recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Būdupė |
| --- |
| **Ilgis** | 21 km |
| **Baseino plotas** | 141 km² |
| **Ištakos** | prie Enskiškių |
| **Žiotys** | Įsrutis |
| **Šalys** | Rusija |

**Būdupė** (vok. *Buduppe*, nuo 1938 m. *Bärenfliesz*) arba ***Moskovka*** (rus. *Московка*) – upė Rusijoje, Kaliningrado srityje (Krasnoznamensko rajone), Įsruties kairysis intakas.

Prasideda laukuose prie Enskiškių, apie 7 km į vakarus nuo Pilkalnio. Apie 3 km teka į vakarus, toliau pasuka į šiaurę, teka laukais pro negyvenamas vietoves, žemupyje – Šorelių girios pakraščiu, ties Liepgaliu įteka į Įsrutį 79 km nuo jos žiočių. Vagos plotis 3–9 m, gylis 0,8 m. Intakai (dešinieji): Vilkupė ir Ragupė.

Buvusios gyvenvietės prie Būdupės: Laugaliai, Būdupėnai, Septynliepiai, Minkštymėliai, Minkštimai, Šakalai, Meškinyčia, Naujasis Liepgalis.

Būdupė minima 1517 m. nuo 1576 m. žymima žemėlapiuose. Pavadinimas palyginti naujas, pagal *būdą* – pastogę, namelį.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Būdupė, 2, Mažosios Lietuvos enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-09-19.
2. ↑  Historische Meßtischblätter (TK25), Nr. 12100, Kussen, 1933 m.
3. ↑  Historische Meßtischblätter (TK25), Nr. 11100, Schmilgen, 1937 m.
4. ↑  Būdupė, 3, Mažosios Lietuvos enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-09-19.
Čimičuri padažas
**Čimičuri** (isp. *chimichurri*) – termiškai neapdorotas padažas, naudojamas maisto ruošime arba kaip pagardas. Naudojamas argentinietiškoje, urugvajietiškoje, rečiau čilietiškoje virtuvėje. Būna žaliasis čimičiuri padažas arba raudonasis čimičiuri padažas.

Ruošiamas iš smulkiai supjaustytų petražolių, tuo tarpu kitos sudedamosios dalys būna įvairios – raudonojo vyno actas, česnakas, valgomoji druska, juodieji pipirai, raudonėliai, aitrioji paprika, saulėgrąžų arba alyvų aliejus ir karštas vanduo, kartais dar pridedama svogūno, citrinos sulčių. Čimičuri dažniausiai patiekiamas prie mėsos valgių – kepsnių (asado), didkepsnių, keptų dešrelių, taip pat prie žuvies, vištienos.

Čimičuri ingredientai
Pavadinimas kildinamas iš baskų kalbos žodžio *tximitxurri* ('kratinys, šiupinys').

Šaltiniai
---------

1. ↑  Maria Baez Kijac, *The South American Table: The Flavor and Soul of Authentic Home Cooking from Patagonia to Rio de Janeiro, with 450 Recipes*. Harvard Common Press, 2003, p. 337.
2. ↑  „Steak Gaucho-Style with Argentinian Chimichurri Sauce". *Food Network*.
3. ↑  «Salsa chimichurri, excelente para condimentar las carnes». *Hoy Digital*.
4. ↑  Raichlen, Steven (2010). *Planet Barbecue!*. Workman Publishing Company. p. 159.
| **Carex leporina** |
| --- |
| Kiškinė viksva (*Carex leporina*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Viksvuoliniai  *( Cyperaceae)* |
| Gentis: | Viksva  *( Carex)* |
| Rūšis: | Kiškinė viksva  *( Carex leporina)* |

 |
| Binomas |
| ***Carex leporina***L. |
| **Sinonimai** |
| 

|  |
| --- |
| *Carex ovalis* Gooden. |

 |

**Kiškinė viksva** (*Carex leporina*) – viksvuolinių (*Cyperaceae*) šeimos viksvų (*Carex*) genties augalas. Savaime paplitęs Europoje, Vakarų Azijoje, rytinėje ir vakarinėje Šiaurės Amerikoje, auga ir Lietuvoje.

Augavietės
----------

1. Žvaigždėtoji viksva 2. Kiškinė viksva
Auga sausose pievose, laukuose, pamiškėse, pelkių pakraščiuose. Randama 0-1100 m aukštyje.

Biologija
---------

Tai daugiametis, 10-85 cm aukščio žolinis augalas. Sudaro tankius kerus. Stiebas status ar išlinkęs, su trimis aštriomis briaunomis. Lapai trumpesni už stiebą, 2-4 mm pločio, 7-22 cm ilgio, šviesiai žalios ar geltonai žalios spalvos, apatinės pusės gysla išsišovusi kaip skiauterė, lapų kraštai šiurkštūs. Liežuvėlis 2-3 mm ilgio.

Žiedynlapis trumpesnis už žiedyną. Tankų, statų, iki 4 cm ilgio žiedyną sudaro 4-7 kiaušiniškos, 9-14 mm ilgio ir 6-8 mm pločio, rudos ar geltonai rudos varputės, kurios išlieka glaustos ir žydėdamos, ir būdamos su maišeliais. Varputės viršuje esti piesteliniai žiedai, o žemiau jų – kuokeliniai, kurių kiekvienas turi po tris kuokelius. Pažiedės 3-5 mm ilgio ir 2 mm pločio.

Žydi birželio–liepos mėnesiais. Žiedus apdulkina vėjas. Vaisius – 1-2 mm ilgio ir iki 1 mm pločio riešutėlis. Dauginasi sėklomis ir vegetatyviškai šakniastiebiais. Augalas diploidinis, 2n = 62, 64, 66, 68.

Naudojimas
----------

Galima kiškinėmis viksvomis prikimšti minkštus baldus.

* Žiedynas
* Lapo makštis

Nuorodos
--------

* Kiškinės viksvos mokslinis lotynų kalba pavadinimas ir sinonimai per Theplantlist.org Archyvuota kopija 2020-07-23 iš Wayback Machine projekto. (anglų k.)
* Kiškinės viksvos porūšiai, varietetai ir formos per Tropicos.org (anglų k.)
* Carex leporina – Flora of North America (anglų k.)
* Carex leporina/ovalis/leporina lotyniško pavadinimo problema (anglų k.)

Literatūra
----------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kiškinė viksva** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vasarą žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Vilnius, Mokslas, 1987, 194 p.
* Enciklopedinė miško knyga, Gediminas Isokas, Vilnius, Mintis, 2001, 315 p. ISBN 5-417-00831-1
| Beržtalislatv. *Bērstele* |
| --- |
| *Beržtalio liuteronų bažnyčia* |
|  |
| 

BeržtalisBeržtalis

56°26′14″ š. pl. 23°55′11″ r. ilg.﻿ / ﻿56.43722°š. pl. 23.91972°r. ilg.﻿ / 56.43722; 23.91972﻿ (Beržtalis (kaimas))Koordinatės: 56°26′14″ š. pl. 23°55′11″ r. ilg.﻿ / ﻿56.43722°š. pl. 23.91972°r. ilg.﻿ / 56.43722; 23.91972﻿ (Beržtalis (kaimas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Latvijos vėliava Latvija |
| **Istorinis regionas** | Žiemgala Žiemgala |
| **Savivaldybė** | Bauskės savivaldybė |
| **Valsčius** | Viesturių valsčius |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 285  |
|  |
| **Kirčiavimas** | Béržtalis |

**Beržtalis** (latv. *Bērstele*) – kaimas Latvijoje, Bauskės savivaldybėje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Pilsrundalės, 11 km nuo Lietuvos sienos, prie Švitinio upės (Beržtalis, nuo kurio gavo vardą, teka tolėliau vakaruose). 285 gyventojai (2021 m.). Viesturių valsčiaus centras. Šalia eina plentas P103 (Bauskė–Duobelė). Yra liuteronų bažnyčia.

Istorija
--------

Kaimas kūrėsi apie Didįjį Beržtalio (*Gut Groß-Bersteln*) dvarą. 1739–1742 m. Beržtalio mokykloje dirbo latvių kalbos tyrinėtojas Gothardas Frydrichas Stenderis. Kaimo apylinkėse 1859 m. gimė pirmasis Latvijos prezidentas Janis Čakstė. Tarybiniais metais Beržtalis buvo tarybinio gyvulininkystės ūkio centrinė gyvenvietė.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Bērstele. Informācija par objektu*, Vietvārdu datubāze, Latvijas ģeotelpiskās informācijas aģentūra. Nuoroda tikrinta 2021-07-04.
| Žalesa |
| --- |
|  Žalesa Skirgiškėse |
| **Ilgis** | 18,8 km |
| **Baseino plotas** | 97,1 km² |
| **Ištakos** | Kaušiadalos miškas |
| **Žiotys** | Neris |
| **Šalys** | Lietuva |

**Žalesa** (arba ***Girija***) – upelis Lietuvoje, Vilniaus rajone; Neries dešinysis intakas. Prasideda Kaušiadalos miške, 1 km į pietus nuo Kaušiadalos. Teka į pietryčius Riešės aukštuma, prateka šalia Žaleso ežero, tada prateka Vilniaus–Utenos plentą ir Maišiagalos–Nemenčinės kelią. Žemupyje teka į pietus, smarkiai vinguriuoja. Įteka į Nerį 187,4 km nuo jos žiočių, ties Skirgiškėmis.

Intakas – Girija (kairysis).

Ties Liubavu upėje įrengtas vandens malūnas, susidaręs nedidelis tvenkinys. Greta upelio yra Verbiškės, Miškinių, Užuežerės archeologinės gyvenvietės. Prie Žalesos įsikūrę kaimai: Margeliškės, Vabališkės, Purnuškės, Pranciškonys, Bielazariškės, Žalesa, Liubavas, Skridai, Skirgiškės.

Upėvardis kildinamas nuo spalvos pavadinimo *žalias, žalia*.

Žalesa ties Liubavo dvaru

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos upės: B. Gailiušis, J. Jablonskis, M Kovalenkovienė, Kaunas, Lietuvos energetikos institutas, 2001, 445 - 449 psl.
2. ↑  LR upių klasifikatorius
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 397
| Čilės virtuvė |
| --- |
|  |
| **Šalis**: | Čilė |
| Žymiausi patiekalai |
| **Užkandžiai**: | Pomidorai įdaryti tunu |
| **Pagrindiniai patiekalai**: | Jautiena su paprikų padažu, ungurys tešloje |
| **Sriubos**: | Petražolių sultinys, jūros gerybių sriubos |
| **Desertai**: | Vaisių pudingai |
| **Gėrimai**: | Likeris, vynas |

**Čilės virtuvę** daugiausiai sudaro Ispanijos virtuvė su tradiciniais čilietiškais ingredientais. Vėlesniais laikais šalies virtuvei didelę įtaką darė islamiška virtuvė ir Europos šalių virtuvės, tokios kaip Vokietijos, Italijos, Kroatijos ir Prancūzijos. Dėl didelės šalies Ramiojo vandenyno pakrantės, nacionalinėje virtuvėje naudojama daug jūros gėrybių. Daugelyje receptų plačiai naudojamas vynas, o šalis yra viena didžiausių vyno gamintojų pasaulyje. Dėl šalies geografinės įvairovės, maisto gamyboje naudojamos neįprastos kombinacijos.

Įvairovė
--------

Dėl skirtingo įvairių maisto produkto prieinamumo šalies vietovėse, Čilės gastronomai nacionalinę virtuvę skirsto į tris dalis:

* **Šiaurės Čilės virtuvė**
* **Čilės centrinės pakrantės virtuvė**
* **Pietų Čilės virtuvė**

Visi trys tipai taip pat skirtingai įtakoti europiečių. Kiekvienas regionas turi savitas tradicijas ruošiant įvairius patiekalus iš žuvies, jūros gėrybių, mėsos ir naminių paukščių. Užsienietiška kultūra labiausiai įtakojo desertų ir gėrimų gamyboje.

Čilės Ramiojo vandenyno Velykų salos teritorijai būdinga išskirtinė virtuvė. Tai polizinietiškos ir pietų Čilės virtuvių mišinys, pasižymintis žuvies, jūros gėrybių ir ypač omarų patiekalais.

Pagrindinės kultūros
--------------------

Kukurūzas
Čilėje ir visoje Pietų Amerikoje, galite rasti įvairių vaisių ir daržovių kultūrų, kurios čia buvo auginamos nuo neatmenamų laikų. Šie žemės ūkio produktai vertinami vietinių ir naudojami įvairiuose receptuose. Taip pat daugelis jų yra svarbi eksporto prekė. Čilietiškoje virtuvėje labiausiai paplitusios šios kultūros:

* **Alyvuogės**: daugiausiai auginamos šiaurinėje šalies dalyje.
* **Peruvinės anonos**: vaisius, kilęs iš subtropikų zonos Andų kalnuose.
* **Kukurūzai**: yra itin svarbus maisto produktas nuo senųjų Pietų Amerikos tautų laikų.
* **Lukumas**: Andų subtropikų vaisius auginamas šalie šiaurinėje dalyje ir eksportuojamas po visą pasaulį. Naudojamas įvairiems desertams.
* **Ugni molinae**: likeriui ir marmeladui gaminti naudojamos uogos.
* **Bulvės**: nuo senų laikų šalyje naudojamas maisto produktas.
* **Bolivinė balanda**: auginamos dėl savo maistingų sėklų.

Jūros gėrybės
-------------

Dėl ilgos pakrantės nacionalinėje virtuvėje naudojamos įvairios jūros gėrybės. Humbolto srovės dėka šalies pakrantėse atsiduria daugybė vandenyno gėrybių. Tai kalmarai, dešiniaakiai jūrų liežuviai, albakorai, menkės, lašišos, rajos ir tunai. Taip pat naudojami moliuskai, krevetės, krabai, austrės, vėžiai, unguriai. 

Populiarus patiekalas Čilėje *caldillo de congrio*, pagamintas iš jūrinių ungurių tešloje yra išaukštintas žymaus šalies rašytojo Pablo Neruda.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Typical chilean dishes". trekkingchile.com. Nuoroda tikrinta 2021 m. vasario 7 d..

Nuorodos
--------

* Čilės gastronomų asociacija
| Rytų Cavo nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Parko kraštovaizdis Parko kraštovaizdis |
| **Vieta:** | Kenijos vėliava Kenija |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Voi |
| 

Žemėlapis rodantis Rytų Cavo nacionalinis parkas vietą.Rytų Cavo nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 2°46′0″ p. pl. 38°46′0″ r. ilg.﻿ / ﻿2.76667°š. pl. 38.76667°r. ilg.﻿ / 2.76667; 38.76667Koordinatės: 2°46′0″ p. pl. 38°46′0″ r. ilg.﻿ / ﻿2.76667°š. pl. 38.76667°r. ilg.﻿ / 2.76667; 38.76667 |
| **Plotas:** | 13 747 km² |
| **Įkurtas:** | 1948 m. |
| **Valdymas:** | Kenya Wildlife Service |
|  **Vikiteka:** | Rytų Cavo nacionalinis parkas |

**Rytų Cavo nacionalinis parkas** (suah. *Hifadhi ya Taifa ya Tsavo Mashariki*, angl. *Tsavo East National Park*) – saugoma gamtos teritorija Kenijos pietryčiuose, Athi ir Cavo upių baseinuose. Plotas – 13 747 km². Įkurtas 1948 m. (vienas seniausių šalyje). Vakaruose Nairobio–Mombasos plentu ir geležinkeliu atskirtas nuo Vakarų Cavo nacionalinio parko.

Parkas apima pusdykumių plynaukštę, iškilusią į 600–2600 m aukštį ir apaugusią krūmokšniais, baobabais, karpažolėmis (sausųjų savanų kraštovaizdis). Parke yra Jato plynaukštė – didžiausias pasaulyje lavos srautas (290 km). Apie Athi, Cavo, Voi upes auga galeriniai miškai. Yra Lugardo krioklys, Arubos užtvanka. Taip pat žymus Mudandos atlikuonis, kurio papėdėje telkšo ežeras, sutraukiantis daug laukinių gyvūnų.

Rytų Cavo parke sutinkami afrikiniai drambliai, buivolai, žirafos, juodieji raganosiai, zebrai, urvinės hienos, gepardai, servalai, leopardai, liūtai, karakalai, civetos, hieniniai šunys, didžiaausės lapės, genetos, įvairios antilopės (oriksai, margosios antilopės, dikdikai, dukeriai, gazelės, galvijinės antilopės) ir kt. Yra virš 450 paukščių rūšių.

Parko administracija yra Voi miestelyje.

* DrambliaiDrambliai
* ŽirafosŽirafos
* Voi upėVoi upė
* Baltasis gandrasBaltasis gandras

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 473
| **Danutė Lipčiūtė-Augienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1914 m. balandžio 14 d.Bernotai, Betygalos valsčius |
| Mirė | 2020 m. spalio 22 d. (106 metai)Patnamas, Konektikutas, JAV |
|  |
| Veikla | mokytoja, rašytoja, dramaturgė |
|  |
| Alma mater | 1937 m. Vytauto Didžiojo universitetas |

**Danutė Lipčiūtė-Augienė** (1914 m. balandžio 14 d. Bernotuose, Betygalos valsčius – 2020 m. spalio 22 d. Patname) – Lietuvos mokytoja, rašytoja, dramaturgė.

Biografija
----------

Artima Maironio giminaitė – poeto sesers Kotrynos jauniausioji dukra. Lipčių šeimoje augo septyni vaikai, ir jie visi paūgėję gyveno prelato namuose Kaune. Maironis juos visus leido į mokslus. Vyras dailininkas Paulius Augius-Augustinavičius.

Baigė „Aušros" mergaičių gimnaziją, 1937 m. Vytauto Didžiojo universitete baigė lituanistiką, prancūzų kalbą ir literatūrą, 1937–1939 m. studijavo Sorbonoje. 1939–1941 m. Kauno gimnazijų mokytoja. Ateitininkų „Šatrijos" draugijos veikėja. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, vėliau į JAV.

Kūryba
------

Nuo 1932 m. eilėraščiai publikuoti žurnale „Naujoji vaidilutė". Bendradarbiavo leidiniuose „Žiburiai" (Vokietija), „Eglutė", „Draugas", „Šv. Kalėdų aidai" (visi JAV). Sukūrė pjeses vaikams „Užburti vaikai", „Velykos", „Kalėdų žvaigždė", „Meškos mokykla".

Bibliografija
-------------

Išleido knygeles vaikams:

* Pupos pasaka, Čikaga, 1970 m.
* Močiūtės dovanėlė, Čikaga, 1976 m. antrasis leidimas: Vilnius, Naujasis Lankas, 2004 m.
* Močiūtės pasakos, Čikaga, 1983 m. ir 1985 m.
* Eilėraščiai mažiems nedideliems, Vilnius, 1992 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Česlovas Kalenda. „11.01. Danutę Lipčiūtę – Augienę prisimenant". Lietuvos aidas. Nuoroda tikrinta 2021-06-13.
2. ↑  *Danutė Lipčiūtė-Augienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. - 201 psl.
| Čimborasas |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Ekvadoras Ekvadoras |
|  |
| Aukštis | 6267 m |
|  |
| Tipas | stratovulkanas |
|  |
| Amžius |
|  |
| Aktyvumas | užgesęs |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 550 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 01°28′09″ p. pl. 78°49′03″ v. ilg.﻿ / ﻿1.46917°š. pl. 78.81750°r. ilg.﻿ / 1.46917; 78.81750Koordinatės: 01°28′09″ p. pl. 78°49′03″ v. ilg.﻿ / ﻿1.46917°š. pl. 78.81750°r. ilg.﻿ / 1.46917; 78.81750 |

**Čimborasas** (isp. *Chimborazo*) – užgesęs Andų ugnikalnis (stratovulkanas), stūksantis Ekvadore, Vakarų Kordiljeroje, Čimboraso provincijoje, 150 km į pietvakarius nuo sostinės Kito.

Aukštis – 6267 m. Tai aukščiausia viršukalnė Ekvadore. Be to, kalno viršūnė yra labiausiai nuo planetos centro nutolęs taškas. Nors Čimborasas nėra tarp aukščiausių pasaulio kalnų, bet Žemė yra šiek tiek išsipūtusi ties pusiauju, nuo kurio Čimborasas nutolęs maždaug vienu geografiniu laipsniu.

Ugnikalnis susidaręs iš andezito ir dacito, turi 14 viršūnių ir keletą kraterių. Manoma, kad Čimborasas paskutinįsyk išsiveržė ~550 metais (± 150 m.).

Čimboraso ledynai
-----------------

Čimborase yra 14 ledynų, daugiausia kabančiųjų. Sniego riba 4800 m aukštyje.

Čimboraso ledynų tirpsmo vanduo girdo dviejų Ekvadoro sričių – Bolivaro ir Čimboraso – gyventojus. Pastaruoju metu ledynai katastrofiškai mažėja, todėl vandens tiekimas Bolivaro srities sostinei Guarandai tampa problematiškas.

Kopimas į Čimborasą
-------------------

Iki XIX a. pabaigos Čimborasas laikytas aukščiausiu planetos kalnu (matuojant nuo vandenyno lygio), todėl ne kartą mėgintas įveikti. 1802 m. Aleksandras fon Humboldtas, lydimas Aimė Bonplano ir Karloso Montufaro, įkopė iki 5875 m. (tuo metu aukščiausias užfiksuotas žmonijos istorijoje pasiektas lygis) ir grįžo, kęsdamas aukščio ligą. Pirmieji viršūnę 1880 m. pasiekė britas Edvardas Vimperis (*Edward Whymper*) ir broliai italai Lui ir Žanas Antuanas Kareliai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  ECUADOR, *peaklist.org*
2. ↑  Audrey Salkeld, ed. *World Mountaineering*, Bulfinch Press, 1998, ISBN 0-8212-2502-2, p. 140.
3. ↑  Chimborazo, *Global Volcanism Program*. Smithsonian Institution.
4. ↑  *Chimborazo ugnikalnis (Volcán Chimborazo, Čimborãso ugni̇̀kalnis)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
5. ↑  Michael Jacobs. *Andes*. – London: Counterpoint Press, 2010. – P. 263. – 580 p.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Čimborasas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Danutė Marija Nasvytytė** |
| --- |
| Gimė | 1916 m. gegužės 8 d.Maskva |
| Mirė | 1983 m. balandžio 18 d. (66 metai)Melburnas, Australija |
| Tėvai | Motiejus NasvytisSalomėja Banaitytė |
|  |
| Veikla | šokėja, choreografė, pedagogė |
|  |
| Žinomas (-a) už | Išraiškos šokio pradininkė Lietuvoje |

**Danutė Marija Nasvytytė** (1916 m. gegužės 8 d. Maskva – 1983 m. balandžio 18 d. Melburnas, Australija) – Lietuvos šokėja, choreografė, pedagogė, Australijos lietuvių visuomenės veikėja.  Išraiškos šokio pradininkė Lietuvoje.

Biografija
----------

Tėvas gydytojas Motiejus Nasvytis, motina Saliamono Banaičio duktė Salomėja Banaitytė, seserys kompozitorė Giedra Gudauskienė ir dainininkė Salomėja Valiukienė.

1939 m. Berlyne baigė J. Klamt išraiškos šokio mokyklą. Tais pačiais metais Kaune surengė solo koncertą, pati sukūrė pasirodymo kostiumus. 1939 m. Kaune įsteigė Ritminės gimnastikos ir išraiškos šokio studiją, kurią lankė apie 200 mokinių. 1940 m. Valstybės teatre surengė pirmąjį savo mokinių koncertą. 1941–1943 m. trupė koncertavo Lietuvos miestuose, šoko stilizuotus lietuvių liaudies, savo ir mokinių sukurtus išraiškos šokius pagal muziką, kurią parašė Kazimieras Viktoras Banaitis, Mikalojus Konstantinas Čiurlionis, Julius Gaidelis, Manuelis de Falja, Ferencas Listas ir kiti kompozitoriai.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1945 m. Drezdene sudegė jos pasirodymų kostiumai, natos. 1947 m. persikėlė į Australiją, 1952 m. Melburne įkūrė vieną pirmųjų Australijoje išraiškos šokių trupę „Dana Nasvytis Creative Dance Group" ir studiją „Dana Nasvytis School of Modern Dance", kurios veikė iki 1960 m. Nuo 1960 m. dirbo ritmo ir plastikos mokytoja Viktorijos valstijos miestų gimnazijose.

Išraiškos šokio tradicijas Lietuvoje tęsė jos mokinės Kira Katerina Daujotaitė, Lidija Motiejūnaitė. Jos mokinės Jonė Kvietys-Young ir Birutė Nagys po karo gyveno Kanadoje, kur jos kartu su Nancy Lima Dent surengė pirmą Kanados išraiškos šokio festivalį 1960 m. vasario 25 d. naujai pastatytoje  Toronto Lietuvių parapijos salėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aliodija Ruzgaitė. *Danutė Marija Nasvytytė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 83-84 psl.
2. ↑  „Dance Collection Danse, Number 60, 2005." (PDF). Nuoroda tikrinta 2012 m. spalio 25 d..
Kongregacijos kardinolas prefektas Leonardo Sandri, 2014 m.
**Rytų Bažnyčių kongregacija** (lot. *Congregatio pro Ecclesiis Orientalibus*) – viena iš Romos kurijos dikasterijų, kongregacija, atsakinga už ryšius su Rytų Katalikų bažnyčiomis. 

Rytų Bažnyčių kongregacija padeda popiežiui palaikyti ryšius su tomis krikščioniškųjų Rytų bažnyčiomis, kurios pritaria vienybei su Roma ir pripažįsta popiežiaus viršenybę, tuo pat metu išlaikydamos savarankiškumą, savo liturgijas ir dvasines tradicijas. Dauguma šių bažnyčių veikia Artimuosiuose Rytuose, taip pat Azijoje, Indijoje, Šiaurės ir Rytų Afrikoje, Vidurio ir Rytų Europoje. Nemažai šių bažnyčių narių gyvena diasporoje – visų pirma Šiaurės Amerikoje, bet taip pat Vakarų Europoje, Pietų Amerikoje ir Australijoje.

Istorija
--------

Popiežius Grigalius XIII įkūrė Graikų reikalų kongregaciją, kuri turėjo reformuoti bazilijonų ordiną ir palaikyti bizantiškąsias apeigas. Popiežius Grigalius XV savo 1622 m. bulėje „Inscrutabili divinae providentiae" klausimus, susijusius su Rytų Katalikų bažnyčiomis, perdavė Tikėjimo platinimo kongregacijai. Joje popiežius Urbonas VIII sukūrė atskirą Rytų apeigų reikalų komisiją. 

1917 m. savarankišką Rytų Bažnyčių kongregaciją įkūrė popiežius Benediktas XV, paskelbęs savo Motu proprio „Dei Providentis".

Po II Vatikano susirinkimo reformuojant Romos kuriją, buvo sukurtos atskirų apeigų (aleksandriečių, bizantiečių, armėnų) valdybos, kongregacijai vadovauti paskirtas kardinolas prefektas, o jos nariais tapo Rytų katalikų patriarchai, aukščiausieji arkivyskupai, o taip pat ir kardinolas, vadovaujantis Popiežiškajai krikščionių vienybės tarybai. Po II Vatikano susirinkimo prisidėjo svarbus tikslas – plėtoti ekumeninius ryšius tarp krikščioniškųjų bažnyčių.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Rytų Bažnyčių kongregacijai ir Popiežiškajam Rytų institutui – 100 metų
2. ↑  Ap. Const. *Pastor Bonus*, Art. 56
3. ↑  Ap. Const. *Pastor Bonus*, Art. 57 §1

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rytų Bažnyčių kongregacija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
* Congregation for the Oriental Churches
**Finansinė ataskaita** – formalus dokumentas, nusakantis įmonės ar kitos organizacijos finansinę būklę ir veiklą. Ją parengia apskaitininkai. Dažniausiai šis bendro pobūdžio terminas tapatinamas su finansinės atskaitomybės ataskaitomis, kurios rengiamos remiantis konkrečiais finansinės atskaitomybės standartais ataskaitinio laikotarpio (pavyzdžiui, finansinių metų ar finansinio ketvirčio) pabaigoje. Finansinių ataskaitų sudarymo tikslas – patenkinti informacijos vartotojų poreikius gauti teisingą informaciją apie įmonės finansinę būklę, veiklos rezultatus ir pinigų srautus, kurie daugeliui finansinių ataskaitų vartotojų padeda priimti ekonominius sprendimus.
Finansinė ataskaita taip pat parodo vadovybei patikėtų išteklių tvarkymo rezultatus. Kad būtų pasiektas šis tikslas, finansinėse ataskaitose pateikiama informacija apie ūkio subjekto turtą, įsipareigojimus, nuosavybę, pajamas ir sąnaudas, įskaitant pelną ir nuostolius, savininkų įmokas ir paskirstymą savininkams kaip nuosavybės valdytojams ir pinigų srautus. Šie duomenys drauge su kita aiškinamajame rašte pateikiama informacija padeda finansinių ataskaitų vartotojams numatyti būsimuosius ūkio subjekto pinigų srautus ir ypač jų laiką bei tikimybę.

Sandara
-------

Paprastai įmonės ir kitos organizacijos rengia tik pagal įstatymus privalomas finansines ataskaitas. Šių privalomų finansinių ataskaitų rinkinys yra vadinamas finansinės atskaitomybės ataskaitomis arba metonimiškai ir ypač šnekamojoje kalboje tiesiog „finansine atskaitomybe". Šį rinkinį paprastai sudaro:

* Balansas – finansinė ataskaita, kurioje nurodomas visas įmonės turtas, nuosavas kapitalas ir įsipareigojimai paskutinę ataskaitinio laikotarpio dieną.
* Pelno (nuostolio) ataskaita – finansinė ataskaita, kurioje nurodomos visos įmonės ataskaitinio laikotarpio pajamos, sąnaudos ir veiklos rezultatai – pelnas arba nuostoliai.
* Pinigų srautų ataskaita – finansinė ataskaita, kurioje nurodomos įmonės ataskaitinio laikotarpio pinigų ir pinigų ekvivalentų įplaukos ir išmokos.
* Nuosavo kapitalo pokyčių ataskaita – finansinė ataskaita, kurioje pateikiami duomenys apie įmonės nuosavo kapitalo pasikeitimą per ataskaitinį laikotarpį.

Reglamentavimas
---------------

Įmonės gali rengti įvairias laisvos formos finansines ataskaitas, tačiau įmonės finansinės atskaitomybės ataskaitos sudaromos vadovaujantis konkrečiais finansinės atskaitomybės standartais, kurie privalo būti nurodyti finansinės atskaitomybės ataskaitose, pavyzdžiui:

* Lietuvos Respublikos įmonių finansinės atskaitomybės įstatymu;
* verslo apskaitos standartais arba tarptautiniais apskaitos standartais;
* kitais teisės aktais.

Šaltiniai
---------

* Apskaitos instituto verslo apskaitos standartas „Finansinė atskaitomybė", 2006 m. gruodžio 31 d. redakcija
* LR įmonių finansinės atskaitomybės įstatymas.
* LR Finansų ministerija. Įmonių finansinė atskaitomybė. Archyvuota kopija 2011-03-19 iš Wayback Machine projekto.
* Tarptautiniai apskaitos standartai – lankstinukas.
| Rosonas*Rawson* |
| --- |
|        |
| *Rosono reginys* |
|  |
| 

RosonasRosonas

43°17′0″ p. pl. 65°05′0″ v. ilg.﻿ / ﻿43.28333°š. pl. 65.08333°r. ilg.﻿ / 43.28333; 65.08333﻿ (Rosonas)Koordinatės: 43°17′0″ p. pl. 65°05′0″ v. ilg.﻿ / ﻿43.28333°š. pl. 65.08333°r. ilg.﻿ / 43.28333; 65.08333﻿ (Rosonas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Čubuto provincija Čubuto provincija |
| **Departamentas** | Rosono departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1865 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 26 183  |
| **Altitudė** | 3 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.rawson.gov.ar |
|  **Vikiteka** | Rosonas |

**Rosonas** (isp. *Rawson*; val. *Trerawson*) – miestas Pietų Argentinoje, Patagonijoje, Čubuto provincijos sostinė. Išsidėstęs prie Atlanto vandenyno Enganjo įlankos ir Čubuto upės žiočių.

Istorija
--------

Miestas įkurtas 1865 m. rugsėjo 15 d. pirmųjų emigrantų iš Velso. Pavadintas vidaus reikalų ministro Giljermo Rosono (*Guillermo Rawson*) garbei, kuris rėmė velsiečių gyvenviečių kūrimą Argentinoje.

Susisiekimas
------------

Miestas įsikūręs šalia Buenos Airių–Ušuajos plento, 1500 km į pietus nuo Buenos Airių. Artimiausias aerouostas už 20 km, šalia Trelju miesto. 5 km nuo miesto – Puerto Rosono uostamiestis.

Miesto bažnyčia

Ekonomika
---------

Rosonas – žvejybos ir žuvies apdirbimo pramonės centras.

Lankytinos vietos
-----------------

1889 m. pastatytas tiltas per Čubuto upę, jungiantis abi miesto puses. 6 km nuo miesto yra *Playa Unión* paplūdimys. Velsiečių bendruomenės Argentinoje muziejus. *General San Martín* zoologijos sodas. Ekoturizmas.

Nuorodos
--------

* Interpatagonia.com:Rawson
* www.rawson.gov.ar Archyvuota kopija 2019-10-22 iš Wayback Machine projekto.
Bosnijos ir Hercegovinos vėliava, pločio ir ilgio santykis 1:2
 Bosnijos ir Hercegovinos, kaip Jugoslavijos dalies, vėliava 1946-1991 m.
 Bosnijos ir Hercegovinos vėliava 1992-1998 m.
**Bosnijos ir Hercegovinos vėliavą** sudaro plati vertikali mėlyna juosta dešinėje pusėje ir geltonas lygiašonis trikampis, besiliečiantis su šia juosta ir vėliavos viršutiniu kraštu. Likusi vėliavos dalis mėlyna, su septyniomis baltomis penkiakampėmis žvaigždėmis ir dviem žvaigždžių pusėmis vėliavos viršuje ir apačioje, išsidėsčiusiomis palei trikampio pagrindą.

Manoma, jog trys trikampio kampai vaizduoja tris Bosnijos tautas: bosnius, kroatus ir serbus. Žvaigždžių, vaizduojančių Europą, skaičius begalinis, todėl jos tęsiasi nuo viršaus iki apačios. Vėliavos spalvos dažnai siejamos su neutralumu ir taika. Geltona spalva simbolizuoja taiką ir saulę, mėlyna spalva ir žvaigždės – Europą.

Dabartinė Bosnijos ir Hercegovinos vėliava priimta 1998 metų vasario 4 dieną.

Istorija
--------

1946 metų gruodžio 31 dieną Bosnija ir Hercegovina, kaip komunistinės Jugoslavijos dalis, priėmė raudoną vėliavą su Jugoslavijos vėliava kairiajame viršutiniame kampe. Raudona spalva reiškė komunizmą.

1992 metais Bosnijai ir Hercegovinai tapus nepriklausoma valstybe, buvo pasirinka balta vėliava su Kotromaniči skydu vėliavos viduryje. Kotromaniči skydas yra bosnių simbolis. Po Daytono sutarties pasirašymo Bosnijoje ir Hercegovinoje gyvenantys serbai ir kroatai buvo nepatenkinti šia vėliavą, nes pasak jų, ši vėliava reprezentavo tik Bosnijos ir Hercegovinos bosnius (buvusius Bosnijos musulmonus).

Nuorodos
--------

* Bosnijos ir Hercegovinos vėliava Archyvuota kopija 2006-09-04 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**
* Bosnijos ir Hercegovinos vėliava **(**angl.**)**
* Vexilla-Mundi

**Europos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Airija · Albanija · Andora · Armėnija · Austrija · Azerbaidžanas · Baltarusija · Belgija · Bosnija ir Hercegovina · Bulgarija · Čekija · Danija · Didžioji Britanija (JK) · Estija · Graikija · Gruzija · Islandija · Ispanija · Italija · Juodkalnija · Kazachstanas · Kipras · Kroatija · Latvija · Lenkija · Lichtenšteinas · Lietuva · Liuksemburgas · Makedonija · Malta · Moldavija · Monakas · Norvegija · Nyderlandai · Portugalija · Prancūzija · Rumunija · Rusija · San Marinas · Serbija · Slovakija · Slovėnija · Suomija · Švedija · Šveicarija · Turkija · Ukraina · Vatikanas · Vengrija · Vokietija |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Herbai |

 


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bosnijos ir Hercegovinos vėliava** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Smilkalų indas Botafumeiro
**Botafumeiro** – vienas didžiausių pasaulyje smilkytuvas, naudojamas kulto apeigose Kompostelos Santjago katedroje Galisijoje Ispanijoje. *Botafumeiro* galisų kalba reiškia „leidžiantis dūmus".

Duomenys
--------

Smilkytuvas leidžia dūmus
Smilkytuvas kabo ant lyno, pritvirtinto prie katedros lubų, yra 160 cm aukščio, sveria virš 80 kg, užpildomas kastuvais sužeriant 40 kg medžio anglies ir smilkalų. Smilkytuvas yra įsiūbuojamas katedros transepte aštuonių patarnautojų (*tiraboleiros*), apsivilkusių raudonomis mantijomis. Jis pakyla į viršų iki 21 m. paskleisdamas besiveržiančius dūmų kamuolius. Švytuoklė įgauna virš 60 km per val. greitį. Virvių tarnavimo laikas siekia apie 20 metų.

Istorija
--------

Smilkymas per apeigas
Švytuoklinė smilkalinė Kompostelos Santjago katedroje pradėta naudoti XI a. Manoma, jog tokio neįprasto prietaiso panaudojimas pradžioje buvo susijęs su tuo, jog padėjo nustelbti nemalonius kvapus, tvyrančius tūkstantinėje nesipraususių piligrimų minioje, taip pat buvo tikima smilkalų gydomąja galia visuotinių epidemijų metais. Be to, smilkalai ir dūmai buvo netsiejama apeigų liturgijos dalis. 

XV a. smilkytuvui pagaminti lėšas skyrė Prancūzijos karalius Liudvikas XI (1423–1483). Naujasis Botafumeiro pirmą kartą apeigose buvo panaudotas 1554 m. Jis buvo iš sidabro ir stebino maldininkus ypatingu puošnumu. Dabartinė skriemulių sistema, prie kurios pritvirtintos virvės ir jų pagalba įsiūbuojamas smilkytuvas, įrengtas katedros skliaute 1604 m. Ispanijos Nepriklausomybės karo metu 1809 m. jį pagrobė ir išlydė Napoleono kareiviai. Šiuolaikinis auksinio žvilgesio Botafumeiro buvo meistrų atkurtas 1851 m. iš žalvario ir bronzos lydinio, padengto plonu sidabro sluoksniu. Po 155 metų tarnavimo 2006 m. buvo restauruotas.

Incidentai
----------

Princesės Kotrynos Aragonietės lankymosi Santjago de Komposteloje metu 1499 m. ir jai būnant netoli katedros, religinių apeigų metu įsiūbuotas smilkalų indas išlėkė pro viršutinį langą į lauką, bet, laimei, nieko nesužeidė.

Lynai bei kitos smilkytuvą laikančios dalys taip pat buvo sugedę. 1622 m. gegužės 23 m. vėliausiai 1925 m. bei 1937 m. liepą jis krito siūbavusiems patarnautojams po kojomis, išbarstydamas karštas anglis.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Botafumeiro** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kompostelos Santjago katedros svetainė
* Botafumeiro judesių simuliatorius Archyvuota kopija 2020-06-01 iš Wayback Machine projekto.
* Botafumeiro naudojimas apeigose *youtube.com* svetainėje
| PriozerskasПриозерск |
| --- |
|        |
| *Korelos tvirtovė* |
|  |
| 

PriozerskasPriozerskas

61°02′0″ š. pl. 30°07′0″ r. ilg.﻿ / ﻿61.03333°š. pl. 30.11667°r. ilg.﻿ / 61.03333; 30.11667﻿ (Priozerskas)Koordinatės: 61°02′0″ š. pl. 30°07′0″ r. ilg.﻿ / ﻿61.03333°š. pl. 30.11667°r. ilg.﻿ / 61.03333; 30.11667﻿ (Priozerskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3)------ vasaros: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Leningrado sritis Leningrado sritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1295 m. |
| ' | S.Doroščiukas |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 17 685  |
| **Plotas** | 16,5 km² |
| **Tankumas** (2021) | 1 072 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | [Oficiali miesto svetainė] |
|  **Vikiteka** | Priozerskas |

**Priozerskas** (rus. *Приозерск*) – miestas Rusijos šiaurės vakaruose, Leningrado srities šiaurėje, netoli nuo Rusijos valstybinės sienos su Suomija. Miestas įsikūręs Karelijos sąsmaukoje ant Ladogos ežero kranto, prie Vuoksos upės šiaurinės atšakos. 22,0 tūkst. gyventojų (2008 m.). Per miestą eina Sankt Peterburgo-Hijtolos geležinkelis bei kelias į Sortavalą. Mieste vystoma celiuliozės bei pieno pramonė.

Yra Korelos tvirtovė, 1847 m. pastatydinta cerkvė, liuteronų bažnyčia, paminklas Petrui I.

Istorija
--------

Senovėje karelų apgyvendinta gyvenvietė vadinosi **Korela**. 1310 m. naugardiečiai pastatė tvirtovę, kuri turėjo apsaugoti nuo galimų švedų antpuolių. 

1617 – 1710 m. po Stolbovo taikos priklausė Švedijai ir vadinosi **Keksholmu**. 

Po Ništato taikos (1721 m.) Švedija atsisakė pretenzijų į regioną ir pripažino Rusijos teises į miestą. 

1811 m. imperatorius Aleksandras I prisijungė Senąją Suomiją, kurios sudėtyje buvo Keksholmas.

1918 m. Suomijai, kuriai tuo metu priklausė, atgavus nepriklausomybę pavadintas **Kiakisalmiu** (suom. *Käkisalmi*). 

1940 – 1941 m. ir 1944 – 1991 m. priklausė Sovietų sąjungai. 

Nuo 1948 vadinamas Priozersku. Sovietmečiu atkelta kolonistų iš Rusijos, Ukrainos ir kitų kraštų. Naikinta suomiška ir kareliška tapatybė. Miestas perduotas tuometinei Leningrado sričiai. 

Nuo 1991 m. priklauso Rusijai.

Galerija
--------

* ortodoksų cerkvėortodoksų cerkvė
* Liuteronų bažnyčiaLiuteronų bažnyčia
* Geležeinkelio stotis
* Keksholmo tvirtovėKeksholmo tvirtovė

Išnašos
-------

1. ↑  Miesto istorija

Nuorodos
--------

* Miesto fotografijos (anglų k.)
* Kexholm Fortress (anglų k.)
* Käkisalmi ja Käkisalmen mlk. (suomių k.)
* iki 1939 m. nuotraukos (suomių k.)
**Danutė Eidukaitė** (1929 m. liepos 12 d. Kupiškis – 1995 m. vasario 23 d. Kaunas) – lietuvių dailininkė keramikė.

Biografija
----------

1947–1951 m. studijavo Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute, 1951–1953 m. – Lietuvos dailės institute. 1953–1965 m. dėstė Kauno S. Žuko taikomosios dailės technikume (iki 1954 m. Kauno taikomosios dailės mokykla). 1965–1969 m. Kauno Dailės kombinato vyr. dailininkė. Nuo 1959 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje; individualios parodos surengtos Kaune 1970 m. 1980 m.

Kūryba
------

Sukūrė funkcionalių, subtilių spalvų, su medinėmis ar iš šiaudelių nupintomis detalėmis servizų (kavos, 1968 m. 1974 m.; pusryčių, 1961 m.; vaisių, 1962 m.; vaikų, 1973 m.), archajiškų ir augalinių (dažniausiai tulpės, aguonos) formų dekoratyvinių vazų („Vaza su aselėmis" 1971 m. „Nida" 1972 m. „Skrydis" 1983 m. „Vazos - taurės" 1980–1984 m.), istorinės tematikos antglazūriniu dekoru puoštų lėkščių komplektų („Vilniaus universitetui 400", 1979 m. „Upė Kupa", 1980 m.), keraminių pano interjerams („Šviesa" Joniškio kultūros namuose, 1976 m. „Raigardas" sanatorijoje „Vilnius" Druskininkuose, 1982 m. „Senojo pašto istorijos" Jurbarko pašto skyriuje, 1984 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jūratė Meilūnienė. *Danutė Eidukaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 358 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Ačai, guajakiai |
| --- |
| Ačų medžiotojasAčų medžiotojas |
| Gyventojų skaičius | 1500 |
| Populiacija šalyse | Paragvajus |
| Kalba (-os) | ačų |
| Religijos | animizmas |

**Ačai** (*Aché*) yra indėnų gentis, gyvenanti dabartiniame Paragvajuje. Anksčiau dar vadinti įžeidžiančiais *Guayakí, Guaiaqui, Guoyagui* ar *Guayaki* vardais, reiškiančiais pasiutusius šunis ar žiurkes. Žodis ačai jų pačių kalba reiškia tiesiog žmonės. Ačų indėnus aprašė prancūzų antropologas Pierre Clastres.

Tarp 1968 ir 1974 metų ačų tauta išgyveno didelį genocidą (jį vykdė fašistinis Paragvajaus diktatorius Alfredo Stroessner), po kurio iš apie 3000 jų liko mažiau nei 500 žmonių. Vėliau (2002 metų duomenimis) ačų gentis atsigavo maždaug iki 1500 žmonių.

Iki suvarymo į rezervacijas ir genocido ačai buvo medžiotojų – rinkėjų gentis.

Vikižodynas
**Danutė Gražienė** (g. 1950 m. vasario 3 d. Krūminiuose, Daugailių valsčius) – Lietuvos grafikė.

Biografija
----------

Tapytojo B. Gražio žmona. 1974 m. baigė Lietuvos dailės institutą.

Kūryba
------

Ankstyvuoju kūrybos laikotarpiu kūrė linoraižinio, vėliau – kitomis grafikos technikomis (sausoji adata, ofortas, akvatinta, monotipija). Svarbiausi kūriniai: „Ilgas ruduo" 1994 m. „Bėganti", „Žodžiai rugsėjui", abu 1996 m. „Dialogas", „Portretas", abu 1997 m. „Nakties miestas", „Žmogus paukštis II", abu 1998 m. „Namas", „Kalnas", „Krėsle", „Išdidus šešėlis", visi 2000 m.

Kūriniai poetiški, keliaplaniai, subtilių tonų, faktūrinių derinių, rusvų ir gelsvų atspalvių; dažniausiai sudaro ciklus. Vyrauja vizijų, sapnų, vaikystės prisiminimų temos, abstrahuoti miesto, gamtos vaizdai, siurrealistiniai sąlygiški žmonių, gyvūnų pavidalai. Estampuose ryški japonų grafikos ir kaligrafijos stilistika, naudojami lietuvių poetų (Algimantas Mackus, Henrikas Nagys, Henrikas Radauskas) tekstų fragmentai. Kuria ir pasteles. Nuo 1983 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Vakarų Europa, JAV, Japonija); individualios parodos surengtos Lietuvoje, Norvegijoje, Vokietijoje. Jos kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Latvijos, Rusijos, JAV, Lenkijos, Vengrijos, Italijos dailės muziejai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ramutė Rachlevičiūtė. *Danutė Gražienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 116 psl.
| Azrako šlapynių draustinis |
| --- |
| IUCN IV kategorija (arealo/rūšių valdymo teritorija) |
| Azrako šlapynės Azrako šlapynės |
| **Vieta:** | Jordanija |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Azrakas |
| 

Žemėlapis rodantis Azrako šlapynių draustinis vietą.Azrako šlapynių draustinis

  |
| **Koordinatės:** | 31°50′0″ š. pl. 36°49′0″ r. ilg.﻿ / ﻿31.83333°š. pl. 36.81667°r. ilg.﻿ / 31.83333; 36.81667Koordinatės: 31°50′0″ š. pl. 36°49′0″ r. ilg.﻿ / ﻿31.83333°š. pl. 36.81667°r. ilg.﻿ / 31.83333; 36.81667 |
| **Plotas:** | 12 km² |
| **Įkurtas:** | 1965 m. |
| **Valdymas:** | Royal Society for the Conservation of Nature |

**Azrako šlapynių draustinis** – draustinis vidurio-rytų Jordanijoje, Azrako oazėje, kurioje įsikūręs Azrako miestas. Įsteigtas 1965 m.

Šlapynės čia susidarė prieš 250 tūkst. metų. Dėl to oazė nuo seno buvo svarbi tiek įvairių migruojančių paukščių poilsio vieta, tiek kupranugarių karavanų girdykla. Čia gyveno azijiniai buivolai. XX a. vid. pradėjus sparčiai augti Amanui, oazės vanduo imtas naudoti sostinės aprūpinimui. Įsteigtas draustinis nesustabdė pelkynų sausėjimo, dauguma paukščių Azraką paliko, buivolai išmirė.

Nors dabar dedamos didelės pastangos Azrako pelkynų atkūrimui, teritorija vis dar kenčia nuo vandens nutekėjimo. Dabar čia galima stebėti ~280 paukščių rūšių (didysis kukutinis vieversys, trumpasparnė nendrinukė, dykuminis kikilis, nendrinė lingė, gaidukas, mažasis bėgikas, upinis kirlikas, vapsvaėdis, pievinė lingė ir kt.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 17
**Gary Locke**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Gary Locke |
| Gimimo data | 1975 m. birželio 16 d. (46 metai) |
| Gimimo vieta | Edinburgas, Škotija |
| Ūgis | 1,78 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Heart of Midlothian (treneris) |
| **Pozicija** | saugas |
| Jaunimo klubai |
| 1991–1992 | Whitehill Welfare |
| Profesionalūs klubai\* |
| 1992–20012001–2002 2002–2009 | Hearts Bradford City Kilmarnock | 153 (5) 38 (2) 111 (1) |
|  Treniruotos komandos |
| 2013– | Heart of Midlothian |
|  |

**Gary Locke** (g. 1975 m. birželio 16 d. Edinburge) – buvęs profesionalus škotų futbolininkas. Dabartinis Heart of Midlothian klubo treneris.

Karjerą pradėjo Hearts klube prieš persikeliant į Bradford City 2001 m. sausį, kurie tuo laiku žaidė Premier lygoje. Futbolininko karjerą baigė Kilmarnock klube, kuriame įmušė kartą prieš Dunfermline klubą.

Žaidžiant Hearts klube, yra sužaidęs 10 rungtynių už Škotijos U-21 rinktinę. Didžiulę įtaką jo karjerai darė traumos, dėl to būdamas klubo kapitonu negalėjo žaisti 1998 m. Škotijos taurėje, kurioje Hearts 2-1 nugalėjo Rangers FC. Būdamas 34 metų baigė futbolininko karjerą.

2010 m. sausį Jim Jefferies, antrą kartą buvo paskirtas Hearts vyriausiuoju treneriu, Locke tapo jo padėjėju. Paskirtas laikinu treneriu, po to kai John McGlynn buvo atleistas 2013 m. vasarį. Vėliau paskirtas vyr. treneriu iki 2013–2014 m. sezono galo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Bradford in talks with Locke". BBC.
2. ↑  „Kilmarnock 4-0 Dunfermline". BBC.
3. ↑  Brown and Locke join Hearts Archyvuota kopija 2010-02-15 iš Wayback Machine projekto. Hearts
4. ↑
|  |
| --- |
| Prinstono universitetas  Princeton University |
|  |
|  
Pagrindinė universiteto koncertų salė. |
| Įkurtas | 1746 m. |
| Tipas | privatus |
| Darbuotojų | 1238 |
| Studentų | 8181 |
| Vieta | Prinstonas, Naujasis Džersis, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
| Svetainė | princeton.edu/ |

**Prinstono universitetas** (angl. *Princeton University*) – privatus universitetas Prinstone, Naujojo Džersio valstijoje JAV. 1746 m.universitetas buvo įkurtas kitame šios valstijos mieste Elizabete kaip Naujojo Džersio koledžas. Prinstono universitetas yra 4-ta seniausia aukštojo mokslo institucija visoje šalyje. 1747 m. universitetas buvo perkeltas į Niuarką, o po 9 metų į Prinstoną. 1896 m. universitetui buvo duotas Prinstono vardas.

Universitete mokomasi humanitarinių, socialinių, gamtos ir inžinerijos sričių mokslų.

Nuo 2001 iki 2018 m. Prinstono universitetas buvo renkamas tarp geriausių JAV universitetų.

Prinstono universitetas iki 2018 m. turėjo 63 Nobelio premijos, 15 Fildso medalio ir 13 Tiuringo apdovanojimo laureatų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Facts and Figures
2. ↑  Princeton’s History

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Prinstono universitetas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Koordinatės: 40°20′35″š. pl. 74°39′25″v. ilg.﻿ / ﻿40.343°š. pl. 74.657°v. ilg.﻿ / 40.343; -74.657

* Oficiali svetainė (anglų k.)
| ***Kaimo kunigo dienoraštis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Journal d'un curé de campagne |
| Kilmės šalis |  Prancūzija |
| Režisierius | Robert Bresson |
| Scenaristas (-ai) | Robert Bresson |
| Metai | 1951 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 115 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Kaimo kunigo dienoraštis** (pranc.  *Journal d'un curé de campagne*) – 1951 m. Prancūzijoje sukurta drama pagal to paties pavadinimo Georges Bernanos romaną. Filmas nominuotas BAFTA bei pelnė kelis apdovanojimus Venecijos kino festivalyje.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Claude Laydu – kunigas
* Jean Riveyre – grafas
* Adrien Borel – Torcio kunigas
* Rachel Berendt – grafienė
* Nicole Maurey – mis Liusė
* Nicole Ladmiral – Šantalė

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Į nedidelį Prancūzijos miestelį atvyksta naujas kunigas (jo vardas filme nėra minimas). Jis jaunas, tik ką baigęs seminariją, be to, turi sveikatos problemų, dėl ko labai mažai valgo. Atvykėlis nuo pat pradžių nekelia didelio pasitikėjimo parapijiečiams, kurie nelinkę keisti savo papročių ir prietarų, tačiau nepaisant to, jis stengiasi bet kokiomis priemonėmis vykdyti savo misiją ir atvesti žmones į tikėjimo kelią...

Apdovanojimai
-------------

* BAFTA (nominacija) – geriausias užsienio aktorius (C. Laydu)
* Venecijos kino festivalis – geriausias režisierius (R. Bresson)
* Venecijos kino festivalis – geriausias kinematografija
* Venecijos kino festivalis – Italijos kino kritikų apdovanojimas
* Venecijos kino festivalis (nominacija) – Auksinis liūtas (R. Bresson)
Koordinatės: 46°53′19″ p. pl. 37°44′08″ r. ilg.﻿ / ﻿46.88861°š. pl. 37.73556°r. ilg.﻿ / 46.88861; 37.73556

Princo Edvardo salų padėtis
Princo Edvardo salų žemėlapis
**Princo Edvardo salos** (angl. *Prince Edward Islands*) – dvi, Pietų Afrikos Respublikai priklausančios, salos Indijos vandenyno pietvakariuose, nutolusios 1769 km nuo pietvakarinių Afrikos krantų. Sudaro Mariono (*Marion*, 290 km²) ir Princo Edvaro (*Prince Edward*, 45 km²) salos bei keletas uolų. Bendras plotas – 335 km². Salos vulkaninės kilmės, kalnuotos. Aukščiausia Mariono vieta – 1242 m (Maskareno viršukalnė), Princo Edvardo salos – 672 m (Van Zinderen Beikerio viršukalnė). Mariono sala – veikiantis ugnikalnis. Salų krantai uolėti.

Klimatas jūrinis, turintis tiek subantarktinio, tiek vidurinių platumų klimato bruožų. Metinė vidutinė temperatūra 4,4 °C, kuri mažai skiriasi ištisus metus. Salose per metus iškrinta 2400–3000 mm kritulių (~320 dienų per metus su krituliais, didelis oro drėgnumas), dažni gūsingi vėjai. Princo Edvardo salos yra viena iš debesuočiausių sausumos vietovių pasaulyje – rytų Marione vidutiniškai per metus būna 1300, o vakarų Marione ir Princo Edvardo saloje tik 800 valandų, kai saulė šviečia ne pro debesis. Augalija tundrinė – kerpės, samanos, grybai, rudadumbliai. Salose peri jūriniai paukščiai (pingvinai, albatrosai, prionai, audrapaukščiai, plėšikai ir kt.), veisiasi ruoniai (pietinis jūrų dramblys, kergeleninis jūrų lokys, subtropinis jūrų lokys), banginiai.

Princo Edvardo salos negyvenamos, bet nuo 1948 m. Mariono saloje veikia meteorologijos ir biologijos tyrimų stotys (įgula – iki 50 žmonių). Į salą patenkama laivu arba sraigtasparniu.

Salas 1663 m. kovo 4 d. atrado olandų jūrininko Barento Barencono Lamo (*Barent Barentszoon Lam*) ekspedicija. Olandai salas pavadino *Dina* ir *Maerseveen*. 1772 m. sausį salas iš naujo atrado prancūzas Markas Žozefas Marionas Dufrenas (*Marc-Joseph Marion du Fresne*), pamanęs, kad pasiekė tada dar neatrastą Antarktidą. Jis salas pavadino *Terre de l’Espérance* („Vilties Žemė") ir *Ile de la Caverne* („Urvo sala"). 1776 m. gruodžio 16 d. salas pasiekė Džeimsas Kukas ir pavadino Anglijos karaliaus Jurgio III sūnaus, Kento hercogo Edvardo Augusto garbei. 1799 m. salose pirmąsyk išsilaipino prancūzai ruonių medžiotojai. Princo Edvardo salos kurį laiką buvo įvairių ruonių medžiotojų sustojimo taškas. 1948 m. salas oficialiai aneksavo Pietų Afrikos Respublika. Jos administruojamos kaip Keiptauno valda.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Princo Edvardo salos*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIX (Pre-Reu). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Princo Edvardo salos** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Azulechais puošta Koviljano Šv. Marijos bažnyčia
**Azulechas** (isp. ir port. *azulejo* – iš arabų الزليج „zeližas") – glazūruotos keraminės apdailos plytelės, būdingos Ispanijos, Portugalijos ir buvusių šių šalių kolonijų architektūrai. Būna kvadratiniai, rombiniai arba daugiakampiai azulechai, lygaus paviršiaus arba puošti geometriniais, augaliniais ornamentais, siužetinėmis kompozicijomis. Dažniausia spalva – žydra (plg. isp. *azul* – „žydra"), tačiau būna ir geltonų, žalių, juodų ar baltų azulechų.

Azulechai išsivystė iš maurų architektūroje naudotų zeližų. Pradėti gaminti XIII a. Ispanijoje, vėliau paplito Portugalijoje, o prasidėjus kolonizacijai – ir Lotynų Amerikoje. Maurų ir mudecharų stiliaus azulechų sienų paneliams būdingas ritmiškas smulkių motyvų ornamentas. XVI a. pradėti gaminti fragmentiško dekoro azulechai, sudarantys visą plokštumą apimančią kompoziciją. Nuo XVII a. vid. išsiskyrė portugališkos ir ispaniškos azulechų dekoro tradicijos. Nuo XIX a. rankų darbo azulechus pakeitė paprastesni fabrikiniai.

Azulechais dekoruojami interjero elementai, baldai, pastatų fasadai ir kt.

* Šv. Jono Evangelisto bažnyčios interjeras BežojeŠv. Jono Evangelisto bažnyčios interjeras Bežoje
* Sintros rūmų azulechasSintros rūmų azulechas
* Azulechu sukurtas paveikslas, SevilijaAzulechu sukurtas paveikslas, Sevilija
* Azulechų rūmai, MeksikasAzulechų rūmai, Meksikas

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Azulechas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  *Azulechas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002