recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Vladas Žalnerauskas** |
| --- |
| Gimė | 1941 m. gegužės 1 d.Kaune |
| Mirė | 2008 m. sausio 16 d. (66 metai) |
| Palaidotas (-a) | Romainių kapinėse |
| Sutuoktinis (-ė) | Birutė Aldona |
|  |
| Veikla | inžinierius, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* 1995 m. Lietuvos liberalų sąjunga;
* 2003 m. Tvarka ir teisingumas.

 |
|  |
| Alma mater | 1970 m. Kauno politechnikos institutas |

**Vladas Žalnerauskas** (1941 m. gegužės 1 d. Kaune – 2008 m. sausio 16 d. ten pat) – inžinierius, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas. Palaidotas Kauno Romainių kapinėse.

Biografija
----------

1970 m. baigė Kauno politechnikos instituto Radioelektronikos fakultetą, 1977 m. aspirantūrą, technikos mokslų daktaras.

1960 m. Kauno radijo gamyklos darbininkas. Baigęs institutą, dirbo mokslinį ir pedagoginį darbą Kauno radijo matavimų technikos mokslinio tyrimo institute, „Pergalės" konstruktorių biure, Kauno aukštesniojoje technikos mokykloje, vėliau verslininkas.

Nuo 1995 m. Lietuvos liberalų sąjungos, nuo 2003 m. Liberalų demokratų partijos, partijos Tvarka ir teisingumas narys. 2000–2004 m. Seimo narys. 2007–2008 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys.

Jaunystėje aktyviai užsiiminėjo techninėmis sporto šakomis, 1977 m. suteiktas tarptautinės klasės sporto meistro vardas. Žmona Birutė Aldona, turi suaugusius sūnų ir dukterį.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2009-01-18 iš Wayback Machine projekto. Prisimenant Vladą`Žalnerauską
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Balys Vaitkus** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1963 m. liepos 28 d. (60 metų)Rietave |
|  |
| Veikla | Lietuvos vargonininkas, pianistas, klavesinininkas |
|  |
| Išsilavinimas | Lietuvos muzikos ir teatro akademija |

**Balys Vaitkus** (g. 1963 m. liepos 28 d. Rietave) – lietuvių vargonininkas, pianistas, klavesinininkas.

Nacionalinės vargonininkų asociacijos vadovas ir valdybos pirmininkas (nuo 2017).

Biografija
----------

1985 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje su pagyrimu baigė fortepijono (prof. M. Azizbekovos klasė) ir vargonų (prof. L. Digrio klasė) specialybes. 1988–1989 m. stažavosi Prahos menų akademijoje (Čekija), 1994 m. baigė vargonų meno aspirantūrą Liubeko aukštojoje muzikos mokykloje (prof. M. Haselböck klasė). 2007–2008 m. B. Vaitkus studijavo klavesiną G. Lukšaitės-Mrázkovos klasėje Prahos menų akademijoje, 2013 m. stažavosi Hagos Karališkojoje konservatorijoje (klavesino prof. J. Ogg klasėje). 2011-2015 studijavo LMTA meno doktorantūroje, prof. G. Lukšaitės-Mrázkovos klavesino klasėje. Mokslo darbui vadovavo prof. hab. dr. Gražina Daunoravičienė. Suteiktas menų daktaro laipsnis.

B. Vaitkus sėkmingai dalyvavo keliuose tarptautiniuose pianistų ir vargonininkų konkursuose. 1984 m. jis laimėjo 2-ąją premiją tarptautiniame pianistų konkurse Rygoje (Latvija), 1989 m. – specialų prizą už geriausią čekų muzikos atlikimą tarptautiniame konkurse „Prahos pavasaris" (Čekija), 1993 m. – 3-iąją premiją ir publikos simpatijų prizą Gelsenkircheno tarptautiniame vargonininkų konkurse (Vokietija), 1995 m. – 2-ąją premiją ir specialų prizą už geriausią lietuviškos muzikos atlikimą M. K. Čiurlionio tarptautiniame vargonininkų konkurse.

B. Vaitkus koncertuoja Lietuvoje ir Europos šalyse, dalyvauja festivaliuose. Grojo su Lietuvos nacionalinės filharmonijos simfoniniu ir Valstybiniu simfoniniu orkestrais, Lietuvos kameriniu orkestru, kamerinės muzikos ansambliu Musica humana ir kt. Jo įrašai skamba keliose kompaktinėse plokštelėse: „Žymieji Baltijos šalių vargonai" (1995, ERES), „Lietuvos istoriniai vargonai" (2008, VšĮ „Vargonų paveldo centras"), „Lietuvos istoriniai vargonai 2. Žemaitija" (2015, VšĮ „Vargonų paveldo centras"), „Lietuvos istoriniai vargonai 3. Bruno Goebelio palikimas" (2017, VšĮ „Vargonų paveldo centras"), dvigubą albumą „Vargonų laivė. Didieji C. Francko kūriniai vargonams" (2022, Nacionalinė vargonininkų asociacija).

Nuo 1989 m. B. Vaitkus dirba Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje, yra Fortepijono ir vargonų katedros docentas. 2011–2015 m. B. Vaitkus dirbo Lietuvos nacionalinės filharmonijos ansamblio Musica humana klavesinininku ir vargonininku. 2015–2016 m. - Lietuvos muzikos ir teatro akademijos Vargonų ir klavesino katedros vedėjas. Nuo 2017 m. - Nacionalinės vargonininkų asociacijos vadovas ir valdybos pirmininkas.
**Artūrs Žagars**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 2000 m. rugpjūčio 21 d. (23 metai) |
| Gimimo vieta | Jūrmala, Latvija |
| Ūgis | 1,90 m |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Vilniaus „Wolves" |
| **Pozicija** | atakuojantis gynėjas/įžaidėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 2017–20222018–2019202120222022–20232023–2023– | Badalonos „Joventut"→Ljobregato „CB Prat" →Talino „Kalev/Cramo" →Braunšveigo „Löwen"Kėdainių „Nevėžis"Stambulo „Fenerbahçe"→Vilniaus „Wolves" |  |
| Šalies rinktinė |
| 2020– | Latvija Latvija |  |
|  |

**Artūras Martinas Žagaras** (*Artūrs Mārtiņš Žagars*, g. 2000 m. balandžio 21 d.) – Latvijos krepšininkas, rungtyniaujantis įžaidėju.

Treniravosi Rygos „BS DSN" sporto mokykloje. 2017 m. sudarė ilgalaikę sutartį su Badalonos „Joventut" klubu Ispanijoje. 2018 m. kovo 11 d. debiutavo ACB lygoje. Buvo skolinamas antrosios Ispanijos lygos „Prat" klubui. 2018 m. lapkritį patyrė sunkią čiurnos traumą ir negalėjo žaisti iki 2019 m. kovo. Vėliau skolintas Estijos, Vokietijos klubams. 2022–2023 m. sezoną praleido Kėdainių „Nevėžyje", kur buvo vienas lyderių (vid. 15,4 taško, 3,0 atk. kamuolio, 4,4 rez. perdavimo, 1,1 perimto kamuolio). Po sėkmingo pasaulio čempionato, A. Žagarą trejiems metams įsigijo Eurolygos klubas Stambulo „Fenerbahçe" ir paskolino Vilniaus „Wolves".

Artūras Žagaras rungtyniavo Latvijos jaunimo rinktinėse, 2018 m. su U-18 rinktine laimėjo Europos čempionato sidabrą. 2020 m. debiutavo nacionalinėje rinktinėje. 2023 m. pasaulio čempionate vedė Latvijos rinktinę į istorinę pergalę prieš Prancūziją (22 tšk.). Vėliau buvo komandos lyderis ir kituose susitikimuose, o rungtynėse prieš Lietuvą atliko 17 rezultatyvių perdavimų ir pagerino čempionato rekordą.

Laimėjimai
----------

* 2018 m. U-18 Europos čempionatas: sidabras.

Dalyvavimas čempionatuose
-------------------------

| Čempionatas | Rinktinės vieta | Vid. minučių | Vid. taškai | 0Vid. atk. kamuoliai0 | 0Vid. rez. perdavimai0 | 02tšk. taikl.0 | 03tšk. taikl. | Baud. m. taikl. 0 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Pasaulio čempionatai** |
| Filipinai ir kt. 2023 | **5** | 25,2 | 12,4 | 2,6 | 7,4 | 55,6 % | 41,7 % | 63,6 % |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Oficialu: su Žagaru sutartį pasirašiusi „Fenerbahče" skolina latvį „Wolves", *basketnews.lt*
2. ↑  Game by game stats for Arturs Zagars, *proballers.com*
3. ↑  Kaimynų sensacija: Latvija dramatiškai eliminavo Prancūziją, *basketnews.lt*
4. ↑  Žagars mače su Lietuva pagerino PČ rekordą, *basketnews.lt*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Ascaris** |
| --- |
| Žmoginė askaridė (Ascaris lumbricoides)Žmoginė askaridė (*Ascaris lumbricoides*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Apvaliosios kirmėlės  *( Nematoda)* |
| Klasė: | *Secernentea*  *( Secernentea)* |
| Būrys: | *Ascaridida*  *( Ascaridida)* |
| Gentis: | Askaridė  *( Ascaris)* |

 |

**Askaridės** (*Ascaris*) – parazitinių apvaliųjų kirmėlių gentis. Jai priklauso žmoginė askaridė (*Ascaris lumbricoides*) ir kiaulinė askaridė (*Ascaris suum*). Žmoginė askaridė - dažniausia pasaulyje žmonių parazitinė kirmėlė. Sunkiausios infekcijos dažniausios tarp mokyklinio amžiaus vaikų.

Gyvenimo ciklas;]
-----------------

Askaridės gyvena plonosiose žarnose. Patelė per dieną gali padėti iki 200000 kiaušinėlių, tačiau, jei kirmėlių labai daug, kiaušinėlių gaminama mažiau. Kiaušinėliams patekus į aplinką, maždaug per dešimt dienų (priklausomai nuo sąlygų) juose išsivysto lervos. Tai dažniausiai vyksta dirvožemyje.

Užsikrečiama atsitiktinai prarijus subrendusius kiaušinėlius, jiems patekus į maistą ar ant rankų. Manoma, kad askaridėmis yra užsikrėtę 1,2 milijardo žmonių. Lervos išsirita skrandyje, prasiskverbia į kraujagysles ir krauju keliauja į plaučius. Čia lervos prasiskverbia į alveoles, atkosėjamos ir praryjamos. Didelis lervų kiekis gali sukelti parazitinę pneumoniją. Lervos vėl patenka į žarnyną ir vystosi į suaugėlius. Suaugusi patelė gali pasiekti 40 cm ilgį ir sverti 9 gramus. Patinai perpus lengvesni ir užauga iki 30 cm ilgio. Didelis parazitų kiekis gali užkimšti žarnas, be to, gali patekti į tulžies ir kasos latakus ir užkimšti juos.

askaridziu įvairovė: apvaliosios askaridės, kiaulinės askaridės
| **Eriophorum gracile**Apsauga: 2(V) – Pažeidžiama rūšis |
| --- |
| Lieknasis švylys (Eriophorum gracile)Lieknasis švylys (*Eriophorum gracile*).Iliustracija |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Viksvuoliniai  *( Cyperaceae)* |
| Gentis: | Švylys  *( Eriophorum)* |
| Rūšis: | Lieknasis švylys  *( Eriophorum gracile)* |

 |
| Binomas |
| ***Eriophorum gracile***W.D.J.Koch ex Roth |

**Lieknasis švylys** (*Eriophorum gracile*) – viksvuolinių (*Cyperaceae*) šeimos švylių (*Eriophorum*) genties augalų rūšis. Paplitusi Europoje, išskyrus pietinę dalį, Šiaurės Vakarų Azijoje, Šiaurės Amerikoje.

Biologija
---------

Daugiametis, plonu šliaužiančiu šakniastiebiu, 10-45 cm aukščio žolinis augalas. Žydi gegužės-birželio mėn. Ant stiebo susiformuoja pūkuotas žiedynas. Augalas auga pavieniui ir kolonijomis, plinta sėklomis, kurias išnešioja vėjas, bei vegetatyviniu būdu.

Auga tarpinėse pelkėse ir liūnuose, rečiau – šarmingose ir šaltiniuotose žemapelkėse. Išnešiotos augalo sėklos geriausiai sudygsta ir sutvirtėja jauni augalai praardytoje samanų dangoje. Tokių buveinių poreikis sąlygoja rūšies retumą.

Populiacija Lietuvoje
---------------------

Lietuvoje lieknasis švylys nuo 1962 m. įrašytas į Saugomų augalų rūšių sąrašus.

Didesnės augavietės žinomos šiose pelkėse: Siberijos (Plungės raj.), Debesnų (Telšių raj.), Smalvykščio ir Raisto (Zarasų raj.), Žuvinto (Alytaus raj.) ir Liubelio (Lazdijų raj.) apyežerėse. Rūšis nyksta sausinant ir eksploatuojant pelkes, rūgštėjant buveinėms (dėl globalinės taršos).

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2019-12-16 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Lietuvos Respublikos saugomų gyvūnų, augalų ir grybų rūšių sąrašas
3. ↑  Lietuvos raudonoji knyga. Red Data Book of Lithuania, Vilnius, Lututė, 2007, 583 p. ISBN 978-9955-692-71-3


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lieknasis švylys** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Kento apygarda*Kent County* |
| --- |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Rod Ailandas Rod Ailandas |
| **Administracinis centras** | Ist Grinvičas |
| **Įkūrimo data** | 1750 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2022 m.) | 171 275 |
| **Plotas** | 490 km² |
|   - vandens % | 10 % |
| **Tankumas** (2022 m.) | 350 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.kentcountyri.com |

**Kento apygarda** (angl. *Kent County*) – Jungtinių Amerikos Valstijų apygarda, šalies rytuose, Rod Ailando centrinėje dalyje. 2022 m. duomenimis, Kento apygardoje gyveno 171 275 žmonės. Tai antra pagal gyventojų skaičių apygarda Rod Ailande. Kento apygardos būstinė yra įsikūrusi Ist Grinviče. Didžiausias apygardos miestas – Vorikas. Apygarda įsikūrusi į pietus nuo Providenso apygardos, į vakarus nuo Naraganseto įlankos, į šiaurė nuo Vašingtono apygardos ir į rytus nuo Konektikuto. Naraganseto įlanka Kento apygardą skiria nuo Bristolio ir Niuporto apygardų.

Istorija
--------

Kento apygarda įkurta 1750 m. iš pietinės Providenso apygardos dalies. Pavadinta pagal Kentą, grafystę Anglijos pietryčiuose.

Didžiausios gyvenvietės
-----------------------

* Vorikas (82 823 gyv. 2020 m.)
* Koventris (35 688 gyv.)
* Vest Vorikas (31 012 gyv.)
* Ist Grinvičas (14 312 gyv.)
* Vest Grinvičas (6 528 gyv.)

Gyventojai
----------

Ist Grinvičo rotušė
2021 m. duomenimis Kento apygardoje gyveno 86,6 % baltųjų, 3,02 % azijiečių, 2,31 % mišrios rasės, 1,78 % afroamerikiečių, 0,32 % kitų rasių, 0,14 % indėnų, 0,01 % Ramiojo vandenyno salų ir 5,82 % lotynoamerikiečių kilmės gyventojų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Population. data.ers.usda.gov. Nuoroda tikrinta 2023-11-12.
2. ↑  Kent. ereferencedesk.com. Nuoroda tikrinta 2023-11-12.
3. ↑  Census.gov. census.gov. Nuoroda tikrinta 2023-11-12.
4. ↑  Kent County, RI. datausa.io. Nuoroda tikrinta 2023-11-12.
**Romanas Marijošius** (1914 m. rugpjūčio 6 d. Jekaterinburgas, Rusija – 1980 m. birželio 25 d. Vilnius) – Lietuvos dainininkas (baritonas).

Biografija
----------

Brolis Vytautas Marijošius. 1931–1933 m. studijavo dainavimą Kauno muzikos mokyklos O. Marinio klasėje. 1935–1941 m. Valstybės teatro choro artistas. 1940–1941 m. dalyvavo koncertuose, vadinamųjų agitbrigadų išvykose. 1941 m. Stalingrado muzikinio teatro, 1945–1975 m. Lietuvos operos ir baleto teatro solistas. Sukūrė daugiau kaip 40 vaidmenų. Surengė estradinių dainų koncertų. Atliko daug tarybinių estradinių į lietuvių kalbą išverstų dainų („Teka Volga", „Tamsi naktis" ir kt.), taip pat daug lietuvių autorių dainų. Daug metų sirgo širdies liga, ir mirė 1980 metų birželio 25 dieną nuo širdies smūgio.

Vaidmenys
---------

* Don Bartolas – Džoakinas Rosinis. Sevilijos kirpėjas
* Kecalas – Bedržichas Smetana. Parduotoji nuotaka
* Farfarelis – Sergejus Prokofjevas. Meilė trims apelsinams
* Piršlys – Aleksandras Dargomyžskis. Undinė

Įvertinimas
-----------

* LTSR liaudies artistas

Literatūra
----------

* V. Mažeika. Romanas Marijošius, Vilnius, 1964 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vaclovas Juodpusis. *Romanas Marijošius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 294 psl.
Koordinatės: 54°51′23.73″ š. pl. 23°57′12.08″ r. ilg.﻿ / ﻿54.8565917°š. pl. 23.9533556°r. ilg.﻿ / 54.8565917; 23.9533556



Vienas iš karo mokyklos pastatų Panemunėje 2012 m. (dab. Vytauto Didžiojo jėgerių bataliono kareivinės) ir 1926 m. (iš S. Sajausko asm. rinkinio)
**Aukštoji karo mokykla** (nuo 1938 m. **Vytauto Didžiojo aukštoji karo mokykla**) –
Lietuvos kariuomenės aukštesniųjų karininkų mokymo įstaiga, 1931–1940 m. veikusi Kaune. Žemesniuosius karininkus Lietuvos kariuomenei rengė Kauno karo mokykla.

Istorija
--------

Aukštoji karo mokykla iki sovietinės okupacijos vadinosi ir veikė taip:  

1920.01.15 - 1920.08.14 - Laikinieji karininkų kursai  

1921.04.01 - 1923.07.15 - Aukštieji karininkų kursai  

1923.07.15 - 1930.02.15 - Aukštieji karininkų Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Vytauto kursai  

1930.02.15 - 1938.12.10 - Vytauto Didžiojo karininkų kursai  

1938.12.10 - 1940.06.15 - Vytauto Didžiojo aukštoji karo mokykla

Aukštoji karo mokykla buvo įsteigta Lietuvos kariuomenės vado P. Kubiliūno iniciatyva 1931 m. Aukštuosiuose karininkų kursuose įsteigus Generalinio štabo skyrių. 

Aukštojoje karo mokykloje taip pat veikė intendantūros, bendrojo karo mokslo, specialiojo karo mokslo, taip pat ir laikinieji kursai. Aukštojoje karo mokykloje buvo dėstoma bendroji, ginklų rūšių ir tarnybų taktika, karo istorija, geografija ir kiti dalykai. Mokslas truko 2,5 metų. Aukštoji karo mokykla programa ir teisėmis prilygo užsienio Generalinio štabo akademijoms. 

1934 m. buvo išleista pirmoji karininkų laida. 1938 m. įgijo oficialų aukštosios karo mokyklos statusą. Iki 1940 m. mokyklą baigė trys generalinio štabo ir viena intendantūros karininkų laida, iš viso 65 karininkai. Prasidėjus sovietinei okupacijai, iš mokyklos pavadinimo pašalintas Vytauto Didžiojo vardas, o 1940 m. rugsėjo 30 d. mokykla uždaryta.

Karo mokyklos viršininkai
-------------------------

* Stasys Dirmantas
* Petras Kubiliūnas
* Vladas Karvelis
* Leonas Gustaitis
* Stasys Raštikis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazimieras Tamašauskas. *Aukštoji karo mokykla*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. - 235 psl.
| **Edvardas Adamkavičius** |
| --- |
|  |
| E. Adamkavičius su Lietuvos kariuomenės uniforma ir Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžiumi |
| Gimė | 1888 m. kovo 30 d.Pikeliai, Židikų valsčius |
| Mirė | 1957 m. gegužės 10 d. (69 metai)Vorčesteris, JAV |
|  |
| Veikla | karinis veikėjas |

**Edvardas Adamkavičius** (Adomkevičius, Adamkevičius, 1888 m. kovo 30 d. Pikeliuose, Židikų valsčius – 1957 m. gegužės 10 d. Vorčesteryje, JAV) – Lietuvos karinis veikėjas, divizijos generolas.

Biografija
----------

Tarpukario Lietuvos generolai: S. Raštikis, E. Adamkavičius ir V. Žilys
Brolis Ignas Adamkavičius.

Baigęs Liepojos gimnaziją, nuo 1910 m. studijavo Peterburgo universitete. 1914 m. Sankt Peterburge baigė Vladimiro karo mokyklą. 1912–1918 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, štabskapitonas. 1918 m. vasario-balandžio mėn. Rovno lietuvių bataliono vadas.

Nuo 1918 m. spalio 23 d. Lietuvos kariuomenės savanoris. Nuo 1918 m. gruodžio mėn. Krašto apsaugos ministerijos Rikiuotės skyriaus viršininkas. 1919 m. kovo-gegužės mėn. ir rugsėjo mėn. ėjo Generalinio štabo viršininko pareigas. Nuo 1919 m. spalio mėn. Kauno bataliono, nuo 1919 m. gruodžio mėn. 7-ojo pėstininkų pulko vadas. Dalyvavo kovose su Raudonąja armija, bermontininkais ir Lenkijos kariuomenės daliniais. 1921–1922 m. ypatingųjų reikalų karininkas prie kariuomenės vado. 1922–1928 m. Biržų ir Biržų apskrities karo komendantas. 1928–1930 m. 9-ojo pėstininkų pulko vadas. 1930 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus. 1930–1935 m. 3-osios, nuo 1935 m. 2-osios divizijos vadas. 1937 m. divizijos generolas.

Sovietams okupavus Lietuvą 1940 m. paleistas į atsargą. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. atvyko į JAV.

Įvertinimas
-----------

* 1921 m. 1-ojo laipsnio Vyties Kryžius Nr.1044
* 1928 m. Kariuomenės kūrėjų-savanorių medalis Nr.189
* 1928 m. DLK Gedimino 3-ojo laipsnio ordinas
* 1929 m. Latvijos Išsivadavimo karo 10-mečio medalis
* 1930 m. Vytauto Didžiojo 3-ojo laipsnio ordinas
* 1934 m. Šaulių žvaigždės ordinas
* 1935 m. Latvijos Trijų žvaigždžių 2-ojo laipsnio ordinas
* 1936 m. "Artimui pagalbon" 1-ojo laipsnio kryžius
* 1939 m. Šaulių žvaigždės medalis
* 1939 m. Latvijos Aizsargų nuopelnų kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazimieras Tamašauskas. *Edvardas Adamkavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. - 73 psl.
| Provasangl. *Provo* |
| --- |
| *Geležinkelio stotis* |
|  |
| 

ProvasProvas

40°14′40″ š. pl. 111°39′39″ v. ilg.﻿ / ﻿40.24444°š. pl. 111.66083°r. ilg.﻿ / 40.24444; 111.66083﻿ (Provas)Koordinatės: 40°14′40″ š. pl. 111°39′39″ v. ilg.﻿ / ﻿40.24444°š. pl. 111.66083°r. ilg.﻿ / 40.24444; 111.66083﻿ (Provas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-7)------ vasaros: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Juta Juta |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1849 m. |
| **Meras** | John Curtis |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 112 488  |
| **Plotas** | 114,4 km² |
| **Tankumas** (2010) | 983 žm./km² |
| **Altitudė** | 1 387 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.provo.org |
|  **Vikiteka** | Provas |

**Provas** (angl. *Provo*) – miestas JAV, Jutos valstijoje. Gyventojų 112 tūkst. (2010 m. duomenys).

Miestas išsidėstęs Jutos slėnyje, 1387 m aukštyje virš jūros lygio, tarp Oremo ir Springvilio miestų, apie 69 km į pietus nuo Solt Leik Sičio. 21 km į šiaurės rytus yra Sandanso slidinėjimo kurortas. Pro miestą teka Provo upė.

Veikia Brighamo Jango universitetas, viena didžiausių privačių aukštųjų mokyklų Jungtinėse Valstijose, taip pat oro uostas. Yra centrinė informacinių technologijų įmonės „Novell" būstinė.

Istorija
--------

Gyvenvietę pavadinimu Fort Juta (*Fort Utah*) 1849 m. įkūrė mormonai, kilę iš Solt Leik Sičio. 1850 m. gyvenvietė buvo pervadinta į Provą prancūzų-kanadienių traperio Étienne Provost, kuris į šį regioną atvyko 1825 m. 1850 m. apylinkėse vyko Fort Jutos mūšis. Tais pačiais metais suteiktas miestelio statusas.

Miestų partnerystė
------------------

* Vokietija Meisenas, Vokietija
* Kinijos LR Naningas, Kinija
| **Simonas Martynas Kozlovskis** |
| --- |
|  |
| Simonas Martynas Kozlovskis |
| Gimė | 1819 m. lapkričio 5 d.Alytus, Rusijos imperija |
| Mirė | 1899 m. lapkričio 26 d. (80 metų)Sankt Peterburgas, Rusijos imperija |
| Tėvas | Jonas Kozlovskis |
| Motina | Magdalena Lenkevičiūtė |
|  |
| Veikla | Dvasininkas, teologas. |
|  |
|  **Vikiteka** | Simonas Martynas Kozlovskis |

**Simonas Martynas Kozlovskis** (lenk. *Szymon Marcin Kozłowski*) (1819 m. lapkričio 5 d. Alytuje, Rusijos imperija – 1899 m. lapkričio 26 d. Sankt Peterburge, Rusijos imperija) – dvasininkas, teologas, Biblijos tyrinėtojas, Sankt Peterburgo dvasinės akademijos rektorius, Lucko ir Žytomyro vyskupas bei Kamenecko apaštališkosios vyskupijos administratorius, Mogiliavo arkivyskupas ir Minsko apaštališkosios vyskupijos administratorius.

Biografija
----------

Gimė 1819 m. lapkričio 5 d. Alytuje, tėvai – Jonas ir Magdalena Lenkevičiūtė Kozlovskiai. Baigęs Kėdainių gimnaziją, 1839 m. įstojo į Vilniaus vyskupijos seminariją, vėliau tęsė studijas Dvasinėje akademijoje Peterburge, kurią baigęs 1844 m. gavo kunigystės šventimus. 1845 m. birželio 22 d. įgijo telogijos magistro laipsnį.

1845–1848 m. dėstė homiletiką ir Šv. Raštą Vilniaus vyskupijos seminarijoje, vėliau – Bažnyčios istoriją ir Kanonų teisę Akademijoje, nuo 1851 m. iki 1863 m. ėjo Vilniaus vyskupijos seminarijos rektoriaus pareigas. 1852 m. tapo kapitulos kanauninku. Galimybė pakilti kapitulos hierarchijoje S. Kozlovskiui atsirado tiktai A. S. Krasinskio vyskupavimo metais: mirus prelatui kantoriui Aleksandrui Vrublevskiui į jo vietą 1862 m. rugsėjo 17 d. ir buvo paskirtas.

1866 m. pradėjo dirbti Sankt Peterburgo dvasinėje akademijoje, kurios rektoriumi buvo paskirtas 1877 metais. 1883 m. popiežius Leonas XIII paskyrė S. Kozlovskį Lucko ir Žytomyro vyskupu, eidamas šias pareigas buvo lojalus carinei valdžiai. 1891 m. paskirtas Mogiliavo arkivyskupu. Mirė 1899 m. lapkričio 26 d. Sankt Peterburge.

Literatūra
----------

* Mieczysław Żywczyński, Szymon Marcin Kozłowski [w:] Polski Słownik Biograficzny, t. XV, 1970, s. 31-32.
* Ks. Witold Józef Kowalów, Arcybiskup Szymon Marcin Kozłowski (1883–1891), [w:] „Wołanie z Wołynia" nr 1 (20) ze stycznia-lutego 1998 r. s. 33-34.
* Інна Шостак. Луцько-Житомирська Римо-Католицька дієцезія наприкінці XVIII – у першій половині XIX століття, Білий Дунаєць – Острог 2005.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vilniaus vyskupijos katedros kapitula ir 1863 m. sukilimas[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* Vilniaus vyskupijos katedros kapitula ir 1863 m. sukilimas[neveikianti nuoroda];
* Biografija (ang.);
* Lapkričio datos;
Koordinatės: 59°56′13″ š. pl. 30°21′24″ r. ilg.﻿ / ﻿59.93694°š. pl. 30.35667°r. ilg.﻿ / 59.93694; 30.35667

Pagrindinis bažnyčios fasadas nuo gatvės pusės
**Švenčiausios Lurdo Dievo Motinos bažnyčia**  (rus. *Храм Лу́рдской Бо́жией Ма́тери*) – Romos katalikų šventovė Rusijos Sankt Peterburgo mieste. Moderno stiliaus architektūros paminklas iškilęs Kauno skersgatvyje, administraciškai priklauso Maskvos Dievo Motinos arkivyskupijai. Pamaldos vyksta rusų, lenkų ir lotynų kalbomis.

Istorija
--------

XIX a. pabaigoje tuometinėje Rusijos imperijos sostinėje Sankt Peterburge gyveno skaitlinga prancūzų bendruomenė. Minint Švč. Dievo Motinos apsireiškimo Lurdo mieste jubiliejų, 1898 m. ji kreipėsi į carinę administraciją, prašydama leisti pasistatyti katalikišką bažnyčią. 1900 m. naujosios parapijos klebonas Ambrozijus Kiuni nupirko sklypą, kuriame buvo įrengta laikina medinė koplyčia.

Projektą paruošė peterburgietis architektas Leontijus Benua (1856–1928). Lėšos buvo renkamos prancūzų bendruomenės tarpe, įmonė „Batinjol" padovanojo granitinius blokus, atlikusius po Trejybės tilto statybos, o „Černomorskyj" gamykla (rus. *Черноморский завод*) padovanojo cementą. Visgi pinigų trūko ir L.Benua kartu su kitu architektu Marijonu Peretetkovičiumi (1872–1916) buvo priversti projektą supaprastinti ir tuo pačiu jį atpiginti.

Iškilo vienanavis pastatas, perdengtas gelžbetonine perdanga. Fasadas su aukštoku bokštu padengti skaldytu granitu. 1909 m. lapkričio 22 d. (senuoju stiliumi) vyskupas Janas Cepliakas bažnyčią pašventino. Po Spalio perversmo šventovė nebuvo uždaryta, bet miesto blokados metu per Antrąjį pasaulinį karą neveikė. 1941 m. klebonas Klovis Floran buvo išsiųstas į Prancūziją. 

Pokaryje apleistą pastatą remontavo kun. Juozapas Kazlas (tarnavo 1945–1963 metais). Ilgą laiką Švč. Lurdo Dievo Motinos šventovė buvo vienintelė katalikiška bažnyčia tuometiniame Leningrade, be kitų tikinčiųjų ją lankė ir skaitlingi turistai. Karingojo ateizmo laikotarpiu nuo 1966 m. klebonavęs Juozapas Povilionis vykdė apdairią bažnytinę politiką. 1991 m. jis išvyko į Lietuvą ir rezidavo Kauno Šv. Antano parapijoje.

Savo šimtmetį šventovė pasitiko pasikeitusi: atliktas remontas, įrengta centrinė šildymo sistema.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Švč. Lurdo Dievo Motinos bažnyčia Sankt Peterburge** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos internetinė svetainė (ru) Archyvuota kopija 2019-01-31 iš Wayback Machine projekto.
* Parapijos istorija (ru) Archyvuota kopija 2012-02-08 iš Wayback Machine projekto.
* Katalikiška Lurdo Dievo Motinos bažnyčia // Sankt Peterburgo enciklopedija (ru) Archyvuota kopija 2018-12-14 iš Wayback Machine projekto.
| Lietuvos Karo aviacijos Aštuntoji eskadrilė |
| --- |
| Veikė | 1938 m. balandžio 1 d.–1940 m. rugsėjis |
| Valstybė | Lietuvos vėliava Lietuva |
| Pavaldus |  Karo aviacija |
| Paskirtis | Žvalgybos eskadrilė |
| Vadovybė |
| Dabartinisvadas | mjr. Petras Lapienis |
| Lėktuvai |
| Žvalgybiniai lėktuvai | ANBO-IV |

**Lietuvos karo aviacijos Aštuntoji eskadrilė** (1938-1940 m.) buvo viena iš devynių tarpukariu suformuotų Lietuvos karo aviacijos eskadrilių, specializuota žvalgybinė eskadrilė, įėjusi į I grupės sudėtį.

Veiklos istorija
----------------

Eskadrilė buvo suformuota 1938 m. balandžio 1 dieną.

Bazė
----

Eskadrilė bazavosi Pajuosčio aerodrome, prie Panevėžio.

Ginkluotė ir įranga
-------------------

ANBO-IV
Eskadrilė buvo ginkluota lėktuvais ANBO- IV. Šie lėktuvai buvo pirmosios ANBO-IV (L) serijos, anksčiau naudoti Šeštojoje eskadrilėje.

Personalas
----------

Eskadrilės vadu visą jos egzistavimo laikotarpį buvo kapitonas (nuo 1938 m. birželio 13 d. - majoras) Petras Lapienis, kartu ėjęs ir Pajuosčio aviacijos įgulos viršininko pareigas.

Likvidavimas
------------

Eskadrilė buvo išformuota 1940 m. rugpjūčio 30 d. okupacinei valdžiai Lietuvos liaudies kariuomenę reorganizuojant į DVRA 29-ąjį Šaulių teritorinį korpusą. Rugsėjo 7 d. Lietuvos Karo aviacija iš dalies buvo reorganizuota į šio korpuso aviacijos dalinį - Tautinę eskadrilę, iš dalies - panaikinta. Eskadrilės vadas 1940 m. spalio 26 d. buvo perkeltas į Kauną dirbti Karo aviacijos likvidacinėje komisijoje, o gruodžio 20 d. išleistas į atsargą. 

Aštuntosios eskadrilės lėktuvai nebuvo perkelti į Tautinę eskadrilę ir buvo naudojami kaip atsarginių dalių šaltiniai arba buvo panaudoti kaip pratybų taikiniai.

Literatūra
----------

* (LT) 8-toji eskadrilė, Plieno sparnai,
* (LT) Lietuvos karinės oro pajėgos, Visuotinė lietuvių enciklopedija,
* (LT) Petras Lapienis, Plieno sparnai

Išnašos
-------

1. ↑  Petras Lapienis, Plieno sparnai
Miestučių žaidėjas Sankt Peterburge, mušantis laiško figūrą
**Miestučiai** (rus. *городки́*) – senovinis rusų žaidimas, išpopuliarėjęs ir Karelijoje, Suomijoje, Estijoje. Lietuvoje buvo paplitęs Kuršių Nerijoje. Žaidėjų arba komandų uždavinys – metama lazda kuo greičiau išmušti iš anksto sudarytas figūras iš *miesto* (kvadrato), pagal žaidimo taisykles.

Žaidimo dalyviai
----------------

Varžytis gali atskiri žaidėjai (du, keturi ir t. t.) arba dvi komandos. Žaidėjus teisėjas gali keisti bet kuriuo metu. Naujas žaidėjas žaidžia tuo numeriu, kuri jis pakeičia.

### Teisėjai

Vyriausiasis varžybų teisėjas – būna vienas, (pvz. mokinių žaidime – mokytojas), kuris gali turėti pagalbininkų. Teisėjai sprendžia iškilusius ginčus, prieš varžybas pažymi metimo linijas, pastato figūras. Jie turi teisę nutraukti žaidimą. Žaidžiant aikštelėje gali būti tik žaidėjai ir teisėjai.

Žaidimas
--------

Prieš varžybas komandos išsirikiuoja prie pažymėtos linijos ir žygiuoja prie kvadratų, paskui išsirikiuoja viena priešais kitą, pagerbia varžovus. Abiejų komandų kapitonai ateina prie teisėjo, pasisveikina su juo ir vienas su kitu. Teisėjas leidžia kapitonams traukti burtus, kuri komanda pradės žaidimą. Žaidimas pradedamas dešiniajame mieste. Kiekvienas žaidėjas atlieka po du metimus iš eilės, stengdamasis pataikyti į mieste pastatytą figūrą. Vaikai meta vienas paskui kitą eilės tvarka. Kai visi dešiniojo miesto komandos žaidėjai atlieka po du metimus, žaidžia kita komanda. Ji muša kairiojo miesto figūras. Visos figūros pradedamos išmušinėti nuo pirmosios linijos (5–6 m). Kai žaidėjams pavyksta išmušti iš kvadrato nors vieną miestutį, jiems suteikiama teisė likusius miestučius mušti nuo artimesnės linijos (3–4 m). Kai išmušami visi figūros miestučiai, statoma nauja figūra. Figūra laikoma išmušta, kai visi miestučiai išrieda iš kvadrato.

Partiją laimi ta komanda, kuri mažesniu metimų skaičiumi išmuša visas figūras. Baigusios vieną partiją, komandos keičiasi miestais. Tada žaidimą pradeda kita komanda. Susitikimą laimi komanda, kuri nugali du kartus. 6-7 metų amžiaus vaikams rekomenduojama iš eilės žaisti nedaugiau kaip 2–3 partijas. Metimo linijas galima pažymėti arčiau prie kvadratų, kad dauguma vaikų numestų lazdą iki figūrų.

Figūros
-------

* patrankapatranka
* šakutėšakutė
* žvaigždėžvaigždė
* strėlėstrėlė
* šulinysšulinys
* alkūninis velenasalkūninis velenas
* artilerijaartilerija
* raketėraketė
* kulkosvaidžio lizdaskulkosvaidžio lizdas
* vėžysvėžys
* sargybiniaisargybiniai
* pjautuvaspjautuvas
* tirastiras
* lėktuvaslėktuvas
* laiškaslaiškas

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Miestučiai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Miestučių žaidimo federacijos svetainė Archyvuota kopija 2008-05-30 iš Wayback Machine projekto. (rusų kalba)
* Gorodki Archyvuota kopija 2011-11-06 iš Wayback Machine projekto. (angliškai)
* Gorodki (vokiškai)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Šis straipsnis apie tarptautinę organizaciją. Apie Berlyno krepšinio klubą skaitykite straipsnyje Berlyno ALBA.*
Emblema
**ALBA** – **Bolivaro Aljansas už mūsų Amerikos liaudį** (isp. *Alianza Bolivariana para los Pueblos de Nuestra América*) – tarptautinė Lotynų Amerikos ir Karibų šalių organizacija, vienijanti socialistines regiono šalis. Pagrįsta socialiniu, ekonominiu, politiniu organizacijos narių bendradarbiavimo stiprinimu. Siekiama įvesti naują tarptautinių atsiskaitymų valiutą – SUCRE (kuri pakeistų JAV dolerį).

ALBA įkūrimas inicijuotas Venesuelos prezidento Hugo Čiaveso kaip alternatyva planuojamai Amerikos laisvosios prekybos teritorijai (FTAA), kuri laikoma JAV ekonominės ekspansijos įrankiu. Aljanso ištakomis laikoma 2004 m. Venesuelos-Kubos sutartis, pagal kurią suintensyvinti dvišaliai mainai. 2006 m. Bolivijoje prezidentu tapus socialistinių pažiūrų Evo Moralesui, šalis prisijungė prie Venesuelos ir Kubos. Vėliau prisijungė Ekvadoras, Nikaragva ir kelios Karibų šalys. 2009 m. į ALBA įstoti norėjo Hondūras, tačiau po perversmo nuvertus prezidentą Marselą Selają, šalis paraišką atsiėmė.

ALBA narės
----------

* Venesuelos vėliava Venesuela (šalis įkūrėja)
* Kubos vėliava Kuba (nuo 2004 m.)
* Bolivijos vėliava Bolivija (nuo 2006 m.
* Nikaragvos vėliava Nikaragva (nuo 2007 m.)
* Dominikos vėliava Dominika (nuo 2008 m.)
* Antigvos ir Barbudos vėliava Antigva ir Barbuda (nuo 2009 m.)
* Sent Vinsento ir Grenadinų vėliava Sent Vinsentas ir Grenadinai (nuo 2009 m.)
* Sent Lusijos vėliava Sent Lusija (nuo 2013 m.)
* Grenados vėliava Grenada (nuo 2014 m.)
* Sent Kitso ir Nevio vėliava Sent Kitsas ir Nevis (nuo 2014 m.)

**Šalys stebėtojos:**

* Haičio vėliava Haitis
* Irano vėliava Iranas
* Sirijos vėliava Sirija

**Buvusios narės:**

* Ekvadoro vėliava Ekvadoras (2009–2018 m.)
* Hondūro vėliava Hondūras (2008–2010 m.)
| **Jonas Sutkus** |
| --- |
| Gimė | 1893 m. balandžio 15 d.Rusija Žemlaukis, Ilguvos valsčius, Šakių apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1942 m. (~49 metai)Rusija Sverdlovsko sritis, Rusija |
|  |
| Veikla | Lietuvos karinis, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvių tautininkų sąjunga |
|  |
| Alma mater | Aukštieji karininkų kursai |

**Jonas Sutkus** (1893 m. balandžio 15 d. Žemlaukis, Ilguvos valsčius, Šakių apskritis, Rusijos imperija – 1942 m. Sverdlovsko sritis, Rusija) – Lietuvos karinis, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1910 m. baigė Kauno gimnaziją, 1916 m. Maskvos Aleksejaus karo mokyklą, 1923 m. – Vytauto Didžiojo karininkų kursus Kaune, 1925 m. – Prahos intendantų akademiją (Čekija).

1913–1914 m. dirbo liaudies mokytoju, o 1916–1918 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. Nuo 1919 m. Lietuvos kariuomenės pėstininkų pulko ryšių komandos viršininkas, karo mokyklos vyriausiasis instruktorius, Kauno karo mokyklos kuopos vadas, pėstininkų brigados štabo viršininkas, tiekimo skyriaus viršininko padėjėjas, karo butų skyriaus viršininko padėjėjas. Nuo 1926 m. kariuomenės intendantas, 1929–1937 m. kariuomenės tiekimo viršininkas. 1931 m. brigados generolas, 1937 m. divizijos generolas. Į atsargą išėjo generolo leitenanto laipsniu. 1939 m. kovo 28 d. – 1939 m. lapkričio 21 d. XX Jono Černiaus Ministrų kabinete finansų ministras.

Už karinę ir valstybinę veiklą apdovanotas:

1928 m. Kariuomenės kūrėjų-savanorių medaliu Nr.101

1928 m. Nepriklausomybės medaliu

1928 m. DLK Gedimino 2-ojo laipsnio ordinu

1929 m. Latvijos Išsivadavimo karo 10-metčio medaliu

1930 m. Vytauto Didžiojo 3-ojo laipsnio ordinu

1932 m. Čekoslovakijos Baltojo liūto 2-ojo laipsnio ordinu su kardais

1934 m. Artimui pagalbon 1-ojo laipsnio kryžiumi

1936 m. Šaulių žvaigždės ordinu

1938 m. Vytauto Didžiojo 2-ojo laipsnio ordinu

1939 m. Šaulių žvaigždės medaliu

Lietuvių tautininkų sąjungos narys. 1941 m. birželio mėn. TSRS okupacinės valdžios suimtas, išvežtas į Sverdlovsko srities koncentracijos stovyklą Nr. 47. Mirė koncentracijos stovykloje Urale.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Algirdas Banevičius. 111 Lietuvos valstybės 1918–1940 politikos veikėjų. Enciklopedinis žinynas. Vilnius, Knyga, 1991 m. p. 129.
**Antanas Šapalas** (1914 m. rugsėjo 16 d. Vartų kaime, dab. Prienų rajonas – 1945 m. balandžio 19 d. Pucke) – Lietuvos ateitininkų organizacijos veikėjas.

Biografija
----------

Baigęs Prienų „Žiburio" gimnaziją, studijavo chemiją Vytauto Dižiojo universitete. Buvo „Ateities", „XX amžiaus", „Ateities spindulių", „Studentų dienų" laikraščių bendradarbis. Aktyvus ateitininkas. 1940 m. perorganizavo moksleivių ateitininkų darbą veikti pogrindžio sąlygomis. 1941 m. buvo vienas iš Lietuvių aktyvistų fronto organizatorių, 1941 m. birželio sulikimo dalyvis. Aktyviai priešinosi nacių okupacijai: buvo Prienų „Kęstučio" kovos būrio ryšininkas, bendradarbiavo slapta leidžiamame laikraštyje „Į laisvę". 1943 m. buvo išrinktas Studentų ateitininkų sąjungos pirmininku.

Gestapo suimtas 1944 m. tardytas Kauno ir Tilžės kalėjimuose. Nuteistas kalėti Štuthofo koncentracijos stovykloje be teisės gauti laiškus. 1945 m. pavasarį kartu su kitais lietuviais kaliniais Alfonsu Lipniūnu ir Jonu Rimašausku buvo paskirtas įrenginėti ligoninę *Putzig* (dab. Puckas, Lenkija) miestelyje. Dienomis rinkdavo iš gyventojų patalynę, lovas, o naktimis slaugydavo ligonius. Užsikrėtes dėmėtąja šiltine, mirė. Buvo palaidotas miestelio kapinėse.

1989 m. rugsėjo 16 d. palaikai buvo perlaidoti Lietuvoje, Prienų-Birštono kapinėse. Kapavietėje pastatytas lietuviškas koplytstulpis.

Šaltiniai
---------

* Antanas ŠAPALAS (1911–1945) Archyvuota kopija 2009-11-26 iš Wayback Machine projekto.
{{kiti|Akmenis
Koordinatės: 55°38′43″ š. pl. 26°1′54″ r. ilg.﻿ / ﻿55.64528°š. pl. 26.03167°r. ilg.﻿ / 55.64528; 26.03167

{{Infolentelė ežeras 
| pavadinimas = Akmenis
| vieta = Lietuva (Zarasų rajonas)
| plotas = 0,07
| paveiksliukas = 
| fotopav =
| krantas = 1,02
| kilme = 
| vidgylis = 
| didgylis = 
| turis = 
| iteka = 
| isteka = bevardis upelis
| vikiteka = 

**Akmenis** – ežeras Lietuvoje, Zarasų rajone, 2 km į pietvakarius DESDEESD3WSDEESDEESSE3WSDESS Degučių. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,35 km, plotis – iki 0,3 km. Altitudė 145,7 m. Šiaurinis krantas žemas – plyti ~ 8 ha dydžio Akmenio pelkė, kiti krantai kiek aukštesni. Iš šiaurės ir rytų prie ežero prieina Gražutės miškas, kitose pakrantėse plyti pievos. Šiaurės rytuose per pelkę išteka upelis link Antalieptės tvenkinio (Šventosios upės baseinas). Prie ežero įsikūręs Šiukščių kaimas. Šiaurvakarine pakrante eina plentas  **A6**  Kaunas–Zarasai–Daugpilis AAAAAAAAnuoIIIISOSIDIEIEIEKSSKWKEODIWKEIEIEIEOEOWOEOKEKEK2.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| **Vladas Katkevičius** |
| --- |
| Gimė | 1937 m. kovo 18 d.Kaunas |
| Mirė | 2009 m. gruodžio 13 d. (72 metai) |
| Palaidotas (-a) |  Karmėlavos kapinės |
| Sutuoktinis (-ė) | Birutė |
| Vaikai | Eglė, Ieva, Agnė |
|  |
| Veikla | inžinierius elektromechanikas, visuomenės veikėjas |
| Partija | 1993 m. TSLK, 2000 m. NKS |
|  |
| Alma mater | 1961 m. Kauno politechnikos institutas |

**Vladas Katkevičius** (1937 m. kovo 18 d. Kaune – 2009 m. gruodžio 13 d.) – Lietuvos inžinierius elektromechanikas, visuomenės veikėjas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1955 m. baigė Kauno 12-ąją vidurinę mokyklą. 1955–1961 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Elektrotechnikos fakultete.

1961–1962 m. Kėdainių elektros aparatūros gamyklos inžinierius. Nuo 1962 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. KTU) Elektrotechnikos fakulteto dėstytojas, 1971–1993 m. docentas, 1993–2009 m. profesorius. 1993 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.

1991–1993 m. KTU Sąjūdžio tarybos pirmininkas. 1993–1995 m. TSLK Kauno skyriaus pirmininkas. 1995–1997 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys, Kauno miesto meras. 1996–1997 m. KTU Senato narys. 1997–1999 m. LR valdymo reformų ir savivaldybių reikalų viceministras. Palaidotas Karmėlavos kapinėse.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrimų svarbiausios sritys – vienfazių asinchroninių variklių teorija, jų magnetiniai laukai, matematiniai modeliai, darbo ir paleidimo charakteristikų skaičiavimo bei matavimo metodai ir įrenginiai. Sukūrė ir pagamino vienfazių asinchroninių ryškiapolių variklių, prietaisų variklių parametrams matuoti. Paskelbė 116 mokslinių straipsnių, 4 mokomųjų knygų, 2 mokomųjų kino filmų autorius. 4 išradimų autorius. Skaitė pranešimus tarptautinėse mokslinėse konferencijose Čekoslovakijoje, Latvijoje, Rusijoje, Ukrainoje, Vokietijoje.

Bibliografija
-------------

* Elektromechanika: laboratoriniai darbai: mokomoji knyga / Vladas Katkevičius, Steponas Gečys, Artūras Kalvaitis. – Kaunas: Technologija, 2004. – 83 p.: iliustr. – ISBN 9955-09-673-X
* Automatikos mikromašinos: laboratoriniai darbai: mokomoji knyga / Vladas Katkevičius, Steponas Gečys, Artūras Kalvaitis. – Kaunas: Technologija, 2003. – 50 p.: brėž. – ISBN 9955-09-392-7
* Automatikos mikromašinos: mokomoji knyga / Vladas Katkevičius, Steponas Gečys, Artūras Kalvaitis. – Kaunas: Technologija, 2007. – 74 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-25-349-5

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-12-14 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2015-04-02 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
4. ↑   Archyvuota kopija 2007-08-07 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  *Vladas Katkevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 575 psl.
6. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.

  


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Rimantas Tumosa** | **Kauno miesto meras**1995–1997 m. | Po to:**Alfonsas Andriuškevičius** |
Verkių miškas
**Verkių‑Raudondvario miškai** – miškų masyvas Vilniaus miesto ir Vilniaus rajono savivaldybių valdose, Neries dešiniajame krante, driekiasi į šiaurę nuo Jeruzalės mikrorajono iki pat Raudondvario. Plotas – 3400 ha, mišku apaugę 2950 ha. Be Verkių ir Raudondvario miškų į masyvą įeina Augustų, Bagutiškių, Gulbinų, Vanaginės, Didžiosios Riešės, Kryžiokų ir Tartokų miškai. Priklauso Vilniaus miškų urėdijai, Verkių girininkijai.

Miško paviršius yra pakilus, vietomis pasitaiko kalvotų lygumų. Jame įsiterpę daug gyvenviečių, bendrijų sodų. Yra 7 tvenkiniai ir 6 ežerai. Miško augaviečių pasitaiko ir derlingų, ir nederlingų, jos yra normalaus drėgnumo. Didžioji masyvo dalis įeina į Verkių regioninį parką, vakarinėje dalyje yra Vanaginės geomorfologinis draustinis.

Medynų sudėtis:

* pušynai – 59 %
* eglynai – 19 %
* beržynai – 10 %
* ąžuolynai – 9 %
* baltalksnynai – 2 %
* drebulynai – 1 %

Medynų amžius: jaunuolynai – 20 %, pusamžiai medynai – 55 %, pribręstantys medynai – 8 %, brandūs medynai – 17 %. Medynų vidutinis amžius 75 m. bonitetas I, 4, skalsumas 0,74, tūris 335 m³/ha, o metinis prieaugis – 7,5 m³/ha.

Yra kultūros ir gamtos paveldo objektų: Verkių kapinynas ir dvaras, Kalvarijos, Europos parkas, Didžiųjų Gulbinų piliakalnis, Staviškių pilkapiai, Birelių akmuo, Tartokų atodanga, 20 miško buveinių (72,5 ha), į Lietuvos raudonąją knygą įrašytų augalų keliolika radaviečių.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „Verkių‑Raudondvario miškai". *www.vle.lt*. Nuoroda tikrinta 2022-08-26.  Nežinomas parametras `|lang=` ignored (pagalba)
2. ↑  „Verkių miškas (Vilniuje) - Miškai". *ezerai.vilnius21.lt*. Nuoroda tikrinta 2022-08-27.
Koordinatės: 54°42′30″ š. pl. 23°14′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.70833°š. pl. 23.23333°r. ilg.﻿ / 54.70833; 23.23333

| Pilviškių tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Vilkaviškio rajonas) |
| Plotas | 0,067 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,72 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Įteka | Šešupė, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Šešupė |

**Pilviškių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Vilkaviškio rajone, Pilviškių miestelio pietiniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Šešupės upę (Nemuno intakas) 155,9 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 2,1 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 40,9 m. Tvenkinys siauras, tik vietomis išsiliejantis iš upės vagos. Krantai daugiausia apaugę medžiais ir krūmynais, žemi, vietomis užpelkėję. Aplinkui plyti pievos, krūmynai. Šiaurinėje pakrantėje, į rytus nuo Pilviškių miestelio evangelikų liuteronų kapinių, telkšo virš 0,5 ha dydžio tvenkinėlis, 2 vietose susijungiantis su Pilviškių tvenkiniu. Pietinėje pakrantėje įsikūręs Sausbalių, į rytus - Pasodos, kaimai.

Šalia užtvankos 2002 m. pastatyta 220 kW galios mažoji hidroelektrinė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys
**Kazimieras Antanavičius** (1908 m. Didviečiai prie Plungės – 1947 m. balandžio 9 d. Žvirblaičiai, Alsėdžių valsčius) – Lietuvos partizanų vadas. Lietuvos kariuomenės kapitonas.

Biografija
----------

1931 m. baigė Pirmojo Lietuvos Prezidento karo mokyklą. Buvo paskirtas į 1-ąjį pėstininkų pulką. 1938 m. suteiktas kapitono laipsnis. 1940 m. rugsėjo 5 d. paskirtas į Raudonosios armijos 29-ojo šaulių teritorinio korpuso štabą, o rugsėjo 24 d. – 184-osios šaulių divizijos štabo operacijų skyriaus karininku. 1941 m. Vokietijai įsiveržus į Sovietų Sąjungą, iš armijos pasitraukė. Vokiečių okupacijos metais dirbo Plungės burmistru.

Nuo 1944 m. Lietuvos laisvės armijos Plungės kuopos vadas (slapyvardis *Tauras*), nuo 1946 m. rugsėjo 24 d. Žemaičių apygardos vadas. Sovietinių baudėjų apsuptas žuvo kartu su broliu Povilu, karo lakūnu – nenorėdamas gyvas pasiduoti iššaudęs visus šovinius nusižudė peiliu.

1990 m. perlaidotas Lėbartų kapinėse.

1999 m. Vyčio kryžiaus 3 laipsnio ordinas, dimisijos pulkininkas (abu po mirties).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rūta Trimonienė. „Plk. KAZIMIERAS ANTANAVIČIUS-tauras 1908 01 16–1947 04 09" (PDF).
2. ↑  Nijolė Gaškaitė-Žemaitienė. *Kazimieras Antanavičius (1908)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 561 psl.
3. ↑  „Partizanų kapas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Liberija*Liberia* |
| --- |
| *Liberijos bažnyčia* |
|  |
| 

LiberijaLiberija

10°38′0″ š. pl. 85°26′0″ v. ilg.﻿ / ﻿10.63333°š. pl. 85.43333°r. ilg.﻿ / 10.63333; 85.43333﻿ (Liberija (Kosta Rika))Koordinatės: 10°38′0″ š. pl. 85°26′0″ v. ilg.﻿ / ﻿10.63333°š. pl. 85.43333°r. ilg.﻿ / 10.63333; 85.43333﻿ (Liberija (Kosta Rika)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Kosta Rikos vėliava Kosta Rika |
| **Provincija** | Gvanakastės provincija |
| **Kantonas** | Liberijos kantonas |
|  |
| **Gyventojų** (2000) | 39 242  |
| **Altitudė** | 175 m |

**Liberija** (isp. *Liberia*) – miestas Kosta Rikos šiaurės vakaruose, 215 km nuo San Chosė, prie Liberijos upės. Gvanakastės provincijos ir Liberijos kantono administracinis centras. Veikia Daniel Oduber Quirós tarptautinis oro uostas, pro miestą eina Panamerikos plentas, yra atšaka į Nikoją. Yra bažnyčia, kelios mokyklos. Svarbus turistinis centras – kelionės į Nikojos ir Papagajo pusiasalių kurortus, Rinkon de la Vjechos ugnikalnį ir kt.

Istorija
--------

Gyvenvietė įkurta 1769 m. ir pavadinta *El Poblado de Guanacaste* pagal čia augusias tikrąsias rintauses (ispaniškai *guanacaste*). 1824 m. miesto gyventojai siekė prisijungti prie Nikaragvos, bet 1826 m. ***Gvanakastė*** buvo priskirta Kosta Rikai. 1836 m. buvo suteiktas miesto statusas. 1854 m. miestas pervadintas į Liberiją.

Sportas
-------

* AD Municipal Liberia – futbolo klubas;
**Meritokratija** (lot. *meritus* – 'nusipelnęs' + sen. gr. kratos – 'valdžia') –valstybės valdymo forma, kai asmens vietą valdžioje nulemia gabumai ir laimėjimai. T. y. ne tik politinė, bet ir socialinė bei ekonominė sistema, kuri grindžiama nuopelnų sistema. Meritokratija atmeta (aristokratiją (kai padėtį visuomenėje nulemia giminystės ryšiai) bei plutokratijos (kai padėtį visuomenėje nulemia turtas) idėjas.

Platonas pirmasis palaikė tokią idėją. Jis teigė, kad kiekvienas asmuo priklausytų tam tikrai visuomenės klasei (valdančiųjų, kariškių, amatininkų, ūkininkų) pagal sugebėjimus. Terminą pirmasis pavartojo sociologas Michaelis Dunlopas Jungas veikale „Meritokratijos iškilimas". Autorius teigė, kad ateityje vis labiau populiarės būdas užimti tam tikrą vietą visuomenėje pagal asmens intelektą ir pastangas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Meritokratija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2023-11-11.
2. 1 2  „Meritocracy". *Britannica*. Nuoroda tikrinta 2023-11-11.