recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Vytenis Junevičius** |
| --- |
| Gimė | 1958 m. liepos 28 d. (64 metai)Kaune |
| Sutuoktinis (-ė) | Dalia |
|  |
| Veikla | vadybininkas, buvęs diplomatas, politikas, Lietuvos ūkio viceministras |
|  |
| Alma mater | 1981 m. Kauno politechnikos institutas |

 **Vytenis Junevičius** (g. 1958 m. liepos 28 d. Kaune) – vadybininkas, buvęs diplomatas, politikas, Lietuvos ūkio viceministras.

Biografija
----------

Nuo 1965 m. Vytenis Junevičius mokėsi Kauno 12-oje vidurinėje mokykloje, ją baigė 1976 m. Nuo 1976 iki 1981 m. studijavo Kauno politechnikos instituto (KPI) Inžinerinės ekonomikos fakultete, nuo 1987 iki 1989 m. KPI aspirantūroje, 1982–1984 m. buvo „Vilma" mokslinio tyrimo sektoriaus inžinierius, nuo 1984 iki 1987 m. KPI asistentas, vyr. asistentas, nuo 1990 m. vyr. dėstytojas, nuo 1994 iki 1996 m. – KTU vyr. dėstytojas.

Nuo 1981 iki 1982 m. Kauno radijo gamyklos dispečeris, 1990–1991 m. – Aukščiausiosios Tarybos Ekonomikos komisijos patarėjas. Vėliau perėjo į diplomatinę tarnybą, nuo 1991 iki 1992 m. buvo LR URM Amerikos skyriaus I sekretorius, nuo 1992 m. Tarptautinių ekonominių ryšių ministerijos Investicijų skyriaus vadovas, nuo 1992 iki 1994 m. LR diplomatinės misijos prie ES patarėjas.

Nuo 1995 iki 1997 m. UAB finansų maklerio įmonės "Obligacija" direktorius, nuo 1997 iki 1998 m. LR Europos reikalų ministerijos Privatizavimo departamento direktorius, nuo 1998 iki 1999 m. Pasaulio banko konsultantas, Vilniaus senamiesčio atgaivinimo strategijos projekto konsultantas (sritis – ekonomika ir finansai) nuo 1995 m. lapkričio iki 1996 m. spalio mėn. (projekto rėmėjai – Pasaulio Banko Institucinės plėtros fondas bei Vilniaus savivaldybė), LR ūkio ministerijos Įmonių bankroto valdymo departamento direktorius iki 1999 m. birželio 18 d. nuo 1999 m. birželio 18 d. iki 2001 m. Lietuvos ūkio viceministras  (kiti tuometiniai viceministrai – Antanas Bartulis, Viktoras Valentukevičius, Gediminas Miškinis), nuo 2001 iki 2002 m. UAB „Laitenis" direktorius, nuo 2002 m. kovo mėn. šilko audinių bendrovės „Kauno audiniai" valdybos pirmininkas, nuo 2004 m. UAB „Agava" generalinis direktorius.

Vytenis Junevičius vedęs, žmona Dalia.

Šaltiniai
---------

* KKL informacija;
* „Kas yra kas" žinynas Archyvuota kopija 2021-09-22 iš Wayback Machine projekto..
| Baltakarčių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Baltakarčių piliakalnisBaltakarčių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°34′44.2″ š. pl. 25°37′24″ r. ilg.﻿ / ﻿55.578944°š. pl. 25.62333°r. ilg.﻿ / 55.578944; 25.62333Koordinatės: 55°34′44.2″ š. pl. 25°37′24″ r. ilg.﻿ / ﻿55.578944°š. pl. 25.62333°r. ilg.﻿ / 55.578944; 25.62333 |

 |
| Vieta | Utenos rajonas |
| Seniūnija | Sudeikių seniūnija |
| Aukštis | 5 m |
| Plotas | 20x14 |
| Naudotas | I tūkstantmetis pr. m. e. – I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1970 |
| Registro Nr. | AV1681 / A906 / 7078 |

**Baltakarčių piliakalnis** – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 7078; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AV1681; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A906) Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, Baltakarčių kaime, Sudeikių seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Utena – Sudeikiai pasukus link Baltakarčių, kaimo gale pasukus į kairę pietvakarių kryptimi pro senąsias kapines dešinėje ir pavažiavus 400 m, už upelio pievomis pasukus į kairę pietryčių kryptimi, už 200 m.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 20x14 m dydžio, 1,5 m iškiliu viduriu. Šiaurės vakarų šlaite, 2 m žemiau aikštelės yra trikampė 12x19 m dydžio terasa. Šlaitai nuolaidūs, 3-5 m aukščio.

Piliakalnis labai apardytas arimų. Jis dirvonuoja, šiaurės vakarų šlaite ir šiaurės rytų aikštelės dalyse auga beržai, alksniai.

Tyrimai
-------

1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Kultūrinio sluoksnio ir įtvirtinimų nepastebėta. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. – I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 1,1 ha. Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 859000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Gaigalių piliakalnis (Utena) 3,5 km | Šeimyniškių piliakalnis 8,5 km  Užpalių piliakalnis 5,5 km | Maneičių piliakalnis 5 km |  |
| Varniškių piliakalnis (Anykščiai) 14 km |  | Bajoriškių piliakalnis 9 km |
| Šiaudinių piliakalnis 9 km | Nolėnų piliakalnis 3 km | Vaikutėnų piliakalnis 6,5 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 36 (Nr. 63)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.322
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 212–213.
* Gintautas Zabiela. Piliakalniai // Utenos krašto enciklopedija. Vilnius, 2001. p. 45.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Baltakarčiai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Sužadinta būsena** arba **sužadintos būsenos lygmuo** arba **sužadintas lygmuo** – sistemos (elektrono, branduolio, atomo, molekulės ar nanokristalo) energijos lygmuo, kuriame sistemos energija yra didesnė nei pagrindiniame lygmenyje.

Kad sistema patektų į sužadintą būseną, reikia, kad ji sugertų tokį energijos kvantą, kurio energija lygi sužadinto ir pagrindinio lygmenų energijos skirtumui. Sužadinta būsena trunka neilgai (ilgai trunkančios vadinamos metastabiliomis) ir sistema vėl patenka į pagrindinę būseną pati (spontaniškai) arba sąveikaudama su dar vienu energijos kvantu (priverstinai). Pereidama iš sužadintos į pagrindinę būseną, sistema išspinduliuoja tokios pat, kaip ir sugertos, energijos kvantą.

Iš sužadintos būsenos priverstinai išėjęs elektronas išspinduliuoja tokios pat poliarizacijos, energijos, fazės ir krypties fotoną (kitaip tariant koherentinę šviesą), kaip ir būseną pakeisti privertęs fotonas. Dėl šios priežasties lazeriai spinduliuoja monochromatinę šviesą.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Pagrindinė būsena
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Hylobates lar** |
| --- |
| Baltarankis gibonas (Hylobates lar)Baltarankis gibonas (*Hylobates lar*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Primatai  *( Primates)* |
| Šeima: | Gibonai  *( Hylobatidae)* |
| Gentis: | Gibonai  *( Hylobates)* |
| Rūšis: | Baltarankis gibonas  *( Hylobates lar)* |

 |
| Binomas |
| ***Hylobates lar***Linnaeus, 1771 |

**Baltarankis gibonas** (lot. *Hylobates lar*, angl. *White-handed Gibbon*, vok. *Weißhandgibbon*) – gibonų (*Hylobatidae*) šeimos primatas. Abi lytys labai panašios ir sunkiai atskiriamos. Kailis nuo juodos iki smėlio spalvos. Rankos ir pėdos baltos. Gyvena medžiuose ir retai nulipa ant žemės. Turėdamas ilgas rankas lengvai ir greitai karstosi šakomis. Monogamai. Minta vaisiais, taip pat lapais, pumpurais ir vabzdžiais. Nėštumas trunka 7 mėnesius. Gimdo vieną jauniklį. Lytiškai subręsta apie 8 metų. Gyvena iki 25 metų.

Paplitęs tropiniuose miškuose pietvakarių Kinijoje (Junanis), Tailande, Malaizijoje, taip pat Sumatroje. Tai viena iš dažniausiai zoologijos soduose aptinkamų primatų rūšių.

Žinomi penki porūšiai.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baltarankis gibonas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Suzdalė*Суздаль* |
| --- |
|              |
| *Miesto vaizdas* |
|  |
| 

SuzdalėSuzdalė

56°25′16″ š. pl. 40°26′56″ r. ilg.﻿ / ﻿56.42111°š. pl. 40.44889°r. ilg.﻿ / 56.42111; 40.44889﻿ (Suzdalė)Koordinatės: 56°25′16″ š. pl. 40°26′56″ r. ilg.﻿ / ﻿56.42111°š. pl. 40.44889°r. ilg.﻿ / 56.42111; 40.44889﻿ (Suzdalė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Vladimiro sritis Vladimiro sritis |
| **Rajonas** | Suzdalės rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 9 749  |
| **Plotas** | 15 km² |
| **Tankumas** (2017) | 650 žm./km² |
| **Altitudė** | 115 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Suzdalė |

**Suzdalė** (rus. *Суздаль*) – Rusijos miestas Vladimiro srityje, prie Kamenkos upės, 26 km nuo srities sostinės Vladimiro. Svarbus istorinis miestas, priklausantis Rusijos aukso žiedui. Viduramžiais buvo Suzdalės kunigaikštystės centras. Miestą juosė siena, kuri išliko iki šių dienų. Yra išlikusių cerkvių ir kitų pastatų, kurie mena miesto istoriją.

Istorija
--------

Miestas pirmą kartą paminėtas 1027 m. Iki 1157 m. buvo kunigaikštystės sostine, o ją perkėlus į Vladimirą miesto reikšmė sumenko.

1238 m. miestą buvo užėmęs Čingischano karvedys (Batijus). Batijaus kariuomenė nusiaubė kraštą, o Suzdalės miestą sudegino. 1445 m. netoli miesto vyko kautynės tarp rusų ir totorių. Nuo 1796 m. Vladimiro gubernijos Suzdalės apskrities centras.

Galerija
--------

* Elijaus cerkvėElijaus cerkvė
* Švč. Dievo Motinos Gimimo soborasŠvč. Dievo Motinos Gimimo soboras
* Miesto rotušėMiesto rotušė
* Aleksandro vienuolynasAleksandro vienuolynas
* Švč. Dievo Motinos Užtarytojos vienuolynasŠvč. Dievo Motinos Užtarytojos vienuolynas
* Eutimijaus vienuolynasEutimijaus vienuolynas

Taip pat skaitykite
-------------------

* Suzdalės kunigaikštystė;

Nuorodos
--------

* Miesto svetainė
*Kitos reikšmės – Raistas (reikšmės).*
Juodalksnių raistas
**Raistas** (*lieknas, pjaunis*) – klampi, medžiais ir krūmais apaugusi pelkė. Susidaro nederlingose žemapelkėse. Auga nenašūs medynai – daugiausia viksviniai beržynai, kuriems būdingi plaukuotieji beržai, taip pat juodalksnynai su eglėmis, kartais pušimis. Medžiai auga ant didelių kupstų, tarp kurių stovi vanduo, purvo klampynės.

Beržų raistas
Pomiškyje vyrauja eglės, beržai, juodalksniai, kirtavietėse – juodalksniai ir beržų atžalos. Trakas retokas, ant kupstų auga šaltekšniai, šermukšniai, tarpkupsčiuose – karklai. Žolių ir samanų danga mozaikiška: tarpkupsčiuose auga viksvos, paparčiai, siauralapiai lendrūnai, sidabražolės, pasitaiko kiminų, ant kupstų – mėlynės, kiškiakopūsčiai ir žaliosios samanos. Dirvožemiai – mezotrofiniai žemapelkės durpžemiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Rai̇̃stas*. Lietuvių kalbos žodynas, T. I–XX, 1941–2002: elektroninis variantas. Vilnius: Lietuvių kalbos institutas, 2005 (atnaujinta versija, 2017). – www.lkz.lt.
2. ↑  Stasys Karazija. *Raistas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIX (Pre-Reu). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
| Erika Marozsan |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas |  |
|  |
| Gimė | 1972 m. rugpjūčio 3 d. (49 metai)  Ujfehertas |
|  |
| Šalis |  Vengrija |
|  |  |
| Išsilavinimas | Budapešto teatro ir kino akademija (1995) |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
| Aktyvumo metai | 1989– |
| Užsiėmimas | aktorė |
| Žymesni vaidmenys |
| Chaja Vilniaus getas (2006 m.) |
|  |
|  |

**Erika Marožan** (veng. *Erika Marozsán*; g. 1972 m. rugpjūčio 3 d. Ujfeherte) – vengrų aktorė.

Biografija
----------

Erika yra baigusi Budapešto teatro ir kino akademiją 1995 m. Prieš tai ji mokėsi groti fortepionu ir lankė šokių mokyklą.

Būdama 17, ji debiutavo TV filme „Béketárgyalás, avagy az évszázad csütörtökig tart". 2006 m. ji atliko pagrindinį moters – žydaitės Chajos – vaidmenį Audriaus Juzėno filme Vilniaus getas (Erikos močiutė iš motinos pusės buvo žydė)
.

Kiti žymesni Erikos vaidmenys: JAV TV trileris „Sniper 2" (su Tom Berenger) (2002), drama „Feast of Love" (su Morgan Freeman) (2007), veiksmo filmas „Hercules" (su Dwayne Johnson) (2014). 

2001 m. sukurtas JAV ir Vengrijos trumpo metražo filmas „One Day Crossing", kuriame Erika atliko pagrindinį vaidmenį, buvo nominuotas Oskarui.

Dalinė filmografija
-------------------

* Sniper 2 (2002)
* Vilniaus getas (2006)
* Feast of Love (2007)
* Jude Suss: Rise and Fall (2010)
* Sources of Life (2013)
* Hercules (2014)

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Erika Marozsan** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis

Šaltiniai
---------

1. ↑  www.empireonline.com
| Sušaslenk. *Susz* |
| --- |
|        |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

SušasSušas

53°43′19″ š. pl. 20°14′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.72194°š. pl. 20.23333°r. ilg.﻿ / 53.72194; 20.23333﻿ (Sušas)Koordinatės: 53°43′19″ š. pl. 20°14′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.72194°š. pl. 20.23333°r. ilg.﻿ / 53.72194; 20.23333﻿ (Sušas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Varmijos Mozūrų vaivadija Varmijos Mozūrų vaivadija |
| **Apskritis** | Ylavos apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 5 610  |
| **Plotas** | 6,6 km² |
| **Tankumas** (2006) | 850 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Sušas |

**Sušas** (lenk. *Susz*, vok. *Rosenberg in Westpreußen*) – miestas šiaurės Lenkijoje, (Varmijos Mozūrų vaivadija, Ylavos pavietas), Ylavos ežeryno kraštovaizdžio parke, greta Sušo ežero, prie kelio Ylava-Malborkas, 18 km į šiaurę nuo Ilavos. Sušo valsčiaus centras. 5600 gyventojų (2004 m.)

Istorija
--------

Apylinkėse iki atsikraustant Vokiečių ordinui gyveno Kulmo žemės prūsai. Miestas pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėtas 1315 m. kai jau turėjo Pomezanijos kapitulos pastatytą miesto sieną su trimis vartais ir 17 bokštų. Nuo 1454 m. priklausė Prūsijos miestų sąjungai. 1945 m. Raudonoji armija sugriovė apie 60 % miesto pastatų.

Architektūra
------------

Sušo Šv Antano bažnyčios altorius
Šv. Antano bažnyčios empora
Išlikusi 1330 m. statyta Šv. Antano bažnyčia, prie kurios buvo Pomezanijos kapitulos rezidencija. Bažnyčia nukentėjo per 1414 m. Lenkijos-Vokiečių ordino karą. Perstatyta 1550 m. reformacijos laikotarpiu bažnyčia naudojosi protestantai. Apie 1660 m. atnaujintas vakarinis fasadas, pagrindinis altorius, 1607–1609 m. ambona ir empora pertvarkyti renesanso – baroko stiliumi. Nuo 1945 m. bažnyčią vėl perėmė katalikai. 1971 m. restauruota bažnyčios polichromija.

Išlikę miesto sienos fragmentai. Parke prie Sušo ežero yra archeologijos paminklas – prūsų piliakalnis. Parke atnaujinti želdiniai, vėl veikia kelis dešimtmečius tylėjęs senasis fontanas.

1868 m. pastatyta sinagoga nacių okupacijos metais buvo išniekinta. Po Antrojo pasaulinio karo joje veikė kultūros centras. 2001 m. pastatas grąžintas Lenkijos žydų bendruomenei, bet stovi nenaudojamas.

Transportas
-----------

Suše susieina automobiliniai keliai:

* DK515 Dzierzgonė – Sušas
* DK521 Ylava – Prabutai

Miestą kerta geležinkelis Varšuva – Gdanskas

Nuorodos
--------

* Savivaldybės svetainė
| **Pinus albicaulis** |
| --- |
| Baltakamienė pušis (*Pinus albicaulis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Pušūnai  *( Pinophyta)* |
| Klasė: | Pušainiai  *( Pinopsida)* |
| Šeima: | Pušiniai  *( Pinaceae)* |
| Gentis: | Pušis  *( Pinus)* |
| Rūšis: | Baltakamienė pušis  *( Pinus albicaulis)* |

 |

**Baltakamienė pušis** (*Pinus albicaulis*) – pušinių šeimai (*Pinaceae*) priklausanti spygliuočių medžių rūšis. Paplitusi JAV ir Kanados vakaruose: Uoliniuose, Kaskadiniuose, Pakrantės kalnuose, atskiruose kalnų masyvuose Kalifornijoje ir Nevadoje.

Aukštis iki 21 m, kamieno skersmuo iki 150 cm. Kamienas status arba išsikraipęs, laja kūgiška, vėliau nereguliariai išsišakojusi. Žievė balkšvai pilka, iš toli atrodo balta; senstant aižėja į plokšteles. Spygliai 3-7 cm ilgio, 1-1,5 mm pločio, susitelkę po 5. Vyriški kankorėžiai iki 10-15 mm ilgio, raudoni. Moteriški Kankorėžiai kiaušiniški, pilki ar tamsiai purpuriniai, 4-8 cm ilgio, patys neprasiveria (juos išaižo ir sėklas išbarsto gyvūnai). Sėklos 7-11 mm ilgio, be skristuko, valgomos.

Baltakamienė pušis labai ilgaamžė, gali augti virš 1000 metų. Medis auga kalnuose, 1300-3700 m aukštyje, kartais sudaro medžių liniją. Pušies sėklos nuo seno vartojamos indėnų sališų. Iš jų gaminti miltai.

* Labai senos pušies liekanosLabai senos pušies liekanos
* Motriški kankorėžiaiMotriški kankorėžiai
* Augavietė KalifornijojeAugavietė Kalifornijoje

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baltakamienė pušis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑
| **Erikas Laiconas** |
| --- |
| Gimė | 1928 m. birželio 11 d.Bliūdžiai, Nemunėlio Radviliškio valsčius |
| Mirė | 2008 m. sausio 28 d. (79 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) |  Eigulių kapinės |
| Tautybė | lietuvis |
| Vaikai | Erikas |
|  |
| Veikla | Lietuvos Evangelikų Liuteronų bažnyčios kunigas, pamokslininkas, esperantininkas. |
|  |
| Alma mater | 1947–1948 m. Kauno valstybinis universitetas, 1948–1953 m. Lietuvos žemės ūkio akademijoje. |

**Erikas Laiconas** (1928 m. birželio 11 d. Bliūdžiuose, Nemunėlio Radviliškio valsčiuje – 2008 m. sausio 28 d. Kaune) – Lietuvos Evangelikų Liuteronų bažnyčios kunigas, pamokslininkas.

Biografija
----------

1933–1937 m. mokėsi Jasiškių (Biržų raj.) pradžios mokykloje, 1937–1939 m. Nemunėlio Radviliškio pradžios mokykloje, 1939–1947 m. Biržų gimnazijoje. 1947–1948 m. studijavo Kauno valstybiniame universitete, 1948–1953 m. Lietuvos žemės ūkio akademijoje (LŽŪA).

1950–1952 m. LŽŪA Melioracijos katedros laborantas. 1953 m. Valstybinio projektavimo instituto Elektrifikacijos skyriaus vyr. technikas. 1953–1959 m. LŽŪA Melioracijos katedros asistentas, vyr. dėstytojas. 1969–1989 m. VŪPI grupės vadovas, Techninio skyriaus vyriausias specialistas. 1990–1991 m. UAB „Darna" kelionių ir ekskursijų vadovas.

1994–1996 m. studijavo teologiją Klaipėdos universitete. Įšventintas į diakonus ir paskirtas tarnauti Biržų evangelikų liuteronų parapijoje. 1998 m. gegužės 21 d. ordinuotas į kunigus. Aptarnavo Alkiškių, Žeimelio ir Biržų latvių evangelikų liuteronų parapijas. Palaidotas Kaune, Eigulių kapinėse.

### Esperantininkas

E. Laiconas buvo esperanto kalbos mylėtojas, Tarptautinės krikščionių esperantininkų lygos (KELI) atstovas Lietuvoje, Esperanto misijos vadovas Baltijos šalyse, Esperanto Biblijos studijos vadovas Kaune, Kauno profesinių sąjungų kultūros rūmų esperantininkų klubo pirmininkas, Lietuvos esperantininkų asociacijos Mokslinės – techninės sekcijos vadovas. Tarptautinių kongresų dalyvis. Veisiejuose (1998 m.), Liepojoje (1999 m.) vedė ekumenines pamaldas esperanto kalba, Alkiškių ir Žeimelio parapijose vedė pamaldas latvių kalba, taip pat ir Kauno bei Kėdainių parapijose.

Iš latvių kalbos išvertė A. Skrodelio knygelę „Kas yra Šv. Vakarienė", keletą straipsnių, taip pat V. Plute-Olevas „Krikščioniškos bendruomenės istorijos pasakojimus". Išleido knygą „Alkiškių evangelikų liuteronų parapija". Leido metraštį, skirtą parapijos reikalams, leidinėlį esperanto kalba „Litovia Kristano" ir kitus smulkius leidinius. Parengė spaudai knygas „Liuteronų atsiradimas Lietuvoje", „Martino Liuterio gyvenimo momentai laikinų pinigų banknotuose", „Kauno evangelikų liuteronų parapija".

Nuorodos
--------

* Biografija
| Eritritolis |
| --- |
|  |
| Sisteminis (IUPAC) pavadinimas |
| CAS numeris | [10030-58-7] |
| Cheminė formulė | C4H10O4 |
| Molinė masė | 122,12 g/mol |
| SMILES | C(C(C(CO)O)O)O |
|
| Rūgštingumas (p*Ka*) |  |
| Bazingumas (p*Kb*) |  |
| Valentingumas |  |
| Fizinė informacija |
| Tankis |  |
| Išvaizda |  |
| Lydymosi t° | 121 °C |
| Virimo t° | 329-331 °C |
| Lūžio rodiklis (*n*D) |  |
| Klampumas |  |
| Tirpumas H2O |  |
| Šiluminis laidumas |  |
| log P |  |
| Garavimo slėgis |  |
| kH |  |
| Kritinis santykinis drėgnumas |  |
| Farmakokinetinė informacija |
| Biotinkamumas |  |
| Metabolizmas |  |
| Pusamžis |  |
| Pavojus |
| MSDS |  |
| ES klasifikacija |  |
| NFPA 704 |  |
| Žybsnio t° |  |
| Užsiliepsnojimo t° |  |
| R-frazės |  |
| S-frazės |  |
| LD50 |  |
| Struktūra |
| Kristalinė struktūra |  |
| Molekulinė forma |  |
| Dipolio momentas |  |
| Simetrijos grupė |  |
| Termochemija |
| Δf*H*~~o~~298 |  |
| Giminingi junginiai |
| Giminingi |  |
| Giminingi junginiai |  |
| Giminingos grupės |  |

**Eritritolis** – natūralus cukraus alkoholis (poliolis). Naudojamas maisto pramonėje kaip drėkiklis ir saldiklis. Europoje žymimas maisto priedo numeriu **E968**.

Eritritolis pasižymi mažu kaloringumu (0,24 kcal/g), saldžiu skoniu (maždaug trečdaliu mažiau saldžiu nei cukrus), turi nestiprų šaldantį (panašų į mėtos) efektą. Nedideliais kiekiais randamas daugelyje vaisių ir fermentuotų produktų, kaip kad vyne, sūryje, aluje, sojų padaže ir pan. Pramoniniu būdu gaminamas fermentuojant gliukozę mielių ar kitų mikroorganizmų pagalba. Naudojamas įvairių gaminių (saldumynų, kramtomosios gumos, gaiviųjų gėrimų) saldinimui, konsistencijos formavimui ir kitokiais tikslais.

Eritritolis neveikia gliukozės kraujyje ar insulino lygio.

Naudojamas maisto pramonėje nuo paskutinio XX a. dešimtmečio, iš pradžių Japonijoje ir JAV. Europoje jo saugumas ir leidimas naudoti buvo patvirtintas 2006 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ruth Winter. *A Consumer’s Dictionary of Food Additives, 7th Edition.*Random House LLC, 2009, p. 218
**Erika Budavaitė-Mackelienė** (g. 1943 m. gegužės 3 d. Ližikuose, Joniškio rajonas) – Lietuvos choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija
----------

Nuo 1944 m. su tėvais gyveno ir mokėsi Pasvalyje. 1960–1964 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume (dėst. Edmundas Sapranavičius). 1974–1979 m. neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dėst. R. Pupelio klasė).

1964–1967 m. Troškūnų kultūros namų meno vadovė ir vidurinės mokyklos muzikos mokytoja, kultūros namuose suorganizavo mišrųjį chorą. 1967–1974 m. Viešintų vidurinės mokyklos muzikos mokytoja ir moksleivių chorų vadovė. 1974–1987 m. Kupiškio rajoninių kultūros namų meno vadovė. 1974–1977 m. vaikų muzikos mokyklos mokytoja, 1977–1980 m. vidurinės mokyklos muzikos mokytoja ir vaikų choro vadovė, vėliau Antašavos aštuonmetės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja.

Nuo 1987-2009m. Kupiškio vaikų muzikos mokyklos direktorė ir vaikų chorų vadovė – parengė juos 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje, 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei. 2006 m. paruoštas solistas L. Kudijanovas tapo Lietuvos televizijos vaikų ir moksleivių "Dainų dainelės" laureatas.

Be pedagoginio ir administracinio darbo, nuolat dirbo su suaugusiųjų chorais bei vokaliniais ansambliais. 1974–1992 m. vadovavo Kupiškio kultūros namų ir medicinos darbuotojų moterų chorui „Kūpa" (1986 m.). Kolektyvą parengė penkioms respublikinėms dainų šventėms Vilniuje, chorų sąskrydžiams Šiauliuose, įvairiuose konkursuose pelnė su juo prizinių vietų, koncertavo Latvijoje, Baltarusijoje ir Bulgarijoje (1987 m.). Choras išpopuliarino daug lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių. 1977–1989 m. vadovavo Kupiškio miškų ūkio etnografiniam ansambliui ir tarpkolūkinės statybos organizacijos mišriajam chorui. Ir šie kolektyvai buvo respublikinių konkursų prizininkai.

E. Mackelienė – Kupiškio rajono dainų švenčių organizatorė ir vyr. dirigentė, 1979 m. Anykščių zonos dainų švenčių dirigentė, Kupiškio rajono muzikos mokytojų metodinės komisijos pirmininkė. 1984 m. ji apdovanota Kultūros žymūno ženklu. 1996 m. suteikta II vadovo kvalifikacinė kategorija. 2004 m. Respublikos švietimo ir mokslo ministerijos padėka už ilgametį, nuoširdų, kūrybinį ir vadybinį darbą. 2005 m. išrinkta Kupiškio raj. "Metų Kupiškėnas - pedagogas". 2006 m. seimo pirmininko pavaduotojo padėka už ilgametę prasmingą veiklą vadovaujant Kupiškio muzikos mokyklai. 2006 m. Panevežio apskrities viršininko administracijos padėka už gerus ugdomojo darbo rezultatus. 2009 m. Kupiškio raj. savivaldybės mero įsakymu apdovanota ženklu "Už nuopelnus" profesinėje ir visuomeninėje veikloje Lietuvos vardo tūkstantmečio ir Kupiškio miesto 480 metų jubiliejaus proga. Pagarbos raštai Kupiškio raj. savivaldybės , kultūros ir švietimo skyriaus už kruopštų vadybinį darbą, iniciatyvią metodinę veiklą, moksleivių meninį ugdymą ir daugelį kt.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
| **Pseudibis davisoni** |
| --- |
| Baltapetis ibis (*Pseudibis davisoni*) 2014 metais Indonezijoje išleistas pašto ženklas |
| Apsaugos būklė |
| Grėsmingai nykstantys  (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Gandriniai paukščiai  *( Ciconiiformes)* |
| Šeima: | Ibiniai  *( Threskiornithidae)* |
| Gentis: | Didieji ibiai  *( Threskiornis)* |
| Rūšis: | Baltapetis ibis  *( Pseudibis davisoni)* |

 |
| Binomas |
| ***Pseudibis davisoni***Hume, 1875 |

**Baltapilvis ibis** (*Pseudibis davisoni*) – ibinių (*Threskiornithidae*) šeimos paukštis.

Išvaizda
--------

Mažesnis už baltąjį gandrą. Kūno ilgis 75 – 85 cm. Patinai stambesni už pateles, jų snapai ilgesni. Plunksnų danga rudai juodos spalvos. Sparnai ir uodega mėlynai juodos spalvos, žvilgantys. Galva plika, tamsi. Aplink smakrą ir sprandą plikos žydrai baltos odos „apykaklė". Kojos raudonos. Rainelė oranžiniai raudona. Snapas ilgas, šiek tiek išlenktas į apačią, gelsvai pilkos spalvos.
Jauniklių plunksnų danga pilkai ruda. Ant melsvai balto pakaušio yra rudų plunksnų kuokštas. Rainelė pilkai ruda, kojos šviesiai gelsvos, pėdos baltos.

Paplitimas
----------

Aptinkamas Kambodžos šiaurėje ir rytose, Vietnamo ir Laoso pietuose ir Kalimantano rytuose.

Biologija
---------

Biotopas – ežerai, tvenkiniai, pelkės, lėtai tekantys upeliai, šlapynės ir ryžių laukai.
Aktyvus dieną. Minta vabzdžiais, sraigėmis, kirmėlėmis, lervomis, buožgalviais, smulkiais vėžiagyviais, driežais, smulkiais žinduoliais ir paukščiais. Grobio ieško pavieniai arba nedidelėmis grupėmis.

Veisiasi pavieniai. Lizdą krauna medžiuose, 5 – 10 metrų aukštyje. Dėtyje 2- 4 kiaušiniai.

Apsaugos būklė
--------------

Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos duomenimis yra grėsmingai nykstanti rūšis. populiacijoje yra 670 suaugusių individų.
Populiacijos mažėjimo priežastys: miškų kirtimas, šlapynių sausinimas ir medžioklė.
Rūšies apsaugos priemonės:

* Indonezijoje, Mianmare, Rytų Malaizijoje yra paskelbtas saugomu paukščiu.
* Kambodžos ornitologai, kartu su vyriausybe, remia paukščio populiacijos (70 individų) Vakarų Siem Pange apsaugą.
* Laoso ir Vietnamo vyriausybės kontroliuoja ginklų savininkus.

Šaltiniai
---------

1. ↑   „Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos raudonasis sąrašas - Pseudibis davisoni". Pasaulinė gamtos apsaugos organizacija. anglų k.

Nuorodos
--------

* Wildscreen Arkive. White-shouldered ibis (Pseudibis davisoni) Archyvuota kopija 2018-02-12 iš Wayback Machine projekto. anglų k.
* Edge of existence. White-shouldered Ibis. anglų k.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baltapetis ibis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Erika Zulanienė** |
| --- |
| Gimė | 1935 m. birželio 30 d.Telšiai |
| Mirė | 2019 m. gruodžio 9 d. (84 metai)Klaipėda |
|  |
| Veikla | spaudos ir radijo žurnalistė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Erika Zulanienė** (1935 m. birželio 30 d. Telšiuose – 2019 m. gruodžio 9 d. Klaipėdoje) – Lietuvos spaudos ir radijo žurnalistė.

Biografija
----------

Nuo 1957 m. Vilniaus universitete studijavo žurnalistiką. 1963 m. pradėjo dirbti Lietuvos valstybiniame radijo ir televizijos komitete, ruošė laidas moksleiviams, jaunimui, šeimai. 1972–1975 m. laikraščio „Tiesa" korespondentė Havanoje. 1975–1979 m. vėl dirbo Lietuvos valstybiniame radijo ir televizijos komitete. 1979 m. išvyko į Klaipėdą. Dirbo Gargžduose Klaipėdos rajono radijo redaktore. Kartu rengė reportažus Lietuvos radijui iš Klaipėdos rajono, bendradarbiavo Klaipėdos krašto ir šalies spaudoje. Rašė apie rajono gyvenimą, rengė reportažus daugiausia buities, kultūros temomis.

Bibliografija
-------------

* Gargždų krašto žmonės tūkstantmečių sandūroje. - Kaunas: Judex, 2004. - 105 p.: iliustr. - ISBN 9955-581-19-0

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 575 psl.
| **Erikas Mačiūnas** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. rugsėjo 9 d.Klaipėda, Lietuvos TSR |
|  |
| Veikla | politikas |

**Erikas Mačiūnas** (g. 1955 m. rugsėjo 9 d. Klaipėdoje) – medikas, politikas.

Biografija
----------

1979 m. baigė medicinos studijas Vilniaus universitete, turi higienos, sanitarijos gydytojo epidemiologo išsilavinimą. 1997–2010 m. vadovavo Valstybiniam aplinkos sveikatos centrui.

2010–2012 m. buvo Valstybinės visuomenės sveikatos priežiūros tarnybos prie Sveikatos apsaugos ministerijos direktoriaus pavaduotojas, 1996–1997 metais – šios tarnybos direktorius. 2012 m. dirbo Valstybiniame psichikos sveikatos centre vyriausiuoju specialistu.Taip pat yra dirbęs Sveikatos apsaugos ministerijos Respublikiniame specializuotame higienos centre, Vidaus reikalų ministerijos Sanitarijos epidemiologijos stotyje, Respublikinės sanitarijos epidemiologijos stotyje, Vilniaus rajono sanitarijos epidemiologijos stotyje. 2013 m. sausį paskirtas Lietuvos Respublikos sveikatos apsaugos ministerijos viceministru, tačiau 2014 m. lapkritį pasitraukė iš šių pareigų.

Nuorodos
--------

* Sveikatos apsaugos viceministru tapo E. Mačiūnas Archyvuota kopija 2013-01-10 iš Wayback Machine projekto.
* Sveikatos apsaugos viceministras Erikas Mačiūnas traukiasi iš pareigų
* Susiję straipsniai www.delfi.lt
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Utmanas ibn al-Afanas** (kai kuriuose šaltiniuose - **Osmanas ibn Afanas**) - vienas iš pirmųjų Mahometo šalininkų ir jo žentas. Trečiasis musulmonų kalifas, valdęs 644−656 m. tačiau sumanumu nusileidęs savo pirmtakams Abu bakrui ir Umarui ibn al-Katabui. Jo politika, kaltinama nepotizmu, paskatino sukilimą, per kurį jis pats buvo nužudytas.

Utmaną ibn al-Afaną kalifu išrinko šeši Pranašo bendražygiai. Jis buvo silpnesnio charakterio nei ankstesnieji kalifai, tačiau per pirmuosius šešerius jo valdymo metus musulmonų bendruomenė (*umma*) ir toliau klestėjo. Sumanaus valdymo dėka musulmonai užkariavo naujų teritorijų: atkariavo Kiprą iš Bizantijos, Šiaurės Afrikoje jų pajėgos pasiekė Tripolį, Rytuose užėmė didelę dabartinės Armėnijos dalį, musulmonų valdžią įtvirtino iki pat Okso upės Irane, Herato Afganistane ir Sindo Indijoje.

Nepaisant šių pergalių, tarp karių augo nepasitenkinimas dėl pasikeitusio gyvenimo: per keletą metų jie iš klajoklių tapo profesionaliais kariais. Vasarą leisdavo kariaudami, žiemą - gyvendami įgulos miestuose. Dėl padidėjusių atstumų karo žygiai pareikalaudavo labai daug jėgų, o grobis būdavo mažesnis. Utmanas buvo ypač nepopuliarus Kūfoje ir Fustate, nes ir toliau draudė karvedžiams bei turtingiausioms Mekos šeimoms kurti privačius ūkius tokiose šalyse kaip Iranas. Umma taip pat piktino ir tai, jog Utmanas, suteikdamas garbingiausius postus, neteikė pirmenybės Medinos musulmonams. Korano deklamuotojams nepatiko reikalavimas įgulos miestuose naudoti vienintelę šventojo teksto versiją.

656 metais nepasitenkinimas virto maištu. Grupė arabų kareivių iš Fustato sugrįžo į Mediną reikalauti savo teisių. Nesulaukę dėmesio, užpuolė Utmano būstą, įsilaužė ir jį nužudė. Maištininkai naujuoju kalifu paskelbė Mahometo pusbrolį Ali ibn Abi Talibą, kuris nepritarė nei Umaro, nei Utmano politikai ir rėmė kareivių teises prieš centrinę valdžią.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Šankelai** (gez. ሻንቅላ *šānḳillā*) – tradiciškai apibrėžiama smulkių tautų grupė, gyvenanti dabartinės Etiopijos vakariniame pakraštyje (Benišangul-Gumuzo regionas) ir gretimose teritorijose Sudane. Tai – apibendrinantis ir paniekinančią reikšmę turintis egzonimas, naudotas Etiopijos kalnyno gyventojų (habešų) įvardinti kultūriškai „žemesnes" tautas, gyvenusias į vakarus. Termino etimologija nėra aiški.

Tautų gyvenamas regionas įsiterpęs tarp Nubijos (šiaurės vakaruose) ir Etiopijos (pietryčiuose). Per jį dvi šios afrikinės civilizacijos vykdė tarpusavio prekybą ir mainus. Regionui būdingas savanų klimatas, didžiausia upė – Mėlynasis Nilas. Gyvenimo būdas iki dabar išlieka daugiau pastoralistinis. Istoriškai čia nesusiformavo politiniai junginiai, o tautos buvo kolonizuotos XIX a. pabaigoje plečiantis Etiopijos imperijai.

Yra didžiulė lingvistinė įvairovė: dauguma tautų kalba smulkiomis arba izoliuotomis kalbomis, kurios sąlyginai apjungiamos į Nilo-Saharos makrošeimą. Svarbiausios tautos yra bertai, gumuzai, kvamai, šabai, šitai, udukai ir kt. Taip pat gyvena omotų kalbomis kalbančių tautų: bambasiai, hozai, seziai, ganzai, borai, anfilai.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Etiopijos tautos |
| --- |
|  |
| Semitai (habešai) | 
 Amharai **·**  Argobai **·**  Džeberčiai **·**  Guragiai **·**  Harariai **·**  Silčiai **·**  Tigrajai **·**  Zajai |  |
|  |
| Kušitai | 
 Afarai **·**  Agavai (Aviai **·**  Kemantai **·**  Chamtai) **·**  Dasanahai **·**  Gabrai **·**  Hadijai **·**  Irobai **·**  Kambatai **·**  Konsai **·**  Oromai **·**  Sahai **·**  Sidamai **·**  Somaliai **·**  Tsamai **·**  Verdžiai |
|  |
| Omotai | 
Arboriai **·**  Banai **·**  Basketai **·**  Čarai **·**  Čebai **·**  Dantai **·**  Daurai **·**  Diziai **·**  Dorziai **·**  Gamai **·**  Gedeo **·**  Hamarai **·**  Jemai **·**  Kafai **·**  Koriai **·**  Maliai **·**  Šinašai **·**  Velaitai |
|  |
| Rytų Sudano tautos | 
Anuakai **·**  Bariai **·**  Murliai **·**  Nuerai **·**  Njangatomai **·**  Surmai (Kičepai **·**  Kvegu **·**  Madžangai **·**  Mekanai **·**  Mursiai **·**  Tirmai) **·**  Veitai |
|  |
| Kitos tautos (šankelai) | 
Bertai **·**  Gumuzai **·**  Kvamai **·**  Šabai **·**  Šitai **·**  Udukai |

 |
| Paminklinis akmuo Lietuvos karaliui Mindaugui |
| --- |
| Paminklinis akmuo Lietuvos karaliui Mindaugui |
| 

Paminklinis akmuo Lietuvos karaliui MindauguiPaminklinis akmuo Lietuvos karaliui Mindaugui

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°31′52″š. pl. 25°37′37″r. ilg.﻿ / ﻿54.530981°š. pl. 25.627048°r. ilg.﻿ / 54.530981; 25.627048Koordinatės: 54°31′52″š. pl. 25°37′37″r. ilg.﻿ / ﻿54.530981°š. pl. 25.627048°r. ilg.﻿ / 54.530981; 25.627048 |

 |
| Vieta | Vilniaus rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Medininkų seniūnija |
| Plotas | 35 m² |
| Naudotas | Pastatytas 1990 m. |
| Registro Nr. | 2821 |

**Paminklinis akmuo Lietuvos karaliui Mindaugui** stovi ant Juozapinės kalno, Vilniaus rajone, apie 2 km į pietvakarius nuo Medininkų, 0,8 km į šiaurės vakarus nuo kelio  **5213**  Medininkai–Laibiškės–Turgeliai . Pirmasis paminklas, skirtas atminti karaliui Mindaugui.

Akmuo slūgso Juozapinės geomorfologiniame draustinyje, išsidėsčiusiame Medininkų aukštumoje. Aplinka pritaikyta turistų lankymui: įrengta automobilių stovėjimo aikštelė, mažosios architektūros elementai (informacinės rodyklės, suoliukai, dviračių stovai), išgrįstas akmenimis takas link akmens, pasodintas ąžuolynas.

Akmuo yra nacionalinės reikšmės istorinis ir memorialinis paminklas, įtrauktas į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas 2821).

Istorija
--------

Akmens aplinka, 2016 m.
1989 m. rugsėjo 22 d. išvykos metu į Medininkus, į aukščiausiąją Lietuvoje Juozapinės kalvą, Vytautui Baškiui (g. 1938 m. istorijos klubo „Karaliaus Mindaugo Kolegija" kūrėjui) kilo idėja viršukalnėje pastatyti paminklinį akmenį karaliui Mindaugui. Surengtame Saulės mūšio pergalės minėjime buvo prisimintas Mindaugas ir nuo šios pergalės iškilusi jo valdžia.

Idėjos įgyvendinimas buvo pradėtas akmens paieškomis 1989 m. Dėl jo pastatymo vietos kolūkio žemėse buvo sutarta su pirmininku. Apylinkėse buvo surastas reikiamo dydžio akmuo. Tačiau jį atvežus prie kalno, nuspręsta palikti priekalnėje, nes skulptoriaus netenkino jo geologinė struktūra, reikalinga iškalti ženklams. Ant akmens vėliau buvo pritvirtinta atminimo lenta, pagerbiant Lietuvos karininką Antaną Juozapavičių, kurio pavardė panašiai skambėjo kaip ir kalno pavadinimas. Ant kalno buvo pastatytas kitas atsivežtas akmuo. Darbus vykdė Vilniaus rajono melioracijos valdyba.

1990 m. gegužės mėn. ant akmens buvo iškalta karūna, karaliaus Mindaugo ženklas ir 1253 m. data (skulpt. Pranas Murauskas). 1990 m. liepos 6 d. surengus karaliaus Mindaugo vainikavimo dienos 737-ųjų metinių minėjimą – atgimė sena ir reikšminga tautos istorijoje šventė. Viršukalnėje plazdėjo vėliavos, sklido „Armonikos" ansamblio atliekami šlovės maršai ir patriotinės dainos.

1990 m. rugsėjo mėnesį Mindaugo akmuo buvo traktoriumi nuverstas, bandyta jį nustumti žemyn. Su melioratorių pagalba paminklas buvo atstatytas. Skubiai organizavus paminklinio akmens atstatymą, 1990 m. spalio 14 d. surengtas karaliaus Mindaugo vardadienio minėjimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Akmuo". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2016-06-03.

Nuorodos
--------

* Vytautas Baškys. Medininkų pilies ir aukštųjų kalvų garsas
| Šamorinassvk. *Šamorín* |
| --- |
|        |
| *Bažnyčia* |
|  |
| 

ŠamorinasŠamorinas

48°1′36″ š. pl. 17°18′42″ r. ilg.﻿ / ﻿48.02667°š. pl. 17.31167°r. ilg.﻿ / 48.02667; 17.31167﻿ (Šamorinas)Koordinatės: 48°1′36″ š. pl. 17°18′42″ r. ilg.﻿ / ﻿48.02667°š. pl. 17.31167°r. ilg.﻿ / 48.02667; 17.31167﻿ (Šamorinas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Slovakijos vėliava Slovakija |
| **Kraštas** | Trnavos kraštas |
| **Apygarda** | Dunaiskos Sredos apygarda |
|  |
| **Meras** | Gabriel Bárdos |
|  |
| **Gyventojų** (2015 m.) | 13 147  |
| **Plotas** | 44,35 km² |
| **Tankumas** (2015 m.) | 296 žm./km² |
| **Altitudė** | 126 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 931 01 |
| **Tinklalapis** | samorin.sk |
|  **Vikiteka** | Šamorinas |

**Šamorinas** (svk. *Šamorín*, veng. *Somorja*, vok. *Sommerein*) – miestelis Dunaiskos Sredos apygardoje, Trnavos krašte, vakarų Slovakijoje. 13 147 gyventojai (2015 m. duomenys).

Šamorinas įsikūręs Dunojaus lygumoje, Žitno saloje, netoli Gabčykovo–Nagymaros užtvankos. Nutolęs maždaug 17 km į pietryčius nuo Bratislavos ir 25 km į vakarus nuo Dunaiskos Stredos.

Istorija
--------

Pirmą kartą paminėtas 1238 m. kaip *ecclesia Sancte Mariae*. viduramžiuose buvo svarbus Dunojaus uostas. Žemės ūkis vaidino svarbų vaidmenį. Besivystant Presburgui (dab. Bratislava) prarado savo svarbą bei laisvojo-karališkojo miesto titulą, suteiktą 1405 m. valdant Zigmantui Liuksemburgiečiui. XVI a. buvo gerai žinomas dėl raganų teismų. 1918 m. lapkritį suirus Austrijos-Vengrijos kariuomenei, Čekoslovakijos kariuomenė neteisėtai okupavo teritoriją. Laikinai, 1938–1945 m. priklausė Vengrijai. Nuo 1945 m. buvo Čekoslovakijos sudėtyje.

Sportas
-------

### Futbolas

* FC ŠTK 1914 Šamorín futbolo klubas.
* „Pomlé stadionas", futbolo stadionas, kuriame žaidžia vietos futbolo klubas.

Miestų partnerystė
------------------

* Nyderlandai Leiderdorpas, Nyderlandai
* Vengrija Mošonmadiarovaras, Vengrija
* Austrija Hainburgas prie Dunojaus, Austrija
**Skaistis** – fotometrijos dydis, kuriuo matuojamas šviesos stipris, tenkantis šviesos, sklindančios nurodyta kryptimi, ploto vienetui. Jis nurodo kiekį šviesos, kurį išspinduliuoja bet kurio paviršiaus ploto vienetas nurodytu erdviniu kampu. Skaistis nusako, kaip akis jaučia šviesos srautą skleidžiančius paviršius. Jis yra betarpiškai surištas su paviršiaus atspindžio koeficientu. Skaistis priklauso nuo kampo, kuriuo žiūrima į paviršių, jei paviršius matinis jo ryškumas visomis kryptimis vienodas.

Skaisčio matavimo vienetas SI sistemoje yra kandela kvadratiniam metrui (cd/m²). Ne SI sistemos skaisčio vienetas yra nitas (nt). CGS sistemos skaisčio vienetas yra stilbas, kuris lygus vienai kandelai vienam kvadratiniam centimetrui arba 10 kcd/m².

Apibrėžimas
-----------

Skaistis apibrėžiamas pagal formulę:

{\displaystyle L\_{\mathrm {v} }={\frac {\mathrm {d} ^{2}\Phi \_{\mathrm {v} }}{\mathrm {d} A\,\mathrm {d} {\Omega }\cos \theta }}}
kur

{\displaystyle L\_{\mathrm {v} }} yra skaistis (cd/m²),
{\displaystyle \Phi \_{\mathrm {v} }} yra šviesos srautas (lm),
{\displaystyle \theta \,} yra kampas tarp paviršiaus normalės ir nurodytos krypties,
{\displaystyle A} yra paviršiaus plotas (m²), o
{\displaystyle \Omega \,} yra erdvinis kampas (sr).
Reiškinys užrašomas naudojant Leibnico skaičiavimo sistemą.

Matavimo vienetai
-----------------

Be kandelos vienam kvadratiniam metrui, skaisčiui matuoti naudoti ir keletas kitų matavimo vienetų.

Viena kandela kvadratiniam metrui lygi:

* 10−4 stilbų (skaisčio matavimo vienetas CGS sistemoje)
* π apostilbų
* π×10−4 lambertų

Šaltiniai
---------

1. ↑  Chaves, Julio (2008). *"Introduction to Nonimaging Optics"*. Optical Science and Engineering **134**. CRC Press. p. 449. ISBN 9781420054293.  Išorinė nuoroda parametre `|title=` (pagalba)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Pamestas procesas** – toks kompiuterinis procesas, kurio tėvinis procesas ar ryšis su juo yra nelauktai nutraukiamas.

Paprastai pamestu procesu tampa vaikinis procesas, tačiau įmanomas ir serverinis pamestas procesas, staiga nutrūkus tinklo ryšiui ar kliento procesui.

Pamestasis procesas švaisto serverio resursus ir gali potencialiai sukelti įvairias problemas. Egzistuoja keli jų sprendimo būdai:

1. Dažniausiai naudojama technika yra pašalinimas (angl. *extermination*) – šiuo atveju pamestasis procesas priverstinai sustabdomas.
2. Reinkarnacija (angl. *reincarnation*) yra technika, kada sistema bando atstatyti tėvinius procesus į būseną, buvusią prieš jos nutraukimą, arba bando rasti kitus tėvinius procesus.
3. Galiojimo laiko pasibaigimo (angl. *expiration*) atveju kiekvienam procesui išskiriamas tam tikras laiko tarpas, per kurį jis turi spėti atlikti visus darbus arba pratęsti galiojimą laiką, kitu atveju, pasibaigus laikui, procesas priverstinai nutraukiamas.

Unix-like operacinėje sistemoje kiekvienas pamestasis procesas tuoj pat yra pasisavinamas specialaus pirminio paleidimo (angl. *init*) sistemos proceso. Ši operacija vadinama pirmumo pertvarkymu (angl. *reparenting*) ir įvyksta automatiškai. Tačiau, net jei techniškai procesas turi tėvinį pirminio paleidimo procesą, jis vis tiek vadinamas pamestu procesu nuo tada, kai jį sukūręs procesas nebeegzistuoja.
**Pameistrys** (**gizelis**, vok. *Geselle*, iš sen. vokiečių aukštaičių *gisello*, *gisellio*) – amatininkas, sėkmingai baigęs profesinį amatininko (profesijos) mokymą. Vokietijoje – išlaikęs pameistrio egzaminą Amatų rūmuose ir gavęs pameistrio pažymėjimą (diplomą). Tokiu atveju jo kvalifikacija prilyginama kvalifikuoto darbininko.

Istorija
--------

Anksčiau jauni amatininkai pameistriai po egzamino keleriems metams iškeliaudavo gilinti savo žinias, tobulinti gebėjimus toliau nuo buvusių meistrų dirbtuvių esančiose teritorijose. Tokie keliavimo metai Viduramžiais būdavo sąlyga siekiant tapti meistru. Šiuo metu kai kur tokios kelionės yra išlikusios kaip simbolinės, išlaikant tradicijas.

Lietuva
-------

Profesinio rengimo įstatymas pameistrystę numato kaip mokymo formą, mokymą darbo vietoje. Moksleiviai dalį laiko mokosi mokykloje, o likusį – įmonėse. Mokiniui pasirinkus mokytis įmonėje, sudaromos 2 sutartys – mokymosi ir darbo. Nuo 2007 m. Lietuvoje ES remia apie 1 000 meistrų, mokančių 4 000 profesinių mokyklų moksleivių (už kiekvieną jų mokama po 600 Lt papildomo atlygio).

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Įteisinta: profesijos mokytis žmonės keliaus į įmonę" Laura Nečiūnienė, 2007 04 27, „Verslo žinios", Nr. 79, 5 p. Žinios



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pameistrys** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Utkubamba |
| --- |
| Utkubambos slėnis Utkubambos slėnis |
| **Ištakos** | Andai |
| **Žiotys** | Maranjonas |
| **Šalys** | Peru |

**Utkubamba** (isp. *Río Utcubamba*, keč. *Utkupampa mayu*) – upė šiaurės Peru, Amazonės regione; Maranjono intakas. Prasideda Anduose, šalia Lejmebambos vietovės, 90 km nuo Čačapojo. Suformuoja platų kalnų slėnį. Įteka į Maranjoną ties Bagva. Laivybai upė per maža, tačiau ant jos pastatyta keletas hidroelektrinių, kurios elektra aprūpina ir Čačapoją. Utkubambos vanduo naudojamas drėkinimui. Svarbesni miestai prie upės: Mendosa, Čačapojas, Lamudas, Bagva Grandė, Bagva.

Upė slėnis – svarbi regiono žemdirbystės sritis. Auginama juka, kukurūzai, ryžiai, cukranendrės, bananai. Upės pavadinimas kečujų kalba reiškia „medvilnės pampą". Senovėje Utkubambos slėnyje gyvavo ikikolumbinė Čačapojo kultūra.
**Skaitmeninis maoizmas** (pažodžiui iš angl. *Digitalinis maoizmas*) – teorija, pagal kurią žiniatinklio (pvz. *Web 2.0*) bendruomenė arba jame veikianti asmenų grupė kaip žinių internete skleidimo subjektas nulemia įvykius, prisideda prie viešosios nuomonės formavimo, ignoruojant tikrovę, iškreipiant jos faktus, kai kolektyvas apsprendžia individo „tikrąją" gyvenimo istoriją ir pateikiant atitinkamus vertinimus.

Istorija
--------

Kompiuterių mokslo dėstytojas bei muzikas *Jaron Lanier* XX a. 9 dešimtmetyje sukūrė eksperimentinį filmą, kuris vieną vienintelį kartą buvo parodytas kino festivalyje. Laisvojoje enciklopedijoje atsidaro įrašas, priskiriantis informologą *Jaron Lanier* kino filmų režisieriams. *Jaron Lanier* bandė ištrinti klaidinantį įrašą koletyviai kuriamoje Vikipedijoje, bet nesėkmingai netgi po daugelio bandymų. *Lanier* vėliau aplankė žurnalistai, besidomintys naujojo kino režisieriaus karjera. Po šių įvykių buvo publikuotas esė ciklas,– taip pasirodė straipsnis „Digital Maoism" (serijoje „Original Edge Essays" interneto forume www.edge.org).

Nuorodos
--------

1. www.edge.org tinklalapis
2. Jaron Lanier. Das so genannte Web 2.0, Digitaler Maoismus Archyvuota kopija 2006-07-03 iš Wayback Machine projekto. vokiečių k.
| Šamokinas*Shamokin* |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

ŠamokinasŠamokinas

40°47′20″ š. pl. 76°33′20″ v. ilg.﻿ / ﻿40.78889°š. pl. 76.55556°r. ilg.﻿ / 40.78889; 76.55556﻿ (Šamokinas)Koordinatės: 40°47′20″ š. pl. 76°33′20″ v. ilg.﻿ / ﻿40.78889°š. pl. 76.55556°r. ilg.﻿ / 40.78889; 76.55556﻿ (Šamokinas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Pensilvanija Pensilvanija |
| **Apygarda** | Nortamberlando apygarda |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1835 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 7 374  |
| **Plotas** | 2,1 km² |
| **Tankumas** (2010) | 3 511 žm./km² |
| **Altitudė** | 200 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Šamokinas |

**Šamokinas** (angl. *Shamokin*) – miestelis Jungtinėse Amerikos Valstijose, Pensilvanijoje, į šiaurę nuo Harisburgo. Buvusi angliakasių gyvenvietė. Greta yra didžiausias pasaulyje dirbtinis kalnas *Glen Burn Colliery Cameron Culm Bank*, susidaręs iš kasybos bergždo.

Vietovės pavadinimas algonkinų saponių kalba reiškia „ungurių vieta" (*Schahamokink*).

Lietuvių bažnyčia 1899 m.

Lietuviai
---------

XIX a. antroje pusėje Šamokine apsigyveno lietuvių, kurie dirbo anglies kasyklose. 1871 m. įkurta JAV lietuvių ir lenkų Šv. Vaitiekaus draugija, 1877 m. – lieuvių šalpos Šv. Jurgio draugija. Veikė Šv.Mykolo arkangelo katalikų misija, vėliau įsteigta parapija. Kurį laiką Šamokine pastoracinį darbą dirbo kun. Antanas Staniukynas, vargoninkavo ir vadovavo chorui Marijona Paleckaitė-Čižauskienė. 1874 m. Mykolas Tvarauskas įkūrė spaustuvę, joje išspausdino anglų–lietuvių žodyną (*Tlumočius, arba Slovnikas angielckai-lietuviškas ir lietuviškai-angielckas*). XX a. pr. pradėjus uždarinėti kasyklas, dauguma lietuvių Šamokiną paliko.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Šamokinas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 156