recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Juozas Blažys** (1890 m. gegužės 2 d. Šiauliai – 1939 m. balandžio 25 d. Kaunas) – Lietuvos gydytojas psichiatras, neuropatologas.

Biografija
----------

1914 m. baigė Sankt Peterburgo karo medicinos akademiją. Per Pirmąjį pasaulinį karą tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. 1918–1924 m. Tauragės psichiatrijos ligoninės direktorius. Nuo 1924 m. Lietuvos universiteto (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas) Nervų ir psichinių ligų katedros vedėjas; nuo 1937 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrė paveldimumo, psichiatrinės higienos, alkoholizmo, neurosifilio, sterilizacijos klausimus, apie tai parašė mokslinių straipsnių. 1931 su kt. įsteigė Lietuvos sveikatos ir blaivybės draugiją, jos pirmasis pirmininkas.

Bibliografija
-------------

* Įvadas į psichiatriją, 1935 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Juozas Blažys (1890)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 285 psl.

Vikicitatos 

Wikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Juozas Blažys (1890)***
**Juozas Dubickas** (g. 1939 m. gegužės 22 d. Kaimelio k. Šakių raj.) – choro dirigentas ir pedagogas, Jono Dubicko brolis.

Biografija
----------

1959–1963 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikume (dėst. Vladas Balsys). 1965–1972 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Nadeždos Kazakauskienės klasė).

Nuo 1962 m. – Kauno 19-osios profesinės technikos mokyklos, medicinos mokyklos, elektromechaninės gamyklos „Elektra" vokalinių ir instrumentinių ansamblių bei chorų vadovas. Su šiais kolektyvais koncertavo Lietuvoje, Rusijoje ir Latvijoje, Kauno miesto meno mėgėjų apžiūrose ne kartą laimėjo pirmąsias vietas.

Nuo 1967 m. – Kauno žemės ūkio statybos projektavimo instituto liaudies šokių kolektyvo „Rasa" pirmasis vokalo ir orkestro vadovas, koncertavo Lietuvoje ir užsienyje.

1969–1974 m. – Kauno politechnikos instituto studentų mišriojo choro „Jaunystė" chormeisteris. Choro meno vadovui ir dirigentui Robertui Varnui padėjo parengti koncertines programas ir organizuoti tarprespublikinius studentų mišriųjų chorų konkursus „Juventus" Kaune. 1970 m. respublikinės dainų šventės konkurse Vilniuje choras pelnė absoliučiai geriausio kolektyvo vardą Lietuvoje. Su „Jaunystės" choru J. Dubickas koncertavo Lietuvoje ir užsienyje, 1971 m. dalyvavo Baltijos respublikų studentų dainų šventėje „Gaudeamus-V" Rygoje ir kituose renginiuose.

1971–1981 m. – Kauno valstybinio mišriojo choro chormeisteris. Su šiuo kolektyvu J. Dubickas išlaikė Lietuvos konservatorijos baigimo choro dirigavimo valstybinius egzaminus – dirigavo W. A. Mozarto „Requiem". Choro meno vadovui ir vyr. dirigentui Petrui Bingeliui padėjo parengti stambių kantatinio – oratorinio žanro kūrinių. Su choru dalyvavo gastrolėse Rusijoje, Norvegijoje, Vokietijoje, Prancūzijoje ir kitur.

1974–1981 m. – Kauno medicinos darbuotojų dainų ir šokių liaudies ansamblio meno vadovas ir vyr. dirigentas. Parengė koncertinių programų, dalyvavo 1975 ir 1980 m. respublikinėse dainų šventėse, įvairiuose konkursuose laimėjo ne vieną prizinę vietą, koncertavo Lietuvoje, Rusijoje, Užkarpatėje, Lenkijoje, Vokietijoje.

1981–1990 m. – Kauno dirbtinio pluošto gamyklos kultūros ir sporto rūmų dainų ir šokių liaudies ansamblio „Gija" vyr. meno vadovas. Kolektyvą parengė 1985 m. respublikinei dainų šventei ir 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, koncertavo Lietuvoje, Bulgarijoje, Rumunijoje ir Suomijoje, dalyvavo kompozitoriaus A. Lapinsko autoriniame koncerte ir kituose kultūros renginiuose.

1990–1997 m. – Kauno šokių ansamblio „Rasa" vokalinės grupės vadovas. Su šiuo kolektyvu dalyvavo tarptautiniuose festivaliuose Vokietijoje, Škotijoje, Belgijoje, Švedijoje, Turkijoje, koncertavo Prancūzijoje.

Nuo 1990 m. – Kauno 1-osios muzikos mokyklos dainavimo ir dirigavimo mokytojas. Dirigentas yra sukūręs ir režisavęs nemaža koncertinių programų, dirigavęs Kauno miesto dainų šventėse.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Juozas Budzeika** (1908 m. vasario 14 d. Šlynakiemio kaime, Punsko valsčius, dab. Lenkija – 1983 m. sausio 4 d. Čikagoje, JAV) – MIC, Romos katalikų kunigas, vienuolis marijonas, rašytojas, ateitininkas.

Biografija
----------

Mokėsi Lazdijų „Žiburio" gimnazijoje, buvo įstojęs į Vilkaviškio kunigų seminariją. Vėliau tarnavo Lietuvos kariuomenėje, studijavo Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos-filosofijos fakultete. Antrojo pasaulinio karo metais dirbo administracinį darbą Gardine. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, studijavo teologiją Eichštate. 1946 m. įšventintas kunigu. 1950 m. emigravo į JAV, kur įstojo į marijonų vienuoliją. Nuo 1950 m. tarnavo *Marianapolio mokyklos* Thompsone, CT; mokytoju ir kapelionu. 1958–1960 m. gilino žinias Romos Angelicum universitete, po to dirbo pastoracinį darbą JAV. 1963–1969 m. – Londono *Šv. Kazimiero lietuviškos parapijos* klebonas. Grįžęs į Ameriką dirbo sielovados darbą lietuvių parapijose. Nuo 1981 m. emeritas Čikagos Marijonų vienuolyne.

Bibliografija
-------------

* Juozas Budzeika. Šv. Marijos apsireiškimas Šiluvoje. Marianpolis, 1953.
|  |
| --- |
| ***2MASS*** |
| 2MASS logo 
<span style="line-height:1.2em; font-size:80%;"> |
| Organizacija | UMassIPAC (JPL/Caltech)NASA· NSF |
| Bangos ilgis | infraraudonieji (2 {\displaystyle \mu }m, 1,25 {\displaystyle \mu }m, 1,65 {\displaystyle \mu }m, 2,17 {\displaystyle \mu }m) |
| Duomenų šaltiniai | Du 1,3 m reflektoriniai teleskopai (Whipple Observatory, Arizona, USA; Cerro Tololo, La Serena) |
| Tikslai | galaktikos, rudosios nykštukės |
| Duomenų produktai | nuotraukos, vaizdų katalogasIšplėstas vaizdų katalogas |
| **Tinklalapis**About 2MASSPoint sources catalogueExtended sources catalogue |

**2MASS** – projektas skirtas atvaizduoti žemėlapyje visą dangų. Stebėjimas dviem mikronų bangos ilgiu dangaus apžvalgai (2MASS) prasidėjo 1997 m. ir buvo užbaigtas 2001 m. Stebėjimas atliktas dviem teleskopais, esančiais šiauriniame ir pietiniame pusrutuliuose (Mt. Hopkins Arizonoje ir Cerro Tololo/CTIO Čilėje), siekiant apimti visą dangų. Šis ambicingiausias projektas skirtas atvaizduoti visą naktinį dangų. Paskutiniai gauti duomenis paviešinti 2003 m.

Visas dangus buvo nufotografuotas naudojant fotometrinę sistemą trijų infraraudonų 2 μm bangų juostose: J (1,25 m), H (1,65 m), ir Ks (2,17 m).

Šios apžvalgos tikslai apėmė:

* Galaktikų nustatymas netirtose zonose, kurias matomame danguje temdo Paukščių tako šviesa;
* Pirmiausia aptikti rudąsias nykštukines žvaigždes;
* Plati mažos masės žvaigždžių, kurios dažniausiai sutinkamos mūsų ir kituose galaktikose, apžvalga.
* Visų aptiktų žvaigždžių ir galaktikų katalogavimas.

Paskutinis tikslas buvo pasiektas stebėtinai greitai. Skaitinis taškinių (žvaigždžių, planetų ir asteroidų) šaltinių aprašymas ir išsiplėtusių šaltinių (galaktikų ir ūkų) buvo atliktas automatizuotai naudojant vidutinį 14 ryškio ribojimą. Buvo kataloguota daugiau nei 300 milijonai taškinių šaltinių ir 1 milijonas išsiplėtusių šaltinių.
Apžvalgos rezultatai: duomenys ir vaizdai yra prieinami kiekvienam nemokamai internetu.

2MASS remia Masačusetso Amhersto universiteto „Infraraudonųjų spindulių apdorojimo ir analizės centras" (IPAC), NASA, ir NSF.

Nuodoros
--------

2MASS projekto svetainė
Koordinatės: 54°37′57″š. pl. 25°13′38″r. ilg.﻿ / ﻿54.6326°š. pl. 25.2273°r. ilg.﻿ / 54.6326; 25.2273

|  Užusienio koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Vilniaus I |
| **Savivaldybė** | Vilniaus miestas |
| **Gyvenvietė** | Užusienis (Vilnius) |
| **Adresas** | Užusienio g. 89 |
| **Statybinė medžiaga** | medinė |
| **Pastatyta** | 1922 m. |

**Užusienio koplyčia** stovi Vilniaus miesto pietvakarinėje dalyje, Naujininkų seniūnijoje, Užusieniu vadinamame rajone. Koplyčia yra už 1,5 km į vakarus nuo kelio  **202**  Kirtimai–Pagiriai–Baltoji Vokė  (Eišiškių plento), privačių namų gyvenvietės pakraštyje, prie Panerių miško. 

Katalikų koplyčia priklauso Vilniaus Visų Šventųjų parapijai. Medinė, atvirų formų koplyčia veikia šiltuoju metų laiku, ji tarnauja kaip gegužinių pamaldų pravedimo vieta, daugiausiai lenkų kalba.

Istorija
--------

Senosios Užusieno gyvenvietės istorija siekia XVI a. Nuo 2006 m. veikia įregistruota vietos bendruomenė. Dabartinė koplyčia šios bendruomenės pastangomis prieš keletą metų rekonstruota vietoje čia buvusios tradicinių formų medinės koplyčios, stovėjusios nuo 1922 m. Ją mena pakabinta ąžuolinė atminimo lenta. Ši vieta nuo senų laikų garsėjo gegužinėmis pamaldomis. Atstatytoji koplyčia buvo pašventinta apie 2012 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Užusienio gyvenvietės bendruomenė


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Užusienio koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

| Fudžis |
| --- |
| Tiltas per Fudži upę. Tolumoje matomas Fudži kalnas Tiltas per Fudži upę. Tolumoje matomas Fudži kalnas |
| **Ilgis** | 128 km |
| **Baseino plotas** | 3990 km² |
| **Vidutinis debitas** | 63,2 m³/s |
| **Ištakos** | Nokogiri kalnas, Akaišio kalnai |
| **Žiotys** | Surugos įlanka |
| **Šalys** | Japonija |
|  |
|  **Vikiteka** | Fudžis |

**Fudžis** (jap. 富士川 = *Fuji-kawa ar Fuji-gawa*) – upė centrinėje Japonijoje, teka Jamanašio ir Šidzuokos prefektūrose. Kartu su Mogamio ir Kumos upėmis yra viena srauniausių šalies upių.

Upės aukštupyje pastatyta keletas hidroelektrinių. Fudži upė žymi Japonijos elektros tinklo skiriamąją ribą, nuo kurios į rytus naudojamas 50 Hz dažnis, o į vakarus – 60 Hz.

Tėkmė
-----

Prasideda 2685 m aukštyje virš jūros lygio Nokogiri kalno viršūnėje Akaišio kalnuose. Sruvendama iki Ičikavamisato miestelio, kur susikerta su Fuefuki upe, upė vadinama Kamanaši (jap. 釜無川 = *Kamanashi-gawa*) pavadinimu, vėliau tampa žinoma kaip Fudži upė. Paskiau tekėdama vakarine Fudži kalno papėde įteka į Ramiojo vandenyno Surugos įlanką.

Istorija
--------

Hirošigė piešinys
Upės apylinkėse 1180 m. vyko Fudžigavos mūšis, vienas pirmųjų svarbiausių Genpei karo mūšių. Sengoku laikotarpiu feodalas Takeda Šingen upės atkarpoje, kurioje ji vadinta Kamanaši pavadinimu, įrengė dideles užtvankas, kurios leido užtvindyti buferines zonas, taip reguliuojant padarytą žalą. Šios užtvankos vis dar egzistuoja ir vadinamos *Shingen-zutsumi* (信玄堤). Edo laikotarpiu valdant Tokugavos šiogūnatui potvyniai ir toliau buvo kontroliuojami 1674 m. naujai įrengtomis užtvankomis, kurios nukreipdavo vandens srovę atokiau nuo apgyvendintų plotų.

Edo ir ankstyvajame Meidži laikotarpiuose upe nuo Surugos įlankos iki Kajaus žemės buvo intensyviai plukdomos prekės. Atidarius Tokaido, Čūo ir Fudži geležinkelio linijas, prekyba upe smuko ir nuo 1923 m. nebevykdyta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Japan's incompatible power grids". The Japan Times. Nuoroda tikrinta 2018-04-25.
| **Stasys Danius** |
| --- |
| Gimė | 1940 m. rugpjūčio 20 d. (82 metai)Šaukėnuose, Tauragės raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Gražina |
| Vaikai | Erika, Edita |
|  |
| Veikla | profesorius, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras, Lietuvos ir Kaišiadorių rajono politinis bei visuomenės veikėjas. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1986 m. ir 1988 m. LTSR valstybinė premija |

**Stasys Danius** (g. 1940 m. rugpjūčio 20 d. Šaukėnuose, Tauragės raj.) – profesorius, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras, Lietuvos ir Kaišiadorių rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1963 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zootechnikas. 1991 m. žemės ūkio mokslų daktaras.

Nuo 1987 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas, nuo 1993 m. profesorius, akademijos tarybos narys, profesorius-konsultantas. 1967–1972 m. „Vievio paukštyno", 1972–1982 m. Vilniaus paukštyno vyriausiasis zootechnikas, 1988–2010 m. AB „Girelės paukštynas" generalinis direktorius.

Sutuoktinė Gražina, vaikai Erika, Edita.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo sritis – paukščių lesinimo ir broilerių auginimo efektyvių metodų kūrimas. Pasaulinės paukštininkystės mokslo asociacijos Lietuvos skyriaus viceprezidentas, Ūkininkų sąjungos narys.

Politinė veikla
---------------

1995 m. Lietuvos valstiečių partijos, Liberalų demokratų partijos, partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) Kaišiadorių rajono skyriaus narys, Kaišiadorių skyriaus pirmininkas.

1990–1995 m. Kaišiadorių rajono tarybos deputatas. 2007–2011 m. Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos narys.

Įvertinimas
-----------

* 1986 m. ir 1988 m. LTSR valstybinė premija

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Stasys Danius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 470 psl.
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Partija Tvarka ir teisingumas - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2014-02-08 iš Wayback Machine projekto.
**Stasys Girdvainis** (1890 m. rugsėjo 27 d. Užsieniai, Skaudvilės valsčius – 1970 m. birželio 17 d. Roma) – Lietuvos diplomatas, teisininkas.

Biografija
----------

Studijavo Sankt Peterburgo ir Maskvos universitetuose. 1916 m. baigė Maskvos karo mokyklą. 1918–1919 m. Telšių gimnazijos mokytojas. 1919–1920 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje. Nuo 1920 m. dirbo Užsienio reikalų ministerijoje. Nuo 1922 m. Lietuvos pasiuntinybės Berlyne, nuo 1923 m. – Paryžiuje, nuo 1927 m. – prie Šv. Sosto pirmasis sekretorius. 1930 m. grąžintas į Lietuvą. 1931–1933 m. Užsienio reikalų ministerijos protokolo vadovas. 1933–1934 m. Lietuvos pasiuntinybės patarėjas Paryžiuje. 1934 m. Užsienio reikalų ministerijos įgaliotasis ministras ir protokolo direktorius. Nuo 1939 m. iki mirties ėjo įgaliotojo ministro pareigas prie Šv. Sosto. 1940 m. sudarė sutartį su Lietuvos pasiuntiniu Italijoje S. Lozoraičiu ir perėmė visą uždaromos Lietuvos pasiuntinybės Italijoje turtą. Lietuvos atstovybė prie Šv. Sosto TSRS ir nacių okupacijos metais išliko viena iš nedaugelio Lietuvos Respublikos diplomatinių atstovybių.

Įvertinimas
-----------

* Vytauto Didžiojo III laipsnio ordinas (1930 12 31)
* Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino II laipsnio ordinas (1936 02 16)
* Italijos Šv. Morico ir Lazario II laipsnio ordinas (1937)
* Latvijos Trijų žvaigždžių II laipsnio ordinas (1931)
* Suomijos Baltosios rožės II laipsnio ordinas (1934)
* Švedijos Poliarinės žvaigždės II laipsnio ordinas (1938)
* Šventojo sosto Šv. Grigaliaus I laipsnio ordinas (1939)
* Šventojo sosto Šv. Grigaliaus II laipsnio ordinas (1927)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Stasys Girdvainis (1890)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 698 psl.
Koordinatės: 55°24′09″š. pl. 22°39′38″r. ilg.﻿ / ﻿55.402554°š. pl. 22.660662°r. ilg.﻿ / 55.402554; 22.660662

|  |
| --- |
| **Adakavo mokykla-daugiafunkcis centras** |
| [[Vaizdas:|Adakavo mokykla-daugiafunkcis centras herbas|center|100px]] |
| Adakavo mokykla-daugiafunkcis centras |
| **Adresas** | Mokyklos g.7, Adakavas |
| **Direktorius(-ė)** | Romualdas Levanauskas |
| **Mokinių skaičius** | 46 (2012 m.) |
| **Įkūrimo data** | 1908 m. |
| **Uždarymo data** | 2016 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 11 |

**Tauragės rajono Adakavo mokykla-daugiafunkcis centras** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Adakave (Tauragės raj.), Mokyklos g. 7, vykiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190470253. Steigėjas Tauragės rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Adakavo parapijinės mokyklos įsteigimas minimas 1908 m. Gyvavusi dvejus metus, mokykla uždaryta. 1920 m. mokykla pradėjo veikti nuolat. 1922–1933 m. buvo įsikūrusi Adakavo dvaro rūmuose. 1933 m. Skaudvilės valsčius mokyklą perkėlė į Adakavą pas ūkininką Juozą Masiulį ir Būtenius pas Antaną Macijauską. 1936 m. sausio 26 d. atidaryta nauja tipinė pradžios mokykla, kuri veikė iki 1950 metų. Nuo 1951–1952 m. m. mokykla performuota į septynmetę. 1963 m. išleista pirmoji aštuntokų laida. 1968 m. pastatyta dabartinė mokykla, sutvarkyta aplinka. Nuo 1993 m. pagrindinė mokykla, nuo 2013 m. rugsėjo 1 d. Adakavo mokykla-daugiafunkcis centras. 2016 m. mokykla uždaryta.

Direktoriai
-----------

* Romualdas Levanauskas

* Abiturientų akmuoAbiturientų akmuo
* Uždaryta mokykla, 2022 m.Uždaryta mokykla, 2022 m.
* Vienas iš mokyklos pastatų (nuo dvaro laikų)Vienas iš mokyklos pastatų (nuo dvaro laikų)

Literatūra
----------

* Šimtas metų kelio: mokyklos 100 metų jubiliejui / Zita Jarašūnienė. – Šiauliai: Titnagas, 2008. – 150 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-613-17-6

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tauragės r. Adakavo mokykla-daugiafunkcis centras. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-04-25).
2. ↑  „Objekto Nr. 28316 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Addax nasomaculatus** |
| --- |
| Adaksas (Addax nasomaculatus)Adaksas (*Addax nasomaculatus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Pobūris: | Atrajotojai  *( Ruminantia)* |
| Šeima: | Dykaraginiai  *( Bovidae)* |
| Pošeimis: | Arklinės antilopės  *( Hippotraginae)* |
| Gentis: | **Adaksai**  *( Addax)* |
| Rūšis: | Adaksas  *( Addax nasomaculatus)* |

 |
| Binomas |
| ***Addax nasomaculatus***de Blainville, 1816 |

**Adaksas** (*Addax nasomaculatus*) – arklinių antilopių (*Hippotraginae*) pošeimio dykaraginis, monotipinės **adaksų** (*Addax*) genties rūšis ar šios rūšies individas.

Gentis artima oriksams. Skiriasi nuo kitų antilopių tuo, kad neturi veidinių liaukų, o dantys stambūs, kvadratiniai. Ragai menkai raityti. Gyvūnas sveria apie 100 kg. Be vandens gali išgyventi iki mėnesio.

Adaksai yra ties išnykimo riba, gyvenan keliose izoliuotose Sacharos srityse, kur jos irgi itin retos. Senovės Egipte būdavo prijaukinamas ir veisiamas. Adaksus gana dažnai augina nelaisvėje ir naudoja kaip medžiojamuosius gyvūnus. Manoma, kad laisvėje gyvena ne daugiau kaip 500, nelaisvėje – ne daugiau 860 adaksų.

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Adaksas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Free Lossless Audio Codec|  |
| Pirmoji versija | 2001 m. liepos 20 d. |
| Stabili versija | 1.3.2 / 2017-01-01 |
| Tipas | Garso dekoderis, garso failo formatas |
| Licencija | GNU GPL |
| Svetainė | xiph.org/flac/format.html |

**FLAC** (angl. ***F**ree **L**ossless **A**udio **C**odec*) – failo formatas, skirtas suspausti muziką neprarandant kokybės. Kitaip nei MP3, AAC ir Vorbis, spaudžiant muzikos failą į FLAC neprarandama kokybė. Tai tas pats kaip spaudžiant archyvavimo programa (pvz. WinRAR, 7-Zip), skirtumas – suspaudus galima klausyti grotuvuose, kurie palaiko šį failo formatą. Deja formatas nėra labai populiarus, todėl dauguma grotuvų jo dar nepalaiko.

FLAC sumažina diapazono plotį ir saugojimo reikalavimus neprarandant garso šaltinio vientisumo. Skaitmeninis garso įrašas (pvz. CD garso takelis) dekoduotas į FLAC gali būti išspaustas į identišką garso duomenų kopiją. Garso šaltiniai dekoduoti į FLAC yra tipiškai sumažinami 50–60 %.

FLAC yra nemokamas ir palaiko daugumą operacinių sistemų, tokių kaip Windows, „Unix" (Linux, BSD, Solaris, OS X, IRIX), BeOS, OS/2 ir Amiga.

Šaltiniai
---------

1. ↑  FLAC supported on
2. ↑  FLAC – comparison
| Gladstonasangl. *Gladstone* |
| --- |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

GladstonasGladstonas

23°50′00″ p. pl. 151°15′0″ r. ilg.﻿ / ﻿23.83333°š. pl. 151.25000°r. ilg.﻿ / 23.83333; 151.25000﻿ (Gladstonas)Koordinatės: 23°50′00″ p. pl. 151°15′0″ r. ilg.﻿ / ﻿23.83333°š. pl. 151.25000°r. ilg.﻿ / 23.83333; 151.25000﻿ (Gladstonas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+10) |
|  |
| **Valstybė** | Australijos vėliava Australija |
| **Valstija** | Kvynslandas Kvinslandas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1853 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 45 130  |
|  |
|  **Vikiteka** | Gladstonas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Glãdstonas |

**Gladstonas** (angl. *Gladstone*) – miestas šiaurės rytų Australijoje, Kvinslande. Įsikūręs 530 km į šiaurės vakarus nuo Brisbano, 100 km į pietryčius nuo Rokhamptono, Koralų jūros Kurtiso Uosto įlankos pakrantėje, prie Kalajopės ir Boinės upių žiočių. Praeina Brisbano–Kernso geležinkelis, yra oro uostas bei didelis jūrų uostas (išvežama akmens anglis, aliuminis, sieros rūgštis, mėsa, grūdai). Vystoma aliuminio metalurgija, cemento, maisto (mėsos) pramonė, veikia šiluminė jėgainė. Apylinkėse kasamas boksitas. Apylinkėse yra kurortinių miestelių, kelionės į Didžiojo Barjerinio rifo salas. Gladstonas garsėja kasmetine regata.

Istorija
--------

1847 m. Kurtiso užutėkyje įkurta nuteistųjų kolonija. Ji buvo apleista, bet 1853 m. prie užutėkio vėl įkurta gyvenvietė. Ji pavadinta britų premjero Viljamo Gladstono vardu. 1863 m. nuteiktos miesto teisės. 1963 m. atidarytas aliuminio kombinatas.

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. ↑  *Gladstone*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
| **Gledvinas Džebasangl. *Gladwyn Jebb*** |
| --- |
|  |
| Visas vardas | Hubert Miles Gladwyn Jebb, 1st Baron Gladwyn |
| Gimė | 1900 m. balandžio 25 d.Jorkšyras, Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| Mirė | 1996 m. spalio 24 d. (96 metai)Safolkas, Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
|  |
| Veikla | diplomatinis ir politinis veikėjas |

**Gledvinas Džebas** (angl. *Gladwyn Jebb*, 1900 m. balandžio 25 d. – 1996 m. spalio 24 d.) – britų diplomatinis ir politinis veikėjas, nuo 1945 m. spalio iki 1946 m. vasario mėnesio laikinai vykdęs Jungtinių Tautų Generalinio Sekretoriaus pareigas.

Biografija
----------

G. Džebas gimė 1900 m. balandžio 25 d. Firbek Cholo kaime, Jorkšyre, JK. Tėvas – Sidnis Džebas, motina – Rouz Čichester. Mokėsi Itono koledže, po to perėjo į Šv. Marijos Magdalietės koledžą Oksforde. 1929 m. susituokė su Sintija Nobl, kuri pagimdė jam sūnų Maiklą ir dvi dukteris: Vanesą, kuri ištekėjo už istoriko Hju Tomaso, bei Stelą, kuri ištekėjo už mokslininko Džoelio de Rosnejo. 

Diplomato karjerą pradėjo 1924 metais, tada jis buvo išsiųstas į Teheraną, ten susipažino su diplomatu Haroldu Nikolsonu, kurį jis vėliau paskyrė savo sekretoriumi. Po Antrojo pasaulinio karo atliko Jungtinių Tautų Parengiamosios komisijos vykdančiojo sekretoriaus funkcijas. Nuo 1945 m. spalio 24 d. iki 1946 m. vasario 2 d. laikinai vykdė JT Generalinio Sekretoriaus pareigas. 

Mirė 1996 metais Safolko mieste, JK.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Jebb, (Hubert Miles) Gladwyn, first Baron Gladwyn (1900–1996), diplomatist". *Oxford Dictionary of National Biography*. Nuoroda tikrinta 2023-02-25.  Nežinomas parametras `|lang=` ignored (pagalba)
2. ↑  „Kindred Britain". *kindred.stanford.edu*. Nuoroda tikrinta 2023-02-25.
Koordinatės: 55°5′52″ š. pl. 22°59′4″ r. ilg.﻿ / ﻿55.09778°š. pl. 22.98444°r. ilg.﻿ / 55.09778; 22.98444



| Pilies III tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Jurbarko rajonas) |
| Plotas | 0,0057 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,36 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | bevardis upelis |

**Pilies III tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Jurbarko rajone, 5 km į rytus nuo Skirsnemunės, Pilies I kaimo pietinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Nemuno intakas) 0,18 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,14 km, plotis – iki 0,055 km. Altitudė 19,3 m. Krantai apaugę medžiais, šiaurvakarinis ir rytinis krantai aukšti. Tvenkinys yra penktas iš 5 Panemunės pilies parko tvenkinių kaskados. Priešsroviui telkšo Pilies II tvenkinys, Pilies I tvenkinys ir bevardžiai 0,12 ha ir 0,27 ha tvenkinėliai. Tvenkiniai apsupa Panemunės pilį. Stūkso Panemunės pilies parkas. Į pietus eina kelias  **141**  Kaunas–Jurbarkas–Šilutė–Klaipėda . 2020 m. atlikti tvenkinių išvalymo darbai.

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Piligrimų namai Čenstakavoje
Lenkų piligrimės Vilniuje
**Piligrimas** (lot. *peregrinus* – svetys, užsienietis) – asmuo, išsiruošęs į piligriminę kelionę, norėdamas aplankyti kokią nors šventą vietą. Paskata piligriminei kelionei gali būti siekis gauti nuodėmių atleidimą, įžado vykdymas, viltis, kad tam tikroje vietoje bus išklausytos maldos, pagyta nuo ligos. Tikslas yra tam tikra šventa laikoma vieta, pvz. bažnyčia.

Antikos piligrimai
------------------

Senovėje tam tikros vietos, pvz. olos, arba šventyklos laikytos ypatingai šventomis ir buvo lankomos piligrimų. Žymiausia graikų pasaulio piligrimų lankoma vieta buvusi Efeso Artemidės šventykla.

Nuo pirmosios šventovės pastatymo viena svarbiausių pasaulio piligrimų lankomų vietų yra Jeruzalė, kuri laikoma šventu judėjų miestu. Šiais laikais miestas šventu laikomas visų trijų monoteistinių pasaulio religijų: judėjų, krikščionių ir musulmonų.

Krikščionių piligrimai vėlyvojoje Antikoje ir Viduramžiais
----------------------------------------------------------

IV a. pasklidus žiniai, kad imperatorienė Helena Jeruzalėje rado Jėzaus nukryžiavimo kryžiaus relikvijų, padaugėjo į Jeruzalę vykstančių piligrimų. Tarp jų buvo ir daug moterų, pvz. vienuolė Egerija,
pasiturinti romėnė Paula su dukterimi Eustochium, kurios priklausė šventojo Jeronimo ratui, taip pat šventoji Melanija ir jos to paties vardo senelė.

Anksčiausia rašytiniuose šaltiniuose minima krikščionių piligrimų kelionė į Šventąją Žemę vyko 333 m. sausumos keliu iš Bordo į Jeruzalę; tai yra užfiksuota Itinerarium Burdigalense, lotynų kalba parašytame kelionės vadove, kuriame nurodomi kelionės etapai. Didelę reikšmę netrukus įgavo ir apaštalų Petro ir Pauliaus palaidojimo vieta Romoje. Viduramžiais žinomiausia piligrimų lankoma vieta tapo Santjago de Kompostela.

Piligrimai ir Reformacija
-------------------------

Žymiausi Reformacijos veikėjai - Cvinglis, Kalvinas bei Martinas Liuteris nepalankiai žiūrėjo į piligrimus, siedami tai su prietarais ir paplitusia prekyba indulgencijomis. Norvegijoje priėmus liuteronybę piligrimams grėsė net mirties bausmė.

Naujųjų laikų piligrimai
------------------------

Skirtingai nuo protestantų Katalikų bažnyčia skatina piligrimines keliones. Piligrimų lankomos vietovės paprastai yra patvirtintos ir pripažįstamos Katalikų bažnyčios, nors piligrimais vadinami ir lankantys oficialiai nepripažintas vietas, pvz. Medžiugorę. Per paskutinius kelis šimtmečius svarbiomis piligrimų lankomomis vietomis tapo Lurdas ir Fatima.
**Juozas Dryja-Visockis** (1848 m. liepos 21 d. Batakių miestelyje, Tauragės apskr. – 1916 m. vasario 25 d. Oriole, Rusija) – vargonininkas, chorvedys, kompozitorius.

Biografija
----------

Muzikos mokėsi nuo pat vaikystės. Išmokęs vargonuoti, apie trejus metus vargonininkavo ir vadovavo chorui Skaudvilėje. 1871–1873 m. gyveno Peterburge ir kurį laiką mokėsi konservatorijoje, bet dėl ligos vėl grįžo į Lietuvą. 1875–1900 m. vargonininkavo ir vadovavo chorams Šeduvoje ir Joniškyje. 1900–1915 m. gyveno ir dirbo Rygoje: vadovavo Lietuvių šelpimo draugijos mišriajam chorui, moterų tarnaičių ir Rygos priemiesčių darbininkų chorams bei vokaliniams ansambliams, rengė vakarus – koncertus. Choras daugiausia dainuodavo paties vadovo sukurtas ir harmonizuotas liaudies dainas. Chorus ir ansamblius padėdavo mokyti duktė Juzė Dryja Visockaitė (1981–1928 m.). Ji turėjo gražų balsą, dainavo operetėse ir solo koncertuose, akompanavo chorui ir vokaliniams ansambliams, dalyvavo vaidinimuose. Taip pat dainavo Rygos vokaliniame sekstete, kurio repertuaras įrašytas į plokšteles. Po Pirmojo pasaulinio karo gyveno Vilniuje ir Joniškyje, dalyvavo kultūrinėje veikloje. J. Dryja-Visockis 1915 m. nuvyko į Oriolą, suorganizavo lietuvių chorą ir kurį laiką jam vadovavo. Harmonizavo ir sukūrė per 100 dainų chorams, bet išliko viena kita. Paplito jo daina „Miškas ūžia" (Maironio ž.).

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Juozas Brazaitis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1889 m. kovo 2 d.Šeduva |
| Mirė | 1945 m. rugpjūčio 28 d. (56 metai)Čikaga |
| Palaidotas (-a) | Čikaga |
|  |
| Veikla | chorvedys, vargonininkas |

**Juozas Brazaitis** (1889 m. kovo 2 d. Šeduvoje, Panevėžio apskr. – 1945 m. rugpjūčio 28 d. Čikagoje, IL, JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

Muziką pamėgo nuo mažens. Apie 1912 m. atvykęs į JAV, pas A. Pocių mokėsi vargonuoti, o pas A. Aleksį harmonijos ir fortepijono L. van Beethoveno konservatorijoje Čikagoje.

Nuo 1916 m. pradėjo vargonininkauti Rockdalyje, IL, paskui Šv. Petro ir Povilo parapijoje Westville, IL, Šv. Mykolo parapijoje Čikagoje. Visur vadovavo ir chorams. Su pertraukomis studijavo American Conservatory of Music Chicago. Iš harmonijos ir fortepijono disciplinų gavo Teachers Certificate, o vėliau Collegiate Departament diplomą. 1924 m. po visų studijų įgijo Muzikos bakalauro diplomą.

Nuo 1925 m. iki mirties buvo Aušros Vartų parapijos vargonininkas ir choro vadovas Čikagoje. Statė muzikinius veikalus, organizavo koncertus ir gegužines, dalyvavo tautiniuose renginiuose, giedojo bažnyčiose, atliko V. Niekaus mišparus ir daug kitokios bažnytinės muzikos. Buvo 1938 m. liepos 10 d. Sunset Parke vykusios parapijų chorų šventės pirmininkas ir dirigentas. Turėjo savo fortepijono ir smuiko studiją, prisidėjo prie žurnalo „Muzikos žinios" įsteigimo – 1942 m. išrinktas redaktoriumi.

Nuo 1933 m. ALRK Vargonininkų sąjungos narys, 1934 ir 1935 m. dirbo centro valdybos pirmininku, vėliau vicepirmininku. Buvo Vargonininkų sąjungos Čikagos provincijos narys ir pirmininkas. Sukūrė giesmių, choro ir solo dainų (keletas paskelbta „Muzikos žiniose"), muzikinį vaizdelį „Rūtos kvepia", spaudoje rašė įvairiais muzikos klausimais.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Juozas Dailidė** (1859 m. spalio 10 d. Barandų kaime, Sintautų valsčius, Šakių apskritis – 1909 m. rugsėjo 12 d. Sudarge, Šakių apskritis) – Romos katalikų kunigas, vertėjas, draudžiamos spaudos platintojas.

Biografija
----------

Mokėsi Seinų kunigų seminarijoje. Kunigu įšventintas 1883 m. 1883–1889 m. vikaravo Liudvinavo Šv. Liudviko bažnyčioje, vėliau Punsko Švenčiausios Mergelės Marijos Dangun Ėmimo bažnyčioje (iki 1894 m.), Slavikų Šv. Onos bažnyčia (iki 1899 m.). Platino draudžiamą katalikišką lietuvišką spaudą. 1909 m. paskirtas klebonu į Sudargą. Čia atstatė griūvančią Sudargo Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia, su parapijiečių pagalba pastatė naują kleboniją. Senojoje liko gyventi prieš jį klebonavęs knygnešys Martynas Sederevičius. 1907 m. Sudarge įkūrė „Žiburio" draugijos skyrių, biblioteką – skaityklą. Šelpė pinigais klieriką Pranciškų Būčį – būsimą vyskupą. Katalikiškos spaudos bendradarbis. Palaidotas Sudargo kapinėse.

Bibliografija
-------------

Kartu su kunigu P. Martišiumi išvertė:

* F. Coselio „Išpažintį" (1906)
* F. Coselio. Yra Dievas" (1907)
**Pačakamakas** (keč. *Pacha Kamaq* – „visatos kūrėjas") – dievas kūrėjas Peru pakrantės indėnų mitologijoje. Buvo laikomas vaisingumo teikėju, šiuo aspektu jis – aukščiausias iš dievų. Viename iš mitų teigiama, kad jo sutuoktinė – Pačamama. Kečujai Pačakamaką tapatino su Virakoča.

Anot vieno mito, Pačakamakas buvęs saulės dievo sūnus. Pačakamakas sukūręs pirmuosius vyrą ir moterį, tačiau negavęs maisto vyras miręs. Nors pirmoji moteris išgyvenusi, veltui meldusi Saulę maisto. Užuot parūpinęs jai maisto, Saulė spinduliais apvaisinęs moterį ir jai gimęs vaikas, kurį po keturių dienų užsirūstinęs Pačakamakas sukapojęs į gabalus. Pasodinti žemėn, jie virtę valgomaisiais augalais. Iš dantų išaugę kukurūzai, kaulų ir šonkaulių – manijokai ir šakniavaisiai, iš likusio kūno – daržovės ir vaismedžiai. Saulės dievas iš kūdikio virkštelės sukūręs kitą sūnų ir pavadinęs Vičama, šis užaugęs ir patraukęs kelionėn. Kol jis buvo išvykęs, Pačakamakas nužudęs Vičamos motiną ir sukūręs naują žmonių porą, kurios palikuonių ėmę sparčiai gausėti. Vičama įtūžęs ir drauge su saulės dievu pavertęs Pačakamako sukurtus žmones akmenimis, o Pačakamakas pasitraukęs į Ramiojo vandenyno gelmes. Tuo tarpu dabartiniai indėnai atsiradę iš saulės dievo nusviestų auksinio, sidabrinio ir varinio kiaušinių. Iš auksinio kiaušinio atsiradę karaliai ir vietiniai vadai, iš sidabrinio – kilmingosios moterys, o iš varinio – nekilmingi vyrai ir jų šeimos.

Žinomas ir kitas mito variantas, pagal kurį, Pačakamakas kovojęs su dievu Konu, jį įveikęs ir ištrėmęs. Kono sukurtus žmones Pačakamakas pavertęs gyvūnais ir sukūręs naują žmonių kartą, parūpinęs jiems valgomųjų augalų.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Мифы народов мира. *Пачакамак* , Ю. Е. Березкин – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
2. ↑  Steele, Richard James (2004). Handbook of Inca Mythology. ABC-CLIO, p. 223–224.
| **2Ch35** |
| --- |
| **Tipas** | įdėklinė patranka |
| **Šalis** | Rusija |
| **Gamintas** | ZID |
| **Kalibras, mm** | 14,5 |
| **Šovinys, mm** | 14,5x114 mm |
| **Šaudymo sparta, n/min.** | 10 |
| **Svoris, kg** | 29 |
| **Ilgis, mm** | 1660 |
| **Pradinis greitis, m/s** | 980 |
| **Dėtuvė** | 6 |

**2Ch35** – rusiškas 14,5 mm įdėklinis šautuvas (oficialiai vadinamas *patranka* – *вкладная унифицированная самозарядная пушка*).

Skirtas naudoti šaudymo pagrindine tanko patranka treniruotėse nenaudojant 125 mm tanko sviedinių. Įdėklinė patranka įstatoma į 125 mm tanko patrankos vamzdžio drūtgalį.

Taikymo naudojant 2Ch35 procedūros tokios pat kaip ir šaudymo 125 mm pagrindine patranka. Įdėklinės patrankos elektrinis nuleistukas maitinamas iš tanko vidinio elektros tinklo. Reikalinga 22-29 V įtampa.

Vamzdis atlaiko 6000 šūvių.

Įdėklinės patrankos naudojimas labai atpigina tankistų treniruotes.

Egzistuoja panašus čekiškas 14,5 mm įdėklinis ginklas, naudojantis tokius pačius šovinius, vadinamas „14,5 vlozna z bran vz.85" ('14,5 kalibro įdėklinis šautuvas, 85 modelis').

Nuorodos
--------

* 2X35. Вкладная унифицированная самозарядная пушка Archyvuota kopija 2009-01-25 iš Wayback Machine projekto. 2X35. Inserted unified self – loading gun
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Balsaminaceae** |
| --- |
| Paprastoji sprigė (Impatiens noli-tangere)Paprastoji sprigė (*Impatiens noli-tangere*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Spriginiai  *( Balsaminaceae)* |

 |

**Spriginiai**, arba **balzamininiai** (*Balsaminaceae*) – erikiečių eilės vienmečių ir daugiamečių žolinių augalų šeima.

Stiebai statūs, sultingi. Lapai be prielapių, pražanginiai, kartais menturiniai arba priešiniai. Žiedai pavieniai arba susitelkę pažastiniuose žiedynuose, netaisyklingi, su pentinu. Vaisius – pailga dėžutė, atsidaranti 5 sąvaromis. Dėžutė staigiai atsidaro, spirališkai susisukant tamprioms sąvaroms, ir sėklos išsvaidomos. Tuo metu girdimas savotiškas spragsėjimas.

Šeimoje 2 gentys:

* Hydrocera
* Sprigė

Dauguma rūšių paplitusių tropikuose ir subtropikuose. Lietuvoje auga viena gentis - sprigės (*Impatiens*).

Valero sprigė (*Impatiens walleriana*)
Koordinatės: 55°31′ š. pl. 21°33′ r. ilg.﻿ / ﻿55.517°š. pl. 21.550°r. ilg.﻿ / 55.517; 21.550

Miškas nuo Gailaičių apylinkių
**Šiuraičių–Bilviečio miškai** – miškų masyvas Vakarų Lietuvoje, Klaipėdos ir Šilutės rajonuose, 2 km į šiaurę nuo Švėkšnos. Priklauso Šilutės miškų urėdijai (Švėkšnos girininkijai). Apima ~17,6 km² plotą.

Masyvą sudaro Šiuraičių, Bilviečio, Skomantų ir Kalkiškės miškai. Būdingas banguotas paviršius. Dirvožemiai – velėniniai jauriniai mažai sujaurėję priesmėliai ir smėliai. Vakariniu pakraščiu teka Veiviržas su intakais Kuisiu, Santakiu ir Ašva, bei šiosios intakais Švėkšnale, Vatina, Vilnučiu.

Medynų sudėtis:

* pušynai – 74 %
* eglynai – 11 %
* beržynai – 10 %
* ąžuolynai – 3 %
* juodalksnynai – 1 %
* baltalksnynai – 1 %

Jaunuolynai sudaro 26 %, pusamžiai medynai 45 %, pribręstantys 18 %, brandūs 11 %.

Šiuraičių–Bilviečio miškuose gyvena šernai, stirnos, briedžiai, sutinkama vilkų, usūrinių šunų, lapių, kiškių, barsukų, kiaunių, bebrų, voverių, ondatrų, slankų, jerubių, tetervinų.

Vakarinis masyvo pakraštys patenka į Veiviržo kraštovaizdžio draustinį. Kalkiškės mišką kerta kelias  **193**  Kvėdarna–Švėkšna–Saugos . Prie miškų įsikūrę kaimai: Šiuraičiai, Skomantai, Jokšai, Lekiai, Bilvietis, Šarkiškiai, Pociai, Jomantai, Kalkiškė, Kalnalis, Stirpeikos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Šiuraičių–Bilviečio miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 209
| **Macrolepiota rhacodes** |
| --- |
| Šiurkščioji žvynabudė (*Macrolepiota rhacodes*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Pievagrybiniai  *( Agaricaceae)* |
| Gentis: | Žvynabudė  *( Macrolepiota)* |
| Rūšis: | Šiurkščioji žvynabudė  *( Macrolepiota rhacodes)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Šiurkščioji žvynabudė** (lot. *Macrolepiota rhacodes*, sin. *Chlorophyllum rhacodes*) – pievagrybinių (*Agaricaceae*) šeimos, žvynabudėžų (*Macrolepiota*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Spygliuočių miškai, ypač drėgni žolėti eglynai.

* **Augimo laikas**

Vasara (retai), ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Perpjovus ar perlaužus kepurėlės ir koto trama paraudonuoja.

Labai panaši į skėtinę žvynabudę, skiriasi mažesniais vaisiakūniais. Kepurėlė 10–12 cm skersmens, jauna ovališka, senesnių grybų gaubta, net plokščia, apaugusi dideliais pilkai rudais žvynais. Lakšteliai balti, senesnių – rusvi, platūs. Kotas 8–12 (15) cm ilgio, 3–4 cm storio, su rinkiu, lygus, nežvynuotas, iš pradžių baltas, vėliau šviesiai rudas, prie pagrindo sustorėjęs, bet be išnaros. Trama balta, minkšta, perlaužus, įgauna rusvą, rausvą, oranžinį atspalvį, malonaus kvapo. Sporos 8–12×6–7,5 μm, taip pat mežesnės nei skėtinės.

**Būdingi požymiai:** mažesnė už skėtinę žvynabudę, raudonuojanti trama.

Valgoma, bet ne tokia skani kaip skėtinė žvynabudė, tačiau baimintis nereikėtų, nes pagal paraudonavimą ir augavietę lengvai atpažįstama, o dėl skonio ne per blogiausias grybas. Nereta.

Suaugusio grybo kepurėlė iš viršaus

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 207 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šiurkščioji žvynabudė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Collybia confluens** |
| --- |
| Šiurkščiakotė plempė (*Collybia confluens*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Baltikiniai  *( Tricholomataceae)* |
| Gentis: | Plempė  *( Collybia)* |
| Rūšis: | Šiurkščiakotė plempė  *( Collybia confluens)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Šiurkščiakotė plempė** (lot. *Collybia confluens*, sin. *Gymnopus confluens*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, plempių (*Collybia*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Spygliuočių, lapuočių ir mišrieji miškai.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kotas taškuotas, karpotas, vaisiakūniai tamprūs, auga kupstais.

Vaisiakūniai nedideli. Kepurėlė 1–3 (5) cm skersmens, plona, tampri, gelsvai rusvos spalvos. Lakšteliai labai siauri, tankūs, gelsvi, balsvi, priaugtiniai. Kotas 5–10×0,3–0,6 cm, kremzliškas, apvalus, pasišerpetojęs, aplipęs smulkutėmis karpelėmis, pilkšvas. Trama plona, tampri, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 7–10×2,5–4 μm.

**Būdingi požymiai:** lakšteliai labai siauri, tankūs. Auga žolėtose vietose, brūzgynuose.

Dygsta grupėmis, dažnai vaisiakūniai sulipę kupstais po keliolika ar net keliasdešimt. **Nevalgoma**, labai dažna.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 131 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šiurkščiakotė plempė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Liaudies medicinos reikmenys.
**Liaudies medicina** (angl. *traditional medicine*) – medicinos žinių sistemos, kurios per ilgą laikotarpį buvo sukauptos visuomenėje ir perduodamos iš kartos į kartą. Pradėtos kaupti jau pirmykštėje visuomenėje. Liaudies medicina susidėlioja stebint ir nagrinėjant žmogaus reakciją į tam tikrus poveikius, kaip žolelių antpilai ar akupunktūra, kurios vystėsi šimtmečiais įvairiose visuomenėse iki šiuolaikinės medicinos eros. Tradiciniai vaistai apima tokias praktikas kaip žolių medicina, *ajurvedinė* medicina, akupunktūra, tradicinė Kinijos medicina, Pietų Afrikos gyventojų *Muti* ir kitos panašios kilmės medicinos žinios ir praktikos iš viso pasaulio. Liaudies mediciną tiria etnomedicina, etnobotanika ir medicinos antropologija.

Pasaulio sveikatos organizacija (WHO) apibrėžia liaudies mediciną kaip „sveikatos praktikos, metodai, žinios ir tikėjimai, panaudojantys vaistus iš augalų, gyvūnų ir mineralų, dvasinę terapiją, manualines terapijas ir pratimus, naudojamus atskirai ar kartu ligoms gydyti, diagnozuoti, ligų profilaktikai ir sveikatos palaikymui".

Afrikoje, Azijoje ir Lotynų Amerikoje liaudies mediciną naudoja kai kuriems pirminės sveikatos priežiūros uždaviniams spręsti. Pavyzdžiui, Afrikoje, iki 80 % gyventojų naudoja tradicinę mediciną pirmaeilei sveikatos priežiūrai. PSO taip pat pažymi, kad jos populiarumas didėja ir industrinėse šalyse. Pavyzdžiui, Jungtinėse Valstijose 158 milijonai suaugusiųjų naudoja papildančią mediciną (sritis, kuri apima ir tradicinę mediciną, bet yra platesnė). PSO taip pat pažymi, kad „netinkamas tradicinių vaistų ar praktikų naudojimas gali turėti neigiamų ar pavojingų padarinių" ir kad „yra būtini tolimesni tyrimai, kad būtų nustatytas efektyvumas ir saugumas" kelių praktikų ir vaistinių augalų, naudojamų liaudies medicinoje.

Lietuvoje 1992 m. leistas liaudies medicinos žurnalas „Būkime sveiki".
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Liaudies teatras** – Kaune 1924–1926 m. veikęs teatras.

Liaudies teatras vaidino Lietuvos katalikų draugijos Liaudies namuose. Teatrą iš buvusios Šaulių sąjungos teatro trupės subūrė Juozas Stanulis.

Pastatymai buvo demokratiškos pakraipos, orientuoti į valstiečius ir darbininkus, repertuarą sudarė nesudėtingos buitinės pjesės, socialinės melodramos. Liaudies teatras rengdavo koncertus, kuriuose dalyvaudavo Jono Dambrausko vadovaujamas choras „Gabija", baleto studija (vadovė Olga Iljinskaitė-Mintaučkienė).

Pastatytų spektaklių scenarijų autoriai
---------------------------------------

* Sofija Kymantaitė-Čiurlionienė,
* Dvi Moteri,
* Kazys Puida,
* Jonas Strazdas-Jaunutis,
* Bronius Laucevičius-Vargšas,
* Gabrielius Landsbergis-Žemkalnis.

Teatre dirbę režisieriai
------------------------

* Petras Kubertavičius,
* Stasys Pilka,
* Juozas Stanulis.

Teatre dirbę aktoriai
---------------------

* Elena Bindokaitė,
* Alfonsas Kernius-Kernauskas,
* Stasys Pelaitis,
* Juozas Sliesoraitis.
| Džagbubasarab. الجغبوب‎ |
| --- |
| *Džagbubo oazė 1941 m.* |
|  |
| 

DžagbubasDžagbubas

29°44′0″ š. pl. 24°31′0″ r. ilg.﻿ / ﻿29.73333°š. pl. 24.51667°r. ilg.﻿ / 29.73333; 24.51667﻿ (Džagbubas)Koordinatės: 29°44′0″ š. pl. 24°31′0″ r. ilg.﻿ / ﻿29.73333°š. pl. 24.51667°r. ilg.﻿ / 29.73333; 24.51667﻿ (Džagbubas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Libijos vėliava Libija |
| **Savivaldybė** | Butnano savivaldybė |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 2 768  |
| **Altitudė** | −15 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Džagbubas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Džagbùbas |

**Džagbubas** (arab. الجغبوب‎ = *al-Jaghbūb*) – oazė ir gyvenvietė šiaurės rytų Libijoje, Libijos dykumoje, netoli Egipto sienos, patenka į Butnano savivaldybę. Kultūriškai ir geografiškai artimesnė Sivai Egipte negu Libijos gyvenvietėms. Oazė yra 15 m žemiau jūros lygio. Svarbus karavanų kelių mazgas. Auginamos datulės, javai, vaismedžiai, įrengta drėkinimo sistema.

Džagbubo gyventojai yra berberai, tačiau jau praradę savo kalbą. Svarbus musulmonų sanusių sufijų ordino religinis centras.

Seniau Džagbube veikė sanusių teologinė mokykla, stovėjo rūmai. Iki 1925 m. oazė priklausė Egiptui, bet Libiją valdę italai sutartimi pakeitė sieną. 1931 m. italai pastatė spygliuotos vielos tvorą nuo pat Viduržemio jūros iki Džagbubo, kad atkirstų sanusių sukilėlius nuo vadovybės Egipte. 1940–1941 m. daugiau nei 3 mėnesius britai laikė apsiautę italų valdytą Džagbubą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Afrika. Antarktida. Australija. Okeanija*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Džagbùbas.
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 132
| **Borisas Šarkovasrus. *Шарков Борис Сергеевич*** |
| --- |
| Gimė | 1907 m. birželio 4 d.Baranovka, Zaporožės sritis |
| Mirė | 1967 m. rugsėjo 12 d. (60 metų)Maskva, Rusijos TFSR, SSRS |
|  |
| Veikla | partinis veikėjas |
| Partija | 1939 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1930 m. Lugansko žemės ūkio institutas, 1932 m. Kijevo žemės ūkio pedagoginis institutas |

**Borisas Šarkovas** (rus. *Шарков Борис Сергеевич*, 1907 m. birželio 4 d. Baranovkoje, Zaporožės sritis – 1967 m. rugsėjo 12 d. Maskvoje) – sovietinis partinis veikėjas.

Biografija
----------

Vaizdas:Могила партийного деятеля Бориса Шаркова.JPGBoriso Šarkovo kapas
1930 m. baigė Lugansko žemės ūkio institutą, 1932 m. Kijevo žemės ūkio pedagoginį institutą.

1940–1941 m. daugiausia Ukrainoje dirbo partijos ir spaudos darbą. 1951–1952 m. Ukrainos komunistų partijos Žitomiro srities, 1952 m. Zaporožės srities komiteto sekretorius. 1952–1956 m. SSKP CK darbuotojas. 1956 m. sausio 28 d. – 1961 m. rugsėjo 27 d. LKP CK II sekretorius, LKP CK ir CK biuro narys. 1958–1962 m. SSRS AT, 1959–1963 m. LSSR AT deputatas. Nuo 1961 m. dirbo SSRS MT.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Шарков Борис Сергеевич (Справочник по истории Коммунистической партии и Советского Союза 1898–1991)
2. ↑  Vidmantas Urbonas. *Borisas Šarkovas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. - 158

  


| Partijos politinės pareigos
 |
| --- |
| Prieš tai:**Motiejus Šumauskas** | **LKP CK II sekretorius**1956–1961 m. | Po to:**Borisas Popovas** |