recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 30°37′ š. pl. 82°19′ v. ilg.﻿ / ﻿30.617°š. pl. 82.317°r. ilg.﻿ / 30.617; 82.317

Saulėlydis Okefenokio pelkėje
**Okefenokio pelkė** (angl. *Okefenokee Swamp*) – pelkė Jungtinių Amerikos Valstijų pietryčiuose, ties Floridos ir Džordžijos valstijų siena, į šiaurės vakarus nuo Džeksonvilio. Plotas 1550 km². 85 % iš pelkės ištekančio vandens nuteka Suvanio upe į Meksikos įlanką, likę 15 % – Šv. Marijos upe į Atlanto vandenyną.

Pelkė susidarė buvusio jūros duburio, užpildyto skurdžiomis, smėlingomis nuogulomis, vietoje. XX a. pr. pelkėje pradėtas miško kirtimas, tačiau 1937 m. jai apsaugoti įsteigtas Okefenokio nacionalinis gamtos draustinis.

Okefenokio pelkei būdingi durpynai, atviro vandens plotai, daug smėlėtų pušynais apaugusių salų. Būdingi augalai – dvieilis taksodis, dvižiedė nisa, pelkinė pušis, virgininis ąžuolas. Gausi gyvūnija: 40 rūšių žinduoliai, 175 rūšių paukščiai; aligatoriai.

* Pušynas Okefenokio pelkėje
* Pelkėje besiilsintis aligatorius
* Pelkių ir šlapynių plotai
* Taksodžių pelkinis miškas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Natural History of the Okefenokee Swamp, *New Georgia Encyclopedia*
2. ↑  *Okefenokee pelkė (Okefenokee Swamp, Okefenòkio pélkė)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
TSRS pašto ženklas, skirtas D. Medvedevui (1970 m.)

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dmitrijus Medvedevas (1898)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Dmitrijus Medvedevas** (rus. *Дмитрий Николаевич Медведев*, 1898 m. rugpjūčio 22 d. Bežicos mieste, dabar Briansko miesto rajonas – 1954 m. gruodžio 14 d.) – kadrinis NKVD karininkas (pulkininkas), žvalgybininkas, partizanų būrio vadas, Tarybų Sąjungos didvyris.

Biografija
----------

Dmitrijus Medvedevas gimė 1898 m. rugpjūčio 22 d. Bežicos mieste (dabar Briansko miesto rajonas), darbininko plieno liejiko šeimoje. Rusas.
  
1918 m. įstojo į Raudonąją Armiją. 1920 m. pradėjo dirbti VČK. VKP(b) narys nuo 1920 m.
  
Nuo 1936 m. dirbo išorinėje žvalgyboje. 1938 m. nukreiptas dirbti į GULAG'ą, skyriaus viršininku Norillage. 1939 m. pabaigoje atleistas iš NKVD organų dėl sveikatos.

1941 m. prasidėjus karui ėmė vadovauti specialiosios paskirties partizanų būriui. D. Medvevdevo vadovaujamas būrys „Mitia" 1941 m. rugsėjį buvo permestas į vokiečių užnugarį. Būrys veikė Smolensko, Oriolo, Mogiliovo srityse. Organizavo 7 partizanų būrius iš 27, veikusių šiose srityse. Buvo sukurtas vadinamas partizanų kraštas su centrais Žizdros ir Diatkovo miestuose.
  
D. Medvedevas buvo dukart sužeistas ir kontūzytas. 1942 m. D. Medvedevas (tuo metu – kapitonas) atšaukiamas į Maskvą, kur jam pavedama sukurti naują partizanų būrį kovai priešo užnugaryje.

1942–1944 m. vadovavo specialiosios paskirties partizanų būriui „Nugalėtojai" (*Победители*), kuris veikė centrinėje ir vakarinėje Ukrainoje. Jo būryje kariavo garsus to meto boksininkas N. Koroliovas ir žvalgas N. Kuznecovas. Būrys užsiiminėjo ir aukšto rango vokiečių karininkų bei valdininkų naikinimu – jie nukovė 11 generolų ir aukšto rango valdininkų. Taip pat nuvertė 81 karinį ešeloną. Buvo organizuota 10 naujų partizanų būrių.

Už pavyzdinę veiklą priešo užnugaryje 1944 m. lapkričio 5 d. D. Medvedevui suteikė Tarybų Sąjungos didvyrio vardą.

1946 m. išėjo į dimisiją būdamas pulkininkas. Po to rašė knygas apie kovą su okupantais vokiečių užnugaryje.

Palaidotas Maskvoje, Novodevičės kapinėse.

Knygos
------

* Отряд идёт на Запад. – Львов, 1948.
* Это было под Ровно. – М.: 1948
* Сильные духом", 1951 (papildytas „Отряд идёт на Запад" variantas)
	+ Medvedevas D. Stiprios dvasios žmonės. Vilnius: Valst. grož. lit. l – kla, 1957. 556 p.
* На берегах Южного Буга. – М. 1957
	+ Medvedevas D. Prie Pietų Bugo. Vilnius: Valst. grož. lit. l – kla, 1958. 528 p.

Apdovanojimai
-------------

* Tarybų Sąjungos didvyrio Aukso žvaigždė (Nr. 4513)
* 3 Lenino ordinai
* Raudonosios Vėliavos ordinas
* medaliai

Nuorodos
--------

* Судьбы ветеранов: Медведев Дмитрий Николаевич Archyvuota kopija 2009-05-23 iš Wayback Machine projekto. (Veteranų likimai: Dmitrijus Medvedevas)
| **Masamunė Širojap. 士郎 正宗** |
| --- |
| Gimė | 1961 m. lapkričio 23 d. (61 metai)Kobė, Hiogo prefektūra, Japonija |
| Tautybė | japonas |
|  |
| Veikla | manga kūrėjas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Seiun apdovanojimas (už „Appleseed")
 |

**Masamunė Širo** (jap. 士郎 正宗 = *Shirō Masamune*, tikrasis vardas – *Masanori Ota*; g. 1961 m. lapkričio 23 d.) – japonų manga kūrėjas, iliustruotojas. Geriausiai žinomas kaip „Ghost in the Shell" manga autorius. M. Širo taip pat žinomas savos kūrybos erotiniais meno kūriniais.

Biografija
----------

Gimė Kobėje, Hiogo prefektūroje, Japonijoje. Apie 1985–90 m. mokėsi dailės aukštojoje mokykloje. Studijavo Osakos menų universitete tapybą aliejiniais dažais. Mokydamasis universitete, susidomėjo manga ir dėl to pats ėmė rašyti komiksus. Pirmasis jo užbaigtas kūrinys „Black Magic" buvo išleistas manga fenzine „Atlas". Jo darbas patraukė leidyklos „Seishinsha" prezidento Harumichi Aoki dėmesį ir šis pasisiūlė išspausdinti jo kūrinius. Iš to išplaukė „Appleseed", vieno tomo, gilaus siužeto drama, kurios veiksmas vyksta neaiškioje ateityje. Kūrinys tapo sensacija ir 1986 m. pelnė Seiun geriausios mangos apdovanojimą.

Po „Black Magic" perleidimo ir antrojo „Appleseed" tomo M. Širo išleido „Dominion". Vėliau autorius sukūrė bene žymiausią savo kūrinį – „Ghost in the Shell".

2007 m. jis bendradarbiavo su animacijos studija „Production I.G" kuriant anime televizijos serialą „Shinreigari/Ghost Hound". 2008 m. dalyvavo „Production I.G" serialo „Real Drive" kūrime.

Manga
-----

* *Black Magic* (1983 m.)
* *Appleseed* (1985 m.)
* *Dominion* (1986 m.)
* *Ghost in the Shell* (1991 m.)
* *Orion* (1991 m.)
* *Dominion: Conflict 1* (No More Noise) (1995 m.)
* *Ghost in the Shell 2: Man-Machine Interface* (2001 m.)
* *Ghost in the Shell 1.5: Human-Error Processor* (2003 m.)

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  „MSHD: About Shirow Masamune". Suarchyvuotas originalas 2017-07-24. Nuoroda tikrinta 2009-04-03.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
2. 1 2 3  „士郎正宗とは!?". *Shirowledge*. 2011-08-31.
3. 1 2 3 4  „Shirow, Masamune". *Encyclopedia.com*.
**LST TK37 Terminologija** – technikos komitetas prie Lietuvos standartizacijos departamento (LSD), užsiimantis įvairių sričių Lietuvos standartuose ir tarptautinių standartų lietuviškuose vertimuose naudojamų terminų tarpusavio suderinamumu ir kokybe.

2009 m. LSD numatė labai susiaurinti TK37 darbų tematiką – palikti tik terminų tvarkybos standartizaciją. 2009 m. gegužės 14 d. įvykusiame ataskaitiniame susirinkime TK37 sustabdė savo veiklą, kadangi didžioji dalis komiteto ekspertų yra ne bendrosios terminų tvarkybos, o konkrečių sričių terminų žinovai. Komiteto ekspertai yra Lietuvos universitetų, mokslo institutų, kompanijų ir kitokių įmonių bei institucijų specialistai.
  
Iki tol TK37 pirmininkė buvo dr. Albina Auksoriūtė.
  
TK37 turėjo 6 pakomitečius:

* PK 1 Terminologijos principai ir metodai (pirm. Albina Auksoriūtė)
* PK 2 Kompiuterių taikymas terminologijoje (pirm. Vladas Tumasonis)
* PK 3 Statyba (pirm. Jadvyga Žvironaitė)
* PK 4 Mechanika ir transportas (pirm. Bronius Gražvydas Baranauskas)
* PK 5 Sveikata ir žemės ūkis (pirm. Kastytis Beitas)
* PK 6 Elektrotechnika ir elektronika (pirm. Vilius Palenskis)

Nuorodos
--------

* LST TK 37 Terminologija  Archyvuota kopija 2008-05-08 iš Wayback Machine projekto.
| ***Kairiarankis šaulys*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | The Left Handed Gun |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Arthur Penn |
| Scenaristas (-ai) | Leslie Stevens |
| Vaidina | Paul Newman |
| Metai | 1958 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 102 min. |
| Kalba | anglų ir ispanų |
| Biudžetas | 700 tūkst. JAV dolerių |
| **IMDb įrašas** |

**Kairiarankis šaulys** (angl.  *The Left Handed Gun*) – 1958 m. JAV sukurtas nespalvotas vesternas apie garsų Laukinių Vakarų nusikaltėlį Bilį Kidą.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Paul Newman – Bilis Kidas
* Lita Milan – Čelsa
* John Dehner – Patas Garetas
* James Congdon – Tomas Foliardas
* Robert Anderson – Hilas
* Colin Keith-Johnson – Džonas Tanstalas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Džonas Tanstalas, su savo kaubojais genantis gyvulius į Linkolno miestą, prerijose sutinka ir priima pas save dirbti jaunuolį vardu Viljamas Boneris (Bilis Kidas). Šis dėkingas Džonui už suteiktą darbą, tačiau jiems priartėjus prie Linkolno, Džoną nužudo vietinis korumpuotas šerifas. Bilis nusprendžia atkeršyti, tačiau šerifo žmogžudystė padaro jį vienu ieškomiausių nusikaltėlių Laukiniuose Vakaruose...
| ***Grobuonys*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Predators |
| Kilmės šalis | JAV |
| Režisierius | Nimrod Antal |
| Prodiuseris (-iai) | Robert RodriguezJohn DavisElizabeth Avellan |
| Scenaristas (-ai) | Michael FinchAlex Litvak |
| Vaidina | Adrien BrodTopher GraceAlice BragaLaurence FishburneDanny TrejoWalton Goggins |
| Metai | 2010 |
| Trukmė | 107 minutės |
| Kalba | anglų |
| Platintojas | 20th Century Fox |
| Montažas | Dan Zimmerman |
| Kinematografija | Gyula Pados |
| Biudžetas | 40 mln. JAV dol. |
| **IMDb įrašas** |

**Grobuonys** (angl. *Predators*) – 2010 m. JAV mokslinės fantastikos veiksmo filmas, režisuotas Nimrod Antal. Tai penktas filmas pagal „Grobuonio" frančizę, filmų „Grobuonis" (1987), „Grobuonis 2" (1990) tęsinys. Filmo siužetas su filmais „Svetimas prieš grobuonį" (2004) ir „Svetimi prieš grobuonį" (2007) nesusijęs.

Prodiuseris Robert Rodrigues scenarijų buvo paruošęs dar 1994 metais, tačiau tik 2009 metais studija „20th Century Fox" davė leidimą pradėti projektą. Filmavimas prasidėjo 2009 m. rugsėjo 28 d. ir truko 53 dienas. Filmuota Havajuose ir Ostine, Teksase.

Filmo premjera įvyko 2010 m. liepos 9 d. pirmą savaitgalį surinko 24 mln. JAV dolerių, o iš viso kino teatruose uždirbo 127 mln.

Išnašos
-------

1. ↑  Fritz, Ben (July 8, 2010). "Movie projector: 'Despicable Me' and 'Predators' open as 'Eclipse' falls further behind 'New Moon'". Los Angeles Times (Tribune Company)
2. ↑  Box Office Mojo – Predators

Nuorodos
--------

* Oficiali filmo svetainė Archyvuota kopija 2010-07-08 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| **Varšuvos Šopeno oro uostas** |
| Atvykimo pastatas |
| IATA: WAW - ICAO: EPWA |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | civilinis |
| Operatorius | Polish Airports State Enterprise (PPL) |
| Miestas | Varšuva |
| Aukštis virš jūros lygio | 110 m |
| Koordinatės | 52°09′57″ š. pl. 20°58′02″ r. ilg.﻿ / ﻿52.16583°š. pl. 20.96722°r. ilg.﻿ / 52.16583; 20.96722 |
| Tinklalapis |  |
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 11/29 | 2800 |  | asfaltbetonis |
| 15/33 | 3690 |  | asfaltbetonis |

**Varšuvos Šopeno oro uostas** (IATA – **WAW**, ICAO – **EPWA**) – didžiausias Lenkijos oro uostas, aptarnaujantis sostinę Varšuvą. Šis oro uostas aptarnauja apie 40 procentų visų šalies keleivių.

Varšuvos Šopeno oro uostas įvykdo apie 300 reguliarių skrydžių kasdien bei augantį skaičių užsakomųjų skrydžių. 2001 m. oro uostas buvo pavadintas lenkų pianisto ir kompozitoriaus Frederiko Šopeno, gyvenusio Varšuvoje, garbei.

2013 m. lapkričio 25 d. pirmą kartą oro uosto istorijoje buvo aptarnautas 10-milijoninis keleivis per vienerius metus.

Dviejų pakilimo takų konfigūracija leidžia per valandą aptarnauti 34 skrydžius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Statystyki. Rok 2012 na polskim niebie
2. ↑  Dokładnie 72 lata temu otwarto lotnisko Okęcie
Vasara. Ventos upė, Mažeikių rajonas
 *Kitos reikšmės – Vasara (reikšmės).*
**Vasara** – vienas iš keturių metų laikų vidutinio klimato zonose. Pasižymi šiltu oru.

Šiaurės pusrutulyje kalendorine vasara laikomi birželio, liepos ir rugpjūčio mėnesiai. Astronominė vasara prasideda apie birželio 21 dieną (vasaros saulėgrįžos dieną), baigiasi apie rugsėjo 23 d. (rudens lygiadienio dieną). Pietų pusrutulyje vasara - gruodžio, sausio ir vasario mėnesiais, astronominė – nuo gruodžio 21 (arba 22) d. (ten tai yra vasaros saulėgrįžos diena) iki kovo 20 (arba 21) d. (ten tai yra rudens lygiadienio diena).

Žodžio kilmė
------------

Manoma, kad žodis yra indoeuropietiškos kilmės, archajiškas. Tikriausiai jis gali būti siejamas su sanskrito žodžiu *vāsará*, reiškiančiu „ankstyvas, rytinis". Jis, savo ruožtu, kilęs nuo *uṣás* („aušra") ir veiksmažodžių *vas-/ucchati* bei *uṣ-/oṣati*, reiškiančių „aušti, švisti, degti". Toks apibūdinimas gali reikšti tai, kad vasarą anksti švinta, arba pati vasara suprantama kaip išaušimas, švytėjimas (plg. lietuvių *išaušti, praaušti* reikšmę „prasidėti (apie pavasarį, vasarą)", pvz. *Išaũš šilta vasarėlė, žaliuos tavo lapeliai*). Kitos versijos teigia, kad žodis susijęs su senąja indoeuropiečių šaknimi *vas-*, reiškiančia „geras, gerai". Tokiu principu sudarytas slavų žodis *vesna* – „pavasaris".

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2020-09-24 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2010-03-09 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  М. Э. Рут. Этимологический словарь русского языка для школьников. – Екатеринбург, 2007. 366 psl. ISBN 978-5-9757-0112-1.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RMetų laikai |
| --- |
|  |
| 
Žiema | Pavasaris | Vasara | Ruduo |

 |

Vikižodynas
**Varžytynės** (*varžytinės*) – areštuoto turto prievartinis pardavimas, kai gauti pinigai skiriami kreditorių reikalavimams tenkinti. Iš varžytynių gali būti parduodamas nekilnojamasis turtas (pavyzdžiui, nuosavasis namas, butas, garažas, žemės sklypas, nebaigtos statybos, istorinio paveldo objektas). Areštuojamas gali būti ir skolininkui priklausantis kilnojamasis turtas, kreditai trečiosios šalies atžvilgiu. Skirtumas tas, kad pastaruoju atveju vykdymo užtikrinimo procedūros pasibaigia ne tuomet, kai įvykdomas pardavimas, bet skolininko kreditą priskyrus jo kreditoriui.

Varžytynes gali surengti teisėjas, jo įgaliotinis arba kompetentinga institucija, kiti viešieji ar privatieji subjektai, dažniausiai organizuoja antstolis. Varžytynės gali vykti tik tuomet, kai skolininkas atsisako vykdyti antstolio sprendimą. Varžytynių skolininkas gali išvengti, pats suradęs areštuoto turto pirkėją ir iki varžytynių pradžios pasiūlęs jį antstoliui, tokiu atveju pastarasis varžytynes atšaukia.

ES valstybių nacionaliniuose teisės aktuose įtvirtintos skirtingų rūšių varžytynės. Dalyje jų numatyta, kad varžytynės gali vykti internetu, dalyviams nereikia patiems atvykti pas teisėją, į teismą arba į kurį nors kitą viešąjį ar privatųjį subjektą.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Varžytynės. E-justice.europa.eu. Nuoroda tikrinta 2022-07-02.
2. ↑  *Varžytynės*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-07-02.
3. ↑  „Pandemija išjudino ne tik NT rinką, bet ir varžytynių procesus: graibstomi net ilgus metus susidomėjimo nesulaukę objektai". *LRT*. 2021-04-23. Nuoroda tikrinta 2022-07-02.
| ***Grobuonys*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Les Félins |
| Kilmės šalis |  Prancūzija |
| Režisierius | René Clément |
| Scenaristas (-ai) | René ClémentPascal JardinCharles Williams |
| Vaidina | Alain DelonJane Fonda |
| Metai | 1964 |
| Žanras | kriminalinis |
| Trukmė | 97 min. |
| Kalba | prancūzų ir anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Grobuonys** (pranc.  *Les Félins*) – režisieriaus René Clément 1964 m. sukurtas nespalvotas kriminalinis filmas, kuriame pagrindinį vaidmenį atilko aktorius Alain Delon.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Alain Delon – Markas
* Jane Fonda – Melinda
* Lola Albright – Barbara
* Sorrell Booke – Haris
* Andre Oumansky – Vincentas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Kortų sukčius Markas Monte Karle suvilioja amerikiečių gangsterio žmoną ir tampa šio taikiniu. Besislapstydamas nuo smogikų, jis užklysta į benamių prieglaudą, kur į jį dėmesį atkreipia dvi moterys, kasdien tiekiančios jiems maistą. Po dienos vyresnioji, Barbara, pasiūlo jam vairuotojo darbą ir Markas, sprukdamas nuo persekiojimo netekęs visų pinigų, sutinka. Jis persiklausto į jos didžiulius namus ir sužino, kad Barbara yra turtinga našlė, savo vyro palikimą aukojanti labdarai, o jaunoji Melinda – jos padėjėja. 

Pradėjęs dirbti, Markas ima pastebėti, kad name naudojami ne visi kambariai, o jame dedasi keisti dalykai. Barbara, kuri pradžioje jį atstūmė, staiga pati ima rodyti dėmesį, tarsi konkuruodama su Melinda, kuri taip pat jam neabejinga. Kai Barbara pasiūlo jam kartu išvykti į Venesuelą, Markas pradeda domėtis moters praeitimi ir sužino, kad šios vyras žuvo paslaptingomis aplinkybėmis, o ji pati tuo metu turėjo meilužį Vicentą, kuris taip pat paslaptingai dingo. Netrukus Markas įsitikina, kad Vincentas slapstosi šiuose namuose, o jis pats liks gyvas tol, kol gaus Venesuelos vizą; tada Barbara su Vincentu, pasinaudosiančiu jo pasu, galės išvykti iš šalies. 

Markas ima visomis priemonėmis stengtis išprovokuoti Vincento pyktį ir pasirodymą, stengdamasis, kad šis patikėtų jo ir Barbaros romanu. Išvykęs pasiimti paso, jis pastebimas persekiojančių gangsterių, kurie atseka jį iki Barbaros namų. Kyla susišaudymas, kurio metu Markas pasislepia, Vincentas su Barbara žūna, o gangsteriai, pamatę Vincento kūną, nusprendžia, kad jie sekė ne tą ir pasišalina.

Likę dviese, Markas su Melinda įkiša žuvusiųjų kūnus į mašinos bagažinę ir važiuoja prie jūros jais atsikratyti. Iš Marko kalbų supratusi, kad šis neketina su ja ilgiau pasilikti, įsimylėjusi Melinda, jiems stabtelėjus mieste prie gėlių turgaus, po automobilio ratu pakiša peilį. Mašinai pajudėjus, sprogsta padanga ir Markas, nesuvaldęs mašinos, partrenkia moterį. Netrukus prisistato policija ir, pamatę pradurtą ratą, siūlo padėti jį pakeisti. Markas, žinodamas, kad, atidarius bagažinę, visi išvys lavonus, policininką tikina, kad jis neturi atsarginio rato, tačiau Melinda staiga pareiškia esant priešingai ir bagažinę atidaro pati. Markas puola bėgti, o Melinda apsimeta nualpusi...

Filmo pabaigoje Markas, kaip anksčiau Vicentas, slapstosi Barbaros name, o Melinda apsigyvena jame kaip naujoji šeimininkė...
*Kitos reikšmės – Balandėliai (reikšmės).*

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Balandėliai, patiekti su bulvių koše
**Balandėliai** – patiekalas, gaminamas iš kopūstų su mėsos įdaru. Jis yra paplitęs didelėje dalyje Europos: Rytų Europos, Skandinavijos, vokiečių, austrų virtuvėse.

Pavadinimai ir etimologijos
---------------------------

Skirtingose Europos šalyse patiekalas žinomas skirtingais pavadinimais. Juos pagal prasmę galima skirstyti į tris grupes:

* Pavadinimai, kildinami iš paukščio balandžio, labiausiai paplitę Rytų Europos tautose: rus. **голубцы**, ukr. **голубці́**, blt. **галубцы**, lenk. **gołąbki**, jd. **holishkes**, ček. **holubky**. Lietuviškas pavadinimas irgi priklauso šiai grupei.
* Pavadinimai, tiesiog reiškiantys „kopūstų vyniotyniai": latv. **kāpostu tīteņi**, vok. **Kohlroulade** arba **Krautwickel**, veng. **Töltött káposzta**, suom. **kaalikääryle**. Šiai grupei priskiriami ir vėlesni pavadinimai, kuomet šis patiekalas emigrantų bendruomenių išplatintas po visą pasaulį: angl. **cabbage roll**, pranc. **chou farci** (reiškia „kopūstai ir faršas"), jap. **rouru kyabetsu** ir pan.
* Kiti: šved. **kåldolmar**.

Istorija
--------

*Pagrindiniai straipsniai – Dolma ir Sarma*.
Balandėliai – labai senas tradicijas turintis patiekalas, kildinamas iš Artimųjų Rytų virtuvės. Jo pirmtakas yra patiekalas dolma (arba sarma), žinomas daugumai islamo šalių. Tik ten patiekalo įvairovė daug didesnė, kadangi apvalkalui naudojamos įvairios daržovės (ankštiniai pipirai, baklažanas, cukinija, moliūgas, pomidoras) arba jų lapai (dažniausiai vynuogių). Dolmos prototipai Artimuosiuosie Rytuose žinomi nuo seno: jau prieš mūsų erą į lapus suvynioti valgiai minimi Egipte.

Nuo XV a. per turkišką virtuvę dolma pasiekė Europą. Pirmiausia ji išplatinta Osmanų imperijos užkariautose Balkanų šalyse: Balkanų virtuvėse ji praktiškai nepakito, ir vietinėse kalbose žinoma panašiais pavadinimais (t. y. *sarma*, *sarmale*).

Balandėliai kaip atskiras patiekalas susiformavo tuomet, kuomet iš Osmanų imperijos sričių dolma tradicija plito į šiaurę. Patiekalas buvo perduodamas įvairių karų metu. Europoje patiekalo apvalkalų įvairovė nunyko, ir vynuogių lapus visiškai pakeitė kopūstų lapai. Taip ji pirmiausia atėjo į austrišką bei vokišką virtuves ir tapo žinoma kaip *Kohlrollen*. XVIII a. šį patiekalą išmoko gaminti švedai ir pavadino jį *Kåldolmar*.

Maždaug tuo metu patiekalas prasiskverbė į Ukrainą, Lenkiją, Rusiją. Lietuvoje paplito XX a. pr.

Gaminimas
---------

Lietuvoje įdarui naudojama malta mėsa (paprastai kiauliena). Dažnai į jį įmaišomi ryžiai bei svogūnai. Įdaras susukamas į kopūstų lapus ir gauti balandėliai troškinami puode.

Balandėliai patiekiami su virtomis bulvėmis ar duona.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Balandėliai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 168
**Vasalizacija** – vieno žmogaus patekimas priklausomybėn nuo kito žmogaus, keleto ar daug kitų žmonių.

Termino kilmė
-------------

Terminas kilo nuo politinio termino, reiškiančio patekimą vasalinėn priklausomybėn feodalinėje visuomenėje.

Samprata
--------

Vasalizacija psichologijoje iš esmės reiškia patekimą netiesioginėn priklausomybėn, tai yra, tokion priklausomybėn, kuri nėra tiesiogiai primetama (pavyzdžiui, fiziniu smurtu ar kitais panašiais būdais), bet žmogus savo noru jon atsiduoda. Taip gali įvykti, kadangi vasalizuojantysis žmogus vasaliazuojamajam yra autoritetas. Todėl priima pastarojo tiesos ir stengiamasi gyventi taip taip, bando jį mėgdžioti. Tokiu atveju individas atsisako savo minčių, požiūrio ir moralinių vertybių.

Paplitimas
----------

Vasalizacija dažnai įvyksta ankstyvajam amžiui, ypač paauglystėje, bet gali būti vasalizuojamas ir suaugęs asmuo. Vasalizacija verčia paauglius išbandyti alkoholį ar rūkymą, nes taip daro kiti, aplinkiniai, kurie paauglio laikomi autoritetais. Tai kolektyvinė vasalizacija, kai sekamas ne vienas žmogus, bet bendra žmonių visuma, kuri pat esti „autoritetu". Vienas tokių pavyzdžių – mada; stengiamasi kaip nors elgtis (pavyzdžiui, rengtis) tik todėl, kad kiti taip elgiasi, nors iki tol toks elgesys nebuvo reikšmingas.

Atribojimas
-----------

Vasalizacija nėra tas pats, kas smegenų plovimas, nes vasalizacija dažniausiai nėra vasalizuotojo daroma būtent šiuo tikslu, o vyksta savaime. Grasinimų vasalizacijoje dažniausiai nebūna, bet vasalizuojamasis jau pats nutaria, kad tokiu atveju, jei jis elgsis kitaip nei tie „autoritetai", prie šių nepritaps, ir todėl elgiasi kaip jie.

Forma
-----

Dažniausiai vasalizacija vyksta nesąmoningai – pats žmogus net nesusimąsto, kad vasalizuojasi.

Reikšmė
-------

Tolimesnė vasalizacijos stadija yra ta, kai jau ir pačiam vasalizuojamajam tampa priimtinas tas gyvenimo būdas, kurį jis priėmė vasalizacijos metu; t. y. jis atsisako buvusių vertybių.

Vasalizacija galima paaiškinti, kodėl žmonės elgiasi žiauriai tam tikrų diktatūrų metu.
Kartais vasalizacija laikoma „varikliu", vedančiu civilizaciją tolimesniu keliu, kuriuo ši eina.
Pavyzdžiui, anksčiau būdavę normalu mirties bausmes vykdyti centrinei aikštei ir visi eidavo to pažiūrėti, dabar gi tai daugeliui būtų šlykštu ir nepriimtina; tie, kuriems šitai nepatiko, sugebėjo vasalizuoti daugumą kitų.

Vasalizacija galima iš dalies paaiškinti, kodėl egzistuoja skirtingos kultūros (kodėl vienur yra normalūs vieni dalykai, kitur – kiti, o pas mus tai dar kiti).

Lygmenys ir polinkis vasalizuotis
---------------------------------

Dauguma žmonių, ypač konformistai, yra linkę vasalizuotis. Kai kuriems atrodo, kad, pavyzdžiui, jie nėra vasalizuojami, kai prisijungia prie kokių nors subkultūrų (pankai, metalistai ir kt.), vasalizuojamasi kitų toje subkultūroje esančių žmonių dėka.

Nelinkę į vasalizavimąsi, vertinantys asmeninę laisvę ir nepriklausomybę asmenys, linkę kovoti už save paprastai retai vasalizuojasi, kadangi jiems nepriimtinas „sekimas paskui minią". Dauguma lyderių priskiriami būtent šiai kategorijai.
| Jan MajenasJan Mayen |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Norvegijos vėliava Norvegija |
| **Apskritis** | Nordlandas |
| **Administracinis centras** | Olonkinbienas |
|  |
| **Gyventojų** () | 18 |
| **Plotas** | 377 km² |
| **Tankumas** () | 0,05 žm./km² |
| **Aukščiausia vieta** | Berenbergo ugnikalnis  (2277 m) |
|  |
|  **Vikiteka** | Jan MajenasVikiteka |

Jan Majenas žemėlapyje
Olonkinbienas
**Jan Majenas** (norv. *Jan Mayen*) − Norvegijos sala Atlanto vandenyne, esanti tarp Grenlandijos ir Norvegijos jūrų; 600 km į šiaurę nuo Islandijos, 500 km į rytus nuo Grenlandijos ir 1000 km į vakarus nuo Norvegijos.

1614 m. salą atrado olandų keliautojas *Janas Majus*. 1929 m. sala oficialiai prijungta prie Norvegijos. Nuo 1995 m. administruojama Nordlando apskrities.

Jan Majenas yra vulkaninės kilmės, iš dalies padengtas ledynais (ledynų plotas 117 km²). Sala sudaryta iš dviejų salų: didesnės šiaurinės ir mažesnės pietinės, kurias jungia 2,5 km pločio sąsmauka. Manoma, kad salos amžius apie 700 tūkstančių metų.

Aukščiausias salos taškas yra Berenbergo ugnikalnis (2277 m). Tai pats šiauriausias veikiantis ugnikalnis visoje Žemėje. Nuo 1732 m. iki 1985 m. užfiksuoti 6 išsiveržimai.

Vidutinė salos temperatūra vasarą būna +5 °C (didžiausia užfiksuota buvo +18 °C). Žiemą -5 °C (retkarčiais būna -20 °C). Tokį klimatą lemia Golfo srovė.

Nuorodos
--------

* Jan Majenas Archyvuota kopija 2012-02-08 iš Wayback Machine projekto. (anglų k.)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RNorvegijos administracinio suskirstymo vienetai |
| --- |
|  |
| Apskritys: | 
Estfoldas · Akešhiusas · Oslas · Hedmarkas · Oplandas · Biuskeriudas · Vestfoldas · Telemarkas · Rytų Agderis · Vakarų Agderis · Rugalandas · Hordalandas · Sognė ir Fjurdanė · Miorė ir Rumsdalis · Pietų Triondelagas · Trondheimas · Šiaurės Triondelagas · Nordlandas · Trumsas · Finmarkas | Norvegija |
|  |
| Arktis: | 
Svalbardas · Jan Majenas |
|  |
| Antarktis: | 
Buvė sala · Petro I sala · Karalienės Modos Žemė |

 |
Koordinatės: 55°15′55.5″ š. pl. 20°59′42.2″ r. ilg.﻿ / ﻿55.265417°š. pl. 20.995056°r. ilg.﻿ / 55.265417; 20.995056

Vaizdas į Grobšto ragą nuo Parnidžio kopos
**Grobšto ragas** (rus. *мыс Восточный*) – pusiasalis Kuršių nerijos rytiniame krante, 3 km į pietus nuo Nidos; priklauso Kaliningrado sričiai.

Pusiasalio ilgis 1,5 km, didžiausias plotis 3,6 km, plotas 308 ha, trečias pagal dydį Kuršių nerijos pusiasalis. Paviršiaus didumą užima lygi palvė. Grobšto rago gale yra 14 m aukščio pustoma kopa „Vienišuolė", šiaurinėje dalyje – 50 m aukščio Sklandytojų kopa. Tarp Grobšto rago ir Parnidžio rago yra Grobšto įlanka. Teritorija tarp Parnidžio rago ir Lietuvos valstybinės sienos priklauso Grobšto gamtos rezervatui – ten peri jūrinis erelis ir urvinė antis, sutinkama nendrinė rupūžė, auga pajūrinė zunda, pelkinė šindra, pajūrinė širdažolė, tamsialapis skiautalūpis; visi įrašyti į Lietuvos raudonąją knygą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Grobšto ragas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 189 psl.



Grobšto ragasGrobšto ragas
Rago padėtis Kaliningrado srityje
**Vasalinė valstybė** – tai valstybė, turinti abipusių įsipareigojimų viešpataujančių valstybei ar imperijai, kurios statusas panašus į viduramžių Europos feodalinės sistemos vasalo statusą. Vasalinių valdovų ir imperijų santykiai priklausė nuo kiekvienos imperijos politikos ir susitarimų, todėl vasalinėms valstybėms suteiktos nepriklausomybės laipsnis ir privilegijos buvo skirtingos. Valdančiosios valstybės ir vasalinės valstybės santykiai daugiausia susiję su kariniais reikalais. Vasalinė valstybė teikia karinę pagalbą viešpataujančiai valstybei, kai jos pareikalaujama. Tačiau dominuojanti valstybė teikia vasalinei valstybei apsaugą ir saugumą. Kai reikia didesnės karinės paramos, vasalinė valstybė besąlygiškai suteikia karinę paramą viešpataujančiajai valstybei. Taip sukuriama tarpusavio priklausomybė, kurioje vasalinė valstybė užima antraeilę vietą.

Vasalinės valstybės buvo paplitusios tarp Artimųjų Rytų imperijų – nuo Egipto, Hetitų ir Mitanų konflikto laikų, taip pat senovės Kinijoje. Vasalinės valstybės buvo naudojamos ir viduramžiais, o paskutinė imperija, naudojusi tokias valstybes, buvo Osmanų imperija. Moderniame amžiuje dažniau vartojami tokie terminai: marionetinė valstybė, protektoratas arba satelitinė valstybė.

Išnašos
-------

1. ↑  Mwaniki, Andrew (2017). „What Is A Vassal State?". *www.worldatlas.com* (anglų). Nuoroda tikrinta 2022-03-05.
| **Janas Kšyštofas Beleckis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1951 m. gegužės 3 d. (72 metai)Bydgoščius |
| Tautybė | lenkas |
|  |
| Veikla | Lenkijos politikas, ekonomistas |
| Pareigos | buvęs Lenkijos Ministras pirmininkas |
|  |
| Alma mater | Gdansko universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Baltojo erelio ordinas
 |
|  |
|  **Vikiteka** | Jan Krzysztof Bielecki |

**Janas Kšyštofas Beleckis** (lenk. *Jan Krzysztof Bielecki*, g. 1951 m. gegužės 3 d. Bydgoščiuje) – lenkų politikas, ekonomistas, buvęs Lenkijos Ministras pirmininkas.

Biografija
----------

Baigė licėjų Gdanske, 1973 m. – Gdansko universiteto Transporto ekonomikos fakultetą Sopote. Dirbo Vandens transporto ekonomikos institute, vėliau – Mašinų gamybos ministerijos vadovaujančiųjų darbuotojų rengimo centre.

Susikūrus „Solidarumo" organizacijai, buvo vienu jos ekonominės politikos kūrėjų, rengė pagrindus perėjimui nuo planinės prie rinkos ekonomikos. Už antikomunistinę veiklą buvo atleistas iš darbo. 1982 m. įkūrė kooperatyvą „Patarėjas", kuriame dirbo persekiojami opozicijos veikėjai.

1989 m. kaip opozicijos atstovas išrinktas į Seimą, veikė Pilietinio parlamentinio klubo sudėtyje. Lechas Valensa, tapęs Lenkijos prezidentu, pavedė J.K.Beleckiui suformuoti vyriausybę, kuri prisiekė 1991 m. sausio 5 d. ir tęsė T.Mazoveckio vyriausybės pradėtų liberalių reformų kursą. Svarbų vaidmenį vyriausybėje turėjo vicepremjeras Lešekas Balcerovičius. Vyriausybė sumažino Lenkijos užsienio skolas, pasirašė asociacijos sutartį su Europos Sąjunga.

Buvo vienas Liberalų-demokratų kongreso kūrėjų, su šia partija 1991 m. rudenį išrinktas į Seimą. Po šių rinkimų 1991 m. gruodžio 5 d. J.K.Beleckio vyriausybė atsistatydino.

1993–1994 m. H.Suchockos vyriausybėje buvo Europos integracijos ministras. Nuo 1993 m. lapkričio mėn. buvo Lenkijos atstovas Europos rekonstrukcijos ir plėtros banke Londone. 2003–2009 m. vadovo bankui Pekao SA.

2010 m. kovo 9 d. Lenkijos Ministras pirmininkas Donaldas Tuskas paskyrė J.K. Beleckį vyriausybės Ekonominės tarybos pirmininku.

Paskelbęs daug straipsnių spaudoje, tame tarpe „The Wall Street Journal", „Europe’s World", „Rzeczpospolita", „Gazeta Bankowa", „Gazeta Wyborcza", „Wprost", „Tygodnik Powszechny", „Die Welt", knygos „Histoire de l’Europe" bendraautoris.

Šaltiniai
---------

1. ↑  [neveikianti nuoroda]

  

  


| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:**Tadeušas Mazoveckis** | **Lenkijos Respublikos Ministras pirmininkas** 1991 m. sausio 5 d. – 1991 m. gruodžio 5 d. | Po to:**Janas Olševskis** |
| Prieš tai:**-** | **Lenkijos Europos integracijos ministras**1993–1994 | Po to:**Danuta Hübner** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Gilgitas*گلگت* |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

GilgitasGilgitas

35°55′0″ š. pl. 74°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿35.91667°š. pl. 74.30000°r. ilg.﻿ / 35.91667; 74.30000﻿ (Gilgitas (miestas))Koordinatės: 35°55′0″ š. pl. 74°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿35.91667°š. pl. 74.30000°r. ilg.﻿ / 35.91667; 74.30000﻿ (Gilgitas (miestas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5)------ vasaros: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Pakistano vėliava Pakistanas |
| **Provincija** | Gilgitas-Baltistanas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 8 851  |
| **Altitudė** | 1 500 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Gilgitas |

**Gilgitas** (urd. گلگت) – miestas šiaurės Pakistane, Karakorumo kalnų slėnyje prie Gilgito upės, šalia jos santakos su Indu. Gilgito-Baltistano teritorijos administracinis centras. Pro miestą eina Karakorumo plentas, yra oro uostas. Veikia Karakorumo universitetas. Gilgitas yra svarbus turistinis šiaurės Pakistano centras – iš čia dažnai vykdomos ekspedicijos į Karakorumo viršukalnes, aplinkinius slėnius.

Istorija
--------

Gilgitas buvo vienas iš šilko kelio centrų, per jį į Centrinę ir Rytų Aziją plito budizmas. Gilgite rasti V-VI a. budistiniai rankraščiai, įrašyti ant beržo tošies sanskrito kalba (šarados raštu). Iki XIX a. pr. miestą valdė Trakhanų dinastija.
**Janas Peteris Locheris** (vok. *Jan Peter Locher*, 1934 m. rugpjūčio 1 d. Sumisvaldas, Berno kantonas – 2021 m. sausio 23 d.) – Šveicarijos kalbininkas, baltistas, literatūrologas, daktaras (1970 m.).

Biografija
----------

1953-1959 m. studijavo Berno universitete ir savarankiškai mokėsi lietuvių kalbos. 1961 m. tobulinosi Pensilvanijos universitete Filadelfijoje pas prof. A. Seną, A. Salį, t. p. Lundo, Stokholmo, Helsinkio universitetuose. 1970 m. tobulinosi Maskvos universitete pas prof. V. Ivanovą ir Vilniaus universitete pas prof. J. Lebedį. 1970 m. Berno universitete apgynė disertaciją apie europietiškos sąvokos *tauta* atsiradimo istoriją, paskelbė studijų apie šią sąvoką reiškiančius žodžius lietuvių ir latvių kalbose.

1964-1983 m. Neušatelio universiteto docentas, Slavų ir baltų kalbų ir literatūrų seminaro vedėjas, kartu dėstė ir Berno universitete. 1983-1999 m. dėstė Berno universitete (ir lietuvių kalbą), vadovavo Slavų ir baltų kalbų ir literatūrų institutui; nuo 1987 m. profesorius. Nuo 1970 m. šiame universitete jo pastangomis pradėjo formuotis baltistikos tradicijos, iš pradžių kaip indoeuropiečių kalbotyros, vėliau ir kaip savarankiška specialybė. Nuo 2000 m. kaip kviestinis profesorius dėstė baltų ir slavų filologiją Prahos universiteto Slavistikos ir Rytų Europos studijų institute.

Mokslinė veikla
---------------

Daugiausia tyrinėjo baltų ir slavų kalbų leksiką, lietuvių kalbos santykius su kitomis kalbomis, lietuvių poezijos vertimo problemas, šiaurės rytų Europos kalbų ryšius. 1996 m. su S. Christenu ir B. Valchliu sudarė šiaurės rytų Europos kalbų tyrinėjimo projektą. Parašė studijų apie dabartinių lietuvių poetų kūrybą, į vokiečių k. išvertė jų eilėraščių. Daug kartų lankėsi Lietuvoje.

Literatūra
----------

* R. Hodel, J. P. Locher. Zentrum und Peripherie in den slavischen und baltischen Sprachen und Literaturen: Festschrift zum 70. Geburtstag vun Jan Peter Locher Bern 2004.

Šaltiniai
---------

1. ↑  In memoriam filologui J.P.Locheriui (1934–2021) *15min.lt*
2. ↑  Algirdas Sabaliauskas. *Jan Peter Locher*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 552 psl.
| **Jan Senkevič** |
| --- |
| Gimė | 1956 m. sausio 10 d. (67 metai)Virbiniškiuose, Vilniaus raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Nina |
| Vaikai | Radoslav, Ivona |
|  |
| Veikla | filologas, Lietuvos lenkų politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos lenkų rinkimų akcija |
|  |
| Alma mater | 1978 m. Užsienio kalbų institutas Minske |

**Jan Senkevič** (1956 m. sausio 10 d. Virbiniškiuose, Vilniaus raj.) – filologas, Lietuvos lenkų politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1978 m. baigė Užsienio kalbų institutą Minske, įgijo filologo anglisto ir germanisto specialybę. 1978–1979 m. mokytojavo Baltarusijoje, Ašmenos rajone. 1979–1989 m. dienraščio „Czerwony Sztandar" vertėjas, korespondentas, skyriaus vedėjas. 1989–1997 m. Lietuvos lenkų žurnalo „Magazyn Wilenski" vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas ir vienas iš leidėjų. Lietuvos lenkų tematika paskelbęs apie 600 straipsnių Lietuvos, Lenkijos, Vakarų Europos šalių spaudoje.

1988 m. vienas iš Lietuvos lenkų sąjungos įkūrėjų, jos pirmininkas. 1994 m. kartu su kitais įkūrė politinę organizaciją Lietuvos lenkų rinkimų akciją, buvo jos pirmininkas.

1995–1997 m. ir 2000–2003 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 1996–2000 m. Seimo narys. 1997 m. Šalčininkų rajono savivaldybės tarybos narys.

Žmona Nina, sūnus Radoslav, duktė Ivona.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2007-08-22 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**0** m. – neegzistuojantys metai tiek plačiausiai naudojamame Grigaliaus kalendoriuje, tiek jo pirmtake Julijaus kalendoriuje. Šiuose kalendoriuose po pirmų metų prieš mūsų erą iš karto ėjo 1 m. mūsų eroje. 0 m. egzistuoja tarptautiniame su datomis ir laiku susijusių duomenų apsikeitimo standarte ISO 8601:2004, visuose budistų ir senovės indų kalendoriuose. Astronomijoje naudojama metų numeravimo sistema, kurioje Julijaus kalendoriaus 1 metus prieš mūsų erą atitinka 0 metai, 2 m. pr. m. e. žymimi skaičiumi „- 1" ir t. t.

Dėl 0 m. nebuvimo kartais painiojamos dešimtmečių, amžių bei tūkstantmečių ribos. Pavyzdžiui, kiekvienas dešimtmetis prasideda metais, kurių paskutinis skaitmuo yra 1, o ne 0. Trečias tūkstantmetis pagal Grigaliaus kalendorių prasidėjo 2001 m. sausio 1 d. o ne 2000 m. sausio 1 d. kada taip pat daug žmonių šventė tūkstantmečio pradžią. Taip yra todėl, kad pagal Grigaliaus kalendorių pirmas amžius prasidėjo 1 m. o ne 0 m. kurių pagal šį kalendorių iš viso nebuvo.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Grasulfas Iit. *Grasulfo I del Friuli*** |
| --- |
| Friulio hercogas |
| Mirė | 571 m. |
| Vaikai | \* Gisulfas I |
| Friulio hercogas |
| Valdė | 568-584 m. |
| Pirmtakas | Titulo nebuvo |
| Įpėdinis | Gisulfas I |

**Grasulfas I** (it. *Grasulfo I del Friuli*; m. 571 m.) – pirmojo lombardų karaliaus Alboino brolis, manoma, kad jis buvo pirmasis Friulio hercogas.

Dėl pirmojo Friulio hercogo ginčijamasi: Paulius Djakonas teigė, kad pirmasis buvo Gisulfas, kiti tyrėjai sako, kad pirmasis buvo Grasulfas, nes diplomatiniuose laiškuose jis vadinamas hercogu. Laiškas rašytas frankų Austrazijos dvaro majordomo Gogo (*Gogo*) (valdant Sigebertui I ar Childebertui II), tarp 571 m. (kai Gogas iškilo į majordomus) ir 581 m. (kai Gogas mirė). Laiškas nedatuotas, jo nepavyksta susieti su konkrečia data. Tradiciškai jį priskiria Gogo mirties metams (581 m.), bet alternatyvi hipotezė (autyorius *Walter Goffart*) teigia, kad laiškas rašytas maždaug 571–572 m. Sigeberto I ambasados į Konstantinopolį metais. Gogas laiške ragino Grasulfą tapti frankų sąjungininku, kad kartu su Bizantija ir popiežiumi išvyti įsibrovėlius (spėjama, lombardus) iš Italijos. Pasiuntiniai Austrazijoje laukė Grasulfo atsakymo, kad kad galėtų jį perduoti Bizantijos imperatoriui.

Grasulfo sostinės vieta nežinoma. Galbūt Grasulfas buvo hercogas, bet ne Friulio hercogijos.

|  |
| --- |
| Grasulfas I **Audoino palikuonys****Gimė:** ?  **Mirė:** 584?  |
| Karališkieji titulai |
| Prieš tai:**titulo nebuvo** | **Friulio hercogas**568-584 | Po to:**Gisulfas I** |
Vyras su raudonu Turbanu (tikėtina, kad autoportretas), Londono nacionalinė galerija
**Janas van Eikas** (**Jan van Eyck**, g. apie 1390 m. Maaseik – m. 1441 m. Briugėje) – olandų tapytojas.

Van Eikas siejamas su grafo Vilhelmo Olando dvaru, nes 1422 m. dirbo Hagoje mirusiam grafo broliui uzurpatoriui. Gali būti, kad jis iliuminavo ir Valandų knygą, kuri paskui buvo padalyta ir užbaigta kelių žmonių (dalis šios knygos – „Turino valandos" – sudegė per 1911 m. gaisrą, sunaikinusį Turino karališkąją biblioteką).

Veiklos pradžia
---------------

1425 m. Janas van Eikas pradėjo dirbti Burgundijos kunigaikščio Pilypo Gerojo dvare. Jis buvo ne tik dvaro dailininkas, bet ir kunigaikščio patikėtinis, siųstas į keletą tarnybinių kelionių (siejamų su įvairiomis vedybų derybomis Ispanijoje ir Portugalijoje).

Iki 1429 m. dailininkas gyveno Lilyje, paskui Briugėje, kur nusipirko namą. Van Eikas mirė 1441 m. Briugėje.

Darbai
------

### Gento altorius

Arnolfinių portretas
Gento altorius – didelis ir sudėtingas poliptikas (visiškai išskleistas – veik šešiolikos pėdų ilgių ir dvylikos aukščio, o sąvaras sulanksčius – aštuonių ir dvylikos pėdų). Būdingos sudėtinių dalių skirtybės. Pagal Viduramžių tradiciją toks komponavimas buvo pateisinamas (centrinė Deezės dalis dedama viršuje, o Rojaus scenos – apačioje).

Kai altorius suskleistas, matyti išorinėje dalyje pavaizduotas „Apreiškimas Švč. Mergelei Marijai", po juo – donaturių ir jų šventųjų globėjų portretai. Pačiame viršuje – keturios nedidelės sibilių ir pranašų figūros su tekstais ant vilnijančių kaspinų. Altoriui būdingas skirtingas įvairių figūrų mastelis: trijuose išorinių sąvarų sluoksniuose jis pasikeičia ne mažiau kaip keturis kartus, tokie pat neatitikimai pastebimi ir vidinio paveikslo viršūnėje bei apatinėje dalyje.

### Arnolfinių portretas

„Arnolfinių portretas" yra vienas garsiausių ankstyvojo Nyderlandų meno pavyzdžių. Italų pirklys pavaizduotas iškilmingiausią priesaikos akimirką (tai patvirtina virš jo galvos uždegta žvakė, simbolizuojanti Dievo akivaizdą, prie jaunosios žmonos kojų stovintis šunelis – ištikimybės šeimai simbolis, ir poros užnugaryje matomas vestuvių guolis). Greta ant galinės kambario sienos kabančio veidrodžio, kur atsispindi visa scena, dailininkas pasirašė kūrinį ir patvirtino savo dalyvavimą šioje ceremonijoje: *Johannes de Eyck fuit hic 1434*.

Žymiausi kūriniai
-----------------

* Pasaulio meno šedevras – Gento altorius „Nusilenkimas avinėliui" (1432; Gento miesto Šv. Bavo bažnyčia).

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jan van Eyck** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Janas van Eikas Olga's Gallery tinklalapyje
* Janas van Eikas WGA tinlalapyje
**Sekstanto nykštukinė galaktika** – nykštukinė sferoidinė galaktika, esanti Sekstanto žvaigždyne. Nuo Žemės nutolusi apie 320 000 šviesmečių. Objekto regimasis ryškis – 10,4. Galaktikos skersmuo siekia 8400 šviesmečių (pagal ilgąją ašį), o branduolio skersmuo – 1400 šviesmečių.

Tai aštuntoji atrasta Paukščių Tako palydovinė nykštukinė galaktika. Ją 1990 m. atrado Mike Irwin, P. S. Bunclark, M. T. Bridgeland bei R. G. McMahon.

Danguje galaktika yra apie 10° nuo Sekstanto A ir Sekstanto B galaktikų (jos tikriausiai priklauso Vietinei galaktikų grupei, tačiau yra gerokai toliau). Nuo Palomaro 3 kamuolinio spiečiaus (kai kada įvardijamas Sekstanto C) ją skiria 4°. Nors šiuos du objektus skiria gana nedidelis atstumas – ~30 000 šviesmečių – fiziškai jie, matyt, nėra susiję. Apie tai sprendžiama iš to, kad skiriasi šių objektų radialinis greitis (galaktika tolsta nuo Žemės 238 km/s greičiu, o spiečius – 83 km/s).

Danguje ši galaktika užima gana didelį plotą – 26,9' × 5,9' (prilygsta 2/3 Mėnulio pilnaties užimamo ploto). Norint įžiūrėti šią galaktiką, reikalingas bent 16 colių teleskopas.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  *Sextans Dwarf*. SEDS. Nuoroda tikrinta 2021-05-18.
2. 1 2  Michael E. Bakich. *Globular cluster NGC 2808, elliptical galaxy NGC 2986, and the Sextans Dwarf*. Astronomy.com, 2016-03-24. Nuoroda tikrinta 2021-05-18.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Grapa *Storica Nera*
**Grapa** – distiliuotas alkoholinis gėrimas (spiritas) iš vynuogių išspaudų. Gaminamas Italijoje, gimtinė yra Basano del Grapos miestas. Stiprumas 40-50 % alkoholio.

Skonis priklauso nuo naudojamų vynuogių kokybės ir rūšies. Tačiau nemaža gamintojų dėl saldesnio ir švelnesnio skonio prideda vaisių sirupo.

Gamyba
------

Gaminama distiliacijos būdu iš vynuogių išspaudų, įskaitant kauliukus ir kotelius.

Rūšys
-----

* Pagal išlaikymą
	+ *Giovane* (*bianca*) – jauna baltoji grapa
	+ *Affinata in legno* – išlaikyta statinėse 6 mėnesius. Pasižymi švelniu, harmoningu skoniu
	+ *Invecchiata* – išlaikyta statinėse ne mažiau 12-kos mėnesių
	+ *Stravecchia* – sena grapa. Išlaikyta statinėse ne mažiau 18-kos mėnesių

* Pagal aromatą
	+ *Aromatica* – kvapni, pagaminta iš aromatingų vynuogių rūšių (*Moscato*, *Prosecco*)
	+ *Aromatizzata* – aromatizuota grapa. Išlaikyta su žolelėmis, cinamonu, migdolais, juodaisiais serbentais, žemuogėmis.

Vartojimas
----------

Grapa paprastai vartojama atšaldyta, tačiau ypač geros kokybės ji geriama kambario temperatūros, kad galima būtų pajusti jos skonį.

Retai maišoma su kitais gėrimais. Italijoje kartais grapos įpilama į espresso, tokia kava vadinama *caffè corretto*.
Šiuolaikinė kaimo seklyčia Lenkijoje
**Seklyčia**, taip pat **svetlyčia**  – gerasis valstiečių trobos galas, tarnaujantis kaip svečių kambarys, svetainė: seklyčiose vaišinami svečiai, o vasaros metu ir miegama. Čia buvo švenčiamos vestuvės, krikštynos, šarvojami mirusieji. 

Iki XXI a. pr. seklyčių daugiausia išliko Aukštaitijos gatvinių kaimų ir vienkiemių gyvenamuosiuose namuose. Jos čia dar vadintos *pirkaite*, *mene*, šiaurės Užnemunėje *stubele*, Žemaitijoje – gerąja troba. 

Didesnes seklyčias galėjo sudaryti ir du kambariai. Seklyčioje stovėdavo keturkampis stalas, dengtas raštuota staltiese. Prie jo pagal sienas išdėstyti mediniai drožinėti suolai (dažnai su atlošu, kartais su ranktūriais), taip pat – kėdės. Seklyčioje dar būdavo lova su nėriniuotomis pagalvėmis svečiui, spinta geresniems ir išeiginiams drabužiams, komoda arba skrynia smulkesniems drabužiams ir audiniams. Senosios seklyčios dažniausiai nebuvo šildomos, XX a. pradžioje jose imta statyti krosnis.

Šiais laikais seklyčia gali būti pavadinamas pastatas ar atskira patalpa, skirta laisvalaikiui, poilsiui, vietos bendruomenių veiklai, tradicinių patiekalų užeigai, svečių namams ir pan.

Etimologija
-----------

Seklyčios sąvoka yra slaviškos kilmės: blrs. *cвятлiцa*, lenk. *świetlica*.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Seklyčia Visuotinė lietuvių enciklopedija


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvių liaudies architektūra |
| --- |
|  |
| Gyvenamieji namai | 
 gryčia **·**  numas **·**  pirkia **·**  rūmas **·**  stuba  **·**  troba |  |
|  |
| Ūkiniai statiniai | 
 daržinė  **·**  diendaržis  **·**  išvietė  **·**  jauja **·**  klėtis  **·**  klojimas  **·**  kluonas  **·**  ledainė  **·**  pirtis  **·**  svirnas  **·**  šulinys  **·**  tvartas  **·**  vežiminė  |
|  |
| Patalpos ir detalės | 
 alkieriukas **·**  asla **·**  čiukuras **·**  gonkos  **·**  kamara  **·**  kamaraitė **·**  kaminas  **·**  krikštasuolė  **·**  langinės **·**  lėkis  **·**  liepys  **·**  lunginė **·**  numogalis  **·**  prieklėtis  **·**  priemenė  **·**  priešinė  **·** seklyčia  **·**  vėjalentė  **·**   |

 |
| Grasaspranc. *Grasse* |
| --- |
|        |
| *Grasas* |
|  |
| 

GrasasGrasas

43°29′32″ š. pl. 06°55′33″ r. ilg.﻿ / ﻿43.49222°š. pl. 6.92583°r. ilg.﻿ / 43.49222; 6.92583﻿ (Grasas)Koordinatės: 43°29′32″ š. pl. 06°55′33″ r. ilg.﻿ / ﻿43.49222°š. pl. 6.92583°r. ilg.﻿ / 43.49222; 6.92583﻿ (Grasas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| **Regionas** | Provansas-Alpės-Žydrasis Krantas |
| **Departamentas** | Pajūrio Alpės |
|  |
| **Meras** | Jean-Pierre Leleux (2008-2014) |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 50 257  |
| **Plotas** | 44,44 km² |
| **Tankumas** (2007) | 1 131 žm./km² |
| **Altitudė** | 80 - 1 061 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 06130 |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Grasas |

**Grasas** (pranc. *Grasse*) – Prancūzijos miestas, esantis Pajūrio Alpių departamente, įsikūręs kalnuose į šiaurę nuo Kanų, 13 km. nuo Viduržemio jūros pakrantės. Miestas garsus parfumerijos pramone bei laikomas Prancūzijos parfumerijos centru. Šis miestas viena iš Patriko Ziuskindo romano Kvepalai veiksmo vietų.

Miesto gyventojų skaičius siekia 50 tūkst.

Istorija
--------

Miestas įsikūrė XI amžiuje. 1125 m. tapo vyskupo Antibo rezidencija. 1155 m. Grasas tapo vyskupų miestu, atliko svarbų, prekybos atžvilgiu, vaidmenį su Genuja ir Piza. 1482 m. kartu su Provansu tapo dalimi Prancūzijos. Nuo XVI a. mieste pradėjo plėtotis parfumerijos pramonė.

1815 m. Napoleonas I, išsilaipinęs įlankoje, su nedidele armija patraukė Paryžiaus link, keliu, kuris po to buvo vadinamas Napoleono keliu.

Nuo 1939 m. gruodžio iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos – 1945 m. šeimos viloje gyveno Ivanas Buninas.