recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Antanas Vaičiulaitis** (1906 m. birželio 23 d. Didžiuosiuose Šelviuose, Vilkaviškio valsčius – 1992 m. liepos 22 d. Vašingtone, JAV) – Lietuvos diplomatas, rašytojas, vertėjas.

Biografija
----------

Baigė Vilkaviškio „Žiburio" gimnaziją. Lietuvos universitete studijavo lietuvių ir prancūzų kalbą bei literatūrą, pedagogiką, psichologiją. Prancūzų literatūros studijas gilino Grenoblio ir Sorbonos universitetuose.

Dirbo Lietuvos telegramų agentūroje ELTA. 1940 m. pradžioje Lietuvos užsienio reikalų ministras Juozas Urbšys paskyrė jį į diplomatinę tarnybą atstovybėje prie Šventojo Sosto Vatikane. Sovietų Sąjungai okupavus Lietuvą, nebegalėjo sugrįžti Tėvynėn.

Gavęs kunigo J. Navicko pasiūlymą, išvyko į JAV. Dėstė Marianapolio kolegijoje Thompsone, Fordhamo universitete studijavo anglų ir amerikiečių literatūrą. Scrantono universitete dėstė prancūzų kalbą ir literatūrą. Dvidešimt penkerius metus dirbo „Amerikos balso" informacinėje agentūroje Niujorke, vėliau Vašingtone.

Dalyvavo skautų veikloje.

Kūryba
------

A. Vaičiulaičio slapyvardis *Aug. Raginis*. Žymiausias kūrinys – romanas „Valentina".

Antanas Vaičiulaitis – XX a. ketvirtojo dešimtmečio kartos rašytojas, išsiskiriantis ypač šviesia humanistine pasaulėvoka ir dėmesiu estetiniam kūrinio formos tobulumui. Vaičiulaitis yra vienas ryškiausių krikščioniškojo humanizmo atstovų lietuvių literatūroje, gretintinas su tokiais XX a. prancūzų ir italų literatūros meistrais kaip Andrė Morua (*André Maurois*), Fransua Moriakas (*François Mauriac*), Džiovanis Papinis (*Giovanni Pappini*). Stilistine kultūra, vakarietiška kūrybine orientacija jis primena Jurgį Savickį ir Henriką Radauską, kaip ir jie, atstovauja brandžiai ir laisvai nepriklausomos Lietuvos meninei kultūrai.

Nuorodos
--------

* Literatūros antologija. Antanas Vaičiulaitis: *Valentina*
* "Aidų" redaktoriai: Antanas Vaičiulaitis
* Medalis skirtas Antanui Vaičiulaičiui. Skulptorius Algirdas Bosas, 1987[neveikianti nuoroda]
Koordinatės: 37°48′36″ š. pl. 122°30′0″ v. ilg.﻿ / ﻿37.81000°š. pl. 122.50000°r. ilg.﻿ / 37.81000; 122.50000

 *Kitos reikšmės – Aukso vartai (reikšmės).*
*Mile Rocks* švyturys Aukso Vartuose
**Aukso Vartai** (angl. *Golden Gate*) – sąsiauris Šiaurės Amerikos vakarinėje pakrantėje, jungiantis Ramųjį vandenyną su San Fransisko įlanka. Tai 8 km ilgio ir 1,5–3 km pločio sąsiauris, įsiterpęs tarp San Fransisko pusiasalio ir Marino kyšulio. Gylis iki 43 m.

Sąsiauris susidarė ledynmečiu, Sakramento ir San Choakino upėms išgraužus gilų kanjoną, kuris vėliau buvo užlietas vandenyno. Pakrantės uolėtos, vasaromis dažnas rūkas (dėl sunkių laivybos sąlygų čia nuskendo daug laivų).

Sąsiaurio padėtis
Europiečiai sąsiaurį pasiekė XVIII a. vid. Iki XIX a. vid. jis vadintas San Fransisko įlankos žiotimis, bet 1846 m. JAV tyrinėtojas Džonas Frimontas jį pavadino Aukso Vartais (kaip aliuziją į Stambulo Aukso Ragą). Šalia sąsiaurio pietinio kranto ėmė augti San Fransisko miestas.

1937 m. per sąsiaurį nutiestas Aukso Vartų tiltas.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Aukso Vartai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Amerika*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Áukso Var̃tai.
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 159
| Afarų sultonatas:Rahaita |
| --- |
|  |
| Šalis | Pietinė Raudonoji Jūra |
| Tautos | afarai |
| Laikotarpis | ???–dabar |
| Valstybės | **Sultonatas** |
| Miestai | Rahaita |
| Valdovai | derder |
|  |
|  |

**Rahaitos sultonatas** – istorinė musulmonų afarų valstybė Afarų įduboje, dab. Eritrėjos Pietinės Raudonosios Jūros pietuose. Jos centras buvo Rahaitos miestas į pietus nuo Asebo. Šiuo metu čia likęs mažas kaimelis, kurį nuo XIX a. užgožė išaugęs Asebas.

Istorija
--------

Laikoma, kad su centru Rahaitoje jau nuo XII a. egzistavo afarų valstybė **Ankala**, kurią vėliau nukariavo Adalio sultonatas. Šiam žlugus XVI a. atsikūrė Rahaitos sultonatas, kurio valdovai titulavosi *derder*. Jis buvo vienas iš penkių afarų sultonatų, pripažinęs Ausos viršenybę.

Nuo XVI a. sultonatas priklausė Osmanų imperijos Habešo provincijai, vėliau perduotas Egipto chedivatui. XIX a. viduryje sultonatu domėjosi prancūzai, kurie sudarė su sultonu draugystės sutartį. 1869 m. italų kompanija *Societa Rubattino* pasirašė sutartį su sultonais Ibrahimu Ahmedu ir Hassanu Ahmedu, pagal kurią gavo nedidelę pajūrio teritoriją, kur įsteigė Asebo miestą. 1882 m. jis perduotas Italijai ir tapo Italijos kolonizacijos pradžia. 1890 m. Asebas ir Rahaitos sultonatas buvo prijungtas prie Italijos Eritrėjos ir įjungtas į Denkalijos provinciją.

Derderai
--------

Sultonate išlaikyta vietinė dinastija. Šiuo metu valdantis derderis Abdel Kadir Dawud yra laikomas šešioliktuoju sultonų eilėje.

* apie 1600 m. – Gibdi Ahmad,
* apie 1630 m. – Abdulli,
* apie 1660 m. – Kamil,
* apie 1690 m. – Ad’allom Ahmad,
* apie 1705 m. – Dini bin Ad’allom Ahmad,
* apie 1755 m. – Hamad bin Burhan,
* apie 1755 m. – Burhan bin Dini,
* apie 1780 m. – Burhan Saddik bin Hamad,
* apie 1815 m. – Mahammad bin Burhan bin Dini,
* apie 1839 m. – Mahammad bin Burhan Saddik,
* 1862–1863 m. – Dini bin Mahammad,
* 1863–1884 m. – Burhan said Asa Dardar,
* 1887–1910 m. – Hummad bin Mahammad bin Burhan,
* 1936 m. – Kadda Mahammad bin Burhan,
* 1936–1944 m. – Hamad bin Hummad,
* 1945–1950 m. – Abdo bin Kadda Mahammad,
* 1951–1984? m. – Dawud bin Mahammad,
* 1984? m. – Obkari bin Abdo,
* ??? m. – Abdel Kadir Dawud.

Nuorodos
--------

* Apsilankymo pas sultoną aprašymas Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
*Turdus Solitarius* Johann Bode „Uranografijos" atlase
***Turdus Solitarius*** ('Vienišasis strazdas') – buvęs žvaigždynas, kurį 1776 m. įvedė astronomas Pierre-Charles Le Monnier savo darbe „Constellation du Solitaire". Žvaigždynas buvo ties Hidros uodega, kiek žemiau Svarstyklių. Le Monnier žvaigždynui priskyrė 22 žvaigždes. Platesnio pripažinimo šis žvaigždynas nesusilaukė, dabar jo žvaigždės priskiriamos Hidros ir Svarstyklių žvaigždynams.

Pierre-Charles Le Monnier tvirtino šį žvaigždyną išskyręs tautiečio Alexandre-Guy Pingré kelionei į Rodrigeso salą atminti. Gali būti, kad astronomas Le Monnier kaip šio žvaigždyno simbolį pasirinko neskraidantį paukštį Rodrigeso drontą (*Pezophaps solitaria*). Visgi, kaip teigiama, iš tikro paukštis, pavaizduotas Le Monnier žvaigždyno diagramoje, panašus į mėlynojo akmeninio strazdo patelę.

Ryškiausią šio žvaigždyno žvaigždę Le Monnier pažymėjo *gama* raide, dabar ji priskiriama Svarstyklių žvaigždynui ir vadinama Svarstyklių Sigma.

Johann Bode savo 1801 m. „Uranografijos" atlase šį žvaigždyną įvardijo *Turdus Solitarius*, britų mokslininkas Thomas Young 1807 m. išleistame žvaigždėlapyje žvaigždyną pervadino amerikiniu daugiakalbiu strazdu (angl. *Mockingbird*), o britų astronomas mėgėjas Alexander Jamieson 1822 m. „Celestial Atlas" atlase *Turdus Solitarius* žvaigždyną pavertė pelėda (*Noctua*).

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  *Turdus Solitarius*. Ian Ridpath. Nuoroda tikrinta 2022-12-20.
2. 1 2  *Turdus Solitarius*. Astronomy Facts. Nuoroda tikrinta 2022-12-20.
| **Carassius auratus** |
| --- |
| Carassius auratusCarassius auratus) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Karpžuvės  *( Cypriniformes)* |
| Šeima: | Karpinės  *( Cyprinidae)* |
| Gentis: | Karosai  *( Carassius)* |
| Rūšis: | Auksinė žuvelė  *( Carassius auratus)* |

 |
| Binomas |
| ***Carassius auratus***Linnaeus, 1758 |

**Auksinė žuvelė** (*Carassius auratus*) – karpžuvių būrio žuvis, priklausanti karpinių (*Cyprinidae*) šeimai. Tai sidabrinio karoso dekoratyvinės veislės, skirtos auginti akvariumuose ir baseinuose.

Išvesta įvairių dekoratyvinių atmainų, kurios auginamos akvariumuose. Nuo seno kaip dekoratyvinis gyvis laikytas Kinijoje ir Japonijoje tvenkiniuose arba tam specialiai pagamintuose porceliano induose. Iš Kinijos auksinė žuvelė pateko į Portugaliją, o iš ten išplito po visą Europą. Manoma, kad pirmąkart į Europą atvežta XVII a.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Auksinės žuvelės. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2023-02-12).
| **Tricholoma terreum** |
| --- |
| Raibasis baltikas (*Tricholoma terreum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Baltikiniai  *( Tricholomataceae)* |
| Gentis: | Baltikas  *( Tricholoma)* |
| Rūšis: | Raibasis baltikas  *( Tricholoma terreum)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Raibasis baltikas** (lot. *Tricholoma terreum*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, baltikų (*Tricholoma*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Miškai, pamiškės, parkai.

* **Augimo laikas**

Vasaros antra pusė, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kepurėlė pilkai rusva, pilka, pasišerpetojusi, lakšteliai ir kotas pilki.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 3–8 cm skersmens, kūgio formos, vėliau paplokščia, su buku gūbreliu, šiurkščiai plaušuota, pašiurpusi, pilkai ruda, pilka. Lakšteliai pilki, priaugtiniai. Kotas 3–8×1–1,5 cm, vienodo storio, plaušuotas, pilkšvas, pilkas. Trama plona, trapi, pilkšva, be ypatingo skonio, senų vaisiakūnių medienos, miltų kvapo. Sporos 6–8×4–5 μm.

**Būdingi požymiai:** mėgsta pušies kaimynystę, atviras žolėtas vietas (pakeles, pamiškes, aikšteles).

Auga grupėmis, miškuose, ypač spygliuočių, pušynuose. Valgomas, skanus grybas, kai kurių grybautojų giriamas ir mėgstamas.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 149 psl.

Nuorodos
--------

* Raibojo baltiko nuotraukos


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Raibasis baltikas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 43°06′27″ š. pl. 131°53′17″ r. ilg.﻿ / ﻿43.10750°š. pl. 131.88806°r. ilg.﻿ / 43.10750; 131.88806

Vladivostoko uostas prie Aukso Rago
**Aukso Ragas** (rus. *Золотой Рог*) – siauras ir ilgas Japonijos jūros užutėkis, atsišakojantis nuo Petro Didžiojo įlankos į šiaurę nuo Rytų Bosforo sąsiaurio. Prie šio užutėkio įsikūręs Vladivostoko uostas (žvejybinis ir laivybinis, taip pat laivų remonto dirbtuvės). Ilgis – 7 km, gylis iki 27 m.

1859 m. užutėkį taip pavadino (pagal Aukso Ragą Stambule) Rytų Sibiro generalgubernatorius Nikolajus Muravjovas-Amūrskis. Iki tol užutėkis vadintas kiniškai Haišenvajumi (kin. 海参崴, pinyin: *Hǎishēnwǎi*). Šioje, nuo visų audrų apsaugotoje įlankoje rusai įkūrė strategiškai svarbų Vladivostoko uostą.

Dabar Aukso Ragas pasižymi labai dideliu užterštumu (ypač, naftos produktais).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 159
2. ↑  Росгидромет: бухта Золотой Рог у Владивостока – самая грязная в РФ.
Mino gyvačių deivė
**Senoji Europa** – terminas, kuriuo (daugiausia archeologijoje) įvardijamas Europos žemynas iki tol, kol buvo apgyvendintas indoeuropiečių. Spėjama tuo metu čia gyvavus neolitinę pakankamai vienalytę kultūrą. Senosios Europos terminą įvedė lietuvių archeologė Marija Gimbutienė.

Senajai Europai priskiriamas laikotarpis nuo mezolito (7 tūkstantmetis pr. m. e.) iki bronzos amžiaus (maždaug 3500 m. pr. m. e.). Pirmos sėslios visuomenės pradėjo kurtis Graikijoje, vėliau Senosios Europos kultūra paplito po Balkanus ir Viduržemio pakrantes, Vidurio Europą, galiausiai pasiekė Vakarų ir Šiaurės Europą. Radiniai rodo tą kultūrą buvus sėslią, žmones gyvenus daugiausia nedidelėmis bendruomenėmis, besivertus žemės ūkiu, turėjus išvystytą keramiką.

Marijos Gimbutienės teigimu, Senosios Europos gyventojai turėję moteriškų dievybių (Deivės Motinos) kultą, turėję matrilinijinę tradiciją. Bronzos amžiuje ši kultūra buvo palaipsniui sunaikinta iš rytų ir pietryčių įsiveržusių klajoklių indoeuropiečių (Kurganų hipotezė), kurie atnešę karingą gyvenimo būdą, patriarchatą ir vyriškų dangaus dievybių kultą.

Apie Senosios Europos kultūrinį ir kalbinį palikimą bandoma spėti iš Europos indoeuropiečių kalbose esančio kalbinio substrato, senosios toponimikos. Spėjama, kad šiuolaikinė baskų kalba gali būti Senosios Europos gyventojų palikuonė. Su Senąja Europa taip pat siejama etruskų kalba.

Tyrinėjant baltų kultūrą taip pat randama Senosios Europos kultūros reliktų. Su ja ypač sietini senovės prūsai. Tacitas, minėdamas aisčius, rašo, kad jie garbiną Dievų Motę. Pasakojime apie Brutenio-Videvučio religinę reformą yra užsimenama apie draudimą garbinti moteriškas dievybes. Tačiau šie reiškiniai laikytini ne tiesioginiu Senosios Europos religiniu palikimu, o indoeuropietiškos religijos nuosmukiu ir senojo religinio sluoksnio iškilimu po skitų invazijos.

Senosios Europos teorija yra prieštaringai vertinama, diskutuotina, ypač dėl to, kad nėra tiksliai žinoma, kur buvusi indoeuropiečių protėvynė. Pavyzdžiui, pasak Anatolijos hipotezės modelio, Europa jau 5000 m. pr. m. e. buvo apgyvendinta indoeuropiečių kalbomis šnekančių tautų.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Vaskonų substrato teorija
* Pelasgai
* Vinčos ženklai
* Senosios Europos hidronimija
* Ikiindoeuropietiškos kalbos

Šaltiniai
---------

1. ↑  Beresnevičius, Gintaras 1994, Vakarų baltų (prūsų) religijų istorijos bruožai nuo žalvario amžiaus iki Christburgo sutarties, *Prūsijos kultūra*, Vilnius: Lietuvos kultūros ir meno institutas

Literatūra
----------

* Gimbutas, Marija (1982). *The Goddesses and Gods of Old Europe: 6500–3500 B.C.*: Myths, and Cult Images Berkeley: University of California Press. ISBN 0-520-04655-2
* Gimbutas, Marija (1989). *The Language of the Goddess*. Harper & Row, Publishers. ISBN 0-06-250356-1.
* Gimbutas, Marija (1991). *The Civilization of the Goddess*. SanFrancisco: Harper. ISBN 0-06-250337-5.
**CARP** *(Common Address Redundancy Protocol)* – protokolas, leidžiantis kelioms tarnybinėms stotims, esančioms tame pačiame tinklo segmente, naudoti vienodą IP adresą. CARP protokolo pagalba kelios tarnybinės stotys sujungiamos į grupę, kurioje viena iš stočių tampa pagrindine, o kitos – atsarginėmis. Pagrindinė tarnybinė stotis perima bendrai naudojamą IP adresą ir atsako į visas užklausas, nukreiptas šiuo adresu. Atsarginės tarnybinės stotys išrikiuojamos pagal iš anksto nustatytą prioritetą *(advskew)*, pagal kurį jos perima IP adreso kontrolę iš pagrindinės tarnybinės stoties tuo atveju, jei ši tampa nepasiekiama.

CARP galima sukonfigūruoti ir taip, kad užklausas būtų galima tolygiai paskirstyti visoms tarnybinėms stotims (apkrovos balansavimas).

OpenBSD CARP pasiūlė kaip laisvąją (nepatentuotą) alternatyvą patentuotam VRRT protokolui. Dažnai CARP naudojamas ir vietoje HSRP.

Protokolo numeris
-----------------

CARP kūrėjams IANA atsisakė išduoti oficialų naudojamo protokolo numerį, todėl jiems teko šį numerį (iš tuo metu nenaudojamų sąrašo) pasirinkti patiems. Buvo pasirinktas numeris 112. Tačiau IANA vėliau priskyrė šį numerį protokolui VRRT. Aiškinama šių konfliktų priežastis yra nepakankamai išsami CARP protokolo dokumentacija (nėra formalaus aprašymo, tik visiems prieinama atviro kodo realizacija). Taigi šiuo metu du protokolai turi tą patį numerį 112.

Nuorodos
--------

* PF: Firewall Redundancy with CARP and pfsync
* Firewall Failover with pfsync and CARP Archyvuota kopija 2014-02-26 iš Wayback Machine projekto.
| Anfildasangl. *Anfield* |
| --- |
|  |
|  |
| 

AnfildasAnfildas

53°25′20″ š. pl. 2°57′10″ v. ilg.﻿ / ﻿53.42222°š. pl. 2.95278°r. ilg.﻿ / 53.42222; 2.95278﻿ (Anfildas)Koordinatės: 53°25′20″ š. pl. 2°57′10″ v. ilg.﻿ / ﻿53.42222°š. pl. 2.95278°r. ilg.﻿ / 53.42222; 2.95278﻿ (Anfildas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Šalis** | Anglija Anglija |
| **Grafystė** | Mersisaidas |

**Anfildas** – Liverpulio priemiestis, kuris ribojasi su Valtono, Klubmuro, Tuebruko ir Evertono priemiesčiais. Namai pastatyti XIX amžiaus pabaigoje, dvidešimto pradžioje, yra tankiai apgyvendinti. Sudaro sujungtų namų eiles. Šis namų išdėstymas yra aplink Anfield stadioną.

Sportas
-------

„Anfield" stadione namų rungtines žaidžia Liverpool FC. Šiame stadione žaidė kita miesto komanda: *Everton FC*, kuri išsikėlė į *Goodison Parką* 1892 m. Dabartiniame stadione telpa daugiau kaip 45 000 žmonių. Visos vietos yra sėdimos.

Liverpulio klubas planuoja 2010 m. persikelti į statomą *Stanley Park stadioną*, kuris yra Anfildo Stenlio parke.

Nuorodos
--------

* Nuotraukų galerija Archyvuota kopija 2008-12-09 iš Wayback Machine projekto.
* Informacija Archyvuota kopija 2007-03-09 iš Wayback Machine projekto.
| ***CBGB*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Randall Miller |
| Scenaristas (-ai) | Jody Savin Randall Miller |
| Metai | 2013 |
| Žanras | biografinis |
| Trukmė | 102 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**CBGB** – 2013 m. JAV sukurtas filmas apie legendinį Niujorko undergroundo muzikos klubą, veikusį 1973-2006 m. ir jo įkūrėją Hilly Kristalą.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Alan Rickman – Hilly Kristal
* Ashley Greene – Lisa Kristal
* Malin Akerman – Debbie Harry
* Freddy Rodriguez – Idaho
* Stana Katic – Genya Ravan
* Joel David Moore – Joey Ramone
* Kyle Gallner – Lou Reed
* Taylor Hawkins – Iggy Pop
* Mickey Sumner – Patti Smith
* Rupert Grint

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

1973 m. Hilis Kristalas, jau 2 kartus bankrutavęs, pasiskolina pinigų, kad įgyvendintų savo svajonę – atidarytų muzikos klubą. Jis tikisi, kad netrukus išpopuliarės kantri muzikos stilius, todėl klubą pavadina CBGB (Country, BlueGrass and Blues), tačiau prastos reputacijos vieta ima traukti įvairius keistuolius. Jo klubas tampa vieta, kurioje gauna šansą pasirodyti pradedančios pankroko ir „new wave" grupės. Kristalas netrunka užsitarnauti pagarbą ir tarp prodiuserių, kai jpo klube nuolat koncertuojanti grupė „The Ramones" pasirašo leidybinę sutartį. Pražiopsojęs galimybę užsidirbti ir išgelbėti klubą nuo amžinų finansinių nepriteklių, Kristalas nusprendžia tapti kitos grupės, „The Dead Boys" vadybininku...
**Liepojos kultūros plėtojimo draugija**, iki 1923 m. *Liepojos lietuvių draugija* – Liepojos lietuvių kultūros ir švietimo visuomeninė organizacija, veikusi 1911–1930 m. Liepojoje.

Istorija
--------

1911 m. draugiją įkūrė iš Liepojos lietuvių susišelpiamosios draugovės pasitraukę asmenys. Draugija rūpinosi Liepojos lietuvių savišalpa, plėtojo kultūrinę ir švietimo veiklą. Turėjo aktorių mėgėjų būrelių (vadovas Kazys Levandauskas), chorą. 1912 m. įsigijo namus su scena ir daugiau kaip 500 vietų salę. 

Per Pirmąjį pasaulinį karą draugijos aktoriai veiklą tęsė susibūrę į Lietuvių mėgėjų vaidintojų kuopą. 1930 m. draugija prisidėjo prie Latvijos lietuvių sąjungos.

Pastatymai
----------

* A. Suchodolskis. Ūkanos, 1912 m.
* Gabrielius Landsbergis-Žemkalnis. Blinda, 1912 m.
* Aleksandras Fromas-Gužutis. Gedimino sapnas, 1913 m.
* Konstantinas Jasiukaitis. Jaunikis. 1914 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vitalijus Zabarauskas. *Liepojos kultūros plėtojimo draugija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 141 psl.
| **Chvedar Iljaševičblrs. *Хведар Ільяшэвіч*lenk. *Chwiedar Iljaszewicz*** |
| --- |
| Gimė | 1910 m. vasario 17 d.Vilnius, Rusijos imperija |
| Mirė | 1947 m. lapkričio 7 d. (37 metai)Watenstedt, Vakarų Vokietija |
|  |
| Veikla | poetas, žurnalistas, istorikas ir politinis veikėjas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Chvedar Iljaševič** (blrs. *Хведар Ільяшэвіч*, lenk. *Chwiedar Iljaszewicz*; 1910 m. vasario 17 d. Vilniuje, Rusijos imperijoje – 1947 m. lapkričio 7 d. Watenstedt, Vakarų Vokietijoje) – baltarusių poetas, žurnalistas, istorikas ir politinis veikėjas.

Biografija
----------

Baigęs Vilniaus baltarusių gimnaziją, studijavo istoriją Vilniaus Stepono Batoro univeristete. Po studijų baigimo pradėjo dirbti baltarusių kalbos mokytoju toje pačioje baltarusių gimnazijoje. Parašė poezijos rinkinius: "Веснапесьні" (Vesnapesni) (1922), "Зорным шляхам" (Zornim šliacham) (1932) ir "Захварбаваныя вершы" (Zachvarbavnija verši) (1936). 

Prasidėjus II pasauliniam karui persikraustė į Balstogę, kur tapo baltarusių sąjungos vadovu. Taip pat mokytojavo baltarusiškose mokyklose, redagavo baltarusiškus laikraščius, rinko baltarusiškas knygas bei siekė atidaryti baltarusišką biblioteką, bet dėl karo veiksmų to padaryti nepavyko. Per karą jis buvo *Baltarusijos Nepriklausomybės partijos* centrinio komiteto, tarptautinio sekretoriato narys. 1944 m. pasitraukė į Rytų Prūsiją, vėliau į Berlyną. 1946-1947 m. buvo laikraščio "Шляхам жыцьця" redaktoriumi. 1947 m. lapkričio 7 d. žuvo automobilio avarijoje.

Nuorodos
--------

* Tarpukario Vilniaus lietuvių ir baltarusių literatūrų raida kultūrinės situacijos fone[neveikianti nuoroda];
* Biografija (brus.).

Literatūra
----------

* Сяргей Чыгрын "Творы" Хведара Ільяшэвіча, Niwa, 24 września 2000
* Янка Багдановіч, "На жыцьцёвым шляху", Mińsk 1992, s. 83, 140
| Turgajus |
| --- |
| **Ilgis** | 825 km |
| **Baseino plotas** | 157 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 9 m³/s |
| **Ištakos** | Žaldama ir Karaturgajus |
| **Žiotys** | Šalkartenizas |
| **Šalys** | Kazachstanas |

**Turgajus** (kaz. *Торғай*, rus. *Тургай*) – upė Kazachstane, Kustanajaus ir Aktiobės srityse. Susidaro susiliejus Žaldamos ir Karaturgajaus upėms, prasidedančioms Kazachijos kalvyne. Teka į pietvakarius Turgajaus geologiniu loviu, skaidosi į daugybę protakų, ežerėlių, keičia vagą, baigiasi nenuotakiame Šalkartengizo duburyje.

Intakai: Ulkajakas, Irgizas (dešinieji). Mityba pagrįsta sniego tirpsmo vandenimis. Vasarą žemupio vanduo uždruskėja. Būna užšalusi nuo lapkričio iki balandžio.

Pagrindinė gyvenvietė prie upės – Turgajus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 436
|  |
| --- |
| **TSRS-V5** |
|  |
|  |
| Tipas | pusstandis dirižablis |
| Gamintojas | Dolgoprudno mokslinė-gamybinė įmonė |
| Pirmas skrydis | 1933 m. balandžio 27 d. |
| Pradėtas naudoti | 1933 m. gegužės mėn. |
| Būsena | Sudegė 1934 m. |
| Pagaminta vnt. | 1 |

**TSRS-V5** (rus. *СССР В-5*) – tarybinis pusstandžio tipo dirižablis.

Aprašymas
---------

1932 m. gegužės mėn. Dolgoprudne veiklą pradėjo specializuota organizacija „Dolgoprudno mokslinė-gamybinė įmonė", kuri užsiėmė dirižablių projektavimu, statyba ir eksploatacija. Iki to laiko TSRS specialistai buvo sukaupę minkšto tipo dirižablių statybos patirtį. Įmonei buvo skirta užduotis – įsisavinti pusstandžio tipo dirižablių statybos ypatybes.

Šiam tikslui į TSRS buvo pakviestas italų dirižablių inžinierius Umberto Nobilis. 1932 m. gegužę U. Nobilis kartu su grupe italų inžinierių ir darbuotojų atvyko į Dolgoprudną.

1933 m. vasario pabaigoje Tarybų Sąjungos ir italų inžinieriai kartu suprojektavo pirmąjį tarybinį pusstandžio tipo dirižablį. Orlaivis buvo pavadintas „TSRS-V5".

1933 m. balandžio 27 d. įvyko pirmasis „TSRS-V5" skrydis, kuris truko 1 val. 15 min. 1933 m. gegužės mėn. buvo atlikti valstybinės komisijos bandymai, po kurių buvo leista orlaivio eksploatacija.

Dirižablis buvo nedidelio tūrio ir buvo skirtas Tarybų Sąjungos specialistų supažindinimui su pusstandžių dirižablių statybos technologija, ekipažų ir antžeminio personalo mokymams.

Iki 1933 m. „TSRS-V5" atliko daugiau nei 100 skrydžių. Tačiau buvo pastebėta, kad dirižablio apvalkalas buvo prastos kokybės, nes buvo didelis vandenilio nuotėkis. Todėl dirižablis buvo išmontuotas ir saugomas mediniame įmonės elinge. 1934 m. balandžio 10 d. nuo žaibo iškrovos, elinge kilo gaisras, kuriame sudegė bandymams paruoštas dirižablis „TSRS-V7" ir išmontuoti „TSRS-V4", „TSRS-V5".

Literatūra
----------

* Белокрыс А. „Дирижаблестрой" на Долгопрудной: 1934-й, один год из жизни. – М.: „Паулсен", 2011. – ISBN 978-5-98797-060-7
* Обухович В. А. Кульбака С. П. Дирижабли на войне. – М.: ACT, 2000. – ISBN 5-17-001637-9

Nuorodos
--------

* „TSRS-V5" nuotraukos

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RTSRS dirižabliai |
| --- |
|  |
| 
 Astra **·**  VI Spalis **·**  Maskvos chemikas-gumuotojas **·**  TSRS-V4 Komjaunimo tiesa **·**  TSRS-V1 **·**  TSRS-V2 Smolnio **·**  TSRS-V3 Raudonoji žvaigždė **·**  TSRS-V5 **·**  TSRS-V6 Osoaviachim **·**  TSRS-V7 Čeliuskinecas  **·**  TSRS-V7 bis **·**  TSRS-V8 **·**  TSRS-V10 **·**  TSRS-V12 **·**  Pergalė **·** TSRS-V12 bis Patriotas  |

 |
| **Martes zibellina** |
| --- |
| Sabalas (*Martes zibellina*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Plėšrieji žinduoliai  *( Carnivora)* |
| Šeima: | Kiauniniai  *( Mustelidae)* |
| Gentis: | Kiaunės  *( Martes)* |
| Rūšis: | Sabalas  *( Martes zibellina)* |

 |
| Binomas |
| ***Martes zibellina***Linnaeus, 1758 |

**Sabalas** (*Martes zibellina*) – kiauninių šeimos plėšrus žinduolis. Kailinis žvėris.

Kūnas iki 56 cm, uodega – iki 20 cm ilgio. Aktyviausias ryte ir vakare. Laikosi kedrynuose, kalnų upių aukštupiuose. Tai tipiškas Sibiro taigos gyventojas. Vikrus ir gana stiprus gyvūnas. Patinas sveria apie 1100–1800 g, o patelė – 900–1500 g. Gali šuoliuoti. Kojos statomos poromis, pėdų įspaudai yra 5x7 cm dydžio. Šuolio ilgis apie 30-70 cm. Taip pat gerai laipioja medžiuose. Turi gerą klausą ir uoslę, bet regėjimas silpnas. Balsas šiek tiek panašus į katės miaukimą. Lengvai vaikšto ir puriu sniegu.

Kailio spalva gali būti gana įvairi – nuo beveik juodos iki smėlio spalvos.

Paplitęs Šiaurės Azijoje nuo Uralo kalnų iki Mongolijos ir Hokaido (Japonija).

Sabalas

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Sabalas.". Nuoroda tikrinta 2021-04-03.
2. ↑  Жизнь животных. / гл. ред. Л. А. Зенкевич. М.: Просвещение, 1971. T.6. С. 339–340.

Nuorodos
--------

* Sabalas


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sabalas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Hyborėjos laikų žemėlapis
**Turanas** - išgalvotas regionas, karalystė R. E. Howardo sukurtame Konano pasaulyje.

Geografija
----------

Turano karalystė yra pietvakariniame Vilajeto jūros krante. Joje gyvena hyrkaniečiai - tamsūs, aukšti, liekni žmonės. Tarp Turano ir Vakarų karalysčių yra plačios stepės, o pačioje šiaurėje ir pačiuose pietuose - dykumos.

Turanas garsėje savo plėšikais ir galingais turaniškais lankais. Moterys dėvi čadras. Drabužiai, net prasčiokų ir vergų, dažnai šilkiniai.

Kilmė
-----

Manoma, kad Hovardas, aprašinėdamas Turaną, turėjo omenyje maždaug istorinį Turaną, atitinkanti Timūridų, Sasanidų imperijas ar Mogolų imperiją. Turano karalystės miestų pavadinimai (*Aghrapur*, *Sultanapur*, *Shahpur*) dažnai persiški. Karaliaus *Yezdigerd* vardas, matyt, paimtas iš Sasanidų karaliaus *Yazdegerd III*. Karaliaus *Yildiz* vardas kilęs iš turk. *yıldız* 'žvaigždė'.

Miestas *Khawarizm* galbūt atitinka Chorezmą (angl. *Khwarezm*), o *Khorusun* - Chorasano regioną Irane (angl. *Khorasan*).

Nuorodos
--------

* Hyborėjos laikų pasaulio žemėlapis. Dešinėje, kairiajame Vilajeto jūros krante yra Turano karalystė.
* Turano žemėlapis
| Osama |
| --- |
| Upė Santo Dominge Upė Santo Dominge |
| **Ilgis** | 148 km |
| **Baseino plotas** | 2685 km² |
| **Ištakos** | Loma Siete Kabesasas, Jamasos kalnagūbris |
| **Žiotys** | Karibų jūra |
| **Šalys** | Dominikos Respublika |

**Osama** (isp. *Rio Ozama*) – upė Dominikos Respublikoje. Upės ilgis – 148 km; tai ketvirta ilgiausia upė šalyje ir 4-ta pagal baseino plotą (2685 km²).

Upė išteka 856 m virš jūros lygio Loma Siete Kabesaso kalno šlaituose, Jamasos kalnagūbryje, netoli Vila Altagrasijos. Teka į rytus Monte Platos provincija, paskiau pasuka į pietryčius, suformuodama dalį Santo Domingo ir Monte Platos provincijų sienos. Prie San Luiso savivaldybės susilieja su Jabakao upe ir pasuka į pietvakarius. Netoli žiočių upė dalija Santo Domingą į rytinę bei vakarinę dalis ir įteka į Karibų jūrą. Upė laivuojama tik ties žiotimis.

Didžiausi intakai: Savita, Jabakao (kairieji), Isabela (dešinysis).

Šaltiniai
---------

1. ↑  De la Fuente, Santiago (1976). *Geografía Dominicana* (ispanų). Santo Domingo: Editora Colegial Quisqueyana. p. 134.
2. ↑  González, Geraldino (1992). *Ríos y Arroyos de la República Dominicana* (ispanų). Santo Domingo: Editora Educativa Dominicana. pp. 19–20.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Pietvakarių Afrikos liaudies frontas** (angl. *South West African People's Organisation*, sutrump. **SWAPO**) – didžiausia Namibijos kairioji politinė partija.

Istorija
--------

Organizacija susikūrė Pirmojo pasaulinio karo metais kovai už Pietvakarių Afrikos išsilaisvinimą iš kolonizatorių jungo. Iki 1960 m. apjungė visas už Namibijos laisvę kovojusias grupes. Turėjo bazes Zambijoje, nuo 1975 m. Angoloje, bendradarbiavo su Angolos liaudies judėjimu už išsivadavimą (MPLA). Vadovavosi marksistine ideologija.

1990 m. Namibijai iškovojus nepriklausomybę, SWAPO tapo pagrindine Namibijos politine jėga. Jo lyderis Semas Nujoma buvo išrinktas pirmuoju Namibijos prezidentu. Siekdamas įtvirtinti demokratiją šalyje, S. Nujoma 2004 m. atsisakė būti renkamas prezidentu ketvirtai kadencijai. Šalies prezidentu buvo išrinktas Hifikeipunjė Pohamba.
2007 m. Semas Nujoma paliks ir SWAPO pirmininko postą, užleisdamas jį jaunimui.

2004 m. parlamento rinkimuose SWAPO gavo 55 vietas iš 72 Nacionalinio susirinkimo vietų.

Tapęs šalies valdančiaja partija SWAPO pakeitė ir ideologines nuostatas, naujoje partijos programoje akcentuojamas Demokratinis socializmas, žmogaus ir piliečio teisės, Afrikos šalių vienybės idėjos. Socialistų Internacionalo konsultacinis narys nuo 2003 m. spalio 27 d.
| **Saadis** |
| --- |
|  |
| XVII a. vid. paveikslas, kuriame pavaizduotas Saadis (dešinėje) |
| Gimė | 1184 m.Širazas, Salguridų imperija |
| Mirė | 1291 m. arba 1292 m.Širazas, Ilchanatas |
|  |
| Veikla | poetas |
|  |
| Žinomas (-a) už | knygos „Vaismedžių sodas" ir „Rožių sodas". |

**Saadis** (pers. سعدی = *Sa‘dī*), pilnas vardas ***Abu Mohamadas Mošarefas ad-Dinas Mošlechas bin Abdula bin Mošarefas Širazis*** (1184 m. Širaze – 1291 m. arba 1292 m.) – vienas iškiliausių persų viduramžių laikų poetų ir prozininkų. Saadis yra plačiai pripažintas vienu didžiausių klasikinės literatūros tradicijos poetų. Persų mokslininkų yra įvardintas epitetais „Kalbos meistras" arba „Žodžių kalvis" (استاد سخن ostâd-e soxan). Cituotas Vakarų literatūrinėje tradicijoje. Saadis taip pat žinomas kaip sufijų mąstytojas.

Nuo 1195 m. iki 1226 m. Bagdade studijavo arabų literatūrą ir islamo mokslus. Daug keliavo po musulmoniškas šalis: lankėsi Sirijoje, Palestinoje, Jemene, Turkijoje, Egipte ir kitose šalyse. Gali būti, kad kurį laiką praleido ir kyžiuočių nelaisvėje.

Žymiausi Saadžio kūriniai yra poezijos ir prozos tradicijas jungiančios knygos „Vaismedžių sodas" (*Būstān*, 1275 m.), „Rožių sodas" (*Golestān*, 1258 m.).

Pirmasis Saadžio kūrinius Europai pristatė prancūzas Andrėjus di Rieras. Jis 1634 m. išleido dalinį „Rožių sodo" vertimą, o 1654 m. Adamas Olearijus vokiečių kalba išleido pilnus vertimus – „Vaismedžių sodą" ir „Rožių sodą".

Saadis mirė savo gimtajame mieste Širaze, tačiau tikslūs mirties metai nežinomi.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Encyclopedia Iranica".
2. ↑  „Encyclopaedia Britannica".
3. ↑  „Sa'di's "Gulistan"". World Digital Library. Nuoroda tikrinta 2013-12-25.
| ***Tegyvuoja Italija*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Viva l'Italia |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Massimiliano Bruno |
| Scenaristas (-ai) | Massimiliano BrunoEdoardo Maria Falcone |
| Metai | 2012 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 100 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Tegyvuoja Italija** (it.  *Viva l'Italia*) – 2012 m. Italijoje sukurta politinė komedija.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Mikelė Spanolo – įtakingas politikas, be skrupulų naudojantis savo padėtį tiek asmeniniams ir šeimos reikalams tvarkyti. Vienintelis jo sūnus Rikardo, dirbantis gydytoju vargšų ligoninėje, stengiasi vengti bet kokių sąsajų su tėvu, tuo tarpu kitas sūnus Valerio pretenduoja į stambios įmonės vadovo postą tik dėka tėvo, kaip ir duktė aktorė Siuzana, gaunanti vaidmenis tik dėl savo garsios pavardės. Ir štai vieną dieną Mikelė patiria širdies smūgį, kurio pasekmė – jis pradeda kalbėti tik tiesą. Naujasis pokytis nepatinka jo bendrapartiečiams, nei šeimai, kuri staiga pradeda jausti visas įtakos praradimo pasekmes...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Raoul Bova – Rikardo Spanolo
* Ambra Angiolini – Siuzana Spanolo
* Michele Placido – Mikelė Spanolo
* Alessandro Gassmann – Valerio Spanolo
* Rocco Papaleo – Tonis
* Edoardo Leo – Mrko
* Maurizio Mattiolo – Antonio
* Isabelle Adriani
* Sarah Felberbaum
* Paola Minaccioni
* Elena Cucci
*Apie kaimą Vilniaus rajone žr. Šilingiai*

| Šilingiaivok. *Schillingen* |
| --- |
| 

ŠilingiaiŠilingiai

54°45′04″š. pl. 22°41′11″r. ilg.﻿ / ﻿54.751223°š. pl. 22.686485°r. ilg.﻿ / 54.751223; 22.686485﻿ (Šilingiai (Pilkalnis))Koordinatės: 54°45′04″š. pl. 22°41′11″r. ilg.﻿ / ﻿54.751223°š. pl. 22.686485°r. ilg.﻿ / 54.751223; 22.686485﻿ (Šilingiai (Pilkalnis)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kaliningrado sritis Kaliningrado sritis |
| **Rajonas** | Krasnoznamensko rajonas |

**Šilingiai** (vok. *Schillingen*) – buvęs dvaras ir kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 12 km į rytus nuo Pilkalnio, 15 km į šiaurės rytus nuo Stalupėnų, prie Paduodupės.

Istorija
--------

Šilingių kaimo bendruomenė 1937 m.
Kulmiškasis dvaras įkurtas 1631 m. iš 6 ūbų valstybinės žemės. Iš pradžių vadintas gretimo Kubilėlių kaimo vardu, vėliau – Šilingiais. Pavadinimas kilęs nuo Šilingės augalo. 1785 m. buvo kulmiškasis dvaras su 3 ugniakurais, 1823 m. – kulmiškasis dvaras su 21 gyventoju. Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Dainių seniūnijai, 1723-1818 m. – Įsruties apskrities Diržkiemio domenų valsčiui, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Pyragių valsčiui. Tikintieji iki 1863 m. priklausė Širvintos evangelikų liuteronų parapijai, vėliau – naujai įkurtai Varnininkų parapijai. 1928 m. Šilingių ir Mažųjų Kubilėlių dvaro apygardos prijungtos prie Didžiųjų Kubilėlių kaimo, naujai sudaryta kaimo bendruomenė pavadinta Šilingių vardu. Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

Gyventojai
----------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1905 m. ir 1939 m.** |
| **1905 m.** | **1910 m.** | **1933 m.** | **1939 m.** |
| 46 | 57 | 81 | 92 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Be to, Didžiuosiuose Kubilėliuose 1905 m. gyveno 32, 1910 m. – 33 asmenys, Mažuosiuose Kubilėliuose – 1905 ir 1910 m. – 8 asmenys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pilkalnio apskrities gyvenvietės, Mažosios Lietuvos enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2020-12-29.
2. ↑  Šilingių dvaras GenWiki vok.
3. ↑  Johann Friedrich Goldbeck, Volständige Topographie des Königreichs Preussen, p.142. Karaliaučius ir Leipcigas, 1785 vok.
4. ↑   Alexander A. Mützell, Leopold Krug, Neues topographisch-statistisch-geographisches Wörterbuch des preussischen Staats, T.4 (P – S), p.238. Kümmel, Halle, 1823 vok.
5. ↑  Pilkalnio apskrities kaimų sąrašas (1910 m.) vok.
6. ↑  www.verwaltungsgeschichte.de Pilkalnio apskritis vok.
| **Šarūnas Berlinskas** |
| --- |
| Gimė | 1962 m. vasario 1 d. (61 metai)Kretinga |
| Mirė | 2018-03-11 |
| Tėvai | Jonas Berlinskas Bronislava Berlinskienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Rasa |
| Vaikai | Vaida, Rasa, Dovilė, Jonas |
|  |
| Veikla | pedagogas, inžinierius |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Šarūnas Berlinskas** (g. 1962 m. vasario 1 d. Kretingoje) – Lietuvos pedagogas, inžinierius, nuotolinio mokymo metodų kūrėjas.

Biografija
----------

1980 m. baigė Kretingos 1-ąją vidurinę mokyklą, 1985 m. Lietuvos žemės ūkio akademiją (Dabar Aleksandro Stulginskio Universitetas), inžinierius dėstytojas. 2002 m. Lietuvos žemės ūkio universitete (Dabar Aleksandro Stulginskio Universitetas) baigė edukologijos magistrantūrą.

Nuo 1985 m. Klaipėdos tarybinio ūkio technikumo dėstytojas-mokytojas, nuo 1991 m. Klaipėdos aukštesniosios technikos mokyklos autotransporto skyriaus vedėjas, vėliau direktoriaus pavaduotojas studijoms. Nuo 2002 m. Klaipėdos verslo ir technologijų kolegijos technologijų fakulteto prodekanas, nuo 2009 m. Klaipėdos valstybinės kolegijos direktoriaus pavaduotojas akademinei veiklai. 2009–2011 Kolegijos akademinės tarybos pirmininkas. Nuo 2010 m. LieMSIS valdybos narys.

Vienas iš Žemaitijos partijos organizatorių Klaipėdoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žemaitijos partija Archyvuota kopija 2010-05-30 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°42′09″š. pl. 24°33′50″r. ilg.﻿ / ﻿55.7024°š. pl. 24.5639°r. ilg.﻿ / 55.7024; 24.5639

|  Šilelio šv. Izidoriaus koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Panevėžio |
| **Savivaldybė** | Panevėžio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kulbagalys |
| **Adresas** | Pučekų miškas |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | XIX a. pab. |
| **Stilius** | liaudies architektūra |

**Šilelio (Kulbagalio, Nikolajevkos) kapinių šv. Izidoriaus koplyčia** – Miežiškių Švč. M. Marijos parapijos koplyčia, esanti į rytus nuo Panevėžio, apie 4 km į šiaurės rytus nuo Miežiškių. Antrąjį gegužės sekmadienį čia švenčiami Šv. Izidoriaus atlaidai.

Koplyčia stūkso Miežiškių parapijos kapinėse, supamose Pučekų miško, restauruota. Jos atstatymo autorius ir fundatorius Kazimieras Svaldenis.

Istorija
--------

XIX a. pabaigoje Šilelio kaimo kapinaitėse koplyčią pastatė broliai Tamošius ir Izidorius Svaldeniai iš Kulbagalio kaimo. Tamošius buvo „*lesvičius*" t. y. girininkas, Izidorius – šio sumanymo iniciatorius. Jiems talkino Kulbagalio ir gretimo Nikolajevkos kaimų gyventojai. Mirusieji kapinėse pradėti laidoti kiek anksčiau. Kapinių akmeninė tvora sumūryta 1933–1935 m. 

1926 m. įkūrus Panevėžio vyskupiją, Miežiškių parapija su koplyčia Šilelyje buvo priskirta Panevėžio dekanatui. 1936 m. vyskupas Kazimieras Paltarokas lankydamasis Miežiškiuose, kartu aplankė ir Šilelio koplyčią.

Jau sovietmečiu tikintieji slapta pradėjo remontuoti Šilelio koplytėlę. Visi darbai baigti 2000 m. gegužės 12 d. Koplyčią tvarkant ir gražinant, prie jos remonto prisidėjo pirmųjų jos statytojų anūkai ir proanūkiai. Virginijus Liesis medienos koplyčios kolonoms davė iš nuosavo miško. Praplatintas žvyrkelis per mišką iki kapinių, kad laisvai galėtų pravažiuoti autobusas. Koplyčios restauravimo projektą nubraižė, jos remonto darbams vadovavo panevėžietis Kazimieras Svaldenis, kurio giminės keturios kartos gyveno Kulbagalyje. Altorių pagal K. Svaldenio projektą išdrožė panevėžietis liaudies meistras Algirdas Veblauskas.

Prie pat kapinių, kitapus kelio, įrengtos nelegalios gyvūnų kapinės. Jose maždaug 20 matomų palaidojimų su paminklais ir kryžiais.

Galerija
--------

* Koplyčios vidujeKoplyčios viduje
* Mišios per Vėlines, 2015 m.Mišios per Vėlines, 2015 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Atstatė šventovę, bando įamžinti gimtąjį kaimą

Nuorodos
--------

* Miežiškių Švč. M. Marijos parapija Archyvuota kopija 2011-10-17 iš Wayback Machine projekto.
* Tarnavę dievui ir žmonėms
* Panevėžio rajono koplyčios
| **Šarūnas Valentinavičius** |
| --- |
| Gimė | 1939 m. sausio 3 d.Šiauliai |
| Mirė | 2021 m. kovo 17 d. (82 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Rokantiškių kapinėse |
| Sutuoktinis (-ė) | Giedrė |
| Vaikai | Aras, Rytis |
|  |
| Veikla | žurnalistas |
|  |
| Alma mater | 1961 m. Lietuvos Veterinarijos Akademija |

**Šarūnas Valentas Valentinavičius** (1939 m. sausio 3 d. Šiauliuose – 2021 m. kovo 17 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas.

Biografija
----------

Gimė Šiauliuose, vėliau persikėlė gyventi į Šiluvą. Pokariu jis su šeima keliskart keitė gyvenamąją vietą, kad išvengtų tremties – persikėlė į Kretingą, o vėliau į Kauną. 1961 m. baigė Lietuvos Veterinarijos Akademiją, įgijo veterinarijos gydytojo specialybę. Iš pradžių dirbo veterinarijos gydytoju Raseinių rajone, vėliau „Zoovettiekime", o nuo 1970 metų – Žemės ūkio ministerijos Sodininkystės-bitininkystės treste vyriausiu veterinarijos gydytoju.

Nuo 1982 m. pradėjo žurnalistinį darbą, kurį tęsė iki 2000 metų. Iš pradžių dirbo Lietuvos televizijoje, spaudos atstovu Vilniaus miesto savivaldybėje, „Valstiečių laikraštyje". Kurį laiką vedė laidą „Atgimimo banga", o ją panaikinus, organizavo „Gyvą atgimimo bangą" ant žuvusių per Sausio 13-ąją kalnelio. Be to, bendradarbiavo Amerikos lietuvių „trečiosios emigrantų bangos" savaitraštyje „Infotiltas", kuriame rengė komentarus bei politinę-ekonominę įvykių apžvalgą Lietuvoje.

Kelerius metus vadovavo Vilniaus Sąjūdžiui. Prasidėjus „perestroikai" savo laidose stengėsi parodyti netvarką kolūkiuose, tuometinės valdžios piktnaudžiavimą, vagystes, grobstymus, nesiskaitymą su kolūkiečiais. Iki mirties aktyviai dalyvavo Lietuvos laisvės kovotojų sąjungos veikloje.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Mirė žurnalistas Šarūnas Valentas Valentinavičius. lzs.lt. 2021-03-19. Nuoroda tikrinta 2021-11-18.
2. ↑  Mirė Lietuvos laisvės kovotojų sąjungos narys žurnalistas Šarūnas Valentinavičius. DELFI.lt. 2021-03-19. Nuoroda tikrinta 2021-11-18.
3. ↑  Netekome laisvės kovotojo, žurnalisto Šarūno Valentinavičiaus. alkas.lt. 2021-03-19. Nuoroda tikrinta 2021-11-18.
*Kitos reikšmės – Kisielius (reikšmės).*
Raudonųjų serbentų kisielius
**Kisielius** – nealkoholinis desertinis gėrimas, verdamas dažniausiai iš įvairių vaisių ir uogų, papildomai įdedant krakmolo, kad gėrimas sutirštėtų. Paplitęs Rytų ir Šiaurės Europoje.

Kisielius pagamintas iš miltelių
Šiais laikais kisieliai dažnai verdami iš parduotuvėse perkamų kisielių pusfabrikačių - briketėlių (būdingų tarybiniams laikams, dabar paprastai importuojamų iš Rusijos) arba miltelių pavidalo mišinių įpakuotų maišeliuose. Pastarieji kisieliaus pusfabrikačiai dažniausiai gaminami naudojant sintetinius dažiklius ir skonines medžiagas.

Vartojimas
----------

Kisieliai verdami skysti arba tiršti, priklausomai nuo krakmolo kiekio. Tiršti kisieliai valgomi šaukšteliu.

Kisielius dažnai gaminamas iš braškių, serbentų, agrastų, aviečių, vyšnių, rabarbarų, spanguolių. Uogos verdamos vandenyje, vėliau skystis nukošiamas per kiaurasamtį, uogos patrinamos, kad išsiskirtų visos sultys. Likęs vanduo su sultimis pasaldinamas, įdedama krakmolo ir maišoma, kad krakmolas nesušoktų į gabaliukus.

Avižinis kisielius
Pieno kisielius
* **Avižinis kisielius**  
Senoviškiausias Lietuvoje kisielius, būdingas kūčių stalo patiekalas. Verdamas iš avižų.
* **Pieno kisielius**  
Verdamas iš pieno su priedais.

* **Vaisių kisieliai** Verdami iš vaisių ar uogų sulčių, vandens, krakmolo.

* + **Rabarbarų kisielius**
	+ **Spanguolių kisielius**  
	Lietuviškas tradicinis kisielius, laikomas tradiciniu kūčių patiekalu. Verdamas iš spanguolių.

Nuorodos
--------

1. ↑  Kūčių valgiai: Avižinis kisielius
2. ↑  Pieno kisielius[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Šasu belaisvio atvaizdavimas egiptiečių mene
**Šasu** - semitų, pusiau klajoklių gyvulių augintojų etninė grupė, gyvenusi II tūkst. pr. m. e. II pusėje Sirijoje. Ji žinoma iš Senovės Egipto tekstų. 

| Terminas hieroglifais |
| --- |
| *Šʒsw***Šasu** |  |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |

Pats pavadinimas kildinamas iš egiptiečių žodžių *šȝsw*, kuri reiškia "klajoti", arba *šȝs* ("eiti") arba semitų kalbos žodžio reiškiančio "grobti" (pvz. hebr. ‏שׁסה‏‎ = *šsh*). Tai greičiausiai nebuvo lingvistiškai apibrėžta grupė, o grupė, įvardinama pagal gyvenimo būdą, kaip beduinai dabartiniame arabų pasaulyje. Kita panaši semitų grupė tuometinėje Sirijoje buvo hapiru.

Ankstyviausias šasu paminėjimas yra XV a. pr. m. e. tarp Užjordanės tautų. Vėliau šasu yra minimi kaip priešai arba vergai Rečenu šalyje Tutmozio III ir kitų faraonų ataskaitose. XIII a. pr. m. e. šaltiniuose minimos šešios šasu grupės: *S'rr, Lbn, Sm't, Wrbr, Pysps, Yhw*. Pastarieji, dėl panašumo su hebrajų dievo vardu Jahvė, kai kurių mokslininkų tapatinami su hebrajais.

Šasu nebeminimi nuo XII a. pr. m. e.
*Kitos reikšmės – Pajiesio tiltas (reikšmės).*

| Jiesios tiltas |
| --- |
|  |
| 

Jiesios tiltasJiesios tiltas

54°51′31″š. pl. 23°55′54″r. ilg.﻿ / ﻿54.8585°š. pl. 23.9318°r. ilg.﻿ / 54.8585; 23.9318﻿ (Jiesios tiltas)Koordinatės: 54°51′31″š. pl. 23°55′54″r. ilg.﻿ / ﻿54.8585°š. pl. 23.9318°r. ilg.﻿ / 54.8585; 23.9318﻿ (Jiesios tiltas) |
|  |
| **Vieta** | Kaunas, Jiesia, Piliakalnio g. |
| **Ilgis** | 27,5 m |
| **Plotis** | 14 m |
| **Pastatytas** | 1936 m. |

**Jiesios tiltas** – automobilių tiltas Kaune per Jiesios upę, prie santakos su Nemunu, Jiesios kraštovaizdžio draustinio teritorijoje. Tiltas jungia Panemunę, Rokus su miesto centru.

Istorija
--------

Tiltą statė Lietuvos kariuomenė medinio tilto vietoje (jo poliai upės vagoje buvo išlikę iki pat rekonstrukcijos 2011 m.). Naujojo gelžbetoninio tilto atramoms polius pradėta kalti 1930 m. baigtas statyti 1936 m. Per tiltą buvo nutiestas siaurasis geležinkelis.

Techniniai duomenys
-------------------

Tiltas skersiniame pjūvyje iki rekonstrukcijos turėjo dvi išilgines sijas, tarpusavyje sujungtas skersinėmis sijomis, išdėstytomis kas 2,20 m. Perdenginio plokštės storis – 20 cm. Tiltas buvo 7,2 m pločio, su nekarpyta perdanga, dviejų angų po 13,2 m. Kranto atramos – akmens mūro, tarpinė atrama – iš monolitinio betono, su lytlaužomis iš abiejų pusių.

Rekonstrukcija
--------------

Jiesios tilto remontas atliktas 2011 m. ir buvo susijęs su A. Juozapavičiaus prospekto bei Panemunės tilto rekonstrukcija. Praplatintas iki 2 pilnų eismo juostų, nes iki tol prasilenkiančių automobilių eismą reguliavo kelio ženklai, suteikiantys pirmenybę važiuojantiems link Panemunės. Jiesios tiltas praplatintas nuo 7,2 m iki 14 m, nes esamo tilto plotis neužtikrino saugaus eismo, atitinkamai rekonstruotos atramos. Uždarius eismą tiltu per Jiesios upę, automobilių srautai buvo nukreipti į atnaujinimo laukiančius A.Juozapavičiaus prospektą bei Panemunės tiltą. Praplatintas Jiesios tiltas tapo svarbiu miesto susisiekimo sistemoje,  nes leido nukreipti transporto srautą nuo 2012 m. pradėto rekonstruoti Panemunės tilto.

Galerija
--------

* Ant tiltoAnt tilto
* Komunikacijų vamzdisKomunikacijų vamzdis
* Senojo aptvėrimo fragmentasSenojo aptvėrimo fragmentas
* Naujasis perdenginysNaujasis perdenginys
* Upių santakaUpių santaka

| Artimiausi tiltai per Jiesią |
| --- |
| prieš srovę: | **Jiesios tiltas** | pasroviui: |
| Upėtakių g. Rokuose | – |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jiesios tiltas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sąrašas:Tiltai per Jiesią
* Tiltas per Jiesią žiotyse[neveikianti nuoroda]
* Jiesios tilto rekonstrukcija *miestai.net* portale