recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 56°05′21″š. pl. 23°58′17″r. ilg.﻿ / ﻿56.089034°š. pl. 23.971271°r. ilg.﻿ / 56.089034; 23.971271


|  |
| --- |
| **Linkuvos specialioji mokykla** |
| [[Vaizdas:|Linkuvos specialioji mokykla herbas|center|100px]] |
|  |
| **Adresas** | Gimnazijos g. 30, Linkuva |
| **Direktorius(-ė)** | Jonas Šidlauskas |
| **Mokinių skaičius** | 56 |
| **Įkūrimo data** | 1889 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 18 |

Bendrabutis
**Pakruojo rajono Linkuvos specialioji mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Linkuvoje (Pakruojo raj.), Gimnazijos g. 30, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba sutrikusio intelekto vaikams. Įstaigos kodas 290985820. Steigėjas Pakruojo rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

1889–1918 m. Pakruojyje veikė dviklasė valdinė mokykla. 1918 m. lapkričio 29 d. atidaryta progimnazija, kuri 1923 m. liepos 1 d. pertvarkyta į valstybinę gimnaziją. 1949–1979 m. veikė vidurinė mokykla, kurios pastatuose 1981–1989 m. veikė tarpmokyklinis gamybinio mokymo kombinatas. 1990 m. įsteigta pagalbinė mokykla-internatas, vėliau pavadintas specialiąja internatine mokykla. 1996 m. rugsėjo 1 d. įsteigta pirmoji lavinamoji klasė, kurioje ugdomi vidutinio ir žymaus protinio atsilikimo vaikai. Nuo 2005 m. rugsėjo 1 d. Linkuvos specialioji mokykla.

Direktoriai
-----------

* nuo 1990 m. Jonas Šidlauskas

Mokiniai
--------

2006 m. pavasarį mokykla išleido 13-ąją dešimtokų laidą. Per 16 metų mokyklą baigė 120 mokiniai. 2007 m. pavasarį mokyklą baigė pirmoji lavinamųjų klasių moksleivių laida, 7 mokiniai.

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2007-08-11 iš Wayback Machine projekto.
| Cibula*Цибула* |
| --- |
| 

CibulaCibula

54°48′36″ š. pl. 89°06′36″ r. ilg.﻿ / ﻿54.81000°š. pl. 89.11000°r. ilg.﻿ / 54.81000; 89.11000﻿ (Cibula)Koordinatės: 54°48′36″ š. pl. 89°06′36″ r. ilg.﻿ / ﻿54.81000°š. pl. 89.11000°r. ilg.﻿ / 54.81000; 89.11000﻿ (Cibula) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+7) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Chakasija Chakasija |
| **Rajonas** | Ordžonikidzės rajonas |

**Cibula** (rus. *Цибула*) – buvusi miško kirtėjų gyvenvietė Kuznecko Alatau kalnuose, Ordžonikidzės rajonas (buv. Saralos), Chakasija, Rusija.

Lietuviai
---------

1948 m. birželio mėn. į Cibulą iš TSRS okupuotos Lietuvos atitremtos 54 šeimos. Tarp tremtinių buvo kompozitoriaus V. Budrevičiaus tėvai ir broliai. Tuomet tai buvo keli barakai taigoje, vėliau pastatyta ir keliolika namų. Tremtiniai kirto mišką, gabeno ir plukdė rąstus Juodojo Ijuso upe. Iškirtus miškus nuo 1950 m. tremtiniai buvo perkeliami į kitų gyvenvietes. Cibula sunyko. 1989–1990 m. kelių tremtinių palaikai iš kapinių parvežti į Lietuvą. 1990 m. į Cibulą buvo nuvykusi ekspedicija iš Lietuvos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aldona Juodvalkytė. *Cibula*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 120 psl.
| ***SuperClasico*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | SuperClásico |
| Kilmės šalis |  Danija |
| Režisierius | Ole Christian Madsen |
| Metai | 2011 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 99 min. |
| Kalba | danų, ispanų ir anglų |
| **IMDb įrašas** |

**SuperClasico** – 2011 m. Danijoje sukurta komedija, nominuota Oskarui geriausio užsienio filmo kategorijoje. 

Terminu „SuperClasico" Argentijoje vadinamas derbis tarp Buenos Airių futbolo klubų „Boca Juniors" ir „River Plate".

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Anders W. Berthelsen – Kristianas
* Paprika Steen – Ana
* Jamie Morton – Oskaras
* Sebastian Estevanez – Chuanas Diazas
* Dafne Schillling – Veronika
* Adriana Mascialino – Fernanda

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Vyno parduotuvės savininko Kristiano žmona, futbolo agentė Ana, paliko vyrą su 16-mečiu sūnumi ir išvyko į Argentiną. Po 11 mėnesių ji atsiuntė skyrybų dokumentus, tačiau vyras, visa tą laiką girtuokiavęs, apleidęs verslą ir nuolat galvojęs apie savižudybę, nusprendžia su sūnumi vykti į Buenos Aires ir pamėginti viską atitaisyti.

Argentinoje Kristianas sužino, kad žmona susitikinėja su „Boca Juniors" puolėju Chuanu Diazu ir ketina už jo ištekėti. Kol vyras bando susigrąžinti žmoną, jų sūnus Oskaras susipažįsta su gide Veronika ir šią įsimyli. Galiausiai Kristianas, supratęs, kad jam nieko nepavyks, meta iššūkį Chuanui futbolo aikštelėje, kurioje šį traumuoja ir tokiu būdu sužlugdo perėjimą į kitą klubą. Pamažu Kristianas pradeda susitaikyti su mintimi, kad jo santuokai atėjo galas...
| **Sarcodon imbricatus** |
| --- |
| Čerpėtasis žvynadyglis (*Sarcodon imbricatus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Karpininkiečiai  *( Thelephorales)* |
| Šeima: | *Bankeraceae*  *( Bankeraceae)* |
| Gentis: | Žvynadyglis  *( Sarcodon)* |
| Rūšis: | Čerpėtasis žvynadyglis  *( Sarcodon imbricatus)* |

 |
|  Index Fungorum |
| Binomas |
| ***Sarcodon imbricatus***(L.) P. Karst. 1881 |

**Čerpėtasis žvynadyglis** (*Sarcodon imbricatus*) – papėdgrybių (*Basidiomycetes*) klasės grybas.

* **Augimo vieta**: spygliuočių miškai, ypač smėlėti pušynai, kerpšiliai.

* **Augimo laikas**: vasara, ruduo, iki užšalimo.

* **Pagrindiniai požymiai**: vaisiakūniai sumedėję, trapūs, dažnesni spalio mėnesį.

Vaisiakūniai dideli. Kepurėlė 5-12 (20) cm skersmens, visas paviršius šarvuotas- apaugęs rudais, juodai rudais žvynais. Dygliai balsvi, pasenę- pilkai rudi, iki 12 mm ilgio, nuaugtiniai. Kotas 3-8 x 1-2,5 cm, į pamatą storėjantis, pilkas, rusvas, lygiu paviršiumi. Trama balsva, rusva, kieta, karti. Sporos 6-7 x 5-4 μm.

**Būdingi požymiai**: masyvūs vaisiakūniai, kartais išauga iki 30 cm skersmens, lyg kurmiagūbriai, apatinė kepurėlės pusė dygliuota, pasišerpetojusi lyg ežiuko kailiukas.

Auga grupėmis, kartais visai netoli vieni nuo kitų. Jauni valgomi. Labai dažnas, ryškus vėlyvo rudens kerpšilių grybinis akcentas.

Galerija
--------

* Čerpėtasis žvynadyglis iš viršaus
* Grybo kepurėlės apačia

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, p. 409


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Čerpėtasis žvynadyglis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Čičiharas齐齐哈尔 |
| --- |
| *Miesto panorama žiemą* |
|  |
| 

ČičiharasČičiharas

47°21′0″ š. pl. 123°55′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.35000°š. pl. 123.91667°r. ilg.﻿ / 47.35000; 123.91667﻿ (Čičiharas)Koordinatės: 47°21′0″ š. pl. 123°55′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.35000°š. pl. 123.91667°r. ilg.﻿ / 47.35000; 123.91667﻿ (Čičiharas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Kinijos vėliava Kinija |
| **Provincija** | Heilongdziangas |
| **Prefektūra** | Čičiharas |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 1 007 008  |
| **Altitudė** | 147 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Čičiharas |

**Čičiharas** (kin. 齐齐哈尔, pinyin: *Qíqíhāěr*) arba ***Cicikaras*** (mandž. ᠴᡳᠴᡳᡤᠠᡵ  = *Cicigar*) – miestas šiaurės rytų Kinijoje, Mandžiūrijoje, Heilongdziango provincijoje, prie Nundziango upės. Turi prefektūros statusą. Svarbus transporto mazgas (oro uostas, geležinkelių ir plentų sankirta). Pramoninių įrengimų, staklių, transporto dalių, plieno gamybos, medienos apdirbimo, popieriaus ir celiuliozės, maisto (malimo, cukraus) pramonė. Veikia 2 universitetai. Yra Čingų dinastijos laikų Bukujo mečetė. Netoliese yra Džalongo gamtos draustinis.

Istorija
--------

Čičiharas – vienas seniausių regiono miestų, nuo seno buvo apgyvendintas daūrų ir vadintas ***Bukuju*** (kin. 卜奎). 1691 m. kinai čia pastatė tvirtovę, skirtą gintis nuo mongolų antpuolių ir rusų ekspansijos. Kraštas palaipsniui apgyvendintas hanių, o 1903 m. nutiesus geležinkelį, tapo svarbiu prekybiniu centru.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 476
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pataisos teksto originalas.
**Aštuonioliktoji JAV Konstitucijos pataisa** – 1919 m. priimta ir 1920 m. įsigaliojusi JAV Konstitucijos pataisa, uždraudusi alkoholinių gėrimų gamybą ir prekybą (įvedusi prohibiciją). Tikslias pataisos vykdymo priemones apibrėžė Volstedo įstatymas. 

Savo laiku pataisos priėmimą palaikė tiek konservatyvių pažiūrų protestantizmo atšakų atstovai, tiek ir progresyvių idėjų šalininkai, tarp kurių buvo medikų asociacijos, mokslininkai. Pataisa taip pat matyta kaip galimai veiksminga priemonė sustabdyti alkoholizmo plitimą, girtavimą viešumoje, barų plitimą ir populiarumą. Pataisą ratifikavo visos Amerikos valstijos, išskyrus Konektikutą ir Rod Ailandą. Kaip paaiškėjo vėliau, pataisos įgyvendinimas buvo itin sudėtingas, vyko nuolatinė daug pastangų reikalavusi kova su plačiai išaugusia alkoholinių gėrimų juodąja rinka.

Aštuonioliktoji pataisa buvo galiausiai atšaukta 1933 m. priėmus Dvidešimt pirmąją JAV Konstitucijos pataisą. Aštuonioliktoji pataisa lig šiol yra vienintelė pilnai atšaukta pataisa per JAV istoriją. Atšaukimą įtakojo Didžioji depresija, kurios metu trūko lėšų prohibicijos užtikrinimui, o valstybei reikėjo papildomų įplaukų iš alkoholiui taikomų mokesčių. Didelė dalis gyventojų taip pat manė, kad alkoholio gamybos ir prekybos kriminalizavimas daro šaliai daugiau žalos, nei duoda naudos.

Literatūra
----------

* David A. Schultz. *Encyclopedia of the United States Constitution*. Infobase Publishing, 2009, p. 219-222

Susiję straipsniai
------------------

* Prohibicija

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RJAV Konstitucijos pataisos |
| --- |
|  |
| 
I **·**  II **·**  III **·**  IV **·**  V **·**  VI **·**  VII **·**  VIII **·**  IX **·**  X **·**  XI **·**  XII **·**  XIII **·**  XIV **·**  XV **·**  XVI **·**  XVII **·**  XVIII **·**  XIX **·**  XX **·**  XXI **·**  XXII **·**  XXIII **·**  XXIV **·**  XXV **·**  XXVI **·**  XVII | JAV herbas |

 |
|  |
| --- |
| **Astrobiology Field Laboratory** |
| **Organizacija:** | NASA |
| **Misijos tikslas:** | Marsas |
| **Misijos tipas:** | marsaeigis |
| **Paleidimo data:** | 2011 m. |
| **Paleidimo įrenginys:** | *Atlas V* |
| **Misijos rezultatas:** |  ? |

**Astrobiology Field Laboratory** (AFL) – NASA kuriamas marsaeigis, skirtas Marso tyrimams. Šį erdvėlaivį ketinama paleisti 2016 metais.
*AFL* gamins NASA reaktyvinio judėjimo laboratorija. Jo dizainas bus pagrįstas Mars Science Laboratory dizainu, tačiau turės daugiau astrobiologijos srities prietaisų. Startas planuojamas apie 2016 metus, tikriausiai bus paleistas Atlas V nešamosios raketos. Šis marsaeigis jau turi vardą - *Curiosity*, kas reiškia Smalsumas.

Misija
------

Pagrindinis misijos tikslas bus ištirti Marso paviršiaus struktūrą, joje ieškant dabartinės arba praeityje egzistavusios gyvybės. Ši misija bus pirma po Viking 1 ir Viking 2 skrydžių, susijusi su gyvybės ieškojimu Marso uolienose. Misija bus skirta aplinkos tyrimams, kurias nustatys Mars Science Laboratory ir Mars Reconnaissance Orbiter kaip palankias gyvenimui.

Planavimas
----------

Ši siūloma misija dar nepradėjo išankstinio planavimo etapų ir finansavimo. Dar nėra žinoma, ar **Astrobiology Field Laboratory** kada nors bus pradėta dėl biudžeto techninių problemų. Nepaisant to, buvo pasiūlyta, kad **AFL** galėtų prisidėti prie kitų Marso misijų.

Nuorodos
--------

* Astrobiology Field Laboratory Apžvalga Archyvuota kopija 2009-07-16 iš Wayback Machine projekto.
* Mars Astrobiology Field Lab Apie Misiją Archyvuota kopija 2007-08-01 iš Wayback Machine projekto.
* NASA Saulės Sistemos Tyrimai
| **Ieva Kubosaitytėangl. *Eva Kubbos*** |
| --- |
| Gimė | 1928 m. vasario 8 d. (95 metai)Didšiliuose, Šilutės apskr. |
|  |
| Veikla | Australijos lietuvių tapytoja, grafikė. |

**Eva Kubbos** (tikroji pavardė **Ieva Kubosaitytė**; g. 1928 m. vasario 8 d. Didšiliuose, Šilutės apskr.) – Australijos lietuvių tapytoja, grafikė.

Biografija
----------

Pasitraukusi iš Lietuvos, 1945-1950 m. studijavo Berlyno taikomosios dailės aukštojoje mokykloje. 1952 m. persikėlė į Australiją, tęsė studijas Karališkajame ir Svinburno technikos institutuose Melburne. Nuo 1960 m. gyvena Sidnėjuje.

Kūryba
------

Kūrybai įtakos turėjo J. Poloko, M. Rotko abstrakti tapyba. Plėtoja savitą abstrakcionistinę tapymo manierą – tapo gilių, sodrių, susiliejančių tonų peizažus („Uosto nuotaikų studija" 1962 m. „Lietus Vakarų Australijos kalnuose" 1977 m.). Raižiniuose vyrauja ryškių kontūrų ir intensyvios spalvos dėmių derinys („Tarp horizontų", „Abstrakcija", abu 1962 m.).

Nuo 1958 m. dalyvauja parodose (Tokijas, Londonas, Vašingtonas, Čikaga, Vilnius), individualios parodos Sidnėjuje (1962 m. 1991 m.) , Niukasle (1964 m.) , Adelaidėje (1968 m.) , Kanberoje (1969 m.). Jos kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, kitų šalių muziejai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rima Rutkauskienė. *Eva Kubbos*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 174 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Studentų dvikova (1830 m.). Dešinysis dvikovininkas pariruoja judesiu, vadinamu *prima*.
**Pariravimas** – fechtavimo manevras ginklu (paprastai kalaviju ar kitu geležtiniu ginklu), kuris skirtas blokuoti ar nukreipti į šoną atakuojančio priešininko ginklą.

Terminas pariravimas naudojamas ir kalbant apie kovą be ginklų – rankos ir kojos smūgių nukreipimą.

liet. *pariruoti* – iš pranc. *parer* 'pariruoti', iš sen.provans. *parar*, iš lot. *parare* 'paruošti'.

Pariravimas fechtuojant
-----------------------

Pariruodamas fechtuotojas savo kalavijo stipruma (geležtės dalimi ties garda) smogia į priešininko kalavijo silpnumą (dalį ties geležtės smaigaliu). Tai jis nukreipia priešininko kalavijo geležtę nuo savęs, tuo apsisaugodamas nuo priešininko smūgio ir pasiruošdamas atakai.

Pariravimo paskirtis yra apsisaugoti, kad nepaliestų priešininko ginklas. Yra ir kitų gynybos būdų – pvz. pasilenkimas, pozicijos pakeitimas, kad priešininko ginklas smūgio vietoje nebebūtų taikinio.

Pariruojama ne tik pagrindinės rankos ginklu, bet ir kairės rankos ginklu (pariravimo durklu, poriniu ginklu), kairėje rankoje laikomu kumštiniu skydu ar kitokiu tinkamu daiktu.

* Kojos smūgio pariravimasKojos smūgio pariravimas
* Kojos smūgio pariravimasKojos smūgio pariravimas
| 1808 m. gegužės trečioji Madride |
| --- |
|  |
| Menininkas | Fransiskas Goja |
| Metai | 1814 |
| Meno kryptis | Romantizmas |
| Medžiagos, technika | aliejinis paveikslas, drobė |
| Matmenys | 268 cm × 347 cm |
| Miestas (vieta) | Madridas |
| Muziejus | Prado muziejus |

**1808 m. gegužės trečioji Madride** (kitaip **Sukilėlių sušaudymas 1808 m. gegužės 3**) – ispanų dailininko Fransisko Gojos (1746–1828) paveikslas, esantis Prado muziejuje Madride. Tai vienas iš pačių garsiausių Gojos kūrinių, poruojamas su kiek mažiau garsiu paveikslu „1808 m. gegužės antroji Madride". Paveiksle vaizduojamas Ispanijos sukilėlių sušaudymas Madride Napoleono karų metu.

Apie paveikslą
--------------

1814 m. Napoleono armijos buvo išvytos iš Ispanijos. Fransiskas Goja pasisiūlė kardinolui Luisui de Burbonui „*teptuku įamžinti pačius žymiausius ir herojiškiausius mūsų pasipriešinimo Europos tironui įvykius*". Luisas de Burbonas parėmė dailininko pasiūlymą. Dailininkas nutapė dramatiškuosius „1808 m. gegužės trečioji Madride" ir „1808 m. gegužės antroji Madride".

Paveiksle „1808 m. gegužės trečioji Madride" vaizduojamas sukilėlių sušaudymas, kurį įvykdė Napoleono armijos kareiviai 1808 m. gegužės 3 d. Madride po 1808 m. gegužės 2 d. sukilimo. Tos dienos ankstų rytą *Principe Rio* kalvoje buvo sušaudyti daugiau nei 40 vyrų ir moterų. Viso Madride buvo sušaudyta apie 400 maištininkų. Prancūzų kareiviai yra paveikslo dešinėje atsukę nugaras žiūrovui, simbolizuojantys žiaurią ir negailestingą jėgą. Paveiksle vaizduojamas sukilėlių siaubas, narsa ir ryžtas prieš neišvengiamą egzekuciją. Dramatinius paveikslo niuansus išryškina aštrūs šviesos efektai. Pagrindinį dėmesį paveiksle atkreipia vyras paveikslo centre plačiai išskėstomis rankomis. Jo nekaltumą rodo šviesūs drabužiai, o išskėstos rankos tikriausiai yra aliuzija į Jėzaus Kristaus nukryžiavimą. Pranciškonų vienuolis meldžiasi, o kitas vyras gniaužia kumštį. Vaizduojami jau sušaudyti sukilėliai ir iš kitos pusės atvedami egzekucijai nauji, kurių priekinis užsidengęs veidą rankomis iš siaubo ar nevilties.

Abu paveikslai tikriausiai puošė triumfo arką karaliaus Ferdinando VII sugrįžimo į Madridą 1812 m. proga ir buvo eksponuojami 1808 m. gegužės 2 d. sukilimo Madride paminėjime. Iki 1834 m. paveikslas buvo perkeltas į Prado muziejų. 1937 m. paveikslas buvo kiek pažeistas apatinėje kairėje perkeliant jį pilietinio Ispanijos karo metu.

Šaltiniai
---------

* Prado muziejaus svetainė
* Carr-Gomm, Sarah. Francisco de Goya. 2005, ISBN 978-1-78042-291-6, p. 119

Nuorodos
--------

* smarthistory.khanacademy.org Archyvuota kopija 2014-10-06 iš Wayback Machine projekto.
| **Eva Braun** |
| --- |
|  |
| Eva Braun 1942 m. |
| Gimė | 1912 m. vasario 6 d.Miunchenas , Vokietija |
| Mirė | 1945 m. balandžio 30 d. (33 metai)Berlynas , Vokietija |
| Tautybė | vokietė |
| Tėvas | Frydrychas Braunas (1879 - 1964) |
| Sutuoktinis (-ė) | Adolfas Hitleris |
|  |
|  **Vikiteka** | Eva Braun |
| Parašas |
|  |

**Eva Ana Paula Braun** (vok. *Eva Anna Paula Braun*, 1912 m. vasario 6 d. – 1945 m. balandžio 30 d.) – Adolfo Hitlerio draugė, jo žmona (trumpam prieš mirtį).

Biografija
----------

Braun sutiko Hitlerį Miunchene, kai jai tebuvo 17 metų, dirbdama asmeninio Hitlerio fotografo asistente. Hitleris ir Braun pradėjo dažnai sutikinėti praėjus dvejiems metams po pirmosios pažinties. Ankstyvuoju jų santykių laikotarpiu Eva Braun dukart bandė nusižudyti. Iki 1936 Braun tapo Hitlerio Berghofo rezidencijos Berchtesgadene namų ūkio dalimi bei prabangiai gyveno ten Antrojo pasaulinio karo metais. Braun laikėsi savo įpročių, kuriems nepritarė Hitleris, tokių kaip rūkymas, makiažo naudojimas ir deginimasis. Braun mėgo fotografuoti, todėl daugelis išlikusių spalvotų Hitlerio nuotraukų buvo padarytos Evos Braun. Ji buvo pagrindinė Hitlerio vidinio socialinio rato dalis, tačiau nedalyvavo su Hitleriu viešuose renginiuose iki 1944 metų vasaros, kai jos sesuo ištekėjo už Hitlerio štabo karininko.

Karo pabaigoje, žlungant Trečiajam Reichui, Eva Braun prisiekė ištikimybę Hitleriui ir kartu su juo išvyko į Berlyną, kur slėpėsi Fiurerio bunkeryje, buvusiame giliai po Reicho kanclerio pastatu. Raudonajai Armijai artėjant prie jų slėptuvės, Hitleris ir Eva Braun susituokė trumpos ceremonijos metu. Po mažiau nei 40 valandų pora kartu nusižudė bunkerio svetainėje. Eva Braun nusižudė perkandusi cianido kapsulę. Vokietijos visuomenė iki jos mirties visiškai nieko nežinojo apie Evą Braun.

Palaikai sudeginti Reicho kanceliarijos sode.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Eva Braun. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2023-05-27).
| Čičibujap. 秩父市 (Chichibu-shi) |
| --- |
|        |
| *Čičibu stotis* |
|  |
| 

ČičibuČičibu

36°0′0″ š. pl. 139°5′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.00000°š. pl. 139.08333°r. ilg.﻿ / 36.00000; 139.08333﻿ (Čičibu)Koordinatės: 36°0′0″ š. pl. 139°5′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.00000°š. pl. 139.08333°r. ilg.﻿ / 36.00000; 139.08333﻿ (Čičibu) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+9) |
|  |
| **Valstybė** | Japonijos vėliava Japonija |
| **Regionas** | Kanto regionas |
| **Prefektūra** | Saitamos prefektūra |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1951 |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 68 000  |
| **Plotas** | 577,69 km² |
| **Tankumas** (2010) | 118 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** |  |

**Čičibu** (jap. 秩父市, *Chichibu-shi*) – miestas Japonijoje, Saitamos prefektūroje. Gyventojų skaičius – 68 000 (2010 m. lapkritį), plotas – 577,69 km². Įsteigtas 1950 m. apjungus keletą mažesnių gyvenviečių.

Istorija
--------

Čičibu miestas iki 1916 metų buvo žinoma kaip Omija (*Ōmiya*). Garsėjo vario klodais, iš kurių buvo kaldinamos senosios Japonijos monetos.

Geografija
----------

Miestas yra vakarinėje Saitamos dalyje, kalnuotoje vietovėje, susitelkęs Arakavos upės pakrantėse. Ribojasi su Tokijo miestu, Jamanašio, Nagano ir Gunmos prefektūromis. Nemaža dalis miesto teritorijos priklauso Čičibutamakai nacionaliniam parkui.

Čičibu miestas yra apie 70 kilometrų nuo Tokijo, kelionė su traukiniu trunka apie 90 minučių.

Kultūra
-------

Čičibu miestas garsėja kiekvienų metų gruodžio pradžioje vykstančiu nakties festivaliu ir vasarą švenčiamu šintoistiniu *Kawase* festivaliu. Mieste taip pat yra daug budizmo ir šintoizmo šventyklų, tarp kurių garsiausios Čičibu ir Mitsumine šventyklos.

Turizmas
--------

Mieste išvystytas turizmas. Per metus Čičibu aplanko apie 4 mln. lankytojų.

Transportas
-----------

Čičibu veikia dvi geležinkelio linijos: Čičibu geležinkelio Čičibu linija ir Seibu geležinkelio Čičibu linija.

Nuorodos
--------

* Oficialus miesto puslapis Archyvuota kopija 2012-02-15 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑  秩父市の人口と世帯 Archyvuota kopija 2011-08-08 iš Wayback Machine projekto. Chichibu City Official Web Site
2. ↑  入込観光客数[neveikianti nuoroda], 平成20年版　統計ちちぶ, ８.観光
| Altdorfasvok. *Altdorf* |
| --- |
|        |
| *Altdorfas naktį* |
|  |
| 

AltdorfasAltdorfas

46°52′53″ š. pl. 8°38′32″ r. ilg.﻿ / ﻿46.88139°š. pl. 8.64222°r. ilg.﻿ / 46.88139; 8.64222﻿ (Altdorfas)Koordinatės: 46°52′53″ š. pl. 8°38′32″ r. ilg.﻿ / ﻿46.88139°š. pl. 8.64222°r. ilg.﻿ / 46.88139; 8.64222﻿ (Altdorfas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Šveicarijos vėliava Šveicarija |
| **Kantonas** | Urio kantonas Urio kantonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1799 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 8 600  |
| **Kalba** | Vokiečių |
| **Plotas** | 10,23 km² |
| **Tankumas** (2007) | 841 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | 6460 |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Altdorfas |

**Altdorfas** (vok. *Altdorf*, 'senas kaimas') – miestas centrinėje Šveicarijoje, Roiso upės slėnyje, 3 km į pietus nuo Keturių Kantonų ežero pietrytinio pakraščio, 462 m aukštyje virš jūros lygio. Urio kantono centras. 8,6 tūkst. gyventojų (2007 m.). Pro miestą eina Sankt Gotardo geležinkelis ir plentas. Elektrotechnikos (kabelių), gumos pramonė, mineralinių trąšų gamyba. Turizmas.

Kultūra
-------

Yra Uri kantono muziejus, klasicistinė XIX a. pr. bažnyčia, kapucinų vienuolynas, įkurtas 1581 m. Patricijų rūmai. 1895 m. pastatytas paminklas Viliui Teliui. Taip pat yra Telio teatras, įkurtas 1925 m. kuriame kas 3 metai statoma Frydrycho Šilerio pjesė „Vilius Telis".

Istorija
--------

Altdorfas pradėjo kurtis 1799 m..

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Altdorfas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
| Parintinsas *Parintins* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

ParintinsasParintinsas

2°37′40″ p. pl. 56°44′09″ v. ilg.﻿ / ﻿2.62778°š. pl. 56.73583°r. ilg.﻿ / 2.62778; 56.73583﻿ (Parintinsas)Koordinatės: 2°37′40″ p. pl. 56°44′09″ v. ilg.﻿ / ﻿2.62778°š. pl. 56.73583°r. ilg.﻿ / 2.62778; 56.73583﻿ (Parintinsas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės regionas |
| **Valstija** | Amazonės valstija Amazonės valstija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1880 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 77 210  |
| **Plotas** | 15,3 km² |
| **Tankumas** (2021) | 5 046 žm./km² |
| **Altitudė** | 27 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Parintinsas |

**Parintinsas** (port. *Parintins*) – miestas ir savivaldybė Brazilijos šiaurėje, Amazonės valstijoje, 369 km į rytus nuo Manauso. Išsidėstęs Tupinambaranos salos rytiniame gale, dešiniajame Amazonės krante, prie Enviros žiočių bei gausybės protakų ir ežerų. Yra upinis uostas, Žulijaus Beleno oro uostas. Maisto, medienos apdirbimo, tekstilės pramonė, laivų remontas. Veikia kelių universitetų padaliniai.

Miestas garsėja kasmetiniu folkloro festivaliu. Iš Parintinso kilusi žymi Brazilijos muzikos grupė „Carrapicho".

Savivaldybės plotas – 5952 km², gyventojų skaičius – 116 439 (2021 m.). Į jos plotą patenka didokos gyvenvietės Vila Amazonija ir Mokambas.

Istorija
--------

Gyvenvietė pavadinta pagal indėnus parintintinus.

Portugalai dabartinio miesto vietas pasiekė 1796 m. Čia 1803 m. sudarytas Tupinambaranos rajonas. Parintinso miestas įkurtas 1880 m.

Sportas
-------

* Atlético Sul América Clube (futbolas)
* Amazonas Esporte Clube (futbolas)

Šaltiniai
---------

1. AMAZONAS: State in North Region, *citypopulation.de*
2. ↑  AMAZONAS: State in North Region, *citypopulation.de*
3. AMAZONAS: State in North Region, *citypopulation.de*
4. ↑  AMAZONAS: State in North Region, *citypopulation.de*
5. ↑  Parintins, IBGE
| **Borisas Berzinislatv. *Boriss Bērziņš*** |
| --- |
| Gimė | 1930 m. spalio 6 d.Ryga |
| Mirė | 2002 m. vasario 11 d. (71 metai)Ryga |
|  |
| Veikla | latvių tapytojas |
| Organizacijos | Latvijos dailės akademija |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Alma mater | Latvijos dailės akademija |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1995 m. – Trijų žvaigždžių ordinas |

**Borisas Berzinis** (latv. *Boriss Bērziņš*, 1930 m. spalio 6 d. Ryga – 2002 m. vasario 11 d. Ryga, palaidotas Rygos Miško kapinėse.) – latvių tapytojas.

Biografija
----------

1947–1949 m. mokėsi Janio Rozentalio Rygos meno vidurinėje mokykloje, 1949–1952 m. – Rygos dailiųjų amatų vidurinėje mokykloje.. Nuo 1955 m. dalyvavo parodose. 1959 m. baigė Latvijos dailės akademiją, nuo 1964 m. jos dėstytojas; nuo 1986 m. profesorius. Nuo 1961 m. Latvijos dailininkų sąjungos narys. 1994 m. Latvijos mokslų akademijos narys.

Kūryba
------

Nutapė peizažų („Žvejų uostas" 1967 m. „Peizažas su senais medžiais" 1972 m. „Siena" 1979 m.), natiurmortų („Natiurmortas su palete" 1976 m. „Natiurmortas su muzikos instrumentais" 1988 m.), figūrinių kompozicijų („Skerstuvės" 1978 m.). Kūriniai kontrastingų spalvų ir faktūrų, intensyvaus kolorito, dinamiškos kompozicijos. Vėlesnieji santūresni; vyrauja geltona, ruda, juoda, balta spalvos. Sukūrė piešinių, ofortų. Pagal 2002 m. vasario 1 d. testamentą visus jo darbus paveldėjo Latvijos nacionalinis dailės muziejus.

Įvertinimas
-----------

* 1995 m. – Trijų žvaigždžių ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  BORISS BĒRZIŅŠ. Galerija Archyvuota kopija 2016-09-09 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Borisas Berzinis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 121 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Eustachijus Erazmas Sanguška** |
| --- |
|  |
| Sanguškos |
| Herbas „Pogon" |
| Herbas „Pogon" |
|  |
| Gimė | 1768 m. spalio 10 d. |
| Mirė | 1844 m. gruodžio 2 d. (76 metai) |
| Tėvas | Jeronimas Jonušas Sanguška |
| Motina | Sesilija Uršulė Potockytė |
| Sutuoktinis (-ė) | Marija Klementina Čartioriska |
| Vaikai | Romanas , Vladislavas |
|  |
|  **Vikiteka** | Eustachijus Erazmas Sanguška |

Kunigaikštis **Eustachijus Erazmas Sanguška**, (lenk. *Eustachy Erazm Sanguszko*; 1768 m. spalio 10 d. – 1844 m. gruodžio 2 d.) – Lenkijos įgulos vadas, Podgorecko pilies valdininkas.

Biografija
----------

Eustachijus Erazmas Sanguška. Julušo Kosako portretasEustachijaus Erazmo Sanguškos žmona Marija Klementina Čartioriska 
Senos ir turtingos Sanguškų giminės atstovas, vienintelis paskutinio Voluinės vaivados Jeronimo Jonušo Sanguškos (1743–1812) ir Sesilijos Uršulės Potockytės (1747–1772) sūnus. Mokėsi karinėje akademijoje Strasbūre, po to tarnavo Prancūzijos armijoje, į Lenkijos armiją priimtas rotmistru 1789 metais.

Rusijos-Lenkijos kare išsiskyrė Zelenco mūšyje ir tapo vienas iš pirmų 14-os paties garbingiausio Lenkijos karinio ordino *Virtuti Militari* kavalierių. Po lenkų pralaimėjimo priimtas į Rusijos tarnybą tuo pačiu laipsniu – brigadininkas, komandavo Kinsburgo dragūnų pulkui.

1794 metais, Kosciuškos sukilimo metu, prisijungė prie sukilėlių, buvo sukilėlių armijos generolas-majoras. Po sukilimo pralaimėjimo vėl priėmė Rusijos pilietybę, gyveno savo didžiuose dvaruose Voluinėje.

1812 metais įstojo į Prancūzijos karinę tarnybą, brigados generolu, buvo imperatoriaus Napoleono I palydos sudėtyje kampanijos į Rusiją metu kaip vienas iš trijų lenkų generolų-adjutantų imperatoriaus, kartu su Juozapu Kosakovskiu ir Liudviku Pacu. Garbingo legiono ordino kavalierius. Rusijoje jo turtas buvo konfiskuotas. 

1813 metais Napoleonas padarė Sangušką divizijos generolu. Po pralaimėjimo trečią kartą išvažiavo į Rusiją, imperatoriaus Aleksandro I buvo atleista ir iki gyvenimo galo gyveno savo dvaruose, kuriuos jam grąžino atgal.

Šeima ir vaikai
---------------

Buvo vedęs Mariją Klementiną Čartioriską. 1815 metais parašė atsiminimus, kurių sudėtyje yra, 1812 metų Tėvynės karo aprašymai. Atsiminimai išleisti Krokuvoje 1876 metais.

Sūnūs: Romanas ir Vladislavas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Parimos kalnai |
| --- |
| **Žemynas** | Pietų Amerika |
| **Šalys** | Venesuelos vėliava Venesuela, Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Aukščiausias taškas** | Neblinos kalnas (3014 m) |
| **Uolienos** | smiltainis |
| **Susidarymo periodas** | kambras |

**Parimos kalnai** (isp. *Sierra Parima*, port. *Serra Parima*) – kalnagūbris Pietų Amerikoje, Gvianos plokščiakalnyje. Driekiasi Brazilijos–Venesuelos siena, į vakarus nuo Pakaraimos kalnų. Sudaro Orinoko–Amazonės vandenskyrą. Driekiasi pietų–pietryčių kryptimi 320 km. Būdingas aukštis – ~1500 m. Aukščiausia vieta – Neblinos kalnas (3014 m).

Parimos kalnai menkai ištyrinėti, apaugę tropinėmis džiunglėmis, apgyvendinti daugiausia indėnų janomamų. Čia prasideda daug upių. 1047 m aukščio Delgado Čalabo kalnas žymus tuo, jog čia prasideda Orinoko upė (ištakos rastos 1951 m.).
| **Algimantas Mielinis** |
| --- |
| Gimė | 1962 m. gruodžio 24 d. (60 metų)Jūkainiai, Raseinių rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Vincentina |
| Vaikai | Viktorija, Alvita |
|  |
| Veikla | politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Tvarka ir teisingumas |
|  |
| Alma mater | 1989 m. Lietuvos veterinarijos akademija |

**Algimantas Mielinis** (g. 1962 m. gruodžio 24 d. Jūkainiuose, Raseinių rajonas) – Lietuvos ir Raseinių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1981 m. baigė Viduklės vidurinę mokyklą.
1982–1989 m. studijavo Lietuvos veterinarijos akademijos Zooinžinerijos fakultete, įgijo zooinžinieriaus specialybę. 1983–1985 m. tarnavo sovietinėje armijoje.

1989–1992 m. Viduklės paukštininkystės tarybinio ūkio vyr. zootechnikas. 1992–1995 m. Aleknų žemės ūkio bendrovės zootechnikas. 1995–2000 m. Lietuvos valstybinės kokybės inspekcijos prie Valstybinės konkurencijos ir vartotojų teisių tarnybos vyriausias valstybinis inspektorius Raseinių rajone. 2000–2011 m. Raseinių rajono Valstybinės maisto ir veterinarijos tarnybos vyriausias specialistas, maisto produktų inspektorius. 2011–2012 m. Raseinių Valstybinės maisto ir veterinarijos tarnybos vyriausias specialistas, maisto produktų inspektorius.

2011–2015 m. Raseinių rajono savivaldybės tarybos narys. 2012–2015 m. Raseinių rajono savivaldybės meras. 2015 m. Raseinių rajono savivaldybės administracijos direktorius, 2017–2019 m. – Raseinių rajono mero patarėjas. Nuo 2019 m. Seimo nario Arvydo Nekrošiaus padėjėjas.

Partijos Tvarka ir teisingumas Raseinių rajono skyriaus narys. 

Iki 2012 m. kaimų bendruomenės „Viduklė" pirmininkas, Raseinių rajono kaimų bendruomenių sąjungos tarybos narys.

Žmona Vincentina, vaikai Viktorija, Alvita.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-12-29 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
**Čivų senkapis** – XVII a. pirmos pusės senkapis Čivų kaime (Skapiškio sen. Kupiškio r.).

Istorija
--------

1978 m. Čivų kaime pradėti melioracijos darbai. Istoriko Vytauto Merkio tėvų sodyboje buvo aptiktas senkapis. Archeologiniai tyrinėjimai vyko 1979 m. birželio 4–15 d. (tyrimų vadovas Stasys Juodelis), kurių metu iškastos 7 perkasos (264 m² bendro ploto) ir aptikti 8 palaidojimai – 4-rių vyrų, 1 vaiko, 1 moters ir 2 nenustatyti. Palaidojimo vietose buvo rasta geležinis žiedas, monetų: Zigmanto Vazos lietuviškas dvidenaris ir šilingas su 1623 m. data, žalvario dirbinių pėdsakų. Senkapio teritorija užėmė apie 1 arą.

Lokalizacija
------------

Čivų k. Skapiškio sen. 3 km į PV nuo Skapiškio miestelio, *Kupšakio* upelio pakrantėje.

Šaltiniai
---------

* Vidmantas Jankauskas, Kupiškėnų enciklopedija. I t. Vilnius, 2013, ISBN 978-609-447—115-5. psl. 291.
* S. Juodelis, V. Rastenytė, E. Lenčiskienė,  Čivų, Paprūdžių ir Radžiūnų senkapių, Kupiškio r. 1979 m. tyrinėjimų ataskaita, Rokiškis-Kupiškis, 1980.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kirstynės** (angl. *hand to hand combat*; rus. *рукопашня*, *рукопашный бой*) – artimos kautynės, kuriose pramaišiui naudojami šaltieji ginklai (durtuvai, peiliai, kastuvėliai, šautuvų buožės ir pan.), neginkluotos kovos būdai (imtys, spyriai, smaugimai), artimo mūšio šaunamieji ginklai (pistoletai, pistoletai kulkosvaidžiai ir pan.).

Šiai laikais kirstynės būna, kai atakos ar netikėto susidūrimo (pvz. mieste ar miške, apkasuose, įtvirtinimuose, žvalgyboje, naktį) metu su priešu suartėjama tiek, kad keisti iššaudytas dėtuves nebėra laiko.
Kirstynių sėkmę lemia:

* ginkluotė – tinkamų ginklų (peiliai, durklai, kastuvėliai, durtuvai ir pan.) turėjimas.
* fiziniai veiksniai – karių fizinis pasirengimas (jėga, greitis, judesių koordinacija), įgūdžiai kautis artimo mūšio ginklais, imtynių ar kitų kovos menų įgūdžiai.
* psichologiniai veiksniai – narsa, ryžtas, įnirtingumas, karių tarpusavio pagalba.

Daugelyje kariuomenių kirstynių mokoma kaip specialios disciplinos.
| **Algimantas Rimkūnas** |
| --- |
| Gimė | 1953 m. sausio 4 d. (70 metų)Kaune |
|  |
| Veikla | Lietuvos diplomatas, valstybės tarnautojas |
|  |
| Alma mater | 1975 m. Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Komandoro kryžius |

**Algimantas Rimkūnas** (g. 1953 m. sausio 4 d. Kaune) – Lietuvos diplomatas, valstybės tarnautojas.

Biografija
----------

1970-1975 m. mokėsi Vilniaus universitete, įgijo ekonomisto-matematiko kvalifikaciją. Studijavo Ekonominės kibernetikos katedros aspirantūroje. Ekonomikos mokslų kandidatas (1981 m.), docentas (1985 m.). 1992 m. nostrifikavus – socialinių mokslų daktaras.

1975-1992 m. dėstė Vilniaus universiteto Finansų apskaitos fakultete, docentas. Buvo Ekonomikos fakulteto prodekanu.

1990–1992 m. buvo Užsienio reikalų ministerijos ekspertas-patarėjas, patarėjas-konsultantas, referentas. 1992-1995 m. – Lietuvos ambasados Belgijos Karalystėje patarėjas ekonomikos klausimais.

1995-1996 m. – Užsienio reikalų ministerijos sekretorius, 1996-2000 m. – viceministras. Vadovavo Lietuvos įstojimo į Pasaulio prekybos organizaciją deryboms.

1997 m. - Nepaprastojo ir įgaliotojo ambasadoriaus diplomatinis rangas.

2000-2005 m. – Lietuvos nuolatinis atstovas, ambasadorius prie Jungtinių Tautų biuro ir kitų tarptautinių organizacijų Ženevoje. 2005 – 2007 m. – Užsienio reikalų ministerijos valstybės sekretorius. 2007-2012 m. – Lietuvos ambasadorius Portugalijoje. 2012-2013 m. A. Rimkūnas buvo Užsienio reikalų ministerijos JT, tarptautinių organizacijų ir žmogaus teisių departamento direktorius.

2013 - 2016 m. - Finansų viceministras, atsakingas už klausimus, susijusius su Lietuvos naryste ES ir kitose tarptautinėse organizacijose, euro įvedimu bei fiskaline politika..

2016 lapkričio mėn. - 2019 m. sausio mėn. buvo Lietuvos ambasadorius Švedijoje. .

2019 m. liepos mėn. išrinktas Lietuvos ambasadorių klubo prezidentu.

2019-2020m. - Finansų ministro patarėjas.

Nuo 2020 m. gruodžio mėn. - Užsienio reikalų ministro patarėjas.

Apdovanotas ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Komandoro kryžiumi, ordino „Už nuopelnus Portugalijai" Didžiuoju kryžiumi, URM medaliu "Už nuopelnus Lietuvos diplomatinėje tarnyboje".

Šaltiniai
---------

1. ↑  [neveikianti nuoroda] (LR finansų ministerijos inf.)
2. ↑   Lietuvos ambasadorius Švedijoje A. Rimkūnas įteikė skiriamuosius raštus Švedijos karaliui
3. ↑  [neveikianti nuoroda] (LR ambasados Portugalijoje inf.)
4. ↑  Algimantas Rimkūnas Archyvuota kopija 2012-04-15 iš Wayback Machine projekto. (president.lt inf.)


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Audrius Navikas** | **Lietuvos ambasadorius prie Jungtinių Tautų biuro ir kitų tarptautinių organizacijų Ženevoje** 2000 - 2005 m. | Po to:**Edvardas Borisovas** |
| Prieš tai:**Hilda Griškevičienė(laikinoji reikalų patikėtinė)** | **Lietuvos ambasadorius Portugalijos Respublikoje** 2007 - 2012 m. | Po to:**Asta Skaisgirytė-Liauškienė(rezidavo Londone)** |
| Prieš tai:**Eitvydas Bajarūnas** | **Lietuvos ambasadorius Švedijos Karalystėje** 2016 - 2019 m. | Po to:**-** |
| Čičikastenangasisp. *Chichicastenango* |
| --- |
| *Prekybinė gatvė Čičikastenange* |
|  |
| 

ČičikastenangasČičikastenangas

14°56′0″ š. pl. 91°07′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.93333°š. pl. 91.11667°r. ilg.﻿ / 14.93333; 91.11667﻿ (Čičikastenangas)Koordinatės: 14°56′0″ š. pl. 91°07′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.93333°š. pl. 91.11667°r. ilg.﻿ / 14.93333; 91.11667﻿ (Čičikastenangas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Gvatemalos vėliava Gvatemala |
| **Departamentas** | Kičės departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 71 394  |
| **Altitudė** | 1 965 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Čičikastenangas |

**Santo Tomas Čičikastenangas** (isp. *Santo Tomás Chichicastenango*) – miestas Gvatemaloje, Kičės departamento pietuose, 140 km į šiaurės vakarus nuo Gvatemalos miesto. Savivaldybės centras. Kerta plentas, einantis nuo pakrantės sričių link Santa Krus del Kičės ir Gvatemalos aukštumų. Dauguma miesto gyventojų – kičiai.

Verčiamasi žemės ūkiu, amatais, prekyba. Prekiaujama daržovėmis, naminiais gyvuliais, paukščiais, rankdarbiais (tekstilės, raižyto medžio dirbiniais, kaukėmis, keramika), kopaliu (smilkalais), kalkėmis (kurui), mačetėmis. Šalia pagrindinės turgavietės stovi ~400 m. senumo Šv. Tomo bažnyčia, pastatyta ant buvusios majų šventyklos pamatų. Joje vykdomos sinkretinės apeigos, kuriose gausu senojo majų tikėjimo elementų (paukščių aukojimas, smilkalų deginimas).

Čičikastenange parašytas kičių epas „Popol Vuh".

* PrekybaPrekyba
* Šv. Tomo bažnyčiaŠv. Tomo bažnyčia
* Kaukių įvairovėKaukių įvairovė

Šaltiniai
---------

1. GUATEMALA, *citypopulation.de*
2. ↑  GUATEMALA, *citypopulation.de*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kirstynės** (angl. *melee* ar *mêlée*) – masinių kautynių rūšis, kai pėsti ar raiti kovotojai kaunasi šaltais ginklais (kirstynių ginklais) – kalavijais, kirviais, ietimis, buožėmis, durklais, kovos kūjais ir pan.

Šaunamieji ginklai (lankai, arbaletai, svaidyklės) paprastai tokiose kautynėse nenaudojami, kadangi šaulys šaunamuoju ginklu negali apsiginti nuo smūgio kalaviju ar panašiu ginklu. O jei bandytų, pvz. lanku nukreipti kalavijo smūgį, lankas ar jo templė būtų perkirstas, ir šaudymas pasibaigtų. Išimtis – kompiuteriniai vaidmenų žaidimai, kur egzistuoja tokios netikroviškos kautynės, kur, tarkime, lankininkas lanku atremia kalavijais ginkluotų priešininkų atakas ir čia pat į juos šaudo.

Svaidomieji ginklai (durklai, akstys, svaidomieji kirviai) kirstynėse naudojami ribotai, kadangi karys paprastai tokių ginklų turi nedaug, ir jie netrukus pasibaigia. Tokie svaidomieji ginklai kaip akstys, piliumai, franciskos ir pan. paprastai būdavo naudojami pačioje kirstynių pradžioje, kai priešininkai artėja ir reikia eliminuoti kuo daugiau priešų, su kuriais netrukus teks kapotis.

Anglų kalboje žodžiu *melee* paprastai aprašo netvarkingas kirstynes, kai rikiuotės susimaišo ir tenka kautis su priešais, kurie atsiduria greta. Dviejų falangų susirėmimą angliškai žodžiu *melee* nevadina.

Realiuose mūšiuose, kuriuose kaudavosi didesnės kariaunos ar kariuomenės, kirstynės neretai vykdavo židiniais – vienose vietose kirstynės, netoliese karių grupės atlieka manevrus (apeidinėja priešą iš užnugario ir pan.), šaulių grupės apšaudo prieš grupes ir kt.

Kirstynės turnyruose
--------------------

Turnyro kirstynių piešinys *Manesse* kodekse (*Große Heidelberger Liederhandschrift*)
Viduramžių turnyruose viena iš rungčių dažnai buvo pėsčių ar raitų riterių kirstynės (angl. *mêlée*). Jose kaudavosi pasidaliję į dvi puses arba kartais – visi su visais. Tokie turnyrai buvo populiarūs XII–XIII a. Raitų riterių, ginkluotų ietimis, dvikovos (angl. *jousting* ar *tilting*) atsirado ir išpopuliarėjo vėliau. Turnyrų kirstynės ilgai išlaikė populiarumą.

Pradžioje turnyrų kirstynėse kaudavosi aštriais koviniais ginklais, tad jos būdavo ne mažiau pavojingos, kaip karo kirstynės. Kovotojams įsikarščiavus, žuvusių būdavo nemažai, nepaisant to draudusias turnyrų taisykles. Todėl katalikų bažnyčia neretai drausdavo su apeigomis laidoti turnyrų kirstynėse žuvusius kovotojus, kadangi jie žuvo savo malonumui užsiimdami smurtu.
**Susideginimas** – savižudybės forma panaudojant ugnį (pvz. kai žmogus apsipila degiu skysčiu ir pasidega).

Tai labai reta savižudybės forma. Kartais žmonės susidegina, norėdami išreikšti politinį protestą. Tokia savižudybė atkreipia aplinkinių dėmesį, be to, informacija apie žmogaus susideginimą (išskyrus tuos atvejus, kai tai įvyksta totalitarinėse visuomenėse) yra pranešama žiniasklaidoje, ten paminint ir tokio poelgio motyvus.

Lietuvos istorijoje bene garsiausias susideginimo atvejis – Romo Kalantos susideginimas Kaune prieš Sovietų valdžią, sukėlęs visuomenės neramumus, nors tada valdžia ir bandė įvykį slėpti, vadindama R. Kalantą psichiniu ligoniu. Bandymų susideginti būta ir nepriklausomoje Lietuvoje.

Susideginantys žmonės patys neretai nenori numirti, tačiau mano, kad aukoja savo gyvybę aukštesniam tikslui. Požiūris į tuos susideginusius, kurie tai padarė vardan tikslų, kurių siekia didžiuma visuomenės, taip pat nebūna neigiamas (pavyzdžiui, Romas Kalanta Lietuvoje laikomas didvyriu). Bet susideginę dėl „menkesnių" ar neapibrėžtų dalykų lieka nesuprasti.

Pasaulio istorijoje susideginimai dėl politinių motyvų labiau paplitę nedemokratinėse visuomenėse, tačiau jų yra pasitaikę ir demokratinėse šalyse, tais atvejais, kai šių vyriausybės imdavosi labai nepopuliarių sprendimų – pavyzdžiui, prieš Vietnamo karą JAV susidegino trys žmonės.

Susideginimas kai kada yra masinės savižudybės forma. Lietuvoje žinomiausias masinio susideginimo atvejis – Pilėnų tvirtovė, kurios gynėjai pasirinko tokią mirtį vietoj pasidavimo kryžiuočiams.

Susideginimai Lietuvoje
-----------------------

* 1972 m. gegužės 14 d.: 19 metų Romas Kalanta Kaune
* 1972 m. gegužės 29 d.: 24 metų Stonys Varėnoje
* 1972 m. birželio 3 d.: 60 metų Andrius Andriuškevičius Kaune
* 1972 m. birželio 10 d.: 62 metų Zališauskas
* 1972 m. birželio 22 d.: 40 metų Juozapas Baracevičius Šiauliuose
* 1976 m. rugpjūčio 10 d.: 19 metų Antanas Kalinauskas Gulbine, Latvijoje
* 1989 m. kovo 3 d.: 37 metų Vytautas Vičiulis Klaipėdoje
* 1990 m. balandžio 25 d.: 52 metų Stanislovas Žemaitis Maskvoje[1]
* 1990 m. gegužės 9 d.: 55 metų Rimantas Daugintis prie SSRS-Vengrijos sienos
* 2015 m. gruodžio 19 d.: 48 metų Ramūnas Š. Zarasuose

Šaltiniai
---------

1. ↑  Virgilijus Čepaitis (2013). „Nepriklausomybės blokada". *Kultūros barai* (10): 77. ISSN 0134-3106.

Nuorodos
--------

* Susideginimas kaip politinio protesto forma
**Pariravimo durklas** (angl. *parrying dagger*), *kairės rankos durklas* (pranc. *main-gauche*) – durklas viduramžiais ir ankstyvojo Renesanso laikais Europoje naudotas kaip pagrindinės rankos ginklą (paprastai špagą ar panašų kalaviją) papildantis ginklas, naudotas daugiausia kaip pariravimo (priešininko ginklo blokavimo ar nukreipimo šonan) ginklas, bet tikęs ir atakai. Nuo paprasto ginklo paprastai skyrėsi tuo, kad turėjo platesnę gardą, kartais kitų ypatumų, didinusių gynybinį efektyvumą. Toks durklas labiau pridengdavo plaštaką nei įprastiniai paprasti durklai.

Pariravimo durklu ir atakuodavo, jei pasitaikydavo palanki proga.

Skleistinis durklas
Pariravimo durklams priskiriamos ir dvi specializuotos durklų kategorijos:

* špagalaužiai (*sword breakers*) – specialūs durklai ar durklą primenantys ginklai, kurių konstrukcija pritaikyta sugauti priešininko špagos ar kitokio kalavijo geležtę ir ją sukaustyti ar sulaužyti.
* skleistiniai durklai (*trident daggers*) – durklai, kurių geležtė paspaudus specialų mygtuką išsiskleidžia į trišakį, kuriuo galima sugauti priešininko kalavijo geležtę..

Šiuolaikiniame sporte papildomas kairės rankos ginklas retai naudojamas. Daugelyje šiuolaikinių vakarietiškų kovos menų kairės rankos ginklai draudžiami naudoti.
Išimtis yra kendo, kur leidžiama naudoti du skirtingo dydžio šinajus (*shinai*), nors tai neįprasta (šis stilius vadinamas *nitō-wada*).
Keliuose kovos menuose skatinama naudoti kairės rankos ginklus, pvz. Filipinų eskrimoje.

Dviejų ginklų naudojimas dažnai aptinkamas grožinėje literatūroje, kompiuteriniuose ir video žaidimuose ir kitokiuose maginės fantastikos žanruose.

Nuorodos
--------

1. ↑   Archyvuota kopija 2020-12-01 iš Wayback Machine projekto. Forms of European Edged Weaponry
Koordinatės: 54°31′37″ š. pl. 25°37′32″ r. ilg.﻿ / ﻿54.52694°š. pl. 25.62556°r. ilg.﻿ / 54.52694; 25.62556

Regykla ant Aukštojo
Aukštojo kalno akmuo, kuris suapvalina kalno aukštį iki 294 m 
**Aukštójas** (arba **Aukštàsis kálnas**) – kalva, esanti Juozapinės kaime, ~24 km į pietryčius nuo Vilniaus, netoli Baltarusijos sienos, 3,5 km į pietvakarius nuo Medininkų, Medininkų aukštumos moreniniame masyve, Juozapinės draustinyje. Aukštojas yra aukščiausias Lietuvos taškas. Aukštis virš jūros lygio 293,84 m. Aukštį 2004 m. nustatė Vilniaus Gedimino technikos universiteto specialistai.

Geodezinis taškas šalia memorialinio akmens, 2016 m.
Kalno paviršius suformuotas per priešpaskutinį ledynmetį. Suklotas iš moreninio priemolio ir priesmėlio su žvirgždo, gargždo ir riedulių priemaiša. Kalno šiaurinis ir rytinis šlaitai lėkšti, o pietinis ir vakarinis statesni, suraižyti raguvų. Priklauso Juozapinės valstybiniam germorfologiniam draustiniui (251 ha).

Vardas kalvai suteiktas 2005 m. lapkričio 18 d. (Vilniaus rajono savivaldybės tarybos sprendimu Nr. T3-329, kuriame rašoma: „Patvirtinti Lietuvos Respublikos aukščiausios žemės paviršiaus vietos (293,84 m virš jūros lygio), esančios Juozapinės k. Medininkų sen. Vilniaus r. pavadinimą – Aukštojas."), „nukarūnuojant" iki tol aukščiausia Lietuvos kalva laikytą Juozapinės kalną (292,90 m). Aukštojas – vyriausio baltų dievo vardas.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Sūr Munamiagis (aukščiausia kalva Estijoje)
* Gaizinkalnas (aukščiausia kalva Latvijoje)

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2019-10-20 iš Wayback Machine projekto. Valstybinė saugomų teritorijų tarnyba prie Aplinkos ministerijos
3. ↑   Archyvuota kopija 2014-10-06 iš Wayback Machine projekto. Vilniaus rajono savivaldybės tarybos sprendimu Nr. T3-329
4. ↑  Mitologijos enciklopedija, 2 tomas. Vilnius. Vaga. 1999. 273–274 p.

Nuorodos
--------

* Lietuvoje – naujas aukščiausias kalnas
* Sąrašas:Aukščiausios Lietuvos kalvos