recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| Lietuvos pensininkų partija |
| Lyderis | Vytautas Jurgis Kadžys |
| Įkurta | 2007 m. |
| Būstinė | Sukilėlių pr. 63-96LT-49324 Kaunas |
| Narių skaičius | 1189  |
| Politinė ideologija | socialinis teisingumas |

**Lietuvos pensininkų partija** – Lietuvos politinė partija, susikūrusi Kaune, užregistruota 2007 m. Organizacijos kodas – 300872539, pirmininkas – Vytautas Jurgis Kadžys. Biuras įsikūręs Sukilėlių prospekto daugiabutyje. Partijos misija – ginti Lietuvos pensininkų interesus. 

Nors Pensininkų partija ir dalyvavo rinkimuose, deklaravo inicijuosianti pensininkams palankesnių socialinių sprendimų priėmimą savivaldybėse, tačiau savivaldybių tarybų rinkimuose mandatų nėra iškovojusi. Solidaus amžiaus aktyvistai rengia ir tiesioginio veiksmo akcijas – mitingus, piketus. Aktyviau veikiantys partijos skyriai (be Kauno) yra Šakiuose, Šiauliuose, Vilkaviškyje, Vilniuje. 

2011 m. savivaldos rinkimuose gavo 4136 rinkėjų pasitikėjimą, iš kurių gauti balsai:

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Savivaldybės taryba | Sąrašo nr. | Gauta balsų | Procentais | Gauta mandatų |
| Kauno | 127 | 1640 | 1,5 % | 0 |
| Šakių | 127 | 303 | 2,28 % | 0 |
| Šiaulių | 127 | 669 | 1,81 % | 0 |
| Vilkaviškio | 127 | 449 | 2,92 % | 0 |
| Vilniaus | 127 | 1075 | 0,56 % | 0 |

Istorija
--------

Lietuvos pensininkų partijos kūrimąsi lydėjo 2006 m. per Lietuvos nacionalinį radiją (LRT) kelis kartus transliuota reklama, kurioje pensininku prisistatantis V. Kadžys kvietė Lietuvos pensininkus prisidėti prie naujai kuriamos politinės partijos. Naujos organizacijos atsiradimą paskatino pensinio amžiaus žmonių skurdas, jų vargana socialinė padėtis, netenkinanti nei Vyriausybės, nei Seimo veikla. Partijos kūrimą ir steigimą iš savų santaupų rėmė iniciatyvinės grupės nariai. Tais pačiais metais Kaune įvyko steigiamasis suvažiavimas.

Partijos įkūrėjas V.Kadžys (g. 1942 m.) yra buvęs profesionaliu kariškiu, Tautininkų partijos nariu. Kelis kartus nesėkmingai siekė valdžios – 1996 m. jis kandidatavo į Seimą Nepartinių judėjimo „Rinkimai’96" sąraše, 2000 m. kandidatavo savivaldos rinkimuose su Lietuvos nacionaldemokratų partija. V.Kadžys nelinkęs Pensininkų partijos priskirti dešiniajam ar kairiajam politiniam sparnui: „*Mes pasirengę bendradarbiauti su visais, kuriems priimtini mūsų tikslai*".

2012 m. partija turėjo 1304 narius, 2013 m. – 1189 narius.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Partijų būstinės
3. ↑  Artėjant rinkimams – užmačios kurti Pensininkų partiją
4. ↑  Lietuvos senjorai jau turi savo partiją - Pensininkų[neveikianti nuoroda]
5. ↑  Seimo sprendimas dėl mažesnių partijų Archyvuota kopija 2014-03-07 iš Wayback Machine projekto.
| Berezinos biosferos draustinis |
| --- |
| IUCN Ia kategorija (gamtos rezervatas) |
| Domžaricų pelkė Domžaricų pelkė |
| **Vieta:** | Baltarusijos vėliava Baltarusija (Minsko sr. Vitebsko sr.) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Domžaricai |
| 

Žemėlapis rodantis Berezinos biosferos draustinis vietą.Berezinos biosferos draustinis

  |
| **Koordinatės:** | 54°46′0″ š. pl. 28°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.76667°š. pl. 28.30000°r. ilg.﻿ / 54.76667; 28.30000Koordinatės: 54°46′0″ š. pl. 28°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.76667°š. pl. 28.30000°r. ilg.﻿ / 54.76667; 28.30000 |
| **Plotas:** | 852 km² |
| **Įkurtas:** | 1925 m. |
|  **Vikiteka:** | Berezinos biosferos draustinis |

**Berezinos biosferos draustinis** (rus. *Березинский биосферный заповедник*, blrs. *Бярэзінскі біясферны запаведнік*) – saugoma gamtos teritorija Baltarusijoje, Vitebsko ir Minsko srityse, Berezinos aukštupio baseine. Įkurtas 1925 m. o 1978 m. pertvarkytas į biosferos draustinį. Užima 85,2 tūkst. ha. Patenka į UNESCO biosferos draustinių sąrašą. Administracija – Domžericuose (Lepelio raj.).

Draustinis skirtas būdingos pelkių augmenijos, žmogaus mažai paveiktų augalijos ir gyvūnijos buveinių apsaugai. 89 % teritorijos dengia miškai – tiek spygliuočių (eglių, pušų), tiek lapuočių (beržų, alksnių, drebulių, ąžuolų, uosių), gausu pelkių (didžiausia – Karolinskojės, 74 km²). Be Berezinos (jos ilgis draustinyje – 110 km) dar teka ~50 jos intakų, gausu ežerų (didžiausi: Palikas – 7,68 km², Plavnas – 3,32 km²).

Berezinos draustinyje sutinkama daugiau nei pusė visos Baltarusijos augalų rūšių. Apie 80 jų įtraukta į Raudonąją knygą. Čia gyvena 59 žinduolių rūšys (tarp jų – bebrai, lūšys, ūdros, lokiai, briedžiai, barsukai, stumbrai, šernai, stirnos ir kt.), 234 paukščių rūšys (juodieji gandrai, kurtiniai, ereliai žuvininkai, gyvatėdžiai, kurapkos, kilnieji ereliai, tripirščiai geniai, didieji apuokai, sakalai keleiviai ir kt.), 11 varliagyvių, 5 roplių rūšys.

Berezinos laivybinis kanalas
Draustinyje yra pilkapių, Berezinos vandens kelio įrengimų, karo mūšių vietų. Veikia gamtos muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 60
Lietuvos pepino veislės obuoliai
**Lietuvos pepinas** – senovinė žieminė pepinų grupės naminių obelų (lot. *Malus domestica*) veislė. 1899–1973 m. buvo įrašyta į Lietuvos Nacionalinį augalų veislių sąrašą.

Aprašymas
---------

Paplitusi Lietuvos pietuose, Baltarusijos vakaruose ir Lenkijos šiaurės rytuose. Pastarojoje šalyje vadinama *Gliogeruvka* (lenk. *Glogierówka*), taip pagerbiant inžinierių ir sodininką Janą Gliogerį (žinomo istoriko ir etnografo Zigmanto Gliogerio tėvą). 

Pasodinus derėti pradeda po 1–2 metų. Vaismedžio neaukštas kamienas laiko netolygų vainiką, žydi vidutiniškai anksti. Neatsparus rauplėms ir reiklus dirvai. Derlius skinamas rugsėjo pabaigoje–spalio pradžioje, saugykloje išsilaiko iki vasario mėnesio. Vaisiai vidutinio dydžio (vienas sveria apie 70 g), apvalūs arba kiek ištįsę. Odelė labai plona, žalsvai geltona, saulės apšviestoje pusėje padengta švelniu raudoniu. Minkštimas ryškiai baltas ir purus, saldžiarūgščio skonio, labai sultingas, smulkiai grūdiškas.

Šaltiniai
---------

* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lietuvos pepinas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Asta Blažytė. *Senosios lietuviškos vaismedžių veislės* Archyvuota kopija 2014-07-29 iš Wayback Machine projekto.
* *Glogierówka – uprawa, odporność, zapylacze*
* *Glogierówka* Archyvuota kopija 2018-06-23 iš Wayback Machine projekto.
**Bergfrydas** (vok. *Bergfried*) – aukštas gynybinis bokštas viduramžių pilyje, paprastai nesujungtas su kitais statiniais, būdingas Vokietijos, Austrijos pilims. Friaras aprašo tokius bokštus kaip „atskirai stovintys, skirti kovai". Bergfrydas panašus į donžoną, tačiau nėra skirtas gyvenimui. Donžonai buvo kartu ir gyvenamieji, ir gynybiniai.

Bergfrydus turėjusiose pilyse gyvenamosios patalpos būdavo atskiros, dažnai žemesniame bokšte, vadintame *palas*. Dėl to bergfrydai būdavo aukšti ploni bokštai su mažai vidinės erdvės, su mažai langų ar visai be jų. Bergfrydai buvo naudojami kaip sargybiniai bokštai bei kaip slėptuvės apgulties atveju. Donžono ir bergfrydo skirtumai nėra labai ryškūs, nes tokių bokštų buvo pastatyta tūkstančiai, jų įvairovė didelė, su įvairiais pereinamaisiais variantais. Pvz. kai kurie Prancūzijos donžonai turėjo labai menkas gyvenamąsias patalpas, o kai kurie vėlyvieji vokiški bergfrydai buvo skirti ir gyvenimui. (Piper 1900).

Maksimaliai apsaugoti bergfrydai stovėdavo pilies kiemo viduryje, nesujungti su pilies gynybinėmis sienomis. Tačiau dažnai bergfrydai stovėdavo arčiau pilies vartų kaip vienos pažeidžiamiausių vietų gynyboje ir buvo jų gynybos sustiprinimas. Kartais bergfrydas net jungdavosi su gynybine siena. Pvz. Marksburgo pilyje bergfrydas stovi kiemo centre, o Kaco pilyje (vok. *Burg Katz*) bergfrydas yra tame šone, iš kurio bus puolama pilis.
Kai kurios pilys, pvz. Miuncenbergo (*Münzenberg*), turėjo du bergfrydus.

Už Vokietijos ribų Monforo (*Montfort*) ir *Judin* pilys Artimuosiuose rytuose, statytos Vokiečių ordino riterių, turėjo ryškius bokštus, kuriuos kai kurie autoriai laiko bergfrydais (Kennedy 2000, Folda 2005), įrodinėdami, kad šios pilys pastatytos remiantis Reino krašto karinės architektūros tradicijomis.

Einsfordo pilis (*Eynsford Castle*) Kente yra retas Anglijos pilies pavyzdys su bergfrydu centre.

* Tipiško bergfrydo pjūvis.
* Mauso pilis (vok. *Burg Maus* su apvaliu bergfrydu.
* Miuncenbergo pilis su dviem bergfrydais.
* Marksburgo bergfrydo apatinė dalis stačiakampio pjūvio, viršutinė – apvali.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bergfrydas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

1. ↑  Thompson (2008), p. 22.
2. 1 2  Friar (2003), p 36.

Šaltiniai
---------

* Thompson, M.W. (2008). *The Rise of the Castle*, Cambridge University Press 2008. ISBN 0-521-08853-4
* Folda, Jaroslav (2005). *Crusader Art in the Holy Land, From the Third Crusade to the Fall of Acre.*, ‪Cambridge University Press, 2005.
* Friar, Stephen (2003). *The Sutton Companion to Castles*, Sutton Publishing, Stroud, 2003. ISBN 978-0-7509-3994-2
* Kennedy, Hugh (2000). *Crusader Castles*. Cambridge University Press. ISBN 0-521-79913-9.
* Piper, Otto (1900). *Abriss der Burgenkunde*, Leipzig, G. J. Göschen, 1900
|  |
| --- |
| Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių bendrija |
|  |
| Įkurta | 1995 m. |
| Tipas | asociacija |
| Būstinė | Gedimino pr. 15, Vilnius, LT-01103  |
| Narystė | 24 skyriai (2007), vienijantys ~16000 narių (2007) |
| Vadovas | Vytas Miliauskas, Antanas Napoleonas Stasiškis |

**Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių bendrija**, **LPKTB** – Lietuvos visuomeninė organizacija, veikianti nuo 1995 m. Atstovauja tremtiniams, buvusiems politiniams kaliniams ir kitiems pasipriešinimo Rusijos okupacijai dalyviams. Bendrijos pirmininkas - Antanas Napoleonas Stasiškis (nuo 1995 m.), valdybos pirmininkas - Vytas Miliauskas (nuo 1995 m.). Būstinė - Vilniuje, Gedimino pr. 15.

Kartu su kitomis politinių kalinių ir tremtinių organizacijomis 2005 m. suorganizavo tarptautinę konferenciją, skirtą Tarptautinio kongreso „Komunizmo nusikaltimų įvertinimas" ir Tarptautinio Vilniaus visuomeninio tribunolo penkmečiui, o 2007 m. - tarptautinę akciją „Komunizmą į tarptautinį tribunolą", kurioje dalyvavo 18 šalių organizacijos.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių bendrija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 312 psl.
2. ↑  Lintel duomenų bazė
| Likančių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Likančių piliakalnisLikančių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°41′49″ š. pl. 25°42′10.5″ r. ilg.﻿ / ﻿55.69694°š. pl. 25.702917°r. ilg.﻿ / 55.69694; 25.702917Koordinatės: 55°41′49″ š. pl. 25°42′10.5″ r. ilg.﻿ / ﻿55.69694°š. pl. 25.702917°r. ilg.﻿ / 55.69694; 25.702917 |

 |
| Vieta | Utenos rajonas |
| Seniūnija | Užpalių seniūnija |
| Aukštis | 15 m |
| Plotas | 27x17 |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Žvalgytas | 1958, 1970 |
| Registro Nr. | AR1357 / A928KP / 24055, 24056, 3633 |

**Likančių piliakalnis su gyvenviete** – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 3633; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1357; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A692P) ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24056) Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, Likančių kaime, Užpalių seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Užpaliai – Dusetos Likančiuose pasukus į dešinę rytuosna link Vaiskūnų, už 1 km pasukus į kairę šiaurės kryptimi ir pavažiavus 450 m keliuku, už sodybos - į kairę vakaruosna link ežero.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas Pilašiaus ežero rytiniame krante esančioje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 27x17 m dydžio. Šlaitai statūs, 5,5-15 m aukščio, rytinis nuolaidesnis. Piliakalnis apardytas arimų, apaugęs lapuočiais, pietinis šlaitas dirvonuoja.

Pietrytinėje papėdėje, 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

Tyrimai
-------

1958 m. ir 1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Kultūrinio sluoksnio ir įtvirtinimų nepastebėta. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 1,1 ha. Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 865000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Dauliūnų piliakalnis 9 km | Petrešiūnų piliakalnis 15 km | Avižių piliakalnis 4 km |  |
| Aluotų piliakalnis 26 km |  | Gasių piliakalnis 10 km |
| Žaibiškių piliakalnis 4 km | Armališkių piliakalnis 4,5 km | Bikūnų II piliakalnis 3,5 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 98 (Nr. 389)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V.1973, p.201
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 240-241.
* Gintautas Zabiela. Piliakalniai // Utenos krašto enciklopedija. Vilnius, 2001. p. 49.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Likančiai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Dainininkas su kanotje
Maždaug 1900 m. stiliaus kanotjė, tokias kartais dėvi kai kurie tradiciniai *barbershop music* stiliaus atlikėjai.
**Kanotjė** (angl. *boater*; rus. *канотье, basher, skimmer, katie, sennit hat*) – skrybėlė, paprastai šiaudinė, labai žemo cilindro formos viršumi.

Istoriškai susijusi su plaukiojimu jachtomis ir irkliniais laiveliais. Pavadinimas *kanotjė* kilęs iš pranc. *canotier* 'irkluotojas'.

Kanotjė paprastai pinamas iš juostelių (angl. *sennit straw*), kurios būna supintos iš plonesnių juostelių ar žolių. Jos viršus būna standus arba minkštas, paprastai apjuostas kaspinu, kurio spalvos simbolizuoja mokyklą, irkluotojų komandą ar panašią visumą. Bryliai plokšti, gana platūs.

Kanotjės XIX a. pabaigoje ir XX a. pradžioje buvo populiarūs vasariniai galvos apdangalai. Dabar kanotjės retos, jas dėvi buriavimo ar irklavimo bei kai kuriuose teatro ar muzikos renginiuose. Yra kai kurių mokyklų (pvz. Londono *Harrow School*) moksleivių senoviško stiliaus mokyklinių uniformų dalis.

Nebrangias putplasčio ar plastiko kanotjes (JAV angl. *skimmer*) kartais naudoja JAV politinėse agitacijos kampanijose.

Australijoje, N. Zelandijoje ir Pietų Afrikoje kanotjės tebėra tradicinės mokyklinės uniformos dalis.

Iš šiaudų daromos kanotjės anksčiau buvo ir dabar tebėra laikomos šiltų orų skrybėle.
Kai kuriuose šalyse laikais, kai visi vyrai būdami lauke dėvėdavo skrybėles, egzistavo *Šiaudinės skrybėlės diena*, kai vyrai žiemines skrybėles pakeisdavo į vasarines. Tai būdavo vasaros pradžios ženklas. Tiksli Šiaudinės skrybėlės dienos data priklausydavo nuo vietovės. Pvz. Filadelfijoje ji būdavo gegužės 15 d.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kanotjė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Lietuvos paralimpinio komiteto būstinė
**Lietuvos paralimpinis komitetas** yra savarankiška Lietuvos Respublikos neįgaliųjų sporto organizacija, vadovaujanti ir koordinuojanti paralimpinį judėjimą Lietuvoje. Lietuvos paralimpinio komiteto prezidentas – 2016 m. Rio de Žaneiro paralimpinių žaidynių čempionas **Mindaugas Bilius**, organizacijai vadovaujantis nuo 2017 m. Lietuvos paralimpinio komiteto būstinės adresas: T. Vrublevskio g. 6, Vilnius.

Veikla
------

Lietuvos paralimpinis komitetas įkurtas 1990 m. 1991 m. priimtas į Tarptautinį paralimpinį komitetą (*International Paralympic Committee*, IPC).

Lietuvos paralimpinio komiteto nariai yra Lietuvos aklųjų sporto federacija, Lietuvos neįgaliųjų sporto federacija, Paralimpiečių asociacija ir Lietuvos savivaldybių sporto skyrių vadovų asociacija.

Prezidentai
-----------

* Jonas Mačiukevičius – 1990-1992 m.
* Vytautas Kvietkauskas – 1992-2005 m.
* Vytautas Girnius – 2005–2009 m.
* Vytautas Kvietkauskas - nuo 2009 m.
* Mindaugas Bilius - nuo 2017 m.
**Lietuvos politologų asociacija** – Lietuvos savarankiška visuomeninė organizacija, vienijanti politologus, t. p. kitus besidominčius politikos mokslu ar kitaip su juo susijusius asmenis. Būstinė Vilniuje, Vokiečių g. 10-210.

Istorija
--------

Lietuvos politologų asociacija įkurta 1991 m. Vilniuje, vienija daugiau kaip 70 narių (2008 m.). Asociacija skatina Lietuvos politikos mokslų plėtrą, skleidžia informaciją apie politikos mokslų laimėjimus ir naujoves. Nuo 1994 m. Tarptautinės politikos mokslų asociacijos (*International Political Science Association*, IPSA) narė, dalyvauja jos konferencijose ir tyrimų komitetų veikloje. Asociacija ir Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institutas rengia metines konferencijas, seminarus, nuo 1995 m. leidžia žurnalą „Politologija" ir informacinį biuletenį.

Prezidentai
-----------

* Algis Krupavičius – 1991-1995 m.
* Egidijus Kūris – 1995-1998 m.
* Gediminas Vitkus – 1999-2001 m.
* Algimantas Jankauskas – 2001-2003 m.
* Ramūnas Vilpišauskas – 2003-2005 m.
* Irmina Matonytė – 2005-2010 m.
* Jūratė Novagrockienė – 2010-2013 m.
* Liutauras Gudžinskas – nuo 2013 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos politologų asociacija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. - 313 psl.

Nuorodos
--------

* Lietuvos politologų asociacija
**Laiškas hebrajams** arba **Laiškas žydams** – viena iš Naujojo Testamento knygų. Pagrindinė šio laiško tema yra ta, kad Jėzus užbaigė viską, kas buvo pradėta Senuoju Testamentu. Laiške hebrajams gausu nuorodų į Senojo Testamento knygas.

Šis laiškas skirtas krikščionims žydams, kurie buvo verčiami ir gundomi grįžti atgal į judaizmą. Laiško autorius pateikia kelis argumentus, kad įtikintų juos to nedaryti. Kaip rašoma Laiške hebrajams, Jėzus didesnis už bet ką Senajame Testamente, faktiškai jis įvykdė viską, kas Senajame Testamente buvo išpranašauta. Senojo Testamento didvyriai rodo kilniausius kentėjimo dėl tikėjimo pavyzdžius, tačiau Jėzus kentėjęs labiausiai už visus.

Turinys
-------

Laiške hebrajams teigiama, kad Jėzus užbaigė Dievo apreiškimą ir yra už bet ką didesnis: jis didesnis už angelus, Mozę, vyriausiąjį kunigą, sudarė didesnę sandorą, paaukojo didesnę auką. Taip pat laiške rašoma, kad Jėzus Kristus atvėrė kelią žmonių išganymui, kalbama apie Senojo Testamento tikėjimo didvyrius, apie tai, kad reikia iškęsti Dievo nustatytą drausmę, apie karalystę, kurios neįmanoma pajudinti. Laiškas baigiamas raginimais, malda ir linkėjimais.

Autorius, parašymo laikas ir adresatas
--------------------------------------

Laiškas hebrajams anoniminis. Daugelį amžių manyta, kad šio laiško autorius apaštalas Paulius, tačiau dabar mažai kas taip begalvoja, nes laiško stilius bei idėjos skiriasi nuo apaštalo Pauliaus laiškų. M. Liuteris manė, kad šio laiško autorius gali būti Apolas.

Yra manančių, kad laiškas adresuotas krikščionims žydams, gyvenusiems ne Jeruzalėje. Kai kas mano, kad jie gyveno Romoje, tačiau tai nėra aišku. Laiške hebrajams nieko nerašoma apie tai, jog 70 m. romėnai sugriovė Jeruzalės šventyklą, kas greičiausiai būtų paminėta, todėl yra pagrindo manyti, kad laiškas veikiausiai parašytas anksčiau.[1]

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biblijos enciklopedija. Alna litera. Vilnius, 1992. 105–106 psl.

Nuorodos
--------

* Laiškas hebrajams
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Laknauलखनऊ |
| --- |
| *La Martiniere kolegija Laknau mieste* |
|  |
| 

LaknauLaknau

26°51′0″ š. pl. 80°55′0″ r. ilg.﻿ / ﻿26.85000°š. pl. 80.91667°r. ilg.﻿ / 26.85000; 80.91667﻿ (Laknau)Koordinatės: 26°51′0″ š. pl. 80°55′0″ r. ilg.﻿ / ﻿26.85000°š. pl. 80.91667°r. ilg.﻿ / 26.85000; 80.91667﻿ (Laknau) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Utar Pradešas Utar Pradešas |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 2 750 447  |
| **Altitudė** | 128 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Laknau |

**Laknau** (hindi kalba: लखनऊ = *Lakhnaū*; urdu kalba: لکھنو) – miestas Indijoje Gango slėnyje, Utar Pradešo valstijos sostinė, įkurta 1528 m. 2,47 mln. gyventojų (2005). Tai didelis pramonės centras (tekstilės, metalo, odos gaminių pramonė) šalyje. Laknau įsikūręs 516 km į šiaurę nuo Delio. Jame kalbama hindi ir urdu kalbomis. 1921 m. mieste įkurtas universitetas. Klesti amatai.

Pavadinimo kilmė
----------------

Senovėje Laknau priklausė *Kosala* karalystei, ją valdė *Ikshvaku* dinastija. Vienas jos atstovų, lordas Rama miestui davė pavadinimą savo brolio Lakšmano garbei – manoma, kad anksčiau miestas vadinęsis Lakšmanpuru arba Lakhanpuru.

Kita versija teigia, kad miestas pavadintas įtakingos asmenybės *Lakhan Ahir* garbei, kuris čia pastatęs tvirtovę *Qila Lakhan*. Pastarasis pavadinimas palaipsniui tapęs Laknau.
**Šalčio polius** - vieta, kur Žemės paviršiuje užregistruota žemiausia oro temperatūra. Tradiciškai skiriami du šalčio poliai - šiaurinio pusrutulio šalčio polius ir pietinio pusrutulio šalčio polius.

Šiaurės pusrutulio šalčio polius
--------------------------------

Šiauriniame pusrutulyje yra dvi vietos kandidatės į šalčio polius. Abi jos yra Jakutijoje (Rusija), tai Verchojanskas (67°33′N, 133°23′E) ir Oimiakonas (63°15′N, 143°9′E).

1868 m. gruodį ir 1869 m. sausį I. A. Chudiakovas Verchojanske išmatavo rekordiškai žemą oro temperatūrą - -63,2 °C. Vėliau, 1885 m. sausio 15 d. S. F. Kovalikas užregistravo -67,8 °C temperatūrą. Šis faktas buvo publikuotas 1892 m.

1933 m. vasario 6 d. Oimiakone buvo išmatuota -67,7 °C oro temperatūra, tai tik dešimtadaliu laipsnio šilčiau negu Verchojanske. Neseniai pasirodė informacija, kad buvo išmatuota -71,1 °C temperatūra, tačiau ši vertė gauta ne matuojant, o ekstrapoliuojant, todėl nepripažįstama pasaulio rekordu.

Rimtai palyginti šiuos Oimiakono ir Verchojansko didžiausio šalčio rekordus nėra įmanoma, kadangi dabar neįmanoma metrologiškai patikrinti naudotų termometrų ir įvertinti matavimų jais tikslumą. Labiau korektiškas būdas palyginti oro temperatūras yra lyginti ilgų laikotarpių vidurkius. Ir lyginant 70 metų duomenis pasirodo, kad Oimiakonas yra šaltesnis už Verchojanską.

Dar vienas kandidatas į šiaurės pusrutulio šalčio polius yra Tomtoro gyvenvietė Jakutijoje.

Pietų pusrutulio šalčio polius
------------------------------

Pietų pusrutulyje šalčio polius yra užregistruotas Antarktikoje ties Rusijos (buvusia tarybine) antarktinių tyrimų stotimi Vostokas (78°28′S, 106°48′E). 1983 m. liepos 21 d. ši stotis užregistravo -89,2 °C oro temperatūrą. Tai žemiausia natūrali oro temperatūra, išmatuota Žemės paviršiuje. Tuo tarpu Oimiakonas ir Verchojanskas yra gyvenamos vietovės su žemiausia oro temperatūra.
**Pakruojo rajono savivaldybės taryba** – Pakruojo rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.

Tarybą sudaro 25 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.

Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.

Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.

Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.

Istorija
--------

Merai
-----

* 1995 m. – Marija Šerienė
* 1997, 2000, 2003 m. – Jonas Juozapaitis
* 2004, 2007 m. – Saulius Gegieckas

Savivaldybės tarybos
--------------------

* Pakruojo rajono taryba 1990–1995 m.
* Pakruojo rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
* Pakruojo rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
* Pakruojo rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
* Pakruojo rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
* Pakruojo rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
* Pakruojo rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė
Koordinatės: 56°22′49″š. pl. 22°33′40″r. ilg.﻿ / ﻿56.3802°š. pl. 22.5610°r. ilg.﻿ / 56.3802; 22.5610

|  |
| --- |
| **Laižuvos Antano Vienažindžio pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Laižuvos Antano Vienažindžio pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Laižuvos Antano Vienažindžio pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Mokyklos g. 3, Laižuva |
| **Direktorius(-ė)** | Antanas Vasiliauksas |
| **Mokinių skaičius** | 65 (2013 m.) |
| **Įkūrimo data** | XIX a. pradžia |
| **Uždarymo data** | 2017 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 12 (2013 m.) |

**Mažeikių rajono Laižuvos Antano Vienažindžio pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Laižuvoje (Mažeikių raj.), Mokyklos g. 3, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 9017353. Steigėjas Mažeikių rajono savivaldybės taryba. Pavadinta poeto Antano Vienažindžio (1841–1892) vardu.

Istorija
--------

XIX a. pradžioje veikė parapinė mokykla. 1898 m. įsteigta valdinė pradžios mokykla dėstomąja rusų kalba, 1924–1948 m. lietuviška pradžios mokykla. 1921 m. mokykloje mokėsi 106 mokiniai, 1938 m. pradžios mokyklą lankė beveik 160 vaikų. Mokinių skaičiui nuolat didėjant, nebeužteko mokyklos patalpų, prireikė jų nuomoti. Po Antrojo pasaulinio karo ir gyventojų trėmimų mokinių pradėjo mažėti. 1948–1950 m. progimnazija, 1950–1997 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1997 m. Laižuvos Antano Vienažindžio pagrindinė mokykla. Veikė mokyklos muziejus.

1962 m. prie mokyklos pristatytas priestatas ir antrasis aukštas, o 1986 m. rugsėjo 1 d. mokykla įsikūrė naujame dviaukščiame pastate (tuo metu mokėsi 145 mokiniai, dirbo 14 mokytojų).

Uždaryta 2017 m. dėl per mažo mokinių skaičiaus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Laižuva(parengė Algimantas Miškinis). Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2022-04-10).
2. 1 2 3  „Senoji Laižuvos mokykla išliko tik nuotraukose ir prisiminimuose". Santarvė. Nuoroda tikrinta 2022-04-10.
3. ↑  „Nuspręsta uždaryti Laižuvos mokyklą". Santarvė. Nuoroda tikrinta 2022-04-10.

Nuorodos
--------

* Laižuvos Antano Vienažindžio pagrindinė mokykla. Mažeikių krašto enciklopedija.
**Lietuvos olimpinė akademija** – Lietuvos savarankiška šviečiamoji visuomeninė sporto organizacija, veikianti Vilniuje, Olimpiečių g. 15.

Veikla
------

Įkurta 1989 m. prof. S. Stonkaus ir J. Šliažo bei Lietuvos valstybinio kūno kultūros instituto ir Lietuvių tautinio olimpinio komiteto iniciatyva. 1990 m. liepos 9 d. Lietuvos olimpinė akademija tapo jauniausia olimpine organizacija šalyje. Vienija 95 narius, tarp jų 9 profesoriai habilituoti daktarai, 20 docentų, mokslo daktarų, taip pat nusipelnę treneriai, sporto organizatoriai, sporto veteranai, olimpiečiai ir kt.

Tyrinėja, saugo ir skleidžia olimpines idėjas, olimpinio sąjūdžio kultūrinį palikimą, telkia mokslininkus kūno kultūros ir sporto raidai Lietuvoje nagrinėti ir plėtoti. Kartu su kitomis sporto organizacijomis rengia tarptautines konferencijas, simpoziumus, propaguoja kilnaus elgesio principus sporte, rūpinasi olimpinėmis žaidynėmis, jų rezultatais. Nuo 1995 m. akademija leidžia žurnalą „Sporto mokslas".

1991 m. buvo surengta konferencija „Lietuvos kūno kultūros ir sporto problemos", 1993 m. – „Istorinė patirtis – Nepriklausomos Lietuvos dabarčiai ir ateičiai". Abiejų konferencijų moksliniai darbai išspausdinti ir išleisti atskirais leidiniais. Lietuvos olimpinė akademija aktyviai bendradarbiauja su Tarptautine olimpine akademija, kurios sesijose, konferencijose kasmet pasirodo Lietuvos atstovai.

Nuo 2005 m. Lietuvos olimpinė akademija renka savo akademikus, jais tapo:

* 2005 m. – Janis Grinbergas, Artūras Poviliūnas, Stanislovas Stonkus
* 2006 m. – Povilas Karoblis, Kęstutis Miškinis.
* 2008 m. – Valdas Adamkus
* 2009 m. – Algirdas Gaižutis
* 2010 m. – Česlovas Garbaliauskas
* 2012 m. – Marijona Barkauskaitė
* 2014 m. – Jonas Petras Jankauskas, Povilas Tamošauskas, Algis Daumantas, Valerijus Jasiūnas

Prezidentai
-----------

* Valierius Jasiūnas – 1989–1994 m.
* Povilas Karoblis – 1994–2013 m.
* Artūras Poviliūnas – nuo 2013 m.

Kiti straipsniai
----------------

* Lietuvos olimpiečių asociacija
* Lietuvos tautinis olimpinis komitetas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonas Žilinskas. *Lietuvos olimpinė akademija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 294 psl.
2. ↑  Lietuvos olimpinė akademija. Lietuvos tautinis olimpinis komitetas Archyvuota kopija 2009-04-27 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Lietuvos olimpinė akademija Archyvuota kopija 2014-02-22 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Lietuvos olimpinė akademijos svetainė
| Šalčykščia |
| --- |
| Šalčykščios žemupys už Raščiūnų Šalčykščios žemupys už Raščiūnų |
| **Ilgis** | 19,1 / 22 km |
| **Baseino plotas** | 117,9 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,5 m³/s |
| **Ištakos** | Varenavo rajonas |
| **Žiotys** | Šalčia |
| **Šalys** | Baltarusijos vėliava BaltarusijaLietuvos vėliava Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Šalčykščia |

**Šalčykščia** (blrs. *Солчыца*) – upė Baltarusijoje ir Lietuvoje; Šalčios kairysis intakas (Merkio baseinas). Prasideda Baltarusijoje, Varenavo rajone, netoli Paleckiškių gyvenvietės. Beveik 12,8 km upė teka į šiaurės rytus Lietuvos–Baltarusijos siena, toliau pasuka į šiaurės vakarus ir 11,3 km teka per Lietuvą (Šalčininkų rajonas). Įteka į Šalčią 38,9 km nuo jos žiočių, ties Kalitonimis.

Intakai:

* dešinieji – Nečečia;
* kairieji – Paraistė.

Vaga nuo ištakos iki Narkuškių reguliuota, plotis 5–8 m, gylis 1–2 metrai. Vidutinis nuolydis 1,07 m/km. Ties Jurgionimis (9,8 km nuo žiočių) upė patvenkta (Jurgionių tvenkinys, plotas 111 ha), taip pat – ties Butrimonimis (Butrimonių tvenkinys, 4,8 km, 15 ha). Didesnės gyvenvietės prie Šalčykščios yra Jundiliškės, Jurgonys, Kužiai, Šauliai.

Upėvardis (priesaginis vedinys nuo *Šalčia*) kildinamas nuo *šalti* („darytis šaltam, vėsti"), *šaltis* („žema temperatūra"), *šaltas*.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. 1 2  Algirdas Rainys. *Šalčykščia*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013
3. ↑
4. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
Koordinatės: 55°09′02″š. pl. 25°42′07″r. ilg.﻿ / ﻿55.150531°š. pl. 25.701921°r. ilg.﻿ / 55.150531; 25.701921

Lakajos akmuo
Vaizdas iš toliau
**Lakajos akmuo** – geologinis gamtos paveldo objektas Molėtų rajone, paribyje su Švenčionių rajonu. Riedulys stūkso Švenčionėlių miškų urėdijos Lakajos girininkijoje, Juodenėnų miško 145-ojo kvartalo 4-ame sklype. Vykstant keliu  **4428**  Labanoras–Lakaja–Žaugėdai–Joniškis , pasukama pagal nuorodą „0,8 km". Surandamas brandžiame spygliuočių miške, į rytus nuo proskynos, nedidelėje įkalnėje. Gamtos paminklu šis akmuo paskelbtas 2002 m. 

Akmuo plane yra trikampio formos, apie 7 m ilgio. Virš miško paklotės, prie trikampio pagrindo kraštinės, iškilęs iki 1 m. Nemaža dalis, tikėtina, slūgso žemėje, aplinkui miške randami mažesni ir didesni akmenys. Vyresnieji vietiniai gyventojai prisimena, kad anksčiau prie akmens ganydavo karves ir avis.

Rodyklė užkelta į 3 m aukštį. Iki akmens apie 150 m

Duomenys
--------

* Aukštis: 0,7 m
* Ilgis: 7,20 m
* Plotis: 3,55 m
* Perimetras: 18,70 m

Nuorodos
--------

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras Archyvuota kopija 2021-01-26 iš Wayback Machine projekto.
* Gamtos paminklai – akmenys Švenčionėlių miškų urėdijoje. Lakajos akmuo Archyvuota kopija 2014-08-09 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RMolėtų rajono savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Regioniniai parkai | 
Asvejos regioninis parkas • Labanoro regioninis parkas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Baldono geomorfologinis • Kamastos kraštovaizdžio • Malkėstaičio hidrografinis • Virintos hidrografinis • Žalvarių geologinis |
|  |
| Gamtos paminklai | 
Alkūnų ąžuolas • Mindučių akmuo |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
Akmuo „Valiulis" • Alkūnų pušis • Juodenėnų eglė • Juodenėnų trikamienė pušis • Jurkiškio akmuo • Kreiviškių akmuo • Lakajos akmuo • Milių ąžuolas • Šaukšteliškių ąžuolas • Virintos ąžuolas |
|  |
| Savivaldybės gamtos paveldo objektai | 
Dvikamienė pušis |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 56°14′59″ š. pl. 22°28′8″ r. ilg.﻿ / ﻿56.24972°š. pl. 22.46889°r. ilg.﻿ / 56.24972; 22.46889

| Milių tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Mažeikių rajonas) |
| Plotas | 0,011 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,71 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,8 m |
| Įteka | Mišeikis |
| Išteka | Mišeikis |

**Milių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, 3 km į šiaurės vakarus nuo Viekšnių. Sudarytas užtvenkus Mišeikio upę (Ventos intakas) 0,5 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,27 km, plotis – iki 0,06 km. Yra 2 salelės. Altitudė 59 m. Krantai neaukšti, rytuose apaugę medžiais ir krūmynais. Kranto linija vingiuota. Aplinkui plyti dirbami laukai. Šalia įsikūręs Milių kaimas. 

Tvenkinys apie 2000 metus buvo nuleistas, išvalytas ir išdidintas, ir vėl užtvenktas.

Šaltiniai
---------

* Mažeikių rajono esamų tvenkinių inventorizacija ir kompleksinio sutvarkymo ir naudojimo rekomendacijos. - Kaunas, 2003. - T. III, Tvenkinių techninė būklė, būtini remonto ir eksploatacijos darbai. - P. 32.
*Kitos reikšmės – Kingstonas (reikšmės).*

| Kingstonasangl. *Kingston* |
| --- |
| *Kingstono rotušė* |
|  |
| 

KingstonasKingstonas

44°14′0″ š. pl. 76°30′0″ v. ilg.﻿ / ﻿44.23333°š. pl. 76.50000°r. ilg.﻿ / 44.23333; 76.50000﻿ (Kingstonas (Kanada))Koordinatės: 44°14′0″ š. pl. 76°30′0″ v. ilg.﻿ / ﻿44.23333°š. pl. 76.50000°r. ilg.﻿ / 44.23333; 76.50000﻿ (Kingstonas (Kanada)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Kanados vėliava Kanada |
| **Provincija** | Ontarijas Ontarijas |
| **Rajonas** | Frontenako rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1673 |
| **Meras** | Harvey Rosen |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 123 798  |
| **Plotas** | 450,39 km² |
| **Tankumas** (2016) | 275 žm./km² |
| **Altitudė** | 70–110 m |
|  |
| **Pašto kodas** | K7K through K7P |
| **Tel. kodas** | 613 |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Kingstonas |

**Kingstonas** (angl. *Kingston*) – miestas Ontarijo provincijos pietryčiuose (Kanada), šiaurinėje Ontarijo ežero pakrantėje, šalia vietos, kur ežeras jungiasi su Šv. Lauryno upe, apie 220 km į šiaurės rytus nuo Toronto. 123,7 tūkst. gyventojų (2016). Svarbus uostas, stipriai išvystyta pramonė (aliuminio, variklių gamybos, laivybos, kalnakasybos įrangos, keramikos).

Mieste yra *Queen's* universitetas (įkurtas 1841 m.), Šv. Jurgio ir Šv. Marijos bažnyčios, rotušė, karališkoji karo kolegija (nuo 1876 m.), valstybinė gynybos kolegija, Kanados armijos kolegija. Karo muziejus įsikūręs *Fort Henry* tvirtovėje, kuri buvo įkurta 1812 karo metu ir atstatyta po 1830 m.

Istorija
--------

Gyvenvietę 1673 m. įkūrė *Louis de Buade* (Naujosios Prancūzijos gubernatorius) indėnų kaimo *Cataraqui* vietoje. Tai buvo kailių prekybos ir karinis taškas, kurį 1758 m. sugriovė anglai. Gyvenvietė vėl apgyvendinta 1783 čia apsigyvenus lojalistams, kurie tikriausiai ir suteikė gyvenvietei pavadinimą pagerbdami karalių Jurgį III (angl. *king* – „karalius" + *town* – „miestas"). Vėliau Kingstonas tapo pagrindinė karinio jūrų laivyno baze prie Ontarijo ežero. 1841–1844 m. buvo Jungtinių Aukštutinės ir Žemutinės Kanados provincijų administraciniu centru. 1998 m. prie Kingstono prijungta nemažai kaimyninių gyvenviečių ir dėl to miesto gyventojų skaičius beveik padvigubėjo.

Žymūs asmenys
-------------

* John A. Macdonald. Čia gyveno ir teisininko praktika vertėsi būsimasis Kanados ministras pirmininkas seras Džonas Makdonaldas.
Roland Ratzenberger| Karjera Formulėje 1 |
| --- |
| Tautybė | Austrija austras |
| Komanda | {{{Komanda}}} |
| Dalyvauta GP | 3 |
| Čempionas | - |
| Pergalių | - |
| Podiumai | - |
| Pole pozicijos | - |
| Greičiausių ratų | - |
| Pirmas GP | Brazilijos Grand Prix (1994) |
| Pirmoji pergalė | – |
| Paskutinė pergalė | – |
| Paskutinis GP | San Marino Grand Prix (1994) |

 
**Rolandas Racenbergeris** (vok. *Roland Ratzenberger*; 1960 m. liepos 4 d. – 1994 m. balandžio 30 d.) – austrų Formulės 1 lenktynininkas.

Karjera
-------

Rolandas Ratzenbergeris gimė Zalcburge, Austrijoje.
1986 m. laimėjo prestižinį *Formula Ford* festivalį, kuris vyko Brands Hatch trasoje. Vėliau dalyvavo Europos Formulė 3 lenktynėse, bei sėkmingai pasirodė Japonijos Formulė 3000 lenktynių serijoje.

Formulės 1 karjera
------------------

1994 m. buvo pakviestas atstovauti Simtek komandą Formulės 1 lenktynėse. Pirmosiose Brazilijos Grand Prix nepavyko praeiti kvalifikacinio važiavimo atrankos. Sekančiame etape, kuris vyko Japonijoje (Ramiojo vandenyno Grand Prix, Tanaka International trasa finišavo 11-as.

Trečiame etape, kuris vyko Imolos trasoje (San Marino GP), kvalifikacijos metu, važiuodamas 300 km/h greičiu, nesuvaldęs bolido, kaktomuša trenkėsi į Gilles Villeneuve vardu pavadintą betoninę apsauginę sienelę. Žuvo vietoje. Rolandas Ratzenbergeris buvo pirmas pilotas žuvęs po 1986 m. Elio de Angelis žūties.

*Pastaba*:
Tą patį San Marino GP savaitgalį (vad. *Juoduoju savaitgaliu*) be Rolando Ratzenbergerio lenktynių metų žuvo brazilų pilotas Ayrtonas Senna. Per treniruotę (penktadienį) avarijos metu sunkiai susižalojo ir brazilas Rubensas Barrichello.

Formulės 1 rezultatai
---------------------

| Metai | Komanda | Taškai | Vieta |
| --- | --- | --- | --- |
| 1994 | Simtek | 0 | - |

Nuorodos
--------

* Roland Ratzenberger tinklalapis atminti Archyvuota kopija 2008-06-12 iš Wayback Machine projekto. **(**vok.**)**
* Formula1.com
* F-1.LT
*Kitos reikšmės – Kingstonas (reikšmės).*

| Kingstonas*Kingston* |
| --- |
| *Kingstono buv. ginklų saugykla* |
|  |
| 

KingstonasKingstonas

41°16′0″ š. pl. 75°53′00″ v. ilg.﻿ / ﻿41.26667°š. pl. 75.88333°r. ilg.﻿ / 41.26667; 75.88333﻿ (Kingstonas (Pensilvanija))Koordinatės: 41°16′0″ š. pl. 75°53′00″ v. ilg.﻿ / ﻿41.26667°š. pl. 75.88333°r. ilg.﻿ / 41.26667; 75.88333﻿ (Kingstonas (Pensilvanija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Pensilvanija Pensilvanija |
| **Apygarda** | Luzerno apygarda |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1763 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 13 182  |
| **Plotas** | 5,7 km² |
| **Tankumas** (2010) | 2 313 žm./km² |
| **Altitudė** | 166 m |

**Kingstonas** (angl. *Kingston*) – miestelis Jungtinių Amerikos Vastijų šiaurės rytuose, Pensilvanijos valstijoje, prie Saskvehanos upės, priešais Vilks Barį. Yra 1923 m. ginklų saugykla.

Istorija
--------

Kingstonas įkurtas 1763 m. Buvo svarbus akmens anglių kasybos centras. Nuo 1868 m. anglių šachtose dirbo lietuvių imigrantai. XIX a. pabaigoje veikė trys lietuvių kalba angliakasių draugijos. 1902 m. įkurta Šv. Panos Marijos Aštraus Bromo parapija (pirmasis klebonas kun. V. Kudirka), 1903 m. ji pervadinta Šv. Marijos Panos Apreiškimo. Nuo 1904 m. veikė parapijos choras (įdainavo kelias plokšteles), 1922–1930 m. – šeštadieninė mokykla. Vėliau dauguma lietuvių išsikėlė į Vilks Barį, Plimutą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kingston. *Kingstonas (Pensilvanija)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tenerė |
| --- |
|  |
| Šalis: | Nigeris |
| **Dykumos dalis:** | Sacharos |
| Tipas: | ergas |
| **Temperatūra:** | 42 |
| **Krituliai:** | 25 |
| Plotas: | 400 tūkst. km² |
|  |

**Tenerė** – dykuma Sacharoje. Šis kraštas dėl ypatingo gyvybės stygiaus vadinamas dykuma dykumoje, jis taip toli nuo jūros, kaip tik įmanoma tik Sacharoje.

Tenerės dykumoje driekiasi kopų (tarp jų yra ir aukščiausia pasaulyje – apie 244 m) grandinės, joje yra žvyro dengiamų dykumos vėjų ardomų plynaukščių, ir uolų darinių.

Rytiniame Tenerės pakraštyje įsikūrusiame Bilmos oazės kaime prasideda kupranugarių karavanų kelias į Agadeso prekyvietę – 560 km per dykumą tuaregai gabena valgomąją druską. Druską tuaregai išgauna Bilmos apylinkėse: gamtiniuose druskos kloduose iškasamos duobės ir prileidžiamos vandens. Gruntinė druska ištirpsta, ir vandens paviršiuje susidaro druskos kristalų plutelės. Kelionė iki Agadeso, didžiausios prekyvietės ir kupranugarių turgaus Airo plynaukštėje, trunka 15 ar daugiau dienų. Tačiau kupranugarių vilkstinės su vedliais tampa praeitim, nes šiandien tuaregai vis dažniau sėda prie automobilio keturiais varomaisiais ratais vairo ir sutrumpina žygį per dykumą iki kelių dienų.

*Bilmos ergas* – smėlio platybė, nusidriekianti 1200 km į rytus per Nigerį į Čadą. Pietinę ergo dalį sudaro vienodos kopos – milžiniškos, iki 160 km ilgio ir 1 km pločio, lygiagrečios smėlio keteros. Kopas skiria vadinamieji koridoriai, jais pirkliai veda karavanus.

Po šias žemes klajojantys tuaregai dėl veido spalvos vadinami „mėlynaisiais žmonėmis". Nors kiti musulmonai to nedaro, tuaregų vyrai dengia veidus. Mėlyni audeklo, kuriuo jie apsimuturiuoja galvą ir veidą, dažai įsitrina į odą – iš to atsirado jų pravardė.

Tenerės dykumoje naktį temperatūra smarkiai krinta, dienos temperatūra nuo nakties gali skirtis net 38 °C.

1991 m. Tenerės dykuma įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

|  |  |
| --- | --- |
| UNESCO vėliava | UNESCO pasaulio paveldasObjekto nr. 573  (anglų k.) • (prancūzų k.) |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tenerė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Inia geoffrensis** |
| --- |
| Amazoninis delfinas (Inia geoffrensis)Amazoninis delfinas (*Inia geoffrensis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Poklasis: | Tikrieji žvėrys  *( Theria)* |
| Būrys: | Banginiai  *( Cetacea)* |
| Pobūris: | Dantytieji banginiai  *( Odontoceti)* |
| Šeima: | *Iniidae*  *( Iniidae)* |
| Gentis: | Amazoniniai delfinai  *( Inia)* |
| Rūšis: | Amazoninis delfinas  *( Inia geoffrensis)* |

 |
| Binomas |
| ***Inia geoffrensis***de Blainville, 1817 |
| **Porūšiai** |
| * *I. g. boliviensis*
* *I. g. geoffrensis*
* *I. g. humboldtiana*
 |
| **Paplitimo arealas** |
|  |
|  |

**Amazoninis delfinas**, *Amazonės delfinas* (lot. *Inia geoffrensis*, angl. *Boto*, *Amazon River Dolphin*, vok. *Amazonasdelfin*) – upinių delfinų (*Platanistidae*) šeimos žinduolis, užaugantis iki 2-2,6 m ilgio ir 100–160 kg svorio. Skirtingai nuo kitų delfinų rūšių, kaklo slanksteliai nėra suaugę, todėl galva kūno atžvilgiu yra labai judri. Turi ilgą ploną „snapą" dumblui baksnoti. Viršutiniame ir apatiniame žandikaulyje yra 25-35 poros dantų. Priekiniai dantys pritaikyti grobiui nutverti, o užpakalyje yra plokštesni ir gumburiuoti. Grobio ieško 1-2 minutes paniręs į vandenį. Ieškodamas maisto drumzliname vandenyje naudojasi echolokacija. Minta smulkiomis žuvimis, gėlavandeniais krabais, mažais upiniais vėžliais ir kt. Gimdo vieną jauniklį.

Paprastai amazoniniai delfinai laikosi pavieniui arba poromis, tačiau retais atvejais yra stebėtos iki dvidešimties narių grupės.

Šis delfinas neturi nugaros peleko, nors redukuotos liekanos rodo evoliucinėje praeityje jį buvus. Akys mažos, tačiau mato palyginus neblogai.

Ši rūšis niekada nebuvo rimtai medžiojama, nors kartais žvejai amazoninius delfinus ir užmušdavo, jei šie trukdydavo darbui. Nėra tvirtos nuomonės, ar tokie atvejai buvo pakankamai dažni, kad turėtų rimtos įtakos populiacijos gausumui, šiuo metu tai daryti uždrausta. Palyginus su kitomis, itin sparčiai nykstančiomis upinių delfinų rūšimis, amazoninio delfino populiacijos dydis yra palyginus stabilus, nors jis irgi priskiriamas prie saugotinų rūšių.

Gyvena Amazonės ir Orinoko upių baseinuose.
Koordinatės: 55°27′41″š. pl. 21°54′42″r. ilg.﻿ / ﻿55.4613°š. pl. 21.9116°r. ilg.﻿ / 55.4613; 21.9116

 *Kitos reikšmės – Šv. Barboros bažnyčia.*

|  Tenenių šv. Barboros bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Šilalės |
| **Savivaldybė** | Šilalės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Teneniai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1731 m. |
| **Stilius** | liaudies architektūra,barokas |

Tenenių bažnyčios architektūrinis ansamblis
**Tenenių šv. Barboros bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Tenenių miestelyje, Tenenio (Minijos kairiojo intako) kairiajame krante. Liaudies architektūros formų, turi baroko bruožų. Bažnyčia su varpine - architektūros paminklai..

Istorija
--------

Vaitkevičius 1731 m. pastatė medinę koplyčią. 1774 m. minima vieša koplyčia. Adomas Bilevičius 1782 m. pastatė bažnyčią. Jai 1789 m. dovanotas žemes sklypas, įkurta parapija. 1849 m. bažnyčia atnaujinta. 1889 m. apmūrytos kapinės.

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros formų, turi baroko bruožų, kryžminio plano, su bokšteliu. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi medinė 2 tarpsnių varpinė, lurdo grota. Skvere šalia šventoriaus saugomas Tenenių ąžuolas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Bažnyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  „Varpinė". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tenenių šv. Barboros bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Tenenių šv. Barboros parapija (dekanato inf.)
| **Rolandas Bružas** |
| --- |
| Gimė | 1966 m. spalio 31 d. (56 metai)Lietuva Klaipėda |
| Sutuoktinis (-ė) | Liuda |
| Vaikai | Simonas, Silvija |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Telšių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | Šiaulių universitetas |

**Rolandas Bružas** (g. 1966 m. spalio 31 d. Klaipėdoje) – Lietuvos ir Telšių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Baigė Tryškių vidurinę mokyklą, Vilniaus pedagoginiame institute studijavo matematiką, 2006 m. Šiaulių universitete baigė socialinį darbą, magistrantūroje – švietimo vadybą.

Dirbo Varnių žemės ūkio mokykloje, Telšių apskrities pašte, Telšių apskrities administracijoje. 1990–1995 m. Varnių miesto meras. Nuo 2008 m. Telšių rajono savivaldybės administracijos Varnių seniūnijos seniūnas. Nuo 2010 m. Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos viceprezidentas.

Lietuvos socialdemokratų partijos Telšių rajono skyriaus narys. 2011 m. (atsisakė mandato) Telšių rajono savivaldybės tarybos narys.

Žmona Liuda, vaikai Simonas, Silvija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LSDP kandidatai[neveikianti nuoroda]
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-02-23 iš Wayback Machine projekto.