recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| **Radviliškio Vaižganto gimnazija** |
| [[Vaizdas:|Radviliškio Vaižganto gimnazija herbas|center|100px]] |
| Radviliškio Vaižganto gimnazija |
| **Adresas** | Vaižganto g. 29, Radviliškis |
| **Direktorius(-ė)** | Židrūna Onaitienė |
| **Mokinių skaičius** | 376 |
| **Įkūrimo data** | 1993 m. |
| **Uždarymo data** | 2017 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 45 |

**Radviliškio Vaižganto gimnazija** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Radviliškyje, Vaižganto g. 29, vykdžiusi pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190671060. Buvusi Radviliškio Vaižganto vidurinė mokykla.

Istorija
--------

1992 m. susidarė iniciatyvinė grupė gimnazijai įkurti, direktoriaus įsakymu sudaryta darbo grupė gimnazijos pirminių dokumentų paruošimui. Rajono valdybos Švietimo skyriui pateikta mokyklos paraiška steigti gimnaziją. 1993 m. kovo-balandžio mėn. rajono valdybos Švietimo skyrius, patikrinęs mokyklos pasiruošimą gimnazinių klasių veiklai, pateikė išvadą, kad mokyklos kolektyvo veikla atitinka reikalavimus, keliamus gimnazijai, yra reikiama materialinė bazė. 1993 m. gegužės mėn. Švietimo ir mokslo ministerijos Kolegijos nutarimu leista atidaryti gimnazines klases. 1993 m. gegužės mėn. įvyko pirmieji stojamieji egzaminai į gimnazijos klases, mokslo metus pradėjo 2 klasės – 19 realistų ir 18 humanitarų. Gimnazinėse klasėse dirbo 21 mokytojas. 1994 m. pavasarį pirmuosius keliamuosius egzaminus į antrąją klasę laikė 32 gimnazistai.

1995 m. rugsėjo mėn. mokyklą aplankiusi LR Švietimo ir mokslo ministerijos specialistų grupė nusprendė, kad mokykla turi realias galimybes tapti gimnazija. 1996 m. gegužės 30 d. LR Švietimo ir mokslos ministerijos kolegija, pritardama gimnazijos tarybos išvadoms, nutarė nuo 1996 m. rugsėjo 1 d. suteikti gimnazijos statusą Radviliškio Vaižganto vidurinei mokyklai. Nuo 2017 m. po reorganizavimo gimnazija išregistruota.

Direktoriai
-----------

* 1993–2011 m. Juozas Onaitis
* 2011–2020 m. Židrūna Onaitienė

Žymūs mokytojai
---------------

* Viktoras Karmonas, mokytojas ekspertas

Žymūs mokiniai
--------------

* Stasys Paska, aktorius, režisierius
* Laimutė Šlamienė, verslininkė
* Aušra Štukytė, aktorė
* Arvydas Vyšniauskas, Elektrėnų meras

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2007-07-09 iš Wayback Machine projekto.
| **Stasys Markonis** |
| --- |
| Gimė | 1902 m. gruodžio 26 d.Slabada |
| Mirė | 1973 m. kovo 27 d. (70 metų)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Olga Markonienė |
|  |
| Veikla | kunigas, pedagogas |
|  |
| Alma mater | 1925 m. Kauno kunigų seminarija |

**Stasys Markauskas-Markonis** (1902 m. gruodžio 26 d. Slabadoje, Ukmergės rajonas – 1973 m. kovo 27 d. Vilniuje) – Lietuvos kunigas, pedagogas, ateizmo propaguotojas.

Biografija
----------

1925 m. baigė Kauno kunigų seminariją, 1929 m. Lietuvos universiteto Teologijos-filosofijos fakultetą. 1937 m. atsisakė kunigystės. 1937–1939 m. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Teisės fakultete. Nuo 1944 m. Ukmergės gimnazijoje dėstė tikybą, 1946–1948 m. Trakų mokytojų, vėliau Telšių mokytojų seminarijų direktorius, 1949–1961 m. Telšių Žemaitės vidurinės mokyklos direktorius. 1961–1971 m. pirmasis LSSR ateizmo muziejaus direktorius. Ateistinėmis temomis skaitė paskaitas, paskelbė straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Didžioji iluzija. – Vilnius: Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1963. – 120 p.
* Sakramentai. – Vilnius, 1964. – 40 p.
* Atlaidai. – Vilnius: Mintis, 1965. – 32 p.
* Netiesą sakote, kunige! – Vilnius: Mintis, 1975. – 224 p.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Stasys Markonis*. Mažoji lietuviškoji tarybinė enciklopedija, T. 2 (K–P). Vilnius, Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1968, 513 psl.
2. ↑  *Stasys Markonis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 696
| Estádio Cidade de Coimbra |
| --- |
|  |
| Vieta | Koimbra, Portugalija |
| Atidarytas | 2003 m. rugsėjo 12 d. |
| Savininkas | Koimbros savivaldybė |
| Operatorius | Académica de Coimbra |
| Architektas | António Monteiro, PLARQ/KSS Design Group Partnership |
| Talpa | 30 286 (futbolas)50 000 (koncertai) |
| Nuomininkai | Académica de Coimbra |

**Estádio Cidade de Coimbra** – futbolo stadionas Koimbroje, Portugalijoje. Stadiono savininkas yra Koimbros savivaldybė. Jame namų rungtynes žaidžia futbolo klubas Académica de Coimbra. Iki 2003 m. stadionas vadintas *Estádio Municipal de Coimbra* (liet. *Koimbros savivaldybės stadionas*) arba *Estádio do Calhabé* (nuo vietovės pavadinimo).

Stadionas buvo renovuotas bei modernizuotas UEFA Euro 2004 m. čempionatui. Po renovacijos, 2003 m. spalio 29 d. Académica de Coimbra žaidė pirmas oficialias futbolo varžybas prieš Lisabonos SL Benfica. Svečiai rungtynes laimėjo 3–1.

Be futbolo varžybų, stadione vyksta ir muzikos renginiai. Jame yra koncertavę tokios grupės ar atlikėjai kaip: Rolling Stones (2003 m. rugsėjo 27 d.), U2, 360° turo metu (2010 m.), Madonna (2012 m. birželio 24 d.).

UEFA Euro 2004 m. čempionato varžybos
-------------------------------------

Stadione vyko dvi UEFA Euro 2004 m. čempionato B grupės varžybos. Anglija 3–0 Šveicarija bei Šveicarija 1–3 Prancūzija. Wayne Rooney ir Johan Vonlanthen buvo jauniausi futbolininkai, pelnę įvarčius.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑

Nuorodos
--------

* Apie stadioną stadiumguide.com svetainėje

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REuro 2004 stadionai |
| --- |
|  |
| 
Estádio da Luz (Lisabona) · Estádio José Alvalade (Lisabona) · Estádio do Dragão (Portas) · Estádio do Bessa Século XXI (Portas) · Estádio Municipal de Braga (Braga) · Estádio Municipal de Aveiro (Aveiras) · Estádio Cidade de Coimbra (Koimbra) · Estádio D. Afonso Henriques (Gimarainsas) · Estádio Dr. Magalhães Pessoa (Leirija) · Estádio Algarve (Faras/Lolė) |

 |
| **Stasys Lukas** |
| --- |
| Gimė | 1918 m.Baubliai, Kartenos vls. Kretingos apskr. |
| Mirė | 1947 m. rugpjūčio 9 d. (~29 metai)Voveraičiai, Kretingos vls. Kretingos apskr. |
|  |
| Veikla | Lietuvos partizanas |
| Pareigos | Kardo rinktinės Buganto kuopos vadas |

**Stasys Lukas** (slap. *Vytautas*; 1918 m. Baublių k. Kartenos vls. Kretingos apskr. – 1947 m. rugpjūčio 9 d. Voveraičių k. Kretingos vls. Kretingos apskr.) – Lietuvos partizanas, Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Buganto kuopos vadas.

Biografija
----------

Gimė ir užaugo Baubliuose, ūkininkų šeimoje. Mokėsi Baublių pradinėje mokykloje. Lietuvių tautinio jaunimo „Jaunoji Lietuva" sąjungos Kartenos skyriaus narys. 1940 m. pavasarį pašauktas į Lietuvos kariuomenę, kuri sovietų okupacijos pradžioje reorganizuota į raudonosios armijos 29-ąjį šaulių teritorinį korpusą. Karo pradžioje iš armijos pabėgo, grįžo į Baublius.

Po II pasaulinio karo dirbo miškų ruošoje. 1946 m. rudenį kartu su J. Žutautu subūrė Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Kadugio partizanų būrį, buvo vado pavaduotoju. 1946 m. birželio mėn. J. Žutautui žuvus, tapo vadu. Jam vadovaujant būrys buvo pavadintas Buganto kuopa.

Žuvo kartu su kuopos partizanais J. Baltuoniu, M. Račkumi-Jauniumi ir K. Žiobaku-Vilku 1947 m. rugpjūčio 9 d. (kitais duomenimis – rugsėjo 8 d.) pakeliui į Kardo rinktinės štabą, patekęs Rubulių miške netoli Klibių (Voveraičių) geležinkelio stotelės ir kelio Kretinga-Salantai į MGB Kretingos apskrities poskyrio stribų ir MGB kariuomenės 273-ojo šaulių pulko kareivių surengtą pasalą. Kūnas atvežtas į Kartenos vls. MGB poskyrio kiemą, o vėliau užkastas ties Minijos ir Alanto santaka.

Atminimo įamžinimas
-------------------

* Vardas įamžintas Voveraičių kaime, žūties vietoje, paminkle partizanams atminti.
* Vardas įamžintas Kartenos miestelio kapinių koplyčioje.

Šaltiniai
---------

* Lietuvos ypatingasis archyvas. – F. K-1, ap. 3. – B. 1172. – L. 202. – B. 1174. – L. 113, 209. – B. 1238. – L. 202. – B. 1239. – L. 113. – Ap. 47, b. 264. – L. 52v-53
* Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo departamento archyvinė pažyma. – 1997 m. spalio 24. – L. 5
* Hitleriniai parašiutininkai. – Vilnius, 1966. – P. 89
* Stanislava Petraitienė. Brangi tylos kaina // Švyturys (Kretinga). – 1966 m. liepos 26. – Nr. 85. – P. 3
* Vytautas Rimgaila. Sakmė apie Kardo rinktinės Buganto kuopos vadą S. Luką // Vakarų ekspresas. – 1994 m. balandžio 20
* Vytautas Rimgaila. Fragmentai ir faktai apie LLA ŽL Kardo rinktinę // Vakarų ekspresas. – 1994 m. gegužės 19
* Dalia Kuodytė. Žemaičių apygarda Kardo (Kardų) rinktinė // Laisvės kovų archyvas. – Kaunas, 1997. – T. 7. – P. 6
| Sobralis*Sobral* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

SobralisSobralis

03°40′0″ p. pl. 40°14′0″ v. ilg.﻿ / ﻿3.66667°š. pl. 40.23333°r. ilg.﻿ / 3.66667; 40.23333﻿ (Sobralis)Koordinatės: 03°40′0″ p. pl. 40°14′0″ v. ilg.﻿ / ﻿3.66667°š. pl. 40.23333°r. ilg.﻿ / 3.66667; 40.23333﻿ (Sobralis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės rytų regionas |
| **Valstija** | Seara Seara |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1773 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 205 529  |
| **Altitudė** | 70 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Sobralis |
|  |
| **Kirčiavimas** | Sobrãlis |

**Sobralis** (port. *Sobral*) – miestas šiaurės rytų Brazilijoje, Searos valstijoje, 240 km į vakarus nuo Fortalezos, prie Akarau upės. Geležinkeliai ir plentai į Fortalezą, Tereziną, yra oro uostas (neveikiantis). Vystoma tekstilės (medvilnės), maisto (žuvų perdirbimo), avalynės, siuvimo, statybinių medžiagų (cemento) pramonė.

Sobralyje veikia 1968 m. įkurtas universitetas, astronomijos observatorija, planetariumas, vyskupijos, Saulės užtemimo, meno muziejai, kultūros namai (pastatyti 1858 m.), San Žuauno municipalinis teatras (1875 m.), Švč. Mergelės nekaltojo prasidėjimo katedra (1778 m.), yra Fatimos Mergelės arka.

Istorija
--------

1726 m. prie Akarau upės įsikūrė Kaisaros ūkis (*Fazenda Caiçara*). 1773 m. susikūrė miestelis, o 1841 m. tapo Sobralio miestu. 1882 m. miestą pasiekė geležinkelis, vietovė pradėjo sparčiai augti. 1919 m. Sobralyje buvo atliekami svarbūs saulės užtemimo stebėjimai, kurie buvo susiję su reliatyvumo teorijos patvirtinimu.

  

* Kregždės uola Sobralio apylinkėseKregždės uola Sobralio apylinkėse
* Fatimos Mergelės arkaFatimos Mergelės arka
* Sobralio katedraSobralio katedra
* Užsienio kalbų centrasUžsienio kalbų centras

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. ↑
4. ↑  *Sobralis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXII (Sko–Šala). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
**Jonavos rajono savivaldybės taryba** – Jonavos rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija (Jonavos rajono savivaldybės taryba), išrinkta 4 metams Savivaldybių rinkimuose, vykusiuose 2015 m. kovo 1 d.

Rinkimų organizavimas
---------------------

Rinkimai surengti 1994 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo Nr. I-532 2010 m. liepos 20 d. redakcijos nustatyta tvarka daugiamandatėje rinkimų apygardoje, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise, slaptu balsavimu proporcine rinkimų sistema, pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus bei iš išsikėlusių kandidatų, jeigu jų išsikėlimą parašais parėmė ne mažiau kaip dešimt procentų skaičiuojant vienam savivaldybės tarybos nario mandatui, bet ne mažiau kaip 100 tos savivaldybės rinkėjų.

Partijos Taryboje
-----------------

Į Tarybą pateko Lietuvos socialdemokratų partija, Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdis, Tėvynės sąjunga – Lietuvos krikščionys demokratai, Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjunga, Darbo partija, Tvarka ir teisingumas. 
Rinkimuose kitas partijas aplenkusi LSDP įgijo teisę formuoti valdančiąją daugumą. Liberalų Sąjūdis tapo opozicine partija. Opozicijos lyderiu išrinktas liberalas Remigijus Osauskas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonavos rajono savivaldybės tarybos rinkimai: Rinkimų apylinkių ribos[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Tarybos posėdyje: ką sutaupome ir ką iššvaistome? Archyvuota kopija 2016-05-17 iš Wayback Machine projekto. (Vera Semionova, Jonavos laikraštis „Naujienos")
| **Stasys Knezys** |
| --- |
| Gimė | 1948 m. lapkričio 20 d.Margavonės, Antazavės valsčius, Zarasų apskritis |
| Mirė | 2011 m. rugpjūčio 25 d. (62 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas, technologijos mokslų daktaras, karybos istorikas. |
|  |
| Alma mater | Tverės priešlėktuvinės gynybos vadų karo akademija |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1993 m. Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžius
 |

**Stasys Knezys** (1948 m. lapkričio 20 d. Margavonėse, Antazavės valsčius, Zarasų apskritis – 2011 m. rugpjūčio 25 d. Vilniuje) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas, technikos mokslų daktaras, karybos istorikas.

Biografija
----------

Mokėsi Dusetų vidurinėje, Aleksandavėlės aštuonmetėje mokykloje,1966 m. baigė Zarasų vidurinę mokyklą - internatą.

1969 m. baigė Zenitinę raketinę karo mokyklą Opočkoje (Pskovo sritis). 1980 m. baigė Priešlėktuvinės gynybos vadų karo akademiją Kalinine, 1985-1988 m. studijavo akademijos adjunktūroje. 1988 m. technikos mokslų kandidatas.

1966–1991 m. tarnavo TSRS kariuomenėje. 1969–1977 m. Zenitinio raketinio diviziono vyriausiasis technikas, diviziono vadas. 1980–1985 m. pulko, dislokuoto Ulan-Udėje (Buriatija), štabo viršininkas. Nuo 1992 m. Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministerijos Jungtinio štabo Operatyvinio skyriaus viršininkas, pulkininkas. 1992–1993 m. Lietuvos Respublikos vyriausybės įgaliotinis Rusijos kariuomenės išvedimo iš Lietuvos teritorijos klausimais, 1993 m. vasario 1 d. – 1994 m. sausio 3 d. KAM Ginkluotųjų pajėgų štabo viršininkas, 1994–1996 m. Ginkluotųjų pajėgų generalinis inspektorius. 1997 m. Lietuvos Respublikos Prezidento patarėjas gynybos klausimais, Valstybės gynimo tarybos sekretorius. 2001–2002 m. Lietuvos Respublikos Seimo Nacionalinio saugumo ir gynybos komiteto vyr. patarėjas. Nuo 2002 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės kanceliarijos Nacionalinio saugumo skyriaus vedėjas.

Nuo 2001 m. Atsargos karininkų sąjungos pirmininkas. Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjungos narys. Enciklopedinio leidinio "Lietuvos kariuomenės karininkai 1918 - 1953" redakcinės kolegijos narys ir vienas iš autorių (2001 - 2011).

Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Įvertinimas
-----------

* 1993 m. Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžius

Bibliografija
-------------

* Stasys Knezys, Romanas Sedlickas. Karas Čečėnijoje. 1996.
* Čečėnijos karas. Aidai, 1997. ISBN 9986-590-50-7
* Stasys Knezys and Romanas Sedlickas. The War in Chechnya. Texas A&M University Press, 1999. ISBN 0-89096-856-X
* Stasys Knezys, Jeronimas Naprys, Vytautas Indrašius. Laisvės saulei tekant. V. 1999, 264 p.
* Lietuvos nepriklausomieji rašytojai, (sudarytojas V. Indrašius), 1998, Vilnius, psl. 111 -116

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rusijos kariuomenės išvedimas Archyvuota kopija 2014-04-07 iš Wayback Machine projekto. (60 psl.)
2. ↑  Algirdas Jurkevičius. *Stasys Knezys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 300 psl.
Koordinatės: 55°10′00″š. pl. 24°45′35″r. ilg.﻿ / ﻿55.166567°š. pl. 24.759791°r. ilg.﻿ / 55.166567; 24.759791

|  Pabaisko koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Ukmergės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Pabaiskas |
| **Statybinė medžiaga** | medis |

**Pabaisko koplyčia** – medinė koplyčia, stovinti veikiančiose kapinėse Pabaiske, Ukmergės rajone, šalia kelio  **4305**  Musninkai–Čiobiškis–Gelvonai–Vytinė . Teritorija priklauso Pabaisko Švč. Trejybės parapijai.

Koplyčios viduje
Koplyčia neveikianti, joje dedami kapinių kryžiai, kiti daiktai. 2017 m. duomenimis, jos būklė buvo prasta: statinys pakrypęs, kiauru stogu, be kryžiaus, trūko kai kurių langų stiklų. Pastatymo metai šaltiniuose nenurodomi.

Architektūra
------------

Koplyčios trikampis frontonas gerokai ištrauktas į priekį, kaip manoma, seniau turėjęs kolonų portiką, panašų į prieklėtį. Apsidė dvisienė, trikampio plano. Šoninių sienų langų angos didelės, stačiakampės, papuoštos gulsčiais sandrikais, suskaidytos į mažesnius langelius. Statinys apkaltas vertikaliomis lentomis. Pro prairusią apkalą vietomis matomi gulsti sienojai. Jie dalinai aptašyti, kaip senoviškų pirkių. Stogas uždengtas skarda. Vidinė patalpa be vargonų choro.

Į Ukmergės kraštotyros muziejaus fondus perkelti koplyčioje buvę „Nukryžiuotasis" ir procesijų altorėlio fragmentas. Jie galėjo būti pagaminti XVII–XVIII a. meistro, pažinusio ir perpratusio baroko dailę.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pabaisko koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Pabaisko Švč. Trejybės parapija
2. ↑  Bronius Kviklys. Lietuvos bažnyčios. Kauno arkivyskupija. 1983. - 3 t. 302 p.
3. ↑  Koplyčia – be kryžiaus *gzeme.lt* Archyvuota kopija 2019-12-11 iš Wayback Machine projekto.
| Soača*Soacha* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

SoačaSoača

4°34′0″ š. pl. 74°12′0″ v. ilg.﻿ / ﻿4.56667°š. pl. 74.20000°r. ilg.﻿ / 4.56667; 74.20000﻿ (Soača)Koordinatės: 4°34′0″ š. pl. 74°12′0″ v. ilg.﻿ / ﻿4.56667°š. pl. 74.20000°r. ilg.﻿ / 4.56667; 74.20000﻿ (Soača) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Kolumbijos vėliava Kolumbija |
| **Departamentas** | Kundinamarkos departamentas Kundinamarkos departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1600 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2015) | 533 718  |
| **Plotas** | 184 km² |
| **Tankumas** (2015) | 2 901 žm./km² |
| **Altitudė** | 2 565 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Soača |
|  |
| **Kirčiavimas** | Soačà |

**Soača** (isp. *Soacha*) – miestas vidurio Kolumbijoje, Kundinamarkos departamente, prie Soačos upės, pietvakarinis Bogotos priemiestis. Yra Jėzaus Kristaus Taikos Karaliaus katedra, kultūros namai, teatras. Netoliese krenta vaizdingas Tekendamos krioklys (157 m aukščio). Soača yra daugiausia gyvenamasis („miegamasis") ir prekybinis Bogotos priemiestis. Veikia vandens jėgainė.

Istorija
--------

Vietovardis kildinamas nuo muiskų kalbos žodžių *sua* („saulė") ir *cha* („žmogus"), taigi, pavadinimas reikštų „sauliažmogis".

Senovėje vietovė pateko į Muiskų konfederaciją. 1600 m. ispanas Luisas Henrikesas čia įkūrė Soačos gyvenvietę. Ilgą laiką tai tebuvo mažas kaimas, bet 1875 m. pradėtas vystyti ūkis, Soačai suteiktas savivaldybės statusas. 1898 m. miestą pasiekė geležinkelis. Ypač sparčiai Soača ėmė augti XX a. 8–9 dešimtmečiais. Miestas susiliejo su Bogota.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Amerika*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Soačà.
Koordinatės: 55°09′57″š. pl. 24°45′53″r. ilg.﻿ / ﻿55.1658°š. pl. 24.7647°r. ilg.﻿ / 55.1658; 24.7647

|  Pabaisko Švč. Trejybės bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Ukmergės |
| **Savivaldybė** | Ukmergės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Pabaiskas |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų mūras |
| **Pastatyta** | 1836 m. |
| **Stilius** | klasicizmas |

 *Kitos reikšmės – Švč. Trejybės bažnyčia.*
**Pabaisko Svč. Trejybės bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Pabaisko miestelyje, 3 km į pietvakarius nuo magistralinio kelio  **A2**  Vilnius–Panevėžys . Bažnyčia žymi Žolinės atlaidais.

Parapijos teritorijoje yra Daumantiškių ir Pabaisko koplyčios.

Bažnyčios varpinė
Bažnyčia su varpine

Istorija
--------

Ldk Žygimantas Kęstutaitis Pabaisko mūšio vietoje 1436 m. pastatydino bažnyčią ir jai dovanojo žemių. Žygimantas Augustas 1544 m. pastatydino naują medinę bažnyčią. Ji 1664 m. atstatyta. Susenus bažnyčiai, nauja pastatyta 1762 m. Ji 1765 m. sudegė. Klebono D. Venckevičiaus rūpesčiu bažnyčia 1768 m. atstatyta. Nuo 1777 m. minima parapinė mokykla.

Dabartinė akmenų mūro bažnyčia pastatyta 1821–1836 m. pagal architekto J. Levuazjė (*Levoisier*) projektą. Sulenkėjusių kunigų (ypač kunigo P. Dirgėlos) ir dvarininkų veikiami, Pabaisko ir jo apylinkių gyventojai XIX a. gerokai sulenkėjo. Bažnyčioje lietuviškai giedoti pradėta nuo 1919 m. 1911–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.

Architektūra
------------

Bažnyčia klasicistinė, stačiakampio plano, su bokšteliu. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora akmenų mūro, su puošniais vartais. Jame stovi mūrinė varpinė, pastatyta 1846 m.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pabaisko Švč. Trejybės bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Pabaisko Švč. Trejybės parapija
Koordinatės: 55°48′38″š. pl. 23°32′09″r. ilg.﻿ / ﻿55.810552°š. pl. 23.535798°r. ilg.﻿ / 55.810552; 23.535798

|  |
| --- |
| **Radviliškio jaunimo mokykla** |
| [[Vaizdas:|Radviliškio jaunimo mokykla herbas|center|100px]] |
| Radviliškio jaunimo mokykla |
| **Adresas** | Radviliškis |
| **Direktorius(-ė)** | Erika Spietinienė |
| **Mokinių skaičius** | 57 (2017 m.) |
| **Įkūrimo data** | 1993 m. |
| **Uždarymo data** | 2018 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 21 (2017 m.) |

**Radviliškio jaunimo mokykla** – bendrojo lavinimo, pagrindinės mokyklos tipo jaunimo mokykla, veikusi Radviliškyje, Dariaus ir Girėno g. 27. Radviliškio rajono savivaldybės biudžetinės mokymo įstaigos kodas – 191817187, mokymo kalba – lietuvių, mokymo forma – dieninė, savarankiško mokymosi, mokymosi namuose.

Istorija
--------

Jaunimo mokykla įsteigta 1993 m. rugsėjo 1 d. d. Ji buvo viena pirmųjų jaunimo mokyklų Lietuvoje. Buvo orientuotasi į moksleivius, kurie stokoja mokymosi motyvacijos, nepritampa bendrojo lavinimo mokyklose, arba į tuos, kuriems iš ten išeiti lėmė kitos aplinkybės. Vienu metu veikė ir suaugusiųjų klasės. Mokyklos pastate ir seniau buvo įsikūrusi Radviliškio neįgaliųjų draugija bei Radviliškio suaugusiųjų ir jaunimo neformaliojo ugdymo skyrius. Pirmuoju mokyklos direktoriumi paskirtas Radviliškio rajono Tarpmokyklinio kombinato vadovas Juozas Budrys (1950–2017), jai vadovavęs iki 2015 m. Jis kartu dėstė technologijas 5–10 klasių mokiniams ir automobilizmo teoriją vairuotojų mokymo kursuose.

2013 m. spalio mėn. Jaunimo mokykla šventė 20 metų jubiliejų. Renginys pavadintas „Juoda-balta", nes per 20 metų mokykla išgyveno daug permainų, pasikeitimų.

2017 m. rugsėjį Jaunimo mokykloje mokėsi 57 mokiniai – apie 20 moksleivių mažiau nei 2016-ųjų mokslo metų pradžioje ir beveik perpus mažiau negu dar ankstesniais metais. Mokykloje buvo sukomplektuotos šešios klasės. Su jungtinės 5-7 klasės moksleiviais, vienos aštuntos klasės, dviejų devintų ir dviejų dešimtų klasių mokiniais dirbo 21 pedagogas: aštuoniolika pirmaeilėse ir trys antraeilėse pareigose.

Nusprendus likviduoti ugdymo įstaigą, apie 30 vaikų perėjo į Radviliškio Gražinos pagrindinę mokyklą. Buvo atmestas variantas steigti Jaunimo mokyklos skyrių Gražinos pagrindinėje mokykloje, nes vaikų skaičius ir tam buvo per mažas. 2018 m. rugpjūčio 31 d. mokykla buvo išregistruota. Beveik pustrečio tūkstančio kvadratinių metrų ploto patalpos su turtu perduotos savivaldybės Švietimo ir sporto paslaugų centrui.

Direktoriai
-----------

* Juozas Budrys (1993–2015)
* Erika Burneckienė (2015–2017)
* Erika Spietinienė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Radviliškio jaunimo mokykla šventė 20 metų jubiliejų[neveikianti nuoroda]
2. ↑  „Tirpstančiai" Jaunimo mokyklai gresia uždarymas
3. ↑  Sprendimas dėl Radviliškio jaunimo mokyklos likvidavimo, 2018 m. vasario 27 d.

Nuorodos
--------

* Radviliškio jaunimo mokykla (*aikos.smm.lt*)
* Uždarytą Jaunimo mokyklą lankys ir senjorai
| Sochačevaslenk. *Sochaczew* |
| --- |
|        |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

SochačevasSochačevas

52°14′0″ š. pl. 20°14′0″ r. ilg.﻿ / ﻿52.23333°š. pl. 20.23333°r. ilg.﻿ / 52.23333; 20.23333﻿ (Sochačevas)Koordinatės: 52°14′0″ š. pl. 20°14′0″ r. ilg.﻿ / ﻿52.23333°š. pl. 20.23333°r. ilg.﻿ / 52.23333; 20.23333﻿ (Sochačevas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Mazovijos vaivadija |
| **Valsčius** | Sochačevo |
|  |
| **Gyventojų** (2011 m.) | 37 374  |
| **Plotas** | 26,19 km² |
| **Tankumas** (2011 m.) | 1 427 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | 96-500 iki 96-503 |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Sochačevas |

**Sochãčevas**  (lenk. *Sochaczew*) – miestas vidurio Lenkijoje. Sochačevo apskrities administracinis centras. 37 374 gyventojai (2011 m. duomenys). Sochačeve yra siaurojo geležinkelio muziejus.

Istorija
--------

Turgaus aikštė
Rotušė ir muziejus
Pirmą kartą paminėtas 1138 m. dokumente, kai Lenkijos kunigaikštis Boleslovas III Kreivaburnis mirė vietiniame benediktinų vienuolyne. Iki 1221 m. Sochačevas buvo svarbus administracinis centras. XIII a. pirmoje pusėje pradėtos statyti dvi bažnyčios. 1257 m. užbaigtos ir pašventintos Plocko vyskupo.

Iki 1368 m. turėjo miesto teises (tiksli miesto teisių suteikimo data nėra žinoma). 1476 m. vasario 4 d. aneksuotas Lenkijos karalystės. 1478 m. baigtos statyti dar dvi bažnyčios. 1487 m. pastatyta ligoninė. 1461, 1506, 1539, 1590, 1618 ir 1644 m. miestas buvo sudegintas.

1570 m. turėjo 3 000 gyventojų. Sochačeve buvo medinė gynybinė siena, medinis tiltas per Bzurą. 1590 m. liepos mėn. gaisro metu sudegė trečdalis miestelio. Po Švedų tvano, 1661 m. miestelyje liko 13 gyvenamų pastatų. 1793 m. buvo okupuotas Prūsijos karalystės.

XIX a. buvo Varšuvos gubernijos Sochačevo apskrities centras.

Nuo 1999 m. priklauso Mazovijos vaivadijai. 1975–1998 m. buvo Skernevicų vaivadijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pasaulio vietovardžių žodynas. – Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006–2014. (VLKK versija)
2. ↑  *Sochaczew*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. X (Rukszenice — Sochaczew). Warszawa, 1889, 958 psl. **(**lenk.**)**
Sobekneferu
**Sobekneferu** (valdė apie 1787−1783 m. pr. m. e.) – paskutinė dvyliktos Egipto dinastijos valdovė. Antroji karalienė visoje Egipto istorijoje. Amenemio III duktė. Jos vardas reiškia „Sobeko gražuolė". Buvo ištekėjusi už brolio, faraono Amenemio IV. Tapo karaliene, kadangi Amenemis IV nesusilaukė įpėdinio. Pagal Turino kanoną, valdė 3 metus, 10 mėnesių ir 24 dienas. Nežinomi jos pastatyti monumentai, tačiau išliko daugybė statulų. Manoma, kad Sobekneferu statė „priedus" prie Amenemio III monumentų. Jos valdymo metu baigtos Amenemio I laidojimo šventyklos statybos Havaroje. Jos kapavietė nerasta, spėjama, kad tai galėtų būti piramidės kompleksas Mazgunoje (prie Dahšūro) šiauriau Amenemio IV pastatytojo. Pati piramidė laidojimui nenaudota, Sobekneferu ir Amenemis IV tikriausiai palaidoti kur netoliese.

Literatūra
----------

* Margaret Bunson. *Encyclopedia of Ancient Egypt*. Infobase Publishing, 2014, p. 380

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sobekneferu** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
 **Vidurinioji karalystė**
**Dvyliktoji dinastija**
Amenemis I →
Senusretas I → 
Amenemis II →
Senusretas II →
Senusretas III →
Amenemis III →
Amenemis IV →
Sobekneferu |

 |
| ***Pabaisa*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La orca |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Eriprando Visconti |
| Vaidina | Michele Placido  Rena Niehaus  Vittorio Mezzogiorno  Gabriele Ferzetti  Carmen Scarpitta |
| Metai | 1976 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 90 arba 100 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Pabaisa** (it. *La orca*) – 1976 m. Italijoje sukurtas trileris apie paauglės pagrobimą. Juostos pavadinimas gali būti verčiamas kaip „Orka" (anglų k. filmas žinomas kaip „Aistros belaisvis" (angl. *Prisoner of Passion*)).

Po metų buvo sukurtas filmo tęsinys Edipo pabaisa.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Trys vyrai vidury dienos pagrobia jauną merginą Alisą ir paslepia ją apleistame name kaime. Vėliau jie priverčia ją parašyti laišką tėvui ir įteikia jį, reikalaudami išpirkos.

Alisa leidžia dienas prirakinta prie lovos, o ją prižiūri likęs vienas jaunas vaikinas Mikelė. Pagrobėjai tikisi, kad viskas greitai baigsis, tačiau merginos tėvas neskuba mokėti pinigų ir situacija užsitęsia kelias savaites. Kol kiti pagrobėjai svarsto, kaip paskubinti įvykius, Mikelė pradeda simpatizuoti merginai, kuri tampa jo fantazijų ir geismo objektu. Siekdama apsisaugoti, Alisa atsako jam tuo pačiu, jiedu suartėja, tačiau Mikelė stengiasi neišsiduoti prieš kitus bendrus.

Tuo tarpu policija išaiškina kitus du pagrobimo dalyvius, juos suima ir apsupa namą su įkaite. Išsigandęs Mikelė tikisi, kad mergina paliudys policijai, jog jis buvo jai geras ir menkai prisidėjo prie pagrobimo, tačiau Alisa, pasinaudojusi proga, pagriebia ginklą ir šaltakraujiškai jį nušauna. Įsiveržę policininkai nusprendžia pateikti oficialią versiją, kad pasipriešinusį pagrobėją nužudė jie.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Michele Placido – Mikelė
* Rena Niehaus – Alisa
* Carmen Scarpitta – Irena, Alisos motina
* Lisa Morpurgo – Eliza
* Flavio Bucci – Džinas
* Bruno Corazzari – Paolo
* Gabriele Ferzetti – Valerijus, Alisos tėvas
* Miguel Bose
* Vittorio Mezzogiorno

Šaltiniai
---------

1. ↑  Curti, Roberto (2019). Italian Gothic Horror Films, 1980-1989. McFarland, p. 74. ISBN 978-1476672434.
Koordinatės: 39°57′00″š. pl. 71°07′12″r. ilg.﻿ / ﻿39.9500°š. pl. 71.1200°r. ilg.﻿ / 39.9500; 71.1200

| Socho rajonas*Soʻx tumani* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Uzbekijos vėliava Uzbekija |
| **Vilajetas** | Ferganos vilajetas |
| **Administracinis centras** | Ravanas |
| **Įkūrimo data** | 1942 |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 80 600 |
| **Plotas** | 99,33 km² |
| **Tankumas** (2022) | 811 žm./km² |

**Socho rajonas** (uzb. *Soʻx tumani*, tadž. *Ноҳияи Сӯх*) – Uzbekijos administracinis vienetas, tumanas, esantis Ferganos vilajete, pasienyje su Kirgizija. Rajone gyvena 42,8 tūkst. gyv. (1993), jo centras – Ravanas. Teritorijai priklauso 19 gyvenviečių, kuriose yra 65,9 % miesto ir 34,1 % – kaimo gyventojų. Nacionalinė populiacijos sudėtis: 99 % – tadžikai, 0,7 % – kirgizai, 0,3 % – uzbekai.

Geografija
----------

Socho rajonas yra eksklavas, visiškai apsuptas Kirgizijai priklausančios Batkeno srities. Socho rajono siena yra 135 km ilgio, joje įrengti 9 Kirgizijos pasienio punktai. Be to, patį Socho rajoną sudaro dvi dalys, perskirtos Kirgizijos teritorijos: nedidelis Šiaurės Sochas (Čion–Gara, Kalača, Žemutinis Sochas) ir daug didesnis Pietų Sochas (Aukštutinis Sochas). Abi dalys įsikūrusios slėnyje Socho upės, kurios vandenys drėkina derlingas slėnio žemes ir teka į Uzbekiją.

Rajone vystomas žemės ūkis – auginamos bulvės, vaisiai. Nuo 1990–ųjų pastebima sezoninė darbo jėgos migracija į Rusiją. Įsteigtos 28 bendrojo lavinimo, 3 profesinės mokyklos. Veikia 2 ligoninės, 12 ambulatorijų, 10 kaimo gydymo punktų.

Istorija
--------

Iki 1876 m. teritorija buvo pavaldi Kokando chanatui, po to įjungta į Rusijos imperijos sudėtį. 1918–1924 m. garsėjo basmačių maištais. Tuomet Sochas dar buvo tiesiogiai valdomas Uzbekistano. Eksklavo teritorija sukurta sovietmečiu, 1955 m. Tuomet Maskvos valdžla jį priskyrė Kirgizijai.

Nuo pat eksklavo susikūrimo kyla teritorinių ginčų tarp Uzbekijos ir Kirgizijos, ypač jie paaštrėjo po SSRS griūties. Tarp šalių veikia vizų režimas, pasienio teritorijos abiejose pusėse yra užminuotos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  UZBEKISTAN: Administrative Division, *citypopulation.de*
2. 1 2  www.taz.de: *Im Tal der tausend Grenzen*
| **Veronica polita**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Blizgančioji veronika (*Veronica polita*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Gyslotiniai  *( Plantaginaceae)* |
| Gentis: | Veronika  *( Veronica)* |
| Rūšis: | Blizgančioji veronika  *( Veronica polita)* |

 |

**Blizgančioji veronika** (*Veronica polita*) – gyslotinių (*Plantaginaceae*) šeimos žolinis vienmetis arba dvimetis augalas. Paplitęs daugiausia Eurazijos vidutinių platumų, tropinėse juostose (Vakarų, Vidurio Europa, pietų Skandinavija, Rusija, Kaukazas, Artimieji Rytai, Vidurinė Azija, Turkestanas, Tolimieji Rytai, Indija), Šiaurės Afrikoje.

Augalo stiebas gulsčias arba kylantis, 10–25 cm aukščio. Lapai apskriti, skiautėti. Žiedai pavieniui auga ant ilgų žiedkočių, 5–8 mm skersmens, tamsiai mėlyni. Taurėlapiai vaisiams išaugus plačiai kiaušiniški arba trikampiški, šiek tiek plaukuoti, poromis kraštais vienas kitą dengia. Vainikėlio viršutinė skiautė daug platesnė už šviesesnę apatinę. Dėžutės plotis gerokai viršija ilgį, ji apskrita, nugarėlė neskiauterėta.

Auga dirvose, soduose, pakelėse, krūmuose. Lietuvoje blizgančioji veronika labai reta, įrašyta į Raudonąją knygą.

* Požymiai
* Keras
* Žiedai

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2015-02-19 iš Wayback Machine projekto.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Blizgančioji veronika** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Šrinagarasسِری نَگَر |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

ŠrinagarasŠrinagaras

34°05′0″ š. pl. 74°47′0″ r. ilg.﻿ / ﻿34.08333°š. pl. 74.78333°r. ilg.﻿ / 34.08333; 74.78333﻿ (Šrinagaras)Koordinatės: 34°05′0″ š. pl. 74°47′0″ r. ilg.﻿ / ﻿34.08333°š. pl. 74.78333°r. ilg.﻿ / 34.08333; 74.78333﻿ (Šrinagaras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Džamu ir Kašmyras Džamu ir Kašmyras |
| **Rajonas** | Šrinagaro rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 1 213 493  |
| **Plotas** | 294 km² |
| **Tankumas** (2011) | 4 128 žm./km² |
| **Altitudė** | 1 585 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Šrinagaras |

**Šrinagaras** (hind. श्रीनगर, IAST: *Śrīnagar*, kašm. سِری نَگَر) – miestas šiaurės vakarų Indijoje, Kašmyro slėnyje, prie Dželamo upės. Džamu ir Kašmyro valstijos vasaros sostinė. Greta miesto telkšo kalnų apsuptas Dalio ežeras. Yra oro uostas, stotis prie Kašmyro geležinkelio ir atšakos į Lehą. Miestas yra svarbus kultūrinis, ekonominis, religinis Kašmyro centras. Verčiamasi turizmu, tradiciniais amatais, žemės ūkiu.

Paveldas
--------

Šrinagaras dėl savo kanalų ir ežerų dažnai vadinamas „Rytų Venecija". Yra Šalimaro sodai (1619 m. įkurti Džahangiro), Nišato sodai, Šer Garhi rūmai (1772 m.), Hazrabalio šventykla (teigiama, kad joje yra pranašo Mahometo plaukas), Džamija mečetė (XVI a.), sufijų mistiko Hamza Makhdumo šventykla (XVI a.), hindų Khyr Bhavani šventykla, Duranio imperijos fortas ant Hari Parbato kalno (XIX a.), Šivai skirta Šankaračarjos šventykla, Roza Balio šventykla (dalis tikinčiųjų laiko, kad ten palaidotas Jėzus), įvairios kitos hindų ir musulmonų šventvietės. Šrinagare vyksta kašmyriečių muzikos, šokių pasirodymai.

Istorija
--------

Miestas buvo gyvenamas nuo senovės laikų. Jo pavadinimas sanskritu reiškia „malonusis/šventasis miestas". Maurijų laikotarpiu čia išplito budizmas. VI a. kraštą užkariavo hefalitai. Nuo 960 m. Šrinagaras tapo Kašmyro sostine. Nuo XIV a. krašte paplito islamas, miestas tapo Mogolų imperijos dalimi. Jai žlugus, miestą valdė sikhai. Po Indijos ir Pakistano nepriklausomybės miestas tapo kovų židiniu. Vietinis Kašmyro maharadža siekė išlaikyti krašto nepriklausomybę, tuo tarpu Pakistanas ir Indija kovojo dėl galimybės teritoriją okupuoti.

Šrinagare ir toliau vyksta etninio pagrindo konfliktai – musulmoniško miesto gyventojai priešinasi Indijos valdžiai, kyla neramumai, susirėmimai ir žudynės. Po 1990 m. dauguma nemusulmonų miestą paliko.

Sportas
-------

* Real Kashmir FC (futbolo klubas);

Galerija
--------

* Valtis-namas Dalio ežereValtis-namas Dalio ežere
* Šalimaro sodaiŠalimaro sodai
* Mečetė ŠrinagareMečetė Šrinagare
* Rozabalio šventyklaRozabalio šventykla
|  |
| --- |
| Mongolų |
| Paplitimas | Azija (Mongolija, Rusija, Kinija) |
| Kalbų skaičius | 14 |
| Kilmė | Altajaus > mongolų |
| Geografinis paplitimas |
|  |
| Klasifikacija | šiaurės, pietryčių |

**Mongolų kalbos** – Altajaus kalbų grupė. Mongolų kalbos kartu su tiurkų ir tungusų-mandžiūrų kalbomis sudaro Altajaus kalbų šeimą. Vartojamos Mongolijoje, Rusijoje, Šiaurės ir šiaurės rytų Kinijoje. Kalbančiųjų 5,7 mln. 

Skiriamos šiaurės mongolų, pietryčių mongolų (baoanių, daūrų, dongsiangų, monguorų) ir tarpinės mongolų kalbos (senoji mongolų rašto kalba). Išnykusioms mongolų kalboms priskiriama ir kidanių kalba.

Dėl šiaurės mongolų kalbų klasifikacijos nėra sutariama iki galo, kadangi dauguma kalbų sudaro dialektų kontinuumą. Lingvistų neabejojama dėl buriatų, oiratų ir mongolų kalbų išskyrimo. Tačiau Kinijos lingvistai nuo mongolų kalbos yra linkę atskirti pietų mongolų kalbą, kuria kalbama Vidinėje Mongolijoje, o Rusijos lingvistai iš oiratų kalbos linkę atskirti kalmukų kalbą, kuri vartojama Rusijoje.

Dabartinės mongolų kalbos susiformavo apie XIV–XVI a. iš senosios mongolų kalbos tarmių. Mongolų kalbos – agliutinacinės. Raštą turi visos šiaurės mongolų kalbos. Mongolų, buriatų, kalmukų kalbos naudoja kirilicą, o pietų mongolai ir oiratai – mongolų raštą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „ Ethnologue"
2. ↑  Secen et al. (1998): Monggol helen-ü nutug-un ayalgun-u sinjilel. Beijing.
3. ↑  *Mongolų kalbos*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, VII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1981. T.VII: Lietuvos-Mordvių
| Šrivportas*Shreveport* |
| --- |
|        |
| *Šrivportas ir Bozer Sitis prie Raudonosios upės* |
|  |
| 

ŠrivportasŠrivportas

32°30′0″ š. pl. 93°44′0″ v. ilg.﻿ / ﻿32.50000°š. pl. 93.73333°r. ilg.﻿ / 32.50000; 93.73333﻿ (Šrivportas)Koordinatės: 32°30′0″ š. pl. 93°44′0″ v. ilg.﻿ / ﻿32.50000°š. pl. 93.73333°r. ilg.﻿ / 32.50000; 93.73333﻿ (Šrivportas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6)------ vasaros: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Luiziana Luiziana |
| **Apygarda** | Kado parapija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1836 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 199 311  |
| **Plotas** | 316,8 km² |
| **Tankumas** (2010) | 629 žm./km² |
| **Altitudė** | 46–77 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Šrivportas |

**Šrivportas** (angl. *Shreveport*) – miestas Jungtinių Amerikos Valstijų pietuose, šiaurės vakarų Luizianoje, ~300 km į rytus nuo Dalaso, Red Riverio dešiniajame krante, priešais Bozer Sitį. Kado administracinės parapijos centras. Yra 2 oro uostai (keleivinis ir sportinis), praeina Dalaso–Džeksono, Naujojo Orleano–Litl Roko geležinkelis ir plentai.

Plėtojama juodoji metalurgija, naftos, gamtinių dujų perdirbimo, tekstilės (medvilnės), chemijos, maisto, medienos apdirbimo pramonė, elektros įrenginių, mašinų dalių, gręžimo ir kasybos mašinų gamyba. Apylinkėse siurbiama nafta, gamtinės dujos, auginami medvilnės pasėliai. Yra kelios karinės oro bazės.

Veikia Luizianos valstijos, Pietų universitetai (abu įkurti 1967 m.), Luizianos valstijos eksponatų, dailės, karinių oro pajėgų ir kiti muziejai, meno galerijos, operos, baleto, vaikų ir kiti teatrai, simfoninis orkestras, botanikos ir zoologijos sodai. Šrivporte vyksta kasmetiniai festivaliai (muzikos – *Holiday in Dixie*, meno – *Red River Revel*).

Gyventojai
----------

2010 m. 54,7 % gyventojų buvo afroamerikiečiai, 41,16 % – baltieji, 2 % – azijiečiai, 1,5 % – mišrios kilmės (6,5 % bet kurios rasės lotynoamerikiečiai). Dauguma gyventojų – baptistai, yra metodistų, katalikų.

Istorija
--------

Šrivportas įkurtas 1836–1837 m. indėnų kadų žemėse ir pavadintas verslininko Henrio Milerio Šrivo (*Henry Miller Shreve*) garbei. Kūrėsi kaip upių uostas, per kurį buvo išvežama medvilnė, žemės ūkio žaliavos. 1863–1865 m. buvo Luizianos sostine. Miesto teisės suteiktos 1878 m. Šrivporte 1924 m. dislokuotas karo aviacijos dalinys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Шривпорт*,Большая советская энциклопедия, T. XXVIII (Франкфурт—Чага). – Москва: Советская энциклопедия, 1978
2. ↑  *Shreveport*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
Sputnik 1 – pirmasis žmogaus pagamintas aparatas pakilęs į Žemės orbitą.
**Kosmoso tyrinėjimai** – kosminės erdvės atradimai bei tyrimai naudojant įvairias kosmoso tyrimų technologijas. Kosmoso tyrimai atliekami tiek žmogaus valdomais, tiek nepilotuojamais kosminiais erdvėlaiviais.

Kosmoso tyrinėjimai politiškai dažnai būna naudojami norint parodyti šalies galią. Tai ypač buvo juntama Šaltojo karo metu tarp JAV ir tuometinės Tarybų Sąjungos. Toks varžymasis tarp šių šalių buvo vadinamas kosminėmis lenktynėmis. Tuo metu 1957 m. spalio 4 d. Tarybų Sąjunga paleido pirmąjį dirbtinį palydovą Sputnik 1 į Žemės orbitą, o 1969 m. liepos 20 d. JAV kurtas erdvėlaivis Apollo 11 pirmasis pasiekė Mėnulio paviršių.

Tarybų Sąjungos kosmoso tyrinėjimų programa įgyvendino didžiąją dalį kosmoso tyrimų pasiekimų – pirmasis žmonių pakilimas į kosmosą (1961 m.), pirmasis išėjimas į atvirą kosmosą (1965 m.), pirmasis automatinis nusileidimas ant kito objekto (1966 m.) ir pirmosios kosmoso stoties paleidimas (1971 m.).

XXI a. Kinija pradėjo sėkmingas kosmoso misijas, tuo tarpu ES, Japonija ir Indija taip pat planuoja žmogaus misijas į kosmosą. Kinija, Rusija, Japonija ir Indija bendrai prisidėdavo prie kitų misijų į Mėnulį, o ES prisideda prie misijų tiek į Mėnulį, tiek į Marsą. Paskutiniame XX a. dešimtmetyje padidėjo privačių kompanijų susidomėjimas skrydžiais į kosmosą, taip atsirado kosmoso turizmas. 2001 m. pirmuoju kosmoso turistu tapo amerikietis Dennis Tito. 2012 m. kelios privačios kompanijos siūlo įvairių trukmių ir kainų misijas į kosmosą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Space Tourism Is Here! Wealthy Adventurers Wanted
**Pabaikalė** (rus. *Прибайкалье*) – Rusijos teritorijos dalis Irkutsko srities ir Buriatijos teritorijose, į vakarus ir į rytus nuo Baikalo ežero. Pabaikalei priklauso Primorjės (*Приморский*), Baikalo (*Байкальский*), Chamar Dabano (*Хамар-Дабан*), Ulan Burgasy (*Улан-Бургасы*), Barguzino (*Баргузинский*), Ikatano (*Икатанский*) ir Džidos (*Джидинский*) kalnagūbriai.
  
Pabaikalės teritorijoje yra Pabaikalės nacionalinis parkas (*Прибайкальский национальный парк*).

Nuorodos
--------

* Прибайкальская ландшафтная область в книге: *Н. А. Гвоздецкий, Н. И. Михайлов.* Физическая география СССР. М. 1978.
* Прибайкалье Archyvuota kopija 2009-12-13 iš Wayback Machine projekto. на сайте „Горной энциклопедии"
* Географическое описание Прибайкалья
| Monica Guerritore |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Monica Guerritore |
|  |
| Gimė | 1958 m. sausio 5 d. (65 metai)Roma, Italija |
|  |
| Šalis |  Italija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
|  |
| Apdovanojimai |
| Globo d'oro (1975 m.) |

**Monika Gueritorė** (it. *Monica Guerritore*, g. 1958 m. sausio 5 d. Roma) – Italijos kino, teatro ir televizijos aktorė.

Biografija
----------

Pirmąjį savo vaidmenį kine Monika atliko būdama 13, režisieriaus Vittorio De Sica filme „Una breve vacanza". Po 3 metų ji gavo didesnį vaidmenį Giorgio Strehler juostoje „Vyšnių sodas".

Sėkmingai jos karjerai didelę įtaką turėjo pažintis kino ir teatro režisieriumi Gabriele Lavia, kuris vėliau tapo jos sutuoktiniu. Jo dėka Monika teatre gavo svarbius ir sudėtingus vaidmenis: ledi Makbet, Ofelijos ir kitus, o teatras ir televizija visada užėmė didelę jos darbų dalį. 

1975 m. jos talentas buvo įvertintas Globo d'oro apdovanojimu už filmą „La prima volta, sull'erba". 

1976 m. ji pasirodė televizijos RAI seriale „Manon Lescaut", kartu su Marcello Mastroianni – filme „Signore e signori, buonanotte", o 1977 m pelnė prizą Taorminos kino festivalyje.

Pradėjus bendradarbiauti su Lavia, Monika pasirodė ir keliuose erotiniuose filmuose, iš kurių žinomiausi yra „Fotografuojant Patriciją", „Skandalingoji Džilda" ir „Venecietė". Pastarajame filme, kaip ir viename pirmųjų savo darbų „Lengva nuodėmė", Monika ekrane pasirodė su viena populiariausių Italijos aktorių Laura Antonelli. Abejuose filmuose jos varžėsi dėl vyro dėmesio ir abu kartus „laimėjo" Antonelli.

1996 m. ji kartu su Michele Placido, Giancarlo Giannini ir Raoul Bova nusifilmavo populiarumo sulaukusiame filme „La lupa".

Žymiausi jos vaidmenys teatre yra spektakliuose „Makbetas" (1987-88), „Ričardas III" (1989), „Dėdė Vania" (1990-91), „Madam Bovari" (1991-2001), „Odisėjas" (2001), „Karmen" (2001-02), „Ofelija" (2004), „Teresė Avilietė" (2005).

8 dešimtmetyje turėjusi romaną su kolega Giancarlo Giannini, aktorė su Gabriele Lavia susilaukė 2 dukterų: Marios (g. 1989) ir Lucios (g. 1992). 2001 m. šeima iširo.

Nuo 2010 m. ji yra ištekėjusi už Alberto Zaccaria.

Dalinė filmografija
-------------------

* „Lengva nuodėmė" (1974)
* „Trumpos atostogos" (1975)
* „Fotografuojant Patriciją" (1984)
* „Skandalingoji Džilda" (1985)
* „Venecietė" (1986)
* „Blogi pojūčiai" (1986)
* „Blogiausia mano gyvenimo savaitė" (2011)

Apdovanojimai
-------------

* Globo d'oro – geriausia nauja aktorė (1975 m.)
* Taorminos kino festivalis – Golden Orange apdovanojimas (1977 m.)
* David di Donatello – geriausios aktorės nominacija (1997 m.)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Monica Guerritore** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
* IMDb profilis
| Lyksūdės vandens malūnas |
| --- |
| Malūno pastatas 2020 m. žiemą |
| 

Lyksūdės vandens malūnasLyksūdės vandens malūnas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°11′35″š. pl. 21°43′29″r. ilg.﻿ / ﻿56.192953°š. pl. 21.724627°r. ilg.﻿ / 56.192953; 21.724627Koordinatės: 56°11′35″š. pl. 21°43′29″r. ilg.﻿ / ﻿56.192953°š. pl. 21.724627°r. ilg.﻿ / 56.192953; 21.724627 |

 |
| Vieta | Skuodo rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Šačių seniūnija |
| Plotas | 96 000 m² |
| Naudotas | nuo 1830 m. |
| Registro Nr. | u. k. 17027 / S447K1 / IV1271 |

**Lyksūdės vandens malūnas** – vandens malūnas su technologine įranga, stovintis Skuodo rajone, Šačių seniūnijoje, Lyksūdės kaime, 3 km į šiaurės vakarus nuo Šačių, prie Šatos upelio. Šalia praeina kelias  **3708**  Kaukolikai–Lyksūdė–Šatės , greta telkšo Lyksūdės tvenkinys. 1997 m. malūnas įrašytas į LR Kultūros vertybių registrą.

1830 m. malūnas pastatytas pagal tipinį projektą. Jis turi romantizmo stiliaus bruožų, yra stačiakampio plano simetriškas statinys. Vidaus erdvė padalinta į gyvenamąsias ir ūkines patalpas. Gamybinėms reikmėms panaudota pastogė ir rūsys. Į malūno užtvanką atsuktas statinio galinis šiaurinis fasadas. Vanduo į užtvanką patekdavo iš kitoje kelio pusėje esančio tvenkinio. Šioje vietoje pylime dabar įrengtas kelio tiltas. Norint sumalti per dieną pūdų grūdų, vanduo turėdavo pasiekti ne mažesnį kaip metro aukštį, bet vasarą dažniausiai vandens trūkdavo.

Pastato pamatai ir sienos iš akmens mūro. Stogas dvišlaitis, virš galinio šiaurinio fasado – pusvalminis, dengtas šiferiu (seniau buvo dengtas čerpėmis). XX a. 4 dešimtmetyje stogo plokštumose pristatytos medinės, simetriškos viena kitai mansardos („salkos"), turinčios po du naujesnės konstrukcijos langus ir po vieną mažą langelį. 

Gyvenamosioms patalpoms būdingas senasis išplanavimas, primenantis XIX a. žemaičių trobos patalpų išdėstymą, kai trobos centre būna įrengtas didžiulis ugniakuras – virenė, skirianti priemenę į 2 dalis, kiekvieną su savo durimis į lauką ar prieangį. Priemenės ir virinės grindys – plūkto molio. Be išplanavimo, atskiros interjero detalės - durys su vyriais ir rankenomis, kai kurių langų rėmų konstrukcijos taip pat turi išliekamąją vertę. Gamybinės patalpos išlikusios nepakitusios.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 17027 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. 1 2  Lyksūdės malūnas. *skouds.lt*