recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Baltų vienybės diena Šiauliuose, ant Salduvės piliakalnio
Sutiktuvės prie Salduvės piliakalnio
Jelgavos folklorinis ansamblis
**Baltų vienybės diena** (latv. *Baltu vienības diena*) – Lietuvos ir Latvijos atmintina diena, minima rugsėjo 22 d. pažymint 1236 m. Saulės žemėje įvykusį Saulės mūšį, kuriame susivieniję žemaičiai ir žiemgaliai sumušė ir sunaikino į popiežiaus Grigaliaus IX 1236 m. vasario 19 d. paskelbtą kryžiaus žygį išvykusį Kalavijuočių ordiną. 2000 m. Lietuvos ir Latvijos Seimai Saulės mūšio dieną – rugsėjo 22-ąją – paskelbė Baltų vienybės diena. Rugsėjo 22 d. arba jai artimomis dienomis Saulė pasiekia rudens lygiadienio tašką.

Istorija
--------

Bendrą genčių pavadinimą baltai, kaip mokslinį terminą, XIX a. viduryje pateikė vokiečių mokslininkas Georgas Neselmanas ir nuo tada jis tapo visuotinai vartojamas. Vardą lėmė tų genčių gyvenamosios teritorijos geografinė padėtis prie Baltijos jūros. Baltų gentys: žiemgaliai, žemaičiai, sėliai, latgaliai, nalšėnai, skalviai, prūsai, jotvingiai, galindai ir kitos, buvo giminingos kalba, papročiais, religija, kultūra ir paliko žymų pėdsaką visoje Europos teritorijoje. Šiandienos baltų kalbomis, kurios yra vienos archajiškiausios indoeuropietiškoje šeimoje, pasaulyje tebekalba tik lietuviai ir latviai.

Pirmą kartą bendradarbiaujantys Šiaulių ir Jelgavos miestai Saulės mūšio faktą kartu paminėjo 1986 m. švenčiant mūšio 750-tąsias metines. Vėliau ši diena buvo minima kasmet. Nuo 1995 m. į bendrą šventę įsijungė Joniškio rajono savivaldybė, vėliau ši diena pradėta minėti ir kituose Lietuvos bei Latvijos miestuose. 2008 m. latviai paskelbė kreipimąsi į baltus visame pasaulyje rugsėjo 22 d. kartu švęsti Baltų vienybės dieną.

2010 m. rugsėjo 25 d. Šiaulių miesto, Šiaulių, Akmenės, Joniškio, Kelmės, Pakruojo ir Radviliškio rajonų savivaldybės iš Lietuvos ir Latvijos Jelgavos bei Duobelės savivaldybės susitarė 2011 m. kartu plačiai paminėti Saulės mūšio 775-tąsias metines.

Šventė
------

Baltų vienybės simbolis – ugnis, uždegama aukščiausiose apylinkės kalvose ir piliakalniuose, prisimenant, kad baltų gentys signaliniais laužais įspėdavo viena kitą apie artėjantį priešą. Renginį „Baltų vienybės ugnis – kalnų sąšauka" organizuoja Šiaulių gamtos ir kultūros paveldo apsaugos klubas „Aukuras", sąšaukoje dalyvauja Žemaičių kultūros draugija, Kuršių nerijos nacionalinis parkas, Valstybinis Kernavės kultūrinis rezervatas, Lietuvos jaunieji maironiečiai, Dubysos regioninis parkas, Žagarės regioninis parkas, Latvijos folkloro informacijos centras, Lietuvos ramuvų sąjunga, kitos organizacijos. 2009 m. rugsėjo 22 d. minint Baltų vienybės dieną ugnys užkurtos ant 57 kalnų Lietuvoje, 8 – Latvijoje, 1 – Lenkijoje ir 1 – Gudijoje.

2010 m. organizuotas bėgimas su fakelais nuo Jauniūnų kaimo, prie kurio, kaip spėjama, galėjo įvykti Saulės mūšis, iki Salduvės piliakalnio, kuriame tais laikais stovėjo stipriausia apylinkėse pilis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Baltų vienybė". Aukuras. Suarchyvuota iš originalo 2013-09-27. Nuoroda tikrinta 2010-09-25.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baltų vienybės diena** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Goda Janonytė-Jankauskienė** |
| --- |
| Gimė | 1940 m. kovo 13 d.Globinai, Biržų apskritis |
| Mirė | 2018 m. rugsėjo 12 d. (78 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Petrašiūnų kapinėse |
| Sutuoktinis (-ė) | Antanas Jankauskas |
| Vaikai | Putinas, Dobilas |
|  |
| Veikla | poetė, Kaimo rašytojų sąjungos narė |
| Sritis | poezija, publicistika, tautodailė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis institutas |

**Goda Janonytė-Jankauskienė** (1940 m. kovo 13 d. Globinuose, Biržų apskrityje – 2018 m. rugsėjo 12 d. Kaune) – poetė, publicistė, Lietuvos kaimo rašytojų sąjungos narė, tautodailininkė. Gyveno Kaune.

Biografija
----------

Goda Janonytė-Jankauskienė gimė Globinų kaime (dab. Pasvalio raj.), Latvijos pasienyje. Prasidėjus II Pasauliniam karui, jos šeima pasitraukė į gretimą šalį, kur ji baigė pradžios mokslus. Vėliau įgijo aukštąjį išsilavinimą Vilniaus pedagoginiame institute (biologijos mokytoja).

Kūryba
------

Apybraiža „Kelias" apie Sibire praleistus metus
Kūryboje (poezijoje, publicistikoje) svarbią vietą užima tėvynės meilės ir ilgesio, gamtos, svetimų kraštų pažinimo temos. Kūriniams būdingi vaizdų tikroviškumas ir autentika, juose piešiami autorės gyvenimo kelyje sutiktų žmonių portretai, bandoma objektyviai vertinti praėjusį laikmetį. Autobiografinėje apybraižoje „Kelias" pateikė savo ir šeimos patirtis, išgyventas kartu su lietuvių statybininkais 1980-aisiais, įsisavinant naftos ir dujų turtingą Vakarų Sibiro regioną, statant Kogalymo miestą, tiesiant kelius. Jankauskai dirbo šiam tikslui sukurtoje Kelių statybos valdyboje (KSV-12 Tiumenės srityje). Be atskiruose leidiniuose išleistų poezijos posmų ir atsiminimų, yra jų įtraukta keliuose kituose literatūros rinkiniuose, kūrybos almanachuose.

Tautodailininkė užsiėmė skiautinių kūryba - geometrinių formų menu, glaudžiai susijusiu su tekstile.

Bibliografija
-------------

* „Kelias", leid. „Dobilas", Jonava, 2001 m.- ISBN 9955-417-47-1
* „Kvepia žemė : eilėraščiai", Jonava, 2002 m.- ISBN 9955-417-67-6
* „Skiautelė, skiautinėlis, skiautinys", Jonava, 2003 m.- ISBN 9955-417-74-9

Šaltiniai
---------

1. ↑  Konstantinas Fedaravičius, „Biografijos: mes atėjome ir einame" (Lietuvos kaimo rašytojų sąjungos žinynas), Jonava, 2000 m.- ISBN 9955-417-32-3
2. 1 2  Rasa Čepaitienė. Gėlės įšale: In memoriam Goda Janonytė-Jankauskienė *tiesos.lt* 2018-09-18
| Glėbas |
| --- |
|  |
| Vieta | Varėnos raj. Lietuva |
| Plotas | 1,274 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,21 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 3,5 m |
| Didžiausias gylis | 11,1 m |
| Išteka | M-4 |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Glėbas

  |
| **Koordinatės** |  54°14′55″ š. pl. 24°30′25″ r. ilg.﻿ / ﻿54.24861°š. pl. 24.50694°r. ilg.﻿ / 54.24861; 24.50694Koordinatės: 54°14′55″ š. pl. 24°30′25″ r. ilg.﻿ / ﻿54.24861°š. pl. 24.50694°r. ilg.﻿ / 54.24861; 24.50694 |

**Glėbas** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 2 km į vakarus nuo Senosios Varėnos.

Ežeras yra beveik apskritos formos, ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 1,4 km, plotis – iki 1,22 km. Altitudė 111,4 m. Didžiausias gylis 11,1 m. Dubuo išgulėtas negyvo ledo luito. Krantai lėkšti, smėlėti, vietomis apaugę krūmais, vakaruose, šiaurėje ir pietuose pelkėti. Ežerą iš visų pusių supa Glėbo miškas. Vandens skaidrumas 2-2,5 m. Pietuose išteka M-4 upelis link Merkio upės. Pietinėje pakrantėje yra paplūdimys.

Daugiausia sugaunama lydekų, kuojų, ešerių, karšių, be to, aukšlių, karosų. 2013 ir 2015 metais atliktuose žuvų išteklių tyrimuose nustatyta, kad ežero žuvų išteklių būklė gera.

Prie Glėbo ežero buvo akmens amžiaus stovykla. 1967 m. ežeras paskelbtas ornitologiniu draustiniu. Pietine ežero pakrante eina kelias  **A4**  Vilnius–Varėna–Gardinas , šiaurine –  **5009**  Varėna–Nedzingė–Merkinė .

Ežerėvardžio *Glė̃bas* kilmė neaiški. Jis bandomas kildinti arba iš *glėbti* („supti, siausti"), arba iš *glėboti* („tepti, terlioti, čiupinėti").

Glėbas nuo pietinio kranto

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Glėbas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 637
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 118
**Upytės žemė** – baltų žemė vidurio Lietuvoje. Centras – Upytė. Apėmė teritoriją abipus Nevėžio vidurupio ir aukštupio dešinėje pusėje, rytuose ribojosi su aukštaičių Deltuvos žeme, Nalšios žeme, vakaruose – su žemaičių Šiaulių žeme.

Istorija
--------

Upytės žemei buvo priskiriami kunigaikščiai Ruškaičiai – Butautas, Kitenis, Kintibutas, Plikienė, Višlys, Vižeikis. Kunigaikščio valdžia Upytėje jau buvo paveldima. Kunigaikščių sąraše Upytės kunigaikščiai vardijami trečioje vietoje, iš karto po žemaičių kunigaikščių. Tai rodo gana aukštą jų padėtį, o kartu ir pačios Upytės žemės svarbą žemaičių ir aukštaičių žemių konfederacijoje.

Rašytiniame šaltinyje Upytės žemės pavadinimas pirmą kartą paminėtas 1254 m. Rygos arkivyskupui Albertui ir Livonijos ordino magistrui dalijantis Žiemgalą. 1345 m. Algirdui ir Kęstučiui pasidalijus LDK, Upytės žemė atiteko Kęstučiui. Livonijos ordinas Upytės žemę puolė 1368, 1370, 1371, 1372, 1377, 1378 ir 1394 m.

Šaltiniai
---------

* *Upytės žemė*. Mažoji lietuviškoji tarybinė enciklopedija, T. 3 (R–Ž). Vilnius, Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1971, - 608 psl.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RBaltų gentys ir žemės |
| --- |
|  |
| Latgaliai | 
Jersika · Atzelė · Talava · Idumėja · Kuoknesė · Lotigola · Imera  |  |
|  |
| Sėliai | 
Sėla · Medenė · Peluonė · Maleisinė · Tovrakstė |
|  |
| Žiemgaliai | 
Duobė · Duobelė · Silenė · Sparnenė · Tervetė · Upmalė · Žagarė (Raktė) |
|  |
| Žemaičiai | 
Gaižuva · Karšuva · Knituva · Kulenė · Milžava · Šiauliai · Medininkai · Upytė |
|  |
| Aukštaičiai | 
Deltuva · Lietuva · Nalšia · Neris · Alsia |
|  |
| Kuršiai | 
Pilsotas · Mėguva · Ceklis · Duvzarė · Žemė tarp Srundos ir Žiemgalos · Piemarė · Bandava · Ventava · Vanema |
|  |
| Skalviai | 
Skalva · Lamata |
|  |
| Prūsai | 
Semba · Notanga · Varmė · Nadruva · Barta · Galinda · Pagudė · Pamedė · Sasna · Liubava · Kulmas |
|  |
| Jotvingiai | 
Dainava · Sūduva · Berestija · Palekiai |
|  |
| Kiti baltai | 
Dniepro baltai · Rytų galindai · Pomeranijos baltai |

 |
| Mapuera |
| --- |
| **Ilgis** | 340 km |
| **Vidutinis debitas** | 727 m³/s |
| **Ištakos** | Gvianos plokščiakalnis |
| **Žiotys** | Trombetasas |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |

**Mapuera** (port. *Rio Mapuera*) – upė šiaurinėje Brazilijoje, Paros valstijoje; dešinysis Trombetaso (Amazonės baseinas) intakas. Prasideda Gvianos plokščiakalnio prieigose, 300 m aukštyje, netoli Gajanos sienos. Teka į pietus, aukštupio vaga slenkstėta, gausu krioklių (Trempės, San Fransisko, Garsos). Vidurupyje pasuka į pietryčius. Įteka į Trombetasą ties Kašoiera Porteira.

Didžiausias intakas – Tauinis (dešinysis).

Mapueros baseinas gyvenamas labai retai (hiškarjanų, katueanjanų, vaivajų bei kelių izoliuotų tautų bendruomenės). Aplink upę yra Trombetaso–Mapueros bei Njamundos–Mapueros indėnų teritorijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Amazon Basin: Station: Estirao Da Angelica, UNH/GRDC
3. ↑  Mapa Político do Estado Pará Archyvuota kopija 2023-09-30 iš Wayback Machine projekto. IBGE, 2009.
4. ↑  Terra Indígena Trombetas/Mapuera, *terrasindigenas.org.br*
**Tiesioginis apdorojimas** (angl. Straight-through processing, STP) - tai nenutraukiamas, visiškai automatizuotas informacijos apdorojimo procesas. Pirminiai jo duomenys gali būti generuojami automatiškai arba įvedami rankiniu būdu, tačiau vėlesnis duomenų perdavimas ir apdorojimas yra visiškai automatinis.

Siauresne prasme STP technologija reiškia, kad finansų brokerių įmonė veikia kaip automatizuotas tarpininkas tarp klientų ir išorinės rinkos. Klientų pavedimai automatiškai persiunčiami sandoriams išorinėje rinkoje arba pagrindinei sandorio šaliai.

Sandoriai
---------

STP buvo sukurtas prekybai akcijomis 1990-ųjų metų pradžioje Londone, siekiant automatizuotai apdoroti vertybinių popierių rinkas.

Anksčiau atliekant mokėjimus visada reikėjo rankinio darbo. Šis procesas dažnai užtrukdavo kelias valandas. Be to, dėl papildomo žmogaus įsikišimo didėjo klaidų rizika.

Naudojant STP, pinigų ar vertybinių popierių sandorius galima apdoroti ir sudaryti tą pačią dieną.

Dėl įvairių priežasčių mokėjimai vis dar gali būti ne STP.

Privalumai
----------

Visapusiškai įgyvendinus STP, turto valdytojai gali gauti naudos, pavyzdžiui, sutrumpinti apdorojimo ciklus, sumažinti atsiskaitymų riziką ir sandorių sąnaudas.

Kai kurie pramonės analitikai mano, kad 100 % automatizavimas yra nepasiekiamas tikslas. Vietoj to jie propaguoja idėją didinti vidinės STP lygį įmonėje, skatindami įmonių grupes dirbti kartu, kad pagerintų sandorių informacijos automatizavimo kokybę tarpusavyje, dvišaliu pagrindu arba kaip naudotojų bendruomenė (išorinė STP).

Išnašos
-------

1. ↑  „Straight-Through Processing (STP)". *investopedia.com*. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugsėjo 26 d..
2. ↑  „Straight Through Processing (STP) Brokers Guide". *comparebrokers.co*. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugsėjo 26 d..
3. ↑  „Rising to the Challenge: Five Barriers to STP in the Treasury Department". *theglobaltreasurer.com*. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugsėjo 26 d..
4. ↑  „Challenges around STP in Payments". *finextra.com*. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugsėjo 26 d..
5. ↑  „Frequently Asked Questions On Straight Through Processing" (PDF). *sebi.gov.in*. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugsėjo 26 d..
6. ↑  „STP and Credit Derivatives". *waterstechnology.com*. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugsėjo 26 d..
| Paryžius, lietinga diena |
| --- |
|  |
| Menininkas | Gustave Caillebotte |
| Metai | 1876–1877 |
| Meno kryptis | Impresionizmas |
| Medžiagos, technika | aliejus ant medžio panelės |
| Matmenys | 212,2 × 276,2 cm |
| Miestas (vieta) | Čikaga |
| Muziejus | Čikagos meno institutas |

**„Paryžius, lietinga diena"** (pranc. *Rue de Paris, temps de pluie*) – aliejiniais dažais tapytas 1876–1877 m. impresionisto prancūzo dailininko Gustave Caillebotte paveikslas.

Paveiksle vaizduojama vieta yra Dublino aikštės sankirta netoli Sen Lazaro traukinių stoties, šiauriniame Paryžiuje. Tai vienas iš geriausiai žinomų Kajboto darbų, su kuriuo jis debiutavo Trečiojoje Impresionizmo parodoje 1877 m. šiuo metu saugomas Čikagos meno institute. Šis Kajboto šedevras buvo smulkmeniškai apgalvotas ir suplanuotas. Tai aikštė, kurioje susikerta Turino ir Maskvos gatvės.

Kajboto susidomėjimas fotografija šiame paveiksle yra akivaizdus. Figūros fone pasirodė šiek tiek „neryškios", be to viduryje (karieta ir pėstieji paveikslo susikirtimo viduryje) turi aštrius kampus ir tokiu būdu fonas tampa vis labiau neryškus. Kajboto tapysenos preciziškumą, būdingesnį ne impresionistams, o Salono dailininkams, rodo moters veidas. Subtiliai pavaizduotas juodas vualis su taškeliais veidą dengia iki burnos. Po juo spindi tarsi Vermero nutapytas perlinis auskaras.

Dublino aikštė šiandien
G. Kajbotas į gatvę žiūrėdamas tarsi pro plačiakampės kameros objektyvą, tyčia pasirinko nuošalų žiūrėjimo tašką ir pavaizdavo natūralaus dydžio figūras, žengiančias tiesiai į žiūrovą. Su šiuo paveikslu jam pavyko sukurti vieną įtaigiausių impresionistinių modernaus gyvenimo įvaizdžių – tiek šlovinantį, tiek kritikuojantį brutalią architekto Hausmano Paryžiaus miesto struktūrą.

Šaltiniai
---------

* An essay-length interpretation of this painting from Brian A. Oard’s book *Beauty and Terror* can be read at  Archyvuota kopija 2011-05-15 iš Wayback Machine projekto.
* Analyse des Gemäldes auf der Website des Art Institute of Chicago (englisch)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Monikos bažnyčia.*
Koordinatės: 54°13′09″š. pl. 24°00′39″r. ilg.﻿ / ﻿54.2192°š. pl. 24.0108°r. ilg.﻿ / 54.2192; 24.0108

|  Ryliškių šv. Monikos bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kaišiadorių |
| **Dekanatas** | Merkinės |
| **Savivaldybė** | Alytaus rajonas |
| **Gyvenvietė** | Ryliškiai |
| **Adresas** | Bažnyčios g. 5A |
| **Statybinė medžiaga** | plytos |
| **Pastatyta** | 1993 m. |

**Ryliškių šv. Monikos bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Ryliškių kaime, 10 km į pietus nuo Nemunaičio.

Istorija
--------

Kunigas Juozapas Čaplikas (1876–1961) Ryliškiuose, savo tėvo paveldėtoje 0,5 valako žemėje, 1918 m. pastatė medinę koplyčią ir pradėjo laikyti pamaldas. 1924 m. įsteigta parapija. 1932 m. pastatyta nauja bažnyčia. 1944 m. gruodžio 24-25 dienomis joje slėpėsi žmonės per Klepočių tragediją siautėjant sovitiniams kareiviams ir deginant sodybas.

Juozas Stasiūnas (Ryliškiuose klebonavo nuo 1936 m.) 1944 m. gruodį pasmerkė bolševikų siautėjimus. Už tai 1947 m. nuteistas 10 m. kalėti ir ištremtas (į Lietuvą grįžo 1955 m.).

[1953 m.] pradžioje buvo bažnyčia sudeginta NKVD agento Paltaracko išlaužus duris ir papylus benzino. Pamaldos nuo 1954 m. laikytos Klepočių kaime, ūkininko sodyboje, nuo 1983 m. – Bugonių kapinėse. Vietos valdžia neleido atstatyti bažnyčios, konfiskavo statybines medžiagas, trukdė melstis.

Bažnyčios šventoriaus vartai
1993 m. pastatyta ir pašventinta nauja bažnyčia. Leidimas atstatyti gautas 1989 m.
**Aplink pasaulį per 80 dienų**| 
Pirmojo leidimo viršelis (1973 m.) |
| **Autorius** | Žiulis Vernas |
| **Šalis** | Prancūzija |
| **Žanras** | Nuotykiai |
| **Veikėjai** | Filijas Fogas |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | Le Tour du monde en quatre-vingts jours |
| **Šalis** | Prancūzija |
| **Išleista** | 1872 m. |
| **Pirmasis lietuviškas leidimas** |
| **Pavadinimas** | Kelionė aplink pasaulį per 80 dienų |
| **Leidykla** | Martynas Yčas |
| **Išleista** | 1915 m. |
| **Vertėjas** | Juozas Balčikonis |
| **Puslapių** | 255 |

**Aplink pasaulį per 80 dienų** (pranc. *Le Tour du monde en quatre-vingts jours*) – Žiulio Verno nuotykių romanas, išleistas 1872 m. Pagrindiniai veikėjai – Filijas Fogas iš Londono ir jo tarnautojas Paspartu, kurie bando apkeliauti pasaulį per 80 dienų. Tai vienas iš labiausiai pripažintų Žiulio Verno darbų.

Siužetas
--------

Knygoje pasakojama apie Filiją Fogą iš Londono, kuris su savo tarnautoju Paspartu bando apkeliauti pasaulį per 80 dienų ir laimėti lažybas prieš „Reformų klubą". Kelionėje herojus seka Skotland Jardo detektyvas, kuris mano, kad Fogas apiplėšė banką.

Kelionės maršrutas

Leidimai lietuvių kalba
-----------------------

Pirmasis knygos leidimas lietuvių kalba, verstas iš prancūzų kalbos, pasirodė 1915 m. jį išleido Martynas Yčas. Paskesni leidimai – 1947 m. 1977 m. ir 2008 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Around the World In Eighty Days, by Jules Verne. Translated by George Makepeace Towle*. Suarchyvuota iš originalo 28 July 2018. Nuoroda tikrinta 29 October 2017 – via standardebooks.org.
| **Benešas Veitmiliškis** |
| --- |
|  |
| Benešas Veitmiliškis |
| Mirė | 1375 m. liepos 27 d. |
|  |
| Veikla | Bohemijos kronikininkas |
|  |
|  **Vikiteka** | Benešas Veitmiliškis |

**Benešas Veitmiliškis** (ček. *Beneš Krabice z Veitmile*, m. 1375 m. liepos 27 d.) – Bohemijos kronikininkas, žinomas Benešo Veitmiliškio kronika, kurioje yra žinių ir iš tuometinės Lietuvos.

Biografija
----------

Manoma, kad kilęs iš Bohemijos vladykų (valdovų) šeimos, jo gimtinė – Trčka prie Leipos, Veitmilės (vok. *Weitmühl*) dvaras. Broliai Jonas Krabicė ir Petras Krabicė.

Studijavo bažnytinę teisę. Nuo 1341 m. Prahos Šv. Vito katedros kanauninkas, rūpinosi jos rekonstrukcija. 1373 m. į katedrą iš karaliaus rūmų pergabeno senovines knygas, o 1374 m. katedroje perlaidojo Prahos vyskupus. Nuo 1363 m. Žateco arkidjakonas.

Kronika
-------

Nuo 1353 m. kai Karališkasis kronikininkas Pranciškus Prahiškis nebegalėjo dirbti, Šventosios Romos imperijos imperatorius Karolis IV jam pavedė sutvarkyti senąsias karalystės kronikas ir papildyti jas. Lotynų kalba perrašyta Pranciškaus Prahiškio kronika tapo Benešo Veitmiliškio kronikos pirmąja dalimi.

Antrąją dalį sudaro imperatoriaus Karolio IV autobiografija ir paties Benešo Veitmiliškio rašyta laikmečio kronika pradedant pirmojo Prahos arkivyskupo Ernesto iš Pardubicės (1300–1364 m.) veikla.

Nuorodos
--------

* Cronica ecclesiae Pragensis Benessii Krabice de Weitmile - Kronika Beneše Krabice z Weitmile ed. Josef EMLER, in: Fontes rerum Bohemicarum, tom. IV, Pragae 1884, pp. 459-548 Skaitmenizuota, originalo kalba

Šaltiniai
---------

1. ↑   Visuotinė lietuvių enciklopedija, III t. 62 psl.

* I. Hlaváček. Beneš Krabice v. Weitmühl; In: LMA, Bd. 1, Sp. 1907
* Jaroslav Polc: Agnes von Böhmen (1211–1282); Lebensbilder zur Geschichte der böhmischen Länder, Oldenbourg-Verlag 1989, ISBN 3-486-55541-3. S. 176
* Marco Innocenti. *Benešo Krabicės biografija vokiečių kalba*
55°55′04″š. pl. 23°17′59″r. ilg.﻿ / ﻿55.9177°š. pl. 23.2996°r. ilg.﻿ / 55.9177; 23.2996

|  |
| --- |
| Vieta | Pramonės g. Šiauliai |
| Atidarytas | XX a. tarpukariu |
| Uždarytas | po II pasaulinio karo |
| Savininkas | Makabi Šiauliai |
| Talpa | 1000 |
| Nuomininkai | Sakalas Šiauliai (1933), Spartakas Šiauliai |

**Šiaulių Makabi stadionas** – buvęs stadionas Šiaulių mieste, da­bar­ti­nė­s „Baltik vairas" įmonės te­ri­to­ri­jo­s rytinėje dalyje.

Istorija
--------

XX a. tarpukariu Šiauliuose geriausia aikšte naudojosi „Makabi" klubas. Aikštė buvo įrengta už kelių turtingiausių pirklių pinigus Choronžickio odų fabriko žemės sklype. Šia aikšte, mokėdami 25 litus už rungtynes, naudojosi visi Šiaulių sporto klubai ir komandos.

„Visos kitos organizacijos, o jų yra dar per penkias, treniruotėms ir rungtynėms naudojasi arklių rinkos aikšte, kurioje tris dienas per savaitę esti turgai, ir lyg vištos kapstosi po mėšlyną bei dulkes (o už kelių metrų nuo šios aikštės gyvulių skerdykla tūno). Užtat nenuostabu, kad vienam futbolininkui šioje aikštėje besitreniruojant susižeidus, gydytojo buvo rasta arklių ligos bacilų ir ligonis vos buvo išgelbėtas nuo mirties", – 1926 m. skelbė „Sportas".

Šiaulių „Makabi" stadione 1930 m. vyko rungtynės Hakoah Wien – Šiauliai XI, o 1937 m. Kispest Budapest – Sakalas Šiauliai (1933).

Stadionas
---------

Aikštė buvo geresnė nei Žalgirio gatvės stadionas, ta­čiau bu­vo ne­pa­to­gi tuo, kad buvo to­li nuo cent­ro. Aikštėje ne­bu­vo nei tri­bū­nų žiū­ro­vams, nei per­si­ren­gi­mo ka­bi­nų spor­ti­nin­kams. Be to, vienas stadiono galas buvo aukštesnis už kitą, kas apsunkindavo žaidimą.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
**Mykolas Lietuvis** (lot. *Michalo Lituanus*, apie 1490–1560 m.) – pseudonimas, šveicarų leidėjo J. Greiser duotas nežinomam traktato „Apie totorių, lietuvių ir maskvėnų papročius" autoriui. Daugiau apie Mykolą Lietuvį beveik nieko nėra žinoma, tačiau egzistuoja įvairios prielaidos, kas jis galėtų būti.

Biografija
----------

Lenkų istorikas Ježis Ochmanskis spėjo, kad tai *Venclovas Mikalojaitis* iš Maišiagalos, Ignas Jonynas manė, kad tai Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės dvarionis Mykolas Tiškevičius, 1538–1539 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės pasiuntinys Kryme.

Nuo 1522 m. minimas kaip notaras. Apie 1526 m. pradėjo tarnauti Albertui Goštautui. 1528 m. ir 1534–1542 m. ir 1547–1556 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio kanceliarijos sekretorius, 1533–1537 m. ir 1555–1556 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės pasiuntinys Maskvoje, 1542–1546 m. – Kryme.

Kūryba
------

Traktato „Apie totorių, lietuvių ir maskvėnų papročius" titulinis puslapis, 1615 m.
1550 m. lotynų kalba parašė traktatą „Apie totorių, lietuvių ir maskvėnų papročius" (*De moribus Tartarorum, Lituanorum et Moscorum fragmina X, multiplici historia referta*). Traktato išliko apie 10 fragmentų, juos 1615 m. Bazelyje (Šveicarija) išleido J. Greiseris, kuris pirmasis pavadino autorių *Mykolu Lietuviu*. Šios publikacijos ištraukų perspausdinta olandų Elsevierų leidiniuose 1626 m. 1627 m. 1632 m. 1640 m. Traktatas dedikuotas Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Žygimantui Augustui. Traktato tikslas – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės santvarkos kritika, skatinimas taisyti, stiprinti valstybę.

*Pagrindinis straipsnis – Apie totorių, lietuvių ir maskvėnų papročius*.

Literatūra
----------

* Apie totorių, lietuvių ir maskvėnų papročius, dešimt įvairaus istorinio turinio fragmentų, Vilnius, 1966 m.
* Lietuvos ateizmo istorijos chrestomantija. Religijos kritika, laisvamanybė ir ateizmas Lietuvoje. V. 1988 m.
* Marcelinas Ročka. Mykolas Lietuvis, Vilnius, Mokslas, 1988 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  J. Ochmanski. Michalon Litwin i jego traktat o zwyczajach Tatarow, Litvinow i Moskwiczinow z pohwy XVI wieku, Kwartalnik Historyczny, 1976 m. rocznik 83, Nr. 4.
2. ↑  Edvardas Gudavičius. *Mykolas Lietuvis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 94 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Nežinomo dailininko tapytas portretas
Fridriko Jogailaičio antkapio fragmentas Vavelio katedroje
**Fridrichas Jogailaitis** (lenk. *Fryderyk Jagiellończyk*, 1468 m. balandžio 27 d. Krokuvoje – 1503 m. kovo 14 d. Krokuvoje) – Lietuvos kunigaikštis ir Lenkijos karalaitis. Romos katalikų bažnyčios dvasininkas, kardinolas Lenkijos primas.

Biografija
----------

Gimė Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Kazimiero Jogailaičio ir Elžbietos Habsburgaitės šeimoje. Augo tarp kitų dešimties brolių ir seserų, vėliau tapusiais žinomomis asmenybėmis: Kazimieras – katalikų šventasis; Aleksandras, Jonas Albrechtas ir Zigmantas – Lietuvos ir Lenkijos valdovai; Vladislovas – Čekijos ir Vengrijos karalius; Jadvyga – Bavarijos kunigaikštienė; Sofija – Brandenburgo–Kulmbacho ir Brandenburgo–Ansbacho markgrafienė; Ona – Pomeranijos ir Kašubijos hercogienė; Barbora– Saksonijos kunigaikštienė; Elžbieta – Legnicos ir Bžego kunigaikštienė.

Fridriką pakrikštijo Olomouco vyskupas Protasius, vardas buvo suteiktas Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Frydricho III garbei.
1488 m. Krokuvos kapitula išrinko jį vyskupu. Veikė prieš savo brolį Joną Albrechtą, kartu padėdamas kitam broliui Aleksandrui tapti Lietuvos–Lenkijos valdovu. Tai sustiprino Lietuvos ir Lenkijos unijinius ryšius. Nesėkmingai kandidatavo Varmijos vyskupo rinkimuose. 1493 m. išrinktas Gniezno arkivyskupu, tuo pačiu tapdamas Lenkijos ir Lietuvos primu. Vėliau paskirtas kardinolu, popiežius Aleksandras VI suteikė jam ir garbingą *Sanctae Luciae in septem soliis* titulą.

Literatūra
----------

* Hubert Kaczmarski. *Poczet Prymasów Polski* – Warszawa, 1988
* Marceli Kosman. *Między tronem a ołtarzem* – Poznań, 2000 ISBN 83-7272–017–7
* Piotr Nitecki. *Biskupi Kościoła w Polsce w latach 965–1999* – Warszawa, 2000 ISBN 83-211-1311-7
* Polski Słownik Biograficzny (PSB) t. VII
| Lavysas |
| --- |
| Ežero pakrantėEžero pakrantėEžero pakrantė |
| Vieta | Varėnos raj. Lietuva |
| Plotas | 1,56 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,55 km |
| Vidutinis gylis | 5,3 m |
| Didžiausias gylis | 10,2 m |
| Įteka | Genutė, bevardis upelis |
| Išteka | Lavysa |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Lavysas

  |
| **Koordinatės** |  54°10′09″ š. pl. 24°25′04″ r. ilg.﻿ / ﻿54.16917°š. pl. 24.41778°r. ilg.﻿ / 54.16917; 24.41778Koordinatės: 54°10′09″ š. pl. 24°25′04″ r. ilg.﻿ / ﻿54.16917°š. pl. 24.41778°r. ilg.﻿ / 54.16917; 24.41778 |

**Lavysas** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 4,5 km į pietus nuo Perlojos, 10 km į pietvakarius nuo Varėnos, Dainavos girios (Lavyso miško) apsuptyje. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 1,5 km, plotis iki 1,26 km. Altitudė 110,2 m. Didžiausias gylis siekia 10,2 m. Ežeras ledyninės kilmės, termokarstinis, ovalo formos. Krantai smėlingi, pakrantėse auga spygliuočių miškai. Pietinis krantas pelkėtas. Į ežerą suteka du upeliai, vakaruose išteka Merkio intakas Lavysa. Vandens apykaita per metus 136 %. 2015 m. atliktame žuvų išteklių tyrime nustatyta, kad ežere vertingų žuvų išteklių būklė gera.

Lavysas nuo vakarinio kranto
Vakarinėje pakrantėje įsikūręs Lavyso kaimas. Šalia ežero yra daug stovyklaviečių, poilsio namai „Keružė" ir naujai įsikūrusi sodyba „Nakcižibis".

Etimologija
-----------

Pasak A. Vanago, ežerėvardis *Lavỹsas* kildinamas iš šaknies *\*lau-*, kuri galimai gimininga slovėn. *lava* „žemas, pelkėtas paupys", lot. *lavare* „prausti(s), maudyti(s)", isl. *laug* „prausimosi vanduo", air. *lō-chasair* „lietus", het. *la-ḫu-uz-zi* „liejasi", gal. *lautro* „pirtis" ir kt. (< ide. *\*lou-, \*lou̯ə-* „plauti, prausti"). Tačiau V. Mažiulis sieja su *lavùs* 'vikrus, mitrus, eiklus, landus'; arba su *lav-ónas* 'negyvo žmogaus kūnas' < baltų prokalbės \**lĕu- (: \*lau-)* 'suglebti, atsileisti; liautis, baigtis'. Kitur siejama su šaknimi *lov-*, reiškiančią tįsojimą, gulėjimą (plg. *lovỹs* „gelda; indas gyvuliams šerti; loma; luotas; latakas", *lóva* „baldas miegojimui; guolis; lovys", *luõtas* „valtis") arba nuo žodžių *liáuti (lióvė), liõvyti* „nustoti".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Marija Vasiliauskienė. *Lavysas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 494
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 182, 184
3. ↑  Lietuvos vietovardžių geoinformacinė duomenų bazė. *Prieiga internete*
4. ↑  Šarūnas Šimkus. Varėnos krašto vietovardžių etimologinis žodynas. – Vilnius, Liutauras Leščinskas, 2023. // psl. 34.
54°40′41″š. pl. 24°24′02″r. ilg.﻿ / ﻿54.678107°š. pl. 24.400435°r. ilg.﻿ / 54.678107; 24.400435

|  Ringailių kapinių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Kaišiadorių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Ringailiai |
| **Adresas** | Tvenkinio g. |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** |  ? m. |
| **Stilius** | liaudies architektūra |

**Ringailių kapinių koplyčia** – koplyčia, stovinti Kaišiadorių rajone, Nemaitonių seniūnijoje, Ringailių kaimo kapinėse, netoli kelio  **1824**  Klėriškės–Varkalės–Ringailiai , 1,3 km į pietvakarius nuo Varkalių. Naudojama kapinių sargo reikmėms: laikomi įrankiai, dedami sunykę antkapiniai kryžiai. 

Koplyčios kaimynystėje yra XX a. pradžios palaidojimų antkapinių paminklų. Ringailių kapinės veikiančios, užima 0,24 ha sklypą. Artimiausi maldos namai – Varkalių koplyčia, aptarnaujama Užuguosčio Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus parapijos klebono.

Ringailių kaimas pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėtas 1744 m.

Ringailių koplyčios pastatas karkasinis, apkaltas vertikaliomis lentomis, be pamato – pastatytas ant kertinių akmenų. Koplyčia stačiakampio plano, be apsidės, dengta dvišlaičiu stogu su šiferio lakštais. Stogo konstrukcija medinė gegninė. Stogo priekiniame kraige ant aukšto stiebo įtaisytas geležinis ornamentuotas kryželis su saulute. Frontonas apkaltas vertikaliomis dailylentėmis su puošybiniais dantukais apačioje. Jo viršuje išlikę elektros laidų tvirtinimo kronšteinai (buvo įvesta elektra). Koplyčios priekyje įstatytos plačios dvivėrės įėjimo durys. 

Koplyčia prastos būklės, vidaus patalpa be apdailos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kaišiadorių rajono kapinių sąrašas. 30. Ringailių kaimo kapinės *kaisiadorys.lt*
2. ↑  Birštono dekanato informacija Archyvuota kopija 2019-05-31 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Ringailių kaimelis *grazitumano.lt*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ringailių kapinių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kaišiadorių rajono sakralas Archyvuota kopija 2022-05-07 iš Wayback Machine projekto.
Linkomanija| URL |  |
| Registracija | privaloma |
| Kalba(-os) | lietuvių |
| Savininkas | n5 |
| Dabartinė būklė | veikia (2024-03-23) |

**Linkomanija** – internetinė svetainė, skirta koordinuoti rinkmenų dalijimąsi BitTorrent protokolo pagrindu. 2016 m. LATGA duomenimis, svetainėje nelegaliai patalpinta per 100 tūkst. rinkmenų.

„Microsoft" ieškinys
--------------------

2010 m. „Linkomaniją" administruojančią bendrovę „n5" į teismą padavė „Microsoft". Teismas patenkino ieškinį, kuriuo „Microsoft" siekė uždaryti svetainę bei gauti 120 tūkst. Lt atlygį. Ieškinį apskundus Apeliaciniam teismui, 2014 m. „n5" ir „Microsoft" susitarė taikiai. Po susitarimo tarp „Linkomanija" dalinamų bylų nebeliko „Microsoft" produkcijos, taip pat pastebėtas sistemingas „Xbox" platformos žaidimų mažėjimas.

LATGA ieškinys
--------------

2016 m. asociacija LATGA, siekdama užkirsti kelią neteisėtam kūrinių platinimui, Vilniaus miesto apylinkės teismui įteikė ieškinį prašydama panaikinti prieigą prie „Linkomanija" svetainės. Ieškiniu kreiptasi į devynis didžiausius Lietuvos interneto paslaugų tiekėjus. 2017 m. lapkričio 20 d. Vilniaus apygardos teismas ieškinį patenkino: interneto paslaugų tiekėjai įpareigoti pasirinktomis techninėmis priemonėmis LATGA sąskaita uždrausti prieigą prie „Linkomanijos". Ši teisinė priemonė Lietuvoje taikoma pirmą kartą. Atsakovai išreiškė teismo sprendimą skųsti, kadangi beprecedentė byla gali turėti įtakos platesniam turinio blokavimo praktikos taikymui. Vieno atsakovų, tiekėjo „Telia Lietuva" advokatas Vytautas Mizaras teigė, jog siūlomas draudimas yra neproporcingas, kadangi LATGA atstovauja nedidelę Lietuvos ir užsienio autorių grupę.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Linkomanija" susitarė su „Microsoft": svetainėje neliko „Windows" ir „Office"
2. 1 2 3  LATGA per teismus Lietuvoje bandys uždrausti „Linkomaniją"
3. ↑  Microsoft Sues Prominent BitTorrent Tracker For $43m
4. 1 2  Teismo verdiktas: „Linkomanija" turi būti blokuojama
5. ↑  „Linkomanija" nebeveikia net nesulaukusi teismo sprendimo įsigaliojimo Archyvuota kopija 2017-11-23 iš Wayback Machine projekto.
| Žari |
| --- |
| Žari netoli Monte Durado Žari netoli Monte Durado |
| **Ilgis** | 790 km |
| **Baseino plotas** | ~60 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1005–1880 m³/s |
| **Ištakos** | Tumukumakės kalnai |
| **Žiotys** | Amazonė |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Žari |

**Žari** (port. *Rio Jari*) – upė šiaurės rytų Brazilijoje; Amazonės kairysis intakas. Prasideda Tumukumakės kalnuose (460 m aukštyje), netoli Prancūzijos Gvianos sienos. Teka į pietryčius, per visą savo ilgį sudaro ribą tarp Paros ir Amapos valstijų. Įteka į Amazonę priešais Didžiąją Gurupos salą (Amazonės delta).

Didžiausi intakai: Karekuru, Ipitinga, Iratapuru, Iratapina, Nokoru, Mapiri, Kukas, Kularis, Kurapis, Šimin-Šiminas, Mapaonis.

Dezespero slenksčiai Žari upėje
Upės vidurupis slenkstėtas, daug krioklių (Itapeuaros, Ipitingos, Urubu, Kuirio, Meripario ir kt.). Prie Žari upės vystoma celiuliozės pramonė. Pagrindinės gyvenvietės prie Žari: Laranžal do Žari ir Vitorija do Žari. Aukštupio baseinas patenka į Tumukumakės kalnų nacionalinį parką.

Celiuliozės fabrikas prie Žari

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Mapa Político do Estado Pará Archyvuota kopija 2023-09-30 iš Wayback Machine projekto. IBGE, 2009.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Malagasiai |
| --- |
| Mahafalių tautos malagasių vaikaiMahafalių tautos malagasių vaikai |
| Gyventojų skaičius | 20 milijonų |
| Populiacija šalyse | Madagaskaras, Majotas, Reunjonas |
| Kalba (-os) | malagasių |
| Religijos | animizmas, protestantizmas, katalikybė, islamas |
| Giminingos etninės grupės | kiti austroneziečiai (ypač dajakai), bantai |

Malagasių etninių grupių žemėlapisMalagasių etninių grupių žemėlapis
**Malagasiai** – Afrikos tauta, sudaranti daugumą Madagaskaro gyventojų<ref>*malagasiai, malgašai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 119 psl..

Malagasiai dalinami į du pogrupius:

* „kalniečiai" – merinai, sihanakai ir becileo iš centrinio plokščiakalnio aplink Antananaryvą, Alaotrą (*Ambatondrazaka*) ir Fianarancuą
* pakrančių gyventojai (*côtiers*) – gyvena kitose salos srityse. Be to, Peru yra afrikietiškos kilmės žmonių, kilusių iš Madagaskaro, kurie save vadina magačais ar malgačais, o Piuroje yra rajonas vadinamas Mangačerija.

Pasidalinimas turi gilią istoriją: austroneziečiai atvyko į salą III-X a. ir įkūrė centrinių aukštumų srityje kunigaikštysčių tinklą bei pradėjo auginti ryžius, kuriuos atsigabeno kanojomis. Po kurio laiko iš Rytų Afrikos atvyko daugybė juodaodžių ir įkūrė karalystes mažai apgyvendintose pakrantėse. Laikui bėgant abi grupės maišėsi ir išnyko rasiniai skirtumai. Dabar visame Madagaskare galima rasti žmonių su afrikietiškais ar azijietiškais bruožais, o dauguma malagasių turi abiejų grupių bruožus ir tai rodo maišytą kilmę.

Taip pat skaitykite
-------------------

* malagasių mitologija

Šaltiniai
---------
| Eseisos partidas*Partido de Ezeiza* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Buenos Airių provincija Buenos Airių provincija |
| **Administracinis centras** | Eseisa |
| **Įkūrimo data** | 1994 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 163 722 |
| **Plotas** | 223 km² |
| **Tankumas** (2010) | 734 žm./km² |

**Eseisos partidas** (isp. *Partido de Ezeiza*) – partidas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, Didžiųjų Buenos Airių aglomeracijoje. Yra į pietus nuo Buenos Airių. Administracinis centras – Eseisa.

Gyvenvietės
-----------

Partide yra šios gyvenvietės (gyventojų skaičius – 2001/2010 m.):

* Eseisa (160,2 tūkst.)
* Karlos Spegacinis (18,8)
* Kaningas (14,3)
* La Unjonas (24,2)
* Tristan Suaresas (27,4)
* Aeropuerto Internasjonal Eseisa (4,0)

Šaltiniai
---------

1. EZEIZA: Partido in Buenos Aires, *citypopulation.de*
2. ↑  EZEIZA: Partido in Buenos Aires, *citypopulation.de*
3. EZEIZA: Partido in Buenos Aires, *citypopulation.de*
4. ↑  EZEIZA: Partido in Buenos Aires, *citypopulation.de*

Flag of Buenos Aires ProvinceFlag of Buenos Aires Province Buenos Airių provincijos partidai

Adolfo Alsina | Albertis | Almirante Braunas | Aveljaneda | Ajakučas | Asulis | Bahija Blanka | Balkarsė | Baraderas | Benito Chuaresas | Berasategis | Berisas | Bolivaras | Bragadas | Brandsenas | Kampana | Kanjuelasas | Kapitan Sarmientas | Karlos Kasaresas | Karlos Techedoras | Karmen de Arekas | Kasteljis | Čakabukas | Čiaskomusas | Čivilkojus | Kolonas | Koronel Doregas | Koronel Pringlesas | Koronel Rosalesas | Koronel Suaresas | Daireo | De la Kosta | Doloresas | Ensenada | Escobaras | Esteban Ečeverija | Eksaltasion de la Krusas | Eseisa | Florensio Varela | Florentino Ameghinas | Cheneral Alvaradas | Cheneral Alvearas | Cheneral Arenalesas | Cheneral Belgranas | Cheneral Gidas | Cheneral Lamadridas | Cheneral Las Erasas | Cheneral Lavaljė | Cheneral Madariaga | Cheneral Pasas | Cheneral Pintas | Cheneral Puejredonas | Cheneral Rodrigesas | Cheneral San Martinas | Cheneral Viamontė | Cheneral Viljegasas | Guamini | Ipolito Irigojenas | Harlingamas | Itusaingo | Chosė Klemente Pasas | Chuninas | La Matansa | La Plata | Lanusas | Laprida | Las Floresas | Leandro N. Alemas | Linkolnas | Loberija | Lobosas | Lomas de Samora | Luchanas | Magdalena | Maipu | Malvinas Archentinas | Mar Čikita | Markos Pasas | Mersedesas | Merlas | Montė | Monte Ermosas | Morenas | Moronas | Navaras | Nekočėja | Nueve de Chulijas | Olavarija | Patagonesas | Peuachas | Pelegrinis | Pergaminas | Pila | Pilaras | Pinamaras | Presidente Peronas | Puanas | Punta Indijas | Kilmesas | Ramaljas | Raučas | Rivadavija | Rochasas | Roke Peresas | Savedra | Saladiljas | Saljikelo | Saltas | San Andres de Chilesas | San Antonio de Arekas | San Kajetanas | San Fernandas | San Isidras | San Miguelis | San Nikolasas | San Pedras | San Visentė | Suipačia | Tandilis | Tapalkė | Tigrė | Tordiljas | Tornkvistas | Trenke Laukenas | Tres Arojosas | Tres de Febreras | Tres Lomasas | Veintisinko de Majas | Visente Lopesas | Vilja Geselis | Viljarinas | Saratė
| **Antanas Staugaitis** |
| --- |
| Gimė | 1876 m. vasario 8 d.Rusija Tupikai, Žvirgždaičių valsčius, Šakių apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1954 m. gegužės mėn. (~78 metai)Lietuva Marijampolė |
| Lietuvos Respublikos Seimo atstovas |
|  |
| Veikla | Lietuvos knygnešys, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos krikščionių demokratų partija |

**Antanas Staugaitis** (1876 m. vasario 8 d. Tupikai, Žvirgždaičių valsčius, Šakių apskritis, Rusijos imperija – 1954 m. gegužė Marijampolė. Palaidotas senosiose miesto kapinėse.) – Lietuvos knygnešys, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Brolis Justinas Staugaitis. Mokėsi gimtajame kaime, buvo pasirinkęs siuvėjo amatą, 4 metus mokėsi Varšuvos amatų mokykloje. Jaunystėje draugavo su Vincu Kudirka. Grįžęs į Lietuvą gyveno Marijampolėje, platino lietuvišką spaudą, dalyvavo lietuviškų draugijų „Žiburys", „Žagrė", „Blaivybė", „Gabija" veikloje. XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje bendradarbiavo lietuvių leidiniuose „Šaltinis", „Tėvynės sargas", „Ūkininkas", „Vilniaus žinios", „Viltis", „Žiburys". 1909 m. Marijampolėje įsteigė Krikščionių darbininkų draugiją, tapo jos centro komiteto pirmininku.

1917 m. – Vilniaus konferencijos dalyvis. 1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas I (Marijampolės) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai. 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo atstovas.

1922–1931 m. ir 1941–1944 m. Marijampolės miesto burmistras.

Literatūra
----------

* Staugaitis Antanas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 56.
* Staugaitis Antanas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1963, t. 28, p. 474.
* Tamošaitis M. Staugaitis Antanas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 354–355.
* Tamošaitis M. Staugaitis Antanas, Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis, Vilnius, 2007, p. 480.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas

Nuorodos
--------

* STAUGAITIS Antanas (1876–1954), Lietuvos Respublikos Seimo narys | lrs.lt
**ČON** (rus. *Части особого назначения*, *ЧОН*) - kariniai partiniai būriai Tarybų Rusijoje ir Tarybų Sąjungoje, sudarinėti prie partinių organų (gamyklų partijos organizacijų, partijos rajonų, miestų, apskričių, gubernijų komitetų), skirti padėti tarybiniams valdžios organamas kovoti su kontrarevoliucija, saugoti labai svarbius objektus ir kt. ČON dalys kurtos remiantis RKP(b) CK 1919 m. balandžio 17 d. nutarimu.

Vadovauti ČON buvo skirtas atsakingasis organizatorius prie RKP(b) CK ir organizatoriai prie partijos gubernijų, apskričių ir kt. komitetų. Pradžioje ČON sudarinėjo iš RKP(b) narių ir kandidatų, vėliau - ir iš komjaunuolių.

Pirmieji ČON daliniai buvo suformuoti Petrograde ir Maskvoje, vėliau - centrinėse RTFSR gubernijose (1919 m. rugsėjo mėn. jau buvo 33 gubernijose). Pietų, Vakarų ir Pietvakarių frontų pafrontės juostos vietovių ČON dalys dalyvaudavo ir fronto operacijose.

Struktūra
---------

1921 m. kovo 24 d. RKP(b) CK nutarė ČON būrius įjungti į Raudonosios Armijos milicijos dalinius. ČON personalas buvo padalintas į kadrinį (nuolatinį) ir milicinį (pakaitinį).

1921 m. buvo įkurta:

* Visos šalies ČON vadovybė ir štabas (vadas - A. Aleksandrovas, štabo viršininkas - V. Kangelaris)
* ČON taryba prie RKP(b) CK, užsiėmusi politiniu vadovavimu. Tarybą sudarė CK sekretorius V. Kuibyševas, VČK pirmininko pavaduotojas J. Unšlichtas, DVRA štabo komisaras ir ČON vadas.
* Gubernijų ir apskričių vadovybės ir štabai, taip pat ČON tarybos prie gubernijų ir apskričių partijos komitetų.

ČON sudėtyje buvo pėstininkų, kavalerijos, artilerijos ir šarvuočių daliniai. 1921 m. gruodžio mėn. ČON sudėtyje buvo 39 673 kadriniai ir 323 372 pakaitiniai kariai.

1924-1925 m. RKP(b) CK nutarimu ČON daliniai buvo išformuoti, nes pagerėjo TSRS vidinė ir išorinė padėtis, sustiprėjo Raudonoji Armija.

Žinomi žmonės, tarnavę ČON
--------------------------

* Viktoras Abakumovas (1908-1954) - TSRS Valstybės saugumo ministras (1946–1951)
* Arkadijus Gaidaras (1904-1941) - tarybinis vaikų rašytojas, Rusijos pilietinio karo dalyvis
* Nikolajus Ostrovskis (1904–1936) - tarybinis rašytojas

Nuorodos
--------

* IV. Штаб частей особого назначения (ЧОН) ТАССР (1919-1925 гг.) Archyvuota kopija 2016-08-12 iš Wayback Machine projekto. (Totorijos ATSR ON štabas (1919-1925).)

Iliustracijos

* ČON ženkliukas[neveikianti nuoroda]
| **Jurgis Sprogys** |
| --- |
|  |
| Jurgis Sprogys |
| Gimė | 1902 m. kovo 21 d.Kuršlaukiai, Dovilų valsčius, Klaipėdos apskritis |
| Mirė | 1967 m. rugpjūčio 31 d. (65 metai)Klaipėda, palaidotas Vanagų kapinėse |
| Tėvas | Martynas Sprogys |
| Motina | Urtė Žvilikė |
| Sutuoktinis (-ė) | Anė Lapytė |
| Vaikai | Martynas, Vilius, Jurgis, Ansas, Mėta, Gerda, Helmutas, Hildegard, Rūta-Ingrida, Jonas |
|  |
| Veikla | Mažosios Lietuvos liuteronų kunigas, Konsistorijos narys (vicepirmininkas), devynių Klaipėdos krašto parapijų dekanas. |

**Jurgis Sprogys** (1902 m. kovo 21 d. Kuršlaukiai, Dovilų valsčius, Klaipėdos apskritis – 1967 m. rugpjūčio 31 d. Klaipėda, palaidotas Vanagų kapinėse) – Mažosios Lietuvos liuteronų kunigas, Konsistorijos narys (vicepirmininkas), devynių Klaipėdos krašto parapijų dekanas.

Biografija
----------

Baigė pradinius mokslus Laugalių ir Dovilų mokyklose, dirbo savo tėvo ūkyje. 1932 m. vedė Anę Lapytę (g. 1910 m.) iš Šilininkų kaimo, Priekulės parapijos. Rusų buvo išsiųstas į lagerį Estijoje, bet po dešimties mėnesių, 1945 m. rugpjūtį, grįžo į Lietuvą. Po II pasaulinio karo, Jurgis Sprogys pradėjo dirbti sakytojo darbą.

1946–1950 m. dirbo kantoriumi Vanagų parapijoje, 1950 m. rugpjūčio 27 d. pašventinamas Vanaguose kunigu-diakonu. Be Vanagų aptarnavo dar Saugų, Plikių, Kintų ir kt. parapijas. Kolūkyje dirbo kalviu, gerai griežė smuiku, taip pat vargonėliais, mandolina, triūba. Po sunkios ligos mirė 1967 m. rugpjūčio 31 d. Dvyliuose (Vanagų par.). Palaidotas Vanagų kapinėse šalia kun. Kristupo Lokio, buvusio misionieriaus Indijoje.

Šaltiniai
---------

* Jurgis Sprogys (1902–1967) Archyvuota kopija 2015-04-02 iš Wayback Machine projekto.
* „Tokių šeimų dabar reta" Archyvuota kopija 2015-04-02 iš Wayback Machine projekto.