkurtas 1805 m. kaip miestas ***Naujasis Čerkaskas***. XX a. pradžioje atidaryta daug aukštųjų mokyklų.

1962 m. mieste įvyko didelio masto vietos gyventojų protestai, kurie buvo žiauriai jėgos struktūrų numalšinti.
| **Vytautas Laurinaitis** |
| --- |
| Gimė | 1965 m. lapkričio 21 d. (58 metai)Galnė, Šilutės rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Bronislava Laurinaitienė |
| Vaikai | Domas, Benas |
|  |
| Veikla | politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1999 m. LLS, 2003 m. LiCS,  2014 m. TT,  2020 m. LT,  2022 m. DSVL |
|  |
| Alma mater | 1993 m. Vilniaus pedagoginis universitetas |

**Vytautas Laurinaitis** (g. 1965 m. lapkričio 21 d. Galnėje, Šilutės rajonas) – Lietuvos ir Šilutės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1986–1992 m. Vainuto vidurinės mokyklos karinio parengimo vadovas, istorijos mokytojas, 1992–2014 m. direktoriaus pavaduotojas popamokiniam ugdymui. 1993 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą, istorikas-politologas.

1999 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Šilutės rajono skyriaus narys. 2003–2007 m. 2007–2011 m. 2011–2015 m. Šilutės rajono savivaldybės tarybos narys. Nuo 2014 m. Šilutės rajono meras.

2018 m. spalio 23 d. V. Laurinaitis drauge su keturiais savivaldybės darbuotojais buvo sulaikytas STT, jam pareikšti įtarimai dėl piktnaudžiavimo tarnyba. 2021 m. rugpjūtį ikiteisminis tyrimas nutrauktas.

Vainuto seniūnijos bendruomenės tarybos pirmininkas, asociacijos „Lamatos žemė" valdybos narys. Sutuoktinė Bronislava, vaikai Domas, Benas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  *Vytautas Laurinaitis* Archyvuota kopija 2021-05-10 iš Wayback Machine projekto.. Kas yra kas Lietuvoje 2018. Nuoroda tikrinta 2021-08-04.
2. ↑  „STT dėl galimo piktnaudžiavimo tarnyba sulaikė Šilutės merą V.Laurinaitį". 15min.lt. Nuoroda tikrinta 2021-08-04.
3. ↑  „STT įtarimų sulaukęs Šilutės meras sieks trečios kadencijos". Klaipėda. Nuoroda tikrinta 2021-08-04.
4. ↑  „Teisėsaugos įtarimai netapo kliūtimi merams siekti postų". 15min.lt. Nuoroda tikrinta 2021-08-04.
5. ↑  „Nutraukė ikiteisminį tyrimą dėl Šilutės mero veiksmų". Atvira Klaipėda, 2021-08-18. Nuoroda tikrinta 2021-10-25.
6. ↑   Archyvuota kopija 2014-07-14 iš Wayback Machine projekto.
| **Ismailas Gasprinskis** |
| --- |
|  |
| Ismailas Gasprinskis |
| Gimė | 1851 m. kovo 20 d.Avdžikojus, Jaltos valsč. Taurijos gub. dab. Krymas Krymas |
| Mirė | 1914 m. rugsėjo 11 d. (63 metai)Bachčisarajus, dab. Krymas Krymas |
| Tautybė | Krymo totorius |
|  |
| Veikla | švietėjas, politikas, leidėjas |
| Partija | Ittifaq al-Muslimin |
|  |
| Žinomas (-a) už | džadidizmą ir pantiurkizmą |
|  |
|  **Vikiteka** | Ismailas Gasprinskis |

**Ismailas Gasprinskis**, taip pat *Ismailas Gaspiralis* (krym. *Ismail Gasprinskiy (Gaspıralı)*, 1851 m. kovo 20 d. – 1914 m. rugsėjo 11 d.) – Krymo totorių kultūros, švietimo ir politinis veikėjas, leidėjas. Vienas pirmųjų musulmonų intelektualų Rusijos imperijoje, skleidęs tiurkų ir islamo bendruomenių švietimo ir kultūros reformų idėjas. Vienas iš džadidizmo ir pantiurkizmo judėjimų pradininkų.

Biografija
----------

I. Gasprinskis gimė Rusijos kariuomenės karininko Mustafos Ali–oglu šeimoje Jaltos valsčiuje, Taurijos gubernijoje, Krymo pietuose. Jo pavardė kilusi nuo Haspros gyvenvietės pavadinimo (dab. kurortinis miestelis prie Jaltos). Pradinį išsilavinimą gavo namuose, mokėsi Simferopolio gimnazijoje, Voronežo kadetų korpuse. Tęsė mokslą Maskvos 2–ojoje karo gimnazijoje, bet jos nebaigęs grįžo į Krymą, kur dirbo mokytoju pradinėje mokykloje.

Paminklas Bachčisarajuje
1871 m. išvyko į Prancūziją. 1874–1875 m. gyveno Turkijoje. Parvykęs į Krymą tapo Bachčisarajaus miesto dūmos deputatu, o 1879–1884 m. buvo miesto galva.

Nuo 1883 m. leido ir redagavo pirmą Rusijoje tiurkų–slavų laikraštį *„Переводчикъ-Терджиманъ"* (*Terjuman*), ilgai buvusį vieninteliu tiurkų periodiniu leidiniu Rusijoje. Leidinys gyvavo beveik 35 metus, jį uždarė 1918 m. 1905 m. išleido pirmą leidinį moterims *„Алеми Нисван"* („Moterų pasaulis"), kurį redagavo dukra Šefika. 1906 m. išleido gimtąja kalba pirmąjį jumoristinį žurnalą *„Cha-cha-chа"*. Vėliau leido musulmonų frakcijos Rusijos dūmoje savaitraštį *„Миллет"* („Tauta").

Su I. Gasprinskio vardu siejamas pasaulietinio švietimo diegimas Rytų islamo šalių mokyklose. Jį sėkmingai naudojo ne tik Kryme, bet ir Tatarstane, Kazachstane, Baškirijoje, Turkmėnijoje, Uzbekijoje, Kirgizijoje, Azerbaidžane, Turkijoje, Šiaurės Persijoje ir Rytų Kinijoje. I. Gasprinskis parašė ir išleido naujosioms nacionalinėms mokykloms seriją mokomųjų priemonių.

1905 m. su bendraminčiais įsteigė Rusijos imperijos liberalią musulmonų partiją Ittifaq al-Muslimin, vadovavo jos Krymo skyriui.

Palaidotas Bachčisarajuje, Zincirlio medresėje.

Bibliografija
-------------

* Гаспринский И. *Французские письма*. – Симферополь, 2003
* Гаспринский И. *Русское мусульманство. Мысли, заметки и наблюдения*. – Симферополь, 1881
* Гаспринский И. *Русско-восточное соглашение. Мысли, заметки и пожелания*. – Бахчисарай, 1896

Šaltiniai
---------

1. ↑  Тадеуш Свентоховский, Brian C. Collins. Historical dictionary of Azerbaijan. – USA: Scarecrow Press, 1999. – С. 57. – 145 с. – ISBN 0810835509.

Nuorodos
--------

* Ismailas Gasprinskis (*oxfordislamicstudies.com*)
* Ismailas Gasprinskis: žvilgsnis iš Tatarstano (rusų k.)
Eurostar traukiniai
**Eurostar** – greitųjų traukinių sistema, nuo 1994 m. jungianti Londoną, Paryžių ir Briuselį. Visi šie traukiniai iš Didžiosios Britanijos į Prancūziją ir atgal keliasi Eurotuneliu.

Pagrindinės Eurostar traukinių stotys yra Londono Sent Penkro tarptautinė geležinkelio stotis, Paryžiaus Gare du Nord ir Briuselio Pietų stotys. Eurostar tinklą aptarnauja 27 aštuoniolikos vagonų britiški TGV TMST traukiniai, galintys pasiekti 300 km/val greitį. Eurotunelyje dėl saugumo taisyklių traukinių greitis mažinamas iki 160 km/val. Visas traukinių sąstatas siekia 394 metrus ir talpina 750 keleivių (206 pirmoje klasėje, 544 – standartinėje).

Istorija
--------

Šios sistemos istorija susijusi su 1986 m. kilusia mintimi tuneliu sujungti Didžiąją Britaniją ir Prancūziją. Šie darbai pradėti 1988 m. o 1994 m. įvyko tunelio atidarymas ir pradėjo veikti pirmoji traukinių linija tarp šių šalių.

1995 m. vidutinis šio maršruto greitis buvo 171,5 km/val. 2003 m. buvo atlikta pagrindinių linijų ir stočių plėtra, o 2007 m. visi Eurostar traukiniai Londone perkelti iš Voterlų į Šv. Penkro stotį.

2003 m. Eurostar traukinys pasiekė naują JK traukinių greičio rekordą – 334,7 km/val. 2006 m. Eurostar traukiniu buvo pasiektas ilgiausio greitojo traukinio maršruto rekordas – 1 421 km iš Londono į Kanus traukinys įveikė per 7 val. 25 min. 2007 m. traukinys iš Paryžiaus į Londoną nuvažiavo per 2 val. 3 min. ir 39 s. vėliau jis pagerino dar vieną rekordą – iš Briuselio į Londoną nuvažiavo per 1 val. 43 min.

Nuo 2015 m. gruodžio kai kuriuos Eurostart traukinius pakeis Siemens gaminami nauji elektriniai Eurostar e320 traukiniai, pasiekiantys 320 km/val greitį ir galintys talpinti 902 keleivius. 2016 m. gegužę bus pristatyti dar 5 nauji traukiniai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  1994: President and Queen open Chunnel
2. ↑  The transformation of St Pancras
3. ↑  Eurostar orders seven more e320s Archyvuota kopija 2016-06-29 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Oficiali sistemos svetainė
| Apostolesas*Apóstoles* |
| --- |
|              |
|  |
|  |
| 

ApostolesasApostolesas

27°54′0″ p. pl. 55°45′0″ v. ilg.﻿ / ﻿27.90000°š. pl. 55.75000°r. ilg.﻿ / 27.90000; 55.75000﻿ (Apostolesas)Koordinatės: 27°54′0″ p. pl. 55°45′0″ v. ilg.﻿ / ﻿27.90000°š. pl. 55.75000°r. ilg.﻿ / 27.90000; 55.75000﻿ (Apostolesas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Misjoneso provincija Misjoneso provincija |
| **Departamentas** | Apostoleso departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1913 m. lapkričio 28 d. |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 26 858  |
| **Altitudė** | 151 m |
|  |
| **Tinklalapis** |  |

**Apostolesas** (isp. *Apóstoles*) – miestas Argentinoje, Misjoneso provincijos pietryčiuose, 65 km nuo Posadaso. Departamento centras. 26,9 tūkst. gyventojų.

Miestas įkurtas 1652 m. jėzuitų misijos. Pavadinimas *Apóstoles* ispanų k. reiškia „apaštalai". 1825 m. sugriautas brazilų. 1913 m. gavo savivaldos teises. XIX a. pab. – XX a. pr. į Apostolesą atvyko daug imigrantų iš Europos, ypač Lenkijos ir Ukrainos.

Apylinkėse auginama matė, vystoma gyvulininkystė ir daržininkystė. Medienos apdirbimas.

Apostolese rengiama kasmetinė *Yerba Mate* šventė.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
Estų legiono verbavimo punktas, 1942 m.
**Estų legionas** – Nacistinės Vokietijos SS kariuomenės estų karinis junginys per Antrąjį pasaulinį karą.

Istorija
--------

Estų legionas įkurtas 1942 m. rugpjūčio mėn. vadas – SS oberšturmbanfiureris Francas Ausbergeris. 1943 m. balandžio mėn. įkurtas pirmasis legiono dalinys – estų batalionas „Narva", 1943 m. gegužės mėn. legiono pagrindu imta formuoti 3-oji estiškoji SS savanorių brigada. Norėdamas paspartinti legiono dalinių kūrimą, SS reichsfiureris Heinrichas Himleris per 1943 m. rugsėjo mėn. vizitą Taline Estijos laisvės kovotojų sąjungos lyderiui Hjalmarui Maei iškėlė Estijos autonomijos Reicho sudėtyje idėją. 

1943 m. spalio – lapkričio mėn. Estijoje įvykdyta visuotinė mobilizacija, 1944 m. vasario mėn. paskutinės nepriklausomos Estijos Respublikos vyriausybės ministras pirmininkas J. Uluotsas per vokiečių kontroliuojamą radiją pareiškė, kad estų ginkluotosios pajėgos turi didelę reikšmę. Po jo kalbos legioną papildė 38 000 estų. 3-oji estiškoji SS savanorių brigada buvo pertvarkyta į 20-ąją SS grenadierių diviziją (kitaip *1-oji Estų divizija*), sudaryti 7 pasienio pulkai, papildyti jau esantys estų kariniai daliniai, apie 3000 jaunuolių mobilizuota į vokiečių karinių oro pajėgų pagalbinius dalinius. 1944 m. liepos mėn. Vokietijos kariuomenėje tarnavo apie 50 ar 60 tūkst. Estijos vyrų. 

1944 m. vasario – liepos mėn. legionas dalyvavo mūšiuose su TSRS kariuomene dėl Narvos, liepos – rugpjūčio mėn. kautynėse prie Mėlynųjų kalnų, arba Sinimės aukštumų. Jam teko kautis ir su TSRS kariuomenės 8-ojo estų šaulių korpuso artilerijos daliniais. 1944 m. rugsėjo 16 d. Vokietijos vadovas Adolfas Hitleris įsakė evakuoti Vokietijos kariuomenę iš Estijos, rugsėjo 18 d. Estijos pasipriešinimo judėjimo aukščiausioji organizacija – Respublikos nacionalinis komitetas Taline paskelbė, kad įkuriama laikinoji vyriausybė, vadovaujama O. Tifu, 1944 m. pabaigoje 20-oji SS grenadierių divizija pasitraukė į Vokietiją, čia 1945 m. kovo mėn. buvo performuota ir dalyvavo mūšiuose prie Breslau. 1945 m. gegužės mėn. apie 1000 divizijos karių pavyko persikelti per Elbę ir patekti pas Vakarų sąjungininkus. 

2001 m. Estijos istorikų komisija nustatė, kad kai kurie legiono daliniai ir keli estų policijos batalionai dalyvavo Baltarusijoje, Lenkijoje ir Estijoje vežant ir naikinant žydus, saugojant jų koncentracijos stovyklas ir perkeliant civilius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gintautas Ereminas. *Estų legionas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 738 psl.
| Gaichirgordupasisp. *Gaigirgordup* |
| --- |
| *Gaichirgordupo sala* |
|  |
| 

GaichirgordupasGaichirgordupas

9°33′0″ š. pl. 78°58′0″ v. ilg.﻿ / ﻿9.55000°š. pl. 78.96667°r. ilg.﻿ / 9.55000; 78.96667﻿ (Gaichirgordupas)Koordinatės: 9°33′0″ š. pl. 78°58′0″ v. ilg.﻿ / ﻿9.55000°š. pl. 78.96667°r. ilg.﻿ / 9.55000; 78.96667﻿ (Gaichirgordupas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Panamos vėliava Panama |
| **Provincija** | Kuna Jala |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 11  |

**Gaichirgordupas**, seniau ***El Porveniras*** (isp. *El Porvenir*, kun. *Gaigirgordup*) – miestelis šiaurės rytų Panamoje, tokio pat pavadinimo salelėje San Blaso salyne, tuoj į rytus nuo San Blaso kyšulio. Kuna Jalos komarkos administracinis centras.

Yra lėktuvų pakilimo takas, Kunų tautos muziejus, viešbutis, administraciniai pastatai, amatininkų kooperatyvas. Yra nedidelis paplūdimys. Pati Gaichirgordupo gyvenvietė nuolatinių gyventojų praktiškai neturi.

Istorija
--------

El Porveniras oficialiai tapo kunų sostine 1915 m. Gyvenvietė 2016 m. pervardinta kunų kalba į Gaichirgordupą.

Šaltiniai
---------

1. ↑   William Friar. *Panama*. Moon Handbooks (2008)
2. ↑  Cabecera de Guna Yala cambia de nombre, *La Estrella de Panamá*. 13 de julio de 2016
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Golstono radioteleskopo 70 m antena
**Goldstono Deep Space radioteleskopas** (GDSCC) – komunikacijos radioteleskopas, Kalifornijoje, JAV. Jis priklauso ITT korporacijos Jet Propulsion laboratorijai ir naudojamas mokslinių misijų komunikacijoms. Goldstono Deep Space radioteleskopų kompleksas yra trečias pagal dydi pasaulyje, kitas toks panašus yra Madrido Deep Space komikacijos kompleksas ir Kamberos Deep Space komunikacijos kompleksas.

Pioneer programos Deep Space stotis

Antena
------

Golstono antena yra naudojama kaip jautrus radioteleskopas mokslinėms paieškoms, juo buvo ieškoma kvazarų, radio galaktikų, sudarinėjami planetų žemėlapiai. Taip pat ieškoma kometų ir asteroidų.
Golstono antena iš pradžių buvo naudojama sekti JAV palydovus. Itin plačiai buvo naudojama palaikyti Tolimojo kosmoso ryšį kosminių stočių Pioneer 10 ir Pioneer 11 programuose.
*Kitos reikšmės – Palaimintojo Jurgio Matulaičio bažnyčia.*
Koordinatės: 54°42′40″š. pl. 25°13′43″r. ilg.﻿ / ﻿54.7111°š. pl. 25.2286°r. ilg.﻿ / 54.7111; 25.2286

|  Vilniaus pal. Jurgio Matulaičio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Vilniaus II |
| **Savivaldybė** | Vilniaus miestas |
| **Gyvenvietė** | Vilnius |
| **Adresas** | pal. J. Matulaičio a. 3 |
| **Pastatyta** | 1996 m. |

**Vilniaus palaimintojo Jurgio Matulaičio bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Vilniuje, Viršuliškėse.

Pamaldos bažnyčioje vyksta lietuvių ir lenkų kalbomis.

Istorija
--------

1988 m. lapkričio 14 d. Vilniaus arkivyskupas Julijonas Steponavičius įsteigė naująją palaimintojo Jurgio Matulaičio parapiją, apimančią naujuosius miesto rajonus (Viršuliškės, Justiniškės, Pašilaičiai, Šeškinės dalis). 1990 m. rugpjūčio 16 d. pirmą kartą atkurtoje Lietuvos Respublikoje pradėti statyti parapijos namai ir koplyčia. 1991 m. liepos 12 d. pašventinta parapijos namų koplyčia. 1991 m. pradėta bažnyčios statyba. 1996 m. gruodžio 22 d. paaukotos pirmosios Mišios naujojoje bažnyčioje. 2005 m. gruodžio 16 d. konsekruotas naujasis bažnyčios altorius.

Dvasininkai
-----------

2023 m. parapijoje tarnavo dvasininkai:

* Justinas Aleknavičius – klebonas kunigas, teologijos lic.
* Kęstutis Dailydė – rezidentas kunigas, teol. m. dr.
* Arūnas Mitkevičius – kunigas, teol. lic.
* Stanislav Valiukevič – vikaras kunigas, teol. m. mgr. vadyb. mgr.
* Arūnas Kalpakovas – diakonas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dvasininkai
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑

Nuorodos
--------

* Parapijos svetainė
| 2024 m. Pakistano bombardavimas |
| --- |
| Priklauso: Beludžistano sukilimas |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 2024 m. sausio 16 d. |
| Vieta | Beludžistano provincija |
| Rezultatas | Besitęsiantis konfliktas |

 |
| Konflikto šalys |
| Irano vėliava Iranas | Pakistano vėliava Pakistanas* Jaish ul-Adl
 |
| Nuostoliai |
| - | 2 žuvę, 4 sužeisti |

**2024 m. Pakistano bombardavimas** – Irano karinių pajėgų organizuoti kariniai smūgiai Beludžistano sukilėlių dominuojamose Pakistano teritorijose. Irano vyriausybės teigimu, jie taikėsi į islamo sukilėlių grupuotės Jaish ul-Adl stovyklas ir objektus.

Priešistorė
-----------

1948 m. liepą įsiplieskė konfliktas tarp Beludžistano istorinio regiono nacionalistų ir Irano bei Pakistano. Konfliktas ypač suaktyvėjo tarp 1973 m. ir 1977 m. kuomet įvairių karinių veiksmų metu žuvo beveik 10 tūkst. karių.

2024 m. sausio 3 d. Kermane įvyko 2024 m. Kermano teroristinis išpuolis, kurio metu žuvo 94 bei dar 284 sužeisti. Sausio 15 d. Irano vyriausybė pradėjo Erbilio bombardavimą, kurio metu taikytasi į islamo grupuočių taikinius Irake ir Sirijoje.

Smūgiai
-------

Irano karinės pajėgos atakos metu panaudojo bepiločius orlaivius bei įvairaus nuotolio raketas. Operacijos metu atakuoti taikiniai Beludžistano provincijoje, 50 km nuo sienos su Iranu.

Atakų metu žuvo du vaikai.

Atsakas
-------

2024 m. sausio 18 d. Pakistanas pradėjo Irano bombardavimą, kurio metu taikėsi į Beludžistano išlaisvinimo armijos kontroliuojamus taikinius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pakistani retaliatory strikes in Iran kill at least 9, raising tensions along border
2. 1 2 3  Pakistan launches retaliatory strikes into Iran, killing nine people
3. ↑  Why did Iran launch strikes on its allies' territory?
4. ↑  Seven killed in Pakistan attack on southeastern Iran
Gran Kanarijos observatorija
**Observatorija** – specialiai įrengta įstaiga, skirta stebėti ir tirti dangaus kūnus bei įvairius kosminius, atmosferos ir žemės reiškinius.

Observatorijos yra svarbios įvairioms mokslo sritims – astronomijai, klimatologijai, geologijai, meteorologijai bei vulkanologijai.

Didžiausias refraktorinis teleskopas Yerkes observatorijoje Viskonsine
Senesniais laikais observatorijose tebūdavo paprasta įranga (pavyzdžiui, sekstantas atstumų tarp žvaigždžių skaičiavimui) arba observatorija būdavo įrengta tam tikru būdu, leidžiančiu atlikti stebėjimus (pavyzdžiui, Stounhendžas). Šiuolaikinėse observatorijose paprastai yra vienas ar daugiau nekilnojamas teleskopas, bei tam tikra įranga teleskopo valdymui. Nuo XX a. vidurio statomi radioteleskopai, gaudantys radijo bangas, sklindančias iš įvairių visatos vietų. Tokie instrumentai su valdymui skirtais pastatais vadinami radijo observatorijomis.

Seniausia observatorija yra Čomsung Dae observatorija (Kiongi provincija, Pietų Korėja), pastatyta 632 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Iliustruota faktopedija.* Vilnius: Alma littera, 2000, 33 p. ISBN 9986-02-895-7.
| Medaliai |
| --- |
|  |
| **Atstovaujant:  Austrija**  |
| Šuoliai su slidėmis |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2017 Latis | Individualiai NH |
| **Auksas** | 2017 Latis | Individualiai LH |
| **Auksas** | 2021 Oberstdorfas | Individualiai LH |
| **Sidabras** | 2015 Falunas | Komanda LH |
| **Sidabras** | 2017 Latis | Mišri komanda |
| **Sidabras** | 2019 Syfeldas | Komanda LH |
| **Sidabras** | 2019 Syfeldas | Mišri komanda |
| **Bronza** | 2015 Falunas | Individualiai NH |
| **Bronza** | 2017 Latis | Komanda LH |
| **Bronza** | 2019 Syfeldas | Individualiai NH |
| **Bronza** | 2021 Oberstdorfas | Mišri komanda |

**Stefan Kraft** (g. 1993 m. gegužės 13 d.) – Austrijos šuolininkas su slidėmis, olimpietis, pasaulio čempionas.

Biografija
----------

2013 m. pasaulio taurės etape Austrijoje pirmą kartą lipo ant apdovanojimų pakylos užėmęs trečiąją vietą. 2015 m. pelnė pirmuosius pasaulio čempionato medalius. 2017 m. pirmą kartą tapo pasaulio čempionu.

Savo debiutinėse 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse individualioje didžiojo kalno rungtyje užėmė 18-ą vietą, vidutinio kalno varžybose liko 13-as, o komandinėje įskaitoje su Austrijos nacionaline rinktine liko 4-as.

2021 m. pasaulio čempionate trečią kartą tapo pasaulio čempionu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Biographical information". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. vasario 28 d..

Nuorodos
--------

* FIS svetainėje
Alytaus krateris yra į pietvakarius nuo JAV astronomo George P. Bond garbei pavadinto kraterio.
**Alytus** (oficialus kraterio pavadinimas – **Alitus**) – 50 km skersmens krateris, esantis Marso planetoje, į šiaurę nuo Argyro žemumoje, išsidėstęs 35.20° platumos 38.20° ilgumos. Pavadintas pagal Alytaus miesto vardą, kurį 1979 m. kovo 19-ąją suteikė Tarptautinė astronomų sąjunga. Kraterį pavadinti Alytaus vardu pasiūlė astronomas, geochemijos analitikas, kosmoso misijos „Mars-6" vadovas Mihail Marov (g. 1933 m.) iš Rusijos, prieš tai laišku kreipęsis į savo kolegą iš JAV, „Apollo" ir kitų misijų komandų dalyvį Harold Masursky (1922-1990). Tais pačiais metais metais mažesniems Marso krateriams buvo suteikti tokių didžiųjų pasaulio didmiesčių, kaip Amsterdamas (Olandija), Bordo (Prancūzija), Kanberos (Australija) ar kt. pavadinimai. Mokslininkų teigimu, Alytaus kraterio ovalas susiformavo apytiksliai prieš 4 milijardus metų, į Marsą atsimušus asteroidams ar jų grupei.

Šaltiniai
---------

1. ↑  1. NASA ir JAV geologijos tarnybos informacija
2. ↑  2. Pokalbis su Lietuvos etnokosmologijos muziejaus lankytojų aptarnavimo ir edukacijos skyriaus vedėju Linu Šmigelsku
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Marinerio slėnis** (lotyniškai Valles Marineris) tai į rytus nuo Tarsidės srities, lygiagrečiai Marso pusiaujui esanti kanjonų sistema, besitęsianti maždaug 4000 km. Marinerio slėnis yra daug didesnis už Žemėje esančius kanjonus, ir yra didžiausias žinomas tokio tipo darinys Saulės sistemoje. Marinerio slėnį atrado kosminis aparatas Mariner 9. Jo vardu slėnis ir buvo pavadintas.

Kilmė
-----

Buvo pasiūlyta daug teorijų, aiškinančių šio geologinio darinio atsiradimą. Pagal vienas iš jų, slėnį sukūrė vandens sukelta erozija, pagal kitas - Marinerio slėnis atsirado dėl buvusio požeminės lavos srauto. Šiuo metu labiausiai pripažįstama teorija, kad slėnis susiformavo sutrūkinėjus Marso plutai. Plutos lūžių priežastis galėjo būti Tarsidės srityje vykstantis vulkanizmas. Iš ugnikalnių išsiveržusi lava galėjo tiek padidinti plutos apkrovą, jog ši neatlaikė ir lūžo. Vėliau dėl erozijos įgriuvus sienoms, slėnis išplatėjo.

Viking misijos metu daryta Marinerio slėnio nuotrauka.
**Draudimo akcinė bendrovė „Lietuva"** – Lietuvos draudimo bendrovė, veikusi 1921–1940 m. Būstinė Kaune.

Istorija
--------

Įsteigė Lietuvos ūkio banko finansinė grupė, kuriai vadovavo broliai Jonas, Juozas ir Viktoras Vailokaičiai. Steigėjai ir žymiausi akcininkai buvo Stasys Digrys (valdybos pirmininkas iki 1930), Gustavas Feterauskas (valdybos pirmininkas nuo 1930), vadovais ir valdybos nariais dirbo – Juozas Liandsbergis-Žemgaila, Viktoras Vailokaitis, Moisiejus Kopelmanas, S. Strimaitis, Vladas Lašas, Eliziejus Draugelis. Akcijų turėjo ir užsieniečiai. Akcinis kapitalas – 5 mln. auksinų, 1922 m. įvedus litą – 500 000 Lt, 1924 m. pasiekė 1 mln. Lt, vėliau sumažintas iki 600 000 litų.

Draudimo akcinė bendrovė „Lietuva" trečiajame dešimtmetyje turėjo išimtines teises drausti turtą nuo gaisrų miestuose, turinčiuose iki 40 000 gyventojų, ir transportą bei gyvybę visoje šalyje. 1922 m. jas 10 m. suteikė Steigiamasis Seimas. Už šias teises 25 % grynojo pelno bendrovė pervesdavo į valstybės iždą. Turėjo agentūrų visuose apskričių centruose, aktyviai veikė kaimo vietovėse. 1940 m. TSRS okupavus Lietuvą bendrovė nacionalizuota ir perduota Valstybės draudimo įstaigai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Draudimo akcinė bendrovė „Lietuva"*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 146 psl.
Inkscape|  |
| Kūrėjas | The Inkscape Team |
| Stabili versija | 0.91 |
| Parašyta | C++ ir Python |
| Operacinė sistema | Windows, OS X, Linux |
| Platforma | IA-32 ir x64 |
| Tipas | Piešimo programa |
| Licencija | GPL |
| Svetainė | inkscape.org |

Inkscape programa sukurtas SVG formato paveikslėlis
**Inkscape** – vektorinio piešimo programa. Inkscape yra atviro kodo, daugiaplatformė (veikia Windows, Mac OS, Unix-tipo operacinėse sistemose), platinama nemokamai.

Pradėta kurti 2003 m. kaip Sodipodi projekto praplėtimas, tų pačių metų spalio 14 dieną išleista pirmoji versija (0.35). Pradžioje kurta C kalba, vėliau pereita prie C++.

Programa dar neturi visų komercinėms vektorinio vaizdų manipuliavimo programoms būdingų funkcijų, tačiau yra aktyviai tobulinama.
Inkscape išversta į įvairias kalbas (nuo 0.44 versijos ir į lietuvių).

Inkscape dirba su SVG formato vaizdais, palaikoma didžioji dalis SVG standarto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Inkscape** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* www.inkscape.org
* www.openclipart.org – su Inkscape susijęs projektas, skirtas \*.svg bylų talpinimui pagal laisvą licenziją.
| Senosios Varėnos geležinkelio tiltas |
| --- |
| 

Senosios Varėnos geležinkelio tiltasSenosios Varėnos geležinkelio tiltas

54°15′39″š. pl. 24°34′35″r. ilg.﻿ / ﻿54.260779°š. pl. 24.576376°r. ilg.﻿ / 54.260779; 24.576376﻿ (Senosios Varėnos geležinkelio tiltas)Koordinatės: 54°15′39″š. pl. 24°34′35″r. ilg.﻿ / ﻿54.260779°š. pl. 24.576376°r. ilg.﻿ / 54.260779; 24.576376﻿ (Senosios Varėnos geležinkelio tiltas) |
|  |
| **Vieta** | Senoji Varėna, Varėnos raj. |
| **Kerta** | Merkį |
| **Ilgis** | ~55 m |
| **Pastatytas** | 1894 m. |
| **Konstrukcija** | Santvarinis tiltas |

**Senosios Varėnos geležinkelio tiltas** – buvęs geležinkelio tiltas per Merkį, stovėjęs Senosios Varėnos kaime, Varėnos rajone. Jo liekanos stūkso prie upės Pamerkio miške, apie 2 km į šiaurės rytus nuo Senosios Varėnos centro. Pasiekiamas iš A. Ryliškio gatvės, toliau važiuojant gruntiniais miško keliais. Pro tiltą praeina dviračių maršrutas „Olita – Orany (Alytus – Varėna)".

Senosios Varėnos tilto liekanos yra regioninės reikšmės architektūros ir inžinerinis paminklas, 2018 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą. Tiltas pastatytas 1894 m.

Buvęs geležinkelio tiltas per Merkį buvo apie 55 m ilgio, turėjo dvi kraštines apie 5 m ilgio sijomis perdengtas santvaras ir apie 42 m ilgio centrinę santvarą. Tilto vietoje išlikę privažiavimo pylimai, tašytų akmenų mūro ramtai abiejuose upės krantuose. Mūrinės krantinės atramos stačiakampio plano, apardytos. Upėje pastebima medinių polių liekanų.

Senosios Varėnos geležinkelio tiltas per Merkį pastatytas 1894 m. tiesiant geležinkelio atšaką Varėna–Alytus. Jis stovėjo 7-me varste į šiaurę nuo Varėnos stoties. 1915 m. besitraukianti caro kariuomenė susprogdino šį tiltą. Netrukus kraštą okupavusi kaizerio kariuomenė jį greitai atstatė. Tiltui atstatyti buvo įrengtos medinės atramos ant upėje sukaltų medinių polių. Po Pirmojo pasaulinio karo apylinkėse vyko kovos su Lenkija, Merkio upe ėjo Lietuvos–Lenkijos demarkacinė linija. 1920 m. spalio pradžioje Perlojos šaulių būrys kovose geležinkelio tiltą apgadino. Netrukus šis tiltas buvo lenkų visai susprogdintas. Viena susprogdinto tilto dalis atiteko Lenkijai, kita – Lietuvai. Susprogdinto tilto santvaros „lietuviška" dalis 1936 m. buvo panaudota statant metalinį Anykščių siaurojo geležinkelio tiltą per Šventosios upę.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Geležinkelio tilto per Merkį liekanos (Varėnos rajone) *alytusinfo.lt*
2. ↑  Kur dundėjo traukiniai *visitvarena.lt*
3. 1 2  „Senosios Varėnos geležinkelio tilto liekanos". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

* Pamirštas geležinkelis: Varėna-Alytus *varenainfo.lt*

| Artimiausi tiltai per Merkį |
| --- |
| prieš srovę: | **Senosios Varėnos geležinkelio tiltas** | pasroviui: |
| Pamerkių geležinkelio tiltas | Senosios Varėnos tiltas |
| Istorinės Rumunijos regionai:Valakija |
| --- |
|  |
| Šalis | Rumunija |
| Tautos | Rumunai |
| Kalba | Rumunų kalba |
| Valstybės | Pirmoji Bulgarijos imperija, Osmanų imperija, Rumunijos kunigaikštystė |
| Miestai | Kimpulungas, Tirgovištė, Bukareštas |
|  |
|  |

**Valakija** (rumun. *Țara Românească*) − istorinė sritis Rumunijos pietuose, tarp Karpatų kalnų, Dunojaus ir Sireto upių.

Olto upė skiria Valakiją į 2 dalis: Munteniją (centras − Bukareštas) ir Olteniją (centras − Krajova). Į Valakijos sudėtį įeina Ardžešo, Breilos, Buzėjaus, Dimbovicos, Dolžo, Goržo, Jalomicos, Mehedincio, Olto, Prahovos, Teleormano, Vilčos apskritys.

Istorija
--------

106−271 m. Valakijos teritorija, kurioje gyveno dakų gentys, buvo Romos provincijos Dakijos dalis.

III a. pabaigoje čia buvo įsiveržę gotai ir gepidai, IV−VI a. − hunai ir avarai. VI a. Valakijoje įsikūrė slavai.

VIII a. pabaigoje − X a. didesnioji Valakijos dalis įėjo į pirmąją Bulgarijos valstybę. XIII a. dalis Valakijos priklausė Aukso ordai. Nuo 1324 m. Valakija tapo nepriklausoma feodaline kunigaikštyste. XV a. ji pripažino Turkijos sultono siuzerenitetą, mokėjo jam duoklę, o XVI a. buvo prijungta prie Osmanų imperijos.

Po 1716 m. Valakijos kunigaikščiais buvo graikai fanariočiai. XVIII a. sustiprėjo kova su svetimšaliais ir vietos feodalais; XIX a. ji virto nacionaliniu išsivadavimo sąjūdžiu. Po 1821 m. Valakijos sukilimo graikų fanariočių valdžia žlugo.

1829 m. Adrianapolio taika Valakija gavo autonomiją. 1829−1834 m. ją valdė Rusija. 1859 m. Valakija susijungė su Moldova į Jungtines Moldavijos ir Valakijos kunigaikštystes. Iš jų 1862 m. sudaryta Rumunijos kunigaikštystė.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RRumunijos-Moldavijos istoriniai regionai |
| --- |
|  |
| Valakija | 
Muntenija · Oltenija · Dobrudža  |  |
|  |
| Moldavija | 
Vakarų Moldavija · Besarabija · Bukovina |
|  |
| Transilvanija | 
Transilvanija · Maramurešas · Banatas · Krišana |

 |

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Valakija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Viduramžių Moldovos ir Valakijos pinigai (anglų ir rumunų k.)
**2019 m. Saha Airlines Boeing 707 avarija**| Boeing 707 po avarijos. |
| **Data** | 2019 m. sausio 14 d. |
| **Vieta** | Karadžas, Iranas |
| **Aukų skaičius** | 15 |
| **Likusių gyvų** | 1 |
| **Lėktuvas** | Boeing 707 |
| **Avialinijos** | Saha Airlines |
|

**2019 m. Saha Airlines Boeing 707 avarija** įvyko, kai aviakompanijos Saha Airlines krovininis Boeing 707 lėktuvas, gabenęs mėsą iš Biškeko Kirgizijoje į pagrindinį Karadžo oro uostą, galimai susidūrė su problemomis ir avariniu būdu leidosi mažesniame kariniame šio miesto oro uoste. 

Iki pagrindinio oro uosto buvo likę 10,9 km, tad viena iš avarijų versijų - kad lėktuvas karinėje bazėje leidosi per klaidą.  Įprastai tokio tipo orlaiviams reikia 2 500 m ilgio tūpimo tako, o karinėje bazėje toks takas tik 1 300 m ilgio.

Orlaivis leisdamasis nesugebėjo sustabdyti tūpimo take ir rėžėsi į namus šalia oro uosto teritorijos. Avarijos metu namuose nebuvo gyventojų. Vienintelis iš 16 lėktuve buvusių žmonių išgyveno skrydžio inžinierius. Jis kritinės būsenos buvo nugabentas į ligoninę.

Šioje karinėje bazėje 2018 m. lapkričio 16 d. įvyko panašus incidentas, kuomet Taban Airlines MD-88 lėktuvas su 155 keleiviais per klaidą du kartus bandė nusileisti bazėje, nors tikslas buvo pagrindinis Karadžio oro uostas turintis 3 659 m ilgio taką. Lėktuvas du kartus atšaukė bandymą leistis, iš kurių antrojo bandymo metu iki žemės buvo likę vos 1 m. Po antrojo bandymo pilotai suprato klaidą ir sėkmingai nusileido Karadžyje.

Išnašos
-------

1. ↑  Flight engineer survives Iran plane crash
2. ↑  Iranian Army Boeing-707 Crashes Near Tehran, 15 Killed (PHOTO, VIDEO)
3. ↑  Iran cargo plane crash 'leaves 15 dead' near Tehran
4. ↑  ASN Wikibase Occurrence # 219603
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tiruvanamalajusதிருவண்ணாமலை |
| --- |
| *Miestas nuo Virupakšos urvo* |
|  |
| 

TiruvanamalajusTiruvanamalajus

12°13′0″ š. pl. 79°04′0″ r. ilg.﻿ / ﻿12.21667°š. pl. 79.06667°r. ilg.﻿ / 12.21667; 79.06667﻿ (Tiruvanamalajus)Koordinatės: 12°13′0″ š. pl. 79°04′0″ r. ilg.﻿ / ﻿12.21667°š. pl. 79.06667°r. ilg.﻿ / 12.21667; 79.06667﻿ (Tiruvanamalajus) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Tamilnadas Tamilnadas |
| **Rajonas** | Tiruvanamalajaus rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 145 278  |
| **Plotas** | 16 km² |
| **Tankumas** (2011) | 9 080 žm./km² |
| **Altitudė** | 171 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Tiruvanamalajus |

**Tiruvanamalajus** (tamil. திருவண்ணாமலை  = *Tiruvāṇṇāmalula*), seniau ***Trinomalis*** (angl. *Trinomalee*) – miestas Indijos pietuose, Tamilnade, 185 km į vakarus nuo Čenajaus, Anamalajaus kalnuose. Miestas įsikūręs šventojo Arunačalos kalno papėdėje ir yra svarbus religinis hinduizmo bei džainizmo centras. Svarbiausia yra didelė Anamalaijaro (Arunačalešvaros) šventykla, skirta Šivai. Į ją traukia piligrimai iš visos Indijos, o daugiausia *Karthika Dipam* (tamilų divalio) šventės metu, kuomet ant kalno uždegama ugnis. Apylinkėse yra 4 džainų šventyklos, XII a. Neminathos skulptūra, vedantos guru Ramanos Maharšio ašramas ir samadhi (kapavietė). Tolėliau esančiame Tirukoilure stovi Ulagalantha Perumal šventykla Višnui.

Vystoma daugiausia paslaugų, turizmo pramonė. Tiruvanamalajus pasiekiamas plentais ir geležinkeliais iš aplinkinių didmiesčių (Čenajaus, Pondičerio, Madurajaus ir kt.).

Istorija
--------

Miestas išaugo aplink Anamalaijaro šventyklą, kurios dabartinis pastatas stovi nuo IX a. nors šventvietė minima jau (VII a.). Rasta Čolos, Palavų valdovų įrašų. 1328 m. mieste rezidavo Hoisalos imperijos valdovai. Vėliau rasta Sangamos, Saluvos, Tuluvos, Vidžajanagaros dinastijų valdovų įrašų, kuriuose rašoma apie valdovų paaukotas aukas. XVII a. miestą užkariavo musulmonų sąjunga Arkotas, bet 1753 m. hindai susigrąžino valdžią. 1757 m. Tiruvanamalajų užkariavo prancūzai, 1760 m. britai, 1790 m. Maisuro sultonatas, vėliau – vėl britai.

* Arunačalešvaros šventyklaArunačalešvaros šventykla
* Šventyklos gopurasŠventyklos gopuras
Marso vėliava
**Marso vėliava** – trispalvė, naudojama atstovaujant Marso planetą. Bet kokiomis teisinėmis prasmėmis ji nėra oficiali, tačiau jai pritarė Marso Visuomenė ir Planetinė Visuomenė, be to, ji yra skridusi kosminėje erdvėje. Iškelta į orbitą Space Shuttle Discovery astronauto John M. Grunsfeld ant STS-103, ši vėliava vaizduoja „būsimą Marso istoriją".

Raudona spalva, kuri yra arčiausiai stiebo, vaizduoja dabartinį Marsą. Žalia ir mėlyna spalva vaizduoja etapus, galimame Marso teraformavime, galbūt žmonija kada nors norės ir sugebės imtis tokios užduoties. Šitokių vėliavos spalvų mintį pateikė Kim Stanley Robinson populiari Marso trilogija *Red Mars*, *Green Mars*, ir *Blue Mars* (*Raudonasis Marsas*, *Žaliasis Marsas*, ir *Mėlynasis Marsas*).

Marso vėliava plėvesuoja virš Flashline Mars Arctic Research Station (FMARS), Devono saloje, Kanadoje.

Nuorodos
--------

* Marso vėliava pasaulio vėliavų svetainėje (anglų kalba)
* CNN straipsnis: Oficiali 'Marso vėliava' išsiskleidžia kosminėje erdvėje (anglų kalba) Archyvuota kopija 2007-04-29 iš Wayback Machine projekto.
| **Michailas Dolivo-Dobrovolskisrus. *Михаил Осипович Доливо-Добровольский*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1862 m. sausio 2 d.Gatčina, Sankt Peterburgo gubernija, Rusijos imperija |
| Mirė | 1919 m. lapkričio 15 d. (57 metai)Heidelbergas, Badenas, Vokietija |
|  |
| Veikla | rusų elektrotechnikas |
|  |
|  **Vikiteka** | Michailas Dolivo-Dobrovolskis |

**Michailas Dolivo-Dobrovolskis** (rus. *Михаил Осипович Доливо-Добровольский*, 1862 m. sausio 2 d. Gatčina, Rusijos imperija – 1919 m. lapkričio 15 d. Heidelbergas, Vokietija) – Vokietijos rusų elektrotechnikas, išradėjas.

Biografija
----------

Michailas Dolivo-Dobrovolskis prie trifazio generatoriaus
Už dalyvavimą studentų revoliuciniame judėjime pašalintas iš Peterburgo universiteto išvyko į Vokietiją, 1884 m. baigė aukštąją technikos mokyklą Darmštate. 1884–1909 m. Edisono elektrotechnikos gamyklų (*Deutsche Edison-Gesellschaft für angewandte Elektricität*, dab. bendrovė AEG, Vokietija) konstruktorius, nuo 1909 m. direktorius. 1888 m. sukūrė pirmąjį trifazį generatorių su sukamuoju magnetiniu lauku, 1889 m. – trifazį asinchroninį elektros variklį su narveliniu rotoriumi, 1890 m. – trifazį transformatorių. Pasaulinėje elektrotechnikos parodoje Frankfurte prie Maino 1891 m. demonstravo pirmąją pasaulyje trifazę sistemą 8500 V 220 kW elektros energijai perduoti 170 km atstumu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Michailas Dolivo-Dobrovolskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 59 psl.
**Nijolė Emilija Sabulytė** (g. 1943 m. lapkričio 2 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro aktorė.

Biografija
----------

1966 m. baigė LSSR Valstybinę konservatoriją ir nuo to laiko dirba aktore Klaipėdos dramos teatre. N. Sabulytė buvo ištekėjusi už aktoriaus Ričardo Poškaus. Vėliau aktorės vyras buvo Laimutis Vaclovas Uksas.

Kūryba
------

Sukūrė įsimintinų charakterinių vaidmenų: Dorina Moljero „Tartiufe", Cica M. Mitrovičiaus „Apiplėšime vidurnaktį", Daiva Kazio Sajos „Abstinente", Mira A. Nikolajo „Vyras ir žmona", karalienė Sofija (Balio Sruogos „Milžino paunksmė"), Marcė (Žemaitės „Petras Kurmelis"), Vasilisa Karpovna (Maksimo Gorkio „Dugne"), Kristina (J. O`Nylo „Elektrai skirta gedėti"), karalienė Elžbieta (Frydricho Šilerio „Marija Stiuart"), Kristina („Elektrai skirta gedėti").

Naujausi N. Sabulytės vaidmenys teatre: ponia Sotanvil komedijoje „Ožys" (pagal Moljerą, rež. Aidas Giniotis), Marijona (Igno Šeiniaus „Kuprelis", rež. Kęstutis Macijauskas), Pamela (R. Kūnio „Viešbučio kambarys Nr. 13", rež. Alvydas Vizgirda), Kukienė (Vinco Krėvės „Raganius", rež. K. Macijauskas), Agnė (M. Carr „Mėja", rež. Gytis Padegimas), Bela (P. Gladilin „Iš miglos išniro angelas", rež. Ramutis Rimeikis), Ema (Mate Matišičiaus „Moteris be kūno", rež. Ramunė Kudzmanaitė).

N. Sabulytė žinoma kaip poezijos skaitovė. Vaidino Lietuvos kino studijos meniniame filme „Mažos mūsų nuodėmės" (1979 m. rež. Henrikas Šablevičius).

2013 m. kovo 27 d. už nuopelnus teatro menui apdovanota „Padėkos kauke".

Nuorodos
--------

* Iš Klaipėdos teatralų kūrybos vakarų ciklo „Vieninteliai ir nepakartojami"
* Šimtas aštuoniolika Nijolės Sabulytės likimų, 2003-11-14
* Klaipėdos dramos teatras Archyvuota kopija 2014-01-30 iš Wayback Machine projekto.
Marokietiška mėtų arbata
**Mėtų arbata** (arab. شاي بالنعناع = *shāy bil n`anā`* arba arab. الأتاي = *at-tay*), dar vadinama ***tuaregų arbata*** – Magrebo virtuvėje (ypač Maroko virtuvėje) populiari arbata su savitu gėrimo ritualu. Ši arbata gaminama iš šaltmėtės (arab. نعناع = *n`anā`*) lapų. Turi būdingą gaivų mėtos aromatą.

Paruošimas
----------

Pradžioje džiovinti arbatžolių (žaliosios arbatos, dažniausiai *gunpowder*) lapai sudedami į arbatinuką ir užpilami verdančiu vandeniu, tada palaikius apie pusę minutės vanduo nupilamas į atskirą indą taip pašalinant kartėlį. Tada vėl įpilama verdančio vandens ir vėl nupilama. Vėliau į arbatinį sudedami švieži šaltmėčių lapai, geras žiupsnis cukraus ir po pirmojo nupylimo gautas skystis. Tuomet dar įpilama vandens į arbatinuką ir šis pastatomas ant ugnies. Vandeniui užvirus, arbatinukas nuimamas nuo ugnies ir arbata pilama į stiklinę. Tada iš stiklinės vėl supilama atgal į arbatinuką. Taip pakartojama 2-3 kartus. Galiausiai arbata iš aukštai supilama į stiklinę, kad susidarytų puta.

Mėtų arbatos gėrimo ceremonija yra svarbi Magribo kultūros dalis. Šia arbata vaišinami namų svečiai. Iš Maroko įvairios mėtų arbatų tradicijos papilto po Ispaniją, Portugaliją, iš ten – po Lotynų Ameriką.

Nuorodos
--------

* Marokietiškos mėtų arbatos paruošimas
| **Julius Sabatauskas** |
| --- |
|  |
| 2023 m. |
| Gimė | 1958 m. balandžio 1 d. (65 metai)Syktyvkare, Komija |
| Vaikai | Birutė Sabatauskaitė |
|  |
| Veikla | inžinierius, teisininkas, Lietuvos ir Alytaus miesto politinis bei sporto veikėjas |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | 
* 1981 m. Kauno politechnikos institutas;
* 2002 m. Mykolo Romerio universitetas.

 |

Su dukra Birute (2022)
**Julius Sabatauskas** (g. 1958 m. balandžio 1 d. Syktyvkare, Komija) – inžinierius, teisininkas, Lietuvos ir Alytaus miesto politinis bei sporto veikėjas.

Biografija
----------

1968–1976 m. mokėsi Jonavos 1-oje vidurinėje mokykloje, 1981 m. baigė Kauno politechnikos instituto Automatikos fakultetą, automatizuotų valdymo sistemų inžinierius. 2002 m. neakivaizdiniu būdu baigė studijas Lietuvos teisės universitete, jam suteiktas teisės ir valdymo magistro kvalifikacinis laipsnis (2003 m.).

1981–1984 m. buvo Alytaus šaldytuvų gamyklos, Alytaus 3-osios mechanizacijos valdybos darbuotojas (1984–1993 m.), UAB „Gebenė" direktorius (1993–1994 m.). Alytaus miesto tarybos sekretoriato vadovas (1994 m.), Alytaus Valstybinės mokesčių inspekcijos vyr. inspektorius, personalo direktorius (1995–2000 m.), Alytaus savivaldybės kontrolierius (2000 m.).

Nuo 1989 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1997–2003 m. Alytaus miesto skyriaus pirmininkas, nuo 1997 LSDP tarybos narys.

1990–1995 m. Alytaus miesto tarybos deputatas, tarybos pirmininko pavaduotojas, 1995–2003 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos, 1997–2000 m. ir valdybos narys. Nuo 2000 m. Seimo narys, nuo 2004 m. Teisės ir teisėtvarkos komiteto pirmininkas. Nuo 2020 m. Seimo vicepirmininkas.

2002–2005 m. Lietuvos šachmatų federacijos pirmininkas.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai;
* Tinklalapis Seime (lietuvių, anglų k.).

Išnašos
-------

1. ↑  Julius Sabatauskas
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Lietuvos socialdemokratų partija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-11-03 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuva Lietuvos šachmatų federacijos prezidentai |
| --- |
|  |
| Prezidentai nuo 1990 m. | 
Algirdas Jurgis Bajarkevičius (1990–) · Gediminas Miškinis · Kęstutis Skrebys (1998–1999) · Česlovas Juršėnas (1999–2002) ·  Julius Sabatauskas (2002–2005) · Gediminas Paviržis (2005–2010) · Jonas Sidabras (2010–2011) · Jonas Viesulas (2011–2012) · Aleksandr Černov (2012–2019) · Gytis Kaminskas (2019–) |  |

 |
| **Orinta Leiputė** |
| --- |
|  |
| 2023 m. |
| Gimė | 1973 m. sausio 19 d. (50 metų)Kaune |
|  |
| Veikla | pedagogė, politikė |
| Organizacijos | Seimas |
| Pareigos | Narė |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija (nuo 1996) |
|  |
| Alma mater | 
* 1998 m. Klaipėdos universitetas;
* 2000 m. Lietuvos kūno kultūros akademija.

 |

**Orinta Leiputė** (g. 1973 m. sausio 19 d. Kaune) – pedagogė, Lietuvos politikė.

Biografija
----------

1988 m. baigė Kauno 42–ą vidurinę mokyklą, 1992 m. Marijampolės aukštesniosios pedagoginės mokyklos Kauno filialą, ikimokyklinės įstaigos pedagogė. 1998 m. Klaipėdos universiteto Pedagogikos fakultete baigė vaikystės pedagogiką, bakalaurė. 2000 m. Lietuvos kūno kultūros akademijos edukologijos magistrė, 2004 m. Lietuvos kūno kultūros akademijos doktorantė. 1996 m. įgijo vyriausiosios darbų mokytojos kvalifikacinę kategoriją, 2000 m. I vadybinę kategoriją.

1991 m. Kauno 46–os vidurinės mokyklos (iki 2005 m. „Aukuro" vidurinė mokykla) mokytoja, 1992 m. Kauno apskrities ugdymo ir globos centro vaikų veiklos organizatorė, 1993 m. darbų instruktorė, Kauno m. vaikų globos namų „Viltis" darbų instruktorė, 1999 m. Kauno vaikų ir jaunimo globos namų vyr. auklėtoja, 2000 m. Kauno apskrities ugdymo ir globos centro direktoriaus pavaduotoja bei nuo 2000 m. Lietuvos kūno kultūros akademijos Kinoantropologijos ir sporto raidos katedros lektorė.

1994 m. Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjungos, 1996 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kauno skyriaus narė, 1996 m. Lietuvos sakaliukų sąjungos Kauno skyriaus vadovė, Lietuvos socialdemokračių moterų sąjungos Kauno klubo pirmininkė, LSDMS pirmininkės pavaduotoja, nuo 2004 m. LSDP tarybos narė. Nuo 2009 m. vasario 7 d. LSDP Kauno skyriaus pirmininkė.

2002 m. Lietuvos kūno kultūros akademijos studentų mokslinės draugijos tarybos narė, politikių klubo „Milda" narė, nuo 2005 m. klubo prezidentė. Lietuvos Respublikos Seimo narės Birutės Vėsaitės visuomeninė padėjėja.

2007–2011 m. ir 2011–2012 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narė.

2012 m. Kauno m. savivaldybės mero pavaduotoja.

2012–2016 m. Seimo narė.

2016-2019 m. Kauno miesto mero patarėja jaunimo reikalų, kultūros, švietimo, sporto ir seniūnijų veiklos klausimais.

2019–2020 m. Kvalifikacijų ir profesinio mokymo plėtros centras, metodininkė.

2017 m. Lietuvos socialdemokračių moterų sąjungos (LSDMS) pirmininkė.

2020–2024 m. Seimo narė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-08-20 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  „Politinės rokiruotės Kaune: naujas administracijos vadovas, pavaduotojas, vicemerė". Vz.lt. Nuoroda tikrinta 2021-07-15.
3. ↑  2012—2016 m. kadencijos Seimo narė
4. ↑   Archyvuota kopija 2012-12-18 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑
6. ↑  2020—2024 m. kadencijos Seimo narė

Nuorodos
--------

* Asmeninė svetainė
*Šis straipsnis apie upę. Apie miestą skaitykite straipsnyje Ivinjema.*

| Ivinjema |
| --- |
| Ivinjemos žemupys Ivinjemos žemupys |
| **Ilgis** | 370 km |
| **Baseino plotas** | 46 085 km² |
| **Ištakos** | Marakažu kalnagūbris (Briljantė ir Santa Marija) |
| **Žiotys** | Parana |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Ivinjema |

**Ivinjema** (port. *Rio Ivinhema*) arba ***Ivinjeima*** (*Rio Ivinheima*) – upė Brazilijoje, Pietų Mato Groso valstijoje; dešinysis Paranos intakas. Prasideda Brazilijos plokščiakalnyje, Marakažu kalnagūbryje, ~300 m aukštyje dviem ištakomis – Briljante ir Santa Marija. Briljantė prasideda į šiaurę nuo Marakažu miesto. Upė teka plokščiakalniu į pietryčius. Žemupyje pasuka į pietvakarius, vinguriuoja pelkėtu slėniu (varzėja) lygiagrečiai su Parana. Įteka į Paraną ties Porto Kajua gyvenviete.

Didžiausi intakai – Doradosas (dešinysis), Vakarija (kairysis).

Ivinjemos baseino žemės naudojamos žemdirbystei. Prie pačios upės didelių gyvenviečių nėra, tačiau netoliese įsikūrę Marakažu, Rio Briljantės, Anželikos miestai. Žemupio baseine sudarytas Ivinjemos šlapynių valstijos parkas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Charlei Aparecido da Silva, Emerson Galvani, André Geraldo Berezuk, Marcos Norberto Boin, Maisa Cofani Amador. *Variabilidade e regime das chuvas na unidade de planejamento e gerenciamento Ivinhema no período de 1980 a 2010*. Dissertação (Mestrado em Geografia) – Faculdades de Ciências Humanas, Universidade Federal da Grande Dourados, Dourados, 2017.
3. ↑  Mapa físico do estado de Mato Grosso do Sul, IBGE, 2011.
4. ↑  Mapa Multimodal Mato Grosso do Sul, DNIT, 2013.