recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hugo fon Trautfeteris** (vok. *Hugo von Trautvetter*; rus. *Гуго Эрнестович фон Траутфеттер*; 1812 m. vasario 20 d. Mintaujoje, Kuršo gubernija – 1877 m. gruodžio 18 d. Elniakampyje, Vilniaus gubernija) – Rusijos imperijos pedagogas ir valdininkas.

Biografija
----------

Kartu su broliu (būsimu garsiu Rusijos botaniku Ernstu Rudolfu) gimė ir augo Baltijos vokiečių šeimoje. H. fon Trautfeteris 1821–1830 m. mokėsi Mintaujos gimnazijoje, o 1830–1833 m. Tartu universitete studijavo filologiją. 1835–1836 m. dirbo auklėtoju Vilniaus bajorų institute, 1836–1844 m. – apskrities mokyklų inspektoriumi Tukume. 1845–1848 m. buvo Kijevo Antrosios gimnazijos inspektoriumi. 1848 m. paskirtas Rovno gimnazijos direktoriumi, po penkerių metų perkeltas tom pačiom pareigom į gimnaziją Nemirove. Vėliau buvo Podolės gubernijos mokyklų inspektoriumi Podolės Kamenece, 1857–1858 m. perkeltas tom pačiom pareigom į Vilniaus guberniją. 1858 m. paskirtas Vilniaus švietimo apygardos inspektoriumi, šiose pareigose išbuvo iki išėjimo į užtarnautą poilsį 1871 m. 1863 m. jam buvo suteiktas tikrojo valstybės tarėjo titulas.

Trautfeterių giminės koplyčios liekanos Elniakampyje
1839 m. vedė tukumietę Dorotėją Prevot, pora užaugino du sūnus:

* Varšuvos universiteto medicinos profesorių Ernstą Dagobertą (1840–1918);
* mokslininką ir valdininką Rudolfą (1846–1910).

Senatvėje Hugo fon Trautfeteris gyveno savo dvare Elniakampyje prie Vilniaus, kur ir mirė. Buvo palaidotas savo paties statytoje Trautfeterių giminės koplyčioje, Antrojo pasaulinio karo metais jo palaikai perkelti į Vokietiją.

Šaltiniai
---------

* Trautvetter, Hugo (Ernestovič) (v.) (1812-1877) // BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital (2012-)
* фон Траутфеттер Гуго Эрнестович // Сергей Волков. *Высшее чиновничество Российской империи. Краткий словарь*
Giminės herbas
Baronas **Eugenijus fon Rionė** arba **Eugenijus von Rönne** (vok. *Eugene Baron von Rönne*, lenk. *Eugeniusz Baron von Rönne*; 1830 m. sausio 1 d. Rusijos imperijos Kauno gubernijos Telšių apskrities Gargždų dvare – 1895 m. gruodžio 25 d. Berlyne (Prūsijos karalystė)) – iš Baltijos vokiečių kilęs Žemaitijos dvarininkas, lenkiškai kūręs poetas. Palaidotas Gargždų Šv. arkangelo Mykolo bažnyčios šventoriuje stovinčioje Rionių šeimos koplyčioje.

Biografija
----------

Gimė ir kartu su seserimi Anele Elena augo kaip garsios baronų Rionių giminės atstovai. Tėvas Feliksas Filipas Rionė garsėjo geru šeimininkavimu: pertvarkė dvaro sodybą, pasodino parką. Motina Franciška Marija buvo kilusi iš grafų Zaluskių giminės. Baronai buvo surinkę turtingą archeologijos, geologijos, paleontologijos ir zoologijos, meno dirbinių kolekcijas, o Gargžduose įkurta ir nedidelė astronomijos observatorija. 

Kraštiečiai per karnavalą Varšuvoje 1857 m. (Eugenijus Rionė pažymėtas 23 numeriu).
E. fon Rionė (pilnas vardas Eugenijus Karolis Antanas Teofilis) studijavo Varšuvos Kaimo ūkio ir miškininkystės institute, jame direktoriavo buvęs Vilniaus universiteto profesorius ir 1812–1819 m. Rionė giminės dvarų tvarkytojas Michalas Očapovskis. Grižęs į Gargždus, Eugenijus Rionė perėmė dvaro valdymą: sodybą išpuošė, o aplink augusį anglško stiliaus parką pavertė vienu iš geriausiai tvarkomų visoje Žemaitijoje. Po tëvo mirties paveldėjo ir Renavo dvarą (dab. Mažeikių raj.), o seseriai Anelei Mielžinskienei atiteko Gargždų dvaro dirbamos žemės ir palivarkas kitoje Minijos upės pusėje.

Eugenijus fon Rionė domėjosi literatūrine kūryba. 1878 m. lenkų kalba jis išleido rinktinę „Poezye i prace dramatyczne" (liet. *„Poezija ir dramos kûriniai"*), kurioje tilpo 43 eilėraščiai, trys pjesės ir 1852 m. parašytą poemą „Žemaičių vaizdeliai". 1856 m. sukurtą eilėraštį (Do K... P...) paskyrė kraštietei poetei Karolinai Praniauskaitei. Tiek Gargžduose, tiek ir Renave buvo sukaupęs turtingas bibliotekas. Knygas jis žymėdavo *lipdėmis*, šias spalvoto popieriaus juostelės klijuodavo ant nugarėlių. Spausdiniai buvo žymimi ir kitais ženklais: herbiniais antspaudais su parašu ar reljefiniais įspaudais. Barono biblioteka Lietuvoje buvo viena gausiausių ir vertingiausių. Dabar ji saugoma Žemaičių muziejuje „Alka" Telšiuose.

1880 m. Veisiejuose vedė grafo Edvardo Krasickio našlę Gabrielę Oginskytę (1830–1912). Vaikų neturėjo, o po sutuoktinių mirties visas turtas atiteko žmonos dukrai iš pirmos santuokos grafaitei Gabrielei Krasickytei-Biberštain-Krasickienei (1866–1938).

Šaltiniai
---------

* Palikimas, kuris nesugrįta, bet įpareigoja ... // www.samogit.lt Archyvuota kopija 2019-05-04 iš Wayback Machine projekto.
* Eugeniusz von Rönne
* Vitalija Baltacienė. *Žemaičių muziejaus „Alka" biblioteka*
* Mažeikiai (Możejki)
| **Jonas Kaušyla** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1911 m. sausio 10 d.Andreikėnai, Kuktiškių valsčius |
| Mirė | 1994 m. rugsėjo 9 d. (83 metai)Pivašiūnai, Alytaus rajonas |
| Palaidotas (-a) | Musninkų Švč. Trejybės bažnyčia |
| Tėvas | Mykolas Kaušyla |
| Motina | Veronika Deveikytė |
|  |
| Veikla | kunigas |

**Jonas Kaušyla** (1911 m. sausio 10 d. Andreikėnuose, Kuktiškių valsčius – 1994 m. rugsėjo 9 d. Pivašiūnuose, Alytaus rajonas) – Lietuvos kunigas.

Biografija
----------

1922 m. pradėjo mokytis Utenos „Saulės" gimnazijoje, kurioje baigė šešias klases. 1929 m. įstojo į Kauno metropolijos kunigų seminariją. 1932 m. baigė aukštosioms Teologijos studijoms eiti Seminarijos mokslą. 1932–1936 m. mokėsi VDU Teologijos-filosofijos fakulteto Teologijos skyriuje. 1936 m. įšventintas kunigu.

1936 m. paskirtas vikaru į Pivašiūnus ir tose pareigose buvo iki 1939 m. liepos 10 dienos. Iš Pivašiūnų perkeltas vikaru į Alytaus I bažnyčią. Čia išbuvo iki 1939 m. gruodžio 15 dienos. Vėl 1939 m. gruodžio 15 d. perkeltas į Pivašiūnus, šįkart klebono pareigoms. Pivašiūnuose praleido visus vokiečių okupacijos bei pokario metus. 1951 m. rugpjūčio 18 d. suimtas ir teisiamas pagal 58 str. 10 d.: nuteistas 25 metus kalėti, įkalintas Pečioros lageryje. 1955 m. liepos mėn. amnestuotas, grįžo į Lietuvą. Pusmetį pabuvo altarista Šiluvoje ir Kelmėje (1955 m.), paskui keletą mėnesių pabuvo Vilūnų klebonu. 1956 m. birželio 29 d. paskirtas klebonu į Žaslius ir čia išdirbo iki 1962 m. balandžio 12 dienos. Globojo Žasliuose gyvenusį istoriką kun. Juozapą Stakauską, skatino pastarąjį rašyti lituanistinius raštus, kuriuos kun. Kaušyla perspausdindavo savo rašomąja mašinėle.

Iš Žaslių perkeltas į Kirdeikius ir čia dirbo iki 1964 m. birželio 1 d. Iš Kirdeikių perkeltas į Kernavę, čia dirbo iki 1965 m. gegužės 12 dienos. 1965 m. gegužės 12 d. perkeltas į Bagaslaviškį, kur klebonavo daug metų. Paskutinė kunigavimo vieta – Pivašiūnai.

1994 m. „Vorutos" leidykla išleido kun. J. Kaušylos knygą „Žalias miškas gyvas", į kurią įdėtas jo darbas „Kunigo teismas", Nikodemo Švogžlio-Milžino rankraštis „Pivašiūnai" ir Broniaus Kviklio „Mūsų Lietuvos" knygos ištrauka „Pivašiūnai". Turėjo brolį Balį, kuris gyveno Naugatuck mieste JAV ir seserį Leokadiją, gyvenusią Cleveland mieste (taip pat JAV). Palaidotas Pivašiūnų bažnyčios šventoriuje.

Bibliografija
-------------

* Žalias miškas gyvas: iš Pivašiūnų bažnyčios ir parapijos istorijos. – Vilnius: Voruta, 1994. – 134 p.: iliustr. – ISBN 9986-510-02-3

Nuorodos
--------

* Kaišiadorių enciklopedija
*Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*
Koordinatės: 55°03′54″š. pl. 24°41′44″r. ilg.﻿ / ﻿55.065115°š. pl. 24.695505°r. ilg.﻿ / 55.065115; 24.695505

|  Gelvonų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kaišiadorių |
| **Dekanatas** | Širvintų |
| **Savivaldybė** | Širvintų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Gelvonai |
| **Adresas** | Šviesos g. 2A |
| **Statybinė medžiaga** | tašyti akmenys |
| **Pastatyta** | 1897 m. |
| **Stilius** | neoklasicizmas |

**Gelvonų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Gelvonų miestelyje. Pastatyta 1897 m. pagal Aleksejaus Polozovo projektą. Bažnyčia bebokštė, eklektikos stiliaus su vyraujančiais baroko ir klasicizmo elementais.

Bažnyčios statinių kompleksas (u.k. 35703). Dešinėje – Pliaterių koplyčia
2017 m.

Istorija
--------

Gelvonų savininkas iki 1642 m. pastatė evangelikų reformatų koplyčią. Naujasis Gelvonų savininkas Jonas Krizostomas Daumantas Sesickis 1686 m. koplyčią perdavė vienuoliams pranciškonams ir pastatė jiems vienuolyną. Įkurta parapija.

1736 m. bažnyčia (buvusi koplyčia) perstatyta. Veikė parapinė (vienuolyno) mokykla (1820 m. jai buvo skirtas pastatas). 1828 m. vienuoliai pamokslus sakydavo lenkų kalba ir tik retkarčiais lietuviškai. Po 1831 m. sukilimo Rusijos valdžia vienuolyną 1832 m. uždarė ir mūriniame 2 aukštų jo pastate įrengė kareivines. Bažnyčia 1842 m. apnaujinta.

1895 m. sudegus bažnyčiai, pamaldos perkeltos į mūrinę koplyčią, statytą 1842 m. Nuo 1848 m. rugpjūčio 1 d. iki 1849 m. rugpjūčio 19 d. pas Gelvonų kleboną gyveno Antanas Baranauskas, būsimasis poetas, vyskupas.

Gelvonų dvaro savininkas grafas Pliateris ir parapijiečiai 1895–1897 m. pastatė dabartinę tašytų akmenų bažnyčią. J. Krinskis, klebonavęs Gelvonuose 1892–1902 m. nemokėjo lietuviškai. 1905–1911 m. lietuviškų pamaldų bažnyčioje beveik nebūdavo. Už triukšmo kėlimą bažnyčioje per lietuviškas pamaldas 1915 m. teisti 2 triukšmadariai. Lenkai, 1919 m. lapkričio 19 d. užėmę Gelvonus, sumušė, areštavo ir išvežė kleboną Danielių Buivį.

1944–1954 m. parapijos klebonu dirbo kunigas, istorikas Juozapas Stakauskas.

Architektūra
------------

Bažnyčia tašytų akmenų, neoklasicistinė, bebokštė. Šventoriuje stovi medinė varpinė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Bažnyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2017-06-04.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gelvonų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Gelvonų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia
* Gelvonų koplyčia
* Širvintų dekanatas Archyvuota kopija 2017-06-10 iš Wayback Machine projekto.
Kalinių iš 100 000 gyventojų 2012 m.
Lukiškių tardymo izoliatorius-kalėjimas
**Kalėjimas** – pataisos įstaiga, skirta valstybės vardu pripažintiems kaltais padarius nusikalstamas veikas ir nuteistiems laisvės atėmimo bausme asmenims nubausti, per prievartą izoliuojant juos nuo visuomenės bei apribojant įvairias laisves ir teises. Autoritariniai režimai kalėjimus taip pat dažnai naudoja kaip represijų prieš politinius oponentus įrankį. Asmens įkalinimas be teismo ar valstybės garantuojamo teisingo teismo proceso tarptautinės teisės, reguliuojančios nešališką teisingumo vykdymą, laikomas neteisėtu. Karo metų karo belaisviai gali būti laiko kariuomenės kalėjimuose arba karo belaisvių stovyklose, o didelės civilių grupės gali būti kalinamos internuotų asmenų stovyklose.

Kalėjimai Lietuvoje
-------------------

Lietuvoje atsirado LDK laikais. Kunigaikščių ir didikų pilyse buvo įrengiamos kalinimo vietos – dažniausiai bokštai ir požemiai. Kaliniai dažniausiai buvo grandinėmis prirakinti prie sienų. Už laikymą ir maitinimą iš kalinių buvo imamas kalinių mokestis. Trakų salos pilyje buvo įrengtas pietvakarių bokšto rūsyje; kaliniai ten būdavo nuleidžiami per lubų angą. Be valstybinių (Didžiojo kunigaikščio) ir didikų kalėjimų buvo ir kalėjimų savivaldžiuose miestuose, bažnyčiose, vienuolynuose ir bajorų dvaruose.

Caro valdžia XVIII a. pab. – XIX a. pastatė kalėjimus Kalvarijoje, Kaune, Panevėžyje, Raseiniuose, Šiauliuose, Ukmergėje; Vilniuje (Antakalnyje) buvo įrengtas politinių kalinių – vad. citadelė Nr. 14; čia buvo kalinami 1831 ir 1863 m. sukilimų dalyviai, vėliau – revoliucinio judėjimo veikėjai. 1864 m. Kaune pastatytas Kauno kalėjimas, XX a. pr. Vilniuje - Lukiškių kalėjimas.

Atkurta Lietuvos valstybė iš caro Rusijos ir kaizerinės okupacinės administracijos paveldėjo 24 kalėjimus bei kitas kalinimo įstaigas. Pagal Baudžiamąjį statutą laisvės atėmimo bausmė turėjo būti atliekama sunkiųjų darbų, pataisos, tvirtovės, paprastuose ir arešto namuose.

Naujiems kalėjimams statyti, seniems plėsti, taip pat kitoms kalinimo įstaigoms įrengti valdžia 1923–1939 m. išleido apytiksliai 6,5 mln. Lt. Nauji kalėjimai ir arešto namai pastatyti Utenoje (1929 m.), Raseiniuose (2 pastatai, 1930 ir 1936 m.), Marijampolėje (1931 m.); kalėjimais paversti fortifikaciniai statiniai prie Kauno – IX fortas (kaip Kauno sunkiųjų darbų kalėjimo filialas) ir VI fortas (karių kalėjimas). Kalėjimai ar arešto namai įrengti ir visuose kituose apskričių centruose ar netoli jų – Telšiuose, Mažeikiuose, Bajoruose, (prie Kretingos, dabar jos dalis), Vilkaviškyje, Ukmergėje, Kaišiadoryse, Alytuje ir kitur. 1928–1936 m. naujos areštinės pastatytos Garliavoje, Vilkijoje (Kauno raj.), Aukštadvaryje (Trakų raj.), Panemuniuose (Rokiškio raj.) ir daugelyje kitų centrų.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Pataisos namai
* Atviroji kolonija

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kalėjimas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kalėjimas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

K
„MTZ-50" apvaliu gautu
Eksportui skirtas „MTZ-50"
Modfikacija „MTZ-52"
„MTZ-50" gamykla
„MTZ-52" skirtas kariuomenės reikmėms
**MTZ-50** (rus. *МТЗ-50*) – „Belarus" markės traktoriai. Jie gaminti iki 1985 m. Per visą šio traktoriaus gamybos laiką pagaminta 1 256 800 vienetų. Jie tapo papuliarūs dėl universalumo ir įvairių panaudojimo galimybių, taip pat dėl paprasto ir sąlyginai pigaus remonto.

Techninis aprašymas
-------------------

„MTZ-50" turėjo „D-50" variklį, kuris išvystė 55 AG (40 kW) ir turėjo 9 (+1) pavaras, leidusias jam leido pasiekti 25 km/h greitį. Variklis gali būti užvedamas starteriu arba paleidimo varikliu. Traktoriaus gabaritiniai matmenys: ilgis 3810 mm; plotis 1970 mm; aukštis 2470 mm. Traktorius svėrė 2,9 t. Taip pat buvo gaminamas modelis, turintis keturių varomųjų ratų sistemą; jis vadinamas MTZ-52.

Išvaizda
--------

Pirmaisiais gaminimo metais buvo gaminami suapvalintu variklio gaubtu, bet vėliau buvo pakeistas į labiau kampuotą. Kabina taip pat apvalių formų, bet ji nepakito per visą gaminimo laikotarpį. Kabinos stogas buvo pusiau brezentinis, pusiau skardinis. Kabinos stogo priekinėje dalyje buvo ventiliatorius, skirtas kabinos vėdinimui. Šoniniai ir galinis langai buvo stumdomi.

Modifikacijos
-------------

MTZ-50 turėjo įvairių modifikacijų, kurios leido jį panaudoti įvairiose ūkininkystės šakose:

* „MTZ-50Ch" pasižymėjo specialia priekinių ratų konstrukcija, kuri buvo pritaikyti darbui medvilnės laukuose.
* „MTZ-50R" turėjo pusiau vikšrinę važiuoklę, skirtą darbui ryžių laukuose.
* „MTZ-50V" pritaikytas darbui vynuogynuose.

Eksportas
---------

„MTZ-50" buvo eksportuojami į daugelį šalių, bet daugiausiai į Vakarų Europą. Mechaniškai jie niekuo nesiskyrė nuo įprastų modelių. Eksportui skirti traktoriai buvo dažomi raudonai, įprastiniai – mėlynai.

Nuorodos
--------

* Sovietinių „MTZ" traktorių istorija Archyvuota kopija 2015-02-15 iš Wayback Machine projekto.
| Aisėnų dvaras |
| --- |
| Aisėnų dvaro malūno siena, velenas ir Aisė Aisėnų dvaro malūno siena, velenas ir Aisė |
| Vieta | AisėnaiSaugų seniūnijaŠilutės rajonas |
| Pastatų būklė | nykstantis |

**Aisėnų dvaras** (vok. *Ayssehnen*) – dvaras, esantis prie Aisės upės. Buvusi dvaro sodyba ir malūnas nugyventi, kapinėse įrengtos siloso duobės.

Istorija
--------

Aisėnų dvaras XIX a. pabaigoje priklausė Memelio apskrities (vok. *Kreis Memel*) Stankaičių senūnijai (vok. *Gemeinde Stankeiten*). 
Tarpukaryje Aisėnų kaime buvo dvaras su užeiga ir vandens malūnu, kurio girnas suko Aisės ir Veiviržo (iškastas 2 km ilgio kanalas) upelių vandenys. Priklausė Vanagų parapijai. Turėjo kapines. 

### Padavimas

Naktimis po dvaro sodybą jodinėdavęs jau seniai mirusio dvarininko šmėkla. Žynys liepęs atkasti jo kapą, nukirsti mirusiojo galvą ir ją padėti tarp jo kojų. Kai taip buvo padaryta, daugiau niekas jo nebematęs. 

### Trivia

Laikraštyje „Memeler Dampfboot". 1873 m. buvo tokia žinutė: „Aisėnų kerdžiaus žmona labai mėgo išgerti ir viską parduodavo, kad galėtų nusipirkti alkoholio. Vyras, bijodamas, kad ji pragers bulvių atsargas, atidavė jas saugoti vienam dvaro gyventojui. Žmona baisiai supyko ir išmušė namų langus. Teismo metu ji atėjo pasipuošusi ir ori, kad net neįtartum ją esant girtuokle. Ji teisinosi, esą langus ji išmušė, nes vyras ją buvo užrakinęs. Tačiau teismas priteisė kaltinamajai tris dienas kalėjimo".

Galerija
--------

* Aisėnų dvaro uopų alėja veda link tilto per VeiviržąAisėnų dvaro uopų alėja veda link tilto per Veiviržą
* Aisėnų dvaro šlikęs grindinysAisėnų dvaro šlikęs grindinys
* Aisėnų dvaro tiltasAisėnų dvaro tiltas
* Aisėnų dvaro tilto fragmentaiAisėnų dvaro tilto fragmentai
* Aisėnų dvaro perstatyti rūmaiAisėnų dvaro perstatyti rūmai
* Aisėnų dvaro malūno siena, velenas ir AisėAisėnų dvaro malūno siena, velenas ir Aisė
* Aisėnų dvaro senojo tilto liekanosAisėnų dvaro senojo tilto liekanos
* Aisėnų dvaro kapinaitėsAisėnų dvaro kapinaitės
* Aisėnų dvaro kapinaitėseAisėnų dvaro kapinaitėse
* Aisėnų dvare - žolėje užvirtęs šulinys, spėjamos arklidėsAisėnų dvare - žolėje užvirtęs šulinys, spėjamos arklidės
* Aisėnų dvaras. Išlikę rytinės kraštinės pastataiAisėnų dvaras. Išlikę rytinės kraštinės pastatai

Šaltiniai
---------

1. ↑
| **Saguinus midas** |
| --- |
| Raudonrankis tamarinas (Saguinus midas)Raudonrankė tamarina (*Saguinus midas*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Primatai  *( Primates)* |
| Šeima: | Kabiauodegės beždžionės  *( Cebidae)* |
| Gentis: | Tamarinos  *( Saguinus)* |
| Rūšis: | Raudonrankė tamarina  *( Saguinus midas)* |

 |
| Binomas |
| ***Saguinus midas***Linnaeus, 1758 |
| Raudonrankis tamarinas (Saguinus midas)Paplitimas |

**Raudonrankė tamarina** (*Saguinus midas*) – kabiauodegių beždžionių (*Cebidae*) šeimos primatas. Rūšis paplitusi šiaurės rytų Brazilijoje, Gajanoje, Suriname, Prancūzijos Gvianoje.

Kūnas 20,5–28 cm ilgio, uodega 31,5–44 cm ilgio, sveria 400–550 g. Lytinis dimorfizmas neišreikštas. Snukis juodas, apaugęs ilgais plaukais. Priešingai, nei pas kitas tamarinas, aplink burną nėra baltų plaukų. Kūnas juodas, galūnės oranžiniškai raudonos arba geltonos.

Raudonrankės tamarinos patelė po 140–145 dienų nėštumo atveda 2, rečiau 3 jauniklius. Juos maitina 2–3 mėnesius. Jauniklius prižiūri visi grupės nariai. Išgyvena iki 21 metų.

Raudonrankės tamarinos gyvena drėgnųjų atogrąžų miškų medžių viršūnėse. Laikosi grupėmis po 2–6 – jas sudaro įvairaus amžiaus abiejų lyčių individai. Aktyvios dieną, karstosi medžiais, gali iššokti iš 20 m aukščio ant žemės ir saugiai nusileisti. Maitinasi vabzdžiais, vaisiais, medžių sakais, derva, nektaru, kiaušiniais, vorais ir pan.

Rūšiai pavojų kelia buveinių mažėjimas.

* Raudonrankės tamarinos medyje (Prancūzijos Gviana)Raudonrankės tamarinos medyje (Prancūzijos Gviana)
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Žinduolių pavadinimų žodynas: lotynų, lietuvių, anglų, prancūzų, rusų, vokiečių kalbomis* / [rengė P. Bluzma (ats. red.), R. Mažeikytė, E. Mickevičius, J. Prūsaitė, K. Baranauskas, R. Baleišis]. – Vilnius : Ekologijos inst. l-kla, 2002.
2. 1 2 3 4 5  *Saguinus\_midas*,ADW – Animal Diversity Web. University of Michigan, Museum of Zoology.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Raudonrankė tamarina** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Pjetras Maskanjisit. *Pietro Mascagni*** |
| --- |
|  |
| Pietro Mascagni 1915 m. |
| Gimė | 1863 m. gruodžio 7 d.Livornas |
| Mirė | 1945 m. rugpjūčio 2 d. (81 metai)Roma |
|  |
| Veikla | italų kompozitorius, dirigentas |
|  |
|  **Vikiteka** | Pietro Mascagni |

**Pjetras Maskanjis** (it. *Pietro Mascagni*, 1863 m. gruodžio 7 d. Livornas – 1945 m. rugpjūčio 2 d. Roma) – italų kompozitorius, dirigentas. Vienas muzikos verizmo pradininkų.

Biografija
----------

1882–1884 m. studijavo Milano konservatorijoje, mokytojai: Amilkarė Ponkjelis ir M. Saladinas. Nuo 1885 m. operečių ir operos trupių dirigentas, su jomis gastroliavo Italijoje. 1895–1902 m. vadovavo Dž. Rosinio muzikos licėjui Pesare, vėliau Nacionalinei muzikos mokyklai Romoje. 1909–1910 m. Romos „Teatro Constanzi", nuo 1929 m. Milano „La Scala" teatro vadovas. Nuo 1929 m. Italijos karališkosios akademijos narys.

Kūryba
------

Išgarsėjo 1890 m. po vienveiksmės operos „Kaimo garbė" premjeros „Teatro Constanzi" Romoje. Dar sukūrė operečių, kantatų, simfoninės ir kamerinės muzikos kūrinių, dainų.

Operos
* Pinota (*Pinotta*), 1880 m.
* Guljermas Ratklifas (*Guglielmo Ratcliff*), 1885 m.
* Kaimo garbė (*Cavalleria rusticana*), 1890 m.
* Draugas Fricas (*L’amico Fritz*), 1891 m.
* Iridė (*Iris*), 1898 m.
* Draugė (*Amica*), 1905 m. vienintelė, parašyta prancūzų kalba,
* Mažasis Maratas (*Il piccolo Marat*), 1921 m.
* Neronas (*Nerone*), 1935 m.

Pastatymai Lietuvoje
--------------------

Opera „Kaimo garbė" pastatyta Lietuvos nacionaliniame operos ir baleto teatre 1925, 1931 (dirigentai – Stasys Šimkus (I)\*, Juozas Tallat-Kelpša, režisierius – Julija Dvarionaitė, dailininkas – Adomas Galdikas, choro vadovas – Julius Štarka), 1964 (dirigentas – Vytautas Viržonis, režisierius – Juozas Gustaitis, dailininkas – Juozas Jankus, choro vadovas – Jonas Dautartas) ir 2000 metais (dirigentas – Vytautas Viržonis, režisierius – Eligijus Domarkas, dailininkas – Henrikas Ciparis, choro vadovas – Česlovas Radžiūnas).

Kauno valstybiniame muzikiniame teatre šios operos premjera įvyko 1980 02 15. Pastatymo režisierius Valius Staknys, dirigentas Stasys Domarkas, dailininkė Natalija Bilybina.

Klaipėdos muzikiniame teatre ši opera pirmą kartą nuskambėjo 1963 m. 2005 m. koncertinė kūrinio versija buvo pristatyta muzikos festivalyje „Muzikinis rugpjūtis pajūryje", dar sykį buvo atlikta 2006 m. ir 2011 m.

Literatūra
----------

* Mario Morini. Pietro Mascagni, Milano, 1964
* D. Cellamare. Pietro Mascagni, Roma, 1965
* Gherardo Ghirardini. Invito all’Ascolto di Mascagni, Milano, Mursia, 1988
* A. Mallach. Pietro Marcagni and His Operas, Boston, 2002.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Adeodatas Tauragis. *Pietras Maskanis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 374 psl.
2. ↑  opera.lt, suarchyvuota 2016 08 13
3. ↑  Kauno Valstybinio Muzikinio Teatro spektaklių chronologinis sąrašas, ribos 1941–2021, sudarytoja Lina Stankevičiūtė & Marius Domeika. Kauno VValstybinio muzikinio teatro archyvas, 2022 09 01
4. ↑  [Į uostamiesčio sceną sugrįžta Pietro Maskanjo opera „Kaimo garbė", Bernardinai.lt, 2011 04 14 ]
|  |
| --- |
| **Mil Mi-32** |
|  |
|  |
|  |
| Tipas | Sunkusis sraigtasparnis |
| Gamintojas | M. Milio konstruktorių biuras,  TSRS vėliava TSRS |
| Kūrėjas | M. N. Tiščenko (projekto vadovas)  G. A. Sinelščikovas (vyriausias inžinierius) |
| Gamybos metai | 1982 m. |
| Būsena | Nenaudojamas |
| Pagaminta vnt. | 0 (projektas) |

**Mi-32** – SSRS sukurtas itin sunkaus trijų rotorių krovininio sraigtasparnio projektas, M. L. Milo konstruktorių biuro pasiūlytas 1977 m. ir parengtas 1982 m. Pagrindinė konstruktoriams iškelta užduotis buvo užtikrinti 55 tonų keliamąją galią. Tokį sraigtasparnį buvo planuojama naudoti sunkių krovinių pervežimui atokiose SSRS vietovėse, kuriose nėra aerodromų, geležinkelio ir kelių. Buvo planuojama, kad Mi-32 bus naudojamas ten, kur nepakakdavo mažesnės keliamosios galios senesnių krovininių sraigtasparnių Mi-6 ir „skraidančio krano" Mi-10K.

Konstrukcija
------------

Sraigtasparnio korpusą sudarė trikampio forma trys gondolos, sujungtos trimis variklių sekcijomis. Krovinius pervežti buvo numatyta naudojant išorinę pakabą. Orlaivį varyti turėjo šeši D-136 varikliai, po 8360 AG galios sublokuoti po du kiekvienoje gondoloje.

Sraigtasparnio matmenys turėjo siekti 40,5 × 36 × 4,3 m.

Numatomas skrydžio greitis turėjo siekti 200–230 km/h, skrydžio nuotolis – 300–1200 km, kilimo svoris – 136 tonos, statinės lubos – 1000–1500 m. dinalinės lubos – 4000 m. keliamoji galia – iki 60 t. Orlaivio įgulą turėjo sudaryti du pilotai, borto inžinierius ir krovinio operatorius. Pirmuosius sraigtasparnius buvo planuojama pagaminti iki dešimtmečio pabaigos.

Projektas buvo įvertinta teigiamai, Maskvos sraigtasparnių gamykloje 1981-82 m. buvo pradėta rengtis atskirų jo komponentų gamybai. Dėl plačiau neaptariamų priežasčių sprendimas gaminti Mi-32 nebuvo priimtas. Išliko tik Mi-32 modelis, eksponuojamas Milio konstruktorių biure Tomilino mieste prie Maskvos. Vietoje jo gamintas lygiagrečiai sukurtas tradicinės konstrukcijos modernizuotas Mi-6 variantas – Mi-26.

Literatūra
----------

* (RU) Михеев В. Р. МВЗ им. М. Л. Миля 50 лет. Московский вертолётный завод им. М. Л. Миля 50 лет. – М. Любимая книга. 1998 г. – 272 с. – ISBN: 5-7656-0013-0
* (RU) Михеев В. Р. Московский вертолётный завод им. М. Л. Миля. – М. POLYGON-PRESS. 2007 г. – 320 с. – ISBN: 5-98734-003-9
* (EN) Mil Mi-32, 1982 – project, Aviastar.org
* (EN) Mi-32 Helicopter, Globalsecurity.org
* (RU) Проект тяжелого вертолета Ми-32 (СССР),

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Mi-32 Helicopter, Globalsecurity.org
2. 1 2  Проект тяжелого вертолета Ми-32 (СССР),


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RMil  orlaiviai |
| --- |
|  |
| 

Mi-1·
Mi-2·
Mi-3·
Mi-4·
V-5·
Mi-6·
V-7·
Mi-8·
Mi-9·
Mi-10·
Mi-12·
Mi-14·
V-16·
Mi-17·
Mi-18·
Mi-19·
Mi-20·
Mi-22·
Mi-24·
Mi-25·
Mi-26·
Mi-28·
Mi-30·
Mi-32·
Mi-34·
Mi-35·
Mi-36·
Mi-38·
Mi-40·
Mi-42·
Mi-44·
Mi-46·
Mi-52·
Mi-54·
Mi-58·
Mi-60
 |

 |
| Batakių dvaras |
| --- |
| Batakių ponų namas (2011 08 10) Batakių ponų namas (2011 08 10) |
| Vieta | Batakiai, Tauragės rajonas |
| Įkurtas | 1789 m. |
| Bajorų giminės | Chžonstauskai |
| Pastatų būklė | sunykęs |

**Batakių dvaras** – dvaras, esantis Batakiuose, Tauragės rajone, Ančios upės dešiniajame krante.

Vadinama mažoji Batakių dvaro sodyba. Iš kažkada turtingos dvaro sodybos išliko tik medinis ponų namas.

Senovėje buvo dar ir kitas Batakių dvaras, ilgai vadintas senuoju. Jis galėjo būti dabartinės Batakių mokyklos vietoje, minimas nuo 1503 m. Iki mūsų dienų autentiškų to senojo dvaro pastatų neišliko. Mažoji sodyba – buvęs senojo dvaro palivarkas, minimas nuo 1789 m.

Žinoma, kad tarpukariu dvarą trumpai valdė Chžonstauskai, vėliau dvarą pirko Bikneris (Bitneris), valdęs dvarą iki 1940 m.

Galerija
--------

* Batakių ponų namas (2011 08 10)Batakių ponų namas (2011 08 10)
* Batakių ponų namas (2011 08 10)Batakių ponų namas (2011 08 10)
* Batakių ponų namas (2011 08 10)Batakių ponų namas (2011 08 10)
* Batakių ponų namas (2011 08 10)Batakių ponų namas (2011 08 10)
* Batakių ponų namas (2011 08 10)Batakių ponų namas (2011 08 10)
* Batakių ponų namas (2011 08 10)Batakių ponų namas (2011 08 10)
* Batakių ponų namo vidus (2011 08 10)Batakių ponų namo vidus (2011 08 10)
* Batakių ponų namo vidus (2011 08 10)Batakių ponų namo vidus (2011 08 10)
* Batakių ponų namo vidus (2011 08 10)Batakių ponų namo vidus (2011 08 10)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ingrida Semaškaitė. „Lietuvos dvarai". Enciklopedinis žinynas. – Vilnius, „Algimantas", 2010. // psl. 1–512
| Romantika |
| --- |
| MS RomantikaRomantika išplaukia iš Stokholmo |
| Bendra informacija |
| Valstybė | Latvija |
| Vėliava |  |
| Užsakytas | 2000 m. rugpjūčio 30 d. |
| Statytojas | STX Finland |
| Nuleistas | 2001 m. gegužės 23 d. |
| Plaukioja (-jo) nuo | 2002 gegužės 21 d. |
| Savininkas | Tallink |
| Namų uostas | Rygos uostas |
| Būsena | naudojamas |
| Charakteristikos |
| Tipas | kruizinis keltas |
| Tonažas | 40 803 BRT |
| Ilgis | 192,9 m |
| Plotis | 29 m |
| Grimzlė | 6,5 m |
| Ledo klasė | 1A Super |
| Galia | 35190 AG |
| Varomoji jėga | 4 × Wärtsilä 16V32 dyzeliniai varikliai |
| Greitis | 22 mazgai |
| Keleiviai | 2500 |
| Įgula | 727 |

**Romantika** – kruizinis keltas, 2002 m. pastatytas STX Finland laivų statykloje, esančioje Raumoje, Suomijoje. Pirmą kartą tokį laivą užsakė ir jį maršrutu Talinas-Stokholmas naudojo estų kompanija Tallink.

Istorija
--------

Laivo statyba užsakyta 2000 m. rugpjūčio 30 d. Kilis, kurio gamyklinis numeris – 433, pastatytas 2001 m. gegužės 23 d. o į vandenį laivas nuleistas 2001 m. gruodžio 14 d. 2002 m. gegužės 10 d. laivas perduotas kompanijai Tallink. Tuo metu Romantika, dėl savo dydžio, buvo estų laivyno flagmanas. Praėjus dvejiems metams, 2004 m. laivynas pasipildė laivu-dvyniu Victoria I. Iki 2006 m. Romantika kursavo tarp Talino ir Helsinkio. Pastačius keltą Galaxy, keltas Romantika perkeltas į maršrutą Talinas-Stokhomas, kuriame plaukiojo 3 metus, iki perkėlimo į maršrutą Ryga-Stokholmas, kuriame prieš tai plaukiojo keltas Regina Baltica. 2009–2014 m. keltas priklausė Rygos uostui ir plaukiojo su Latvijos vėliava.

Nuo 2014 m. rugpjūčio 7 d. keltas „Romantika" plaukioja maršrutu Talinas-Stokholmas, vietoje kelto „Baltic Queen", kuris perkeltas į maršrutą Talinas-Helsinkis, kuriuo prieš jį kursavo keltas „Silja Europa". Pastarasis Talino laivų statykloje paruoštas darbui Australijoje.

Grįžus keltui „Silja Europa" 2016 metų gruodį keltas „Romantika" vėl grįžo į maršrutą Stokholmas - Ryga.

Išnašos
-------

1. ↑  „The archive of Tallink's press releases". *Tallink*. Tallink.

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: MS Romantika** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Osijekaskroat. *Osijek* |
| --- |
|        |
| *Osijeko tiltas naktį* |
|  |
| 

OsijekasOsijekas

45°33′30″ š. pl. 18°40′50″ r. ilg.﻿ / ﻿45.55833°š. pl. 18.68056°r. ilg.﻿ / 45.55833; 18.68056﻿ (Osijekas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Kroatijos vėliava Kroatija |
| **Regionas** | Osijeko–Baranijos apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2001 m.) | 90 400  |
|  |
|  **Vikiteka** | Osijekas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Òsijekas |

**Osijekas** – ketvirtasis pagal dydį Kroatijos miestas šalies rytuose. Osijeko-Baranijos apskrities administracinis centras. Miestas yra istoriniame Kroatijos Slavonijos regione, prie Dravos upės, maždaug 20 km prieš Dravos santaką su Dunojumi. Dauguma gyventojų (88,58 %) – kroatai.

Uostas, pramonės centras, gaminami miltai, cukrus, chemikalai, baldai, tekstilės gaminiai, degtukai, perdirbama nafta.

Istorija
--------

Tai pagrindinis istorinio Slavonijos regiono miestas, romėnų laikais vadintas ***Mursa***. Osijeko vardu pirmąkart minimas XII a.

Sportas
-------

### Futbolas

* HŠK Hajduk Osijek
* NK Osijek
* SK Slavija Osijek

Nuorodos
--------

* Osijeko miesto svetainė (kroatų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Saguinus imperator** |
| --- |
| Imepratoriškasis tamarinas (*Saguinus imperator*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Primatai  *( Primates)* |
| Šeima: | Kabiauodegės beždžionės  *( Cebidae)* |
| Gentis: | Tamarinai  *( Saguinus)* |
| Rūšis: | Imepratoriškasis tamarinas  *( Saguinus imperator)* |

 |

**Imperatoriškasis tamarinas** (*Saguinus imperator*) – beždžionių tamarinų rūšis, paplitusi pietvakarių Amazonijoje (rytų Peru, šiaurės Bolivijoje ir Brazilijos Akrės ir Amazonės valstijose).

Ši rūšis turi nukarusius baltus ūsus. Drėgnuoju laikotarpiu minta vaisiais, o sausuoju – žiedų nektaru bei medžių sula ir ištisus metus – vabzdžiais, ypač svirpliais. Dažnai sudaro mišrius būrius su kitais tamarinais. Jeigu netoliese pastebimas grobuonis, kiekviena rūšis atsiliepia į kitos rūšies pavojaus šūksnius.
Koordinatės: 4°19′ p. pl. 55°44′ r. ilg.﻿ / ﻿4.317°š. pl. 55.733°r. ilg.﻿ / 4.317; 55.733

Paplūdimys Praslene
*Valleé de Mai* džiunglės
**Praslenas** (angl. *Praslin*) – antra pagal dydį (po Mahės) sala Seišelių salyne. Išsidėsčiusi 44 km į šiaurės rytus nuo Mahės. Plotas 38 km². 6500 gyventojų. Salą sudaro du rajonai: Baje Sen Anas ir Grand Ansas. Svarbiausios gyvenvietės – Baje Sen Anas, Ans Volberas ir Grand Ansas.

Salos pamatas kristalinis (sudarytas iš granito). Centrinę Prasleno dalį dengia tropiniai miškai. Jiems būdinga endeminė gyvūnija ir augalija. Tik čia sutinkamas *Hypsipetes crassirostris* paukštis ir juodoji papūga. Salos centre yra *Valee de Mai* gamtos rezervatas. Čia auga *Lodoicea maldivica* ir orchidėjos.

Praslene yra oro uostas, iš kurio vyksta skrydžiai į kitas salyno salas. Yra kelios prieplaukos. Praslene išvystytas turizmas, pakrantėse yra viešbučių.

Praslenas ilgą laiką buvo piratų ir arabų pirklių sustojimo punktas. 1744 m. Lazaras Piko (*Lazare Picault*) salą pavadino „Palmių sala". 1768 m. pervadinta Prasleno kunigaikščio Sezaro Gabrielio de Šuazelio (*César Gabriel de Choiseul*) garbei.

Nuorodos
--------

* Nuotraukos Archyvuota kopija 2009-10-15 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| ← 1952 Jungtinės Amerikos Valstijos 1960 → |
| 1956 metų JAV prezidento rinkimai |
| 1956 m. lapkričio 6 d. (1956-11-06) |
|  |  |  |  |
|  |  |  |  |
| Kandidatas | **Dwight D. Eisenhower** | Adlai Stevenson |
| Partija | Respublikonai | Demokratai |
| Valstija | Pensilvanija | Ilinojus |
| Kandidatas į viceprezidentus | **Richard Nixon** | Estes Kefauver |
| Rinkėjų kolegijos balsų | **457** | 73 |
| Laimėta valstijose | 41 | 7 |
| Rinkėjų balsų | **35 549 180** | 26 028 028 |
| Santykis | **57,4%** | 42,0% |
|  |  |  |
|  |
| 
**Tuometinis prezidentas** 
Dwight D. Eisenhower
Respublikonai

**Išrinktasis prezidentas**
**Dwight D. Eisenhower**
Respublikonai
 |

**1956 metų JAV prezidento rinkimai** vyko 1956 m. lapkričio 6 d. juose antrą kartą susirungė pareigas einantis JAV prezidentas Dvaitas D. Eizenhaueris ir buvęs Ilinojaus gubernatorius Edlajus Stivensonas, kurį Eizenhaueris jau buvo įveikęs 1952 metų JAV prezidento rinkimuose. Tai buvo šeštas ir kol kas paskutinis atvejis, kai JAV prezidento rinkimuose dalyvauja tie patys kandidatai, ir antrasis atvejis, kai abu kartus laimėjo tas pats kandidatas.

Eizenhaueris, kuris buvo geriau žinomas dėl savo karinės lyderystės Antrajame pasauliniame kare, pirmosios kadencijos pabaigoje išlaikė savo populiarumą. Nors po 1955 m. patirto miokardo infarkto buvo spėlionių, kad jis gali ir nesiekti antrosios kadencijos, tačiau jo sveikata pagerėjo ir 1956 m. respublikonų partijos pirminiuose rinkimuose jis nesulaukė didelio pasipriešinimo. Stivensonas buvo populiarus tarp liberalių demokratų, tačiau rinkimų metu neužėmė jokių pareigų ir neturėjo didelės rinkėjų paramos. Rinkimų kampanijos metu jis pasisakė už ženklų socialinių programų išlaidų didinimą ir karinio biudžeto mažinimą, šaukimo į kariuomenę atsisakymą.

Dėl pasibaigusio Korėjos karo ir stiprios ekonomikos mažai kas abejojo Eizenhauerio sėkme siekiant perrinkimo.

Išnašos
-------

1. ↑  *United States presidential election of 1956*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2023-02-28.
2. 1 2  *The 1956 Presidential Election*. Nuoroda tikrinta 2023-02-28.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RJungtinės Amerikos Valstijos JAV prezidento rinkimai Jungtinės Amerikos Valstijos |
| --- |
|  |
| 
1789 **·**  1792 **·**  1796 **·**  1800 **·**  1804 **·**  1808 **·**  1812 **·**  1816 **·**  1820 **·**  1824 **·**  1828 **·**  1832 **·**  1836 **·**  1840 **·**  1844 **·**  1848 **·**  1852 **·**  1856 **·**  1860 **·**  1864 **·**  1868 **·**  1872 **·**  1876 **·**  1880 **·**  1884 **·**  1888 **·**  1892 **·**  1896 **·**  1900 **·**  1904 **·**  1908 **·**  1912 **·**  1916 **·**  1920 **·**  1924 **·**  1928 **·**  1932 **·**  1936 **·**  1940 **·**  1944 **·**  1948 **·**  1952 **·**  1956 **·**  1960 **·**  1964 **·**  1968 **·**  1972 **·**  1976 **·**  1980 **·**  1984 **·**  1988 **·**  1992 **·**  1996 **·**  2000 **·**  2004 **·**  2008 **·**  2012 **·**  2016  **·**  2020  **·**  2024 | JAV prezidento emblema |

 |
Daniel Gilbert
**Daniel Todd Gilbert** (g. 1957 m. lapkričio 5 d.) – psichologijos profesorius Harvardo universitete, Jis yra labiausiai žinomas dėl savo tyrimų emocinio prognozavimo srityje. Gilbertas parašė knygą „Stumbling on Happiness", kuri buvo išversta į 25 kalbas ir už kurią Gilbertas 2007 m. gavo apdovanojimą Royal Society Prizes for Science Books.
1985 m. Gilbertas gavo mokslų daktaro laipsnį Princetono universitete.

Gilbertas laimėjo daug apdovanojimų už savo paskaitas ir tyrimus, tarp jų Phi Betta Kappa mokymo prizą, Guggenheim draugijos prizą, Amerikos psichologų asociacijos išskirtinį mokslinį prizą ir ankstyvos karjeros indėlio į psichologiją prizą. Jo trumpi darbai publikuoti „The New York times", „The Los Angeles times", „Forbes", TIME ir kituose leidiniuose.

Emocinis prognozavimas
----------------------

Harvado profesoriaus Danielis Gilbertas ir kitų mokslininkų atlikti tyrimai rodo, kad žmonės dažniausiai prastai prognozuoja, kaip vienas ar kitas įvykis juos paveiks emociškai. Paprastai žmonės prognozuoja, kad numatomi konkretūs teigiami įvykiai (pvz. norimų pareigų gavimas) jiems suteiks daugiau teigiamų emocijų negu iš tikrųjų suteikia. Taip pat žmonės dažniausiai tikisi, kad neigiami įvykiai juos neigiamai emociškai paveiks labiau negu iš tikrųjų paveikia. Tai rodo, kad žmonės paprastai patys be mokymosi iš kitų žmonių patirties prastai sugeba pasirinkti kelius, kurie juos padarys laimingiausius.

Išnašos
-------

1. ↑   Archyvuota kopija 2010-07-28 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2010-08-20 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑   Gilbert, Daniel (2006) „Stumbling happiness", 1 edition, Knopf
4. ↑

Nuorodos
--------

* Danielio Gilberto asmeinė svetainė
* Gilbeto bestselerio „Stumbling on happiness" puslapis
* Dan Gilbert apie klaidingus mūsų lūkesčius TED konferencijoje 2005 m.
* Dan Gilbert apie tai, kas daro mus laimingus TED konferencijoje 2004 m.
* Gilberto prezentacija "Kodėl mes nesusitelkėme visi kartu išspręsti globalinio atšilimo problemos? Archyvuota kopija 2010-01-26 iš Wayback Machine projekto.
* Gilberto straipsniai „5th Estate"
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Saguinus oedipus** |
| --- |
| Perukuotasis tamarinas (Saguinus oedipus)Perukuotasis tamarinas (*Saguinus oedipus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Primatai  *( Primates)* |
| Šeima: | Kabiauodegės beždžionės  *( Cebidae)* |
| Gentis: | Tamarinai  *( Saguinus)* |
| Rūšis: | Perukuotasis tamarinas  *( Saguinus oedipus)* |

 |
| Binomas |
| ***Saguinus oedipus***Linnaeus, 1758 |

**Perukuotasis tamarinas** (*Saguinus oedipus*) – kabiauodegių beždžionių (*Cebidae*) primatas. Išsiskiria ilgu, baltu krintančiu kailiu ant pakaušio. Nugara juoda, rankų ir kojų apatinės dalys baltos arba gelsvos. Uodegos pagrindas rausvas, galiukas – juodas. Svoris apie 260-380 g.

Aptinkamas gana ribotame areale šiaurės vakarų Panamoje ir Kolumbijoje, kur gyvena tropiniuose miškuose. Gyvena aukštai medžiuose, kuriuose greitai laipioja, lengvai peršoka nuo vieno ant kito. Minta vabzdžiais, vaisiais. 

Patelės lytiškai subresta 18, patinai – 24 mėnesių. Nėštumas 140-145 d. Gimdo 2 jauniklius. Patelės per metus atveda dvi vadas. Perukuotieji tamarinai buvo naudojami medicininiams tyrimams ir šiuo metu nelaisvėje šių beždžionių yra daugiau negu laisvėje.

Perukuotasis tamarinas

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Perukinė tamarina** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Hippotragus niger** |
| --- |
| Juodoji antilopė (Hippotragus niger)Juodoji antilopė (*Hippotragus niger*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Pobūris: | Atrajotojai  *( Ruminantia)* |
| Šeima: | Dykaraginiai  *( Bovidae)* |
| Pošeimis: | Arklinės antilopės  *( Hippotraginae)* |
| Gentis: | Arklinės antilopės  *( Hippotragus)* |
| Rūšis: | Juodoji antilopė  *( Hippotragus niger)* |

 |
| Binomas |
| ***Hippotragus niger***Harris, 1838 |

**Juodoji antilopė** (*Hippotragus niger*) – arklinių antilopių (*Hippotraginae*) pošeimio dykaraginis žinduolis.

Paplitimas ir buveinė
---------------------

Paplitusi pietų ir rytų Afrikoje, šiaurės rytų Pietų Afrikoje, Botsvanoje, šiaurės rytų Namibijoje, per Zambiją, Zimbabvę, Mozambiką, Malavį, pietų Kongo demokratinę respubliką, Tanzaniją ir Keniją. Izoliuotos populiacijos gyvena Kenijos pakrantėje ir Angoloje. Anksčiau paplitimo plotas buvo didesnis, tačiau dėl medžioklės ir kraštovaizdžio pokyčių sumažėjo. Buvo vėl introdukuota vietovėse, kur išnyko. Gyvena miškingose savanose. Miškuose, kur labiausiai paplitusi, vyrauja *Brachystegia* genties (pupinių šeima) medžiai.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „The IUCN Red List of Threatened Species". *IUCN Red List of Threatened Species*. Nuoroda tikrinta 2024-03-01.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Juodoji antilopė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Etošos nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Etošos nacionalinis parko vaizdas iš kosmoso Etošos nacionalinis parko vaizdas iš kosmoso |
| **Vieta:** | šiaurės Namibija |
| 

Žemėlapis rodantis Etošos nacionalinis parkas vietą.Etošos nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 18°56′00″ p. pl. 15°53′00″ r. ilg.﻿ / ﻿18.93333°š. pl. 15.88333°r. ilg.﻿ / 18.93333; 15.88333 |
| **Plotas:** | 22 270 km² |
| **Įkurtas:** | 1907 |
| **Valdymas:** | Namibijos aplinkosaugos ir turizmo ministerija |
|  **Vikiteka:** | Etošos nacionalinis parkas |

**Etošos nacionalinis parkas** – saugoma gamtos teritorija šiaurės vakarų Namibijoje, Kunenės regione. Nacionalinis parkas ribojasi su Ošanos, Ošikoto ir Otdžozonddžupos regionais.

Svarbiausias parko objektas – Etošos duburys. Gausu savanų sričiai būdingos gyvūnijos. Augalija reta, 80% miškų sudaro paprastasis ausuonis.

Istorija
--------

Parkas buvo įkurtas 1907 m. kovo 22 d. kai Namibija buvo Vokietijos imperijos dalis. Tuo metu parko teritorija buvo apie 90 000 km². Tai buvo didžiausias parkas pasaulyje. Dėl politinių priežasčių parko teritorija nuo jos įkūrimo keitėsi. 1967 m. suteiktas nacionalinio parko statusas. 1970 m. parko teritorija sumažinta iki dabartinio dydžio. Nuo 1973 m. teritorija aptverta tvora.

Galerija
--------

* DramblysDramblys
* LiūtasLiūtas
* 
* Saulėlydis Etošos parkeSaulėlydis Etošos parke

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Etosha National Park". *national-parks.org* (anglų). Nuoroda tikrinta 2022-06-30.
2. ↑  Namibijos turizmo ir aplinkos ministerija. „Etosha National Park" (PDF). *embassyofnamibia.fr*. Nuoroda tikrinta 2022-06-30.
3. ↑  „Exploring Africa" (anglų). Nuoroda tikrinta 2022-06-30.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

**Tytuvėnų „Viltis"**|  |
| **Pavadinimas** | Tytuvėnų futbolo klubas „Viltis" |
| **Įkurtas** |  |
| **Stadionas** | Tytuvėnų stadionas, Tytuvėnai |
| **Talpa** | 100 |
| **Vadovas** | Jonas Lebedžinskas |
| **Vyr. treneris** | Jonas Lebedžinskas |
| **Lyga** |  |
|  |  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 




**Apranga  namie**
 | 




**Apranga  svečiuose**
 |

 |

**Tytuvėnų „Viltis"** – Lietuvos futbolo klubas iš Tytuvėnų.

VILTIS, Tytuvėnų žemės ūkio mokyklos kūno kultūros-sveikatingumo klubas. dalyvauja įvairiuose mėgėjų renginiuose ir turnyruose.

Istorija
--------

### 2015

Futbolo turnyras Lietuvos valstybės atkūrimo dienai paminėti- Tytuvėnų Fk „Viltis" liko trečioje vietoje.

Treti Tytuvėnų „Viltis" (vad. Jonas Lebedžinskas) laimėjo prieš „Verpeną" 5:1.

### 2016

2016 metais sausio mėnesį Tytuvėnų FK „Viltis" dalyvavo 16-ame a.a Lazaro Jafimovo futbolo taurės turnyre.

Per penkias valandas sužaistos šešerios rungtynės, įmušta 50 įvarčių. Po trejų metų pertraukos L. Jafimovo futbolo taurę laimėjo Šiaulių „Logika" (trečią kartą šių varžybų istorijoje).

Šiauliečiai 7:2 nugalėjo antrąją vietą užėmusius Kelmės „Senjorus", 9:1 – trečioje vietoje likusią Tytuvėnų „Viltį", 9:3 – ketvirtoje vietoje likusį Šiaulių „Aitvarą". Antrąją vietą užėmė Kelmės „Senjorai" 6:1 nugalėjo „Aitvarą" ir 3:6 pralaimėjo „Vilčiai". Trečioji vieta atiteko Tytuvėnų „Vilties" žaidėjams, kurie 0:3 pralaimėjo „Aitvaro" futbolininkams, kurie liko ketvirti.

Varžybų organizatoriai apdovanojo keturių komandų naudingiausius žaidėjus: R. Mikočionį („Logika"), Kęs. Špuką („Senjorai"), A. Katkauskį („Viltis"), M. Morkų („Aitvaras"). Rezultatyviausiai žaidė P. Aukštikalnis, pelnęs 11 įvarčių, geriausias vartininkas- R. Klimas.

Adresas
-------

Budraičių k. Tytuvėnų apylinkių sen. Kelmės r. sav. LT-86462

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2018-03-20 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
Kebabai. Iš kairės: chenjeh kabab, kabab koobideh, jujeh kabab

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kebabas** Nu karoce vyrai vakar uzsukau kebabu ir nahuj toks duhas jos pardavinejo pizda kazkoks turkas nahuj as ateinu ziuriu jam i veida o jis nahuj dirtas job bliat prakalba as jam ir sakau man viena dideli su censnakiniu o jis ir pradieda kazka turkiskai vaflinti as bliat nei sudo nesupratau sakau nahuj girta tu sliuha viena vyriska su cesnakiniu o jis ir toliau vaflina paskui sakau kebab bliat kebab o jis ir sako o yes kebab zig hail bliat tas vyrutis jauciu ne tik girtas buvo ciaa pizda tsg nu krc stoviu laukiu kebabo nahuj ir smirdeiti pradieda as atsisuku i kebabines puse o tas nahuj uzmigo as bliat rekiu ahtung ahtung pidor jis nahuj apsisikes soka nahuj as ir sakau kebab daun dega dalbajob bliat darik kazka nu krc susitarem kad nahuja man padaris nu uz 10 minuciu pagaliau gaunu savo kebaba ir bliat is niekur nieku atbega bomzas nahuj nupisa mano bliat kebsa ir bega bliat as nahuj pavarges nei sudo nesupratau ir matau kai ta masina partrenke ji nu as atenu pasiemu savo kebaba is jo ranku paragauju o jis nahuj su kiaulena nu ir kaip michele jordanas ipisu ta i siukledeze nu va taip pizda gaila nahuj prapisau varksus savo 8 eur ir nahuj pralaukiau puse valandos tai visiems labai rekomendoju kebababines nes man sumokejo uz reklama labai gera kebabine ne atesit pidarai