recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Taros kanjonas
**Taros kanjonas** (juodkal. *Kanjon Tare/Кањон Таре*) – kanjonas Juodkalnijoje. Tai giliausias tarpeklis Europoje ir antras pagal dydį pasaulyje (po Kolorado upės tarpeklio, esančio JAV).

1980 m. Taros tarpeklis, kaip dalis Durmitoro nacionalinio parko, įrašytas į Pasaulio paveldo sąrašą.

Taros kanjonas yra tarp Durmitoro ir Siniajevinos kalnų iš vienos pusės ir Liubišnios bei Zlatni Boro iš kitos pusės. Jis tęsiasi nuo Bistricos Juodkalnijoje iki Humo Bosnijoje ir Hercegovinoje. Taros tarpeklio ilgis yra apie 82 km, gylis – iki 1300 m. Paskutiniai 36 km sudaro sieną tarp Bosnijos ir Juodkalnijos.

Kanjonui būdingos uolėtos ir akmenuotos terasos, smėlio paplūdimiai, aukštos uolos ir daugiau nei 80 didelių olų. Kanjoną suformavo erozijos procesai. Tarpeklis apaugęs tankiais pušynais, kurie persipina su čia esančiais skaidriais ežerais. Tarpeklyje veisiasi daug retų gyvūnų, vabzdžių, auga vietinė augmenija. Kartu su Drinos upe Tara yra pagrindinė Europos neršto vieta dunojinėms lašišoms.

Upę maitina daugybė šaltinių bei keli intakai. Svarbiausi kairieji intakai yra Ljutica ir Sušica, didžiausi dešinieji intakai – Vaskovačka Rijeka ir Draga. Didžiausias šaltinis yra Bajoloviča Sige, esantis dešiniajame krante, iš jo per sekundę išteka keli šimtai litrų vandens. Vanduo iš Bučvicos olos krenta į Tarą ir daugiau nei 30 metrų aukščio daugiau kaip 150 m plotyje.

Nacionaliniame parke upės nuolydis yra vidutiniškai 3,6 m/km, daug slenksčių. Slenksčių keliamas ošimas girdimas nuo kanjono kraštų. Iš daugiau nei 40 slenksčių žymiausi yra Džavolje Lazi, Sokolovina, Bijoli Kamen, gornji Tepački Buk ir Donji Tepački Buk.

1938-40 m. per upę pastatytas Džiurdževiča Taros tiltas, kuris ilgą laiką buvo vienintele šiaurinę ir pietinę šalies dalį jungiančia transporto arterija.

Nuorodos
--------

1. ↑  Durmitor National Park, unesco.org
2. ↑  Достопримечательности Черногории: Каньон реки Тара (Kanjon rijeke Tare), archyvuota versija iš imonte.com


|  |  |
| --- | --- |
|  | UNESCO pasaulio paveldasObjekto nr. 100  (anglų k.) • (prancūzų k.) |
Mechaninis kabiakalis
Elektrinis kabiakalis
**Kabiakalis** – kabių kalimo įrankis, naudojamas greitam ir paprastam įvairių lengvų medžiagų (hidroizoliacinių plėvelių, kartono, popieriaus ir pan.) medžiagų tvirtinimui, prisegimui prie tvirto pagrindo.

Naudojant kabes prispaudžiamas žymiai didesnis tvirtinamos medžiagos plotas, nei prikalant vinimis, be to, nereikia mojuoti plaktuku. Todėl dažniausiai kabėmis prisegami baldiniai apmušalai, reklaminiai plakatai, galinės spintų sienelės, stogų izoliacinės plėvelės.

Įrankio naudojimas
------------------

Kabiakalio mechanizmą sudaro vidinė spyruoklė, kuri susitraukdama sukaupia mechaninę energiją, o paskui staiga išsitiesdama panaudoja atsilaisvinusią energiją kabės įkalimui. Priešingai nei biuruose naudojamas kabių įrankis, kuriuo dažniausiai segama į vieną šūsnį po kelis ir daugiau popieriaus lapų, statybinis ar baldinis įrankis prakaldamas prisegamą medžiagą prie medinio ar panašaus pagrindo, neužlenkia kabės galų.

Kabės saugomos įrankio mechanizmo dėtuvėje. Gamintojas kabes tiekia suklijuotomis į ilgas pakuotes (maždaug po 100 vnt. pakuotėje). Kabės apibūdinamos tokiais parametrais kaip jų dydis, iš ko pagamintos (paprastai plieninės ar žalvarinės), galų užaštrinimo (nenusmailintoms kabėms įkalti reikia daugiau energijos). Laidų, kabelių tvirtinimui naudojamos pusapvalės, „u" formos kabės. Be kabių, dar naudojamos specialios vinutės. Kai kurie šių įrankių modeliai ant korpuso turi specialią iškyšą, skirtą ištraukti kabėms jas užkabinus.

Labiausiai paplitę elektriniai, akumuliatoriniai ir mechaniniai kabiakaliai.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kabiakalis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Mechaniniai statybiniai kabiakaliai (rusų k.)
| Batrunasالبترون |
| --- |
| *Šv. Stepono bažnyčia* |
|  |
| 

BatrunasBatrunas

34°15′00″ š. pl. 35°39′00″ r. ilg.﻿ / ﻿34.25000°š. pl. 35.65000°r. ilg.﻿ / 34.25000; 35.65000﻿ (Batrunas)Koordinatės: 34°15′00″ š. pl. 35°39′00″ r. ilg.﻿ / ﻿34.25000°š. pl. 35.65000°r. ilg.﻿ / 34.25000; 35.65000﻿ (Batrunas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Libano vėliava Libanas |
| **Muchafaza** | Šiaurės Libano muchafaza |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 7 000  |
| **Altitudė** | 5 m |

**Batrunas** (gr. Βοτρύς = *Botrys*; arab. البترون = *al-Batrun*; finikiečių k.: בתרון *Bitron*) – Šiaurės Libano miestas, vienas seniausių pasaulio miestų. Tai Batruno rajono centras.

Istorija
--------

Batruną mini Amarnos laiškai XIV a. pr. m. e. taip pat Strabonas, Plinijus Vyresnysis, Klaudijus Ptolemėjus, Steponas Bizantietis, Hieroklis. Teofano raštuose Batrunas minimas kaip *Bostrys*.

Finikiečiai įkūrė Batruną pietinėje Teoprosopono kyšulio pusėje. Teigiama, kad Batruną įkūrė Tyro karalius Itobalas I, kurio duktė Jezabelė (897–866 m. pr. m. e.) ištekėjo už Ahabo.

Romėnų laikais miestas priklausė *Phoenicia Prima* provincijai, o paplitus krikščionybei – Antiochijos patriarchui.

551 m. Batruną sugriovė žemės drebėjimas, Teoprosopono kyšulys įskilo. Istorikai mano, kad tuomet atsirado natūralus Batruno uostas.

Batrune gimė šie graikų ortodoksų vyskupai: Porfyrijus 451 m. Elijas apie 512 m. ir Steponas 553 m. Miestas buvo graikų ortodoksų vyskupystės centras nuo X a. ir vadinamas *Petrounion*. Po musulmonų užkariavimų miesto pavadinimas arabizuotas į Batruną.

Viduramžiais kryžiuočiai pastatė Mseilha pilį ant lygumoje esančios stačios kalvos.

Valdant turkams, Batrunas buvo kazos centras, maronitų vyskupystės centras. Nuo 1999 m. Batrunas yra eparchijos centras.

Išnašos
-------

1. ↑  Malalas, Chronogr. XVIII, in P.G. XCVII, 543, cited in Bothrys – Catholic Encyclopedia article
2. ↑  (Menander, in Josephus, Ant, VIII, xiii, 2), cited in Bothrys – Catholic Encyclopedia article
3. ↑  Malalas, Chronogr. XVIII, in P.G. XCVII, 704, cited in Bothrys – Catholic Encyclopedia article
4. ↑  „The historical earthquakes of Syria: an analysis of large and moderate earthquakes from 1365 B.C. to 1900 A.D." (PDF). Earth-prints.org. Nuoroda tikrinta 2012-11-12.
5. ↑  Batroun.com – Batroun Official Website
6. ↑  Eparchy of Batrun (Maronite) – from catholic-hierarchy.org
Kabinetas namuose
**Kabinetas** (pranc. *cabinet*, nuo mažybinio *cabine*, 'maža patalpa, kabina') – buto ar įstaigos patalpa, skirta darbui, mokslui. Atskiroje patalpoje sudaromos sąlygos rašymui, intelektualiam darbui, verslo praktikai. Specialūs kabinetai su reikalingomis priemonėmis ir aparatūra įrengiami pamokoms (mokyklos kabinetas, kalbų mokymo kabinetas), gydymui (masažo kabinetas, terapijos kabinetas), profesionaliam vadovo darbui (pvz. Ovalinis kabinetas) ir kt. Kabinetais vadinamos ir nedidelės kolekcijų saugyklos ar galerijos, kuriose eksponuojama dalis kolekcijos (kabinetai Luvre ir kt).

Darbo kambarys
--------------

Kabinetas kaip atskira patalpa miesto namuose ar rūmuose pasirodė Europoje naujųjų amžių laikotarpyje. Versalio rūmuose buvo trys kambariai, kuriuos vadino „kabinetais": *Cabinet des médailles* („Medalių kabinetas"), *Cabinet des coquilles* („Kriauklių kabinetas") ir *Cabinet aux Tableaux* („Paveikslų kabinetas"). 

Kabinete jo šeimininkas dirbo su dokumentais arba ilsėjosi. Ši patalpa galėjo būti naudojama ir kaip biuras ar svetainė, kur stovėjo knygų spintos, kabojo meno kūriniai. Kabinetas paprastai buvo įrengiamas šalia miegamojo. Žiemą apšildyti didelę svetainę, kitą erdvią patalpą rūmuose ar dvare nebuvo lengva, o maži kambariai šiuo atžvilgiu buvo patogesni. Kabinete taip pat buvo galima leisti atskirai laiką nuo namiškių, tarnų, lankytojų. Dažniausiai atskiru kabinetu naudojosi vienas šeimos narys. Turtinguose namuose galėjo būti įrengti du atskiri kabinetai (savininkui ir šeimininkei) ir daugiau.

Šiais laikais kabinetas yra turtingų namų atributas, skirtas asmeniniam poilsiui. Vieno iš kambarių skyrimas kabinetui įrengti gali būti laikomas prestižo reikalu. Jo apstatyme ir dekore vietą tradiciškai gali užimti smulkmenos, kolekcijos, sofa poilsiui. Tačiau pagrindinė kabineto namuose funkcija yra darbo kambarys intelektualiems užsiėmimams. Tam tikslui kabinete turi būti rašomasis stalas su šviesos šaltiniu, kėdė. Dažnai kabineto apstatyme numatomos vietos sekreterui ir asmeninės bibliotekos knygų lentynoms. 

Vadovams skirtuose kabinetuose sudaromos visos sąlygos atsakingiems sprendimams priimti. Juose svarbios ir smulkmenos, nes vadovo vieta turi būti kuo patogesnė, taip pat prisidėti stiprinant įmonės įvaizdį tarp kolegų ir konkurentų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kabinetas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
2. 1 2  Кабинет: история и современность Archyvuota kopija 2007-12-09 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  *Kabinetas (2)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
4. ↑  Ranum, "The Refuges of Intimacy" in Roger Chartier, ed. *A History of Private Life: Passions of the Renaissance* (1989:228.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Inukšukai Bafino saloje
**Inukšukas** – žmogaus pastatytas akmeninis ženklas ar kernas naudotas inuitų ir kitų Šiaurės Amerikos arkties regiono tautų. Randami nuo Aliaskos iki Grenlandijos.

Šiaurės tautų gyvenamose teritorijose vyrauja tundra, mažai natūralių orientyrų. Inukšukai naudoti orientavimuisi, kaip maisto saugykla ar medžioklės plotų riboženklis.

Istoriškai, inukšukai dažniausiai tebūdavo vertikaliai pastatyti akmenys. Sudėtingesnės, žmogų(*inunnguat*) ar kryžių primenančios skulptūros galėjo būti kontakto su europiečiais pasekmė. Inukšuko kyšulyje, Bafino saloje, stovi per šimtą inukšukų. Teritorija paskelbta Kanados nacionaliniu paminklu.

Kultūra
-------

Inukšukas – inuitų kultūros simbolis, vaizduojamas Nunavuto vėliavoje ir herbe. Inukšukai, ypač žmogaus pavidalo, taip pat tampa ir Kanados simboliu. 2005 m. Kanados kariuomenė pastatė figūrą ginčijamoje Hanso saloje, kartu su Kanados vėliava. Inukšukų skulptūros statytos Expo 86 parodai, Pasaulio jaunimo dienoms 2002 m. Dovanotos kitoms šalims ir miestams.

Inukšukus gamtos parkuose stato žygeiviai ir stovyklautojai. Su šiuo reiškiniu kovojama, nes tai gali išvesti iš oficialaus maršruto ir paklaidinti kitus turistus. Daug inukšukų pastatyta palei Trans-Kanados magistralę ypač šiaurinėje Ontarijo dalyje.
| **Ramaria eumorpha** |
| --- |
| Invalo šakočius (*Ramaria eumorpha*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Poniabudiečiai  *( Phallales)* |
| Šeima: | Kuokiniai  *( Gomphaceae)* |
| Gentis: | Šakočius  *( Ramaria)* |
| Rūšis: | Invalo šakočius  *( Ramaria eumorpha)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Invalo šakočius** (lot. *Ramaria eumorpha*, sin. *Ramaria invalii*) – šakočio (*Ramaria*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai kerelio, koralo, krūmelio formos, 3-8 cm aukščio, dvišakiai arba netaisyklingai šakoti, ochriškai rudos spalvos. Kylant į viršų kerelis platėja, šakelės šakojasi, tankėja, plonėja, viršūnėje smailiai šakotos. Kotas trumpas, šviesesnės spalvos nei šakelės. Trama balta, vėliau – gelsva, nemalonaus kvapo, kartaus skonio. Sporos 8-10x4-5 μm.

Auga grupėmis ar net kolonijomis ant eglės spyglių, miškuose, ypač eglynuose, taip pat mišriuose miškuose. Jauni grybai valgomi. Labai dažnas.

Labai panašus gelsvažalis šakočius (*Ramaria ochraceo-virens*), tik skiriasi žalsvai ochrinės spalvos, violetinio atspalvio vaisiakūniais. Valgomas.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, p. 458


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Invalo šakočius** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Tallinn JazzOn|  |
| Vieta (-os) | Estija, Talinas |
| Aktyvumo metai | 2012–2013 |
| Žanras (-ai) | Džiazas |
| URL | [neveikianti nuoroda] |

2012 m. „Tallinn JazzOn" koncertas Talino senamiestyje
Scena senamiestyje festivalio metu
**Tallinn JazzOn** – kasmetinis muzikos festivalis, trunkantis 3 dienas po atviru dangumi. Muzikinis festivalis „Tallinn JazzOn" yra nekomercinis festivalis, kurio tikslas skleisti džiazo muziką, kulturą, stiprinti tarptautinį muzikantų bendradarbiavimą ir padovanoti aukštos kokybės muzikinius pasirodymus Talino bei kitų miestų gyventojams, nemokamai. 2013 m. „Talinn JazzOn" muzikinis festivalis vyko Taline birželio 28-30 dienomis.

Tallinn JazzOn
--------------

2012 m. pirmą kartą rengtame muzikinaime festivalyje į Taliną atvyko ir dalyvavo iš viso 150 atlikėjų iš 8 Europos šalių. Pasirodė grupės ir iš Lietuvos: Saulės kliošas ir Migloko. „Tallinn JazzOn" festivalis – tai jau antri metai iš eilės vyksiantis tarptautinio masto renginys. Festivalio devizas „Gera muzika – geriems žmonėms" labiausiai atspindi Festivalio paskirtį įvairiausio amžiaus, išsilavinimo, muzikinio skonio bei erudicijos žmonėms, Talino miesto, svečių ir tuo pat metu visos Estijos Respublikos džiazo muzikos mylėtojams ir mėgėjams.

Jau per pirmąjį festivalį gimė tradicijos, kurios išliko iki pat šių dienų ir tapo išskirtinais „Talinn JazzOn" festivalio bruožais:

* nemokami festivalio koncertai ir renginiai
* graži pagrindinių festivalio pasirodymų vieta (pagrindinėse Talino senamiesčio aikštėse)
* koncertai atvirame ore
* Jam session senamiesčio džiazo klubuose
* kūrybiniai workshopai

Pirmojo festivalio sėkmė ir pasisekimas, palankūs žiūrovų, kritikos, visų dalyvių bei organizatorių atsiliepimai ir vertinimai, įkvėpė festivalio rengėjus festivalį paversti kasmetiniu. Nuspręsta kiekvienais metais ieškoti naujų ir netikėtų sprendimų dėl atlikėjų, jų stilistikos įvairovės, neatrastų jaukių senamiesčio vietų renginių geografijai plėsti.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
*

Vieta
-----

Muzikinis festivalis vyksta Estijoje, Talino senamiestyje, kuris yra įtraukas į saugomą UNESCO kultūros paveldo objektų sąrašą. Unikalios senamiesčio erdvės džiazo muzikos festivaliui suteikia nevaržomą atmosferą.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė [neveikianti nuoroda]
* Youtube Talinn JazzOn 2012
Koordinatės: 55°0′5″ š. pl. 23°37′37″ r. ilg.﻿ / ﻿55.00139°š. pl. 23.62694°r. ilg.﻿ / 55.00139; 23.62694

| Batniavos tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Kauno rajonas) |
| Plotas | 0,014 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,61 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Įteka | Karklė, bevardis upelis |
| Išteka | Karklė |

**Batniavos tvenkinys** – nedidelis tvenkinys Kauno rajone, Batniavos seniūnijoje, 5 km į pietryčius nuo Vilkijos miesto. Atsirado patvenkus Karklę (Nemuno intakas), 2,3 km iki jos žiočių. Plotas 1,4 ha. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,25 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 46,2 m. Krantai aukšti, tik rytinis galas žemas ir pelkėtas. Krantai apaugę medžiais ir krūmais. Įrengtas 1983 m. Prie tvenkinio yra Naujienos kaimas. Batniavos tvenkinys priskiriamas valstybinės reikšmės tvenkinių kategorijai.

Žemiau tvenkinio iki pat Karklės žiočių yra įsteigtas Karklės ichtiologinis draustinis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  DĖL VALSTYBINĖS REIKŠMĖS VIDAUS VANDENS TELKINIŲ SĄRAŠO IR JŲ PLOTŲ PATVIRTINIMO Archyvuota kopija 2014-04-13 iš Wayback Machine projekto.
| Denežkino Akmens rezervatas |
| --- |
| IUCN Ia kategorija (gamtos rezervatas) |
| Akmenų upė rezervate Akmenų upė rezervate |
| **Vieta:** | Rusija (Sverdlovsko srities vėliava Sverdlovsko sritis) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Severouralskas |
| 

Žemėlapis rodantis Denežkino Akmens rezervatas vietą.Denežkino Akmens rezervatas

  |
| **Koordinatės:** | 60°30′30″ š. pl. 59°29′35″ r. ilg.﻿ / ﻿60.50833°š. pl. 59.49306°r. ilg.﻿ / 60.50833; 59.49306Koordinatės: 60°30′30″ š. pl. 59°29′35″ r. ilg.﻿ / ﻿60.50833°š. pl. 59.49306°r. ilg.﻿ / 60.50833; 59.49306 |
| **Plotas:** | 7600 km² |
| **Įkurtas:** | 1991 m. |
| **Lankomumas:** | uždrausta ( m.) |
| **Valdymas:** | Федеральная служба по надзору в сфере природопользования РФ |

**Denežkino Akmens rezervatas** (rus. *Заповедник «Денежкин Камень»*) – rezervatas Rusijoje, Sverdlovsko srityje (Severouralsko ir Ivdelio rajonuose), Uralo kalnuose, aplink Denežkino Akmens kalną. Įkurtas 1991 m. ten pat, kur egzistavo 1946–1961 m. Plotas 76 tūkst. ha.

Vos pasibaigus Didžiajam Tėvynės karui 1945 m. TSRS mokslininkai pateikė pasiūlymą įsteigti rezervatą. Jis buvo įgyvendintas 1946 m. Tai buvo vienintelis TSRS draustinis, buvęs Azijos ir Europos sandūroje. 1961 m. rezervatas panaikintas, įrengtas valstybinis kalnakasybos ūkis. Mokslininkų bendruomenė ilgą laiką siekė Denežkino Akmeniui grąžinti rezervato, bet tai įgyvendinta tik 1992 m. Naujasis rezervatas užima dvigubai daugiau teritorijos negu senasis. Į jį įeina rytiniai Uralo šlaitai, Šemūro kalnagūbris taip pat vertinga Kutimo pelkė, esanti Kosvos ir Šegultano baseinuose.

Denežkino Akmens rezervate susikerta keletas skirtingų arealų ir ekosistemų. Nepaisant gaisrų ir kirtimų čia yra išlikę nemaži pirmykštės kalnų taigos ruožai, kuriuose gyvena reti ir vertingi gyvūnai bei augalai. Čia sutinkami rudieji lokiai, erniai, lūšys, sabalai, briedžiai, kurtiniai, didieji apuokai ir kt.

Nuorodos
--------

* Rezervato internetinė svetainė
*Apie kaimą Vilniaus rajone žr. Bildžiai*

| Bildžiaivok.  *Bilden*, rus. *Филоново* |
| --- |
| 

BildžiaiBildžiai

54°49′24″š. pl. 22°36′42″r. ilg.﻿ / ﻿54.8233°š. pl. 22.6116°r. ilg.﻿ / 54.8233; 22.6116﻿ (Bildžiai (Pilkalnis))Koordinatės: 54°49′24″š. pl. 22°36′42″r. ilg.﻿ / ﻿54.8233°š. pl. 22.6116°r. ilg.﻿ / 54.8233; 22.6116﻿ (Bildžiai (Pilkalnis)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kaliningrado sritis Kaliningrado sritis |
| **Rajonas** | Krasnoznamensko rajonas |

**Bildžiai** (vok. *Bilden*, rus. *Филоново*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, 9 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 15 km į pietryčius nuo Lazdynų.

Istorija
--------

Bildžių kaimo bendruomenė 1938 m.
1785 m. minimas Bildėnų (*Bildehnen*) vardu, buvo karališkasis valstiečių kaimas su 16 ugniakurų. 1818 m. buvo mišrusis kaimas su 14 ugniakurų ir 103 gyventojais, 1839 m. – valstiečių kaimas su 19 ugniakurų ir 131 gyventoju. 1723–1818 m. priklausė Grumbkaukaičių domenų valsčiui (Ragainės, vėliau Įsruties apskrities sudėtyje), 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Grumbkaukaičių valsčiui. Tikinčiųjų dauguma priklausė Viliūnų evangelikų liuteronų parapijai, katalikai iki 1930 m. priklausė Bildviečių parapijai, vėliau – naujai įkurtai Šilėnų parapijai. 1901 m. per kaimą nutiestas siaurasis geležinkelis, įrengta stotelė. Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

Gyventojai
----------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1905 m. ir 1939 m.** |
| **1905 m.** | **1910 m.** | **1933 m.** | **1939 m.** |
| 131 | 121 | 105 | 105 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pilkalnio apskrities gyvenvietės. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T.3 (Mec-Rag). Vilnius, Mažosios Lietuvos fondas, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
2. 1 2  Bildžiai, GenWiki vok.
3. ↑  Pilkalnio apskrities kaimų sąrašas (1910 m.) vok.
4. ↑  www.verwaltungsgeschichte.de Pilkalnio apskritis vok.
Talvaras
**Talvaras** (angl. *talwar, talwaar, tulwar*; devanagari तलवार) – viduramžių Indijai būdingas kardas, žinomas nuo XIII a. Panašus į persų šamširą bei turkų kiličą. Talvaro geležtė būna platesnė nei paminėtų kardų. Būdinga rankenos forma parodyta nuotraukoje.

Pasirodė XII a. ar kiek vėliau. Populiariausias buvo Šiaurės Indijoje Didžiųjų Mogolų laikais. Naudotas iki XIX a. Buvo mėgstamas radžputų ginklas.

Konstrukcija
------------

Geležtė mažai ar vidutiniškai lenkta, vidutinio pločio, iki 100 cm ilgio.

Būdingas efesas:

* rankena tiesi, su stormeniu viduryje
* buoželė – centru pritvirtintas diskas, šiek tiek palinkęs, su kupolišku iškilumu
* skersinis – tiesus, trumpas, su praplatėjusiais galais.
* dažnai turi S pavidalo lankelį, kartais – D pavidalo.

Nešiojamas ant juosmens ar perpetės.

Kita
----

Talvaro variantas yra XIX a. Afganistane gamintas *pulvaras*.

Viena iš Indijos karinio jūrų laivyno raketų fregatų pavadintas „Talwar"

* Talvaras ir jo makštis
* Talvaras.

Nuorodos
--------

1. ↑  TALWAR {Krivak III} class Archyvuota kopija 2008-06-16 iš Wayback Machine projekto.

Nuotraukos:

* Talvarai ir jų makštys
* Talvaras
**Denisas Kalvartas** (ol. *Denijs (Denys, Denis) Calvaert*, 1540–1619 m.) – flamandų tapytojas ir piešėjas, kūręs Italijoje.

Biografija
----------

Denisas Kalvartas gimė 1540 m. Antverpene. 1556−1557 m. Antverpene jis buvo tapytojo, peizažisto Kerstiaen van Queboom (1515-1578) mokiniu. Apie 1560 m. jis atvyko į Boloniją, kur dirbo visą likusį gyvenimą, išskyrus 1572−1575 m. Romoje. Bolonijoje jis mokėsi pas Prosperą Fontaną ir po to pas Lorencą Sabatini, su kuriuo bendradarbiavo šiojo užsakymuose. Anksčiausias D. Kalvarto pasirašytas paveikslas yra 1568 m. datuotas „Budrumas" (Nacionalinėje Bolonijos pinakotekoje). 1572 m. popiežiaus Grigaliaus XIII kvietimu L. Sabatinis dirbo Romoje. D. Kalvartas jį lydėjo ir padėjo darbuose. Romoje studijavo, piešė pagal Mikelandželo, Rafaelio ir Sebastiano del Pjombo darbus. 1575 m. grįžęs į Boloniją jis atidarė savo tapybos mokyklą, kurioje mokėsi Gvidas Renis ir Domenikinas, kurie vėliau persikėlė į Bolonijos Karačių mokyklą. Šiuo laikotarpiu D. Kalvartas tapė manieristiniu stiliumi, nors šiaurietiškos flamandų tapybos apraiškos išliko. Savo darbuose (pvz. paveikslas „Mistinės Šv. Kotrynos vestuvės" Kapitolijaus muziejuose) jis siekė atgaivinti Koredžo tapybos stilių. Dėl kontrreformacijos iššauktų pasikeitimų bažnytiniame mene D. Kalvartas nestokojo užsakymų Bolonijoje, kurioje mirė 1619 m.

Darbų galerija
--------------

* „Budrumas" (1568 m. Nacionalinė Bolonijos pinakoteka) „Budrumas" (1568 m. Nacionalinė Bolonijos pinakoteka)
* „Šv. Petro Kankinio mirtis" (piešinys) „Šv. Petro Kankinio mirtis" (piešinys)
* „Mistinės Šv. Kotrynos vestuvės" (1590 m. Kapitolijaus muziejai, Roma) „Mistinės Šv. Kotrynos vestuvės" (1590 m. Kapitolijaus muziejai, Roma)
* „Poilsis pakeliui į Egiptą" (1590−1600 m. Nacionalinis Varšuvos muziejus) „Poilsis pakeliui į Egiptą" (1590−1600 m. Nacionalinis Varšuvos muziejus)

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Denijs Calvaert** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Prado muziejaus informacija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Salfitas*سلفيت* |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

SalfitasSalfitas

32°04′55″ š. pl. 35°10′56″ r. ilg.﻿ / ﻿32.08194°š. pl. 35.18222°r. ilg.﻿ / 32.08194; 35.18222﻿ (Salfitas)Koordinatės: 32°04′55″ š. pl. 35°10′56″ r. ilg.﻿ / ﻿32.08194°š. pl. 35.18222°r. ilg.﻿ / 32.08194; 35.18222﻿ (Salfitas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Palestinos vėliava Palestina |
| **Muchafaza** | Salfito muchafaza |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 8 796  |
| **Plotas** | 4 km² |
| **Tankumas** (2007) | 2 199 žm./km² |
| **Altitudė** | 570 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Salfitas |

**Salfitas** (arab. سلفيت‎ = *Salfīt*) – miestas Palestinoje, Vakarų Krante, šalia nelegalaus žydų miesto Arielio. Muchafazos centras. Svarbus alyvų aliejaus gamybos centras. Miesto ekonominę būklę smarkiai varžo aplink Izraelio išstatytos sienos.

Praktiškai visi Salfito gyventojai yra musulmonai palestiniečiai. 1997 m. pabėgėliai sudarė 13 % miesto gyventojų.

Istorija
--------

Vietovė gyvenama nuo senovės. Pavadinimas kildinamas iš kanaaniečių kalbos ir reiškia „vynuogių krepšys". Dabartinis miestas apgyvendintas XII–XIII a. musulmonų. 1596 m. minimas Osmanų šaltiniuose. Nuo XX a. pr. suklestėjo aliejaus spaudimo pramonė. 1948 m. Salfitas buvo Palestinos komunistų partijos svarbiausias centras. 1995 m. miestas tapo muchafazos centru.

* MečetėMečetė
* PaviljonasPaviljonas
* Salfito gatvėSalfito gatvė
|  |
| --- |
| Demy |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Dimitra Papadea |
| Gimė | 1991 m. rugpjūčio 21 d. (31 metai)Atėnai, Graikijos vėliava Graikija |
| Žanrai | pop, R&B, šokių muzika |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 2011–dabar |
| Įrašų kompanija | Panik Records |

**Dimitra Papadea** (gr. Δήμητρα Παπαδέα; g. 1991 m. rugpjūčio 21 d. Atėnuose), geriau žinoma kaip **Demy** – Graikijos dainininkė, Graikijos atstovė 2017 m. „Eurovizijos" dainų konkurse Kijeve.

Demy pradėjo mokytis groti pianinu sulaukusi penkerių. Vos pradėjusi lankyti mokyklą ji prisijungė prie mokyklos choro, lankė muzikos teorijos ir harmonijos pamokas. Savo muzikinę karjerą pradėjo 2011-asiais. 2012 metais vietinio Graikijos muzikos kanalo apdovanojimuose Demy buvo įvertinta kaip didžiausias metų muzikos atradimas. Dainininkė bendradarbiavo su daugybe Graikijos atlikėjų, yra išleidusi tris studijinius albumus.

Diskografija
------------

### Albumai

* 2012: *#1*
* 2014: *Rodino Oneiro*
* 2017: *Demy*

### EP

* 2012: *Mono Mprosta*
* 2012: *Poses Xiliades Kalokairia*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Demy (dainininkė)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Dainos „This is Love" vaizdo klipas

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Argo  *„Utopian Land"*** |  **Graikijos atstovė Eurovizijoje**2017 | Po to:**—** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Machačkala*Махачкала* |
| --- |
|              |
| *Miesto turgus* |
|  |
| 

MachačkalaMachačkala

42°58′0″ š. pl. 47°30′0″ r. ilg.﻿ / ﻿42.96667°š. pl. 47.50000°r. ilg.﻿ / 42.96667; 47.50000﻿ (Machačkala)Koordinatės: 42°58′0″ š. pl. 47°30′0″ r. ilg.﻿ / ﻿42.96667°š. pl. 47.50000°r. ilg.﻿ / 42.96667; 47.50000﻿ (Machačkala) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3)------ vasaros: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Dagestanas Dagestanas |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 604 266  |
| **Plotas** | 468,13 km² |
| **Tankumas** (2021) | 1 291 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Machačkala |
|  |
| **Kirčiavimas** | Machačkalà (buv. Petròvsk Pòrtas) |

**Machačkala** – miestas pietų Rusijoje, vakariniame Kaspijos jūros krante, Tarkitau kalno papėdėje, 2166 km į pietryčius nuo Maskvos; Dagestano sostinė. Jūrų uostas, geležinkelio stotis, oro uostas, automagistralė. Mašinų, metalo, juodosios metalurgijos, chemijos, statybų, lengvoji, maisto pramonė.

Istorija
--------

Įkurta 1844 m. kaip rusų karinė tvirtovė ***Petrovskojė*** (rus. *Петровское*), nors vietos gyventojai vadino ***Andži Kala*** („kankinimų tvirtovė"). Nuo 1857 m. miestas ir pavadintas ***Petrovsk Portu*** (rus. *Петровск-Порт*; manoma, kad čia 1722 m. žygio į Persiją metu buvo Petro I stovykla). 1870 m. pastatytas uostas. 1896 m. geležinkeliu sujungtas su Vladikaukazu ir Baku. 1921 m. tapo Dagestano respublikos sostine, 1922 m. pervadinta ***Machačkala*** pagerbiant vieną aktyviausių vietos kovotojų už tarybų valdžią Mahomedą-Alį Dachadajevą (1882–1918), kurio slapyvardis buvo Machačius. 1970 m. gegužės 14 d. miestą sukrėtė stiprus žemės drebėjimas.

Rusijos mokslų akademijos tyrimų centras, Dagestano valstybinis, technikos, pedagogikos, islamo universitetai, medicinos ir žemės ūkio akademijos, daug institutų. Yra 5 teatrai (muzikos, dramos, lėlių ir kt.), kraštotyros ir dailės muziejai. Ant Tarkitau kalno yra senovės gyvenvietė *Tarki*, kurioje išlikusios 3 mečetės ir tvirtovės stebėjimo punktas. Spėjama, kad VII–X a. gyvenvietės vietoje buvo chazarų miestas ir laikina sostinė Semenderas.

Kurortas
--------

Machačkala yra balneologinis ir pajūrio kurortas. Pagrindinis gydomasis veiksnys – mineraliniai vandenys ir dumblinas purvas su sulfidais. Tarkitau garsėja versmėmis ir mineraliniais šaltiniais. Šiaurinėje kalno pašlaitėje terminiai vandenys siekia 100 °C. Miesto paplūdimiuose jūros temperatūra vasarą iki 25 °C, kartais net 30 °C.

Sportas
-------

* FK Anži Mahačkala (futbolo klubas);
* FK Legion Dinamo (futbolo klubas);
* FK Dinamo (futbolo klubas);
* FK Machačkala (futbolo klubas);
* „Dinamo" stadionas, kurio talpa 15,2 tūkst. žiūrovų;

Taip pat skaityti
-----------------

* Europos didžiausių miestų sąrašas

Šaltiniai
---------
| **Janka Diagileva** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1966 m. rugsėjo 4 d.Novosibirskas, TSRS |
| Mirė | 1991 m. gegužės 9 d. (24 metai)Inios upė, Novosibirsko sritis, Rusija |
|  |
| Veikla | Dainininkė, dainų autorė |

**Jana (Janka) Diagileva** (rus. *Яна (Янка) Дягилева*, 1966 m. rugsėjo 4 d. – 1991 m. gegužės 9 d.) – Sovietų Sąjungos roko muzikė, dainų autorė ir atlikėja, vadinamojo „Sibiro andergraundo" atstovė, buvusi rusų poeto ir muzikanto Jegoro Letovo mergina, 1988–1990 – roko grupės „Graždanskaja oborona" narė, ten grojo gitara, dainavo; taip pat buvo ir kitų roko grupių narė.

Biografija
----------

Janka Diagileva gimė 1966 m. rugsėjo 4 d. Novosibirske, Tarybų Sajungoje. Tėvas – Stanislavas Diagilevas, motina – Galina Diagileva, abu buvo inžinieriai.

Mokėsi Novosibirsko 42-oje vidurinėje mokykloje (dabar – gimnazija), taip pat mokėsi muzikos mokykloje. Jankai blogai sekėsi tikslieji mokslai, labiau rodė polinkį į humanitarinius. Daug skaitydavo.

Su Jegoru Letovu susipažino 1987 metais, jau po metų ji pradėjo atlikėjos karjerą – tapo roko grupės „Graždanskaja oborona" narė.

Mirė 1991 m. gegužės 9 d. Novosibirsko srityje (galbūt nusižudė).

Diskografija
------------

* 1988 – *Ne položeno* (*Neleidžiama*)
* 1988 – *Deklasirovanim elementam* (*Išslaptintiems elementams*)
* 1989 – *Prodano!* (*Parduota!*)
* 1989 – *Domoi!* (*Namo!*)
* 1989 – *Angedonija*
* 1991 – *Styd i Sram* (*Gėda ir priekaištas*)

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  For instance Baranaul concert, october 13th 1990, anarchybehindtheironcurtain.tumblr.com
| **Saliamonas Baltūsis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1899 m. balandžio 23 d.Skučiškės km. Antanavo valsčius, Marijampolės apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1972 m. gruodžio 4 d.JAV |
| Tėvas | Juozapas Baltūsis |
| Motina | Agnietė Kudirkaitė-Baltūsienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Stefanija Abrozytė-Baltūsienė |
| Vaikai | Genovaitė Baltūsytė-Blaužienė |
|  |
| Veikla | teisininkas, kalbininkas, visuomenininkas |
|  |
| Alma mater | Lietuvos universiteto Teisės fakultetas |
| Žinomas (-a) už | Lietuvos Teisininkų Draugijos tremtyje bei Lietuvių Bendruomenės Vyriausiojo Teismo pirmininkas, visuomenininkas |

**Saliamonas Baltūsis** (1899 m. balandžio 23 d. Skučiškėje – 1972 m. gruodžio 4 d. JAV) – Lietuvos teisininkas, kalbininkas, visuomenininkas.

1915–1918 m. mokėsi Pilviškių vaistinėje. 1921 m. baigė Marijampolės gimnaziją, tuo metu buvo aktyviai įsitraukęs į Aušrininkų veiklą. 1922–1926 m. dirbo korektoriumi, kalbos taisytoju, sekretoriumi, redaktoriumi Švietimo ministerijos Knygų leidimo komisijoje korektoriumi, kalbos taisytoju, sekretoriumi, redaktoriumi ir švietimo Darbo bendradarbiu. 1926 m. baigė Lietuvos universiteto Teisės fakultetą. 1926–1927 m. dirbo Kauno apygardos teismo sekretoriumi, 1927–1931 – Marijampolės taikos teisėju. 1931–1934 Kauno apygardos teismo teisėjas ir vyriausias žemės tvarkymo komisijos narys, 1934–1938 m. Lietuvos Apeliacinių Rūmų teisėjas, 1939–1941 m. Vyriausio Lietuvos Tribunolo teisėjas. 1941 1944 Apeliacinių Rūmų pirm. ir teisėjų eg-zamininės komisijos pirm. 1940–1941 m. Vilniaus universiteto Teisės fakulteto docentas. Bendradarbiavo „Švietimo darbe". Per karą pasitraukė į Vakarus.

Gyvendamas Lietuvoje buvo įsitraukęs į Aušrininkų organizacijos, vėliau – Valstiečių Liaudininkų Sąjungos, Lietuvos teisininkų draugijos veiklą (pastarojoje buvo jos revizijos komisijos narys). Pasitraukęs į Vakarus pora metų buvo VLIKo kontrolės komisijos narys, VLIKo konferencijų dalyvis, vienas iš Lietuvos Teisininkų Draugijos tremtyje organizatorių ir pirmasis jos pirmininkas. Organizavo Lietuvių Bendruomenės Vyriausiąjį Teismą ir buvo jo pirmasis pirmininkas. Lietuvių bendruomenės apylinkės teisėjas Viurcburge ir IRO teisinis tarėjas Švainfurte. Nuo 1949 gyveno JAV.

Mirė 1972 m. gruodžio 4 d. palaidotas Šv. Jurgio kapinėse Kenošoje, Viskonsine, JAV bendrame kape su žmona.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Lietuvių enciklopedijos leidykla, 1953–1985 m. 140 p. Archyvuota kopija 2016-03-06 iš Wayback Machine projekto.
* Kalbininkai Archyvuota kopija 2016-03-02 iš Wayback Machine projekto.
* Žymūs kraštiečiai Archyvuota kopija 2019-06-09 iš Wayback Machine projekto. (*Kazlų Rūdos viešoji biblioteka*)
**Priešieškinis** - reikalavimas, kurį byloje kelia atsakovas, atsakydamas į jam pareikštą ieškinį.

Teisė į priešieškinį
--------------------

Atsakovas Lietuvoje turi teisę iki nutarties skirti bylą nagrinėti teisme priėmimo pareikšti ieškovui priešieškinį, kad jis būtų išnagrinėtas kartu su pradiniu ieškiniu. Vėlesnis priešieškinio priėmimas yra galimas tik tuo atveju, jeigu tokio priėmimo būtinumas iškilo vėliau arba jeigu yra gautas priešingos šalies sutikimas, arba jeigu teismas mano, kad tai neužvilkins bylos nagrinėjimo (LR CPK 143 str. 1 d.).

Teismas priima priešieškinį, jeigu:

* priešpriešiniu reikalavimu siekiama įskaityti pradinio ieškinio reikalavimą;
* patenkinus priešieškinį, bus visiškai ar iš dalies nebegalima patenkinti pradinio ieškinio;
* tarp priešieškinio ir pradinio ieškinio yra tarpusavio ryšys, ir juos kartu nagrinėjant bus galima greičiau ir teisingai išnagrinėti ginčus.

Pareiškimas ir priėmimas
------------------------

Priešieškinis pareiškiamas pagal taisykles, LR CPK Kodekso nustatytas ieškiniui pareikšti. Teismo nutartis atsisakyti priimti priešieškinį atskiruoju skundu neskundžiama.

Teismas atsisako priimti priešieškinį, jeigu nėra LR CPK 143 straipsnio 2 dalyje numatytų pagrindų (LR CPK 143 straipsnio 4 dalis).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Civilinio proceso kodekso patvirtinimo, įsigaliojimo ir įgyvendinimo įstatymas. Civilinio proceso KODEKSAS (Data: 2010-09-23. Aktuali 2010-10-26)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Rotesėjaus pilis (*Rothesay Castle*) Vakarų Škotijoje. Centre matyti XVI a. priešpilis, iš kurio per gynybinį griovį eina tiltas.
**Priešpilis** (angl. *fore-work*, vok. *Warte (Außenwerk)*, rus. *форбург*) – viduramžių pilies komplekso dalis, už pilies ribų atitverta įtvirtinta teritorija. Primena papilį, tačiau priešpilis yra grynai gynybinis darinys (o papilys – gyvenama įtvirtinta dalis). Tokie priešpiliai būdingi medinėms pilims. Vėliau daugelyje pilių priešpiliai buvo apgyvendinti ir tapo papiliais, o dar vėliau – tiesiog apie pilį susidariusio miesto dalimi.

Priešpilį paprastai įrengdavo silpniausioje pusėje, tai būdavo gynybai skirta piliakalnio aikštelės dalis (kartais – net gretimas artimas piliakalnis). Maždaug 6 % Lietuvos vėlyvųjų piliakalnių turėjo priešpilius. Paprastai būdavo vienas priešpilis, nuo pagrindinės pilies atskirtas grioviu ir/ar pylimu. Lietuvoje būdingesni piliakalniai su pylimu atskirtais priešpiliais. Retkarčiais pasitaiko piliakalnių, kurie kažkada turėjo du priešpilius (pvz. Kernavė, Medvėgalis). Atskiroje kalvoje įrengtas priešpilis neretai laikomas atskiru piliakalniu. Pvz. Kernavėje Mindaugo Sostas ir Lizdeikos Kalnas yra pagrindinio piliakalnio (Aukuro Kalno) priešpiliai.

Literatūra
----------

* Zabiela G. (1995) Lietuvos medinės pilys. 335 psl.
Priešistorinis amerikinis liūtas (rekonstrukcija)
**Priešistoriniai žinduoliai** – grupės žinduolių, išnykusių priešistorėje, dažnai painiojamų su dinozaurais. Yra žinoma, kad jie patyrė du pagrindinius evoliucinius sprogimus: vieną prieš 93 milijonus metų (viršutiniame kreidos periode), kitą – maždaug prieš 50 milijonų metų (žemutiniame eocene).

Evoliucija
----------

*Pagrindinis straipsnis – Žinduolių evoliucija*.
Žinduoliai išsivystė iš cinodontų – plėšriųjų roplių grupės, gyvenusios vėlyvajame  paleozojuje. Pirmasis žinomas žinduolis yra *Juramaia sinensis*, mažas *eutheria* (placentinis žinduolis), gyvenęs aukštutinės juros laikais.

Žinduolių evoliucija praėjo daugelį etapų nuo tada, kai jų *Synapsida* protėviai pirmą kartą pasirodė vėlyvojo karbono Pensilvanijos subperiodo laikotarpyje. Įpusėjus triasui buvo daug sinapsidinių rūšių, kurios atrodė kaip žinduoliai. Rūšių linija, vedanti į šiandieninius žinduolius, išsiskyrė juroje; šio laikotarpio sinapsidai apima *Dryolestes*, labiau susijusius su išlikusiais placentiniais ir sterbliniais nei su kloakiniais, taip pat *Ambondro*, labiau susijusius su kloakiniais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Welsh, J. *Skinny 'Shrew' Is Oldest True Mammal*. LiveScience, 24-08-2011
2. ↑  ROUGIER, GUILLERMO W.; MARTINELLI, AGUSTÍN G.; FORASIEPI, ANALÍA M.; NOVACEK, MICHAEL J. (2007). „New Jurassic Mammals from Patagonia, Argentina: A Reappraisal of Australosphenidan Morphology and Interrelationships". *American Museum Novitates* **3566** (1): 1. doi:10.1206/0003-0082(2007)507[1:NJMFPA]2.0.CO;2. hdl:2246/5857.

Nuorodos
--------

* Sąrašas: Priešistoriniai žinduoliai
| **Janis Medinislatv. *Jānis Mediņš*** |
| --- |
|  |
| Janis Medinis |
| Gimė | 1890 m. spalio 9 d.Ryga |
| Mirė | 1966 m. kovo 4 d. (75 metai)Stokholmas |
| Tėvai | Jūris Medinis |
|  |
| Veikla | latvių kompozitorius, dirigentas |
| Organizacijos | Latvijos konservatorija |
| Pareigos | profesorius |

**Janis Medinis** (latv. *Jānis Mediņš*, 1890 m. spalio 9 d. Ryga – 1966 m. kovo 4 d. Stokholmas) – latvių kompozitorius, dirigentas.

Biografija
----------

Tėvas Rusijos imperijos kariuomenės orkestro klarnetininkas Jūris Medinis. Broliai Jazepas Medinis, Jekabas Medinis. 1901–1908 m. studijavo Rygos Emilio Zygerto muzikos instituto fortepijono, smuiko ir violončelės klasėse. 1920–1928 m. Latvijos nacionalinės operos dirigentas. 1928–1944 m. Latvijos radiofono simfoninio orkestro vyr. dirigentas. 1921–1944 m. Latvijos konservatorijos dėstytojas, nuo 1929 m. profesorius. 1944–1948 m. gyveno Vokietijoje, nuo 1948 m. Stokholme, 1965 m. pusę metų Rygoje.

Kūryba
------

Sukūrė simfoniją (1913 m.), 4 orkestrines siuitas (1922 m. 1927 m. 1934 m. 1938 m.), simfonines poemas „Imanta" (1924 m.) ir „Mėlynas kalnas" (*Zilais kalns* 1927 m.), koncertą fortepijonui ir orkestrui (1928 m.), styginių kvartetą (1946 m.), kūrinių chorui, romansų, instrumentinių miniatiūrų.

Sceniniai kūriniai
* Ugnis ir naktis (*Uguns un nakts*), opera, 1921 m. 2 redakcija 1927 m.
* Dievai ir žmonės (*Dievi un cilvēki*), opera, 1922 m.
* Berniukas nykštukas (*Sprīdītis*), opera, 1927 m.
* Išdykėlė (*Luteklīte*), opera, 1939 m.
* Meilės pergalė (*Mīlas uzvara*), baletas, 1935 m.
* Plieniniai sparnai (*Tērauda sparni*), baletas, 1936 m.

Bibliografija
-------------

* Tonai ir pustoniai (*Toni un pustoni*), autobiografinė knyga, 1964 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vaclovas Juodpusis'**. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 572 psl.**

Nuorodos
--------

* Jānis Mediņš. Kūriniai openlibrary.org
| **Janis Misinislatv. *Jānis Misiņš*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1862 m. balandžio 2 d.Tirzos valsčius |
| Mirė | 1945 m. sausio 17 d. (82 metai)Ryga |
|  |
| Veikla | latvių bibliotekininkas, bibliografas, knygotyrininkas ir bibliofilas |

**Janis Misinis** (latv. *Jānis Misiņš*, 1862 m. balandžio 2 d. Tirzos valsčius – 1945 m. sausio 17 d. Ryga) – latvių bibliotekininkas, bibliografas, knygotyrininkas ir bibliofilas. Pirmosios latvių mokslinės bibliotekos kūrėjas, latvių mokslinės bibliografijos pradininkas.

Biografija
----------

1885 m. brolio sodyboje Tirzos valsčiuje įsteigė privačią biblioteką „Kraces", 1890 m. jos fondus sudarė 500 knygų, vėliau ir knygrišyklą, 1892 m. Lejascieme (dab. Gulbenės savivaldybė) – knygyną. 1906 m. išvyko į Rygą, dirbo knygyne. 1911–1914 m. Rygos miesto bibliotekos (dab. Latvijos mokslų akademijos akademinė biblioteka) bibliotekininkas, 1919 m. šios bibliotekos archyvo vedėjas. 1919–1920 m. Latvijos valstybės bibliotekos (dab. Latvijos nacionalinė biblioteka) vadovas, 1920–1938 m. Rygos miesto bibliotekos direktoriaus pavaduotojas ir Latviškų knygų skyriaus vadovas. 1925 m. Rygos miestui padovanojo savo asmeninę biblioteką – 28 000 knygų, kuri saugoma Latvijos mokslų akademijos akademinėje bibliotekoje (nuo 1954 m. J. Misinio latvių literatūros skyrius, nuo 1992 m. – Janio Misinio biblioteka).

Tyrinėjo latviškas knygas, literatūrą, kultūrą, nubrėžė nacionalinės bibliografijos rengimo pagrindines kryptis. Svarbiausias veikalas – Latvių literatūros rodyklė (*Latviešu rakstniecības rādītājs* 2 t. 1924–1937 m.), apimanti 1585–1925 m. laikotarpio latviškas knygas. Jo darbais remiasi Lietuvos ir kitų Baltijos šalių knygotyrininkai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Janis Misinis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 215 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Prieškrušinė raketa** (rus. *противоградовая ракета*) – raketa, naudojama apsaugai nuo galimos krušos. Veikimas pagrįstas smūginės bangos poveikiu atmosferos dalyje, kur formuojasi kruša.

Prieškrušinių raketų naudojimas mažina žemės ūkio kultūrų nuostolius dėl krušos poveikio. Pirmieji prieškrušiniai ginklų kompleksai Rusijoje buvo sukurti 1961–1963 m. Visasąjunginiame aukštikalnių prieškrušiniame institute (rus. *Всесоюзный Высокогорный противоградовый институт*). Tai buvo raketų kompleksas „Oblako" (rus. *Облако* 'Debesis') ir artilerijos kompleksas „Elbrus" (rus. *Эльбрус* "Elbrusas').
Komplekso „Oblako" pagrindas buvo netradicinės schemos raketa, kuri po paleidimo ir suveikimo nusileidžia parašiutu. Artilerijos kompleksas naudojo specialios konstrukcijos artilerijos sviedinius.

1969 m. pirotechnines sistemas kuriančiame Taikomosios chemijos mokslinio tyrimo institute (Sergijev Posadas, Rusija) pagal Gruzijos mokslų akademijos Geofizikos instituto techninę užduotį buvo sukurta prieškrušinė raketa „Alazan" (rus. *Алазань* 'Alazanis'), kurios veikimo spindulys yra 8 km.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Encefalito paplitimas Lietuvoje 2008 m. kovo 13 d.
**Encefalitas** (galvos smegenų uždegimas) – sunki židininė virusinė liga, kurios metu vyksta galvos ir nugaros smegenų bei jų dangalų uždegimas, dėl kurio ilgam sutrinka žmogaus darbingumas, nereti (apie 30-40 % atvejų) sunkūs liekamieji reiškiniai ir neįgalumas.

Šią ligą sukelia virusai, kuriuos dažniausiai perneša erkės. Jie gali pakliūti į organizmą, išgėrus užsikrėtusio ožkos ar karvės pieno. Taip pat ši liga gali būti ir komplikacija tokių ligų, kaip gripas, reumatas, šiltinė ir kt.

Požymiai: staigi temperatūra, galvos skausmas, svaigimas. Taip pat silpnumas, pykinimas, miego sutrikimai. Galimas sąmonės praradimas, paralyžiavimas.

Norint išvengti šios ligos, grįžus namo iš parko ar miško būtina apžiūrėti, ar nėra drabužiuose ar į kūną įsisiurbusių erkių. Einant į mišką, būtina tinkamai apsirengti, prisidengti galvą, apsiauti tinkamą avalynę. Radus įsisiurbusią erkę, kreiptis į gydymo įstaigą, kad ją tinkamai ištrauktų, t. y. kad odoje neliktų erkės galvos. Taip pat patartina negerti nevirinto ar nesterizuoto pieno. Laiku ir visiškai išsigydyti infekcines ligas. Būtina pasiskiepyti.
*XX a. 8-ajame dešimtmetyje ir vėliau Naujosios Vilnios rajonas buvo Vilniaus respublikinio pavaldumo mieste, žr. Naujosios Vilnios rajonas (Vilnius)*.

|  |
| --- |
|    **Naujosios Vilnios rajonas** |
| *Naujosios Vilnios rajonas 1956 m.* |
| **Centras** | Naujoji Vilnia |
| **Sudarytas** | 1950 m. birželio 20 d. |
| **Panaikintas** | 1959 m. gruodžio 7 d. |
| **Anksčiau** | Vilniaus apskritis |
| **Vėliau** | Vilniaus rajonasVilnius |

**Naujosios Vilnios rajonas** – LTSR administracinis teritorinis vienetas Lietuvos pietryčiuose, į rytus nuo Vilniaus. Centras – Naujoji Vilnia, vėliau Vilnius.

Istorija
--------

Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš Naujosios Vilnios, buvusios Vilniaus apskrities 31 apylinkės ir Vilniaus miesto 1 apylinkės. Iki 1953 m. priklausė Vilniaus sričiai. 1959 m. gruodžio 7 d. panaikintas, teritorija perduota Vilniaus rajonui. 1957 m. Naujoji Vilnia prijungta prie Vilniaus miesto.

| **Rajono istorija** |
| --- |
| Metai | Plotas, km² | Gyventojų sk. | Suskirstymas | Gyvenvietės
 |
| 1950 m.  *(Išsamiau)* |  |  | 32 apylinkės | 1 miestas (Naujoji Vilnia) |
| 1954 m.  *(Išsamiau)* |  |  | 12 apylinkių |  |
| 1959 m.  *(Išsamiau)* | 618 |  | 12 apylinkių |  |

Šaltiniai
---------

* *Naujosios Vilnios rajonas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987.
| **William Steig** |
| --- |
| Gimė | 1907 m. lapkričio 14 d.Niujorke, JAV |
| Mirė | 2003 m. spalio 3 d. (95 metai) |
|  |
| Veikla | karikatūristas, skulptorius, rašytojas |

**William Steig** (1907 lapkričio 14 – 2003 spalio 3) buvo produktyvus amerikiečių karikatūristas, skulptorius ir vėliau populiarios vaikų literatūros rašytojas.

Biografija
----------

Steigas gimė Niujorke Lenkijos žydų imigrantų šeimoje, kurie paskatino jo meninį veiklos vystymasį. Vaikystėje jis mėgo paišyti vaikiškus piešinius bei skaityti. Tuo metu viena mėgstamiausių jo pasakų buvo *Pinokis*. Šalia meninės veiklos jis taip pat buvo atletas bei koledžo vandensvydžio komandos narys. Jis baigė *Townsend Harris* vidurinę mokyklą, bet niekados taip ir nepabaigė koledžo, nors jis buvo pradėjęs lankyti net tris koledžus: dvejus metus praleido Niu Jorko miesto koledže, trejus metus Nacionalinėje Dizaino akademijoje bei 5 dienas Jeilio universiteto vaizduojamojo meno mokykloje. Vis dėlto iš visų jų buvo išmestas.

Kai jo šeima pateko į finansines problemas Didžiosios depresijos metu, jis pradėjo piešti karikatūras kaip laisvai samdomas menininkas ir taip savo pirmąją karikatūrų seriją 1930 metais pardavė *New Yorker* žurnalui. Jis netrukus susilaukė pasisekimo ir per ateinančius dešimtmečius išspausdino 1600 įvairių komiksinių piešinių, o 117 iš jų pasirodė ant žurnalo viršelio. Todėl *Newsweek* žurnalas suteikė jam „King of Cartoons" (lt:*karikatūrų karalius*) titulą.

Steigas buvo vienas iš 250 skulptorių, kurių darbai buvo eksponuoti 3-iojoje taptautinėje skulptūros parodoje, vykusioje Filadelfiljos meno muziejusFiladelfiljos meno muziejuje 1949 vasarą.
Eidamas 7-tą savo gyvenimo dešimtmetį jis nusprendė nusprendė išbandyti save kitoje meno rūšyje ir taip 1968 parašė savo pirmą vaikams skirtą knygą. Čia jam taip pat puikiai sekėsi, todėl jo trečia knyga *Silvesteris ir stebuklingas akmenukas* (1970), laimėjo prestižinį Caldecott Medalį. Per visą gyvenimą jis parašė daugiau nei 30 knygų vaikams, įskaitant *Daktaro DeSoto* knygų seriją, kurią jis rašė iki savo gyvenimo 10-jo dešimčio. Be to iliustruota knyga vaikams *Šrekas!* (angl:*Shrek!*) (1990) buvo pasirinkta kaip pagrindas labai sėkmingam kompiuteriu animuotam filmui tuo pačiu pavadinimu.

1936–1949 jis buvo vedęs Elizabeth Mead Steig, kuri buvo antropologistės Margaret Mead sesė. Jie susilaukė džiazo fleitininko Jeremy Steigo ir dukros Liusindos. Vėliau Steigas vedė dar tris kartus ir susilaukė dar keleto vaikų.

Nuorodos
--------

* williamsteig.com