recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  Lietuvos Respublikosįstaiga ar institucija |
| --- |
|  |
| **Pavadinimas** | Kalvystės muziejus |
| **Įkurta** | 1979 |
| **Vadovas** | Jonas Genys |
| **Adresas** | Šaltkalvių g. 2,2a, LT-91246 Klaipėda |

**Kalvystės muziejus** – Mažosios Lietuvos istorijos muziejus padalinys, įsikūręs Klaipėdoje, Šaltkalvių g. 2,2a. Įkurtas 1979 m. o atidarytas 1992 m. rugpjūčio 5 d. Klaipėdoje, buvusioje G. Kackės ir F. Grimo kalvėje. Jame eksponuojami Klaipėdos krašto kalvių darbo įrankiai, jų pagaminti daiktai, bei Mažosios Lietuvos ir senųjų Klaipėdos kapinių kryžiai, tvorelės, vartai ir tik uostamiesčiui būdingos senosios vėtrungės.

Muziejuje veikia kalvė, kurioje galima įsigyti originalių kalvystės dirbinių.

Kūrimosi istorija
-----------------

Klaipėdos krašte kalviai žinomi nuo XVI a. Jie miesto statyboms tiekė kaltines vinis, durų, langų ir krosnių apkaustus, vėjarodžius, gatvės žibintus, turėklus, dureles. XIX a. viduryje krašte paplito vietos meistrų lieti ir kaltiniai kryžiai, kapinių tvorelės. XIX a. pabaigoje Šaltkalvių gatvėje įsikūrė Gustavas Kackė (*Gustav Katzke*) su savo mokiniais. Kalvė gamino žemės ūkio padargus, senamiesčio namų puošybos detales, meniškus kryžius ir tvoreles. G. Kackė buvo vienintelis Klaipėdos krašto kalvis, gavęs tarptautinį sidabro medalį už meninę kalvystę. Jo kalvė veikė iki 1944 m. o pats šeimininkas pasitraukė į Vokietiją.

Po Antrojo pasaulinio karo Klaipėdoje buvo pasilikę vos keliolika vietinių gyventojų. Neprižiūrimi nyko istorijos ir kultūros paminklai, kapinės: metaliniai kryžiai, tvorelės ir kitos dalys buvo vežami į metalo laužą. Klaipėdiečiui kalviui, metalo restauratoriui Dionizui Varkaliui pavyko išgelbėti ir išsaugoti dalį kapinių paminklų – 8 sunkvežimius kryžių, tvorelių, vartelių. Jo rūpesčiu restauruota apgriuvusi žinomo Klaipėdos kalvio Gustavo Kackės (Gustav Katzke) kalvė su išlikusiais senaisiais darbo įrankiais bei įranga. Jo idėją restauruoti šį ir gretimą pastatą, įrengti nuolatinę kalvystės darbų ekspoziciją palaikė tuometinė Klaipėdos miesto valdžia. Pastatai buvo perduoti Kultūros skyriaus žinion, skirtos reikalingos lėšos. Senojoje kalvėje buvo atgaivintas kalvystės amatas, o kieme įrengta laikina kapinių kryžių ir tvorelių ekspozicija. 1991 m. senoji kalvė tapo Mažosios Lietuvos istorijos muziejaus padaliniu. 1992 m. baigus pagrindinio pastato restauravimą, atidarytas Kalvystės muziejus – Mažosios Lietuvos istorijos muziejaus padalinys.

Galerija
--------

* 
* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  Savaitgalis.lt[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Muziejaus duomenys Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
3. 1 2 3

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kalvystės muziejus** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kalvystės muziejus Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
| Ledvilis*Leadville* |
| --- |
| *Ledvilio senamiestis* |
|  |
| 

LedvilisLedvilis

39°15′0″ š. pl. 106°17′0″ v. ilg.﻿ / ﻿39.25000°š. pl. 106.28333°r. ilg.﻿ / 39.25000; 106.28333﻿ (Ledvilis)Koordinatės: 39°15′0″ š. pl. 106°17′0″ v. ilg.﻿ / ﻿39.25000°š. pl. 106.28333°r. ilg.﻿ / 39.25000; 106.28333﻿ (Ledvilis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-7)------ vasaros: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Kolorado valstija Koloradas |
| **Apygarda** | Leiko apygarda |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1878 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 2 627  |
| **Plotas** | 3,0 km² |
| **Tankumas** (2020) | 876 žm./km² |
| **Altitudė** | 3 096 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Ledvilis |

**Ledvilis** (angl. *Leadville*) – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Kolorade, prie Arkanzaso aukštupio, 125 km į pietvakarius nuo Denverio. Įsikūręs Uoliniuose kalnuose, 3096 m aukštyje, ir yra aukščiausiai esantis miesto (*city*) statusą turintis miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose. Leiko apygardos centras. Yra oro uostas, keliai į Friską, Buena Vistą. Turizmas.

Veikia nacionalinė kalnakasybos šlovės galerija ir muziejus, Teiboro operos rūmai, Kolorado kalnų koledžo Timberleino filialas (nuo 1967 m.). Ledvilio senamiestis – tipinis XIX a. kalnakasių miestelis – saugomas kaip istorinis paminklas.

Miestas pasižymi vaizdingomis apylinkėmis – netoliese stūkso aukščiausia Uolinių kalnų viršūnė – Elberto kalnas, taip pat Masyvo kalnas, telkšo Turkio ežeras. Apylinkėse gausu nacionalinių miškų, gamtos paminklų, laukinės gamtos teritorijų.

2020 m. 75,8 % miesto gyventojų buvo baltieji, >20 % – mišrios kilmės ar kitų rasių, 2 % – indėnai, 1,1 % – azijiečiai.

Istorija
--------

1859 m. dabartinio Ledvilio apylinkėse įkurta auksakasių gyvenvietė Oro Sitis. 1860 m. jame gyveno ~5000 žmonių. 1866 m. aukso ištekliai išseko, bet netoliese rasta kitų naudingųjų iškasenų. Joms kasti 1878 m. įkurtas Lidvilis. Gyvenvietė sparčiai augo, tais pačiais 1878 m. tapo miestu ir apygardos centru. 1880 m. atitiestas Denverio–Rio Grandės geležinkelis, gyventojų skaičius pasiekė 30 000. Apylinkėse veikė apie 30 sidabro kasyklų. 1893 m. sidabro paklausa nukrito, kasyklos užsidarė ir miestą apleido daugelis gyventojų.

1920–1980 m. Ledvilio apylinkėse veikė didelė molibdeno kasykla (Klimakso kasykla). Taip pat kastas cinkas, švinas, manganas, sidabras, auksas. XX a. pab. kalnakasyba sustojo, miesto gyventojai perėjo prie turizmo verslo.

* Miesto reginysMiesto reginys
* Centrinė gatvė (Harisono aveniu)Centrinė gatvė (Harisono aveniu)
* Nacionalinė kalnakasybos šlovės galerija ir muziejusNacionalinė kalnakasybos šlovės galerija ir muziejus
* Išlikę kalnakasybos statiniaiIšlikę kalnakasybos statiniai

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  LEADVILLE: in Lake (Colorado)
2. ↑  „US Board on Geographic Names". United States Geological Survey.
3. ↑  „9 Reasons Why Locals Love Leadville (and So Will You)". *Colorado.com*
4. 1 2 3 4  *Leadville*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
*Šis straipsnis apie miestą. Apie upę Brazilijoje skaitykite straipsnyje Kanoasas (upė).*

| Kanoasas*Canoas* |
| --- |
|              |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

KanoasasKanoasas

29°55′10″ p. pl. 51°10′50″ v. ilg.﻿ / ﻿29.91944°š. pl. 51.18056°r. ilg.﻿ / 29.91944; 51.18056﻿ (Kanoasas)Koordinatės: 29°55′10″ p. pl. 51°10′50″ v. ilg.﻿ / ﻿29.91944°š. pl. 51.18056°r. ilg.﻿ / 29.91944; 51.18056﻿ (Kanoasas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Pietų regionas |
| **Valstija** | Pietų Rio Grandė Pietų Rio Grandė |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1939 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 324 025  |
| **Altitudė** | 8 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kanoasas |

**Kanoasas** (port. *Canoas*) – miestas pietų Brazilijoje, Pietų Rio Grandės valstijoje, prie šiaurinio Porto Alegrės pakraščio (priklauso jos aglomeracijai), prie Sinoso ir Gravatajaus upių. Pro miestą eina plentas į Fortalezą. Veikia karinė oro bazė. Chemijos, farmacijos, stiklo ir keramikos, mašinų ir elektrotechnikos, maisto (daugiausia mėsos, malimo) pramonė. Yra 1988 m. įkurtas universitetas.

Istorija
--------

Kanoasas pradėjo kurtis 1839 m. Pradėjo sparčiau augti XIX a. pab. nutiesus geležinkelį. 1939 m. suteiktas miesto statusas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kanoasas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
| **Sukarnas** |
| --- |
|  |
| Oficialusis portretas, 1949 m. |
| Gimė | 1901 m. birželio 6 d.Surabaja |
| Mirė | 1970 m. birželio 21 d. (69 metai)Džakarta |
|  |
| Veikla | Indonezijos nepriklausomybės judėjimo lyderis, politikas, revioliucionierius, šalies prezidentas |

**Sukarnas** (indonez. *Ahmed Sukarno*, ol. *Soekarno*; gimė kaip *Koesno Sosrodihardjo*; 1901 m. birželio 6 d. Surabajoje – 1970 m. birželio 21 d. Džakartoje) – Indonezijos nepriklausomybės judėjimo lyderis, politikas, revioliucionierius, šalies prezidentas 1945–1967 m. Parlamentinę sistemą pakreipė link autoritarinės ir buvo nuverstas Suharto.

Biografija
----------

Dukra Megawati Sukarnoputri, taip pat buvusi šalies prezidente
1925 m. baigė Bandungo technologijos institutą. 1927 m. įkūrė Indonezijos nacionalinę partiją ir tapo pirmuoju jos vadovu. 1929–1942 m. Nyderlandų kolonistų buvo kelis kartus kalintas, 1942–1945 m. bendradarbiavo su Japonijos okupacine valdžia siekdamas Indonezijos nepriklausomybės. Japonijai pralaimint karą, 1945 m. rugpjūčio 17 d. paskelbė Indonezijos nepriklausomybę ir buvo išrinktas pirmuoju jos prezidentu, organizavo pasipriešinimo Nyderlandų kolonijinei valdžiai kovą. 1948 m. gruodį pateko į nelaisvę, spaudžiant JTO ir JAV buvo 1949 m. paleistas. 1965–1967 m. nuverstas nuo valdžios, po nuvertimo iki mirties buvo laikomas namų arešte. Mirties ceremonijose dalyvavo apie 0,5 mln. žmonių, tarp jų beveik visas sostinės Džakartos elitas.

Susilaukė 12 vaikų, iš kurių vyriausia buvo dukra Megawati Sukarnoputri, Indonezijos prezidentė 2001–2004 m.

Politika
--------

Politika pasižymėjo Afrikos-Azijos nacionalizmu. Politinė filosofija rėmėsi nacionalizmu, komunizmu ir religija (vadinamoji vadovaujamoji demokratija), jo valdžia – kariuomene, Indonezijos komunistų partija (joje vyravo kinai) ir islamą išpažįstančiomis grupėmis. Kovojo su separatistiniais regionais. Siekė paversti Indoneziją galingiausia regiono valstybe, bendradarbiavo su komunistinėmis valstybėmis, reiškė teritorines pretenzijas Malaizijai, 1963 m. sankcionavo Naujosios Gvinėjos salos vakarinės dalies aneksiją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biography of Sukarno, Indonesia's First President. Thoughtco.com (tikrinta 2022-10-10).
2. ↑  Sukarno. Britannica.com (tikrinta 2022-10-10).
3. ↑  Ahmed Sukarno. thepresidency.gov.za (tikrinta 2022-10-10).
4. ↑  Sukarno. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2022-10-10).
**1925 m. Švėkšnos gaisras** – 1925 m. gegužės 15 d. Švėkšnoje (tuomet Tauragės apskr. dabar – Šilutės r.) kilęs ir didelę miestelio dalį sunaikinęs gaisras. Manoma, kad gaisras kilo dėl padegimo.

Ugniai plisti padėjo šiaudais dengti miestelio namų stogai. Ugnyje žuvo du žmonės: 60-metė moteris ir protinę negalią turėjęs vyriškis. Be pastogės liko apie 180 šeimų (skaičiuota, kad pagal tautybę padegėlių buvo 80 lietuvių ir 100 žydų šeimų). Materialiniai nuostoliai įvertinti 2,5 mln. litų. Gaisro metu sudegė 134 gyvenamieji namai ir 110 negyvenamųjų pastatų. Nesudegė tik Švėkšnos evangelikų liuteronų bažnyčia, Švėkšnos dvaras, taip pat keli namai rytiniame Gedminaičių gatvės gale, vakarinis miestelio pakraštys, dalis Vilkėno gatvės. Nesudegė ir seniausias Švėkšnos pastatas – centre buvusi akmeninė špitolė – 1861 m. pastatytas ir Švėkšnos bažnyčiai iki šiol priklausantis pastatas, skirtas gyventi parapijos išlaikomiems ligoniams, seneliams.

Po gaisro Švėkšna atstatyta stengiantis projektuoti dviejų aukštų namus be šiaudinių ar medinių stogų. Po gaisro ant grafo Jurgio Pliaterio dovanotos parko žemės prasidėjo naujos gimnazijos statybos. Plytos pirktos už siuvėjo Dominiko Endzelio palikimo lėšas. Didesnę dalį statybai reikalingų pinigų, per 14 tūkst. dolerių, surinko Amerikos lietuviai.

Šaltiniai
---------

* (LT) 3 seni Švėkšnos pastatai, kurių nesunaikino miestelį siaubę gaisrai: kam jie buvo skirti ir kas juose vykdavo? // delfi.lt, 2021 m. kovo 12 d. 20:44
* (LT) Kai degdavo miestai (I dalis), bernardinai.ll
* (LT) Švėkšnos nelaimė, // Lietuva, 1925-05-23, Nr. 113
* (LT) Švėkšna: didžiojo gaisro nesunaikintas miestelis ir Amerikos lietuvių pinigai, LRT PLIUS laida „Stop juosta", LRT.lt2020.11.27 10:51

Išnašos
-------

1. ↑  Švėkšnos nelaimė, // Lietuva, 1925-05-23, Nr. 113, p. 4
2. 1 2  Švėkšna: didžiojo gaisro nesunaikintas miestelis ir Amerikos lietuvių pinigai, LRT PLIUS laida „Stop juosta", LRT.lt2020.11.27 10:51
3. ↑  3 seni Švėkšnos pastatai, kurių nesunaikino miestelį siaubę gaisrai: kam jie buvo skirti ir kas juose vykdavo? // delfi.lt, 2021 m. kovo 12 d. 20:44
*Kitos reikšmės – Redingas (reikšmės).*

| Redingas*Reading* |
| --- |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

RedingasRedingas

40°20′30″ š. pl. 75°55′35″ v. ilg.﻿ / ﻿40.34167°š. pl. 75.92639°r. ilg.﻿ / 40.34167; 75.92639﻿ (Redingas (Pensilvanija))Koordinatės: 40°20′30″ š. pl. 75°55′35″ v. ilg.﻿ / ﻿40.34167°š. pl. 75.92639°r. ilg.﻿ / 40.34167; 75.92639﻿ (Redingas (Pensilvanija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Pensilvanija Pensilvanija |
| **Apygarda** | Berkso apygarda |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1748 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 94 858  |
| **Plotas** | 26,1 km² |
| **Tankumas** (2022) | 3 634 žm./km² |
| **Altitudė** | 93 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Redingas |

**Redingas** (angl. *Reading*) – miestas Jungtinių Amerikos Valstijų šiaurės rytuose, Pensilvanijoje, 80 km į šiaurės vakarus nuo Filadelfijos, prie Skulkilio upės. Berkso apygardos centras. Yra oro uostas, geležinkeliai ir plentai į Filadelfiją, Alentauną, Harisburgą. Siuvimo, elektronikos ir elektrotechnikos, statybinių medžiagų, maisto pramonė, juodoji metalurgija, metalo gaminių, automobilių dalių, geležinkelio riedmenų gamyba, turizmas.

Veikia Albraito kolegija (nuo 1856 m.), privatus Alvernijos universitetas (nuo 2008 m.), Pensilvanijos universiteto (Filadelfijoje) skyrius, Redingo valstybinis muziejus su planetariumu, Centrinės Pensilvanijos afroamerikiečių, Vidurio Atlanto aviacijos ir kiti muziejai, teatrai, Redingo simfoninis orkestras. Yra Peno kalno pagoda. Gretimame Kuctaune vyksta kasmetinis Pensilvanijos vokiečių festivalis.

2020 m. 68,9 % miesto gyventojų buvo lotynoamerikiečiai, 18,9 % – baltieji, 8,5 % – afroamerikiečiai, 2,9 % – mišrios kilmės, 0,7 % – azijiečiai.

Istorija
--------

Redingą 1748 m. Tomo ir Ričardo Penų žemėse įkūrė Nikolas Skulas ir Viljamas Parsonsas. Pavadintas pagal Penų tėvoniją Anglijoje – Redingo miestą. Apygardos centras nuo 1752 m. Amerikos revoliucijos metais tai buvo provizijos centras ir patrankų liejykla. XVIII a. apylinkėse pradėta gaminti geležis ir plienas.

1824 m. įrengus kanalų sistemą ir 1884 m. atitiesus Filadelfijos–Redingo geležinkelį, labai išaugo pramonė. Suklestėjo kaip tekstilės, pėdkelnių, moteriško trikotažo siuvimo pramonės centras.

Miesto teisės nuo 1847 m.

Šaltiniai
---------

1. READING: City in Pennsylvania
2. ↑  READING: City in Pennsylvania
3. READING: City in Pennsylvania
4. ↑  READING: City in Pennsylvania
5. 1 2 3  *Reading*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIX (Pre-Reu). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
6. 1 2 3  *Reading // Pennsylvania, United States*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
7. ↑  „Explore Census Data".
| Puerto Kabeljas*Puerto Cabello* |
| --- |
|        |
| *Senamiesčio gatvelė* |
|  |
| 

Puerto KabeljasPuerto Kabeljas

10°28′0″ š. pl. 68°01′0″ v. ilg.﻿ / ﻿10.46667°š. pl. 68.01667°r. ilg.﻿ / 10.46667; 68.01667﻿ (Puerto Kabeljas)Koordinatės: 10°28′0″ š. pl. 68°01′0″ v. ilg.﻿ / ﻿10.46667°š. pl. 68.01667°r. ilg.﻿ / 10.46667; 68.01667﻿ (Puerto Kabeljas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Venesuelos vėliava Venesuela |
| **Valstija** | Karabobas Karabobas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1589 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 244 298  |
|  |
|  **Vikiteka** | Puerto Kabeljas |

**Puerto Kabeljas** (isp. *Puerto Cabello*) – miestas šiaurės Venesueloje, Karabobo valstijoje, uostamiestis prie Karibų jūros. Puerto Kabeljo uostas yra didžiausias ir svarbiausias šalyje – per jį išvežama nafta ir jos produktai, kava, kakava, mediena, vaisiai, odos, mėsa ir kt. Miestą pasiekia geležinkelio linija. Maisto, tekstilės, odų apdirbimo, medienos apdirbimo pramonė. Greta veikia naftos chemijos gamykla. Vystomas turizmas.

Mieste yra 1766 m. pastatyta Solano pilis, San Felipės tvirtovė, išlikusi kolonijinė miesto architektūra. Apylinkėse įkurtas San Estebano nacionalinis parkas.

Istorija
--------

Puerto Kabeljas įkurtas 1589 m. Uostamiestis buvo nuolat atakuojamas piratų, todėl pakrantėje įrengti masyvūs fortai. XVIII a. tai buvo labiausiai įtvirtintas Venesuelos pakrančių miestas. Vėliau Puerto Kabeljas tapo paskutine rojalistų tvirtove, kurią Chosė Antonijus Paesas užėmė 1823 m.

* KrantinėKrantinė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 348
| Estadio Centenario |
| --- |
|  |
| Vieta | Montevidėjus, Urugvajus |
| Koordinatės | 34°53′40″ p. pl. 56°09′10″ v. ilg.﻿ / ﻿34.89444°š. pl. 56.15278°r. ilg.﻿ / 34.89444; 56.15278Koordinatės: 34°53′40″ p. pl. 56°09′10″ v. ilg.﻿ / ﻿34.89444°š. pl. 56.15278°r. ilg.﻿ / 34.89444; 56.15278 |
| Pradėtas statyti | 1929 m. |
| Atidarytas | 1930 m. liepos 18 d. |
| Savininkas | Departmental Government of Montevideo |
| Operatorius | AUFI |
| Paviršius | veja |
| Statybos kaina | $ 1 mln. |
| Architektas | Juan Antonio Scasso |
| Talpa | 76.609  (sėdimų vietų - 65 235) |
| Lauko matmenys | 105 x 86 m |
| Nuomininkai | Urugvajus Urugvajus |

**Estadio Centenario** („šimtmečio stadionas") – stadionas, esantis Urugvajaus sostinėje Montevidėjuje, Parke Batšė kvartale; naudojamas daugiausia futbolo varžyboms. Šis stadionas pastatytas per devynis mėnesius 1930 m. pavadintas pažymint Urugvajaus konstitucijos šimtmetį. Tais pačiais metais *Centenario* stadione vyko I pasaulio futbolo čempionato varžybos, tarp jų ir finalas, kuriame urugvajiečiai nugalėjo Argentiną. 1983 m. FIFA paskelbė šį stadioną istoriniu pasaulio futbolo paminklu.

Be pasaulio čempionato, čia dar vyko 1942, 1956, 1967 ir 1995 m. Copa America čempionatai, 1979, 2003 m. Pietų Amerikos U-20 čempionatai. Čia taip pat vyksta įvairūs koncertai, pramoginiai renginiai. *Estadio Centenario* yra Urugvajaus rinktinės namų arena, čia dažnai rungtyniauja „Peñarol" ir „Nacional" klubai.

*Estadio Centenario* sudarytas iš 4 tribūnų: dviejų dalių *Olimpico, Colombes* ir *Amsterdam*. Stadiono pakraštyje yra bokštas, kuriame veikia futbolo muziejus, o virš jo plevėsuoja Urugvajaus vėliava.

Išnašos
-------

1. ↑

Stadionas 1930 m.
| Stadio Luigi Ferraris |
| --- |
| Marassi |
|  |
| Vieta | Genuja, Italija |
| Atidarytas | 1911 m. sausio 22 d. |
| Renovuotas | 1989 m. |
| Savininkas | Genujos miestas |
| Talpa | 36 703 žiūrovai |
| Nuomininkai | Genoa CFC, UC Sampdoria |

**Stadio Comunale Luigi Ferraris** (dar žinomas kaip *Marassi*) yra įvairios paskirties stadionas Genujoje, Italijoje. Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms Jame telpa 36 703 žiūrovai. Atidarytas 1911 m. ir yra seniausias šalies stadionas, vis dar naudojamas futbolui ir kitoms sporto šakoms. Nuo atidarymo dienos namų rungtynes žaidžia Genoa CFC, o nuo 1946 m. ir UC Sampdoria.

Istorija
--------

Atidarymo dieną (1911 m. sausio 22 d.) vyko futbolo varžybos tarp Genoa CFC ir Internazionale Milano FC. Stadionas 1934 m. naudotas II pasaulio futbolo čempionatui, rungtynėms tarp Ispanijos ir Brazilijos rinktinių. 1990 m. vyko XIV pasaulio futbolo čempionatas, buvo sužaistos ketverios futbolo varžybos.

Daugiausiai žiūrovų (60 000) susirinko 1949 m. vasario 27 d. į tarptautines rungtynes tarp Italijos ir Portugalijos.

2010 m. spalio 12 d. kvalifikacinės Euro 2012 rungtynės tarp Italijos ir Serbijos buvo nutrauktos dėl Serbijos sirgalių (ultrų). Rungtynėms dar neprasidėjus serbai į futbolo aikštę mėtė fejerverkus bei kitus degančius daiktus. Sužaidus šešias žaidimo minutes, teisėjas sustabdė rungtynes dėl žaidėjų saugumo. Serbijos rinktinė dėl jų pačių sirgalių elgesio gavo techninį pralaimėjimą (3–0).

Be futbolo, stadionas naudojamas regbiui ir muzikos renginiams.

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* Apie stadioną stadiumguide.com svetainėje


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RFIFA 1990 pasaulio futbolo čempionato stadionai |
| --- |
|  |
| 
Stadio San Nicola (Baris) · Stadio Renato Dall'Ara (Bolonija) · Stadio Sant'Elia (Kaljaris) · Stadio Artemio Franchi (Florencija) · Stadio Luigi Ferraris (Genuja) · San Siro (Milanas) · Stadio San Paolo (Neapolis) · Stadio Renzo Barbera (Palermas) · Stadio Olimpico (Roma) · Stadio delle Alpi (Turinas) · Stadio Friuli (Udinė) · Stadio Marcantonio Bentegodi (Verona) |

 |
| **Ana Snatkina** |
| --- |
| Gimimo vardas | Ana Snatkina  А́нна Сна́ткина |
| Visas vardas | Ana Snatkina |
| Gimė | 1983 m. liepos 13 d. (40 metų)Maskva, Rusija |
| Gyven. vieta | nežinoma |
| Tautybė | Rusė |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Ana Snatkina** (rus. *А́нна Алексе́евна Сна́ткина*, g. 1983 m. liepos 13 d. Maskvoje) – Rusijos aktorė.

Biografija
----------

2001 m. baigė vidurinę mokyklą ir pasirinko studijuoti VGIK (Vitalijaus Solomino kursas). 

Kine debiutavo 2003 m. filme „Siužetas". Vėliau pasirodė televizijos seriale „Maskvos saga", kurio darbas tęsėsi trejus metus.

Populiarumas atėjo 2005 m. kai pripažinimo sulaukė filmas „Pasmerkta tapti žvaigžde", kuriame aktorė atliko Ženios vaidmenį. 

Tais pačiais 2005 m. vaidino pagrindinius vaidmenis serialuose „Iššūkis", „Oro uostas", „Kovotojas", „Aš negrįšiu". 

Didžiulę žiūrovų meilę pelnė serialas „Tatjanos diena" (2007–2008), kuriame įkūnijo Tatjaną.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
Koordinatės: 54°52′16″š. pl. 23°56′36″r. ilg.﻿ / ﻿54.8711°š. pl. 23.9433°r. ilg.﻿ / 54.8711; 23.9433

|  |
| --- |
| **Kauno suaugusiųjų ir jaunimo mokymo centras** |
| [[Vaizdas:|Kauno suaugusiųjų ir jaunimo mokymo centras herbas|center|100px]] |
| Kauno suaugusiųjų ir jaunimo mokymo centras |
| **Adresas** | Sandėlių g. 7, Kaunas |
| **Direktorius(-ė)** | Tomas Lagūnavičius |
| **Mokinių skaičius** | 759 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 69 |

**Kauno suaugusiųjų ir jaunimo mokymo centras** – dieninė, bendrojo ugdymo mokykla Kaune, Žemuosiuose Šančiuose. Tai gimnazijos tipo suaugusiųjų profesinio mokymo įstaiga. Kodas – 295093070, steigėjas – Kauno miesto savivaldybės taryba.

Mokykla skirta 12–16 metų mokiniams, stokojantiems mokymosi motyvacijos, 16–17 metų dirbantiems mokiniams, suaugusiems asmenims, užsienyje gyvenantiems Lietuvos piliečiams, asmenims, kuriems laikinai atimta ar apribota laisvė.

Istorija
--------

2018 m. prie centro prijungta Kauno jaunimo mokykla ir Kauno Tito Masiulio jaunimo mokykla, 2023 m. – Kauno Aitvaro mokykla.

Direktoriai
-----------

* Tomas Lagūnavičius

Žymūs mokytojai
---------------

Žymūs mokiniai
--------------

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kauno suaugusiųjų ir jaunimo mokymo centras. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-07-25).
2. ↑  Kauno suaugusiųjų ir jaunimo mokymo centras. Vaikodiena.lt (tikrinta 2022-07-25).
3. ↑  „Naujų mokslo metų Kaune realijos: reorganizuotose mokyklose kai kuriems mokiniams vietos garantuotos". Kas vyksta Kaune. Nuoroda tikrinta 2022-07-25.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kauno suaugusiųjų ir jaunimo mokymo centras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
| ***Metello*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Metello |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Mauro Bolognini |
| Scenaristas (-ai) | Luigi BazzoniMauro BologniniSuso Cecchi d'AmicoUgo PirroVasco Pratolini |
| Kompozitorius | Ennio Morricone |
| Metai | 1970 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 107 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Metello** – 1970 m. režisieriaus Mauro Bolognini sukurta drama, demonstruota Kanų kino festivalyje

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Massimo Ranieri – Metelo
* Ottavia Piccolo – Ersilija
* Frank Wolff – Beto
* Tina Aumont – Idina
* Lucia Bose – Viola
* Pino Colizzi – Renzoli
* Mariano Rigillo – Olindo
* Luigi Diberti – Lipi

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmo veiksmas vyksta 19 amžiaus pabaigos Italijoje. Anksti tapęs našlaičiu Metello užaugo pas globėjus kaime, o sulaukęs 17-os persikėlė į Florenciją, kur tapo mūrininku. Jis buvo užmezgęs romaną su vyresne amžiumi našle Viola, tačiau ryšys nutrūko jam išėjus tarnauti į kariuomenę. Grįžęs po kelerių metų, Metelo randa šią ištekėjusią ir auginančią sūnų, kurio tėvas jis greičiausiai yra.

Už dalyvavimą neramumuose Metelo nuteisiamas kalėti pusantrų metų, o išėjęs į laisvę veda jauną merginą Ersiliją, kurią per tuos neramumus išgelbėjo. Jiedu susilaukia sūnaus, tačiau Metelo ilgainiui vėl grįžta prie savo buvusių „kovos draugų". Jis tampa vienu iš streiko organizatorių, baigiasi pinigai, kas taip pat pradeda griauti jo šeimą. Negana to, Metelo tampa neištikimas su kaimyne, apie ką žmona netrunka sužinoti. Ersilija priversta viena išlaikyti šeimą, o sūnų atiduoti auginti motinai. Pinigų trūkumas ir spaudimas nutraukti streiką vis auga, dalis darbininkų pasiduoda ir galiausiai streikas baigiasi. Metelo grįžta namo ir spėja susitaikyti su žmona, nes vėl suimamas ir nuteisiamas už neramumų kurstymą. Filmo pabaigoje beišlaukianti Ersilija su sūnumi sutinka Metelo prie kalėjimo vartų ir pasakoja, kad išvakarėse pasiuntinukas jai perdavė voką su pinigais, o ši pro langą matė pasiturinčią moterį. Suprasdamas, kad tai buvo Viola, Metelo pavadina ją fėja...

Apdovanojimai
-------------

| Metai | Apdovanojimas | Kategorija | Asmuo | Rezultatas |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1970 | Kanų kino festivalis | geriausia aktorė | Ottavia Piccolo | Laimėjo |
| Auksinė palmės šakelė | Mauro Bolognini | Nominacija |
| David di Donatello | geriausias filmas |  | Laimėjo |
| specialus apdovanojimas | Ottavia Piccolo Massimo Ranieri | Laimėjo |
| Globo d'oro | geriausias proveržio vaidmuo | Massimo Ranieri | Laimėjo |
| Ottavia Piccolo | Laimėjo |
| Golden Goblets | geriausias naujas aktorius | Massimo Ranieri | Laimėjo |
| 1971 | Nastro d‘Argento | geriausia aktorė | Ottavia Piccolo | Laimėjo |
| geriausia scenografija | Guido Josia | Laimėjo |
| geriausia antrojo plano aktorė | Lucia Bose | Nominacija |
| geriausia muzika | Ennio Morricone | Nominacija |
| geriausia kinematografija | Ennio Guarnieri | Nominacija |
| geriausi kostiumai | Piero Tosi | Nominacija |
|
| Stade de Gerland |
| --- |
| 2007 m. pasaulio regbio taurės metu |
| Vieta | Lionas, Prancūzija |
| Atidarytas | 1926 m. |
| Savininkas | Liono miestas |
| Operatorius | Olympique Lyonnais |
| Paviršius | Žolė |
| Architektas | Tony GarnierRené Gagis (renovacija) |
| Talpa | 40 500 sėdimų vietų |
| Lauko matmenys | 105 x 68 metrai |
| Nuomininkai | Olympique Lyonnais1950–2015 m. |

**Stade de Gerland** (dar žinomas kaip *Municipal de Gerland*) – futbolo stadionas Lione, Prancūzijoje. Jame namų rungtynes žaidė Ligue 1 futbolo klubas Olympique Lyonnais, kuris 2016 m. sausi persikėlė į Parc Olympique Lyonnais. Talpina 40 500 žiūrovų. Stade de Gerland yra priskirtas UEFA trečios kategorijos stadionams. Didžiausias žiūrovų skaičius (48 552) susirinko 1982 m. derbio rungtynių tarp Olympique Lyonnais ir AS Saint-Étienne metu.

Stadione vyko 1972 m. pasaulio regbio taurė, 1984 m. VII Europos futbolo čempionatas, 1998 m. XVI pasaulio futbolo čempionatas ir 2007 m. pasaulio regbio taurė.

Stadione taip pat vyko tokių grupių ar atlikėjų kaip The Rolling Stones, Michael Jackson, David Bowie, Pink Floyd ir Genesis muzikos renginiai.

Istorija
--------

1910 m. Liono meras Édouard Herriot pasiūlė statyti įvairios paskirties stadioną su bėgimo takeliais bei velodromu. 1912 m. buvo patvirtintas stadiono projektas. Architektui Tony Garnier buvo pavestas dizaino ir konstrukcijos projektas. Statybų darbai buvo pradėti 1914 m. su viltimi pabaigti statyti iki Pasaulinės parodos. Dėl Pirmojo pasaulinio karo darbai buvo laikinai sustabdyti. Pratęsti 1919 m. po metų stadionas buvo visiškai funkcionalus.

Stadionas turėjo dviračių takelius, bet vėliau jie buvo pašalinti tam, kad būtų padidintas vietų skaičių iki 50 000. Po 1984 m. renovacijos architektas Rene Gagis privedė stadioną iki UEFA Euro 1984 standartų. Buvo sukonstruotos Jean Bouin ir Jean Jaurès tribūnos. Taip pat buvo renovuotas XVI pasaulio futbolo čempionatui. FIFA nutarimu, tarptautinėms varžyboms skirti stadionai turi būti sėdimi. Šiaurinė ir pietinė tribūna buvo beveik perstatytos, bėgimo takeliai pašalinti, vietų skaičius sumažintas iki 40 500.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gerland stadionas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Stadiono istorija (*prancūzų kalba)*

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RFIFA 1998 pasaulio futbolo čempionato stadionai |
| --- |
|  |
| 
Parc Lescure (Bordo) · Stade Félix-Bollaert (Lansas) · Stade de Gerland (Lionas) · Stade Vélodrome (Marselis) · Stade de la Mosson (Monpeljė) · Stade de la Beaujoire (Nantas) · Parc des Princes (Paryžius) · Stade de France (Sen Deni) · Stade Geoffroy-Guichard (Sent Etjenas) · Stadium Municipal (Tulūza) |

 |
| ***Dėmesys*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Giovanni Soltati |
| Vaidina | Stefania SandrelliBen CrossAmanda SandrelliClaudia Cavalcanti |
| Metai | 1985 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 87 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Dėmesys** (it. *L‘attenzione*) – 1985 m. Italijoje sukurtas filmas pagal Alberto Moravia romaną.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Stefania Sandrelli – Livija
* Ben Cross – Alberto
* Amanda Sandrelli – Monika
* Claudia Cavalcanti – Tiberija
* Elena Pompei – Marija
* Anita Zagaria – Graciela

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Žurnalistas Alberto nuolat keliauja po pasaulį, palikęs namuose žmoną Liviją ir jos dukterį Moniką. Kuomet jis grįžta, žmona bergždžiai mėgina atgaivinti kažkada juos siejusius aistringus santykius – Alberto ignoruoja Liviją, tačiau nevengia susitikinėti su kitomis moterimis. Ji stengiasi tai toleruoti, tikėdama, kad aistra sugrįš ir netgi nusamdo vieną iš savo siuvimo salono darbuotojų, kad ši nueitų į butą, kuriame Alberto susitinka su moterimis, pati tuo metu viską stebėdama iš gretimo kambario.

Kuomet apie Alberto susitikimus sužino Monika, ji mėgina suvilioti patėvį laukdama šio bute. Išsigandęs Alberto nusprendžia taisyti šeimos santykius ir pakviečia Liviją kartu vykti į sekančią komandiruotę. Ši džiaugsmingai sutinka, tačiau užklumpa Alberto su Monika ir, bėgdama automobiliu, žūva avarijoje...
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Siudad Guajanaisp. *Ciudad Guayana* |
| --- |
| *Siudad Guajana* |
|  |
| 

Siudad GuajanaSiudad Guajana

8°22′0″ š. pl. 62°38′0″ v. ilg.﻿ / ﻿8.36667°š. pl. 62.63333°r. ilg.﻿ / 8.36667; 62.63333﻿ (Siudad Guajana)Koordinatės: 8°22′0″ š. pl. 62°38′0″ v. ilg.﻿ / ﻿8.36667°š. pl. 62.63333°r. ilg.﻿ / 8.36667; 62.63333﻿ (Siudad Guajana) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Venesuelos vėliava Venesuela |
| **Valstija** | Bolivaras (valstija) Bolivaras (valstija) |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 940 500  |
|  |
|  **Vikiteka** | Siudad Guajana |

**Siudad Guajana** (isp. *Ciudad Guayana*) – miestas rytinėje Venesueloje, Bolivaro valstijoje, prie Orinoko ir Karoni upių santakos. 940,5 tūkst. gyventojų. Keliai į Siudad Bolivarą, El Doradą, Maturiną (per 2006 m. pastatytą Orinokijos tiltą). Svarbus upių uostas. Metalurgijos, celiuliozės, chemijos pramonė. Apylinkėse išgaunama geležies rūda, mangano rūda, boksitai. Miškininkystė. Ant Karoni upės įrengta hidroelektrinių kaskada.

Istorija
--------

Siudad Guajana – suplanuotas miestas, įkurtas 1961 m. sujungus senąjį San Felikso miestą ir naują Puerto Ordaso miestą. Siudad Guajana pradėjo vystytis kaip svarbus pramonės centras.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Maturinasisp. *Maturín* |
| --- |
| *Maturino panorama* |
|  |
| 

MaturinasMaturinas

9°45′0″ š. pl. 63°10′0″ v. ilg.﻿ / ﻿9.75000°š. pl. 63.16667°r. ilg.﻿ / 9.75000; 63.16667﻿ (Maturinas)Koordinatės: 9°45′0″ š. pl. 63°10′0″ v. ilg.﻿ / ﻿9.75000°š. pl. 63.16667°r. ilg.﻿ / 9.75000; 63.16667﻿ (Maturinas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Venesuelos vėliava Venesuela |
| **Valstija** | Monagasas Monagasas |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 450 000  |
|  |
|  **Vikiteka** | Maturinas |

**Maturinas** (isp. *Maturín*) – miestas šiaurės rytų Venesueloje, Monagaso valstijos sostinė. Miestas įsikūręs 520 km nuo Karakaso, 67 m aukštyje, prie Garapičės upės. 450 tūkst. gyventojų (2006 m.). Transporto mazgas. Naftos pramonė. Yra 5 valstybiniai ir 4 privatūs universitetai.

Istorija
--------

Miestas įkurtas 1760 m. pranciškonų misionieriaus Lucas de Zaragoza ir pavadintas *San Juan de la Tornera de Maturín*. 1813–1814 m. Maturino apylinkėse vyko nepriklausomybės mūšiai. XIX a. miestas buvo nedidelis ir skurdus dėl pilietinių karų, maliarijos epidemijų. 1909 m. Maturinas tapo valstijos sostine. Netrukus apylinkėse rasta naftos ir miesto ekonominė padėtis labai pagerėjo.
| Grandė |
| --- |
| Grandė ties Anjagera Grandė ties Anjagera |
| **Ilgis** | 1230 km |
| **Baseino plotas** | 170 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2000 m³/s |
| **Ištakos** | Mantikeiros kalnagūbris |
| **Žiotys** | Parana |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Grandė |

**Grandė** (port. *Rio Grande* 'didžioji upė') – upė pietryčių Brazilijoje, Minas Žeraiso valstijoje; viena iš Paraną sudarančių upių. Prasideda Mantikeiros kalnagūbryje, ~1500 m aukštyje, Mirantauno kalno papėdėje, į pietryčius nuo Monte Belo. Teka vakarų, šiaurės vakarų kryptimi Brazilijos plokščiakalniu. Žemupyje sudaro ribą tarp Minas Žeraiso ir San Paulo valstijų. Aukštupyje ir žemupyje daug slenksčių ir krioklių. Susilieja su Paranaibos upe ir suformuoja antrą pagal ilgį Pietų Amerikos upę Paraną.

Didžiausi intakai: Das Mortesas, Žakarė, Formiga, Uberaba (dešinieji), Sapukajus, Mašadas, San Žoanas, Pardas, Turvas (kairieji).

Ant upės įrengta keletas galingų hidroelektrinių su tvenkiniais (Furnaso, Peišotoso, Agva Vermeljos). Laivuojama atskiruose ruožuose. Didžiausi miestai prie Grandės: Andrealandija, Gvapė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  *Rio Grande*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XX (Rėv-Sal). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
3. ↑  Mapa físico do estado do Minas Gerais, IBGE, 2011.
4. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 354
5. ↑  Mapa Multimodal Minas Gerais, DNIT, 2013.
| Örjans Vall |
| --- |
|  |
| Vieta | Halmstadas, Švedija |
| Atidarytas | 1922 m. liepos 30 d. |
| Renovuotas | 1972 m. |
| Savininkas | Halmstado miestas |
| Operatorius | Halmstado miestas |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 15 500 vietų |
| Lauko matmenys | 105 x 68 m |
| Nuomininkai | Halmstads BKIS Halmia |

**Örjans Vall** yra futbolo stadionas Halmstade, Švedijoje. Halmstads Idrottsplats (ankstesnis stadiono pavadinimas) 1922 m. liepos 30 d. atidarė Švedijos karalius Gustavas VI Adolfas. Tų pačių metų rugpjūtį pavadinimas pakeistas į *Örjans Vall*. 1922 m. rugsėjo 3 d. surengtos pirmosios futbolo rungtynės. Iki aštuntojo XX a. dešimtmečio stadione buvo bėgimo takeliai. 1972 m. pagrindinėje tribūnoje buvo pakeista medinė konstrukcija, vietoje jos įmontuota švieslentė. Didžiausias žiūrovų skaičius (20 381) pasiektas 1962 m. per rungtynes tarp IS Halmia ir Landskrona BoIS.

1958 m. stadione vyko kelios VI pasaulio futbolo čempionato rungtynės, tarp Šiaurės Airijos ir Čekoslovakijos (1–0) bei tarp Argentinos ir Šiaurės Airijos (3–1).

Galerija
--------

* 
*

Nuorodos
--------

* Stadiono nuotraukos Archyvuota kopija 2016-01-22 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RFIFA 1958 pasaulio futbolo čempionato stadionai |
| --- |
|  |
| 
Råsunda stadionas (Solna) · Ullevi (Geteborgas) · Malmö stadionas (Malmė) · Tunavallen (Eskilstiuna) · Idrottsparken (Noršiopingas) · Jernvallen (Sandvikenas) · Olympia stadionas (Helsingborgas) · Ryavallen (Burosas) · Örjans Vall (Halmstadas) · Behrn Arena (Erebru) · Rimnersvallen (Udevala) · Arosvallen (Vesterosas) |

 |
Kūdikio momenėlis
**Mamunėlis** (arba ***momuo***) – plėviškas kūdikio kaukolės plotas, dar neužsitraukęs kaukolės skliauto kaulais. Atsiranda vaisiaus periodo pabaigoje ir laikosi pirmuosius metus po gimimo. Iš viso būna 6 momenėliai: priekinis yra kaktoje tarp kaktikaulių ir momenkaulių (užauga antraisiais gyvenimo metais), užpakalinis – pakaušyje tarp momenkaulių ir pakauškaulio (užauga pirmaisiais metais), pleištinis – smilkinyje, speninis – užausyje (abu užauga maždaug po 6 mėnesių). Momenėliai gali susidaryti ir kitose vietose tarp momenkaulių. Smegenų skysčio perteklius gali sukelti momenėlio išvaržą – priekinio momenėlio išgaubą.

Kadangi momenėliai nedengiami kaulo, jie yra labai jautrios kūdikio kūno vietos. Jas pažeidus galimi ilgalaikiai smegenų pažeidimai. Liaudies tikėjimuose momenėlis tiesiogiai sietas su kalba – manyta, kad vaikas pradeda kalbėti tik užaugus momenėliui, o pažeidus momenėlį vaikas liksiąs nebylys arba turės kalbos sutrikimų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Medicinos enciklopedija, T. II (M–Ž). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1993. 42 psl.
**Viekšnių Šv. Sergejaus Radonežiečio parapija** – viena iš Klaipėdos stačiatikių dekanato parapijų, Viekšniuose. Parapijai priklauso Viekšnių Šv. Sergejaus Radonežiečio cerkvė

Istorija
--------

Parapija įkurta 1867 metais. Iš pradžių mišios buvo laikomos privačiuose namuose, o 1875 m. pastatyta mūrinė cerkvė. XIX a. pabaigoje parapijai priklausė 1021 tikintysis, iš kurių 509 vyrai ir 512 moterys. Viekšnių stačiatikių parapija vienijo ne tik miestelio, bet ir aplinkinių valsčių rusakalbius gyventojus. Atkelti į Lietuvą, rusai kurdavosi kompaktiškai, o jų gyvenvietės buvo pavadinamos fermomis. Buvo ne tik Viekšnių, bet ir Papilės, Vegerių, Suginčių, Leckavos Fermos. Papilės ir Akmenės stačiatikiai ir krikšto, vestuvių apeigas atlikdavo Viekšniuose, čia jie ir būdavo laidojami. I pasaulinio karo metu didžioji dalis parapijiečių pasitraukė į Rusiją. 1937 m. parapijoje buvo 1297 tikintieji. II pasaulinio karo metu cerkvė buvo stipriai apgriauta, 1947 m. atstatyta ir užregistruota parapija, kurioje tuo metu buvo apie 650 tikinčiųjų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stačiatikių Šv. Sergijaus Radonežiečio cerkvė Archyvuota kopija 2015-10-29 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Stačiatikių Šv. Sergijaus Radonežiečio cerkvė Archyvuota kopija 2015-10-29 iš Wayback Machine projekto.;
* Parapijos rekvizitai[neveikianti nuoroda].
Koordinatės: 56°14′09″š. pl. 22°30′39″r. ilg.﻿ / ﻿56.2358°š. pl. 22.5108°r. ilg.﻿ / 56.2358; 22.5108

|  Viekšnių šv. Sergejaus Radonežiečio cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Храм во имя преподобного Сергия Радонежского |
| **Dekanatas** | Klaipėdos stačiatikių dekanatas |
| **Savivaldybė** | Mažeikių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Viekšniai |
| **Adresas** | Vytauto g. |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1875 m. |

**Viekšnių Šv. Sergijaus Radonežiečio cerkvė** – stačiatikių cerkvė, stovinti Viekšnių mieste, Mažeikių rajone. 2021 m. įrašyta į Kultūros vertybių registrą.

Galinė dalis
Akmuo raudonarmiečiams šventoriuje

Istorija
--------

1867 m. Viekšniuose stačiatikiai įkūrė cerkvę gyvenamajame name, tais pačiais metais įkurta Viekšnių Šv. Sergijaus Radonežiečio parapija. Vėliau pradėta statyti cerkvė, kurios statybos darbus prižiūrėjo šventikas Vasilijus Krukovskis. 1875 m. liepos 20 d. statybos baigtos ir akmeninė cerkvė pašventinta. Caro valdžia cerkvei perleido malūną ir 5 ha žemės. 1937 m. parapijoje buvo 1297 tikintieji. 1944 m. per karą pastatas stipriai nukentėjo, todėl pamaldos laikytos nuosavame name. 1947 m. cerkvė atstatyta, iškilmingai pašventinta ir oficialiai įregistruota.

Architektūra
------------

1875 m. pastatyta cerkvė buvo prailginto kryžiaus formos, viduje išdažyta geltona spalva, papuošta baltais piliastrais ir karnizais. Šventoriuje stovi akmuo raudonarmiečiams, 1919 m. žuvusiems už Tarybų valdžią.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stačiatikių Šv. Sergijaus Radonežiečio cerkvė *ventosparkas.lt*
2. ↑  „Viekšnių Šv. Sergejaus Radonežiečio cerkvė". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Viekšnių šv. Sergejaus Radonežiečio cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Храм во имя преподобного Сергия Радонежского в Векшняй *orthodoxy.lt*
* Viekšnių\_Šv.\_Sergijaus\_Radonežiečio\_cerkvė. Mažeikių krašto enciklopedija.
| Balingrado tiltas |
| --- |
|  |
| Tiltas nuo Vilniaus raj. pusės |
| 

Balingrado tiltasBalingrado tiltas

54°51′45.82″ š. pl. 25°42′13.11″ r. ilg.﻿ / ﻿54.8627278°š. pl. 25.7036417°r. ilg.﻿ / 54.8627278; 25.7036417﻿ (Balingrado tiltas)Koordinatės: 54°51′45.82″ š. pl. 25°42′13.11″ r. ilg.﻿ / ﻿54.8627278°š. pl. 25.7036417°r. ilg.﻿ / 54.8627278; 25.7036417﻿ (Balingrado tiltas) |
|  |
| **Vieta** | Balingradas,Švenčionių rajono savivaldybė |
| **Kerta** | Nerį |
| **Ilgis** | 136,6 m |
| **Plotis** | 9,33 m |
| **Pastatytas** | 2005 m. |
| **Konstrukcija** | Sijinis tiltas |

**Balingrado (Punžonių) tiltas** – automobilių kelių tiltas per Neries upę, jungiantis Vilniaus ir Švenčionių rajonus, kelio  **4416**  Magūnai–Balingradas  atkarpoje į kelią  **5220**  Nemenčinė–Buivydžiai . Tiltas yra pirmasis pasroviui per Nerį Lietuvos teritorijoje. Atidarytas 2005 m. lapkričio 24 d. Lietuvoje tai buvo jau aštuntasis tiltas per Nerį valstybinės reikšmės keliuose. 

Tilto važiuojamoji dalis
Tiltą laiko metalinės sijos
Tiltas stūkso mišku apaugusioje teritorijoje. Artimiausios gyvenvietės: šiauriniame krante – Balingradas (Švenčionių raj. 0,7 km), pietiniame – Punžonys (Vilniaus raj. 1,3 km). Artimiausias tiltas pasroviui – Santakos geležinkelio tiltas Nemenčinės seniūnijoje, aukštyn upe – kabantis pėsčiųjų tiltas Buivydžiuose Lietuvoje ir automobilių tiltas Baltarusijos Astravo rajone, ties Varonos kaimu.

Iki šiol iš Švenčionių rajono seniūnijos centro Magūnų į Vilnių 60 km nuotolį reikėdavo važiuoti per Pabradę. Kelias iki sostinės sutrumpėjo apie 20 km. 

2004 m. rudenį trasoje buvo atlikti archeologiniai žvalgomieji darbai, kurių metu archeologinių objektų nerasta. Statybos darbai truko 14 mėn. Juos vykdė UAB „Tilsta", talkino subrangovas UAB „Viadukas". Statinys kainavo 5,9 mln. Lt, jis buvo finansuojamas iš Kelių priežiūros ir plėtros programos lėšų.

Konstrukcija
------------

Statinį projektavo UAB „Kelprojektas". Tiltas metalinis, 3 tarpatramių. Atramos pastatytos iš surenkamų gelžbetoninių elementų, įrengtos ant polinių pamatų. Tilto perdangą sudaro dvi skersiniais ryšiais sujungtos metalinės sijos. Tilto ilgis – 136,6 m, plotis (važiuojamoji dalis ir šalitilčiai) – 9,33 m.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Balingrado tiltas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Atidarytas dar vienas tiltas per Neries upę Archyvuota kopija 2016-08-16 iš Wayback Machine projekto.
* Žinios iš savivaldybių. Į Magūnus veda geri keliai Archyvuota kopija 2016-08-15 iš Wayback Machine projekto.
* Tiltai per Neries upę. Punžonių tiltas[neveikianti nuoroda] (Henriko Kebeikio kolekcija)
* 2004 m. kelio „Balingradas–Magūnai" 5,3–6,4 km archeologinių žvalgomųjų darbų ataskaita
* Tilto nuotraukos, 2006 m. (*miestai.net*)

  


| Artimiausi tiltai per Nerį |
| --- |
| prieš srovę: | **Balingrado tiltas** | pasroviui: |
| Tiltas Astravo raj. (Baltarusija) | Santakos geležinkelio tiltas |
Dainius Junevičius
**Dainius Junevičius** (g. 1958 m. liepos 28 d. Kaune) – lietuvių diplomatas.

Biografija
----------

1976 m. baigė Kauno 12-ąją vidurinę mokyklą, 1981 m. – Vilniaus universiteto Fizikos fakultetą. 1985–1988 m. neakivaizdžiai studijavo Lietuvos Mokslų akademijos Puslaidininkių fizikos instituto aspirantūroje.

1981–1983 m. dirbo inžinieriumi gamykloje „Venta", 1983–1990 m. – Puslaidininkių fizikos instituto jaunesnysis mokslo darbuotojas.

1991 m. pradėjo dirbti Užsienio reikalų ministerijoje Rytų ir Vidurio Europos skyriaus vyriaus. referentu, 1991–1992 m. – Lietuvos informacijos biuro Varšuvoje vadovas, laikinasis Lietuvos Respublikos reikalų patikėtinis Lenkijoje. 1992–1994 m. – Lietuvos ambasadorius Lenkijoje.

1994–1997 m. – Kultūros ir meno instituto Kultūros istorijos skyriaus mokslo darbuotojas. 1995–1997 – Lenkijos banko „Kredyt Bank S.A." atstovybės Vilniuje direktorius.

1997–2001 m. – URM generalinis inspektorius. 2001–2006 m. – Lietuvos ambasadorius Graikijos Respublikoje (2002–2006 m. – taip pat ir Bulgarijos Respublikai, Rumunijai bei Albanijos Respublikai).

2006–2008 m. – buvo URM Informacijos ir viešųjų ryšių departamento ambasadorius ypatingiems pavedimams, 2008–2010 m. – Lietuvos Specialiosios misijos Afganistano Islamo Respublikai vadovas, ambasadorius ypatingiems pavedimams..

Nuo 2010 m. spalio 5 d. – Lietuvos ambasadorius Egipto Arabų Respublikoje bei Katarui, Jungtiniams Arabų Emyratams, Kuveitui, Jordanijai, Saudo Arabijai, Libanui bei Lietuvos pasiuntinys Arabų Lygoje. Iš šių pareigų atšauktas nuo 2015 m. rugpjūčio 5 d..

Publikavo straipsnių Lietuvos fotografijos istorijos temomis..

Žmona – Asta Dirmaitė-Junevičienė, buvusi Lietuvos nacionalinės UNESCO komisijos generalinė sekretorė.

Apdovanojimai
-------------

* 2001 m. – Lenkijos Respublikos nuopelnų ordino Karininko kryžius
* 2003 m. – Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Komandoro kryžius
* 2019 m. – Lenkijos Respublikos nuopelnų ordino Komandoro kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Prezidentė įteikė skiriamuosius raštus Lietuvos ambasadoriui Egipte[neveikianti nuoroda] (www.president.lt)
2. ↑  DAINIUS JUNEVIČIUS Archyvuota kopija 2014-04-27 iš Wayback Machine projekto. (Tūkstantmečio žmonės)
3. ↑  D. Grybauskaitė atšaukė keturis Lietuvos ambasadorius (delfi.lt inf.)
4. ↑  Fotografijos atsiradimas Lietuvoje Archyvuota kopija 2009-04-12 iš Wayback Machine projekto. (LIETUVOS FOTOGRAFIJOS ISTORIJOS APŽVALGA)

  


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Dainius Junevičius(laikinasis reikalų patikėtinis)** | **Lietuvos ambasadorius Lenkijos Respublikoje** 1992 – 1994 m. | Po to:**Antanas Valionis** |
| Prieš tai:**Vidmantas Povilionis** | **Lietuvos ambasadorius Graikijoje** 2001 - 2006 m. | Po to:**Artūras Žurauskas** |
| Prieš tai:**Ginutis Voveris** | **Lietuvos ambasadorius Egipto Arabų Respublikoje** 2010 - 2015 m. | Po to:**-** |