recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Abidžanaspranc. *Abidjan* |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

AbidžanasAbidžanas

5°20′11″ š. pl. 4°1′36″ v. ilg.﻿ / ﻿5.33639°š. pl. 4.02667°r. ilg.﻿ / 5.33639; 4.02667﻿ (Abidžanas)Koordinatės: 5°20′11″ š. pl. 4°1′36″ v. ilg.﻿ / ﻿5.33639°š. pl. 4.02667°r. ilg.﻿ / 5.33639; 4.02667﻿ (Abidžanas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Dramblio Kaulo Kranto vėliava Dramblio Kaulo Krantas |
| **Regionas** | Lagūnų regionas |
| **Departamentas** | Abidžano departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 4 707 000  |
| **Plotas** | 422 km² |
| **Tankumas** (2014) | 11 154 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Abidžanas |

**Abidžanas** (pranc. *Abidjan*) – miestas pietryčių Dramblio Kaulo Krante prie Gvinėjos įlankos; buvusi sostinė. Tai didžiausias miestas ir uostas šalyje. Pastatytas ant keleto pusiasalių ir salų, sujungtų tiltais Ebrijė (*Ébrié*) lagūnoje. Šiuolaikiškas uostas atidarytas 1950 metais, kai buvo perkastas Vridi kanalas, jungiantis užutėkyje esančią gana gilią lagūną su Gvinėjos įlanka ir Atlanto vandenynu. Eksportuojama kakava, kava, bananai, ananasai, mediena, palmių ir žuvų produktai. Nuo 1960 m. plačiai išvystyta gamybos pramonė – tekstilės, metalo, aprangos, maisto produktų, plastmasės, gumos, naftos; automobilių ir radijo surinkimas. Vis platėja turizmo sektorius. Iš Abidžano po visą šalį išeina dideli keliai, jame baigiasi Abidžano-Nigerio geležinkelis, išsišakojantis ir į Burkina Fasą.

Miestas yra gana patrauklus, su modernia atmosfera, daug parkų ir plačių bulvarų. Kokodi (*Cocody*) rajone yra gyvenamieji kvartalai, Trešvilyje (*Treichville*; Mažojo Basamo saloje, *Petit-Bassam*) yra didžiulis turgus. Abidžane yra 1958 m. įkurtas Dramblio Kaulo Kranto valstybinis universitetas, keletas technikos koledžų, bibliotekų. Nacionaliniame muziejuje yra daug šalies meno kūrinių. Į šiaurę nuo miesto yra miškingas Banko nacionalinis parkas.

Istorija
--------

Abidžaną XIX a. įkūrė prancūzų kolonizatoriai. 1904 m. pabaigus tiesti geležinkelį, tai buvo mažas kaimas be jokių uosto įrengimų. 1934 m. jis pakeitė Bingervilį kaip Prancūzijos Dramblio Kaulo Kranto kolonijos centrą, o 1960 m. gavus nepriklausomybę tapo valstybės sostine. Nors 1983 m. oficialia šalies sostine paskelbtas Jamusukras, tačiau Abidžanas vis dar išlieka šalies kultūros ir verslo centru, faktine šalies sostine.

Sportas
-------

* ASEC Mimosas futbolo klubas;
* Africa Sports d'Abidjan futbolo klubas;
* AFAD futbolo klubas;
* Stade d'Abidjan futbolo klubas;
* „Stade Robert Champroux" (futbolo stadionas).
* Miesto stadionas, talpinantis 10 000 žiūrovų.
* ABC Fighters – krepšinio klubas;

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 9
2. ↑  *Abidjan*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
| **Ludwig zu Sayn-Wittgenstein-Berleburg** |
| --- |
|  |
| 1836 m. |
| Giminės herbas |
| Giminės herbas |
|  |
| Gimė | 1799 m. birželio 8 d.Jieznas, Rusijos imperija |
| Mirė | 1866 m. birželio 20 d. (67 metai)Kanai, Prancūzija |
| Tėvas | Peter Wittgenstein |
| Motina | Antonia Cäcilie Snarska |
| Sutuoktinis (-ė) | Stefanija Radvilaitė |
|  |
| Veikla | karininkas, dvarininkas |

**Liudvikas zu Sainas-Vitgenšteinas-Berleburgas** (1799 m. birželio 8 d. Jiezne – 1866 m. birželio 20 d. Kanuose) – Lietuvos vokiečių kilmės Rusijos imperijos karininkas, Kavalergardų rotmistras, dekabristų organizacijų narys, vienas iš stambiausių XIX a. Europos dvarininkų, Nesvyžiaus Radvilų giminės turtų paveldėtojas, Myriaus pilies ir Verkių dvaro valdytojas.

Biografija
----------

Gimė 1799 m. birželio 8 d. Jiezne, Trezantolio dvare, vokiečių kilmės Rusijos imperijai tarnaujančio karininko Pėterio Vitgenšteino (1769-1843) ir Antuanetos Cecilijos Snarskos (1779-1855) šeimoje. Jaunystėje buvo kavalerijos karininkas. Tapęs caro adjutantu, daug keliavo po Europą. 1828 m. birželio 14 d. vedė Stefaniją Radvilaitę (1809-1832). Jiedu kartu tegyveno vos ketvertą metų. Jauna moteris mirė nuo plaučių ligos, sulaukusi vos 23-ejų ir palikusi sūnų bei dukrą. Liudvikas Vitgenšteinas paveldėjo žmonos turtus. Perėmęs didžiąją dalį Radvilų giminės Nesvyžiaus atšakos turtų, Vitgenšteinas tapo stambiausiu privačiu žemvaldžiu to meto Europoje. Jo valdos apėmė 1,2 milijono hektarų žemės. Antrąja Liudviko Vitgenšteino žmona tapo devyniolikmetė kunigaikštytė Leonila Bariatinskaja (1816-1918) Mirė 1866 m. birželio 20 d. Kanuose.

Nuorodos
--------

* Sayn šeimos istorija (ang.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dr. Irma Randakevičienė. Stanislovo Moravskio pasakojimų pėdsakais.
2. ↑  Verkių rūmuose aidėjo kunigaikščio žingsniai

Galerija
--------

|  |
| --- |
| 
Galerija
 |
| * Pirmoji žmona Stefanija Radvilaitė su nuotakos rūbais. 1828 m.Pirmoji žmona Stefanija Radvilaitė su nuotakos rūbais. 1828 m.
* Antroji žmona Leonila Bariatinskaja. 1857 m.Antroji žmona Leonila Bariatinskaja. 1857 m.
 |
| **Justinas Kibirkštis** |
| --- |
| Gimė | 1894 m. lapkričio 17 d.Dumblynė, Dusetų valsčius |
| Mirė | 1934 m. lapkričio 7 d. (39 metai)Kėdainiai |
| Palaidotas (-a) | Kėdainių miesto kapinės |
|  |
| Veikla | Lietuvos karinis veikėjas, Generalinio štabo pulkininkas |
|  |
| Alma mater | Aukštieji karininkų kursai |

**Justinas Kibirkštis** (1894 m. lapkričio 17 d. Dumblynė, Dusetų valsčius – 1934 m. lapkričio 7 d. Kėdainiai) – Lietuvos karinis veikėjas, Generalinio štabo pulkininkas. Palaidotas Kėdainių Kauno gatvės kapinėse.

Biografija
----------

1915–1916 m. studijavo Peterburgo politechnikos institute. 1916 m. mobilizuotas į Rusijos imperijos kariuomenę, Pirmojo pasaulinio karo dalyvis. 1918 m. 1-ojo atskirojo lietuvių bataliono Vitebske karininkas.

1918 m. grįžo į Lietuvą, su kitais organizavo Dusetų valsčiaus savivaldybę. 1918 m. gruodžio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919 m. sausio mėn. – 1920 m. lapkričio mėn. dalyvavo nepriklausomybės kovose su Sovietų Rusijos kariuomene, bermontininkais, Lenkijos kariniais junginiais.

1922 m. 1-ojo artilerijos pulko vadas. 1923 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus, 1927 m. Čekoslovakijos Generalinio štabo akademiją. 1928–1929 m. Vyriausiojo štabo Karo mokslo valdybos viršininkas. 1929 m. pulkininkas, trumpai – Aukštųjų karininkų kursų Mokymo dalies viršininkas. Nuo 1929 m. birželio mėn. 2-ojo artilerijos pulko, dislokuoto Kėdainiuose vadas.

Įvertinimas
-----------

* 1919 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas
* 1928 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Zabielskas. *Justinas Kibirkštis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 25 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Dėmesio! Straipsnis šiuo metu yra aktyviai redaguojamas.**Prašome nedaryti straipsnio pakeitimų, kol šis pranešimas yra rodomas. Tokiu būdu išvengsime redagavimo konfliktų.Norėdami sužinoti kas dirba prie straipsnio ir kada prasidėjo redagavimo sesija, skaitykite redagavimo istoriją. |


| **Šv. Pachomijus** |
| --- |
|  |
| Šv. Pachomijaus ikona |
| Gimė | 290 m.Tebaidė, Egiptas, Romos imperija |
| Mirė | 346 m. (~56 metai)Egiptas, Romos imperija |
| Religija | krikščionybė |
| Šventasis |
| Šventė | gegužės 9 d. |
|  |
| Veikla | krikščionių šventasis, dykumos tėvas |
|  |
|  **Vikiteka** | Šv. Pachomijus |

  

**Šventasis Pachomijus** (g. ~290 m. – m. 346 m.) – krikščionių šventasis, abatas, monastinio cenobitinio gyvenimo pradininkas, vienas iš dykumos tėvų.

Jaunystėje Pachomijus buvo karys, su bendražygiais pateko į nelaisvę Tebaidės regione. Nelaisvėje jam didelį įspūdį padarė krikščionių atjauta įkalintiems kariams. Palikęs kario tarnybą, Pachomijus apsigyveno prie nedidelės Senesito šventovės griuvėsių, apsikrikštijo.

Nutaręs tapti atsiskyrėliu, dvasios vadovu pasirinko vienuolį Palomoną. Atsiskyrėliškai pragyvenęs septynerius metus, nusprendė, kad pranašesnis gyvenimas drauge vienuolyne, vadovaujant vyresniajam.

Pachomijus apleistame Tabenisės kaime, įsikūrusiame dešiniajame Nilo krante, įsteigė Dievui pasišventusių vyrų bendruomenę, paklūstančią regulai, pats tapo jos abatu, įkurta vadovaujančių vyresniųjų grupė.

Šv. Jeronimas mini, kad V a. bendruomenę sudarė ~50 000 vienuolių, tačiau šis skaičius nelaikomas realistišku, manoma, kad vienuolių galėjo būti ~5000.

Pachomijus – pirmosios regulos autorius. Originalas buvo parašytas koptų kalba, bet iki šių dienų visas išlikęs tik lotyniškas šv. Jeronimo vertimas iš graikų kalbos (404 m.). Esama regulos fragmentų koptų ir graikų kalbomis. Šv. Jeronimo vertime pridėti ir Pachomijaus posakiai, paraginimai, 11 laiškų (2 iš jų šifruoti).

Minimas gegužės 9 d.

Išnašos
-------

1. ↑  „Saint Pachomius the Great". *fatheralexander.org*. Nuoroda tikrinta 2018-03-17.
2. 1 2 3 4 5 6  *Abatas Pachomijus – monastinio gyvenimo pradininkas*. Bernardinai.lt. Nuoroda tikrinta 2023-10-30.
3. 1 2  *Saint Pachomius*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2023-10-30.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| FilipsburgasPhilipsburg |
| --- |
| *Filipsburgo reginys* |
|  |
| 

FilipsburgasFilipsburgas

18.0237°0′0″ š. pl. 63.0458°0′0″ v. ilg.﻿ / ﻿18.02370°š. pl. 63.04580°r. ilg.﻿ / 18.02370; 63.04580﻿ (Filipsburgas)Koordinatės: 18.0237°0′0″ š. pl. 63.0458°0′0″ v. ilg.﻿ / ﻿18.02370°š. pl. 63.04580°r. ilg.﻿ / 18.02370; 63.04580﻿ (Filipsburgas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Sint Marteno vėliava Sint Martenas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1763 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 1 338  |

**Filipsburgas** (ol. *Philipsburg*) – Nyderlandų valdos Karibuose Sint Marteno sostinė. Yra Šv. Martyno salos pietuose, įsiterpęs tarp Žaliosios įlankos (angl. *Green Bay*) ir Didžiojo Druskos tvenkinio (angl. *Great salt Pond*). 2006 m. mieste gyveno 1338 gyventojai.

Istorija
--------

Iki europiečių pasirodymo Amerikoje, čia būta aravakų gyvenvietės.

1493 m. lapkričio 11 d. šitose vietose lankėsi Kristupas Kolumbas ir atrastas žemes padovanojo Ispanijos karūnai.

1763 m. Nyderlandų laivyno kapitonas John Philipsas įkūrė gyvenvietę, kuri pavadinta Filipsburgu.

Filipsburgas tapo svarbiu tarptautinės prekybos centru. Du istoriniai fortai liudija Filipsburgo strateginę svarbą Sint Marteno istorijoje: Amsterdamo fortas ir Vilemo fortas.

Pagrindinis miesto prekybos rajonas – centre esanti Front Street ('Priekinė gatvė'). Filipsburgas turi uostą, kuriame švartuojasi daugelis kruizinių laivų, tokių kaip *Carnival Valor*.

Princesės Julianos tarptautinis oro uostas
------------------------------------------

Dėl trumpo (2180 metrų ilgio) vietos Princesės Julianos tarptautinio oro uosto kilimo ir tūpimo tako, lėktuvai turi leistis neįprastai žemame aukštyje, praskrisdami vos 10–20 metrų virš šalia esančio Maho paplūdimio. Besileidžiantys lėktuvai, jų sukeliamos dirbtinės bangos tapo populiaria atrakcija tarp turistų ir burlentininkų, net paskatino turizmą Sint Martene.

Lėktuvas leidžiasi virš Maho paplūdimio
|  |
| --- |
| **Panevėžio Ąžuolo progimnazija** |
| [[Vaizdas:|Panevėžio Ąžuolo progimnazija herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Panevėžio Ąžuolo progimnazija|250px]] |
| **Adresas** | Žvaigždžių g. 26, Panevėžys |
| **Direktorius(-ė)** | Remigijus Glinskis |
| **Mokinių skaičius** | 570(2022/2023 m. m.) |
| **Įkūrimo data** | 1986 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 62 |

**Panevėžio „Ąžuolo" progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Panevėžyje, Žvaigždžių g. 26, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190423727.

Istorija
--------

Mokyklos statybos darbai pradėti 1986 m. vasarą pagal 1975 m. respublikiniame MSPI parengtą tipinį projektą Nr. 7367. Mokyklos darbo pradžia 1987 m. rugsėjo 1 d. Tada vadinosi Panevėžio 17-oji vidurinė mokykla.

1989 m. pradėtos formuoti sustiprinto chorinio dainavimo klasės. Panevėžio miesto tarybos 2001 m. vasario 15 d. sprendimu Nr. 15-18 mokykla pavadinta „Ąžuolo" vidurine mokykla. Nuo 2009 m. rugsėjo 1 d. „Ąžuolo" vidurinė mokykla pertvarkoma į „Ąžuolo" pagrindinę mokyklą. 2015 m. rugsėjo 1 d. pagrindinė mokykla pertvarkyta į progimnaziją.

Pavadinimų kaita
----------------

***Mokyklos pavadinimų kaita***:

* nuo 1987 m. *Panevėžio 17-oji vidurinė mokykla*
* nuo 2001 m. *Panevėžio „Ąžuolo" vidurinė mokykla*
* nuo 2009 m. *Panevėžio „Ąžuolo" pagrindinė mokykla*
* nuo 2015 m. *Panevėžio „Ąžuolo" progimnazija*

Direktoriai
-----------

* 1986 m. Rimantas Maldūnas
* 1992 m. Gintaras Jurgėlas
* 1993 m. Genovaitė Žilytė
* 1999 m. Remigijus Glinskis

Išnašos
-------

1. „Ąžuolo" progimnazija
2. ↑  „Ąžuolo" progimnazija
3. ↑  Istorija. *Azuolo.lt* (tikrinta 2022-04-22).

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
Koordinatės: 54°50′04″š. pl. 23°52′47″r. ilg.﻿ / ﻿54.83447°š. pl. 23.879692°r. ilg.﻿ / 54.83447; 23.879692

|  |
| --- |
| **Garliavos Jonučių progimnazija** |
| Garliavos Jonučių progimnazija herbasGarliavos Jonučių progimnazija herbas |
| Garliavos Jonučių progimnazija |
| **Adresas** | Vasario 16-osios g. 8, Garliava |
| **Direktorius(-ė)** | Audra Galvanauskienė |
| **Mokinių skaičius** | 1435 |
| **Įkūrimo data** | 1974 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 102 |

**Kauno rajono Garliavos Jonučių progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Garliavoje (Kauno raj.), Vasario 16-osios g. 8. Įstaigos kodas 303383037.

Filialas: Kauno rajono Garliavos Jonučių vidurinės mokyklos Karkazų skyrius.

***Mokyklos pavadinimų kaita***:

* nuo 1974 m. *Garliavos 2-oji vidurinė mokykla*
* nuo ~2000 m. *Garliavos Jonučių vidurinė mokykla*
* nuo 2014 m. *Garliavos Jonučių progimnazija*

Istorija
--------

Augant gyventojų skaičiui, viena vidurinė mokykla Garliavoje negalėjo sutalpinti visų mokinių, todėl buvo nutarta greta pagrindinės Vytauto gatvės, tuo metu tuščiame žemės plote, pastatyti naują to meto reikalavimus atitinkančią mokyklą. 1974 m. rugsėjo 1 d. švietimo ministras Antanas Rimkus ir Kauno rajono švietimo skyriaus vedėjas K. Švedas įteikė direktoriui Jonui Akavickui naujos Garliavos 2-osios vidurinės mokyklos raktus. Į rugsėjo pirmosios šventę susirinko 1108 mokiniai. Iki 1984 m. vidurinės mokyklos patalpose veikė Garliavos meno mokykla.

2014 m. rugsėjo 1 d. Garliavos Jonučių vidurinė mokykla (įst. kodas 191074794) reformuota, jos vietoje įteisintos dvi mokyklos – Kauno r. Garliavos Jonučių progimnazija (įst. kodas 303383037) ir Kauno r. Garliavos Jonučių gimnazija (įst. kodas 303383044), tačiau pastaroji vis tiek uždaryta.

Direktoriai
-----------

* Jonas Akavickas – dirbo 1974–1990 m. ir išleido 16 abiturientų laidų.
* Vidmantas Vitkauskas – dirbo 1990-1991 m. ir išleido 1 abiturientų laidą.
* Giedrė Dauguvietytė – dirbo 1991-1998 m. ir išleido 7 abiturientų laidas.
* Aloyzas Pakolkis - dirbo 1998-2013 m. ir išleido 15 abiturientų laidų.
* Nuo 2014 m. mokyklai vadovavo Jonas Petkevičius.
* Nuo 2020 m. mokyklai vadovavo Audra Galvanauskienė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kauno r. Garliavos Jonučių vidurinė mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-04-22).

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
Sirupis Panevėžio projektiniame plane 1871 m. (dešinėje)
**Sirupis** – Panevėžyje tekėjęs upelis, Nevėžio kairysis intakas. Minimas 1851 m. Panevėžio Šv. Petro ir Povilo bažnyčios kunigo Ipolito Vercinskio rankraštyje „Opisanie statystyczne parafiji Poniewiezkiej" (*Panevėžio parapijos statistinis aprašymas*), vaizduojamas XIX a. pabaigos ir XX a. pradžios miesto planuose. Upelio žemupys užpiltas iki XX a. ketvirtojo dešimtmečio, likusi dalis – sovietmečiu. Šiais laikais Sirupio žiotis žymi Nevėžio krante prie Panevėžio apygardos teismo žiojinti anga. Upelio vardu pavadinta gatvė Panevėžyje.

Sirupio žiotys už tilto, kitame Nevėžio krante, ~1915 m.
Tekėjo pro skurdžiausią Panevėžio miesto dalį, vadinamą Slabada, įtekėjo į Nevėžį šalia dabartinio Smėlynės gatvės tilto, ties Panevėžio piliakalniu. Buvęs labai užterštas, jo santakoje telkšojusi dvokianti bala. 1891–1892 m. upelio vaga išvalyta, jos šlaitai sutvirtinti. 1904 m. miesto plane upelis pažymėtas jau ištiesintas ir kanalizuotas. XX a. trečiajame dešimtmetyje upelio žemupio slėnis užpiltas žemėmis ir išlygintas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Daiva Savickienė, *Archyviniuose dokumentuose – kitoks Panevėžio centro vaizdas*, Sekundė, 2021-11-22. Nuoroda tikrinta 2023-12-04.
2. ↑  Emilija Juškienė, *Savanorių aikštės istorija*, Panevėžio kraštas virtualiai, 2023-11-16. Nuoroda tikrinta 2023-12-03.
**Petras Dočkus** (1889 m. gruodžio 1 d. Šileikoniuose, Šeduvos valsčius – 1982 m. Migonys, Kupiškio raj.) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija
----------

Baigė Sankt Peterburgo universiteto Gamtos fakultetą. Per Pirmąjį pasaulinį karą tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. 1917 m. baigė Sergijaus artilerijos mokyklą.

Nuo 1919 m. vasario mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919 m. dalyvavo nepriklausomybės kovose su Raudonąja armija ir bermontininkais. 1920 m. balandžio mėn. perkeltas į Generalinio štabo literatūros skyrių, dirbo Tautų sąjungos komisijoje, buvo karinis atstovas Sovietų Rusijoje. Nuo 1920 m. lapkričio mėn. tarnavo 1-ajame artilerijos pulke.

1922 m. ir 1930 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus. 1922–1924 m. mokėsi Fontenblo artilerijos mokykloje Prancūzijoje. Nuo 1925 m. kovo mėn. 3-ojo artilerijos pulko vado padėjėjas (pavaduotojas), nuo 1927 m. rugpjūčio mėn. pulko vadas. 1933 m. pulkininkas.

TSRS okupavus Lietuvą, 1940 m. birželio 25 d. paleistas į atsargą. Lietuvos laikinoji vyriausybė 1941 m. birželio mėn. jį paskyrė Kėdainių karo komendantu. 1941–1944 m. Kėdainių apskrities viršininkas. 1944 m. liko Lietuvoje, slapstėsi, gyveno įvairiose vietose.

Įvertinimas
-----------

* 1919 m. 1-ojo laipsnio Vyties Kryžius Nr.318
* 1928 m. Gedimino 3-ojo laipsnio ordinas
* 1938 m. Vytauto Didžiojo 3-ojo laipsnio ordinas
* 1940 m. Lietuvos kariuomenės kūrėjo-savanorio medalis
* 1928 m. Lietuvos Nepriklausomybės medalis
* 1936 m. Latvijos Trijų žvaigždžių 3-ojo laipsnio ordinas
* 1929 m. Latvijos Nepriklausomybės karo 10-mečio medalis
* 1926 m. Olandijos Oranjė-Nasau 4-ojo laipsnio ordinas su kardais

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozas Jankauskas. *Petras Dočkus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 46 psl.
| Domeikavos herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2002-07-30* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Domeikavos herbas** – pagrindinis Domeikavos kaimo ir seniūnijos (Kauno rajono savivaldybė) heraldinis simbolis.

Aprašas
-------

sidabriniame skydo lauke iš žalios skydo papėdės augantis žalias trišakis spygliuotas erškėtis su trimis raudonais keturlapiais heraldiniais žiedais, turinčiais žalius taurėlapius. Šoninės šakos išsilenkusios puslankiu taip, kad žiedas atsiduria priešingoje skydo pusėje, kiek aukščiau už papėdės liniją.

### Simbolika

Naujame Domeikavos herbe nutarta pavaizduoti erškėtrožių krūmą, iš dalies susijusį su seniūnijos ribose buvusia Rožių apylinke. Spygliuota erškėtrožė - tai kančios, pasiaukojimo bei prisikėlimo simbolis, įprasminantis vietinių gyventojų kovą už laisvę tiek Rusijos imperijos, tiek tarybinės valdžios metais.

Istorija
--------

Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino herbą 2002 m. liepos 30 d.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Domeikavos herbas. Archyvuota kopija 2023-06-01 iš Wayback Machine projekto. Krs.lt (tikrinta 2023-11-30).
2. ↑  Valstybės žinios, 2002, Nr. 77-3293.
| Meja Pontė |
| --- |
| Meja Pontė Gojanijos apylinkėse Meja Pontė Gojanijos apylinkėse |
| **Ilgis** | 450 km |
| **Baseino plotas** | 12 180 km² |
| **Ištakos** | Brazilijos plokščiakalnis |
| **Žiotys** | Paranaiba |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Meja Pontė |

**Meja Pontė** (port. *Rio Meia Ponte*) – upė Brazilijoje, Gojaso valstijoje; Paranaibos dešinysis intakas (Paranos baseinas). Prasideda Brazilijos plokščiakalnyje, Pirinėjaus kalnagūbryje, ~1000 m aukštyje, Itausu apylinkėse. Teka į pietryčius, pietus plynaukštėmis, prateka Gojanijos didmiestį ir jo aglomeraciją. Įteka į Paranaibą ties Jatės gyvenviete, į vakarus nuo Kašoeira Durados.

Didžiausi intakai: Duradosas (dešinieji), Žoan Leitė, Kaldasas (kairieji).

Upės vanduo naudojamas drėkinimui, vandentiekiui. Smarkiai užterštas nuotekomis iš Gojanijos. Miestai prie upės – Itausu, Injumasas, Brazabrantesas, Gojanija, Aloandija.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Características, *meioambiente.go.gov.br*
3. ↑  Mapa físico do estado do Goiás, IBGE, 2013.
4. ↑  Mapa Multimodal Goiás, DNIT, 2013.
| **Vincas Jasulaitis** |
| --- |
| Gimė | 1898 m. rugsėjo 24 d.Majoriškiai, Vilkaviškio valsčius |
| Mirė | 1988 m. lapkričio 11 d. (90 metų)Kaunas |
| Vaikai | Vytautas Jasulaitis |
|  |
| Veikla | Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas. |

**Vincas Jasulaitis** (1898 m. rugsėjo 24 d. Majoriškiai, Vilkaviškio valsčius – 1988 m. lapkričio 11 d. Kaunas) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija
----------

Vaikai: Vytautas Jasulaitis, Antanas Jasulaitis, Birutė Jasulaitytė – Tamaševičienė, Silvija-Marija Jasulaitytė. 1919 m. sausio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919 m. liepos mėn. baigė Karo mokyklą, paskirtas į Artilerijos pulką. 1919 m. rugpjūčio – spalio mėn. dalyvavo Nepriklausomybės kovose su Raudonąja armija, 1919 m. spalio 12 d. – su bermontininkais.

1925 m. rugpjūčio mėn. baigė Aukštųjų karininkų kursų Artilerijos skyrių. 1926–1928 m. studijavo Fontenblo Artilerijos karo mokykloje (*École d’Artillerie de Fontainebleau*), 1934 m. tobulinosi Artilerijos balistikos kursuose Prancūzijoje. 1934 m. gruodžio mėn. – 1940 m. birželio mėn. – 2-ojo artilerijos pulko vadas. 1937 m. pulkininkas.

TSRS okupavus Lietuvą 3-ojo artilerijos pulko vadas, likvidavus Lietuvos kariuomenę – Raudonosios armijos 29-ojo šaulių teritorinio korpuso 184-osios šaulių divizijos artilerijos štabo viršininkas. 1941 m. birželio 13 d. išsiųstas tobulintis į Maskvą. Prasidėjus TSRS-Vokietijos karui birželio 28 d. Gorochovecko (Ivanovo sritis) poligone NKVD suimtas ir išvežtas į Gorkio kalėjimą. 1941 m. lapkričio 21 d. Ypatingojo pasitarimo nuteistas kalėti. Kalintas Krasnojarsko, vėliau Lamos lageryje Norilske (Krasnojarsko kraštas), Čeliabinsko, nuo 1944 m. – Mordovijos lageriuose.

1951 m. iš lagerio paleistas, buvo tremtyje Novosibirsko srityje. 1956 m. grįžo į Lietuvą. Dirbo Molupės plytinės netoli Ariogalos statyboje, vėliau – Kauno autokelių valdyboje.

Bibliografija
-------------

* Verdeno kautynės, 1932 m.

Įvertinimas
-----------

* 1920 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas
* 1928 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas
* 1936 m. Vytauto Didžiojo 4 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozas Jankauskas. *Vincas Jasulaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 586 psl.
**Jackus Banys** (1891 m. vasario 6 d. Meižiai, Padubysio valsčius – 1943 m. lapkričio 12 d. Norilsko lageris) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija
----------

Baigė Maskvos universiteto Fizikos – matematikos fakultetą, 1916 m. rugpjūčio mėn. mobilizuotas į Rusijos imperijos kariuomenę, kovojo Galicijos fronte. 1917 m. baigė Maskvos 4-ąją junkerių pėstininkų mokyklą.

1918 m. liepos mėn. grįžo į Lietuvą. Nuo 1919 m. vasario mėn. Lietuvos kariuomenės 2-ojo pėstininkų pulko artilerijos būrio karininkas. 1919 m. liepos – gruodžio mėn. dalyvavo nepriklausomybė kovose su Raudonąja armija ir bermontininkais.

Nuo 1920 m. balandžio mėn. mokomosios atsargos baterijos, vėliau 9-osios baterijos vyr. karininkas. 1920 m. liepos mėn. ties Kruoniu nuginklavo lenkų brigadą, paėmė į nelaisve 400 kareivių, 6 patrankas ir 254 arklius. 1920–1927 m. buvo 10-osios, 9-osios baterijų vadas. 1922 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus, pulkininkas.

1927–1933 m. 4-ojo artilerijos pulko vadas. 1929 m. baigė Aukštųjų karininkų kursų artilerijos skyrių. Nuo 1933 m. Vyriausiojo štabo ypatingų reikalų karininkas, nuo 1934 m. dėstė Karo mokykloje, nuo 1939 m. balandžio mėn. artilerijos grupės vadas. Šaulių sąjungos pirmininkas.

TSRS okupavus Lietuvą, 1940 m. rugsėjo mėn. paskirtas Raudonosios armijos 29-ojo šaulių teritorinio korpuso 184-osios šaulių divizijos prieštankinio diviziono vadu. 1941 m. birželio mėn. suimtas, išvežtas į Norilską. 1942 m. NKVD Ypatingojo pasitarimo nuteistas kalėti.

Įvertinimas
-----------

* 1926 m. 2 rūšies Vyčio kryžiaus 1 laipsnio ordinas
* 1931 m. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Zabielskas. *Jackus Banys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 30 psl.
Gabionai – puošybiniai elementai prie Molėtų observatorijos
**Gabionas** (pranc. *gabion*, it. *gabbione* – didelis narvas)  – vielinio tinklo dėžė, prikrauta akmenų, skaldos ar kitokio balasto. Gabionai ypač plačiai naudojami civilinėje inžinerijoje ir statyboje:

* atraminėms sienoms prie vandens telkinių, baseinų pakrančių, dambų, kelių;
* upių dugno, šliuzų, kanalų paklotams;
* triukšmo slopinimui prie kelių;
* kraštovaizdžio formavimui (puošybiniai elementai, paminklų detalės, sėdėjimo vietos);
* pastatų dalys lauke ir viduje (terasos, kolonos, vizualiniai atributai).

Šlaito sutvirtinimas gabionais
Gabionai plačiai naudoti viduramžių ir vėlesnių laikų fortifikacijoje: pinti cilindro formos narvai, užpildyti velėnomis, gruntu, buvo nesunkiai perkeliami ir transportuojami iš vietos į vietą, įrengiant gynybines pozicijas pabūklams ir žmonėms, apsaugant karo lauko stovyklas, kitus objektus ir pan.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2011-06-23 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gabionas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

* Gabionai[neveikianti nuoroda]
* Gabionų panaudojimas Archyvuota kopija 2011-05-02 iš Wayback Machine projekto.
| **Glaux maritima**Apsauga: 1(E) – Prie išnykimo ribos |
| --- |
| Pajūrinė pienažolė (Glaux maritima)Pajūrinė pienažolė (*Glaux maritima*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai  *( Dilleniidae)* |
| Šeima: | Raktažoliniai  *( Primulaceae)* |
| Gentis: | **Pienažolė**  *( Glaux)* |
| Rūšis: | Pajūrinė pienažolė  *( Glaux maritima)* |

 |
| Binomas |
| ***Glaux maritima***L. |

**Pajūrinė pienažolė** (*Glaux maritima*) – raktažolinių (*Primulaceae*) šeimos monotipinės **pienažolės** (*Glaux*) genties žolinių augalų rūšis. Genties pavadinimas kilęs iš graikų k. *glaukos* – melsvai žalias; *glaux* vardu Dioskūrido raštuose pavadintas vienas pajūrinis augalas. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Biologija
---------

Žiedynas
Sėklos
Tai daugiametis, 5–25 cm aukščio plikas augalas. Stiebas nuo pamato šakotas, su gulščiomis ir stačiomis šakomis. lapai smulkūs, apie 1 cm ilgio, elipsiški, bekočiai, lygiakraščiai, taškuoti, šiek tiek mėsingi, apatiniai priešiniai, viduriniai ir viršutiniai žydinčių šakelių lapai pražanginiai. Tarpubambliai trumpi.

Žiedai smulkūs, bekočiai, pavienių lapų pažastyse. Taurelė iki 5 mm ilgio, varpiška, jos lapeliai suaugę. Kuokeliai 5, tokio pat ilgio kaip taurelė, liemenėlis ilgesnis. Mezginė ruda, liaukinga.

Žydi gegužės–birželio mėnesiais. Vaisius – dėžutė, smailiaviršūnė, ki 3 mm ilgio, rusva, atsidaranti 5 sąvaromis. Sėklos pailgos, tribriaunės, tamsiai rudos, smulkiai gūbriuotos.

Paplitimas ir augavietės
------------------------

Rūšis paplitusi Eurazijoje ir Šiaurės Amerikoje. Lietuvoje labai reta. Auga Baltijos jūros pajūryje.

Auga drėgnose druskingose vietose, šaltiniuotose pelkėse, pakrantėse, tarp akmenų.

Apsauga ir nykimo priežastys
----------------------------

Į Lietuvos saugomų augalų rūšių sąrašą įrašyta nuo 1962 m. Nyksta dėl pakrančių užaugimo.

Nuorodos
--------

* Pajūrinės pienažolės mokslinis lotynų kalba pavadinimas ir sinonimai Theplantlist.org Archyvuota kopija 2020-10-06 iš Wayback Machine projekto. svetainėje (anglų k.)
* Nature Gate

Literatūra
----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pajūrinė pienažolė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Lietuvos TSR Flora, Lietuvos TSR mokslų akademija (dab. Lietuvos mokslų akademija), Vilnius, Mokslas, 1980, V tomas, 139–140 p.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos raudonoji knyga. Red Data Book of Lithuania, Vilnius, Lututė, 2007, 438 p. ISBN 978-9955-692-71-3
**Notarinis liudijimas** – oficialus valstybės pareigūno ar įgalioto asmens paliudijimas (dėl tikrumo, pvz. kopijos etc.); notaro liudijamuose dokumentuose notaro atliekamas notarinio liudijimo įrašo parašymas, pasirašymas ir notaro antspaudo uždėjimas.

Notaro išduodamuose dokumentuose notaras parašo notarinio liudijimo įrašą, pasirašo ir uždeda savo antspaudą. Paveldėjimo teisės liudijimuose notaras papildomai nurodo paveldėjimo bylos numerį.

Liudydamas užsienio kalba surašyto dokumento nuorašo tikrumą, notaras tvirtinamąjį įrašą parašo valstybine kalba.

Jeigu notarinis liudijimas netelpa sudaromame notariniame dokumente, jis gali būti surašytas pridedamame prie dokumento popieriaus lape. Šiuo atveju lapai su dokumento tekstu ir lapas su notariniu liudijimu susiuvami, sunumeruojami, susiūtų lapų skaičius patvirtinamas notaro parašu ir antspaudu.

Notaro bylose saugomų dokumentų, kuriais remiantis atlikti notariniai veiksmai, kopijų tikrumas liudijamas pagal bendrąsias dokumentų rengimo ir įforminimo taisykles, nustatytas Lietuvos archyvų departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės..

Įrašas
------

Notarinio liudijimo formoje įrašoma: notarinio veiksmo atlikimo data, notarinį veiksmą atlikusio notaro biuro pavadinimas, vardas ir pavardė, kai liudijamas parašo tikrumas, – pasirašiusio asmens vardas ir pavardė, kai liudijamas dokumento vertimo tikrumas, – vertimo kalbos, notariniame registre įregistruoto notarinio veiksmo numeris, notaro atlyginimo už atliktą notarinį veiksmą dydis (kai notaras atleidžia nuo atlyginimo mokėjimo, rašomi žodžiai „atleista nuo mokėjimo"), kompensacijos už patikrą valstybės registruose dydis, valstybės įmonės Registrų centro darbų kainos dydis, kompensacijos(-ų) už kitas kliento prašymu notaro atliktas paslaugas dydis, notaro parašas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Notariato įst. 36 straipsnis. Tvirtinamasis įrašas ir notarinis liudijimas
2. ↑  Dėl Lietuvos Respublikos teisingumo ministro 2004 m. kovo 15 d. įsakymo Nr. 1R-64 „Dėl Notarinio registro, tvirtinamųjų įrašų ir notarinių liudijimų formų patvirtinimo" pakeitimo
Luizės gimnazijos pastatas Puodžių gatvėje
**Klaipėdos Luizės gimnazija** – švietimo įstaiga, veikusi Klaipėdoje Puodžių g. 1 nuo 1891 m. iki 1945 m. gimnazija vadinta karalienės Luizės vardu.

Istorija
--------

1860 m. Klaipėdos aukštesnioji miestiečių mokykla buvo paskelbta gimnazija ir jai suteiktas karalienės Luizės vardas. Naujasis gimnazijos pastatas Puodžių g. 1 pradėtas statyti 1889 metais. Atidarymas įvyko 1891 m. balandžio 9 d. su iškilminga eisena, klasikos vaidinimais, parodomaisiais gimnastikos pratimais. Pastatui būdinga plytų stiliaus architektūra.

Po II pasaulinio karo įsikūrė II rusiška vidurinė mokykla, kuri 1975 m. iškelta į Klaipėdos Maksimo Gorkio pagrindinę mokyklą. Šiuo metu pastate veikia Klaipėdos jaunimo centras.

Nuorodos
--------

* Klaipėdos karalienės Luizės jaunimo centras Archyvuota kopija 2012-04-10 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Luizės gimnazija (Puodžių g. 1)
2. ↑  *Plytų stilius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010
| Saginasangl. *Saginaw* |
| --- |
|              |
| *Miesto centras palei Sagino upę* |
|  |
| 

SaginasSaginas

43°25′10″ š. pl. 83°56′58″ v. ilg.﻿ / ﻿43.41944°š. pl. 83.94944°r. ilg.﻿ / 43.41944; 83.94944﻿ (Saginas)Koordinatės: 43°25′10″ š. pl. 83°56′58″ v. ilg.﻿ / ﻿43.41944°š. pl. 83.94944°r. ilg.﻿ / 43.41944; 83.94944﻿ (Saginas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Mičiganas Mičiganas |
| **Apygarda** | Sagino apygarda |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1857 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 51 508  |
| **Plotas** | 46,88 km² |
| **Tankumas** (2010) | 1 099 žm./km² |
| **Altitudė** | 178 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.saginaw-mi.com |
|  **Vikiteka** | Saginas |

**Saginas** (angl. *Saginaw*) – miestas JAV, Mičigano valstijos vidury; Sagino apygardos administracinis centras. Įsikūręs prie Sagino upės, netoli Hurono ežero, apie 160 km į šiaurės vakarus nuo Detroito. 2010 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, turi 51,5 tūkst. gyventojų. Kartu su šalimais esančiais Bei Sičiu ir Midlandu sudaro Vidurio Mičigano aglomeraciją.

Istorija
--------

Vietovėje pirmieji įsikurdino saukai, nuo kurių, tikėtina, ir kilo pavadinimas *Saginaw*, odžibvių kalba reiškiantis „saukų žemė".

Miestas įkurtas 1857 m. 1889 m. prie Sagino buvo prijungtos Rytų Sagino ir Pietų Sagino gyvenvietės.

XIX a.–XX a. vid. dėl klestinčios medienos apdirbimo pramonės Saginas buvo svarbus industrinis centras. Tačiau XX a. pab. smukus miesto apdirbamosios pramonės svarbai, Saginą apniko ekonominis sąstingis, privedęs prie nedarbo, nusikalstamumo didėjimo ir gyventojų skaičiaus sumažėjimo. Miesto ūkis buvo perorientuotas į žemės ūkio ir gamybos sektorius (ypatingai automobilių dalių).

Žymūs žmonės
------------

* Theodore Roethke (1908–1963), poetas, gimęs Sagine
* Stevie Wonder (g. 1950), dainininkas, muzikantas, gimęs Sagine

Miestai partneriai
------------------

Miestai, su kuriais Saginas yra užmezgęs partnerystės ryšius:

* Japonija Tokušima, Japonija
* Meksika Sapopanas, Chaliskas, Meksika
* Nigerija Avka, Anambra, Nigerija

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5  *Saginaw*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2021-01-20.
2. ↑  „A Brief History of Lumbering in Michigan". Michigan Center for History Studies. Nuoroda tikrinta 2007-11-27.
Koordinatės: 54°37′37″ š. pl. 25°15′58″ r. ilg.﻿ / ﻿54.62694°š. pl. 25.26611°r. ilg.﻿ / 54.62694; 25.26611

Buvusio taboro teritorija (2023 m.)
Taboro bendruomenės centras (2023 m.)
**Vilniaus (Kirtimų) taboras** – čigonų (romų) taboras, kuris buvo įsikūręs Vilniaus pietiniame pakraštyje, Naujininkų seniūnijoje, Kirtimų mikrorajone. Tai buvo didžiausias ir seniausias Lietuvos taboras, didžiausios romų koncentracijos vieta Baltijos šalyse.

Istorija
--------

Taborą sudarė trys dalys – Aukštutinis (Viršutinis) taboras, įsikūręs Čigonų gatvėje, Užusienio miško apsuptyje, Žemutinis (Apatinis) taboras, įsikūręs Meistrų gatvės gale, prie geležinkelio atšakos ir kitapus Vilniaus–Lydos geležinkelio esantis Rodūnios kelio taboras. Aukštutinis taboras susidarė apie 1956 m. priėmus sėslumo įstatymus; jame gyveno leči romai – vietiniai Lietuvos ir Lenkijos romai. Žemutiniame tabore gyveno kotliarai, apie 1947 m. atsikraustę iš Moldavijos. Greta stovi Kirtimų geležinkelio stotis, atvyksta 3 ir 4 maršrutų autobusai.

Tabore 2016 m. buvo apie 80 gyvenamųjų būstų. Seniau jų skaičius siekė apie 100. Visi jie pastatyti nelegaliai. Vienintelis legalus namas buvo mūrinis daugiabutis Žemutiniame tabore. 2005 m. ten buvo registruota 511 žmonių. Taboras pasižymėjo skurdžiomis gyvenimo sąlygomis, garsėjo kaip prekybos narkotikais (heroinu) centras. Aukštutinis taboras buvo tvarkingesnis, ten gyvenantys romai buvo katalikai. Dalis namų turėjo elektrą, veikė palydovinė televizija. Žemutinis taboras, kuriame gyveno romai stačiatikiai, buvo skurdesnis, sudarytas iš keliolikos trobesių.

2020 m. panaikintas. Dalis teritorijos bus skirta sandėliavimui, logistikai, o likusi išliks valstybiniu mišku.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  „Vilniaus taboro istorija baigta: griaunami namai ir buvusį gyvenimą pasakojančios detalės". *15min*. Nuoroda tikrinta 2020-05-10.
| Žagienis |
| --- |
| **Ilgis** | 11,1 km |
| **Baseino plotas** | 27,3 km² |
| **Ištakos** | Šeidukinės miško prieigos |
| **Žiotys** | Nevėžis, Panevėžys |
| **Šalys** | Lietuva |

**Žagienis** – nedidelis, apie 11 km ilgio upelis, kairysis Nevėžio intakas. Hidrologinis nr. 13010250, baseinas apima 27,3 m². Teka Panevėžio mieste ir rajone, jo vaga ištiesinta, kanalizuota.

Žagienio upelis prasideda Panevėžio rajone ties Šeidukinės mišku, į pietus nuo Šilagalio kaimo. Teka ištiesinta vaga į šiaurę Panevėžio kryptimi, į vakarus nuo kelio  **A8**  Panevėžys–Aristava–Sitkūnai . Kerta magistralę  **A2**  Vilnius–Panevėžys , už kurios prisijungia dešinysis intakas – Degsčius. Mieste prateka Aukštaičių ir Žemaičių gatvių kvartalus, pro individualias sodybas, daugiabučius namus, garažų bendriją. 

Žagienis pasiekia Nevėžį pratekėjęs Skaistakalnio parką. Upelio žemupyje pasitaiko potvynių, kuriuos sukelia ne tik pakilęs Nevėžis, bet ir apsigyvenančių bebrų renčiamos užtvankos. Telkšo Skaistakalnio tvenkinys, sudarytas užtvenkus Žagienį už 0,1 km nuo jo žiočių Nevėžyje. Parke upelio pakrantės prižiūrėtos, apželdintos, eksponuojamos lauko rieduliais suformuotos nedidelės kaskados, įrengti tilteliai. 

Prie Žagienio įsikūrusios gyvenvietės: Šilaičiai, Šilagalys, Pažagieniai, Daumėnai, Staniūnai, Panevėžys.

Tarša
-----

Jau tarpukariu ir po Antrojo pasaulinio karo Žagienis buvo numelioruotas. Nuo to laiko upelis atlieka melioracijos kanalo funkciją. Kaip ir Nevėžio upėje, jame įrengti lietaus ir paviršinių nuotekų tinklų išleistuvai, kuriais surenkamos paviršinės bei lietaus nuotekos iš aplinkinių gatvių, šaligatvių, pievų ir kitų paviršių. Urbanizuota teritorija tekantis siauras, negilus upelis nuolat kenčia nuo įvairios kilmės teršalų: naftos produktų, plastiko gaminių, buitinių šiukšlių. Pasak aplinkos apsaugos specialistų, pavojingi teršalai upelyje pastebimi po 4-5 kartus per metus, ypatingai po didesnio kritulių kiekio. Į upelį nuvestos dalies Panevėžio miesto paviršinės lietaus nuotekos, be to, prie taršos prisideda neatsakingi gyventojai. Upelio vagos valymo darbams Savivaldybė priversta samdyti specializuotą įmonę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos Respublikos upių ir tvenkinių klasifikatorius
2. ↑  Nugraužti medžiai ir tvinstančios gatvės piktina gyventojus, bet bebrai reikalingi *valstietis.lt* 2023-10-27
3. ↑  Upė švari ilgai nepabuvo *sekunde.lt* 2020-04-24
4. ↑  Žagienio upeliu plaukia naftos produktai: teršalų šaltinis kol kas nėra žinomas *lrytas.lt* 2022-02-14
5. ↑  Žalą upėms atlygins jas iškuopdami *alfa.lt* 2020-06-01

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Nevėžio intakai
* Žagienis Gamtos kataloge
| **Pranciškus Skorina*Franciscus Skorina*** |
| --- |
|  |
| Pranciškus Skorina 1517 m. (graviūra) |
| Gimė | 1490 m.Polocke |
| Mirė | 1541 m. (~51 metai)Prahoje |
|  |
| Veikla | rusėnų kilmės LDK visuomenės veikėjas, išspausdinęs pirmąją knygą Lietuvoje (Vilniuje) rusėnų kalba. |
|  |
|  **Vikiteka** | Pranciškus Skorina |

**Pranciškus Skorina** (*Franciscus Skorina* gimęs, manoma, 1486 arba 1490 m. Polocke – 1540 arba 1551 m. Prahoje) – rusėnų kilmės LDK visuomenės veikėjas, išspausdinęs pirmąją knygą Lietuvoje (Vilniuje) rusėnų kalba. Skorina buvo vienas žymiausių to meto žmonių, vienas didžiųjų humanistų.

Biografija
----------

Skorina gimė Polocke, anais laikais žymiame prekybos centro mieste, pirklių šeimoje. Skorina pasiekė aukštą humanitarinį išsilavinimą.

Jis studijavo Krokuvos universitete, kur 1506 m. gavo laisvųjų mokslų bakalauro laipsnį (laisvieji menai, arba mokslai, buvo septyni: gramatika, logika, retorika, muzika, aritmetika, geometrija ir astronomija).

Vėliau jis įsigijo laisvųjų mokslų daktaro laipsnį, apkeliavo daugelį Europos šalių. 1512 m. Italijoje, Padujos universitete, gavo dar medicinos daktaro laipsnį ir nuo to laiko vadino save laisvųjų mokslų ir medicinos daktaru.

Paskui jis atvyko į Prahą, žymų slavų kultūros centrą, kuriame tebebuvo gyvos Jano Huso tradicijos, plito humanizmo idėjos. Čia Skorina turtingų Vilniaus miestelėnų padedamas, 1517 m. įkūrė spaustuvę. Joje išspausdino „Psalmyną" (1517 m.) ir „Rusų bibliją" – Senojo Testamento 22 knygas (1518–1519 m.). Tuos kuklius ir patogius, mažo formato ir pigius, tačiau labai skoningai apipavidalintus leidinius Skorina skyrė liaudžiai šviesti – paprastiems žmonėms gerai pamokyti.

Mažoji kelionių knygutė
1519 m. Skorina išvyko iš Prahos ir sugrįžo į Lietuvos Didžiąją Kunigaikštystę, atsigabendamas su savimi spaustuvės reikmenis ir popieriaus atsargų. 1522 m. gegužės 20 d. Vilniaus burmistro Jokūbo Babičiaus namuose (Vilniaus dabartinis pastatas Didžioji 19) jis įkūrė pirmąją spaustuvę LDK. 1522 m. Pranciškus Vilniuje išleidžia „Mažąją kelionių knygelę" su kalendoriumi.

1525 m. šioje spaustuvėje išspausdino ir pirmąsias knygas – „Apaštalas" («Апостол») ir „Mažoji kelionių knygutė" («Малая подорожная книжица»). Pirmąjį leidinį sudarė vadinamieji apaštalų laiškai iš Naujojo Testamento, o antrąjį – psalmių ir įvairių didaktinių pamokymų rinkinys.

1530 m. po Vilniaus gaisro, sunaikinusio didelę miesto dalį, o kartu, matyt, ir spaustuvę, Skorina išvyko į Karaliaučių, kur tikėjosi gauti paramos iš kunigaikščio Albrechto. Tačiau atkurti Vilniuje spaustuvę ir atgaivinti knygų leidybą jam nepavyko. Apie tolimesnį Skorinos gyvenimą mažai kas težinoma.

Skorina stengėsi rašyti paprasta, šnekamąja baltarusių liaudies kalba. Jo leidiniai pasižymėjo aukšta spaudos technika, poligrafine kultūra: aiškiu ir stilingu šriftu, turtinga ornamentika (vinjetėmis, inicialais), puikiomis graviūromis. Jie buvo plačiai skaitomi, skatino ir kitus rūpintis knygų leidimu. Skorinos leidiniai pradėjo knygų spausdinimo tradiciją Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje.

Šaltiniai
---------

* Pranciškus Skorina // vilnius21.lt
| **Simonas Kairys** |
| --- |
|  |
| 2023 m. |
| Gimė | 1984 m. balandžio 19 d. (39 metai)Telšiai |
| Tautybė | Lietuvis |
| Pilietybė |  Lietuva |
| Sutuoktinis (-ė) | Deimantė Kairienė |
| Vaikai | Amelija Kotryna Kairytė (2018) |
| Kultūros ministras |
| Ėjo pareigas | Nuo 2020 m. gruodžio 11 d. |
| Ankstesnis | Mindaugas Kvietkauskas |
|  |
| Veikla | Politikas |
| Partija | LRLS (nuo 2008)LiCS |
|  |
| Išsilavinimas | Politikos mokslai |
| Alma mater | MRU (M 2011)VDU (B 2007) |

2023 m.
**Simonas Kairys** (g. 1984 m. balandžio 19 d. Telšiuose) – Lietuvos politikas.

Biografija
----------

### Išsilavinimas

2003 m. baigė Telšių Kranto vidurinę mokyklą, 2007 m. – VDU politikos mokslus, 2011 m. MRU teisės magistrą.

### Politika

Liberalų ir centro sąjungos, nuo 2008 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys.

2011–2019 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys. Iki 2015 m. Kauno miesto savivaldybės mero pavaduotojo padėjėjas. 2015–2019 m. Kauno m. savivaldybės mero pavaduotojas.

Nuo 2020 m. gruodžio 11 d. kultūros ministras.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-17 iš Wayback Machine projekto.
7. ↑
8. ↑
| Jill Kelly |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Adrianne Diane Moore |
|  |
| Gimė | 1971 m. vasario 1 d. (52 metai)Kalifornija, JAV |
|  |
| Šalis |  JAV |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |
| Apdovanojimai |
| AVN apdovanojimas (1996, 1997, 1999 m.) |

**Džil Keli** (angl. *Jill Kelly*, tikrasis vardas – *Adrianne Diane Moore*; 1971 m. vasario 1 d. Kalifornija, JAV) – buvusi pornografinių filmų aktorė, režisierė ir prodiuserė.

Asmeninis gyvenimas
-------------------

### Biografija

Džil gimė Los Andželo priemiestyje Pomonoje.

Sulaukusi 15 ir suklastojusi asmens dokumentą, įsidarbino gimtajame mieste striptizo šokėja, tačiau jos buvęs draugas pranešė apie tai klubo vadovui ir Džil buvo atleista. Po trejų metų, sulaukusi 18, ji vėl įsidarbino tame pačiame klube, kur jos niekas neatpažino.

1991 m. kaip Adrianne Moore ji vaidino filme „The Roller Blade Seven". Vėliau ji atliko kelis epizodinius vaidmenis įvairiuose filmuose, kol 1993 m. pasuko į pornografiją. Džil vaidino iki 2008 m. jos sąskaitoje – daugiau kaip 320 filmų.

1998 m. atliko epizodinį vaidmenį filmę „He Got Game" su Denzeliu Vašingtonu.

1998 m. įkūrė kompaniją „Jill Kelly Productions", kuri vertėsi pornografinių filmų gamyba. Pati Džil režisavo 42 filmus ir 52 prodiusavo.

2005 m. kompanijai buvo paskelbtas bankrotas ir ją nupirko žurnalas „Penthouse".

### Santuokos

Džil buvo ištekėjusi 3 kartus. Visi jos buvę sutuoktiniai – taip pat pornografinių filmų aktoriai:

* Cal Jammer (1993–1995)
* Julian (2000–2002)
* Corey Jordan (2003–2004)

Už pirmojo vyro Calo Jammerio Džil ištekėjo po vieno mėnesio pažinties. Po dvejų metų ji padavė skyrybų prašymą dėl sutuoktinio neištikimybės už filmavimo aikštelės ribų. Negalėdamas su tuo susitaikyti, Calas nusišovė priešais jos namus.

Apdovanojimai ir nominacijos
----------------------------

| Metai | Apdovanojimas | Apdovanojimų kategorija | Filmas arba serialas | Rezultatas |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1995 | XRCO Award | Best Girl-Girl Scene | *Takin' It To The Limit 6* | laimėjo |
| 1996 | AVN | Best All-Girl Sex Scene – Video | *Takin' It To The Limit 6* | laimėjo |
| 1997 | Best All-Girl Sex Scene – Film | *Dreams of Desire* | laimėjo |
| XRCO Award | Female Performer Of The Year |  | laimėjo |
| 1998 | Hot d’Or | Best Actress | *Exile* | laimėjo |
| 1999 | AVN | Best Couples Sex Scene | *Dream Catcher* | laimėjo |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Al Kikuras. „Interview with Jill Kelly". Unchain the Underground. Nuoroda tikrinta 2007-07-06.  (when accessed on November 14, 2012, this link was no longer active)
2. ↑  *The Other Hollywood: The Uncensored Oral History of the Porn Industry*. p. 547.
3. ↑  *The Other Hollywood: The Uncensored Oral History of the Porn Industry*. p. 549.
4. ↑  AVN Awards Past Winners (1996)
5. ↑  AVN Awards Past Winners (1997)
6. ↑  Awards Past Winners (1999)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jill Kelly** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2016-05-04 iš Wayback Machine projekto.
* IMDb profilis
| **Mykolas Junčas-Kučinskas** |
| --- |
| Gimė | 1893 m. rugpjūčio 25 d.Makiai, dab. Šilutės rajonas |
| Mirė | 1973 m. kovo 16 d. (79 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Antakalnio kapinėse |
| Sutuoktinis (-ė) | Keilė Lisonaitė Junčienė-Kučinskienė |
|  |
| Veikla | partinis veikėjas |
| Partija | 1919 m. LKP / SSKP |

**Mykolas Junčas-Kučinskas** (1893 m. rugpjūčio 25 d. Makiuose – 1973 m. kovo 16 d. Vilniuje) – sovietinis partinis veikėjas.

Biografija
----------

1918–1923 m. Raudonosios armijos karys Urale, Sibire. 1923–1926 m. kooperatyvų ir partinis darbuotojas Baltarusijos SSR. Nuo 1926 m. mokėsi Vakarų tautinių mažumų komunistiniame universitete Maskvoje. 1930 m. pasiųstas į Lietuvą, 1930–1931 m. Martyno Kučinsko pavarde dirbo LKP CK organizatoriumi Šiaulių rajone. 1931 m. nuteistas 12 m. kalėti. Per pasikeitimą politiniais kaliniais 1933 m. spalio mėn. išleistas į SSRS. 1935 m. baigė Vakarų tautinių mažumų komunistinį universitetą. 1935 m. rugpjūčio mėn. grįžo į Lietuvą. 1935–1936 m. Petro Kontvainio pavarde dirbo LKP CK organizatoriumi Panevėžio rajone ir Salantuose. 1936 m. rugpjūčio mėn. Nevarėnuose suimtas, 1937–1940 m. vėl kalintas.

1940 m. birželio mėn. – 1941 m. LSSR darbo ministras, darbo liaudies komisaras. 1941–1943 m. LKP(b) CK ir LKT įgaliotinis evakuotųjų reikalams Kuibyševo srityje ir Mordovijos ASSR. 1943 m. LKP(b) CK įgaliotinis 16-oje lietuviškoje divizijoje. 1944–1946 m. LKP(b) CK seretorius kadrams ir LKP(b) CK biuro narys. 1946–1947 m. dirbo Maskvoje, LSSR MT nuolatinis atstovas prie SSRS MT. 1947–1959 m. LSSR AT prezidiumo pirmininko pavaduotojas. Nuo 1960 m. pensininkas.

1941–1960 m. LKP CK narys. 1947–1963 m. LSSR AT deputatas.

Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Įvertinimas
-----------

* 1963 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Romas Šarmaitis. *Mykolas Junčas-Kučinskas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 140
2. ↑
3. ↑

Literatūra
----------

* Raštai / Mykolas Junčas-Kučinskas. – Vilnius: Mintis, 1976. – 190 p.: iliustr.