recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Juozas Gecevičius** (g. 1939 m. vasario 15 d. Ukmergėje) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1961 m. raudonu diplomu baigė Kauno politechnikos instituto Mechanikos fakultetą. 1963 m. įstojo į Lietuvos mokslų akademijos Energetikos instituto aspirantūrą ir apgynė mokslų kandidato disertaciją. 1983 m. technikos mokslų daktaras.

Nepaklusęs siūlymui stoti į partiją, dirbo meistru Kauno autotransporto įmonėje, vėliau tapo techninės tarnybos vadovu. 1966–1991 m. [[KTU|Kauno politechnikos instituto) mokslo darbuotojas, 1968–1975 m. mokslinio tyrimo sektoriaus „Vibrotechnika" laboratorijos vedėjas, nuo 1983 m. Technologinių įrengimų katedros vedėjas, 1984–1990 m. prorektorius mokslo reikalams. Nuo 1984 m. profesorius. 1991 m. įkūrė bendrovę „GTV", 2022 m. jai vykdoma bankroto procedūra.

Buvęs Vyriausybės Mokslo, technologijų ir inovacijų plėtros komisijos narys, buvęs Lietuvos pramonininkų konfederacijos Mokslo ir inovacijų komiteto pirmininkas.

### Nusikaltimai

2017 m. pabaigoje Marijampolės rajono apylinkės teismas baudžiamojoje byloje pripažino J.Gecevičių kaltu dėl didelės vertės svetimo turto, beveik 1 mln. eurų, iššvaistymo. Vėliau įvairūs teismai priteisdavo įvairias skolas, kurios ignoruojamos.

Mokslinė veikla
---------------

Svarbiausi darbai iš dinaminių ryšių mechaninėse sistemose, termoizoliacinių vamzdžių gamybos, vamzdžių klojimo, robotų, manipuliatorių ir kt. įrenginių, visiškai robotizuotų įvairios paskirties technologinių linijų kūrimo. 237 išradimų autorius, patentuota pneumatinė pavara (1984 m. Rusija).

Bibliografija
-------------

* Sudėtingų mechaninių sistemų virpesiai, su kitais, 1969 m. rusų k.

Įvertinimas
-----------

* 1973 m. 1983 m. – LTSR valstybinė premija, su kitais

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑  *Juozas Gecevičius (1939)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 471 psl.
| **Juozas Grybauskas** |
| --- |
| Gimė | 1906 m. rugpjūčio 17 d.Kelmė |
| Mirė | 1964 m. birželio 17 d. (57 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | aktorius, režisierius, teatrologas |
| Partija | 1951 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1931 m. Vytauto Didžiojo universitetas |

**Juozas Grybauskas** (1906 m. rugpjūčio 17 d. Kelmėje – 1964 m. birželio 17 d. Vilniuje) – Lietuvos aktorius, režisierius, teatrologas.

Biografija
----------

1925–1931 m. studijavo Lietuvos universiteto (nuo 1930 m. VDU) Humanitarinių mokslų fakultete, lankė Balio Sruogos vadovaujamą teatro seminarą. 1931 m. su kitais įkūrė studentų teatrą „Stedra" ir darbininkų klubo „Viltis" teatro grupę. 1932 m. baigė Valstybės teatro vaidybos mokyklą.

1933 m. Valstybės teatro aktorius. 1933–1934 m. Lietuvos teatro draugijos organizatorius, pirmininkas. Vienas Jaunųjų teatro (veikė 1933–1934 m.) kūrėjų. 1935–1938 m. Valstybės teatro Klaipėdos skyriaus aktorius. 1938–1939 m. Klaipėdos radiofono darbuotojas.

1940 m. Valstybės teatro direktorius. 1944–1945 m. Vilniaus dramos teatro direktorius, meno vadovas. 1947–1954 m. LSSR operos ir baleto teatro vyriausiasis režisierius (1947–1948 m. 1953–1955 m. ir direktorius), nuo 1954 m. režisierius. 1951–1954 m. LSSR teatro draugijos valdybos pirmininkas.

Įvertinimas
-----------

* 1950 m. Stalino premija
* 1952 m. Stalino premija
* 1954 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas
* 1964 m. LSSR liaudies artistas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Petras Bielskis. *Juozas Grybauskas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. - 657-658
RKO Radio Pictures Inc.| Forma | Korporacija |
| Pramonė | Kinas |
| Įkurta | 1928 m. spalio 23 d. |
| Įkūrėjas (-ai) | David Sarnoff |
| Uždaryta | 1959 m. |
| Centrinė būstinė | 1270 Šeštoji aveniu, Niujorkas |

**RKO Pictures** – JAV kino kompanija. „RKO Radio Pictures Inc." buvo viena iš penkių didžiausių Holivudo Aukso amžiaus kino studijų. Kino studija sukūrė tokius žymius filmus kaip „King Kongas" ir „Pilietis Keinas", įnešė didelį indėlį *film noir* žanro formavime. Be įprastų kino filmų, studija taip pat pastatė daugybę miuziklų, kaip kad „Top Hat", ir „Swing Time".

Istorija
--------

Kompanija buvo įkurta 1928 m. spalį, sujungus Keith-Albee-Orpheum (KAO) priklausantį kino teatrų tinklą su Džosefo P. Kenedžio (*Joseph P. Kennedy*) kino studija „Film Booking Offices of America" (FBO), ir buvo pavaldi Amerikos radijo korporacijai (RCA). RCA vadovas Deividas Sarnofas (*David Sarnoff*) inicijavo susijungimą norėdamas sukurti rinką kompanijos taikomai garso ant filmo prilipinimo technologijai – „RCA Photophone". XX a. 5-ojo dešimtmečio viduryje studija priklausė investuotojui Floidui Odlumui (*Floyd Odlum*). Vėliau, 1948 m. studiją įsigijo pramonininkas Hovardas Hiugas, bet dešimtmečius besitęsiančio nuosmukio slegiamą studiją galop, 1955 m. įsigijo kompanija „General Tire and Rubber Company" už 25 mln. JAV dolerių. Filmų gamyba buvo nutraukta 1957 m. o dar po dvejų metų kompanija buvo išformuota.

1981 m. transliuotojas „RKO General", juridinis paveldėtojas, atgaivino ją kaip dukterinę įmonę. 1989 m. kompanija su likusiomis akcijomis, prekės ženklais ir teise perdaryti klasikinius RKO filmus, buvo parduota nedidelei nepriklausomai kompanijai „RKO Pictures LLC".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jewell (1982), p. 245; Lasky (1989), pp. 228–29.
**Stasė Budginienė-Karolevičiūtė** (g. 1942 m. balandžio 21 d. Valatkiškio k. Panevėžio raj.) – choro dirigentė ir muzikos mokytoja.

Biografija
----------

1957–1961 m. Choro Dirigavimo Mokėsi Panevėžio Muzikos Mokykloje-Technikume (dėst. A. Liberis). 1961–1966 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. P. Bekerio klasė).

Nuo 1966 m. Plungės rajoninių kultūros namų mišriojo choro meno vadovė ir dirigentė. Kolektyvą parengė 1970, 1975, 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms ir 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, zoninėse ir respublikinėse chorų apžiūrose bei konkursuose laimėjo prizinių vietų, dalyvavo Plungės rajono ir Klaipėdos krašto dainų šventėse bei festivaliuose, nemažai koncertavo savo rajone ir kitur.

Nuo 1967 m. S. Budginienė – Plungės vaikų muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1969 m. direktoriaus pavaduotoja mokymo reikalams, nuo 1982 m. jaunučių choro vadovė. Buvo Plungės rajono dainų švenčių dirigentė, 1980 m. zoninės dainų šventės Tauragėje dirigentė, 1966–1981 m. Žemaičių festivalių vyr. dirigentė. 1979 m. chorvedė apdovanota Kultūros žymūno ženklu, o vėliau ir Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| RK3136 |
| --- |
| **Ličiūnai-Smilgiai** |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 0,9 km |
| Pradžia | Ličiūnai |
| Pabaiga | Smilgiai |
| Apskritys | Panevėžio |

**RK3136** – rajoninis kelias, jungiantis Ličiūnus ir Smilgius. Kelio ilgis – 0,9 km, visas kelias yra asfaltuotas.

Kelias prasideda Ličiūnuose, sankryžoje su  **3106**  Krinčinas–Ličiūnai–Mieliūnai . Kelias eina Pasvalio rajone. Nors kelias vadinasi „Ličiūnai-Smilgiai", prie kelio yra tik Ličiūnai ir kelias baigiasi Ličiūnuose, tačiau toliau važiuojant žvyrkeliu kelias veda link Smilgių.

Išnašos
-------

1. ↑ . Vilnius21.lt. Nuoroda tikrinta 2022-07-24.

v • a • r **Pasvalio apylinkių rajoniniai keliai** 

3101 - 3102 - 3104 - 3105 - 3106 - 3107 - 3108 - 3109 - 3110 - 3111 - 3112 - 3113 - 3114 - 3115 - 3116 - 3117 - 3118 - 3119 - 3120 - 3121 - 3122 - 3123 - 3124 - 3125 - 3126 - 3127 - 3128 - 3129 - 3130 - 3131 - 3132 - 3133 - 3134 - 3135 - 3136 - 3137 - 3138 - 3139 - 3140 - 3141 - 3142 - 3143 - 3144
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Roko bažnyčia.*
Koordinatės: 54°24′49″š. pl. 23°05′25″r. ilg.﻿ / ﻿54.4137°š. pl. 23.0903°r. ilg.﻿ / 54.4137; 23.0903

|  Akmenynų šv. Roko bažnyčia |
| --- |
| Vaizdas:Akmenynų šv. Roko bažnyčia.JPG |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Marijampolės |
| **Savivaldybė** | Kalvarijos savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Akmenynai |
| **Pastatyta** | 1991 m. |

**Akmenynų šv. Roko bažnyčia** (anksčiau ***Akmenynų Švč. Mergelės Marijos, Krikščionių Pagalbos, bažnyčia***) stovi Akmenynų kaime, 9 km į vakarus nuo Kalvarijos, 7 km į šiaurės rytus nuo Liubavo.

Istorija
--------

1941 m. iš Akmenynų pasitraukę raudonarmiečiai paliko didelį baraką. Jį iš Vokietijos administracijos nupirko Jonas Varanka. Kalvarijos klebono Mykolo Krupavičiaus remiami gyventojai iš barako medžiagos pasistatė karkasinę medinę 27 × 12 m bažnyčią (inž. Kazio Garmaus projektas). Joje 1942 m. gegužės 24 d. laikytos pirmosios šv. Mišios. Pastatyta klebonija, pradėti statyti ūkiniai trobesiai.

Vaizdas:Akmenynų šv. Roko bažnyčia 2.JPGGalinė dalis
1944 m. raudonarmiečiai nugriovė bažnyčią ir kleboniją. Kunigo Petro Sitkos rūpesčiu ant buvusios klebonijos pamatų pastatytas namas, kurio viename gale įrengta koplyčia, kitame gyveno kunigas. 1956 m. namas nusavintas, perduotas mokyklai. 1989 m. atkurta parapija, 1991 m. pastatyta bažnyčia.
*Kitos reikšmės – Jūrė (reikšmės).*

| Jūrė |
| --- |
| Jūrės upelis Jūrės kaime, 2018 m. pavasarį Jūrės upelis Jūrės kaime, 2018 m. pavasarį |
| **Ilgis** | 39,3 km |
| **Baseino plotas** | 111,3 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,62 m³/s |
| **Ištakos** | Pajūrio miškas |
| **Žiotys** | Višakis |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Jūrė |

**Jūrė** – upė pietvakarių Lietuvoje, Kauno rajono, Kazlų Rūdos, Marijampolės ir Vilkaviškio rajono savivaldybių teritorijoje; Višakio (Šešupės baseinas) kairysis intakas. Jūrės pradžia – tankus sausinimo griovių tinklas Ežerėlio durpyno pietryčių pakraštyje, melioruotame lauke, į pietryčius nuo Ežerėlio. Teka į pietvakarius Kazlų Rūdos miškais. Už Kazlų Rūdos pasuka į vakarus ir teka lygiagrečiai su geležinkeliu Kaunas-Kybartai, paskutinius kilometrus teka Vilkaviškio rajono teritorija. Įteka į Višakį 6 km nuo jo žiočių, į šiaurės rytus nuo Pilviškių.

Jūrė Naudžiuose
Slėnis siauras, negilus, išryškėja žemiau Kazlų Rūdos.Aukštupyje vaga reguliuota, ties Jūrės kaimu, 23 km nuo žiočių patvenkta Jūrės tvenkiniu (plotas 37 ha), ties Kazlų kaimu yra Kazlų tvenkinys. Žemupio vaga labai vingiuota.

Ilgis 39 km, baseino plotas 111 km². Vagos plotis iki 6 m, gylis 0,8-1,5 m. Vidutinis nuolydis 0,82 m/km. Srovės greitis 0,1 m/s. Vidutinis debitas žiotyse 0,63 m³/s.

Intakai – Judreika (4,3 km), Paravėlė (1,71 km) (kairieji).

Gyvenvietės prie Jūrės: Kazliškiai, Jūrė, Kazlai, Muriniškė, Bartininkai, Šiaudadūšė, Jurkšai.

Upėvardis kildinamas nuo žodžio *jūra*. Manoma, kad pirminė jo reikšmė buvusi ne „vandenyno dalis", o „didelis ežeras sausumoje" (plg. *jaura* „pelkė, raistas", skr. वार् = IAST: *vār* „vanduo", toch. *wär* „vanduo", arm. ջւր = *ǰur* „vanduo").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jūrė 1*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 45 psl.
2. ↑  *Jūrė (upė)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 155
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| **Tigriornis leucolopha** |
| --- |
| Afrikinis garnys (*Tigriornis leucolopha*) |
| Apsaugos būklė |
| Nekeliantys susirūpinimo (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Gandriniai paukščiai  *( Ciconiiformes)* |
| Šeima: | Garniniai  *( Ardeidae)* |
| Gentis: | *Tigriornis*  *( Tigriornis)* |
| Rūšis: | Afrikinis garnys  *( Tigriornis leucolopha)* |

 |
| Binomas |
| ***Tigriornis leucolopha***Jardine, 1895 |
| Afrikinio garnio paplitimas |

**Afrikinis garnys** (*Tigriornis leucolopha*) – garninių (*Ardeidae*) šeimos paukštis.

Paplitęs Angoloje, Kamerūne, Centrinės Afrikos Respublikoje, Konge, Kongo Demokratinėje Respublikoje, Dramblio Kaulo Krante, Pusiaujo Gvinėjoje, Gabone, Gambijoje, Ganoje, Gvinėjoje, Bisau Gvinėjoje, Liberijoje, Nigerijoje, Senegale, Siera Leonėje, Toge.

Mažesnis už pilkąjį garnį, 66–80 cm aukščio. Kūnas siauras, ištįsęs. Suaugusio patino sprandas ir pakaušis juodos spalvos. Turi baltų, ilgesnių plunksnų kuodą. Galvos šonai, kaklas, nugara ir viršutinė sparnų pusė yra skersai juodai ir tamsiai geltonai ruožuoti. Plasnojamosios plunksnos apkraštuotos baltai. Uodega juodai ir baltai ruožuota. Snapas ilgas, plonas ir aštrus. Antsnapis yra juodai rudas, o posnapis – geltonai žalias. Rainelė geltona. Kojos rudos, pirštų apačios – geltonos.

Sėslus ir vienišius. Laikosi šalia nedidelių upelių, pelkėse, ūksminguose miškuose, mangrovėse. Balsas – kimus *pub–pub-pub*, kuris lėtai kartojamas kelias minutes.

Minta smulkia žuvimi, vėžiagyviais, gėlavandeniais krabais, vorais, vabzdžiais, varlėmis, gyvatėmis ir driežais. Grobio ieško naktį.

Veisiasi pavienės poros. Veisimosi periodas priklauso nuo liūčių sezono. Jaunikliai išsirita tada, kai vandens lygis būna pakilęs ir yra daugiau maisto. Lizdus krauna 6 m aukštyje, iš šakų. Kartos trukmė 7,4 metai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos raudonasis sąrašas - Tigriornis leucolopha". Pasaulinė gamtos apsaugos organizacija. anglų k. [neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* The IUCN-SSC Heron Specialist Group Archyvuota kopija 2017-06-07 iš Wayback Machine projekto.
**Aleksandras Piešina** (1896 m. gegužės 3 d. Videniškiuose, Molėtų raj. – 1955 m. gruodžio 8 d. Monrealyje, Kanada) – vargonininkas, chorvedys, pedagogas.

Biografija
----------

Tėvas Justinas Piešina buvo vargonininkas ir pirmasis Aleksandro muzikos mokytojas. Pradinį ir aukštesnį bendrojo lavinimo mokslą baigė Ukmergėje. Jaunystėje svajojo būti kunigu ir 1913 m. įstojo į Kauno kunigų seminariją, bet Pirmasis pasaulinis karas mokslą nutraukė. Vėliau studijas tęsė Peterburgo dvasinėje seminarijoje, tačiau prasidėjus revoliucijai, seminarija buvo uždaryta ir į kunigus A. Piešina nebuvo įšventintas. 1918–1920 m. Peterburge lankė Technologijos institutą.

1921 m. grįžęs į Lietuvą, mokėsi Kauno muzikos mokykloje (1930 m. įgijo muzikos mokytojo specialybę), 1922–1935 m. Ukmergės gimnazijoje dėstė muziką, matematiką ir lotynų kalbą, vadovavo moksleivių ir suaugusiųjų chorams. Kurį laiką buvo dėstytojas Ukmergės pradinių mokyklų mokytojų kursuose ir mišriojo choro vadovas. 1935–1944 m. muziką ir dainavimą dėstė Raseinių gimnazijoje, vadovavo chorui, moksleivių ir Šaulių rinktinės pučiamųjų orkestrams.

Antrojo pasaulinio karo metu patekęs į Vokietiją, vargonininkavo lietuvių mokyklose Regensburge ir Scheinfelde, buvo lietuvių gimnazijos muzikos mokytojas. 1949 m. emigravo į Kanadą ir buvo pirmasis Monrealio naujos Aušros Vartų lietuvių parapijos vargonininkas ir choro vadovas, taip pat vadovavo Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Vytauto klubo chorui. Su chorais nemažai koncertavo ir dalyvavo įvairiuose tautiniuose renginiuose. Dėjo daug pastangų, kad būtų įsigyti nauji bažnyčios vargonai. A. Piešina nesiekė garbės, o ramiai dirbo lietuvybės ir muzikos labui. Rėmė lietuvišką spaudą ir muzikinius leidinius.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 54°52′55.72″ š. pl. 23°15′35.51″ r. ilg.﻿ / ﻿54.8821444°š. pl. 23.2598639°r. ilg.﻿ / 54.8821444; 23.2598639

|  Paluobių Šv. Angelų Sargų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Šakių |
| **Savivaldybė** | Šakių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Paluobiai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1916 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Angelų Sargų bažnyčia.*
**Paluobių Šv. Angelų Sargų bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Paluobių kaime, 7 km į šiaurės rytus nuo Griškabūdžio, 1 km į šiaurę nuo Griškabūdžio-Zapyškio kelio. Liaudies architektūros formų.

Istorija
--------

Šoninis fasadas
Griškabūdžio klebonas 1795 m. Paluobiuose pastatė koplyčią ir į ją retkarčiais atvažiuodavo pamaldų laikyti. Iki 1856 m. pastatyta laikina bažnyčia ir į Paluobius perkeltas Žemosios Panemunes parapijos centras. Bažnyčia netrukus sugriuvo.

1908 m. pastatyti klebonijos trobesiai, pradėta rūpintis steigti parapiją, įsigyta liturginių reikmenų, rūbų, nupirkti vargonai. 1913 m. įsikūrė „Žiburio" draugijos skyrius. Kunigo Vinco Vizgirdos rūpesčiu 1915–1916 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. 1970–1989 m. čia klebonavęs Pranas Račiūnas (16 metų kalintas) išdažė bažnyčią, suremontavo kleboniją, svirne įrengė etnografinį muziejėlį.

Dabar bažnyčios parapijai vadovauja klebonas kunigas Andrius Vaitkūnas.

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, vienabokštė, su šoniniais priestatais. Šventoriaus tvora medinė. Jame stovi dviaukštė medinė varpinė
Jūros šventė, 2006 m.
Burlaivis „Sedov" 2009 m. Jūros šventės metu
**Jūros šventė** − kasmetinė Klaipėdos miesto šventė, tradiciškai vykstanti paskutinį liepos savaitgalį.

Šventės metu mieste vyksta daug kultūrinių, sportinių ir pramoginių renginių: koncertai, pasirodymai, spektakliai. Jūros šventės metu didžioji dalis renginių yra orientuoti į 'jūrinę tematiką', renginių pobūdžiu ir jų vieta (kruizinis laivų terminalas, Smiltynė, „Memelio miesto" teritorija, Danės upės kratinės).

Istorija
--------

Pirmą kartą Jūros šventė (Jūros diena) surengta 1934 m. rugpjūčio 12 d. Lietuvos Vakarų sąjungos iniciatyva. Joje dalyvavo 60 tūkst. miestiečių ir svečių, tarp kurių buvo ir Lietuvos Respublikos prezidentas Antanas Smetona, jis ir paskelbė šventės pradžią. Tarpukariu ji populiarino jūrą, jūreivystę ir jūrines profesijas. Šventėje dalyvaudavo svarbūs Lietuvos visuomenės atstovai, politikai.

2002 m. surengta didžiausia Jūros šventė. Tada renginys sutapo su miesto 750 metų jubiliejumi, ją aplankė apie 1 mln. turistų.

2006 m. šventė surengta liepos 21-23 d. Daugiausia renginių vyko Klaipėdos senamiestyje bei centrinėje miesto dalyje. Per tris dienas įvyko apie įvairių 100 kultūrinių renginių. Pagrindinės šventės scenos buvo: Anikės aikštė, Kruizinių laivų terminalas, Tiltų gatvė, Jono kalnelis. Renginiai vyko 15 vietų, iš kurių net 5 Smiltynėje. 2006 m. Jūros šventėje dalyvavo apie 450 tūkst. žmonių.

48-oji Jūros šventė vyko 2007 m. liepos 27-29 d. Jos metu trečią kartą vyko jau tradiciniu tapęs burlaivų festivalis „Baltic Sail".

Šventės reikšmė Klaipėdai
-------------------------

Tai itin svarbus renginys Klaipėdos miestui. Į šventę atvyksta svečių iš visos Lietuvos bei užsienio šalių – Vokietijos, Nyderlandų, Estijos.

Šventė yra puiki priemonė reklamuoti miestą. Ją dažnai transliuoja nacionalinė ir kitos Lietuvos televizijos, sulaukiama nemažai užsienio spaudos dėmesio.

Šventės Jūrininkų vakare tradiciškai įteikiami Jūrų kapitono Liudviko Stulpino medalis ir Lietuvos jūrų transporto darbuotojo garbės ženklas nusipelniusiems asmenims.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nikžentaitis, Alvydas. *Klaipėda: istorija populiariai .* Klaipėda: Druka, 2002, 101 p. ISBN 9986-848-22-9 .
2. ↑  Apdovanojimai sužibės naujai *klaipeda.diena.lt*

Literatūra
----------

* Jūros šventė (sud. Kęstutis Demereckas). – Klaipėda: Libra Memelensis, 2004. – 96 p.: iliustr. – ISBN 9955-544-26-0

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jūros šventė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* I Jūros diena, 1934 m.
* Jūros šventė 2009 Klaipėdoje
* Filmas apie Jūros šventę 2015
* Filmas apie Jūros šventę 2016
* Filmas apie Jūros šventę 2017
* Filmas apie Vainikų žuvusiems nuleidimo ceremoniją Jūros šventėje 2017
* Filmas apie Jūros šventę
Koordinatės: 55°54′39″ š. pl. 24°42′27″ r. ilg.﻿ / ﻿55.91083°š. pl. 24.70750°r. ilg.﻿ / 55.91083; 24.70750

**Vasniūnų miškai** (arba ***Vosniūnų miškai***) – miškų masyvas Lietuvoje, Panevėžio, Biržų ir Kupiškio rajonuose, 7 km į pietus nuo Vabalninko. Priklauso Panevėžio miškų urėdijai (Beržynės girininkijai). Apima 28 km² plotą. Masyvą sudaro Vasniūnų, Lebeniškių, Beržynės, Gruzdynės, Kiaulėdžių, Lamatų, Puzinų, Medžiūnų miškai. Tuoj į vakarus nuo Vasniūnų miškų plyti Žalioji giria.

Paviršius lygus, vietomis pelkėtas. Dirvožemiai – velėniniai glėjiški priesmėliai ir priemoliai, jauriniai smėliai, aukštapelkiniai durpžemiai. Miškai patenka į Mūšos baseiną: šiaurėje teka Tatula (su Virnsiu), vakaruose – Orija. Gausu pelkių.

Medynai:

* beržynai: 43 %
* pušynai: 41 %
* eglynai: 9 %
* juodalksnynai: 5 %
* baltalksnynai: 2 %

Jaunuolynai sudaro 23 % medynų, pusamžiai medžiai 60 %, pribręstantys 12 %, brandūs 5 %.

Miškuose gyvena stirnos, briedžiai, šernai.

Vakariniu pakraščiu eina kelias  **191**  Paliūniškis–Vabalninkas . Miškuose įsikūrę kaimai: Muimelis, Lamatos, Kiaulėdžiai, Užubaliai, Beržynė, Rateliai, Grikienos, Lebeniškiai, Daukniškiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Brukas. *Vasniūnų miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 469
**Juozas Genevičius** (g. 1945 m. kovo 27 d. Obeliuose) – Lietuvos skulptorius.

Biografija
----------

1978 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1978–1985 m. dirbo Vilniaus „Dailės" kombinate. Nuo 1985 m. laisvas dailininkas. Nuo 1981 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.

Kūryba
------

Sukūrė figūrinių kompozicijų („Torsas ir Apolonas" 1996 m. „Mergaitė ant aitvaro" 1998 m. „Venera ir kiškis" 2000 m.), t. p. skulptūrų įvairiuose miestuose, tarp jų – „Dainius" Senvagės dekoratyvinių skulptūrų skvere Panevėžyje, „Dialogas" Mažeikiuose abi 1986 m. „Derlius" Kėdainiuose 1988 m. „Rūpintojėlis" Želvoje 1992 m. „Kančia" Klaipėdoje 1993 m. „Sparnuota" Vilniuje, „Švč. Mergelė Marija" Utenoje abi 2000 m. „Mūza" Muzikiniame skvere Druskininkuose, 2007 m. Nuo 1980 m. taiko galvanoplastikos techniką. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.

Parodos
-------

* Vilnius – 1978, 1979, 1988, 1989, 1996, 1997, 1998 m.
* Ryga, kvadrienalės – 1984, 1988, 1992 m.
* Slovakija – 1987 m.
* Danija – 1992 m.
* Suomija – 1996 m.
* Jungtiniai Arabų Emyratai – 1997 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Irena Dobrovolskaitė. *Juozas Genevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 542 psl.
2. ↑  Juozas Genevičius. Lietuvos menas Archyvuota kopija 2005-01-18 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 38°45′32.04″ š. pl. 9°2′19.32″ v. ilg.﻿ / ﻿38.7589000°š. pl. 9.0387000°r. ilg.﻿ / 38.7589000; 9.0387000

| Vasko da Gamos tiltas |
| --- |
|  |
| **Vieta** | Sakavenas–Alkošetė, Portugalija Portugalija |
| **Kerta** | Težą |
| **Ilgis** | 12,3 km |
| **Plotis** | 30 m |
| **Aukštis** | 155 m |
| **Pastatytas** | 1998 m. |
| **Konstrukcija** | vantinis tiltas |

**Vasko da Gamos tiltas** (port. *Ponte Vasco da Gama*) – tiltas Portugalijoje, kertantis Težo upės estuariją, ir sujungiantis šalies sostinę Lisaboną su Setubalio pusiasaliu. Tai ilgiausias tiltas Europoje; jis pastatytas 1998 m. siekiant sumažinti eismą, judantį per Balandžio 25-osios tiltą. Pavadintas garsaus portugalų keliautojo Vasko da Gamos garbei.

Tai vantinis, 17,2 km tiltas (įtraukiant ir viadukus ties įvažiavimu). Tiltą laiko 150 m aukščio cementiniai pilioriai, tarpatramių plotis siekia 420 m. Tiltu nutiestas greitkelis, iš viso turintis 6 eismo juostas, kuriomis galima judėti iki 120 km/h greičiu.

Vasko da Gamos tiltą statė konsorciumas „Lusoponte", kurios didesnioji dalis kapitalo priklauso Portugalijos bendrovėms, likusi – Prancūzijos ir Jungtinės Karalystės bendrovėms.

Tilto panorama nuo Lisabonos
Vasko da Gamos tiltas
| **Juozas Grišmanauskas** |
| --- |
| Gimė | 1927 m. spalio 6 d.Medsėdžiuose, Platelių valsčius |
| Mirė | 1983 m. liepos 16 d. (55 metai)Čikagoje |
|  |
| Veikla | Jūrininkas, Lietuvos pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui dalyvis |

**Juozas Grišmanauskas** (1927 m. spalio 6 d. Medsėdžiuose, Platelių valsčius – 1983 m. liepos 16 d. Čikagoje) – jūrininkas, Lietuvos pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui dalyvis.

Biografija
----------

1948 m. Kretingoje baigė žemės ūkio mokyklą. 1944–1951 m. dalyvavo pasipriešinime tarybiniam okupaciniam režimui. Klaipėdos žvejybos laivyno bocmanas. 1951 m. liepos 17 d. su kapitonu L. Kublicku ir jūrininku E. Paulausku mažuoju žvejybinio traleriu MPT-85 „Samum" per Baltiją pabėgo į Švediją. TSRS teismo už akių nuteistas mirti. 1952 m. apsigyveno JAV. Susitikimuose su išeiviais lietuviais aplankė apie 50 kolonijų, pasakojo apie gyvenimą TSRS okupuotoje Lietuvoje. Parašė knygą „Tolimieji kvadratai" (1952 m.). Pagal jo, L. Kublicko ir E. Paulausko informaciją išleista knyga „Kelionė į laisvę" (*Voyage to Freedom*) 1953 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Juozas Grišmanauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 186 psl.
| Bitvanas |
| --- |
|  Bitvanas prie bendravardžio kaimo |
| **Ilgis** | 5,6 km |
| **Baseino plotas** | 33,6 km² |
| **Ištakos** | Bitvano miškas |
| **Žiotys** | Gynia |
| **Šalys** | Lietuva |

**Bitvanas** arba ***Bytvanas*** – upė Lietuvoje, Kauno rajone, daugiausia Vandžiogalos seniūnijoje; Gynios dešinysis intakas (Nevėžio baseinas). Prasideda Bitvano miške, sutekėjus keliems numelioruotiems upeliams (Usvalkai, Gynelei ir kt.) Pakalniškių kaimo apylinkėse. Teka į vakarus per mišką, toliau – pro laukus. Žemupyje kerta Vandžiogalos–Kauno plentą ir įteka į Gynią 27,8 km nuo jos žiočių, ties Bitvano kaimu.

Vaga ištiesinta. Bitvano baseine veši dideli Sosnovskio barščių sąžalynai.

Upėvardis *Bỹtvanas* (kitaip *Bìtvanas*) kildinamas iš žodžių *bìtė* (?) ir *tvi̇̀nti*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos upės*: B. Gailiušis, J. Jablonskis, M Kovalenkovienė, Kaunas, Lietuvos energetikos institutas, 2001, str. 505
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 65
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Mellivora capensis** |
| --- |
| Bitėdis barsukas (Mellivora capensis)Bitėdis barsukas (*Mellivora capensis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Plėšrieji žinduoliai  *( Carnivora)* |
| Šeima: | Kiauniniai  *( Mustelidae)* |
| Gentis: | **Bitėdžiai barsukai**  *( Mellivora)* |
| Rūšis: | Bitėdis barsukas  *( Mellivora capensis)* |

 |
| Binomas |
| ***Mellivora capensis***Schreber, 1776 |
| Bitėdžio barsuko paplitimo arealas |

**Bitėdis barsukas**, **medlaižys**, **medolaižis opšrus** (*Mellivora capensis*) – kiauninių (*Mustelidae*) šeimos žinduolis; vienintelė rūšis **bitėdžių barsukų** (*Mellivora*) gentyje.

Kūnas iki 77 cm, uodega – 25 cm ilgio. Svoris 7-13 kg. Kailis juodos ir baltos spalvos. Nugarinė pusė nuo galvos iki uodegos baltai pilka, šonai, pilvas, galūnės ir snukis juodi. Priekinės kojos su aštriais nagais. Galva plati, nosis trumpa ir nusmailėjusi, akys mažos, ausys sunkiai matomos.

Paplitęs Afrikoje nuo Maroko, Egipto iki PAR ir Azijoje. Gyvena įvairiose klimatinėse zonose: stepėse, miškuose ir kalnuose, tačiau vengia labai karštų ir labai drėgnų vietų.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bitėdis barsukas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  Palusai |
| --- |
| Palusų vadas Vilko Apykaklė (1890 m.)Palusų vadas Vilko Apykaklė (1890 m.) |
| Populiacija šalyse | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos(Vašingtono valstijos vėliava Vašingtono valstija) |
| Kalba (-os) | anglų, sahaptinų, sališų |
| Religijos | krikščionybė, indėnų tikybos |
| Giminingos etninės grupės | kiti sahaptinai: klikitatai, jakamai ir kt. t. p. sališai (kolviliai, nespelemai ir kt.) |
|  |
|  **Vikiteka:** | Palusai |

**Palusai** (*Palus*) – indėnų sahaptinų tauta, gyvenanti Jungtinių Amerikos Valstijų šiaurės vakaruose, Vašingtono valstijoje. Vartoja sahaptinų kalbos tarmę, dabar paplitusi anglų kalba.

Gyveno palusai Gyvačių upės žemupyje (dab. Oregonas, Aidahas), skirstėsi į 3 savarankiškus klanus, sudarė apie 40 žieminių gyvenviečių. Pagal juos pavadinta derlinga Paluso sritis šiaurės vakarų JAV. Palusai ilgą laiką atsisakė persikelti į rezervacijas ir iki pat XIX a. pab. gyveno nepriklausomai. Vėliau įjungti į Jakamos indėnų konfederaciją, perkelti į rezervaciją pietų Vašingtone, kur iš esmės asimiliavosi su kitomis tautomis.

* Umatilų ir palusų vadų delegacija su amerikiečiaisUmatilų ir palusų vadų delegacija su amerikiečiais
* Palusų–kolvilių šeimaPalusų–kolvilių šeima

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Сахаптины*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
*Kitos reikšmės – Ašva (reikšmės).*

| Ašva |
| --- |
| Ašva ties Pociais Ašva ties Pociais |
| **Ilgis** | 48,4 km |
| **Baseino plotas** | 212 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2,71 m³/s |
| **Ištakos** | Šilalės rajonas |
| **Žiotys** | Veiviržas |
| **Šalys** | Lietuva |

**Ašva** – vakarų Lietuvos upė, Šilalės ir Šilutės rajonuose, kairysis Veiviržo intakas.

Ašvos upė prasideda vakariniame Pajūralio bažnytkaimio pakraštyje (Kvėdarnos seniūnija), buvusioje Pajūralio pelkėje (dabar sukultūrinta, ištiesinta upės vaga) apie 0,5 km nuo Jūros upės slėnio ir teka į vakarus skersai senslėnių, tik vietomis su jais sutapdama. Kvėdarnos seniūnijos teritorijoje (Šilalės rajonas) ji teka apie 15 km, Švėkšnos seniūnijoje (Šilutės rajonas) – 33 km. Vidutinis nuolydis 180 cm/km. Didžiausias debitas žiotyse 45 m³/s. Nuotėkio modulis 12,8 l/s iš 1 km². Slėnis 5–10 m gylio, upės plotis 5–8 m, gylis 0,4-1,7 m, srovės greitis 0,4 m/s.

Ašvos ir Stigrės santakos kraštovaizdis yra būdingas vakarų Žemaičių pietinėms moreninėms lygumoms ir jis paskelbtas Stemplių draustiniu (1992). Ji jau nuo Inkaklių tilto iki žiočių su savo vaizdingais slėniais priklauso Veiviržo kraštovaizdžio draustiniui (1992). 2004 m. rugsėjo 8 d. Lietuvos respublikos vyriausybės nutarimu, visa Ašvos upė įtraukiama į ekologiniu ir kultūriniu požiūriu vertingų upių sąrašą. Ašvos visoje upėje, Lietuvos respublikos įstatymais, saugomi upėtakiai, šlakiai, paprastieji kūjagalviai ir nėgės. Nuo spalio 1 d. iki gruodžio 31 d. Ašvoje mėgėjiška žūklė uždrausta visais mėgėjiškos žūklės įrankiais ir būdais.

Ant Ašvos kranto yra buvę 5 malūnai: Sauslaukyje, Stemplėse, Žąsyčiuose, Nautiltėje (15 jėgų), Stankiškiuose (14 jėgų). Po II pasaulinio karo visi malūnai sunyko. XX a. pirmoje pusėje, potvynių metu, upe buvo plukdomi popiermalkė ir rąstai į Klaipėdą. Ašvos dešiniajame krante, Vilkų Kampo kaime stūkso Ašvos akmuo.

Intakai:

* kairieji – Kesė, Varginys, Stigrė, Žvelesys, Pelkupis, Palkiotas.
* dešinieji – Burbeklis, Vyknešys, Remaulė, Šaka, Gurnupelis, Juodupis, Švėkšnalė, Vilnutis, Telšina, Greižena, Vatina.

Etimologija
-----------

Upė Ašva (vokiškai *Aschwa*, *Aszwa*) pirmą kartą pavaizduota K. Henenbergerio žemėlapyje (1576 m.). Upėvardis paprastai siejamas su žodžiais *ašva* („kumelė"), *ašvienis* („darbinis arklys").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.

Nuorodos
--------

* *Aszwa*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. I (Aa — Dereneczna). Warszawa, 1880, 52 psl. **(**lenk.**)**
**Aštuonmetė mokykla** – bendrojo lavinimo vidurinės mokyklos pakopa, veikusi Lietuvoje, kaip ir visoje TSRS 1958–1986 m. vietoje septynmetės mokyklos.

Istorija
--------

Lietuvoje 1959–1960 m. veikė 38 aštuonmetės mokyklos su 6900 moksleivių. 1962–1963 m. aštuonmečių mokyklų buvo daugiausia – 920, iš jų 848 kaime, jose mokėsi 133 000 moksleivių, 1965–1966 mokslo metais buvo daugiausia aštuonmečių mokyklų moksleivių – 139 800. 1986–1987 m. veikė 614 aštuonmečių mokyklų, iš jų 580 kaime, jose mokėsi 58 900 moksleivių. 1987 m. reorganizuotos į devynmetes mokyklas.

Mokymo turinys
--------------

Aštuonmetis išsilavinimas buvo privalomas, jį įgydavo ir vidurinėse mokyklose. Mokymo programą sudarė gimtoji, rusų kalba, užsienio kalbos, matematika, istorija, geografija, fizika, chemija, piešimas, braižyba, muzika, fizinis lavinimas, darbai. Mokymas ir auklėjimas buvo ideologizuoti.

Mokėsi 7–15 m. vaikai. Moksleiviai, gavę aštuonmetės mokyklos baigimo pažymėjimą, toliau galėjo dirbti ir kartu mokytis vakarinėje arba neakivaizdinėje bendrojo lavinimo vidurinėje mokykloje arba mokytis bendrojo lavinimo vidurinėje, profesinėje technikos mokyklose, stoti į specialiąsias mokyklas (technikumus).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Aštuonmetė mokykla*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 116 psl.
*Kitos reikšmės – Dūda (reikšmės).*

| Dūda |
| --- |
|  Dūda žemupyje, į vakarus nuo Pagurbės |
| **Ilgis** | 11,6 km |
| **Baseino plotas** | 13,8 km² |
| **Ištakos** | Seniškio I kaimo apylinkės |
| **Žiotys** | Svetyčia |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Dūda |

**Dūda** – nedidelė Lietuvos upė, tekanti Ignalinos rajone, priklausanti Dauguvos intakų baseinui. Yra Svetyčios, įtekančios į Dysnų ežerą, dešinysis intakas. Dūdos hidrologinis nr. – 50010005, ilgis – 13,8 km, baseino plotas – 39,2 kv.km.

Dūda prasideda Seniškio I kaimo dirbamuose laukuose, apie 4 km į šiaurę nuo Naujojo Daugėliškio. Upelio vaga aukštupyje prie ištakų ir keliuose ruožuose vidurupyje ištiesinta. Pradžioje teka šiaurės vakarų kryptimi, o kirtusi geležinkelį Vilnius-Daugpilis, srūva lygiagrečiai jo kelio pylimui į šiaurę. Žemiau vidurupio vingiuoja miškais. Į Svetyčią įteka netoli kelio  **1406**  Naujasalis–Grybėnai–Naujasis Daugėliškis  pervažos geležinkelyje Vilnius-Daugpilis, už 2 km nuo jos žiočių.

Šalia upelio įsikūrusios gyvenvietės: Gerveliškė, Dūdos.

Upėvardis gali būti asmenvardinės kilmės arba nuo grojimo įrankio *dūda* (slv.) pavadinimo.

* Upėvardis
* Į rytus nuo Rupinskų

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR upių klasifikatorius
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 94
Koordinatės: 54°30′11″š. pl. 24°59′13″r. ilg.﻿ / ﻿54.502984°š. pl. 24.986929°r. ilg.﻿ / 54.502984; 24.986929

|  |
| --- |
| **Paluknio „Medeinos" gimnazija** |
| Paluknio „Medeinos" gimnazija herbasPaluknio „Medeinos" gimnazija herbas |
| Paluknio „Medeinos" gimnazija |
| **Adresas** | Vilniaus g. 2a, Paluknys |
| **Direktorius(-ė)** | Vytautas Gustas |
| **Mokinių skaičius** | 147 |
| **Įkūrimo data** | 1994 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** | 24 |
| **Pedagogų skaičius** | 28 |

**Trakų rajono Paluknio „Medeinos" gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Paluknyje (Trakų raj.), vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191742845. Steigėjas Trakų rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Nuo 1915 m. veikusioje vienakalbėje lenkiškoje mokykloje 1961 m. atidaryta pirmoji lietuviška klasė su 7 vaikais. 1984 m. Paluknio trikalbėje vidurinėje mokykloje išleista pirmoji lietuviškų klasių abiturientų laida, iki 1994 m. vasaros – 9 laidos.

Vykdant švietimo reformą, Paluknio trikalbė vidurinė mokykla 1994 m. pertvarkyta į dvi – Paluknio lenkų-rusų ir Paluknio lietuvių vidurinę mokyklą. 1997 m. rudenį mokykla pavadinta Paluknio „Medeinos" vidurine mokykla. Nuo 2015 m. mokyklos tipas - gimnazija.

Anksčiau mokykla buvo Bažnyčios g. 1.

Direktoriai
-----------

* nuo 1994 m. Vytautas Gustas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Trakų r. Paluknio "Medeinos" gimnazija *aikos.smm.lt*

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
Koordinatės: 54°24′48″š. pl. 23°05′22″r. ilg.﻿ / ﻿54.413207°š. pl. 23.089457°r. ilg.﻿ / 54.413207; 23.089457

|  |
| --- |
| **Akmenynų pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Akmenynų pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Akmenynų pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Mokyklos g. 2, Akmenynai |
| **Direktorius(-ė)** | Alė Marija Sidarienė |
| **Mokinių skaičius** | 110 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 14 |

**Kalvarijos savivaldybės Akmenynų pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kalvarijos savivaldybėje, Akmenynuose, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190397862. Steigėjas Kalvarijos savivaldybės taryba. Filialas: Kalvarijos savivaldybės Akmenynų pagrindinės mokyklos Aistiškių skyrius.

Istorija
--------

1918 m. įsteigta pradinė mokykla, 1949–1954 m. septynmetė, 1954–1962 m. vidurinė, 1962–1993 m. aštuonmetė, devynmetė, nuo 1993 m. pagrindinė mokykla.

Direktoriai
-----------

* Aldona Kraukšlienė.
* Alė Marija Sidarienė.

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
|  |
| --- |
| Liquid Tension Experiment |
|  
Liquid Tension Experiment Čikagoje, 2008 m. birželio 25 d. |
| Biografija |
| Kilmė | JAV |
| Žanrai | instrumentinis progresyvusis rokas, Progresyvusis metalas |
| Aktyvumo metai | 1997–1999, 2008 |
| Įrašų kompanija | Magna Carta |
| Svetainė | www.yesiknow.com/lte |
| Nariai |
| John PetrucciMike PortnoyJordan RudessTony Levin |

**Liquid Tension Experiment** – instrumentinis progresyviojo roko/metalo projektas iš JAV, inicijuotas Dream Theater būgnininko Mike Portnoy.

Nariai
------

* John Petrucci (Dream Theater) – elektrinė gitara
* Jordan Rudess (Dream Theater, Dixie Dregs) – klavišiniai
* Mike Portnoy (Dream Theater) – būgnai
* Tony Levin (King Crimson) – bosinė gitara

Istorija
--------

Grupė buvo suformuota 1997 m. kuomet Mike Portnoy pakvietė Jordan Rudess ir Tony Levin prie jo kuriamo projekto. Po nesėkmingų mėginimų į gitaristo vietą pakviesti kelis žymius muzikantus (Dimebag Darrell, Steve Morse, Jim Matheos, kurie tuo metu neturėjo pakankamai laisvo laiko), M. Portnoy galiausiai nusprendė pagalbos paprašyti John Petrucci.

Abu Liquid Tension Experiment albumus – *„Liquid Tension Experiment"* ir *„Liquid Tension Experiment 2"* – išleido JAV įrašų kompanija Magna Carta Records. Grupė pasirodė penkiuose pasirodymuose Niujorke, Filadelfijoje ir Los Andžele.

2007 m. prėjus 8 metams po projekto pabaigos, buvo išleistas trečiasis albumas *„Spontaneous Combustion"*. Tiesa, albumas išleistas projekto Liquid Trio Experiment vardu, kadangi jį sudaro albumo *„Liquid Tension Experiment 2"* įrašinėjimo metu įrašytos trijų projekto narių (M. Portnoy, J. Rudess ir T. Levin) improvizacijos, kuomet John Petrucci negalėjo prisijungti prie projekto dėl ankstyvo dukters gimimo. Kelios improvizacijos vėliau buvo įtrauktos ir į patį *„Liquid Tension Experiment 2"* albumą.

Diskografija
------------

### Kaip Liquid Tension Experiment

* *Liquid Tension Experiment* (1998)
* *Liquid Tension Experiment 2* (1999)
* *Liquid Tension Experiment Live 2008* (2009, limituotas rinkinys)
* *Liquid Tension Experiment 3* (2021)

### Kaip Liquid Trio Experiment

* *Liquid Trio experiment* (2007)

### Kaip Liquid Trio Experiment 2

* *When the Keyboard Breaks: Live in Chicago* (2009)

Nuorodos
--------

* Oficiali Liquid Tension Experiment svetainė Archyvuota kopija 2004-09-02 iš Wayback Machine projekto.
* Liquid Tension Experiment svetainėje Last.fm
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 54°30′07″š. pl. 24°59′07″r. ilg.﻿ / ﻿54.5019°š. pl. 24.9854°r. ilg.﻿ / 54.5019; 24.9854

 *Kitos reikšmės – Sąrašas:Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios.*

|  Paluknio šv. Jono Krikštytojo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Trakų |
| **Savivaldybė** | Trakų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Paluknys |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1943 m. |

**Paluknio šv. Jono Krikštytojo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Paluknio kaime, 10 km į rytus nuo Rūdiškių, netoli  **A4**  Vilnius–Varėna–Gardinas  kelio. Pamaldos laikomos lenkų ir lietuvių kalbomis. Parapijoje veikia Gojaus koplyčia.

Istorija
--------

Paluknyje 1794 m. pastatyta koplyčia. Paluknio palivarko savininkas Jonas Volfgangas 1829 m. pastatė naują medinę koplyčią. Valdžiai leidus, Mykolas Sadovskis 1904 m. dovanojo Vilniaus vyskupijai šeimyninę Paluknio koplyčią, kitus pastatus ir 2 dešimtines žemės. Koplyčia 1906 m. suremontuota ir padidinta.

1921 m. įkurta parapija. 1926 m. pristatyti bokštai. 1941 m. birželio 25 d. bažnyčią sudegino vokiečių kariai. Per gaisrą žuvo nuo 1915 m. klebonavęs Kazimieras Packevičius (1884–1941 m.). 1943 m. pastatyta laikina bažnyčia. 1981 m. bažnyčia rekonstruota: pailginta, paplatinta, pastatytas bokštas.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, bazilikinė, vienabokštė, su prieangiu, bokšteliu. Vidus 3 navų, atskirtų stulpais, yra 3 altoriai.

Galerija
--------

* Bažnyčios interjerasBažnyčios interjeras
* Bažnyčios interjerasBažnyčios interjeras
* Paminklinis akmuo sudegusios bažnyčios vietoje. Antrame plane - senosios kapinėsPaminklinis akmuo sudegusios bažnyčios vietoje. Antrame plane - senosios kapinės
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Džonas Viklifas. *Anoniminio autoriaus 1828 m. nutapytas portretas.*
**Džonas Viklifas** (angl. *John Wycliffe*, taip pat *Wyclif*, *Wycliff* ar *Wickliffe*; 1320 m. – 1384 m. gruodžio 31 d.) – Anglijos teologas, vienas iš pirmųjų Romos katalikybės reformacijos šalininkų XIV a. už tai persekiotas katalikų dvasininkų.

Gimė 1320 m. Hipsvelio kaime. Viklifas buvo pirmasis anglas, išvertęs Bibliją iš lotynų kalbos į anglų. Tapo pavyzdžiu Janui Husui, Liuteriui, Kalvinui.

Viklifas manė, kad bažnyčia valdo per daug žemiškųjų turtų, kritikavo jos struktūrą ir hierarchiją. Anot jo, Kristus savo natūraliu kūnu ir krauju nedalyvauja Komunijos Sakramente; vyskupas ar kunigai, padarę mirtinas nuodėmes, negali dalyti sakramentų; Anglikonų bažnyčia neprivalo garbinti jokio popiežiaus ir turi pasiskelbti nepriklausoma; dvasininkija negali turėti turtų, nes tai nesuderinama su Evangelijos mokslu. Viklifas didžiausią dėmesį skyrė Biblijai ir reikalavo, kad ji būtų atiduota žmonėms, nes tai esanti gyvenimo knyga, Kristaus tikėjimas, tiesa ir neklystantis įstatymas.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: John Wycliff** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Petrinalas
**Petrinalas** (angl. *petronel*; it. *petrinale*, iš gr. πέτρος  'akmuo, uola') – trumpas XV–XVII a. kavalerijos šaunamasis ginklas, neturėjęs padegimo mechanizmo. Šaudė akmeninėmis (pagal tai ir pavadintas) ar švininėmis kulkomis. Labiausiai paplitę buvo Italijoje. Naudoti neilgai, XVII a. juos išstūmė atsiradę pistoletai ir karabinai.

Konstrukcija
------------

Petrinalas buvo briaunotas strypas iš minkštos geležies ar apvalus iš vario ar bronzos, išilgai kurio buvo išgręžtas vamzdžio kanalas. Vamzdžio ilgis paprastai būdavo 40-50 cm, kanalo kalibras – 13-30 mm. Drūtgalyje, šone, buvo išgręžiama degtuvo anga ir privirinamas lentynėlė padegamajam parakui. Nuo XV a. vidurio lentynėlę pridengdavo dangtelis, saugojęs nuo parako nubirimo pernešant petrinalą. Taip pat petrinalą imta įtvirtinti arbaleto tipo apsode.

Petrinamo masė buvo 4-6 kg. Padegdavo dagčiu pro viršutinę padegamąją angą. Mažo kalibro petrinalus užtaisydavo švinine kulka, kurios kalibras būdavo apie 1,5 mm mažesnis už vamzdžio kanalo skersmenį. Jei kanalas būdavo platus, naudodavo ir akmenukus, apsuktus skudurėliu.

Šaudymas
--------

Karteče ir akmenimis šaudydavo tik iš kelių metrų nuotolio, pramušamoji geba būdavo menka. Geriausi petrinalai švininėmis kulkomis pramušdavo šarvus, bet veiksmingo šaudymo nuotolis buvo menkesnis nei arbaletų (mažiau kaip 15 m).

Anglišku terminu angl. *petrone;* vadindavo ir lengvuosius kavaleristu, ginkluotus petrinalais. Ši kavalerijos forma buvo naudojama kaip parama labiau šarvuotai kavalerijai (puslanseriams ir kirasirams). Vėliau kavaleristus petronelius pakeitė kavaleristai arkebuzininkai (angl. *harquebusier*).
| **Džonas Viljamas Voterhausasangl. *John William Waterhouse*** |
| --- |
|  |
| Dž. V. Voterhausas apie 1886 m. |
| Gimė | 1849 m. balandžio 6 d.Roma |
| Mirė | 1917 m. vasario 10 d. (67 metai)Londonas |
| Tautybė | Anglas |
|  |
| Veikla | Dailininkas |
| Sritis | Neoklasika |
|  |
|  **Vikiteka** | John William Waterhouse |

**Džonas Viljamas Voterhausas** (angl. *John William Waterhouse*, 1849 − 1917 m.) – Anglijos tapytojas, artimas XIX a. prerafaelitams.

Biografija
----------

Džono Viljamso Voterhauso paveikslas „Echonė ir Narcizas".
Džonas Viljamas Voterhausas gimė 1849 m. balandžio 6 d. Romoje, kur dirbo jo tėvas, menkai žinomas anglų dailininkas. 1870 m. Dž. V. Voterhausas įstojo mokytis į karališkąją dailės mokyklą Londone. Dž. V. Voterhausas pradėjo eksponuoti Britų dailininkų draugijos parodose nuo 1872 m. ir Karališkosios akademijos parodose nuo 1874 m. Dažnai lankėsi Italijoje. Jo ankstyvieji kūriniai buvo graikų ir romėnų mitologijos tematika, artimi paveikslams, kuriuos tapė Lorensas Alma-Tadema. Po 1880 m. jis pakeitė savo stilių, buvo įtakotas prerafaelitų, pradėjo tapyti literatūrinių siužetų temomis romantiškus sodrių tonų ir turtingų spalvų paveikslus. 

Nuo 1890 m. Dž. V. Voterhausas kasmet eksponuodavo Britanijos karališkosios akademijos parodose. 1885 m. jis buvo išrinktas asocijuotu akademijos nariu, 1895 m. − tikruoju. Po 1900 m. jo stilius tapo kiek lengvesnių ir šviesesnių spalvų. Džonas Viljamas Voterhausas mirė 1917 m. vasario 10 d. Londone, palaidotas *Kensal Green* kapinėse. Būdingais jo kūrybos pavyzdžiais minimi paveikslai „Ledi Šalot" (1888) ir „Hilas ir nimfos" (1896).

Darbų galerija
--------------

* „Diogenas" (1882, Naujojo Pietų Velso dailės galerija, Sidnėjus) „Diogenas" (1882, Naujojo Pietų Velso dailės galerija, Sidnėjus)
* „Ledi Šalot" (1888, Teito galerija, Londonas) „Ledi Šalot" (1888, Teito galerija, Londonas)
* „Hilas ir nimfos" (1896, Mančesterio dailės galerija, Mančesteris) „Hilas ir nimfos" (1896, Mančesterio dailės galerija, Mančesteris)
* „Echonė ir Narcizas" (1903, Volkerio dailės galerija, Liverpulis) „Echonė ir Narcizas" (1903, Volkerio dailės galerija, Liverpulis)
* „Miranda. Audra" (1916 m.) „Miranda. Audra" (1916 m.)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: John William Waterhouse** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* wikiart.org, Dž. V. Voterhauso kūriniai chronologine tvarka
* artble.com
* khanacademy.org

Šaltiniai
---------

* Teito galerija
* Ian Chilvers. *The Oxford Dictionary of Art.* Oxford University Press, 2004, p. 750
* wga.hu