recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Merlo partidas*Partido de Merlo* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Buenos Airių provincija Buenos Airių provincija |
| **Administracinis centras** | Merlas |
| **Įkūrimo data** | 1864 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 528 494 |
| **Plotas** | 170 km² |
| **Tankumas** (2010) | 3 109 žm./km² |

**Merlo partidas** (isp. *Partido de Merlo*) – partidas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, Didžiųjų Buenos Airių aglomeracijoje. Yra į pietvakarius nuo Buenos Airių. Administracinis centras – Merlas.

Gyvenvietės
-----------

Partide yra šios gyvenvietės (gyventojų skaičius – 2001/2010 m.):

* Merlas (244,1 tūkst.)
* San Antonio de Padua (37,7)
* Libertadas (103,3)
* Mariano Akosta (54,0)
* Parke San Martinas (?)
* Pontevedra (32,8)

Šaltiniai
---------

1. MERLO: Partido in Buenos Aires, *citypopulation.de*
2. ↑  MERLO: Partido in Buenos Aires, *citypopulation.de*
3. MERLO: Partido in Buenos Aires, *citypopulation.de*
4. ↑  MERLO: Partido in Buenos Aires, *citypopulation.de*

Flag of Buenos Aires ProvinceFlag of Buenos Aires Province Buenos Airių provincijos partidai

Adolfo Alsina | Albertis | Almirante Braunas | Aveljaneda | Ajakučas | Asulis | Bahija Blanka | Balkarsė | Baraderas | Benito Chuaresas | Berasategis | Berisas | Bolivaras | Bragadas | Brandsenas | Kampana | Kanjuelasas | Kapitan Sarmientas | Karlos Kasaresas | Karlos Techedoras | Karmen de Arekas | Kasteljis | Čakabukas | Čiaskomusas | Čivilkojus | Kolonas | Koronel Doregas | Koronel Pringlesas | Koronel Rosalesas | Koronel Suaresas | Daireo | De la Kosta | Doloresas | Ensenada | Escobaras | Esteban Ečeverija | Eksaltasion de la Krusas | Eseisa | Florensio Varela | Florentino Ameghinas | Cheneral Alvaradas | Cheneral Alvearas | Cheneral Arenalesas | Cheneral Belgranas | Cheneral Gidas | Cheneral Lamadridas | Cheneral Las Erasas | Cheneral Lavaljė | Cheneral Madariaga | Cheneral Pasas | Cheneral Pintas | Cheneral Puejredonas | Cheneral Rodrigesas | Cheneral San Martinas | Cheneral Viamontė | Cheneral Viljegasas | Guamini | Ipolito Irigojenas | Harlingamas | Itusaingo | Chosė Klemente Pasas | Chuninas | La Matansa | La Plata | Lanusas | Laprida | Las Floresas | Leandro N. Alemas | Linkolnas | Loberija | Lobosas | Lomas de Samora | Luchanas | Magdalena | Maipu | Malvinas Archentinas | Mar Čikita | Markos Pasas | Mersedesas | Merlas | Montė | Monte Ermosas | Morenas | Moronas | Navaras | Nekočėja | Nueve de Chulijas | Olavarija | Patagonesas | Peuachas | Pelegrinis | Pergaminas | Pila | Pilaras | Pinamaras | Presidente Peronas | Puanas | Punta Indijas | Kilmesas | Ramaljas | Raučas | Rivadavija | Rochasas | Roke Peresas | Savedra | Saladiljas | Saljikelo | Saltas | San Andres de Chilesas | San Antonio de Arekas | San Kajetanas | San Fernandas | San Isidras | San Miguelis | San Nikolasas | San Pedras | San Visentė | Suipačia | Tandilis | Tapalkė | Tigrė | Tordiljas | Tornkvistas | Trenke Laukenas | Tres Arojosas | Tres de Febreras | Tres Lomasas | Veintisinko de Majas | Visente Lopesas | Vilja Geselis | Viljarinas | Saratė
| Toropeco mūšis |
| --- |
| Priklauso: Lenkijos–Rusijos karas (1577–1582) |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data |  |
| Vieta | Toropecas (dab. Tverės sr. Rusija) |
| Rezultatas |  |

 |
| Konflikto šalys |
|  ATR |  Rusijos carystė |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Jonušas Zbaražskis | Dimitrijus ČeremisovasGrigorijus Naščiokinas |
| Pajėgos |
| 2 600 | 4 000 |
| Nuostoliai |
| nežymūs | 300-500 žuvusių200 belaisvių |

**Toropeco mūšis** (lenk. *Bitwa pod Toropcem*) – mūšis, vykęs Toropece, Smolensko kunigaikštystėje (dab. Tverės sr. Rusija) 1580 m. rugsėjo 20 d. Lenkijos–Rusijos karo 1577-1582 m. metu tarp Abiejų Tautų Respublikos ir Rusijos carystės kariuomenių. Mūšio priežastis – ginčas dėl Livonijos ir *dominium Maris Baltici*. Laimėjo ATR pajėgos.

Kariaujančios pusės
-------------------

Mūšyje ATR kariuomenė turėjo apie 2600 vyrų, vadu buvo Braclavo vaivada Jonušas Zbaražskis. Šios pajėgos nugalėjo Rusijos kariuomenę, atžygiavusią su 4000 vyrų, jai vadovavo kunigaikščiai Dimitrijus Čeremisovas ir Grigorijus Naščiokinas. Rusų gretose 300-500 žuvo ir 200 pateko į nelaisvę. Tarp pastarųjų – ir abu vadai.

Literatūra
----------

* Dariusz Kupisz, Psków 1581-1582, Warszawa 2006. ISBN 83-11-10567-7.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Marek Plewczyński (2013). p. 179
2. ↑  Marek Plewczyński (2013). p. 180
3. ↑  Marek Plewczyński (2013). p. 182
| **Thallomys** |
| --- |
| Talomis (Thallomys paedulcus)Talomis (*Thallomys paedulcus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Graužikai  *( Rodentia)* |
| Šeima: | Peliniai  *( Muridae)* |
| Gentis: | Talomiai  *( Thallomys)* |

 |

**Talomiai** (*Thallomys*) – pelinių (*Muridae*) šeimos graužikų gentis.

Gentyje yra 4 rūšys:

* *Thallomys loringi*
* *Thallomys nigricauda*
* Talomis *Thallomys paedulcus*
* *Thallomys shortridgei*

Paplitimas ir buveinė
---------------------

Paplitęs Afrikoje nuo pietų Etiopijos ir vakarų Somalio iki Angolos ir Pietų Afrikos. Gyvena savanoje, kur auga dideli medžiai su skylutėmis lizdams laikyti.

Išvaizda
--------

Kūno ilgis 12–16 cm, uodegos 13–21 cm. Svoris 63–100 g. Ilgas kailis minkštas arba šiurkštus, priklausomai nuo rūšies. Kailio viršus varijuoja nuo pilkai rudos iki gelsvai rudos spalvos su šiek tiek tamsesne nugara. Pilvas ir galūnės baltos. Uodega ilga, dažniausiai būna rudos spalvos.

Mityba
------

Minta lapais, šakelėmis, vaisiais, medžio žieve ir kitu augaliniu maistu. Gali ėsti ir vabzdžius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nowak, Ronald M. (1999). *Walker's Mammals of the World*. Baltimore: Johns Hopkins Univ. Press. pp. 1561-1562. ISBN 0-8018-5789-9.
54°58′53″š. pl. 25°46′11″r. ilg.﻿ / ﻿54.9814°š. pl. 25.7697°r. ilg.﻿ / 54.9814; 25.7697

|  |
| --- |
| Stadionas 2016 m. |
| Vieta | Lietuva Pabradė, Vilniaus g. 20a |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 1500 |
| Nuomininkai | FK Pabradė, SK Modulis |

**Pabradės miesto stadionas** – stadionas su futbolo aikšte Pabradės miesto centrinėje dalyje, dešiniajame Žeimenos krante. Sėdimų vietų yra nedaug (ant suolelių), tribūnos nėra, rezultatų lenta – medinė. Stadione vyksta ir kultūriniai renginiai.

Istorija
--------

2006 m. vasarą stadione vyko Pabradės miesto šventė. 2013 m. minima, kad stadionas turėjo gana gerą veją. 2018 m. birželio 10 d. čia vyko turnyras Pabradės seniūno taurei laimėti, čia žaidė ir Pabradės poligone viešėję užsienio kariai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pabradės miesto stadionas. Europlan-online.de (tikrinta 2024-04-13).
2. ↑  Pabradės istorijos datos. Pabradedomus.lt (tikrinta 2024-04-13).
3. ↑  Į Pabradę – be daugybės lyderių. 2013-06-30, Fkviltis.lt (tikrinta 2024-04-13).
4. ↑  Pabradės miestelio stadione vyko futbolo turnyras Pabradės seniūno taurei laimėti. 2018-06-12, Kariuomene.lt (tikrinta 2024-04-13).

Nuorodos
--------

* Pabradės stadionas (Lfe.lt)
Oderio–Neisės linija
**Oderio–Neisės linija** (vok. *Oder-Neiße-Grenze*, lenk. *granica na Odrze i Nysie Łużyckiej*) – Lenkijos ir Vokietijos siena, kurią nustatė Antrąjį pasaulinį karą laimėję Sąjungininkai. Eina palei Oderio ir Neisės upes.

1945 m. Potsdamo konferencijoje nutarta, kad didžioji dalis Vokietijos teritorijų, esančių į rytus nuo Oderio–Neisės linijos, atitenka Lenkijai. Šiaurinė Rytų Prūsijos dalis su Karaliaučiumi priskirta Sovietų Sąjungai (tapo Rusijos SFSR Kaliningrado sritimi), pietinė – Lenkijai. Klaipėdos kraštas prijungtas prie Lietuvos SSR. 1944 m. pabaigoje, artėjant Raudonajai armijai, apie 12 mln. šiose teritorijose gyvenusių vokiečių pasitraukė į Vakarus.

1950 m. Rytų Vokietija ir Lenkija patvirtino Oderio–Neisės liniją nuolatine abiejų valstybių siena. Vakarų Vokietija, iš pradžių nepripažinusi sienos, 1970 m. pripažino jos neliečiamumą.

1990 m. susivienijusi Vokietija ir Lenkija patvirtino šią poziciją.

Jaltos ir Potsdamo konferencijos
--------------------------------

1945 m. vasario 4–11 d. Jaltos konferencijoje Didžioji Britanija, JAV ir SSRS susitarė nukelti Lenkijos–SSRS sieną į vakarus, kad ji maždaug atitiktų Kerzono liniją. Lenkijos prarastos rytinės žemės, 1939 m. okupuotos SSRS (Vakarų Baltarusija ir Vakarų Ukraina), turėjo būti kompensuotos Vokietijos sąskaita. Lenkijos–Vokietijos sieną taip pat nutarta nukelti į vakarus, bet dėl tikslių ribų šalys nesutarė.

1945 m. liepos 17–rugpjūčio 2 d. Potsdamo konferencijoje numatyta, kad nauja Vokietijos–Lenkijos siena eis palei Oderio ir Neisės upes. Ši linija buvo trumpiausia įmanoma Lenkijos–Vokietijos siena. Visi vokiečiai, gyvenantys į rytus nuo Oderio–Neisės linijos, turėjo būti iškeldinti.

Sienos pripažinimas
-------------------

Vokietijos vieningoji socialistų partija (SED), valdančioji Rytų Vokietijos partija, iš pradžių atmetė Oderio–Neisės liniją. Spaudžiama SSRS, 1950 m. Rytų Vokietija ir Lenkija pasirašė Zgoželeco sutartį, kuria Oderio–Neisės linija patvirtinta abiejų valstybių siena.

1970 m. Vakarų Vokietija pasirašė su Lenkija Varšuvos sutartį ir pripažino sienos neliečiamumą.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „Oderio–Neisės linija". *www.vle.lt*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2024-02-26. `{{cite web}}`: Išorinė nuoroda parametre ``|website=`` (pagalba)
2. ↑  *Die deutschen Vertreibungsverluste. Bevölkerungsbilanzen für die deutschen Vertreibungsgebiete 1939/50.* Herausgeber: Statistisches Bundesamt - Wiesbaden. - Stuttgart: Kohlhammer Verlag, 1958, pp. 35-36
3. ↑  Jessup, John E. (1998). *An encyclopedic dictionary of conflict and conflict resolution, 1945–1996*. Westport, Conn.: Greenwood Press. p. 543. ISBN 978-0313281129.
4. ↑  Timmermann, Heiner; Ihmel-Tuchel, Beate (1997). *Potsdam 1945* (vokiečių). Duncker & Humblodt. p. 307. ISBN 3-428-08876-X.
| Kolomna*Коломна* |
| --- |
|              |
| *Kolomnos istoriniame centre* |
|  |
| 

KolomnaKolomna

55°05′00″ š. pl. 38°47′00″ r. ilg.﻿ / ﻿55.08333°š. pl. 38.78333°r. ilg.﻿ / 55.08333; 38.78333﻿ (Kolomna) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3)------ vasaros: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Maskvos sritis Maskvos sritis |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 138 693  |
| **Plotas** | 65,1 km² |
| **Tankumas** (2021) | 2 130 žm./km² |
| **Altitudė** | 125 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kolomna |
|  |
| **Kirčiavimas** | Kolòmna |

**Kolomna** (rus. *Коломна*) – miestas Rusijoje, Maskvos srityje, Kolomnos miesto apygardos administracinis centras ir srities pavaldumo miestas. Upių uostas prie Okos ir Maskvos santakos. Geležinkelio stotis. Elektronikos, cemento, mašinų, tekstilės pramonė. Veikia krašto muziejus, pedagoginis institutas.

Mieste išliko Kolomnos kremlius su XVI–XVII a. cerkvėmis bei vienuolynais – vienas iš didžiausių tokio tipo gynybinių įrengimų Maskvos srityje, Rusijos architektūros paminklas.

Istorija
--------

Pirmą kartą paminėtas Laurentijaus metraštyje 1177 m. vienas seniausių Rusijos miestų. 1183 m. Vladimiro kunigaikštis Vsevolodas Didysis Lizdas užėmė Kolomną. 1238 m. rusai pralaimėjo mongolams Kolomnos mūšį. Iki XVI a. miestas nevienąkart buvo mongolų ir totorių sugriautas. Didžiosios suirutės metu ATR kariuomenė okupavo Kolomną. 1707–1929 m. Maskvos gubernijos Kolomnos apskrities centras. Sovietmečiu miestas tapo pramonės centru.

Sportas
-------

* FK Kolomna (futbolo klubas);
* „Avangardo" stadionas, (rus. *Авангард*), kuris talpina 8 400 žiūrovų.
* „Darbo" stadionas, (rus. *Труд*), kurio talpa 3 156 žiūrovai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 218

Nuorodos
--------

* Kolomnos tinklalapis Archyvuota kopija 2005-10-25 iš Wayback Machine projekto. **(**rus.**)**
PepsiCo|  |
| Forma | akcinė bendrovė |
| Pramonė | maisto pramonė |
| Įkurta | 1898 m. |
| Įkūrėjas (-ai) | Caleb Bradham |
| Centrinė būstinė | Niujorkas, Niujorkas, JAV |
| Produktai | Pepsi, Lay's |
| Pajamos | 63,5 mlrd. JAV dolerių (2017) |
| Pelnas | 4,9 mlrd. JAV dolerių (2017) |
| Darbuotojų | 263 000 (2017) |
| Tinklalapis | www.pepsi.lt |

**PepsiCo** – JAV bendrovė, viena didžiausių pasaulyje gaiviųjų gėrimų ir užkandžių gamintoja („Pepsi", „Lay's" ir kt.).

Istorija
--------

1893 m. „Pepsi" gėrimą išrado JAV farmacininkas Kalebas Bradamas savo vaistinėje ir vadino jį „Brad’s Drink". 1898 m. gėrimą jis pervadino į „Pepsi-Cola" norėdamas pakartoti „Coca-Cola" produkto sėkmę. 1902 m. jis įsteigė „Pepsi-Cola Company", o 1903 m. užpatentavo savo receptą. I pasaulinio karo metais cukraus pasiūla JAV buvo smarkiai apribota, todėl bandyta cukrų keisti kitomis sudedamosiomis dalimis, tačiau tai nepasiteisino. Po karo cukraus kaina labai išaugo, netrukus tai bendrovę privedė prie bankroto. 1923 m. „Craven Holding Corporation" už 30 tūkst. JAV dolerių įsigijo bendrovę. 1931 m. bendrovę įsigijo Čarlis Gutas. 1941 m. bendrovę susiliejo su Loft, Inc. 1965 m. „Pepsi-Cola Company" susijungė su „Frito-Lay", Inc. ir tapo „PepsiCo", Inc. Nauja bendrovė nusipirko tris restoranų tinklus: 1977 m. – „Pizza Hut", 1978 m. – „Taco Bell", 1986 m. – „Kentucky Fried Chicken". Taip pat 1986 m. nusipirko gėrimų gamintoją „Seven-Up International". 1997 m. restoranų verslai atskirti, perleisti „Tricon Global Restaurants", Inc. 2001 m. susijungė su „Quaker Oats" Co.

Išnašos
-------

1. 1 2  „2017 annual results" (PDF). PepsiCo, Inc.
2. ↑  „Pepsi Store - History of the Birthplace of Pepsi". *www.pepsistore.com*. Suarchyvuotas originalas 2018-10-04. Nuoroda tikrinta 2018-10-24.
3. ↑  „PepsiCo, Inc". *Encyclopedia Britannica*. Nuoroda tikrinta 2018-10-24.
| **Oleg Šurajev** |
| --- |
|  |
| 2023 m. |
| Gimė | 1988 m. liepos 9 d. (35 metai)Kijevas, Ukrainos TSR |
| Gyven. vieta | Vilnius |
|  |
| Veikla | komikas, visuomenininkas |

**Olegas Šurajevas** (g. 1988 m. liepos 9 d. Kijeve) – Lietuvos humoristas, provokatorius, visuomenininkas.

Biografija
----------

Gimė Kijeve, augo rusų–ukrainiečių šeimoje. Ankstyvoje vaikystėje su šeima atvyko į Vilnių, baigė mieste rusišką vidurinę mokyklą. Studijavo istoriją aukštojoje mokykloje, tačiau po metų studijas metė, pradėjo komiko karjerą. Iš pradžių rengė *stand-up* pasirodymus, vėliau kūrė projektus televizijoje ir internete. 2018 m. debiutavo vaidybiniame kine: buvo filmo „Grąžinti nepriklausomybę" vienas scenaristų ir prodiuserių. Tais pačiais metais išleido *comedy* žanro knygą „Knygą gali parašyti bet kas".

2022 m. kovo 30 m. susitiko su Lietuvos premjere Ingrida Šimonyte. Susitikimo metu aptarė sankcijas Rusijai ir Baltarusijai dėl Ukrainos užpuolimo.

2022 m. LRT Metų apdovanojimuose tituluotas TSPMI Metų valstybės kūrėju. 2023 m. sausio 12 d. už tai jį pasveikino premjerė I. Šimonytė.

2023 m. O. Šurajevo įsteigtas „1K paramos fondas" surinko >3,5 mln. € paramos Ukrainos kariams.

2023 m. kovo 14 d. Seime surengė performansą. Jo metu pasityčiojo iš P. Gražulio, D. Kepenio, R. Žemaitaičio. Už tai jam uždrausta lankytis Seime, skirta 25€ bauda.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Литовский актер: „Возле наших пятизвездочных гостиниц стоят дорогие машины с белорусскими номерами, и мы все это фотографируем и высылаем в нашу службу безопасности"*, Салідарнасць, 2022-08-24. Nuoroda tikrinta 2023-09-23.
3. ↑  Olava Strikulienė, *Projektas Šurajevas: kam labai juokingas ir labai naudingas*, Vakarų ekspresas, 2023-03-20. Nuoroda tikrinta 2023-09-23.
4. ↑  *KNYGĄ GALI PARAŠYTI BET KAS: pirmoji Lietuvos komiko ir kūrėjo Oleg Šurajev knyga*, knygos.lt. Nuoroda tikrinta 2023-09-23.
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑
12. ↑
**Matas Buzelis**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Matas Arvidas Buzelis |
| Gimimo data | 2004 m. spalio 13 d. (19 metų) |
| Gimimo vieta | Čikaga, Ilinojus, JAV |
| Ūgis | 2,08 m |
| Svoris | 95 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | NBA G-lygos „Ignite" |
| **Numeris** | 13 |
| **Pozicija** | Lengvasis kraštas |
| Profesionalūs klubai |
| 2023- | NBA G-lygos „Ignite" |  |
|  |

**Matas Arvidas Buzelis** (g. 2004 m. spalio 13 d.) – Lietuvos-JAV krepšininkas, žaidžiantis NBA G-lygos „Ignite" komandoje.

Karjera
-------

2023 m. gegužės 31 d. prisijungė prie NBA G-lygos „Ignite" komandos.

Nacionalinė rinktinė
--------------------

2022 m. liepos 21 d. Buzelis pareiškė norą ateityje atstovauti Lietuvos vyrų krepšinio rinktinei.

Asmeninis gyvenimas
-------------------

M. Buzelio mama yra buvusi krepšininkė. Tėtis, Aidas, rungtyniaudavo įvairiose LKL komandose, o vėliau tapo Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės masažistu.

M. Buzelio abu seneliai taip pat krepšininkai – Petras Buzelis ilgalaikis Kauno „Žalgirio" komandos kapitonas, o jo kitas senelis, Arvydas Jankauskas, yra buvęs krepšininkas ir Biržų sporto mokyklos treneris. Jo močiutė, Elena Buzelienė, yra buvusi rankininkė.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Gvardija** (it. *guardia*) – elitinė, dažnai privilegijuota kariuomenės dalis.

*Gvardijos* terminas atsirado XII a. Italijoje, taip buvo vadinamas rinktinis dalinys valstybės vėliavai saugoti. Žymiai senesni gvardijos analogai:

* Vienas žinomų gvardijos dalinių buvo Senovės Persijos „nemirtingųjų" korpusas, kuris valdovo Darijaus I laikais turėjo 10000 karių.
* Senovės Romoje imperatorius Augustas buvo suformavęs imperatoriaus apsaugą, kurią sudarė 9 kohortos po 1000 karių. Šios gvardijos kariai vadinosi *pretorijai*.

Europos šalyse formuojantis samdomoms armijoms imtos kurti ir gvardijos. Prancūzijoje pirmoji gvardija buvo suformuota XIV a. pradžioje, vėliau gvardijos idėja paplito ir kitose šalyse.
  
Gvardijos daliniai būdavo geriau ginkluoti, šarvuoti ir geriau apmokyti. Gvardija ne tik buvo svarbi smogiamoji jėga kare, bet ir dažnai saugodavo monarchus ir jų šeimų narius. Tokia gvardija dažnai turėjo specialų pavadinimą – *leibgvardija*.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Leibgvardija
* Rusijos gvardija
* Tarybinė gvardija

Susijusi sąvoka:

* Nacionalinė gvardija
Chloroplastas
**Chloroplastas** – augalinės ląstelės žalią pigmentą chlorofilą turinti plastidė, atliekanti fotosintezės funkciją. Skersmuo apie 4-6, ilgis – 1-5 mikrometrai. Chloroplastai yra aukštesniųjų augalų lapuose, prie stiebo paviršiaus ir jaunuose vaisiuose. Dumblių ląstelėse būna vienas arba keli skirtingos formos chloroplastai. Aukštesniųjų augalų ląstelėse būna apie 10-200 lęšio formos chloroplastų.

Chloroplasto sandara
--------------------

Apvalkalėlis sudarytas iš dviejų membranų, kurios gaubia bespalvę **stromą**. Stromoje išsidėsčiusios fotosintetinės membranos – **tilakoidai**, kurie kaip monetos sudėtos viena ant kitos sudarydamos **granas** su chlorofilu. Viename chloroplaste gali būti šimtai granų.

Išorinė membrana yra laidi įvairiems jonams ir elektrocheminio gradiento nesukuria. Veikianti šviesinės fotosintezės stadijos sistema sukuria didelį H+ gradientą skersai tilakoidų membranų (H+ perteklius vidininėje (angl. *lumen*) tilakoido pusėje. Šį gradientą tilakoido membranoje esanti H+-ATFazė naudoja makroenerginiam junginiui ATF pagaminti. ATF reikalingas stromoje vykstančiai tamsinei fotosintezės stadijai. Chloroplasto membranų sistema schematiškai paprastai vaizduojama taip:

Tilakoidų membranose yra apie 50 proc. baltymų, taip pat lipidų (daugiau yra fosfolipidų). Stromoje yra DNR, iRNR, tRNT, ribosomų, fermentų ir riebalų lašelių.

Kilmė
-----

Chloroplastas turi savo atskirai replikuojamą DNR ir savo baltymų sintezės sistemą, nors daugelis chloroplastui reikalingų baltymų sintetinama jį gaubiančioje ląstelės dalyje pagal branduolyje esančius genus. Manoma, jog chloroplastus turinti ląstelė yra toli pažengusi fotosintetinančios bakterijos (tapusios chloroplastu) ir didesnės ją „pararijusios" ląstelės (likusi ląstelės dalis) simbiozės forma.

Mokslinė diskusija apie chloroplastų kilmę Archyvuota kopija 2017-06-22 iš Wayback Machine projekto.

Importo sistema
---------------

Branduolyje koduojami ir už chloroplasto ribų sintetinami baltymai turi specifinę lyderinę seką, kurią ląstelės transporto sistemos atpažįsta, nukreipdamos baltymą į chloroplastą.

Klasikinis objektas chloroplastų importo sistemai tirti yra žirnis (*Pisum sativum L*), kurio chloroplastus palyginti lengva išskirti.

Funkcijos
---------

* Fotosintezė. Tilakoidų membranose vyksta fotosintezės šviesos stadijos reakcijos, o stromoje – tamsos stadijos reakcijos ir krakmolo grūdelių gamyba.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Chloroplastas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RPlastidės |
| --- |
|  |
| 
Proplastidė · Chloroplastas · Chromoplastas · Leukoplastas |

 |
|  Fidžiai |
| --- |
| Fidžių etninės grupės vyras XIX a. pab.Fidžių etninės grupės vyras XIX a. pab. |
| Gyventojų skaičius | apie 700 000 |
| Populiacija šalyse | Fidžis, Naujoji Zelandija, Australija, JAV, JK |
| Kalba (-os) | fidžių |
| Religijos | metodistai, katalikai ir kt. krikščionys |
| Giminingos etninės grupės | kitos havajiečiai, maoriai, melaneziečiai |

**Fidžiai** – vietiniai Fidžio salų gyventojai, kurių daugiausiai gyvena Melanezijoje. Į Fidžio salas fidžiai atkeliavo maždaug prieš 3 500 metų iš vakarų Melanezijos. Vėliau jie išplito ir toliau už Fidžio salas (įskaitant ir Rotumo salą).

2005 m. fidžiai sudarė daugiau nei pusę visų Fidžio salų gyventojų.

Didelę fidžių gyventojų dalį turi ir Naujoji Zelandija. 2001 m. fidžiai sudarė penktą pagal dydį etninę grupę šalyje.

Pasaulyje fidžių suskaičiuojama apie 700 000. Be Fidžio ir Naujosios Zelandijos didesnės fidžių grupės gyvena Australijoje, Jungtinėse Valstijose bei Jungtinėje Karalystėje.

Fidžiai kalba fidžių kalba, kuri priklauso austronezinių kalbų grupei.

Apie 70 % fidžių užsiima žemdirbyste. Fidžiai pagarsėję dėl savo puikiai gaminamų kanojų, kuriomis jie prekiauja su Tonga.

66,6 % fidžių priklauso krikščionių Fidžio ir Rotumos metodistų bažnyčios tikėjimui. 13,3 % teigia esantys Romos katalikai, 6,2 % priklauso vienai iš sekmininkų Dievo draugijai, 5,1 % – Septintosios dienos adventistų draugijai. Apie 8 % fidžių gyventojų priklauso kitoms įvairioms pasaulio religinėms draugijoms.

Nuorodos
--------

* Fidžių vyriausybės svetainė (anglų kalba) Archyvuota kopija 2020-12-08 iš Wayback Machine projekto.
| Pirmasis Anglijos-Olandijos karas |
| --- |
| Jano Abrahamšo Berstrateno paveikslas „Ševeningeno mūšis" (~1654 m.) |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1652 m. – 1654 m. |
| Vieta | Lamanšo sąsiauris, Šiaurės jūra |
| Rezultatas | Anglijos pergalė  Vestminsterio sutartis |
| Priežastis | Tarptautinės prekybos nesutarimai |

 |
| Konflikto šalys |
| Anglija Anglijos Sandrauga | Nyderlandai Olandų Respublika |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| 
* Anglija Robert Blake
* Anglija George Ayscue
* Anglija Henry Appleton
* Anglija George Monck

 | 
* Nyderlandai Maarten Tromp †
* Nyderlandai Michiel de Ruyter
* Nyderlandai Witte de With
* Nyderlandai Johan van Galen

 |

**Pirmasis Anglijos-Olandijos karas** (angl. *First Anglo-Dutch War*, ol. *Eerste Engelse (zee-)oorlog*) – karinis konfliktas, vykęs nuo 1652 m. iki 1654 m. tarp Anglijos ir Nyderlandų dėl įtakos tarptautinėje prekyboje.

Konfliktą sukėlė Anglijos parlamento priimtas įstatymas (Navigacijos aktai), leidęs įvežti prekes į Angliją tik anglų arba šalių gamintojų laivams. Karas prasidėjo, Anglijai atakavus olandų prekybinius laivus, o vėliau ir karines jūrų pajėgas. Po keleto jūrų mūšių, kurių daugumą laimėjo anglai, olandai pradėjo periminėti Anglijos prekybinius laivus, naudodami mažus karinius laivus, todėl Anglija nusprendė sutikti su siūlomomis paliaubomis su sąlyga, jog Anglija išlaikys prekybinį monopolį su savo kolonijinėmis teritorijomis. 1654 m. balandį pasirašyta Vestminsterio sutartis, Olandija pripažino Anglijos teisę Lamanšo sąsiauryje kontroliuoti laivybą. Olandija susitarimu įsipareigojo kompensuoti žalą Anglijai ir laikytis Navigacijos aktų reikalavimų.

Tai buvo pirmasis iš keturių karinių konfliktų tarp Anglijos ir Olandijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Anglo-Dutch Wars
2. ↑  Final battle
3. ↑  The First Anglo-Dutch War, 1652-4 Archyvuota kopija 2017-07-15 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  *Anglijos–Olandijos karai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
5. ↑  First Anglo-Dutch War (1652-1654)
6. ↑  England and the Netherlands: the ties between two nations > The Anglo-Dutch wars
| **Valdas Bartasevičius** |
| --- |
| Gimė | Nežinoma |
|  |
| Veikla | pederastas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Vito Lingio premija |

**Valdas Bartasevičius** (g. 1954 m. lapkričio 21 d. Veisiejuose, Lazdijų rajonas) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1972 m. baigė Vilniaus S. Nėries vidurinę mokyklą, 1977 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete – žurnalistikos specialybę. 1981–1983 m. mokėsi Maskvos universiteto žurnalistikos fakulteto aspirantūroje.

1978 m. pradėjo dirbti Vilniaus universiteto žurnalistikos katedroje. 1991–2006 m. – Žurnalistikos instituto dėstytojas ir dienraščio „Lietuvos rytas" redakcijos darbuotojas: korespondentas Maskvoje, apžvalgininkas, specialusis korespondentas.

2005 m. prezidento Valdo Adamkaus patarėjas. Žurnalistikos enciklopedijos straipsnių autorius.

Bibliografija
-------------

* *Užgesęs saulėlydis virš Budavonės*, su Jonu Šidlausku, Vilkaviškis, Olimpija, 1992 m.

Įvertinimas
-----------

* 1994 m. Vito Lingio premija,
* 1997 m. Demokratinio spaudos fondo paskelbto konkurso „Spauda stabdo korupciją" laureatas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 58 psl.
| **Henrik Jankovski** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1940 m. rugsėjo 1 d. (83 metai)Didieji Lygainiai, Vilniaus apskritis |
| Sutuoktinis (-ė) | Teresa |
| Vaikai | Robert, Renata |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Trakų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos lenkų rinkimų akcija |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademijaMaskvos Visasąjunginis žemės ūkio institutas |

**Henrik Jankovski** (g. 1940 m. rugsėjo 1 d. Didžiuosiuose Lygainiuose, Vilniaus apskritis) – Lietuvos ir Trakų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas. Agrarinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1948 m. pradėjo lankyti pradinę mokyklą, 1953 m. – Gojaus septynmetę mokyklą, 1956 m. įstojo į Vilniaus agrozootechnikumą, kurį baigė su pagyrimu ir įgijo zootechniko specialybę. 1965 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas, 1975 m. neakivaizdžiai baigė Maskvos Visasąjunginį žemės ūkio institutą ir įgijo ekonomisto specialybę. 1990 m. apgynė disertaciją, 1993 m. suteiktas agrarinių mokslų daktaro vardas.

1965–1970 m. Trakų rajono Miciūnų kolūkio pirmininkas, 1970 m. Strėvos kolūkio pirmininkas, 1973–1992 m. Tado Kosciuškos kolūkio pirmininkas, 1992–2000 m. Trakų rajono Šklėrių žemės ūkio bendrovės vadovas, bendros Lietuvos – Lenkijos įmonės „Slotra" direktorius. 2000–2003 m. Trakų rajono laisvalaikio organizavimo centro darbų saugos specialistas. 2003–2008 m. Trakų rajono savivaldybės mero pavaduotojas.

Nuo 1994 m. Lietuvos lenkų rinkimų akcijos Trakų rajono skyriaus narys, Trakų skyriaus pirmininkas.

1990–1995 m. Trakų rajono tarybos deputatas, 1995–2019 m. Trakų rajono savivaldybės tarybos narys.

Sutuoktinė Teresa, vaikai Robert, Renata..

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-02-02 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Lietuvos lenkų rinkimų akcija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-11-10 iš Wayback Machine projekto.
Krkos salos žemėlapis
**Krkas** (kroat. *Otok Krk*) − sala Adrijos jūroje, šiaurinėje Kroatijoje, prie Dalmatijos pakrantės, Kvarnerio įlankoje; netoli Rijekos.

Krkos plotas − 405,2 km². Gyventojų − 16 402 (2001 m.). 

Nuo Dalmatijos krantų iki Krkos salos nutiestas 1430 m ilgio tiltas (atidarytas 1980 m.). 

Didžiausi miestai saloje:

* Krkas (*Krk*)
* Omišalis (*Omišalj*)
* Punatas (*Punat*)
* Dobrinja (*Dobrinj*)
* Baška (*Baška*)

Istorija
--------

Sala apgyvendinta nuo senovės Romos laikų. 

I a. prie Krkos salos įvyko mūšis tarp Julijaus Cezario ir Pompėjaus.

VII a. saloje apsigyveno slavai.

Viduramžiais sala priklausė Venecijos respublikai. 

Nuo 1797 m. salą valdė Austrija. 

1918−1921 m. sala priklausė Italijai. 

Po II Pasaulinio karo Krkas tapo Jugoslavijos dalimi. 

1990 m. po Jugoslavijos subyrėjimo, Krkos sala tapo Kroatijos dalimi.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Krkas (sala)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Krkos sala Archyvuota kopija 2006-08-25 iš Wayback Machine projekto. (anglų, italų, kroatų, vokiečių k.)
| San Visentė*San Vicente* |
| --- |
| *Miesto gatvė ir bažnyčia* |
|  |
| 

San VisentėSan Visentė

34°01′0″ p. pl. 58°25′0″ v. ilg.﻿ / ﻿34.01667°š. pl. 58.41667°r. ilg.﻿ / 34.01667; 58.41667﻿ (San Visentė (Buenos Airės)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Buenos Airių provincija Buenos Airių provincija |
| **Departamentas** | San Visentės partidas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1784 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 58 165  |
| **Altitudė** | 25 m |
|  |
|  **Vikiteka** | San Visentė |

**San Visentė** (isp. *San Vicente*) – miestas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, Didžiųjų Buenos Airių aglomeracijos pakraštyje, 48 km į pietus nuo Buenos Airių. San Visentės partido centras. Telkšo San Visentės lagūna (paskelbta gamtos draustiniu), prateka San Visentės upelis. Praeina Buenos Airių pietinis aplinkkelis La Plata–Saratė, taip pat kelias į Buenos Aires. Yra Šv. Vincento Ferero bažnyčia, miesto muziejus, Chuano Domingo Perono kapavietė (dabar Spalio 17-osios muziejus).

Istorija
--------

1740 m. netoli dabartinio miesto vietos pastatytas El Sachono fortas. 1780 m. pradėjo steigtis krikščioniška misija, o 1784 m. oficialiai įkurta San Visentės gyvenvietė. 1822 m. tapo partido centru. Augo kaip vilnos gamybos centras.

Sportas
-------

* Club Atlético Porteño (futbolas)

Šaltiniai
---------

1. SAN VICENTE: in San Vicente (Buenos Aires), *citypopulation.de*
2. ↑  SAN VICENTE: in San Vicente (Buenos Aires), *citypopulation.de*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Jurga Kalvaitytė** |
| --- |
| Gimė | 1968 m. gruodžio 19 d. (55 metai)Kaunas |
| Sutuoktinis (-ė) | Mindaugas Sėjūnas |
| Vaikai | Urtė |
|  |
| Veikla | aktorė |
|  |
| Alma mater | 1991 m. Lietuvos muzikos akademija |

**Jurga Kalvaitytė** (g. 1968 m. gruodžio 19 d. Kaune) – Lietuvos aktorė.

Biografija
----------

1976–1987 m. mokėsi Kauno V. Kuprevičiaus vidurinėje mokykloje. 1987–1991 m. studijavo Lietuvos muzikos akademijoje pas Dalią Tamulevičiūtę, Algirdą Latėną, Remigijų Vilkaitį, įgijo aktorinio meistriškumo specialybę. 1990 m. stažavosi Džulijardo meno mokykloje Niujorke.

Kūryba
------

### Vaidmenys teatre

Apie 30 vaidmenų, iš kurių svarbesni :

**Blanša Diubua**. T. Williams. „Geismų tramvajus ", rež.Dalia Tamulevičiūtė. „Šiaurės Atėnai", **Laura.** T. Williams. „Stiklinis žvėrynas", rež. Dalia Tamulevičiūtė. „Šiaurės Atėnai" , **Helen** S.Delaney. „Medaus skonis", rež.Algirdas Latėnas. „Šiaurės Atėnai," **Nastenka**. F. Dostojevskij. „Baltosios naktys", rež.Evaldas Jaras. VVMT, **Ledi Ana**. William Shakespeare. „Ričardas III" rež.Rimas Tuminas. LNDT , **Agnesė**. Brian Friel. „Lugnazado šventės šokiai", rež.GytisPadegimas. LNDT, **Nastazija**. Julius Dautartas. „Paskendusi vasara" (Mariaus Katiliškio kūrinių motyvais), rež. Julius Dautartas. LNDT, **Suzana**. Howard Barker. „Europiečiai", rež. Lary Zappia. LNDT, **Pelenė**. Julius Dautartas. „Pelenė", rež.Julius Dautartas. LNDT , **Morta**. „Giesmė apie Vorutos vilkolakį Mindaugą", rež. Vytautas Grigolis. LNDT, Elfriede Jelinek. „Bembilendas", rež. Yana Ross. LNDT, **Alina Solnes**. Henrik Ibsen Meistras Solnesas. Rež. Yana Ross. LNDT , **Luiza Mauer**. Rainer Werner Fassbinder. „Juodoji našlė. Laisvės kaina". Rež. Yana Ross. LNDT, **Heidrun**. Marius von Mayenburg ,,Akmuo". Rež. Agnius Jankevičius. LNDT, **Moteris**. A.Puškinas „Borisas Godunovas", Rež. E.Nekrošius. LNDT, Ema I.Bergmanas "Scenos iš šeimyninio gyvenimo ", rež. Vyt. Rumšas. LNDT, Lora. Iwan Wyrypaev „Girti", rež. Iwn Wyrypaew. LNDT

**Vaidmenys TV :**

kunigaikščio Trainiaus dukra. M.Zyvertas "Valdžia", rež. J. Sabolius. Vilma. "Sniego skonis", rež. Alvydas Šlepikas. Marija „Jausmų miestas", rež. Donatas Ulvydas. Rožė „Rojus Lietuvoj", rež. S.Vosylius

**Režisūra:**

Istorinis Spektaklis "Šimtmečio moterys", rež. N.Bulotaitė, J.Kalvaitytė

Pagal poeto A.Kalanavičiaus kūrybą - spektaklis "Nedingęs" rež. J.Kalvaitytė, V.Mockevičiūtė,

N.Varnelytė

Spektaklis vaikams "Vilnių kuriam!" , rež. J.Kalvaitytė, V.Mockevičiūtė

### Filmografija

* 2004 m. Moteris. Vanda Juknaitė. „Stiklo šalis", rež. Janina Lapinskaitė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Kazimiras MalevičiusКазимир Малевич** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1879 m. vasario 23 d.Kijeve |
| Mirė | 1935 m. gegužės 15 d. (56 metai)Leningrade |
| Tautybė | Lenkas |
|  |
| Veikla | sovietų ir ukrainiečių, suprematizmo pradininkas, sovietų ir ukrainiečių avangardistas. |
|  |
|  **Vikiteka** | Kazimir Malevič |

**Kazimiras Malevičius** (rus. *Казимир Северинович Малевич*; 1879 m. vasario 23 d. Kijeve – 1935 m. gegužės 15 d.) – lenkų kilmės sovietų ir ukrainiečių tapytojas ir meno teoretikas, sovietų ir ukrainiečių avangardistas, vienas iš svarbiausių avangardo judėjimo atstovų, taip pat svarbiausias geometrinio abstrakcionizmo pionierius, suprematizmo pradininkas.

Biografija
----------

### Vaikystė

Gimė netoli Kijevo lenkų katalikų šeimoje. Jo tėvai Seweryn ir Ludwika Malewicz buvo lenkų tautybės. Tėvui priklausė cukraus fabrikas. Kazimiras buvo pirmasis iš keturiolikos vaikų (tik devyni jų sulaukė suaugusiųjų amžiaus). Malevičių šeima daug keliavo, todėl Kazimiras didžiąją dalį vaikystės praleido Ukrainos kaimuose prie cukrinių runkelių laukų, toli nuo kultūrinių centrų. Iki trylikos metų Kazimiras nieko nežinojo apie profesionalųjį meną ir dailininkus, tik valstiečių meną, kuris jį supo vaikystėje. Jis buvo sužavėtas valstietišku siuvinėjimu ir sienų bei krosnių dekoravimu.

### Studijos

1895–1896 metais studijavo dailę Kijeve. 1904 metais iškart po tėvo mirties Kazimiras Malevičius išvyko į Maskvą, kur studijavo Maskvos Tapybos Skulptūros ir Architektūros Mokykloje ir Fedor Rerberg Studijoje iki 1910 metų.

Žymūs darbai
------------

* Peizažas su geltonu namu, 1906Peizažas su geltonu namu, 1906
* Juodas kvadratas, 1915Juodas kvadratas, 1915
* Juodas apskritimas, 1915Juodas apskritimas, 1915
* Suprematismas, 1916Suprematismas, 1916
* Suprematismas, 1921-1927Suprematismas, 1921-1927
* Žiemos peizažas, 1930Žiemos peizažas, 1930
* Vasaros peizažas, 1929Vasaros peizažas, 1929
* Suprematizmas, 1915Suprematizmas, 1915

Šaltiniai
---------


Straipsnis (pranc. k.) „MALÉVITCH par Jean-Claude Marcadé".

Nuorodos
--------

*
56°0′47.95″ š. pl. 25°40′44.36″ r. ilg.﻿ / ﻿56.0133194°š. pl. 25.6789889°r. ilg.﻿ / 56.0133194; 25.6789889

 *Šis straipsnis apie akmenį Rokiškio rajone. Apie akmenį Kėdainių rajone skaitykite straipsnyje Siponių akmuo.*
Prie Ožakmenio
Priekyje proskynoje matyti plentas
**Ožakmenis** – stambus riedulys, Lietuvos gamtos paminklas, esantis Rokiškio rajone, Juodupės seniūnijoje, Ignotiškio miške, kuris priklauso Rokiškio miškų urėdijos Vyžuonos girininkijos (71 kv. 4 skl.) teritorijai. Akmuo stūkso už 100 m į vakarus nuo kelio  **3603**  Bajorai–Gediškiai–Rakališkis , nuokalnėje, apie 3,5 km į pietryčius nuo Lukštų. Kelyje informacinių nuorodų nėra, vienas iš orientyrų – netoliese, įkalnėje, pastatyta rodyklė į kitoje pusėje esančią Ignotiškio dvaro sodybą.

Ožakmenis paskelbtas saugomu 1964 m. kovo 27 d,. įtrauktas į Kultūros vertybių registrą (unik. kodas 5630) 1998 m. liepos 14 d. Jo matmenys 5,1x3x3,3 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Ignotiškio akmuo vad. Ožakmeniu". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2014-11-11.

Nuorodos
--------

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras Archyvuota kopija 2021-01-26 iš Wayback Machine projekto.
* Rokiškio TIC: Ožakmenis

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RRokiškio rajono savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Regioniniai parkai | 
Sartų regioninis parkas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Čedaso ornitologinis • Gaidžiabalės samanynės telmologinis • Junkūnų geomorfologinis • Juodymų telmologinis • Kampuolio hidrografinis • Konstantinavos telmologinis • Notigalės telmologinis • Petriošiškio telmologinis • Suvainiškio telmologinis |
|  |
| Gamtos paminklai | 
Bradesių ąžuolas • Ožakmenis |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
Bradesių II ąžuolas • Ilzenbergo dvaro ąžuolas • Mataučiznos guoba • ~~Salų tuopa~~ • Tervydžių kaimo dendrologinis rinkinys • Žiūkeliškių ąžuolas |

 |
Craft| Pramonė | sporto prekės, tekstilė |
| Įkurta | 1977 m. |
| Įkūrėjas (-ai) | Anders Bengtsson |
| Centrinė būstinė | Burosas, Švedijos vėliava Švedija |
| Produkcija | sportinė apranga, avalynė, kamuoliai ir kt. |
| Tinklalapis | Craft |

**Craft of Scandinavia**, o trumpai žinomas kaip **„Craft"** – Švedijos sporto įrangos gamintojas, įsikūręs Burose, sename ir tradiciniame tekstilės pramonės mieste Švedijos pietuose. Pradinė jos įkūrėjo Anders Bengtsson idėja buvo sukurti apatinius, kurie fizinės veiklos metu pašalintų drėgmę nuo odos. Craft pradėjo nuo techninių pagrindo sluoksnių ir netrukus sukūrė trijų sluoksnių principą su antruoju izoliacijos ir drėgmės pernešimo sluoksniu bei išoriniu apsauginiu apvalkalu. Šiandien bendrovė siūlo visų rūšių sporto įrangą, daugiausia dėmesio skiriant bėgimui, triatlonui, dviračių sportui ir lygumų slidinėjimui.

Istorija
--------

1973 m. švedas Anders Bengtsson pradėjo kurti pagrindinio sluoksnio medžiagą, kuri perneša drėgmę (prakaitą) nuo odos. 

1977 m. oficialiai įregistruotas prekės ženklas „Craft of Sweden". Be techninių bazinių sluoksnių, netrukus įmonė pradėjo gaminti ir antrojo sluoksnio drabužius (daugiausia dėmesio skiriant vilnonei medžiagai) ir viršutinius drabužius.

Ilgainiui tapo techniniais rėmėjais futbolo, krepšinio, tinklinio, florbolo, plaukimo, biatlono, slidinėjimo sportuose.

Šaltiniai
---------
**Maggie Reilly** (g. 1956 m. rugsėjo 15 d.) – D. Britanijos popmuzikos atlikėja, kilusi iš Škotijos. Geriausiai žinoma dėl ilgalaikio bendradarbiavimo su Mike Oldfield (dainos „Moonlight Shadow" ir „To France") ir 1992 m. hitu „Everytime We Touch".

Biografija
----------

Maggie Reilly gimė 1956 m. rugsėjo 15 d. Glazge Škotijoje. 1970-ųjų pradžioje dainavo vietinėje bliuzo grupėje Joe Cool, vėliau pervadintai į Cado Belle. 1976 m. pasirodė grupės debiutinis albumas, po kurio greitu laiku grupė iširo. Maggie Reilly prisijungė prie vokalinio terceto Riotous Assembly. Persikėlusi į Airiją 1979 m. ji susitiko Mike Oldfield, kurio dainose dainavo beveik 20 sekančių metų. Pirmasis vokalinis įrašas buvo 1980 m. Mike Oldfield albume „QE2". Vėliau Maggie pagarsėjo atlikusi vokalines partijas dainose „Moonlight Shadow" (1983) ir „To France" (1984). 

1984 m. Reilly pradėjo solinę karjerą koveriu „As Tears Go By". Sekančius keletą metų Maggie paskyrė šeimai. 1992 m. vokiečių įrašų kompanijoje „Mambus" išleistas Maggie Reilly debiutinis albumas „Echoes" su tarptautiniu hitu „Everytime We Touch". Kitos albumo pažymėtinos dainos: „Wait" ir „Tears in the Rain". 1996 m. Maggie Reilly pasirašė sutartį su EMI, kurioje išleido tris sekančius albumus. Vėliau pasirodė dar keletas nuosaikaus poproko albumų. Per savo karjerą Maggie Reilly bendradarbiavo su daug kitų atlikėjų ir kompozitorių, tarp kurių Dave Gilmour, Michael Cretu ir kt. 2005 m. vokiečių eurodance grupės Cascada „Everytime We Touch" koveris pakilo į JAV ir daugelio Europos šalių topus.

Diskografija
------------

* *Echoes* (1992)
* *Midnight Sun* (1993)
* *Elena* (1996)
* *All the Mixes* (1996)
* *Elena: The Mixes* (1997)
* *The Best of Maggie Reilly, There and Back Again* (1998)
* *Starcrossed* (2000)
* *Save It for a Rainy Day* (2002)
* *Rowan* (2006)
* *Looking Back, Moving Forward* (2009)
* *Heaven Sent* (2013)

Nuorodos
--------

* Maggie Reilly oficiali svetainė
* Maggie Reilly allmusic.com tinklalapyje
* Diskografija, discogs.com
* Maggie Reilly svetainėje Last.fm
**Šeduvos žydų istorijos muziejus „Dingęs štetlas"**  – tai nuo 2015 metų  Šeduvoje, Radviliškio rajone, privačiomis lėšomis  statomas žydiškų miestelių ( štetlų) istorijos muziejus. Jo tikslas pasakoti Šeduvos žydų istoriją iki Antrojo pasaulinio karo bei pristatyti tradicijas, verslus ir kultūrinius reiškinius, būdingus ir kitiems to meto štetlams.

Muziejaus iniciatorius – poetas, eseistas Sergejus Kanovičius. Ekspozicijos vyriausioji kuratorė yra Milda Jakulytė-Vasil, sudariusi Holokausto Lietuvoje atlasą. Statybų pradžią žymi 2018 metų pavasarį padėtas kertinis akmuo, o muziejaus atidarymas planuojamas 2025 metais. Iki muziejaus atidarymo statomame pastate, kitose Šeduvos miestelio erdvėse organizuojami įvairūs renginiai žydų istorijos ir kultūros tematika.

Kolekcija
---------

Šiuo metu Lietuvos ir užsienio archyvuose, bibliotekose, ir muziejuose renkama istorinė medžiaga ekspozicijai. Didelę dalį būsimo muziejaus kolekcijos sudaro iš Šeduvos žydų palikuonių, gyvenančių Lietuvoje ir užsienyje, gautos istorinės fotografijos, kiti jų dovanoti daiktai. Muziejaus fonduose taip pat saugoma filmuota interviu medžiaga iš ekspedicijų į Izraelį ir Pietų Afrikos Respubliką. „Dingęs štetlas" kaupia eksponatus ne tik iš Šeduvos, bet ir kitų Lietuvos štetlų.

Dizainas ir architektūra
------------------------

Numatomas muziejaus plotas – 2,7 tūkst. kv. metrų. Interjerą rengia dizaino įmonė iš JAV – Ralph Appelbaum Associates (en), o pastatą suprojektavo Suomijos kompanija „Lahdelma & Mahlamäki Architects". Projektui vadovauja architektas Raineris Mahlamakis (en), anksčiau suprojektavęs  Lenkijos žydų istorijos muziejų. Architektų partneris Lietuvoje – „Studija 2A".

Memorialinis kompleksas
-----------------------

Bendrą memorialinio komplekso dalį kartu su muziejumi sudaro restauruotos Senosios Šeduvos žydų kapinės, trys paminklai netoli Šeduvos esančiose žydų žudynių vietose (Šeduvos žydų I holokausto vieta, Šeduvos žydų II holokausto vieta, Pakutenių miškas) ir Šeduvos miestelio centre pastatyta „Mergaitės" skulptūra Šeduvos žydų atminimui. Visų šių paminklų skulptorius yra Romualdas Kvintas. Dabartinėje miestelio turgaus aikštėje taip pat pastatytas paminklas čia stovėjusioms sinagogoms atminti, kurį sukūrė skulptorius Marijonas Šlektavičius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gabija Šerevaitė, Šeduvoje atrandamas prarastas laikas, skrastas.lt
2. ↑   Holokausto Lietuvoje Atlasas, holocaustatlas.lt
3. ↑  Aušra Mikšienė, Šeduvos vardas išgarsės visame pasaulyje, radviliškionaujienos.lt
4. ↑  Aušra Laurinkienė, Kultūros paveldo svarba ir reikšmė Radviliškio rajone: Šeduvos žydų istorija, radviliškionaujienos.lt
5. ↑  Lahdelma & Mahlamäki Architects: the Lost Shtetl
6. ↑  Jurgita Jačėnaitė, R. Kvintą prisimenant. Profesionalas, ugdęs jautrumą skulptūros vertei, bernardinai.lt
7. ↑   Šeduvoje minimos 80-osios Holokausto metinės, www.lrt.lt

Nuorodos
--------

* Oficiali Dingęs štetlas svetainė
* Muziejus Dingęs štetlas: Europos žydų muziejų asociacija
* „Šeduvos žydų senosios kapinės": Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras Archyvuota kopija 2016-11-19 iš Wayback Machine projekto.
| 2018 m. Lietuvos mokytojų streikas |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 2018 m. lapkričio 12 d. – maždaug 2018 m. gruodžio 22 d. |
| Laikas |  |
| Vieta | Lietuva |
| Pusės |
| Lietuvos švietimo darbuotojų profesinė sąjunga | LR švietimo ir mokslo ministerija |

 |

**2018 m. Lietuvos mokytojų streikas** – 2018 m. lapkričio 12 d. prasidėjęs ir iki metų pabaigos vykęs Lietuvos pedagogų streikas.

Istorija
--------

Streiką paskatino pedagogų atlyginimų skaičiavimo sistemos reforma. Streiko organizatoriai – Lietuvos švietimo darbuotojų profesinė sąjunga (LŠDPS) – teigė, jog atsakomybę už sukeltas problemas turi prisiimti švietimo ir mokslo ministrė Jurgita Petrauskienė. Streikas po išankstinių pranešimų prasidėjo lapkričio 12 d. jame iš pradžių dalyvavo penkios mokyklos.

Lapkričio 28 d. streikuojantys mokytojai susirinko į Seimo Švietimo ir mokslo komiteto posėdį. Jame dalyvavusi J. Petrauskienė iš posėdžio išvyko neišklausiusi mokytojų klausimų, kas sukėlė pastarųjų nepasitenkinimą. Po posėdžio mokytojai atsisakė pasitraukti iš Švietimo ir mokslo ministerijos ir liko joje budėti iki tol, kol bus pradėtos derybos. Per tris budėjimo dienas situacijai nepasikeitus prie Seimo įvyko pedagogų ir juos palaikančiųjų mitingas. Mitingui pasibaigus mokytojai grįžo prie Švietimo ir mokslo ministerijos. Radę užrakintas ministerijos duris kai kurie pedagogai vidun pateko per langus ir prašymų pasišalinti nepaisė. Likusiems budėti buvo sudaromos įvairios kliūtys: išgabentos sofos, draudžiama įsinešti maistą bei vaistus, atjungta televizija ir interneto ryšys.

Gruodžio 3 d. ministras pirmininkas Saulius Skvernelis iš švietimo ir mokslo ministrės pareigų atleido J. Petrauskienę, į jos vietą laikinai paskirdamas Roką Masiulį, kuris pradėjo derybas su streikuojančiais pedagogais. Ministrui pasikeitus neliko daugumos kliūčių budintiems ministerijoje. Budėjimas ministerijoje truko daugiau nei tris savaites.

LŠDPS pasižadėjo iš dalies kompensuoti streiko metu prarastus pedagogų atlyginimus. Budėjimo pradžioje viešai paskelbta LŠDPS sąskaita siekiant surinkti piniginę paramą streikuojantiems mokytojams. Budėjimo metu surinkta apie 40000 eurų.

LŠDPS pirmininko Andriaus Navicko skaičiavimais gruodžio pabaigoje streikavo daugiau kaip tūkstantis mokytojų, o gruodžio 19 d. – 400. Švietimo ir mokslo ministerijos pranešimu prieš gruodžio šventes streikavo 200 mokytojų iš 32 Lietuvos mokyklų.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Pocytė, Kristina (2018-11-27). „Mokytojų streikas verčia tėvus imtis kardinalių priemonių: streikuojantiems tai atrodo juokinga". *delfi.lt*. Delfi. Nuoroda tikrinta 2024-03-15.
2. ↑  Ministeriją mokytojai palieka su grauduliu akyse: to nepamiršime iki mirties
3. ↑  Mokytojų streiko iniciatorius Navickas: kas jis?
4. ↑  Streikuojantys mokytojai viliasi susitarti su ministerija iki Kalėdų