recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| **2008 m. Dakaro ralis** |
| Prieš: **2007** | Po: **2009** |

**2008 m. Dakaro ralis** – tradicinis kasmetinis dykumų ralis. Dakaro ralis turėjo prasidėti Lisabonoje, o baigtis sausio 20 d. Dakare. Tai turėjo būti 30-tas ralis, tačiau sausio 4 d. ralis buvo atšauktas dėl teroristinių išpuolių grėsmės. Viskas prasidėjo dieną prieš Šv. Kalėdas, kai Mauritanijoje buvo nužudyta prancūzų šeima, o įtarimai krito ant Al-Qaeda terositų grupės. Mauritanijoje buvo planuojamos aštuonios ralio dienos, tad tai buvo viena iš priežasčių ralio atšaukimui.

Po tokių drastiškų veiksmų buvo suabejota Dakaro ralio ateitimi. Tačiau keletas šalių pasiūlė savo teritorijoje rengti kitus Dakaro ralius. Tarp jų buvo: Čekija, Vengrija, Čilė, Argentina ir Pietų Amerikos šalys. Netrukus buvo nuspręsta 2009 m. Dakaro ralį rengti Pietų Amerikos šalyse.

Dalyviai
--------

2007 m. gruodį Dakaro startui buvo pasiruošę 245 motociklų, 20 keturračių, 205 automobilių ir 100 sunkvežimių ekipažai. Iš viso ralyje turėjo dalyvauti 570 komandų.

Visiems ekipažams buvo pasiūlyta dalyvauti Centrinės Europos ralyje. Čia startavo 110 motociklų, 19 keturračių, 91 automobilių ir 40 sunkvežimių ekipažų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Terror threat cancels famed Dakar Rally
2. ↑  „List of entrants". Dakar organizers. Suarchyvuota iš originalo 16 January 2008. Nuoroda tikrinta 2008-01-05.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RDakaro ralis pagal metus |
| --- |
|  |
| 
1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |

 |
| **Štefanas Baničiussvk. *Štefan Banič*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1870 m. lapkričio 23 d.Smolenica, Slovakijos respublika |
| Mirė | 1941 m. sausio 2 d. (70 metų)Smolenica, Slovakijos respublika |
|  |
| Žinomas (-a) už | Parašiutas |

**Štefanas Baničius** (svk. *Štefan Banič*; 1870 m. lapkričio 23 d. Smolenicoje, Slovakijos respublikoje – 1941 m. sausio 2 d.) – slovakų išradėjas, kuris užpatentavo vieną iš pirmųjų parašiutų.

Štefano Baničiaus parašiuto modelis radikaliai skyrėsi nuo kitų modelių – jis priminė skėtį, kuris buvo pritvirtintas prie žmogaus kūno. Kai kuriuose šaltiniuose yra minimi sėkmingi šio parašiuto bandymai Vašingtone, šokant nuo 15-os aukštų pastato ir taip pat iš lėktuvo, 1914 m. Savo parašiuto patentą Baničius atidavė JAV armijai, tačiau nėra įrodymų, jog armija jį panaudojo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Pred 100 rokmi získal Štefan Banič patent na svoj padák". *Nový Čas* (slovakų). 2014-08-24. Nuoroda tikrinta 2017-03-21.
2. ↑  „Štefan Banič". *mat.savba.sk* (slovakų). Suarchyvuota iš originalo 2016-03-21. Nuoroda tikrinta 2017-03-21.
Chirurginiai įrankiai
Šlaunikaulio implantas
**Chirurginis nerūdijantysis plienas** (angl. *surgical stainless steel*) – nerūdijančiojo plieno rūšis, tinkama naudoti medicinoje. Šio plieno legiravimo elementai yra chromas, nikelis ir molibdenas. Iš šio plieno gaminami chirurginiai įrankiai, implantai, taip pat – kūno įvėriniai.

Legiravimo elementai:

* chromas – didina korozinį atsparumą ir atsparumą įbrėžiams.
* nikelis – didina tinkamumą apdailai, užtikrinančiai paviršiaus glotnumą.
* molibdenas – didina kietį ir lydinio gebą sudaryti ir išlaikyti ašmenų aštrį.

Žodis *chirurginis* pabrėžia faktą, kad šie plienai labai tinka chirurginiams įrankiams gaminti:

* lengvai valomi ir sterilizuojami,
* tvirti,
* atsparūs korozijai.

Nikelio, chromo, molibdeno lydiniai naudojami ir ortopediniams implantams (kaulams pakeisti ar sutvirtinti), dirbtiniams širdies vožtuvams ir kitokiems implantams. Tiesa, imuninės sistemos reakcija į nikelį gali sukelti komplikacijų. Todėl šiandien nuolatiniams metaliniams implantams neretai naudojamas titanas. Titano paviršius sąlytyje su oru sparčiai oksiduojasi ir sudaro stabilų oksido sluoksnį. Prie tokio paviršiaus gerai prisitvirtina augantis kaulinis audinys, o pats titanas organizmo audiniuose nekoroduoja. Tokiais atvejais chirurginis plienas naudojamas laikiniems implantams, o brangesnis titanas – nuolatiniams.

Dauguma chirurginės įrangos gaminama iš martensitinio plieno, kuris yra kietesnis už austenitinį plieną ir sudaro geresnius ašmenis. Chirurginio plieno sudėtis pritaikoma pagal poreikį, žiūrint ko labiau reikia – kietumo ar aštrumo.

Implantai ir įranga, patiriantys įtampą, (kaulų sutvirtinimo varžtai, protezai), taip pat įvėriniai gaminami iš austenitinio plieno, dažnai 316L ir 316LVM markių, kurios atitinka ASTM F138, nes yra mažiau trapios.

316 markės chirurginis plienas naudojamas maisto ir farmacinių produktų gamyboje, kur siekiama minimizuoti produkcijos taršą metalų priemaišomis.
ASTM F138 reikalavimus atitinkantis plienas naudojamas ir kūno įvėrinių bei kūno modifikavimo implantų gamyboje.

Nuorodos
--------

1. ↑  Thomas, P.; Schuh, A.; Ring, J.; Thomsen, M. (2007). „Orthopädisch-chirurgische Implantate und Allergien" [Orthopedic surgical implants and allergies]. *Der Orthopäde* (vokiečių). **37** (1): 75–88. doi:10.1007/s00132-007-1183-3. PMID 18210082.
2. ↑  Thomas, P.; Thomsen, M. (2010). „Implantatallergien" [Implant allergies]. *Der Hautarzt* (vokiečių). **61** (3): 255–62, quiz 263–4. doi:10.1007/s00105-009-1907-x. PMID 20204719.
3. 1 2  ASTM F138 standard
4. ↑  Association of Professional Piercers official standards for body jewelry Archyvuota kopija 2011-09-28 iš Wayback Machine projekto.
**Didysis županas** (serb. *велики жупан/veliki župan*; lot. *magnus iupanus*; gr. ζουπανος μεγας, zoupanos megas) – pietų slavų titulas, atitinkantis kitų šalių titulą didysis kunigaikštis.

Viduramžiai
-----------

### Bulgarija

Dekoruota sidabrinė taurė su viduramžių graikų kalbos įrašu rodo, kad didžiojo župano titulas buvo naudotas IX a. Pirmojoje Bulgarijos imperijoje. Įraše minimas Sivinas, kuris valdant Borisui I (852-889) m. turėjo didžiojo župano titulą. Sivinas buvo vienas iš Bulgarijos bojarų, palaikiusių šalies sukrikščioninimą.

### Serbija

Viduramžių Serbijoje didysis županas (serb. *Велики жупан*) valdė kunigaikštystę, kurią sudarė keli feodai, tad Serbijoje šis titulas reiškė aukščiausią visų valdų valdovą. Tuo tarpu *župano* titulas buvo antras pagal vyresnumą, jį gaudavo didžiojo župano broliai ar kiti giminaičiai. Žinomiausias didysis županas buvo Stefanas Nemanja, Nemanjičių dinastijos įkūrėjas.

XX a.
-----

XX a. Nepriklausomoje Kroatijos valstybėje didžiaisiais županais buvo vadinti asmenys, valdę stambiausius administracinius vienetus *didžiąsias župas*.

Nuorodos
--------

1. ↑  Бешевлиев, Веселин (1981). *Прабългарски епиграфски паметници* [*Bulgar Epigraphic Records*] (bulgarų). София: Издателство на Отечествения фронт. pp. 160–162. OCLC 8554080.
2. ↑  Андреев, Йордан; Лазаров, Иван; Павлов, Пламен (1999). *Кой кой е в средновековна България* [*Who is Who in Medieval Bulgaria*] (bulgarų). Петър Берон. p. 338. ISBN 978-954-402-047-7.
| **Mindaugas Ežerskis** |
| --- |
| Gimė | 1977 m. rugpjūčio 2 d.Tauragė |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | imtynininkas |
| Sritis | graikų-romėnų imtynės |

| Medaliai |
| --- |
|
| Vyrų graikų-romėnų imtynės |
| Pasaulio imtynių čempionatas |
| **Sidabras** | 2007 m. Baku | 96 kg]] |
| Europos imtynių čempionatas |
| **Sidabras** | 2009 m. Vilnius | 96 kg |
| **Sidabras** | 2012 m. Belgradas | 96 kg |
| **Bronza** | 2005 m. Varna | 120 kg |

**Mindaugas Ežerskis** (g. 1977 m. rugpjūčio 2 d.) – Lietuvos imtynininkas (graikų-romėnų imtynės, iki 96 kg), dalyvavo trijose olimpiadose, dabar – imtynių treneris.
2005 m. Europos imtynių čempionate Varnoje (Bulgarija) laimėjo bronzos medalį, o 2007 m. Pasaulio imtynių čempionate Baku (Azerbaidžanas) – sidabro medalį (pralaimėjo Gruzijos imtynininkui Ramazui Nozadzei.

Pasirodymai olimpinėse žaidynėse
--------------------------------

2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Sidnėjuje ir 2004 m. žaidynėse Atėnuose M. Ežerskis, dalyvaudamas kategorijoje iki 96 kg, iškrito atrankinėse. Po 2004 m. olimpiados Ežerskis pasitobulino ir sėkmingai kovojo įvairiuose imtynių turnyruose. Laimėjęs sidabro medalį 2007 m. pasaulio imtynių čempionate Ežerskis automatiškai gavo vietą 2008 m. vasaros olimpiadoje Pekine. Iš rungtynių iškrito pirmame rate, pralaimėjęs Rusijos atstovui Aslanbekui Chuštovui (1-3). Kadangi A. Chuštovas pasiekė finalą, Ežerskis gavo galimybę dalyvauti susirėmimuose dėl bronzos medalio, tačiau pralaimėjo Kazachijos atstovui Asetui Mambetovui (4-5), užimdamas 7-tą vietą.

Dabar M. Ežerskis yra Lietuvos graikų-romėnų imtynių nacionalinės rinktinės treneris.

Nuorodos
--------

1. ↑  Mindaugas Ežerskis Archyvuota kopija 2011-11-15 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  „Men's Greco-Roman Wrestling 96 kg". *CBC Sports*. Suarchyvuota iš originalo 2013-01-15. Nuoroda tikrinta 23 November 2012.
3. ↑  „Men's Greco-Roman 96kg – Repechage Round 2 Official". *NBC Olympics*. Suarchyvuotas originalas 2012-08-21. Nuoroda tikrinta 23 November 2012.
4. ↑  „Europos imtynių čempionate E.Sekus susitiks su olimpiniu čempionu" [European wrestling champion E.Sekus meet with Olympic champion]. Sportas Lietuva. 23 March 2013. Nuoroda tikrinta 24 March 2013.

* Mindaugas Ežerskis Belgrade iškovojo Europos čempionato sidabro medalį!
Žiūrovai krepšinio rungtynių metu
**Žiūrovai**, auditorija – žmonių grupė, kuri stebi tam tikrus meno, sporto, literatūros ar kitus pasirodymus, renginius (tai gali būti filmai, teatras, koncertai, sporto varžybos, cirkas, vaizdo žaidimai ir pan.). Skirtingi renginiai skirtingai išnaudoja žiūrovus – kai kuriuose renginiuose jie tik stebi veiksmą, kai kur žiūrovai yra aktyvūs renginio dalyviai (vaizdo žaidimų čempionatai, mokslinės studijos). Taip pat žiūrovai gali įvairiai vertinti renginius – dalyvaudami, plodami, kritikuodami ar pateikdami savo nuomonę.

Pagal tam tikras studijas teigiama, kad žiūrovams labiausiai daro įtaką žiniasklaida, o filmų, vaizdo žaidimų, radijo laidas, programinės įrangos kūrėjus veikia žiūrovų atsiliepimai bei pasiūlymai. „Associated Press" prezidentas Tom Curley apie žiūrovus teigia, kad „tik jie nusprendžia, kokio lygio jų įsitraukimas bus – kokiu būdu, kaip, kada ir kur."

Šaltiniai
---------

1. ↑  „The People Formerly Known as the Audience". *archive.pressthink.org*. 2006-06-27. Suarchyvuota iš originalo 2016-08-30. Nuoroda tikrinta 2017-03-06.
| Balėstėlė |
| --- |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Varėnos rajonas) |
| Plotas | 0,008 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,32 km |
| Kilmė | pelkinis |
| Didžiausias gylis | 1,4 m |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Balėstėlė

  |
| **Koordinatės** |  54°00′40″ š. pl. 24°33′43″ r. ilg.﻿ / ﻿54.01111°š. pl. 24.56194°r. ilg.﻿ / 54.01111; 24.56194Koordinatės: 54°00′40″ š. pl. 24°33′43″ r. ilg.﻿ / ﻿54.01111°š. pl. 24.56194°r. ilg.﻿ / 54.01111; 24.56194 |

**Balėstėlė** (arba ***Balestėlio ežeras***) – ežeras Lietuvoje, Varėnos rajone, 2,5 km į šiaurę nuo Katros kaimo, Čepkelių raisto vidurio rytinėje dalyje, 0,4 km į pietus nuo Trikampio ežero, 0,7 km į rytus nuo Vido ežero. Ežero ilgis – 0,12 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 132,13 m.

Ežeras antrinės kilmės. Dugną dengia sapropelis.

Krantai žemi, pelkėti, klampūs, su liūniniu plovu.

Ežero pavadinimas greičiausiai kilęs iš žodžio *balà* („klanas, pelkė") ir sudarytas panašiai kaip Lazūnuose užrašytas žodis *balỹstas* („pelkėtas"), t. y. sujungiant lt. *balà* ir blrs. *балоцісты* („pelkėtas").

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5 6  *Čepkelių rezervatas*, sudarė K. Balevičius. Vilnius: Mokslas, 1984. p. 34–39.
2. ↑  Šarūnas Šimkus. Varėnos krašto vietovardžių etimologinis žodynas. – Vilnius, Liutauras Leščinskas, 2023. // psl. 11.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Aukštaitijos herbas |
|  |
| Informacija |
| Herbas nuo | 2006 m. liepos 5 d. |

**Aukštaitijos herbas** – vieno iš 5 Lietuvos etnokultūrinių regionų heraldikos atributas. Herbo sidabriniame lauke pavaizduotas raudonas šarvuotas raitelis su pakeltu kalaviju dešinėje rankoje. Herbo skydą laiko du sidabriniai angelai, stovintys ant sidabrinės juostos su raudonos spalvos užrašu „Patriam tuam mundum existima" (Savo Tėvynę laikyk visu pasauliu).

Istorija
--------

2006 m. liepos 5 d. Lietuvos heraldikos komisijoje buvo patvirtinti Aukštaitijos heraldiniai ženklai – herbas ir vėliava, remiantis Žygimanto Augusto laikų Lietuvos mažuoju antspaudu. Kadangi ankstyvoji Lietuvos heraldika panaudota valstybės herbe, kuriant Aukštaitijos herbą spalvos sukeistos: herbo sidabriškame skyde pavaizduota raudona Vyčio figūra.

Simbolika
---------

Raudona spalva reiškia gyvybę, meilę, drąsą, kraują pralietą už Tėvynę, o sidabriška – kilnumą, sąžiningumą, dorumą. Aukštaitija buvo Lietuvos krikšto lopšys, todėl jos herbą laiko angelai. Angelai išaukština bei simboliškai saugo šį kraštą. Herbo apačioje lotyniškai užrašyta: PATRIAM TUAM MUNDUM EXISTIMA, kuris lietuvių kalboje reiškia „Savo Tėvynę laikyk visu pasauliu". Taigi primena, kad pasaulio pažinimas prasideda nuo gimtosios žemės.

Herbo etalono autorius – Rolandas Rimkūnas.

Taip pat skaitykite
-------------------

Aukštaitijos vėliava

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **Lietuvos etnografinių regionų herbai** |  |
| Aukštaitijos herbas | Dzūkijos herbas | Mažosios Lietuvos herbas | Suvalkijos herbas | Žemaitijos herbas |
|  |
| ***Bėgantis skustuvo ašmenimis 2049*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis | Jungtinės Valstijos |
| Režisierius | Denis Villeneuve |
| Prodiuseris (-iai) | Andrew A. KosoveBroderick JohnsonBud YorkinCynthia Sikes Yorkin |
| Scenaristas (-ai) | Hampton FancherMichael Green |
| Operatorius | Roger Deakins |
| Kompozitorius | Hans ZimmerBenjamin Wallfisch |
| Vaidina | Ryan GoslingHarrison FordAna de ArmasSylvia HoeksRobin WrightMackenzie DavisCarla JuriLennie JamesDave BautistaJared Leto |
| Metai | 2017 |
| Žanras | Mokslinė fantastika,kiberpankas |
| Trukmė | 163 min. |
| Kalba | anglų |
| Platintojas | Warner Bros.Sony Pictures |
| Biudžetas | 150–185 mln. JAV dol. |
| Pajamos | 259,2 mln. JAV dol. |
| **IMDb įrašas** |

**Bėgantis skustuvo ašmenimis 2049** (angl. *Blade Runner 2049*) – 2017 m. JAV epinis neo-noir mokslinės fantastikos filmas, kurio režisierius Denis Villeneuve, scenarijaus autoriai Hampton Fancher ir Michael Green. Tai 1982 m. filmo tęsinys. Vaidina Ryan Gosling ir Harrison Ford, taip pat Ana de Armas, Sylvia Hoeks, Robin Wright, Mackenzie Davis, Carla Juri, Lennie James, Dave Bautista ir Jared Leto. Ankstesniajame filme vaidinęs Edward James Olmos taip pat atlieka epizodinį vaidmenį.

Filmo veiksmas vyksta praėjus trisdešimčiai metų nuo pirmosios dalies pabaigos. R. Gosling atlieka K, specialaus policijos padalinio *Blade Runners* („likvidatoriai") pareigūno, atskleidusio tarp žmonijos ir replikantų karą sukelti galinčią paslaptį, vaidmenį.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

2049-ieji. Specialaus policijos padalinio *Blade Runners* („likvidatoriai") pareigūnas K atranda nėščia buvusios replikantės (bioinžineriškai sukurto žmogaus) palaikus. Siekiant užkirsti kelią galimam karui tarp rūšių, K slapta patikima užduotis surasti vaiką ir sunaikinti visus prie jo vedančius įrodymus. Bevykdydamas jam paskirtą misiją K išsiaiškina, jog vaikas kažkaip yra susijęs su dingusiu laikomu likvidatoriumi Dekardu.

Įvertinimas
-----------

Kino kritikai gyrė filmą už vaidybos, režisūros, kinematografijos detales, muziką, visapusį išpildymą ir ištikimybę pirmajai daliai. Nepaisant teigiamų recenzijų filmas nebuvo finansiškai sėkmingas; pasauliniu mastu surinko per 259 mln. JAV dolerių.

Išnašos
-------

1. 1 2 3   Archyvuota kopija 2017-12-21 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Evangelista, Chris (2017-10-31). „'Blade Runner 2049' Bombs in China; A Longer Cut Once Existed". */film*. Nuoroda tikrinta 2018-01-18.
3. ↑  Mendelsohn, Scott (gruodžio 27, 2017). „Box Office: Why 'Jumanji' Is A Hit But 'Blade Runner 2049' Was A Flop". *Forbes*. Suarchyvuota iš originalo sausio 11, 2018. Nuoroda tikrinta sausio 11, 2018.
|  |
| --- |
| Didysis septynetas |
|  

* Didžiojo septyneto valstybės
* Europos Sąjunga

 |
| Valstybės narės ir jų vadovai |
| Kanados vėliava Kanada | MP Justin Trudeau |
| Prancūzijos vėliava Prancūzija | Prezidentas Emmanuel Macron |
| Vokietijos vėliava Vokietija | Kancleris Olaf Scholz |
| Italijos vėliava Italija | MP Giorgia Meloni |
| Japonijos vėliava Japonija | MP Fumio Kishida |
| Jungtinės Karalystės vėliava JK | MP Rishi Sunak |
| Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava JAV | Prezidentas Joe Biden |
| Europos Sąjungos vėliava ES | 
* EVT pirm. Charles Michel
* EK pirm. Ursula von der Leyen

 |

**Didysis septynetas** (**G7**) – septynių labiausiai industrializuotų ir įtakingiausių valstybių grupė, jų finansų ministrų susitikimas. G7 susikūrė 1976 m. kai Kanada prisijungė prie „šešių grupės", kurią sudarė Italija, JAV, Japonija, Jungtinė Karalystė, Prancūzija bei Vokietija (VFR). Šių šalių finansų ministrai susitinka keletą kartų per metus aptarti ekonominės politikos klausimų. Jų darbą taip pat palaiko reguliarūs jų žinybų pareigūnų susitikimai, įskaitant G7 finansų ministrų pavaduotojų susitikimus. Tai nėra institucija, tačiau G7 vadovų priimami sprendimai ir iniciatyvos gali stipriai paveikti viso pasaulio finansų rinkas. Posėdžiai vyksta uždarai, o priimti sprendimai skelbiami po susitikimo. Analogiškai vyksta ir G20 susitikimas.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Didysis aštuonetas
* G20

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Didysis septynetas (Great‑7), G 7*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 687 psl.
2. ↑  „The early history of the G7". *Britannica Online*. Nuoroda tikrinta 2008-10-22.
3. ↑  „Who Are the group of Seven?". Women's International Media group. Nuoroda tikrinta 2008-10-22.

Nuorodos
--------

* G7 informacinis tinklalapis
**Lotaringijos kunigaikštystė** (pranc. *Duché de Lorraine*, vok. *Herzogtum Lothringen*, lot. *Ducatus Lotharingiae*), iš pradžių **Aukštutinė Lotaringija** – buvusi monarchija Lotaringijos regione šiaurės rytų Prancūzijoje. Kunigaikštystės sostinė buvo Nansi.

Istorija
--------

Stanislovas Leščinskis, 1727–1728 m. (Žanas Batistas van Lo)
Po Verdeno sutarties 843 m. padalijus Karolio Didžiojo imperiją sritis, atitekusi Šventosios Romos imperijos valdovui Lotarui I (Lotaringijos karalystė arba *Lotaro karalystė*) davė pradžią atskiram Lotaringijos regionui. Lotaringijos kunigaikštystė susiformavo karalystę 959 m. padalijus į Žemutinę ir Aukštutinę Lotaringiją. XII a. žemutinė kunigaikštystė išskaidyta ir Aukštutinę Lotaringiją imta vadinti tiesiog Lotaringija. XVII a. srityje įsigalėjo prancūzų įtaka. Lotaringijos kunigaikštystės valdymas tapo itin svarbus konfliktuose su Habsburgais. XVII a. karų metu ji daugelį kartų buvo užimta Prancūzijos.

1737 m. kunigaikštystė kartu su Baro kunigaikštyste kaip kompensacija už prarastą Abiejų Tautų Respublikos sostą atiduota po ATR įpėdinystės karo nuverstam Lenkijos karaliui ir Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Stanislovui Leščinskiui. Taikos sąlygos patvirtintos Vienos sutartimi (1738 m.). Kancleriui Šomonui de la Galezjerui įsakyta kunigaikštystėje įvesti Prancūzijos mokesčių sistemą. Stanislovui Leščinskiui 1766 m. mirus Lotaringija aneksuota Prancūzijos ir pertvarkyta į generalitetą (pranc. *généralité*), valdomą karaliaus intendanto. Nansi Leščinskio lėšomis įrengtoje Karaliaus (dabar – Stanislovo) aikštėje jam 1831 m. pastatytas paminklas. Didžiosios Prancūzijos revoliucijos metu (1790 m.) kraštas suskirtytas į departamentus (pranc. *départements*).

Išnašos
-------

1. 1 2 3  „Lorraine". Encyclopædia Britannica. Nuoroda tikrinta 2023-01-06.
2. ↑  „Lotaringija". *Visuotinė lietuvių enciklopedija*. Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras. Nuoroda tikrinta 2023-01-06.
3. ↑  Květina, Jan (2014). „The Polish Question as a Political Issue within Philosophical Dispute: Leszczyński versus Rousseau" (pdf). *Oriens Aliter. Journal for Culture and History of the Central and Eastern Europe*. Nuoroda tikrinta 2023-01-06.
4. ↑  Lindsay, Jean Olivia (1957). *The New Cambridge Modern History*. **VII**. Cambridge: Cambridge University Press. p. 205. ISBN 0-521-04545-2.
5. ↑  Poupardin, René (1911). *Lorraine*. **17**. Cambridge University Press. Nuoroda tikrinta 2023-01-06.
6. ↑  Matulevičius, Algirdas; Spečiūnas, Vytautas. „Stanislovas Leščinskis". *Visuotinė lietuvių enciklopedija*. Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras. Nuoroda tikrinta 2023-01-06.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Lotaringija
* Lotaringijos karalystė
* Stanislovo aikštė
*Kitos reikšmės – Bieliukas (reikšmės).*

| Bieliukas |
| --- |
| Bieliukas nuo šiaurinio krantoBieliukas nuo šiaurinio krantoBieliukas nuo šiaurinio kranto |
| Vieta | Varėnos r. Lietuva |
| Plotas | 0,013 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,48 km |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Bieliukas

  |
| **Koordinatės** |  54°04′12″ š. pl. 24°36′05″ r. ilg.﻿ / ﻿54.07000°š. pl. 24.60139°r. ilg.﻿ / 54.07000; 24.60139Koordinatės: 54°04′12″ š. pl. 24°36′05″ r. ilg.﻿ / ﻿54.07000°š. pl. 24.60139°r. ilg.﻿ / 54.07000; 24.60139 |

**Bieliukas** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 12 km į pietvakarius nuo Panočių, 4,5 km į vakarus nuo Rudnios, Ūlos kraštovaizdžio draustinyje, giliai Dainavos girioje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,19 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 121,5 m. Pakrantės užpelkėjusios, krantai aukštoki, ištisai apaugę medžiais – ežerą supa Kašėtų miškas. Ežeras nenutekantis, priklauso Ūlos baseinui.

Ežerėvardis *Bieliùkas* neaiškios kilmės. Galbūt susijęs su žodžiu *bela* „bala, pelkė". Kita vertus, gali būti iš blrs. *белы* („baltas"), t. p. rus. *бель* „baltumas", tačiau ir „menka žuvelė, mailius". Taigi, pavadintas arba pa gal savo atspalvį, arba pagal menkus žuvų išteklius.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 61, 63
3. ↑  Šarūnas Šimkus. Varėnos krašto vietovardžių etimologinis žodynas. – Vilnius, Liutauras Leščinskas, 2023. // psl. 12.
| Labytnangisrus. *Лабытнанги* |
| --- |
|              |
| *Labytnangio geležinkelio stotis* |
|  |
| 

LabytnangisLabytnangis

66°39′0″ š. pl. 66°24′0″ r. ilg.﻿ / ﻿66.65000°š. pl. 66.40000°r. ilg.﻿ / 66.65000; 66.40000﻿ (Labytnangis)Koordinatės: 66°39′0″ š. pl. 66°24′0″ r. ilg.﻿ / ﻿66.65000°š. pl. 66.40000°r. ilg.﻿ / 66.65000; 66.40000﻿ (Labytnangis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5)------ vasaros: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Apygarda** | Jamalo Nencų autonominė apygarda Jamalo nencų autonominė apygarda |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 26 991  |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Labytnangis |

**Labytnangis** – miestas Rusijos šiaurėje, Jamalo-Nencų autonominėje apygardoje. Įsikūręs Obės kairiajame krante, priešais Salechardą. Į miesto aglomeraciją įeina Charpo ir Poliarno gyvenvietės.

Yra upinė prieplauka. Geležinkelio stotis prie Transpoliarinio geležinkelio linijos į Čiumą. Planuojama tilto per Obę statyba. Medienos apdirbimo pramonė, apylinkėse išgaunamos gamtinės dujos.

Istorija
--------

Pavadinimas chantų kalba reiškia „septyni maumedžiai". XIX a. pab. susikūrė chantų gyvenvietė Labytnangis. Vėliau tapo prekybiniu centru, 1935 m. įsteigtas kolūkis. 1948 m. Labytnangį pasiekė geležinkelis. Sparčiau pradėjo augti 7-ajame dešimtmetyje apylinkėse radus dujų. 1975 m. suteiktas miesto statusas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tėjaus ežeras |
| --- |
| Kranogas Tėjaus ežereKranogas Tėjaus ežereKranogas Tėjaus ežere |
| Vieta | Škotija, JK |
| Plotas | 26,4 km² |
| Kilmė | ledyninė |
| Didžiausias gylis | 150 m |
| Įteka | Dochartas, Lochajus |
| Išteka | Tėjus |

**Tėjaus ežeras** (angl. *Loch Tay*, škot. gėl. *Loch Tatha*) – ledyninis ežeras Jungtinėje Karalystėje, vidurio Škotijoje, Perte ir Kinrose, Škotijos aukštumose. Siauras, išsidriekęs šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi 23 km, plotis ~2 km. Gylis iki 150 m. Šiaurinėje pakrantėje stūkso 10 pagal aukštį Britų salose Ben Lojerso kalnas. Vakaruose įteka Docharto ir Lochajaus upės, rytuose išteka Tėjus.

Pagrindinės gyvenvietės prie Tėjaus ežero yra Kilinas ir Kenmoras. Senovėje ežere buvo pastatyti įtvirtinimai, vadinami kranogais. ~20-ies liekanos rastos ežere, vienas rekonstruotas.
| **Pelobates fuscus** |
| --- |
| ČesnakėČesnakė (*Pelobates fuscus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Varliagyviai  *( Amphibia)* |
| Būrys: | Beuodegiai varliagyviai  *( Anura)* |
| Šeima: | Česnakės  *( Pelobatidae)* |
| Gentis: | Česnakės  *( Pelobates)* |
| Rūšis: | Česnakė  *( Pelobates fuscus)* |

 |
| Binomas |
| ***Pelobates fuscus***Laurenti, 1768 |

**Česnakė**, **paprastoji česnakė** (*Pelobates fuscus*) – česnakių (*Pelobatidae*) šeimos varliagyvis. Apyretė rūšis. Aktyvios tik naktį.

Česnakės oda lygi. Viršutinė kūno dalis yra geltonai ruda arba šviesiai pilka su stambiomis ar smulkiomis rudomis bei juodomis dėmėmis ir raudonais taškais. Pilvelis murzinai baltas, kartais pilkai dėmėtas. Užauga iki 6 – 8 cm ilgio.

Ją galima sutikti pušynuose, parkuose, soduose, daržuose, laukuose, ten, kur lengvos dirvos.
Minta skruzdėlėm, žiogais, sliekais, moliuskais, drugių vikšrais, kirmėlėm, vorais bei kitais bestuburiais.

Česnakės žiemoja sausumoje. Rugsėjo arba spalio mėnesį jos įsirausia į dirvožemį arba įlenda į kurmių, graužikų ar kitų žvėrelių urvelius. Pabunda balandį arba gegužės pradžioje.

Paplitusios Centrinėje ir Rytų Europoje, vakarų Azijoje. Į rytus jos aptinkamos iki Vakarų Kazachijos, į šiaurę – iki Sankt Peterburgo.

Galerija
--------

* ČesnakėČesnakė
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Lietuvos gamtos fondas - Varliagyviai". *glis.lt*. Suarchyvuota iš originalo 2016-03-05. Nuoroda tikrinta 2016-04-30.
2. ↑  „Česnakė (Pelobates fuscus)". *sgmd.gf.vu.lt*. Suarchyvuotas originalas 2006-01-08. Nuoroda tikrinta 2021-01-28.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Česnakė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Babytės ežeras |
| --- |
|  |
| Vieta | Latvijos vėliava Latvija, Marupės savivaldybė |
| Plotas | 25,557 km² |
| Kranto linijos ilgis | 33 km |
| Kilmė | lagūninis |
| Vidutinis gylis | 0,9 m |
| Didžiausias gylis | 1,7 m |
| Įteka | Nerinia |
| Išteka | Varkalių kanalas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Babytės ežeras

  |
| **Koordinatės** |  56°55′23″ š. pl. 23°45′01″ r. ilg.﻿ / ﻿56.92306°š. pl. 23.75028°r. ilg.﻿ / 56.92306; 23.75028Koordinatės: 56°55′23″ š. pl. 23°45′01″ r. ilg.﻿ / ﻿56.92306°š. pl. 23.75028°r. ilg.﻿ / 56.92306; 23.75028 |

**Babytės ežeras** (latv. *Babītes ezers*) – ežeras Marupės savivaldybėje, į vakarus nuo Rygos, Pajūrio žemumoje. Tai septintas didžiausias pagal plotą ežeras Latvijoje.

Geologija
---------

Babytės ežeras yra lagūnos tipo, susiformavęs prieš maždaug 3000-4000 metų, nuo Litorinos jūros atsiskyrus sekliai įlankai. Ežere yra viena 27 hektarų ploto sala. Ežero dugnas dumblinas, dumblo sluoksnis gali siekti net penkis metrus. Kranto linijos ilgis – 33 km. Šiaurinis krantas užtvertas pylimu. Į ežerą įteka Nerinia.

Biologija
---------

Babytės ežere gyvena 17 žuvų rūšių. Tai seklus, meldais ir nendrėmis užžėlęs ežeras, o jo aplinka yra svarbi paukščių koncentracijos vieta. Čia pastebėtos 184 paukščių rūšys, iš kurių 36 peri ežero apylinkėse. 15 iš šių paukščių rūšių yra Europoje laikomos beišnykstančios: didysis baublys, mažasis baublys, raguotasis kragas, nendrinė lingė, griežlė ir kitos. Todėl 1957 m. buvo įkurtas Babytės ežero ornitologinis draustinis. Zoologinio draustinio statusas su ornitologinio draustinio režimu yra 385 ha plote, likusi ežero dalis yra sezoninis draustinis nuo sausio 1 iki birželio 30 d.

Turizmas
--------

Babytės ežere yra kelios valčių bazės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Babytės ežeras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 411 psl.

Nuorodos
--------

* www.ezeri.lv
Vortigernas
Vrtigernas
**Vortigernas** (s. angl. *Vortigern*, val. *Gwrtheyrn*, taip pat kartais *Gwrtheyrn Gwrthneu*, „Vortigernas Plikas") – Britanijos keltų karalius pirmojoje V amžiaus pusėje, pakvietęs anglosaksus kovoti su piktais.

Biografija
----------

Galimai pirma valdė Kornoulio žemes ir Devonšyrą, bet po romėnų legionų išėjimo iš Britanijos tapo didesnės šiuolaikinės Anglijos valdovu. Pažodžiui vardas „Vortigernas" reiškia *aukščiausias valdovas*. Susidūrus su piktų ir škotų pasipriešinimu, Vortigernas pakvietė saksus iš žemyno ir apgyvendino juos Kento grafystės teritorijoje.

440 metų pradžioje saksai sukilo, galimai dėl pakankamo atlygio negavimo kovoje prieš piktus. Pasak legendos, matydami savo silpnumą, saksai nusprendė apgauti. Jų lyderis Kengestas pakvietė Vortigerno rinktinę į šventę ir prisakė išpjauti visus, išskyrus patį Vortigerną. Šitas įvykis įstrigo į liaudies atmintį kaip „Ilgų peilių naktis". Po to sukilę užgrobė Kentą, dalį Rytų Anglijos, Jorkšyro pakrantę ir nusiaubė centrinę Britanijos sritį. Vortigernui pavyko atmušti saksų agresiją, tačiau pilnai išvyti jų iš Anglijos jis nesugebėjo. Dar daugiau, 450 metais prasidėjo masinė anglų, saksų ir jutų migracija į pietrytinę Britanijos pakrantę. Tuo laiku Vortigernas mirė. Jo įpėdiniu, tikėtinai, tapo Avrelianas Ambrosijus, pagal legendą, būsimo karaliaus Arturo dėdė.

Nenijus savo „Britų istorijoje", vadindamas Vortigerną Gvitaulo sūnumi ir Gvitolino anūku, išstatė jo giminę iki Glovo, legendinio Glosterio įkūrėjo. Angliškose genealogijose Vortigernas minimas kaip vienas iš Povio karalių.

Šeima
-----

* 1-oji žmona Severa (g. apie 380), Makseno Vledigo dukra.
	+ Ribausta (g. apie 400), Brichano iš Brenkoko žmona.
	+ Vortimeras (apie 402 – apie 453), Gventreniono valdovas.
	+ Kategirnas (apie 404 – apie 447), Povio karalius.
	+ Paksenas (apie 406 – apie 465), Builto ir Gvertreniono valdovas nuo 453 metų.
	+ Bridu (g. apie 408), Mailienido valdovas.
	+ Edrenas (g. apie 410).
* 2-oji žmona Marcija, Juliano, Konstantino III sūnaus, dukra.
	+ Faustas (apie 416 – apie 490), Riczo vyskupas, galimai jis buvo sūnus nuo Skotnės.
	+ Skotnė (m. apie 462)
* 3-oji žmona Rovena, Hengisto dukra.
	+ Gotto (g. apie 450)
	+ Alisa (g. apie 450), ištekėjus už Elo.

Išnašos
-------

1. ↑  Вортигерн.
2. ↑  Ненний. История бриттов, гл. 49.
3. ↑  Ненний. История бриттов. – Гальфрид Монмутский. История бриттов. Жизнь Мерлина. – М.: Наука, 1984. – 288 с.
4. ↑  „Powys" (anglų). The History Files. Suarchyvuota iš originalo 2012-02-27. Nuoroda tikrinta 1.2.2011. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|accessdate=` (pagalba)

Literatūra
----------

* *Bachrach B. S*. Gildas, Vortigern and constitutionality in Sub-Roman Britain // Nottingham Medieval Studies. Vol. XXXII. 1988. P. 126–140
* *Kirby D. P.* Vortigern // BBCS (Bulletin of the Board of Celtic Studies). Vol. XXIII. 1968. Pt. 1. P. 37-59.
* *Ralegh Radford C. A.* Vortigern // Antiquity. Vol. 32. № 125. March 1958. P.9-24.

Nuorodos
--------

* Britanijos istorija Archyvuota kopija 2007-08-23 iš Wayback Machine projekto.
* Saitas apie Vortigerną
* High King Vortigern
*
*Šis straipsnis apie nepriklausomybės deklaraciją 1918 m.. Apie suvereniteto deklaraciją 1988 m. skaitykite straipsnyje Estijos suvereniteto deklaracija.*
Estijos nepriklausomybės deklaracija
**Estijos nepriklausomybės deklaracija**, arba *Estijos tautų manifestas* (est. *Manifest kõigile Eestimaa rahvastele*) – pagrindinis Estijos Respublikos įkūrimo dokumentas, kuris buvo paskelbtas 1918 m. vasario 24 d. Taline.

Istorija
--------

Deklaracijos projektą paruošė Estijos provincijos asamblėjos išrinktas Estijos gelbėjimo komitetas. Pradžioje buvo numatyta deklaraciją skelbti 1918 m. vasario 21 d. tačiau šis pranešimas buvo atidėtas iki vasario 23 d. vakaro. Tuomet Manifestas buvo atspausdintas Piarnu, ir jį iš tuomečio „Endla" teatro balkono viešai perskaitė Piarnu meras Hugo Kuusner. Sekančią, vasario 24 d. Manifestas buvo atspausdintas ir išplatintas sostinėje Taline.

Deklaracija paskelbta Pirmojo pasaulinio karo metu, kuomet traukėsi rusų ir puolė vokiečių kariuomenės bei artėjo Estijos okupacija. Vokietijos imperija nepripažino naujai paskelbtos Estijos Respublikos. Tačiau po Centrinių valstybių sąjungos sutriuškinimo 1918 m. lapkričio mėn. Vokietija išvedė savo pajėgas iš Estijos ir lapkričio 19 d. oficialiai perdavė valdžią Estijos laikinajai vyriausybei. Toliau sekė Rusijos bolševikų įsiveržimas į šalį ir Estijos nepriklausomybės karas. 1920 m. vasario 2 d. pasirašyta Tartu sutartis tarp Estijos ir Tarybų Rusijos užbaigė Estijos kovas dėl nepriklausomybės. Estijos Respublika gavo tarptautinį pripažinimą ir 1921 m. tapo Tautų Sąjungos nare.

Atminimas
---------

2004 m. Piarnu centre, priešais viešbutį Pärnu Hotel (šioje vietoje stovėjo teatras „Endla"), pastatytas paminklas 1918 m. vasario 23 d. Nepriklausomybės deklaracijos paskelbimui. Savo forma imituoja šalia buvusio teatro balkoną, tarp kurio kolonų pakabinta plokštė su deklaracijos tekstu.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Estijos nepriklausomybės deklaracija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. 1 2  Monument eestlusele ehk Endla maja lugu
2. ↑  Arjakas, Küllo (2008-02-23). „23. ja 24. veebruar 1918: kuidas iseseisvust kuulutati". Postimees. Suarchyvuotas originalas 2008-02-26. Nuoroda tikrinta 2008-02-24.
3. ↑  Vahtre, Lauri (2007-02-23). „89 aastapäeva – sinimustvalgega ja ilma". Postimees. Suarchyvuotas originalas 2007-03-02. Nuoroda tikrinta 2008-02-24.
4. ↑  Rosenthal, Reigo (3 October 2012). „World War I". *Estonica*. Suarchyvuotas originalas 2017-06-27. Nuoroda tikrinta 24 February 2017.
5. ↑  Pajur, Ago (3 October 2012). „Years of parliamentarian democracy". *Estonica*. Suarchyvuotas originalas 2017-05-31. Nuoroda tikrinta 24 February 2017.
6. ↑  Monument to declaring the independence of the Republic of Estonia
| Kampuotis II |
| --- |
| Ežeras nuo Latvijos pusėsEžeras nuo Latvijos pusėsEžeras nuo Latvijos pusės |
| Vieta | Zarasų raj. Lietuvos vėliava LietuvaAukštutinės Dauguvos sav. Latvijos vėliava Latvija |
| Plotas | 0,071 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,44 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | Kumpotė (Vilenka, K-2), bevardis upelis |
| Išteka | Kumpotė (Vilenka, K-1) |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Kampuotis II

  |
| **Koordinatės** |  55°42′30″ š. pl. 26°26′23″ r. ilg.﻿ / ﻿55.70833°š. pl. 26.43972°r. ilg.﻿ / 55.70833; 26.43972Koordinatės: 55°42′30″ š. pl. 26°26′23″ r. ilg.﻿ / ﻿55.70833°š. pl. 26.43972°r. ilg.﻿ / 55.70833; 26.43972 |

**Kampuotis II** (latv. *Kumpotis, Kampaču ezers*) – ežeras Lietuvoje (Zarasų raj.) ir Latvijoje (Aukštutinės Dauguvos sav.), 2 km į šiaurės vakarus nuo Turmanto. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,41 km, plotis – iki 0,27 km. Altitudė 130,3 m. Iš ežero ploto ~ 0,7 ha tenka Latvijai, ~ 6,4 ha – Lietuvai. Krantai žemi, pelkėti, tik šiaurinis krantas aukštesnis. Lietuvos pusėje pakrantėse plyti pelkės ir krūmynai, Latvijos pusėje – pievos. Telkšo ežerų virtinėje tarp Kampuočio I ežero vakaruose ir Kampuočio III ežero rytuose. Prateka Laukesos intakas Kumpotė.

Yra raudžių, ešerių, lydekų, karšių.

Latvijoje prie ežero įsikūręs Kumpočių kaimas, Lietuvoje netoliese yra Navikai.

Šaltiniai
---------

1. ↑
Koordinatės: 34°3′52″ š. pl. 4°58′24″ v. ilg.﻿ / ﻿34.06444°š. pl. 4.97333°r. ilg.﻿ / 34.06444; 4.97333

|  |
| --- |
| al Karauino universitetas |
|  |
| Įkurtas | 859 m. |
| Tipas | Valstybinis |
| Rektorius | Abdelwahab Tazi Saoud |
| Vieta | Fesas, Marokas |

**al Karauino universitetas ir mečetė** (arab. جامعة القرويين = *Jāmi`at al-Qarawīīn*) – universitetas, esantis Maroko mieste Fese. Įkurtas 859 m. Fatimos al-Fihri kaip mečetė su medrese, palaipsniui tapo vienu svarbiausių Islamo pasaulio dvasinių ir mokslinių centrų. UNESCO ir Gineso pasaulio rekordų knygos Al Karauino universitetas laikomas seniausia tebeveikiančia mokymo įstaiga pasaulyje, taip pat kartais įvardijamas seniausiu universitetu pasaulyje (nors universiteto termino taikymas to meto ne Europos įstaigoms ginčytinas).

al Kairuano mečetė per daugiau nei 1000 metų ne kartą plėsta ir tapo viena didžiausių mečečių Afrikoje, talpinanti virš 22 tūkst. maldininkų. Mečetė yra maurų architektūros stiliaus, pastatyta iš balto marmuro, pasižymi arkų ir kolonų gausa, sienos dekoruotos įmantriais bareljefais, įrašais, zeližais. Yra minaretas su specialia patalpa (*Dar al-Muwaqqit*), kurioje laikomi ir prižiūrimi laikrodžiai.

Vaizdas į kiemą
Mečetės ir tuo pat medresės pavadinimas kilo nuo Kairuano miesto Tunise. Būtent iš jo IX a. atvyko į Fesą al-Fikri šeima. Jos narė, Fatima al-Fikri inicijavo mečetės ir medresės įkūrimą. Medresėje greta Korano ir Fikh (islamo teisės) dar buvo mokoma retorikos, gramatikos, matematikos, astronomijos, logikos, medicinos. Čia mokėsi arba dėstė daug žymių islamo pasaulio mokslininkų – Idrisijus, Abu Imranas al Fasis, Leonas Afrikietis, Abu Bakras ibn al Arabis, Ibn Chaldunas, Ibn al Chatibas, al Bitrudžis ir kt.

1912 m. prancūzams užėmus Maroką, al Karauino universiteto reikšmė sumenko, Maroko elitas savo vaikus pradėjo siųsti į vakarietiškas mokslo įstaigas. 1963 m. jis paskelbtas valstybiniu universitetu. Medresė buvo uždaryta, pakeista mokymo sistema. 1965 m. įstaiga pervadinta į al Karauino universitetą. Dabar universitetas specializuojasi Islamo teisės ir teologijos studijose.

al Karauino universitetas, drauge su kitais Feso senamiesčio objektais, yra UNESCO pasaulio paveldo objektas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
| Kyšezeras |
| --- |
|  |
| Vieta | Latvijos vėliava Latvija, Ryga |
| Plotas | 17,3 km² |
| Vidutinis gylis | 2,4 m |
| Didžiausias gylis | 4,5 m |
| Išteka | Mylgravis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Kyšezeras

  |
| **Koordinatės** |  57°01′21″ š. pl. 24°10′19″ r. ilg.﻿ / ﻿57.02250°š. pl. 24.17194°r. ilg.﻿ / 57.02250; 24.17194Koordinatės: 57°01′21″ š. pl. 24°10′19″ r. ilg.﻿ / ﻿57.02250°š. pl. 24.17194°r. ilg.﻿ / 57.02250; 24.17194 |
|  |
|  Vikiteka | Kyšezeras |

**Kyšezeras** (latv. *Ķīšezers*) – didelis ežeras Latvijoje, Rygos šiaurės rytinėje dalyje.

Ežeras yra Jaunciemo gamtiniame draustinyje (nuo 1999 m.). Didžiausias intakas – Jugla. Anksčiau Langos upe tekėjo į Gaują. Ežerą su Dauguva jungia kanalas – Mylgravis. Jei pučia stiprus vakarų vėjas, į ežerą per Mylgravį patenka sūrus vanduo iš Rygos įlankos. Ežere yra 3 salos, kurių bendras plotas – 8 ha. Krantas vietomis status, vietomis nuožulnus. Ežere gyvena 11 žuvų rūšių.

Rytiniame krante yra Buldurų piliakalnis, vakariniame – Rygos zoologijos sodas, Ozo golfo klubas.

* 
* 
*

Nuorodos
--------

* www.ezeri.lv
Užusienio koplyčia, pastatyta pravesti gegužinėms pamaldoms
**Gegužinės pamaldos** (*mojava, mojus*) – tradicinės kasdienės pamaldos, vykstančios gegužės mėnesį, skirtos Švč. Mergelės Marijos pagarbinimui. Jos pravedamos ne tik bažnyčiose, bet ir tikinčiųjų namuose.

Šios pamaldos labiausiai paplitusios kaimuose, miesteliuose. Pamaldų laikas stipriai įtakotas žemdirbiškosios kaimo kultūros, nes žmonės bendrai maldai gali susirinkti tik pabaigę ūkio ir namų ruošos darbus. Gegužinių pamaldų proga papuošiamas altorėlis su girliandomis, gėlėmis, Marijos skulptūra. Marijos garbei giedama Marijos litanija, giesmės.

Istorija
--------

Jau XII a. užtinkami aiškūs gegužinių pamaldų pėdsakai Ispanijoje, Prancūzijoje ir Vokietijoje. XVIII a. jos atsiranda Italijoje. Ypač greitai ėmė plisti, kai popiežius Pijus VII skyrė atlaidus visiems, kurie maldingai gieda ar bent kalba švč. Mergelės Marijos litaniją, maldą „Atsimink" ir giesmę „Sveika, Marija". Jau tada buvo nustatyta tvarka: gėlėmis puošiamas Marijos altorėlis, meldžiamasi.

1853 m. gegužinės pamaldos pradėtos vesti Lietuvoje, Seinų katedroje (dabar Lenkijoje). Manoma, Žemaitijoje šios pamaldos atsirado anksčiau nei Vilniuje, nes vyskupas Motiejus Valančius bičiuliavosi su Seinų prelatu, tuoj jas įvedė šiame krašte, o Vilniuje suskambo tik 1898 m.

Mojavų giesmė „*Sveika, Marija, Motina Dievo*" yra kilusi iš Lenkijos, tačiau sulietuvinta ir prigijusi savitu pavidalu. Teigiama, jog šią giesmę gieda tik Lenkijoje ir Lietuvoje. Gegužinės pamaldos Lietuvoje buvo laikomos ne tik bažnyčiose, bet ir laukuose prie kryžių, koplytėlių, privačiuose namuose, kur temstant, suskambinus varpu ar kitu instrumentu, žmonės rinkdavosi giedoti Marijos litanijos ir giesmių. Atokiau gyvenantieji pamaldas atlikdavo savo šeimos ratelyje. Gegužinės buvo labai populiarios, ypatingos, nes pasibaigus maldai pasklisdavo daina, o savaitgaliais būdavo ir šokiai. Šių pamaldų laikas buvo ne tik malda, bet ir kaimynų bendravimas. Anksčiau kiekvienas Lietuvos kaimas turėjo tokius namus, kurie priimdavo gegužinių giesmių kaimynus giedoti Marijos garbei.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Gegužinės pamaldos". *pakuta.lt*. 2010-05-03. Suarchyvuotas originalas 2016-05-08. Nuoroda tikrinta 2016-01-14.

Nuorodos
--------

* Vievio šv. Onos parapija. Gegužinės pamaldos Archyvuota kopija 2016-03-16 iš Wayback Machine projekto.
* Vilniaus šv. Onos bažnyčia. Gegužinės pamaldos Archyvuota kopija 2016-06-13 iš Wayback Machine projekto.
* Gegužinės pamaldos (*kaisiadoriumuziejus.lt*)
* Klaipėdos etnokultūros centro tradiciniai giedojimai. Mojavos-gegužinės
* Kaimo žmonės išlaiko šimtametę tradiciją[neveikianti nuoroda]
| Šventės ežeras |
| --- |
| Ežero pakrantėEžero pakrantėEžero pakrantė |
| Vieta | Šventės valsčius, Aukštutinės Dauguvos savivaldybė, Latvijos vėliava Latvija |
| Plotas | 7,348 km² |
| Vidutinis gylis | 7,8 m |
| Didžiausias gylis | 38,0 m |
| Išteka | Pakracė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Šventės ežeras

  |
| **Koordinatės** |  55°51′0″ š. pl. 26°21′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.85000°š. pl. 26.35000°r. ilg.﻿ / 55.85000; 26.35000Koordinatės: 55°51′0″ š. pl. 26°21′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.85000°š. pl. 26.35000°r. ilg.﻿ / 55.85000; 26.35000 |

**Šventės ežeras** arba **Šventas** (latv. *Sventes ezers*) – ežeras pietryčių Latvijoje, Aukštutinės Dauguvos savivaldybėje, 8 km į pietvakarius nuo Daugpilio, Aukšžemės aukštumoje. Gylis iki 38 m. Kranto linija labai vingiuota, krantai lėkšti. Aplink stūkso miškingos kalvos. Yra keturios salos, kurių bendras plotas 4,2 ha: Višnių sala (1,7 ha), Linarto sala (0,6 ha) ir Sliapkino sala (0,5 ha, jungiasi su krantu) bei nedidelė 0,06 ha ploto salelė. Dugną dengia dumblingas smėlis.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| Zvajus |
| --- |
|  |
| Vieta | Etiopijos vėliava Etiopija |
| Plotas | 440 km² |
| Kilmė | tektoninė |
| Didžiausias gylis | 8,9 m |
| Įteka | Mekis, Kataras |
| Išteka | Bulbaras |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Zvajus

  |
| **Koordinatės** |  8°00′0″ š. pl. 38°50′0″ r. ilg.﻿ / ﻿8.00000°š. pl. 38.83333°r. ilg.﻿ / 8.00000; 38.83333Koordinatės: 8°00′0″ š. pl. 38°50′0″ r. ilg.﻿ / ﻿8.00000°š. pl. 38.83333°r. ilg.﻿ / 8.00000; 38.83333 |

**Zvajus** (amhar. ዝዋይ ሐይቅ) – gėlavandenis ežeras pietų Etiopijoje, ~350 km į pietus nuo Adis Abebos, ties Oromijos ir Pietinių tautų regionų riba. Tai vienas iš Rytų Afrikos lūžyje telkšančių ežerų. Ilgis 31 km, plotis 20 km, yra 1636 m aukštyje virš jūros lygio. Seklus, gylis nesiekia 9 m. Yra 5 salos. Šiaurinė pakrantė apaugusi papirusais. Ežere gausu vandens paukščių, begemotų, vykdoma žvejyba.

Į Zvajų suteka Mekio ir Kataro upės, išteka Bulbaras (į Abidžatos ežerą).

Ežero pakrantėse gyvena zajų tauta, kuri, spaudžiama musulmonų, buvo įsikūrusi Zvajaus salose ir išlaikė senąjį krikščionišką paveldą. Prie ežero yra Zivajaus miestas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2011-07-18 iš Wayback Machine projekto.
| Usmos ežeras |
| --- |
|  |
| Vieta | Latvijos vėliava Latvija, Ventspilio rajonas |
| Plotas | 34,692 km² |
| Vidutinis gylis | 5,4 m |
| Didžiausias gylis | 27 m |
| Tūris | 0,19 km³ |
| Įteka | TyrukšupėBangevaSudmaliniupė |
| Išteka | Engurė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Usmos ežeras

  |
| **Koordinatės** |  57°10′21″ š. pl. 22°10′43″ r. ilg.﻿ / ﻿57.17250°š. pl. 22.17861°r. ilg.﻿ / 57.17250; 22.17861Koordinatės: 57°10′21″ š. pl. 22°10′43″ r. ilg.﻿ / ﻿57.17250°š. pl. 22.17861°r. ilg.﻿ / 57.17250; 22.17861 |

**Usmos ežeras** (latv. *Usmas ezers*) – didelis ežeras Latvijoje, Ventspilio savivaldybėje, ribojasi su Kuldygos ir Talsų savivaldybėmis. Pagal plotą tai šeštas didžiausias ežeras Latvijoje, pagal vandens tūrį – antras.

Bendras salų plotas – 4,2 km². Viskūžių sala yra didžiausia ežero sala Latvijoje – 309,2 ha. Tarp Viskūžių salos ir sausumos yra panašus į upę sąsiauris – Amjūdzupė. Aplink ežerą plyti vieni iš didžiausių miškų masyvų Latvijoje. Ežero salas taip pat dengia miškas. Įteka Tyrukšupė, Bangeva, Sudmaliniupė. Aplink ežerą – kalvos, kopos. Krantai daugiausia lėkšti, bet vietomis ir statūs. Giliausia vieta – Kapkrasnas (27 m) yra pietinėje ežero dalyje. Kapkrasnas – kriptodepresija, nes yra žemiau jūros lygio. Maždaug 5 % ežero yra apžėlę. Gyvena 9 rūšių žuvys.

1912 m. buvo įkurtas pirmasis Latvijoje rezervatas – Moricsalos rezervatas, apimantis ir dalį ežero. Yra gamtos draustinis „Viskūžių sala" (2004). Populiari buriavimo vieta, šalia ežero daug poilsio bazių.

Nuorodos
--------

* www.ezeri.lv
Koordinatės: 0°38′ š. pl. 36°05′ r. ilg.﻿ / ﻿0.633°š. pl. 36.083°r. ilg.﻿ / 0.633; 36.083

| Baringas |
| --- |
|  |
| Vieta | Kenija |
| Plotas | 130 km² |
| Vidutinis gylis | 2,6 m |
| Didžiausias gylis | 4,1 m |
| Altitudė | 970 m. v. j. l. |
| Įteka | Molas, Perkera, Ol Arabelas |
|  |
|  Vikiteka | Baringas |

**Baringas** (angl. *Lake Baringo*) – ežeras Kenijoje, Didžiajame Lūžių slėnyje. Telkšo ~970 m aukštyje, karštoje ir dulkėtoje vietovėje. Ežero ilgis siekia 21 km, plotis – 13 km. Tai vienas iš dviejų gėlavandenių ežerų Kenijos Didžiojo Lūžių slėnio dalyje, kitas Naivašos ežeras. Ežeras paskelbtas Ramsar konvencijos saugomu objektu. Manoma, kad pirmasis europietis, atradęs Baringo ežerą, buvo Joseph Thomson 1883 metais.

Ežerą maitina Molo, Perkeros ir Ol Arabelo upės, aiškių ištakų jis neturi; manoma, jog ežero vanduo pro nuosėdas įsisunkia gilyn į pasislinkusias vulkanines pamatines uolienas. Į vakarus nuo ežero plyti Tageno kalvos, rytuose yra Leikipijos atodanga. Tai kritiškai svarbi daugiau kaip 500 paukščių ir gyvūnų, taip pat keleto žuvų rūšių buveinė. Prie ežero sutinkami migruojantys flamingai.

Ežero vandens lygis nuseko dėl sausrų ir intensyvios irigacijos. Jo vanduo drumzlinas iš dalies dėl intensyvios baseino dirvožemio erozijos, ypač į pietus nuo ežero esančioje Lobojaus lygumoje.

Ežere yra keletas salelių, iš kurių didžiausia Ol Kokvė, sunykęs šiaurėje stūksančio Korosi ugnikalnio centras. Saloje yra karštųjų versmių ir fumarolių (iš kai kurių veržiasi sieros dujos). Vietiniai gyventojai užsiima žvejyba. Didžiausias miestelis šalia ežero yra Marigatas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  
See "Kenya designates freshwater lake in Great Rift Valley, "at Ramsar 2009–2002.
| Alberto ežeras |
| --- |
| Ežeras iš palydovoEžeras iš palydovoEžeras iš palydovo |
| Vieta | Uganda, Kongo DR |
| Plotas | 5300 km² |
| Kilmė | tektoninė |
| Vidutinis gylis | 25 m |
| Didžiausias gylis | 58 m |
| Tūris | 132 km³ |
| Įteka | Viktorijos Nilas, Semlikis |
| Išteka | Alberto Nilas |

**Alberto ežeras** (angl. *Lake Albert*) – ežeras Ugandoje ir Kongo Demokratinėje Respublikoje, Didžiajame riftiniame slėnyje. Telkšo 619 m aukštyje virš jūros lygio. Ežero ilgis šiaurės-pietų kryptimi 160 km, plotis iki 30 km. Gylis siekia 58 m. Krantai daugiausia statūs, pietiniai – pelkėti. Į Alberto ežerą iš Viktorijos ežero atiteka Viktorijos Nilas, o iš Edvardo ežero – Semlikis. Šiaurėje išteka Alberto Nilas. Ežeras laivuojamas, vykdoma žvejyba. Pagrindiniai pakrančių miestai: Butiaba (Uganda), Kasenjis (Kongo DR).

Istorija
--------

Pirmasis europietis, atradęs ežerą (1864 m.) buvo britų tyrinėtojas Samuel Baker. Jis ežerą pavadino tuometinio Anglijos princo Alberto garbei. 1973–1997 m. Kongo DR ežeras buvo vadinamas **Mobutu Sese Seko** pavadinimu, tuometinio šalies diktatoriaus Joseph-Désiré Mobutu garbei.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 284