recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Polaroid Corporation|  |
| Forma | Uždaroji akcinė bendrovė |
| Pramonė | Optika |
| Įkurta | 1937 m. |
| Įkūrėjas (-ai) | Edwin Herbert Land |
| Centrinė būstinė | Minetonka, Minesota, JAV |
| Svarbiausi darbuotojai | Scott W. Hardy (CEO) |
| Produkcija | Skaitmeniniai fotoaparatai, Polaroid Eyewear |
| Holdingas | PLR IP Holdings, LLC |
| Tinklalapis | www.polaroid.com |

**„Polaroid Corporation"** – JAV fototechnikos ir buitinės elektronikos prekių gamintoja. „Polaroid" labiausiai pagarsėjo savo momentinės fotografijos technologijomis ir išskirtiniais fotoaparatais, kuriais buvo padaromos momentinės nuotraukos.

SSRS gaminto momentinio fotoaparato modelis
Kompaniją „Polaroid" įkūrė 1937 m. Edwin Herbert Land. Veiklą pradėjo nuo poliarizuotų akinių gamybos. 1948 m. buvo pagamintas pirmasis momentinis fotoaparatas. Jame kartu su fotografiniu popieriumi vienoje pakuotėje buvo talpinami ir visi nuotraukos ryškinimui reikalingi chemikalai, ir visiškai paruošta nuotrauka būdavo pagaminama per mažiau nei minutę. Pajamos iš šių ir kitų produktų pasiekė trijų milijardų dolerių piką 1991 m. Prasidėjus skaitmeninių fotoaparatų erai, kompanijos reikalai ėmė prastėti. Nesugebėdama rinkai pristatyti konkurencingo skaitmeninio fotoaparato modelio, kompanija susidūrė su finansiniais sunkumais ir subankrutavo. Pirmą kartą tai nutiko 2001 m. o antrąjį kartą – 2008 m. Ji paskelbė atsisakanti momentinės fotografijos technologijos. Kompanija galiausiai buvo likviduota. Bet „Polaroid" prekinis ženklas išliko ir toliau – jį 2009 m. įsigijo „Gordon Brothers" ir „Hilco". Naudojant „Polaroid" prekinį ženklą, yra licencijuojama fotoaparatų, spausdinimo popieriaus ir kitų elektronikos prekių gamyba.

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Polaroid** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* „Polaroid" kompanijos svetainė
| Kvainoja |
| --- |
|  Plūduriuojantys viešbučiai upės pakrantėje. |
| **Ilgis** | 150 km |
| **Ištakos** | Kančanaburio provincijos šiaurė. |
| **Žiotys** | Susijungusi su Kvaija tampa Meklongo upe (14°1′5.5″ š. pl. 99°31′39.8″ r. ilg.﻿ / ﻿14.018194°š. pl. 99.527722°r. ilg.﻿ / 14.018194; 99.527722) |
| **Šalys** | Tailandas |

**Kvainoja** arba *Mažasis intakas* (taj. แควน้อย), (angl. *Khwae Noi*) – upė Indokinijos pusiasalyje, vakarų Tailande. Upę išgarsino 1957 m. sukurtas filmas Tiltas per Kvai upę.

Pavadinimas
-----------

Iki 1960 m. upė vadinosi Meklongu. Antrojo pasaulinio karo metais, Japonijai tiesiant Rangūnas – Bankokas geležinkelį, prie Kančanaburio per upę karo belaisviai pastatė geležinkelio tiltą. 1952 m. Pjeras Bulio belaisvių darbą džiunglėse, statant tiltą, aprašė romane „Tiltas per Kvai upę" (pranc. *Le Pont de la rivière Kwaï*). Aprašomos statybos vyko ant Meklongo intako Kvai (taj. intakas).

Filmo dėka tiltas tapo turistų traukos centru, o upei prigijo Kvai vardas. Tailando vyriausybė nutarė Meklongo aukštupiui ir jo intakui suteikti atskirus vardus: dešiniajam – Kvainoja (mažasis intakas) ir kairiajam – Kvaija (didysis intakas).

Hidroelektrinės
---------------

Dabar ant Kvainoja upės stovi viena HE.

**Vačiralongkono elektrinė** (14°47′57.3″ š. pl. 98°35′50.9″ r. ilg.﻿ / ﻿14.799250°š. pl. 98.597472°r. ilg.﻿ / 14.799250; 98.597472) 2001 m. liepos 13 d. pavadinta sosto įpėdinio princo Vačiralongkono (taj. สมเด็จพระศรีนครินทราบรมราชชนนี) vardu yra 300 MW galingumo ir trys elektrinės generatoriai per metus pagamina vidutiniškai 460 GWh energijos. Statybos darbai prasidėjo 1979 m. ir baigti 1985 m. užtvenkus upę, susidarė 8 860 000 000 m³ talpos vandens saugykla. Saugyklos vandens lygis yra 155 m virš jūros lygio.

Išnašos
-------

1. ↑  Tiltas per Kvai upę, Vaga, 1974
Gyventojų skaičius 1961 - 2003 m. (tūkstančiais).
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Maltos demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 405 165 (2009 m. apskaičiavimai). Katalikų 94,5 proc. 

**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:* 16,1 %
* *15-64 m.:* 69,4 %
* *65 m. ir vyresni:* 14,5 % (2009 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus mediana:**

* *bendras:* 39,5 m.
* *vyrų:* 38,1 m.
* *moterų:* 40,9 m. (2009 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 0,4 % (2009 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 10,36 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 8,38 mirčių/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Migracijos indeksas** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): 2,02 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 94 % (2008 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:** + 0,6 % (2005 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas**:

* *Gimimo metu:* 1,06 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,06 vyro vienai moteriai
* *15-64 metų:* 1,03 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 0,76 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 0,99 vyro vienai moteriai (2009 apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 3,75 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 79,44 m.
* *vyrų:* 77,21 m.
* *moterų:* 81,8 m. (2009 apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:**

* *bendras:* 92,8 %
* *vyrų:* 92 %
* *moterų:* 93,6 % (2003 m.)

Šaltiniai
---------

* CŽV pasaulio faktų knyga: Malta (angliškai) Archyvuota kopija 2015-10-16 iš Wayback Machine projekto.

v • a • r **Europos gyventojai** 

Airija |
Albanija |
Andora |
Armėnija |
Austrija |
Azerbaidžanas |
Baltarusija |
Belgija |
Bosnija ir Hercegovina |
Bulgarija |
Čekija |
Danija |
Estija |
Graikija |
Gruzija |
Islandija |
Ispanija |
Italija |
Jungtinė Karalystė |
Juodkalnija |
Kazachija |
Kosovas |
Kroatija |
Latvija |
Lenkija |
Lichtenšteinas |
Lietuva |
Liuksemburgas |
Makedonija |
Malta |
Moldavija |
Monakas |
Norvegija |
Nyderlandai |
Portugalija |
Prancūzija |
Rumunija |
Rusija |
San Marinas |
Serbija |
Slovakija |
Slovėnija |
Suomija |
Švedija |
Šveicarija |
Turkija |
Ukraina |
Vatikanas |
Vengrija |
Vokietija
| **Juvencijus Lapė** |
| --- |
| Gimė | 1925 m. rugsėjo 13 d.Degėsiai, Užpalių valsčius |
| Mirė | 2011 m. birželio 1 d. (85 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | psichologas, pedagogas |
| Partija | 1965 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1953 m. Vilniaus pedagoginis institutas |

**Juvencijus Lapė** (1925 m. rugsėjo 13 d. Degėsiuose, Užpalių valsčius – 2011 m. birželio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos psichologas, pedagogas, socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

Baigęs Kauno 9-osios vidurinės mokyklos septynias klases, įstojo į Kauno mokytojų seminariją, kurią baigė 1946 m. kartu įgijo bendrąjį vidurinį išsilavinimą. 1946–1947 m. studijavo psichologiją Vilniaus universitete, 1947–1953 m. pedagogiką ir psichologiją – Vilniaus pedagoginiame institute. Studijuodamas dirbo Vilniaus kurčiųjų internatinėje mokykloje, Mokyklų mokslinių tyrimų institute Vilniuje, Klaipėdos srities švietimo inspektoriumi.

1951 m. Rusnės kurčiųjų ir nebyliųjų internatinės mokyklos steigimo iniciatorius, 1951–1952 m. jos, 1952–1953 m. Varnių vidurinės mokyklos direktorius. 1953–1958 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas. 1958 m. vienas Lietuvos psichologų draugijos steigėjų. 1962 m. pedagogikos mokslų kandidatas. 1962–1990 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1971 m. vienas Psichologijos katedros steigimo iniciatorių, 1975–1986 m. jos vedėjas, 1966 m. docentas. 1990–1999 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, 1990–1999 m. Psichologijos katedros vedėjas ir Socialinių mokslų fakulteto dekanas. 1999–2002 m. Lietuvos teisės universiteto dėstytojas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinės veiklos kryptys – bendroji, asmenybės, darbo, inžinerinė, eksperimentinė, teisės psichologija, pažinimo proceso, suvokimo tyrimai.

Bibliografija
-------------

* Darbo psichologijos bruožai, 1975 m.
* Darbo psichologija: vadovėlis. – Vilnius: Mokslas, 1980. – 224 p.
* Inžinerinė psichologija, 1980 m. 2 leid. 1986 m.
* Mano alma mater, 1981 m. 1982 m.
* Studijų įvadas, 1985 m. 2 leid. 1987 m.
* Psichologijos įvadas: vadovėlis, su Gediminu Naviku, 2003 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-10-06 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Juvencijus Lapė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 478-479
3. ↑  Albinas Bagdonas. *Juvencijus Lapė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 522 psl.
| **Andrew Von Etter** |
| --- |
| Gimė | 1940 m.Palanga, Lietuva |
| Mirė | 1967 m. (~27 metai)Bostonas, JAV |
|  |
| Veikla | gangsteris, nusikaltėlis |

**Endriu fon Eteris** (angl. *Andrew Von Etter*, 1940 m. Palangoje – 1967 m. Bostone, JAV) – JAV gangsteris ir nusikaltėlis.

Biografija
----------

Gimė 1940 m. Palangoje, 1947 m. kartu su tėvais atvyko į JAV. 1962 m. dirbdamas sargybiniu pusę etato pavogė pinigus iš seifo ir buvo už tai suimtas. E. fon Eteris priklausė italų kilmės Edward „Wimpy" Bennett gaujai, kurį vykdė įvairius nusikaltimus Bostono mieste ir kuri kontroliavo Roksburio rajoną. Vykstant teismui teisiamasis pradėjo pasakoti apie savo kilmingą prosenelį Sebastijaną fon Eterį, kuris dalyvavo 1877–1878 m. Rusijos-Turkijos kare ir taip tapo pašaipų objektu to meto Bostono žiniasklaidoje.

1967 m. vasario mėnesį dingus Edward „Wimpy" Bennett dingo ir E. fon Eteris, kurio kūnas buvo rastas pakankamai greitai jo vairuoto mustango bagažinėje su virve ant kaklo. Policijos manymu jis buvo nužudytas vykstant gaujų karui, tačiau kaltininkas taip niekada ir nebuvo surastas.

Nuorodos
--------

* Straipsnis apie nusikaltėlį Boston Herald laikraštyje (ang.)
|  *Inga Juodeškienė*  |
| --- |
|  |
|  |
| Pilnas vardas | Inga Juodeškienė |
| Gimė | 1971 m. spalio 21 d. (51 metai)  Šiauliai, Lietuva |
| Atstovauja (-vo) | Lietuvos vėliava Lietuva |
| Aktyvumo metai | 1994 - 2004 |
|  |
| Rungtys | Ilgų nuotolių bėgimas |
| Asmeniniai rekordai | 5000 m: 15:28.66 (NR)  10000 m: 32:58.56 (#4)  Maratonas: 2:31:29 (#5) |
|  |
|  |
| Žymūs auklėtiniai | Remigijus Kančys |
| Kiti titulai | Nacionalinė čempionė |
| World Athletics profilis: |  |

**Inga Petrauskaitė-Juodeškienė** (g. 1971 m. spalio 21 d. Šiauliai) – Lietuvos lengvaatletė, kuri specializuojasi ilgų nuotolių bėgime. Nacionalinė rekordininkė ir olimpietė.

Biografija
----------

1994 m. pelnė savo pirmąjį medalį Lietuvos čempionate – sidabras 3000 m bėgime. 1995 m. atstovaudama Jonavai laimėjo Lietuvos uždarų patalpų čempionato 1500 m bėgimą. 1996 m. jau atstovaudama Vilniaus komandą Lietuvos uždarų patalpų čempionate pelnė aukso medalius 1500 m ir 3000 m distancijose. 1998 m. tapo Lietuvos čempione 1500 m ir 3000 m bėgime. 1999 m. Lietuvos 10000 m bėgimo čempionė. 2001 m. – 2003 m. Lietuvos 5000 m bėgimo čempionė. 2001 m. pirmą kartą dalyvavo pasaulio čempionate. 2000 m. ir 2004 m. atstovavo Lietuvai vasaros olimpinėse žaidynėse.

Pasiekimai
----------

| Metai | Čempionatas | Vieta | Pozicija | Rungtis | Pap. |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998 | Pasaulio pusės maratono čempionatas | Usteris, Šveicarijos vėliava Šveicarija | 63 | Pusė maratono | 1:16:23 |
| 2000 | Olimpinės žaidynės | Sidnėjus, Australijos vėliava Australija | 29 | 5000 m | 15:46.37 |
| 2001 | Pasaulio čempionatas | Edmontonas, Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė | 30 | 5000 m | 15:48.13 |
| 23 | 10000 m | 33:11.60 |
| 2004 | Olimpinės žaidynės | Atėnai, Graikijos vėliava Graikija | 63 | Maratonas | 3:09:19 |

Asmeninis gyvenimas
-------------------

Dvejos dukros Miglė Juodeškaitė ir Monika Juodeškaitė taip pat lengvaatletės.

Nuorodos
--------

* Juodeškienė IAAF puslapyje
*Apie gynybinį kompleksą Skuodo rajone skaitykite Mikytų piliakalnis*

| Mikytų piliakalnis |
| --- |
|  |
| 

Mikytų piliakalnisMikytų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°1′16.8″ š. pl. 23°34′12.7″ r. ilg.﻿ / ﻿55.021333°š. pl. 23.570194°r. ilg.﻿ / 55.021333; 23.570194Koordinatės: 55°1′16.8″ š. pl. 23°34′12.7″ r. ilg.﻿ / ﻿55.021333°š. pl. 23.570194°r. ilg.﻿ / 55.021333; 23.570194 |

 |
| Vieta | Šakių rajonas |
| Seniūnija | Lekėčių seniūnija |
| Aukštis | 15 m |
| Plotas | 16x12 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1960 |
| Registro Nr. | /24679, 24751, 3272/A1492K |

**Mikytų piliakalnis su gyvenviete**, *Smailakalnis* – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24751) Šakių rajono savivaldybės teritorijoje, į rytus nuo Mikytų, Lekėčių seniūnija. Pasiekiamas keliu Pavilkijys – Zapyškis, yra 50 m į dešinę vakaruose nuo kelio, už 350 m nuo Mikytų kapinių kairėje; piliakalnio rytinėje papėdėje stovi sodyba.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas Nemuno kairiojo kranto kyšulyje, suformuotame daubų. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 16x12 m dydžio, kiek žemesniu rytiniu galu. Jos vakarų gale supiltas 0,8 m aukščio, 11 m pločio pylimas 1,5 m aukščio išoriniu šlaitu. Šlaitai statūs, 15 m aukščio.

Piliakalnis apardytas arimų, pradeda užaugti krūmais, aikštelė dirvonuoja. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 5800 m².

Gyvenvietė
----------

Į vakarus ir rytus nuo piliakalnio, 16 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos keramikos. 500 m į rytus nuo piliakalnio yra X a. – XII a. Mikytų kapinynas, tyrinėtas 1967 ir 2001 m.

Tyrimai
-------

1960 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Žemosios Panemunės piliakalnis 7 km  Joginiškių piliakalnis 11 km |  | Jaučakių piliakalnis 2 km |  |
|  |  |  |
| Klepų piliakalnis 42 km | Šėtijų piliakalnis 2 km | Jadagonių piliakalnis 3 km |

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 24751 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 109 (Nr. 443)

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Mikytai
| Diuransas |
| --- |
| Mirabo tiltas per Diuransą Mirabo tiltas per Diuransą |
| **Ilgis** | 320 km |
| **Baseino plotas** | 14 225 km² |
| **Vidutinis debitas** | 188 m³/s |
| **Ištakos** | Alpės |
| **Žiotys** | Rona |
| **Šalys** | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
|  |
|  **Vikiteka** | Diuransas |

**Diuransas** (pranc. *Durance*, oks. *Durença*) – upė pietryčių Prancūzijoje, Provanse; Ronos kairysis intakas. Prasideda pietvakarinėse Alpėse, netoli Briansono. Teka į vakarus, daugiausia Alpių priekalnėmis. Prateka Aukštutinių Alpių, Aukštutinio Provanso, Vokliūzo, Ronos Deltos departamentus. Žemupyje teka Ronos deltos žemuma, Įteka į Roną šalia Avinjono.

Didžiausi intakai: Bleonas ir Verdonas.

Diuranso vanduo naudojamas drėkinimui, įrengta hidroelektrinių kaskada (bendra galia 1300 MW). Prie Diuranso įsikūrę miestai: Briansonas, Embrunas, Sisteronas, Manoskė, Kavailjonas, Avinjonas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 142
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Mikulašas Galandasvk. *Mikuláš Galanda*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1895 m. kovo 4 d.Mala Vieska |
| Mirė | 1938 m. birželio 5 d. (43 metai)Bratislava |
|  |
|  **Vikiteka** | Mikuláš Galanda |

**Mikulašas Galanda** (svk. *Mikuláš Galanda*; 1895 m. kovo 4 d. Mala Vieska – 1938 m. birželio 5 d. Bratislavoje) – tapytojas, iliustratorius, vienas iš svarbiausių Slovakijos moderniojo meno pradininkų ir skleidėjų. Palaidotas Nacionalinėse Martyno kapinėse.

Išsilavinimas
-------------

* 1914–1916 Budapešto dailės universitetas
* 1922 Prahos meno ir pramonės mokykla (Prof. V. H. Brunner)
* 1923–1927 Prahos dailės akademija (Prof. Bromse, F. Thiele)

Stilius
-------

Mama ir vaikas, 1934 m.
Visuose savo darbuose Mikulašas Galanda, remdamasis Europos tapyba, siekė sukurti Slovakijos menininį modernizmą. Jis buvo linkęs į ekspresionizmo ir kubizmo tendencijas ir sukūrė savitą tapybos raišką. Savo kūrybinės karjeros pradžioje Galanda labiau krypo į grafiką, tačiau vėliau didesnį dėmesį skyrė tapybai.
**Divertismentas** (pranc. *divertissement*, it. *divertimento* - pramoga, pasilinksminimas) – muzikinis žanras, ciklinis instrumentinis, dažniausiai pramoginio pobūdžio kūrinys, taip pat baleto arba operos muzikinė choreografinė (klasikinių šokių) siuita, tiesiogiai nesusijusi su šių kūrinių veiksmu.

Istorija
--------

Pirmieji divertismentai sukurti XVII a. pabaigoje. Apie 1750 m. susiklostė klasicizmo stiliaus instrumentinis divertismentas. Jis turėjo sonatos ir siuitos bruožų, buvo kuriamas kameriniam orkestrui arba instrumentiniam ansambliui, kartais net ir vienam instrumentui, pav. klavyrui. Divertismentas buvo 1-12 arba dažniausiai 4-10 dalių. Išpopuliarėjo XVIII a. antroje pusėje, ypač Austrijoje ir Čekijoje. Daug divertismentų sukūrė Mannheimo mokyklos kompozitoriai, Jozefas Haidnas, Volfgangas Amadėjus Mocartas. 

Nuo XIX a. pr. divertismentas tapo saloninės muzikos žanru, panašiu į popuri. Klasikinės formos divertismentą atgaivino XX a. kompozitoriai. Divertismentų sukūrė Bela Bartokas, Igoris Stravinskis, iš lietuvių – Motiejus Radvila, Ona Narbutaitė („Vilniaus divertismentas" instrumentiniam ansambliui), Zigmas Virkšas („Paskutinis rudens divertismentas" dviem fortepijonams).

Divertismentas operoje
----------------------

Pirmieji divertismentai atsirado kaip šokių, kartais ir vokalinių numerių, pramoginiai intarpai (dabar vadinami intermedijomis) XVII a. prancūzų scenos kūriniuose - komedijoje, komedijoje balete, lyrinėje tragedijoje. XVIII a. ir XIX a. ypač daug divertismentų būdavo prancūzų kompozitorių operose ir baletuose: „Valpurgijos nakties šokiai" (Šarlis Guno, opera „Faustas", Kamilis Sent Sansas, opera „Samsonas ir Dalila").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Divertismentas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 23 psl.
|  |
| --- |
| Andrew Fletcher |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Andrew John Fletcher |
| Dar žinomas | Fletch, Andy Fletch |
| Gimė | 1961 m. liepos 8 d.Notingamas, Jungtinė Karalystė Jungtinė Karalystė |
| Mirė | 2022 m. gegužės 26 d. (60 metų) |
| Žanrai | Synthpop, New Wave, alternatyvusis rokas |
| Kūrinių kalbos | anglų |
| Veikla | muzikantas |
| Instrumentai | Sintezatorius, klavišiniai instrumentai, bosinė gitara |
| Aktyvumo metai | 1977–2022 |
| Susijusi veikla | Foo Fighters, Alanis Morissette |

**Endriu Džonas Flečeris** (angl. *Andrew John Leonard Fletcher*; 1961 m. liepos 8 d. Notingame, Jungtinėje Karalystėje – 2022 m. gegužės 26 d.) – britų muzikantas, geriausiai žinomas kaip grupės Depeche Mode narys, joje grojęs nuo pat grupės įsikūrimo 1980 m.

Prieš Depeche Mode
------------------

Andrew kartu su Martin’u ir Vince’u grojo grupėje „Composition of Sound" 1980 m.; vėliau kartu su David’u keturiese subūrė „Depeche Mode". Čia jis iš pradžių grojo bosine gitara, tačiau vėliau perėjo prie sintezatoriaus.

Depeche Mode
------------

Grupėje Fletch’o (*taip jis vadinamas pačių grupės narių bei fanų*) vaidmuo buvo daugiau nei muzikanto. Dažniausiai būtent jis būdavo pagrindinis asmuo, bendravęs su spauda, duodavęs interviu, pristatydavęs grupės naujienas ir pan.

1984 m. Flečeris įrašė solinį koverių albumą „Toast Hawaii". Muzikinę partiją atliko grupės nariai Martin’as ir Alan’as, o Andrew pirmąkart tapo vokalistu. Deja, albumas taip niekada ir nebuvo išleistas.

2002 m. Fletch’as įsteigė įrašų kompaniją „Toast Hawaii", kurioje albumus išleido futuristinė merginų grupė „Client". Koncertinio turo su šia grupe metu, Andrew retsykiais didžėjavo.

Asmeninis gyvenimas
-------------------

Andrew Fletcher’is buvo vedęs Grainne, su kuria turėjo dvi atžalas – Megan ir Joe.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Depeche Mode

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Depeche Mode's Andrew Fletcher dies aged 60". *The Guardian* (anglų). 2022-05-26. Nuoroda tikrinta 2022-05-26.
2. ↑  Andy Fletcher Summer DJ Dates Archyvuota kopija 2007-07-08 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Depeche Mode dot com
| Peleaga |
| --- |
| Peleagos viršūnėPeleagos viršūnė |
| **Aukštis** | 2509 m |
| **Žemynas** | Europa |
| **Šalys** | Rumunijos vėliava Rumunija |
| **Kalnynas** | Retezatas, Pietų Karpatai |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Peleaga

  |
| **Koordinatės:** | 45°21′56″ š. pl. 22°53′35″ r. ilg.﻿ / ﻿45.36556°š. pl. 22.89306°r. ilg.﻿ / 45.36556; 22.89306Koordinatės: 45°21′56″ š. pl. 22°53′35″ r. ilg.﻿ / ﻿45.36556°š. pl. 22.89306°r. ilg.﻿ / 45.36556; 22.89306 |
|  |
|  **Vikiteka** | Peleaga |

**Peleaga** (rumun. *Vârful Peleaga*) – aukščiausias Retezato kalnyno kalnas, esantis Hunedoaros apskrityje, Transilvanijos regione, vidurio Rumunijoje. 2509 m aukščio kalnas yra 7-as pagal aukštį Rumunijoje. Kalnas įeina į Retezato nacionalinio parko sudėtį.

Peleagos kalno viršūnė.
Kalnas pasiekiamas gana nesunkiai, norint į jį įkopti nereikia specialios įrangos. Dažniausiai kopimas į kalną pradedamas nuo šalia esančio Bukuros ežero, kuris išsidėstęs 2040 m aukštyje. Netoliese stūkso vos metru žemesnė Pepušos viršūnė, o užkopus į Peleagą, tolumoje galima išvysti ir Retezato kalną.

Nuorodos
--------

* Peleagos kalnas (anglų k.) Archyvuota kopija 2012-08-06 iš Wayback Machine projekto.
*Kitos reikšmės – Divizionas (reikšmės).*
**Divizionas** (pranc. *division* 'dalijimas, dalis') – artilerijos, raketinės kariuomenės karinis vienetas, atitinkantis kitų kariuomenės rūšių batalioną. Divizionai yra buvę kavalerijoje, geležinkelių kariuomenėje, žandarmerijoje.

Artilerijos ar raketinės kariuomenės divizionas
-----------------------------------------------

Tai pagrindinis taktinių raketų ir artilerijos kovinis padalinys. Divizionas būna sudėtinė pulko dalis arba gali būti *atskirasis divizionas*.

Būna tokie divizionai:

* patrankų divizionas
* haubicų divizionas
* minosvaidžių divizionas
* prieštankinis divizionas
* savaeigės artilerijos divizionas
* raketų divizionas
* zenitinių raketų divizionas.

Paprastai divizioną sudaro 2–4 kovos baterijos ir valdymo bei aprūpinimo padaliniai.

Divizionai buvo TSRS, Rumunijos ir kitų šalių kariuomenėje, dabar yra Rusijos kariuomenėje.

Kavalerijos divizionas
----------------------

Kai kurių šalių XIX–XX a. pirmoje pusėje kavalerijos organizacinėje struktūroje buvo divizionai. Toks divizionas buvo taktinis padalinys, sudarytas iš 2–3 kavalerijos eskadronų.

Jūrų divizionas
---------------

Karinių jūrų pajėgų vienos klasės, paprastai nedidelių kovos laivų taktinis vienetas taip pat vadinamas divizionu. Gali būti laivų junginio arba atskirasis divizionas. Lietuvos karinių jūrų pajėgų flotilė 2003 m. turėjo kovinių (lengvosios fregatos „Aukštaitis" ir „Žemaitis"), mininių (aprūpinimo laivas „Vėtra", minų medžiotojai „Kuršis" ir „Sūduvis") bei patrulinių laivų (3 patruliniai kateriai) divizionus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  The Romanian Royal Army. The Artillery
2. ↑  Eugenijus Kisinas. *Divizionas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 25 psl.

* Гаубичный артиллерийский дивизион отдельной десантно-штурмовой бригады Archyvuota kopija 2007-10-12 iš Wayback Machine projekto.
* Мотострелковый танковый батальон и артиллерийский дивизион Archyvuota kopija 2006-08-27 iš Wayback Machine projekto.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RKariniai vienetai |
| --- |
|  |
| Junginiai | 
• Armijų grupė (Frontas) • Apygarda • Armija • Korpusas • Divizija • |
|  |
| Daliniai | 
• Brigada • Pulkas • |
|  |
| Padaliniai | 
• Batalionas • Divizionas • Eskadronas • Kuopa • Baterija • Būrys • Skyrius • |

 |
| Žutaji |
| --- |
| Žutaji žemupys Žutaji žemupys |
| **Ilgis** | 1200 km |
| **Baseino plotas** | 60 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2400 m³/s |
| **Ištakos** | Amazonės žemuma |
| **Žiotys** | Amazonė |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |

**Žutaji** (port. *Rio Jutaí*) – upė vakarų Brazilijoje, Amazonės valstijoje; Amazonės dešinysis intakas. Prasideda Amazonės žemumoje ir teka ja labai vingiuodama. Įteka Amazonėn ties Žutaji miestu.

Didžiausi intakai: Kopatana, Patis (kairieji), Bija, Mutunas, Riozinjas (dešinieji).

Krantai pelkėti, apaugę Amazonijos selva. Upė patvinsta kovo–birželio laikotarpiu. Žutaji žemupys laivuojamas. Didesnės gyvenvietės prie Žutaji: Nona Vida, Bon Futuras, Boka do Mutunas, Tamandua, San Pedras, Porto Seguras. Aukštupys yra Žavari slėnio indėnų rezervate, taip pat keletas mažesnių įsteigta šalia Žutaji upės (Makarauno, Eštrela da Paso).

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 150
3. ↑  Mapa Rodoviário Amazonas. *Brazilian Ministry of Transport*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Pasaulio etninė muzika** (angl. *World music*) – įvairiausių pasaulio tautų (tačiau paprastai ne Europos, JAV) etninę (liaudies) muziką apimantis terminas. Šiuo terminu įvardijama ne tik Azijos, Afrikos, Okeanijos, Lotynų Amerikos muzika, tačiau ir Vakarų pasaulio atlikėjų muzika, kurioje gausu rytietiškų, egzotiškų motyvų. Kita vertus, ne tik įvairių kraštų liaudies muzika, bet ir kiti tų šalių muzikos stiliai, turintys egzotišką skambesį (pvz. klasikinė indų muzika, Brazilijos populiarioji muzika, morna, sufijų muzika, regis ir kt.) priskiriami *world music* kategorijai. Naudojami įvairūs egzotišką skambesį kuriantys instrumentai (ūdas, dudukas, didžeridu, sitaras, chomėjus, dūdmaišis ir kt.). Dažnai šių instrumentų garsai susintetinti. Vakarietiška liaudies muzika į šį terminą paprastai nepatenka, nebent joje gausu rytietiškų, egzotiškų motyvų, arba ji gan skirtinga nuo įprastos liaudies muzikos (pvz. fado, keltiška muzika, balkanų muzika). Pati *World music* taip pat gali būti persipynusi su kitais stiliais: pvz. egzotinės melodijos su ryškiu, „plaukiojančiu" vokalu vadinama etninė ethereal muzika (pvz. Azam Ali, Dead Can Dance, Irfan), *world music* su susintetintais garsais, foniniais vokalais dažnai persipina su ambient arba New Age stiliumi (pvz. Deep Forest).

Nors Europoje muzikinėmis kitų kraštų tradicijomis domėtasi jau renesanse, plačiau Vakaruose ji pradėjo plisti XX a. antroje pusėje. Termino *world music* išpopuliarinimas priskiriamas JAV etnomuzikologui Robert E. Brown. Pasaulio etninės muzikos sostine galima laikyti Paryžių, nes dėl imigrantų iš Artimųjų Rytų, Afrikos gausos ten susidarė savitos muzikinės tradicijos, dažnai komponuojančios skirtingų stilių elementus. Būtent šiame mieste 1982 m. pradėtas rengti kasmetinis pasaulio muzikos dienos (*Fête de la Musique*) festivalis. 1980 m. Anglijoje susikūrė *World of Music, Arts and Dance* organizacija, kuri skleidžia pasaulio etninės muzikos idėjas, rengia tarptautinius festivalius įvairiose šalyse. Nors įvairių pasaulio kultūrų etninė muzika plačiai pradėta taikyti Vakarų atlikėjų, tačiau ir į ją pačią pateko daug hip-hopo, džiazo, RnB, elektronikos, pop muzikos elementų.

Dalis muzikos ekspertų, pvz. David Byrne kritikuoja terminą *world music* kaip grynai komercinį ir stereotipinį, apimantį beveik nieko tarpusavyje bendro neturinčią muziką (nuo Bolivudo filmų dainų iki rafinuotos, kosmopolitinės Brazilijos muzikos, nuo valstybinio Bulgarijos choro Le Mystère des Voix Bulgares iki apie narkotikus dainuojančių šiaurės Meksikos grupių, ar nuo milijonus uždirbančių atlikėjų kaip Ricky Martin iki Tailando kalnų tautų muzikos).
| Rokų herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2013-05-21* |
|  |
|  *LSSR priimtas*  |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Rokų herbas** – vienas iš Rokų kaimo ir Rokų seniūnijos heraldikos atributų.

Aprašas
-------

Sidabriniame lauke raudonas stulpas iš plytų, kurio abiejuose šonuose rangosi žali vijokliniai gebenių stiebai.

### Simbolika

* Sidabrinis skydo laukas – simbolizuoja pro seniūniją tekančią Jiesią,
* Stilizuotos gebenės – ištikimybės, nemirtingumo bei vaisingumo simbolis,
* Raudonų plytų stulpas – seniūnijoje jau nuo seno esančio molio karjero simbolis.

Istorija
--------

Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas. 2013 m. gegužės 21 d. Lietuvos Respublikos Prezidentas herbą patvirtino dekretu Nr. 1K-1473.

Rokų seniūnija buvo 21-oji įgijusi savo herbą ir vėliavą seniūnija (iš 25) Kauno rajone.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Rokų vėliava

Nuorodos
--------

1. ↑  DĖL ROKŲ HERBO TVIRTINIMO

* Rokų seniūnija jau turi savo herbą ir vėliavą Archyvuota kopija 2014-08-26 iš Wayback Machine projekto.
| ***Pasaulio centras*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | The Center of the World |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Wayne Wang |
| Metai | 2001 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 88 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Pasaulio centras** (angl.  *The Center of the World*) – 2001 m. JAV sukurta drama, dalyvavusi tų metų Kanų kino festivalio konkursinėje programoje.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Peter Sarsgaard – Ričardas Longmanas
* Molly Parker – Frolans
* Shane Edelman – Porteris
* Karry Brown – šokėja
* Alisha Klass – šokėja
* Mel Gorham – Roksana
* Carla Gugino – Džerė

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Jaunas milijonierius Ričardas kavinėje susipažįsta su mergina, kuri prisipažįsta esanti striptizo šokėja. Apsilankęs jos pasirodyme, Ričardas pasiūlo sandėrį: už 10 tūkstančių dolerių praleisti su juo savaitgalį Las Vege. Florans sutinka, jei tai bus savaitgalis be intymių ryšių.

Kartu praleistos 3 dienos abiem tampa tikru išbandymu – ar bundantys jausmai nugalės sandėrio taisykles ir kaip pasikeis gyvenimas vėliau, jiems grįžus atgal į savo gyvenimus...

Apdovanojimai
-------------

* Independent Spirit Awards (nominacija) – geriausia aktorė (Molly Parker)
| Žutautų Medsėdžių II senosios kapinės |
| --- |
| Kapinių vaizdas iš pietų pusės |
| 

Žutautų Medsėdžių II senosios kapinėsŽutautų Medsėdžių II senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°50′50″š. pl. 21°31′47″r. ilg.﻿ / ﻿55.847169°š. pl. 21.529846°r. ilg.﻿ / 55.847169; 21.529846Koordinatės: 55°50′50″š. pl. 21°31′47″r. ilg.﻿ / ﻿55.847169°š. pl. 21.529846°r. ilg.﻿ / 55.847169; 21.529846 |

 |
| Vieta | Kretingos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Kartenos seniūnija |
| Plotas | 0,03 ha |
| Naudotas | XVII–XIX a. |

**Žutautų Medsėdžių II senosios kapinės**, vad. **Senkapiais, Kapeliais**– kapinės Lietuvoje, pietrytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Lūgnaliuose (Kartenos seniūnija), 4 km į rytus nuo Žutautų, 0,5 km į šiaurės vakarus nuo Palioniškių ir 0,8 km į vakarus nuo kelio Reiskiai–Bumbuliai, Žutautų miško pietvakariniame pakraštyje. Saugotinas kultūros paveldo objektas.

Anotacinis kapinių ženklas

Kapinės
-------

Įrengtos lygioje vietoje, miško aikštelėje. Netaisyklingo stačiakampio plano, pailgos šiaurės – pietų kryptimi, 18 m ilgio ir 15 m pločio. Neveikiančios. Laidojimo žymių nesimato. Paviršius nelygus, banguotas. Pakraščiuose auga aukšti lapuočiai medžiai, viduryje stovi koplytstulpis, o rytinėje dalyje guli kryžiaus liekanos.

Kapinių koplytstulpis  

Raižinys koplytstulpio stulpe
Teritorijos plotas – 0,03 ha, perimetras – 65 m.

### Koplytstulpis

Medinis, su stačiakampe, atvira iš priekio ir šonų koplytėle pusiau kryžminiu stogeliu. Stiebo priekinėje plokštumoje įrėžta data „1949", o virš jos – stilizuota arka, užsibaigianti kryželiu. Aukštis – 2,02 m.

Istorija
--------

Kapinės vadinamos Senkapiais, Kapeliais. Veikė XVII–XIX a. laidoti Žutautų Medsėdžių ir Palioniškių gyventojai. Jose stovėjo ąžuolinis kryžius, nuo 1949 m. – koplytstulpis su Švč. Marijos Maloningosios, Šv. Antano ir nežinomos šventosios skulptūromis (registrinis kultūros paveldo objektas). Kryžius 1971 m. atnaujintas, tačiau apie 1987 m. išvirto. XX a. I pusėje kapinės buvo aptvertos statinių, o II pusėje – horizontalių lentų tvora.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas. - Vilnius, 1993, p. 320

* Julius Kanarskas. Žutautų Medsėdžių kaimo kapinės (Žalgirio apyl. Kretingos raj.). – Kretinga, 1993 m. – Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. – F. 4. – B. 263. – L. 8-11, 13, 15, 17

Nuorodos
--------

* Kultūros vertybių registras: Koplytstulpis su Marijos Maloningosios, Šv. Antano ir nežinomos šventosios skulptūromis
Lenkų didikas Janas Zamoiskis (1542–1605) su mėlynu šilko žiponu, dėvimu po raudona delija. Žiponas sujuostas kontušo juosta
**Žiponas** (lenk. *żupan*, ukr. *жупан*) – ilgas susagstomas viršutinis drabužis, puspaltis, dėvėtas kilmingųjų luomo atstovų Lenkijos karalystėje, Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje ir vėliau Abiejų Tautų Respublikoje. Įprasta vyrų apranga, buvusi populiari nuo XVI a. pradžios iki XVIII a. vidurio. Žiponus nešiojo vyrai iš visų socialinių sluoksnių, tačiau turtingų bajorų (šlėktų) apranga buvo pasiūta iš brangesnių ir spalvingų medžiagų. Žemesnio rango asmenys rinkosi mažiau spalvingą, prastesnės medžiagos aprangą dėl teisinių apribojimų, didesnių išlaidų. Šiuo metu žiponas išlikęs kaip lenkų ir ukrainiečių tautinių kostiumų dalis. Įvairios žipono atmainos, dėvėtos valstiečių XIX a. (pavyzdžiui, sermėga, trinyčiai), yra lietuvių vyrų tautinio kostiumo dalis.

Kilmingas ukrainiečių kazokas su geltonu žiponu po kontušu (1786)

Istorija
--------

Pirmą kartą žiponas paminėtas 1393 m. tačiau kaip nacionalinis vyrų drabužis prigijo palaipsniui XVI a. iš pradžių tarp diduomenės, vėliau ir tarp kitų sluoksnių. Tai buvo ilgas drabužis, priekyje atviras, ilgomis rankovėmis ir eile sagų (vėliau dažniausiai dekoratyvinių sagų, vadintų *guzy*), o nuo 1570 m. ir su apykakle. Drabužio išvaizda beveik nekito, išskyrus apykaklių dydį ir formą. Iki 1660–ųjų apykaklės buvo aukštos, po to darėsi žemesnės, su apvalintais kampais. Žiponas buvo viršutinis drabužis, pasiūtas iš tvirto audinio arba vilnos ir dažnai pamuštas kailiu, sujuostas diržu, o jeigu jis buvo bajoro, tai ant jo kabojo kardas. Vėliau žiponas tapo lengvesnis, ant jo buvo užsivelkamas kontušas, apsijuosiama kontušo juosta. Neturtingiems bajorams, prastuomenei žiponas buvo viršutinis drabužis, o tarp didikų buvo madinga ant žipono užsivilkti kontušą, deliją ar kitą panašų rūbą.

Po 1680–ųjų žiponą tapo įprasta dėvėti po kontušu. Toks dviejų drabužių derinys iki XIX a. vidurio prigijo tarp Ukrainos kazokų ir kaip lenkų tautinis kostiumas .

Etimologija
-----------

Lietuvių tarmėse dar vartojama *žiuponas, župonas*, pasitaiko ir kai kuriose latvių tarmėse *zupāns, župāns*. Į slavų kalbas, manoma, pateko iš italų kalbos, kur *giuppone, giubbone* yra ‘vyriškas drabužis iš grubios medžiagos, palaidinis’, *giuppa, giubba* – ‘švarkas; palaidinis’. Italai šį žodį gavo iš arabų kalbos. Plg. arabų *gubba* ‘viršutinis drabužis ilgomis rankovėmis’. Į lenkų kalbą žodis atėjo XVI a. ir jau nuo to paties amžiaus šis drabužis fiksuojamas Lietuvos inventoriuose.

Lietuvoje „žiponu" vadinamas švarkelis, švarkas (ir moterų, ir vyrų drabužis).

Literatūra
----------

* Turnau I. *European occupational dress from the fourteenth to the eighteenth century*, translated by Izabela Szymańska. Institute of the Archaeology and Ethnology, Polish Academy of Sciences, Warsaw. ISBN 83-85463-26-7

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvių kalbos etimologinio žodyno duomenų bazė
2. ↑  Žiponas (*kaisiadoriumuziejus.lt*)
**Maržinė prekyba** (angl. *margin trading*), arba **prekyba naudojant svertą** (angl. *leverage*), leidžia investuotojui prekiauti finansinėmis priemonėmis neturint pilnos pinigų sumos. Pakanka, kad investuotojas bankui pateiktų sąlyginai nedidelį užstatą (depozitą), ne mažesnį kaip reikalaujama marža (angl. *margin requirement*). Užstatas laikomas specialioje investuotojui priklausančioje maržinėje sąskaitoje, kuri yra įkeista bankui. Bankas pinigus iš maržinės sąskaitos grąžina tik įsitikinęs, kad investuotojo įsipareigojimai pagal sudarytus maržinius sandorius įvykdyti. Maržinėje prekyboje finansinės priemonės suėjus terminui nepristatomos, t. y. atitinkamai sandorio šaliai mokamas kainų skirtumas. Maržinė prekyba įmanoma valiutų rinkoje ir su  Sandoriais dėl kainų skirtumo. Iš dalies su maržine prekyba galima palyginti ir ateities sandorius, nes reguliuojama rinka reikalauja deponuoti tik dalį sudaryto ateities sandorio sumos.

Maržinė prekyba suteikia galimybę tiek didžiuliams pelnams, tiek didžiuliams nuostoliams, palyginti su investuotu nuosavu kapitalu. Maržinė prekyba yra labai rizikinga, nepriklausomai nuo to, ar investuotojas atitinkamame sandoryje yra pirkėjas ar pardavėjas, ir kokia yra pagrindinė finansinė priemonė (angl. *underlying asset*). Jeigu rinkos kainos formuosis priešingai investuotojo prisiimtoms pozicijoms, galima prarasti ne tik visą investuotą kapitalą, tačiau ir likti skolingam reikšmingas papildomas sumas. Keičiantis sudaryto sandorio vertei, investuotojui taip pat gali kilti pareiga papildyti užstatą, ko nepadarius, investuotojo sudarytas sandoris gali būti nutrauktas, dėl to patiriant atitinkamus nuostolius.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Finansinis svertas

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „What Is Margin?". *Investopedia*. Nuoroda tikrinta 2022-06-04.
| **Džu Rongdžikin. 朱镕基, pinyin: *Zhu Rongji*** |
| --- |
| 5-asis Kinijos ministras pirmininkas |
|  |
| Gimė | 1928 m. spalio 1 d. (94 metai)Čangša, Kinija |
| Tautybė | hanis |
| Sutuoktinis (-ė) | Lao An |
| Kinijos ministras pirmininkas |
| Kelintas | 5 |
| Ėjo pareigas | 1998 m. kovo 17 d. – 2003 m. kovo 16 d. |
| Ankstesnis | Li Peng |
| Vėlesnis | Wen Jiabao |
|  |
| Partija | Kinijos komunistų partija |
|  |
| Alma mater | Cinghua universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Zhu Rongji |

**Džu Rongdži** (kin. 朱镕基; g. 1928 m. spalio 1 d. Čangšyje) – Kinijos politikas, buvęs šalies ministras pirmininkas (1998–2003 m.), viceministras pirmininkas (1993–1998 m.), Šanchajaus meras (1987–1993 m.)

Gimė 1928 m. Čangša mieste. Studijavo inžineriją prestižiniame Cinghua universitete. Po baigimo dirbo tuo metu vienoje centrinių institucijų – Valstybinėje planavimo komisijoje, tačiau išliko žemiausiose pareigose dėl rinkos ekonomikos palaikymo ir įtarimų esant dešiniųjų pažiūrų. Per Kultūrinę revoliuciją (1970–1975 m.) buvo išsiųstas į kaimo vietoves. Į politiką sugrįžo 1979 m. į valdžią atėjus Den Siaopinui ir paskelbus ekonomines reformas. Netrukus tapo Valstybinės ekonomikos komisijos viceministru, o 1987 m. buvo išrinktas Šanchajaus meru. Prisidėjo prie miesto ekonominio augimo, supaprastino biurokratinius reikalavimus užsienio investuotojams, siekė gerinti infrastruktūrą, pritraukti aukštąsias technologijas.

1992 m. Džu tapo Komunistų partijos politbiuro nariu, buvo atsakingas už ekonominę politiką. 1993 m. išrinktas vicepremjeru, o 1998–2003 m. užėmė Kinijos ministro pirmininko pareigas. Vykdė ekonomikos stabilizavimo politiką, įgyvendino iš mokesčių gautų įplaukų paskirstymo reformą, siekė mažinti valdžios ir verslo korupciją, derėjosi dėl Kinijos narystės Pasaulio prekybos organizacijoje (tai pavyko įgyvendinti 2001 m.), skatino užsienio investicijas, už ką buvo kai kurių kaltinamas „parsidavimu Vakarams". Visą gyvenimą išliko liberalių pažiūrų, nekritikavo 1989 m. vykusių studentų protestų. 2003 m. pasibaigus ministro pirmininko kadencijai, pasitraukė iš politikos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  David Pong. *Encyclopedia of Modern China*. Gale, 2009, p. 169-170
2. ↑  David Pong. *Encyclopedia of Modern China*. Gale, 2009, p. 170-171
Miktlantekutlio skulptūra (Chalapos muziejus, Meksika)
**Miktlantekutlis** (nah. *Mictlantecuhtli* „Miktlano valdovas") – actekų požeminio pasaulio ir pragaro valdovas. Vaizduotas kaip griaučiai arba žmogus su kaukole galvos vietoje. Jo palydovai – šikšnosparnis, voras ir pelėda.

Pasak mito, Kecalkoatlis nusileidęs į devintąjį pragarą pas Miktlantekutlį, kad gautų mirusiųjų kaulus ir sukurtų naujus žmones. Žinodamas, kad Miktlantekutlis yra nepatiklus ir apgavikas, Kecalkoatlis, gavęs ko norėjęs, leidęsis bėgti. Įširdęs Miktlantekutlis persekiojęs Kecalkoatlį ir įsakęs putpelei, kad ši užpultų dievą. Skubėdamas Kecalkoatlis sukniubęs ir išbarstęs bei sulaužęs kaulus. Vargais negalais juos surinkęs, Kecalkoatlis atnešęs į pasaulį, tada apšlakstęs savo krauju ir taip sukūręs žmones. Kadangi sulaužyti kaulai buvę skirtingų dydžių, tai ir dabar žmonės, pasak actekų, nevienodi ūgiu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Мифы народов мира. *Миктлантекутли* , Р. В. Кинжалов – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

**Marškonės dvaras** – dvaras, buvęs dabartiniame Marškonės kaime.

Istorija
--------

XIX a. priklausė Agnietei Borovskaitei-Tanskienei (1793–1884) ir jos sūnui Mykolui Tanskiui (1863 m. sukilimo dalyvis). Po sukilimo iš jų atimta Marškonė, o Mykolas Tanskis ištremtas. A. Tanskienė apsigyveno Viekšniuose, kur turėjo namus su dideliu sklypu. Pas ją šeimininkavo Marija Alseikaitė (~1830–1912), kuriai vėliau atiteko šis namas.

Iki I pasaulinio karo Marškonės dvaras priklausė Savelevui. 1923 m. dvaras išskirstytas viensėdžiais ir pavadintas Marškonės kaimu. Apie 3 ha dydžio dvaro centras paskirtas Rekečių pradinei mokyklai.

Išnašos
-------

1. ↑  Viekšnių dvaruose vasarodavo Sim. Daukantas // Verslas: Savaitinis lietuvių prekybininkų, pramonininkų ir amatininkų laikraštis. - 1937. - Nr. 29 - 30 (283 - 284). - Liep. 16. - VI metai. - P. 5.
| Jakė del Nortė |
| --- |
|  Upė ties Charabakoa |
| **Ilgis** | 296 km |
| **Baseino plotas** | 7053 km² |
| **Vidutinis debitas** | 80 m³/s |
| **Ištakos** | Sibao slėnis |
| **Žiotys** | Montekristo įlanka, Atlanto vandenynas |
| **Šalys** | Dominikos Respublika |

**Jakė del Nortė** (isp. *Río Yaque del Norte*) – ilgiausia Dominikos Respublikos upė. Upė prasideda 2580 m aukštyje virš jūros lygio, Sibao slėnyje susiliejus upeliams, kurie išteka Centrinėje Kordiljeroje, į pietus nuo Santjago miesto Santjago provincijoje. Upė teka beveik tiesia vaga į šiaurę, pro Santjagą, vėliau pasuka vakarų–šiaurės vakarų kryptimi ir įteka į Atlanto vandenyno Montekristo įlanką, tuoj į vakarus nuo San Fernado de Monte Kristo.

Upės baseino vanduo naudojamas dirbamųjų laukų, kuriuose auginami ryžiai ir kitos agrikultūros, drėkinimui. Jakė del Nortė daugiausia yra sekli, todėl laivuojama tik mažomis valtimis. Tačiau lietinguoju sezonu upė gerokai patvinsta, kai kuriose vietose sukeldama potvynius. 1972 m. ant upės buvo pastatyta Tavera užtvanka, kuri gamina elektrą. Ties Charabakoa upės vaga naudojama kanojų vandens sportui.

Didžiausi intakai: Bao, Amina, Mao ir Guajubinas.

Prie upės įsikūrę Charabakoos, Santjago, Mao miestai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Instituto Interamericano de Cooperación para la Agricultura (1993): República Dominicana. Diagnóstico y estrategia del sector agropecuario. Santo Domingo, S. 67.
2. 1 2  „Yaque del Norte River". Britannica Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2013-02-21.
**Agamos** (skr. आगम = IAST: *Āgama* – 'tai, kas atėję, įsigyta, tradicija') – keleto hinduistinių atšakų tradicinių doktrinų traktatai. Šiose sanskritu arba tamilų kalba sukurtuose tekstuose dėstoma kosmologija, epistemologija, filosofinės doktrinos, jogos, meditacijos principai, pateikiamos mantros, aprašomi dievybių garbinimo ritualai, šventyklų architektūra.

Agamas turi tiek šaivai, tiek vaišnavai, tiek šaktai. Šiaurės Indijoje agamos vadinamos tantromis: taip jas siekiama atskirti nuo Vedų – nigamų. Pietų Indijoje žinomas 28 agamos, sukurtos kaip Šivos ir Parvatės dialogai; čia agamomis vadinama ir enciklopedinio pobūdžio šaivų raštija. Jos atitinka vaišnavų samhitas ir šaktų tantras, nagrinėjančias jogos praktiką, praktikantų kategorijas, ritualą. Vaišnaviškos agamos yra „Pančaratra" ir „Vaikhanasa".

Agamos dabartiniu pavidalu susiklostė IX a. tačiau turinys daug ankstyvesnis. Agamas pripažįsta šaiva sidhantos mokykla, tamilų ir Kašmyro šaivai bei vyrašaivai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  A Datta (1987), *Encyclopaedia of Indian Literature*: A-Devo, Sahitya Akademi,
2. ↑  Kazimieras Seibutis. *Agama (hinduizmas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
Agaro terpė *Petri* indelyje
**Agaras (agaragaras)** (malaj. *agaragar* – dumbliai) – į želatiną panašus produktas, gaunamas iš kelių rūšių jūros dumblių. Jis yra polisacharidų agarozės ir agaropektino mišinys. Maistinių priedų klasifikatoriuje žymimas E406

Gavyba
------

Agaras išgaunamas iš raudonųjų ir rudųjų dumblių, augančių Ramiajame vandenyne ir Baltojoje jūroje. Jis yra dumblių sienelių sudėtinė dalis. Agaras yra išgaunamas iš *Gelidium cartilagineum*, *Gracilaria confervoides* ir kitų rūšių dumblių.

Naudojimas
----------

Agaras tirpsta karštame vandenyje (85 °C temperatūroje), atšaldytas (iki 32-35 °C) tirpalas sustingsta į drebučius. Stangriems drebučiams pakanka 1-1,5% agaro tirpalo. Neturi nei skonio, nei kvapo. Agaras turtingas jodu, kalciu, geležimi bei kitais naudingais mikroelementais. Vartojamas chemijoje, mikrobiologijoje kietoms mitybinėms terpėms ruošti, medicinoje, konditerijos pramonėje (marmelado, pastilių gamyba).

Šaltiniai
---------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2017-09-06 iš Wayback Machine projekto.
| Rokasekait. *Roccasecca* |
| --- |
| *Rokasekos senamiestis* |
|  |
| 

RokasekaRokaseka

41°33′00″ š. pl. 13°40′00″ r. ilg.﻿ / ﻿41.55000°š. pl. 13.66667°r. ilg.﻿ / 41.55000; 13.66667﻿ (Rokaseka)Koordinatės: 41°33′00″ š. pl. 13°40′00″ r. ilg.﻿ / ﻿41.55000°š. pl. 13.66667°r. ilg.﻿ / 41.55000; 13.66667﻿ (Rokaseka) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Lacijus Lacijus |
| **Provincija** | Frozinonės provincija |
|  |
| **Meras** | Giuseppe Sacco |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 7 481  |
| **Plotas** | 43,33 km² |
| **Tankumas** (2018) | 173 žm./km² |
| **Altitudė** | 245 m |
|  |
| **Tinklalapis** | roccasecca.fr.it/ |

**Rokaseka** (it. *Roccasecca*) – Italijos miestas, esantis Lacijuje, Frozinonės provincijoje, žinomas kaip Tomo Akviniečio gimimo vieta.

Rokasekos istorija stipriai susijusi su miesto strategiškai patogia vieta, slėnyje tarp Apeninų kalvų, siekiančių 553 m aukštį.

1225 m. miesto pilyje gimė Tomas Akvinietis.

Po Italijos suvienijimo 1860 m. ir 1902 m. pastačius geležinkelio liniją į Avecaną, miesto gyventojams atsivėrė plačios galimybės kelionėms į industrines šiaurės Italijos provincijas. Tačiau iki II pasaulinio karo Rokasekos gyventojų svarbiu užsiėmimu liko žemės ūkis.

II pasaulinio karo metu strategiškai patogi miesto vieta ir puiki geležinkelių infrastruktūra buvo pasirinkta Trečiojo Reicho kariams, dėl to pats miestas labai nukentėjo nuo Sąjungininkų oro antpuolių. Po karo Rokaseka buvo atnaujinta ir dauguma pastatų atstatyti.

1974 m. rugsėjo 14 d. minint 700 metų nuo Tomo Akviniečio mirties, miestą aplankė popiežius Paulius VI.