recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Gargždų herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 1997-12-02* |
|  |
|  *LSSR priimtas ~1970* |
|  |
|  *LDK priimtas 1792-02-24* |
|  |
| Ž • A • R |

**Gargždų herbas** – vienas iš Klaipėdos raj. savivaldybės ir Gargždų miesto heraldikos atributų.

Aprašas
-------

Herbo raudoname lauke žalių laurų vainiku apsuptas gulsčias sidabrinis kalavijas. Lauro uogos ir kalavijo rankena auksiniai.

### Simbolika

Edmundo Rimšos teigimu, pagal tuometinį supratimą, laurų vainiku apsuptas gulsčias kalavijas rodo „… pergale apvainikuotas kovas, išsikovotą savivaldą. Gargždų herbo gan paprasta kompozicija buvo nulemta klasicizmo plitimo ir bendrų XVIII a. heraldikos tendencijų, kai herbai savo išvaizda panėšėjo į antspaudų ikonografiją. Tai lėmė herbų panaudojimo sąlygos, kai ne tik mažųjų, bet ir didesnių miestų herbų naudojimas buvo labai ribotas (kai kuriuose miestuose – tik antspaudui)"..

Pagal Edmundą Rimšą, herbo skydo lauko spalvą lemdavo ne tiek estetinis, kiek praktinis aspektas, norint išryškinti pagrindinį herbo savininko simbolį. Raudona spalva, vyravusi gotikos laikais, buvo viena garbingiausių. Kovinės atributikos ženklai Lietuvos miestų herbuose atsirado apie XVIII a. pabaigą. Pagal tuometines heraldikos taisykles, kalavijus, kardus piešė su aukso rankenomis ir sidabro geležtėmis. Augmenijos motyvuose vyravo žalia ir geltona – natūraliausios augmenijos gamtoje spalvos.

Istorija
--------

Remiantis 1996 m. kovo 14 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių atributikos įstatymo Nr. I-1226 2 straipsnio 2 dalimi, Klaipėdos rajono savivaldybės herbas yra rajono centro Gargždų herbas. Herbą – svarbų miesto savarankiškumo ženklą – Gargždams suteikė karalius Stanislovas Augustas kartu su Savivaldos privilegija (1792 m.). Privilegijos originalas, kuriame buvo ir herbo spalvoto piešinio originalas, neišliko. Seniausiu žinomu herbo piešinio variantu yra laikomas jo spalvotas piešinys Lietuvos metrikoje esančiame Gargždų savivaldos privilegijos nuoraše.

1997 m. gruodžio 2 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1464. Herbo etalono autorius – dailininkė Laima Ramonienė.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Gargždų vėliava

Pastabos
--------

1. ↑  Šaltinis: Rimša E. 1791 – 1792 m. Lietuvos miestų savivaldos privilegijos kaip heraldikos šaltinis. Lietuvos miestų istorijos šaltiniai. Sudarė Z. Kiaupa ir E. Rimša. Vilnius, 1988. P. 109-110)
2. ↑  Archyvai  Archyvuota kopija 2008-05-09 iš Wayback Machine projekto.
| **Rimantas Laužackas** |
| --- |
| Gimė | 1950 m. birželio 26 d.Obeliai |
| Mirė | 2009 m. gegužės 14 d.Kaunas |
|  |
| Sritis | edukologija |
| Organizacijos | Vytauto Didžiojo universitetas |
| Pareigos | studijų prorektorius |
|  |
| Išsilavinimas | habilituotas socialinių mokslų daktaras |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Rimantas Laužackas** (g. 1950 m. birželio 26 d. Obeliuose – 2009 m. gegužės 14 d. Kaune.) – Lietuvos edukologas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1973 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1998 m. habilituotas socialinių mokslų daktaras.

1973-1992 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1988-1991 m. Pedagogikos ir estetinio lavinimo katedros vedėjas, 1991–1992 m. socialinių ir humanitarinių mokslų instituto direktorius. Nuo 1994 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, Profesinio rengimo studijų centro vadovas, 1997-2006 m. socialinių mokslų fakulteto dekanas, nuo 2006 m. studijų prorektorius, Senato narys. Nuo 1999 m. profesorius. 1992–1993 m. Mokslo, studijų ir technologijų tarnybos prie Lietuvos Respublikos vyriausybės Studijų skyriaus vedėjas. Nuo 1998 m. žurnalo „Profesinis rengimas: tyrimai ir realijos" vyr. redaktorius.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinės veiklos kryptys: darbo rinkos, profesijų, kvalifikacijų, profesinio rengimo tyrimai, profesinio rengimo vadyba ir standartizavimas, kvalifikacijų sistemos, profesijos mokytojų rengimas. Vytauto Didžiojo universitete padėjo metodologinius profesinio rengimo pamatus, išvystė profesinės edukologijos kryptį. Jo indėlis labai svarbus kuriant ir tobulinant Lietuvos profesinio rengimo ir aukštojo mokslo sistemas. Profesorius aktyviai dalyvavo kuriant Lietuvos kvlaifikacijų sistemą, rengiant Lietuvos kvalifikacijų sandarą, atnaujinant profesinio mokymo įstatymą, pedagogų rengimo, aukštojo mokslo kvalifikacinius bei pažangumo vertinimo rekomendacinius nuostatus, profesinio mokymo „Baltąją knygą" ir kitus svarbius dokumentus. Jis taip pat buvo kelių mokslinių žurnalų redkolegijų narys.

Bibliografija
-------------

* Profesinio ugdymo turinio reforma: didaktiniai bruožai, 1997 m. latvių k. 1999 m.
* Sistemo-teorinės profesinio rengimo kaitos dimensijos, 1999 m.
* Mokymo turinio projektavimas: standartai ir programos profesiniame rengime, 2000 m.
* Profesinio rengimo reforma Lietuvoje: parametrai ir rezultatai, su E. Danilevičiumi ir O. Gurskiene, 2004 m.
* Kompetencijų vertinimas neformaliajame ir savaiminiame švietime, su E. Stasiūniene ir M. Teresevičiene, 2005 m.
* Profesinio rengimo metodologija, 2005 m.
* Profesinio rengimo terminų aiškinamasis žodynas, 2005 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Rimantas Laužackas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 627 psl.
2. ↑  Nekrologas. VDU bendruomenė neteko prof. Rimanto Laužacko
| **Rimantas Plungė** |
| --- |
| Gimė | 1944 m. vasario 23 d. (79 metai)Panevėžys |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | lengvaatletis, treneris |
|  |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas (1966) |

**Rimantas Plungė** (g. 1944 m. vasario 23 d. Panevėžyje) – buvęs Lietuvos lengvaatletis (rutulio stūmimas), daugkartinis Lietuvos čempionas, treneris, olimpietis.

Biografija
----------

1966 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1966-1970 m. dirbo Kauno dirbtinio pluošto gamyklos konstruktoriumi, buvo Kauno „Žalgirio", „Dinamo" sporto draugijų instruktorius, vėliau treniravo SSRS kariškių sportininkus. 1989-1991 m. buvo Lietuvos lengvosios atletikos trenerių tarybos pirmininku, 1990-1991 m. dirbo treneriu Kauno sporto mokykloje. Nuo 1991 m. dirbo versle.

Sporto pasiekimai
-----------------

R. Plungės treneriai: K. Tvarkūnas (pirmasis), Algimantas Antanas Kukšta, E. Paulauskas , Algimantas Baltušnikas, Adolfas Varanauskas. 

Pelnė SSRS tarptautinės klasės sporto meistro (1971), LSSR nusipelniusio trenerio vardus (1990). Su SSRS rinktine buvo 1972 m. Miuncheno vasaros olimpinių žaidynių dalyvis, kur užėmė 14 vietą.

Buvo Lietuvos čempionu rutulio stūmimo rungtyje: 1964, 1967, 1968, 1970, 1973, 1974, 1976, 1977 m. Taip pat 8 kartus gerino Lietuvos rutulio stūmimo rekordus: nuo 19,07 m - 1970 m. iki 20,24 m 1972 m. 

SSRS uždarų patalpų (1968), SSRS čempionatų sidabro (1971-73) ir bronzos (1968, 1977) medalių laimėtojas. 

R. Plungė treniravo žymiais tapusius sportininkus: olimpiečius Austrą Skujytę, Vaclavą Kidyką, Saulių Kleizą, parolimpietį Mindaugą Bilių. Jo veikla įvertinta Kūno kultūros ir sporto departamento Sporto garbės komandoro ženklu (2009), LTOK Olimpine žvaigžde (2004).

Nuorodos
--------

* Rimantas Plungė Lietuvos sporto enciklopedijoje
* Rimantas Plungė (*sports-reference.com*) Archyvuota kopija 2012-12-15 iš Wayback Machine projekto.
* Rimantas Plungė (*metikas.lt*) Archyvuota kopija 2016-07-29 iš Wayback Machine projekto.
**Vilniui vaduoti sąjunga** – visuomeninė organizacija, veikusi 1925–1938 m. Propagavo Vilniaus (krašto) atgavimo idėją, rėmė Vilniaus krašto lietuvių kultūrinę veiklą. 1928–1938 m. leido žurnalą „Mūsų Vilnius".

Sąjunga kėlė tikslą išvaduoti Vilniaus kraštą, pasitelkiant tik kultūrines priemones.

Sąjungos nariai rinko lėšas remti Vilniaus krašto lietuvių draugijas ir mokyklas, leido leidinius ir atsišaukimus, o jų šūkiai „O, Vilniaus nepamiršk, lietuvi!" ir „Mes be Vilniaus nenurimsim!" tapo tautos patriotizmo išraiška.

Spalio 9-ąją Vilniui vaduoti sąjungos iniciatyva visoje Lietuvoje buvo minima Vilniaus gedulo diena. Nuo 1928 iki 1938 m. sąjunga leido žurnalą „Mūsų Vilnius".

XX a. 4 deš. pabaigoje veikė 612 organizacijos skyrių, kuriuose buvo per 25 tūkst. narių ir 600 tūkst. rėmėjų (žmonių, kurie kaip simbolinį teisės į Vilnių ženklą turėjo Vilniaus pasus ir kasmet į jį klijavusių tam tikros vertės ženklelius). Vilniui vaduoti sąjunga daug prisidėjo išsaugant Vilniaus krašto lietuvių tautinį tapatumą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rinkliavos „Vilniui vaduoti" rinkikai Archyvuota kopija 2011-10-19 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Reikšmingiausi Pirmosios Lietuvos Respublikos (1918–1940) įvykiai Archyvuota kopija 2016-12-28 iš Wayback Machine projekto.
**Emanuelis de Vitė** (ol. *Emanuel de Witte*, 1617 m. Alkmaras, Nyderlandai – 1691 (1692) m. Amsterdamas) − XVII a. Nyderlandų tapytojas, bažnyčių interjerų vaizduotojas.

Biografija
----------

Emanuelis de Vitė gimė 1617 m. Alkmare. Jis mokėsi Delfte pas Evert van Aelst
(1602−1657). 1636 m. Vitė registruotas Alkmaro Šv. Luko vardo tapytojų gildijoje. 1639 ir 1640 m. vasaromis paminėtas Roterdame. 1641 m. spalį jo duktė buvo pakrikštyta Delfte ir 1642 m. birželį Vitė įstojo į Delfto Šv. Luko tapytojų gildiją. Delfte dailininkas gyveno iki 1652 m. kada persikraustė į Amsterdamą. Karjerą Emanuelis de Vitė pradėjo figūriniais paveikslais, pavyzdžiui, „Vertumnas ir Pomona" (1644). Apie 1651 m. datuotas jo vienas pirmųjų architektūrinių paveikslų „Naujoji bažnyčia Delfte", kuris buvo tiesiogiai įtakotas kito Delfto architektūrinių vaizdų tapytojo Gerard Houckgeest (apie 1660−1661).

Savo kūryboje Emanuelis de Vitė daugiau dėmesio teikė bažnyčių erdvės pajautimo, šviesos ir šešėlių žaismo jose perteikimui nei realių architektūrinių elementų tiksliam vaizdavimui ar bažnyčios lankytojų portretams. Tuo jis skyrėsi nuo Hendrick van Vliet (1611/1612−1675) ir Gerard Houckgeest, nors perėmė pastarojo kompozicinį sumanymą, kai bažnyčios kolonos vaizduojamos iškart už pirmojo plano. Po apie 1655 m. Vitė buvo paveiktas Pieter Saenredam kūrybos. Jis yra nutapęs prekyviečių ir buities scenų, kelis peizažus ir žinomas vienas jo natiurmortas. Emanuelis de Vitė mirė 1691 ar 1692 m. Amsterdame. Jo vieninteliu žinomu mokiniu buvo Hendrick van Streek (1659−po 1719).

Darbų galerija
--------------

* „Senosios bažnyčios interjeras" (Amsterdamo miesto muziejus)
* „Amsterdamo biržos kiemas" (1653, Boijmans Van Beuningen muziejus, Roterdamas)
* „Bažnyčios interjeras" (1668, Boijmans Van Beuningen muziejus, Roterdamas)
* „Protestantų gotikinės bažnyčios interjeras" (Amsterdamo valstybinis muziejus)
* „Amsterdamo žydų sinagogos interjeras" (1680, Amsterdamo valstybinis muziejus)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Emanuel de Witte** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* *From Rembrandt to Vermeer: 17th-Century Dutch Artists.* Sud. Turner, Jane. Macmillan Reference, 2000, p. 400-402
* Encyclopaedia Britannica
* www.essentialvermeer.com
* wga.hu
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Rimantas Martinonis** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. balandžio 22 d. (68 metai)Biržuose |
| Sutuoktinis (-ė) | Zita |
| Vaikai | Jūratė, Rūta |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Biržų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* 2002 m. Liberalų demokratų partija;
* 2006 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga.

 |
|  |
| Alma mater | 1978 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Rimantas Martinonis** (g. 1955 m. balandžio 22 d. Biržuose) – Lietuvos ir Biržų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1978 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius mechanikas.

1978–1981 m. Biržų rajono „Jaunosios gvardijos" kolūkio vyr. inžinierius mechanikas, 1981–1986 m. Biržų raj. žemės ūkio valdybos vyriausiasis inžinierius darbo apsaugai, 1986–1995 m. K. Požėlos kolūkio pirmininko pavaduotojas, 1995–2003 m. UAB „Biržietiška aibė" direktorius, 2003–2007 m. Biržų rajono savivaldybės mero pavaduotojas, 2007–2011 m. Biržų rajono savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas, nuo 2011 m. Biržų rajono savivaldybės administracijos Vietinio ūkio skyriaus vyriausiasis specialistas.

2002 m. Liberalų demokratų partijos, nuo 2006 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys. 2003–2007 m. 2007 m. ir 2011 m. Biržų rajono savivaldybės tarybos narys.

Biržų Rotary klubo narys. Sutuoktinė Zita, vaikai Jūratė, Rūta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 11°18′ š. pl. 60°31′ v. ilg.﻿ / ﻿11.300°š. pl. 60.517°r. ilg.﻿ / 11.300; 60.517

Vaizdas iš Mažojo Tobago link Tobago ir Sent Žileso salelės
**Mažasis Tobagas** (angl. *Little Tobago*) – nedidelė salelė Karibų salyne, prie šiaurės rytinio Tobago salos galo (Trinidadas ir Tobagas), 2,4 km nuo Speisaido. Paviršius kalvotas, aukštis siekia 137 m.

Sala negyvenama, apaugusi sausaisiais tropiniais miškais. Ji yra svarbi retų paukščių buveinė. Čia sutinkami raudonsnapiai fajetonai (*Phaethon aethereus*), atogrąžinės audronašos (*Puffinus lherminieri*), baltapilviai padūkėliai (*Sula leucogaster*), rudieji nodžiai (*Anous stolidus*), tamsiosios žuvėdros (*Onychoprion fuscatus*), rudasparnės žuvėdros (*Onychoprion anaethetus*), baltauodegiai fajetonai (*Phaethon lepturus*). Aplinkiniuose sekliuose vandenyse driekiasi koralų rifai.

1909 m. William Ingram Mažajame Tobage įveisė didžiuosius rojaus paukščius (*Paradisaea apoda*), kuriuos siekė apsaugoti nuo medžioklės Naujojoje Gvinėjoje. Buvo atvežti 45 jaunikliai. Šie paukščiai saloje gyveno bent iki 1958 m. tačiau po 1963 m. salą nusiaubusio uragano „Flora", jų nebeliko.
*Kitos reikšmės – Emalis (reikšmės).*
Klasikinis emaliu dengtas geležinis puodas
Emaliu dengta sidabrinė taurė (apie 1425-1450 m.)
**Emalis** (pranc. *émail*) – lygi stikliška danga naudojama metaliniams, keraminiams, akmeniniams ar stikliniams paviršiams apsaugoti nuo aplinkos poveikio bei dekoruoti. Užlydoma degimo metu, kuriam paprastai reikalinga apie 650–930°C temperatūra, arba padengiama ištirpinus lakiuose tirpikliuose. Emalis atsparus aukštai temperatūrai, ugniai, drėgmei, korozijai, mažam ar vidutiniam mechaniniam poveikiui.

Emalis taip pat naudojamas tapyboje (emalinė tapyba).

Sudėtis
-------

Cheminiu požiūriu emalis yra silikatų, boratų ir fluoridų lydinys su metalais – natriu, kaliu, švinu ir aliuminiu. Spalva išgaunama naudojant įvairių metalų oksidus: geležies, chromo, kadmio, kobalto, nikelio, titano, aukso, urano, stibio.

Gamyba
------

Emalis išgaunamas kaitinant įvairių medžiagų mišinius tam tikromis proporcijomis: maišomas kvarcinis smėlis, kreida, soda ir kitos medžiagos, spalvai išgauti įmaišomas pigmentas. Taip pat naudojamas vanduo arba lipni rišamoji medžiaga – derva, molis ar kt.

Poveikis organizmams ir aplinkai
--------------------------------

Spalvotiems emaliams gaminti naudojami sunkieji metalai įvairių oksidų pavidale. Esant mechaniniam paviršiaus pažeidimui, nekokybiškam padengimui ar dengimui pažeidžiant technologinius reikalavimus, per sąlytį su šiltu vandeniu ar rūgštimis šie patenka į aplinką, maistą, organizmus. Šių junginių į aplinką bei organizmus gali patekti ir dirbant su emaliniais junginiais garų ar dulkių pavidalu: atliekant apdailos darbus, tapant, emalio bei emalinių produktų gamybos pramonėje. Dalis emaliuose naudojamų metalų gali sukelti įvairaus sunkumo alerginių reakcijų. Švinas, nikelis, chromas bei kobaltas yra toksiški organizmams metalai, galintys sukelti reprodukcinės ir nervų sistemos pažeidimų bei alerginių reakcijų, plačiai naudojami emaliuose. Emalių gamyba, kokybė ir naudojimas paprastai stebimas ir reguliuojamas įvairių institucijų, ypač numatant sąlytį su maistu.

Nuorodos
--------

1. ↑  Enameling safety issues (angl.)

  



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Emalis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Scientizmas** (lot. *scientia* „mokslo žinios", „mokslas" – šis žodis, tikėtina, ide. *\*skei-* vedinys „skirti, dalinti, kirsti") – filosofinė nuostata, kad į visus prasmingus klausimus galima atsakyti pasitelkiant mokslinius metodus. Scientizmas paremtas pozityvistine mokslinių metodų samprata, todėl dažnai tapatinamas su pozityvizmu ir radikaliomis jo atmainomis. Teiginiai, kurių negalima pagrįsti moksliniais metodais, pvz. susiję su religija ar metafizika, scientistų laikomi beprasmiais.

Scientizmas taip pat siejamas su reikalavimu taikyti mokslinius metodus kone visose viešojo gyvenimo srityse, ypač politikoje. Taip scientistai paneigia, kad esama kažko nepažinaus mokslui[reikalingas šaltinis] ir kad esama žmogaus veiklos rūšių, kuriose neįmanoma sėkmingai taikyti mokslo žinių. Vos tik atsiradus scientizmo sąvokai, ji imta vartoti neigiamame kontekste, visų pirma dėl to, kad scientizmas laikytas tam tikra redukcionizmo atmaina ir pateikia susiaurintą pasaulėvaizdį. Kita vertus, toks neigiamas požiūris į scientizmą laikomas ir bandymu gintis nuo mokslu pagrįstos kritikos.

Scientizmas dažniausiai pasireiškia kaip fizikalizmas ir biologizmas.[reikalingas šaltinis] Kitos redukcionizmo formos – psichologizmas, sociologizmas ir ekonomizmas.

Persų eruditas, metafizikas Sajedas Hoseinas Nasras pabrėžia, kad Vakaruose daugelis žmonių šiuolaikinio mokslo ideologiją priima ne kaip „paprastą eilinį mokslą", bet kaip pakaitą religijai.

Austrų filosofas Polas Fejerbendas mokslą apibūdina kaip „iš esmės anarchišką sumanymą" ir teigia, kad mokslas nėra vertas išskirtinio monopolio „užsiimti žiniomis", be to, mokslininkai niekada nebuvo atskiros, siaurai apsibrėžtos tradicijos dalimi. Jis vaizduoja šiuolaikinį mokslinį švietimą kaip švelnią indoktrinacijos formą, kuri taikosi „mokslo istoriją paversti nuobodesne, paprastesne, vienodesne, „objektyvesne" ir labiau pritaikoma griežtoms ir nekintančioms taisyklėms".

Pavyzdžiai
----------

Pasak biologo Ulricho Kučeros, gamtos mokslų atstovai remiasi „ištisu technologiškai pritaikomu ir patikimu žinių lobynu". Tuo tarpu humanitarinių arba, jo teigimu, „verbalinių" mokslų atstovai kuria tik „tretinę literatūrą". Atsakydamas kritikams, U. Kučera pažymi tai, kad „mąstymas yra biologinis procesas, o supratimas – jo produktas". Savo knygoje U. Kučera pakartoja scientistinę nuostatą: „Realiniuose moksluose vyksta įrodoma žinių pažanga, grindžiama objektyviais duomenimis, faktais ir teorijų kūrimu; o humanitarinių „mokslų" atstovai užsiima tik subjektyviomis spekuliacijomis, neretai stokojančiomis faktinio pagrindo."

Šaltiniai
---------

1. ↑  Chittick, William (2007). The Essential Seyyed Hossein Nasr. Bloomington: World Wisdom
2. ↑  Feyerabend, P; Feyerabend, PK (1993), Against Method (3rd ed.), Verso,
**Viktoras Lujanas** (g. 1928 m. balandžio 4 d. Biržuose) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1951 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1966 m. apgynė disertaciją „Radioaktyvių izotopų taikymo oro masių dinamikos tyrimuose klausimu", fizikos mokslų kandidatas. 1995 m. apgynė disertaciją „Kosmogeniniai radionuklidai ir jų panaudojimas atmosferos procesams tirti", habilituotas fizinių mokslų daktaras.

1951–1958 m. dėstė Šiaulių pedagoginiame institute, 1958–1963 m. dirbo Geologijos ir geografijos institute, 1963–1977 m. – Lietuvos mokslų akademijos Geografijos skyriuje, 1977–2004 m. – Fizikos institute, 1989–2000 m. Aplinkos radioaktyvumo laboratorijos, vėliau skyriaus vedėjas. 1992–2005 m. Vytauto Didžiojo universiteto, 2000–2005 m. dar ir Kauno technologijos universiteto dėstytojas; nuo 1996 m. profesorius.

1977–1999 m. vienas žurnalo „Environmental and Chemical Physics" rengėjų. (

Mokslinė veikla
---------------

Tyrimų sritis – atmosferos fizika (kosmogeninių radionuklidų taikymas atmosferos vyksmams tirti, kvazidvimačiai atmosferos svyravimai ir ozono sluoksnio kitimas, aplinkos radioaktyvumo tyrimai). 1987 m. su kitais išrado būdą stratosferos ozono kiekiui pažemio ore nustatyti.

Bibliografija
-------------

* Atmosferos radioaktyvumas ir meteorologija, su kitais, 1975 m. rusų kalba
* Kosmogeniniai radionuklidai atmosferoje, 1978 m. rusų kalba

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Viktoras Lujanas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 671 psl.
| **Tamias minimus** |
| --- |
| Mažasis burundukas(*Tamias minimus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Graužikai  *( Rodentia)* |
| Šeima: | Voveriniai  *( Sciuridae)* |
| Pošeimis: | Tikrosios voverės  *( Sciurinae)* |
| Gentis: | Burundukai  *( Tamias)* |
| Rūšis: | Mažasis burundukas  *( Tamias minimus)* |

 |
| Binomas |
| ***Tamias minimus***Bachman, 1839 |

**Mažasis burundukas** (*Tamias minimus*) – voverinių (*Sciuridae*) šeimos graužikas.

Mažieji burundukai paplitę Šiaurės Amerikoje, sutinkami didelėje Uolėtųjų kalnų regiono dalyje, taip pat vakarinėje JAV Didžiųjų lygumų dalyje. Taip pat sutinkami Viskonsino, Minesotos ir Mičigano valstijų dalyse, vidurio ir vakarų Kanadoje.

Gyvena arktiniuose ir vidutinių platumų miškuose. Mėgsta atviresnes vietas – miškų pakraščius ir proskynas.

Tai nedidelis graužikas, kūno ilgis siekia nuo 185 iki 222 mm, o svoris – nuo 42 iki 53 g (mažiausias iš burundukų). Uodega pūkuota ir ilga (81–95 mm). Kai kurių šios rūšies populiacijų patelės didesnės už patinėlius.

Lytiškai subręsta 10 mėnesių amžiaus. Daugiausia poruojasi balandžio mėnesį. Nėštumas trunka apie 30 dienų, vadą sudaro 2–6 jaunikliai.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  Kurt Schlimme. *Tamias minimus*. The Animal Diversity Web. Nuoroda tikrinta 2021-10-28.
**Gajus Saturninas Gimbutis** (1932 m. liepos 12 d. Svėdasai – 1995 m. spalio 18 d. Kaunas) – Lietuvos inžinierius mechanikas, šiluminės technikos specialistas, šilumos energetikos tyrimų Lietuvoje pradininkas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1951 m. baigė Anykščių raj. Svėdasų vidurinę mokyklą. 1956 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1963 m. G. Kržyžanovskio energetikos mokslinių tyrimų institute Maskvoje apsigynė disertaciją „Verdančių vandens - vandens atominių reaktorių cikloninių garo separatorių tyrimas", technikos mokslų kandidatas. 1985 m. ten pat apsigynė disertaciją „Šilumos mainų įrenginių elementų, laistomų gravitacine skysčio plėvele, šilumos atidavimas, esant įvairioms impulso ir pernešimo sąlygoms plėvelėje", technikos mokslų daktaras. 1993 m. nostrifikuotas habilituotas technologijos mokslų, energetikos ir termoinžinerijos daktaras.

1956–1958 m. dirbo Kauno pramonės įmonėse, 1958–1966 m. Energetikos ir elektrotechnikos instituto darbuotojas. Nuo 1963 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1966–1970 m. Mechanikos fakulteto prodekanas, 1985–1995 m. Šiluminės energetikos katedros vedėjas. Nuo 1968 m. docentas, nuo 1987 m. profesorius.

Svarbiausi darbai iš hidrodinamikos ir šilumos mainų. 4 išradimų autorius.

Bibliografija
-------------

* Bendroji šiluminė technika, vadovėlis, su kitais, 1974 m.
* Šilumos mainai esant gravitaciniam skysčio plėvelės tekėjimui, 1988 m.
* Šiluminės technikos laboratoriniai darbai, su Arvydu Adomavičiumi, mokymo priemonė, 1989 m.
* Šiluminė technika, vadovėlis, su kitais, 1993 m.
* Šilumos transformacijos pagrindai, su kitais, 1993 m.
* Hidromechaninis šilumokaičių skaičiavimas, 1994 m.
* Termohidromechanika, su kitais, 1995 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gajus Saturninas Gimbutis. Anykštėnų biografijų žinynas
2. ↑  Stasys Šinkūnas. *Gajus Saturninas Gimbutis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 659 psl.
*Šis straipsnis apie upę šiaurės vakarų JAV. Apie trumpesnę upę Arkanzase skaitykite straipsnyje Mažasis Misūris (Arkanzasas).*

| Mažasis Misūris |
| --- |
| Mažasis Misūris T. Ruzvelto nac. parke Mažasis Misūris T. Ruzvelto nac. parke |
| **Ilgis** | 900 km |
| **Baseino plotas** | 21 500 km² |
| **Vidutinis debitas** | 15,1 m³/s |
| **Ištakos** | Misūrio uolos |
| **Žiotys** | Misūris |
| **Šalys** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava JAV |
|  |
|  **Vikiteka** | Mažasis Misūris |

**Mažasis Misūris** (angl. *Little Missouri River*) – upė Jungtinių Amerikos Valstijų šiaurės vakaruose; dešinysis Misūrio intakas. Prasideda šiaurės rytų Vajominge, vakariniuose Misūrio uolų (*Missouri Buttes*) šlaituose, netoli Velnio bokšto. Teka į šiaurės rytus per Montanos, Pietų Dakotos pakraščius. Ten pasuka šiaurėn, teka pro Šiaurės Dakotą. Žemupyje pasuka į vakarus. Įteka į Misūrį (Sakakavijos tvenkinį) Dano apygardoje, 40 km į šiaurės rytus nuo Kildiro.

Didžiausi intakai: Tompson Krikas, Vilou Krikas, Biver Krikas (kairieji).

Mažojo Misūrio baseino žemėlapis
Mažasis Misūris teka vaizdingais bedlandų kraštovaizdžiais. Prie upės įsteigtas Teodoro Ruzvelto nacionalinis parkas, Mažojo Misūrio nacionalinė prerija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  "USGS 06337000 Little Missouri River near Watford City, ND". USGS.
2. 1 2  Little Missouri River / river, northwestern United States, *Encyclopaedia Britannica*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Raba |
| --- |
| Raba Sentgotarde (Vengrija) Raba Sentgotarde (Vengrija) |
| **Ilgis** | 250 km |
| **Baseino plotas** | 1020 km² |
| **Vidutinis debitas** | 18 m³/s |
| **Ištakos** | Alpės |
| **Žiotys** | Dunojus |
| **Šalys** | Austrijos vėliava Austrija, Vengrijos vėliava Vengrija |
|  |
|  **Vikiteka** | Raba |

**Raba** (vok. *Raab*, veng. *Rába*) – upė Austrijoje ir vakarų Vengrijoje; Dunojaus dešinysis intakas. Prasideda Štirijoje, Alpėse, 20 km į šiaurę nuo Graco. Teka į rytus per Burgenlando žemę. Vengrijoje pasuka į šiaurės rytus, sudaro Vašo ir Dėro-Mošono-Šoprono medžių ribą. Įteka į Dunojaus protaką Dėro mieste.

Didžiausi intakai: Lafnicas, Pinka, Rabca (kairieji), Marcalis (dešinysis). Prie Rabos esantys miestai: Glaisdorfas, Feldbachas (Austrija), Sentgotardas, Kermendas (Vengrija).

Rabos slėnyje Vengrijos-Austrijos pasienyje gyvena nemaža slovėnų bendruomenė.
| Bad Muskauvok. *Bad Muskau* |
| --- |
|        |
| *Naujoji Bad Muskau pilis* |
|  |
| 

Bad MuskauBad Muskau

51°32′59″ š. pl. 14°43′12″ r. ilg.﻿ / ﻿51.54972°š. pl. 14.72000°r. ilg.﻿ / 51.54972; 14.72000﻿ (Bad Muskau)Koordinatės: 51°32′59″ š. pl. 14°43′12″ r. ilg.﻿ / ﻿51.54972°š. pl. 14.72000°r. ilg.﻿ / 51.54972; 14.72000﻿ (Bad Muskau) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Saksonija Saksonija |
| **Apskritis** | Giorlico apskritis |
|  |
| **Vadovas** | Thomas Krahl (CDU) |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 3 686  |
| **Plotas** | 15,35 km² |
| **Tankumas** (2019) | 240 žm./km² |
| **Altitudė** | 110 m |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Bad Muskau |

**Bad Muskau** (vok. *Bad Muskau*, a. sorb. *Mužakow*, lenk. *Mużaków*) – miestas Vokietijoje, Saksonijos žemėje. Priklauso Drezdeno administracinei apylinkei. Įeina į Giorlico apskritį, pavaldus Bad Muskau valdybai. Plotas – 15,35 km². Oficialusis kodas – *14 2 84 010*.

Miestas suskirstytas į 3 miesto rajonus.

Gyventojai
----------

Bad Muskau gyvena 3686 žmonės (2019 m. gruodžio 31 d. duomenys).

Miestas įeina į Sorbų gyvenamąją sritį. Be vokiečių kalbos, oficiali yra ir sorbų kalba.

Įžymybės
--------

Miestas pasaulyje išgarsėjo dėl kunigaikščio H. fon Piuklerio-Muskau, aplink savo dvarą sukūrusio puikų kraštovaizdžio parką. Šis parkas tapo unikaliu kraštovaizdžio ir architektūros meno šedevru. Muskau parkas įtrauktas į UNESCO pasaulinio paveldo sąrašą.

Išnašos
-------

1. ↑  Gesetz über die Rechte der Sorben im Freistaat Sachsen (Sächsisches Sorbengesetz — SächsSorbG) 1999-03-31
*Kitos reikšmės – Valis (reikšmės).*

| Valis |
| --- |
| Valis tarp Gautengo ir Fristeito Valis tarp Gautengo ir Fristeito |
| **Ilgis** | 1250 km |
| **Vidutinis debitas** | 114 m³/s |
| **Ištakos** | Pietų Afrika |
| **Žiotys** | Oranžinė |
| **Šalys** | PAR, Svazilandas |
|  |
|  **Vikiteka** | Valis |

**Valis** (*Vaal*) – upė Pietų Afrikos Respublikoje; didžiausias Oranžinės intakas (dešinysis). Prasideda Drakeno kalnuose, Mpumalangos provincijoje. Teka giliu slėniu į vakarus ir pietvakarius Veldo plynaukšte. Sudaro PAR – Svazilando sieną. Įteka į Oranžinę į pietvakarius nuo Kimberlio.

Didžiausi intakai: Vilga, Fetas, Ritas (kair.), Hartsas (deš.).

Patvinsta lapkričio – vasario mėnesiais. Vanduo naudojamas drėkinimui. Patvenktas Valio tvenkiniu. Svarbiausias miestas prie Valio upės – Verenigingas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
**Europolas**| 
Europolo būstinė Hagoje |
| **Įkurta** | 1998 m. (patvirtinta)1999 m. liepą (pradėjo veiklą) |
| **Būstinė** | Haga, Nyderlandai |
| **Direktorius** | Rob Wainwright (JK) |
| **Oficiali svetainė** | www.europol.europa.eu |
|

**Europolas** (angl. *European Police Office, Europol*) – Europos Sąjungos kriminalinės žvalgybos agentūra. Viršnacionalinė institucija, įkurta tarpvyriausybiniu lygmeniu, jo pirmtakas – Europos narkotikų padalinys (ENP). Jo tikslas – gerinti kompetentingų institucijų veiklą, veiksmingumą, bendradarbiavimą užkertant kelią pavojingoms tarptautinių nusikaltimų formoms bei kovojant su jomis. Iš pradžių šis tikslas apėmė nelegalią prekybą narkotikais, branduolinėmis ir radioaktyviosiomis medžiagomis, nelegalų gabenimą, prekybą žmonėmis bei su automobiliais susijusius nusikaltimus. Europole numatyta palengvinti keitimąsi informacija tarp valstybių. Europole dirba apie 700 tarnautojų.

Istorija
--------

Europolo įsteigimui pritarta 1992 m. ES valstybėms pasirašius Mastrichto sutartį. 1995 m. liepos 26 d. valstybės narės pasirašė Europolo konvenciją.

2010 m. Europolas buvo performuotas suteikiant jam pilnas ES agentūros teises. Tai Europolui suteikė daugiau įgaliojimų informacijos apie nusikaltimus kaupime. Taip pat nuo šiol Europos Parlamentas gali labiau kontroliuoti agentūros veiklą ir biudžetą.

Uždaviniai
----------

Europolas – teisėsaugos agentūra, atsakinga už kriminalinės žvalgybos duomenų mainus ir analizę. Jo užduotis – didinti ES teisėsaugos institucijų veiklos veiksmingumą ir gerinti jų bendradarbiavimą užkertant kelią sunkiam tarptautiniam nusikalstamumui ir terorizmui bei su jais kovojant ir tokiu būdu siekti saugesnės Europos visiems ES piliečiams.

Lietuva ir Europolas
--------------------

2003 m. spalio 30 d. Lietuva pasirašė bendradarbiavimo sutartį su Europos policijos biuru Europolu.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Interpolas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Orjeno kalnai
**Orjenas** (serb. *Орјен*) – kalnų masyvas vakarų Juodkalnijoje bei pietų Bosnijoje ir Hercegovinoje, priklauso Dinarų kalnų sistemai. Masyvas driekiasi 25 km ir užsibaigia stačiais klifais Kotoro įlankos pakrantėje ties Risanu. Aukštis iki 1894 m (Zubački Kabao kalnas). Kalnuose gausu ledyninių darinių – trogų, karų, aštriabriaunių viršukalnių. Masyvą supa karstinės plynaukštės (polės). Orjene iškrinta daugiausia kritulių visoje Europoje (>5000 mm per metus), tačiau vanduo nuteka kartsinėmis ertmėmis gilyn, todėl ežerų ar kitų gėlo vandens baseinų stinga. Kalnai sudaryti iš grynos kreidos periodo klinties, todėl čia aktyviai vyksta karstiniai reiškiniai, gausu smegduobių, olų, plyšių.

Orjeno šlaituose auga ąžuolai, klevai, aukščiau – kėniai, baltažievės pušys. Aukštikalnėse vyrauja tundra, o jūros pakrantės šlaituose – makvijos ir garigos krūmynai. Pagrindiniai miškų masyvai auga Bijela Goros plokščiakalnyje.

Orjenas dėl sudėtingų gamtinių sąlygų apgyvendintas labai retai. Tėra keletas ganykline gyvulininkyste besiverčiančių žmonių kaimelių.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Orjenas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Emily O’Reilly, Europos Ombudsmenė
**Europos ombudsmenas** – nepriklausomas ir nešališkas pareigūnas (Ombudsmenas), tiriantis skundus dėl netinkamo administravimo Europos Sąjungos institucijose ir įstaigose. Europos ombudsmeno instituciją ES 1995 m. įteisino ir įtvirtino Mastrichto sutartis.

Funkcijos
---------

Europos ombudsmenas tiria skundus dėl netinkamo administravimo Europos Sąjungos (*ES*) institucijose ir įstaigose. Tokios institucijos yra Europos Komisija, Europos Sąjungos Taryba, Europos Parlamentas, o įstaigos, kurių veiklą gali tirti Europos ombudsmenas, yra Europos vaistų agentūra, Europos gyvenimo ir darbo sąlygų gerinimo fondas. Jo kompetencijai nepriklauso tik Europos Teisingumo Teismas, Europos Pirmosios instancijos teismas bei Europos Tarnautojų teismas, kai šie vykdo teismines funkcijas. Ombudsmenas paprastai pradeda tyrimą gavęs skundą, tačiau jis jį gali pradėti ir savo paties iniciatyva.

Ombudsmenas tiria netinkamo administravimo atvejus. Netinkamas administravimas atsiranda, jei institucija veikia nesilaikydama įstatymų, netaiko gero administravimo principų arba pažeidžia žmogaus teises.

Ombudsmenas negali tirti:

* skundų prieš nacionalines, regionines ar vietos valdžios institucijas valstybėse narėse, net jei skundai yra susiję su ES klausimais. Tai Vyriausybės departamentai, valstybės agentūros ir savivaldybių tarybos.
* nacionalinių teismų ar ombudsmenų veiklos. Europos ombudsmenas nėra apeliacinė instancija šių institucijų sprendimams.
* skundų prieš verslo įmones ar privačius asmenis.

Ombudsmenui gali pakakti pranešti atitinkamai institucijai apie skundą tam, kad ji išspręstų problemą. Jei tyrimo metu nepavyksta išspręsti ginčo, ombudsmenas siekia, jei įmanoma, pasiūlyti draugišką sprendimą, kuris ištaisytų netinkamo administravimo atvejį ir patenkintų skundo pareiškėją. Nepavykus priimti draugiško sprendimo, ombudsmenas gali pateikti rekomendaciją ginčui išspręsti. Institucijai atmetus ombudsmeno rekomendaciją, jis gali pateikti specialų pranešimą Europos Parlamentui.

Skundą ombudsmenui gali pateikti ES valstybės narės pilietis, verslo įmonės, asociacijos bei kiti juridiniai asmenys, Sąjungoje turintys registruotą būstinę. Skundą galima siųsti paštu, perduoti faksu ar elektroniniu paštu. Skundo vadovą ir formą galima gauti ombudsmeno biure ar rasti jo interneto svetainėje.

Vadovai
-------

* 1995–2003 m.: suomis Jakobas Sjodermanas (*Jacob Söderman*);
* 2003–2013 m.: graikas Nikiforas Diamonduras (*Nikiforos Diamandouros*);
* nuo 2013 m.: airė Emily O’Reilly

Nuorodos
--------

1. ↑  The EU’s 'invisible man' who has power over all our lives (Mackie Christopher, 18 March 2010, The Scotsman)

Nuorodos
--------

* Europos Ombudsmenas (ES tinklavietė)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| *Bad Girls* |
| --- |
| Bad Girls viršelis |
| Donna Summer studijinis albumas |
| Išleistas | 1979 m. balandžio 25 d. |
| Įrašytas | 1978 m. gruodį – 1979 m. kovą |
| Žanras | Disco • Hi-NRG |
| Trukmė | 71:27 |
| Įrašų kompanija | Casablanca |
| Prodiuseris | Giorgio Moroder 
Pete Bellotte |
| Donna Summer chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „Live and More"  (1978) |  **„Bad Girls"  (1979)** | „On the Radio: Greatest Hits Volumes I & II"  (1979) |

 |

**„Bad Girls"** – septintasis amerikiečių atlikėjos Donna Summer albumas, išleistas 1979 m. balandžio 25 d. „Casablanca Records" kompanijos kaip dvigubas albumas. Per visą Donnos karjerą, tai jos geriausiai parduodamas albumas. Išviso 1979 m. „Billboard Hot 200" sąrašo viršūnėje albumas išbuvo šešias savaites. Sėkmingiausi nr. 1 hitai: „Hot Stuff" ir „Bad Girls", o nr. 2 – „Dim All the Lights". 

Albumas sulaukė teigiamų įvertinimų nuo kritikų, 1993 m. gruodžio 1 d. JAV albumas tapo dukart platininiu už 2 mln. albumo kopijų pardavimus. Kanados „RPM 100" sąraše tris savaites išbuvo pirmoje vietoje. Daina „Bad Girls" buvo nominuota Grammy geriausiam moters pop muzikos vokalo pasirodymo apdovanojimui, o „Dim All the Light" – geriausiam disko muzikos įrašui, kaip ir pats albumas, nominuotas metų albumo apdovanojimui.

Dainų sąrašas
-------------

Visas dainas prodiusavo Giorgio Moroder ir Pete Bellotte, išskyrus „My Baby Understands", kurią prodiusavo Donna Summer ir Juergen Koppers.

### Pirmoji pusė

1. „Hot Stuff" – 5:14
2. „Bad Girls" – 4:55
3. „Love Will Always Find You" – 3:59
4. „Walk Away" – 4:27

### Antroji pusė

1. „Dim All the Lights" – 4:40
2. „Journey to the Center of Your Heart" – 4:36
3. „One Night in a Lifetime" – 4:12
4. „Can't Get to Sleep At Night" – 4:45

### Trečioji pusė

1. „On My Honor" – 3:34
2. „There Will Always Be a You" – 5:07
3. „All Through the Night" – 6:01
4. „My Baby Understands" – 4:03

### Ketvirtoji pusė

1. „Our Love" – 4:51
2. „Lucky" – 4:37
3. „Sunset People" – 6:27
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Bagirmis** (pranc. *Baguirmi*) – istorinė valstybė Sahelio civilizacijoje, buvusi dabartinio Čado pietinėje dalyje. Valstybė egzistavo nuo XVI–XIX a.

Geografija
----------

Bagirmi priskirtina istoriniam Kanem-Bornu regionui, užėmė jo pietrytinę dalį. Savo egzistavimo laiku jis buvo įsiterpęs tarp Bornu vakaruose ir Vadajaus šiaurės rytuose. Į šiaurę nuo jo plytėjo retai gyvenamos dykumos, o į pietus – savana.

Svarbiausia Bagirmio upė buvo Šari.

Istorija
--------

|  |
| --- |
| **Sahelio civilizacija** |
| Valstybės IX-XIII a. |
| Vagadu, Tekrūras, Kanemas

---

 |
| Valstybės XIII-XVIII a. |
| Džolofas, Malis, Songajus, Bamara, Mosių valstybės, Hausų valstybės, Bornu, Bagirmi, Vadajus, Darfūras

---

 |
| Fulbių džihadas (XVIII-XIX a.) |
| Futa Džalonas, Futa Toro, Sokoto kalifatas, Masina, Tukuleras, Vasulu, Adamava

---

 |
| Kolonijos Sahelyje (XIX-XX a.) |
| Britų Nigerija, Prancūzijos Vakarų Afrika, Prancūzijos Pusiaujo Afrika, Sudanas

---

 |
| Nepriklausomybė (XX-XXI a.) |
| Senegalas, Mauritanija, Gvinėja, Malis, Dramblio Kaulo Krantas, Burkina Faso, Nigeris, Nigerija, Čadas, CAR, Sudanas |
| **Sahelio regionai** |
| Senegambija, Vakarų Sahelis, Mosiai, Hausalandas, Kanem-Bornu, Adamava, Darfūras |

Bagirmio valstybė per visą savo istoriją buvo įtakojama kultūriškai senesnės ir stipresnės Kanem ir Bornu valstybių vakaruose. XIII a. ši teritorija priklausė Kanemui, ir tik XIV a. Kanemui nusilpus, jo kultūrinės įtakos rytinėje provincijoje ėmė konsoliduotis nepriklausoma valstybė.

Pirmasis žinomas Bagirmio valdovas *Birni Besse* pradėjo valdyti 1522. Jis davė pradžią Kenga dinastijai, kurios visi valdovai tituluoti mbangi. XVI a. sostinė įtvirtinta Masenijoje, čia pastatyti rūmai, o valdant *Abdullah IV* (1568–1608) buvo introdukuotas Islamas. Svarbiausia valstybės etninė grupė buvo bagirmiai, nuo kurių ir kilo valstybės pavadinimas.

1571–1603 m. gretimoje Bornu valdant valdovui Idris Alooma, Bagirmis buvo prijungtas prie jo imperijos, tačiau vėliau išsilaisvino ir buvo nepriklausomas iki XVIII a. vidurio, kol vėl buvo priverstas mokėti duoklę Bornu.

Bagirmio karys
Nuo XVIII a. II pusės Bagirmi tapo stipria valstybe, sugebėjusia apjungti aplinkines tautas į vieningą darinį. Tačiau
XIX a. II pusėje jo ekonominė ir politinė galia sumenko dėl vidaus nesutarimų tarp skirtingų etninių grupių. Bagirmi užgožė Vadajus šiaurės rytuose, tuo metu išgyvenęs didžiulį klestėjimą ir kontroliavęs transsacharinės prekybos kelią. 1871 m. Bagirmis buvo priverstas Vadajui mokėti duoklę, kas jį paskatino užmegzti draugiškus santykius su Prancūzija.

XIX a. pabaigoje Sudano karvedys Rabih az-Zubayr nusiaubė visą rytinį Sahelį, 1893 m. sudegindamas Bagirmio sostinę Maseniją. Tai paskatino tuo metu valdžiusį 25-ąjį mbangi paprašyti Prancūzijos pagalbos ir protektorato statuso. Tai pabaigė nepriklausomo Bagirmio egzistavimą: jis buvo įjungtas į Prancūzijos Kongo koloniją.

Bagirmio sultonatas iki šiol nominaliai egzistuoja, turi sostinę Maseniją, ir renkami jo mbangiai.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Grichalva |
| --- |
| Grichalva Sumidero kanjone Grichalva Sumidero kanjone |
| **Ilgis** | ~600 km |
| **Baseino plotas** | 134 400 km² |
| **Ištakos** | Čiapaso Siera Madrė |
| **Žiotys** | Kampečės įlanka |
| **Šalys** | Gvatemala, Meksika |
|  |
|  **Vikiteka** | Grichalva |

**Grichalva** (isp. *Río Grijalva*) – upė Gvatemaloje bei pietryčių Meksikoje (Čiapaso ir Tabasko valstijose). Prasideda Kačamataneso kalnagūbryje, Čiapaso Siera Madrėje. Teka į šiaurės vakarus, netoli Tustla Gutjereso suformuoja gilų Sumidero kanjoną. Vėliau pasuka į šiaurės rytus ir teka pelkėta Tabasko lyguma. Įteka į Kampečės įlanką, priima atšaką iš Usumasintos upės.

Ant Grichalvos įrengtos La Angosturos ir Nesaualkojotlio hidroelektrinės su tvenkiniais. Prie upės įsikūrę Uimangiljo ir Viljaermosos miestai.

Upė pavadinta 1518 m. jos žiotis pasiekusio konkistadoro Chuano de Grichalvos vardu.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Bagijas*Baguio* |
| --- |
| *Bagijo katedra* |
|  |
| 

BagijasBagijas

16°25′0″ š. pl. 120°36′0″ r. ilg.﻿ / ﻿16.41667°š. pl. 120.60000°r. ilg.﻿ / 16.41667; 120.60000﻿ (Bagijas)Koordinatės: 16°25′0″ š. pl. 120°36′0″ r. ilg.﻿ / ﻿16.41667°š. pl. 120.60000°r. ilg.﻿ / 16.41667; 120.60000﻿ (Bagijas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Filipinų vėliava Filipinai |
| **Regionas** | Kordiljeros administracinis regionas |
| **Provincija** | Bengė provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 450 526  |
|  |
|  **Vikiteka** | Bagijas |

**Bagijas** (tag. *Lungsod ng Baguio*) – miestas Filipinuose, Lusono salos vakaruose; Kordiljeros autonominio regiono administracinis centras. 252,3 tūkst. gyventojų (2000 m.). Bagijas įsikūręs Centrinės Kordiljeros pietuose, ~1500 m aukštyje. Plentas į Manilą, yra oro uostas. Vystoma maisto pramonė, apylinkėse kasamas auksas, vario rūda. Įsteigti 3 universitetai bei karo akademija, etnografinis muziejus, botanikos sodas. Miesto centre D. H. Burnhamo parkas. Bagijas svarbus Filipinų kalnų klimato kurortas bei turistinis centras.

Istorija
--------

Bagijas pastatytas 1905 m.pagal JAV architekto Daniel Burnham bendrąjį planą. 1941-44 m. okupuotas Japonijos. 1905-76 m. Bagijas buvo Filipinų vyriausybės vasaros rezidencija.
| Badario kultūra |
| --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ← | **4400 m. pr. m. e. – 4000 m. pr. m. e.** | → |

 |  |
| *Dramblio kaulo dirbiniai* |
|  |
| **Dab. valstybės** | Egiptas |
| **Ist. regionas** | Aukštutinis Egiptas |
| **Gyvenvietės** | Badaris |
|  |
| **Amžius** | Neolitas |
| **Lingvistinė grupė** | proto-egiptiečiai |
|  |

**Badario kultūra** – vėlyvojo neolito archeologinė kultūra Egipte. Pavadinta pagal 1920 m. anglų archeologų kasinėtus kapinynus ir gyvenvietes Šiaurės Egipto al Badari vietovėje.

Kultūra
-------

Badario kultūros moters figūrėlė. Britų muziejus
Badario kultūra plito 5 tūkstantmetyje pr. m. e. Nilo slėnyje. Gyvenvietės buvo kuriamos ant plokščiakalnių, būstai išpinti vytelėmis ir apglaistyti moliu arba aptempti dembliais. Žmonės vertėsi medžiokle, iš dalies gyvulininkyste ir žemdirbyste. Naudojo įrankius, pagamintus iš akmens, medžio ir kaulo. Rasta galvijų ir avių kaulų, grūdų (miežiai, kviečiai), pjautuvo titnaginių plokštelių, raudonų ir juodų molinių indų, dramblio kaulo papuošalų, akmeninių pakabukų-amuletų. Badario kultūrą pakeitė Amros kultūra.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Badario kultūra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 425 psl.

Literatūra
----------

* Watterson, Barbara. The Egyptians. Wiley-Blackwell. 1998. pp. 31. ISBN 0-6312-1195-0.
* S. O. Y. Keita. Early Nile Valley Farmers from El-Badari. / Journal of Black Studies, Vol. 36 No. 2,2005. pp. 191-208
Koordinatės: 55°14′55″š. pl. 23°07′53″r. ilg.﻿ / ﻿55.248646°š. pl. 23.13151°r. ilg.﻿ / 55.248646; 23.13151

|  Griaužų koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Raseinių |
| **Savivaldybė** | Jurbarko rajonas |
| **Gyvenvietė** | Griaužai |
| **Adresas** | Liepų g. 7 |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1997 m. |

**Griaužų (Graužų) koplyčia** – veikianti katalikų koplyčia Griaužų kaime (Šimkaičių sen.), Jurbarko rajone, 9 km į pietvakarius nuo Girkalnio. Priklauso Girkalnio Šv. Jurgio parapijai. Į pamaldas vietos ir gretimų kaimų tikintieji susirenka kas antrą sekmadienį. Taip pat naudojama kaip šarvojimo salė.

Griaužų koplyčia, 2016 m.
Koplyčia stovi pagrindinėje kaimo gatvėje, netoli kelio  **3510** Kalnujai–Baltraitiškė–Birbiliškė . Įrengta baltų plytų mūriniame pastate su varpinės bokštu, ant pastato priešingo fasado (nuo gatvės pusės) įtaisytas didelis kryžius. Maldos namus juosia aptvertas šventorius.

Istorija
--------

Koplyčia įrengta buvusiame kultūros namų pastate, kuris sovietmečiu priklausė Volungiškės tarybiniam ūkiui, o vėliau, po privatizacijos, stovėjo tuščias, nenaudojamas. Žemietis klebonas Jonas Babonas ((1936–2012) jį nupirko bei su Girkalnio klebono Juozo Kaknevičiaus pritarimu nutarė įkurti koplyčią. 1997 m. rugpjūčio mėn. per atlaidus koplyčią pašventino vyskupas Vladislovas Michelevičius. 2003 m. buvo išmūrytas varpinės bokštas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Girkalnio Šv. Jurgio parapija

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Griaužų koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Griaužų koplyčia (*facebook.com*)
**Cushman & Wakefield** – privati nekilnojamo turto paslaugų įmonė įsikūrusi Niujorke 1917 metais. „Cushman & Wakefield" turi 230 biurus 60 šalyse, joje dirba daugiau nei 13,000 darbuotojų. „Exor" bendrovė įsigijo % 71,5 šios įmonės akcijų 2007 m. ir tokiu būdu tapo stambiausiu akcininku joje pakeisdama „Rockefeller Group" pagrindinį dalininką.

Veikla
------

„Cushman & Wakefield" įmonė aptarnauja platų klientų ratą. Savo paslaugas ji teikia tiek smulkioms įmonėms tiek Fortune 500 klestinčioms bendrovėms. Savo veikla ji skaido į keturias pagrindines veiklos sritis:

* NT sandorių tarpinikavimo paslaugos, įskaitant biurų nuomos ir pramoninio bei komercinio nekilnojamojo turto pirkimo-pardavimo sandorius;
* kapitalo rinkos paslaugos, įskaitant nuosavybės pardavimus, investicijų valdymą, NT būklės vertinimą ir būsto paskolų finansavimą;
* klientų sprendimų paslaugos, įskaitant vientisų NT srategijų pateikimą stambioms bendrovėms ir nuosavybės savininkams;
* konsultavimo paslaugos, įskaitant verslui ir nekilnojamojam turtui teikiamas konsultacijas.

Nuorodos
--------

* Cushman & Wakefield Svetainė