recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vahabitai** (arab. الدعوة الوهابية = *al-Daʿwah al-Wahhābīyah*) – musulmonų sunitų sekta, atsiradusi XVIII a. I pusėje Nedždo regione (dabartinėje Saudo Arabijoje). Doktrinos kūrėjas – Muhamedas ibn Abd al Vahabas (1703–1787 m.). 

Vahabizmas reikalauja grąžinti islamui jo „pirmapradį grynumą", o vieninteliu tikėjimo šaltiniu skelbia esant Koraną. Vahabitai nepripažįsta islamo šventųjų vietų, išskyrus Meką ir Mediną, islamo šventųjų ir net pranašo Mahometo kultą jie laiko politeistiniu nukrypimu. Vahabizmas smerkia ir atmeta vad. gimimo dienų, jubiliejų, metinių ir kitų musulmonų religinių švenčių šventimą, tam tikrų dienų ir savaičių išskyrimą religinėms apeigoms atlikti, iš tikinčiųjų reikalauja tiek viešajame, tiek privačiame gyvenime laikytis griežtos askezės. 

Arabijos pusiasalyje vahabizmą įtvirtino ir išplatino Saudidai, XIX a. ir XX a. pirmaisiais dešimtmečiais čia sukūrę valstybę, kurios institucinė teisinė sąranga yra grįsta būtent vahabizmo religine doktrina bei vahabizmu kaip politine ideologija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vahabitai*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XI t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1983. T.XI: Šternbergo-Vaisius
| **Feliksas Mieliauskas** |
| --- |
| Gimė | 1929 m. gegužės 2 d.Skersinė, Utenos apskritis |
| Mirė | 1959 m. rugpjūčio 2 d. (30 metų)Kaukazas |
| Palaidotas (-a) | Saulės kapinėse |
|  |
| Veikla | Pedagogas, alpinistas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis institutas |

**Feliksas Mieliauskas** (1929 m. gegužės 2 d. Skersinė, Utenos apskritis – 1959 m. rugpjūčio 2 d. Kaukazas) – Lietuvos pedagogas, alpinistas. Vienas sportinio alpinizmo iniciatorių Lietuvoje, alpinizmo instruktorius.

Biografija
----------

1954 m. baigė geografiją Vilniaus pedagoginiame institute, 1956 m. – Medicinos kooperatinę mokyklą Leningrade. Nuo 1947 m. dirbo Vilniuje, mokytojavo vidurinėje mokykloje.

Lietuvos alpinistų sekcijos ir nuo 1957 m. Trenerių tarybos pirmininkas. 1958 m. su G. Akstinu Adylsu slėnyje (Didysis Kaukazas) surengė pirmąją Pabaltijo alpiniadą, įkopė traversu į Elbruso viršūnę (5642 m). Didžiajame Kaukaze 1958 m. įkopė į Donguz Oran Basi (4768 m), Laisvosios Ispanijos (4200 m), Mongolijos Liaudies Respublikos (visi kopimai 4 sudėtingumo kategorijos), 1959 m. – Gumači, Andyrči ir Nenskyros viršūnes. Žuvo kartu su G. Akstinu ir V. Vosyliumi sniego lavinoje kopdamas į Dychtau viršūnę (5204 m).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jolanta Navickienė. *Feliksas Mieliauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 47 psl.
Monumentas, žymintis piečiausią Afrikos vietą

Adatos kyšulysAdatos kyšulys
Adatos kyšulys Afrikoje

**Adatos kyšulys** arba **Aguljo kyšulys** (angl. *Cape Agulhas*, afr. *Kaap Agulhas*, port. *Cabo Agulhas*) – piečiausia Afrikos žemyno vieta, skirianti Indijos ir Atlanto vandenynus, Pietų Afrikos Respublikoje. Kyšulys yra 170 km į pietryčius nuo Keiptauno. Pavadinimas kilo iš portugalų k. žodžio *agulhas* („adata, strėlė"), kadangi kyšulio apylinkėse dėl magnetinių anomalijų išsikreipia kompasų veikla.

Ši kyšulį atrado Bartolomėjus Diasas 1488 metais.

Pro kyšulį teka Adatos kyšulio srovė, vyksta sardinių migracija.

Šis kyšulys jau nuo seno žinomas, kaip vienas iš pavojingiausių. Kyšulio pakrantėse galima rasti laivų duženų. Vėliau nuo nelaimių laivus apsaugojo pastatytas švyturys.

Panorama iš kyšulyje esančio švyturio

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 161
Obuolių štrudelis
**Štrudelis** (vok. *Strudel*) – saldus kepinys su įdaru, gaminamas iš kuo tvirčiau suvyniotos plonos tešlos lakštų. Bavarijos tradicinis skanėstas.

Tešla supjaustoma kvadratais, paviršius ištepamas pjaustytų obuolių, sviesto, serbentų ir kapotų migdolų mišiniu, kuris dar pagardinamas cinamonu ir šlakeliu brendžio. Tada tešlos lakšto kraštai sudrėkinami, kad suliptų, ir lakštas tampriai susukamas. Štrudelis sudedamas į sviestu išteptą indą, apšlakstomas tirpdytu sviestu. Tada į indą įpilama šiek tiek pieno, ir kepinys kepamas uždengtas ant nedidelės ugnies. Pienui susigėrus kepamas įprastai. Išėmus pabarstomas cukrumi ir valgomas šiltas.

Taip pat štrudeliai kepami su kitokiais įdarais – slyvų, abrikosų, aguonų, vyšnių, razinų. Be to, būna ir nesaldūs štrudeliai, įdaryti kopūstais, špinatais, bulvėmis, moliūgais, raugintais kopūstais.

Patiekalas išpopuliarėjo XVIII a. Habsburgų imperijoje. Vėliau, iš vokiečių ir austrų virtuvės paplito į Vidurio Europos tautų virtuvę, tapo populiariu šio krašto žydų kepiniu.

Kepinio pavadinimas vidurine vokiečių aukštaičių kalba reiškia „sūkurys, verpetas".

* Patiektas obuolių štrudelisPatiektas obuolių štrudelis
* Štrudelio gamybaŠtrudelio gamyba
* Kreminis štrudelisKreminis štrudelis
* Štrudelis su špinataisŠtrudelis su špinatais

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Štrudelis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. 1 2  Prosper Montagné. *The New Larousse Gastronomique*. New York, Crown Publishers, Inc. 1977 // p. 904.
2. ↑  Karoly Gundel. *Gundel’s Hungarian cookbook*. Budapest: Corvina, 1992. p. 127.
3. ↑  Elmar Seebold. *Kluge Etymologisches Wörterbuch der deutschen Sprache*, 23rd edition. Berlin: Walter de Gruyter, 1999 – p. 803.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

28°47′ š. pl. 11°04′ v. ilg.﻿ / ﻿28.783°š. pl. 11.067°r. ilg.﻿ / 28.783; 11.067


Nuno kyšulysNuno kyšulys
Nuno kyšulys Afrikoje

**Nuno kyšulys** (port. *Cabo de Não, Cabo Nun, Cabo Nant*) arba **Šaunaro kyšulys** (*Chaunar*) – kyšulys šiaurės vakarų Afrikos pakrantėje, Maroke, tarp Sidi Ifnio ir Tarfajos, išsikišęs į Atlanto vandenyną. Šis kyšulys žymi Sacharos dykumos pradžią, keliaujant iš šiaurės.

Kyšulį greičiausiai jau XIII a. buvo pasiekę genujiečių pirkliai Vandinas ir Ugolinas Vivaldžiai. XV a. portugalai šį kyšulį pavadino *Cabo de Não* („kyšulys Ne"), kadangi negalėjo jo įveikti ir laikė piečiausiu pasiekiamu tašku. Tik Henriko Jūrininko laikais jūreiviai įveikė Nuno kyšulį ir nepasiekiamumo riba pasistūmėjo iki Bochadoro kyšulio.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nuno kyšulys** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
54°42′07″š. pl. 25°13′17″r. ilg.﻿ / ﻿54.702042°š. pl. 25.221266°r. ilg.﻿ / 54.702042; 25.221266

**Vilniaus spaudos rūmai** – 18 aukštų pastatas esantis Vilniuje, Viršuliškių mikrorajone, Laisvės pr. 60. Šalia Spaudos rūmų yra per 500 automobilių talpinanti Andrejaus Sacharovo aikštė.

Įmonės
------

Spaudos rūmuose patalpas turi arba nuomojasi daugiau kaip 100 įmonių, tarp kurių: spaudos leidėjai „Savaitė", „Savaitės ekspresas", radijo stotys „Radiocentras", „Relax FM", „Zip FM", „Radio R", „Kelyje" (Vilniaus studija), „Znad Willi", Jazz FM, „Keistuolių teatras", vairavimo mokykla, įmonės „Tango reklama", „Dujotekana", „Vilniaus ginklai", advokatų, farmacininkų, taksi, turizmo ir kitų sričių įmonės, kuriose iš viso dirba per 1 tūkstantį darbuotojų.

Istorija
--------

Rūmai pastatyti 1985 m. 1991 m. sausio 11 d. sovietų kariuomenė jėga užgrobė Spaudos rūmus. Užgrobimo metu automatu apšaudyta fasadinė rūmų siena. 2001 m. Vilniaus apskrities ir Vilniaus miesto savivaldybė Spaudos rūmus paliko be žemės. Skirta 85 arai žemės, ant kurios stovi 3 didžiuliai pastatai: Keistuolių teatras, buvęs LKP CK maitinimo kompleksas ir Spaudos rūmai.

Nuorodos
--------

* Svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

4°22′34″ š. pl. 7°43′01″ v. ilg.﻿ / ﻿4.37611°š. pl. 7.71694°r. ilg.﻿ / 4.37611; 7.71694

Palmių kyšulys 1853 m.

Palmių kyšulysPalmių kyšulys
Palmių kyšulys Afrikoje

**Palmių kyšulys** (angl. *Cape Palmas*) – kyšulys Vakarų Afrikoje, pačiuose Liberijos pietuose, prie Harperio miesto, išsikiša į Atlanto vandenyną. Pats kyšulys yra nedidelis uolėtas pusiasalis, su žemynu besijungiantis smėlio nerija. Tuoj į vakarus nuo kyšulio yra Hofmano upės estuarija, o 21 km į rytus – Kavali upės žiotys. Pagal kartografinius susitarimus Palmių kyšulys žymi vakarinę Gvinėjos įlankos ribą. Stovi švyturys, netoliese matosi Harperio masonų ložės pastatas. Netoli kyšulio prisišliejusi Rusvurmo sala.

1458 m. kyšulį pasiekė portugalų jūrininkas Diogas Gomešas ir pavadino *Cabo das Palmas*. 1502 m. pirmą kartą pažymėtas žemėlapyje. 1834 m. čia įkurta pirmoji atvykėlių iš JAV kolonija.
Koordinatės: 54°16′25″š. pl. 24°40′54″r. ilg.﻿ / ﻿54.273599°š. pl. 24.681592°r. ilg.﻿ / 54.273599; 24.681592

|  Matuizų koplyčia |
| --- |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Varėnos |
| **Savivaldybė** | Varėnos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Matuizos |
| **Adresas** | Statybininkų g. 7 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | ~1990 m. |
| **Stilius** | liaudies architektūra |

**Matuizų koplyčia** – koplyčia, esanti Varėnos rajone, Matuizų kaime. Patenka į Varėnos šv. arkangelo Mykolo parapijos teritoriją. Parapijos bažnyčia nutolusi 10 km į pietvakarius. Koplyčioje aukojamos sekmadieninės šv. mišios.

Koplyčia Matuizose įsikūrusi prie gatvės, senos statybos tradiciniame rąstiniame name su aukštu dvišlaičiu stogu. Koplyčią supa atviras erdvus sklypas. Maldos namai kukliai pažymėti mediniu kryžiumi ant priekinės sienos ir ąžuoline lenta su įrašu „Matuizų koplyčia". Įėjimas įrengtas pro namo priekyje pristatytas gonkas. Koplyčios pastatas yra privati nuosavybė, Varėnos šv. arkangelo Mykolo parapija už naudojimąsi patalpomis moka simbolinį mokestį.

Maldų salė šiuolaikiškai įrengta, aprūpinta liturginiu inventoriumi. 2022 m. už paaukotas aukas vidaus patalpa buvo suremontuota, perdažyta, atlikti kiti darbai. Koplyčioje buvo pakabintas naujas kryžius su Nukryžiuotoju ir šalia du šventųjų paveikslai: iš kairės – restauruotas Švč. Mergelės Marijos, iš dešinės – Gailestingojo Jėzaus. Sieninis kryžius ir Marijos paveikslas atvežti iš parapijos bažnyčios.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Varėnos Šv. arkangelo Mykolo parapija (dekanato inf.)
2. ↑  Koplyčia Matuizose *vilnensis.lt*
3. 1 2  Matuizų koplyčios pokyčiai 2022 m.
**Orión**| Vaizdas:Orión Fútbol Club emblema.png |
| **Pavadinimas** | Orión Fútbol Club |
| **Įkurtas** | 1926 m. birželio 26 d. |
| **Stadionas** | *Estadio Jorge Hernán „Cuty" Monge*, San Chosė provincija |
| **Talpa** | 5 500 |
| **Vadovas** | ? nežinoma |
| **Vyr. treneris** | ? nežinoma |
| **Lyga** |  |
|  |  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 




**Apranga  namie**
 | 




**Apranga  svečiuose**
 |

 |

**Orión Fútbol Club** – Kosta Rikos futbolo klubas, įkurtas Desamparadose (San Chosė provincija).

Istorija
--------

1926 m. birželio 26 d. Desamparadose įkurtas klubas; rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.

1938 ir 1944 m. tapo Kosta Rikos čempionais. Vėlesniais metais iškrito į žemesnius divizionus.

2011 m. balandžio mėn. klubas nusipirko franšizę iš „Brujas" ir rungyniavo aukščiausioje šalies lygoje.

Pasiekimai
----------

Aukščiausioji lyga
1938, 1944 m.

Spalvinė gama
-------------

|  |  |
| --- | --- |
| **Orión** | **Orión** |

Apranga
-------

Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidė tradicine apranga.

Garsesni žaidėjai
-----------------

Žaidėjai, atstovavę nacionalinei rinktinei.
* Kosta Rika [[]], gynėjas;
* Kosta Rika
* Kosta Rika
* Kosta Rika
* Kosta Rika

Užsieniečiai
* Salvadoras ,

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Informacija apie **Brujas FC Escazu** klubą
3. ↑  [ Apie žaidėją: ]
4. ↑  [ Apie žaidėją: ]

Nuorodos
--------

* [ Oficiali klubo svetainė]
* [ facebook paskyra]
* [ SOCCERWAY]
* [ SOFASCORE]
* [ Transfermarkt]
* Globalsportsarchive
„**Ecoservice**" – Komunalinių atliekų ir antrinių žaliavų surinkimo, išvežimo ir apdorojimo įmonių grupė, teikianti integruotas aplinkos tvarkymo paslaugas. Grupę sudaro trys bendrovės - „Ecoservice" , „Ecoservice projektai" ir „Ecoservice Klaipėda". Tai didžiausia tokio tipo bendrovė Lietuvoje. „Gazelė 2015" apdovanojimuose „**Ecoservice**" įvardinta kaip viena sparčiausiai augančių Lietuvos bendrovių. Laimėjo II vietą konkurse „pakuotės sektoriaus lyderiai 2016" Inovatyvaus veiklos vystymo kategorijoje. „Ecoservice" vykdo veiklą Vilniuje, Kaune, Trakuose, Varėnoje, Lazdijuose, Širvintose, Kazlų Rūdoje, Vilkaviškyje, Šilalėje, Šilutėje, Pagėgiuose, Šiauliuose, Klaipėdoje, Neringoje, Kėdainiuose, Panevėžyje.

Istorija
--------

Įmonė veiklą pradėjo 1995 metais pavadinimu „Vienituras". 
2007 metais įmonė keičia pavadinimą ir tampa „Ecoservice". Pradedamos teikti paslaugos Trakų rajone, Klaipėdos krašte ir Pagėgiuose. Iš esmės atnaujinamas automobilių parkas. 
2008 m. „Ecoservice" laimėjo atliekų surinkimo konkursą ir padėjo teikti paslaugas Širvintų rajone. 
2009 m. Įdiegiami kokybės ISO 9001:2008 ir aplinkosaugos ISO 14001:2004 standartai. Pradedamos teikti paslaugas Varėnos rajone.
2010 m. Pradedamos teikti paslaugos Neringos, Vilkaviškio, Kazlų Rūdos savivaldybėse.
2011 m. „Ecoservice" pirmoji Lietuvoje gavo EMAS aplinkosaugos sertifikatą. Įdiegta nauja atliekų apskaitos ir valdymo sistema „Enwis". Pradedamos teikti paslaugos Radviliškio ir Lazdijų rajonuose.

Įmonė kasmet sparčiai didina darbuotojų skaičių. Nuo 2014 metų jis padidėjo trečdaliu.

Pagrindinės veiklos kryptys
---------------------------

* Mišrių buitinių atliekų surinkimas ir išvežimas
* Antrinių žaliavų surinkimas ir išvežimas
* Statybinių atliekų surinkimas ir išvežimas
* Biotualetų nuoma ir aptarnavimas
* Rankinis gatvių valymas
* Mechanizuotas gatvių valymas žiemą/vasarą
* Žolės pjovimas
* Asfaltavimas, šaligatvių klojimas
* Žaliųjų atliekų surinkimas ir išvežimas
* Takų valymas
* Gėlių, augalų sodinimas
* Šiukšliadėžių plovimas ir priežiūra
* Kapinių tvarkymas
* Laiptinių plovimas ir priežiūra
* Padangų surinkimas ir išvežimas
* Stambiagabaričių atliekų surinkimas ir išvežimas

Išnašos
-------

1. ↑  „Paskelbti pakuočių sektoriaus lyderiai". *verslas.lrytas.lt*. 2016-11-15. Suarchyvuotas originalas 2018-01-06. Nuoroda tikrinta 2018-01-06.

Nuorodos
--------

* Oficialus Ecoservice tinklalapis
* Oficialus Ecoservice puslapis Facebook socialiniame tinkle
* Oficialus Ecoservice Klaipėda tinklalapis
* Oficialus Ecoservice projektai tinklalapis Archyvuota kopija 2017-01-03 iš Wayback Machine projekto.
Brijošė
**Brijošė** (pranc. *brioche*, dar siūloma vartoti *sviestinė bandelė*) – bandelė, pagaminta iš mielinės tešlos; tradiciškai būna apskrita, su rutulio formos viršūne.

Tai prancūzų virtuvės kepinys, šaltiniuose minimas nuo XV a. pr. Iki XVIII a. pab. Paryžiuje brijošės keptos su kepimo mielėmis, bet per Lietuvos-Lenkijos karaliaus Stanislovo Leščinskio virtuvę Liunevilyje paplito alaus mielių naudojimas.

Brijošės tešla gaminama iš vakaro – jai naudojama 750 g miltų, 7 kiaušiniai, tada 250 g miltų sumaišoma su 10 g mielių, įdedama 750 sviesto. Tešla paliekama kilti pernakt. Prieš kepant orkaitėje suformuojami norimos formos kepiniai, aptepami kiaušinio tryniu.

Taip pat gaminamos įvairios brijošės atmainos: *brioche en couronne* (apskrita brijošė), *brioche mousseline* (su muselino padažu), *brioche au fromage* (su sūriu), *briochin aux friuts* (su vaisiais), *grosse brioche â tête* (didelė brijošė su rutuliu viršuje).

* Pynutės formos brioche tresséePynutės formos *brioche tressée*
* Sicilietiška brijošė (kaip brioche â tête)Sicilietiška brijošė (kaip *brioche â tête*)
* Nanto brijošėNanto brijošė
* BrijošėsBrijošės

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Brijošė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Koks lietuviškas pranc. „brioche" atitikmuo?[neveikianti nuoroda], VLKK.
2. ↑  „Brioche". *Le Trésor de la Langue Française informatisé*. Analyse et Traitement Informatique de la Langue Française.
3. 1 2 3  Prosper Montagné. *The New Larousse Gastronomique*. New York, Crown Publishers, Inc. 1977 // p. 153–154.
**Anna Dallakyan**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Anna Dallakyan  Աննա Դալլաքյան |
| Gimimo data | 2001 m. rugpjūčio 30 d. (22 metai) |
| Gimimo vieta | nežinoma, Armėnija |
| Ūgis | nežinoma |
| Svoris | nežinoma |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugė, puolėja |
| Jaunimo klubai |
| nežinoma | nežinoma |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2014–2017nežinomanežinoma20232023 | Vanadžoro JE  Giurmi FC Hayasa Joniškio „Saned"  Vilniaus MFA "Žalgiris" | 0? 0(?)0? 0(?)0? 0(?)09 0(7)02 0(2) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2017–2018  2020– | Armėnija WU-19 rinktinė  Armėnija Armėnija |  |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. rugpjūčio 27 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2023 m. rugpjūčio 13 d.. |

**Ana Dalakian** (Աննա Դալլաքյան; g. 2001 m. rugpjūčio 30 d.) – Armėnijos futbolininkė, saugė, puolėja.

Biografija
----------

Gimė Armėnijoje. Futbolo paslapčių mokėsi gimtinėje. Atstovavo Armėnijos klubams. 

Rungtyniaudama FC Hayasa tapo Armėnijos čempione, žaidė UEFA moterų čempionių lygos atrankos rungtynėse.

### Joniškio „Saned"

Persikėlė į Lietuvą 2023 m. Atstovavo Joniškio „Saned". 2023 m. balandžio 16 d. debiutavo klube moterų A lygos rungtynėse prieš Gargždų „Bangą".

2023 m. balandžio 22 d. pelnė pirmąjį įvartį moterų A lygoje rungtynėse prieš Utenos Utenį. Po jos įvarčio Joniškio ekipa pirmavo (2-1), tačiau rungtynės baigėsi lygiosiomis (2-2).

2023 m. gegužės 14 d. pasižymėjo įvarčiu ir rungtynėse prieš FK Vilnius. Vilnietės nugalėjo rezultatu 3-1.

2023 m. gegužės 11 d. pelnė net keturis įvarčius. Joniškio „Saned" sutriuškino Utenos Utenį rezultatu 11-3.

### Vilniaus „Žalgiris"

2023 m. rugpjūčio mėn. persikėlė į Vilniaus MFA „Žalgirį".

2023 m. rugpjūčio 13 d. debiutavo moterų A lygos rungtynėse prieš FC Gintra. Šiaulietės nugalėjo žalgirietes rezultatu 3:2.

2023 m. rugpjūčio 27 d. rungtynėse prieš Joniškio Saned pasižymėjo pelnydama du įvarčius, o vilnietės sutriuškino varžoves rezultatu 12-2.

Pasiekimai
----------

Armėnija su FC Hayasa
 **Armėnijos čempionė:** 2020–2021, 2021–2022 m.

Karjera rinktinėse
------------------

Atstovavo Armėnijos jaunimo rinktinėms, o vėliau ir nacionalinei moterų rinktinei.

Debiutas Armėnijos rinktinėje įvyko 2020 m. kovo 4 d. draugiškose rungtynėse prieš Lietuvą. Lietuvaitės nugalėjo minimaliu rezultatu 1:0.

Dalyvavo ir rinktinės mače prieš Belgiją, kuomet 2021 m. lapkričio 25 d. išvykoje pralaimėjo varžovėms triuškinančiu rezultatu 0-19.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  UTENOS UTENIS 2-2 JONIŠKIO SANED
3. ↑  Po permainingų rungtynių – pirmieji taškai A lygoje
4. ↑  lrt.lt naujienos: moterų A lygos 4 turo apžvalga
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑  2021-11-25 BELGIJA 19-0 ARMĖNIJA

Nuorodos
--------

* lietuvosfutbolas.lt (apie žaidėją)
* SOCCERWAY (apie žaidėją)
* FLASHSCORE (apie žaidėją)
* SOFASCORE (apie žaidėją)
* Globalsportsarchive (apie žaidėją)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

53°56′00″ p. pl. 071°20′00″ v. ilg.﻿ / ﻿53.93333°š. pl. 71.33333°r. ilg.﻿ / 53.93333; 71.33333


Frovardo kyšulysFrovardo kyšulys
Frovardo kyšulys Pietų Amerikoje

**Frovardo kyšulys** (isp. *Cabo Froward*) – toliausiai į pietus nutolęs Pietų Amerikos žemyno taškas. Yra Čilės teritorijoje, Bransviko pusiasalyje, Magelano ir Čilės Antarktidos regione, Magelano sąsiaurio pakrantėje.

1587 m. anglų korsaras Tomas Kavendišas kyšuliui suteikė tokį vardą dėl rūsčių gamtos sąlygų šiame regione (anglų k. *froward* reiškia „priešgynus"). 1987 m. kyšulyje pastatytas kryžius minint popiežiaus Jono Pauliaus II vizitą Čilėje.

Frovardo kyšulys yra piečiausias žemyno taškas, tačiau piečiausia visos Pietų Amerikos vieta laikomas Horno kyšulys, esantis saloje prie Ugnies Žemės krantų. Tiesa, dar toliau į pietus yra nutolusi Agilos sala.
**Kybartų aktai** – 1940 m. lapkričio 23 d. į užsienį pasitraukusio prezidento Antano Smetonos pasirašyti 1940 m. birželio 15 d. datuoti aktai (atgaline data), kuriais siekta sudaryti pagrindą formaliam Lietuvos valdžios perdavimui emigracinei vyriausybei. Aktuose nurodoma, jog jie pasirašyti Kybartuose, pagal šį miestą aktai ir pavadinti.

Priešistorė
-----------

1940 m. rugsėjo 19–25 d. Romoje (Italija) vyko pirmasis Lietuvos pasiuntinių pasitarimas, kuriame nutarta organizuoti formalų Lietuvos valdžios perdavimą Lietuvos tuomet įkurtam Lietuvos tautiniam komitetui (pirmininkas Ernestas Galvanauskas, pavaduotojas Stasys Lozoraitis, nariai – Kazys Škirpa ir Edvardas Turauskas). Po kelių mėnesių, lapkričio 17–21 d. Berne (Šveicarija) vyko antrasis pasiuntinių pasitarimas, kuriame dalyvavo A. Smetona. Kybartų aktai pasirašyti po šio pasitarimo.

Aktai
-----

Pirmuoju aktu remiantis Lietuvos Respublikos Konstitucijos 97 straipsniu iš pareigų atleidžiamas Antanas Merkys bei jo sudaryta vyriausybė. Vietoje jo ministru pirmininku skiriamas S. Lozoraitis. Antruoju aktu remiantis Konstitucijos 71 straipsniu ministrui pirmininkui S. Lozoraičiui pavedama pavaduoti prezidentą.

Tolimesni įvykiai
-----------------

Iki SSRS–Vokietijos karo pradžios 1941 m. birželio 22 d. nei suformuotas Lietuvos tautinis komitetas, nei pats S. Lozoraitis žymesnės veiklos nevykdė. Karui prasidėjus kilo antisovietinis Birželio sukilimas, kurio metu sudaryta Lietuvos laikinoji Vyriausybė. 1945 m. Stasys Lozoraitis remdamasis Kybartų aktais prisistatė Jungtinių Amerikos valstijų prezidentui Hariui Trumenui kaip Lietuvos ministras pirmininkas einąs prezidento pareigas, tačiau nei pripažinimo, nei atsakymo nesulaukė.

2022 m. Lozoraičių giminės palikuonė istorikė Daina Lozoraitis perdavė Lietuvos centriniam valstybės archyvui Kybartų aktų originalus, kurie buvo saugomi Lozoraičių namuose Romoje.

Susiję straipsniai
------------------

* Baltijos šalių valstybingumo tęstinumas

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Kybartų aktai". Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-10-11.
2. ↑  Liudas Truska (1996). *Antanas Smetona ir jo laikai*. Vilnius: Valstybinis leidybos centras. p. 391. ISBN 9986091055.
3. ↑  „Istorikė Lozoraitis Lietuvos archyvui perdavė Kybartų aktų originalus". LRT.LT. 2022-10-01. Nuoroda tikrinta 2022-10-12.
LVSO koncertų salė – simfoninio orkestro namai
Orkestras su dirigentu G. Rinkevičium Kongresų rūmuose
**Lietuvos valstybinis simfoninis orkestras** – Lietuvos orkestras Vilniuje. Įsteigtas 1988 m. iki 1992 m. Jaunimo simfoninis orkestras. Pirmasis koncertas 1989 m. sausio 30 d. Meno vadovas, įkūrėjas ir vyr. dirigentas nuo 1988 m. – Gintaras Rinkevičius. Orkestras koncertinę veiklą Vilniuje vykdo LVSO koncertų salėje.

Veikla
------

Repertuarą sudaro pasaulio klasikų (Gustavas Maleris, Antonas Brukneris, Johanas Bramsas, Edvardas Elgaras, Sergejus Prokofjevas, Dmitrijus Šostakovičius, Arturas Honegeras, Karlas Orfas, Bendžaminas Britenas) ir lietuvių kompozitorių (Vytautas Bacevičius, Julius Gaidelis, Juozas Pakalnis, Osvaldas Balakauskas, Feliksas Bajoras, Algirdas Martinaitis, Stasys Vainiūnas) kūriniai.
Žymiausi:

* Koncertų salė po 2021-2024 m. vykdytos rekonstrukcijos.Gustavas Maleris. VIII (vadinamoji tūkstančio atlikėjų) simfonija, 1994 m.
* Filipas Glasas. Itaipu – europinė kūrinio premjera Vilniuje, dalyvavo kūrinio autorius, dirigavo D. Raselas Davisas, 1994 m.
* Richardas Vagneris. Skrajojantis olandas, opera, 1995 m.
* Džakomas Pučinis. Toska, 1996 m. Turandot, 1999 m.
* Richardas Štrausas, Salome, 1997 m.; pirmą kartą Lietuvoje
* Džiuzepė Verdis. Otelas, Simonas Bokanegra, Requiem, verdiana, 2001 m.
* Rudžeras Leonkavalis. Pajacai, 2003 m.
* Piotras Čaikovskis. Pikų dama, 2005 m.
* Dmitrijus Šostakovičius. Ledi Makbet iš Mcensko apskrities, 2006 m.
* Džakomas Pučinis. Bohema, 2006 m.
* Julius Juzeliūnas. Žaidimas, 2007 m.
* Žiulis Masnė. Verteris, 2008 m.

Koncertus dirigavo Lietuvos ir užsienio dirigentai, tarp jų: Jonas Aleksa, Algis Lukoševičius, Viesturas Gailis, Ravilas Martynovas, Veronika Dudarova, Jurijus Simonovas, Fuatas Mansurovas, Hugas Reineris ir kiti.

Koncertuose dalyvavo pianistai Povilas Stravinskas, Petras Geniušas, Mūza Rubackytė, Nikolajus Petrovas, smuikininkai Raimundas Katilius, Sergejus Stadleris, V. Tretjakovas, violončelininkas Davidas Geringas, dainininkai Virgilijus Noreika, Violeta Urmanavičiūtė, Sergejus Larinas, Kauno valstybinis choras, „Ąžuoliukas", Gabrovo vaikų choras, choras „Latvija", Badeno-Viurtembergo jaunimo kamerinis choras.

Koncertavo Vakarų Europos šalyse, dalyvavo tarptautiniuose festivaliuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vaclovas Juodpusis. *Lietuvos valstybinis simfoninis orkestras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 345 psl.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lietuvos valstybinis simfoninis orkestras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Lietuvos valstybinis simfoninis orkestras
| Reichsveras*Reichswehr* |
| --- |
| Reichsvero vėliava (1921-1935) |
| Įkurtos | 1919 m. kovo 6 d. |
| Išformuotos | 1935 m. kovo 16 d. |
| Pajėgų rūšys |  *Reichsheer* *Reichsmarine* |
| Štabo būstinė | Cosenas, Brandenburgas |
| Vadovybė |
| Vyriausiasis kariuomenės vadas | Fridrichas Ėbertas (1919–25)Paulius fon Hindenburgas (1925–34)Adolfas Hitleris (1934–35) |
| Žmogiškieji resursai |
| Amžius | 18–45 |
| Privalomoji tarnyba(šauktiniai) | ne |
| Aktyvus  personalas | 115,000 (1921) |

**Reichsveras** (vok. *Reichswehr* 'Reicho gynyba') – Pirmąjį pasaulinį karą pralaimėjusios Vokietijos kariuomenės pavadinimas 1919–1935 m. 1935 m. pavadintas vermachtu (vok. *Wehrmacht*).

Istorija
--------

Pirmojo pasaulinio karo pabaigoje Vokietijos kariuomenė pakriko, daugelis kareivių ir karininkų grįžo namo po vieną ar grupėmis. Dalis jų įsijungė į *Savanorių korpusus* (*Freikorps*), kurie 1919–1923 m. kovojo su revoliucija Vokietijoje ir okupuotose žemėse (pvz. dabartinėse Baltijos šalyse).

Naujai sukurta Veimaro respublika 1919 m. kovo 6 d. paskelbė sukurianti Laikinąsias Valstybės gynybos (*Vorläufige Reichswehr*) pajėgas, sudarytas iš:

* *Laikinosios Valstybės armijos* (*Vorläufige Reichsheer*). Armiją sudarė apie 400 000 karių.
* *Laikinojo Valstybės karinio jūrų laivyno* (*Vorläufige Reichsmarine*)

1919 m. rugsėjo 30 d. armija buvo performuota į *Laikinąją armiją* (*Übergangsheer*), kuri egzistavo iki 1921 m. sausio 1 d. kai buvo oficialiai paskelbtas reichsveras.

Veimaro Respublikoje
--------------------

Veimaro Respublikos ginkluotųjų pajėgų galimybes ribojo Versalio sutartis. Reichsverą sudarė 100 000 karių, organizuotų į dvi kariuomenės grupes – 7 pėstininkų divizijos ir 3 kavalerijos divizijos. Uždrausti tankai, sunkioji artilerija, aviacija.
  
Karinis jūrų laivynas (*Reichsmarine*) galėjo turėti tik nedidelį kiekį laivų. Uždrausti povandeniniai laivai ir aviacija.

Nuorodos
--------

* Reichsvero sudarymo įstatymas
* VFR istorijos muziejus: Reichswehr
* *Axis History Factbook – Reichswehr* **(**angl.**)**
55°48′27″š. pl. 21°04′00″r. ilg.﻿ / ﻿55.8074°š. pl. 21.0666°r. ilg.﻿ / 55.8074; 21.0666

Karklės kapinės
**Karklės kapinės** (arba ***Karklės I senosios kapinės, Liepų kapinės, Skenduolių kapinės***) – veikiančios riboto laidojimo kapinės Karklės kaime, kopose prie Baltijos jūros (vienintelės kapinės ant jūros kranto Lietuvoje). Kapinėse buvo laidojami skenduoliai, vėliau Karklininkų (dabar Karklė) gyventojai. Įtrauktos į Kultūros vertybių registrą (unikalus kodas 35607). Kapinės garsėjo savo lietais, kaltais kryžiais, „tablyčiomis", santūriomis granitinėmis ar marmurinėmis lentelėmis.

Kapinėse yra apie 200 kapų, išlikę palaidojimai nuo XIX a. Antkapiai akmeniniai, geležiniai ir mediniai. Senųjų medinių kryžių ar krikštų beveik nebėra, dalis nurinkta ir sukrauta prie kapinių tvoros. Užrašai neįskaitomi arba įskaitomi sunkiai. XX a. pradžioje kapinės vadintos Liepų kapinėmis, iš to laikmečio išlikę mediniai bei akmeniniai antkapiai su epitafijomis vokiečių kalba. Palaidotųjų pavardės būdingos pajūrio gyvenviečių lietuvninkams: Plennis, Tydekas, Mykolait, Gibbisch, Lumplesch, Macpreits, Lenart, Bastions, Zwikis. Kapai orientuoti į vakarus, rytų-vakarų kryptimi. Šiuolaikiniai palaidojimai neypatingi.

Žymūs kapai
-----------

* Kapinėse palaidotas poetas avangardistas, buriuotojas Salys Šemerys.

Literatūra
----------

* Bernardas Aleknavičius. Žvejų kaimelio kronika. Klaipėda, 2010 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Karklės kapinės. 2017-11-08, Amzinybe.lt (tikrinta 2023-06-19).
2. ↑  Karklės kapinės (buvusios skenduolių). Archyvuota kopija 2023-06-19 iš Wayback Machine projekto. Krastogidas.lt (tikrinta 2023-06-19).
3. ↑  „Karklės kaimo I senosios kapinės". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2017-08-21.

* Cemety.lt
**Albert Riera**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Albert Riera Ortega |
| Gimimo data | 1982 m. balandžio 15 d. (41 metai) |
| Gimimo vieta | Manacor, Ispanija |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Olympiacos FC |
| **Numeris** | 77 |
| **Pozicija** | Saugas |
| Jaunimo klubai |
| 1999–2000 | Mallorca B |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2000–20032003–20052005–200820062008–20102010- | Real MallorcaGirondins BordeauxRCD Espanyol→ Manchester City FC (skol.)Liverpool FCOlympiacos | 46 (6)53 (4)72 (8)15 (1)40 (3)2 (1) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2007– | Ispanija Ispanija | 16 (4) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2010 m..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2010 m.. |

**Albertas Riera Ortega** (isp. *Albert Riera Ortega*; g. 1982 m. balandžio 15 d. Manacor, Balearų salose) – ispanų futbolininkas žaidžiantis Olympiacos FC komandoje saugu.

Karjera
-------

Riera pradėjo savo karjerą RCD Mallorca komandoje su kuria 2003 m. laimėjo Ispanijos taurę. Per trejus metus La Ligoje yra sužaidęs 46 kartus ir yra pelnęs 6 įvarčius.

2003 m. vasarą persikėlė į Prancūziją, kurioje žaidė FC Girondins de Bordeaux klube. Prancūzijos Ligue 1 sužaidė du sezonus, kuriuose pasirodė daugiau nei 50 kartų ir pelnė 4 įvarčius.

2005 m. grįžo į Ispaniją, kurioje pasirašė sutarį su RCD Espanyol komanda. Pirmame sezone sužaidė tik aštuonias lygos rungtines. 2006 m. sausį buvo paskolintas Manchester City FC klubui, bet ir ten nepavyko įsitvirtinti pagrindinėje sudėtyje. 2006–2007 m. sezone grįžo į Barseloną.

2008 m. rugsėjo 1 d. pasirašė ketverių metų sutartį su Liverpool FC komanda; už kaip manoma tarp 5,5 ir 8 milijonų svarų sterlingų sumą. Naujoje komandoje debiutavo rugsėjo 13 d. namų rungtinėse laimėjus 2-1 prieš Manchester United FC.

2007 m. spalio 13 d. debiutavo Ispanijos rinktinėje prieš Daniją ir pelnė įvartį Euro 2008 m. atrankoje 3-1 ispanų naudai.

Nuorodos
--------

* 

1. ↑  Albert Riera profilis svetainėje National-Football-Teams.com
| **Džiugas Paršonis** |
| --- |
|  |
| 2009 m. |
| Gimė | 1967 m. gegužės 23 d.Vilnius |
| Mirė | 2021 m. balandžio 24 d. (53 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Antakalnio kapinėse |
|  |
| Veikla | žurnalistas, VU dėstytojas |
| Organizacijos | Vilniaus universiteto Komunikacijos fakultetas |
| Pareigos | lektorius |
|  |
| Alma mater | 1992 m. Vilniaus universitetas |

**Džiugas Paršonis** (1967 m. gegužės 23 d. Vilniuje – 2021 m. balandžio 24 d. ten pat) – Lietuvos žurnalistas, VU dėstytojas.

Biografija
----------

1992 m. baigė žurnalistikos magistro studijas Vilniaus universitete. 1987–1988 m. dirbo jaunimo žurnale „Aušrinė". 1990–1995 m. buvo dienraščio „Vilniaus laikraštis" leidybos skyriaus vedėjas. 

1991–1992 m. dirbo radijo stotyje M-1. 1992 m. buvo „Baltic News Service" užsienio naujienų redaktorius. 1993 m. dirbo redaktoriumi, reklamos autoriumi Lietuvos banko leidybos grupėje. 1995–1996 m. buvo Atviros visuomenės fondo Lietuvoje viešųjų ryšių koordinatorius. 1997–2000 m. dirbo žurnale „Naujoji komunikacija". Be to, dirbo reklamos agentūrose. 

1994–1999 ir 2008 m. buvo Vilniaus universiteto Komunikacijos fakulteto Žurnalistikos instituto lektorius. Nuo 2007 m. skelbė straipsnius tinklaraštyje *www.nezinau.lt.* Projektas gyvavo iki 2011 m.

Ypač domėjosi elektronine komunikacija, socialine žiniasklaida, skaitmenine leidyba, tinklaraščiais ir socialiniais projektais, interneto teise. Priklausė Lietuvos žurnalistų sąjungai.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  "Mirė LŽS narys Džiugas Paršonis, lzs.lt, 2021-04-25. Nuoroda tikrinta 2021-04-29.
2. ↑  nežinau.lt Archyvuota kopija 2011-08-25 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Mirė žurnalistas, dėstytojas Džiugas Paršonis, lrt.lt, 2021-04-28. Nuoroda tikrinta 2021-04-29.
4. ↑  Mirė žurnalistas Džiugas Paršonis, kf.vu.lt, 2021-04-29. Nuoroda tikrinta 2021-04-29.
4°44′38.4″ š. pl. 2°5′20.4″ v. ilg.﻿ / ﻿4.744000°š. pl. 2.089000°r. ilg.﻿ / 4.744000; 2.089000

Trijų Taškų kyšulys (1869 m.)

Trijų Taškų kyšulysTrijų Taškų kyšulys
Trijų Taškų kyšulys Afrikoje

**Trijų Taškų kyšulys** (angl. *Cape Three Points*) – nedidelis pusiasalis Ganoje, Vakarų regione, prie Atlanto vandenyno. Tai piečiausias Ganos geografinis taškas, išsidėstęs tarp Diskavo (*Dixcove*) pakrantės kaimelio ir Prinses Tauno miesto, 50 km į vakarus nuo Sekondžio-Takoradžio.

Pavadinimas kilo nuo to, kad be pagrindinės smailės, iš abiejų pusių stūkso į jūrą išsikišę dar du uolėti kyšuliai, kartu sudarantys tris taškus. Trijų Taškų kyšulys garsėja kaip žemė, esanti arčiausiai 0° platumos, 0° ilgumos ir 0° altitudės koordinačių jūroje (atstumas yra apie 570 km). Vieta taip pat garsėja ir kitu retu reiškiniu – gėlo vandens riba, besitęsiančia 200 m nuo paplūdimio kranto. Manoma, kad tokiu būdu laivai prisipildydavo geriamojo vandens atsargas. Dėl šios priežasties visuose senuose Afrikos žemėlapiuose pažymėta Trijų Taškų kyšulio vieta. Ant uolų matyti senų užrašų, kurie mini vardus ir datas (aiškiausiai matoma 1781 m.), pėdsakai.

Trijų Taškų kyšulyje 1875 m. britai pastatė švyturį, kuris turėjo padėti orientuotis prekybiniams laivams, plaukiantiems Gvinėjos įlanka. Dabar iš jo likę tik griuvėsiai. Tačiau 1921 m. buvo pastatytas didesnis ir patobulintas švyturys, kuris veikia iki šiol.

Istorija
--------

Manoma, kad pirmieji europiečiai, nuplaukę iki kyšulio, buvo Portugalijos keliautojai Žuanas de Santaremas (*João de Santarém*) ir Pedras Eskobaras (*Pedro Escobar*) 1471 m. Jie kirto pietų pusrutulį, atrado Minos krantą (Gvinėjos įlanka) ir nusigavo iki Nigerio upės deltos.

XVIII a. kyšulys priklausė Britų Aukso kranto kolonijai.

Šaltiniai
---------

1. 1 2
**Shane Larkin**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1992 m. spalio 2 d. (31 metai) |
| Gimimo vieta | Sinsinatis, Ohajas, JAV |
| Ūgis | 1,83 m |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Stambulo „Anadolu Efes" |
| **Pozicija** | įžaidėjas |
| NBA naujokų birža |
| 2013 m. | 18 šaukimu,Atlantos „Hawks" |
| Profesionalūs klubai |
| 2013–201420142014–20152015–20162016–20172017–20182018– | Dalaso „Mavericks" →Frisko „Texas Legends" Niujorko „Knicks" Bruklino „Nets" Vitorijos „Baskonia" Bostono „Celtics"Stambulo „Anadolu Efes" |  |
| Šalies rinktinė |
| 2020– | Turkija Turkija |  |
|  |

**Dešeinas Deivisas Larkinas** (*DeShane Davis Larkin*, g. 1992 m. spalio 2 d.) – Jungtinių Amerikos Valstijų krepšininkas, įžaidėjas. Nuo 2020 m. Turkijos pilietis ir Turkijos rinktinės žaidėjas.

Gimė Sinsinatyje. Tėvas – buvęs profesionalus beisbolininkas Baris Larkinas. Vaikystėje Šeinas Larkinas taip pat žaidė beisbolą, bet vėliau perėjo prie krepšinio. Jis žaidė už Orlando Dr. Filipso mokyklos komandą. 2011–2013 m. žaidė už Majamio universiteto „Hurricanes" komandą, kur buvo lyderis, išrinktas NCAA Atlanto pakrantės konfederacijos geriausiu žaidėju.

2013 m. NBA naujokų biržoje Šeiną Larkiną 18 šaukimu pasirinko Atlantos „Hawks", bet savo teises į žaidėją perleido Dalaso „Mavericks". Po keleto metų praleistų NBA komandose, Larkinas 2016 m. sudarė sutartį su Vitorijos „Baskonia". Kitais metais grįžo į NBA, Bostono „Celtics", tačiau negavęs pakankamai svarbaus vaidmens komandoje, 2018 m. vėl atsidūrė Europoje. Stambulo „Anadolu Efes" komandoje jis tapo lyderiu, 2019 m. „Eurolygos" finalo ketverte pagerino šio etapo naudingumo balų rekordą (varžybose prieš „Fenerbahçe" jų surinko 43), o 2019 m. lapkritį pagerino naujojo formato „Eurolygos" rekordą, per varžybas prieš Miuncheno „Bayern" surinkęs 49 taškus (2024 m. rekordas pagerintas Naidželo Heiso). 2021 m. kartu su Vasilijė Micičiumi atvedė „Anadolu" prie pirmojo „Eurolygos" trofėjaus.

2020 m. Šeinui Larkinui suteikta Turkijos pilietybė.

Laimėjimai
----------

* Eurolyga: 2021, 2022 m.
* Turkijos krepšinio lyga: 2019, 2021 m.
* Turkijos krepšinio supertaurė: 2018, 2019 m.
* Turkijos krepšinio taurė: 2022 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Shane Larkin Bio" Archyvuota kopija 2016-04-08 iš Wayback Machine projekto.. *The University of Miami*.
2. ↑  „ACC coaches pick Miami’s Shane Larkin as player of year". *fayobserver.com*.
3. ↑  Favakeh, Andrew (June 9, 2020). „SHANE LARKIN, TURKISH STAR, WILL NOT BE STOPPED". *Fansided.com*.
4. ↑  "Efes’s Larkin shatters EuroLeague scoring mark! ". *EuroLeague.net*
5. ↑  „Shane Larkin’in Türkiye Cumhuriyeti Vatandaşlık İşlemleri Tamamlandı". *tbf.org.tr*
| **Nuphar lutea** |
| --- |
| Paprastoji lūgnė (Nuphar lutea)Paprastoji lūgnė (*Nuphar lutea*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Magnolijažiedžiai  *( Magnoliidae)* |
| Šeima: | Lūgniniai  *( Nymphaeaceae)* |
| Gentis: | Lūgnė  *( Nuphar)* |
| Rūšis: | Paprastoji lūgnė  *( Nuphar lutea)* |

 |
| Paplitimas |

**Paprastoji lūgnė** (*Nuphar lutea*) – lūgninių (*Nymphaeaceae*) šeimos daugiametis vandens augalas.

Natūraliai paplitęs beveik visoje Europoje, Sibire, Kaukaze, Mažojoje Azijoje, Vidurinėje Azijoje, Levante, Alžyre, Irane.

Šakniastiebis storas, mėsingas, ilgas; lapai dideli, lygiakraščiai, 20–30 cm ilgio, beveik ovalūs, lapkotis tribriaunis; žiedai dideli, geltoni, 4–5 cm pločio, purka lygiakraštė, vidurys įdubęs, su 10–20 spindulių; vaisius – sultinga, žalia dėžutė.

Lietuvoje labai dažna, auga stovinčiuose ar lėtai tekančiuose vandenyse, ežeruose, tvenkiniuose, žydi birželio – rugpjūčio mėnesiais.

Vaistingoji žaliava – šakniastiebiai. Turi daug alkaloidų, kurie pasižymi spermicidinėmis savybėmis, todėl vartojama kaip kontraceptinė priemonė, taip pat trichomoniniam kolitui, odos grybelinėms ligoms gydyti.

* ŽiedasŽiedas
* VaisiusVaisius
* LapasLapas
* BuveinėBuveinė

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastoji lūgnė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Nuphar lutea (L.) Sm. *Kew Royal Botanic Gardens*
2. ↑  Algirdas Lekavičius. *Vadovas augalams pažinti*. – Vilnius: Mokslas, 1989. // psl. 96
| **Sigitas Kudarauskas** |
| --- |
| Gimė | 1936 m. sausio 31 d. (88 metai)Klaipėda |
| Tėvas | Juozas |
| Vaikai | Sigita, Saulenė |
|  |
| Veikla | inžinierius elektromechanikas, visuomenės ir politinis veikėjas |
| Partija | 1961 m. SSKP, 1993 m. TSLK |
|  |
| Alma mater | 1958 m. Kauno politechnikos institutas |

**Sigitas Kudarauskas** (g. 1936 m. sausio 31 d. Klaipėdoje) – Lietuvos inžinierius elektromechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras, visuomenės ir politinis veikėjas.

Biografija
----------

1958 m. baigė Kauno politechnikos institutą, 1959 m. Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokyklą. 1963 m. technikos mokslų daktaras, 1963–1991 m. dėstė Kauno politechnikos instituto Klaipėdos fakultete, 1963–1966 m. Elektrotechnikos-mechanikos katedros, 1966–1972 m. 1974–1978 m. ir 1982–1989 m. Elektrotechninių disciplinų katedros vedėjas, nuo 1982 m. profesorius. 1980 m. habilituotas technikos mokslų daktaras. 1991–2001 m. dėstė Klaipėdos universitete, 2007–2008 m. Klaipėdos universiteto Jūrų technikos fakulteto Elektrotechnikos katedros profesorius.

Nuo 1961 m. SSKP narys. 1988 m. Sąjūdžio veikėjas, 1989–1990 m. SSRS liaudies deputatas ir SSRS AT narys. 1990–1993 m. LR Vyriausybės nuolatinis atstovas Estijos Respublikoje. Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys. 1996–1997 m. ir 1997–2000 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys.

Mokslinė veikla
---------------

Veiklos svarbiausia sritis – elektros inžinerija; švytuojamųjų elektros mašinų tyrimų Lietuvoje pradininkas, teorijos kūrėjas. 15 išradimų autorius. Sukūrė kamerinės bei chorinės muzikos kūrinių.

Bibliografija
-------------

* *Introduction to oscillating electrical machines*. – Klaipėda: KU leidykla, 2004. – 183 p.: iliustr. – ISBN 9955-585-75-7
* Švytuojamosios elektros mašinos: monografija. – Klaipėda: KU leidykla, 2008. – 302 p.: schem. – ISBN 978-9955-18-285-6

Įvertinimas
-----------

* 2010 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Karininko kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-12-14 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑
4. ↑  *Sigitas Kudarauskas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 418
5. ↑  *Sigitas Kudarauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 189 psl.
6. ↑

  


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**–** | **Lietuvos Vyriausybės nuolatinis atstovas Estijos Respublikoje** 1990–1993 m. | Po to:**Deividas Matulionis** |
**Krikščionių sąjunga** – Lietuvos politinė partija, įkurta 2020 m.

Istorija
--------

Steigiamasis suvažiavimas įvyko 2020 m. vasario 8 d.

Steigiamajame suvažiavime partijos pirmininku išrinktas jos steigimo iniciatorius Rimantas Dagys. Partijos nariais dar tapo Seimo narys Egidijus Vareikis, Kovo 11-osios akto signataras Jonas Šimėnas, buvę Seimo nariai Petras Luomanas, Jonas Valatka, Arvydas Akstinavičius. Suvažiavime maldą vedė kunigas Robertas Grigas, teigęs, kad buvo paprašytas kardinolo Sigito Tamkevičiaus.

Iš pradžių buvo numatomas partijos pavadinimas „Krikščionių sąjunga „Santarvė ir gerovė"", bet steigiamajame suvažiavime buvo nutarta pavadinimą sutrumpinti iki „Krikščionių sąjunga".

Steigiamojo suvažiavimo priimta programa teigė, kad partijos „politinė veikla grindžiama krikščioniškosios demokratijos ir krikščioniškos socialinės politikos principais".

2020 m. Seimo rinkimuose partija surinko 0,75% balsų daugiamandatėje apygardoje, bei į Seimą nepateko.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  Dalia Plikūnė, „Dagys steigia krikščioniškų pažiūrų partiją: ryškėja jos sudėtis", BNS, ELTA, www.DELFI.lt 2020 m. vasario 8 d. 11:01
2. ↑  Paulina Levickytė „R. J. Dagio besikurianti politinė jėga vadinsis „Krikščionių sąjunga"", „Kauno diena" 2020-02-08 16:50:00 , ELTA
3. ↑  2020 m. Seimo rinkimų rezultatai Vyriausiosios rinkimų komisijos puslapyje

Išorinės nuorodos
-----------------

* Puslapis „Facebook"
* Svetainė internete
| Teheranasتهران |
| --- |
| *Miesto naktinė panorama* |
|  |
| 

TeheranasTeheranas

35°41′0″ š. pl. 51°25′0″ r. ilg.﻿ / ﻿35.68333°š. pl. 51.41667°r. ilg.﻿ / 35.68333; 51.41667﻿ (Teheranas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3:30)------ vasaros: (UTC+4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Irano vėliava Iranas |
| **Provincija** | Teherano provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2015) | 8 846 782  |
| **Plotas** | 730 km² |
| **Tankumas** (2015) | 12 119 žm./km² |
| **Altitudė** | 1 200 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Teheranas |

**Teheranas** (pers. تهران = *Tehrân*) – miestas šiaurės Irane, šalies didžiausias miestas ir sostinė. 8,8 mln. gyventojų (2015). Metropolinėje teritorijoje gyvena 13,81 mln. gyventojų (2016 m.) 1748 km² plote. Išsidėstęs pietinėje Elburso kalnyno pašlaitėje, 1100–1300 m aukštyje. Veikia tarptautinis oro uostas, Teherano metro. Teherane pagaminama apie trečdalį viso Irano produkcijos. Išvystytos pramonės šakos: naftos apdirbimo, cemento, maisto, tekstilės, chemijos. Amatai. Yra universitetų, teatrų, muziejų. Golestano rūmai (XVIII-XIX a. nuo 1894 m. Dailės muziejus), mečetės (Šacho ir Sepachsalaro, abi iš XIX a.).

Istorija
--------

Įkurtas apie IX a. greta žymaus tuomet miesto Rėjaus (dabar Rėjus yra Teherano dalis). Ibn Haukalas 924 m. apie tuometinį Teheraną rašė: „Gyventojai daugiausia laiko praleidžia požeminėse uolose, o jų pagrindinis užsiėmimas – praeinančių karavanų užpuolimai ir plėšimai".

Kaip miestas minimas nuo XII a. Vėlesnės kronikos mini, kad čia, kaip į vasaros rezidenciją atvykdavo kunigaikščių šeima. Kai 1221 m. mongolai sugriovė Rėjų, jo gyventojai persikėlė į Teheraną ir nuo to laiko miestas pradėjo smarkiai plėstis. Gyvenvietė virto klestinčiu prekybos miestu.

Kai 1789 m. kadžarų valdovas Aga Mohamedas Chanas suvienijo Persiją, Teheraną pasirinko sostine, o 1796 m. jame karūnavosi šachu. Nuo tada Teheranas buvo karališku miestu iki 1979 m. kai Mohamedas Reza Pehlevis pabėgo į užsienį.

Keletą metų prieš nuvertimą iš sosto šachas Reza Pehlevis įsakė miesto centre pastatyti 45 m aukščio karališkąjį bokštą, skirtą persų monarchijos 2500 metų jubiliejui.

Tarptautiniai santykiai
-----------------------

Kai Teherane grupė fanatiškai nusiteikusių jaunuolių paėmė įkaitais JAV ambasados Teherane personalą, prasidėjo konfliktas su JAV. 66 JAV piliečiai nelaisvėje buvo laikomi 444 dienas (1989 m. lapkritį – 1991 m. sausį). XX a. dešimtojo dešimtmečio viduryje Iranas atnaujino santykius su JAV ir Vakarų pasauliu.

Sportas
-------

* Esteghlal FC; Teherano futbolo klubas „Nepriklausomybė",
* Persepolis FC; Teherano futbolo klubas „Perepolis",
* Azadi stadionas; Stadiono talpa 76,8 tūkst žiūrovų.

Miestai partneriai
------------------

* Jungtinės Amerikos Valstijos Los Andželas
* Kuba Havana
* Venesuela Karakasas
* Pietų Afrikos Respublika Pretorija
* Rusija Maskva
* Kinijos LR Pekinas
* Tadžikija Dušanbė
* Baltarusija Minskas
* Turkija Ankara
* Gruzija Tbilisis
* Vengrija Budapeštas
* Bosnija ir Hercegovina Sarajevas

Teherano panorama

Išnašos
-------

1. ↑  „Persian Gulf Pro League Football Grounds in Iran". *Football Ground Map*.
Perpjautas Pandoro pyragas
**Pandoras** (it. *pandoro*) – tradicinis itališkas pyragas, įprastai kepamas specialiai kalėdiniam ir naujųjų metų laikotarpiui. Tradicinis Veronoje gaminamas kepinys yra aštuoniakampės žvaigždės formos.

Pyrago viršus dažnai puošiamas vanilės skonio cukraus pudra taip simbolizuojant Italijos Alpes.

Pandoro pyragas yra Antikos laikų kepimo meno dalis, kaip ir sako pavadinimas *pan d'oro* (*auksinė duona*). Viduramžiais baltą duoną valgydavo tik patys turtingiausi žmonės, o paprastiems žmnonėms geriausiu atveju tekdavo paragauti tik juodos duonos. Kiaušiniais, sviestu, cukrumi ar medumi pagardinta duona buvo valgoma rūmuose ir buvo vadinama auksine duona. 

Apie desertinės duonos vartojimą savo šaltiniuose užsiminė I a. istorikas Plinijus Vyresnysis. Pirmą kartą Pandoro pyrago pavadinimas iškilo tik XVIII a. ir buvo vartojamas venecijietiškos aristokratijos.

Šiuolaikinis Pandoro pyragas pradėtas gaminti Veronoje 1894 m. spalio 30 d. kai Domenico Melegatti gavo patentą tokio pyrago gamybai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Chi ha inventato il pandoro?
2. ↑  Le origini del pandoro secondo la scheda del sito della regione Veneto