recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Moderni keraminė lėkštė iš Kaltadžironės
Biržų pilies koklius su Liudvikos Karolinos Radvilienės inicialais
**Majolika** (it. *maiolica*) – fajansui artima keramikos rūšis; degto molio dirbiniai (buitiniai ir dekoratyviniai indai, vazos, skulptūrėlės, apdailos plytelės, kokliai), dengti skaidria (pusiau majolika) arba neskaidria (alavo) glazūra (tikroji majolika).

Tikrosios majolikos dirbinių dekoras (dažniausiai tapyti ornamentai ir kompozicijos) kuriamas ant neskaidrios glazūros; pusiau majolikos (tapyti, sgrafito, reljefiniai ornamentai ir kompozicijos) – ant angobo, vėliau dengiamo skaidria (bespalve ar spalvota) glazūra. Paskui dirbiniai dar sykį degami.

Istorija
--------

Dar prieš mūsų erą Egipte, Mesopotamijoje buvo glazūruotų degto molio dirbinių. Viduramžiais Rytų šalyse majolika daugiausia naudota architektūrinei apdailai. Nuo XIV a. majolika ėmė plisti Europoje. Ispanijoje sukurta maurų stiliaus majolikos dirbinių, kurie per Maljorkos salą (iš jos lotyniško pavadinimo Majolika atsirado majolikos pavadinimas) gabenti į Italiją. XV–XVIII a. Italijos miestuose, tokiuose kaip Faenca, Siena, Kastel Durantė, Urbinas, įkurta majolikos dirbtuvių, garsėjusių dirbiniais, dekoruotais liustru arba tapytomis figūrinėmis kompozicijomis, portretais, arabeskomis, groteskais (dailininkai Dž. Andreolis, N. Peliparijus), majolikos skulptūrėlėmis (dailininkų dela Robijų šeima). XVI–XVIII a. majolika sukurta Prancūzijoje (Nevero, Ruano dirbtuvėse), Vokietijoje, Rusijoje (Maskvos ir Jaroslavlio architektūrinė keramika). XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje kuriama moderno stiliaus, nuo XX a. vidurio – unikali ir serijinė majolika, ieškoma naujų išraiškos priemonių, tobulinama glazūros technologija. XX a. majoliką kūrė F. Ležė, P. Pikasas (Prancūzija), I. Frichas-Charas, I. Jefimovas (TSRS).

### Lietuvoje

Lietuvoje majolika (daugiausia rūmų krosnių koklių) atsirado XV a. XVII a. buvo sukurta spalvota glazūra, reljefiniais vaizdais (portretais, figūrinėmis kompozicijomis) dekoruotų koklių. XIX–XX a. pradžioje majolikos dirbiniai, tokie kaip indai, dekoratyvinės vazos, architektūrinės apdailos plytelės, daugiausia gaminti Neborovo (Lenkija, Skernevicų vaivadija) majolikos fabrike bei privačiose dirbtuvėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Majolika*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, VII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1981. T.VII: Lietuvos-Mordvių 183–184 psl.
| Tauzų senosios kapinės |
| --- |
| Tauzų kapinės, vad. Maro kapeliais, Pilale |
| 

Tauzų senosios kapinėsTauzų senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°10′55″š. pl. 21°33′50″r. ilg.﻿ / ﻿56.182058°š. pl. 21.563973°r. ilg.﻿ / 56.182058; 21.563973Koordinatės: 56°10′55″š. pl. 21°33′50″r. ilg.﻿ / ﻿56.182058°š. pl. 21.563973°r. ilg.﻿ / 56.182058; 21.563973 |

 |
| Vieta | Skuodo rajonas |
| Seniūnija | Mosėdžio seniūnija |
| Plotas | 0,25 ha |
| Naudotas | XVI–XIX a. |
| Žvalgytas | 1939, 1981, 1987, 2002 m. |
| Registro Nr. | 3967 /AV1150/ |

**Tauzų senosios kapinės**, vad. **Maro kapeliais** (registrinis kultūros paveldo objektas **Senkapis, vad. Pilale**: unikalus kodas - 3967; senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AV1150) – neveikiančios kapinės pietvakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Tauzuose (Mosėdžio seniūnija), 0,5 km į rytus nuo kelio Skuodas–Plungė, kairiajame Bartuvos krante.

Kapinės
-------

Įrengtos aukštumoje, vadinamoje Pilale. Didesnė dalis apaugusi mišku, kurio viduryje yra nedidelė pakiluma, primenanti pilkapį. Jos viršuje iš akmenų sukrautas pamatas koplytėlei ir ratu sudėti akmenys, kuriais buvęs sutvirtintas čia stovėjusio kryžiaus pagrindas. Pakilumą juosia pavieniai, į žemę susmegę stambūs akmenys, o palei pietvakarinį miško pakraštį sukrautas akmenų pylimas, priešais kurį stovi archeologijos paminklo ženklas. Vakarinė ir pietvakarinė teritorijos dalis apaugusi daugiamete žole.

Teritorijos dydis – 0,25 ha.

50 m į šiaurę yra Tauzų kapinynas, vad. Papilale.

Istorija
--------

Veikė XVII–XIX a. laidoti Tauzų kaimo gyventojai. Kapines juosė akmenų tvora, o viduryje stovėjo koplytėlė su šventųjų skulptūromis ir monumentalus kryžius. Tvora tarpukariu nuardyta, akmenys išvežti naujakurių ir Šventosios uosto statyboms. Koplytėlė ir kryžius sunyko pokario metais.

1972 m. kapinės įrašytos į vietinės reikšmės archeologijos paminklų sąrašą.

Tyrimai
-------

1939 m. žvalgė Pranas Baleniūnas, 1981 ir 1987 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (ekspedicijų vadovai Romas Olišauskas ir Bronius Dakanis), 2002 m. – Julius Kanarskas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas. – Vilnius, 1973. – P. 289

Nuorodos
--------

* Kultūros vertybių registras: Senkapis, vad. Pilale, Skuodo r. sav. Tauzų k. (Mosėdžio sen.)
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. – Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. – F. 1, ap. 1, b. 20, l. 173–175 Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
* Jadvyga Laureckienė, Danutė Mukienė. Kultūros paveldo objektai Mosėdžio seniūnijoje (1150 / Senkapis – vadinamoji Pilalė / Tauzų km). – Žemaičių žemė – 2005, Nr. 2 Archyvuota kopija 2007-12-05 iš Wayback Machine projekto.
Enciklopedijos ženklas
Leksikone išspausdintas Livonijos, Kuršo ir Šiaurės Lietuvos žemėlapis 
**Majersas**, **Majerso konversacinis leksikonas** (vokiečių k. **Meyers Konversations-Lexikon**) greta Brokhauzo ir Pyreršo (*Universal-Lexikon der Gegenwart und Vergangenheit*) vienas reikšmingiausių vokiškų enciklopedinių leidinių, klasikinių Vokietijos enciklopedijų.

Tai visuotinė enciklopedija, XIX-XX a. pasirodžiusi daugeliu kalbų. Jos sumanytojas ir leidėjas – Bibliografinio instituto veikėjas Joseph Meyer.

Apimtis
-------

*Meyers Großes Taschenlexikon*, išleistas XX a. su papildymais – 150 000 straipsnių, daugiau nei 5 000 iliustracijų.

1885-90 leistas leidimas sudaro 16 tomų, apie 16 000 psl.

Naudojimo teisinis režimas
--------------------------

Majerso konversacinis leksikonas yra viešo naudojimo kūrinys (*public domain*). Elektroninėje versijoje esantys straipsniai gali būti laisvai kopijuojami bei publikuojami, verčiami į kitas kalbas be jokio leidimo.

Sąsajos su Lietuva
------------------

Internetinėje Majerso versijoje yra nemažai istorinių straipsnių, susijusių su Lietuva (*Litauen*), miestais Vilniumi (*Wilna*), Kaunu (*Kowno*), kur pateikiami demografiniai duomenys, aprašomos didikų šeimos kaip Pliateriai (*Plater*), Oginskiai (*Oginski*).

Tomai
-----

| Tomas | nuo | iki |
| --- | --- | --- |
| 1 | A | Atlantiden |
| 2 | Atlantis | Blatthornkäfer |
| 3 | Blattkäfer | Chimbote |
| 4 | China | Distanz |
| 5 | Distanzgeschäft | Faidherbe |
| 6 | Faidit | Gehilfe |
| 7 | Gehirn | Hainichen |
| 8 | Hainleite | Iriartea |
| 9 | Irideen | Königsgrün |
| 10 | Königshofen | Luzon |
| 11 | Luzula | Nathanael |
| 12 | Nathusius | Phlegmone |
| 13 | Phlegon | Rubinstein |
| 14 | Rüböl | Sodawasser |
| 15 | Sodbrennen | Uralit |
| 16 | Uralsk | Zz |
| 17 | Schlüssel (trečio leidimo) |

Nuorodos
--------

* El. versija, 1888, 4 leidimas **(**vok.**)**
* Mailinglist, skirtas Meyers darbuotojams
* Straipsniai apie Lietuvą el. Majerso enciklopedijoje

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Majerso konversacinis leksikonas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Giedrius Kadziauskas** (g. 1978 m Vilnius) – verslo teisininkas, ekonomistas, politinis ūkio veikėjas, Lietuvos ūkio viceministras.

Biografija
----------

Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė vienpakopes studijas, Rygos aukštosios teisės mokyklos absolventas, tarptautinės teisės ir Europos teisės magistras.

Nuo 2003 m. iki iki 2011 m. kovo 29 d. dirbo Lietuvos laisvosios rinkos institute. Nuo 2009 m. Instituto viceprezidentu. 

Nuo 2011 m. kovo 29 d. iki 2012 gruodžio 9 d. ėjo ūkio viceministro pareigas A.Kubiliaus vyriausybėje.

2013-2014 buvo Prezidentės D.Grybauskaitės patarėjas Ekominės ir socialinės politikos grupėje. 

Nuo 2012 metų dirba Pasaulio banko (World Bank group) konsultantu inspekcijų reformų klausimais ir geresnio reglamentavimo klausimais. Nuo 2012 dirbo Mongolijoje, Nepale, Tadžikistane, Kazachstane, Kirgizstane, Bangladeše, Indijoje, Armėnijoje. 

Daugelio straipsnių ekonomikos temomis autorius, „Freedom House" leidžiamos knygos „Nations in Transit" skyriaus apie Lietuvą (2005–2009 m.) straipsnių bendraautoris, Pilietinių iniciatyvų centro narys, Pacientų saugos, inovacijų ir kokybės fondo dalininkas..

Šaltiniai
---------

1. ↑  Giedrius Kadziauskas Archyvuota kopija 2010-01-31 iš Wayback Machine projekto. (LLRI inf.)
| Sary Čeleko valstybinis biosferos draustinis |
| --- |
| IUCN Ia kategorija (gamtos rezervatas) |
| Sary Čeleko ežeras Sary Čeleko ežeras |
| **Vieta:** | Kirgizija (Džalal Abado sritis) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Taš Kumyras |
| 

Žemėlapis rodantis Sary Čeleko valstybinis biosferos draustinis vietą.Sary Čeleko valstybinis biosferos draustinis

  |
| **Koordinatės:** | 41°52′42″ š. pl. 71°56′23″ r. ilg.﻿ / ﻿41.87833°š. pl. 71.93972°r. ilg.﻿ / 41.87833; 71.93972Koordinatės: 41°52′42″ š. pl. 71°56′23″ r. ilg.﻿ / ﻿41.87833°š. pl. 71.93972°r. ilg.﻿ / 41.87833; 71.93972 |
| **Plotas:** | 238,3 km² |
| **Įkurtas:** | 1959 m. |

**Sary Čeleko valstybinis biosferos draustinis** – saugoma gamtos teritorija vakarų Kirgizijoje, Džalal Abado srityje, šiaurės rytinėje Čatkalo kalnagūbrio dalyje (apima teritorijas iki 4000 m aukščio). Įkurtas 1959 m. siekiant apsaugoti ir ištirti vakarų Tianšanio gamtinius kompleksus. 1978 m. paskelbtas biosferos rezervatu.

Draustinyje gausu vaizdingų kalnų ežerų, tarp kurių didžiausias ir žymiausias – Sary Čelekas. Kalnų šlaituose veši natūralūs graikinių riešutmedžių miškai, aukštikalnėse – kalnų pievos. Sutinkamos retos gyvūnų rūšys – raudonasis vilkas, kalninis avinas, himalajinis rudasis lokys, snieginis leopardas; reaklimatizuoti fazanai, daūrinės kurapkos, įveisti stumbrai, taurieji elniai, danieliai. Gausu paukščių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 372
| **Giedrius Subačius** |
| --- |
| Gimė | 1960 m. balandžio 26 d. (63 metai)Kaunas, Lietuva |
|  |
| Veikla | kalbininkas, baltistas |
| Organizacijos | Ilinojaus universitetas Čikagoje |
| Pareigos | dėstytojas |
|  |
| Alma mater | 1983 m. Vilniaus universitetas |

**Giedrius Subačius** (g. 1960 m. balandžio 26 d. Kaune) – lietuvių kalbininkas, filologijos mokslų habilituoto daktaras, Lietuvių kalbos instituto direktorius.

Mokslinės veiklos pagrindinės sritys: senieji Lietuvos raštai, istorinė sociolingvistika, tekstologija, Europos bendrinių kalbų istorija.

Biografija
----------

1967 m. G. Subačius pradėjo mokytis Kauno 31-ąją vidurinėje mokykloje, kurią 1978 m. baigė. 1978 m. jis įstojo ir 1983 m. baigė Vilniaus universiteto lietuvių kalbos ir literatūros specialybę.

Baigus universitetą Zigmo Zinkevičiaus iniciatyva ir dėka (tuometinis Lietuvių kalbos katedros vedėjas) Giedrius Subačius buvo įdarbintas universiteto leistame „Mūsų kalbos" žurnale (red. Aldonas Pupkis) vyr. laborantu. Lygia greta jis gavo valandų dėstyti. Dėstė Lietuvių kalbą rusakalbiams, kartais ir kalbos kultūrą.

1984 m. Giedrius Subačius įstojo į VU stacionarinę aspirantūrą. Vadovaujamas Jono Palionio parašė disertaciją „Didysis rankraštinis S. Daukanto lenkų-lietuvių kalbų žodynas", kurią 1988 m. gruodžio 13 d. apgynė VU Mokslinėje taryboje, už kurią jam buvo suteiktas filologijos mokslų kandidato laipsnis. 1993 m. šį disertacija buvo nostrifikuota LR Filologijos mokslų daktaro vardu.

1999 m. liepos 7 d. Lietuvių kalbos ir Lietuvių literatūros ir tautosakos institutų mokslinėje taryboje kaip habilitacinį darbą apgynė monografiją „Žemaičių bendrinės kalbos idėjos: XIX amžiaus pradžia" ir jam buvo suteiktas filologijos mokslų habilituoto daktaro vardas.

Iki 1992 m. dirbo Vilniaus universiteto Baltų filologijos katedroje. Nuo 1992 m. su pertraukomis buvo vyresnysis mokslo darbuotojas Lietuvių kalbos institute, o nuo 1999 m. – vyriausiasis mokslo darbuotojas.

1989–1990 m. dar dėstė Poznanės ir Varšuvos universitetuose.

1994 m. pradėjo dirbti Ilinojaus universitete asistentu profesoriumi, o 2001 m. ten pat tapo asocijuotu profesoriumi.

1999 m. įkūrė „Archivum Lithuanicum" žurnalą ir nuo to laiko eina redaktoriaus pareigas. 

1995 m. apdovanotas S. Daukanto premija, 1999 m. – K. Būgos premija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Giedrius Subačius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
Koordinatės: 55°53′29″š. pl. 22°31′36″r. ilg.﻿ / ﻿55.8913°š. pl. 22.5268°r. ilg.﻿ / 55.8913; 22.5268

 *Kitos reikšmės – Visų Šventųjų bažnyčia.*

|  Luokės Visų Šventųjų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Telšių |
| **Savivaldybė** | Telšių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Luokė |
| **Adresas** | Telšių g. 5 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1821 m. |

**Luokės Visų Šventųjų bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Luokės miestelyje. Liaudies architektūros formų. Netoli, ant kapinių kalnelio stovi Luokės koplyčia (XIX a. pr.).

Istorija
--------

Luokės miestelis pirmąkart istoriniuose šaltiniuose paminėtas pradėjus krikštyti žemaičius. Žemaičių krikšto ir Vytauto Didžiojo įsakyme nurodyta pastatyti Žemaitijoje 8 bažnyčias, iš kurių viena iškilo ir Luokėje. Nors per šešis amžius bažnyčia ne kartą remontuota ir perstatyta, ji iki šiol išlaiko liaudies architektūros formas.

1413 m. žemaičiai pakrikštyti, o netrukus po to, manoma, 1416 m. pastatyta ir Luokės bažnyčia. Pirmasis Žemaičių vyskupijos vyskupas gyveno būtent Luokėje. Istoriniai šaltiniai rodo, kad kelis kartus (XVI a. antroje pusėje ir 1774 m.) bažnyčia buvo atstatyta. Nors tikslios priežastys bei datos išlieka nežinomos, užfiksuota tai, kad visus kartus padedant žemaičių vyskupams, kuriems bažnyčia buvo pavaldi, ir parapijiečiams atstatyti pastatą pavykdavo.  

Luokės Visų Šventųjų bažnyčios vidus
XIX a. Luokės parapija buvo viena turtingiausių Žemaitijoje, jai priklausė beveik 8 tūkst. žmonių, o amžiaus pradžioje bažnyčia dar kartą remontuota, pastatyta nauja medinė koplyčia. 1863 m. birželio 12 d. bažnyčioje kunigas Justinas Siesickis lietuviškai perskaitė sukilėlių atsišaukimą ir už tai buvo ištremtas į Sibirą.

Pirmoji bažnyčia pastatyta 1416 m. (viena iš 8 bažnyčių, pastatytų per Žemaičių krikštą). 1421–1842 m. Luokė priklausė Žemaičių vyskupams. Bažnyčia atstatyta XVI a. antrojoje pusėje. Ji 1766 m. sudegė, 1774 m. vadovaujant vyskupui Jonui Lopacinskiui, buvo atstatyta.

1821 m. pakeisti visi bažnyčios sienojai. 1841 m. parapiją aptarnavo 4 kunigai. Jai priklausė 7 valakai žemės, 15 baudžiauninkų. 1863 m. birželio 12 d. kunigas Justinas Siesickis bažnyčioje lietuviškai perskaitė sukilėlių atsišaukimą ir už tai buvo ištremtas į Sibirą. 1888 m. pristatyta zakristija.

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros formų, kryžminio plano, su bokšteliu. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame palaidotas Luokės klebonas Leonas Šapoka (g. 1909 m.), 1980 m. spalio 10-osios naktį nužudytas piktadarių.

Galerija
--------

* Luokės Visų Šventųjų bažnyčios statinių kompleksasLuokės Visų Šventųjų bažnyčios statinių kompleksas
* Luokės Visų Šventųjų bažnyčios teritorijaLuokės Visų Šventųjų bažnyčios teritorija
* 2015 m. kovo mėn.2015 m. kovo mėn.
* Galinis fasadasGalinis fasadas
* Smailės kryžius su dataSmailės kryžius su data

Šaltiniai
---------

1. ↑  „"Žemaičių žemės" žurnalas. 2004 m. Nr. 3. Luokė". Suarchyvuotas originalas 2007-10-27. Nuoroda tikrinta 2016-03-05.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Luokės Visų Šventųjų bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Dekanato informacija
**Tavanana** (*Tawananna*, *Tavannana*) – hetitų karalienės titulas. Šį titulą turėdavo karaliaus žmona, kol būdavo gyva. Tik po jos mirties Tavananos titulas pereidavo jos dukrai ar naujajai karaliaus žmonai. Manoma, kad šis titulas atsirado iš pirmosios hetitų karalienės Tavananos vardo.

Hetitų monarchijos sistemoje karaliumi tapusio įpėdinio žmona netapdavo išsyk Tavanana, reikėdavo laukti, kol mirdavo ankstesnioji Tavanana.

Tavanana buvo ne vien įvardijimą teikiantis titulas, ji turėjo savo pareigų:

* Ji valdydavo, kai karalius būdavo išvykęs į karą.
* Jis buvo aukščiausioji karalystės dvasininkė, kaip kad karalius būdavo aukščiausias Hetitų karalystės dvasininkas.

Pagrindinė Tavananos veikla buvo religinė. 

Pvz. hetitų Tavanana Puduhepa, Hatušilio III žmona, po vyro mirties ėmėsi atsakomybės palaikyti ryšius su Senovės Egipto valdančiąja šeima bei hetitų vasalinių valstybių valdovais.

Tavananos titulas buvo neatimamas, turimas iki mirties. Nauja karalienė šį titulą gaudavo tik po ankstesniosios Tavananos mirties. Todėl dažnai kildavo konfliktai tarp naujų karalienių ir jų posūnių, kurie paveldėdavo tikrąją valdžią karalystėje. Toksai konfliktas aprašytas dvikalbėje (akadų ir hetitų kalbomis) dantiraščio lentelėje, vadinamoje „Hatušilio I testamentas".

Nuorodos
--------

1. ↑  The Oxford Handbook of Ancient Anatolia– (10,000-323 BCE). The Old Hittite Period
2. ↑  Ši sistemos rekonstrukcija pagrįsta įrašais, aprašytais knygoje Margalit Finkelberg, *Greeks and Pre-Greeks: Aegean Prehistory and Greek Heroic Tradition*, (Cambridge) 2005, ch. 1. cf W.H. Stiebing, *Ancient Near Eastern History and Culture*, p. 200.
3. ↑  „Hatušilio I testamento" dinastinė analizė pateikta knygoje Finkelberg 2005:177ff.
Giedrio kailių gamybinis susivienijimas| Komercinis pavadinimas | Giedrio kailių gamybinis susivienijimas |
| Įkurta | 1932 m. |
| Centrinė būstinė | Kaunas, Lietuva |
| Produkcija | kailiniai drabužiai |
| Tinklalapis | www.vilko-kailiniai.lt/ |

**Giedrio kailių gamybinis susivienijimas** – buvusi Lietuvos įmonė, gaminusi kailinius drabužius.

Istorija
--------

Įmonę 1932 m. įkūrė broliai Vinikai, iš pradžių veikė Kėdainiuose, o nuo 1935 m. Kaune. Tarpukariu įmonė vadinosi *Vilkas*. Sovietmečiu nacionalizuota pervadinta į *Giedrio kailių gamybinis susivienijimą*, komunisto Kazio Giedrio vardu. 1977 m. dirbo 1500 darbininkų. 2000 m. įmonės pagrindu įkurta nauja įmonė UAB „Vilko kailiniai", 2013 m. įmonėje dirbo 22 darbininkai. 2011 m. buvusios gamyklos pastatuose atsidarė loftas *Gargaras*.

Nuorodos
--------

* Per bankrotą į sėkmę
* Buvusiame kailių fabrike duris atvėrė kaunietiškuoju loftu vadinamas „Gargaras"
* Kailių fabriko Kaune atgimimą įgarsins klubas „Gargaras"
* Kauno gargaras
* Aprašymas apie įmonę

Literatūra
----------

* Giedrio kailių gamybinis susivienijimas. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija. 4 tomas, S. 86-87
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Majonas |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Filipinai Filipinai |
|  |
| Aukštis | 2463 m |
|  |
| Tipas | stratovulkanas |
|  |
| Amžius |  |
|  |
| Aktyvumas | veikiantis |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 2009 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 13°15′24″ š. pl. 123°41′6″ r. ilg.﻿ / ﻿13.25667°š. pl. 123.68500°r. ilg.﻿ / 13.25667; 123.68500Koordinatės: 13°15′24″ š. pl. 123°41′6″ r. ilg.﻿ / ﻿13.25667°š. pl. 123.68500°r. ilg.﻿ / 13.25667; 123.68500 |

**Majonas** – veikiantis ugnikalnis, esantis Filipinų Luzono saloje, Bikolio regione. Ugnikalnio kūgio forma labai primena Fudizjamos kalną Japonijoje. Ugnikalnis yra 15 km į šiaurės vakarus nuo Legazpio miesto.

Majonas priklauso stratovulkanų ugnikalnių klasei. Šis ugnikalnis yra aktyviausias Filipinuose, išsiveržęs daugiau nei 40 kartų per 400 metų. Pirmas rekordinis išsiveržimas vyko 1616 m. o paskutinis – 2009 m.

Pats didžiausias užfiksuotas šaltiniuose išsiveržimas įvyko 1814 m. vasario 1 d. Iš ugnikalnio liejosi lava, karšti dūmų debesys. Buvo sunaikintas visas Kagsavos miestas, kuriame beveik sveikas liko tik miesto bažnyčios bokštas. Medžiai buvo sudeginti, upės sunaikintos, žemę padengė 9 metrų pelenų sluoksnis. Iš viso šio išsiveržimo metu žuvo 2200 žmonių.

Ilgiausias Majono išsiveržimas prasidėjo 1897 m. liepos 23 d. ir truko 7 dienas. Lavos sluoksnis vėl kėsinosi į civilizacijos išlikimą – miestas, atitolęs nuo ugnikalnio apie 10 km buvo palaidotas po 15 m storio lavos sluoksniu. Daugiau kaip 400 žmonių įvairiuose miestuose žuvo nuo šio išsiveržimo padarinių. Pelenų debesys ir dūmai buvo matyti už 160 km.

Majono išsiveržimas 1984 m.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Majonas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Sasandra |
| --- |
|  Sasandra |
| **Ilgis** | 650 km |
| **Baseino plotas** | 75 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 541 m³/s |
| **Ištakos** | Tjenbas, Guanas |
| **Žiotys** | Gvinėjos įlanka |
| **Šalys** |  Dramblio Kaulo Krantas |

**Sasandra** (pranc. *Sassandra*) – upė vakarinėje Dramblio Kaulo Kranto dalyje. Prasideda aukštumose šalies šiaurės vakaruose, susiliejus Tjenbo ir Guano upėms. Teka pietų, žemupyje – pietryčių kryptimi. Įteka į Atlanto vandenyno Gvinėjos įlanką ties Sasandros miestu.

Didžiausi intakai – Bafingas, Nzo (dešinieji), Lobas, Davas (kairieji).

Sasandra vidurupyje patvenkta, sudarytas Bujo tvenkinys. Žemupio vaga vietomis slenkstėta, daug krioklių, užtvankų. Būna patvinusi liepos–spalio laikotarpiu. Prie Sasandros įsikūrę Bujo, Subrės, Sasandros miestai. Upė teka pro Mont Peko, Tajaus nacionalinius parkus.

Upės pavadinimas kilo nuo iškraipyto portugališko žodžio *San Andrea*, kuriuo vadinta 1471 m. upės žiotyse įkurta portugalų kolonija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Veröffentlichung der JICA
2. ↑  Pegel Soubre
3. ↑  *Sassandra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
4. ↑  Sassandra, *Environnement et Tourisme Vert en Côte d’Ivoire*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Pseudorca crassidens** |
| --- |
| Mažoji orka (Pseudorca crassidens)Mažoji orka (*Pseudorca crassidens*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Banginiai  *( Cetacea)* |
| Šeima: | Delfininiai  *( Delphinidae)* |
| Gentis: | *Pseudorca*  *( Pseudorca)* |
| Rūšis: | Mažoji orka  *( Pseudorca crassidens)* |

 |
| Binomas |
| ***Pseudorca crassidens***Owen, 1846 |
| Mažųjų orkų paplitimasMažųjų orkų paplitimas |

**Mažoji orka** (*Pseudorca crassidens*) – stambiausias delfininių šeimos gyvūnas.[reikalingas šaltinis] Ji šiek tiek panaši į orką. Plėšri, kartais puola kitus banginius

Fizinės charakteristikos
------------------------

Mažosios orkos kūnas grakštus. Nugarinis pelekas gali būti aukštesnis nei 30 cm. Uodegos galiukai smailūs, uodegos viduryje ryški įkarpa. Kūno spalva – nuo tamsiai pilkos iki juodos. Mažosios orkos – stiprios ir greitos plaukikės. Turi 44 dantis. Gyvena bendruomenėmis po 10–50 individų.

Paplitimas
----------

Mažosios orkos gyvena atogrąžų vandenyse.
Koordinatės: 56°18′52″ š. pl. 22°20′50″ r. ilg.﻿ / ﻿56.31444°š. pl. 22.34722°r. ilg.﻿ / 56.31444; 22.34722

|  Mažeikių Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Mažeikių |
| **Savivaldybė** | Mažeikių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Mažeikiai |
| **Adresas** | J. Basanavičiaus g. 18 |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1935 m. |
| **Stilius** | modernizmas |
| **Klebonas** | Donatas Stulpinas |

**Mažeikių Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Mažeikiuose.

Istorija
--------

Bažnyčia 1936-08-02
Katalikai, norėdami apgauti caro valdžią, 1902–1904 m. pastatė didelius namus, kuriuos pavertė koplyčia – Viekšnių parapijos filija. Vidaus reikalų ministras 1904 m. koplyčią leido įrengti. 1906 m. spalio 31 d. pašventinta beveik dvigubai padidinta bažnyčia. Ji turėjo nuolatinį kunigą. „Saulės" draugijos skyrius 1907 m. parapijos namuose įsteigė lietuvišką pradžios mokyklą. 1911–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.

Po 1928 m. įkurta parapija. Pagal architekto Vytauto Landsbergio-Žemkalnio projektą 1930 m. pradėta statyti dabartinė mūrinė bažnyčia. Ją 1936 m. rugpjūčio 2 d. konsekravo vyskupas Justinas Staugaitis. Bažnyčią 1943 m. dekoravo dailininkas Rimtas Kalpokas.

Architektūra ir interjeras
--------------------------

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė. Vidus 3 navų, šoninės žemesnės.

Pagrindinio fasado viduryje išsikišęs staigiai nukirstas bokštas su aukšta laiptuoto profilio niša išilgai. Fasadai apjuosti neraiškaus profilio karnizu, sienas skaido suporintos mentės ir aukšti bei siauri stačiakampiai langai. Šoniniuose fasaduose jie sugrupuoti po tris.

Bažnyčioje įrengti keturi altoriai. Didysis altorius ir šoniniai Švč. Mergelės Marijos bei Antano Paduviečio altoriai - vieno tarpsnio. 1958 m. didžiajame altoriuje pastačius naują Kazio Švažo sukurtą statulą, anksčiau pagrindiniame altoriuje buvusi Nukryžiuotojo su šv. Marija Magdalena skulptūrinė grupė buvo perkelta į naujai suprojektuotą kuklų altorių bažnyčios šone. Parapijos klebonu 2012 m. pradėjus dirbti kun. Donatui Stulpinui bažnyčia atkurta taip, kaip ją buvo suprojektavęs architektas ir didžiojo altoriaus autorius Vytautas Landsbergis-Žemkalnis: į altorių grąžinta nukryžiuotojo Kristaus ir po jo kojomis suklupusios šv. Marijos Magdalenos skulptūra „Pieta". Bažnyčioje taip pat išdažytos sienos, įrengtos šildomos grindys, nauja garsinimo aparatūra, ant sakyklos atnaujinti uždažyti keturių evangelistų atvaizdai, atlikti kiti atnaujinimo darbai

Bažnyčios vidus

Šaltiniai
---------

1. ↑  153 įdomiausios Lietuvos bažnyčios. Sud. Laima Šinkūnaitė. Kaunas: Terra Publicum, 2009, p. 138
2. ↑  153 įdomiausios Lietuvos bažnyčios. Sud. Laima Šinkūnaitė. Kaunas: Terra Publicum, 2009, p. 138
3. ↑  „Porciunkulės atlaidai ir šventovės 85-metis, 2021-08-01". *budas.lt*. Nuoroda tikrinta 2022 m. liepos 12 d..
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Ušće bokštas |
| --- |
|  |
| Vieta | Belgradas, Serbija |
| Statusas | Pastatytas |
| Statybų pradžia | 1961 m. |
| Statybų pabaiga | 1964 m. |
| Antena | 141 m |
| Stogas | 115 m |
| Aukštų sk. | 25 |
| Plotas | 25 000 m² |

**Ušće bokštas** – dangoraižis Naujojo Belgrado rajone, Belgrade, Serbijoje. Vienas aukščiausių Serbijos pastatų. Projekto autorius – Michailas Jankovičius.

Istorija
--------

1964–1990 m. pastate buvo įsikūręs Jugoslavijos komunistų lygos Centro Komitetas. Panaikinus Jugoslavijos komunistų lygą, jos patalpas užėmė Serbijos socialistų partija. Taip pat pastate buvo įvairių įmonių biurai. 1999 m. balandžio 21 d. pastatą bombardavo NATO kariniai naikintuvai. Dangoraižis stipriai nukentėjo: išdužo nemažai stiklų, išdegė interjeras. 2003–2005 m. pastatas rekonstruotas: atnaujintas fasadas, pristatyti du papildomi aukštai. 2009 m. šalia pastatytas Ušće prekybos centras.
| **Myosurus minimus** |
| --- |
| Mažoji strugena (*Myosurus minimus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Vėdrynažiedžiai  *( Ranunculidae)* |
| Šeima: | Vėdryniniai  *( Ranunculaceae)* |
| Gentis: | Strugena  *( Myosurus)* |
| Rūšis: | Mažoji strugena  *( Myosurus minimus)* |

 |

**Mažoji strugena** (*Myosurus minimus*) – vėdryninių (*Ranunculaceae*) šeimos, strugenų (*Myosurus*) genties augalas.

Vienmetis arba dvimetis, 2-20 cm aukščio žolinis augalas. Šaknys plonos, kuokštinės. Lapai pamatiniai, siaurai linijiški, buki, platesne viršūne, į apačią siaurėjantys. Žiedstiebių dažniausiai keletas arba daug, jie statūs, ilgesni už lapus, viršūnėje vienas žiedas. Taurėlapiai 5, prie pamato yliški, pentinai balsvai žali. Vainiklapiai 5, redukuoti, nektarinių pavidalo, geltonai žali, su atvira nektaro duobute. Kuokeliai 5 (kartais daugiau). Piestelių daug, jos čerpiškai išsidėsčiusios, vienasėklės. Vaisiams bręstant, žiedsostis labai pailgėja ir primena pelės uodegą. Vaisiai – triskiaučiai, mažyčiai riešutėliai su trumpu snapeliu.

Žydi balandžio – gegužės mėn. Gana reta, tačiau pasitaiko visoje Lietuvoje. Auga javuose, dirvonuose, pūdymuose, kartais ant lauko keliukų. Mėgsta vandens užliejamas vietas ir sunkesnius priesmėlio ar molio dirvožemius. Augalas šiek tiek nuodingas.

Literatūra
----------

Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 66 psl.

Mažoji strugena. Kėdainių raj.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mažoji strugena** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Ušguliუშგული |
| --- |
| *Kaimo reginys* |
|  |
| 

UšguliUšguli

42°55′0″ š. pl. 43°00′0″ r. ilg.﻿ / ﻿42.91667°š. pl. 43.00000°r. ilg.﻿ / 42.91667; 43.00000﻿ (Ušguli)Koordinatės: 42°55′0″ š. pl. 43°00′0″ r. ilg.﻿ / ﻿42.91667°š. pl. 43.00000°r. ilg.﻿ / 42.91667; 43.00000﻿ (Ušguli) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Gruzijos vėliava Gruzija |
| **Regionas** | Samegrelas - Zemo Svanetija |
| **Rajonas** | Mestijos rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 228  |
| **Altitudė** | 2 200 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Ušguli |

**Ušguli** (gruz. უშგული) – keturių kaimų apylinkė Gruzijoje (Svanetijos regione), netoli Šchara kalno.

Kaimas išsidėstęs apie 2 200 virš jūros lygio. Šis kaimas yra aukščiausiai nuolat gyvenama vieta Europoje. Gyvena apie 70 šeimų (apie 200 žmonių). Kaime yra mokykla.

Apie šešis mėnesius žiemos metu apylinkės padengtos sniegu.

*Dievo Motinos* cerkvė
Architektūrinis istorinis Ušguli ansamblis yra įtrauktas į UNESCO saugomų objektų sąrašą. Būdingas Svanetijos regionui bokšto tipo namas. Kaime yra XI a. pastatyta Dievo Motinos (svanetų k. *Lamarija*) cerkvė.

Išnašos
-------

1. 
2. ↑

Nuorodos
--------

* apie Ušguli Archyvuota kopija 2008-10-22 iš Wayback Machine projekto. (angl. *k.*)
| Sūdėnų kūlgrinda |
| --- |
| Kūlgrindos vaizdas iš pietryčių pusės |
| 

Sūdėnų kūlgrindaSūdėnų kūlgrinda

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°05′09″š. pl. 21°12′57″r. ilg.﻿ / ﻿56.085885°š. pl. 21.2157°r. ilg.﻿ / 56.085885; 21.2157Koordinatės: 56°05′09″š. pl. 21°12′57″r. ilg.﻿ / ﻿56.085885°š. pl. 21.2157°r. ilg.﻿ / 56.085885; 21.2157 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Darbėnų seniūnija |
| Plotas | 0,19 ha |
| Naudotas | XVI a. – XX a. I p. |
| Žvalgytas | 1959, 1982, 2011 m. |

**Sūdėnų kūlgrinda**, *Velnio takas* (saugotinas kultūros paveldo objektas) – nenaudojamo senkelio liekanos šiaurės vakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Latvijos pasienyje, Sūdėnų kaimo pietvakarinėje dalyje, 0,79 km į šiaurės rytus nuo tilto per Kulšės upę kelyje Laukžemė–Senoji Įpiltis, 0,58 km į šiaurės vakarus nuo kaimo kryžkelės, kairėje kelio Sūdėnai–Žyneliai pusėje, Šventosios kairiajame krante.

Kūlgrinda
---------

Kūlgrindos vaizdas iš šiaurės vakarų pusės
Kūlgrinda įrengta Šventosios upės slėnio rytiniame pakraštyje. Ji išgrįsta iš įvairaus dydžio lauko akmenų, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, buvusi iki 120 m ilgio. Pietrytinė dalis smarkiai apardyta kasant melioracijos kanalą ir dirbant žemę. Geriausiai išliko 64 m ilgio šiaurės vakarinė dalis, kuri 5,0–7,2 m pločio, šiaurės vakariniame gale išplatinta iki 15,2 m.

Teritorijos plotas – 1900 m².

Istorija
--------

Pasakojama, kad kūlgrinda karų su švedais laikais nutiesta per klampų Šventosios slėnį kaip slaptas kelias, vedęs į Latviją. Iki pat XX a. II pusės vietos ūkininkai ja naudojosi šienui iš slėnio išvežti.

1959 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 2011 m. – Vykintas Vaitkevičius.

1972–1984 m. – vietinės reikšmės archeologijos paminklas (AV-534).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vykintas Vaitkevičius. Nauji duomenys apie žemaičių kūlgrindas, arba kur veda Velnio Takas?
2. ↑  Lietuvių tautosaka. – Vilnius, 1967. – T. 4. – P. 661
3. ↑  Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas. – Vilnius, 1973. – P. 251

Nuorodos
--------

* Padavimas (Sūdėnų kūlgrinda) – Aruodai. Lietuvių kultūros šaltinių…
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| Sascha Benecken |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Vokietija** |
| Rogučių sportas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Bronza** | 2018 | Dvejetai |
| Pasaulio čempionatai |
| **Auksas** | 2012 | Estafetė |
| **Auksas** | 2017 | Dvejetai |
| **Auksas** | 2017 | Estafetė |
| **Auksas** | 2019 | Dvejetai |
| **Auksas** | 2019 | Sprintas |
| **Sidabras** | 2012 | Dvejetai |
| **Sidabras** | 2013 | Dvejetai |
| **Sidabras** | 2016 | Dvejetai |
| **Bronza** | 2017 | Sprintas |
| Europos čempionatas |
| **Auksas** | 2013 | Dvejetai |
| **Auksas** | 2013 | Estafetė |
| **Auksas** | 2016 | Dvejetai |
| **Auksas** | 2016 | Estafetė |
| **Auksas** | 2018 | Dvejetai |
| **Sidabras** | 2017 | Dvejetai |
| **Sidabras** | 2018 | Estafetė |
| **Bronza** | 2012 | Dvejetai |

**Sascha Benecken** (g. 1994 m. sausio 25 d. Zūlyje) – vokiečių rogučių sporto atstovas. Olimpinis prizininkas, daugkartinis pasaulio ir Europos čempionas.

Biografija
----------

2012 m. Benecken pelnė savo pirmuosius medalius pasaulio čempionate - auksą estafetėje ir sidabrą dvejetų varžybose. 2013 m. vokietis pirmą kartą tapo Europos čempionu. 2014 m. dalyvavo savo debiutinėse 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse, kuriose pelnė 8-ą vietą dvejetų varžybose. 2018 m. žiemos olimpinių žaidynių dvejetų varžybose pelnytas bronzos medalis. 2019 m. pasaulio rogučių sporto čempionate Eggertpelnė auksą dvejetų ir sprinto rungtyse.

Nuorodos
--------

* Benecken ILF svetaineje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Asfalto gamykla
**Asfaltas** (gr. ἄσφαλτος, asphaltos 'kalnų derva') – tąsus, juodas smulkiųjų mineralinių medžiagų ir bitumo mišinys. Asfaltbetonis, gaminamas su smėliu sumaišius asfaltą, naudojamas kelių dangai, hidroizoliacijai.

Gamtinis asfaltas gana retas, jis susidaro iš negiliai esančios naftos išgaravus lengvosioms frakcijoms. Tokiame asfalte yra 30-40 % bitumo, asfaltas kaupiasi klinties, smiltainio, dolomito plyšiuose, įdubose. Telkinių yra Venesueloje, Kanadoje, Prancūzijoje, Trinidade ir Tobage, Jordanijoje, Rusijoje.

Asfaltinės uolienos (2-20 % bitumo) pasitaiko dažniau, toks asfaltas susidaro bitumui susimaišius su uolienomis.

Smulkiai sumaltas uolienas (klintį) sumaišant su naftos bitumu, gaunamas dirbtinis asfaltas, kurio sudėtyje yra 5-12 % bitumo.

Panaudojimas
------------

Asfalto krūva
Gamtinis asfaltas naudotas senovės Artimųjų Rytų valstybėse kaip plytas ar akmenis rišanti medžiaga, taip pat laivų priežiūrai. Senovės Egipte asfaltas naudotas balzamuojant mumijas.

Tolimuosiuose Rytuose asfaltas lėtai virintas, kad būtų išgarintos kai kurios dalelės. Gauta medžiaga atvėsusi įgaudavo kietą pavidalą, naudota hidroizoliacijai, taip pat kuriant skulptūras.

Šiais laikais asfaltas daugiausiai naudojamas keliams tiesti.
Koordinatės: 56°18′23″š. pl. 22°19′18″r. ilg.﻿ / ﻿56.306424°š. pl. 22.32161°r. ilg.﻿ / 56.306424; 22.32161


|  |
| --- |
| **Mažeikių politechnikos mokykla** |
| Mažeikių politechnikos mokykla herbasMažeikių politechnikos mokykla herbas |
| Mažeikių politechnikos mokykla |
| **Adresas** | Ventos g. 18, Mažeikiai |
| **Direktorius(-ė)** |  |
| **Mokinių skaičius** |  |
| **Įkūrimo data** | 1976 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** |  |

**Mažeikių politechnikos mokykla** – Mažeikių ugdymo institucija, teikianti profesinį, aukštesnįjį bei bendrąjį išsilavinimą.

Istorija
--------

Įsteigta 1976 m. Pirmasis direktorius - P. Vasiliauskas. Mokykla rengė kvalifikuotus darbininkus Statybos trestui ir statomai naftos perdirbimo gamyklai, mokė technologinių įrengimų mašinistų, šaltkalvių, operatorių, vėliau - elektrikų, siuvėjų, įvairaus profilio statybininkų profesijų.

2000 m. nutarta prie Mažeikių politechnikos mokyklos prijungti Viekšnių žemės ūkio mokyklą. Nuo 2001 m. priimama į aukštesniąsias studijas – Verslo vadybos ir Įstaigų administravimo specialybes. Mokykla siekia kolegijos statuso.

Nuo 1995 m. mokyklai vadovauja Stasys Girdvainis.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos profesinio mokymo įstaigos
* Oficialus mokyklos tinklalapis
* Mažeikių\_politechnikos\_mokykla. Mažeikių krašto enciklopedija.
**Mažoji princesė**| 
2000 m. lietuviškojo „Alma Littera" leidimo viršelis |
| **Autorius** | Frances Hodgson Burnett |
| **Šalis** | JAV |
| **Žanras** | Vaikų literatūra |
| **UDK:** | 821.111(73)-93-31 |
| **Pilna knyga** | A Little Princess |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | A Little Princess |
| **Šalis** | JAV |
| **Kalba** | anglų |
| **Leidykla** | Charles Scribner's Sons |
| **Išleista** | 1905 m. |
| **Puslapių** | 324 |
| **OCLC:** | 734050537 |
| **Pirmasis lietuviškas leidimas** |
| **Pavadinimas** | Mažoji princesė |
| **Leidykla** | Alma littera |
| **Serija** | 10+ |
| **Išleista** | 2000 m. |
| **Vertėjas** | Viltaras Alksnėnas |
| **Formatas** | Kietais viršeliais |
| **Puslapių** | 285 |
| **ISBN:** | 9789986028932 |

**Mažoji princesė** (angl. *A Little Princess*) – anglų kilmės amerikiečių rašytojos Frances Hodgson Burnett romanas, pirmą kartą vientisa knyga išleistas 1905 m.

Rašytoja, įkvėpta „Mažojo lordo Fontlerojaus" sėkmės, nusprendė parašyti panašų kūrinį ir 1887 m. žurnale *St. Nicholas* buvo išspausdinta apysaka „Sara Kriu". 1902 m. pasirodė trijų veiksmų pjesė „Mažoji princesė", o jau 1905 m. išleistas triskart už pirminį variantą ilgesnis romanas .

Lietuviškai pasirodė 2000 m. Vėliau keliskart perleista. Vertėjas – Viltaras Alksėnas. Išleido „Alma Littera".

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Pagrindinė romano veikėja – Sara Kriu, kurią tėvas iš Indijos atgabena į Anglijoje esančią mergaičių seminariją. Saros tėvas – be galo turtingas žmogus, todėl mokykloje tenkinamos visos mergaitės užgaidos, o seminarijos vadovė, panelė Minčin, Sarai ypač pataikauja. Sara – kilni asmenybė, mėgstanti fantazuoti ir pasakoti nebūtas istorijas.

Po kurio laiko Sarą pasiekia žinia, jog jos tėvas mirė ir ji liko elgeta. Panelė Minčin atima iš Saros visas privilegijas, įkurdina ją kuklioje palėpėje ir liepia dirbti tarnaite. Net spaudžiama milžiniško skurdo, Sara nepraranda sielos tyrumo, gerumo ir žmogiškumo. Romano pabaigoje mergaitė vėl tampa turtinga – šįsyk padedama tėvo draugo, kuris jaučia kaltę dėl pono Kriu mirties.

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kareivis su asegajumi saugo mokomuosius lėktuvus Pretorijoje (Pietų Afrikos Respublika), 1943 m.
**Asegajus** (angl. *assegai* ar *assagai*) – lengva svaidoma medinė ietis su geležiniu antgaliu.

Žodis *asegajus* atėjo per sen. pranc. *azagaie* bei sen. isp. *azagaya*, per arab. az - zaġāyah iš berberų *zaġāya* 'ietis'.

Europoje naudoti Pirėnų pusiasalyje, spėjama, dėl berberų iš Šiaurės Afrikos įtakos. Tarp krikščionių asegajai paplito rekonkistos metu ir buvo naudojami iki vėlyvųjų viduramžių. XIV a. asegajai buvo populiarus ir efektyvus katalonų samdinių, vadintų *almogaverais*, veikusių pietų Europoje ir Levante, ginklas.

Asegajai plačiai naudoti ir visoje Afrikoje, buvo vienas paprasčiausių ir populiariausių ginklų. Puikiu asegajų valdymu garsėjo zulai (zulusai) ir *Nguni* gentis Pietų Afrikoje. Zulusai modifikavo asegajų ir sukūrė iklvą – sutrumpintą masyvų asegajų, naudotą panašiai kaip romėnų gladijus.
**Mažeikių rajono savivaldybės taryba** – Mažeikių rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.

Tarybą sudaro 27 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.

Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.

Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.

Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.

Istorija
--------

Merai
-----

* Vygandas Ostrauskis – 1990–1995 m. (rajono tarybos pirmininkas)
* Jonas Siminkevičius – 1990–1995 m. (rajono valdytojas)
* Sigitas Kaktys – 1995–1996 m.
* Jonas Mažeikis – 1996–1997 m.
* Bronius Kryžius – 1997–2000 m.
* Vidmantas Macevičius – 2000–2003 m. ir nuo 2019 m.
* Vilhelmas Džiugelis – 2003–2011 m.
* Antanas Tenys – 2011–2019 m.

Savivaldybės tarybos
--------------------

* Mažeikių miesto taryba 1990–1995 m.
* Mažeikių rajono taryba 1990–1995 m.
* Mažeikių rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
* Mažeikių rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
* Mažeikių rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
* Mažeikių rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
* Mažeikių rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
* Mažeikių rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2019-07-23 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2006-06-27 iš Wayback Machine projekto.
1927 m. Nr. 66 pirmasis puslapis
**Słowo** (liet. *Žodis*) – konservatyvus lenkų dienraštis, leistas 1922–1939 m. Vilniuje. Dienraščio bendraturčiais buvo grafas M. Broel-Plater ir grafas J. Tiškevičius. Vyriausiuoju redaktoriumi buvo S. Mackievičius (vyresnysis J. Mackievičius brolis. 1926 m. palaikė J. Pilsudskio Bendradarbiavimo su vyriausybe bloką (lenk. *Bezpartyjny Blok Współpracy z Rządem*). Po J. Pilsudskio mirties, buvo Sanacijos valdžios opozicijoje.

„Žodis" kelis kartus keitė pavadinimą: *„Naugarduko kurjeris"* (lenk. *Kurier Nowogródzki*) (Baranovičiai), *„Slonimo kurjeris"* (lenk. *Kurier Słonimski*), *„Gardino kurjeris"* (lenk. *Kurier Grodzieński*), *„Polesės žodis"* (lenk. *Słowo Polesia*) (Pińsk) taip pat priedai: *„Žagarai"* (lenk. *Żagary*) (literatūrinis), *„Vilko dantys"* (lenk. *Wilcze zęby*) ir *„Žodelis"* (lenk. *Słówko*). Nuo 1940 m. sausio iki birželio leistas Paryžiuje.

Būtent šio laikraščio lapais (1939 m. rugsėjo 9 d. datos) buvo uždengtas katedros požemių nišoje paslėptas Vilniaus katedros lobynas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2006-05-13 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
| **Centunculus minimus**Apsauga: 2(V) – Pažeidžiama rūšis |
| --- |
| Mažoji šimtūnė (*Centunculus minimus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai  *( Dilleniidae)* |
| Šeima: | Raktažoliniai  *( Primulaceae)* |
| Gentis: | **Šimtūnė**  *( Centunculus)* |
| Rūšis: | Mažoji šimtūnė  *( Centunculus minimus)* |

 |
| Binomas |
| ***Centunculus minimus***L. |

**Mažoji šimtūnė** (*Centunculus minimus*) – raktažolinių (*Primulaceae*) šeimos monotipinės **šimtūnės** (*Centunculus*) genties augalų rūšis. Genties pavadinimas kilęs iš lotyniškaI *centunculus* – kažkosios šliaužiančios dirvinės žolės vardas, minimas Plinijaus raštuose; lotyniškai *centunculus* – skudurėlis, mažybinė forma žodžio *cento* – skarmalas (bet ne *centum* – šimtas), todėl vardas šimtūnė neatitinka prasmės. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Biologija
---------

Tai vienmetis, 2–8 cm aukščio plikas augalas. Stiebas status, kartais šakotas. Lapai kiaušiniški, lygiakraščiai, trumpakočiai, 3–6 mm ilgio.

Žiedai pavieniai, smulkūs ir neišvaizdūs, bekočiai arba trumpais koteliais. Jie išsiskleidžia tik vidurdienį. Taurėlapiai linijiški arba lancetiški, smailiomis viršūnėmis, iki 3 mm ilgio. Vainikėlis baltas arba rausvas, trumpesnis už taurelę. Kuokeliai trumpakočiai.

Žydi nuo gegužės iki rugsėjo mėnesio. Vaisius – dėžutė, rutuliška, gelsva, su lygia sienele. Sėklos apie 0,5 mm ilgio, elipsiškos arba kiaušiniškos, tribriaunės, smulkiai karpotos.

Paplitimas ir augavietės
------------------------

Paplitusi Europoje, Šiaurės Afrikoje, Amerikoje, Mažojoje Azijoje. Lietuvoje reta, tačiau dėl smulkumo gali būti nepastebima ir taip labiau išplitusi.

Auga smėlėtuose laukuose, išdžiūvusiose lomose ir palaukių vagose, vandens telkinių pakrantėse.

Apsauga ir nykimo priežastys
----------------------------

Į Lietuvos raudonąją knygą įrašyta nuo 1989 m. Pagrindinė grėsmė yra tinkamų augaviečių

Literatūra
----------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mažoji šimtūnė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Lietuvos TSR Flora, Lietuvos TSR mokslų akademija (dab. Lietuvos mokslų akademija), Vilnius, Mokslas, 1980, V tomas, 143–144 p.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Augalija". Suarchyvuotas originalas 2015-03-20. Nuoroda tikrinta 2016-03-05.
2. ↑  Lietuvos raudonoji knyga. Red Data Book of Lithuania, Vilnius, Lututė, 2007, 439 p. ISBN 978-9955-692-71-3

Nuorodos
--------

* Mažosios šimtūnės mokslinis lotynų kalba pavadinimas ir sinonimai Theplantlist.org Archyvuota kopija 2019-08-10 iš Wayback Machine projekto. svetainėje (anglų k.)
**Asesorius** (lot. *assessor* - 'tarėjas', 'greta sėdintis', 'pagalbininkas tarnyboje', *Ass.*, *Assess.*; *assessus* „kaip tarėjas"; *assessoral* - 'asesoriškai', liečiantis asesorių, asesoriaus vaidmenyje *psn. **akcesistas**) – pareigybė, tarnybinis laipsnis, profesinis vardas, titulas.*

Lietuva
-------

Lietuvoje asesorius (kandidatas į notarus) yra notaro profesijai besirengiantis teisininkas, notariato stažuotojas. Oficialiai asesoriaus statusą, veiklą reglamentuoja LR notariato įstatymas.

Vokietija
---------

Vokietijoje asesoriaus vardas suteikiamas aukštosios mokyklos absolventams, po pirmojo valstybinio egzamino baigusiems Referendariatą ir išlaikiusiems antrąjį valstybinį egzaminą (teisės srityje taip vad. asesoriaus egzaminą, anksčiau vadintą akcesu). Taip pat valstybės tarnyboje, kai nereikalaujama pirmojo valstybinio egzamino, bet išlaikomas Didysis valstybinis egzaminas, skirtas siekti karjeros aukštesniojoje tarnyboje (*Höherer Dienst*). 

**Teisės asesorius** (*Assessor juris*, *Ass. jur.*) – teisininko profesinis vardas, suteikiamas, kai baigtas Teisės referendariatas ir išlaikytas antrasis valstybinis teisės egzaminas. Teisininkas tuomet yra vad. teisininkas generalistas (vok. *Volljurist*).

Rusijos imperija
----------------

Rusijos imperijoje iki 1917 m. egzistavo valdininkų rangas kolegijos asesorius, Rangų lentelėje pagal lygį atitikęs armijos majorą.

Šaltiniai
---------

* Meyers Großes Konversations-Lexikon, Band 1. Leipzig 1905, S. 247-248
| **Šventoji Barbora** |
| --- |
|  |
| Šventoji Barbora(Lukas Kranachas Vyresnysis, apie 1530 m.) |
| Gimė | III a. vid.Nikomedija, Turkija |
| Mirė | 306 m. gruodžio 4 d.Baalbekas |
|  |
| Veikla | katalikų šventoji. |
|  |
|  **Vikiteka** | Šv. Barbora |

**Šventoji Barbora** (IV a.? – m. 306 m. gruodžio 4 d.) – katalikų šventoji ir Nikomedijos (Bitinijoje) kankinė. Gaisrininkų, šachtininkų ir artileristų globėja. Šv. Barboros šventė – gruodžio 4 d.

Pasak legendos, Šv. Barboras tėvas buvo pagonis Dioskoras, kuris ją uždarė bokšte, siekdamas apsaugoti ją nuo krikščionių. Šis bokštas turėjęs du langus. Kai tėvas išvyko, Šv. Barbora paprašė, kad būtų iškirstas trečiasis langas ir slapta pasikrikštijo. Tėvui sugrįžus, ji pareiškė, kad tie trys langai reiškia Dievą Tėvą, Sūnų ir Šv. Dvasią. Už tokį poelgį tėvas labai supyko ir Šv. Barborą atidavė kankinimams ir žiauriai nukankino (306 m. gruodžio 4 d.). Tačiau ir pats gavo atpildą – jį nutrenkė perkūnas.

Kalnakasių, sielininkų, bokštų, tvirtovių ir artileristų globėja, vaizduojama su taure ir ostija, bokštu arba palme. Prancūzijos laivuose parako sandėlis vadintas *Santa Barbe*.

Lietuvių liaudies mene Šv. Barbora vaizduojama su karūna ant galvos, kairėje rankoje laikančią kieliką su hostija, dešinėje – kardą – kankinimo įrankį. Lietuvoje buvo gana populiarus Barboros krikštavardis.

Nuorodos
--------

* Senoji lietuvių skulptūra, Šv. Barbora