recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Johanna Hey** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1970 m. rugpjūčio 14 d. (52 metai) Hamburgas, Vokietija |
|  |
| Veikla | teisininkė, Kelno universiteto profesorė |
| Sritis | mokesčių teisė |
| Organizacijos | Kelno universiteto Teisės fakultetas |
| Pareigos | Mokesčių teisės instituto direktorė |
|  |
| Išsilavinimas | 2001 m. habilituota daktarė, Kelno u. |
| Alma mater | 1994 m. Viurcburgo universitetas |

**Johanna Hey** (g. 1970 m. rugpjūčio 14 d. Hamburge, Vokietija) – vokiečių teisininkė, teisėtyrininkė mokestininkė, Kelno universiteto (KU) profesorė, KU Teisės fakulteto Mokesčių teisės instituto direktorė, habilituota teisės mokslų daktarė, Kelno mokesčių teisės mokyklos trečiosios kartos atstovė.

Biografija
----------

Nuo 1990 iki 1994 m. Viurcburgo universitete studijavo teisės mokslus bei greta 2 semestrus mediciną. 1994 metais stažavosi Kalifornijos universitete Berklyje. Nuo 1995 m. iki 1997 m. atliko teisės referendariatą Kelno aukštesniajame žemės teisme. Johanna Hey 1996 metais apgynė disertaciją (vadovas – prof. Joachim Lang), teisės mokslų daktarė. Už disertaciją 1997 metais apdovanota Albert Hensel premija (skyrė Vokietijos teisininkų mokestininkų bendrija).

Nuo 2000 iki 2002 m. Kelno universiteto Teisės fakulteto Mokesčių teisės instituto mokslinė asistentė (vadovas – prof. Joachim Lang). 2001 metų liepos mėn. apgynė teisės mokslų habilitaciją tema „Mokesčių planavimo tikrumas kaip teisės problema" (vok. *Steuerplanungssicherheit als Rechtsproblem*). Habilitacija 2002 metais apdovanota Mokesčių patarėjų dalykinio instituto Gerhardo Tomos garbės premija (*Gerhard-Thoma-Ehrenpreis*) ir *Esche Schümann Commichau Stiftung* paremiamąja premija. Nuo 2002/2003 m. žiemos semestro Diuseldorfo universiteto Įmonių mokesčių teisės katedros vedėja, nuo 2006 m. spalio 1 d. Mokesčių teisės instituto prie KU (Teisės fakulteto) direktorė.

Johanna Hey yra paramos draugijos (*Initiative Neue Soziale Marktwirtschaft*) narė steigėja. Nuo 2004 m. balandžio mėn. Vokietijos aukštųjų mokyklų sąjungos (*Deutscher Hochschulverband*) prezidiumo narė, nuo 2004 m. birželio Finansų ir mokesčių instituto („Finanzen und Steuern" e.  V.) kuratorijos narė. Nuo 2004 m. Rinkos ekonomikos fondo Mokesčių kodekso (vok. *Steuergesetzbuch*) komisijos narė.

Moksliniai interesai – konstituciniai ir ES teisiniai mokesčių teisės pagrindai, gyventojų pajamų mokestis bei įmonių mokesčiai (jų teisinis reguliavimas).

Šaltiniai
---------

* Johanna Hey biografija Archyvuota kopija 2009-01-29 iš Wayback Machine projekto.
* Apie Johanna Hey (*Welt am Sonntag* vom 18. Mai 2003)
| Veržuva |
| --- |
| Veržuva ties Aukštąja Veržuva Veržuva ties Aukštąja Veržuva |
| **Ilgis** | 8,3 km |
| **Baseino plotas** | 41,2 km² |
| **Ištakos** | Kairėnų miškas |
| **Žiotys** | Neris |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Veržuva |

**Veržuva** – Vilniaus miesto savivaldybės šiaurės rytuose tekanti nedidelė upė. Priklauso Neries mažųjų intakų (su Nerimi) baseinui, Neries kairysis intakas, įtekantis už 179,2 km nuo jos žiočių. Upės hidrologinis nr. 12010370, ilgis – 8,3 km, baseino plotas – 41,2 m².

Brasta per upelį ties Ž. Veržuva
Ties Veržuvos sodais ir tiltu po Nemenčinės plentu
Upė prasideda Kairėnų miško apylinkėse, teka iš rytų į vakarus. Žemupyje kerta kelią  **102**  Vilnius–Švenčionys–Zarasai  (Nemenčinės plentą). Turi bevardį dešinįjį intaką (V-1). Didžioji dalis vagos saugoma Veržuvos hidrografiniame draustinyje. Slėnis gilus, miškingas. Upės vaga vingiuota, joje gausu išvartų, srauni, šaltavandenė. Prie Žemosios Veržuvos yra medinės užtvankos liekanos, brasta.

Prie upės įsikūrusios gyvenvietės: Aukštoji Veržuva, Vaguva, Vismaliukai, Žemoji Veržuva, Vinciūniškės, Veržuva.

Upėvardis kildinamas nuo žodžio *veržtis* („su jėga eiti, trykšti"), *veržti* („stipriai spaudžiant rišti, spausti"). Dar upė žinoma kaip *Varžuvka* (*Warżowka*), *Veržė*, *Varžė*, *Viržupis*. Gali būti, kad seniau upė vadinta *Viršupiu* – šitokio pavadinimo dvaras buvęs pavilniuose. XVI–XVIII a. šiaurėje jo valdų ribos siekė Veržuvos upelį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vilniaus miesto upių aplinka Archyvuota kopija 2014-01-15 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  LR upių klasifikatorius
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
4. ↑  Vykintas Vaitkevičius. *Neris. 2007 metų ekspedicija.* Antra knyga. Vilnius: Mintis, 2012.

Nuorodos
--------

* Apie Varžuvką Gamtos katalogo portale
V. Šekspyro „Hamletas, Danijos princas". Dail. William Morris Hunt, apie 1864 m.
**Protagonistas** (iš sen. gr. πρωταγωνιστής = *protagonistes* 'tas, kuris atlieka pirmąją dalį, pagrindinis veikėjas') – literatūros, teatro, kino ar muzikos pasakojimo pagrindinis veikėjas (pagrindinė arba pirminė figūra), konfliktuojantis su antagonistu. Auditorija dažniausiai yra linkusi susitapatinti su protagonistu.

Terminai *protagonistas* ir *pagrindinis veikėjas* gali būti paaiškinami įvairiai ir priklausomai nuo šaltinio gali apibrėžti skirtingą sąvoką. Grožinėje literatūroje protagonisto istorija gali būti nupasakojama iš kito veikėjo perspektyvos (kuriuo taip pat, bet nebūtinai, gali būti pasakotojas).

Senovės Graikija
----------------

Ankstyviausi žinomi veikėjo pavyzdžiai yra iš Senovės Graikijos. Iš pradžių dramatiški pasirodymai apėmė tik šokius ir chorą. Vėliau, anot Aristotelio, poetas Tespidas savo tragedijose iškėlė mintį, jog vienas iš aktorių turėtų išeiti priekin ir vesti dialogą su choru. Taip apie 536 m. buvo sukurtas tragedijos žanras. Kiek vėliau poetas Aischilas savo pjesėse pristatė antrąjį aktorių, sugalvodamas dviejų veikėjų dialogo idėją. Dar vėliau, Sofoklio pjesesė, atsirado ir trečiasis aktorius.

Senovės Graikijos teatre trys aktoriai atlikdavo po vieną tragedijos pagrindinį draminį vaidmenį; protagonistas suvaidindavo pagrindinį vaidmenį, o kiti vaidmenys atitekdavo deuteragonistui (antram pagal svarbą veikėjui) ir tritagonistui (trečiam pagal svarbą veikėjui). Protagonistą parinkdavo dramaturgas (kartais pats juo būdavo), protagonistas pasirinkdavo deuteragonistą ir tritagonistą.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Protagonistas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XX (Rėv-Sal). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
2. ↑  Müller, K.O. *History of the literature of Ancient Greece*. [Library of Useful Knowledge.] Society for the Diffusion of Useful Knowledge. London (1840) page 306
3. ↑  "Protagonist - literature". *Encyclopaedia Britannica*. 2016-04-01. .
4. ↑  Aristotle. *Poetics*. Oxford University Press (2013-01-20) ISBN 978-0199608362
5. ↑  Packard, William. *The Art of the Playwright*. Thunder’s Mouth Press. 1997 ISBN 1-56025-117-4
6. ↑  Storey, Ian; Allan, Arlene (2008). *A Guide to Ancient Greek Drama*. Malden, MA: Blackwell Publishing. pp. 84. ISBN 978-1405102148.
7. ↑  Bart, M. P. (2018-03-22). *History of the Literature of Ancient Greece* (anglų). Charles River Editors. ISBN 9781632956316. [neveikianti nuoroda]
8. ↑  *Protagonistas* , lietuviuzodynas.lt. Nuoroda tikrinta 2020-11-18.
9. ↑  Telias, Rozei (2018-07-06). *Moreno's Personality Theory and its Relationship to Psychodrama: A Philosophical, Developmental and Therapeutic Perspective* (anglų). Routledge. ISBN 9781351021081.
| **Johannes Chrysostomus Mitterrutzner** |
| --- |
| Gimė | 1818 m. spalio 12 d.Tilsas, Pietų Tirolis |
| Mirė | 1902 m. balandžio 15 d. (83 metai)Noištiftas, Pietų Tirolis |
|  |
| Veikla | kalbininkas, kunigas |

**Johanesas Krizostomusas Miterucneris** (vok. *Johannes Chrysostomus Mitterrutzner*, 1818 m. spalio 12 d. Tilsas, Pietų Tirolis – 1902 m. balandžio 15 d. Noištiftas, Pietų Tirolis) – kalbininkas, kunigas.

Biografija
----------

Studijavo Insbruke, Briksene ir Romoje. 1842 m. įstojo į Noištifto augustiniečių kanoninį vienuolyną, 1843 m. įšventintas į kunigus, 1844 ir 1846–1847 m. gyveno Romoje, 1847–1893 dirbo mokytoju Brikseno augustiniečių gimnazijoje, 1873–1891 m. buvo jos direktorius. 1869–1870 m. Vatikane ėjo generalinio skretoriaus vykupo Feslerio tarybos slaptojo sekretoriaus pareigas. J. K. Miterucneris mokėjo apie 18 kalbų, tarp jų ir Atrikos bei Rytų kalbas. Jis parašė kelias dideles katalikiškų pamokslų knygas, taip pat ne vieną apybraižą ir biografiją, ypač iš bažnyčios šiuolaikinės ir misijų istorijos. Buvo sudaręs retoladynų kalbos gramatiką.

Išnašos
-------

1. 1 2  „Mitterrutzner, Johannes Chrysostomus (Josef) (1818-1902), Linguist". Österreichisches Biographisches Lexikon. Nuoroda tikrinta 2021-09-25.

Bibliografija
-------------

* J. K. Miterucnerio bibliografija
| Ščeberkalenk. *Szczeberka* |
| --- |
| 

ŠčeberkaŠčeberka

53°55′49″ š. pl. 22°56′44″ r. ilg.﻿ / ﻿53.93028°š. pl. 22.94556°r. ilg.﻿ / 53.93028; 22.94556﻿ (Ščeberka)Koordinatės: 53°55′49″ š. pl. 22°56′44″ r. ilg.﻿ / ﻿53.93028°š. pl. 22.94556°r. ilg.﻿ / 53.93028; 22.94556﻿ (Ščeberka) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Palenkės vaivadija Palenkės vaivadija |
| **Apskritis** | Augustavo apskritis |
| **Valsčius** | Naujinės valsčius |
|  |
| **Pašto kodas** | PL 16-304 |

**Ščeberka**, **Steberka** (lenk. *Szczeberka*) – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Naujinės valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į vakarus nuo Naujinės, 10 km į šiaurę nuo Augustavo ir 92 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Netoli kaimo teka Ščeberkos upė.

Istorija
--------

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Pavadinimo kilmė
----------------

Tikėtina, kad kaimo pavadinimas kilo nuo šalia tekančios upės – *Ščeberka*. Švedų mokslininkas, Suvalkijos vandenvardžių ir vietovardžių tyrinėtojas Knut Olof Falk teigia, jog upelio dugnas yra nepaprastai akmenuotas, neretai primenantis akmenimis grįstą gatvę. Pasinaudodamas senesniu šio pavadinimo variantu *Stebra* (1547 m.) nustatė ryšį su jotvingišku žodžiu *stabis* (akmuo). Taigi Szczeberka (Ščeberka) yra lietuviško pavadinimo *Akmena* atitikmuo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Straipsnis apie kaimo pavadinimo kilmę (liet.)[neveikianti nuoroda]


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RNaujinės valsčiaus gyvenvietės |
| --- |
|  |
| 
Atenai • Barščova Gura • Blizna • Brizgelis • Bušnica • Cisuvekas • Danovskiai • Jurizdika • Juzefovas • Kopanica • Krušnikas • Mankynė • Naujinė • Nove Gatnė • Olšanka • Osinska Būda • Pijavne Polskiai • Pijavne Velkiai • Podkruluvekas • Podnovinka • Povalai • Sokolnė • Stare Gatnė • Strenkovizna • Ščeberka • Ščebra • Ščepkai • Tabalis • Valnė • Zakontai  |  |

 |
| **Vladas Numavičius** |
| --- |
| Gimė | 1974 m. kovo 18 d. (49 metai)Šilalė |
| Tėvas | Vladislovas Numavičius |
|  |
| Veikla | Verslininkas |

**Vladas Numavičius** (g. 1974 m. kovo 18 d. Šilalėje) – verslininkas, VP Grupės akcininkas. 2011 m. pagal turimą turtą užėmė 8 vietą turtingiausių Lietuvos žmonių sąraše.

Biografija
----------

1992 m. kartu su broliais Juliumi Numavičiumi ir Nerijumi Numavičiumi bei jo draugais Žilvinu Marcinkevičiumi, Mindaugu Marcinkevičiumi, Gintaru Marcinkevičiumi, Mindaugu Bagdonavičiumi, Ignu Staškevičiumi ir Renatu Vaitkevičiumi įkūrė vieną iš pirmųjų prekybos centrų Vilniuje, kuris vėliau išsivystė į Vilniaus prekybos centrų tinklą. 

Vilniaus prekybos akcininkas valdo 24,6 proc. VP akcijų. Jam taip pat priklauso bendrovės „Eva grupė" kontrolinis akcijų paketas. 2011 metų pabaigoje EVA GRUPĖS konsoliduotas turtas sudarė daugiau nei 111 mln. eurų (383 mln. litų), o pajamos viršijo 115 mln. eurų (397 mln. litų). Per bendrovę „Montesuma" valdo įmonę „Vilniaus pergalė" užsiimančią konditerijos gaminiais.

Nuorodos
--------

* Susiję straipsniai www.delfi.lt.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Turtingiausi lietuviai 2011 m.
2. ↑  Vladas Numavičius
3. ↑  „Nerijaus Numos valdoma „Bertona" įsigijo su „Vilniaus prekyba" susijusių įmonių akcijas". LRT. 2023-03-29. Nuoroda tikrinta 2023-06-12.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Protekcionizmas** – tokia valstybės vykdoma ekonominė politika, kuria siekiama apsaugoti, remti ar kitaip padėti (proteguoti) šalies ūkio subjektams konkuruojant su užsienio gamintojais, verslininkais.

Priemonės
---------

Valstybės savo gamintojų palaikymo būdai:   
 **1. Mokesčiai:**   
 Valstybė siekdama palaikyti savo gamintojus apdeda importuojamas prekes muitais. Taip saviems gamintojams sudaromos geresnės sąlygos įsitvirtinti valstybės rinkoje. Tokie valstybės veiksmai turi ir trūkumų: ir kitos valstybės įveda muitus taip padariusios valstybės gamintojų atžvilgiu, suprastėja konkurencija, dėl to prastėja ar neauga prekių kokybė. Dabar Europos Sąjunga yra įvedusi muitus pietinių valstybių, o ypač Kinijos prekėms. Muitais siekiama apsaugoti Europos Sąjungos rinką nuo pigesnių ir nekokybiškų pietinių valstybių prekių.   
 **2. Pirkimo politika:**   
 Valstybinėms įstaigoms vykdant viešuosius pirkimus nurodo, užsienio gamintojų prekėms taikyti kainų koeficientus. Pvz.: Jei pirkimo koeficientas 2, tai vietinio gamintojo prekėms pasiūlytą kainą reikia dalinti iš 2 ar užsienio gamintojų prekių kaina padauginti iš 2 ir tik tada lyginti kainas.   
 **3. Dempingo politika:**   
 Valstybė subsidijuoja vietinių gamintojų gaminamas prekes ir todėl gamintojas jas gali pardavinėti dempingo kainomis. Jei vietinis gamintojas parduoda prekę vidaus, o ypač į užsienio rinką, tai valstybė jam primoka ir taip pakelia vietinių gamintojų konkurencingumą. Tai nustačiusios kitos valstybės įveda taip engiančiosios valstybės prekėms antidempingo muitus. Tokią politiką plačiai taikė tarpukario Vokietija. Dabar valstybės subsidijuoja dažniausiai tas ūkio šakas, kurios dėl didesnės darbo jėgos kainos išsivystančiuose valstybėse ženkliai sumažėtų, o gal net ir prapultų. Tai žemės ūkis, gavybos pramonė.   
 **4. Žaliavų kainų diferenciacija:**   
 Valstybė eksportuojamoms žaliavoms taiko kitus įkainius. Dabar tokią politiką veda Rusija.   
 **5. Kitų valstybių įmonių veiklos draudimas:**   
 Valstybės draudžia užsienio valstybių įmonių veiklą savo valstybėse. Anglijai uždraudus vežioti kitose valstybėse pagamintas prekes ne tose valstybėse registruotais laivais, bankrutavo Nyderlandų laivybos pramonė. Šiuo metu Persijos įlankos valstybės ir Rusija draudžia investicijas į savo gavybos pramonę. Kitos valstybės irgi daugiau ar mažiau draudžia investicijas į kai kurias savo ūkio sritis, kurios daugiausiai yra nacionalizuotos, suvalstybintos (kontrolinį akcijų paketą bendrovėse valdo valstybė).
**Vladas Paulauskas** (1886 m. gegužės 25 d. Kaune -1960 m. rugpjūčio 30 d. Kaune), vargonininkas, choro dirigentas, pedagogas, kompozitorius.

Biografija
----------

Iš mažens turėjo gražų balsą ir absoliučią muzikinę klausą, dainavo J. Naujalio vadovaujamame berniukų chore. Vėliau mokėsi Kauno gimnazijoje. Vargonininkų kursuose pas V. Nacevičių ir J. Naujalį išmoko vargonuoti.

Nuo 1905 vargonininkavo ir vadovavo chorams Kuktiškėse ir Kudirkos Naumiestyje, o įgijęs mokytojo kvalifikaciją, mokytojavo liaudies mokykloje.

Nuo 1908 pradėjo vargonininkauti ir vadovauti chorui Plateliuose, taip pat mokytojavo „Saulės" parapinėje mokykloje ir vadovavo vaikų chorui.

Nuo 1912 vargonininkavo ir vadovavo chorams bei orkestrams Panevėžyje. Pirmojo pasaulinio karo metais kompozicijos mokėsi pas prof. F. Kriillį. 1926 Klaipėdoje eksternu išlaikė reikiamus egzaminus ir įgijo muzikos mokytojo cenzą. Daug metų dėstė muziką ir dainavimą Panevėžio 1-ojoje gimnazijoje ir mokytojų seminarijoje, buvo miesto muzikinio gyvenimo organizatorius. 1918 surengė „Saulės" draugijos muzikos kursus ir buvo jų vedėjas, vargonininkavo bažnyčioje, buvo pradžios mokyklos vedėjas, dėstė muziką ir dainavimą lenkų gimnazijoje. 1924 subūrė Saulių sąjungos chorą, su kuriuo dalyvavo visose trijose Lietuvos dainų šventėse Kaune, buvo 1924 pirmosios visos Lietuvos dainų šventės dirigentas, su choru koncertavo Klaipėdos krašte. 1930 suorganizavo pirmąją dainų šventę Juodkrantėje, buvo vienas iš Panevėžio muzikos mokyklos steigėjų. Dalyvavo Lietuvos muzikų draugijos veikloje. 1939 apdovanotas „Saulių žvaigžde". Sovietams okupavus Lietuvą, dešimčiai metų buvo ištremtas į Sibirą. Grįžęs į Tėvynę 1955–1958 mokytojavo ir vadovavo chorams Kuktiškėse (Utenos r.) ir Kavarske (Anykščių r.). Sukūrė dainų ir giesmių chorams bei stambesnių vokalinių kūrinių. Minėtina kantata „Žalgirio mūšis". Savo lėšomis išleido nemažai kūrinių. Ypač išpopuliarėjo jo daina „Jūreivių maršas" ir Kalėdų giesmė „Džiaukis, žmonija".

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| ***Cukrinis koltas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Sugar Colt |
| Kilmės šalis |  Italija Ispanija |
| Režisierius | Franco Giraldi |
| Scenaristas (-ai) | Sandro ContinenzaFernando Di LeoAugusto FinocchiFranco GiraldiGiuseppe Mangione |
| Metai | 1967 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 106 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Cukrinis koltas** (angl.  *Sugar Colt*) – 1967 m. sukurtas „spageti" vesternas, 2007 m. demonstruotas Kanų kino festivalio specialioje programoje kaip kaip vienas geriausių šio žanro pavyzdžių.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Jack Betts – Roko / daktaras Tomas Kuperis
* Soledad Miranda – Džozefa
* Gina Rovene – Besė
* Giuliano Raffaelli – pulkininkas Haberbrukas
* George Rigaud – Alanas Pinkertonas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Roko, turintis pravardę „Žmogus su dviem veidais", sulaukia seklio Alano Pinkertono prašymo ištirti būrio kareivių dingimo aplinkybes. Kadangi Roko jaučiasi patenkintas savo dabartiniu gyvenimu, pasiūlymą atmeta, tačiau vėliau, išgirdęs, kad Pinkertonas žuvo, persigalvoja. Pasivadinęs daktaru Kuperiu jis vyksta į Gyvačių slėnį, kur tikisi rasti visus atsakymus...
| **Vladas Trinka** |
| --- |
| Gimė | 1906 m. liepos 10 d.Ramonaičiuose, Lygumų valsčius |
| Mirė | 1990 m. rugsėjo 1 d. (84 metai)Šiauliuose |
|  |
| Veikla | Lietuvos pedagogas, muziejininkas, kraštotyrininkas |
| Organizacijos | Šiaulių Aušros muziejus |
|  |
| Alma mater | Šiaulių mokytojų seminarija |

**Vladas Trinka** (1906 m. liepos 10 d. Ramonaičiuose, Lygumų valsčius – 1990 m. rugpjūčio 1 d. Šiauliuose) – Lietuvos pedagogas, muziejininkas, kraštotyrininkas.

Biografija
----------

1928 m. baigė Šiaulių mokytojų seminariją. Mokytojavo Jonelaičiuose, Šiauliuose. 1948-1958 m. buvo tremtyje Krasnojarsko krašte. Grįžęs į Lietuvą, dirbo Šiaulių butų ūkio tarnyboje.

Kraštotyros veikloje dalyvavo nuo 1927 m. Aušros muziejaus bendradarbis, Šiaulių kraštotyros draugijos pedagoginės ir tautosakos sekcijos vedėjas. Dalyvavo kraštotyros ekspedocijose, bendradarbiavo leidiniuose „Šiaulių metraštis", „Gimtasai kraštas". Domėjosi sodininkyste, sovietiniais metais buvo Šiaulių „Margių" kolektyvinio sodo pirmininkas, parašė šio sodo istoriją. Jo rankraščiai saugomi Šiaulių Aušros muziejuje.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Vladas Trinka. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
| *Currents* |
| --- |
|  |
| Tame Impala studijinis albumas |
| Išleistas | 2015 m. liepos 15 d. |
| Įrašytas | 2012–2015 m. |
| Žanras | Psichodelinis pop, neo-psichodelika, synthpop |
| Trukmė | 51:06 |
| Įrašų kompanija | Modular Recordings |
| Prodiuseris | Kevin Parker |
| Apžvalgos |
| * Allmusic
* The Guardian
* NME 8/10
* Pitchfork 9.3/10
* Rolling Stone
 |
| Tame Impala chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „Lonerism" (2012) | **„Currents"** (2015) |  |

 |

**Currents** – trečiasis studijinis australų psichodelinio roko grupės „Tame Impala" albumas, išleistas 2015 m. liepos 15 d. Kaip ir ankstesniuose grupės albumuose, beveik visus įrašymo darbus atliko grupės lyderis Kevin Parker. Šįkart Parker atliko ir garso suvedimo darbus. Albume skambanti muzika nuo ankstesniųjų albumų skiriasi tuo, jog yra panašesnė į šokių muziką, o daugumą gitarų pakeitė sintezatoriai. Kaip ir ankstesnieji įrašai, „Currents" suslaukė puikių kritikų įvertinimų. Albumas debiutavo pirmoje vietoje Australijoje, trečioje Jungtinėje Karalystėje bei ketvirtoje JAV.

2016 m. „Grammy" apdovanojimuose „Currents" buvo nominuotas geriausio alternatyvios muzikos albumo nominacijoje.

Dainų sąrašas
-------------

| Nr. | Pavadinimas | Trukmė |
| --- | --- | --- |
| 1. | „Let It Happen"   | 7:46 |
| 2. | „Nangs"   | 1:47 |
| 3. | „The Moment"   | 4:15 |
| 4. | „Yes I'm Changing"   | 4:30 |
| 5. | „Eventually"   | 5:19 |
| 6. | „Gossip"   | 0:55 |
| 7. | „The Less I Know the Better"   | 3:38 |
| 8. | „Past Life"   | 3:47 |
| 9. | „Disciples"   | 1:48 |
| 10. | „'Cause I'm a Man"   | 4:01 |
| 11. | „Reality in Motion"   | 4:12 |
| 12. | „Love/Paranoia"   | 3:06 |
| 13. | „New Person, Same Old Mistakes"   | 6:02 |
| **51:06** |
Pataisos teksto originalas
**12-oji JAV Konstitucijos pataisa** – Jungtinių Amerikos Valstijų Konstitucijos pakeitimas, pakeitęs JAV prezidento ir viceprezidento rinkimų tvarką. 1803 m. gruodžio 9 d. pataisoms buvo pritarta Kongrese, o 1804 m. birželio 15 d. pataisas ratifikavo reikiamas valstijų skaičius. Naujosios taisyklės įsigaliojo jau 1804 metų JAV prezidento rinkimuose, ir nesikeitė iki šių dienų.

Pagal nuo JAV Konstitucijos įsigaliojimo pradžios galiojusias taisykles, kiekvienas JAV rinkikų kolegijos narys turėjo du lygiaverčius balsus ir galėjo juos abu skirti vienam kandidatui, arba dviems skirtingiems kandidatams (net ir skirtingų partijų). Kandidatas surinkęs daugiausiai (ne mažiau nei pusę) visų rinkikų balsų tapdavo prezidentu, o antrąją vietą pagal balsų skaičių užėmęs kandidatas tapdavo viceprezidentu. Tais atvejais, kai nei vienas kandidatas nesurinkdavo daugumos visų rinkikų balsų, arba kandidatams surinkus po lygiai balsų, JAV atstovų rūmuose buvo rengiami nenumatytieji JAV prezidento rinkimai angl. *contingent election*. Tai atvejai, kai antrąją vietą pagal balsų skaičių užima du kandidatai, t. y. kandidatai surenka vienodą rinkikų balsų skaičių, JAV Senate rengiame nenumatytieji JAV viceprezidento rinkimai. Pirmieji keturi JAV prezidento rinkimai vyko pagal šias taisykles. 

1796 ir 1800 metų JAV prezidento rinkimai pademonstravo, kad originali rinkimų sistema yra ydinga: prezidentu ir viceprezidentu buvo išrenkami politiniai oponentai, visuomet veikę priešingais vienam kitam interesais. Matydami šiuos trūkumus, JAV įstatymų leidėjai pataisė JAV prezidento rinkimų tvarką taip, kad kiekvienas rinkikų kolegijos narys galėjo skirti vieną balsą kandidatui į prezidentus ir vieną balsą kandidatui į viceprezidentus. Pagal naujas taisykles, nenumatytųjų rinkimų sąlygos nepasikeitė, tačiau kandidatams nebeliko galimybės gauti iš vieno rinkikų kolegijos nario daugiau nei vieną balsą. 

Pataisomis taip pat suvienodinti JAV prezidento ir viceprezidento tinkamumo kriterijai. Asmuo negalėjo kandidatuoti į JAV viceprezidentus, jei jis neturi teisės būti renkamas JAV prezidentu.

Išnašos
-------

1. ↑  *Twelfth Amendment*. Encyclopedia.com. Nuoroda tikrinta 2023-04-03.
2. ↑  *Twelfth Amendment*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2023-04-03.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RJAV Konstitucijos pataisos |
| --- |
|  |
| 
I **·**  II **·**  III **·**  IV **·**  V **·**  VI **·**  VII **·**  VIII **·**  IX **·**  X **·**  XI **·**  XII **·**  XIII **·**  XIV **·**  XV **·**  XVI **·**  XVII **·**  XVIII **·**  XIX **·**  XX **·**  XXI **·**  XXII **·**  XXIII **·**  XXIV **·**  XXV **·**  XXVI **·**  XVII | JAV herbas |

 |
| Kijevo televizijos bokštas |
| --- |
|  |
| Vieta | Kijevas, Ukraina |
| Statusas | Pastatytas |
| Statybų pradžia | 1968 m. |
| Statybų pabaiga | 1973 m. |
| Atidarymas | 1973 m. |
| Antena | 385 m |

**Kijevo televizijos bokštas** (ukr. *Телевізійна вежа*) – radijo ir televizijos bokštas Ukrainos sostinėje Kijeve. Bokšto aukštis yra 385 metrai ir tai yra aukščiausias statinys visoje šalyje. Šis bokštas buvo aukščiausias, laisvai stovintis metalinis statinys pasaulyje iki 2012 m. kai jį aplenkė Tokyo Sky Tree bokštas Tokijuje.

Televizijos bokštas buvo statomas nuo 1968 iki 1973 m. o statybos kainavo apie 12 milijonų dolerių.

TV bokšto konstrukcija išskirtinė, nes jo konstrukcijoje nėra jokių varžtų – visos metalinės detalės yra suvirintos. Tai yra pirmasis tik virinimu pastatytas bokštas pasaulyje.

2022 m. kovo 1 d. 2022 m. Rusijos įsiveržimo į Ukrainą metu, į bokštą pataikė rusų pajėgų paleista raketa.
2022 m. kovo 1 d. 2022 m. Rusijos įsiveržimo į Ukrainą metu, į bokštą pataikė rusų pajėgų paleista raketa. Pagal Ukrainos pateiktą informaciją, šio išpuolio metu žuvo 5 žmonės. Manoma, kad rusų pajėgos siekė sutrikdyti radijo ir televizijos transliacijas. Jos buvo nutrauktos, tačiau pats bokštas išliko.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kyiv TV Tower
2. ↑  Kiev TV Tower
3. ↑  Kyiv TV Tower
4. ↑  „Deadly blasts at Kyiv TV tower disrupt broadcasts in Ukraine – video". *The Guardian* (anglų). 1 March 2022. ISSN 0261-3077. Nuoroda tikrinta 1 March 2022.
5. ↑  Ukraine says five people killed in Russian attack on Kyiv TV tower
6. ↑  Latest Ukraine updates: Kyiv TV tower hit in alleged attack

Koordinatės: 50°28′16″ š. pl. 30°27′12″ r. ilg.﻿ / ﻿50.47111°š. pl. 30.45333°r. ilg.﻿ / 50.47111; 30.45333
| **Liucija Sereikaitė-Juozonienė** |
| --- |
|  |
| Ultragarso laboratorijos vyr. mokslinė bendradarbė L. Sereikaitė-Juozonienė |
| Gimė | 1926 m. liepos 6 d.Paberžė, Surviliškio valsčius, Kėdainių apskritis |
| Mirė | 2011 m. liepos 21 d. (85 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Romainių kapinėse |
| Tėvas | Vincentas Sereika |
| Motina | Vincė Valikonytė-Sereikienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Leonas Juozonis |
|  |
| Veikla | mokslininkė |
| Sritis | fizika |
| Organizacijos | Kauno politechnikos institutas |
|  |
| Išsilavinimas | aukštasis |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis institutas |
| Žinomas (-a) už | atradimas bei išradimai ultragarso bangų srityje |

**Liucija Sereikaitė-Juozonienė** (1926 m. liepos 6 d. Paberžėje, Surviliškio valsčiuje, Kėdainių apskrityje – 2011 m. liepos 21 d. Kaune) – Lietuvos mokslininkė fizikė, padariusi 1 atradimą ir 78 išradimus. Sutuoktinis – tautodailininkas, kraštotyros žymūnas Leonas Juozonis.

Biografija
----------

Mokėsi Kėdainių gimnazijoje, Kaune lankė mokytojų pasitobulinimo kursus. 1952 m. neakivaizdžiai baigė Vilniaus pedagoginį institutą. Mokytojavo Vosiliškio (Raseinių raj.), Krakių (Kėdainių raj.) mokyklose, dėstė fiziką ir matematiką Šėtos vidurinėje mokykloje. 

1953 m. pradėjo dirbti Kauno politechnikos institute vyr. laborante, asistente fizikos katedroje. Aktyviai dalyvavo mokslinėse konferencijose, vykdė mokslinius tiriamuosius darbus. Parašė mokslo populiarinimo, publicistinių straipsnių, keletą knygų sveikos mitybos, etikos temomis.

Mokslo pasiekimai
-----------------

L. Sereikaitė-Juozonienė, dirbdama mokslo darbuotoja prof. Kazimiero Baršausko probleminėje ultragarso laboratorijoje, vykdė fundamentalius tyrimus, eksperimentavo su paviršinėmis ultragarso bangomis. 1963 m. ji Maskvoje apsigynė pirmąjį savo išradimą. Ji tyrė greitąsias bangas, sklindančias izotropinio kietojo kūno paviršiumi greičiu, artimu tūrinių išilginių bangų greičiui. Ji atkreipė dėmesį į tokią neįprastą šių bangų savybę ir sugebėjo atskleisti jų fizikinę prigimtį. Ir nors teorija teigė, kad tokių bangų iš principo negali būti, tačiau pasirodė, kad tradicinis mokslas klydo.
Taip ji atrado naują fizikinį reiškinį, pavadindama jį paviršinėmis išilginėmis  akustinėmis bangomis, pasaulyje dažnai vadinamomis šliaužiančiosiomis (*creeping waves*), o Lietuvoje neretai Juozonienės bangomis. Paviršinės išilginės bangos sužadinamos kartu su Reilio bangomis (*Rayleigh wave*) žemės drebėjimų metu. Pirmosios, sklisdamos dvigubai didesniu greičiu, „perspėja" apie įvykusį žemės drebėjimą ir artėjančias „vėluojančias" žymiai galingesnes, griaunančias Reilio bangas.

L. Sereikaitės-Juozonienės atradimas 1972 m. buvo paskelbtas LTSR leistame mokslo leidinyje „Ultragarsas". Tuo metu TSRS atradimų komitete Maskvoje šis mokslo pasiekimas nebuvo užregistruotas.

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

1. ↑

* Paviršinių akustinių bangų tyrimai Kauno technologijos universitete Archyvuota kopija 2011-12-16 iš Wayback Machine projekto.
| **Liucija Baškauskaitė** |
| --- |
| Gimė | 1942 m. lapkričio 7 d. (80 metų)Marijampolė |
| Tėvas | Juozas |
| Motina | Albina |
| Sutuoktinis (-ė) | Steven Anaya |
| Vaikai | Vėjas, Justina, Vasara |
|  |
| Veikla | kultūros antropologė, visuomenės veikėja |
|  |
| Alma mater | 1971 m. Kalifornijos universitetas |

**Liucija Baškauskaitė-Baškauskas** (g. 1942 m. lapkričio 7 d. Marijampolėje) – Lietuvos kultūros antropologė, visuomenės veikėja, daktarė, profesorė.

Biografija
----------

1944 m. su tėvais pasitraukė į Vokietiją, kurį laiką gyveno pabėgėlių stovyklose, po to išvyko į JAV. 1971 m. Los Andžele baigė Kalifornijos universitetą, daktarė. 1972–1988 m. dirbo Nortridžo universitete (Kalifornija), 1985–1988 m. katedros vedėja. 1977 m. su vyru buvo pirmieji, atvykę į Lietuvą pagal kultūrinių mainų tarp JAV ir SSRS programą. 1988–1989 m. dirbo Upsalos universitete Švedijoje.

1989 m. Vytauto Didžiojo universiteto atkuriamojo Senato narė, 1990–1991 m. Socialinių mokslų fakulteto dekanė, 1990–1992 m. VDU prorektorė. 1992 m. Lietuvoje įkūrė pirmąjį nepriklausomą televizijos kanalą TELE-3 ir vadovavo jam iki 1996 m. kai bendrovei buvo iškelta bankroto byla. 1997 m. bandė siekti prezidento posto, bet neketino atsisakyti JAV pilietybės, todėl nebuvo užregistruota.

Gyvena Santa Monikoje (Kalifornija). Sutuoktinis grafikas, tapytojas ir pedagogas Stevenas Anaya, sūnus Vėjas Raulas Anaya, dukterys Justina ir Vasara.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo pagrindinės kryptys: visuomenės kultūros raida, miestų etninės struktūros, pabėgėliai, globalinės sistemos ir procesai, asmenybė ir kultūra.

Įvertinimas
-----------

* 1992 m. Sausio 13-osios atminimo medalis

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2012-12-04 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑  *Liucija Baškauskaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 700 psl.
4. ↑
| Maljeko viadukas |
| --- |
|  |
| **Vieta** | Čilė |
| **Plotis** | 4 m |
| **Pastatytas** | 1980 m. |

Prezidentas *José Manuel Balmaceda* 1890 m. atidaro tiltą.
**Maljeko viadukas** (isp. *Viaducto del Malleco*) – geležinkelio tiltas centrinėje Čilėje (Araukanijos regionas, Maljeko provincija) per Maljeko upės slėnį.

Tiltą 1890 m. spalio 26 d. atidarė Čilės prezidentas *José Manuel Balmaceda*. Atidarymo metu Maljeko viadukas buvo aukščiausias geležinkelio tiltas pasaulyje. Greta tilto eina Panamerikos plentas.

Populiarus mitas teigia, kad tiltą suprojektavo Gustavas Eifelis. Iš tikrųjų Eifelis siūlė tilto projektą, bet Čilės valdžia jo atsisakė. Tiltą suprojektavo *Aurilio Lasterria*, o tilto pastatymas buvo pavestas Prancūzijos kompanijai *Schneider et Cie. O Le Creusot*.

Maljeko viadukas
1990 m. Maljeko viadukas buvo paskelbtas Čilės nacionaliniu paminklu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Malleco Viaduct". *Entry on the UNESCO Tentative List*. Nuoroda tikrinta 2008-07-03.
2. ↑  Henry Grattan Tyrrell, **History of Bridge Engineering**, Published by The author, Chicago, 1911, pg. 384
3. ↑  Consejo de Monumentos Nacionales de Chile: Viaducto del Malleco Archyvuota kopija 2007-04-22 iš Archive.is projekto

Nuorodos
--------

* Maljeko viaduko nuotraukos
| Malkavablrs. *Малькаўка*, rus. *Мальковка* |
| --- |
| 

MalkavaMalkava

53°57′00″š. pl. 31°14′28″r. ilg.﻿ / ﻿53.950°š. pl. 31.241°r. ilg.﻿ / 53.950; 31.241﻿ (Malkava)Koordinatės: 53°57′00″š. pl. 31°14′28″r. ilg.﻿ / ﻿53.950°š. pl. 31.241°r. ilg.﻿ / 53.950; 31.241﻿ (Malkava) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| **Sritis** | Mogiliavo sritis Mogiliavo sritis |
| **Rajonas** | Mscislavo rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 50  |

**Málkava**  (arba ***Málkova***, blrs. *Малькаўка*, rus. *Мальковка*) – kaimas rytų Baltarusijoje, Mscislavo rajone.

Istorija
--------

Malkava buvo įkurta 1886 m. kitais duomenimis – 1885 m. daugiausia iš Linkmenų ir jų apylinkių atsikėlusių lietuvių Malkavos dvaro vietoje. Kolonistai iš Rusijos valdžios gavo valstybės paskolą 40 metų.

1927–1938 m. Malkavoje veikė septynmetė lietuvių mokykla. 1930 m. įsteigtas „Raudonojo traktoriaus" lietuvių kolūkis, 1935 m. pervadintas Vinco Mickevičiaus-Kapsuko vardu.

1931 m. liepos 8 d. Malkavoje įsteigta Latvių nacionalinė kaimo taryba, kuri 1937 m. pervardyta į Lietuvių nacionalinę kaimo tarybą, bet 1939 m. prijungta prie Dauguvos kaimo tarybos, nes XX a. ketvirto dešimtmečio pabaigoje daug Malkavos gyventojų, daugiausia lietuvių, sovietų valdžios buvo įkalinta ar ištremta į Sibirą.

Po Antrojo pasaulinio karo daugelis Malkavos lietuvių kėlėsi į Lietuvą. 1952 m. Malkavoje likę lietuviai sudarė atskirą kolūkio „Udarnik" brigadą. Malkavos lietuvių tarmę 1956–1965 m. tyrė M. Sivickienė. XX a. pabaigoje – XXI a. pradžioje Malkavos lietuviai aktyviai dalyvavo Baltarusijos lietuvių bendruomenės veikloje, Malkavos lietuvių delegatai dalyvaudavo visuotiniuose Baltarusijos lietuvių suvažiavimuose. Gyventojai dar išlaikė kai kurias lietuviškas tradicijas, pvz. duonos kepimo. XXI a. pradžioje Malkavoje rugpjūčio pabaigoje kasmet vyksta lietuvių forumas laisvės dienai pažymėti. 1929 m. Malkavoje buvo apie 400 (beveik visi lietuviai), 1956 m. – apie 250 (dauguma – lietuviai).. 2015 m. kaime liko 3 lietuviai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Malkava. Lietuvos istorija. Enciklopedinis žinynas. II tomas (L–Ž). – Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2016. ISBN 978-5-420-01765-4. // psl. 277
2. ↑  Aleksandras Stralcovas-Karvackis. *Malkava*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 164 psl.
3. ↑

Literatūra
----------

* Malkavos beržyno šviesa: istorija, atsiminimai, tautosaka (sud. Gražina Kadžytė). – Vilnius: Spauda, 2004. – 179 p.: iliustr. – ISBN 9986-485-45-2
*Kitos reikšmės – Šventosios Dvasios bažnyčia.*
Koordinatės: 55°25′52.86″ š. pl. 24°13′39.13″ r. ilg.﻿ / ﻿55.4313500°š. pl. 24.2275361°r. ilg.﻿ / 55.4313500; 24.2275361

|  Truskavos Šventosios Dvasios bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Panevėžio-Krekenavos |
| **Savivaldybė** | Kėdainių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Truskava |
| **Adresas** | Truskavos g. 14 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1998 m. |

**Truskavos Šventosios Dvasios bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Truskavos miestelyje, Linkuvės g. 5, prie Kėdainių-Ramygalos kelio.

Bažnyčia iš vakarų
Fasadas

Istorija
--------

Kapinėse 1760 m. pastatyta koplyčia. Rumšiškių seniūnas Jonas Truskauskas ir jo žmona Barbora 1794 m. pastatė medinę bažnyčią, jai skyrė 4 valakus žemes, išlaikė prieglaudą. 1796 m. pradėtos rašyti metrikų knygos. 1813 m. lapkričio 17 d. įsteigta parapija, nustatytos jos ribos, 1854 m. pastatyta nauja, stačiakampio plano (18 × 13 m) bažnyčia.

1863 m. minima parapinė mokykla. Klebono Kl. Prialgausko (mirė 1886 m.) rūpesčiu apmūrytas šventorius ir kapinės. 1906 m. klebonas Boleslovas Rakauskas ir vikaras Leonardas Babrauskas be leidimo įsteigė parapijos biblioteką – skaityklą. 1908 m. už tai jie buvo nubausti. 1915 m. varpai išvežti į Rusiją.

1925 m. įsigyti 2 nauji (vienas išliko). Truskavoje nuo 1922 m. klebonavo Antanas Kungis. Jis 1926 m. suremontavo bažnyčią, 1930 m. pastatė Šv. Vincento Pauliečio draugijos prieglaudą – mūrinius dviaukščius rūmus. 1944 m. liepos 22-28 d. sudegė bažnyčia, varpinė, klebonija, ūkiniai trobesiai. 1945 m. bažnyčia įrengta buvusioje prieglaudoje (iki tol pamaldos vyko kapinių koplyčioje). 

1990 m. pradėta statyti nauja mūrinė bažnyčia (arch. Alfredas Paulauskas). 1998 m. gegužės 31 d. pastatytą bažnyčią konsekravo Panevėžio vyskupas Juozas Preikšas.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Truskavos Šventosios Dvasios bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos puslapis Archyvuota kopija 2006-05-18 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Daneborgo stoties vieta Šiaurės Rytų Grenlandijos nacionaliniame parke
**Daneborgas** – stotis, įsikūrusi Volastono rago pusiasalyje, Šiaurės Rytų Grenlandijoje, Jaunojo Sundo upės žiotyse, prie Grenlandijos jūros. Daneborgas yra SIRIUS patrulių štabas. Ištisus metus Daneborgo stotyje gyvena 12 gyventojų, o vasarą jų skaičius išauga. Ši stotis yra didžiausia iš keturių nuolat apgyvendintų gyvenviečių Šiaurės Rytų Grenlandijos nacionaliniame parke: Danmarkshavne nuolatinių gyventojų yra 8, Norde - 5, Mestersvige - 2.

Istorija
--------

Buvęs rogių patrulių štabas, pavadintas *Eskimonæs*, yra 27 km į pietvakarius nuo dabartinio Daneborgo, Klaveringo salos pietinėje pakrantėje. Toje vietoje prieš įkuriant štabą buvo paskutinė inuitų gyvenvietė Šiaurės Rytų Grenlandijoje (1823), kuri buvo sunaikinta vokiečių 1943 m. kovo 13 d. per Antrąjį pasaulinį karą.

Metereologinė stotis dabartinėje Daneborgo vietoje buvo pastatyta 1944 m. vasarą per Antrąjį pasaulinį karą. Statyboms vadovavo Strongas, JAV pakrantės sargybos kapitonas.

Karo pabaigoje stotį užėmė Šiaurės Rytų Grenlandijos rogių patruliai, kurie šią stotį pavertė savo štabu ir pavadino Daneborgu. Dalis stoties buvo pastatyta iš netoli Šiaurėje buvusioje vokiečių bazėje „Lille Koldeway" paliktų statybinių medžiagų. Ši vokiečių karo metų bazė buvo įkurta per operaciją *Edelweiß II*.
| ***Malonumų naktys*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Le piacevoli notti |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Armando CrispinoLuciano Lucignani |
| Vaidina | Vittorio Gassman  Gina Lollobrigida  Ugo TognazziAdolfo CeliMaria Grazia BuccellaMagda KonopkaEvelyn StewartDaniele VargasGigi ProiettiHelene Chanel |
| Metai | 1966 |
| Žanras | italų |
| Trukmė | 117 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Malonumų naktys** (it. *Le piacevoli notti*) – 1966 m. Italijoje sukurta situacijų komedija, kurios veiksmas vyksta viduramžiais. Filmas suskirstytas į 3 atskiras istorijas.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Pirmojoje dalyje riteris įsimyli, tačiau moteris yra ištekėjusi, o jos vyras itin pavydus. Negana to, moteris turi kitą meilužį, kurį riteris netyčia nužudo. Norėdamas išvengti nemalonumų, jis imituoja, kad nusikaltimą įvykdė pavydusis vyras.

Antroje istorijoje keliaujantis popiežius sutinka astrologo žmoną ir ši pasakoja jam apie savo erotinius sapnus, kurie dažnai persipina su realybe ir dėl to ji nuolat nusideda su svetimais vyrais. Popiežius, kuris iš tiesų yra apsimetėlis dailininkas, išklauso istorijas ir nurodo moteriai grįžti pas vyrą.

Trečioje dalyje apsimetėlis popiežius dailininkas nuolat krečia draugams išdaigas, kol galiausiai sulaukia užsakymo nutapyti Lukrecijos Bordžijos, įtakingos ir nenuspėjamos kilmingosios, portretą. Dailininkas įsitikinęs, kad tai draugų pokštas, neįtardamas, kad Lukrecija yra tikra ir kad jo nepagarbus elgesys gali virsti mirties nuosprendžiu.

Išnašos
-------

1. ↑  Canales, Luis (1990). *Imperial Gina: The Very Unauthorized Biography of Gina Lollobrigida*. Branden Publishing Company. p. 170. ISBN 9780828319324.
Tukanų maloka
Indėnų kubėjų maloka (Vaupeso departamentas, Kolumbija)
**Maloka** (isp. *Maloca*) – tradicinis Amazonijos indėnų bendruomeninis būstas (ilgasis namas). Tai medinis stačiakampio arba apskrito plano statinys, su dvišlaičiu ar kūgio pavidalo stogu, dengtas palmių lapais arba žieve. Malokoje gyvena šeimos bendruomenė (nuo 10 iki 100 žmonių). Kaimelyje būna 2 ir daugiau malokų, šalia jų kai kada statomos mažos lūšnos. Paprastai malokoje kiekviena šeima turi savo ugniakurą. Į pastatą veda du įėjimai – moterims ir vyrams. Sutuoktiniai malokoje miega kartu, o nevedę jaunuoliai bei netekėjusios merginos atskirai. Aplink malokas paprastai greta įrengti daržai.

Maloka Amazonijos indėnų pasaulėžiūroje yra visatos provaizdis, atskiros pastato dalys atitinka atskiras kosmoso dalis. Pastato statyba ritualizuota, joje dalyvauja visa bendruomenė.

Žodžio „maloka" kilmė nėra gerai žinoma – gali būti, kad žodis kilęs iš tupių k. *mar’oca* („karinis būstas, indėnų ūkis").

* Janomamų malokos planas
* Indėnų mitusenjų maloka (Vaupeso departamentas, Kolumbija)
* Maloka (Mitu, Kolumbija)
* Šiuolaikinė maloka (Pukalpa, Peru)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Maloka*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008
2. ↑
Vilniaus universitetas XIX a.
**Vilniaus švietimo apygarda** − 1803−1804 m. Lietuvoje vykdytos švietimo reformos metu įsteigta apygarda.

Įsteigimo istorija
------------------

Po prijungimo prie Rusijos imperijos, didelę reikšmę Lietuvai ir visoms buvusios Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės žemėms turėjo 1803−1804 m. švietimo reforma. Imperijoje buvo įsteigtos 6 švietimo apygardos; viena jų − Vilniaus švietimo apygarda. Apygardos centru tapo Vilniaus universitetas. Pradžios mokykloms universitetas didesnio dėmesio neskyrė. Jose mokėsi daugiausia valstiečių ir miestelėnų bei smulkiųjų bajorų vaikai; pasiturintys bajorai pradinį mokslą dažniausiai įgydavo namuose, padedami samdomų namų mokytojų. Kai kuriose etnografinės Lietuvos, ypač Žemaitijos, pradžios mokyklose, priklausomai nuo mokytojo, mokyta ir lietuviškai, ir iš švietimo vadovybės oficialiai neaprobuotų vadovėlių ar tiesiog iš religinio pobūdžio knygelių.

Apygardos mokyklų dėstomoji kalba buvo lenkų. Nuo 1798 m. lenkų kalba ir universitete pradėtos skaityti paskaitos, nors ne vienas dalykas tebebuvo dėstomas lotyniškai. Kai kurios paskaitos skaitytos prancūzų ir vokiečių kalbomis. Per šią švietimo reformą apygardos mokykla buvo pavadinta gimnazija.

Švietimo sistema keitėsi po 1831 m. sukilimo. 1831 m. panaikinta Vilniaus švietimo apygarda. Lietuvos Vilniaus ir Lietuvos Gardino gubernijos ir Balstogės sritis buvo įjungtos į Baltarusijos švietimo apygardą. Tiesa, 1836 m. jos centras perkeltas į Vilnių. Apygarda neturėjo jokios autonomijos. Jos kuratorius privalėjo dirbti apygardos centre. Jis buvo pavaldus ne tik Liaudies švietimo ministerijai, bet ir generalgubernatoriui.

Nuorodos
--------

* Lietuvos švietimas nuo švietimo užuomazgų Archyvuota kopija 2014-05-14 iš Wayback Machine projekto.
*Kitos reikšmės – Nepriklausomybės diena (reikšmės).*

| ***Nepriklausomybės diena*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Nepriklausomybės diena |
| Kilmės šalis | Lietuva |
| Režisierius | Urtė Budinaitė |
| Prodiuseris (-iai) | Valentas Aškinis |
| Metai | 2012 |
| Žanras | animacija |
| Trukmė | 5 min. |
| Kalba | lietuvių k. |

„**Nepriklausomybės diena**" – 2012 m. sukurtas lietuviškas nespalvotas animacinis filmas, 2012 m. „Sidabrinės gervės" apdovanojimuose laimėjęs geriausio animacinio filmo kategorijoje. Režisierės Urtės Budinaitės, įgijusios animacijos magistro laipsnį Estijos dailės akademijoje, debiuto premjera įvyko 2012 m. balandžio 1 d. Filmas taip pat parodytas 10-ajame animacinių filmų festivalyje „Tindirindis" Kaune, lietuviškų animacinių filmų retrospektyvoje Londone.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Penkių minučių nespalvotą dieną iš radijo stoties pabėga muzikantas. Per daug cukraus nuskandina laivą ir viltį surasti meilę už durų su širdele. Visa laimė, kad atsirado dingusi kepurė.

Kūrybinė grupė
--------------

* Kompanija – UAB „Vilanima"
* Režisierė – Urtė Budinaitė
* Prodiuseris – Valentas Aškinis

Šaltiniai
---------

1. ↑   Filmas festivalyje „Tindirindis"
2. ↑   Lietuviškų animacinių filmų retrospektyva Londone.

Nuorodos
--------

* „Nepriklausomybės dienos" premjera
* Fimo aprašymas *cinema.lt* svetainėje Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
* Filmo treileris
**Rimantas Miknys** (g. 1958 m. sausio 5 d. Velniakiai, Panevėžio raj.) – Lietuvos istorikas, humanitarinių mokslų daktaras, Lietuvos istorijos instituto direktorius.

Biografija
----------

Mokėsi Vepų, Karsakiškio, Subačiaus mokyklose. 1981 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1985–1989 m. studijavo Istorijos instituto neakivaizdinėje aspirantūroje. 1993 m. apgynė daktaro disertaciją „Lietuvos demokratų partija 1902–1915 metais: organizacija ir visuomeninė – politinė veikla". 1994–1995 m. stažavosi Prancūzijos nacionalinių tyrimų centre (pranc. *Centre Nacional de la Récherche Scientifique*), Literatūros institute Paryžiuje (lenk. *Instytut Literacki w Paryżu*), Lenkų bibliotekoje Paryžiuje (*Biblioteka polska w Paryżu*), Lenkijos Mokslų akademijos Istorijos institute (*Instytut Historii PAN*).

1982–1986 m. dirbo Lietuvos TSR mokslų akademijos Filosofijos, sociologijos ir teisės institute. 1986–1989 m. Lietuvos istorijos instituto jaunesnysis mokslinis bendradarbis, 1990–1993 m. mokslinis bendradarbis, nuo 1994 m. vyresnysis mokslinis bendradarbis, 1995–2004 m. – XIX amžiaus istorijos skyriaus vedėjas. 2000–2008 m. direktoriaus pavaduotojas mokslo reikalams, nuo 2008 m. Lietuvos istorijos instituto direktorius.

Vilniaus pedagoginio universiteto Visuotinės istorijos katedros dėstytojas, nuo 2003 m. docentas.

Mokslinė veikla
---------------

Pagrindinės mokslinių interesų kryptys: Lietuvos visuomenė XIX a. – XX a. pradžioje, Lietuvos lenkų etnopolitinė ir etnokultūrinė orientacija lietuvių tautinio atgimimo sąlygomis XIX a. II pusėje – XX a. pradžioje, lietuvių, lenkų, žydų ir baltarusių etninių bendruomenių tarpusavio santykiai ir jų dinamika XIX a. pabaigos – XX a. pradžios Vilniuje. Daugiau kaip 60 mokslinių straipsnių autorius, kelių knygų mokslinis redaktorius. 
Vienas iš Mykolo Romerio daugiatomio „Dienoraščio" sudarytojų ir rengėjų.

Bibliografija
-------------

* *Lietuvos demokratų partija 1902–1915 metais*: monografija, Lietuvių Atgimimo istorijos studijos, t. 10. Vilnius, 1995.
* *Šiaulių miesto istorija (iki 1940 m.)*: monografija, bendraautoriai: Edvardas Gudavičius, Jūratė Kiaupienė, Zigmantas Kiaupa, Petronėlė Žostautaitė. Šiauliai, 1991.
* *Mykolo Romerio mokslas apie valstybę*: monografija, bendraautoriai: Mindaugas Maksimaitis, Egidijus Motieka, Ona Ruželytė. Vilnius, 1997.

Šaltiniai
---------

* Lietuvos istorijos institutas
* VLE
**Kęstutis Balčikonis** (g. 1952 m. rugpjūčio 24 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas, menininkas.

Biografija
----------

Tėvai dailininkai Juozas Balčikonis ir Regina Songailaitė-Balčikonienė. 1970 m. baigė M. K. Čiurlionio meno mokyklą, 1975 m. Lietuvos dailės institutą.

1975–1978 m. dirbo dailininku Lentvario kilimų fabrike, 1978–1980 m. Vilniaus Dailės kombinate. 1990–1997 m. dėstė Vilniaus dailės akademijos dėstytojas.

Kūryba
------

Nuo 1975 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje, surengė individualių parodų Lietuvoje, Vokietijoje, Lenkijoje, JAV, Rusijoje. Daugiausia kuria mitų tematika (6 batikų ciklas „Raganos ir Medžiotojo" mito tema, „Žmonės žvėryje" 1979 m. „Pabėgimas iš Babelio bokšto" 1990 m.) ir gamtos motyvų (triptikas „Ankstyvas vandens ir saulės srautas" 1982 m.). Sukūrė batikų interjerams („Vytis saulės spinduliuose" 1992 m. Lietuvos Respublikos Seimo posėdžių salė), tapytų vėliavų, tapybos miniatiūrų. Kūryba pagrįsta žaismu ir improvizacija, tapybiškais efektais. Jo kūrinių yra Lietuvos dailės muziejuje, Nacionaliniame M. K. Čiurlionio dailės muziejuje, P. Tretjakovo galerijoje (Maskva).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kęstutis Balčikonis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. - 485 psl.