recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 56°5′44″ š. pl. 21°31′22″ r. ilg.﻿ / ﻿56.09556°š. pl. 21.52278°r. ilg.﻿ / 56.09556; 21.52278



| Juodupėnų tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Kretingos rajonas) |
| Plotas | 0,27 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,4 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2,3 m |
| Didžiausias gylis | 5,1 m |
| Įteka | Juodupis, 6 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Juodupis |

**Juodupėnų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Kretingos rajone, 4 km į šiaurės vakarus nuo Salantų. Sudarytas užtvenkus Juodupio upelį (Erlos intakas) 0,72 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 2,35 km, plotis – 0,22 km. Altitudė 42,5 m. Krantai aukštoki, daugiausia apaugę miškeliais. Aplinkui daugiausia plyti dirbami laukai, tik šiaurinėje pakrantėje stūkso nedidelis Klecės miškas ir vakarinėje – Kalno miškas. Pietinėje pakrantėje įsikūręs Juodupėnų kaimas.

Tvenkinys įrengtas 1979 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
**Undinėlė** (dan. *Den lille Havfrue*) yra danų rašytojo H. K. Anderseno pasakos "Undinėlė" pagrindinė veikėja. Pasaka remiasi mitologine undinės figūra ir tapo Antonino Dvoržako operos "Rusalka" libreto pagrindu.

Kopenhagos skulptoriaus Edvard Eriksen (1876-1959 m.) sukurta Undinėlės skulptūra tapo Kopenhagos simboliu. Undinėlės galvą jis sukūrė pagal baleriną Ellen Price (1878-1968 m.), kuri 1909 m. Kopenhagoje buvo labai mėgiama to paties pavadinimo baleto pagrindinė šokėja, o kūną pagal savo žmoną Eline (1881-1963 m.). Taip nutiko, nes Ellen Price nenorėjo pozuoti nuoga.

Užsakovu buvo mecenatas ir Kopenhagos alaus daryklos Carlsberg įkūrėjas Carl Jacobsen. 125 cm dydžio ir 175 kg svorio skulptūros kopija 1913 m. rugpjūčio 23 d. buvo pastatyta savo dabartinėje vietoje, šalia pakrantės promenados. Originalą Erikseno paveldėtojai saugo nežinomoje vietoje.

Skulptūra ne kartą buvo gadinama vandalų. 1964 ir 1998 m. buvo nupjauta skulptūros galva, vieną kartą jos ranka, o 2003 m. greičiausiai ne be sprogmenų pagalbos skulptūra numušta nuo savo uolos.

Daugelio pasaulio miestų kraštovaizdį puošia nukopijuotos ar panašios undinėlės. 2015 m. sausio mėn. Klaipėdoje taip pat atidengta undinėlės skulptūra (autorius – skulpt. Klaudijus Pūdymas). 2,0 m ilgio skulptūrai išlieti sunaudota 140 kg bronzos. Ją miestui dovanojo Lietuvos aukštoji jūreivystės mokykla.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Undinėlės skulptūros pasaulyje
2. ↑  Klaipėdoje iš Danės upės išnėrė undinėlė


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Undinėlė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį biografinį straipsnį reikėtų sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, prašome sutvarkyti šį straipsnį. Tik tada bus galima ištrinti šį pranešimą.Priežastys, dėl kurių straipsnis laikomas nesutvarkytu, aiškinamos straipsnyje Nesutvarkyti straipsniai.  |

**Martynas Survila** (XIX a. – XX a. pr.) – Lietuvos knygnešys.

Biografija
----------

Knygnešys Martynas Survila su žmona Ona, apie 1899 m.
Gimė dvaro kumečio šeimoje. Vaikystėje pats išmoko skaityti ir rašyti, o užaugęs dirbo ūkvedžiu tame pačiame dvare. Sutaupęs pinigų, nusipirko iš dvaro žemės Varnaičių k. pasistatė trobesius ir pradėjo ūkininkauti. Manoma, kad draudžiamą lietuvišką spaudą iš Prūsijos pradėjo gabenti būdamas 25-30 metų. Per trumpą laiką tapo žinomu knygnešiu ne tik Raseinių, bet ir gretimose apskrityse. Išvežiodamas parsineštas knygas, pasiekdavo Viduklę, Šiluvą, Garšvius ir kt. gyvenvietes.

Bendradarbiavo su Žemaitijos knygnešiais D. Bubėnu, J. Sakalausku, St. Neteckiu, A. Švedu ir kt. Priklausė Garšvių knygnešių draugijai. Eidamas su knygomis per sieną, keletą kartų buvo įkliuvęs, bet sargybiniai, gavę kyšį, paleisdavo. Ne visuomet pavykdavo išsipirkti.

1887 m. lapkričio mėn. sulaikytas Tauragės muitinėje su 50 lietuviškų knygų. Kauno apygardos teismas, 1888 m. rugpjūčio mėn. 1 d. vykusioje byloje išteisino. 1894 m. birželio mėn. 25 d. vėl sulaikytas Jurbarko muitinėje, bet ir šią bylą teismas nutraukė dėl įrodymų trūkumo. 1899 m. spalio mėn. 8 d. pasienio sargybiniai per kratą jo namuose rado 20 lietuviškų knygų. Nubaustas 10 rublių bauda ir vieneriems metams atiduotas viešai policijos priežiūrai pasirinktoje vietoje. M. Survila Pasirinko Rygą.

1901 m. grįžus iš tremties, namuose vėl padarė kratą. Nieko nerado, bet areštavo ir išvežė į Kauno kalėjimą. Apkaltintas už anksčiau pas jį surastas knygas, taip pat pagal jo užsakymą 1895 m. rudenį kitų neštas ir sulaikytas knygas. Nuteistas 6 mėn. kalėti ir dvejiems metams tremties.

1902.VI.1 iš Kauno išsiųstas į Sankt-Peterburgo vienučių kalėjimą. Atlikęs bausmę kalėjime, ištremtas į Jekaterinoslavo gub. Grįžo iš tremties jau po spaudos draudimo panaikinimo. Nepriklausomybės laikais, kaip nukentėjęs knygnešys, turėjo teisę nemokamai gydytis Tauragės ligoninėje.

**Atminties vietos ir paminklai:** kapas ir antkapinis paminklas su užrašu „Knygnešys Martynas Survila"; 1990 m. sodybvietėje pastatytas medinis kryžius.

Šaltiniai
---------


* Merkys V. DLSK.-P.369-370
* Narkevičienė O. Pašaltuonio knygnešiai. – Kaunas, 1993.- 31 p.
* Žemaitytė-Narkevičienė O. Knygnešys Martynas Survila iš Pašaltuonio // Voruta.- 1996,-Kovo 9-15.-Nr.lO.-P.6-7
* Morkeliūnienė J. Vingrūs knygnešių takai // Banga (Klaipėdos r.).-1990.-Kovo 17.-P.3: iliustr.
* Stravinskas A. Nuo tardymų iki tremties (Dokumentinė apybraiža apie Pašaltuonio knygnešį M.Survilą) // Mūsų kraštas.-1993.-Nr.-2(3).-P.6-12.
Koordinatės: 53°13′ š. pl. 168°25′ v. ilg.﻿ / ﻿53.217°š. pl. 168.417°r. ilg.﻿ / 53.217; 168.417

Umnako padėtis Aleutuose
**Umnakas** (angl. *Umnak*, aleut. *Umnax*) – sala Aleutų salyne, esančiame tarp Beringo jūros ir Ramiojo vandenyno, Lapių salų spiečiuje. Priklauso JAV, Aliaskai. Tai trečia pagal dydį Aleutų salyno sala. Plotas – 1777 km². Salos ilgis 117 km, plotis iki 26 km. Salos paviršius kalnuotas, iškyla iki 2149 m (veikiantis Vsevidovo ugnikalnis). Taip pat yra veikiantis ugnikalnis Okmokas. Būdinga tundra.

Umnake 2010 m. gyveno 18 žmonių, daugiausia aleutai. Vienintelė tebegyvenama gyvenvietė – Nikolskis. Yra apleistas Fort Gleno karinis aerodromas.

Sala apgyvendinta prieš 8400 metų. XVIII a. vid. Umnaką pasiekė rusai, bet aleutai juos užpuolė ir išžudė.

* Krioklys prie OkmokoKrioklys prie Okmoko
* Okmoko ugnikalnisOkmoko ugnikalnis
* Nikolskio mokyklaNikolskio mokykla

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 448


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Umnakas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Salix aurita** |
| --- |
| Ausytasis karklas *(Salix aurita)* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Gluosniniai  *( Salicaceae)* |
| Gentis: | Gluosnis  *( Salix)* |
| Rūšis: | Ausytasis karklas  *( Salix aurita)* |

 |

**Ausytasis karklas** (*Salix aurita*) – gluosninių šeimos (*Salicaceae*) augalų rūšis.

Natūraliai paplitęs didžiojoje Europos dalyje (Skandinavijoje, Vidurio ir Rytų, Vakarų Europoje, Balkanuose), Sibire.

Tai 0,8–2,5 m aukščio krūmas. Šakos ir pumpurai pliki. Lapai 2–5 cm ilgio, 1–3 cm pločio, atvirkščiai kiaušiniški arba atvirkščiai lancetiški, iš viršaus nešvariai žali, raukšlėti, pliki, iš apačios pilkai žali, plaukuoti. Lapo pakraštys stambiai dantytas ir banguotas, viršūnė trumpa, sulenkta. Prielapiai stambūs, inkstiški. Žydi balandžio–gegužės mėnesiais.

Ausytasis karklas Lietuvoje dažnas. Auga šlapiose pievose, ganyklose, pagrioviuose, šlapiuose krūmynuose, drėgnuose miškuose.

* PožymiaiPožymiai
* LapaiLapai
* ŽirginiaiŽirginiai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Salix aurita L. Archyvuota kopija 2023-01-03 iš Wayback Machine projekto. *GRIN-Global. National Genebank of Tunisia*
2. ↑  Algirdas Lekavičius. *Vadovas augalams pažinti*. – Vilnius: Mokslas, 1989. // psl. 52


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ausytasis karklas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Meloidae** |
| --- |
| Violetinis gegužvabalis (Meloe violaceus)Violetinis gegužvabalis (*Meloe violaceus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Šeima: | Skaudvabaliai  *( Meloidae)* |

 |

**Skaudvabaliai** (*Meloidae*) – vabalų (*Coleoptera*) šeima.

Vabalai stamboki. Jų galva už smilkinių įsmaugta ir atrodo lyg būtų su kaklu. Antsparniai minkšti, kartais labai sutrumpėję, ryškiai mėlynos ar žalios spalvos. Nagai perskelti arba dantyti. Vystymasis hipermetamorfozinis, yra šios fazės: kiaušinėlis, lerva (*triumgulinas*), antroji lerva, netikroji lėliukė, trečioji lerva, tikroji lėliukė, suaugėlis. Antrosios lervos parazituoja bičių ir kamanių lizduose. 

Vabalai augalėdžiai. Sugauti vabalai išleidžia iš šlaunų galuose esančių angų gintarinės spalvos nemalonaus kvapo, labai erzinantį skystį, hemolimfą.

Lietuvoje žinomos 5 rūšys:

* Ispaninis skaudvabalis (*Lytta vesicatoria*)
* *Meloe brevicollis*
* Paprastasis gegužvabalis (*Meloe proscarabaeus*)
* *Meloe variegatus*
* Violetinis gegužvabalis (*Meloe violaceus*)

* Ispaninio skaudvabalio vystymasisIspaninio skaudvabalio vystymasis
**„Karalienės gambitas"** (angl. *The Queen's Gambit*) – 2020 m. amerikiečių kostiuminė drama, pastatyta pagal Voltero Teviso (*Walter Tevis*) 1983 m. parašytą romaną su tokiu pačiu pavadinimu. Miniserialo pavadinimas – aliuzija į vieną iš šachmatų debiutų. Serialo scenaristas ir režisierius – Skotas Frenkas (*Scott Frank*), kuris šį filmą kūrė bendradarbiaudamas su Alanu Skotu (*Allan Scott*). Drama nukelia į XX a. 6–7 deš. laikotarpį ir pasakoja apie fiktyvios amerikiečių šachmatininkės Bef Harmon (*Beth Harmon*) pasaulinę šlovę ir kovą su priklausomybe nuo alkoholio bei narkotikų.

„Netflix" miniserialą išleido 2020 m. spalio 23 d. Po keturių savaičių jis tapo labiausiai „Netflix" žiūrimas miniserialas, pelnydamas aukščiausią vietą 63 valstybėse kompanijos siūlomų programų sąraše. Daugiaserijinis filmas sulaukė didžiulio pasisekimo: itin palankiai įvertinta pagrindinį vaidmenį atlikusios aktorės Enijos Teilor Džoi (*Anya Taylor-Joy*) vaidyba, kinematografija ir kiti kūrybiniai aspektai. Šachmatininkų bendruomenė serialą irgi įvertino palankiai už įtikinamą žaidimo eigos pateikimą, kai kurie surinkti duomenys byloja apie padidėjusį visuomenės susidomėjimą šiuo žaidimu.

Išnašos
-------

1. ↑  Miller, Sarah (December 1, 2020). "The Fatal Flaw of "The Queen's Gambit"". *The New Yorker*. Retrieved May 19, 2021.
2. ↑  White, Peter (November 23, 2020). "'The Queen's Gambit' Becomes Netflix's Biggest Scripted Limited Series With 62M Checking Chess Drama". *Deadline Hollywood*. Archived from the original on November 23, 2020. Retrieved November 23, 2020.
3. ↑  Rosen, Christopher (November 23, 2020). "The Queen's Gambit Has Everyone Buying Chess Boards". *Vanity Fair*. Archived from the original on November 23, 2020. Retrieved November 23, 2020.
4. ↑  Allebest, Erik (November 22, 2020). "Incredible Second Wave of Interest in Chess". *Chess.com*. Archived from the original on November 22, 2020. Retrieved November 24, 2020.
**Bronys Stundžia** (1916 m. gruodžio 5 d. Gemeliškyje, Šešuolių valsčius – 2015 m. gruodžio 13 d. Toronte) – nusipelnęs Lietuvos buriuotojas, Lietuvos buriuotojų sąjungos garbės narys.

Tėvynėje buvo veiklus skautas, buriavimo entuziastas ir organizatorius, vienas iš korporacijos „Jūra" lyderių, dalyvavo 1941 m. sukilime užimant Trakų įstaigas, kai per miestą traukėsi rusų kariuomenė.

Po karo įsikūrė Kanadoje, Toronte, buvo Kanados lietuvių vyriausias jūrų skautininkas. Buriavo Ontario ežere, kur sąlygos artimos jūrinėms. Turėjo ne vieną tolimą kelionę vandenynais.

Daug rašė lietuviškoje spaudoje ne tik jūrinėmis temomis. Užjūryje parengė ir išleido du lietuviškus buriavimo vadovėlius, kiek papildęs – jūrų leitenanto R.Nako parengtą pirmąjį lietuviškų jūrinių terminų žodyną. Parengė ir išleido angliškai–lietuviškai žodyną „Jūriniai įvardai".

B.Stundžia prisidėjo prie lietuviškų jūreivystės terminų norminimo, gryninimo, praturtinimo tradiciniais pajūrio žvejų įvardais.

B.Stundžia visada mintimis su Lietuva, pirmiausia jai ir skyrė savo darbus. Dar iki nepriklausomybės atgavimo jis stengėsi megzti ryšius su Lietuvos buriuotojais, įvairiais keliais gabeno į Lietuvą ir platino savo jūrines knygas, kurių čia stigo, pats lankėsi, domėjosi buriavimo sporto, jūrinio švietimo ir jūrinės politikos reikalais, savo straipsniuose ir laiškuose sielojosi, kad Klaipėdos laivynas nelietuviškas, užplūstas ateivių iš Rusijos, kad lietuvių kalba oficialiai išguita iš jūreivystės sferos, net Lietuvos buriuotojai aklai perėmę, anot jo, caro Petro I sukurptą olandiškai rusišką žargoną. Kad papildytų skurdžią lietuviškų marinistinių knygų lentynėlę, pats sudarė ir Lietuvoje išspausdino marinistinės prozos antologiją „Septyniose jūrose".

Šaltiniai
---------

1. ↑  LBS garbės nariai

Literatūra
----------

* Algimantas Patašius. Gyvenimas Lietuvai ir jūrai Archyvuota kopija 2019-11-22 iš Wayback Machine projekto.
| **Gediminas Kazys Čepulis** |
| --- |
| Gimė | 1941 m. kovo 11 d.Vilnius |
| Mirė | 2003 m. liepos 28 d. (62 metai)Maskva, Rusija |
| Tėvas | Stasys Čepulis |
|  |
| Veikla | gydytojas virusologas imunologas |
| Partija | 1970 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1964 m. Kauno medicinos institutas |

**Gediminas Kazys Čepulis** (1941 m. kovo 11 d. Vilniuje – 2003 m. liepos 28 d. Maskvoje) – Lietuvos gydytojas virusologas imunologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1964 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1967–1982 m. Maskvos virusologijos instituto, nuo 1982 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1989 m. Kauno medicinos akademija) mokslinis bendradarbis. 1988 m. biologijos mokslų daktaras. Palaidotas Kaune.

Mokslinė veikla
---------------

1967 m. nustatė, kad šeimininko ląstelės antigeninės medžiagos, nuo kurių priklauso viruso rūšinis specifiškumas, turi lemiamą reikšmę viruso adaptacijai, 1969 m. šis reiškinys įregistruotas kaip atradimas. Svarbiausi darbai iš onkovirusologijos, imuninės sistemos faktorių, virusinių infekcijų ir onkologinių procesų modeliavimo ir reguliavimo. Tarptautinio energoinformacinių mokslų akademijos (1995 m.), Tarptautinio informatizavimo akademijos (1996 m.) narys. Paskelbė daugiau kaip 200 mokslinių straipsnių. 9 atradimų, 7 išradimų autorius.

Bibliografija
-------------

* Virusai ir imlumas. – Vilnius: Mokslas, 1983. – 44 p.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gediminas Kazys Čepulis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 348
2. ↑  *Gediminas Kazys Čepulis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 725 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Skarna. Poliarizacinio mikroskopo padidintas vaizdas
**Skarna** – įvairiaspalvė, dažnai žalia ar raudona rečiau pilka, juoda, ruda ar balta metamorfinė uoliena. Susiformuoja kontaktinio metamorfizmo zonoje cheminės metasamotazės proceso metu kai magminės intruzijos, tokios kaip granitas, įsiterpia į karbonatines uolienas, tokias kaip klintis ar dolomitas.

Uolienos pavadinimas kilo iš švedų kalbos žodžio *skarn*, reiškiančio berūdę, bevertę uolieną. Mokslinėje literatūroje pirmą kartą panaudojo švedas V. Tornebhomas apie 1880–1881 m.

Skarnų tipai
------------

Skarnos susidaro iš įvairios mineralinės ir petrologinės sudėties uolienų. Jos gali susidaryti iš magminės, metamorfinės ar nuosėdinės kilmės uolienų. Skarnų tipas priklauso nuo uolienų, į kurias įsiveržė karštas magminis lydalas. Pagal tai išskiriami šie skarnų tipai ar atmainos:

* klintinė,
* magnezinė (dolomitinė),
* silikatinė.

Pagal skarnų padėtį intruzinio masyvo atžvilgių skarnos dar skirstomos į *egzoskarnas* ir *endoskarnas*. Pirmosios yra už intruzinio masyvo, antrosios – masyvo viduje.

Panaudojimas
------------

Skarnos naudojamos kaip naudingos iškasenos. Iš jų išgaunama geležis, varis, volframas, molibdenas, švinas, cinkas, boras.
| Mogamis |
| --- |
|   |
| **Ilgis** | 229 km |
| **Baseino plotas** | 7040 km² |
| **Vidutinis debitas** | 392 m³/s |
| **Ištakos** | Azumos kalnas |
| **Žiotys** | Japonijos jūra |
| **Šalys** | Japonija (Jamagata) |
|  |
|  **Vikiteka** | Mogamis |

**Mogamis** (jap. 最上川 = *Mogami-gawa*) – upė Japonijoje, Jamagatos prefektūroje. Srauniausia upė šalyje (kitos taip pat sraunios šalies upės – Fudži ir Kuma). Prasideda Jamagatos prefektūros pietuose ir teka į šiaurę, ties Šindžio miestu pasuka į vakarus ir ties Sakatos miestu įteka į Japonijos jūrą.

Anksčiau į Kansajaus regioną upe buvo plukdomos įvairios prekės, kaip kad dažinio dygmino kuokštai, ryžiai.

Žymus japonų poetas Macuo Bašio parašė keletą haiku apie šią upę.

Literatūra
----------

* 『日本大百科全書 — 第2版. — 東京: 小学館, 1994–1997. – 全26冊.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3
2. ↑  Shirane, Haruo (1998). *Traces of Dreams: Landscape, Cultural Memory, and the Poetry of Bashō*. Stanford University Press. pp. 170–173. ISBN 0804730997.
3. ↑  Greve, Gabi (2012-11-14). „WKD - Matsuo Basho Archives: Oku Station 31 - Sakata". World Kigo Database. Nuoroda tikrinta 2017-06-04.

Koordinatės: 38°55′23″š. pl. 139°48′32″r. ilg.﻿ / ﻿38.92316°š. pl. 139.808806°r. ilg.﻿ / 38.92316; 139.808806
Intel Extreme Masters 2010 finalas CeBIT parodų centre. Hanoveris, Vokietija
Renginį reklamuojanti iškaba autobusų stotelėje.
**Intel Extreme Masters** (**IEM**) – kasmetinis elektroninio sporto pasaulio turnyras, kuriame žaidžiami StarCraft 2, Counter Strike ir League of Legends žaidimai. Organizuoja įmonė *Turtle Entertainment*, pagrindinis rėmėjas Intel. Iš viso yra įvykę penki turnyrai. Nuo 2010 m. iki 2011 m. finalai buvo rengiami CeBIT parodų centre Hanoveryje, Vokietijoje. Penktojo sezono finalai vyko 2011 m. kovo 1-5 dienomis, su 130 000 JAV dolerių priziniu fondu. Nuo 2012 m. finalai pradėti rengti Katovicuose Spodek arenoje, kuri talpina 11 500 žiūrovų (be papildomų vietų, kurios būna išdėliotos prie scenos).

Ankstesni finalai buvo žaidžiami Los Andžele, Čengdu ir Dubajuje. Pirmajame IEM sezone buvo žaidžiamas tik Counter Strike, vėliau žaidimų įvairovė didėjo. Ketvirtajame turnyre vyko ir Warcraft 3 turnyras, tačiau vėliau jo buvo atsisakyta.

Formatas
--------

Patekimui į finalą organizuojami kvalifikaciniai etapai pagal regionus: Šiaurės Amerika, Europa, Pietryčių Azija. Papildomai, kažkiek žaidėjų patenka su vardiniais pakvietimais. Pavyzdžiui, 2011 m. vardinius pakvietimus gavo korėjiečiai StarCraft2 žaidėjai Greg Fields (*IdrA*, pagal kilmę amerikietis), Jung Woo Seo (*Ace*), Park Hyun Woo (*Squirtle*) ir Jang Jae Ho (*Moon*).

Finaluose žaidėjai skirstomi į dvi grupes po šešis žmones. Pirmos trys vietos iš kiekvienos grupės išeina į atkrentamąsias varžybas; pirmoji vieta patenka tiesiai į pusfinalį, likusios dvi žaidžia tarpusavyje dėl patekimo į pusfinalį.

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* Oficialus turnyro puslapis Archyvuota kopija 2011-03-01 iš Wayback Machine projekto.
* News Blick IEM 2011 Finale Archyvuota kopija 2011-07-19 iš Wayback Machine projekto.
| Skaryčia |
| --- |
| Skaryčia netoli žiočių Skaryčia netoli žiočių |
| **Ilgis** | 6,1 km |
| **Baseino plotas** | 13,2 km² |
| **Ištakos** | Kegų apylinkės |
| **Žiotys** | Virvytė |
| **Šalys** | Lietuva |

**Skaryčia** – upelis Lietuvoje, Telšių rajone; Virvytės kairysis intakas. Prasideda ties Kegų kaimu, teka į pietryčius miškingomis vietomis, toliau – laukais. Įteka į Virvytę 90,2 km nuo jos žiočių, 1 km į šiaurės vakarus nuo Janapolės miestelio.

Turi kelis bevardžius intakus. Prie upelio įsikūrę Girmantiškės ir Janapolės kaimai.

Upėvardis *Skaryčià* laikomas labai archajišku, turi skubrumo reikšmę (gretinamas su rus. *скорый* „greitas", sen. vok. *scheren* „skubėti", trak. *skaras* „greitas, skubus").

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 301
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

2008-2009 m. FIDE Didžiojo prizo dalyvių, nominuotų FIDE prezidento, reitingų kitimas 2007 m. liepą – 2008 m. rugpjūtį
**Elo reitingas** – žaidėjų santykinio pajėgumo nustatymo sistema, kai kiekvienoje partijoje susitinka tik du žaidėjai. Pavadinimas kilęs iš išradėjo matematiko Arpad Elo pavardės.

Elo reitingų sistema buvo sukurta šachmatams, bet vėliau buvo imta naudoti ir kitose sporto šakose bei žaidimuose, pavyzdžiui, go.

Šioje sistemoje daroma prielaida, kad žaidėjo pajėgumas atskiroje partijoje yra atsitiktinis dydis, pasiskirstęs pagal normalinį dėsnį (vėliau ši prielaida buvo pakeista – pradėtas naudoti logistinis dėsnis). Ieškomas pajėgumas yra šio atsitiktinio dydžio vidurkis. Jei partija baigiasi vieno iš žaidėjų pergale, tai turėtų reikšti, kad jo pajėgumas šioje partijoje buvo didesnis. Lygiųjų atveju laikoma, kad žaidėjų pajėgumai partijoje yra artimi arba lygūs.

Elo reitingų sistemoje iš pradžių apskaičiuojama, kiek taškų žaidėjas turėtų partijoje surinkti vidutiniškai, jei žaidėjų reitingai būtų tikslūs:

{\displaystyle E\_{A}={\frac {1}{1+10^{\frac {R\_{B}-R\_{A}}{400}}}}}
Čia *RA* – žaidėjo A reitingas, *RB* – žaidėjo B reitingas, o *EA* – vidutinis taškų, kuriuos turėtų susrinkti A, skaičius.

Po partijos apskaičiuojami nauji žaidėjų reitingai:

{\displaystyle R\_{A}^{\prime }=R\_{A}+K\*(S\_{A}-E\_{A})}
Čia *K* – koeficientas, nusakantis reitingo kitimo greitį, *SA* – žaidėjo A faktiškai surinktų taškų skaičius, *R'A* – naujas žaidėjo A reitingas.

Elo reitingų sistema buvo pradėta naudoti 1960 m. JAV šachmatų federacijos. 1970 m. ją ėmė naudoti ir FIDE.

Egzistuoja ir kitokios reitingų sistemos, pavyzdžiui, Glicko reitingų sistema.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Mogadišas*Muqdisho* |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

MogadišasMogadišas

2°02′0″ š. pl. 45°21′0″ r. ilg.﻿ / ﻿2.03333°š. pl. 45.35000°r. ilg.﻿ / 2.03333; 45.35000﻿ (Mogadišas)Koordinatės: 2°02′0″ š. pl. 45°21′0″ r. ilg.﻿ / ﻿2.03333°š. pl. 45.35000°r. ilg.﻿ / 2.03333; 45.35000﻿ (Mogadišas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Somalio vėliava Somalis |
| **Regionas** | Benadiras |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 1 579 041  |
|  |
|  **Vikiteka** | Mogadišas |

**Mogadišas** (som. *Muqdisho*, it. *Mogadiscio*, arab. مقديشو‎ = *Maqadīshū*) – miestas pietryčių Somalyje, šalies sostinė ir didžiausias miestas. 2,59 mln. gyventojų (2005). Išsidėstęs prie Indijos vandenyno, šiek tiek į šiaurę nuo pusiaujo. Pagrindiniai šalies jūrų ir oro uostai, verslo ir pramonės centras (nors pilietinis karas XX a. 10-ajame dešimtmetyje neigiamai paveikė miesto ekonomiką). Iki tol giliavandeniu uostu keliavo įvairios eksporto prekės: gyvuliai, bananai, kailiai, odos ir kt. Pramonės šakos: maisto (ypač mėsos ir žuvies), odos, medienos, tekstilės.

Mogadiše yra XIII a. mečetė, nacionalinis muziejus (esantis *Garesa* rūmuose, kuriuos XIX a. pastatė Zanzibaro sultonas). Somalio nacionalinis universitetas (įkurtas 1954 m.), pramonės institutas, veterinarijos institutas. Dauguma institucijų pilietinio karo metu neveikė.

Istorija
--------

Mogadišą X a. pradžioje įkūrė arabų (svahilių) pirkliai, o jau XII a. jis tapo svarbiu prekybos centru. Čia susiformavo miestas-valstybė Mogadišo sultonatas, kurioje plito brandi svahilių kultūra. Joje maišėsi vietinės somalių ir išorinės arabiškos, svahiliškos tradicijos.

XVI a. regione įsitvirtinus Portugalijai, miestas ėmė prarasti savo svarbą, buvo atkirstas nuo svarbios prekybos, tačiau vietos sultonų linija išlaikyta. Per XVI–XIX a. miestas buvo valdomas stipresnių valstybių, kurios įgydavo įtaką regione: Adžuranas, Geledi, Omano imperija.

1871 m. Mogadišas pateko Zanzibaro sultono valdžion. 1892 m. Italija išsinuomojo uostą, o 1905 m. nusipirko visą miestą, kuris vėliau tapo Italijos Somalio administraciniu centru. 1960 m. Mogadišas tapo nepriklausomos Somalio valstybės sostine, 1990–1995 m. smarkiai nukentėjo nuo pilietinio karo.
|  |
| --- |
| Elvir Laković |
|  
Laka su seserimi Mirela 2008 m. „Eurovizijoje" |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Elvir Laković |
| Dar žinomas | Laka |
| Gimė | 1969 m. kovo 15 d. (54 metai)  Goraždė, Bosnija ir Hercegovina, Jugoslavijos vėliava Jugoslavija |
| Žanrai | rokas, popmuzika |
| Aktyvumo metai | 1998–dabar |

**Elvir Laković** (g. 1969 m. kovo 15 d.) – bosnių roko dainininkas ir dainų autorius iš Goraždės, Bosnijos ir Hercegovinos. Taip pat žinomas kaip **Laka**.

Pirmąją dainą „Malo sam se razočar’o", kuri tapo sėkminga jo karjeroje, įrašė 1998 metais. Vėliau išleido dainas „Vještica", „Mor’o" ir „Piškila", dėl kurių tapo žinomas šalyje. 2003 m. daina „Ja sam mor’o" pelnė Bosnijos Davorin muzikos apdovanojimą už geriausią metų roko stiliaus dainą.

2004 metais Elvir išvyko į Niujorką ieškodamas šviesesnės ateities. Ten jis dirbo baldų nešiku, vėliau padavėju, taip pat nusifilmavo keliose reklamose. Bandymas sukurti grupę atlikėjui nepasisekė ir jis sugrįžo atgal į savo gimtąją šalį, kur įrašė pirmąjį albumą „Zec" ir po kelių koncertų dainininkas sulaukė didelio pasisekimo.

Laka ir jo jaunesnioji sesuo Mirela atstovavo Bosnijai ir Hercegovinai 2008 m. „Eurovizijoje" su daina „Pokušaj" (liet. *Pabandyk*). Linksmas pasirodymas neliko neįvertintas Europos žiūrovų. Surinkęs 110 taškų, atlikėjas užėmė 10 vietą. Laka per 2009 ir 2012 m. „Eurovizijos" konkursų finalą paskelbė Bosnijos ir Hercegovinos taškus.

Diskografija
------------

### Albumai

* 2007: *Zec*
* 2010: *Stvorenje*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Elvir Laković Laka** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Daina *Pokušaj*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Marija Šestić  *„Rijeka bez imena"*** |  **Bosnijos ir Hercegovinos atstovas Eurovizijoje**2008 | Po to:**Regina  *„Bistra voda"*** |
| Elsa Pinilla |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Elsa Pinilla Osuna |
|  |
| Gimė | 1985 m. spalio 2 d. (35 metai), Argentina |
|  |
| Šalis |  Ispanija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
| Marilyn("Alma Pirata", 2006 m.) |
|  |
|  |

**Elsa Pinilla Osuna** (g. 1985 m. spalio 2 d. Madridas) – Ispanijos aktorė, dainininkė ir dainų autorė.

Elsa yra pirmas vaikas María’os Osuna ir įrašų prodiuserio Pablo Pinilla šeimoje. Ji studijavo kelias meno rūšis kaip baletas, grojimas pianinu, dainavimas ir vaidyba.

Jau nuo mažens aktorė filmavosi TV reklamose ir madų šou. 1999 m. laimėjo „El Corte Inglés" 'Modelių fotografijų konkurse'. Ji taip pat pasirodė ant kažkokios ispanų muzikos grupės albumo viršelio ir nusifilmavo David’o DeMaría’os dainų vaizdo klipuose: „Sin miedo a perder" ir „El perfume de la soledad".

2004 m. Pinilla buvo viena iš vedėjų ispanų muzikos TV programoje „Musica Uno".

Ji buvo įkūrėja, dainų autorė ir „Tess" muzikos grupės narė kartu su Úrsula Sebastián ir Laura Pinto.

2000 m. pradėjo aktorės karjerą. Vaidinti *Elsa*, sėkmingame ispanų televizijos seriale „Al salir de clase", kartu su grupės narėms, o serialas padėjo išleisti pirmąjį grupės albumą.

2002–2003 m. Elsa vaidino vieną iš dingusių mergaičių ispanų miuzikle „Peter Pan".

2006 m. aktorė išvažiavo į Argentiną ir ten praleido pusantrų metų. Ten ji vaidino *Marilyn* televizijos serialuose „Alma Pirata", kartu su Benjamin Rojas, Luisana Lopilato bei kitais, ir *Barbara* „Romeo y Julieta".

2007 m. ji grįžo į Ispaniją ir čia tęsė savo aktorės karjerą. Suvaidino keliuose televizijos serialų „Cuestión de sexo" ir 2008 m. „Sin tetas no hay paraíso" epizoduose.

2008 m. pasirodė „Antena 3" TV filme antrame epizode apie Marisol, vaidino buvusią aktorę jos paauglystėje.

Nuo 2009 m. vaidina *Susana* Ispanijos televizijos seriale „Dieciocho".

Filmografija
------------

| Metai | Pavadinimas | Vaidmuo | Žanras |
| --- | --- | --- | --- |
| 1997–2002 | „Al salir de clase" | Elsa Parodi (2000–2001) | TV serialas |
| 2002–2003 | „Peter Pan" | Dingusi mergaitė | Miuziklas |
| 2006 | „Fuera de control" |  | TV serialas, muzikinė, romantinė komedija visai šeimai |
| „Alma Pirata" | María Lidia Castellano (Marylin) | TV serialas, romantinė komedija |
| „Romeo y Julieta" | Bárbara Verbena | TV serialas |
| 2007 | „Cuestión de sexo" |  | TV serialas |
| 2008 | „Sin tetas no hay paraíso" |  | TV serialas |
| „Barras" |  | TV serialas |
| „Susurros" | Super pivón | Kino filmas |
| „El ritmo de la calle" |  | TV serialas |
| „Impares" |  | TV serialas |
| 2009 | „Dieciocho" | Susana Vaquero | TV serialas |
| „Marisol" | Marisol | Kino filmas |

Įrašų sarašas
-------------

### Garso takeliai

* 2001: Al Salir de Clase
* 2006: Alma Pirata
* 2006: Romeo y Julieta
* 2009: Dieciocho

### Tess

* A Nuestra Edad (2000)
* De carne y hueso (singlų remiksai) (2001)
* Quiero Ser Yo (2002)
* Amor Libre (2004)
* Amor Libre (singlų cd) (2004)

* "A Nuestra Edad" (2000)
* "Quiero Ser Yo" (2002)
* "Amor Libre" (2004)

Grupės dainų video klipai
-------------------------

* Tess – amor libre

Nuorodos
--------

Oficialus Elsa Pinila puslapis
| Spaniš Taunasangl. *Spanish Town* |
| --- |
| *Miesto katedra* |
|  |
| 

Spaniš TaunasSpaniš Taunas

17.9958766°0′0″ š. pl. 76.9551086°0′0″ v. ilg.﻿ / ﻿17.99588°š. pl. 76.95511°r. ilg.﻿ / 17.99588; 76.95511﻿ (Spaniš Taunas)Koordinatės: 17.9958766°0′0″ š. pl. 76.9551086°0′0″ v. ilg.﻿ / ﻿17.99588°š. pl. 76.95511°r. ilg.﻿ / 17.99588; 76.95511﻿ (Spaniš Taunas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Jamaikos vėliava Jamaika |
| **Apygarda** | Midlseksas |
| **Parapija** | Šv. Katerinos paraprija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1534 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 162 359  |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Spaniš Taunas |

**Spaniš Taunas** (angl. *Spanish Town*, 'ispanų miestas') – miestas Jamaikoje, XVI–XIX a. šalies sostinė ir kultūrinis centras. Sent Katerinos apylinkės administracinis centras.

Istorija
--------

1534 m. gubernatorius Fransiskas de Garajus indėnų tainų žemėse įkūrė Vilja de la Vegos gyvenvietę - naujos Jamaikos kolonijos sostinę. Vėliau ji buvo vadinama Santiago de la Vega. Tai buvo pirmoji europiečių gyvenvietė salos pietuose. Kai 1655 m. Jamaiką užkariavo Anglija, sostinę pervadino Spaniš Taunu. Kadangi mūšių metu miestas smarkiai nukentėjo, didelę dalį administracinės veiklos perėmė Port Rojalis ir Anglijos viešpatavimo pradžioje tapo neoficialia sostine. Iki 1692 m. kai Port Rojalį nusiaubė žemės drebėjimas, Spaniš Taunas buvo atstatytas ir vėl perėmė sostinės funkcijas.

Po 1692 m. žemės drebėjimo buvo įkurtas Kingstonas, kuris tuojau iškilo kaip svarbiausias miestas. Salos viduje esantis Spaniš Taunas liko sostine iki 1872 m. kai kolonijos administracija perkelta į Kingstoną.

Miesto centre stovi keletas Regentystės laikų pastatų, tarp jų Rodnio paminklas ir Senųjų Karaliaus Rūmų, iki 1872 m. buvusių gubernatoriaus rezidencija, fasadas. Spaniš Taune yra seniausia anglikonų bažnyčia už Anglijos ribų.

Sportas
-------

* Dunbeholden FC – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
* Anthony Spaulding stadionas, talpinantis 2 200 žiūrovų.
* Portmore United FC – futbolo klubas;

Išnašos
-------

1. ↑  Globalsportsarchive
2. ↑  ANTHONY SPAULDING SPORTS COMPLEX
**Lazdijų rajono taryba** – Lazdijų rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. Pilnas pavadinimas – **Lazdijų rajono Liaudies deputatų taryba**, nuo 1990 m. balandžio mėn. *Lazdijų rajono taryba*.

Teisinis pagrindas
------------------

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d. savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Lazdijų rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.

Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu" vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.

Tarybos deputatai
-----------------

* Valdas Petras Mikelionis
* Virginijus Ražukas
* Benius Rūtelionis

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2011-07-22 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 54°57′04″š. pl. 25°45′03″r. ilg.﻿ / ﻿54.9510°š. pl. 25.7508°r. ilg.﻿ / 54.9510; 25.7508

 *Kitos reikšmės – Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia.*

|  Karkažiškės šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Švenčionių |
| **Savivaldybė** | Švenčionių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Karkažiškė |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1913 m. |
| **Stilius** | neoromanika |

**Karkažiškės šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Karkažiškės kaime, 4 km į pietus nuo Pabradės. Turi neoromaninės architektūros bruožų. Pamaldos laikomos tik lenkų kalba. Priklauso Pabradės Švč. Mergelės Marijos, Šeimos Karalienės parapijai.

2016 m.

Istorija
--------

Pirmoji bažnyčia statyta Jokūbo Nemirovičiaus. 1502 m. jo duktė Jadvyga klebonijai dovanojo palivarką, 2 smukles ir kito turto. 1611 m. Jarčevskis Karkažiškę paskyrė Vilniaus kunigų seminarijai. 1670 m. prelatas Aleksandras Sapiega bažnyčią atstatė. 1838 m. į ją trenkė žaibas, bažnyčia sudegė, vėl atstatyta.

1913 m. baigta mūryti dabartinė bažnyčia. 1963 m. ji uždaryta. Grąžinta 1990 m.

Architektūra
------------

Bažnyčia turi neoromaninės architektūros bruožų, kryžminio plano, vienabokštė, originalaus fasado.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Karkažiškės šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Rajono vykdomojo komiteto pastatas
**Spalio rajonas** (iki 1961 m. ***Stalino rajonas***) – LTSR administracinis-teritorinis vienetas Vilniaus miesto vakarinėje dalyje 1941 m. ir 1944–1990 m. 1964 m. rajonui priklausė dešinysis Neries krantas į pietus nuo Karolinės g. Šaltūnų k. keletas kaimelių, vadinamų Bukčiais (Buchtomis), Riešė, dalis miesto centro, vakarinė Senamiesčio dalis, Vingis, Naujamiestis, Vilkpėdė, Miškiniai (dešiniojo ir kairiojo kranto), Žemieji ir Aukštieji Paneriai, Riovonių k.

Istorija
--------

Įkurtas 1941 m. kovo 21 d. 1957 m. gruodžio 16 d. apibrėžtos ribos: Karalinavos g. (priskirta Lenino rajonui), Neries upė iki Stalino pr.; Stalino pr. Gedimino a. (priskirta Lenino rajonui), Universiteto g. Garelio g. Trakų g. iki Komjaunimo g.; Komjaunimo g. Partizanų g. Vilkpėdės g. geležinkelio šaka iki Kuršių g. Geležinkelis Kaunas–Vilnius, miesto vakarinė riba iki Karalinavos g.

1949–1959 m. rajonas sutapo su Panerių apylinkės ribomis. 1961 m. lapkričio 11 d. rajonas pervadintas Spalio vardu.

Apylinkės
---------

* Panerių apylinkė (1949?–1959)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vilnius: adresai ir informacija, 1957. *Cituoja Vilniaus vietovių, mikrorajonų, priemiesčių ir gyvenviečių pavadinimai 1964 metais. Vilnius21.lt (tikrinta 2021-10-13).*
| **Sphaerobolus stellatus** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Poniabudiečiai  *( Phallales)* |
| Šeima: | Žvaigžduliniai  *( Geastraceae)* |
| Gentis: | Sferobolis  *( Sphaerobolus)* |
| Rūšis: | Sphaerobolus stellatus  *( Sphaerobolus stellatus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Sphaerobolus stellatus** – žvaigždulinių (*Geastraceae*) genties grybų rūšis.

Šis grybas yra labai mažas, 0,1-0,3 cm skersmens, oranžinės spalvos. Mikologus jis nepaprastai domina savo nepakartojamu sporų išbarstymo būdu. Iš pradžių, jis primena mažytį rutuliuką, kurį dengia lygus išorinis apvalkalas. Paskui apvalkalas pasidalija į 5-9 skilteles, kurios ilgainiui išsitiesia ir įgauna oranžinės žvaigždės formą. Tuo metu pradeda veikti nepakartojamas sporų išbarstymo mechanizmas: vidinė išorinio apvalkalo dalis staiga išsiverčia ir išsviedžia sporų maišelį, kuris nuskrieja metrą ir toliau. Manoma, kad šį procesą sukelia nevienodas audinio išbrinkimas, dėl kurio sporų maišelis išsviedžiamas į aplinką.
Trama balta.
Sporos baltos.

Auga rugpjūčio - spalio mėn. ant medžių trūnėsių, pjuvenų ir kitų augalinės kilmės liekanų, kartais tankiomis grupėmis. Šio grybo maistinė vertė nėra nustatyta, todėl priskiriamas prie nevalgomų grybų.

Literatūra
----------

Grybai, Etorė Bielis, Mūsų knyga, 2004, ISBN 9955-573-65-1, psl. 196
**Jonas Norkaitis** (1928 m. rugsėjo 26 d. Kaune – 2013 m. rugsėjo 27 d. VFR) – Vokietijos filosofijos daktaras ir ekonomistas, Vokietijos lietuvių bendruomenės veikėjas bei mecenatas.

Biografija
----------

Gimė ir augo žinomo Lietuvos Respublikos valstybės veikėjo Jono Norkaičio šeimoje. Mokyklą pradėjo lankyti Kaune, vėliau mokslus tęsė Vokietijoje, į kurią 1940 m. buvo persikėlę tėvai. Antrojo pasaulinio karo metais Norkaičių šeima grįžo į Lietuvą ir Jonas lankė Kauno V gimnaziją. Artėjant frontui, šeima vėl išvyko į Vokietiją ir 1945 m. J.Norkaitis Plauene įgijo brandos atestatą. 

Vėliau studijavo Strasbūro, Freiburgo ir Tiubingeno universitetuose. Pastarojoje aukštojoje mokykloje apgynė disertaciją ir tapo filosofijos daktaru. Po to tęsė mokslus ekonomikos ir politologijos srityse. Priklausė studentiškai Ateitininkų organizacijai, 1950 m. Amsterdame dalyvavo *Tarptautinės katalikų studentų ir akademikų federacĳų asociacĳos „Pax Romana"* kongrese. Po studijų įsidarbino geležies ir plieno pramonės įmonėje Diuseldorfe, 1965 m. persikėlė į Štutgartą ir pramonės koncerne „Robert Bosch Gmbh" dirbo administracinį darbą. Gyvenimo paskutinius metus praleido Bad Mergentheime.

Aktyviai pasireiškė lietuvių išeivių veikloje: organizavo Europos lietuviškųjų studijų savaites, buvo vienas iš Lietuvių kultūros instituto Vokietijoje steigėjų. Nuo 1969 m. įėjo į Vasario 16-osios gimnazijos Hiutenfelde kuratoriją, trejus metus buvo renkamas jos valdybos pirmininku. 2004 m. Vytauto Didžiojo universiteto bibliotekai padovanojo XVI–XVIII a. istorinių Lietuvos žemėlapių rinkinį.

Įvertinimas
-----------

* Tautinių mažumų departamentas prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės Garbės aukso ženklas „Už nuopelnus" (2005 m.)

Šaltiniai
---------

* *Mes buvome lietuviai* // „XXI amžius", 2008 rugsėjo 24 d. Nr. 72 (1665)
* Alfred Bammesberger. *Mirė dr. Jonas Norkaitis* // XXI amžiaus horizontai („XXI amžiaus" priedas apie Lietuvą ir pasaulį), 2013 m. rugsėjo 27 d. Nr. 9 (263)
| **Stanislavas Kostka** |
| --- |
|  |
| S. Kostkos skulptūros fragmentas (1705 m. aut. Pierre Le Gros jaunesnysis) |
| Gimė | 1550 m. spalio 28 d.Rostkovas, Lenkija Lenkija |
| Mirė | 1568 m. rugpjūčio 15 d. (17 metų)Roma, Italija Italija |
| Tėvas | Janas Kostka |
| Motina | Margarita Kryska |
|  |
| Veikla | katalikų vienuolis |
|  |
| Žinomas (-a) už | šventasis |
|  |
|  **Vikiteka** | Stanislavas Kostka |

**Stanislavas Kostka**, arba **Stanislovas Kostka** (lenk. *Stanisław Kostka*; g. 1550 m. spalio 28 d. Rostkove, Lenkijoje – m. 1568 m. rugpjūčio 15 d. Romoje, Italijoje) – katalikų šventasis, jėzuitų vienuolis. Novicijų, mokinių ir studentų, bei beviltiškų ligonių globėjas. 1962 m. popiežiaus Jono XXIII patvirtintas Lenkijos globėju.

Savo tėvo mušamas Stanislovas (aut. Andrea Pozzo).

Altorius Stanislovo Kostkos garbei.

Biografija
----------

Stanislovas Kostka gimė 1550 m. spalio 28 d. Rostkove (*Rostkowo*), dab. Pšasnyšo apskrityje, Mazovijos vaivadijoje, lenkų didikų šeimoje. Jo tėvas Janas Kostka (m. 1576) buvo kaštelionas ir Lenkijos karalystės senatorius, motina – Margarita Kryska, Mazovijos vaivados Pauliaus Kryskio duktė, vyriausias brolis – Paulius Kryskis (1549–1609), Cechanuvo vėliavininkas.

Šeimoje Stanislovas buvo rengiamas visuomeniniam gyvenimui, rūpestingai auklėjamas kataliku. Būdamas 14 metų jis buvo pasiųstas į jėzuitų kolegiją Vienoje. Stanislovas mokėsi kalbų ir buvo Šv. Barboros sodalicijos narys. Gyveno kukliai, atsidavė vien savo studijomis, kaip didiko sūnus rengėsi labai kukliai ir daug laiko melsdavosi ir mąstydavo.

1565 m. gruodžio viduryje Stanislovas rimtai susirgo neaiškia liga. Nujausdamas pavojų savo gyvybei, ligonis pasiprašė, kad jam būtų atneštas Švč. Sakramentas. Tačiau jo brolis Paulius atkalbinėjo jį nuo šio žingsnio, aiškindamas, jog nieko grėsmingo nėra. Iš tikrųjų, nepakvietė kunigo dėl to, kad šių namų šeimininkas senatorius Kimberkeras buvo užkietėjęs protestantas. Supratęs, kad kunigas neateis, Stanislovas meldė šv. Barboros, draugijos globėjos, pagalbos, kad būtų leista jam prieš mirtį priimti komuniją. Ši malda buvo išklausyta, Šv. Barbora su dviem angelais pasirodė kambaryje, atnešė sergančiam jaunuoliui komunikantą. Po to Stanislovui pasirodė Švč. Mergelė Marija su kūdikėliu, kurį leido Stanislovui paimti ant rankų, paragino jį stoti į Jėzaus draugiją. Po šių nepaprastų malonių Stanislovas pasveiko ir vėl galėjo mokytis kolegijoje.

Prieš tėvo valią, jis nusprendė tapti jėzuitu ir išvyko į Romą. 1567 m. buvo priimtas į ordino narius. Po metų, gruodžio 8 d. Stanislovas Romoje mirė. Ilgai buvo prisimenamas dėl savo nuolankumo ir tyrumo. Kanonizuotas 1726 m.

Lietuvoje
---------

Šio šventojo vardas suteiktas:

* Dūkšto Šv. Stanislovo Kostkos bažnyčiai (Ignalinos raj.)
* Gasčiūnų Šv. Stanislovo Kostkos bažnyčiai (Joniškio raj.)
* Paberžės Šv. Stanislavo Kostkos gimnazijai (Vilniaus raj.)

Minimos Stanislovinės.

Nuorodos
--------

* Šv. Stanislovo Kostkos biografija
* Šv. Stanislovas Kostka
Koordinatės: 16°18′ p. pl. 145°36′ v. ilg.﻿ / ﻿16.300°š. pl. 145.600°r. ilg.﻿ / 16.300; 145.600

Palydovinė salos nuotrauka
Fakarava ir aplinkinės salos Tuamotu žemėlapyje
**Fakarava** (pranc. *Fakarava*), dar žinomas pavadinimais *Havaiki-te-araro, Havai’i, Farea* – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijoje, vienas didžiausių Tuamotu salyne (skaičiuojant su lagūnos plotu – 2). Yra šiaurės vakarinėje salyno pusėje, 450 km į šiaurės rytus nuo Taičio. Plotas – 16 km², su lagūna – 1112 km².

Atolas netaisyklingo stačiakampio pavidalo, nusidriekęs iš šiaurės vakarų į pietryčius 60 km, plotis iki 21 km. Atolo žiede yra du laivuojami sąsiauriai – Garuaė šiaurėje ir Tumakohua pietuose. Atolas 1977 m. paskelbtas UNESCO biosferos rezervatu. Čia gyvena retas tuamotinis tilvikas (*Prosobonia parvirostris*, vietos kalba *kivi-kivi*).

2017 m. Fakaravos atole gyveno 844 žmonės. Pagrindinė gyvenvietė Rotoava (šiaurės rytuose). Veikia oro uostas. Verčiamasi perlų rinkimu, kopros paruošimu, turizmu. Fakaravos atolas kartu su aplinkinėmis salomis sudaro Fakaravos komuną.

1820 m. Fakaravą pasiekė Fadėjaus Belinshauzeno ekspedicija (buvo pirmieji europiečiai, paminėję šią salą) ir pavadinto Vitgenšteino sala. XIX a. tapo svarbiu kokosų aliejaus gavybos centru. 1849 m. saloje pradėjo veikti prancūzų misionieriai, 1850 m. pastatyta Rotoavos bažnyčia.

* Turistų nameliaiTuristų nameliai
* Hirifos paplūdimysHirifos paplūdimys
* Prieplauka lagūnos pusėjePrieplauka lagūnos pusėje
* Paminklas Šv. JuozapuiPaminklas Šv. Juozapui

Šaltiniai
---------

1. ↑  Recensement de 2017 – Répartition de la population de la Polynésie française par îles, *Institut de la statistique de la Polynésie française* (ISPF)


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Fakarava** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Jonas Navickas** MIC (1895 m. sausio 2 d. Virbalyje, Vilkaviškio apskritis, Rusijos imperija – 1941 m. rugsėjo 2 d. Vusteryje, JAV) – Romos katalikų kunigas ir marijonų vienuolis JAV, lietuvių literatas ir vertėjas.

Biografija
----------

Lankė pradinę mokyklą Seinuose, o nuo 1909 m. – Vilkaviškyje. 1911–1911 m. mokėsi Seinų kunigų seminarijoje, vėliau emigravo į JAV.

Stojo mokytis Niujorko vyskupijos kolegijoje, po to – Baltimorės kunigų seminarijoje. Nuo 1919 m. studijavo Fribūro universitete, priklausė studentų draugijai „Lithuania". 1922 m. studijas baigė daktaro laipsniu. Įšventintas kunigu, pirmąsias Šv.Mišias aukojo Virbalio Šv. arkangelo Mykolo bažnyčioje. Vėliau dirbo misionieriaus darbą JAV, 1926 m. paskirtas Konektikuto valstijoje naujai įkurtos Marianapolio marijonų kolegijos rektoriumi. Kolegijos parke įrengė menišką lietuviško stiliaus Kryžiaus kelią. Nuo 1939 m. JAV marijonų provincijolas.

Aktyviai bendradarbiavo amerikiečių ir lietuvių spaudoje, rašė į „Šaltinėlį", „Draugą", „Ateitį", „Šaltinį", „Lietuvą", „Viltį", „Moksleivį", „Darbininką", „Tautos rytojų", „Pažangą", „Studentų žodį", „Draugiją", „Tiesos kelią" ir kt. Naudojo slapyvardžius *Pleikys*, *J. Vienuolis*, *J. Piktupelis*. Išvertė J. Berthier „Mūsų tikėjimas" (1919 m.), „Šv. Novena" (1932 m.), A. Coughland „Pranašystė" (1937 m.), „Du vainikai" (1938 m.), K. K. Romanov „Žydų karalius" (1938 m.), „Byla kunigo su saliūninku arba išloštas doleris" (1938 m.).

Atminimo įamžinimas
-------------------

* Kun. Jono Navicko kapas Tomsone yra vienas didžiausių Amerikos lietuvių kapų–memorialų.

Šaltiniai
---------

* Navickas Jonas // etnografija.vilkaviskis.lt[neveikianti nuoroda]
* K.Pakštas. *A.A. kun. dr. Joną Navicką amžinatvėn palydint*// Draugas Nr. 208, 1941 m. rugsėjo 6 d.
* Augustinas Žemaitis. *Putnamas – Lietuva už Lietuvos ribų*
| **Jonas Pakalniškis** |
| --- |
| Gimė | 1915 m. sausio 1 d. (108 metai)Kaune |
|  |
| Veikla | kunigas, vargonininkas ir chorvedys |

**Jonas Pakalniškis** (1915 m. sausio 1 d. Kaune) – kunigas, vargonininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

Nuo vaikystės mėgo muziką. Pirmąsias muzikos žinias gavo mokydamasis Švėkšnos gimnazijoje iš muzikos mokytojo K. Žuko, dainavo chore ir skambino gitara orkestrėlyje. Vėliau skambinti fortepijonu ir vargonuoti mokėsi pas Veiviržėnų vargonininką V. Krasauską.

Studijuodamas Kauno kunigų seminarijoje, Kauno konservatorijoje pas J. Rajauskaitę-Petrauskienę mokėsi skambinti fortepijonu, pas J. Žuką – vargonuoti.

1939 m. birželio 3 d. Kauno Bazilikoje įšventintas į kunigus. 1940–1942 m. vargonininkavo Pagirio parapijoje.

Pasitraukęs į Vokietiją, 1945 m. įstojo į Georgo Frydricho Hendelio konservatoriją Miunchene, kur dvejus metus mokėsi vargonuoti ir kitų muzikos disciplinų. 1945–1947 m. vargonininkavo lietuvių parapijoje.

1947 m. atvyko į JAV ir pradėjo dirbti klebonu Apreiškimo lietuvių parapijoje Brukline. Ten sutikęs buvusį savo mokytoją, vargonų virtuozą J. Žuką, vėl pas jį tęsė vargonų studijas. Apreiškimo parapijoje apie septynerius metus vargonininkavo ir vadovavo chorui, taip pat dirbo ir su vaikų choru. Iš Čikagos atvykus Vladui Baltrušaičiui ir perėmus chorą, J. Pakalniškis liko akompaniatoriumi. Taip pat vargonuodavo Viešpaties Jėzaus Atsimainymo lietuvių parapijoje Maspethe, NY. Priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai, buvo jos dvasios vadas, paskirtas didžiausios Niujorko apylinkės lietuvių parapijos klebonu.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.