recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Stivenas Harperisangl. *Stephen Joseph Harper*** |
| --- |
| Kanados ministras pirmininkas |
|  |
| Gimė | 1959 m. balandžio 30 d. (64 metai)Torontas, Kanada Kanada |
| Kanados ministras pirmininkas |
| Ėjo pareigas | 2006 m. vasario 6 d. – 2015 m. lapkričio 4 d. |
| Ankstesnis | Paul Martin |
| Vėlesnis | Justin Trudeau |
|  |
| Partija | Kanados konservatorių partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Stephen Harper |
| Parašas |
|  |

**Stivenas Harperis** (angl. *Stephen Joseph Harper*; g. 1959 m. balandžio 30 d. Toronte) – Kanados valstybės ir politikos veikėjas, 22–asis Kanados ministras pirmininkas (2006–2015), Kanados konservatorių partijos lyderis.

Biografija
----------

S. Harperis gimė Toronte, kanadiečių komanijos „Imperial Oil" finansininko šeimoje. 1979 m. buvo įstojęs į Toronto universitetą, bet po poros mėnesių mokslą jame metė ir išvyko į Edmontoną (Albertos provincija). Čia dirbo „Imperial Oil" kompanijos padalinyje, vėliau įstojo ir 1993 m. baigė ekonomikos studijas universitete Kalgaryje.

1993 m. buvo išrinktas Bendruomenių rūmų nariu. 2004 m. tapo suvienytos Kanados konservatorių partijos lyderiu ir opozicijos lyderiu Bendruomenių rūmuose. 2006 m. sausio 23 d. parlamento rinkimuose Konservatorių partija laimėjo pirmąją vietą (124 vietas iš 308). Ir nors nė viena partija, įskaitant Konservatorių partiją, nesugebėjo gauti daugumos vietų, S. Harperis, kaip partijos, laimėjusios santykinę balsų daugumą, vadovas, 2006 m. vasario 6 d. buvo paskirtas šalies ministru pirmininku.

2015 m. spalio 20 d. paskelbė apie savo atsistatydinimą, nes jo vadovaujama konservatorių partija pralaimėjo Kanados parlamento rinkimus.

2015 m. viduryje S. Harperis kritikavo Rusijos politiką Rytų Ukrainoje, pasisakydamas, kad Vladimirui Putinui nėra vietos Didžiojo septyneto valstybių grupėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Terry Milewski (2015-06-08). „Stephen Harper renews attack on Russia's Vladimir Putin over Ukraine". CBC News. Nuoroda tikrinta 2016–02–17.

Nuorodos
--------

* CBC News Indepth: Stephen Harper

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Paul Martin** | **Kanados ministras pirmininkas**2006–2015 | Po to:**Justin Trudeau** |
| **Vincas Kupčinskas** |
| --- |
| Gimė | 1951 m. vasario 20 d. (72 metai)Giluičiai, Simno rajonas |
|  |
| Veikla | Lietuvos agronomas, biomedicinos mokslų daktaras |
| Partija | 1993 m. Tėvynės sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1978 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Vincas Kupčinskas** (g. 1951 m. vasario 20 d. Giluičiai, Simno rajonas) – Lietuvos agronomas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

Baigė Simno vidurinę mokyklą. 1978 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1988 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.

1981–2005 m. dirbo Žemdirbystės instituto Perlojos bandymų stotyje; 1992–2004 m. direktorius. 1992 m. 1998 m. stažavo Švedijoje.

Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos Varėnos raj. skyriaus narys, 1995–1997 m. ir 1997–2000 m. Varėnos rajono savivaldybės tarybos narys.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo kryptis – lauko sėjomainų produktyvumas, trąšų derinių naudojimas priesmėiio dirvožemiuose ir grikių auginimo technologijos.

Bibliografija
-------------

* Žemdirbystės ypatumai lengvuose dirvožemiuose, 1999 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vincas Kupčinskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 278 psl.
|  |
| --- |
| Civilių pozicija
Політична партія „Громадянська позиція" |
|  |
| Lyderis | Anatolijus Hrycenka |
| Įkurta | 2005 m. kovo 24 d. |
| Būstinė | Kijevas, Ukraina Ukraina |
| Politinė ideologija | Proeuropietiškumas, konservatyvizmas |
| Partijos vėliava |
|  |
| Svetainė |
| Oficiali svetainė |

**Civilių pozicija** (ukr. *Політична партія „Громадянська позиція"*) – Ukrainos politinė partija, įkurta 2005 m. kovo 24 d. (tuo laikotarpiu buvo žinoma kaip **Galingoji Ukraina** (ukr. *Політична партія „Могутня Україна"*). Savo veikloje vadovaujasi konservatyvizmo ir proeuropietiškumo ideologijomis.

Istorija
--------

**Galingoji Ukraina** (ukr. *Політична партія „Могутня Україна"*) buvo įkurta 2005 m. kovo 24 d. (partijos pavadinimas pakeistas 2010 m.). Pats pirmas partijos lyderis buvo Oleksandras Chubatenko. 2010 m. vasario mėnesį partijos pavadinimas pakeistas į **Civilių pozicija** (ukr. *Політична партія „Громадянська позиція"*), tuo pačiu metu buvo pakeistas ir partijos lyderis Oleksandras Chubatenko į Anatolijų Hrycenka.
| **Vincas Jomantas** |
| --- |
| Gimė | 1922 m. rugsėjo 24 d.Kaunas |
| Mirė | 2001 m. gruodžio 19 d. (79 metai)Melburnas, Australija |
| Tėvas | Vilius Jomantas |
| Sutuoktinis (-ė) | Stasė Laimutė Jomantas |
|  |
| Veikla | skulptorius, visuomenės veikėjas |

**Vincas Jomantas** (1922 m. rugsėjo 24 d. Kaune – 2001 m. gruodžio 19 d. Melburne) – lietuvių kilmės Australijos skulptorius.

Biografija
----------

Tėvas Vilius Jomantas. 1942 m. studijavo Vilniaus dailės institute. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1946 m. studijavo Miuncheno dailės akademijoje.

1948 m. emigravo į Australiją, nuo 1951 m. gyveno Viktorijos valstijoje. 1960–1987 m. dėstė Karališkajame technologijos institute Melburne, 1964–1987 m. Skulptūros katedros vedėjas.

Kūryba
------

Sukūrė abstrakčių medžio skulptūrų ir monumentalių reljefinių kompozicijų interjerams („Gate", „Biros"). Derino įvairias medžiagas – akmenį, sintetines dervas, naudojo polichromiją („Myth"). Skulptūros sudėtingos kompozicijos, darnios ritmikos, būdingi pagoniški ir krikščioniški simboliai. Nuo 1956 m. dalyvavo parodose (Paryžius, Tokijas, Naujoji Zelandija), dailininkų modernistų grupuotės „Centre Five" veikloje. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Australijos galerijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rima Rutkauskienė. *Vincas Jomantas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. - 689 psl.
| Stephanie Swift |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Melodi Maurine Clark |
|  |
| Gimė | 1972 m. vasario 7 d. (50 metų)Luiziana, JAV |
|  |
| Šalis |  JAV |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
|  |
| Apdovanojimai |
| AVN apdovanojimas (2 apdovanojimai 1998, 2006 m.) |

**Stefani Svift** (angl. *Stephanie Swift*, tikrasis vardas – *Melodi Maurice Clark*; 1972 m. vasario 7 d. Luiziana, JAV) – pornografinių filmų aktorė ir režisierė.

Asmeninis gyvenimas
-------------------

Kai Stefani buvo 10 metų, nuo vėžio mirė jos tėvas, šeima persikėlė į Pietų Kaliforniją. Sulaukusi 19 metų apsistojo San Diege, kur dirbo stomatologo asistente ir šokėja vietiniame striptizo klube, o netrukus pradėjo pozuoti suaugusiems skirtiems žurnalams.

1994 metais Stefani nusifilmavo „Playboy" kanalo erotiniame filmuke, po metų pradėjo vaidinti ir pornografiniuose filmuose. 2011 metais „Xxxchurch.com" išleistame filme ji pasakojo, kad pasukti į pornografiją ją pastūmėjo vaikystėje šeimoje patirta seksualinė prievarta.

2004 metais įkūrė prodiuserių kompaniją „Swift Entertainment".

2009 metais Stefani buvo diagnozuotas krūties vėžys, gydymui prireikė chemoterapijos ir operacijos. Po šių įvykių ji pasitraukė iš pornografijos verslo.

Nuo 2011 metų Stefani priklauso krikščioniškai organizacija „Xxxchurch.com", kuri padeda pornografinių filmų aktoriams pasitraukti iš šio verslo.

Aktorė turi oranžinį „Wado Ryu" karate diržą. Šiuo metu ji gyvena Kalifornijoje.

Apdovanojimai
-------------

Per savo karjerą ji suvaidino daugiau kaip 180 filmų bei 2 režisavo.

* AVN apdovanojimas – Geriausia aktorė (1998)

* AVN apdovanojimas – Šlovės galerija (2006)

* XRCT – Šlovės galerija (2008)

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Stephanie Swift** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Myspace
| **Vincas Karoblis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1866 m. rugsėjo 20 d.Rusija Natiškiuose, Vabalninko valsčius, Rusijos imperija |
| Mirė | 1939 m. gegužės 25 d. (72 metai)Lietuva Gegutė, Jonavos valsčius |
| Lietuvos Respublikos Seimo atstovas |
|  |
| Veikla | Lietuvos teisininkas, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos krikščionių demokratų partija |
|  |
| Alma mater | Kijevo universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Vincas Karoblis |

**Vincas Karoblis** (1866 m. rugsėjo 20 d. Natiškiuose, Vabalninko valsčius, Rusijos imperija – 1939 m. gegužės 25 d. Gegutėje, Jonavos valsčius) – Lietuvos teisininkas, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Šiaulių gimnazijoje. 1894 m. baigė Kijevo universiteto Teisės fakultetą.

1895 m. Rygos apygardos teismo sekretoriaus padėjėjas, 1898–1908 m. sekretorius. 1908–1917 m. Vitebsko apygardos teismo vyresnysis notaras. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui organizavo draugiją nukentėjusiems nuo karo šelpti, draugijos Vitebsko skyriaus pirmininkas.

1918 m. vasarą grįžęs į Lietuvą – vienas iš Teisingumo ministerijos kūrėjų, nuo 1919 m. liepos 22 d. – Kauno apygardos teismo narys. 1920 m. Steigiamojo Seimo rinkimų komisijos pirmininkas.

1920 m. birželio 19 d. – 1922 m. sausio 18 d. Kazio Griniaus vyriausybėje, 1922 m. vasario 2 d. – 1923 m. birželio 28 d. – Ernesto Galvanausko VII ir VIII vyriausybėse, bei 1925 m. rugsėjo 25 d. – 1926 m. gegužės 31 d. – Leono Bistro XII vyriausybėje – Lietuvos teisingumo ministras. 1922–1923 m. – ministro pirmininko pavaduotojas. 1924 m. vasario mėn. – 1925 m. rugsėjo mėn. – Valstybės kontrolierius. Po 1926 m. valstybės perversmo paleidus Trečiąjį Seimą gyveno savo ūkyje Subačiaus valsčiuje.

Vinco Karoblio kapas Subačiuje
Krikščionių demokratų partijos narys. 1922–1923 m. – Pirmojo Seimo atstovas, 1923–1924 m. – Antrojo ir 1926–1927 m. – Trečiojo Seimų atstovas nuo Lietuvos ūkininkų sąjungos. Nuo 1927 m. gyveno savo ūkyje Subačiaus valsčiuje. Mirė ir palaidotas 1939 m. Subačiuje.

Vinco Karoblio kapas 1998 m. įtrauktas į Kultūros vertybių registrą (u. k. 4725) Archyvuota kopija 2016-11-19 iš Wayback Machine projekto. 2005 m. pripažinta valstybės saugoma kultūros vertybė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Banevičius. *111 Lietuvos valstybės 1918–1940 politikos veikėjų: enciklopedinis žinynas.* Vilnius: Knyga, 1991, 77 p. ISBN 5-89942-585-7.
2. ↑  XX amžius, 1939 m. gegužės 30 d. 2 psl.
3. ↑  *Vincas Karoblis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 463 psl.

Nuorodos
--------

* Vincas Karoblis (1866–1939)
* Vincas Karoblis (virtuali paroda) Archyvuota kopija 2021-03-04 iš Wayback Machine projekto.
* Vincas Karoblis. Valstybės kontrolė Archyvuota kopija 2020-08-07 iš Wayback Machine projekto.
| **Vincas Joneliūnas** |
| --- |
| Gimė | 1926 m. kovo 24 d. (97 metai)Sobuva, Jiezno valsčius |
|  |
| Veikla | inžinierius mechanikas |
| Partija | 1954 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1952 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Vincas Joneliūnas** (g. 1926 m. kovo 24 d. Sobuvoje, Jiezno valsčius) – Lietuvos inžinierius mechanikas, technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

Mokėsi Sobuvos ir Jiezno pradžios mokyklose, Aukštadvario progimnazijoje, 1941–1947 m. Prienų gimnazijoje. 1952 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1967 m. apgynė disertaciją „Bulvių išsidėstymo sodinant mašinomis tyrimai", technikos mokslų kandidatas.

1953–1957 m. Alytaus mašinų ir traktorių stoties direktorius. 1958–1991 m. dirbo Žemės ūkio mechanizacijos ir elektrifikacijos institute; 1958–1977 m. Kaupiamųjų kultūrų laboratorijos vedėjas, 1972 m. vyr. mokslinis bendradarbis. 18 išradimų autorius.

1988 m. gyvendamas Raudondvaryje, dalyvavo Raudondvario apylinkės partizanų pagerbime nuo minties iki kapinių įrengimo ir priežiūros. Parašė knygą „Raudondvario apylinkės partizanų pagerbimo istorija". Apie gimtąjį Sobuvos kaimą, savo gimines ir artimuosius parašė dviejų dalių knygą „Gyvenimas Sobuvoje ir Raudondvaryje", taip pat atsiminimus apie Prienų „Žiburio" gimnaziją, humoristinių ir satyrinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Bulves auginame mechanizuotai, 1977 m.
* Kukurūzų augintojo vadovas, su kitais, 1959 m. 2 leid. 1963 m.
* Laukų mechanizatoriaus žinynas, su kitais, 1968 m. 2 leid. 1981 m.
* Bulvių auginimo ir nuėmimo mechanizavimas, su kitais, 1971 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Vincas Joneliūnas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. - 128
3. ↑  *Vincas Joneliūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. - 703 psl.
4. ↑   Archyvuota kopija 2010-03-23 iš Wayback Machine projekto.
| **Aquila nipalensis** |
| --- |
| Stepinis erelis (*Aquila nipalensis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Vanaginiai paukščiai  *( Accipitriformes)* |
| Šeima: | Vanaginiai  *( Accipitridae)* |
| Pošeimis: | Suopiai  *( Buteoninae)* |
| Gentis: | Tikrieji ereliai  *( Aquila)* |
| Rūšis: | Stepinis erelis  *( Aquila nipalensis)* |

 |
| Binomas |
| ***Aquila nipalensis***Hodgson, 1833 |

**Stepinis erelis** (*Aquila nipalensis*) – vanaginių (*Accipitridae*) šeimos paukštis. Dydžiu ir forma panašus į kilnųjį erelį, tik snapas mažesnis ir skiriasi išskleistų sparnų forma. Plunksnų danga beveik visa tamsiai ruda, kiek blyškesnė apačioje, ypač pagurklyje. Snapas įsodintas giliai, geltonas jo pagrindas nusitęsia iki pat ir už akies. Jauniklių apdaras blyškesnis už suaugusių paukščių.

Gyvena atvirose lygumose, stepėse ir pusdykumėse; rytiniuose paplitimo regionuose – dykumose. Gyvena ir kalnuose, iki 2300 metrų virš jūros lygio. Žiemoja Afrikoje, savanoje.

Lietuvoje neperi, stebimi migracijos metu atsitiktinai užklystantys individai.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Stepinis erelis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Žiedavimas.com – Stepinis erelis
**Vincas Martinkėnas** (1907 m. sausio 12 d. Ignalina – 1997 m. gruodžio 4 d. Vilnius) – Lietuvos Vilniaus krašto visuomenės veikėjas, pedagogas, istorikas, vertėjas.

Biografija
----------

Sūnus Jonas Laimutis Martinkėnas. 1935 m. baigė Vilniaus universitetą. 1928–1935 m. Vilniaus lietuvių studentų sąjungos narys, pirmininkas. 1932–1939 m. dėstė istoriją ir lietuvių kalbą Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijoje. 1939–1940 m. lenkų A. Mickevičiaus gimnazijos Lietuvos istorijos mokytojas ir direktoriaus pavaduotojas. 1941–1944 m. Vilniaus lietuvių 3-osios gimnazijos direktorius. 1945 m. mobilizuotas į TSRS kariuomenę kovėsi fronte. 1946–1950 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas, Visuotinės istorijos katedros vedėjas, istorijos fakulteto dekanas. 1950–1958 m. Vilniaus vidurinių mokyklų istorijos mokytojas. 1958–1971 m. Mažosios lietuviškosios tarybinės enciklopedijos (3 t. 1966–1971 m.) redaktorius. 1971–1982 m. Lietuvos mokslų akademijos ir Vilniaus universiteto bibliotekų rankraštynų neetatinis bibliografas, dokumentų aprašinėtojas.

Nuo 1926 m. rašė į Vilniaus lietuvių periodinę spaudą. Iš lenkų kalbos išvertė E. Ožeškovos romaną „Prie Nemuno" (*Nad Niemnem*, 1958 m.) ir teisininko M. Romerio dienoraščio dalį (1990–1992 m. paskelbė žurnalo „Kultūros barai" 27 numeriuose).

Bibliografija
-------------

* Vilniaus krašto lietuviškos mokyklos ir skaityklos 1919–1939 metais, 1989 m.
* Vilniaus ir jo apylinkių čiabuviai, 1990 m.

Įvertinimas
-----------

* 1997 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Matulevičius. *Vincas Martinkėnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 357 psl.
*Kitos reikšmės – Racionalizmas (reikšmės).*
**Racionalizmas** – pirmosios XX a. pusės moderniosios architektūros krypčių (funkcionalizmo, konstruktyvizmo) stilistinės tendencijos, kurios reiškėsi paprastų (neretai geometrizuotų), konstruktyvių ir funkciškai tikslingų architektūrinių formų, taisyklingo ir racionalaus planavimo akcentavimu, naujų industrinės statybos būdų ir statybinių medžiagų naudojimu.

Racionalizmo pradmenų atsirado XIX a. pabaigos architektūroje – L. H. Salivano (JAV), H. Berlagės (Nyderlandai), A. Loso (Austrija), O. Perė (Prancūzija), „Verkbundo" atstovų (Vokietija) kūryboje. XX a. 3 dešimtmetyje racionalizmo idėjas propagavo žurnalas „Espirit nouveau", įkurtas 1920 m. (jame bendradarbiavo Le Korbiuzjė) ir „Bauhauzo" mokyklos architektai, tokie kaip V. Gropijus, H. Mejeris, L. Mysas van der Rohė. Racionalistų iniciatyva surengti Tarptautiniai šiuolaikinės architektūros kongresai (1928–1959), kurie daug prisidėjo prie naujo architektūros stiliaus (vadinamojo tarptautinio stiliaus) susidarymo ir urbanistinių idėjų plitimo („Atėnų chartija", 1933 m.). TSRS racionalizmo principais savo kūrybą grindė Naujųjų architektų asociacijos (1923–1930 m.) nariai.

Po Antrojo pasaulinio karo racionalizmas buvo pakeistas naujų modernistinių architektūros krypčių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Racionalizmas (architektūra)*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, IX t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1982. T.IX: Pintuvės-Samneris, 284 psl.
| Tungurahva |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Ekvadoras Ekvadoras |
|  |
| Aukštis | 5 023 m |
|  |
| Tipas | stratovulkanas |
|  |
| Amžius | − |
|  |
| Aktyvumas | aktyvus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 2014 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 1°28′12″ p. pl. 78°26′41″ v. ilg.﻿ / ﻿1.47000°š. pl. 78.44472°r. ilg.﻿ / 1.47000; 78.44472Koordinatės: 1°28′12″ p. pl. 78°26′41″ v. ilg.﻿ / ﻿1.47000°š. pl. 78.44472°r. ilg.﻿ / 1.47000; 78.44472 |

**Tangurahva** (isp. *Tungurahua*, keč. *Tunkurawra*) – aktyvus ugnikalnis, esntis Ekvadoro Anduose (Realio Kordiljeros kalnagūbryje), Sangajaus nacionalinio parko teritorijoje. Tangurahvos provincijos pavadinimas taip pat kilęs nuo šio ugnikalnio pavadinimo. Vulkano aukštis virš jūros lygio siekia 5 023 metrus.

Ugnikalnis aktyvus nuo 1999 m. (kai dėl pavojaus buvo laikinai evakuotas artimiausias miestas). Didžiausi išsiveržimai įvyko 2006 m rugpjūčio 16 d. 2008 m. vasario 6 d. 2010 m. gegužės 28 d. gruodžio 4 d. 2012 m. gruodžio 18 d. bei 2014 m. vasario 1 d.

2014 m. balandžio 5 d. vulkano pelenų debesis iškilo į 10 km aukštį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Volcano spews 10 km (6.2 mile) ash plume in Ecuador


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tungurahva** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Stepanas Razinas plaukia Volgos upe
**Stepano Razino sukilimas** (rus. *Восстаниe Степанa Разинa*) − 1670−1671 m. vykęs Rusijos valstiečių, kazokų ir miestų neturtingų gyventojų karas prieš baudžiavinį išnaudojimą.

Razino sukilimas kilo dėl baudžiavos stiprėjimo Centrinėje Rusijoje ir dėl jos įvedimo valstybės pietuose ir pietryčiuose. Šis sukilimas išaugo iš Dono kazokų rinktinės, vadovaujamos S. Razino, žygio prie Volgos. Prie sukilusių kazokų prisidėjo pabėgusių valstiečių, Pavolgio miestų gyventojų ir šaulių.

Sukilus daugeliui Pietų Rusijos ir Slabadų Ukrainos valstiečių, posadų gyventojų ir Pavolgio tautoms, prasidėjo Stepano Razino sukilimas.

Sukilimo eiga
-------------

Svarbiausia sukilėlių jėga buvo kazokai. Sukilėliai žudė dvarininkus, vaivadas ir jų pareigūnus ir steigė kazokų savivaldą atitinkančius savo valdžios organus (rinko miestiečių ir valstiečių vyresniuosius, atamanus, esaūlus, šimtininkus).

1670 m. gegužės mėnesį kazokai užėmė *Caricyną* (dabar Volgogradas), liepos 2 d. − Astrachanę. Iš čia buvo nutarta į Maskvą eiti pagrindinėmis jėgomis, o nuo Dono aukštupio − smogti pagalbinį smūgį.

1670 m. rugpjūčio 25 d. Razino kariuomenė (apie 10 000 žmonių) be mūšio užėmė Saratovą, po to Samarą. Rugsėjo 16 dieną posado žmonės įsileido sukilėlius į *Simbirsko* (dabar Uljanovskas) įtvirtintą gyvenvietę.

Iš *Simbirsko* Razinas išsiuntinėjo nedidelius kazokų būrius, kurie kėlė į kovą Volgos dešiniojo kranto valstiečius ir miestiečius, Pavolgio tautas.

1670 m. rugsėjo mėnesį sukilėliai užėmė Alatyrį, Saranską, Penzą, Kurmyšą ir kitus Pavolgio miestus. Sukilo Galičo, Nižnij Novgorodo, Tambovo apskričių valstiečiai.

Sukilimo nuslopinimas
---------------------

Astrachanė 1681 m.
Sukilimui slopinti vyriausybė sutelkė didelę kariuomenę (apie 32 000 žmonių), kuriai vadovavo prityręs vaivada kunigaikštis J. Dolgorukovas (*Юрий Долгоруков*).

Išsklaidę savo jėgas, 1670 m. spalio mėnesį sukilėliai pralaimėjo prie Arzamaso, *Nižnij Novgorodo*, *Simbirsko*. Spalio 14 dieną sunkiai sužeistas Razinas buvo išvežtas prie Dono. Nuo spalio mėnesio antros pusės sukilėliai daugiausia gynėsi.

1670 m. spalio mėn. − 1671 m. sausio mėn. sukilėliai neteko daugumos Pavolgio miestų. Caro kariuomenei laimint, turtingieji Dono kazokai perėjo į valdžios pusę.

1671 m. balandžio 19 d. buvo paimtas į nelaisvę Stepanas Razinas ir birželio 16 d. Maskvoje nužudytas.

1671 m. gruodžio 7 d. vaivados *I. Miloslavskio* kariuomenė užėmė paskutinę sukilėlių atramą − Astrachanę.

Sukilimo reikšmė
----------------

Kaip ir daugumai tos epochos socialiniams karams, S. Razino sukilimui būdinga stichiškumas, jėgų išsklaidymas, veiksmų lokališkumas, tinkamos politinės programos nebuvimas.

Po Razino sukilimo caro valdžia stiprino žemės feodalinę nuosavybę, plėtė dvarininkų ir mažino valstiečių teises, baudžiava plito toliau į pietus.

Tačiau Stepano Razino sukilimo patirtis skatino valstiečius tolesnei kovai su baudžiava.

Nuorodos
--------

* Beliajevo metraštis apie S. Raziną **(**rus.**)**
* Legenda apie S. Raziną Archyvuota kopija 2007-08-23 iš Wayback Machine projekto. **(**rus.**)**
**Vincas Ignaitis-Ignatavičius** (1912 m. kovo 14 d. Rusijos imperijos Vilkaviškio apskrities Keturvalakių valsčiuje – 1999 m. vasario 18 d. Toronte, Kanada) – teisininkas, vienas iš dailiojo čiuožimo pradininkų Lietuvoje.

Biografija
----------

Mokėsi Marijampolės Rygiškių Jono gimnazijoje, studijavo teisę Vytauto Didžiojo universitete. 1938 m. įgijęs diplomą, Kauno, Ašmenos, Vilniaus teismuose dirbo teisėju.

Susidomėjo nauja sporto šaka šalyje – dailiuoju čiuožimu. 1935 m. Rygoje vykusioje SELL žiemos olimpiadoje netikėtai tapo nugalėtoju (tai pirmasis Lietuvos studentas, laimėjęs šiose tradicinėse Baltijos šalių jaunimo žaidynėse). 1937 m. Kaune dalyvavo trečiajame Lietuvos čempionate, kur užėmė pirmąją vietą. Tais pačiais metais įsteigė čiuožimo mokyklą ir jai iki 1941 m. vadovavo, parengė dailaus čiuožimo vadovėlį.

Tais laikais tarp Estijos, Latvijos ir Lietuvos buvo rengiamos ir tarpvalstybinės dailiojo čiuožimo varžybos; 1937 m. 1939 m. ir 1940 m. jose tarp vyrų nugalėjo V. Ignaitis. 1940 m. vasario 18 d. grąžintame Vilniuje įvyko paskutiniosios tarpukaryje Lietuvos Respublikos dailiojo čiuožimo pirmenybės. Aplenkęs nuolatinį savo varžovą Liudą Zeikų, jas laimėjo Vincas Ignaitis. 1941 m. TSRS čempionate jis užėmė ketvirtą vietą. Lietuvą okupavus naciams, surengtose šalies pirmenybėse nugalėjo 1942 m. ir 1944 m.

Antrojo pasaulinio karo pabaigoje pervažiavo į vakarinę Vokietijos dalį, vėliau emigravo į Kanadą. Pastarojoje valstybėje dirbo čiuožimo treneriu. Pirmųjų Pasaulio lietuvių sporto žaidynių Toronte Organizacinio komiteto vicepirmininkas. Vienas iš Ontarijo provincijos Delhi apylinkės lietuvių bendruomenės įkūrėju, 1951–1952 m. jai vadovavo. Dalyvavo 1980 m. steigiant *Kanados lietuvių sporto fondą*, rašė straipsnius Lietuvių enciklopedijai.

Bibliografija
-------------

* Žmonių socialinis gyvenimas – Vilnius: Lietuvos Respublikos kraštotyros draugija, 1991

Šaltiniai
---------

* *Ignaitis – Ignatavičius Vincas* // www.etnografija.vilkaviskis[neveikianti nuoroda]
* Č. Garbaliauskas, J. Genevičius. *SELL olimpiadų (žaidynių) raida ir Lietuvos studentų rezultatai*, psl. 3[neveikianti nuoroda]
* *Dailusis čiuožimas* // Sporto enciklopedija
* *Ignaitis-Ignatavičius Vincas* // Sporto enciklopedija
* Dailusis čiuožimas // Lietuvos sporto žinynas, psl. 39–40[neveikianti nuoroda]
| **Violeta Ražinskaitė** |
| --- |
| Gimė | 1953 m. (~70 metų)Vilniuje |
|  |
| Veikla | teisininkė |
| Sritis | teisė |
| Organizacijos | Lietuvos apeliacinio teismo Baudžiamųjų bylų skyrius |
| Pareigos | teisėja |
|  |
| Alma mater | 1977 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultetas |

**Violeta Ražinskaitė** (g. 1953 m. Vilnius) – teisininkė, teisėja, buvusi Teisingumo ministerijos tarnautoja.

Biografija
----------

1972 m. baigė Vilniaus 21-ąją vidurinę mokyklą.
1977 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją.

Nuo 1977 m. rugpjūčio mėn. Vilniaus valstybinės notarinės kontoros valstybinė notarė, nuo 1982 m. birželio Plungės rajono liaudies teismo teisėja, nuo 1987 m. birželio iki 1990 m. birželio LR teisingumo ministerijos Teismų departamento Metodinio skyriaus vyr. konsultantė, nuo 1992 m. vasario iki 1992 m. rugsėjo LR TM Teismų skyriaus viršininkė, nuo 1993 m. birželio LR TM Teismų departamento direktoriaus pavaduotoja, nuo 1995 m. birželio Lietuvos apeliacinio teismo Baudžiamųjų bylų skyriaus teisėja.

Moka anglų, rusų kalbas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  CV Archyvuota kopija 2010-02-15 iš Wayback Machine projekto.
Sunkvežimiai Tuniso keliuose
Sajados uostas
**Tuniso transporto** sistema, yra gerai išplėtota, ypač oro uostų, nes turizmas sparčiai auga.

Keliai
------

2000 m. šalyje buvo 195 800 lengvųjų mašinų ir 153 200 komercinio transporto.

2000 m. Tunise buvo 23 100 km kelių, iš kurių 18 226 km grįsti.

Geležinkelių transportas
------------------------

Tuniso nacionalinė geležinkelių kompanija administruoja 2168 km geležinkelių bėgių.

Jūrų transportas
----------------

Pagrindinis Tuniso jūrų uostas yra Tuniso miestas.

Oro transportas
---------------

2001 m. šalyje buvo 30 oro uostų, iš kurių 14 buvo su grįstais takais. Tuniso-Kartaginos oro uostas siūlo tiesioginius skrydžius į daugumą Europos ir Viduriniujų Rytų miestus.

Nuorodos
--------

v • a • r **Afrikos šalių transportas** 

Alžyras • Angola • Beninas • Bisau Gvinėja • Botsvana • Burkina Fasas • Burundis • CAR • Čadas • Dramblio Kaulo Krantas • Džibutis • Egiptas • Eritrėja • Etiopija • Gabonas • Gambija • Gana • Gvinėja • Kamerūnas • Kenija • Komorai • Kongas • Kongo DR • Lesotas • Liberija • Libija • Madagaskaras • Malavis • Malis • Marokas • Mauricijus • Mauritanija • Mozambikas • Namibija • Nigerija • Nigeris • Pietų Afrika • Pusiaujo Gvinėja • Ruanda • San Tomė ir Prinsipė • Seišeliai • Senegalas • Siera Leonė • Somalis • Sudanas • Svazilandas • Tanzanija • Togas • Tunisas • Uganda • Vakarų Sachara • Zambija • Zimbabvė • Žaliasis Kyšulys  
  
Britų Teritorijos Indijos vandenyne • Majotas • Reunjonas • Šv. Elena
Vincas Herberskis
**Vincas Anupras Herberskis** (lenk. *Wincent Onufry Herberski*, 1784 m. sausio 1 d. Baltarusija – 1826 m. lapkričio 29 d. Vilnius) – Lietuvos gydytojas, medicinos daktaras.

Biografija
----------

1804-1806 m. Sankt Peterburgo universitete studijavo agronomiją, fiziką, chemiją, namų ūkį, 1806 m. – mediciną Vilniaus universitete. 1812 m. medicinos daktaras.

1823-1826 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, vadovavo Terapijos klinikai. Nuo 1823 m. profesorius. Tobulinosi Didžiojoje Britanijoje, Italijoje, Prancūzijoje. R. Laeneco klinikoje Paryžiuje išmoko naudotis stetoskopu ir pirmasis jį pradėjo naudoti Lietuvoje. Vienoje išmoko gydyti akių ligas ir atlikti akių operacijas. Parašė straipsnių medicinos klausimais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vincas Herberskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 492 psl.

Nuorodos
--------

* Vincas Herberskis. Vilniaus universitetas[neveikianti nuoroda]
**Vira** (rus. *вира*) - bauda už žmogžudystę senovės Rusijoje, kurią turėdavo mokėti žmogžudys. Analogiška germanų vergildui.

Viros dydis priklausė nuo nužudytojo socialinės padėties ir kilmingumo. Formuojantis Rusijos valstybingumui virą ėmė reguliuoti rašytiniai įstatymai, pvz, Rusų tiesa (rus. *Русская Правда*), ją ėmė mokėti kunigaikščiui. Vira pakeitė kraujo kerštą.

Žodžio kilmė
------------

Žodis *вира* savo prasme tapatus, o skambesiu artimas germanų žodžiams *wergild*, *wergeld*, *weregeld*. Visi jie reiškė 'bauda už nužudytą žmogų'. Germanų *wer* čia reiškia 'vyras', panašus į lot. *vir*, liet. *vyras* ir skr. viiras (visi reiškia 'vyras').

Rusų kalboje žodis *vira* (rus. *вира*) galėjo atsirasti:

* kaip tiesioginis veldinys iš proindoeuropiečių kalbos. Tuomet pagal proindoeuropietiškų garsų virtimo slaviškais garsais dėsnius jis skambėtų *vir*, taip pat kaip ir liet. *vyras*.
* kaip skolinys iš sen. vok.aukšt. *wërgelt*, kur *wër-* giminingas got. *wair* 'vyras', sen.isl. *verr* 'vyras', o *gelt* giminingas sen.angl. *gild*, *geld* 'mokestis'. Tačiau šiuo atveju neaišku, kaip rusų kalboje atsirado balsis *i*.

Nuorodos
--------

1. ↑  Straipsnis „Вира" in Фасмер М. (2003, 1964-1973) Этимологический словарь русского языка, 1 том. А-Д. 318 psl.
Koordinatės: 54°13′43″š. pl. 23°31′18″r. ilg.﻿ / ﻿54.228597°š. pl. 23.521721°r. ilg.﻿ / 54.228597; 23.521721

|  Lazdijų šv. Kryžiaus Išaukštinimo sentikių cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Свято-Вознесенская церковь |
| **Savivaldybė** | Lazdijų rajono savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Lazdijai |
| **Adresas** | Siauroji g. 10 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |

**Lazdijų sentikių cerkvė** – veikiantys rusų stačiatikių (sentikių) maldos namai Lazdijuose, Siaurojoje g. 10.

Nuo vartų pusės
Statinys stūkso prie nedidelės gatvės miesto privačių sodybinių namų apsuptyje. Pastatas baltų plytų mūro, stačiakampis, su nedideliu kupoliuku ir kryžiumi virš dvišlaičio stogo kraigo. Šoniniuose fasaduose įstatyti smailiaarkiai langai. Pagrindiniame fasade – dvivėrės durys ir stačiakampis langas frontone.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
* Lietuvos sentikių svetainė
* Lazdijų sentikių religinė bendruomenė (*Лаздияйская (Некрунская) община*)
**Violeta Motulaitė** (g. 1959 m. gegužės 12 d. Vilniuje) – Lietuvos diplomatė, ambasadorė. Turi Nepaprastojo pasiuntinio ir įgaliotojo ministro diplomatinį rangą.

Biografija
----------

1977 m. baigė Vilniaus S.Nėries vidurinę mokyklą, 1982 m. – Vilniaus V.Kapsuko universiteto Istorijos fakultetą. 1984–1987 m. studijavo Maskvos M. Lomonosovo universiteto aspirantūroje, apgynė istorijos mokslo kandidato disertaciją „Lietuvos revoliucinių socialdemokratų kova už internacionalinę darbo žmonių vienybę 1895–1907"  (1993 m. Lietuvos mokslo taryba nostrifikavo mokslo laipsnį ir suteikė humanitarinių mokslų daktaro laipsnį).

1982–1984 m. ir 1987–1990 m. asistentė Vilniaus universitete. 1990–1992 m. Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos užsienio reikalų komisijos patarėja. 1992–1993 m. Seimo Baltijos Asamblėjos delegacijos sekretorė. 1993–1997 m. LR Prezidento Algirdo Brazausko patarėjo užsienio politikai referentė.

1997 m. perėjo į Užsienio reikalų ministeriją, dirbo Tarptautinių organizacijų skyriaus I-aja sekretore. 1997–2001 m. Lietuvos ambasados Čekijos Respublikoje I sekretorė, vėliau – patarėja. 2001 m. URM Integracijos į NATO skyriaus patarėja. 2001–2003 m. Azijos, Afrikos ir Okeanijos šalių skyriaus vedėja. 2003–2004 m. URM Informacijos ir viešųjų ryšių departamento direktorė. 2004–2007 m. Lietuvos ambasados Danijos Karalystėje ministrė patarėja, vėliau – URM ambasadorė ypatingiems pavedimams Politikos planavimo departamente, atsakinga už ryšius su užsienio lietuviais.[neveikianti nuoroda]

2009–2014 m. rugpjūčio mėn. Lietuvos ambasadorė Moldovos Respublikoje. Grįžusi į Vilnių pradėjo vadovauti URM Vystomojo bendradarbiavimo departamentui.

2019 m. spalio 1 d. tapo Lietuvos ambasadore Rumunijai.

Apdovanojimai
-------------

* 1996 m. Danijos Karalystės Dannebrog (Danijos vėliavos) ordino Riterio Kryžius
* 2003 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžius
* 2003 m. Sausio 13-osios atminimo medalis
* 2004 m. URM atminimo medalis už nuopelnus siekiant narystės ES ir NATO

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Violeta Motulaitė (CURRICULUM VITAE)
3. ↑  LIETUVOS-MOLDOVOS DVIŠALIAI SANTYKIAI Archyvuota kopija 2022-01-06 iš Wayback Machine projekto. (Ambasados Moldovoje inf.)
4. ↑  Naujų ambasadorių būryje – du Grybauskaitės patarėjai (LRT.lt)


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Vytautas Žalys** | **Lietuvos ambasadorė Moldovos Respublikoje** 2009 - 2014 m. | Po to:**Rimantas Latakas** |
| Prieš tai:**Arvydas Pocius** | **Lietuvos Respublikos ambasadorius Rumunijoje** 2019 - | Po to:**-** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Moldavijos kuponas |
| --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ← | **1992 – 1993** | → |

 |  |
| *1000 kuponų 1992 m.* |
|  |
| **Naudojo:** | Moldavijos vėliava Moldavija |
|  |
| **Smulkesnis vnt.:** | nebuvo |
|  |
| **Nominalai:** | Banknotai: 50, 200, 1000, 5000   Monetos: nebuvo |

**Moldavijos kuponas** (rumun. *cupon moldovenesc*) – laikinas Moldavijos piniginis vienetas, naudotas 1992-1993 m. 

Pirmuosius kuponus Moldavijos nacionalinis bankas išleido 1992 m. birželio 10 d. Jie buvo naudojami grynųjų pinigų apyvartoje kartu su Tarybų Sąjungos rubliu santykiu 1:1. 
  
Kuponai buvo leidžiami kupiūromis su nominalais 50, 200, 1000 ir 5000. Monetų nebuvo.

1993 m. rugpjūčio 9 d. įvedus Rusijos Federacijos rublį Moldavijos Nacionalinis bankas pradėjo kotiruoti kuponus kitų valiutų atžvilgiu. 1993 m. lapkričio 29 d. kuponai buvo pakeisti Moldavijos lėjomis kursu 1 lėja = 1000 kuponų.
Galingas potenciometras kuriame liežuvėlis sukasi, liesdamas cilindro briauną. Priklausomai nuo liežuvėlio padėties, įjungiama daugiau arba mažiau ant cilindro šoninio paviršiaus užvyniotos apvijos.
**Potenciometras** – keičiamos varžos prietaisas, turintis tris išvadus (du fiksuotus ir tarp jų slankiojantį perkeliamą). Perkeliant slankiojantį kontaktą, keičiasi į elektros varža tarp jo ir abiejų fiksuotų kontaktų, tačiau šių dviejų varžų suma lieka pastovi ir lygi varžai tarp nejudamų kontaktų.

Sutartinis ženklas
Potenciometro varžinis elementas gali būti tiesaus strypelio arba atviro žiedo pavidalo. Pirmuoju atveju slankiojantis kontaktas perkeliamas stūmimo, antruoju – sukimo judesiu. Priklausomybė tarp postūmio ar posūkio ir varžos pokyčio paprastai esti arba tiesinė, arba logaritminė. Dviejų sukamų potenciometrų ašys kartais sujungiamos kartu (pavyzdžiui, dviems stereo kanalams panašiai valdyti). Daug potenciometrų turinčiose prietaisuose (profesionaliuose mikseriuose, muzikiniuose sintezatoriuose ir pan) sutinkami motorizuoti potenciometrai, kuriuos kompiuteris gali elektriškai pasukti į prieš tai įsimintą padėtį. Gaminami ir elektroniniai, skaitmeniniais signalais (SPI, I2C) valdomi potenciometrai.

Panašus prietaisas, turintis tik du išvadus (fiksuotą ir slankiojantį) vadinamas reostatu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Resistor Guide". Nuoroda tikrinta 2021 m. balandžio 2 d..
Krekenos
**Krekenos** – gyvulio patelės pieno liaukų sekretas paskutinėmis nėštumo ir pirmosiomis po atsivedimo dienomis, gyvulių jauniklių maistas. Pasižymi labai dideliu maistingumu. Krekenomis jauniklis ne tik maitinamas, bet ir gauna daug imunoglobinų.

Krekenose daug baltymų (albuminų, globulinų), riebalų, imuninių medžiagų, fermentų, vitaminų, mikroelementų. Karvių krekenos savo savybėmis ir chemine sudėtimi gerokai skiriasi nuo normalaus pieno. Jos yra tirštos, tąsios, specifinio kvapo, gelsvai rusvos, sūrokos. Verdamos, sterilizuojamos, pasterizuojamos krekenos sukreša, todėl jų turintis pienas netinka pieno produktams gaminti.

Didelė dalis tautų krekenų maistui tradiciškai nevartodavo ne tik dėl speficinio skonio ir savybių, bet ir dėl to, kad jos buvo skirtos gyvulių jaunikliams. Tačiau, pavyzdžiui, turkmėnai, kurie didelę dalį kupranugarių jauniklių papjaudavo karakuliui, turėdavo krekenų perteklių ir iš jų gamindavo minkštą sūrį. Iš krekenų sūriai, pudingai, blynai gaminami Ukrainoje, Suomijoje, Airijoje, Indijoje, Meno saloje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *krekenos*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. Vygandas Skimundris psl.
2. ↑  молозиво, *Кулинарный словарь В.В. Похлебкина*, 2002.
3. ↑  *Молозево* // Пища и питье крестьян-малороссов, с некоторыми относящимися сюда обычаями, поверьями и приметами / В. Щ. [Варвара Щелоковська] / *Этнографическое обозрение*, № 1-2, Кн. XL-XLI / Янчук Н. А. (ред.). – М.: Т-во Скороп. А. А. Левинсон, 1899. – С. 288.
4. ↑  JUUSTOLEIPA, *cheese.com*
5. ↑  „The milky way". 2017, *The Hindu*.
6. ↑  „Cooking and Food". *Manx Farming and Country Life*. 9. 1991.
| *Faith* |
| --- |
|  |
| George Michael studijinis albumas |
| Išleistas | 1987 m. spalio 30 d. |
| Įrašytas | 1987 m. (Danija ir Londonas) |
| Žanras | Pop • funk • R&B • synthpop • soul |
| Trukmė | 58:04 (CD)
49:37 (LP) |
| Įrašų kompanija | Columbia • Epic |
| Prodiuseris | George Michael |
| Apžvalgos |
| AllMusic  nuoroda
Entertainment Weekly [A] nuoroda
Rolling Stone  nuoroda
Q (žurnalas)  |
| George Michael chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  |  **„Faith"  (1987)** | „Listen Without Prejudice Vol. 1"  (1990) |

 |

**„Faith"** – debiutinis britų atlikėjo George Michael solinis albumas, išleistas 1987 m. spalio 30 d. leidėjų kompanijų „Columbia Records" ir „Epic Records". Albumas susilaukė nemenkos sėkmės, įskaitant ir 1989 m. Grammy apdovanojimą už metų albumą. 1988 m. JAV buvo geriausiai parduodamas albumas ir netruko tapti deimantiniu. Vien JAV buvo parduota 11 mln. kopijų, o už jos ribų – apie 25 mln.

Georgas pradėjo solinę karjerą, po to kai pavargo nuo paplitusios nuomonės, kad neva jo ir Andrew Ridgeley grupė „Wham!" yra ne kas kita, kaip tik paaugliška, madų besivaikanti grupė.[1] Nors jų pastarasis albumas „Make It Big" buvo populiarus ir turėjo dainų su rimtesnėmis temomis, Georgas pasakė savo grupės partneriui Andrew'ui, kad jiems reikėtų jau skirtis ir pasukti savais keliais. Jiedu nutarė, kad paskutinis gyvas pasirodymas bus Wembley stadione. Po šito Michael'as pradeda solinę karjerą ir išleidžia „Faith" albumą.

Dainų sąrašas
-------------

Visus dainų žodžius parašė George Michael, išskyrus kur pažymėta.

### Pirmoji pusė

1. „Faith" – 3:16
2. „Father Figure" – 5:36
3. „I Want Your Sex" (Parts 1 & 2) – 9:17
4. „One More Try" – 5:50

### Antroji pusė

1. „Hard Day" – 4:48
2. „Hand to Mouth" – 4:36
3. „Look at Your Hands" (Michael, David Austin) – 4:37
4. „Monkey" – 5:06
5. „Kissing a Fool" – 4:35

### CD ir kasečių papildomi įrašai

1. „Hard Day" (Shep Pettibone Remix) – 6:29
2. „A Last Request (I Want Your Sex Part 3)" – 3:48

Singlai
-------

Albumo „Faith" singlų sąrašas| Nr. | Pavadinimas | Išleidimo data |
| --- | --- | --- |
| 1. | „I Want Your Sex" | 1987 m. birželio 1 d. |
| 2. | „Faith" | 1987 m. spalio 12 d. |
| 3. | „Hard Day" | 1987 m. spalio 30 d. |
| 4. | „Father Figure" | 1987 m. gruodžio 28 d. |
| 5. | „One More Try" | 1988 m. balandžio 11 d. |
| 6. | „Monkey" | 1988 m. liepos 3 d. |
| 7. | „Kissing a Fool" | 1988 m. lapkričio 21 d. |

Išnašos
-------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Counterman**, **CM** (žarg.) Vakarų spec. tarnybų užverbuotas svetimos valstybės tarnautojas, „perverbuotas" asmuo.

Asmuo CM vadinamas nepriklausomai nuo to, kar perverbavimo metu jis jau buvo nutraukęs veiklą su spec. tarnybomis ar ir toliau dirba ankstesniesiems „užsakovams".

Jei asmuo tuo pat metu dirba abiejų pusių (valstybių, kitų organizacijų) spec. tarnyboms (dvigubas agentas), *Counterman* imasi didesnės asmeninės rizikos.

Tarnybinių paslapčių išdavimas iš ankstesniosios „darbovietės" netgi ir su ja nebendradarbiaujant ar jai nutraukus veiklą gali būti pavojingas ir problemiškas. Todėl CM dirba itin slaptai, naudoja konspiracines priemones arba yra labai gerai saugomi, jiems netgi suteikiama nauja tapatybė kaip, pvz. buvo Werner Stiller atveju, kai jis iš VFR Valstybės saugumo ministerijos Hauptverwaltung Aufklärung perėjo dirbti CIA.

Der Counterman taip pat yra vad. informatorius; šis taip pat dirba slaptai, tačiau CM yra jau anksčiau dirbęs svetimoms spec. tarnyboms.
**Faktai apie Čaką Norisą** – žmonių sukurti fiktyvūs, satyriniai „faktai" apie aktorių Čaką Norisą, perdėtai pabrėžiantys tam tikras jo savybes.

Pavyzdžiui: Visata egzistuoja tik todėl, kad bijo būti vienoje planetoje su Čaku Norisu.

Taip pat egzistuoja tokie satyriniai išgalvojimai ir apie kitus garsius žmones.

Atsiradimas
-----------

Pirmieji faktai apie Čaką Norisą 2005 m. pradžioje atsirado IRC ir tokiose svetainėse, kaip „Something Awful forums"[reikalingas šaltinis]. Konano O’Brajano juokeliai pokalbių laidoje „Late Night su Conan O’Brien", kuriems pagrindą davė serialas „Volkeris, Teksaso reindžeris", tapo faktų pradžia[reikalingas šaltinis].

Čako Noriso atsakymas
---------------------

Čakas Norisas į faktus apie save savo internetinėje svetainėje atsakė:

Aš žinau apie įvairius išgalvotus pasisakymus apie mane, pavadintus „Faktai apie Čaką Norisą", kurie neseniai pradėjo plisti internete ir elektroniniuose laiškuose. Kai kuriuos iš jų mačiau. Kai kurie jų juokingi, kiti labai keisti. Augęs ne „laukiniame Interneto pasauly", o Laukinių Vakarų įtakoje, aš nelabai žinau, ką man apie juos manyti. Mane tai nustebino. Žinau, kad berniukai – bus berniukais, todėl nei įsižeidžiau, nei reagavau į juos rimtai. Galbūt šie išgalvoti sakiniai paskatins domėtis apie mane iš neseniai išleistos mano autobiografinės knygos „Against All Odds"?
2006 m. kovo 20 d. „Time" žurnale buvo išspausdintas atsakymas į faktus apie jį, jis pasakė, kad jie „keisti, bet labai populiarūs" ir pateikė vieną iš jų: „Čakas Norisas gali dalinti iš nulio".

Nuorodos
--------

1. ↑  www.chucknorris.com
2. ↑  www.time.com Archyvuota kopija 2007-09-30 iš Wayback Machine projekto.
| Potis |
| --- |
| Potis Terezinoje Potis Terezinoje |
| **Ilgis** | 470 km |
| **Baseino plotas** | 52 370 km² |
| **Ištakos** | Ibiapabos kalnai |
| **Žiotys** | Parnaiba |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Potis |

**Potis** (port. *Rio Poti*) – upė šiaurės rytų Brazilijoje, Searos ir Piaujo valstijose; Parnaibos dešinysis intakas. Prasideda Brazilijos plokščiakalnyje, Ibiapabos kalnuose, 460 aukštyje, Searos valstijoje. Aukštupyje teka į šiaurę, šiaurės vakarus, toliau – per Piaujo valstiją į pietvakarius, žemupyje – į šiaurės vakarus. Įteka į Parnaibą Terezinos didmiestyje.

Didžiausi intakai: Korentesas, Sambitas, Berlengasas (kairieji).

Aukštupyje teka pro Bokeiraun do Počio gamtos apsaugos teritoriją. Aukštupyje patvenkta, sudaryti Flor do Kampo, Karnaubalo tvenkiniai. Miestai prie Počio: Kiterianopolis, Krateusas, Žuazeiro do Piaujis, Prata do Piaujis, Terezina.

Upė pavadinta pagal indėnus počius, anksčiau gyvenusius dabartinio Terezinos miesto apylinkėse.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Lisânea M.O. Damasceno ; et al. «Qualidade da Água do rio Poty para consumo humano». *Revista Verde de agroecologia e desenvolvimento sustentável (GVAA)*.
3. ↑  Mapa físico do estado Piauí, DNIT, 2009.
4. ↑  Mapa Multimodal Piauí, DNIT, 2013.
5. ↑  Carlos Eugênio Porto (1974). *Roteiro do Piauí*. Editora Artenova. p. 192.
**HAT-P-13 c** – egzoplaneta, skriejanti apie geltonąją nykštukę HAT-P-13, esančią Didžiųjų Grįžulo Ratų žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 698 šviesmečius (214 parsekų).

HAT-P-13 c yra dujinė milžinė, jos masė siekia 14,28 Jupiterio masės. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per 446,27 (± 0,22) paros, jos orbitos didysis pusašis yra 1,186 av, o ekscentricitetas – 0,6616. Didelis HAT-P-13 c orbitos ekscentricitetas rodo, kad ši egzoplaneta skrieja ištęsta elipsine orbita. HAT-P-13 c pusiausvyros temperatūra – 276 K.

Apie HAT-P-13 c atradimą pranešta 2009 m. Planeta aptikta Havajuose esančioje W. M. Keck observatorijoje, taikant radialinių greičių metodą. Be HAT-P-13 c, šioje sistemoje dar atrasta HAT-P-13 b planeta (taip pat dujinė milžinė).

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Bakos, G. Á.; et al. (2009). „HAT-P-13b,c: A Transiting Hot Jupiter with a Massive Outer Companion on an Eccentric Orbit". *The Astrophysical Journal* **707** (1): 446–456. Bibcode:2009ApJ...707..446B. arXiv:0907.3525. doi:10.1088/0004-637X/707/1/446.
2. 1 2 3  „HAT-P-13 c". ExoKyoto. Nuoroda tikrinta 2020-04-12.
3. 1 2  „HAT-P-13 c". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-04-12.
4. ↑  „Planet HAT-P-13 c". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-04-12.
5. 1 2  „HAT-P-13 c". Open Exoplanet Catalogue. Nuoroda tikrinta 2020-04-12.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Langdarma** |
| --- |
| Jarlungų dinastija |
| Visas vardas | U Dumcenas |
| Vaikai | Tride Jumtenas, Namdė Osungas |
| Religija | bon |
| Tibeto imperatorius |
| Ėjo pareigas | 838 – 841 |
| Pirmtakas | Ralpačenas |
| Įpėdinis | Tride Jumtenas, Namdė Osungas |

**Langdarma** (tibet. གླང་དར་མ་  = *glang dar ma*), tikrasis vardas ***U Dumcenas*** (tibet. འུ་དུམ་བཙན་པོ  = *`u dum btsan*) – paskutinis Tibeto imperijos imperatorius; valdė maždaug tarp 838–841 m.

Tibeto tradicijoje Langdarma laikomas budizmo priešininku ir nuožmiu bon tikybos išpažinėju. Teigiama, kad 838 m. jis nužudęs savo brolį, imperatorių Ralpačeną, ir užėmęs sostą. Pradžioje jis sekęs budizmu, bet veikiamas mokytojo Vegjel Torės pasukęs į boną. Pasakojama, kad tada jis pradėjęs nuožmiai persekioti budistus, griovęs šventyklas ir vienuolynus. Tiesa, dabar tokia Langdarmos vertinimo tradicija mokslininkų užginčijama.

Langdarmos valstybė išgyveno suirutės laikotarpį: 840 m. kirgizams užpuolus Uigūrų kaganatą, daug uigūrų plūstelėjo į Tibetą.

Pasak tradicinės istorijos, Landgarmą nužudė budistų vienuolis Lhalungas Pelgji Dordžė. Po valdovo mirties kilo karas ir prasidėjo imperijos žlugimas bei susiskaldymo laikotarpis.

Sakoma, kad Langdarmą turėjęs du sūnus, kurie susigrūmę dėl valdžios.
| Gūragys |
| --- |
| **Ilgis** | 11,0 km |
| **Baseino plotas** | 29,3 km² |
| **Ištakos** | Nutaučių miškas |
| **Žiotys** | Venta |
| **Šalys** |  Lietuva |

**Gūragys** (*Guragis*) – upelis Lietuvoje, Šiaulių rajone; Ventos dešinysis intakas. Prasideda prie Olbikiškės kaimo, Nutaučių miško pakraštyje, ties Šiaulių–Klaipėdos geležinkelio atsišakojimu į Mažeikius. Teka pamiškėmis į pietvakarius, tada laukais į šiaurės vakarus. Įteka Venton 287,2 km nuo jos žiočių, netoli Kuršėnų pietinės dalies (Pavenčių).

Intakas – Sodupis (dešinysis).

Vaga ištiesinta. Prie upelio įsikūrusios Padarbos, Raupaičiai, Gūragiai. Šalia žiočių prie Gūragio įrengti du karjerai (Gūragių pietinis tvenkinys, Gūragių šiaurinis tvenkinys).

Spėjama pirminė upėvardžio lytis \**Gūr-ragys* – pirmas dėmuo iš *guras* ('kauburys, viršūnė') arba *gūras* ('kas vaikšto pagūromis, sulinkęs', o antras – iš *ragas* ('kyšulys').

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 127–128