recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Krapkovicėslenk. *Krapkowice* |
| --- |
|        |
| *Centrinė aikštė* |
|  |
| 

KrapkovicėsKrapkovicės

50°29′0″ š. pl. 17°58′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.48333°š. pl. 17.96667°r. ilg.﻿ / 50.48333; 17.96667﻿ (Krapkovicės)Koordinatės: 50°29′0″ š. pl. 17°58′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.48333°š. pl. 17.96667°r. ilg.﻿ / 50.48333; 17.96667﻿ (Krapkovicės) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Opolės vaivadija |
| **Apskritis** | Krapkovicių apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 17 840  |
| **Plotas** | 21 km² |
| **Tankumas** (2007) | 850 žm./km² |
| **Altitudė** | 170−200 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Krapkovicės |

**Krapkovicės** (lenk. *Krapkowice*, vok. *Krappitz*) – miestas pietvakarių Lenkijoje, Opolės vaivadijoje, į pietus nuo Opolės, prie Odros upės ir jos intako Osoblogos. Pavieto centras.

Pro Krapkovices eina Opolės-Kozlės ir Vroclavo-Katovicų plentai. Popieriaus ir avalynės pramonės centras. Popieriaus gamybos įrenginių, plieninių konstrukcijų, izoliacinių medžiagų gamybos, maisto (pieno) pramonė. Veikia biblioteka.

Architektūra
------------

Mieste stovi dvi bažnyčios: Šv. Mikalojaus (gotikinė, XIV a. pab. su 1400 m. pristatyta koplyčia. Atstatyta 1722 m. perstatyta po karų), Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų (neobarokinė, 1902 m.). Yra mūrinių miesto sienų (XIV–XV a.) liekanos, barokiniai rūmai su vidiniu arkadiniu kiemu (1678 m. perstatyti 1772 m.).

Galerija
--------

* RūmaiRūmai
* Avalynės fabrikas Otmionto rajoneAvalynės fabrikas Otmionto rajone
* Šv. Mikalojaus bažnyčiaŠv. Mikalojaus bažnyčia

Istorija
--------

Krapkovicės rašytiniuose šaltiniuose minimos nuo 1275 m. Miesto teisės suteiktos 1294 m. Nuo 1327 m. priklausė Čekijai, nuo 1526 m. – Habsburgų imperijai. Miestas smarkiai nukentėjo per husitų karus (1426 m.) ir Trisdešimties metų karą (1618-1648 m.). 1742 m. atiteko Prūsijai. 1896 m. iki Krapkovicių nutiestas geležinkelis, XIX a. pab. imta plėtoti pramonę (medžio apdirbimo, popieriaus ir kt.). Per II pasaulinį karą mieste veikė 7 priverstinio darbo stovyklos, įmonėse dirbo britų ir TSRS karo belaisviai.

Nuo 1945 m. miestas priklauso Lenkijai. 1961 m. prie Krapkovicių prijungta Otmento gyvenvietė (kitapus Odros). 1956–1975 m. ir nuo 1999 m. – pavieto centras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Krapkovicės*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Tongos herbas
**Tongos herbas** buvo sukurtas 1875 kartu su šalies konstitucija. Pradedant kažkur nuo 950 metų Tongą iš pradžių valdė trys karalių linijos. Po ilgų pilietinių karų ji, karaliaus Džordžo Tupou I, buvo sujungta į vieną valstybę. Trys kardai simbolizuoja šias tris skirtingas karalių linijas. Balandis su alyvos šakele reiškia taiką, kuri atėjo po pilietinių karų pabaigos. Žvaigždės simbolizuoja pagrindines salas: Tongatapu, Vava'u ir Ha'apai. Karūna atspindi monarchinę valdymo sistemą. Iš abiejų herbo šonų matoma Tongos vėliava.

Antraštės devizas parašytas tongos kalba: *KO E ʻOTUA MO TONGA KO HOKU TOFIʻA* (liet. Dievas ir Tonga – mūsų paveldas).

**Okeanijos valstybių herbai**

|  |
| --- |
| Australija · Fidžis · Kiribatis · Maršalo Salos · Mikronezija · Nauru · Naujoji Zelandija · Palau · Papua Naujoji Gvinėja · Samoa · Saliamono Salos · Tonga · Tuvalu · Vanuatu
Amerikos Samoa · Guamas · Kuko Salos · Marianos Šiaurinės Salos · Naujoji Kaledonija · Niujė · Norfolkas · Pitkernas · Prancūzijos Polinezija · Tokelau · Volisas ir Futūna |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai· Herbai |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Actitis hypoleucos** |
| --- |
| Krantinis tilvikas (Actitis hypoleucos)Krantinis tilvikas (*Actitis hypoleucos*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Sėjikiniai paukščiai  *( Charadriiformes)* |
| Šeima: | Tilvikiniai  *( Scolopacidae)* |
| Gentis: | Krantiniai tilvikai  *( Actitis)* |
| Rūšis: | Krantinis tilvikas  *( Actitis hypoleucos)* |

 |
| Binomas |
| ***Actitis hypoleucos***Linnaeus, 1758 |

**Krantinis tilvikas** (*Actitis hypoleucos*) – tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos būdingas vandenų paukštis, priklausantis krantinių tilvikų (*Actitis*) genčiai.

Kūno viršutinė pusė pilkai rusva, gelsvai žalio atspalvio. Nugara juosvai dėmėta. Antakis šviesus. Vairuojamosios plunksnos baltos, su plačiomis juodomis skersinėmis juostelėmis. Sparnuose plati skersinė balta juosta. Visa apatinė kūno pusė balta. Ant kaklo ir krūtinės siauros tamsios dėmelės. Snapas trumpokas, tamsus. Kojos pilkos.

Paplitę Vidurio ir Rytų Europoje, taip pat Azijoje iki Kamčiatkos.

Lietuvoje dažnas. Aptinkamas balandžio – spalio mėn. Gyvena miškinguose vandenų pakraščiuose. Lizdą krauna ant žemės, duobutėje, kiek toliau nuo vandens. Deda 4 kiaušinius, išmargintus taškučiais ir dėmelėmis. Peri abu porelės nariai 20-23 dienas. Apdžiūvę jaunikliai netrukus palieka lizdą ir juos vedžioja abu tėvai. Pradeda skraidyti 21 d. amžiaus.

* Actitis hypoleucos
* Krantinis tilvikasKrantinis tilvikas
* 
* 
* Actitis hypoleucos *Actitis hypoleucos*

Tilviko cylenimas

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Krantinis tilvikas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**E41** – tarptautinės reikšmės vidaus vandenų laivybos kelias Nemuno upėje, Lietuvoje. Kelias jungią Klaipėdos valstybinį jūrų uostą ir Kauno krovinių uostą. Bendrasis kelio ilgis – 291,2 km. Navigacija trunka iki 206 parų (balandžio 16 – lapkričio 7 d.), priklausomai nuo atskirų ruožų navigacijos trukmės.

Iki 2023 m. pabaigos planuojama kelią modernizuoti ir pritaikyti elektrinėms baržoms. Projekto vertė – 28 mln. eurų.

Istorija
--------

2006 m. „Vidaus vandens kelių direkcijos" užsakymu buvo atlikta galimybių studija „Kompleksinis vidaus vandenų kelio Nemuno upe ir Kuršių mariomis Klaipėda–Kaunas sutvarkymas pritaikant krovininei ir keleivinei laivybai". 2010 m. studija buvo papildyta. Įvertinant vidaus vandenų kelių tinklo sujungimo su Klaipėdos valstybiniu jūrų uostu bei integracijos į Vakarų Europos vidaus vandenų kelių tinklą perspektyvas, nuspręsta, kad tarptautinės reikšmės vidaus vandenų kelią E41 Nemuno upe ir Kuršių mariomis ekonominiu požiūriu tikslinga modernizuoti. Kuriant reikiamą infrastruktūrą tarptautinės reikšmės vidaus vandenų kelyje E41 Nemunu ir Kuršių mariomis, pagal parengtą techninę dokumentaciją buvo suplanuota pastatyti krovininę prieplauką Kaune, Marvelėje. Kauno miesto taryba pritarė, kad būtų rengiami Bendrojo plano pakeitimai, atveriantys kelią Kauno krovinių uosto statyboms.

2019 m. Klaipėdos universitetas sudarė kelio skaitmeninį modelį.

Techniniai pajėgumai
--------------------

Kelio E41 ruožui Klaipėda–Jurbarkas nustatyti šie matmenys: laivų ilgis – 100 m, plotis – 10 m, kelio gylis – 1,50 m; ruožui Jurbarkas–Kaunas: laivų ilgis – 100 m, plotis – 10 m, kelio gylis – 1,20 m.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Sąrašas:Lietuvos vandens keliai

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „OPERATED INLAND WATERWAYS OF NATIONAL IMPORTANCE OF THE REPUBLIC OF LITHUANIA". *vvkd.lt* (anglų). Vidaus vandens kelių direkcija. Nuoroda tikrinta 2023 m. liepos 21 d..
2. ↑  Jockus, Arvydas (2020 m. gruodžio 12 d.). „Pradedamas vandens kelio nuo Kauno iki Klaipėdos įrengimas". *ve.lt*. Vakarų ekspresas. Nuoroda tikrinta 2023 m. liepos 21 d..
3. ↑  „Tamelis: netrukus Nemunu bus reguliariai gabenami kroviniai". *lrt.lt*. Lietuvos nacionalinis radijas ir televizija. 2023 m. liepos 21 d. Nuoroda tikrinta 2023 m. liepos 21 d..
4. ↑  Kauno krovinių uosto istorija
5. ↑  Kaune sudėti parašai dėl krovinių uosto statybos
6. ↑  Jurkin, Viačeslav. „TARPTAUTINĖS REIKŠMĖS VIDAUS VANDENŲ KELIO E41 SKAITMENINIO MODELIO SUDARYMAS KAUNAS-RUSNĖ ATKARPOJE" (PDF). *apc.ku.lt*. Klaipėdos universitetas. Nuoroda tikrinta 2023 m. liepos 21 d..

Nuorodos
--------

* VVKD oficiali svetainė
Koordinatės: 72°01′ š. pl. 136°49′ r. ilg.﻿ / ﻿72.017°š. pl. 136.817°r. ilg.﻿ / 72.017; 136.817

Įlankos padėtis
**Janos įlanka** (rus. *Янский залив*) – Laptevų jūros įlanka, įsiterpianti į Jakutijos šiaurines pakrantes. Iš rytų riboja Ebeliacho užutėkis, iš vakarų – Buor Chajos kyšulys. Didžiąją dalį įlankos pakrantės sudaro Janos upės delta, kurios plotas 10 200 km². Netoli kranto yra keletas salų: Jarokas, Makaras, Šelonės salos. Pietryčiuose yra giliai į žemyną įsiterpęs Selenjacho užutėkis. Į Janos įlanką įteka Janos, Čondono, Selenjacho, Muksunuochos upės.

Įlanka laikosi užšalusi apie 9 mėnesius.

1712 m. rusų keliautojai Jakovas Permiakovas ir Merkurijus Vaginas šunų kinkiniu kirto užšalusią Janos įlanką (keliavo į Didžiąją Liachovo salą). 1892–1894 m. įlanką tyrinėjo Eduardas Tolis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Янский. Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона, Т. 41 (81) : Эрдан — Яйценошение. С.-Петербургъ, 1904. **(**rus.**)**
Tonkino katė
**Tonkino katė** – trumpaplaukių kačių veislė. Palyginti reta.

Istorija
--------

Pirmoji žinoma Tonkino katė buvo vardu Vong Mau. Ji kartu buvo ir dabartinių Burmos kačių pramotė. Vong Mau XX a. ketvirtajame dešimtmetyje Rangūne, Birmoje, užtiko amerikietis daktaras Tompsonas ir atsivežė ją į San Franciską. Amerikoje pamanyta, jog ši katė – tamsi Siamo katė. Vong Mau sumišrinta su Siamo katinu, vadoje buvo rudas kačiukas vėliau suporuotas su motina. Šios vados kačiukai buvo įvairūs: vieni panašūs į Siamo, kiti į Tonkino, treti į Burmos kates. Kačiukai, pasižymėję Tonkino kačių savybėmis, nebuvo toliau poruojami, todėl veislė buvo nunykusi.

XX a. devintajame dešimtmetyje Didžiojoje Britanijoje veislė buvo atkurta. Šiandien Tonkino katės labai populiarios JAV.

Charakteris
-----------

Labai prisiriša prie šeimininko. Smalsios, protingos, jas galima išmokyti įvairiausių triukų. Gerai sutaria su kitomis katėmis, šunimis ir vaikais. Nepakenčia vienatvės. Nors nėra didelės rėksnės, tačiau balsas gana geras.

Fizinės savybės
---------------

Tonkino katės raumeningos, sunkios. Snukutis bukas, ūsų pagalvėlės ryškios. Plaukas trumpas, prigludęs prie kūno, labai švelnus. Akys melsvai žalsvos.

Tik gimę kačiukai būna šviesūs, bet po kelių dienų ima tamsėti. Kuo vyresnė katė, tuo tamsesnis jos kailiukas.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tonkino katė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Esther J.J. Verhoef-Verhallen. *Kačių enciklopedija*, vert. Danguolė Žalytė. Vilnius: Aktėja, 2002.
| **Janė Ahonenassuom. *Janne Ahonen*** |
| --- |
|  |
| J. Ahonenas 2011 metais |
| Gimė | 1977 m. gegužės 11 d. (45 metai)Lahtis |
| Tautybė | suomis |
|  |
| Veikla | šuolininkas su slidėmis |
|  |
| Žinomas (-a) už | pasaulio čempionas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Olimpinių žaidynių: 0×, 2×, 0×Pasaulio čempionatų: 5×, 3×, 2× |
|  |
|  **Vikiteka** | Janne Ahonen |

**Janė Ahonenas** (Janne Petteri Ahonen, g. 1977 m. gegužės 11 d.) – Suomijos šuolininkas su slidėmis, pasaulio čempionas, Keturių kalvų turnyro nugalėtojas.

Biografija
----------

Janė Peteris Ahonenas gimė 1977 m. gegužės 11 d. Lahtyje, Suomijos žiemos sporto centre. Varžybose dalyvavo daugiau nei 20 metų ir laimėjo beveik visus įmanomus šuolininkų su slidėmis titulus, išskyrus olimpinį auksą. Jis yra penkiskart pasaulio čempionas, pirmąjį individualų aukso medalį laimėjęs 1997 metais. Olimpinėse žaidynėse jis iškovojo 2 sidabro medalius komandinėse rungtyse 2002 m. Solt Leik Sityje ir 2006 m. Turine, bet nei vieno individualaus medalio. Janė Ahonenas penkis kartus, daugiau nei kuris kitas šuolininkas su slidėmis, laimėjo Keturių kalvų turnyrą. Jis du kartus nugalėjo bendrojoje Pasaulio taurės įskaitoje (2003−2004 ir 2004−2005 m. sezonais). Iškovojo rekordinį skaičių, septynis, medalius pasaulio skraidymo su slidėmis čempionatuose: 5 sidabro ir 2 bronzos. Kartu J. Ahonenas buvo neblogu automobilių lenktynininku, 2004 m. laimėjo Suomijos automobilių drago čempionatą. 2005 m. pripažintas Suomijos metų sportininku. 2008 m. jis buvo pasitraukęs iš sporto, tačiau vėliau grįžo, atstovavo Suomijai 2010 m. Vankuverio olimpinėse žaidynėse. Po to turėjo pasitraukti iš varžybų dėl traumos ir vėl grįžo antrą kartą dalyvauti 2014 m. Sočio olimpiadoje, taip pat dalyvavo 2018 m. Pjongčango olimpiadoje. Jis yra vedęs, susilaukė dviejų vaikų.

Pasiekimai
----------

* Dukart sidabro laimėtojas olimpinėse žaidynėse komandinėje įskaitoje (2002 m. Solt Leik Sitis, 2006 m. Turinas);
* 5 kartus pasaulio čempionas (1997 m. normalioje kalvoje, 2005 m. aukštoje kalvoje ir 3 kart komandinėje įskaitoje 1995, 1997 ir 2003 m.), 3 kartus sidabro ir 2 kartus bronzos laimėtojas;
* 5 kartus Keturių kalvų turnyro nugalėtojas (1999, 2003, 2005, 2006, 2008 m.);
* 2 kartus bendrosios įskaitos Pasaulio taurės nugalėtojas (2004 ir 2005 m.);
* 36 ind. pergalės FIS Pasaulio taurės etapuose.
* 5 sidabro ir 2 bronzos medalių laimėtojas FIS pasaulio skraidymo su slidėmis čempionatuose;
* 2005 m. Suomijos metų sportininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  E. John B. Allen. *Historical Dictionary of Skiing*. Scarecrow Press, 2011, p. 26
2. ↑  fis-ski.com Archyvuota kopija 2018-02-22 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| Toni Eggert |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Vokietija** |
| Rogučių sportas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Bronza** | 2018 | Dvejetai |
| Pasaulio čempionatai |
| **Auksas** | 2012 | Estafetė |
| **Auksas** | 2017 | Dvejetai |
| **Auksas** | 2017 | Estafetė |
| **Auksas** | 2019 | Dvejetai |
| **Auksas** | 2019 | Sprintas |
| **Sidabras** | 2012 | Dvejetai |
| **Sidabras** | 2013 | Dvejetai |
| **Sidabras** | 2016 | Dvejetai |
| **Bronza** | 2017 | Sprintas |
| Europos čempionatas |
| **Auksas** | 2013 | Dvejetai |
| **Auksas** | 2013 | Estafetė |
| **Auksas** | 2016 | Dvejetai |
| **Auksas** | 2016 | Estafetė |
| **Auksas** | 2018 | Dvejetai |
| **Sidabras** | 2017 | Dvejetai |
| **Sidabras** | 2018 | Estafetė |
| **Bronza** | 2012 | Dvejetai |

**Toni Eggert** (g. 1988 m. gegužės 12 d. Zūlyje) – vokiečių rogučių sporto atstovas. Olimpinis prizininkas, daugkartinis pasaulio ir Europos čempionas.

Biografija
----------

2012 m. Eggert pelnė savo pirmuosius medalius pasaulio čempionate - auksą estafetėje ir sidabrą dvejetų varžybose. 2013 m. vokietis pirmą kartą tapo Europos čempionu. 2014 m. dalyvavo savo debiutinėse 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse, kuriose pelnė 8-ą vietą dvejetų varžybose. 2018 m. žiemos olimpinių žaidynių dvejetų varžybose pelnytas bronzos medalis. 2019 m. pasaulio rogučių sporto čempionate Eggertpelnė auksą dvejetų ir sprinto rungtyse.

Nuorodos
--------

* Eggert ILF svetaineje
| **Bronius Bulka** |
| --- |
| Gimė | 1927 m. liepos 24 d.Kirdeikiai, Utenos apskritis |
| Mirė | 2014 m. kovo 27 d. (86 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Liepynės kapinėse |
|  |
| Veikla | ekonomistas, spaudos darbuotojas |
|  |
| Alma mater | 1954 m. Vilniaus universitetas |

**Bronius Bulka** (1927 m. liepos 24 d. Kirdeikiuose, Utenos apskritis – 2014 m. kovo 27 d. Vilniuje) – Lietuvos ekonomistas, spaudos darbuotojas.

Biografija
----------

1947 m. baigė Utenos valstybinę berniukų gimnaziją. 1948 m. Utenos apskrities laikraščio „Lenino keliu" literatūrinis darbuotojas. 1949 m. „Komjaunimo tiesos" stilistas. 1949–1950 m. Vilniaus apskrities laikraščio „Lenino keliu" vertėjas. 1950–1951 m. „Komjaunimo tiesos" korektorius, laiškų skyriaus ir valstiečių jaunimo skyriaus vedėjas. 1951–1953 m. Vilniaus srities laikraščio „Raudonoji žvaigždė" vyresnysis korektorius ir žemės ūkio skyriaus literatūrinis darbuotojas.

1953 m. pradėjo dirbti Lietuvos radijo komitete: buvo žemės ūkio laidų redakcijos redaktorius, redakcijos vedėjas, paskutiniųjų žinių redakcijos vedėjas. Pradėjus transliuoti televizijos laidas, Lietuvos televizijos visuomeninių laidų atsakingasis redaktorius. 1954 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakulteto pramonės ekonomikos specialybę. 1961–1970 m. „Minties" leidyklos ekonominių leidinių redakcijos redaktorius. 1970–1975 m. žurnalo „Liaudies ūkis" redakcijos skyriaus vedėjas, 1975–1991 m. žurnalo vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. Palaidotas Liepynės kapinėse .

Daugiausia rašė žemės ūkio ekonomikos temomis. Išvertė iš rusų kalbos įvairių knygų.

Bibliografija
-------------

* Pasivyti pirmaujančius, padėti atsiliekantiems: publicistika. – Vilnius, 1960. – 43 p.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 77 psl.
| Tongariro nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Padėtis N. Zelandijoje Padėtis N. Zelandijoje |
| **Vieta:** | Naujoji Zelandija |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Neišinal Parkas |
| **Koordinatės:** | 39°12′00″ p. pl. 175°35′00″ r. ilg.﻿ / ﻿39.20000°š. pl. 175.58333°r. ilg.﻿ / 39.20000; 175.58333Koordinatės: 39°12′00″ p. pl. 175°35′00″ r. ilg.﻿ / ﻿39.20000°š. pl. 175.58333°r. ilg.﻿ / 39.20000; 175.58333 |
| **Plotas:** | 795,98 km² |
| **Įkurtas:** | 1894 m. |
| **Lankomumas:** | 1 000 000 ( m.) |
| **Valdymas:** | Naujosios Zelandijos Išsaugojimo departamentas |
|  **Vikiteka:** | Tongariro nacionalinis parkas |
| UNESCO vėliava **UNESCO** | (angl.) (pranc.): 421 |

**Tongariro nacionalinis parkas** (angl. *Tongariro National Park*) – nacionalinis parkas Naujojoje Zelandijoje, Šiaurės saloje. Tai seniausias Naujosios Zelandijos ir 4 pagal senumą pasaulyje nacionalinis parkas, įkurtas 1894 m.

Parkas apima Ruapehu, Tongariro ir Ngauruhoės ugnikalnius ir jų apylinkes. Tai šventa vieta (*tapu*) maorių kultūroje. Parke taip pat didelė gamtinė įvairovė: auga drėgnieji subtropiniai miškai, kuriuose vyrauja *Podocarpus hallii*, *Podocarpus dacrydioides*, *Weinmannia racemosa*, *Libocedrus bidwillii*, *Nothofagus menziesii*, *Nothofagus fusca* rūšių medžiai, gausu paparčių, epifitų, grybų. Taip pat veši krūmynai (*Leptospermum scoparium, Phyllocladus aspleniifolius* ir kt.). Nacionalinio parko teritorijoje sutinkami šie gyvūnai: kiviai, papūgos, mėlynosios antys, karearea sakalai, *Ninox novaeseelandiae, Rhipidura*.

Tongariro NP 1990 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Nuorodos
--------

* Parko svetainė

Mahuia upė Tongariro NP
**Bronislovas Račiūnas** (1931 m. rugpjūčio 24 d. Uliūnų k. Panevėžio r.), choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

1953–1957 choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. A. Liberis), o 1958–1963 neakivaizdiniu būdu choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konsevatorijoje (dėst. A. Krogerto klasė).

1957–1958 B. Račiūnas buvo Raseinių vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovas. Kurį laiką vadovavo Raseinių vietinio ūkio valdybos mišriajam chorui. 1959–1964 Paberžės (Vilniaus r.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų vadovas. 1964 I respublikinei moksleivių dainų šventei parengė tris chorus: jaunučių, jaunių ir merginų. 1964–1992 Vilniaus kultūros mokyklos choro dirigavimo ir kitų chorvedybos disciplinų dėstytojas. Parašė metodinių darbų. 1992 išleido „Chorinio dirigavimo chrestomatiją". Buvo Vilniaus rajono dainų švenčių vyr. dirigentas, Vilniaus miesto (rajono) Liaudies deputatų tarybos deputatas (1973–1975). 1993 suorganizavo Vilniaus Tėvynės sąjungos (konservatorių) folkloro ansamblį „Kadagys" ir yra jo vadovas. Išaugino dukterį Daivą Račiūnaitę -Vyčinienę – folklorininke ir muzikologę.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Koordinatės: 54°12′35.49″ š. pl. 24°34′20.09″ r. ilg.﻿ / ﻿54.2098583°š. pl. 24.5722472°r. ilg.﻿ / 54.2098583; 24.5722472

 *Kitos reikšmės – Senosios Varėnos Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia.*

|  Varėnos šv. arkangelo Mykolo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Varėnos |
| **Savivaldybė** | Varėnos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Varėna |
| **Adresas** | Savanorių g. 10 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1933 m. |

**Varėnos šv. arkangelo Mykolo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Varėnos miesto pietuose, šiek tiek į vakarus nuo Varėnos geležinkelio stoties pastato. Turi liaudies architektūros bruožų.

Istorija
--------

1897 m. statyta cerkvė 1919 m. pertvarkyta į bažnyčią, 1920 m. pašventinta. Pamaldas mėginta laikyti tik lenkų kalba. Lietuviams reikalaujant gimtosios kalbos, kildavo riaušės. 1924 m. pradžioje pamaldų visai nebūdavo. 1929 m. įkurta parapija. 1933 m. bažnyčia perstatyta, padidinta. 1936 m. uždaryti Šv. Kazimiero draugijos skyriai ir skaityklos. Klebono Kazimiero Gailiaus rūpesčiu 1967 m. bažnyčia suremontuota.

Architektūra
------------

Bažnyčios bokštai
Bažnyčia turi liaudies architektūros bruožų, kryžminio plano, vienabokštė, su trisiene apside, prieangiu. Šventoriaus tvora medinių statinių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Varėnos šv. arkangelo Mykolo bažnyčia. Ltvirtove.lt (tikrinta 2022-03-26).
**Gutenbergo projektas** (**Project Gutenberg**) – internetinė nemokama biblioteka. Projekto pradininkas – Michael Hart.

Projektas įkurtas 1971 metais ir pavadintas 15-to amžiaus vokiečių spaustuvininko Johano Gutenbergo garbei.

2021 metų gegužės mėn. duomenimis, bibliotekoje yra virš 60 000 knygų elektroniniu formatu. Naudojami tekstai iš viešos nuosavybės (angl. *public domain*) knygų, kurioms baigėsi autorinių teisių galiojimas arba kurios niekad nebuvo autorinės teisės objektas. Bibliotekoje yra ir autorinių tekstų, paskelbtų su autorių sutikimais.

2019 metais, dėl 20-čia metų pratęsto autorinių teisių galiojimo pabaigos, viešojon nuosavybėn perėjo 1923 metais paskelbti kūriniai, tarp kurių tokie garsūs, kaip Felikso Zalteno „Bembis", ar Chalilio Džibrano „Pranašas".

Kur įmanoma, *Gutenbergo projekto* leidiniai yra pateikiami kaip neformatuotas (ASCII) tekstas. Keletą metų diskutuojama apie XML naudojimą. Sunkiai redaguojami leidiniai (nors ir nepageidaujami) yra PDF formato, arba kitokio, jeigu yra redagavimo savanorių.

Daugiausia projekto leidinių yra anglų k. daug vokiečių, prancūzų, italų, ispanų, olandų, suomių ir kinų kalbomis.

Visi Gutenbergo projekto tekstai gali būti gauti ir platinami nemokamai, jei tik nenaudojamas prekinis ženklas.

Nuorodos
--------

* Projekto puslapis
| Tongos paanga |
| --- |
|  |
|  |
|  |  |
| Seniti | 5 Pa'anga |
|  |
| ISO 4217: | TOP |
|  |
| Naudoja: | Tonga |
|  |
| Infliacija: | 11.1 %(2005) |
|  |
|  |
| Simboliai: | Banknoto: T$ (kartais PT)   Monetos: ¢ |
|  |
| Nominalai: |   |
| Banknotai: | panga: 1, 2, 5, 10, 20, 50 |
| Monetos: | seniti: 1, 2, 5, 10, 20, 50 |
|  |
| Spausdina: | nd |
| Kalykla: | nd |
|  |
| Bankas: | National Reserve Bank of Tonga |
|   | www.reservebank.to |

**Pa'anga** – Tongos Karalystės valstybinė valiuta. Kontroliuojama Tongos Valstybinio Rezervų Banko (*Pangikē Pule Fakafonua 'o Tonga*) Nukualofoje. 1 pa'anga sudaryta iš 100 centų (*seniti*). ISO kodas TOP, bet dažniausiai naudojama santrumpa T$ (¢ – seniti). Dar išskiriamas vienetas – hau, kurį sudaro 100 pa'angų. 

Pa'anga įvesta 1967 m. balandžio 3 d. ir pakeitė iki tol veikusį Tongos svarą. 1991 m. pa'anga susieta su Australijos doleriu. 2006 m. 1 Australijos doleris atitiko 1,6 pa'angos. 

Yra 1, 2, 5, 10, 20 ir 50 nominalų banknotai. Ant jų visų priekinės pusės vaizduojamas karalius Taufa'ahau Tupou IV, o užrašai – tik Tongos kalba. Kitoje pusėje užrašai anglų kalba ir vaizduojamos žymiausios šalies vietos – Ha'amonga 'a Maui trilitas, karaliaus rūmai, Tongos Plėtros Bankas, Vava'u uostas, ngatu audinių gamyba.

Monetos 1, 2, 5, 10, 20, 50 seniti vertės. Ant jų vaizduojami maisto produktai ir karališki atributai, bei užrašas *Fakalahi me'akai* („išaugink daugiau maisto"). Vieno ir dviejų seniti monetos praktiškai vartojamos retai, kadangi daugima kainų suapvalintos.

Banknotų nuotraukos
-------------------

|  |  |
| --- | --- |
| 1 Pa'anga priekis | 1 Pa'anga reversas |
| 2 Pa'anga priekis | 2 Pa'anga reversas |
| 5 Pa'anga priekis | 5 Pa'anga reversas |
| 10 Pa'anga priekis | 10 Pa'anga reversas |
| 20 Pa'anga priekis | 20 Pa'anga reversas |
| 50 Pa'anga priekis | 50 Pa'anga reversas |

Nuorodos
--------

* Tongos Valstybinis Rezervų Bankas

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • ROkeanijos valiutos |
| --- |
|  |
| 
Australijos doleris (Nauru, *Norfolkas*, Tuvalu) ·  *CFP frankas* (*Prancūzijos Polinezija,  Naujoji Kaledonija,  Volisas ir Futūna*) ·  Fidžio doleris ·  Kiribačio doleris ·  Naujosios Zelandijos doleris (*Kuko Salos*, *Niue*, *Tokelau*,  *Pitkerno salos*) ·  Kina ·  Tala ·  Saliamono salų doleris ·  Tongos paanga ·  JAV doleris (*Amerikos Samoa*, *Guamas*,  *Šiaurės Marianai*,  Maršalo salos,  Mikronezijos Federacinės Valstijos, Palau) ·  Vatu  |

 |
Koordinatės: 56°23′54″š. pl. 24°46′16″r. ilg.﻿ / ﻿56.3983°š. pl. 24.7711°r. ilg.﻿ / 56.3983; 24.7711

|  Nemunėlio Radviliškio Švč. Mergelės Marijos bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Biržų |
| **Savivaldybė** | Biržų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Nemunėlio Radviliškis |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų mūras |
| **Pastatyta** | 1854 m. |
| **Stilius** | istorizmas |

 *Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*
**Nemunėlio Radviliškio Švč. Mergelės Marijos bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Nemunėlio Radviliškio miestelyje, ties Lietuvos ir Latvijos valstybės siena, prie Apaščios ir Nemunėlio santakos. Istoristinė, turi klasicizmo elementų

Istorija
--------

Pirmoji katalikų koplyčia pastatyta 1719 m. Apie 1782 m. pastatyta medinė bažnyčia. Ji turėjo vieną altorių, be zakristijos. Šventoriuje stovėjo varpinė. Nuo 1804 m. veikė parapinė mokykla. Nuo 1818 m. buvo nuolatinis kunigas filialistas Jonas Skapinavičius. Jis pristatė zakristiją. Rusijos Vidaus reikalų ministras 1849 m. leido Jonui Tiškevičiui Nemunėlio Radviliškyje pastatyti mūrinę bažnyčią. Ji pastatyta 1849–1854 m. 1907 m. suburtas bažnyčios choras.

Pirmojo pasaulinio karo metu 1915 m. sugriautas bokštas, sudegė lubos, stogas, altorius, vargonai. Pamaldos laikytos prieglaudoje. 1921–1928 m. bažnyčia atstatyta (pradėjo kunigas Feliksas Dėdelė, baigė kunigas Mykolas Jusys). Bokštas atstatytas kitokios formos. Per Antrąjį pasaulinį karą sudegė parapijos ūkiniai pastatai, apgriauta bažnyčia. Po karo administratoriaus kunigo Stanislovo Žalio ir kitų rūpesčiu bažnyčia apdengta lentelėmis, atstatytas gerokai žemesnis bokštas, ištinkuota presbiterija. Klebonijos vietoje pastatytas mažas namelis.

Nemunėlio Radviliškyje 1959–1976 m. gyveno ištremtas vyskupas Vincentas Sladkevičius. Tai pažymi čia 2001 m. atidengta ąžuolinė atminimo lenta su bareljefu (aut. L. Juozonis).

Architektūra
------------

Bažnyčia istoristinė, turi klasicizmo elementų, stačiakampio plano (27 × 19 m), vienabokštė. Vidus trijų navų, įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Galerija
--------

* Bažnyčia nuo miestelioBažnyčia nuo miestelio
* Bažnyčios vidusBažnyčios vidus
* Bažnyčios fasadasBažnyčios fasadas

Nuorodos
--------

* Naujienos
* Apie bažnyčią Archyvuota kopija 2008-03-20 iš Wayback Machine projekto.
| **Bronisław Żongołłowicz** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1870 m. vasario 29 d.Dotnuva, Rusijos imperija |
| Mirė | 1944 m. rugsėjo 30 d. (74 metai)Vilnius, Lietuvos TSR |
| Tėvas | Karolis Žongolovičius |
| Motina | Antanina Vitartaitė |
|  |
| Veikla | Kunigas, politikas |
|  |
|  **Vikiteka** | Bronisław Żongołłowicz |

**Bronislav Žongolovič** (1870 m. vasario 29 d. Dotnuvoje, Rusijos imperija – 1944 m. rugsėjo 30 d. Vilniuje, Lietuvos TSR) – kunigas, religinės teisės profesorius, Lenkijos seimo narys 1930-1935 metais.

Biografija
----------

Gimė 1870 m. vasario 29 d. Dotnuvoje, Karolio ir Antaninos Vitartaitės. 1887 m. baigė Šiaulių gimnaziją, vėliau Sankt Peterburgo kunigų seminariją. Baigęs studijas dėstė Kauno kunigų seminarijoje. 1917 m. tapo religinės teisės mokslų daktaru. 1918-1919 m. dėstė Liublino universitete. 1919-1923 m. Vilniaus universiteto dekanas, 1920-1922 m. prorektorius. Vėliau dėstė religinę teisę Poznanės universitete. 1930 m. iš Lydos rinkimų apygardos išrinktas į Lenkijos seimą. Nuo 1930 m. birželio iki 1936 m. balandžio religinių reikalų viceministras. Mirė 1944 m. rugsėjo 30 d. Vilniuje, palaidotas Rasų kapinėse.

* Kapas Rasų kapinėseKapas Rasų kapinėse

Nuorodos
--------

* Biografija (lenk.) Archyvuota kopija 2014-10-06 iš Wayback Machine projekto.

Literatūra
----------

* Jacek Majchrowski, Kto był kim w II Rzeczypospolitej, Warszawa 1994
Lenkiškas varškės sūris.
**Varškės sūris** – Rytų Europos virtuvių minkštas sūris, gaminamas iš spaustos varškės.

Tradiciškai pasižymi rūgštumu ir trapumu. Būna ir salstelėjusio skonio, gaminamas is natūraliai saldaus pieno.

Gamyboje, skirtingai nuo kitų sūrių, nereikia šliužo fermento.

Dažniausiai naudojamas sumuštiniams, salotoms, pyragams, taip pat valgomas ir su medumi. Lietuviškoje virtuvėje dažnai gaminamas su kmynais.

Istorija
--------

*Pagrindinis straipsnis – Lietuviškas varškės sūris*.
Lietuvoje nuo seno gaminamas nebrandintas varškės sūris iš karvės pieno. Šaltiniuose minimas nuo XVI a. Žemaitijoje ir Užnemunėje dažniausiai gaminamas saldus sūris (į pakaitintą saldų pieną dedama anksčiau pagamintos varškės, gauta masė slegiama; kartais dar įdedama kiaušinių, grietinėlės, prieskonių). Aukštaitijoje paplitęs rūgštus sūris, daromas iš surauginto pieno varškės, sunkiamas sūrmaišyje ir slegiamas sūrspaudžiu. Į jį dar gali būti dedama grietinės, kmynų. Toks sūris vėliau dar gali būti džiovinamas.

Pramoniniu būdu gaminamas nuo XIX a. pab.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Politechnika – Lietuviškas sūris Archyvuota kopija 2014-05-04 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Varškės sūris*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 132
**Tongas** (kinų kalba 堂, pinyin - táng) - bendras pavadinimas kinų kilmės amerikiečių kriminalinėms organizacijoms, veikiančioms kinų kvartaluose (daugiausiai JAV). Pažodžiui verčiant reiškia „halė".

Pirmieji tongai susikūrė XIX a. antroje pusėje ir buvo skirti bendrai apsaugai, ypač, nuo rasistų, nacių ar kitų priešiškai nusiteikusių kaimynų. Dauguma jų narių buvo iš neprestižinių šeimų ir negalėjo jungtis prie pripažintų verslo gildijų ar asociacijų, todėl pagal triadų modelį sukurdavo savas sąjungas.

Pagrindinės tongų veiklos sritys yra prostitucija, azartiniai lošimai, reketas ir nelegalių migrantų gabenimas.

Tarp 1850 ir 1920 metų San Franciske, Los Andžele ir Klyvlende buvo ypač dažni tongų tarpusavio karai dėl pelno, teritorijos ir įtakos. Nuo 1930 metų tongų karų pradėjo mažėti, kaip ir apskritai smurtinių veiklos metodų. Organizacijos ir jų padaliniai pradėjo legalizuotis, į savo veiklą įtraukti daugiau teisininkų, verslininkų ir kitų profesionalų.

Žymesni tongai
--------------

* Hip Sing Tong (San Franciskas)
* Bing Kong Tong (Niujorkas)

Nuorodos
--------

* Asian Organized Crime Groups - Tongs and street gangs
| **Bronius Bakštys (1918)** |
| --- |
|  |
| Skuodo II kapelių paminklas 1947 m. žuvusių Viršilos būrio partizanų atminimui |
| Gimė | 1918 m.Luknės, Skuodo vls. Kretingos apskr. |
| Mirė | 1947 m. spalio 13 d. (~29 metai)Sriauptai, Skuodo vls. Kretingos apskr. |
| Tėvas | Juozas Bakštys |
|  |
| Veikla | Lietuvos partizanas |
| Pareigos | Kardo rinktinės Skirmanto kuopos būrio vadas |

**Bronius Bakštys** (slap. *Viršila*, 1918 m. Luknių k. Skuodo vls. Kretingos apskr. – 1947 m. spalio 13 d. Sriauptų k. Skuodo vls. Kretingos apskr.) – partizanas, Kardo rinktinės Skirmanto kuopos būrio vadas.

Biografija
----------

Luknių kaimo ūkininkas. Po Antrojo pasaulinio karo tapo Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Skirmanto kuopos partizanu, paskirtas būrio vadu.

Žuvo 1947 m. spalio 13 d. Kretingos apskrities Skuodo valsčiaus Sriauptų kaime partizanų rėmėjo Prano Lenkausko-*Ąžuolo* sodyboje, kartu su būrio partizanais Vincu Lenkausku, Jonu Paulausku-*Šnariu* ir Antanu Vaitila (Vaidila) patekęs į MGB vidaus kariuomenės 273-ojo šaulių pulko kareivių ir Skuodo stribų surengtą pasalą. 

Kūną stribai išvežė į Skuodą ir pametė paniekinimui aikštėje, o vėliau pakasė miesto pakraštyje esančiose Skuodo II senosiose kapinėse, vad. Marų kapeliais.

Vardas įmažintas Skuodo II senųjų kapinių ir Žemytės paminkluose žuvusiems Kardo rinktinės partizanams atminti.

Šaltiniai
---------

* Lietuvos gyventojų genocidas 1944-1947 m. Vilnius: LGGRTC, 1998, t. 2 (A-J), p. 120.

Nuorodos
--------

* Skuodo krašto enciklopedija: Skuodo senosios kapinės[neveikianti nuoroda]
* Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centras: Skuodo rajono savivaldybė: Skuodo miestas: Paminklai
| **Neckera pennata**Apsauga: 2(V) – Pažeidžiama rūšis |
| --- |
| Plunksninė pliusnė (Neckera pennata)Plunksninė pliusnė (*Neckera pennata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Samanūnai  *( Bryophyta)* |
| Klasė: | Lapsamanės  *( Bryopsida)* |
| Poklasis: | Žaliosios samanos  *( Bryidae)* |
| Eilė: | *Neckerales*  *( Neckerales)* |
| Šeima: | Pliusniniai  *( Neckeraceae)* |
| Gentis: | Pliusnės  *( Neckera)* |
| Rūšis: | Plunksninė pliusnė  *( Neckera pennata)* |

 |
| Binomas |
| ***Neckera pennata***Hedw, 1801 |

**Plunksninė pliusnė** (*Neckera pennata*) – pliusninių (*Neckeraceae*) šeimos samanų rūšis, priklausanti pliusnės (*Neckera*) genčiai.

Aprašymas
---------

Stiebas 3–6 cm ilgio, 1–3 kartus plunksniškai šakotas. Šakutės išsidėsčiusios vienoje plokštumoje. Lapai skersai banguoti. Vienanamė samana. Sporinė pasislėpusi tarp pericheto lapelių. Sporos subręsta vasarą. Šaltojo klimato juostoje ir kalnuose aptinkama ant uolų, vėsaus klimato juostoje – ant drebulių, vidutinio – ant plačialapių medžių, ypač uosių, kamienų.

Rūšiai gyvuoti svarbus mikroklimatas (pavėsis, drėgmė), todėl nunyksta dėl miškų retinimo (pavienių senų ar ligotų medžių naikinimas). Taip pat samana jautri ir užterštam orui, rūgštiems lietums.

Plunksninė pliusnė ant drebulės. Rūdninkų giria

Paplitimas
----------

Aptinkama Europoje, Šiaurės Amerikoje, Azijoje, Naujojoje Zelandijoje. Europoje šio rūšies gausumas mažėja.

Lietuvoje populiacijos įvairaus gausumo. Vietomis aptinkamos ant daugybės medžių, dažniau – ant pavienių. Dažnesnė Šiaurės Lietuvoje. Nors plunksninės pliusnės ir gana plačiai paplitusios, tačiau dėl kertamų miškų mažėja jų populiacijų kiekis, dydis ir gyvybingumas. Įrašytą į Lietuvos raudonąją knygą kaip pažeidžiama rūšis.

Nuotraukos
----------

* Plunksninė pliusnė ant medžio kamieno.Plunksninė pliusnė ant medžio kamieno.
* Plunksninė pliusnė iš arti.Plunksninė pliusnė iš arti.
* Ant drebulės (Rūdninkų giria)Ant drebulės (Rūdninkų giria)

Šaltiniai
---------

Rašomavičius Valerijus, Lietuvos raudonoji knyga, Kaunas: „Lututė", 2007. psl. 361. ISBN 978-9955-692-71-3
| ***Ledi rizikuoja*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | A Lady Takes a Chance |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | William A. Seiter |
| Vaidina | John Wayne |
| Metai | 1943 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 86 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Ledi rizikuoja** (angl.  *A Lady Takes a Chance*) – 1943 m. JAV sukurtas romantinis vesternas, kuriame pagrindinį vaidmenį atliko aktorius John Wayne.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* John Wayne – Djukas
* Jean Arthur – Molė
* Charles Winninger – Vakas
* Mary Field – Flori

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Banko tarnautoja Niujorke dirbanti Molė nusprendžia įgyvendinti savo svajonę pamatyti Laukinius Vakarus. Nusipirkusi bilietą į autobusą, ji išsiruošia į kelionę per visas Valstijas. Oregono valstijoje, patekusi į rodeo, Molė susipažįsta su kaubojumi Djuku ir nespėja grįžti į autobusą. Naujasis jos pažįstamas pasirodo esąs visiška priešingybė Niujorke likusiems Molės gerbėjams ir, regis visai nesidomi naująja pažįstama, tuo dar labiau ją intriguodamas...
**Mažoji nogajų orda** (arba ***Mažieji Nogajai, Kazy ulusas arba Kubanės Orda***) – mažųjų nogajų valstybinis darinys, kuris susikūrė 1557 metais ir jo žemės buvo Šiaurės Kaukazo regione, tarp Azovo ir Kaspijos jūrų. Šios ordos įkūrėjas – Kazymirza, nuo kurio ir kilęs pavadinimas **Kazy ulusas**.

Ordos istorija
--------------

Eilę metų gyvavo vieninga Nogajų orda, kurią sudarė karvedžiui Nogajui tarnavę kariai ir jų palikuoniai. Tačiau nogajų tautą ištiko didelės negandos: iš eilės treji metai bado, maro epidemijos ir tarpusavio vaidai suskaldė šią tautą. Kai 1557 m. Nogajų ordos valdovas save pripažino Rusijos caro Ivano Rūsčiojo vasalu, tada Nogajų orda skilo į kelias dalis. 1555 m. Altyulos orda įsikūrė rytinėse nogajų žemėse, o 1557 m. įvyko dar vienas Nogajų Ordos skilimas. Didžioji dalis nogajų pasiliko Pavolgio stepėse, pripažindami Rusijos valdžią, o nepanorę paklusti maskvėnams ir pripažinti jų viršenybės, pasitraukė į vakarines žemes ir apsistojo tarp Azovo ir Kaspijos jūrų. Taip atsirado Didžioji nogajų orda ir Mažoji nogajų orda, kuri dar buvo vadinama Mažaisiais nogajais, Kazy ulusu (*Казыев улус*) arba Kubanės orda (*Кубанская Орда*), kadangi įsikūrė prie Kubanės upės. Šiems nogajams vadovavo Kazymirza, todėl ulusas dažnai vadinamas ir Kazy ulusu, nuo mažųjų nogajų valdovo vardo.

1569 m. – Mažieji Nogajai aktyviai talkininkavo, kai turkai rengė žygį į Astrachanę.

Dešiname Kubanės upės krante klajojo trys ordos, kurios vadinosi bendru Mažųjų Nogajų pavadinimu. Žinomi jų pavadinimai ir skaitlingumas XVIII amžiuje: Navruzo orda iki 8000 šeimų, Bestinejaus orda iki 6000 šeimų ir Kasajaus orda iki 4000 šeimų.

Ordos simbolika
---------------

Žydra nogajų vėliava su žaliu drakonu.

Literatūra
----------

* Малая Ногайская Орда. Очерк истории. Autorius: Трепавлов, Вадим Винцерович. Leidinys: Тюркологический сборник. 2003−2004: Тюркские народы в древности и средневековье. Leidėjas: Восточная литература, metai=2005|puslapiai=273−311

Išnašos
-------

1. ↑  Šaltinis: (Щербина Ф. А. История Кубанского казачьего войска. – М.: «Вече», 2013. – С. 27-28.)

Nuorodos
--------

* Archyvuota kopija 2017-05-17 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RMongolų imperijos palikuonės |
| --- |
|  |
| Juan imperija | 
 Šiaurės Juan: Šiaurės Chalcha **·**  Keturi oiratai (Džungarų **·**  Chošutų **·**  Kalmukų chanatai) |  |
|  |
| Čagatajaus chanatas | 
 Maveranachro chanatas / Timūridai (Didieji Mogolai) **·**  Mogulistanas (Jarkendo chanatas) |
|  |
| Ilchanatas | 
 Džalairidai **·**  Čobanidai |
|  |
| Aukso orda | 
**Baltoji orda**: Didžioji orda **·**  Kazanės chanatas **·**  Kasimo chanatas **·**  Krymo chanatas **·**  Astrachanės chanatas**Mėlynoji orda**: Nogajų Orda (Altyulos **·**  Didžioji **·**  Mažoji) **·**  Sibiro chanatas **·**  Uzbekų chanatas (Bucharos **·**  Chyvos **·**  Kokando chanatai) **·**  Kazachų chanatas (Vyresnysis **·**  Vidurinysis **·**  Jaunesnysis žuzai) |

 |
| **Bronius Dobrovolskis** |
| --- |
| Gimė | 1930 m. gruodžio 18 d. (92 metai)Butkai, Žarėnų valsčius |
|  |
| Veikla | pedagogas, kalbininkas |
| Partija | 1962 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1953 m. Klaipėdos mokytojų institutas, 1956 m. Vilniaus pedagoginis institutas |

**Bronius Dobrovolskis** (g. 1930 m. gruodžio 18 d. Butkuose, Žarėnų valsčius) – Lietuvos pedagogas, kalbininkas, lietuvių kalbos vadovėlių autorius.

Biografija
----------

1951 m. baigė Telšių mokytojų seminariją, 1953 m. Klaipėdos mokytojų institutą, 1956 m. Vilniaus pedagoginį institutą, 1965 m. Vilniaus universitetą. 1968 m. pedagogikos mokslų kandidatas.

1951–1953 m. mokytojavo Klaipėdos, 1953–1956 m. Klaipėdos rajono mokyklose. 1956–1958 m. Klaipėdos rajono Plikių vidurinės mokyklos direktorius. 1958–1962 m. dirbo Pedagogikos mokslinio tyrimo institute, 1965–1993 m. šio instituto sektoriaus vedėjas, 1980–1987 m. direktorius. 1973–1980 m. LSSR Švietimo ministerijos Mokyklų valdybos viršininkas. 1987–1993 m. Lietuvos pedagogų kvalifikacijos instituto lietuvių kalbos ir literatūros katedros vedėjas, 1984 m. docentas. 1993–2000 m. dėstė Vilniaus universitete.

Parašė lietuvių kalbos vadovėlių šeštai (su kt. 1973–1983 m.), septintai ir devintai (1988 m.), devintai (su kt. 1999 m.), dešimtai (su kt. 2000 m.) klasei, metodinių ir mokomųjų priemonių.

Įvertinimas
-----------

* 1971 m. LTSR nusipelnęs mokytojas
* 1980 m. LSSR valstybinė premija (su kitais)

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Bronius Dobrovolskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. - 41 psl.
3. ↑  Alma Gudonytė. *Bronius Dobrovolskis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. - 440
**Bronius Irenijus Rožinskas** (1937 m. balandžio 26 d. Šeduvoje – 2016 m. kovo 2 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas radiologas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1953 m. įstojo į Kauno medicinos mokyklą ir 1956 m. baigė su pagyrimu. Tais pačiais metais(be stojamųjų egzaminų) buvo priimtas į Kauno medicinos institutą, kurį baigė 1962 m. 1963–1967 m. Tyrulių (Radviliškio raj.) apylinkės ligoninės vyr. gydytojas. 1968–1969 m. Respublikinės sanitarinės-epidemiologinės stoties radiologas higienistas. 1969–1972 m. studijavo Lietuvos mokslų akademijos aspirantūroje. Disertacija: Radioizotopinis rezorbcijos žarnyne tyrimas helmintozių atveju (1974 m.).

1972–1976 m. Zoologijos ir parazitologijos instituto, enzimologijos vyr. mokslinis bendradarbis. 1977–1982 m. Vilniaus 2-osios ligoninės Terapijos skyriaus vedėjas. Nuo 1982 m. VšĮ Vilniaus miesto universitetinės ligoninės Radiologijos skyriaus vedėjas. Nuo 2008 m. Lietuvos veiklios ilgaamžystės akademijos sekretorius. Daugiau kaip 50 straipsnių, kelių mokymo priemonių, brošiūrų, rac. pasiūlymų autorius.

Šeima
-----

Žmona Genovaitė – gydytoja epidemiologė (g. 1938 m.), dukra Jūratė (g. 1969 m.), anūkė tapytoja Aurelija Bulaukaitė (g. 1991 m.), anūkas Justas Bulauka (1998 m.)

Šaltiniai
---------

* „Kas yra kas Lietuvoje 2000" Neolitas, p. 588
* 
* 
*
| ***Ledo peilis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Il coltello di ghiaccio |
| Kilmės šalis |  Italija  Ispanija |
| Režisierius | Umberto Lenzi |
| Scenaristas (-ai) | Luis G. de BlainUmberto Lenzi |
| Metai | 1972 |
| Žanras | giallo |
| Trukmė | 91 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Ledo peilis** (it.  *Il coltello di ghiaccio*) – 1974 m. Italijoje sukurtas giallo stiliaus filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Carroll Baker – Marta Koldvel
* Alan Scott – gydytojas Loranas
* Evelyn Stewart – Džeinė Eskot
* Eduardo Fajardo – Markus
* Silvia Monelli – Enė Briton
* Franco Fantasia – inspektorius Diuranas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Trylikametė Marta, tapusi savo tėvų mirties liudininke, prarado gebėjimą kalbėti. Dabar jau suaugusi ji gyvena Ispanijos provincijoje kartu su dėde Ralfu ir tarnaite. Jų aplankyti atvyksta teta, dainininkė Džeinė, kuri dar tą pačią naktį nužudoma. Netrukus apylinkėje prasideda virtinė žmogžudysčių, kurių aukomis tampa jaunos merginos, o netoliese paliekami satanistiniai ženklai siūlo idėją, kad visų mirčių tikslas yra aukojimas. Atrodo, kad sekanti auka turėtų būti Marta, tačiau įvykiai pradeda rutuliotis netikėta linkme...
| Černiauskų piliakalnis |
| --- |
| Bendras piliakalnio vaizdas iš pietryčių pusės |
| 

Černiauskų piliakalnisČerniauskų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°04′13″ š. pl. 23°52′03″ r. ilg.﻿ / ﻿54.07028°š. pl. 23.86750°r. ilg.﻿ / 54.07028; 23.86750Koordinatės: 54°04′13″ š. pl. 23°52′03″ r. ilg.﻿ / ﻿54.07028°š. pl. 23.86750°r. ilg.﻿ / 54.07028; 23.86750 |

 |
| Vieta | Druskininkų savivaldybė |
| Seniūnija | Leipalingio seniūnija |
| Aukštis | 6 - 7 m |
| Plotas | 50 x 11 |
| Priešpilis | gyvenvietė |
| Naudotas | I tūkst. - II tūkstantmečio pradžioje |

**Černiauskų piliakalnis** taip pat **Leipalingio piliakalnis** – piliakalnis Druskininkų savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Leipalingio, Černiauskų kaimo galulaukėse, Bilsinyčios upės slėnyje, kairiajame krante, šiauriau Bilso Baltajo ežero.

Piliakalnio vaizdas iš pietų pusės
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų pietryčių kryptimi, iki 1 m aukščio iškiliu viduriu. Yra kultūrinis sluoksnis kraštuose. Piliakalnis labai apardytas arimų, taip pat dėl neteisėto žvyro vežimo iš piliakalnio.

Į rytus nuo piliakalnio 0,2 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje randama žiestos, brūkšniuotos ir grublėtos keramikos, gyvulių kaulų, šlako, molio tinko, rastas molinis cilindrinis verpstukas.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Paserninkų piliakalnis - 15 kmDruskininkėlių piliakalnis - 2,5 km | Vainiūnų piliakalnis - 11 km |  |  |
| Mėčiūnų piliakalnis - 11 kmPaveisininkų piliakalnis - 17 km |  |  |
|  |  |  |

Nuorodos
--------

*
| Kaserosas*Caseros* |
| --- |
| *Gatvė Kaserose* |
|  |
| 

KaserosasKaserosas

34°37′0″ p. pl. 58°32′0″ v. ilg.﻿ / ﻿34.61667°š. pl. 58.53333°r. ilg.﻿ / 34.61667; 58.53333﻿ (Kaserosas)Koordinatės: 34°37′0″ p. pl. 58°32′0″ v. ilg.﻿ / ﻿34.61667°š. pl. 58.53333°r. ilg.﻿ / 34.61667; 58.53333﻿ (Kaserosas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Buenos Airių provincija Buenos Airių provincija |
| **Departamentas** | Vasario 3-osios partidas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1892 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 95 785  |
| **Plotas** | 11,2 km² |
| **Tankumas** (2010) | 8 552 žm./km² |
| **Altitudė** | 27 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kaserosas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Kasèrosas |

**Kaserosas** (isp. *Caseros*) – miestas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, Didžiųjų Buenos Airių aglomeracijoje, prie pietvakarinio Buenos Airių pakraščio. Vasario 3-osios partido centras. Geležinkelio stotis, plentų mazgas. Svarbus pramonės centras – vystoma automobilių (SA „Peugeot Citroën"), mašinų ir įrengimų, buitinės chemijos, metalurgijos, maisto pramonė. Veikia 5 katalikų bažnyčios, 1995 m. įsteigtas universitetas. Kaserosas garsėja gatvės menu, kurį kuria vietos menininkas Martinas Ronas (*Martín Ron*).

Istorija
--------

Vietovė vardą gavo nuo XVIII a. žemvaldžio Diego Kasero (*Diego Casero*). Gyvenvietė kūrėsi XIX a. antroje pusėje, ypač kai amžiaus pabaigoje čia nutiestas geležinkelis. Oficialiai Kaserosas įkurtas 1892 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Amerika*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Kasèrosas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Neochen jubata** |
| --- |
| Amerikinė medinė antis (*Neochen jubata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žąsiniai paukščiai  *( Anseriformes)* |
| Šeima: | Antiniai  *( Anatidae)* |
| Gentis: | **Medinės antys**  *( Neochen)* |
| Rūšis: | Amerikinė medinė antis  *( Neochen jubata)* |

 |

**Amerikinė medinė antis** (*Neochen jubata*) – paukščių rūšis, priklausanti antinių (*Anatidae*) šeimai. Paplitusi Pietų Amerikoje – daugiausia Orinoko ir Amazonės baseinuose.

Kūno ilgis 56-58 cm, sveria apie 1,2 kg. Kūnas kaštoniškai rudas, sparnai ir uodega juodi su žalzganu atspalviu, galva ir kaklas pilki. Kojos rausvos, snapas juodas.

Gyvena prie upių, upokšnių, miškingose salelėse, galeriniuose miškuose. Minta vandens augalais, žolėmis, vabzdžiais, vėžiagyviais.

Gyvena poromis, sudaro grupes iki 20 individų. Lizdą suka medžių šakose. Deda 6-10 kiaušinių, kuriuos patelė peri 30 dienų.