| Alko Aukuro akmuo |
| --- |
| Alko Aukuro akmuo. 2006 m. |
| 

Alko Aukuro akmuoAlko Aukuro akmuo

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°04′20″š. pl. 21°32′54″r. ilg.﻿ / ﻿56.072223°š. pl. 21.548419°r. ilg.﻿ / 56.072223; 21.548419Koordinatės: 56°04′20″š. pl. 21°32′54″r. ilg.﻿ / ﻿56.072223°š. pl. 21.548419°r. ilg.﻿ / 56.072223; 21.548419 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Imbarės seniūnija |
| Plotas | 1,1 m² |
| Naudotas | I – II tūkst. |
| Žvalgytas | 1993 m. |
| Registro Nr. | 12773, M262 |

**Alko akmuo**, vadinamas *Aukuru* (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 12773, senas registro kodas – M262, senas kultūros paminklo laikinosios apskaitos Nr. 304/2) – mitologinis akmuo šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Alke (Imbarės seniūnija), 1,31 km į vakarus nuo kelio  **169**  Skuodas–Plungė , kairiajame Alkupio krante, Salantų regioniniame parke.

Akmuo
-----

Akmuo statmeno, netaisyklingo ovalo formos, pilkšvai rusvos spalvos, smulkaus grūdėtumo, 1,2 m aukščio, 0,9–1,1 m storio. Viršūnė nuskelta, joje iškaltas 35 x 50 cm dydžio ir 5–10 cm gylio dubuo, kurios kraštai nusklembti.

Teritorijos plotas – 1,1 m².

Į pietus – pietryčius nuo akmens prasideda alkakalnis (Alkos kalnas), 30 m į šiaurę yra Jonikės šaltinis, 25 m į šiaurės rytus išliko Šventojo (Aukuro) ąžuolo kelmas.

Pylimas palei senkelį ir šalia jo stūksantis akmuo su dubeniu (kairėje). 2018 m.

Istorija
--------

Tautosakos duomenimis akmuo stovėjo pagonių šventykloje po ąžuolu, o po Žemaitijos krikšto naikinant šventyklą, nuverstas nuo kalvos jos papėdėn. XIX–XX a. I pusėje Salantų apylinkės jaunimas per Jonines ant akmens kurdavo Joninių šventės ugnį.

Akmuo su šalia esančiu šaltiniu ir Šventuoju ąžuolu sudarė Alkos kalno senovės pagonių šventyklos apeiginį-sakralinį kompleksą

1993 m. įrašytas į istorijos ir kultūros paminklų laikiną apskaitą (l. a. 304/2), 2003 m. – registruotas nekilnojamųjų kultūros vertybių registro mitologinių vietų sąraše (M262), 2005 m. pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe.

2010 m. akmuo buvo perkeltas į Alkos kalno pietrytinę dalį ir pastatytas šalia stogastulpio. 2012 m. grąžintas į pirminę vietą.

### Padavimai

* Akmuo – pagonių šventyklos aukuras
* Ant akmens pagonys aukojo dievams aukas
* Ant akmens rusenusi šventoji (amžinoji) ugnis

Tyrimai
-------

1993 m. žvalgė Vykintas Vaitkevičius.

Literatūra
----------

* Julius Kanarskas. Salantų alkos kalnas. – Švyturys – 2000 m. balandžio 26 d. – P. 6
* Laima Stonkuvienė. Gyvenimas garsiojo Alkos kalno pašonėje. – Švyturys – 2011 m. gegužės 14 d. – P. 5.
* Vykintas Vaitkevičius. Mosėdžio ir Salantų apylinkių senosios šventvietės. – Liaudies kultūra, 1995. – Nr. 3. – P. 11
* Vykintas Vaitkevičius. Senosios Lietuvos šventvietės: Žemaitija. – Vilnius: Diemedis, 1998. – P. 54, 55–56

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos Respublikos kultūros paveldo inspekcijos 1993-06-11 raštas Nr.01-7-518
2. ↑  Valstybės žinios – 2004 m. sausio 21 d. – Nr. 11. – P. 100
3. ↑  Valstybės žinios – 2005 m. gegužės 7 d. – Nr. 58-2034

Nuorodos
--------

* „Alko akmuo". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2018-02-05.
* Alkos (Alko) Aukuro akmuo: Kretingos krašto enciklopedija Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.