recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Medaliai |
| --- |
|
| Moterų sunkioji atletika |
| **Atstovaujant:  Jungtinė Karalystė**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Sidabras** | 2020 Tokijas | +87 kg |
| Europos čempionatas |
| **Auksas** | 2021 Maskva | +87 kg |
| **Auksas** | 2022 Tirana | +87 kg |
| **Bronza** | 2019 Batumis | +87 kg |
| **Atstovaujant:  Anglija**  |
| Sandraugos žaidynės |
| **Bronza** | 2018 Gold Koastas | +90 kg |

**Emily Campbell** (g. 1994 m. gegužės 6 d. Notingame) – Jungtinės Karalystės sunkiosios atletikos sportininkė, olimpinė prizininkė. Sportininkė varžosi sunkiausio svorio kategorijoje.

Biografija
----------

2018 m. Campbell dalyvavo Sandraugos žaidynėse kaip Anglijos rinktinės atstovė. Sportininkė daugiakovėje užfiksavo 242 kg rezultatą ir nusileidusi Samoa atstovei Feagaiga Stowers, bei Nauru atstovei Charisma Amoe-Tarrant pelnė bronzos medalį. 2019 m. Europos čempionate pelnytas pirmasis kontinentinis medalis - bronza.

2021 m. Europos čempionate britė varžėsi moterų sunkiausio svorio kategorijoje. Anglė užfiksavo 276 kg rezultatą ir pirmą kartą tapo Europos čempione.

Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Campbell varžėsi sunkiausio svorio kategorijoje. Rovimo rungtyje britė su 122 kg buvo 4-a, o stūmime su 161 kg liko 2-oje vietoje. Bendroje daugiakovėje su 283 kg rezultatu Campbell nusileido tik kinei Li Wenwen ir iškovojo sidabro medalį. Tai pirmasis Jungtinės Karalystės olimpinis medalis moterų sunkiojoje atletikoje.

2022 m. Europos sunkiosios atletikos čempionate Campbell antrą kartą tapo Europos čempione.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugpjūčio 28 d.

Nuorodos
--------

* Birtų olimpinės asociacijos svetainėje
| **Phyteuma** |
| --- |
| Varpotoji glaudenė (Phyteuma spicatum)Varpotoji glaudenė (*Phyteuma spicatum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Astražiedžiai  *( Asteridae)* |
| Šeima: | Katilėliniai  *( Campanulaceae)* |
| Gentis: | Glaudenė  *( Phyteuma)* |

 |

**Glaudenė** (*Phyteuma*) – katilėlinių (*Campanulaceae*) šeimos augalų gentis. Gentyje apie 26 rūšys. Jai priklauso daugiamečiai augalai, paplitę nuo Europos iki Šiaurės Vakarų Afrikos. 

Stiebai statūs, briaunoti. Lapai ištisiniai, pražanginiai, pakraščiai karbuotai dantyti. 

Dvilyčiai žiedai susitelkę kiaušiniškoje galvutėje ar cilindriškoje varpoje. Taurelė ir vainikėlis penkianariai, giliai suskaldyti. Vainikėlis balsvas, gelsvas, tamsiai violetinis arba mėlynas, jo skiltelės susiklosčiusios į vamzdelį, viršūnėje suaugusios, augalams žydint, nuo pamato pradeda skirtis ir išsilenkia į šonus. Kuokelių koteliai laisvi, ties pamatu paplatėję, dulkinės laisvos. Mezginė dvilizdė arba trilizdė; purkos 2–3. Vaisius – dėžutė, atsidaranti šoninėmis angelėmis.

Augalai dekoratyvūs, kai kurie tinka maistui.

Lietuvoje auga arba yra auginami:

* Pievinė glaudenė (*Phyteuma orbiculare*)
* Varpotoji glaudenė (*Phyteuma spicatum*)

Literatūra
----------

* Lietuvos TSR Flora, Lietuvos TSR mokslų akademija (dab. Lietuvos mokslų akademija), Vilnius, Mokslas, 1980, VI tomas, 22 p.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Glaudenė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Nigerijos ryšiai ir komunikacijos:**

* **Telefonija:**
	+ fiksuoto ryšio: 500 000 (2000 m.)
	+ mobilaus ryšio: 26 700 (1997 m.)

Nigerijos telefono kodas – **234**

* **Radijas:**
	+ Radijo stotys: AM – 82, FM – 35 ir 11 trumpųjų bangų (1998 m.)
	+ Radijo naudotojai: 23,5 mln. (1997 m.)

* **Televizija:**
	+ Televizijos kanalai: 16 (1999 m.)
	+ Televizorių naudotojų: 37,3 mln. (2015 m.)

* **Internetas:**
	+ Interneto tiekėjai: 18 (2011 m.)
	+ Interneto vartotojai: 98,3 mln. (2017 m.)
	+ Internetinis kodas: .ng

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

v • a • r **Afrikos šalių ryšiai** 

Alžyras · Angola · Beninas · Bisau Gvinėja · Botsvana · Burkina Fasas · Burundis · CAR · Čadas · Dramblio Kaulo Krantas · Džibutis · Egiptas · Eritrėja · Etiopija · Gabonas · Gambija · Gana · Gvinėja · Kamerūnas · Kenija · Komorai · Kongas · Kongo DR · Lesotas · Liberija · Libija · Madagaskaras · Malavis · Malis · Marokas · Mauricijus · Mauritanija · Mozambikas · Namibija · Nigerija · Nigeris · Pietų Afrika · Pusiaujo Gvinėja · Ruanda · San Tomė ir Prinsipė · Seišeliai · Senegalas · Siera Leonė · Somalis · Sudanas · Svazilandas · Tanzanija · Togas · Tunisas · Uganda · Vakarų Sachara · Zambija · Zimbabvė · Žaliasis Kyšulys  
  
Britų Teritorijos Indijos vandenyne · Majotas · Reunjonas · Šv. Elena
Koordinatės: 56°14′36″š. pl. 24°06′43″r. ilg.﻿ / ﻿56.243261°š. pl. 24.11203°r. ilg.﻿ / 56.243261; 24.11203

Įmūrytas akmuo netoli akmenų mūro ir silikatinių plytų sienos sandūros
**Didžiojo Plonėno akmuo** – dubenėtas akmuo, esantis Didžiojo Plonėno kaime, Žeimelio seniūnijoje, Pakruojo rajone. Surandamas buvusioje dvarvietėje, už 250 m į pietvakarius nuo kelių  **209**  Joniškis–Žeimelis–Pasvalys  ir  **3105**  Saločiai–Kiemėnai–Didysis Plonėnas  sankirtos, ties sandėliu, stūksančiu tarp Plonės upelio ir medžiais apaugusios gyvenamos sodybos. Akmuo įmūrytas ūkinio pastato šoninėje sienoje, maždaug per vidurį iš rytų pusės, ties apžėlusia kūdra. Pagrindinė pastato sienos dalis autentiška, akmenų mūro, likusi sudėta iš šiuolaikinių silikatinių plytų. Šalia išlikęs paminklinį objektą žymėjęs betoninis stulpas (be metalinio skydo).

Minimas Didžiojo Plonėno senkapis su archeologiniais radiniais tarp kaimo kapinių ir Plonės upelio, į pietvakarius nuo kapinių, atlikus 1991 m. žvalgomuosius tyrimus.

Duomenys
--------

Akmuo 95 cm ilgio ir 80 cm pločio, storis neaiškus. Akivaizdi žmogaus veiklos žymė – smailėjantis į gylį dubuo, kurio skersmuo – 23 cm, gylis – 14 cm.

* Dubenėtas akmuoDubenėtas akmuo
* Buvusio dvaro sandėlisBuvusio dvaro sandėlis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Girininkas, Romas Jarockis, Gintautas Zabiela. Pakruojo rajono 1991 m. archeologinės žvalgybos rezultatai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kalorija** (**cal**) – nesisteminis darbo ir energijos matavimo vienetas, lygus 4,184 J (džaulio). 1 kalorija atitinka energiją, kurios reikia, norint vieno gramo vandens temperatūrą pakelti 1 laipsniu Celsijaus. Terminą 1824 m. sukūrė prancūzas *Nikolas Clement*.

Maisto energinė vertė
---------------------

Maiste esančių kalorijų kiekis nurodo, kiek potencialios energijos yra tame produkte.

| Maisto medžiaga | Kalorijos viename grame |
| --- | --- |
| Angliavandeniai | 4 kcal |
| Baltymai | 4 kcal |
| Riebalai | 9 kcal |
| Alkoholis | 7 kcal |

Virškinant maistą žarnyne baltymai skaidomi iki aminorūgščių, angliavandeniai – iki monosacharidų (gliukozė, fruktozė ir kiti), riebalus – iki riebalų rūgščių ir glicerolio. Kraujotakos dėka šios molekulės yra išnešiojamos po ląsteles, kuriose jos arba absorbuojamos, arba siunčiamos toliau, galutinėms metabolizmo stadijoms, kuriose jos reaguoja su deguonimi, kad išskirtų energiją.

Mūsų organizmas „sudegina" kalorijas metabolinių procesų metu, kai fermentai angliavandenius, riebalus, baltymus suskaldo iki anglies dvideginio ir vandens. Skaidant baltymus (aminorūgštis) dar pasigamina azotingų atliekų – šlapalo ir šiek tiek šlapimo rūgšties.

Poreikis
--------

Žmogaus organizmui reikalingas energijos kiekis priklauso nuo ūgio, svorio, amžiaus, lyties, aktyvumo lygio bei kitų faktorių.  
 Bazinei energijos apykaitai reikalinga 1500 kilokalorijų. (20-30 kilokalorijų kilogramui kūno masės)
  
Jei suvartojama daugiau ar mažiau kalorijų, nei reikia, priaugama arba numetama svorio. 9000 kilokalorijų perteklius bus sukauptas kaip vienas kilogramas riebalų. Riebalų kaupimas yra organizmo energijos taupymo būdas. Priešingai, jei sudeginama 9000 kilokalorijų daugiau, nei gaunama, (daugiau judėdami ar mažiau valgydami), vieną kilogramą sukauptų riebalų organizmas pavers energija, kad kompensuotų susidariusį energijos deficitą.
  
Vidutinio aktyvumo suaugęs žmogus 55-65 proc. kalorijų turėtų gauti iš angliavandenių, 20-25 proc. – iš baltymų ir tik 10-25 proc. – iš riebalų.

Perskaičiavimai
---------------

| Iš / Į | Džaulis | Vatvalandė | Elektronvoltas | Kalorija |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 J = 1 kg m² s-2 = | 1 | 2,778 × 10−4 | 6,241 × 1018 | 0,239 |
| 1 W•h = | 3600 | 1 | 2,247 × 1022 | 859,8 |
| 1 eV = | 1,602 × 10−19 | 4,45 × 10−23 | 1 | 3,827 × 10−20 |
| 1 cal = | 4,1868 | 1,163 × 10−3 | 2,613 × 1019 | 1 |
| Didžioji Čiukočia, Revum Revu |
| --- |
| **Ilgis** | 758 km |
| **Baseino plotas** | 19 800 km² |
| **Ištakos** | Usun Kiuelio ež. |
| **Žiotys** | Rytų Sibiro jūra |
| **Šalys** | Rusija (Jakutija) |

**Didžioji Čiukočia** (rus. *Большая Чукочья*), **Revum Revu** (jak. *Рэвум-Рэву*) – upė Rusijoje, Jakutijoje. Išteka iš nedidelio Usun Kiuelio ežero, teka šiaurės kryptimi Kolymos žemuma, per pelkėtą tundrą. Sudaro meandras. Įteka į Rytų Sibiro jūrą, suformuoja estuariją. Upės baseine gausybė ežerų (11,5 tūkst.) ir pelkių. Užšalusi nuo spalio iki gegužės. Viduržiemį peršąla iki dugno.

Didžiausi intakai: Sava Jurjachas, Olioras, Semen Jurjachas.

Anksčiau buvo manoma, kad Didžioji Čiukočia yra Kolymos atšaka, bet atlikus aviacinius tyrimus nustatyta, kad tai atskira upė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 67
| Turja |
| --- |
| Turja netoli Krasnoturjinsko Turja netoli Krasnoturjinsko |
| **Ilgis** | 128 km |
| **Baseino plotas** | 1160 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2,64 m³/s |
| **Ištakos** | Pelkės prie Kniaspinsko ežerų |
| **Žiotys** | Sosva |
| **Šalys** | Rusija (Sverdlovsko sritis) |

**Turja** (rus. *Турья*) – upė Rusijoje, Sverdlovsko srityje; Sosvos dešinysis intakas. Prasideda pelkėtoje vietovėje į pietvakarius nuo Kniaspinsko ežerų. Teka rytų kryptimi. Vagoje daug seklių ruožų ir pagilėjimų.

Didžiausi intakai: Ustėja, Antipinskij Istokas, Lobas. Vaga vingiuota, jo plotis 10–40 m, vietomis iki 50 m. Tėkmės greitis 1–2 m/s. Gylis nuo 0,2-0,5 m seklumose iki 2 m sietuvose. Turjos vagoje gausu akmenų, pakrančių augalijos nedaug. Upės slėnis platus, vietomis pelkėtas. Krantai lėkšti, tačiau ties Bogoslovo aliuminio gamykla kairysis krantas status, iki 36 m aukščio. Upė užšąla spalio pabaigoje, atitirpsta balandžio pabaigoje ar pirmoje gegužės pusėje.

1943 m. Turja patvenkta Bogoslovo užtvanka, susidarė 8 km ilgio tvenkinys. Jo gylis iki 18 m, tūris – 6 km³. Prie Turjos įsikūrę Karpinsko ir Kransnoturjinsko miestai.

Upės pavadinimas kilo iš mansių kalbos: „tur" reiškia ežerą, „ja" – upę.

Šaltiniai
---------

* Воронов Г. И. Каёта Г. М. Краснотурьинск. – Свердловск: Средне-уральское книжное издательство, 1978.
* Степанова И. П. Краснотурьинск. Малая краеведческая энциклопедия. – Екатеринбург: Реал-Медиа, 2004.
| **Rusijos imperijos armijos laipsniai** |
| --- |
| **Dabartinis laipsnis** | **Carinis laipsnis** (1884–1917) |
| pulkininkas | pulkininkas |
| papulkininkis | papulkininkis |
| majoras | kapitonas |
| kapitonas | štabskapitonas |
| vyresnysis leitenantas | poručikas |
| leitenantas | paporučikis |
| jaunesnysis leitenantas | praporščikas |
| - | zauriadpraporščikas |
| - | papraporščikis |
| viršila | feldfebelis |
| vyresnysis seržantas | vyresnysis puskarininkis |
| seržantas | - |
| jaunesnysis seržantas | jaunesnysis puskarininkis |
| jefreitorius | jefreitorius |
| eilinis | eilinis |

**Zauriadpraporščikas** (rus. *зауряд-прапорщик*) – puskarininkio, einančio karininko pareigas, karinis laipsnis Rusijos kariuomenėje 1891–1917 m.

Zauriadpraporščikai nešiojo papraporščikio antpečius (su išilgine trečdalio antpečio pločio juosta) su žvaigžde viršutiniame antpečio trečdalyje.

Laipsnis įvestas 1891 m. gegužės 25 d. įsakymu, kuris skelbė, kad karo metu stingant karininkų puskarininkiams gali būti suteiktas zauriadpraporščiko laipsnis, kuris leidžia užimti jaunesniųjų karininkų pareigas. Zauriadpraporščikais galėjo tapti šie puskarininkiai:

* aukštąjį ar vidurinį išsilavinimą turintys puskarininkiai iš 1 rango savanorių ir kt. analogiškų puskarininkių grupių.
* išsilavinimo cenzo nepasiekę liktiniai feldfebeliai, vachmistrai ir vyresnieji puskarininkiai.

Puskarininkius pakelti į zauriapraporščikus buvo leidžiama tik tuose daliniuose, kuriuose jie tarnauja. Iš atsargos pašaukti puskarininkiai galėdavo tapti zauriadpraporščikais tik po išlaikyto mėnesinio išbandymo laikotarpio.

Zauriadpraporščiko laipsnį dalinio vado siūlymu suteikdavo divizijos viršininkas ar tokias pat teises turintis vadas. Zauriadpraporščiko laipsnį atimti galėdavo tik teismas arba administracine tvarka – korpuso vadas. Atėmus laipsnį buvęs zauriadpraporščikas būdavo perkeliamas į kitą dalinį.

Išsilavinimo cenzą turintys zauriadpraporščikai už kovinius nuopelnus galėdavo būti pakeliami į praporščikus be egzamino, o už tolesnius nuopelnus – ir į aukštesnius karininkų laipsnius. Ypatingais atvejais, už ypatingus žygdarbius, imperatoriui leidus zauriadpraporščikus galėdavo pakelti išsyk į paporučikius (nepriklausomai nuo išsilavinimo).

Demobilizuojami zauriapraporščikai, tarp jų ir neištarnavę visos privalomos tarnybos trukmės, galėdavo pasirinkti šiuos variantus:

* išeiti į atsargą
* tęsti tarnybą:
	+ stoti į junkerių mokyklą (jei turi pakankamą išsilavinimą). Būdami junkeriais jie išlaikydavo zauriadpraporščiko laipsnį.
	+ tarnauti feldfebelių pareigose kartu išlaikant zauriadpraporščiko laipsnį.

Pagal 1912 m. įsakymą zauriadpraporščikų laipsnį paliko:

* asmenims, atliekantiems tikrąją tarnybą feldfebelių pareigose.
* atsargoje esantiems asmenims, kol jie yra atsargoje ir gali būti pašaukti į tarnybą.

Zauriadpraporšiko laipsnis buvo panaikintas 1917 m.

1-ojo Nevos pėstininkų pulko zauriadpraporščiko antpetis

Nuorodos
--------

* Зауряд-прапорщик
Koordinatės: 45°52′08″ š. pl. 7°10′14″ r. ilg.﻿ / ﻿45.86889°š. pl. 7.17056°r. ilg.﻿ / 45.86889; 7.17056

Sen Bernaro perėja. Ežeras ir užeiga
**Didžiojo Sen Bernaro perėja** (pranc. *Col du Grand St-Bernard*, it. *Colle del Gran San Bernardo*, vok. *Grosser Sankt Bernhard*) – Alpių kalnų perėja, esanti kalnyno vakaruose, tarp Peninų Alpių ir Monblano masyvo, ties Italijos ir Šveicarijos siena. Aukštis 2469 m. Perėja jungia Ronos ir Dora Baltėjos upių slėnius. Tai trečia pagal aukštį Alpių kalnų perėja. Ja nutiestas kelias, jungiantis Martinji (Šveicarija) ir Aostą (Italija). 1924 m. iškastas 5,8 km ilgio tunelis. Perėjoje telkšo nedidelis Sen Bernaro ežeras.

Šia perėja keliai driekėsi nuo senovės: nuo IV a. pr. m. e. ja naudojosi keltų gentys, perėja minima romėnų kaip *Poeninus* arba *Poenini* (šis pavadinamas, matyt, kilęs ne nuo pūnų (=Hanibalo), kurie per ją niekad nesikėlė, o nuo senovės keltų žodžio kalnams *\*peninus*). 57 m. pr. m. e. šią perėją bandė užkariauti Cezario karvedys Servijus Galba, bet galiausiai tą pavyko padaryti Augustui. Čia pastatyta tvirtovė, o vėliau – Jupiterio šventykla. 1049 m. atidaryta Sen Bernaro perėjos užeiga, veikianti iki šiol. Jos įkūrėjas, vienuolis Bernaras de Mentonas XVII a. paskelbtas šventuoju, alpinistų, žygeivių globėju. Užeigą prižiūrintys vienuoliai taip pat užsiimdavo keliautojų gelbėjimu (tam naudodavo šunis senbernarus). 1800 m. pro šią perėją Napoleonas įsiveržė į Italiją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Didžiojo Sen Bernaro perėja*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
| Limšius |
| --- |
| **Ilgis** | 17,7 km |
| **Baseino plotas** | 62,8 km² |
| **Ištakos** | Kovaičių apylinkės |
| **Žiotys** | Strėva |
| **Šalys** |  Lietuva |

**Limšius** (*Limišius*) – upė Lietuvoje, Kaišiadorių rajone; Strėvos kairysis intakas. Prasideda laukuose tarp Kovaičių ir Kazokų kaimų, 5 km į rytus nuo Kruonio. Teka į šiaurę, po santakos su Juodupiu daro lanką į šiaurės rytus, o žemupyje teka šiaurės vakarų link. Suteka su Strėva 12,5 km nuo jos žiočių, priešais Pavuolį.

Intakai: Juodupis, Dūmė (kairieji), Vaja (dešinysis).

Aukštupio vaga vietomis ištiesinta, kitur – labai vingiuota. Prie Limšiaus įsikūrę kaimai: Kovaičiai, Joniliškės, Pridotkai, Palimšiai, Avinėliai, Mediniai Strėvininkai, Bundiškės, Zauliškės.

Vandenvardis *Limšiùs* kildinamas iš žodžių *limti* („linkti, svirti"), *limus* („kuris moka prisitaikyti, įtikti").

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001, 410 psl..
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 191–192
Koordinatės: 54°10′35,7″ š. pl. 21°43′45,6″ r. ilg.﻿ / ﻿54.16667°š. pl. 21.71667°r. ilg.﻿ / 54.16667; 21.71667

Bendras vaizdas
**Kalo mūrinis stulpas** (lenk. *Słup w Kalu*, vok. *Kehlsche Mauer*) – trijų metrų aukščio mūrinis stogastulpis šiaurės vakarų Lenkijoje: Varmijos Mozūrų vaivadijos Unguros apskrities Kalo kaime.

Istorija
--------

Užrašas lietuvių kalba
Stovi buvusiose kaimo kapinaitėse, pakeliui į Ungurą. Atsiradimo istorija nėra iki galo išsiaiškinta (tai galėjo būti ir perdirbinys iš katalikiško koplytstulpio), bet viena legenda krašte buvo ypač paplitusi:

*1564 m. per Nekaltųjų Vaikelių dieną (gruodžio 28 d.) dvi jaunos poros nuėjo į netoliese stovintį namą ir ten ištvirkavo; juos užtikęs nelabasis visiems keturiems nusuko sprandus.*

Norėdami perspėti ateinančias kartas apie bausmes nepaisantiems moralės normų, kaimo gyventojai sumūrijo šį keturkampį stulpą. Aplinkinėse vietovėse anuo metu gyveno vokiečiai, lenkai ir lietuvninkai, todėl ant paminklo atitinkamomis kalbomis (papildomai ir lotyniškai) buvo aprašyta minėta legenda bei bausmė už padarytą nuodėmę. 

Mūrinis stulpas saugiai išstovėjo kelis šimtmečius, bet užrašai išbluko. 2007 m. gegužės 18 d. jis buvo restauruotas, visose pusėse pritvirtintos naujos marmurinės lentos su tekstais keturiomis kalbomis.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kalo mūrinis stulpas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kolumna Kalska // Polska Niezwykła
* Kal - Kehlen // Ostpreussen.net Archyvuota kopija 2021-01-10 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Jonas Purvaneckas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1950 m. spalio 28 d. (72 metai)Vičiūnuose, Širvintų raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Jadvyga |
| Vaikai | Jonas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Širvintų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas. |
| Partija | 1988 m. Lietuvos valstiečių partija  2006 m. Naujoji sąjunga |
|  |
| Alma mater | 
* 1972 m. Lietuvos žemės ūkio akademija;
* 1988 m. Leningrado Žemės ūkio institutas.

 |

**Jonas Purvaneckas** (g. 1950 m. spalio 28 d. Vičiūnuose, Širvintų raj.) – Lietuvos ir Širvintų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1969 m. baigė Ukmergės Žemės ūkio technikumą, technikas-mechanikas, 1969–1972 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje, 1988 m. baigė Leningrado Žemės ūkio institutą, ekonomistas-vadybininkas.

Dirbo mechaniku, inžinieriumi Kernavėje ir Širvintose, 1988–1990 m. Kernavės kolūkio pirmininko pavaduotojas gamybai, 1990 m. kolūkio pirmininkas, vėliau – laikinasis administratorius, 1992–1995 m. UAB „Kernavėlė" direktorius, 1995–1997 m. Kernavės seniūnijos seniūnas. 1997–2000 m. ir 2000–2003 m. Širvintų rajono savivaldybės mero pavaduotojas, 2003 m. Širvintų raj. savivaldybės administracijos Žemės ūkio skyriaus vedėjas, nuo 2007 m. savivaldybės administracijos direktorės pavaduotojas.

1988 m. Lietuvos valstiečių partijos narys, Širvintų skyriaus pirmininkas, LVP tarybos narys, 2006 m. Naujosios sąjungos Širvintų rajono skyriaus narys.

1990–1995 m. Širvintų rajono tarybos deputatas, 1997–2000 m. 2000–2001 m. 2003 m. ir 2007 m. (mandato atsisakė) Širvintų rajono savivaldybės tarybos narys.

Kernavės pastoracinio komiteto pirmininko pavaduotojas. Sutuoktinė Jadvyga, vaikas Jonas.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos
-------

1. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Naujoji sąjunga (socialliberalai) - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-12-16 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 11°1′ š. pl. 64°10′ v. ilg.﻿ / ﻿11.017°š. pl. 64.167°r. ilg.﻿ / 11.017; 64.167

Margaritos salos paplūdimiai
La Galeros fortas
**Margaritos sala** (isp. *Isla Margarita*) – Venesuelai priklausanti ir 40 km nutolusi nuo jos sala, esanti Karibų jūroje šiaurės vakaruose nuo Venesuelos, tik 11º nuo ekvatoriaus. Įeina į Nueva Espartos valstiją.

Saloje gyvena 425 000 gyventojų. Sostinė – La Asunsjonas (*La Asuncion*).

Geografija
----------

Margaritos salos dydis 1071 km², didžiausias atstumas tarp šiaurės ir pietų pakrantės – 33 km, tarp rytinės ir vakarinės – 64 km. 

48 % salos teritorijos yra saugoma valstybės. Macanao pusiasalyje išsidėstęs nacionalinis parkas „Laguna de La Restinga", užimantis 18 850 hektarų teritorijos.

Klimatas jūrinis tropinis. Nėra ryškių sezonų skirtumų, temperatūra saloje svyruoja nuo 26 °C sausį iki 36 °C rugsėjį.

Istorija
--------

Margaritos salą atrado Kristupas Kolumbas. Dėl gausybės netoliese randamų perlų, ispanai įkūrė miestą *Nueva Cadiz*. 1542 m. regioną sukrėtė didelis povandeninis žemės drebėjimas ir likę gyvi gyventojai persikėlė į didžiausią salą *Nuevą Espartą*, vėliau pavadintą Margaritos vardu. XVI–XVII amžiais dėl šio regiono varžėsi Nyderlandai, Anglija, Prancūzija bei Ispanija.

Gyventojai ir kultūra
---------------------

Politinė Margaritos salos sostinė yra La Asunsjonas (*La Asuncion*). 1565 m. įkūrė kapitonas Pedro Gonzales de Albornoz. 1570 m. pradėta statyti bažnyčia „La Iglesia de nuestra Senora de la Asuncion" – viena seniausių bažnyčių visoje Venesueloje.

Didžiausias salos miestas yra Porlamaras. 1534 m. ispanų šventikas Francisko Villacorta įkūrė kaimelį *Villa de Espiritu Santo* (Šventosios Dvasios kaimas) ir pastatė jame bažnyčią. Dėl nuolatinių piratų puldinėjimų gyventojai buvo priversti pasitraukti į kalnus. Laikui bėgant, buvusios gyvenvietės išaugo į du miestus – dabartinį Porlamarą ir „Valle de Espirtu Santo". Dabar Porlamaras laikomas Margaritos salos prekybos, pramogų, visuomeninio ir valstybinio gyvenimo sostine. Jame gyvena didžiausia salos gyventojų dalis. Porlamare gražiai dera kolonijinio stiliaus pastatai ir modernūs šiuolaikiniai dangoraižiai.

Senas Margaritos salos miestas – Pampataras, kilęs iš mažo žvejų kaimelio. Ispanai apstatė šį kaimelį pilimis ir fortais.

Pagrindiniai verslai – turizmas, komercinė žvejyba ir statyba.

Nuorodos
--------

* Margaritos saulė: Margaritos salos nuotraukų galerijos
* IslaMargarita.com: Margaritos salos gidas

Margaritos salos panorama

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Margaritos sala*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-10-21.
| Medaliai |
| --- |
|
| Šuoliai į vandenį |
| **Atstovaujant: Kinijos vėliava Kinija**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2008 Pekinas | 10 m sinchroninis |
| **Auksas** | 2016 Rio | 10 m sinchroninis |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2007 Melburnas | 10 m sinchroninis |
| **Auksas** | 2009 Roma | 10 m sinchroninis |
| **Auksas** | 2015 Kazanė | 10 m sinchroninis |
| **Bronza** | 2007 Melburnas | 10 m platforma |

**Lin Yue** (kin. 林躍, g. 1991 m. liepos 24 d. Čaodžou) – Kinijos šuolininkas į vandenį, olimpinis čempionas.

Biografija
----------

2006 m. Azijos žaidynėse Katare Yue pirmu numeriu įveikė šuolių į vandenį iš 10 m platformos kvalifikaciją. Finale sportininkas surinko 551,30 taškų ir tapo žaidynių čempionu. Sinchroninių šuolių nuo 10 m platformos rungtyje kartu su Huo Liang pelnė aukso medalius. Yue pateko į nacionalinę Kinijos komandą 2007 m. Romoje vykusiame pasaulio čempionate. Individualioje rungtyje kinas nusileido tik tautiečiui Zhou Lüxin ir rusui Gleb Galperin bei pelnė bronzą. Poroje su Huo Liang pelnė auksą sinchroninių šuolių rungtyje. 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse kinas varžėsi tik sinchroninių šuolių rungtyje, kurioje poroje su Huo Liang tapo olimpiniais čempionais. 2009 m. pasaulio čempionate apgynė pasaulio čempionų titulą sinchroniniuose šuoliuose. 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Yue dalyvavo individualiuose šuoliuose nuo 10 m platformos. Pasiekęs finalą jis surinko 527,30 taškų ir liko 6-as bei tapo vieninteliu Kinijos atstovu vyru, kuris Londono olimpiadoje nepelnė jokio medalio. 2015 m. pasaulio čempionate Kazanėje palnė trečiąjį savo karjeroje sinchroninių šuolių pasaulio čempionų titulą. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse poroje su Chen Aisen iškovotas aukso medalis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 10 d..
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Sąrašas:Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios.*

|  Ropkojų šv. Jono Krikštytojo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Šilutės |
| **Savivaldybė** | Pagėgių savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Ropkojai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1869 |
| **Stilius** | liaudies formos |

Koordinatės: 55°13′48″ š. pl. 21°59′36″ r. ilg.﻿ / ﻿55.23000°š. pl. 21.99333°r. ilg.﻿ / 55.23000; 21.99333

**Ropkojų šv. Jono Krikštytojo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Ropkojų kaime, 4,5 km į pietus nuo Sartininkų.

Istorija
--------

Tilžės katalikų klebono J. Zabermano rūpesčiu 1869 m. nupirkta senoji medinė Vainuto bažnyčia ir pervežta į Ropkojus. Kunigas Antanas Brundza rėmė 1863 m. sukilimą ir iš Seinų vyskupijos pasitraukė į Prūsijai priklausiusius Ropkojus. Tuo metu Ropkojų bažnyčia, esanti Rusijos pasienyje, tapo draudžiamos lietuviškos spaudos gabenimo punktu. Prūsijos pareigūnai 1870 m. išdavė Ropkojų kunigą A. Brundzą ir 2 bažnyčios tarnus Rusijos valdžiai. Kunigą ištrėmė į Archangelsko guberniją. Rusijos imperijos kariuomenė 1914 m. užėmė Ropkojus, o kunigą Šachą išvežė į Voronežą.

Bažnyčia remontuota 1899, 1912 ir 1973 m.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su prieangiu. Įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora medinių statinių.
**Lina Augaitis**, angl. *Lina Augaitis* (g. 1980 m. spalio 19 d. Otavoje, Kanada) – lietuvių kilmės Kanados sportininkė, irklenčių sporto atstovė.

Biografija
----------

Gimė išeivių iš Lietuvos šeimoje. Nuo mažens sportavo, žengė pirmuosius žingsnius gimnastikoje. Nuo 2003 m. studijavo sportininkų psichologiją Britų Kolumbijos universitete Vankuveryje. Įgijusi magistrės diplomą persikėlė gyventi į Vistlerį. Šiame Britų Kolumbijos miestelyje kaip ir studijų metais intensyviais sportavo: lankė alpinizmo, triatlono, kalnų dviračių, slidinėjimo treniruotes. Nors aukštų rezultatų nepasiekė, gauti įgūdžiai padėjo tolimesnėje sportinėje karjeroje.

2008 m. grįžo į Vankuverį. Susižavėjo tuo metu itin populiarėjančiu irklenčiu sportu. Varžybose Lina atstovudavo irklenčių gamybos kompanijai SIC (angl. *Sandwitch Island Composits*). 2014 m. ji dalyvavo Pasaulio pirmenybėse Nikaragvoje. Irkluodama 18 km ilgio distancijoje Nikaragvos ežere (prie Granados) tapo Pasaulio irklenčių čempionato nugalėtoja tarp moterų.

Šaltiniai
---------

* Canada's Lina Augaitis and Australia's Jordan Mercer claim Gold in the 18km long Distance Races (en)
* Lina Augaitis // Wotterman Tribe (en) Archyvuota kopija 2015-01-17 iš Wayback Machine projekto.
* Interviu su Lina Augaitis (en)[neveikianti nuoroda]
**Margarita Dvarionaitė** (1928 m. gegužės 31 d. Liepojoje – 2008 m. kovo 14 d. Vilniuje, palaidota Antakalnio kapinėse) – Lietuvos muzikė, pirmoji simfoninio orkestro dirigentė.

Biografija
----------

Kilusi iš muzikų šeimos, pianisto Kazimiero Dvariono duktė, kompozitoriaus Balio Dvariono dukterėčia. 1947 m. baigė Kauno gimnaziją, 1949 m. Kauno konservatorijos Jurgio Karnavičiaus fortepijono klasę, 1957 m. baigė Leningrado konservatoriją, Iljos Musino simfoninio dirigavimo klasę.

1957–1961 m. Lietuvos Operos ir baleto teatro, 1961–1993 m. Lietuvos nacionalinės filharmonijos simfoninio orkestro dirigentė. 1969–2000 m. Lietuvos konservatorijos (nuo 1992 m. Lietuvos muzikos akademija) dėstytoja, nuo 1990 m. Kauno fakulteto dėstytoja.

Pirmoji dirigavo daugelį lietuvių kompozitorių kūrinių. Dirigavo operas: B. Dvariono „Dalia", D. Aubero „Fra Djavolas", Š. Guno „Faustas", V. Klovos „Vaiva", D. Verdi „Rigoletas", P. Čaikovskio „Eugenijus Oneginas".

Paskelbė per 160 publikacijų įvairiomis temomis.

Įvertinimas
-----------

* 1975 m. LTSR nusipelnusios artistės garbės vardas
* 1998 m. Gedimino 5 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Landsbergis. *Margarita Dvarionaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 242 psl.
*Šis straipsnis apie miestą prie Sankt Peterburgo. Apie miestą Krasnojarsko kr. skaitykite straipsnyje Zelenogorskas (Krasnojarskas).*

| Zelenogorskas*Зеленогорск* |
| --- |
|              |
| *Zelenogorsko krantinė* |
|  |
| 

ZelenogorskasZelenogorskas

60°12′00″ š. pl. 29°42′00″ r. ilg.﻿ / ﻿60.20000°š. pl. 29.70000°r. ilg.﻿ / 60.20000; 29.70000﻿ (Zelenogorskas)Koordinatės: 60°12′00″ š. pl. 29°42′00″ r. ilg.﻿ / ﻿60.20000°š. pl. 29.70000°r. ilg.﻿ / 60.20000; 29.70000﻿ (Zelenogorskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Miestas** | Sankt Peterburgas Sankt Peterburgas |
| **Rajonas** | Kurortinis rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 15 330  |
| **Plotas** | 21 km² |
| **Tankumas** (2019) | 730 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Zelenogorskas |

**Zelenogorskas** (rus. *Зеленогорск*) – miestas Rusijoje, Sankt Peterburgo administracinėje teritorijoje (Kurortiniame rajone), į šiaurės vakarus nuo paties Sankt Peterburgo, Suomijos įlankos pakrantėje. Praeina Sankt Peterburgo–Vyborgo geležinkelis ir plentas. Pajūrio klimatinis kurortas – smėlio paplūdimiai, sanatorijos, jachtų klubas, apylinkėse veši pušynai. Yra XIX a. pab. – XX a. pr. vilų, viešbučių, vasarnamių, Kazanės Švč. Dievo Motinos ikonos cerkvė, liuteronų bažnyčia.

Istorija
--------

Suomių žvejų kaimas ***Terijokis*** (suom. *Terijoki*) rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1548 m. Vėliau gyvenvietė pateko į Rusijos sudėtį, XIX a. veikė muilo gamykla. 1870 m. nutiesus Suomijos geležinkelį, Terijokyje ėmė kurtis peterburgiečių vasarnamiai. XX a. pr. išaugo į stambią kurortinę gyvenvietę. 1918–1940 m. priklausė Suomijai. Per Suomijos karą Terijokis sugriautas, visi suomiai pasitraukė. 1948 m. Terijokis pervadintas į Zelenogorską, suteiktas miesto statusas, ėmė plėtotis kaip kurortas. 1994 m. iš Leningrado srities Zelenogorskas perduotas Sankt Peterburgui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 158
| **Ficedula hypoleuca** |
| --- |
| Margasparnės musinukės patinasMargasparnės musinukės giesmė |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Musinukiniai  *( Muscicapidae)* |
| Gentis: | Musinukės  *( Ficedula)* |
| Rūšis: | Margasparnė musinukė  *( Ficedula hypoleuca)* |

 |
| Binomas |
| ***Ficedula hypoleuca***Pallas, 1764 |

**Margasparnė musinukė** (*Ficedula hypoleuca*, vok. *Trauerschnäpper*, angl. *European pied flycatcher*) – musinukinių (*Muscicapidae*) šeimos labai judrus paukštis.

Paplitimas
----------

Paplitimas. Vakarų Eurazijoje paplitusi nuo Atlanto pakrantės iki Jenisiejaus slėnio. Šiaurėje arealas siekia Kolos pusiasalį, Pečioros, Obės žemupį, pietuose tęsiasi iki Irtyšiaus vidurupio, šiaurinės Ukrainos, Moldavijos, Balkanų pusiasalio, Viduržemio jūros pakrantės. Gyvena šiaurės vakarų Afrikoje. Žiemoja pietvakarių Europoje, Afrikoje.

Lietuvoje dažna rūšis. Kasmet peri 100 000–200 000 porų. Lietuvoje viena pora perėjo su baltakakte musinuke.

Išvaizda
--------

Patino nugarinė pusė juoda, ant kaktos balta dėmė. Sparnai juodi su plačia balta juosta. Uodegos kraštinės plunksnos su baltomis dėmėmis. Pilvinė pusė balta. Snapas ir kojos juodi. Patelės apdaras vietoj juodos spalvos pilkai rusva.

Elgsena
-------

Gyvena miškuose, parkuose. Lizdą suka uoksuose ir inkiluose. Deda 5-7 šviesiai mėlynus kiaušinius. Peri 13 dienų. Išveda vieną vadą.

Mityba
------

Maitinasi tupėdama ant šakos, esant drėgnam orui ir neskraidant vabzdžiams, jų ieško ant kamieno, tarp šakų. Minta daugiausia plėviasparniais vabzdžiais, taip pat dvisparniais, vabalais, vorais, moliuskais. Margasparnė musinukė – vienas pagrindinių miško kenkėjų naikintojų, todėl dažnai jai keliami inkilai miškuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Lietuvos fauna": Paukščiai 2. Vilnius, „Mokslas", 1991 m.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Margasparnė musinukė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Tigrė*Tigre* |
| --- |
| *Tigrės protaka mieste* |
|  |
| 

TigrėTigrė

34°25′0″ p. pl. 58°35′0″ v. ilg.﻿ / ﻿34.41667°š. pl. 58.58333°r. ilg.﻿ / 34.41667; 58.58333﻿ (Tigrė (Argentina))Koordinatės: 34°25′0″ p. pl. 58°35′0″ v. ilg.﻿ / ﻿34.41667°š. pl. 58.58333°r. ilg.﻿ / 34.41667; 58.58333﻿ (Tigrė (Argentina)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Buenos Airių provincija Buenos Airių provincija |
| **Departamentas** | Tigrės partidas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 31 106  |
| **Altitudė** | 2 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Tigrė |
|  |
| **Kirčiavimas** | Ti̇̀grė |

**Tigrė** (isp. *Tigre*) – miestas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, Didžiųjų Buenos Airių aglomeracijoje, 28 km į šiaurės vakarus nuo Buenos Airių centro. Įsikūręs Paranos deltos pakraštyje, netoli La Platos pakrantės. Partido centras. Į miestą veda du geležinkeliai iš Buenos Airių, praeina plentas į Rosarijų. Svarbus turistinis centras – Tigrę lanko daugiausia poilsiautojai iš Buenos Airių. Miesto apylinkės pasižymi pirmykšte gamta, gausybe Paranos protakų ir užutėkių. Veikia keletas irklavimo klubų, vystomas vandens turizmas. Veikia jūreivystės, matės, meno muziejai, didelis vaisių turgus. Stovi buv. prezidento Domingo Faustino Sarmiento namas, keletas XX a. pr. viešbučių ir vilų.

Istorija
--------

Nuo XVIII a. vid. vietovė buvo žinoma kaip *Pago de las Conchas*. 1806 m. dabartinės Tigrės vietoje išsilaipino Santjago de Linjerso pajėgos, kurios toliau keliavo link Buenos Airių, kad jas išvaduotų nuo britų. 1865 m. vietovę pasiekė geležinkelis. Maždaug XX a. vid. miestas pervadintas į Tigrę, pagal vienos iš Paranos protakų pavadinimą. Tokį vardą jį gavo dėl Paranos deltoje iki pat XIX a. pab. gyvenusių jaguarų, kuriuos ispanai vadino „tigrais".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Amerika*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Ti̇̀grė.
| **Amatitlania nigrofasciata** |
| --- |
| Zebrinis cichlidas (*Amatitlania nigrofasciata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Ešeržuvės  *( Perciformes)* |
| Šeima: | Daugiaspalvės ešeržuvės  *( Cichlidae)* |
| Gentis: | *Amatitlania*  *( Amatitlania)* |
| Rūšis: | Zebrinis cichlidas  *( Amatitlania nigrofasciata)* |

 |

**Zebrinis cichlidas**, sin. *Archocentrus nigrofasciatus* (lot. *Amatitlania nigrofasciata*, angl. *Convict cichlid*, vok. *Zebrabuntbarsch*) – daugiaspalvių ešeržuvių (*Cichlidae*) šeimos žuvis. 

Patinų kūnas iki 15 cm ilgio, patelių mažesnis, raštuotas. Pasitako albinosų. Smarkiai gina teritoriją, pakenkia gležniems augalams. Plačiai paplitęs Centrinėje Amerikoje.

Mėgsta erdvų ir gerai įrengtą akvariumą. Akvariumas erdvus, su lengvai ginamomis priedangomis, stipriais ar neskaniais augalais bei apskritais ar plokščiais akmenukais. Tinka įvairios cheminės sudėties vanduo. Temperatūta 20-25 °C. Ikrus deda olose arba atvirose vietose ir juos bei mailių saugo abu tėvai. Mailius išsirita per keletą dienų.

Zebrinis cichlidas

Nuorodos
--------

* Akvariumas - mano hobi - Archocentrus nigrofasciatus[neveikianti nuoroda]
* Akvariumas - mano hobi - Archocentrus nigrofasciatus[neveikianti nuoroda]
|  |
| --- |
| Tijana Dapčevič  maked. *Тијана Дапчевиќ* |
|  
Tijana 2014 m. |
| Biografija |
| Gimė | 1976 m. vasario 3 d. (47 metai)  Skopjė, Makedonijos Socialistinė Respublika, Jugoslavija |
| Kilmė | Šiaurės Makedonijos vėliava Šiaurės Makedonija |
| Žanrai | pop |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 1996–dabar |
| Svetainė | tijanadapcevic.info |

**Tijana Dapčevič** (maked. *Тијана Тодевска Дапчевиќ*, serb. *Тијана Дапчевић*, g. 1976 m. vasario 3 d. Skopjėje), taip pat žinoma kaip tiesiog **Tijana** – žinoma Makedonijos pop dainininkė. Laisvai kalba makedonų, serbų, anglų ir italų kalbomis.

Biografija
----------

Tijana gimė Skopjėje makedono Velko Todevski ir serbės Branka šeimoje. Turi jaunesnę seserį Tamara, taip pat dainininkė. Ištekėjusi už Serbijos verslininko Milan Dapčevič.

Karjera
-------

2002 metais laimėjo „Sunčane skale" festivalį Herceg Novyje. Ji taip pat laimėjo pirmąją vietą 2006 m. konkurse „Serbian Radio Festival-Feras" su daina „Julijana".

2006 metais Tijana dalyvavo Serbijos atrankoje *Evropesma 2006* su daina *Greh*, tačiau užėmė aštuntą vietą su 27 taškais. Daina *Greh* įtraukta į albumą *Žuta minuta*, kuris buvo išleistas 2007 metų vasarą.

2008 m. Tijana buvo Eurovizijos dalyvės Tamaros Todevskos pritariančioji vokalistė.

### Eurovizijos dainų konkursas 2014

2013 m. rugpjūčio 28 d. Makedonijos radijas ir televizija pasirinko Tijaną atstovauti Makedonijai 2014 m. Eurovizijos dainų konkurse Danijoje. Dapčevič dalyvavo gegužės 8 d. vykusiame antrajame pusfinalyje su daina *To the Sky* .

Diskografija
------------

* *Kao da..* (2000 m.)
* *Negativ* (2002 m.)
* *Zemlja mojih snova* (2004 m.)
* *Žuta minuta* (2007 m.)
* *Muzika* (2010 m.)

Išnašos
-------

1. ↑  „FYR Macedonia: Tijana Dapcevic selected for Eurovision 2014" (anglų). esctoday.com. 2013-08-28.
2. ↑  „F.Y.R. Macedonia: Tijana goes to the sky" (anglų). eurovision.tv. 2014-02-22.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tijana Dapčevič** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Esma ir Lozano  *„Pred da se razdeni"*** |  **Makedonijos atstovė Eurovizijoje**2014 | Po to:**Daniel Kajmakoski  *„Autumn Leaves"*** |
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| Marcus Mepstead |
| **Medaliai** |
| Fechtavimas |
| **Atstovaujant:  Jungtinė Karalystė**  |
| Pasaulio čempionatas |
| **Sidabras** | 2019 Budapeštas | Vyrų rapyra |
| Europos čempionatas |
| **Bronza** | 2010 Leipcigas | Vyrų komanda |
| **Bronza** | 2013 Zagrebas | Vyrų komanda |

**Marcus Mepstead** (g. 1990 m. gegužės 11 d. Londone) – Jungtinės Karalystės fechtuotojas, kuris specializuojasi rapros rungtyse. Pasaulio ir Europos čempionatų prizininkas.

Biografija
----------

2010 m. Europos čempionato bronzos medalio prizininkas komandinėje rungtyje. 2013 m. Europos čempionato vyrų komandinės rapyros rungties bronzos medalininkas. 2015 m. dalyvavo Europos žaidynėse, kuriose pelnė aukso medalį komandinėje rungtyje. 2016 m. laimėjo Jungtinės Karalystės nacionalinį čempionatą. Tais pačiais metais pateko į 2016 m. vasaros olimpinių žaidynių nacionalinę rinktinę. 2019 m. pasaulio fechtavimo čempionate pirmą kartą tapo pasaulio vicečempionu individualioje rungtyje.

Nuorodos
--------

* FIE svetainėje
*Kitos reikšmės – Gelvonų koplyčia.*
Koordinatės: 55°03′54″š. pl. 24°41′45″r. ilg.﻿ / ﻿55.064901°š. pl. 24.695874°r. ilg.﻿ / 55.064901; 24.695874


|  Gelvonų Pliaterių-Žabų koplyčia-mauzoliejus |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Širvintų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Gelvonai |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | XIX a. |

**Gelvonų Pliaterių-Žabų koplyčia-mauzoliejus** – laidojimo koplyčia, esanti Širvintų rajone, Gelvonų miestelio centre, Gelvonų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčios šventoriuje (į kairę nuo bažnyčios), viena iš dviejų šventoriuje stovinčių koplyčių. Įrengta Pliaterių kripta.

Koplyčia priklauso Gelvonų bažnyčios statinių kompleksui, nuo 2012 m. yra regioninės reikšmės architektūros paminklas, įrašytas į Kultūros paveldo registrą (unik. kodas 35705).

Istorija
--------

Įvairiais laikotarpiais Gelvonų dvarą valdė Pliaterių, Žabų giminių atstovai (dėl to dar vadintas *Žabais, Žabava*).

Koplyčią fundavo grafienė Alina Broel-Pliaterienė.

Architektūra
------------

Koplyčios statinys kompaktinio tūrio, graikiško kryžiaus formos plano, su rūsiu, dviem priestatais bei 2 sienutėmis. Stogas trišlaitis, skardinis, vainikuojamas metalinio kryžiaus. Mūro laiptai su dvispalvių keramikinių plytelių danga laiptų aikštelėje, plytų mūro sienutės su cokoliu ir profiliuotais karnizais, virš kurių įkomponuotos tinko vazos. 

Koplyčios viduje išlikęs XIX a. pab. - XX a. I ketv. dekoras su skliauto sieninės tapybos fragmentais, dvispalvių keramikinių plytelių grindys. Stovi du mediniai suolai-klauptai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2017-06-04.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gelvonų Pliaterių-Žabų koplyčia-mauzoliejus** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Monografija „Gelvonai"
* Gelvonų seniūnija (*vilnijosvartai.lt*)
| **Pachyuromys** |
| --- |
| Riebiauodegė smiltpelė(*Pachyuromys duprasi*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Graužikai  *( Rodentia)* |
| Šeima: | Peliniai  *( Muridae)* |
| Pošeimis: | Smiltpelės  *( Gerbillinae)* |
| Gentis: | Riebiauodegės smiltpelės  *( Pachyuromys)* |

 |

**Riebiauodegės smiltpelės** (*Pachyuromys*) – pelinių (*Muridae*) šeimos graužikų gentis, kurioje vienintelė rūšis – **riebiauodegė smiltpelė** (*Pachyuromys duprasi*). Kailis minkštas. Nugara šviesiai geltona, pilka ar tamsiai ruda su baltomis dėmėmis už ausų. Pilvelis ir galūnės balti. Kūnas 10,5-13,5 cm, uodega – iki 4,5-6,0 cm ilgio. Akys didelės. Ausys trumpos, su apvaliomis viršūnėmis. Uodega gale stora, apaugusi tankiais plaukais. Jos viršutinės pusės spalva kaip nugaros, o apatinė kaip pilvo. Užpakalinės galūnės nežymiai ilgesnės už priekines. Jų pirmasis pirštas trumpas. Priekinių galūnių piršų nagai gerai išsivystę.

Rūšis paplitusi Šiaurės Afrikoje. Gyvena smėlingose vietose, kur skurdi augmenija. Vadoje būna 3-6 jaunikliai. Nėštumas trunka 19-22 d.

Nuorodos
--------

* , riebiauodegė smiltpelė (nuotraukos, tekstas anglų k.).
**Marcos Junior**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Marcos Soares Elias Júnior |
| Gimimo data | 1994 m. gegužės 31 d. (28 metai) |
| Gimimo vieta | Brazilija |
| Ūgis | 187 cm |
| Svoris | 79 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | [[]] |
| **Numeris** | ? |
| **Pozicija** | gynėjas arba saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 20??–20172017–20182019–2020 | Lusitano VRSA Kauno „Stumbras"UD Oliveirense | ? 0(?)54 (17)13 0(1) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. kovo 9 d.. |

**Markušas Suarešas Eliašas Žunioras** (*Marcos Soares Elias Júnior*; g. 1994 m. gegužės 31 d.) – Brazilijos futbolininkas, rungtyniaujantis dešiniojo gynėjo arba saugo pozicijoje. Kitados atstovavo Kauno „Stumbro" klubui.

Karjera
-------

Žaidėjas kilęs iš Brazilijos. Futbolą žaidė Portugalijoje, trečioje pagal pajėgumą lygoje, atstovavo „Lusitanos VRSA" klubą (port. *Lusitano Vila Real de Santo António*).

Į Lietuvą atvyko 2017 m. vasario mėn. ir tapo Kauno „Stumbro" nariu. Tuo metu dažniausiai buvo gynybinio plano žaidėjas, kurio pozicija buvo dešinio krašto gynėjas. Tačiau dėl sugebėjimo kontroliuoti kamuolį nebijodavo pereiti į puolimą. Tapo tvirtu pagrindo žaidėju tiek A lygos pirmenybėse, tiek LFF taurėje. 2017 m. Lietuvos futbolo taurės finale sužaidė visas 90 minučių ir kartu su komandos draugais iškovojo Lietuvos futbolo taurę. O A lygoje FC Stumbras užėmė septintąją vietą.

2018 m. A lyga pirmenybėse buvo perstumtas į priekį ir pradėjo žaisti dešiniuoju saugu. Mėgsta pasijungti į atakas ir sugeba jas rezultatyviai užbaigti. A lygoje tapo rezultatyviausiu komandos žaidėju (ir vienu rezultatyviausių A lygoje).

2019 m. vasario 1 d. pranešta, kad karjerą tęs Portugalijoje.

Pasiekimai
----------

* **Lietuvos futbolo taurė**:
	+ Iškovojo taurę (1): 2017
	+ Finalininkai (1): 2018

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2018-10-03 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* lietuvosfutbolas.lt
* Transfermarkt
* FLASHSCORE
Marcus Ericsson|  
Marcus Ericsson 2021 m. |
| Gimė | Marcus Ericsson1990 m. rugsėjo 2 d. (32 metai)Kumla, Švedija |
| Karjera Formulėje 1 |
| Tautybė | Švedija švedija |
| Komanda | Caterham, Sauber |
| Automobilio numeris | 9 |
| Dalyvauta GP | 99 (99 startai) |
| Čempionas | 0 |
| Pergalių | 0 |
| Podiumai | 0 |
| Taškai | 14 |
| Pole pozicijos | 0 |
| Greičiausių ratų | 0 |
| Pirmas GP | 2014 m. Australijos Grand Prix |
| Paskutinis GP | 2019 m. JAV Grand Prix |

 
**Marcus Ericsson** (g. 1990 m. rugsėjo 2 d.) – Švedijos lenktynininkas, nuo 2019 m. dalyvaujantis IndyCar Series čempionate.

Biografija
----------

Marcus Ericsson savo karjerą pradėjo būdamas 9 metų su kartingais. Kai tėvas nupirko jam kartingą, jis su jais lenktyniavo dar 4 metus.

2007 m. švedas startavo Jungtinės Karalystės Formulės BMW čempionate. Per 18 lenktynių jis pelnė 8 pergales ir tapo čempionu.

Vėliau jis dalyvavo Didžiosios Britanijos Formulės 3, GP2 Azijos, GP2 čempionatuose. 2009 m. M. Ericsson tapo Japonijos Formulės 3 čempionu.

Formulė 1
---------

2009 m. jaunųjų lenktynininkų bandymuose švedas pilotavo Brawn GP automobilį.

2014 m. sausio 21 d. Caterham ekipa paskelbė, kad vienas jos lenktynininkų bus M. Ericsson.

Pasibaigus sezonui ir Caterham pasitraukus iš Formulės 1, švedas pasirašė sutartį su Sauber ekipa.

Formulėje 1 švedas lenktyniavo iki 2018 m. sezono pabaigos. Po jo jis dalyvauja IndyCar Series lenktynėse.

### Formulės 1 rezultatai

| Metai | Komanda | Pakaba | Variklis | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | Vieta | Taškai |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014 | Caterham F1 Team | Caterham CT05 | Renault Energy F1-2014 1.6 V6 t | AUSAustralijaRet | MAL14 | BHRRet | CHN20 | ESP20 | MON11 | CANRet | AUT18 | GBRRet | GER18 | HUNRet | BEL17 | ITA19 | SIN15 | JPN17 | RUS19 | USA | BRA | ABU | NC\* | 0\* |

* Sezonas vyksta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Caterham appoint Kamui Kobayashi and Marcus Ericsson as their 2014 race drivers
2. ↑  Sauber F1 team signs ex-Caterham driver Marcus Ericsson for 2015
3. ↑  Sauber F1 driver Marcus Ericsson gets 2019 Schmidt IndyCar seat
Koordinatės: 54°46′ š. pl. 164°11′ v. ilg.﻿ / ﻿54.767°š. pl. 164.183°r. ilg.﻿ / 54.767; 164.183

Unimako palydovinė nuotrauka
**Unimakas** (angl. *Unimak*, aleut. *Unimax*) – sala Aleutų salyne, esančiame tarp Beringo jūros ir Ramiojo vandenyno, Lapių salų spiečiuje. Priklauso JAV, Aliaskai. Tai didžiausia Aleutų salyno sala. Plotas – 4070 km². Salos ilgis 95 km, plotis iki 116 km. Nuo žemyno salą skiria siauras Isanocko pusiasalis. Pakrantėse plyti žemumos, giliau paviršius kalnuotas, iškyla iki 2857 m (veikiantis Šišaldino ugnikalnis). Būdinga tundra.

Unimake 2000 m. gyveno 64 žmonės, daugiausia aleutai. Pagrindinė gyvenvietė – Fols Pasas. Verčiamasi žvejyba, krabų gaudymu.

* Šišaldino ugnikalnisŠišaldino ugnikalnis
* Fols PasasFols Pasas
* Raundtopo kalnas nuo Fols PasoRaundtopo kalnas nuo Fols Paso
* Lutkės kyšulysLutkės kyšulys

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 448


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Unimakas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |