recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Kęstutis Slavinskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1967 m. sausio 5 d.Bajoriškiai, Biržų rajonas |
| Mirė | 2015 m. sausio 10 d. (48 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Vaidutė Slavinskienė |
|  |
| Veikla | pedagogas, politinis veikėjas |
| Partija | 1989 m. LSDP, 2003 m. LiCS, 2004 m. LCS, 2006 m. LRLS |
|  |
| Alma mater | 1992 m. Lietuvos kūno kultūros akademija |

**Kęstutis Slavinskas** (1967 m. sausio 5 d. Bajoriškiuose, Biržų rajonas – 2015 m. sausio 10 d. Vilniuje) – pedagogas, Lietuvos ir Biržų rajono savivaldybės politinis veikėjas.

Biografija
----------

1974–1984 m. mokėsi Biržų 1-oje vidurinėje mokykloje, 1984–1985 m. Panevėžio internatinės sporto mokyklos krepšinio sekcijoje. 1985–1992 m. studijavo Lietuvos kūno kultūros institute.

1988–1989 m. Kirdonių aštuonmetės mokyklos, 1992–1994 m. Juodeišių ir Kvetkų pagrindinės mokyklos mokytojas. 1994–1996 m. Seimo nario Nikolajaus Medvedevo visuomeninis padėjėjas, 1996–1997 m. Seimo nario Rolando Zuozos padėjėjas. 1997–2003 m. Biržų rajono savivaldybės mero pavaduotojas. 2004–2005 m. Liberalų ir centro sąjungos Panevėžio apskrities koordinatorius. 2004 m. Biržų krašto laikraščio „Šiaurės rytai" korespondentas.

1995–2015 m. Biržų rajono savivaldybės tarybos narys.

1989–2003 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1993–2003 m. Biržų skyriaus pirmininkas, 1993–2003 m. LSDP tarybos narys, 1997–1999 m. prezidiumo narys, 1994–1996 m. LSDP Panevėžio zonos regioninis sekretorius, Panevėžio apskrities koordinatorius. Nuo 2003 m. Lietuvos liberalų ir centro sąjungos, nuo 2006 m. Liberalų sąjūdžio narys, Valdybos narys, Biržų rajono skyriaus pirmininkas.

1995–1997 m. Socialinės plėtros komiteto pirmininkas.

Sutuoktinė Vaidutė. Mirė po sunkių avarijoje patirtų sužalojimų. Palaidotas Jokūbiškių kaimo kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Medikai kovoja dėl žinomo politiko gyvybės, 2014-11-20 Archyvuota kopija 2015-01-12 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Imaginacinis Momiko portretas
**Momikas** (arm. Մոմիկ) – XIII–XIV a. armėnų architektas, akmens apdirbėjas, miniatiūrininkas. Kilęs iš Vajocdzoro srities, baigė Gladzoro universitetą, mokėsi pas meistrą Siranesą. Ilgą laiką dirbo Kilikijoje, vėliau grįžęs į Armėniją dirbo kunigaikščių Orbeljanų rūmuose (jo patronas buvo žymus vyskupas, istorikas Stepanas Orbeljanas). Buvo vienu žymiausių armėnų miniatiūros meistrų, iliustravo knygas, kūrė chačkarus. Tarp svarbiausių Momiko architektūros dirbinių – Noravanko Švč. Dievo Motinos bažnyčia (1339 m.), Arenio Švč. Dievo Motinos bažnyčia (1321 m.).

Momiko gyvenimo metai nežinomi – ankstyviausias jo darbas datuojamas 1283 m. (miniatiūros maldyne), vėlyviausias – 1339 m. (Noravanko bažnyčia).

* Momiko piešta miniatiūra (1302 m.)Momiko piešta miniatiūra (1302 m.)
* Momiko chačkaras (1306 m.)Momiko chačkaras (1306 m.)
* Noravanko vienuolyno bažnyčiaNoravanko vienuolyno bažnyčia
| Naudupis |
| --- |
|  Upėvardžio ženklas |
| **Ilgis** | 3,7 km |
| **Baseino plotas** | 8,0 km² |
| **Ištakos** | Ručkoniai (Kauno raj.) |
| **Žiotys** | Nemunas |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Naudupis |

**Naudupis** – nedidelis 3,7 km ilgio upelis Kauno rajone, priklausantis Nemuno mažųjų intakų (su Nemunu) baseinui. Įteka dešiniajame krante, 171,0 km atstumu nuo pastarojo žiočių, apie 3,7 km į pietryčius nuo Seredžiaus.

Vandentakio kodas LR upių klasifikatoriuje – 10011840. Upelio baseino plotas – 8,0 km². Turi kelis intakus: Ledaunė, Žalupis (dešinieji).

Upelio vaga vėlyvą rudenį, ties Skrebenais
Naudupis prasideda ties Ručkonių kaimu, atviroje vietovėje. Čia, dirbamuose laukuose, teka ištiesinta vaga, toliau pietryčių kryptimi vingiuoja natūralia krūmokšniais apaugusia vaga, leidžiasi žemyn miškingu šlaitu link Nemuno. Iš vakarų pusės aplenkęs Stanislavos kaimą, upelis žemupyje betoniniu vamzdžiu kerta plentą  **141**  Kaunas–Jurbarkas–Šilutė–Klaipėda . Kelyje ši vieta pažymėta upėvardžio kelio ženklu. Natūrali Naudupio tėkmė už 400 m nuo kelio sankasos potvynių užliejama lyguma pasiekia Nemuną.

Įsikūrusios gyvenvietės: Ručkoniai, Stanislava, Skrebenai.

Upėvardis *Naũdupis* kildinamas nuo žodžio *naudà* („turtas, laimikis, vertingas dalykas, javai").

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Nemuno intakai
* LR upių klasifikatorius

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 224
Matomosios pusės mėnlapis
**Mėnlapis** – viso Mėnulio paviršiaus ar jo dalies atvaizdas plokštumoje. Dažniausiai jis būna su selenografinių koordinačių tinklu, analogišku geografiniam koordinačių tinklui. Mėnulio pusiaujo padėtis yra nusakoma pagal jo sukimosį ašį. Pr. dienovidinis pagal susitarimą eina per regimojo Mėnulio skritulio centrą, tuo momentu, kai jis yra orbitos mazgų linijoje (Mėnulio ir Žemės orbitų plokštumų susikirtimo linija) ir kartu perigėjuje ar apogėjuje. 

Objekto platuma Mėnulyje skaičiuojama į šiaurę (N) ir į pietus (S) nuo pusiaujo išilgai dienovidinio – nuo 0° iki 90°. Ilguma skaičiuojama į vakarus (W), ir į rytus (E) nuo pr. dienovidinio išilgai pusiaujo nuo 0° iki 180°. Mėnulio skritulyje šiaurė yra viršuje, pietūs – apačioje, vakarai – kairėje, rytai – dešinėje.

Mėnulio objektai
----------------

Mėnulio jūros (lavos lygumos) paprastai mėnlapiuose žymimos lotyniškais pavadinimais. Mėnulio geriausiai žinomiems krateriams suteikti praeities mokslininkų ir filosofų vardai. 

Mėnlapių objektų pavadinimuose:

|  |  |
| --- | --- |
| * *Mare (maria)* − „jūra", didelė lyguma;
* *Sinus* − „įlanka", maža lyguma;
* *Lacus* − „ežeras", maža lyguma;
* *Palus* − „pelkė", maža lyguma;
* *Vallis* − slėnis;
 | * *Mons (montes)* − kalnas, kalnai;
* *Dorsum (dorsa)* − kalvų grandinė, pailgas gūbrys;
* *Promontorium* − kalnų iškyšulis;
* *Rima (rimae)* − įdubusi reljefo raukšlė, primenanti kanalą;
* *Rupes* − paviršiaus lūžis, sprūdis, rėžis.
 |

Žemiau pateikiamas Mėnulio matomosios pusės gerai iš Žemės matomų jūrų ir kraterių sąrašai.

 Mėnulio krateriai:   
1 − Ptolemėjas, 2 − Alfonsas,  
 3 − Alpetragijus, 4 − Arzachelis

|  |  |
| --- | --- |
| Matomosios pusės jūros:* Šalčio jūra (lot. *Mare Frigoris*)
* Lietų jūra (*Mare Imbrium*)
* Audrų vandenynas (*Oceanus Procellarum*)
* Salų jūra (*Mare Insularum*)
* Drėgmės jūra (*Mare Humorum*)
* Pažinimo jūra (*Mare Cognitum*)
* Giedros jūra (*Mare Serenitatis*)
* Garų jūra (*Mare Vaporum*)
* Krizių jūra (*Mare Crisium*)
* Ramybės jūra (*Mare Tranquillitatis*)
* Derlingumo jūra (*Mare Fecunditatis*)
* Nektaro jūra (*Mare Nectaris*)
* Debesų jūra (*Mare Nubium*)
 | Matomosios pusės krateriai:* Platonas
* Archimedas
* Aristarchas
* Kopernikas
* Kepleris
* Grimaldis
* Birgijus
* Klavijus
* Tichas
* Ptolemėjas
* Al Batanijas
* Stevinas
* Langrenas
 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mėnlapis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 677 psl.
2. ↑  Peter, Grego. *The Moon and How to Observe It*. Springer Science & Business Media, 2010, p. 124
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Akio žemė Japonijos žemėlapyje

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Straipsnyje yra japoniškas tekstas.**Be tinkamo šrifto tikriausiai vietoj kandži arba kanos matysite klaustukus, kvadratėlius ar kitokius ženklus. |

**Ãkis** (安芸国; Aki no kuni) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra vakarinė Hirošimos prefektūros dalis.

Imperatoriaus Šioumu paliepimu, dabartinėje Higašihirošimoje buvo pastatyta šventykla.

XII a. vėlyvuoju Hejano laikotarpiu, žemę garsino Icukušimos maldykla.

Sengoku laikotarpiu, iki 1600 m. žemė buvo pavaldi Morio klanui, kurio įkūrėjas, Mori Motonari 1555 m. laimėjo Icukušimos mūšį prieš Sue Harukatą ir įsigalėjo vakarinėje Honšiū dalyje.

Akio žemė buvo panaikinta 1871 m. pervadinus ją Hirošimos prefektūra, kurios teritorija netrukus išsiplėtė įvykdžius keletą susijungimų.

Senosios Japonijos žemės

Akis |
Ava |
Ava |
Avadžis |
Bingo |
Bičiu |
Bidzenas |
Bungo |
Budzenas |
Cušima |
Čikugo |
Čikudzenas |
Čišima |
Deva |
Ečigas |
Ečidzenas |
Ečiū |
Harima |
Hida |
Higas |
Hitačis |
Hidaka |
Hidzenas |
Hokis |
Hiūga |
Iburis |
Idzu |
Idzumas |
Idzumis |
Iga |
Ijas |
Ikis |
Inaba |
Isė |
Išikaris |
Ivamis |
Jamaširas |
Jamatas |
Jošinas |
Kaga |
Kajus |
Kavačis |
Kadzusa |
Kijis |
Kitamis |
Koudzukė |
Kuširas |
Mikava |
Mimasaka |
Minas |
Musašis |
Mucu |
Nagatas |
Nemuras |
Notas |
Okis |
Omis |
Ošima |
Osumis |
Ovaris |
Sadas |
Sagamis |
Sanukis |
Sacuma |
Secu |
Suou |
Suruga |
Šima |
Šimousa |
Šimocukė |
Šinanas |
Širibešis |
Tadžima |
Tamba |
Tangas |
Tešis |
Tokačis |
Tosa |
Toutoumis | 
Vakasa
Natūriniai mainai
**Mainai** (angl. *barter*) – prekių ir paslaugų mainų sistema, nenaudojanti pinigų kaip tarpininko. Tai prekyba, paremta natūriniais mainais, kai prekės ir paslaugos keičiamos į prekes ir paslaugas nenaudojant pinigų. Prekės įvertinamos pagal pasaulines arba sutartines kainas, siekiant laiduoti mainų ekvivalentiškumą. Natūriniai mainai paprastai vyksta tarp dviejų arba daugelio šalių. Pagrindinės šių mainų priežastys: valiutos trūkumas, konvertavimo išlaidos, kurso nepastovumas, patikimas tiekėjas, laiko sąnaudos, paprastumas ir kt.

Pirmykštėje visuomeninėje bendruomenėje buvo naudojamas tik toks prekybos būdas. Tais laikais žmonės nežinojo kas yra pinigai, o jei jie ir buvo, tai dažnai buvo suprantami kaip prekė. Žmonės vietoj pinigų naudojo vertingesnius, ilgiau galinčius išsilaikyti daiktus, tokius, kaip žvėrelių kailius, grūdus, kriaukles, metalų lydinius.

Dabartiniais laikais dar pasitaiko, kad žmonės apsikeičia daiktais. Taip pat natūriniai mainai išauga hiperinfliacijos laikotarpiu, kai žmonėms sunkiau nustatyti tikrą daiktų kainą pinigais ar iš vis nenori turėti nuvertėjančių pinigų. Vykdant natūrinius mainus stengiamasi iš karto apsikeisti lygiavertėmis prekėmis.

Nuorodos
--------

Mainų svetainės Lietuvoje: 

* www.mainyk.lt
* www.barteris.lt

Išnašos
-------

1. ↑  Vilniaus prekių birža: Sąvokos Archyvuota kopija 2012-03-25 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Mėnuleigis-1** (rus. *Луноход-1*) – pirmas savaeigis Mėnulio aparatas. Jis buvo atskraidintas į mėnulio paviršių Tarybų Sąjungos tarpplanetinės stoties *Луна-17* 1970 m. lapkričio 17 d. ir prabuvo ten iki 1971 m. spalio 4 d. Atsiuntimo tikslas buvo Mėnulio paviršiaus tyrimas radioaktyviais ir rentgeno spinduliais siekiant išsiaiškinti Mėnulio paviršiaus cheminę sudėtį ir gruntų savybes.

Konstrukcija
------------

Mėnuleigis-1 turėjo savaeigę važiuoklę ir nupjauto kūgio formos kamerą. Viršutinėje kameros dalyje įtaisytas aušinimo sistemos radiatorius, kuris nakčiai uždaromas dangteliu šilumos išsaugojimui. Dieną dangtelis atidaromas iki 180º taip, kad aparato viduje esanti saulės baterija būtų optimaliai orientuota į Saulę. Aparatūros apšildymui buvo naudojamas radioizotopinis šilumos šaltinis sudarytas iš polonio-210 ampulės.
Mėnuleigį-1 sudaro:

* moksliniai prietaisai;
* antenos;
* telekameros ir telefotometrai;
* lazerinis kampinis reflektorius;
* temperatūrą reguliuojantis radiatorius su iš vidinės pusės panelėje įtaisytais fotoelementais.

Mėnuleigio-1 važiuoklė pritaikyta judėti Mėnulio paviršiumi. Važiuoklę sudaro tokios sistemos:

* pati važiuoklė, įskaitant aštuonių ratų varytuvą ir atskirą elastingą ratų pakabą;
* elektrinė transmisija su atskiru prievadu prie ratų;
* automatinės šasi blokas;
* matavimo duomenų aparatūros komplektas.

Aparato masė – 756 kg.
| ***Vilko vaikai*** |
| --- |
|  |
| Pavadinimas | Wolfskinder |
| Kilmės šalis |  Vokietija |
| Režisierius | Rick Ostermann |
| Scenaristas (-ai) | Rick Ostermann |
| Metai | 2013 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 91 min. |
| Kalba | vokiečių, lietuviųrusų ir ukrainiečių |
| **IMDb įrašas** |

**Vilko vaikai** (vok.  *Wolfskinder*) – 2013 m. Vokietijoje sukurta ir Lietuvoje nufilmuota drama apie pokario vaikų likimus.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Levin Liam – Hansas
* Helena Phil – Kristel
* Vivien Ciskowski – Asta
* Patrick Lorenczat – Fricenas
* Williw Voges-Fernandes – Karlas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

1947-ieji metai, buvusių Rytprūsių teritorija. Du berniukai, Hansas ir Fricenas, priversti kaimuose vagiliauti, kad išgyventų, o jų motina miršta iš bado. Prieš mirtį ji prisaikdina Hansą rūpintis jaunesniuoju broliu ir keliauti į Lietuvą, kur jie jau anksčiau buvo apsistoję pas vienus ūkininkus. Kaip atpažinimo ženklą ji duoda sūnui medalioną ir prisako niekada nepamiršti savo kilmės.

Berniukai pasiekia sieną, kur, apšaudomi pasieniečių, bando kirsti upę. Pakrantėje ji susiduria su keliomis mergaitėmis, taip pat mėginančiomis patekti į Lietuvą. Fricenas atsiskiria, o Hansas tęsia kelionę su kitais vaikais. Maitindamiesi uogomis ir varlėmis, vaikai pasiekia Lietuvą, tačiau vieni ūkininkai juos pjudo šunimis, o kiti už darbą sušelpia juos maistu, tačiau veja šalin, kuomet pasirodo kareiviai. Jie susiduria su partizanais (vienas jų bando išprievartauti vyresnę mergaitę Kristel), su juos persekiojančiais kareiviais. Vienus sugauna, kiti pasilieka pas juos norinčius priimti žmones ir pakeičia savo vardus į lietuviškus, tik Hansas tęsia savo kelionę, kol viename kaime sutinka brolį. Šis, jau vadinamas Jonu, įsikūręs pas vieną lietuvių šeimą, tačiau Hansas ragina Friceną nepamiršti savo kilmės ir toliau keliauti kartu pas šeimą, kurią jiems nurodė motina...
*Šis straipsnis apie upelį. Apie Vilniaus miesto dalį skaitykite straipsnyje Vilkpėdė.*

| Vilkpėdė |
| --- |
| **Ilgis** | 5,5 km |
| **Baseino plotas** | 7,4 km² |
| **Žiotys** | Neris |
| **Šalys** | Lietuva |

**Vilkpėdė** – nunykęs upelis Vilniuje, kairysis Neries intakas. Šio užpelkėjusio upelio ilgis siekė 5,5 km, o baseino plotas – 7,4 km². Teigiama, kad Vilkpėdė buvo vienas iš ilgesnių buvusių atvirų Neries intakų.

Greta Vilkpėdės upelio aptikta viduriniam akmens amžiui būdingų titnaginių dirbinių.

Pavadinimas kilęs iš gyvūno pavadinimo „vilkas", „vilkė". Teigiama, kad prie dabartinės Vilkpėdės gatvės, tarp geležinkelio linijos ir geležinkeliečių ligoninės, visai greta upelio, nuo seno dunksojo didelis plokščias akmuo su keliais įdubimais, primenančiais vilko pėdas.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  *Vilniaus miesto upeliai*. Žaliasis pasaulis. Nuoroda tikrinta 2022-12-29.
2. ↑  Algirdas M. Budreckis. Rytų Lietuva: istorinių bei etnografinių studijų rinkinys, Vilniaus krašto lietuvių sąjunga, 1980, 23 psl.
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 384
4. ↑  Vincas Uždavinys. Po Vilniaus apylinkes. Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1958, 64 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kraujagyslės** – uždara vamzdelių sistema, kuria teka kraujas. Kraujagyslės, kuriomis kraujas teka iš širdies, vadinamos arterijomis (*arteriae*), o kuriomis grįžta atgal į širdį – venomis (*venae*). Smulkiausios audinių kraujagyslės vadinamos kapiliarais (*vas capillare*). Kapiliarai sudaro kapiliarų tinklą, per juos atiduodamas kraujo deguonis ir naudingos medžiagos audinių ląstelėms ir iš jų surenkami medžiagų apykaitos produktai, kurie pašalinami. Smulkiausios arterijos vadinamos arteriolėmis, kurios pereina į kapiliarus, o šie – į venules. Venulės suteka į venas. Tam tikrų kraujagyslių išsišakojimo sritis kartais jungia šakos, vadinamos anastomozėmis (*vasa anastomotica*).

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

**Kraujotakos sistema**  

Širdis -
Aorta -
Arterijos -
Arteriolės -
Kapiliarai -
Venulės -
Venos -
Kraujas -
Kraujagyslės
*Maslenica*, B. M. Kustodijavas, 1919 m.
**Maslenica** (rus. *Ма́сленица*) – šventinis senovės slavų-pagonių apeigų ciklas, kuris kviečia gyventojus „varyti" žiemą ir reikiamai sutikti pavasarį. „Sūrio savaitė" (*Maslenica*) švenčiama paskutiniąją savaitę iki Gavėnios. Pagrindiniai šio ciklo aspektai yra blynai ir tradiciniai liaudies susitikimai.

Istorija
--------

Iki krikščionybės įvedimo *Maslenicą* šventė savaitę iki lygiadienio ir savaitę po jo[reikalingas šaltinis]. Šį ciklą vadino momentu, kai atsibunda gamta ir žmogaus organizmo sistemoje vyksta pasiruošimas pavasario darbams. Krikščionių bendruomenė pasiliko šią šventę, tačiau dėl pasninko ciklą sutrumpino savaite.

Tradicijos ir apeigos
---------------------

Nuolat buvo sakoma, kad *Maslenica*, tai linksmas atsisveikinimas su žiema ir geranoriškas pavasario sutikimas, kuris atneša į namus gamtos jausmus ir pirmuosius saulės spindulius. Žmonės visada pavasarį laikė nauja gyvenimo pradžia ir garbino saulę, nes ji jiems teikė šilumą ir jėgas. Saulės garbei gyventojai kepė blynus, gamino skanėstus.

Senovėje žmonės manė, kad saulės simbolis yra blynas, nes jis apvalus, geltonas, karštas ir tikėjo, kad valgydami jį jie įgauna dalelę saulės šilumos ir jėgų[reikalingas šaltinis].

Šiaudinė kaliausė – žiemos simbolis.
Su krikščionybės įvedimu pasikeitė ir *Maslenicos* tradicijos bei apeigos. Kas buvo iki krikščionių atvykimo sunku pasakyti, tačiau žinoma, kad dabar kiekviena šios šventės diena turi savo apeigas bei tradicijas:

*Pirmadienis* – susitikimas. Šią dieną žmonės statosi kalnelius, supynes. Turtingesni pradeda gaminti blynus ir dalinti juos vargšams.

*Antradienis* – žaidimai. Vaikai eina žaisti su draugais ant kalnelių, o suaugusieji kviečia svečius pavalgyti blynų.

*Trečiadienis* – smaližių diena. Šią dieną visi žentai eina pas savo uošvienes į svečius blynų valgyti.

*Ketvirtadienis* – didysis susitikimas. Visi eina linksmintis, žaisti, vyksta draugiškosios imtynės.

*Penktadienis* – uošvienių vakaras. Žentai šią dieną kviečia savo uošvienes į svečius valgyti blynų.

*Šeštadienis* – marčių vakaras. Marčios kviečiasi savo būsimojo vyro giminaičius ir vaišina blynais.

*Paskutinė Maslenicos diena* – atleistas sekmadienis. Paskutiniąją dieną žmonės degina šiaudinę kaliausę – žiemos simbolį. Visi atsiprašinėja už senas savo negandas ir nuodėmes.

Įdomūs faktai
-------------

Panašios šventės vyksta ir kitose šalyse, pavyzdžiui, Lietuvoje – Užgavėnės, Šveicarijoje – Sechseläuten.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Maslenica** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* http://www.maslenitsa.ru/ Archyvuota kopija 2008-12-11 iš Wayback Machine projekto. Tinklalapis apie *Maslenicos* šventės ciklą. (rus.)
| Buišų piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Buišų piliakalnisBuišų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°59′36.6″ š. pl. 22°32′19″ r. ilg.﻿ / ﻿55.993500°š. pl. 22.53861°r. ilg.﻿ / 55.993500; 22.53861Koordinatės: 55°59′36.6″ š. pl. 22°32′19″ r. ilg.﻿ / ﻿55.993500°š. pl. 22.53861°r. ilg.﻿ / 55.993500; 22.53861 |

 |
| Vieta | Telšių rajonas |
| Seniūnija | Tryškių seniūnija |
| Aukštis | 9 m |
| Plotas | 15x18-24 m |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1964 |
| Registro Nr. | A1374K / 24525, 3481 / AR1204 |

**Buišų piliakalnis su gyvenviete**, *Tauragis, Tauragėnai, Senelės kalnas* (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A1374K, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1204) – piliakalnis Telšių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Buišų kaimo, Tryškių seniūnija. Pasiekiamas iš plento  **A11**  Šiauliai–Palanga  pervažiavus Virvyčią, už 950 m pasukus į dešinę pietų kryptimi, pavažiavus 950 m iki Buišų kaimo kapinių, čia vėl pasukus į dešinę vakarų kryptimi, už 100 m, už sodybos liekanų dar kartą pasukus į dešinę pietų kryptimi, pavažiavus 50 m ir pasukus į kairę vakarų kryptimi, už 300 m yra priekyje.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas Virvyčios upės dešiniajame krante. Šlaitai statūs, 9 m aukščio. Aikštelė trapecinė, orientuota rytų – vakarų kryptimi, 15 m ilgio, 18 m pločio rytuose ir 24 m – vakarų pusėje. Iš šiaurės, rytų ir vakarų pusių ji apjuosta 4-7,5 m aukščio, 27 m pločio pylimu (aukščiausias rytų pusėje), kurio išorinis 9,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 28 m pločio, 6 m gylio griovį.

Vakarinė aikštelės dalis nuplauta Virvyčios, erozija stabilizuota 1994–1996 m. Nuo piliakalnio buvo nukirsti medžiai, kurie dabar vėl atauga.

Visose piliakalnio papėdėse, tarp jų ir kairiajame Virvyčios krante, 8 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos keramikos, geležies šlako, molio tinko.

200 m į vakarus yra II tūkstantmečio pradžios Visginų kapinynas.

Tyrimai
-------

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1964 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – XIII a.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Daubarių piliakalnis 32 km | Gyvolių piliakalnis 20 km | Papilės piliakalnis 20 km |  |
| Džiuginėnų piliakalnis 21 km  Kalnėnų piliakalnis 19 km |  | Romučių piliakalnis 24 km  Šilėnų piliakalnis 22 km |
| Biržuvėnų piliakalnis 12 km  Sėbų piliakalnis 19 km | Pašatrijos piliakalnis 11 km | Kalniškių piliakalnis (Šaukėnai) 25 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑   Lietuvos TSR archeologijos atlasas, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p.

* Lietuvos kultūros ir gamtos paminklų atlasas. Enciklopedijų leidykla, Vilnius, 1991 m. p 78.
* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V.1973, p.190
* Gintautas Zabiela. Telšių rajono archeologijos paminklai // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1986 ir 1987 metais. Vilnius, 1988. p. 187.

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalniai
| Bebrų upė |
| --- |
| Bebrų upė Saskačevane Bebrų upė Saskačevane |
| **Ilgis** | 491 km |
| **Baseino plotas** | >45 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 46 m³/s |
| **Ištakos** | Bebrų ežeras |
| **Žiotys** | Il a la Kroso ežeras |
| **Šalys** | Kanados vėliava Kanada |
|  |
|  **Vikiteka** | Bebrų upė |

**Bebrų upė** (angl. *Beaver River*, pranc. *Rivière Castor*, kri *Amiskwasîpi*) – upė Kanadoje, Albertos ir Saskačevano provincijose; priklauso Čerčilio upės baseinui. Prasideda Albertoje telkšančiame Bebrų ežere. Teka į pietus, vėliau į rytus, surenka daugelio aplinkinių ežerų (Briedžių, Šaltojo, Kovano, Dorė, Plonžo, Painhersto, Primrozo ir kt.) vandenis. Įteka į Il a la Kroso ežerą (*Lac Île-à-la-Crosse*).

Didesni intakai: Smėlio upė, Nendrinių Vištelių upė (kairieji), Amiskas, Makva, Briedžių ežero upė, Dorė, La Plonžas (dešinieji).

XVIII a. upę naršė prekeiviai žvėrelių kailiais. Upės baseine įsteigta keletas provincinių parkų. Svarbiausia gyvenvietė prie Bebrų upės – Kold Leikas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Amerika*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Bẽbrų ùpė.
| Bebrėnai*Бобравічы* |
| --- |
| 

BebrėnaiBebrėnai

53°57′32″ š. pl. 26°00′49″ r. ilg.﻿ / ﻿53.95889°š. pl. 26.01361°r. ilg.﻿ / 53.95889; 26.01361﻿ (Bebrėnai)Koordinatės: 53°57′32″ š. pl. 26°00′49″ r. ilg.﻿ / ﻿53.95889°š. pl. 26.01361°r. ilg.﻿ / 53.95889; 26.01361﻿ (Bebrėnai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| **Sritis** | Gardino sritis Gardino sritis |
| **Rajonas** | Vijos rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 14  |

**Bebrėnai** (blrs. *Бобравічы*) – gatvinis kaimas Baltarusijos vakaruose: Gardino srities Vijos rajono Lazūnų apylinkėje. Išsidėstęs į rytus nuo Lazūnų miestelio, ant upės Čepūnės kairiojo kranto.

Istorija
--------

XIX a. priklausė Lazūnų dvarui, valdė Korvin–Milevskiai. 1861 m. jame gyveno 81 žmonės, 1897 m. – 308 žm. 1940 n. – 427 žm. Tarpukaryje priskirtas Valažino apskrities Lūgamėnų valsčiui. Pokaryje įjungtas į Jurotiškių rajoną, tapo Bebrėnų apylinkės centru. Įsteigta pradinė mokykla, veikė sviesto gamykla, 1950 m. įkurtas kolūkis. 1999 m. Bebrėnuose gyveno 26 žm. o po dešimties metų – 14 kaimiečių.

Tarpukaryje kaimo gyventojų daugumą sudarė lietuviai, veikė Vilniaus Šv. Kazimiero draugijos skyrius. 1931 m. įsteigtas lietuviškas vaikų darželis (vedėja Agota Mackevičiūtė, lankė 30 ikimokyklinukų). Vedėja, kartu su padėjėja, vietinės policijos buvo persekiojamos: per dvejus metus iškeltos aštuonios bylos. Nors Lydoje vykęs teismas jas išteisino, 1933 m. vaikų darželis buvo uždarytas. Šį įvykį išsamiai aprašė laikraštis „Vilniaus rytojus".

Šaltiniai
---------

1. Belarus. All places: 2009, 2019 censuses. Гродненская область/Гродзенская вобласць – *pop-stat.mashke.org*.
2. ↑  Belarus. All places: 2009, 2019 censuses. Гродненская область/Гродзенская вобласць – *pop-stat.mashke.org*.
3. ↑  Бобравічы Archyvuota kopija 2016-03-29 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑   Juozas Maceika. *Lazūnai.* – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1998 psl. 129–130

Nuorodos
--------

* Kaimas tarpukario žemėlapyje
|  |
| --- |
| Maskvos troleibusas |
|  
LiAZ-52802 |
| Informacija |
| Vieta | Rusijos vėliava Rusija, Maskva |
| Linijų skaičius | 36 Mažėjimas |
| Tinklalapis |  |
| Eksploatacija |
| Pradėta eksploatuoti | 1933 m. |
| Operatorius | Mosgortrans |
| Riedmenų skaičius | 924 Mažėjimas |
| Techninė informacija |
| Sistemos ilgis | 445 km Mažėjimas |
| Sistemos žemėlapis |
|  |
| Vikiteka **Vikiteka: Maskvos troleibusas** |

**Maskvos troleibusų** sistema pagal linijų tinklo ilgį ir troleibusų skaičių yra didžiausia pasaulyje (2015 m.).

Pirmoji troleibusų linija Maskvoje įrengta 1933 m. ir tapo trečiąja troleibusų linija pasaulyje. Pirmuoju troleibusu tapo LK-1.

Šiuo metu troleibusų linijų tinklą sudaro 445 km, jį aptarnauja 924 troleibusų. Iš viso mieste veikia 3 troleibusų parkai, įrengti 36 maršrutai.

Vieno važiavimo kaina siekia 55 rublius.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Kompanijos „Mosgortrans" svetainė

Šaltiniai
---------

1. ↑  bulletin15
2. ↑  Статистика подвижного состава Москва, Троллейбус
|  |
| --- |
| Massimo Ranieri |
|  
Massimo Ranieri koncerte Taorminoje 2009 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Giovanni Calone |
| Gimė | 1951 m. gegužės 3 d. (72 metai)  Neapolis, Italijos vėliava Italija |
| Žanrai | pop |
| Veikla | dainininkas, aktorius |
| Aktyvumo metai | 1964–dabar |
| Svetainė | massimoranieri.it |

**Massimo Ranieri** (tikrasis vardas *Giovanni Calone*; g. 1951 m. gegužės 3 d. Neapolyje) – italų dainininkas ir aktorius.

Dainininko karjerą pradėjo 1964 metais, įrašęs keturias dainas: „Tanti auguri signora", „Se mi aspetti stasera", „Non chiudere la porta" ir „La Prima Volta", tačiau nei viena iš jų populiarumo nesulaukė.

Atlikėjas išgarsėjo 1970 metais, kai su daina „Vent’anni" laimėjo „Canzonissima" konkursą, o antrąkart pergalę pasiekė po dvejų metų – su kūriniu „Erba di casa mia".

Massimo kine debiutavo 1970 metais filme „Metello", tai jam pelnė David di Donatello kino apdovanojimą geriausio aktoriaus kategorijoje. 1971 m. jis atstovavo Italijai 1971 m. „Eurovizijos" konkurse Dubline, kur su daina „L’amore è un attimo" užėmė penktą vietą. Vėliau daina buvo išleista dar keturiomis kalbomis. Po dvejų metų Massimo dar kartą išvyko į „Euroviziją", bet tąkart su kūriniu „Chi sarà con te" liko tryliktas.

Dainininko populiarumas pradėjo mažėti 8-to dešimtmečio viduryje, dėl to daugiausiai skyrė aktoriaus karjerai. Bendradarbiavo su Mauro Bolognini, Giuseppe Patroni Griffi, Giorgio de Lullo, Giorgio Strehler ir Maurizio Scaparro, taip pat vaidino pjesėse ir miuzikluose.

1988 metais Massimo su daina „Perdere l’amore" laimėjo Sanremo festivalį.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Massimo Ranieri** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficialus tinklalapis – massimoranieri.it

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Gianni Morandi  *„Occhi di ragazza"*** |  **Italijos atstovas Eurovizijoje**1971 | Po to:**Nicola Di Bari  *„I giorni dell'arcobaleno"*** |
| Prieš tai:**Nicola Di Bari  *„I giorni dell'arcobaleno"*** |  **Italijos atstovas Eurovizijoje**1973 | Po to:**Gigliola Cinquetti  *„Sì"*** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Russula virescens** |
| --- |
| Žalsvoji ūmėdė (Russula virescens)Žalsvoji ūmėdė (*Russula virescens*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Ūmėdiečiai  *( Russulales)* |
| Šeima: | Ūmėdiniai  *( Russulaceae)* |
| Gentis: | Ūmėdė  *( Russula)* |
| Rūšis: | Žalsvoji ūmėdė  *( Russula virescens)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Žalsvoji ūmėdė** (*Russula virescens*) – ūmėdinių šeimos grybas.

Kepurėlė 6 – 10 cm skersmens, pusrutuliška, senesnė išsiplėtusi, kraštai netaisyklingai išsilankstę, kartais būna įdubusi, blankiai žalsva, žalsva su pilkšvu, gelsvu arba rusvu atspalviu, vidurys ryškesnės spalvos, luobelė sausa ir sutrūkinėjusi (ypač kraštai), todėl paviršius atrodo lyg žvynuotas. Lakšteliai balti, šakoti, trapūs. Kotas 3 – 8 cm ilgio, 1 – 2 cm storio, baltas. Trama balta, kieta, trapi, malonaus kvapo ir skonio. Sporos smulkiai karpotos, spygliuotos.

Auga rugpjūčio – rugsėjo mėn. lapuočių ir spygliuočių miškuose, ypač su ąžuolų, beržų priemaiša. Lietuvoje reta. Maistui vartojama šviežia, sūdyta, marinuota.
**Tėvynės liaudies partija** – Lietuvos politinė partija.

Istorija
--------

Įkurta Vilniuje 1999 m. spalio 23 d. Iniciatoriai – Kovo 11-osios Akto signatarai, Seimo nariai, pasitraukę iš Tėvynės sąjungos: Laima Andrikienė, Irena Andriukaitienė, Vidmantas Žiemelis, taip pat Julius Adomaitis, Algimantas Aukštinaitis, Gerimantas Bakanas, Stanislava Bukartienė, Donatas Dudutis, Piotras Gerasimovičius, Virgaudas Juocevičius, Vytautas Juozapaitis, Jonas Ivanauskas, Vytas Kabašinskas, Giedrius Karsokas, Rimantas Kalibatas, Vaclovas Makūnas, Stasys Morkūnas, Zonė Nemanienė, Birutė Nenortaitė, Dainius Ožalas, Vytautas Plukas, Žilvinas Putramentas, Nijolė Ragauskienė, Nijolė Sabaitė-Razienė, Petras Skirmantas, Laima Svera, Juozas Šilanskas, Egidijus Tartilas, Rimantas Tumosa.

2000 m. Seimo rinkimuose partija negavo vietų Seime ir 2001 m. spalio 20 d. susijungusi su Lietuvos demokratų partija, Nepriklausomybės partija ir Lietuvos laisvės lyga tapo Lietuvos dešiniųjų sąjunga.

Nuorodos
--------

Tėvynės liaudies partijos interneto svetainė 2000 m.
Tėviškės gamta, 1998 m.
**Tėviškės gamta** – mėnesinis laikraštis, einantis nuo 1989 m. gegužės 3 d. Vilniuje, A. Juozapavičiaus g. 10A.

Istorija
--------

Įsteigė laikraščio redakcinė taryba, pirmininkas ir redaktorius Juozas Stasinas. Nuo 1991 m. leidžia ULAB „ABO". Tiražas: 1989 m. – 25 000 egz. 1996 m. – 3000 egz. 2000 m. – 2500 egz. 2011 m. – 2000 egz.

Nušviečia Lietuvos ir pasaulio gamtą bei jos apsaugos problemas, gamtosaugininkų, miškininkų, žuvininkų veiklą, spausdina straipsnius ekologinio švietimo, etninės kultūros, aplinkosaugos, teisės, istorijos temomis. Bendradarbiauja: gamtininkas Selemonas Paltanavičius, geografas prof. Algirdas Stanaitis, etnologas prof. Libertas Klimka, dr. Laimutis Januškevičius, žurnalistai: Raimonda Karnackaitė, Vytautas Žeimantas, Vytautas Bagdonas, Diana Rakauskaitė, Ona Drobelienė, fotomeninkas Eduardas Vakrina.
Vyr. redaktorius Juozas Stasinas , redaktorius Julius Stasinas, atsakingoji sekretorė Gražina Zutkytė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 518-519 psl.
| **Jonas Ramonas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1960 m. vasario 29 d. (63 metai)Milvydiškiai, Telšių rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Vilija |
| Vaikai | Danielė, Gabrielė |
|  |
| Veikla | agronomas, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1983 m. Lietuvos komunistų partija,Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjunga, Tvarka ir teisingumas |
|  |
| Alma mater | 1989 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Jonas Ramonas** (g. 1960 m. vasario 29 d. Milvydiškiuose, Telšių rajonas) – agronomas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas

Biografija
----------

1967–1971 m. mokėsi Telšių raj. Barzdžių pradinėje mokykloje, 1978 m. baigė Janapolės vidurinę mokyklą. 1979–1982 m. Rietavo tarybinio ūkio technikume įgijo techniko mechaniko specialybę. 1984–1989 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos Agronomijos fakultete ir įgijo mokslinio agronomo specialybę.

Studijuodamas dirbo Telšių rajono miškų ūkyje vairuotoju, nuo 1983 m. Telšių raj. kolūkio „Lenino keliu" inžinierius mechanikas, agronomas. 1985–1991 m. Telšių rajono Komunalinių įmonių kombinato agronomas. 1991 m. grįžo į gimtąjį Milvydiškių kaimą ir ten ūkininkauja. 1992–1994 m. Telšių rajono Žemės ūkio skyriaus vedėjo pavaduotojas. 2004 m. įstojo į Kauno technologijos universiteto neakivaizdinį skyrių studijuoti statybos architektūros specialybės.

1993 m. vadovavo Žemaitijos ūkininkų streikui, pirmajam atkurtoje nepriklausomoje Lietuvoje. 1993–1995 m. Lietuvos ūkininkų sąjungos Telšių rajono skyriaus pirmininkas. 1997–2000 m. Žemės ūkio rūmų pirmininko pirmasis pavaduotojas, 2000–2005 m. Žemės ūkio rūmų pirmininkas. Lietuvos ūkininkų sąjungos, Lietuvos žemdirbių asociacijos, Lietuvos grūdų augintojų asociacijos narys.

2004–2008 m. Seimo narys, išrinktas Šakių rinkimų apygardoje Nr. 64. Iškėlė Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjunga. 2004 m. Valstiečių liaudininkų frakcijos, nuo 2006 m. sausio 9 d. Mišrios Seimo narių grupės, nuo 2006 m. gegužės 2 d. Pilietinės demokratijos partijos frakcijos narys. 2008–2012 m. Seimo narys, išrinktas partijos Tvarka ir teisingumas sąraše.

Pirmą kartą vedė 1985 m. paskui išsiskyrė. Antrą kartą vedė 1998 m. Žmona Vilija, dukterys Danielė ir Gabrielė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vyriausioji rinkimų komisija[neveikianti nuoroda]
| **Hygrocybe psittacina** |
| --- |
| Žalsvoji guotenė (*Hygrocybe psittacina*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Guoteniniai  *( Hygrophoraceae)* |
| Gentis: | Guotenė  *( Hygrocybe)* |
| Rūšis: | Žalsvoji guotenė  *( Hygrocybe psittacina)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Žalsvoji guotenė** (lot. *Hygrocybe psittacina*) – guoteninių (*Hygrophoraceae*) šeimos, guotenių (*Hygrophorus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Atviros vietos: pievos, ganyklos, pakelės, miškai.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Vaisiakūniai gelsvai žalios spalvos, išblunkantys.

Vaisiakūniai smulkūs. Kepurėlė 1,5–3 (5) cm skersmens, varpeliška, greitai, tampa paplokščia, su gūbreliu, gleivėta, jauna – žalia, subrendusi – žalsvai geltona, oranžiškai geltona su žalsvomis dėmėmis. Lakšteliai kepurėlės spalvos, priaugtiniai. Kotas 3–8×0,3–0,8 cm, jaunas – gleivėtas, kepurėlės spalvos. Trama plona, nemėsinga, kepurėlės spalvos, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 7–10×6 μm.

**Būdingi požymiai:** kepurėlė, lakšteliai ir trama žalios spalvos, subrendusių grybų – žalsvai getoni.

Auga vasarą, rudenį grupelėmis, apšviestuose vietose, tarp žolių (pievose, pamiškėse, dirvonuose, ganyklose, miškuose). Nuodinga.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 99 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žalsvoji guotenė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Jonas Sapagovas
**Jonas Sapagovas** (1935 m. rugpjūčio 29 d. Didėjoje, dab. Rokiškio rajonas – 2011 m. vasario 18 d. Kaune) – Lietuvos matematikas, fizikas, pedagogas, profesorius.

Biografija
----------

1944–1950 m. mokėsi Ragelių septynmetėje mokykloje, 1950–1954 m. Rokiškio 1-oje vidurinėje mokykloje. 1954–1959 m. studijavo Vilniaus universiteto Fizikos ir matematikos fakultete.

1959–1962 m. Kauno medicinos institute (KMI) dirbo moksliniu laboratorijos bendradarbiu, 1962–1964 m. Fizikos katedros vyr. dėstytoju. Iki 1967 m. buvo Lietuvos mokslų akademijos Fizikos ir matematikos instituto aspirantas, po to 5 metus dirbo vyr. dėstytoju KMI Fizikos, matematikos ir biofizikos katedroje, kur 1972 m. tapo docentu, 1979 m. – vedėju. 1990 m. sutektas profesoriaus mokslinis laipsnis, daktaro (nostrifikacija) – 1993 m.

Prof. J. Sapagovo mokslinių tyrinėjimų kryptis – matematiniai metodai biologijoje ir medicinoje bei įvairūs matematikos edukologijos klausimai. Buvo daugiau nei 50 publikacijų autorius, 6 mokymo metodinių priemonių, vadovėlio bendraautoris. Kaip ekspertas aktyviai dalyvavo įvairių mokslo darbų vertinime, oponavo daktaro disertacijų gynimuose ir doktorantūros komitetų darbe. Taip pat organizavo ir dalyvavo mokslinėse konferencijose, skaitė aktualius pranešimus.

Lietuvos sveikatos mokslų universitete skaitė aukštosios matematikos, matematinės statistikos ir informatikos kursus studentams. Kurį laiką dėstęs Kauno technologijos universitete, du dešimtmečius nuo 1990 m. dirbo profesoriumi Vytauto Didžiojo universiteto Informatikos fakulteto Matematikos ir statistikos katedroje.

Buvo Lietuvos matematikų draugijos valdybos, Lietuvos statistikų sąjungos valdybos, žurnalo „Lietuvos statistikų darbai" redakcinės kolegijos narys, Kauno medicinos universiteto Senato ir MF Tarybos narys. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

Nuorodos
--------

* Portretai: profesorius Jonas Sapagovas (PDF)
| **Simonas Bieliackinas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1874 m. spalio 13 d.Mogiliovas, Baltarusija |
| Mirė | 1944 m. (~70 metų)Osvencime, Lenkija |
|  |
| Veikla | teisininkas, teisėtyrininkas penalistas, VDU Teisių fakulteto dėstytojas, poetas, prozininkas. |
|  |
| Alma mater | Odesos universitetas |

**Simonas Bieliackinas** (1874 m. spalio 13 d. Mogiliove, Baltarusija – 1944 m. Osvencime, Lenkija) – žydų kilmės Lietuvos teisininkas, teisėtyrininkas penalistas, VDU Teisių fakulteto dėstytojas, poetas, prozininkas.

Biografija
----------

1899 m. Odesos universitete baigė teisę.

Advokatas Maskvoje ir Peterburge. Rusijos revoliucijos metais 1921 m. emigravo į Lietuvą. Ministerijos žydų reikalams juriskonsultas. 1922–1940 m. dėstė Lietuvos universitete (VDU). Nuo 1922 m. VDU Teisių fakulteto narys, o nuo 1923 m. paskirtas į Civilinės teisės katedrą, vėliau dėstė baudžiamąją ir prekybinę teisę.

Su Martynu Kavoliu parengė Baudžiamąjį statutą (1934 m.), Lietuviškoje enciklopedijoje redagavo civilinės teisės ir teisenos skyrius. Rašė darbus ir į Latvijos bei Prancūzijos teisinę spaudą. Bendradarbiavo žurnale „Teisė", pradėtoje leisti Lietuviškojoje enciklopedijoje.

1941 m. naciams okupavus Lietuvą, buvo uždarytas į Kauno getą.

1944 m. kovą išvežtas į Osvencimo koncentracijos stovyklą, kur gyvas sudegintas.

Kūryba
------

Kūrinius rašė rusiškai ir pats vertė į lietuvių kalbą.

Kūrybai būdinga erdvės ir laiko abstraktumas, joje keliamos auklėjimo, šeimos, moralės problemos.

Poezija
-------

Rusiškai išleido eilėraščių rinkinį (Apie gyvenimą ir mirtį, Odesa), novelių rinkinį „Žmogus ir likimas" (rus. *Человек и судьба*, 1934).

Lietuviškai – novelėmis pavadintų pasakojimų rinkinius „Žmonės ir likimai" (1934), „Įnoringieji" (1934), „Prie teisėtumo aruodo" (1934). Taip pat romanus „Smukimų keliu" (1935), „Lavinsko amžius" (1937); pjesių rinkinį „Dramos" (Nenuorama, Kalinys vandenyje, Paskutinis pasiryžimas; 1935 m.).

Bibliografija
-------------

* Baudžiamųjų bylų gynimas (1930)
* Prisiekusieji teisėjai (1932)
* Baudžiamojo teismo teisėjai (1924)
* Dėl vieno įstatymo aiškinimo (1924)
* Baudžiamojo teismo problemos (1933).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Simonas Bieliackinas // Žymiausi VDU Teisių Fakulteto mokslininkai
2. ↑  Simonas Bieliackinas[neveikianti nuoroda] (Rimantas Glinskis)
**Pogrindis** – aplinkybių visuma, kuriomis veikia nelegali politinė, visuomeninė ir panaši organizacija, besistengianti išlaikyti veiklos slaptumą. Slaptumą stengiamasi išlaikyti dėl realios ar menamos grėsmės, kad valstybės institucijos ar visuomenė imsis priemonių organizacijos veiklai nutraukti, slopinti ar imsis represijų prieš organizacijos narius. Veikimas pogrindyje paprastai reiškia ir nelegalumą.
  
Pogrindyje gali veikti ne visa organizacija, o tam tikra jos dalis. Pvz. politinė emigrantų organizacija savo buvimo valstybėje gali būti legali, tuo tarpu jos dalis, veikianti okupuotoje tėvynėje ar tėvynėje, valdomoje tiems emigrantams priešiškos vyriausybės, gali būti nelegali. Arba legali politinė partija gali turėti nelegalų, pogrindinį kovinį sparną.

Sąvoka taikoma ir kalbant apie atskirų individų politinę, kultūrinę ir panašią veiklą, bet paprastai neapima kriminalinės veiklos, susijusios su kriminalinių nusikaltimų vykdymu. Pogrindyje esanti organizacija ar jos nariai ir jų veikimo vieta paprastai būna nežinomi valstybės institucijoms.
  
Tuo tarpu kai kurių valstybinės institucijų, kurios yra slepiamos nuo visuomenės, užsienio valstybių ir pan. (pvz. slaptosios tarnybos), slaptumas nereiškia, kad jos veikia pogrindyje ir yra nelegalios.

Šiame straipsnyje aprašytas lietuviškas terminas *pogrindis* yra kilęs iš žodžio *pogrindis* 'vieta po grindimis; rūsys ar slėptuvė po grindimis' ir atitinka tokios pačios semantikos, tą patį reiškiantį rusišką terminą *подполье* 'pogrindis'.

Kita žodžio *pogrindis* prasmė yra pogrindinė organizacija ar tokių organizacijų tinklas, veikiantis tam tikroje valstybėje (teritorijoje). Paprastai turima omenyje politinės pogrindinės organizacijos, kurios gali būti tiek pasipriešinimo organizacijos, tiek naujų politinių idėjų skleidimo ir įgyvendinimo organizacijos.
Simonas Budnas
1562 m. Katekizmas
Simono Budno paminklas Nesvyžiuje. 1982 m.
**Simonas Budnas** (lenk. *Szymon Budny*, lot. *Budnius i Budnaeus* 1530 m. sausio mėn. Budnėje, dab. Palenkės vaivadija – 1593 m. sausio 13 d. Višneve) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės reformacijos veikėjas, Biblijos kritinės egzegezės pradininkas LDK.

Biografija
----------

Po studijų Krokuvos akademijoje nuo 1558 m. Vilniaus evangelikų reformatų bažnyčios katekistas, nuo 1560 m. Mikalojaus Radvilos Juodojo ir Jono Kiškos dvarų Klecke, Nesvyžiuje, Chouchloje, Zaslavlyje, Loske pamokslininkas. Nuo XVI a. septintojo dešimtmečio pradžios vienas žymiausių Lietuvos brolių (arijonų) ideologų. Skelbė protestantizmo idėjas Baltarusijoje.

Išvertė ir išleido lenkų kalba Bibliją (vadinama *Nesvyžiaus Biblija*; NT – 1570 m. 1574 m. 1589 m.?, ST – 1572 m.). Rašė lenkų, lotynų, baltarusių kalbomis. Už veikaluose reikštas radikalias antitrinitorių teologines pažiūras 1584 m. pašalintas iš arijonų bendruomenės.

Spėjamas Benjamino Budno tėvas.

Bibliografija
-------------

* Apie nuodėmingo žmogaus išteisinimą prieš Dievą (*O oprawdanii hriesznaho czelowieka pried Bohom*), 1562 m.
* Dėl Simlerio argumento… (*Ad argumenta Simleri…*), 1575 m.
* Apie svarbiausius krikščionių tikėjimo teiginius (*O przedniejszych wiary chrystyjańskiej artykulech*), 1576 m. lietuvių k. fragmentas 1988 m.
* Apie kalaviją vartojančiojo pareigas (*O urzędzie miecza używającem*) 1583 m.

Literatūra
----------

* Jan Kamieniecki Szymon Budny – zapomniana postać polskiej reformacji, Wydawnictwo Uniwersytetu Wrocławskiego, Wrocław, 2002.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Simonas Budnas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Ingė Lukšaitė. *Simonas Budnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 558 psl.
Kareivis iš Italijos armijos 1-ojo Sardinijos grenadierių pulko.
**Lokinė** – aukšta kailinė kepurė iš lokio kailio, paprastai ceremoninės karinės uniformos dalis. Tradiciškai lokinės buvo grenadierių uniforminės kepurės. Jas iki šiol dėvi kai kurių armijų grenadieriai ir garbės sargybos.

Kilmė
-----

Prancūzijos imperijos gvardijos grenadierių karininkas su lokine.
XVII a. Europos armijų grenadieriai dėvėjo audeklines kepures, kurios dažnai buvo puoštos kailiu. Po to kurį laiką tokių kepurių nedėvėjo. O XVIII a. antroje pusėje D.Britanijos, Ispanijos ir Prancūzijos armijų grenadieriai ėmė dėvėti aukštas kailines kepures su audekliniais viršumis ir kartais ornamentinėmis priekinėmis plokštėmis. Šios kepurės tiek paraduose, tiek mūšio lauke turėjo paaukštinti kareivius, padaryti juos įspūdingesniais.

XIX a. dėl lokinių kepurių brangumo, nepatogios jų priežiūros kariuomenėje lokinės tapo tik gvardiečių, karinių muzikantų, garbės sargybinių ir kitų ceremonijose dalyvaujančių kariškių uniformų dalimi. Britų pėstieji gvardiečiai ir karališkieji škotų pilkieji lokines dėvėjo tiek Krymo karo mūšiuose, tiek taikos meto manevruose, kol 1902 m. buvo įvestos chaki uniformos.

Prieš pat Pirmojo pasaulinio karo pradžią 1914 m. lokines vis dar dėvėjo gvardijos ir kai kurie kiti daliniai D.Britanijos, Belgijos, Danijos, Nyderlandų, Rusijos ir Švedijos armijose. Be aukštų lokinių kai kurie daliniai dėvėjo mažesnes kepures iš kailio, kurias kartais painioja su lokinėmis.

Belgijos armija
---------------

Iki 1914 m. lokinės buvo Belgijos armijos grenadierių pulko paradinės uniformos dalimi. Dabartinis pulkas vėl naudoja lokines ceremoninėse uniformose.

Didžiosios Britanijos armija
----------------------------

 Airių gvardiečiai su lokinėmis žygiuoja link kenotafo (2005 m. birželio 12 d. Londonas).
Po Vaterlo mūšio ir kitų kovų, kuriose grenadieriai gavo savo gvardiečių vardą, grenadieriams gvardiečiams buvo leista dėvėti lokines. Vėliau ši tradicija buvo praplėsta dar dviem pėsčiųjų gvardiečių pulkams. Karališkieji škotai dragūnai gvardiečiai ir fuzilierių pulkų karininkai dėvėdavo lokines kaip ceremoninių uniformų dalį. 

Didžiosios Britanijos kariuomenėje lokinės neturi būti painiojamos su basbiais (angl. *busby*). Basbius dėvėdavo karališkosios raitosios artilerijos kareiviai ir husarų pulkai. Kita šiek tiek panaši kepurė buvo (angl. *sealskin*), kokias dėvėdavo karališkųjų fuzilierių kariai ir kurios buvo siuvamos iš meškėnų kailių.

Nuorodos
--------

1. ↑  Military Uniforms of the World: Preben Kannil SBN 71370482 9
2. ↑  British Military Uniforms From Contemporary Pictures: W.Y.Carman Hamlyn Publishing Group 1968
3. ↑  "Uniforms of the World": Richard Knotel, ISBN 0-684-16304-7.
4. ↑  Les Soldats de Leopold Ist et Leopold II: Guy Derie/John Pacco. Published Paul Legrain Bruxelles.
5. ↑  A Dictionary of Military Uniform: W.Y.Carman ISBN 0-684-15130-9
Indo šukė su Sechemibo-perenmaat vardu
**Sechemibas** (*Sekhemib-perenmaat*) – dešimtasis antrosios Egipto dinastijos faraonas. Vardas reiškia „galingas širdyje". Kartais tapatinamas su Peribsenu, bet dažniausiai skiriami atskiri karaliai valdę tuo pačiu metu. Manoma, kad Sechemibas valdė Žemutinį Egiptą, tuo tarpu Peribsenas – Aukštutinį.

Egiptologų, prisilaikančių nuomonės, kad Sechemibas ir Peribsenas buvo vienas ir tas pats faraonas, versiją paremia Sechemibo antspaudai, rasti Peribseno kape ir kapo sienos aptvare. Be to, Džoserio piramidės komplekse rastos akmens indo šukės su paminėtu Sechemibo titulu „užkariautojas", kuris panašus į Peribseno paminėjimą kape Abydose.

Versijos, kad Sechemibas buvo skirtingas karalius ir Peribseno įpėdinis, šalininkai mano, kad Sechemibo antspaudai Peribseno kape, kurie visi rasti prie įėjimo, nurodo, kad Sechemibas buvo Peribseno kapo įrengimo ir laidotuvių prižiūrėtojas. Kita versija, Sechemibas galbūt buvo Peribseno vardas iki karalius nusprendė jį pasikeisti iš Horo į neįprastą Seto vardą. Sechemibo vardo įrašas rastas Elefantine.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sechemibas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Toby A. H. Wilkinson. *Early Dynastic Egypt*. Routledge, 2002, p. 76

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Ankstyvųjų dinastijų laikotarpis**
**Antroji dinastija**
Hotepsechemvis → 
Ranebas →
Ninetdžeras →
Venegas → 
Senedas → 
Nubneferas → 
Neferkara → 
Neferkasekeras → 
Hudžefa I →
Peribsenas →
Sechemibas → 
Chasechemvis |

 |