recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Brėmerhafenasvok. *Bremerhaven* |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

BrėmerhafenasBrėmerhafenas

53°33′0″ š. pl. 8°35′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.55000°š. pl. 8.58333°r. ilg.﻿ / 53.55000; 8.58333﻿ (Brėmerhafenas)Koordinatės: 53°33′0″ š. pl. 8°35′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.55000°š. pl. 8.58333°r. ilg.﻿ / 53.55000; 8.58333﻿ (Brėmerhafenas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Brėmenas (žemė) |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1827 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 114 506  |
| **Plotas** | 78,867 km² |
| **Tankumas** (2008) | 1 452 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Brėmerhafenas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Brėmerhãfenas |

**Brėmerhafenas** (vok. *Bremerhaven* – „Brėmeno uostas", *der Haven* – „uostas") – uostamiestis Šiaurės Vakarų Vokietijoje; apskričiai nepriklausantis miestas (*kreisfreie Stadt*). Kartu su 60 km piečiau esančiu Brėmeno miestu sudaro Brėmeno federalinę žemę. Vienas didžiausių Europos jūrų uostų, svarbus Vokietijos eksporto ekonomikos centras. Mokslo miestas, vok. „Stadt der Wissenschaft" (vardą suteikė Vokietijos mokslo fundatorių asociacija 2005 m.).

Brėmerhafenas – aukštutinis centras šiauriniame Elbės-Vėzerio trikampyje. Vienintelis Vokietijos didmiestis prie pat Šiaurės jūros. *Oberzentrum Bremerhaven* – Europos metropolinio regiono Brėmeno-Oldenburgo dalis.

*Wattenmeer* Brėmerhafeno šiaurėje – UNESCO kultūros paveldas.

Istorija
--------

Miesto įkūrėjas Johanas Smidtas
Miestas buvo įkurtas 1827 m. tačiau gyvenvietės, tokios kaip Lehe, jau buvo įsikūrusios netoliese anksčiausiai XII a. taip pat ir Gėstendorfas, kuris yra minimas XIX a. dokumentuose. Šios mažos gyvenvietės buvo statomos mažose salose, pelkėtose žiotyse.

Sportas
-------

* TuS Bremerhaven 93 (futbolas)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dierks, August, Dr. & von Garvens, Eugenie (1954), *Bremerhaven: Busy – Breezy – Booming – Town*, Bremerhaven: The Chamber of Commerce and Industry  p. 8. Fourth revised edition. Translated into English from the original German edition titled *Bremerhaven- tätige Stadt im Noordseewind*

Nuorodos
--------

* Oficiali miesto svetainė (vokiečių, anglų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 55°45′51″ š. pl. 23°22′13″ r. ilg.﻿ / ﻿55.76417°š. pl. 23.37028°r. ilg.﻿ / 55.76417; 23.37028

|  Polekėlės Švč. Mergelės Marijos Širdies bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Šiaulių |
| **Dekanatas** | Radviliškio |
| **Savivaldybė** | Radviliškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Polekėlė |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1977 m. |

**Polekėlės Švč. Mergelės Marijos Širdies bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Polekėlės kaime, 2 km į pietryčius nuo Tyrulių.

Istorija
--------

Pastatytai bažnyčiai Jurgis Daujotas 1791 m. dovanojo 10 tūkst, auksinų ir 2 margus žemės. Paskirtas kunigas; koplyčia tapo Šiaulėnų parapijos filija. Bažnyčiai 1820 m. pakeisti sienojai. Giminei įamžinti statytojas bažnyčią pavadino savo dvaro – Daujotavos vardu. Po 1924 m. oficialiai įteisintas dabartinis pavadinimas.

1930 m. įsteigta parapija. Pirmojo Polekėlės klebono Oželio (čia klebonavusio 35 m.) iniciatyva bažnyčia suremontuota, apdengta skarda. 1939 m. kovo 2 d. sudegė, liko tik medinė varpinė. Pradėta statyti mūrinė bažnyčia iki karo neužbaigta. Ji pastatyta tik 1977 m.

Dabartinė bažnyčia pastatyta kunigo Jono Babono.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, su bokšteliu.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Polekėlės Švč. Mergelės Marijos Širdies bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Refleksija** (lot. *reflexio* – „atgręžimas") – savo psichikos stebėjimas ir mąstymo procesas, skirtas suprasti, kritiškai analizuoti savo paties prielaidas ir pažinimo formas; pažinimas, kurio objektas yra pats pažįstantysis subjektas; vienas pagrindinių filosofijos metodologinių principų, introspektyviojoje psichologijoje juo paremta introspekcijos metodai.

Refleksijos problema buvo nagrinėjama jau antikoje. Sokratas pabrėžė savęs pažinimo svarbą. Aristotelis refleksiją suprato kaip dieviškojo proto, kuriame mintis susijungia su dalyku apie kurį yra mąstoma, savybę. Renė Dekartas refleksiją laikė ypatingą individo sugebėjimą galvoti tik apie savo minčių turinį ir apie nieką daugiau. Imanueliui Kantui refleksija – sielos būsena, kurianti sąvokas. Džonas Lokas teigė, kad refleksija yra ypatingas žinių šaltinis bei vidinė patirtis, visiškai skirtinga nuo įprastos, pagrįstos jutimų organų duomenimis; ši samprata yra svarbiausia introspekcinės psichologijos aksioma.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Refleksija[neveikianti nuoroda]. Aiškinamasis psichologijos terminų žodynas. Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras, 2019. – 376 p. ISBN 9785420018125.
2. 1 2  *Refleksija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-01-01.
3. ↑  Dabartinės lietuvių kalbos žodynas. Vilnius: Lietuvių kalbos institutas, 2012, ISBN 978-609-411-079-5
| Ardebilisاردبیل |
| --- |
| *Šeicho Sefio mauzoliejus* |
|  |
| 

ArdebilisArdebilis

38°15′0″ š. pl. 48°17′0″ r. ilg.﻿ / ﻿38.25000°š. pl. 48.28333°r. ilg.﻿ / 38.25000; 48.28333﻿ (Ardebilis)Koordinatės: 38°15′0″ š. pl. 48°17′0″ r. ilg.﻿ / ﻿38.25000°š. pl. 48.28333°r. ilg.﻿ / 38.25000; 48.28333﻿ (Ardebilis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3:30)------ vasaros: (UTC+4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Irano vėliava Iranas |
| **Provincija** | Ardebilio provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 340 386  |
| **Altitudė** | 1 500 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Ardebilis |
|  |
| UNESCO vėliava **UNESCO** | (angl.) (pranc.): 1345 |

**Ardebilis** (pers. اردبیل = *Ardabil*) – miestas šiaurės vakarų Irane, 50 km į vakarus nuo Kaspijos jūros, 210 km nuo Tebrizo. Provincijos centras. ~340 tūkst. gyventojų (2005 m.); dauguma – azerbaidžaniečiai. Yra oro uostas.

Tekstilės (ypač šilko ir tradicinių persiškų kilimų), maisto (tabako) pramonė. Veikia keletas universitetų. Javų, medvilnės prekybinis centras. Miestas žymus savo architektūros paveldu: yra XVI–XVII a. Šeicho Sefio mauzoliejus, Mirza Ali Akbaro mečetė ir mokykla, senovinės Masdžid Džamė mečetės griuvėsiai, Sefevidų laikų tiltai, bazaras, armėnų Šv. Marijos bažnyčia, Imamzadeho Saleho mauzoliejus. Ardebilio apylinkėse trykšta karštosios mineralinės versmės, yra keletas ežerų (didžiausias – Šorabilis), stūkso užgesęs ugnikalnis Sabalanas.

Istorija
--------

Manoma, kad miestas gyvavo dar Achemenidų imperijos laikais, jis minimas Avestoje. IV-VI a. smarkiai nukentėjo nuo hunų antpuolių. X a. buvo Salaridų dinastijos sostinė. Islamo invazijos laikais Ardebilis buvo didžiausias regiono miestas, tačiau po mongolų ir gruzinų antpuolių visiškai sunaikintas. Atkurtas Sefevidų laikais. 1997 m. Ardebilis smarkiai suniokotas žemės drebėjimo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ardebilis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
Poliarinės orbitos animacija
**Poliarinė orbita** – tokia orbita, kurioje esantis dirbtinis palydovas kiekvienu apsisukimu praskrieja virš arba netoli abiejų astronominio objekto ašigalių. Tokios orbitos plokštumos posvyris pusiaujo atžvilgiu lygus arba artimas 90°. Išskyrus specifinius poliarinės geosinchroninės orbitos atvejus, poliarinėje orbitoje judantis palydovas virš pusiaujo praskrieja kaskart ties skirtinga ilguma.

Poliarinės orbitos dažnai naudojamos palydovams, renkantiems duomenis kartografijai, Žemės stebėjimo palydovams, žvalgybos palydovams, taip pat kai kuriems orų palydovams. Poliarinės orbitos trūkumas, kad nei vienas planetos regionas negali būti stebimas nuolatos.

Dažnai poliariniai palydovai būna ir „su saule sinchroninėse" (*sun – synchronous*) orbitose, t. y. kur palydovas virš bet kurio Žemės paviršiaus taško kaskart praskrieja tuo pačiu saulės laiku. Tokia orbita įgalina stebėti objekto pokyčius per laiko tarpą. Tokiam efektui pasiekti, orbita turi būti kiek įmanoma trumpesnė (žemesnė), tačiau kelių šimtų kilometrų aukščio orbitos santykinai greitai sunyksta dėl atmosferos traukos. Paprastai naudojamas orbitos aukštis apie 1000 km, orbitinis periodas apie 100 minučių, nuokrypis nuo ašigalių apie 8°.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Poliariniai palydovai **(**angl.**)**

Nuorodos
--------

* Orbitinė mechanika **(**angl.**)**
Dachšteinas Alpių žemėlapyje
**Dachšteinas** (vok. *Dachstein*) – kalnų masyvas rytų Alpėse (Šiaurinėse Alpėse), Austrijoje, į šiaurę nuo Žemojo Tauerno, į pietryčius nuo Zalcburgo. Aukščiausia vieta – 2995 m (Aukštasis Dachšteinas). Ilgis ~50 km.

Masyvas sudarytas iš klinties, todėl jame itin paplitę karstiniai reiškiniai – gausų požeminių urvų (~450). Giliausias Dachšteine yra Mamuto urvas (ilgis 51,3 km, gylis 180 m), ilgiausias – Hirlaco (ilgis 85 km, gylis 988 m). Kiti svarbūs urvai – Didysis Ledo urvas (ilgis 2000 m, gylis 70 m, yra ledynų), Kopenbrūlerio (ilgis 3,9 km, gylis 107 m). Kalnuose yra nedidelių ledynų, ežerų (didžiausias – Halštato ežeras).

Dachšteinas yra svarbi turistinė Austrijos sritis. Iš Obertrauno ir Ramsau į kalnus nutiesti kabantieji lynų keliai. 1997 m. Halštato-Dachšteino-Zalckamerguto kultūrinis kraštovaizdis paskelbtas UNESCO pasaulio paveldo objektu.

* Dachšteino kalnai
* Dachšteinas iš Noištatalmeno
* Kalnų ežerėliai
* Velnio urvas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dachšteinas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dachšteinas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Paįstrio herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2007-07-11* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Paįstrio herbas** – Paįstrio kaimo ir seniūnijos heraldinis atributas.

Aprašas
-------

Mėlyname lauke virš nuleistos banguotos sidabrinės juostos iš 6 banguotų juostelių stovi trys sidabriniai koplytstulpiai trikampiais sujungtais stogeliais, nuo kurių ant ilgų auksinių virvučių kabo kiekviename stogelio šone po du auksinius varpelius.

### Simbolika

* Banguota juosta iš juostelių – Įstro upelis, rodo vietovės geografinę padėtį ir jos vardo kilmę.
* Trys koplytstulpiai (varpinėlės) su varpeliais – simbolizuoja gražias ir dvasiškai prasmingas Paįstrio tradicijas, pagarbą kraštiečiams.
* Mėlyna lauko spalva – simbolizuoja dvasingumą,
* Sidabrinė (balta) spalva – reiškia ištikimybę, ji ir vandens spalva,
* Auksinės (geltona) spalva – dorumas, tai pat šviesa, švietimas.

Istorija
--------

Paįstrio herbas patvirtintas 2007 m. liepos 11 d. Prezidento dekretu. Herbo autorius – dailininkas Arvydas Každailis. Kurį laiką Paįstrio herbą naudojo ir visa Panevėžio seniūnija, kuriai iki 2010 m. priklausė ir Paįstrys.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| Šebekinas*Шебекино* |
| --- |
|        |
| *Šebekinas. Buv. cukraus fabriko administracija ir paminklas baronui A. Rebinderui* |
|  |
| 

ŠebekinasŠebekinas

50°24′30″ š. pl. 36°53′50″ r. ilg.﻿ / ﻿50.40833°š. pl. 36.89722°r. ilg.﻿ / 50.40833; 36.89722﻿ (Šebekinas)Koordinatės: 50°24′30″ š. pl. 36°53′50″ r. ilg.﻿ / ﻿50.40833°š. pl. 36.89722°r. ilg.﻿ / 50.40833; 36.89722﻿ (Šebekinas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Belgorodo sritis Belgorodo sritis |
| **Rajonas** | Šebekino rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 40 870  |
| **Plotas** | 41 km² |
| **Tankumas** (2020) | 997 žm./km² |
| **Altitudė** | 110 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Šebekinas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Šebèkinas |

**Šebekinas** (rus. *Шебекино*) – miestas Rusijoje, Belgorodo srityje, ~30 km į pietryčius nuo Belgorodo, 6 km nuo Ukrainos sienos, prie Nežegolio upės (Doneco intakas); rajono centras. Į miestą ateina Belgorodo–Vovčansko geležinkelio atšaka, plentai į Belgorodą, Vovčanską, Volokonovką.

Vystoma mašinų (įrenginių maisto pramonei) gamyba, chemijos (muilo, skalbiklių, biochemijos preparatų), plaušienos ir popieriaus (kartono), statybinių medžiagų, maisto pramonė. Veikia Paviršiaus aktyviųjų medžiagų mokslinio tyrimo ir projektavimo institutas, istorijos ir meno muziejus (įkurtas 1986 m.), 3 stačiatikių cerkvės. Išlikę XIX a. pab. – XX a. pr. architektūros.

Istorija
--------

Nuo 1713 m. Šebekinas žymimas žemėlapiuose. Pavadintas dvarininko Ivano Šibeko vardu. 1792 m. pastatyta cerkvė. XIX a. tapo Kursko gubernijos valsčiaus centru. XIX a. vid. pradėta plėtoti pramonė (cukraus, plytų, miltų). 1875 m. atidaryta žemės ūkio mokykla. XX a. pr. Šebekino cukraus fabrikas tapo didžiausias visoje Rusijoje. 1938 m. suteiktas miesto statusas. TSRS laikais garsėjo kaip buitinės chemijos pramonės centras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Šebekino*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013
| Dabraulianų dvaras |
| --- |
| Giunterių valdytas Dabraulėnų dvaras (Kazimiero Bachmatavičiaus litografija, 1835 m.) Giunterių valdytas Dabraulėnų dvaras (Kazimiero Bachmatavičiaus litografija, 1835 m.) |
| Vieta | Dabraulianai, Smurgainių rajonas, Baltarusija |
| Įkurtas | XVIII a. |
| Rūmų stilius | klasicistinio stiliaus |
| Bajorų giminės | Sanguškos, Giunteriai |
| Savininkas | dvaras neišlikęs |

**Dabraulianų dvaras** (blrs. *Пала́ц у Дабраўля́нах*) – Dabraulianuose XVIII a. Sanguškų giminės pastatyti rūmai, neišlikę iki šių dienų.
Dvarą 1823–1830 m. perstatė ir išplėtė grafas Adomas Giunteris.

Dvaro vaizdas išsaugotas dailininko Kazimiero Bachmatavičiaus litografijoje, sukurtoje 1835 metais, taip pat 1917 m. vokiškame atviruke, kuriame pavaizduoti rūmai gaisro išvakarėse. Dabraulianų dvare buvo sukaupta nemaža Adomo Giunterio biblioteka.

Glausta dvaro istorija
----------------------

1824 m. Adomas Giunteris ir jo žmona Aleksandra Konstancija Giunter iš Tyzenhauzų padėjo pirmąjį akmenį naujų rūmų Dabraulianuose statybai. Rūmus jie pastatė trijų aukštų, klasicistinio stiliaus. Giunterių pastangomis Dabraulianų dvaras tapo tikru vietos bajorų kultūros židiniu. XIX amžiaus pirmosios pusės Dabraulianų provincijos gyvenimas aprašytas Giunterių jauniausios dukters Gabrielės Giunterytės-Puzinos atsiminimų knygoje. 1831 m. sukilimo metu Adomas Giunteris tapo sukilėlių laikinosios Švenčionių apskrities vyriausybės nariu, dėl ko vėliau buvo teisiamas Rusijos imperijos karo teismo.

1829–1839 m. Dabraulianų dvare gyveno ir kūrė dailininkas Kazimieras Bachmatavičius.

1851 m. Adomas Giunteris padalijo savo turtą tarp trijų dukterų. Dabraulianų dvaras atiteko vyriausiajai dukteriai Matildai Giunterytei-Bučinskai.

Nuo 1862 m. kovo mėn. iki 1864 m. vasario 22 d. Dabraulianų dvare pas Matildą Giunterytę-Bučinską nuo Rusijos imperijos valdžios slėpėsi 1863 m. sukilėlis rašytojas Vincentas Duninas-Marcinkevičius.
Po to, kai dvaras buvo areštuotas, V.Duninas-Marcinkevičius buvo priverstas persikelti į netoliese esantį Svierių miestelį, kur gyveno šešis mėnesius iki savo arešto.

I pasaulinio karo metu Dabraulianų rūmai buvo visiškai sunaikinti ir sudeginti. Iki šių dienų liko tik ūkiniai pastatai ir parkas.

Dabraulianų dvaras aprašytas Ignaco Chodzkos veikale „Prakeiktas", parašytame remiantis vietos legenda.

Išnašos
-------

1. ↑  Драўніцкі Я. Антыцарскае паўстанне 1831 года на Віленшчыне// Нашы карані.Ілюстраваны часопіс краязнаўцаў Паазер’я. Паставы: Сумежжа. – №5, студзень-сакавік 2003г. – С.14.
2. 1 2  Gabrielė Giunterytė-Puzinienė. Vilniuje ir Lietuvos dvaruose. 1815–1843 metų dienoraštis. Vilnius: Tyto alba, 2016. ISBN 978-609-466-292-8.
3. ↑  Varšuvos nacionalinis muziejus. Lietuvos dailės muziejus. Vilniaus klasicizmas. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, parodos katalogas. 2000. ISBN 9955-00-043-0.
4. ↑  Памяць: Гісторыка-дакументальная хроніка Мядзельскага раёна. – Мн.1998. – С. 110. – ISBN 985-11-0107-9.
5. ↑  О писателе и мемуаристе Игнатии Ходько. Один из рода Ходзько, 2014.
| ***Ramios dienos Kliši*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Prancūzija Italija Vokietija |
| Režisierius | Claude Chabrol |
| Metai | 1990 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 120 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Ramios dienos Kliši** (pranc. *Jours tranquilles à Clichy*) – režisieriaus Claude Chabrol filmas, sukurtas pagal Henry Miller to paties pavadinimo autobiografinį romaną.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Andrew McCarthy – Henry Miller (Džo)
* Nigel Havers – Alfred Perles (Karlas)
* Barbara De Rossi – Nis
* Stephanie Cotta – Koletė
* Isolde Barth – Ana
* Anna Galiena – Edita
* Stéphane Audran – Adriana
* Eva Grimaldi – Ivona
* Mario Adorf
* Monica Zanchi

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filme atsiminimų forma pasakojama vėliau išgarsėjusio JAV rašytojo Henry Miller, dar vadinamo Džo, nuotykiai 1930-ųjų Paryžiuje. Čia jis atvyko kankinamas nuobodulio ir turėdamas planų parašyti esė apie Marcel Proust. Jis susipažįsta su lenkų kilmės fotografu Karlu ir jie kartu lankosi aukštuomenės pobūviuose, madinguose restoranuose ir bordeliuose. Jiedu susipažįsta su 15-mete Kolete, kurią abu įsimyli ir su kuria abu juokais susituokia. Mergina nuolat pasirodo ir dingsta iš jų gyvenimo, kol galiausiai priversta išvykti su tėvais iš Paryžiaus. Kita Džo meilužė, prostitutė Nis, ilgainiui išteka ir taip pat išsikrausto. Tuo laiku Europoje prasideda politinės permainos ir demonstracijos. Vienos jų metu dingsta Karlas, o Džo nusprendžia grįžti į mėgstamą bordelį...
| Šchara |
| --- |
| Šchara iš Gruzijos pusėsŠchara iš Gruzijos pusės |
| **Aukštis** | 4493 m |
| **Žemynas** | Europa |
| **Šalys** | Rusijos vėliava RusijaGruzijos vėliava Gruzija |
| **Kalnynas** | Kaukazo kalnai |
| **Pirmasis įkopimas** | 1888 m.U. Almer, J. Cockin ir C. Roth |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Šchara

  |
| **Koordinatės:** | 43°00′02″ š. pl. 43°06′44″ r. ilg.﻿ / ﻿43.00056°š. pl. 43.11222°r. ilg.﻿ / 43.00056; 43.11222Koordinatės: 43°00′02″ š. pl. 43°06′44″ r. ilg.﻿ / ﻿43.00056°š. pl. 43.11222°r. ilg.﻿ / 43.00056; 43.11222 |
|  |
|  **Vikiteka** | Šchara |

**Šchara** (rus. *Шхара*, gruz. შხარა) – aukščiausia Gruzijos (Svanetijos regione) ir Didžiojo Kaukazo viršukalnė, ant sienos su Rusija, apie 90 km į šiaurę nuo Kutaisio miesto. Aukštis – 5193 m.

Šchara – dalis unikalaus 12 km kalnų masyvo, vadinamo Bezengio Siena.

Ušguli kaimas
Nuokalnės padengtos ledynais, šiaurėje Bezengis, pietuose – Šchara, iš kurio dalinai maitinama upė Inguris. Netoli, 2 200 m aukštyje, yra Ušguli (gruz. უშგული) kaimas, įtrauktas į UNESCO saugomų objektų sąrašą.

Pirmieji į Šcharą 1888 m. įkopė britų ir šveicarų komanda (U. Almer, J. Cockin ir C. Roth).

Nuorodos
--------

* Trumpai apie Šchara Archyvuota kopija 2010-06-12 iš Wayback Machine projekto. (elbrus.net)

1. ↑
| Ramla*רמלה* |
| --- |
|        |
| *Miesto vaizdas* |
|  |
| 

RamlaRamla

31°56′00″ š. pl. 34°52′00″ r. ilg.﻿ / ﻿31.93333°š. pl. 34.86667°r. ilg.﻿ / 31.93333; 34.86667﻿ (Ramla)Koordinatės: 31°56′00″ š. pl. 34°52′00″ r. ilg.﻿ / ﻿31.93333°š. pl. 34.86667°r. ilg.﻿ / 31.93333; 34.86667﻿ (Ramla) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Izraelio vėliava Izraelis |
| **Apskritis** | Centrinė apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 65 800  |
| **Plotas** | 10 km² |
| **Tankumas** (2009) | 6 580 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Ramla |

**Ramla** (hebr. ‏רמלה‏‎ = *Ramlāh*; arab. الرملة = *ar-Ramlah*) – miestas centriniame Izraelyje, 20 km į pietryčius nuo Tel Avivo. Centrinės apskrities administracinis centras. 63,5 tūkst. (2004 m.) gyventojų; 80 % žydai, 20 % arabai.

Ramla įkurta 716 m. kalifo Suleimano Ibn Abd al Maliko ir pavadinta pagal arabų k. žodį *Raml* – „smėlis". Po pirmojo kryžiaus žygio įėjo į Jeruzalės karalystės sudėtį. Osmanų imperijos valdymo metu buvo nedidelis miestas, kuriame gyveno beveik vien arabai. Valdant britams Ramla pradėjo augti. 1948 m. Arabų-Izraelio karo metu buvo vienas svarbiausių mūšių centrų. Žydams užėmus miestą, dauguma arabų jį paliko.

Miesto įžymybės: 30 m aukščio XIII a. minaretas ir 1902 m. pastatyta Nikodemo ir Juozapo bažnyčia.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| **Dicrossus filamentosus** |
| --- |
| *Dicrossus filamentosus* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Ešeržuvės  *( Perciformes)* |
| Šeima: | Daugiaspalvės ešeržuvės  *( Cichlidae)* |
| Gentis: | *Dicrossus*  *( Dicrossus)* |
| Rūšis: | Šaškinis cichlidas  *( Dicrossus filamentosus)* |

 |

**Šaškinis cichlidas** (*Dicrossus filamentosus*) – daugiaspalvių ešeržuvių (*Cichlidae*) šeimos žuvis.

Patinai užauga iki 9 cm, patelės žymiai mažesnės. Gina teritoriją, tačiau dažniausiai taikios ir baikščios žuvys, išskyrus dauginimosi periodą.

Akvariumas turi būti gausiai apsodintas, smulkiagrūdis substratas, daug prieglobsčių. Vanduo minkštas ir rūgštus, perfiltruotas per durpes, 23-25 °C. Ikrus deda ant plačių lapų ar akmenų, juos saugo patelė.

Paplitęs Rio Negro (Brazilija) ir Rio Orinoko (Kolumbija) baseinuose.

Nuorodos
--------

* Dicrossus filamentosus
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ramiojo vandenyno plokštė** yra okeaninė tektoninė plokštė, plytinti po Ramiuoju vandenynu. Ji slenka į šiaurės rytus 5-7 cm per metus. Uolienų įmagnetėjimo tyrimai rodo, kad seniausios plokštės vietos yra apie 200 mln. metų amžiaus.

Ramiojo vandenyno Plokštė nuspalvinta smėlio spalva
Ją supa didelės Eurazijos, Šiaurės Amerikos, Naskos, Antarktidos ir Australijos plokštės, mažesnės Filipinų, Chuano de Fukos bei keletas smulkių tektoninių plokščių.

Ramiojo vandenyno plokštės pakraščiai pasižymi dideliu geologiniu aktyvumu, vulkanizmu (Ugnies žiedas) ir formuoja įdomių geologinių darinių, pavyzdžiui, vakarinis destruktyvusis pakraštys, nirdamas po Filipinų plokšte, sudarė giliausią planetoje Marianų lovį, o Šiaurės Amerikos vakarinėje pakrantėje esantis Šv. Andrejaus lūžis susiformavo ties konservatyviuoju pakraščiu tarp Ramiojo vandenyno plokštės ir Šiaurės Amerikos plokštės.

Ties Havajų salomis Ramiojo vandenyno plokštėje yra karštasis taškas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Šiaurės poliaratis
**Poliaratis** (dar yra vadinamas **poliarinis ratas** arba **speigratis**) – Žemės geografinės lygiagretės – yra tolimiausia vieta nuo ašigalio, kurioje bent kartą per metus žiemą saulė nepakyla, o kartą vasarą – nenusileidžia (šiauriniame pusrutulyje tai vyksta vasaros saulėgrįžos, o pietiniame – žiemos saulėgrįžos metu). Ties poliaračiu taip nutinka tik kartą per metus, o nuo poliaračio iki ašigalio tokių dienų skaičius didėja. Ties šiaurės ašigaliu pusę metų būna diena, o kitą pusę – naktis (nuo pavasario lygiadienio iki rudens lygiadienio būna diena). Ties pietų ašigaliu – atvirkščiai – nuo pavasario lygiadienio iki rudens lygiadienio būna naktis. Poliaračiai kaip ir atogrąžos yra du.

Poliaračių geografinės koordinatės (platuma) yra:

* **Šiaurės poliaratis** 66° 33′ 38" š. pl.

Šiaurės poliarinis ratas eina per Rusiją, Aliaską (JAV), Kanadą, Grenlandiją, Suomiją, Norvegiją, Švediją, ir labai mažą salą į šiaurę nuo Islandijos. Islandijos šiaurės krantas prieina labai arti prie Šiaurės poliarinio rato.

* **Pietų poliaratis** 66° 33′ 38" p. pl.

Pietų poliarinis ratas eina aplink arba kai kur per Antarktidą.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Subarktinis klimatas
* Subantarktinis klimatas
* Atogrąža
* Ašigalis
* Pusiaujas
Ramiras I

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ramiras I (Astūrija)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Ramiras I**  (isp. *Ramiro I*; apie 790–850) – Astūrijos karalius, valdęs nuo 842 metų iki mirties.

Biografija
----------

Ramiras buvo karaliaus Bermudo I sūnus.

Per visą savo trumpą valdymo laikotarpį Ramirui teko raminti neramius magnatus, sukilusius prieš karalių ir užvaldžiusius sostinę Ovjedą. Žiauriai persekiojo banditus, degino ant laužo žmones, apkaltintus raganavimu.

843 metais Ramiras taip pat sėkmingai atlaikė normanų, kurie bandė išsilaipinti prie La Korunjos, puolimą.

Šeima
-----

Karalius Ramiras I buvo vedęs dukart. Vaikai nuo pirmos santuokos buvo Astūrijos karalius Ordonas I ir pirmasis El-Bjerso ir Astorgo grafas Gatonas, nuo antros santuokos – pirmasis Kastilijos grafas Rodrigo.

Literatūra
----------

* Пискорский В. К. Рамиро // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона: В 86 томах (82 т. и 4 доп.). – СПб. 1890–1907.
**Makaronai** – sausas miltinis pusgaminis. Makaronai gaminami iš kvietinių miltų (galimi ir kiti variantai), vandens bei kitų papildomų produktų (kiaušinių, prieskonių, t. t.). Dažniausias terminis jų apdorojimas yra virimas.

Makaronai spagečiai lėkštėje
Bet kokios rūšies makaronų gaminius galima dėti tik į verdantį vandenį, nes kitaip jie pasidarys lipnūs ir ištiš. Verdami tik stipriai verdančiame vandenyje, paskui, kol dar kietoki, išpilami į sietą, apliejami verdančiu vandeniu, jam nutekėjus, tuojau pat išdėliojami į lėkštes ir pagal italų virtuvės tradicijas pateikiami su sviestu, sūriu bei prieskoniais (muskato riešutais, juodaisiais pipirais) arba apipilami kokiu nors padažu, pavyzdžiui, salsa, pesto.

Seniausi archeologiniai radiniai, bylojantys apie makaronų tėvynę atrasti Kinijoje. Manoma, jog giliai po žeme sandariai uždarytam dubeniui su gerai išsilaikiusiais makaronais apie 4000 metų. Jiems paruošti naudoti sorų miltai, o vėliau patiekalui išplitus į Artimuosius Rytus juos pakeitė kvietiniai miltai. Į Italiją makaronai greičiausiai atkeliavo XIII amžiuje ir išplito Europoje bei Amerikoje.

Išnašos
-------

1. ↑  *Makaronai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008
2. ↑  „Pasta". *Encyclopedia Britannica*. Nuoroda tikrinta 2021-04-04.
3. ↑  „4,000-Year-Old Noodles Found in China". *National Geographic Society*. 2005-10-12. Nuoroda tikrinta 2021-04-04.
**Ramona Vainaitė-Velžienė** (g. 1941 m. rugsėjo 5 d. Kaune) – Lietuvos pedagogė ir chorvedė.

Biografija
----------

Baigusi Kauno 4-ąją vidurinę mokyklą, 1960–1964 m. Kauno J. Gruodžio muzikos technikume mokėsi violončelės (dėst. B. Čeponis) ir choro dirigavimo (dėst. R. Vindašius) specialybių. 1967–1973 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu Studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. A. Jurgutis).

1964–1967 m. Varėnos 1-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, kultūros namų meno vadovė, moksleivių (jaunučių, jaunių, merginų) ir suaugusiųjų chorų vadovė. Kultūros namų mišrųjį chorą parengė 1965 m. respublikinei dainų šventei, o 1970 m. respublikinei dainų šventei – Merkinės kultūros namų mišrųjį chorą. 1970–1982 m. Varėnos rajoninių kultūros namų mišriojo choro chormeisterė ir koncertmeisterė, nuo 1989 m. meno vadovė ir dirigentė. 1996 m. choras pasivadino „Varpilės" vardu. Chorą parengė 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Kaune bei Vilniuje, 1995 m. I Baltijos ir Šiaurės šalių mišriųjų chorų festivaliui Rygoje (Latvija) ir 1997 m. II analogiškam festivaliui Gotlande (Švedija). Choras dalyvavo Varėnos, Trakų, Veisiejų, Kapčiamiesčio, Lazdijų, Alytaus, Prienų, Druskininkų dainų šventėse, festivaliuose bei konkursuose. „Varpilė" koncertavo Baltarusijoje, Lenkijoje, Čekoslovakijoje, Latvijoje ir aplinkiniuose Varėnos rajonuose, gieda bažnyčiose.

Nuo 1965 m. Varėnos vaikų muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1974 m. vaikų choro vadovė. Jaunių chorą parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei ir dalyvavo konkurse. 1995 m. gavo vyresniosios muzikos (teorijos) mokytojos kategoriją, o 1996 m. vyresniosios muzikos (fortepijono) mokytojos kategoriją.

R. Velžienė – Varėnos rajono dainų švenčių dirigentė, dirigavo Alytaus, Druskininkų, Lazdijų, Veisiejų ir Prienų dainų šventėse bei festivaliuose.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
Eurocopter AS365 Dauphin
**Eurocopter AS365 Dauphin** – daugiafunkcinis sraigtasparnis.

Eurocopter AS365 Dauphin sraigtasparniai pasižymi aukščiausiomis technologinėmis ir panaudojimo galimybėmis, yra greiti, galingi ir didelius atstumus įveikti pajėgūs orlaiviai.

Lietuvoje
---------

Pirmasis iš trijų naujųjų Lietuvos kariuomenės įsigytų paieškos ir gelbėjimo sraigtasparnių Lietuvos kariuomenės Karinių oro pajėgų Aviacijos bazėje Šiauliuose.
2013 m. spalio 25 d. Krašto apsaugos ministerijoje pasirašyta sutartis dėl trijų sraigtasparnių Eurocopter AS365 Dauphin įsigijimo. Sutartį pasirašė Krašto apsaugos ministerijos Pajėgumų ir ginkluotės generalinis direktorius brigados generolas Gintautas Zenkevičius ir bendrovės Eurocopter pardavimų Šiaurės Vakarų ir Vakarų regionui vadovas Didier Parasme.

Bendra pasirašytos sutarties vertė – apie 180 mln. litų. Į šią kainą yra įskaičiuotas trijų sraigtasparnių įsigijimas, visa reikalinga įranga, pilotų ir šiuos sraigtasparnius aptarnaujančio personalo mokymas, 3 metų garantinis aptarnavimas.

Lietuvos kariuomenei be jai pavestų gynybinių funkcijų taip pat pavesta vykdyti valstybinę paieškos ir gelbėjimo funkciją visoje Lietuvos teritorijoje. Būtent šiai funkcijai bei aplinkos monitoringui ir kontrolei vykdyti skirti nauji Eurocopter AS365N3+ Dauphin sraigtasparniai, kurie pakeis šiuo metu gelbėjimo ir paieškos funkcijai naudojamus rusiškos gamybos sraigtasparnius Mi-8, kurių skraidymo resursai jau baigiasi.

Pirmo sraigtasparnio įsigijimas bus finansuojamas iš 2007-2013 m. finansinio laikotarpio ES struktūrinės paramos.

2015 m. birželio 2 d. į Lietuvą atskrido pirmasis iš trijų naujųjų Lietuvos kariuomenės įsigytų paieškos ir gelbėjimo sraigtasparnių.

Techninės charakteristikos
--------------------------

* **Įgula:** 2 pilotai
* **Keleivių:** iki 12
* **Varikliai:** 2 turboreaktyviniai
* **Didžiausias kėlimo svoris:** 4 300 kg
* **Keliamas krovinys:** iki 1 600 kg
* **Didžiausias greitis:** 287 km/h
* **Kilimo sparta:** 6,7 m/s
* **Skridimo nuotolis:** apie 900 km

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos kariuomenė pasirašys sutartį dėl trijų sraigtasparnių įsigijimo Archyvuota kopija 2013-10-29 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Į Lietuvą atskrido pirmasis iš trijų naujųjų Lietuvos kariuomenės įsigytų paieškos ir gelbėjimo sraigtasparnių Archyvuota kopija 2015-06-19 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Į Lietuvą atskrido pirmasis iš trijų naujųjų Lietuvos kariuomenės įsigytų paieškos ir gelbėjimo sraigtasparnių Archyvuota kopija 2015-06-19 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Eurocopter AS365 Dauphin apžvalga (eurocopter.com, anglų. k.)
Kunigaikštis A.G. Čavčavadzė, Dagestano nereguliariosios kavalerijos pulko vadas (1879-1889 m.). Ranka prilaiko šašką.
**Šaška** (rus. *шашка*; adyg. *шъэшхо* 'ilgas peilis') – kertamas duriamasis silpnai lenktas vienašmenis kalavijas, kurio efesas neturi gardos, o buoželė užlenkta į priekį. Makštys paprastai medinės, aptrauktos oda.

Šaškos ir kardo palyginimas
---------------------------

* Kardo geležtė vidutiniškai ar labai lenkta, o šaškos – silpnai lenkta. Abiejų geležtės ašmenis turi išlenktajame krašte.
* Kardo efesas turi gardą iš skersinio ar skersinio ir dažnai lankelio (kartais – dar sudėtingesnę), o šaška gardos neturi.
* Kardų makštys žiedus pakabinimui visada turi įlenktajame krašte, o šaškos makštys – prie išlenktojo krašto (vienas ar du žiedai).
* Kardas į makštį kišamas ašmenimis žemyn, šaška – ašmenimis į viršų.
* Kardas paprastai nešiojamas ant juosmens diržo, o šaška – ant perpetės.
* Kardas, įkištas į makštį, į makšties žiotis remiasi skersiniu, o kaukaziškos šaškos rankena gana giliai įlenda į makštį (rankena pasislepia praktiškai visa, kyšo tik buoželė).

Skirtingų Kaukazo tautų šaškos skiriasi tik geležčių, rankenų ir makščių puošyba.

Armijos šaškos kartais turėdavo nedidelį skersinį, pereinantį į lankelį.

Haidamakas su šaška (1919 m.)

Šaškų naudojimas
----------------

Kaukaze paplitęs drabužis buvo veltininė burka. Šaška turėjo efektyviai prakirsti tokius „minkštuosius šarvus". Šaškos buvo pritaikytos kirsti, ypač iš viršaus, todėl jos labai tiko raiteliams.

Kertant šaška reikėjo taikyti geležtės apatine dalimi, kuo arčiau rankenos (todėl rankenos neturėjo gardos, kuri būtų trukdžiusi), o paskui patraukti geležtę į save (tam rankena turėjo priekin užlenktą buoželę). Pirmas veiksmas mažino šaškos sieką, o pjaunantis patraukimas netiko jojant į priekį.

Nuorodos
--------

* Грек A (2007) Идеальная шашка. Как выбирать Archyvuota kopija 2008-04-09 iš Wayback Machine projekto.
* Грек A (2007) Шашки – к бою! Как рубить Archyvuota kopija 2008-04-09 iš Wayback Machine projekto.
| **Jurgis Tilvytis** |
| --- |
| Gimė | 1880 m. balandžio 20 d.Gaidžiai, Tauragnų valsčius, Utenos apskritis |
| Mirė | 1931 m. gruodžio 24 d. (51 metai)Panevėžys |
|  |
| Veikla | kunigas, poetas, švietėjas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Žemaičių kunigų seminarija |

**Jurgis Tilvytis** (literatūrinis slapyvardis *Žalvarnis*, 1880 m. balandžio 20 d. Gaidžiuose, Tauragnų valsčius, Utenos apskritis – 1931 m. gruodžio 24 d. Panevėžyje. Palaidotas Marijampolėje.) – Lietuvos kunigas, poetas, švietėjas, redaktorius.

Atminimo lenta Paįstryje

Biografija
----------

Brolis Teofilis Tilvytis. Mokėsi Mintaujos gimnazijoje, už atsisakymą skaityti maldą rusų kalba iš Mintaujos gimnazijos pašalintas. Mokslus baigė Rusijoje, 1903 m. baigė Žemaičių kunigų seminariją.

Vikaravo Krinčine, Tauragnuose. Vėliau vikaras Pabiržėje ir Pakruojyje. 1908 m. tapo Paįstrio klebonu, aktyviai ėmėsi Paįstrio Marijos vardo bažnyčios statybos. 1910 m. lapkričio 14 d. naujoji bažnyčia buvo pašventinta. 

Klebonavimo Paįstryje metais J. Tilvytis išvystė aktyvią visuomeninę veiklą: suorganizavo blaivybės draugijos skyrių, į kurį susibūrė apie 300 narių, įsteigė „Saulės" mokyklą, įkūrė bibliotekėlę su skaitykla.

Nuo 1916 m. Šėtos bažnyčios rektorius, Šėtoje įsteigė pradžios mokyklą, progimnaziją, organizavo vietos savivaldą, pats buvo valsčiaus viršaitis, organizavo savanorius Lietuvos nepriklausomybei ginti. Rėmė laisvės kovų savanorius, vargšus, kovojo už blaivybę. Parašė pavasarininkų ir blaivininkų himnus. Nuo 1927 m. Panevėžio Švč. Trejybės (Marijonų) bažnyčios rektorius, pasirūpino, kad būtų panaikintas bizantiško stiliaus bokšto kupolas, pertvarkė fasadą. Bendradarbiavo leidiniuose „Šaltinėlis", „Viltis", „Lietuvių laikraštis", „Draugija", „Bažnytinė apžvalga", „Tiesos kelias" ir kituose.

Mirė staiga, sakydamas pamokslą per mirusio vienuolio laidotuves Panevėžio Kristaus Karaliaus Katedros kapinėse. Šių kapinių pradžioje pastatytas paminklas J. Tilvyčiui.

Bibliografija
-------------

* *Dienelei brėkštant*, poezija, Utena, 1909 m.
* *Daujėnai*, poezija, 1910 m.
* *Paįstriečiai*, poezija, 1910 m.
* *Palaimintas triūsas*, poezija, 1912 m.
* *Rūtų saujelė*, poezija, 1912 m.
* *Per skausmus į laimę*, libretas, 1912 m.
* *Giesmės iš Jeremijo raudų*, dedikuota Maironiui, 1913 m.
* *Giesmynas*, 371 giesmė, 1930 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Justina Aidukaitė, Lina Pačešiūnaitė. Poetas kunigas Jurgis Tilvytis – Žalvarnis. Panevėžio Kristus Karaliaus katedra Archyvuota kopija 2007-11-09 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Antanas Gasperaitis. Jurgis Tilvytis (Žalvarnis). Utenos krašto enciklopedija Archyvuota kopija 2008-03-25 iš Wayback Machine projekto.
**Jurgis Storosta** arba **Jurgis Martynas Storostas** (vok. *Georg Martin Storost*; 1872 m. lapkričio 11 d. Naujakiemyje (Pilkalnio apskritis Prūsijos karalystėje) – 1937 m. lapkričio 14 d. Klaipėdoje, Lietuvos Respublika) – lietuvių ir vokiečių istorikas bei pedagogas.

Biografija
----------

Gimė iškilioje mokytojo Anskio Storosto ir Marijos Ašmonaitės šeimoje. Kartu su Jurgiu augo: Jonas (1867–1945), Vilhelmas (1868–1953), Frydrichas (1869–1957), Marija (1871–1950), Gotfrydas (1873–1873), Magdalena (1873–1950), Hermanas (1876–1916), Albertas (1878–1905) ir Christianas (1880–1881). Albertas tapo žinomu muziku, o kitas brolis – Vilhelmas (Vydūnas) – garsiu filosofu ir rašytoju. Užaugusios seserys pasuko amato keliu ir gamino skrybelaites, o likusieji broliai dirbo mokytojais: Jonas – Spartesniojoje mokykloje Klaipėdoje, Frydrichas – Tilžėje, Hermanas – Berlyne.

Jurgis Storostas studijavo Vokietijoje, Leipcigo universitete apgynė mokslų daktaro disertaciją iš literatūros istorijos: *Napoleono I požiūris į tuolaikę ir klasikinę prancūzų literatūrą*. Jam buvo suteikta teisė dirbti mokytoju Prūsijos aukštesniosiose mokyklose.

Gyveno Šionebeke (prie Elbės), vėliau Klaipėdoje dėstė istoriją Vytauto Didžiojo gimnazijoje ir Mokytojų seminarijoje. Nuo 1925 m. balandžio 1 d. mokytojavo Luizės gimnazijoje. Vokiečių kalba parašė Lietuvos istoriją, kuri buvo naudojama Klaipėdos krašto vokiškose mokyklose.

Mirė nuo širdies ligos, tai buvo didelė netektis Klaipėdos visuomenei. Laidotuvėse giedojo Luizės gimnazijos berniukų choras, atsisveikinimo kalbas pasakė Klaipėdos krašto evangelikų generalinis superintendantas (vyskupas) O.Obereigneris, gimnazijos direktorius F.Scharffetteris ir brolis Vydūnas. Kapas *Senosiose miesto kapinėse* (dab. Skulptūrų parkas) neišliko.

Sūnūs: 

* Volfgangas Storostas (1904–1964) – mokslų daktaras, romanistas ir gimnazijos dėstytojas;
	+ vaikaitis Jurgenas Storostas (g. 1940 m.) – mokslų daktaras, romanistas ir mokslo istorikas;
* Joachimas Storostas (1905–1981) – mokslų daktaras, romanistas ir universiteto profesorius.

Bibliografija
-------------

* *Napoleons I. Stellung zur zeitgenössischen und klassischen französischen Literatur.* (Dissertation) – Schönebeck: W. Wullstein, 1914
* *Litauische Geschichte von den altesten Zeiten bis zur Gegenwart* – Tilsit: Pawlowski, 1921

Išnašos
-------

1. ↑  Storost, Georg
2. ↑  Dr.Vaclovas Bagdonavičius. *Genealoginės Vydūno ištakos* // Vydūno draugija
3. ↑  Storost, Georg
4. ↑  Storost, Georg
5. ↑  Curriculum vitae – Jürgen Storost
6. ↑  Storost, Georg, 1872–
7. ↑  Storost, Georg

Šaltiniai
---------

* *Senųjų miesto kapinių istorija* // Mažosios Lietuvos istorijos muziejus
* Algirdas Mikas Žemaitaitis. *Kaip rašysime tikrąją Vydūno pavardę?* // Šiaurės Atėnai, 2013-07-12
* *Šiandien laidojamas J.Storosta* // Vakarai, 1937 m. lapkričio 19 d.
* *Vakar palaidojo J.Storostą* // Vakarai, 1937 m. lapkričio 20 d.
| **Jurgis Vladislovas Giedraitislenk. *Jerzy Władysław Giedroyc*** |
| --- |
|  |
| Giedraičiai (giminė) |
| (Giedraičių herbas) |
| (Giedraičių herbas) |
|  |
| Gimė | 1906 m. liepos 27 d.Minskas |
| Mirė | 2000 m. rugsėjo 14 d. (94 metai)Mezons-Lafite |
|  |
| Alma mater | 1929 m. Varšuvos universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Jurgis Vladislovas Giedraitis |

**Jurgis Vladislovas Giedraitis** (lenk. *Jerzy Władysław Giedroyc*, 1906 m. liepos 27 d. Minskas – 2000 m. rugsėjo 14 d. Mezons-Lafite, pranc. *Maisons-Laffitte*, Paryžiaus priemiestis) – Lenkijos politikas, publicistas.

Biografija
----------

Kilęs iš Lietuvos kunigaikščių Giedraičių giminės. 1929 m. Varšuvos universitete baigė teisę, studijavo istoriją.

Iki 1939 m. dirbo Lenkijos valdžios įstaigose, 1931–1937 m. leido ir redagavo laikraštį „Bunt Młodych", 1937–1939 m. žurnalą „Polityka". 1941–1944 m. tarnavo lenkų Karpatų brigados artilerijoje Rytuose ir Italijoje. Karinės propagandos biuro vadovas V. Anderso 2 korpuse. Nuo 1945 m. gegužės mėn. dirbo Lenkijos vyriausybės Londone informacijos ministerijoje.

1946 m. Romoje įsteigė leidybos ir tyrinėjimų centrą – Literatūros institutą (*Instytut Literacki*); nuo 1947 m. čia ėmė leisti mėnraštį „Kultura". 1947 m. Literatūros institutas ir „Kulturos" redakcija perkelti į Paryžių. Jo iniciatyva mėnraštyje suformuota vadinamoji kultūros politinė linija: stiprus, bet ne nacionalistinis Lenkijos valstybingumas ir harmoningi santykiai su kaimynais. Tai darė poveikį visam Vidurio Rytų Europos regionui. Šią nuostatą propaguoja ir nuo 1962 m. jo iniciatyva leidžiamas žurnalas „Zeszyty Historyczne", buvo jo nominalusis redaktorius. Daug dėmesio skyrė Lietuvai, daugiatautei Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei bei jos paveldui – darniems religiniams santykiams, taikiam tautų sambūviui. Rūpinosi buvusios LDK tautų dabartinėmis problemomis, draugiškais Lietuvos ir Lenkijos, lietuvių ir lenkų santykiais. Aktyviai rėmė Lietuvos kovą dėl nepriklausomybės. Jo ir Č. Milošo vadovaujamas Lenkų nepriklausomos literatūros ir mokslo pagalbos fondas, įkurtas 1982 m. teikia stipendijas Lietuvos istorikams, menininkams dirbti ir stažuoti Paryžiaus mokslo ir kultūros įstaigose. Parašė autobiografiją (1994 m.).

Įvertinimas
-----------

* 1998 m. – Gedimino 1 laipsnio ordinas
* 2011 m. Baltarusijoje įsteigta Ježio Giedroico literatūrinė premija

Literatūra
----------

* A. S. Kowalczyk. *Giedroyći*, Kultura, Warszawa, 1999;
* Jerzy Giedroyc, Czesław Miłosz, *Listy 1952–1963*, t. 10, Czytelnik, 2008, ISBN 978-83-07-03130-9.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rimantas Miknys. *Jurgis Vladislovas Giedraitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 642 psl.
**Elas** arba **Elis** (ugaritų *𐎛𐎍*, finik. *𐤀𐤋*, hebr. ‏אל‏‎, susijęs su akad. *𒀭*) – vakarų semitų svarbiausioji dievybė, taip pat bendrinis žodis dievui įvardyti. Minimas Ras Šamroje, Ugarite, rastuose tekstuose (2 tūkstantmetis pr. m. e.), kuriuose vadinamas deivės Ašeros vyru, visų kitų dievų, išskyrus Baalą, tėvu.

Mituose dažniausiai aprašomi Elo sūnūs ir dukterys, o pats Elas minimas retai. Dažniausias šios dievybės epitetas – jautis (simbolizuoja jėgą), kartais vadinamas ir dangaus bei žemės sutvėrėju. Tiek Elas, tiek jo sūnus Adadas dėvi galvos apdangalus su jaučio ragais. Vaizduojamas kaip senis su ilga barzda, stovintis ant jaučio, neretai ir kaip saulės dievybė su dviem sparnais. Gretinamas su graikų Kronu bei huritų Kumarbiu.

Žodis *El* neretai sutinkamas Senajame Testamente, kur vartojamas kaip Jahvės sinonimas, rečiau – kaip bendrinis žodis dievybei įvardyti. Dažniausiai vartojama daugiskaitinė forma *Elohim*, tačiau pats žodis beveik visada vartojamas kaip vienaskaita.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Online Phoenician Dictionary*
2. 1 2  *Elas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
3. 1 2 3  El Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2019-07-23.
4. ↑  Elohim Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2019-07-23.
**Jurgis Vytenis Jonavičius** (1922 m. rugpjūčio 22 d. Kaune) – Australijos lietuvių bendruomenės veikėjas.

Biografija
----------

1941 m. baigė Kauno Aušros berniukų gimnaziją. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1948 m. išvyko į Australiją. 1959–1963 m. Australijos lietuvių bendruomenės Adelaidės apylinkės, nuo 1963 m. Adelaidės Lietuvių kultūros fondo pirmininkas. Kelias kadencijas vadovavo Australijos lietuvių fizinio auklėjimo sąjungai. 1988 m. su kitais Australijoje surengė III Pasaulio lietuvių sporto žaidynes. Australijos lietuvių bendruomenės krašto valdybų vicepirmininkas, Lietuvių informacijos biuro valdybos, Baltų tarybos narys. Rengė Adelaidės lietuvių radijo laidas. 1993–1999 m. Lietuvos Respublikos garbės konsulas Pietų ir Vakarų Australijos valstijose bei Šiaurės teritorijoje.

Įvertinimas
-----------

* Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medalis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Viktoras Baltutis. *Jurgis Vytenis Jonavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 702 psl.
|  |
| --- |
| Minus One |
|  |
| Biografija |
| Dar žinoma | Marianne's Wish |
| Kilmė | Nikosija, Kipro vėliava Kipras |
| Žanrai | rokas |
| Kūrinių kalbos | anglų |
| Aktyvumo metai | 2009–dabar |
| Nariai |
| Francois Micheletto  Harrys Pari  Constantinos Amerikanos  Antonis Loizides  Chris J |
| Buvę nariai |
| George Solonos |

**„Minus One"** (dar žinoma kaip **Marianne’s Wish**) – Kipro roko muzikos grupė, susikūrusi 2009 metais.

2015 metais grupė dalyvavo atrankoje į „Euroviziją" konkurse *Eurovision Song Project*. Tąkart jie pristatė kūrinį „Shine", su kuriuo pasiekė atrankos finalą. Komisija palaikė roko muzikantus ir skyrė jiems maksimalų balų skaičių, o žiūrovai pasirodymo neįvertino ir skyrė „Minus One" paskutinę vietą. Bendroje rezultatų lentelėje grupė liko trečia.

2015 m. lapkričio mėn. transliuotojo CyBC išrinkta Kipro atstovais 2016 m. „Eurovizijoje" Švedijoje.

Nuorodos
--------

* Dainos *Alter Ego* vaizdo klipas

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Giannis Karagiannis  *„One Thing I Should Have Done"*** |  **Kipro atstovai Eurovizijoje**2016 | Po to:**Hovig** |
Leonardo da Vinčio paveikslas Mona Liza yra laikomas vienu iš dailės šedevrų.
**Šedevras** (lot. ***magnum opus***, pranc. ***chef-d’œuvre***) – aukšto lygio, tobulas, pavyzdinis kūrinys. Kaip šedevras gali būti įvardinamas ir geriausias tam tikro autoriaus (menininko, rašytojo) kūrinys, jo aukščiausias kūrybos pasiekimas. Terminas taikomas dailės, muzikos, literatūros, kino, dramaturgijos, skulptūros, architektūros, dizaino ir kitokiems kūriniams.

Viduramžiais šedevru buvo vadinamas aukštus standartus atitinkantis kūrinys, kurio reikalavo amatininkų gildijos iš naujai priimamų narių. Dažniausiai tokius darbus turėjo pateikti apmokymus baigę jauni amatininkai, kad įrodytų savo meistriškumą ir gebėjimus. Pavyzdžiui, XV a. Krokuvoje egzistavusi dailininkų ir skulptorių gildija iš naujų narių reikalavo iki trijų darbų, parodančių skirtingus autoriaus gebėjimus ir technikų išmanymą. Taip gildijos užtikrindavo aukštą kūrinių kokybę, išsaugodavo meistrystės tradicijas. Įrodęs savo meistriškumą, lig tol buvęs mokinys tapdavo savarankišku meistru.

Šaltiniai
---------

1. ↑  SOMA. *Soma's Dictionary of Latin Quotations, Maxims and Phrases*. Trafford Publishing, 2010
2. ↑  James D. O'Donnell. *Word Gloss*. Institute of Public Administration, 1990, p. 144
3. ↑  John Nici. *Famous Works of Art—And How They Got That Way*. Rowman & Littlefield, 2015, p. ix
**Primordializmas** - koncepcija, pagal kurią tautos yra nuo seno egzistuojantys, natūralūs reiškiniai. Nacionalinis identitetas yra prigimtinis ir remiasi kolektyvinės sąmonės archetipais. Asmenis identitetas įgaunamas genetiškai, o kolektyvinis identitetas gaunamas per kultūrą.

Pagal šią koncepciją tauta turi istorinį tęstinumą, o nacionalinis identitetas skiriasi nuo kitų identitetų, kurie remiasi dabarties sąlygomis. Asmuo gali turėti vienintelį, vientisą ir nekitantį tautinį identitetą.[1]

Primordializmo šaknys gali būti randamos XIX a. vokiečių romantizme, ypač Johann Gottlieb Fichte and Johann Gottfried Herder darbuose. Herderis tautą siejo visų pirma su kalbine grupe. Herderio supratimu kalba yra mąstymo sinonimas, o kadangi kiekviena kalba išmokstama tam tikroje bendruomenėje, tai kiekviena tokia bendruomenė turi mąstyti skirtingai. Taip pat tai reiškia, kad bendruomenės savitumas laikui bėgant išliks stabiliu.

Ypatingos kritikos primordializmas susilaukė po Antrojo pasaulinio karo, kai daugelis nacionalizmą tiriančių mokslininkų tautą ėmė laikyti modernybės sukonstruota bendruomene. Nors primordializmas šiuolaikinių mokslininkų yra sukritikuotas ir paneigtas, o jo mitinė prigimtis ir nemoksliškumas socialiniuose moksluose plačiai pripažįstamas, nemokslinėje sferoje jis išlieka populiariu.[2] Primordializmu paprastai remiasi ir nacionalistiniai judėjimai.

Nuorodos
--------

1. ↑  Calhoun, Craig. 1994. *social Theory and the Politics of identity* in Calhoun, Craig (ed.) "Social Theory and the Politics of identity".
2. ↑  Tishkov, Valery. *Identichnost' i kultunyje granicy* in Olcot, Martha Brill, Tishkov Valerii (eds.). 1997. "Identichnost' i konflikt v postsovetskikh gosudarstvakh: sbornik statej"