recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

| Ingapirkaisp. *Ingapirca* |
| --- |
| *Miestelio panorama* |
|  |
| 

IngapirkaIngapirka

2°32′50″ p. pl. 78°52′20″ v. ilg.﻿ / ﻿2.54722°š. pl. 78.87222°r. ilg.﻿ / 2.54722; 78.87222﻿ (Ingapirka)Koordinatės: 2°32′50″ p. pl. 78°52′20″ v. ilg.﻿ / ﻿2.54722°š. pl. 78.87222°r. ilg.﻿ / 2.54722; 78.87222﻿ (Ingapirka) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Ekvadoro vėliava Ekvadoras |
| **Provincija** | Kanjaro provincija |
| **Kantonas** | El Tambo kantonas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 8 340  |
| **Altitudė** | 3 120 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Ingapirka |

**Ingapirka** (isp. *Ingapirca*, keč. *Inkapirka*) – miestelis ir archeologinė vietovė Ekvadore, Kanjaro provincijoje, į šiaurės rytus nuo Asogeso, 3120 m aukštyje virš jūros lygio. Tai senovinio inkų miesto ir sakralinio komplekso liekanos. Pavadinimas kečujų kalba reiškia „inkų siena". Svarbiausias pastatas buvo elipsiškos formos Saulės šventykla, kuri tarnavo ir kaip astronominė observatorija – saulėgrįžų metu Saulės spinduliai apšviesdavo šventyklos vidų.

Tačiau Ingapirką pastatė ne inkai. Pirmieji šio miesto gyventojai buvo kanjariai, šią vietą vadinę *Hatun Cañar*. Vėliau inkai užkariavo kanjarių žemes, tarp jų ir *Hatun Cañar*, bet leido vietiniams gyventojams išlaikyti papročius ir autonomiją.

* Saulės šventyklaSaulės šventykla
* Saulės šventyklaSaulės šventykla
* Aukojimų akmuoAukojimų akmuo

Šaltiniai
---------

1. CAÑAR, *citypopulation.de*
2. ↑  CAÑAR, *citypopulation.de*
|  |
| --- |
| **Liubavo Juozo Montvilos pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Liubavo Juozo Montvilos pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Liubavo Juozo Montvilos pagrindinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Mokyklos g. 4, Liubavas |
| **Direktorius(-ė)** | Romualda Jankevičiūtė |
| **Mokinių skaičius** | 93 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 16 |

**Kalvarijos savivaldybės Liubavo Juozo Montvilos pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kalvarijos savivaldybėje, Liubave, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190376359. Steigėjas Kalvarijos savivaldybės taryba. Filialas: Kalvarijos savivaldybės Liubavo pagrindinės mokyklos Salaperaugio skyrius.

Istorija
--------

1770 m. įkurta parapija ir prie jos parapinė mokykla, kurioje 1781 m. mokėsi 5, 1784 m. – 9 mokiniai.

Direktoriai
-----------

* Romualda Jankevičiūtė.

Nuorodos
--------

* Svetainė
| Diržkiemisvok.  *Dörschkehmen, Derschau* |
| --- |
| 

DiržkiemisDiržkiemis

54°45′36″š. pl. 22°38′05″r. ilg.﻿ / ﻿54.7601°š. pl. 22.6347°r. ilg.﻿ / 54.7601; 22.6347﻿ (Diržkiemis)Koordinatės: 54°45′36″š. pl. 22°38′05″r. ilg.﻿ / ﻿54.7601°š. pl. 22.6347°r. ilg.﻿ / 54.7601; 22.6347﻿ (Diržkiemis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kaliningrado sritis Kaliningrado sritis |
| **Rajonas** | Krasnoznamensko rajonas |

**Diržkiemis** (vok. *Dörschkehmen*, nuo 1938 m. *Derschau*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, 8 km į rytus nuo Pilkalnio, Paduodupės krante.

Istorija
--------

Diržkiemio kaimo bendruomenė 1931–37 m.
1723-1818 m. buvo Įsruties apskrities Diržkiemio valsčiaus centras. 1785 m. Diržkiemis buvo karališkasis palivarkas su 7 ugniakurais, 1818 m. – nuomojamas palivarkas su 8 ugniakurais ir 61 gyventoju, 1839 m. – nuomojamas dvaras ir smuklė su 8 ugniakurais ir 61 gyventoju. 1818-1945 m. priklausė Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Viliūnų valsčiui. 1906-23 m. Diržkiemyje rezidavo valsčiaus viršaitis. 1928 m. apjungus Diržkiemio dvaro apygardą ir Užalksnių kaimo bendruomenę sudaryta nauja Diržkiemio kaimo bendruomenė.
Priklausė Viliūnų evangelikų liuteronų parapijai. Katalikai iki 1930 m. priklausė Bildviečių parapijai, vėliau – naujai įkurtai Šilėnų parapijai. Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

Gyventojai
----------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1905 m. ir 1939 m.** |
| **1905 m.** | **1910 m.** | **1933 m.** | **1939 m.** |
| 77 | 95 | 110 | 92 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Be to, Užalksnių kaime 1905 m. buvo 49, 1910 m. – 26 gyventojai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Diržkiemis. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T.1 (A-Kar). Vilnius, Mažosios Lietuvos fondas, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2000
2. ↑  Viliūnų valsčius, Teritoriniai pokyčiai Vokietijoje ir vokiečių administruojamose teritorijose 1874-1945 m. vok.
3. 1 2  Diržkiemis, GenWiki vok.
4. ↑  Pilkalnio apskrities kaimų sąrašas (1910 m.) vok.
5. ↑  www.verwaltungsgeschichte.de Pilkalnio apskritis vok.
Šahab-1 variklis.
**Šahab-1** (pers. شهاب-۱ 'Meteoras-1') – Irane gaminta taktinė trumpo nuotolio balistinė raketa, nedaug modifikuotas tarybinės raketos R-17 Elbrus (žinomos kaip *SS-1 Scud-B*), kurias 1985–1986 m. pirko iš Libijos ir Sirijos, variantas. Buvo nupirktos keturios leidimo mašinos ir 54 raketos.

Konstrukciniai ypatumai
-----------------------

Raketa turi vieną kovinę galvutę, skrydžio nuotolis – iki 350 km.

Panaudojimas
------------

*Scud-B* raketų 300 km skridimo nuotolis leido Irano-Irako karo metu 1985 m. kovą Iranui apšaudyti Bagdadą. Tais metais į Iraką buvo iššauta 14 *Scud B*.

Vėliau Iranas raketas gaudavo iš Šiaurės Korėjos (spėjama, galbūt ir iš TSRS).
  
Papildomi *Scud-B* buvo įsigyti pagal 5 mln. dolerių sutartį iš Šiaurės Korėjos. Taip buvo įsigyta 90-100 *Scud-B* raketų.).

Paskaičiuota, kad Irano-Irako karo metu Iranas paleido 100–231 *Scud B* raketą.

Pagal 1995 m. *Jane* apžvalgą „1995 Jane’s Intelligence Review – Special Report No. 6" apie Irano ginkluotę, Irano ginkluotėje yra 15 savaeigių leistuvų (vadinamųjų TEL angl. *transporter-erector-launcher* 'transportavimo, parengimo ir leidimo sistema') ir 250–300 *Scud-B* raketų, visa tai nupirkta iš Šiaurės Korėjos.
Tame pačiame „Special Report No. 6" teigiama, kad Šiaurės Korėja padėjo 1988 m. pastatyti *Scud Mod B* surinkimo gamyklą, tačiau ši gamykla raketų niekada negamino. Pagal „Flight International" (Nov. 20 1994) Iranas pats apsirūpina savo gamybos *Scud-B* raketas, o gamybos vietos – *Shiraz*, *Khorrambad*, *Parchin* ir *Semnan*.

Iranas Šahab-1 raketas ėmė gaminti tarp 1988–1994 m.

Variantai
---------

Pavadinimas *Šahab* žymi visą klasę Irano raketų, kurios naudojamos nuo 1988 m. Klasę sudaro raketos Šahab-1, Šahab-2, Šahab-3, Šahab-4, Šahab-5, Šahab-6.

Nuorodos
--------

1. ↑  Kugbanggwa Kisul, Sept. 1989, No.127, FBIS-EAS 29 Nov. 1989
2. ↑  SCUD-B Shahab-1
**Liubeko teisė** − miestų teisės atmaina, susiformavusi XII–XIII a. Liubeke po to, kai jis 1226 m. tapo laisvuoju miestu. Liubeko teisė reiškia savivaldos suteikimą miestui. Liubeko teisė keitė asmeninį monarchų valdymą ar vietinių kunigaikščių valdymą atsiradusį dar Karolio Didžiojo laikais.

Liubeko teisė buvo perimta dar apie 100 miestų Baltijos jūros regione. Privilegijos sudarė vokiečių pirkliams ir amatininkams feodaliniuose teisiniuose santykiuose išimtinį statusą, palankų prekybos ir amatų plėtotei. XIII a. Liubeko teises turėję miestai sudarė galingą prekybos bendriją – Hanzos Lygą, kurios centras buvo Liubeke. Oficialaus Liubeko teisės kodekso nebuvo iki 1586 m. kai jis buvo išspausdintas leidėjo *Johann Balthorn*. Nepaisant to, Liubeko teisė buvo pavyzdys ir kitiems Vokietijos miestams, kurie siekė atsikratyti aristokratų valdymo. Liubeko teisė buvo pagrindas *Dortmundo kodeksui* Vestfalijoje, *Goslaro kodeksui* Saksonijoje ir Magdeburgo teisėms Rytų Europos miestuose. Nuo kitų miestų teisių Liubeko teisė šiek tiek skyrėsi šeimos ir turto reikalus reguliuojančių normų ypatybėmis.

Lietuvoje Liubeko teisė buvo įvesta Livonijos ordino įkurtoje Klaipėdoje 1258 m.

Pagrindiniai principai
----------------------

Pagal Liubeko teisę miestas turėjo būti valdomas tarybos (vok. *Rat*), kurią sudarė 20 tarybos narių (vok. *Ratherrn*). Jie nebuvo renkami miestiečių, tačiau naujus narius skyrė iš miesto prekybos gildijų, stengdamiesi, kad gildijos būtų tinkamai atstovaujamos taryboje. Tarybos nariai paprastai tarnavo 2 metus, tačiau taryba galėjo prašyti tarybos nario pasilikti tarnyboje ilgiau. Kadangi dažniausiai taip ir buvo daroma, tai faktiškai tarybos nariai tarnaudavo iki gyvos galvos. Taryba iš savo tarpo rinko iki keturių burmistrų (vok. *Bürgermeister*), kurie dalinosi vykdomąją valdžią. Pirmasis burmistras, paprastai vyriausiasis, veikė kaip *primus inter pares*.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Magdeburgo teisė
* Kulmo teisė

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Liubeko teisė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Laškar Gahasلشکرگاه |
| --- |
| *Laškar Gaho mečetė* |
|  |
| 

Laškar GahasLaškar Gahas

31°34′0″ š. pl. 64°22′0″ r. ilg.﻿ / ﻿31.56667°š. pl. 64.36667°r. ilg.﻿ / 31.56667; 64.36667﻿ (Laškar Gahas)Koordinatės: 31°34′0″ š. pl. 64°22′0″ r. ilg.﻿ / ﻿31.56667°š. pl. 64.36667°r. ilg.﻿ / 31.56667; 64.36667﻿ (Laškar Gahas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Afganistano vėliava Afganistanas |
| **Provincija** | Helmando provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 45 846  |
| **Altitudė** | 773 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Laškar Gahas |

**Laškar Gahas** (pers. لشکرگاه = *Laškar Gāh*) – miestas pietvakarių Afganistane, Helmando ir Arghandabo tarpupyje. Helmando provincijos administracinis centras. Netoliese praeina kelias tarp Kandaharo ir Faraho. Verčiamasi drėkinamąja žemdirbyste, prekyba, amatais. Yra didžioji mečetė, taikos paminklas, keletas parkų.

Dauguma gyventojų – puštūnai.

Istorija
--------

Miestas iškilo Gaznevidų laikais ir buvo žinomas kaip ***Bostas*** (pers. بُسْت = *Bost*), čia buvo valdovų rezidencija žiemomis. Vėliau miestas sugriautas, bet atstatytas Timūro laikais. Vėliau už kelių kilometrų nuo Bosto ėmė kurtis Laškar Gahas („karo stovykla"). XX a. antroje pusėje miestas tapo provincijos sostine. NATO invazijos metu Laškar Gahas išplanuotas, įrengta urbanistinė infrastruktūra.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

Koordinatės: 40°55′26″ š. pl. 48°15′10″ r. ilg.﻿ / ﻿40.92389°š. pl. 48.25278°r. ilg.﻿ / 40.92389; 48.25278
**Šahdago nacionalinis parkas** (azer. *Şahdağ Milli Parkı*) — nacionalinis parkas Azerbaidžane. Parką dekretu 2006 m. įkūrė Azerbaidžano prezidentas Ilhamas Alijevas. Parkas užima 130 508 ha.

Šahdago nacionalinis parkas yra šiaurės Azerbaidžane, netoli sienos su Rusija, Didžiajame Kaukaze. Didžiausias Azerbaidžano kalnas Bazardiuziu yra parko teritorijoje. 

Nacionalinis parkas yra didžiausias ne tik Azerbaidžane, bet ir visame Kaukaze.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šahdago nacionalinis parkas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Shakhdag National Park Official Website - Ministry of Ecology and Natural Resources of Azerbaijan **(**angl.**)**
* National Parks: Shakhdag National Park - Ministry of Ecology and Natural Resources of Azerbaijan Archyvuota kopija 2011-07-26 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**
**Lažininkas** – baudžiauninkas, kurio sunkiausia baudžiavos prievolė savo ponui buvo lažas.

Istorija
--------

Nuo XVI a. vid. iki baudžiavos panaikinimo lažininkai buvo gausiausia ir labiausiai engiama valstiečių baudžiauninkų grupė. Ypač sunki buvo kai kurių privačių dvarų lažininkų padėtis. Bajorai bei kiti savininkai, kad lažininkai pajėgtų įdirbti pono valdą ir savo skirtinį sklypą, turėjo valdiniais rūpintis, pvz. per badmečius duoti maisto, sėklos ir kitko. Rūpintis valdiniais, priklausomais valstiečiais ir lažininkais ponus įpareigojo ir tradicija – jie buvo laikomi savo valdinių globėjais. XV a.-1863 m. Lietuvoje baudžiauninkas be lažo dvarui dar atliko ir kitas prievoles (gvoltas, talka, šarvarkas, pastočių prievolė), ėjo sargybas, davė duoklę, kai kada dar reikėjo mokėti pinigų. Po 1863 m. sukilimo visiems lažininkams įsigaliojo činšo teisė.

Mažojoje Lietuvoje lažininkų tarp vietos gyventojų baltų vokiečių dvaruose atsirado jau XIII a. daugėjo XIV amžiuje. XVIII a. pr. valstybės domenų dvaruose buvo daugiau kaip 30 000, bajorų dvaruose apie 980 lažininkų šeimų. Prūsijoje 1807 m. panaikinus baudžiavą lažininkų nebeliko.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Matulevičius, Vytautas Spečiūnas. *Lažininkas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 650 psl.
|  |
| --- |
| Disarmonia Mundi |
| Kilmė |  Italija, Turinas |
| Žanrai | Melodingasis death metalasProgresyvusis metalas |
| Aktyvumo metai | 1999– |
| Įrašų kompanija | Coroner Records |
| Svetainė | Disarmonia Mundi |
| Nariai |
| Claudio RavinaleEttore Rigotti |
| Buvę nariai |
| Benny Bianco ChintoSimone PalermitiFederico CaglieroMirco Andreis |

**Disarmonia Mundi** – Italijos progresyviojo melodingojo death metalo stiliaus muzikos grupė, susikūrusi 1999 metais. Po to, kai Benny Bianco Chinto paliko grupę, vokalo partijas įrašinėti buvo pakviestas Soilwork vokalistas Björn Strid. Šiuo metu grupė pasirašiusi kontraktą su Coroner Records, pirmus du albumus išleido Scarlet Records.

Istorija
--------

*Disarmonia Mundi* 1999 metais įkūrė Ettore Rigotti. Netrukus prie grupės prisijungė vokalistas Benny Bianco Chinto, gitaristas Simone Palermiti ir bosistas Mirco Andreis. 2002 metais jie išleido debiutinį albumą *Nebularium*, kurį prodiusavo pats Ettore Rigotti. Po to grupę paliko Benny Bianco Chinto bei Simone Palermiti.

Likę du nariai, Ettore Rigotti ir Mirco Andreis, 2003 metais į grupę pakvietė vokalistą Claudio Ravinale. Tais pačiais metais Disarmonia Mundi atkreipė Scarlet Records dėmesį bei pasirašė sutartį su šia įrašų kompanija. Ettore susisiekė su Soilwork vokalistu Björn Strid ir pakvietė jį įrašyti vokalo partijas būsimajam albumui. Taip pat buvo priimtas gitaristas Federico Cagliero bei netrukus buvo išleistas antrasis grupės studijinis albumas *Fragments of D-Generation*.

Nariai
------

### Dabartiniai nariai

* Claudio Ravinale – vokalas (2003–)
* Ettore Rigotti – vokalas, gitaros, būgnai, klavišiniai (1999–)

### Buvę nariai

* Benny Bianco Chinto – vokalas (1999–2002)
* Simone Palermiti – elektrinė gitara (1999–2002)
* Federico Cagliero – elektrinė gitara (2003–2004)
* Mirco Andreis – bosinė gitara (1999–2005)

Diskografija
------------

### Studijiniai albumai

* *Nebularium* (2002)
* *Fragments Of D-Generation* (2004)
* *Mind Tricks* (2006)
* *The Isolation Game* (2009)

### Mini albumai (EP)

* *The Restless Memoirs* (2009)

### Singlai

* *Perdition Haze* (2009)

### Dainų rinkiniai

* *Nebularium + The Restless Memoirs* (2009)

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Oficialus MySpace puslapis
* Oficialus Facebook puslapis
* Disarmonia Mundi svetainėje Last.fm
Koordinatės: 56°09′30″š. pl. 23°48′53″r. ilg.﻿ / ﻿56.158332°š. pl. 23.814761°r. ilg.﻿ / 56.158332; 23.814761

|  |
| --- |
| **Pašvitinio pagrindinė mokykla** |
| Pašvitinio pagrindinė mokykla herbasPašvitinio pagrindinė mokykla herbas |
| Pašvitinio pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | A. Vainausko g. 10, Pašvitinys |
| **Direktorius(-ė)** | Ilona Meiliūnienė |
| **Mokinių skaičius** | 174 |
| **Įkūrimo data** | 1802 |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 17 |

**Pakruojo rajono Pašvitinio pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Pakruojo raj. Pašvitinyje, A. Vainausko g. 10, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190067099. Steigėjas Pakruojo rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Pašvitinio mokykla įsteigta 1802 m. Tačiau tik 1934 m. įkurta pradinė mokykla, kuri 1957 m. reorganizuota į vidurinę mokyklą. 1976 m. iškilo naujas vidurinės mokyklos pastatas. 2001 m. mokykla reorganizuota į pagrindinę. 2003 m. baigti mokyklos renovacijos darbai.

Direktoriai
-----------

* K. Pukenis, V. Jarašiūnas, R. Milašiūtė, A. Stankevičius;
* Ilona Meiliūnienė.

Žymūs mokiniai
--------------

* Jonas Mačiulis – pedagogas, filosofas
* Audronė Viktorija Škiudaitė – žurnalistė, redaktorė

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė[neveikianti nuoroda].
| Diržių kapinynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Diržių kapinynasDiržių kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°12′30″ š. pl. 23°59′50″ r. ilg.﻿ / ﻿56.20833°š. pl. 23.99722°r. ilg.﻿ / 56.20833; 23.99722Koordinatės: 56°12′30″ š. pl. 23°59′50″ r. ilg.﻿ / ﻿56.20833°š. pl. 23.99722°r. ilg.﻿ / 56.20833; 23.99722 |

 |
| Vieta | Pakruojo rajonas |
| Seniūnija | Žeimelio seniūnija |
| Plotas | 944 m² |
| Naudotas | 1 tūkstantmetis |
| Registro Nr. | AV 782 / 6505 / A599 P |

**Diržių kapinynas** – kapinynas Pakruojo rajono savivaldybės teritorijoje, Diržių kaime, Žeimelio seniūnija, Švedkapiu vadinamoje kalvoje, 2,2 km į pietus – pietryčius nuo Lauksodžio Šv. Aloyzo bažnyčios, 0,35 km į pietvakarius nuo Diržių kaimo kapinių, ta pačia kryptimi 0,2 km nuo kapinių II ir 0,15 km nuo kelio Diržiai-Mikoliškis tilto per Beržtalį, 0,25 km į pietus nuo kelių į Linkuvą, Žeimelį ir Mikoliškį kryžkelės, Beržtalio kairiajame krante.

Kapinynas
---------

Kapinynas apardytas kasant žvyrą, iškasinėtas duobių, dalis užstatyta. 1957 m. tyrė Istorijos institutas (tyrimų vadovė Ona Kuncienė), 1996–1999 m. ir 2001 m. – Pilių tyrimų centras „Lietuvos pilys" (tyrimų vadovė Ėrika Striškienė). Ištirtas apie 944 m² plotas, rasti 92 kapai. Vienas kapas datuojamas III a. – IV a. kiti – V a. – XII a. Rasti 856 radiniai, iš jų 319 atsitiktiniai.

Mirusieji laidoti nedeginti su įkapėmis ir be jų. Kapuose rasta įvijinių žiedų, apyrankių, antkaklių, segių, smeigtukų, gintaro karoliukų, diržų apkalų, peilių, ylų, kirvių, ietigalių, kovos peilių, kalavijas, geriamojo rago apkalas, žalvariniais spurgeliais puoštas apavas (naginės). Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus, Šiaulių Aušros muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ėrika Striškienė. *Diržių kapinynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 816 psl.

* Ėrika Striškienė. Diržių kapinyno tyrinėjimai

Literatūra
----------

* Ė. Striškienė. Diržių kapinynas // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1996 ir 1997 metais. Vilnius, 1998, p. 209–212.
* Ė. Striškienė. Diržių kapinyno tyrinėjimai // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1998 ir 1999 metais, p. 269–271.
* Ė. Striškienė. Diržių kapinynas // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2001 metais. Vilnius, 2002, p. 124.
* Ė. Striškienė. Diržių kapinynas žiemgalių kultūros kontekste ir unikalūs VIII–IX a. radiniai // Archaeologia Lituana. T. 8. V. 2007. P. 117–126.
Koordinatės: 69°45′ p. pl. 71°0′ r. ilg.﻿ / ﻿69.750°š. pl. 71.000°r. ilg.﻿ / 69.750; 71.000

Eimerio šelfinio ledyno palydovinė nuotrauka
**Eimerio šelfinis ledynas** (angl. *Amery Ice Shelf*) – šelfinis ledynas Rytų Antarktidoje, tarp Larso Kristenseno ir Ingridos Kristensen krantų, Mak Robertsono Žemėje. Tęsiasi iš šiaurės į pietus ~250 km, iš rytų į vakarus ~200 km. Iškilęs per 25–50 m, ledyno storis 400–800 m. Pietuose Eimerio šelfinis ledynas jungiasi su Lamberto ledynu, rytinį pakraštį skalauja Sandraugos jūra. Eimerio šelfinį ledyną maitina Lamberto ledynas.

2019 m. rugsėjo 20–25 d. nuo Eimerio šelfinio ledyno atskilo 1636 km² ploto ledkalnis (pavadintas D28); jis yra apie 210 m storio, jame – apie 315 mlrd. t. ledo.

Ledyną 1931 m. atrado jungtinė Didžiosios Britanijos, Australijos ir Naujosios Zelandijos ekspedicija (BANZARE) ir pavadino britų valstybės tarnautojo Viljamo Bankso Eimerio (*William Bankes Amery*) garbei.

Šalia ledyno veikia Rusijos antarktinė stotis „Progresas" ir Kinijos Žongšano stotis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Amery šelfinis ledynas (Amery Ice Shelf, Emerio šèlfinis ledýnas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
2. ↑  „315 billion-tonne iceberg breaks off Antarctica". *BBC News*.
3. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 499
Darbas su diskiniu pjūklu
**Diskinis pjūklas** – įvairioms medžiagoms pjauti skirtas elektrinis įrankis, turintis keičiamą pjovimo diską. Gali būti stacionarūs ir nešiojami diskiniai pjūklai. 

Rankiniai diskiniai pjūklai yra kompaktiški ir mobilūs, gali būti pagaminti darbui tiek dešine, tiek ir kaire ranka. Juose montuojami elektros varikliai su laidiniu maitinimu arba veikiantys su akumuliatoriais. Atliekami skersiniai, išilginius bei įstriži pjūviai.

Diskinio pjūklo savybės
-----------------------

Su šiais įrankiais, parinkus teisingą diską, galima pjauti medį, akmenį, betoną, plieną bei kitas medžiagas. Grūdinto plieno diskas gali pjauti visų tipų medieną, deimantinis diskas skirtas kietoms medžiagoms, tokioms kaip keraminės plytelės, pjauti. Pjūklo diskas gali būti pakreipiamas iki 45–50 laipsnių nuo vertikalės, siekiant gauti reikiamą pjovimo nuožulnumo kampą. Optimaliam prisitaikymui prie pjaunamos medžiagos storio įrengtas pjūvio gylio reguliatorius. Priklausomai nuo disko diametro, šis gylis siekia 50–60 mm. Įgilinamaisiais diskiniais pjūklais galima pradėti pjauti ne tik nuo medžiagos krašto, bet ir pageidaujamu gyliu bet kuriame taške. Kreipiančioji liniuotė ir pjovimo linijos skydelis leidžia tiksliai sekti pažymėtą liniją. Skečiamas peilis apsaugo nuo pjūklo disko užstrigimų. Dulkių nusiurbimo įtaisas skirtas prijungti prie dulkių siurblio užtikrinti švarią darbo vietą. 

* Akumuliatorinis pjūklas
* Pjūklo gaubte įrengtas dulkių nusiurbimo įtaisas
* Įgilinamasis diskinis pjūklas
* Švytuoklės principu veikianti medienos pjaustyklė
* Stacionarus pjūklas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Darbas su įgilinamuoju diskiniu pjūklu (*youtube.com*)

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Diskinis pjūklas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Diskinis pjūklas: kaip pasirinkti tinkamiausią (*delfi.lt/daraupats*) Archyvuota kopija 2016-06-17 iš Wayback Machine projekto.
* Diskinio pjūklo pirkimo vadovas (*auksarankiams.lt*) Archyvuota kopija 2018-06-26 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Skiriamasis ženklas
**Divizijos komisaras** (rus. *дивизионный комиссар*) – politinių darbuotojų (komisarų) karinis laipsnis Raudonojoje armijoje 1935–1943 m. atitikęs armijos karinį laipsnį komdivas (vėliau – generolas majoras) arba laivyne – antro rango flagmanas. Aukštesnis laipsnis – korpuso komisaras (atitiko laipsnį komkoras), žemesnis laipsnis – brigados komisaras (atitiko laipsnį kombrigas).

Laipsnis įvestas kartu su kitais asmeniniais kariniais laipsniais 1935 m. rugsėjo 22 d. TSRS CVK ir TSRS LKT nutarimu.
1942 m. spalio 19 d. VGK nutarimu karinių komisarų institutas buvo panaikintas. Visi divizijos komisarai gavo viena pakopa žemesnius atitinkamus armijos ar laivyno laipsnius – t. y. pulkininko ar pirmo rango kapitono (tuo metu kombrigo laipsnio nebebuvo).

Skiriamieji ženklai
-------------------

Divizijos komisaro skiriamieji ženklai – apykakliniuose antsiuvuose po du rombus be kariuomenės rūšies emblemos bei bendras visų politinių darbuotojų ženklas (prisiūta raudona penkiakampė žvaigždė su pjautuvu ir kūju ant abiejų rankovių virš rankogalių). 1941 m. rugpjūčio 1 d. buvo nurodyta šiuos žvaigždės pavidalo antsiuvus nebenešioti.
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| Eileen Gu |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Kinija** |
| Akrobatinis slidinėjimas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2022 Pekinas | Šuolis |
| **Auksas** | 2022 Pekinas | Pusvamzdis |
| **Sidabras** | 2022 Pekinas | Nuolydis |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2021 Aspenas | Pusvamzdis |
| **Auksas** | 2021 Aspenas | Nuolydis |
| **Bronza** | 2021 Aspenas | Šuolis |

**Eileen Feng Gu** (g. 2003 m. rugsėjo 3 d. San Fransiske, JAV) – JAV-Kinijos akrobatinio slidinėjimo sportininkė, kuri specializuojasi šuolių rungtyse. Olimpinė čempionė.

Biografija
----------

2019 m. Gu dalyvavo pasaulio taurėje atstovaudama JAV rinktinę. Sportininkė nuolydžio rungtyse laimėjo viena aukso ir viena sidabro medalius. Tų pačių metų birželį Gu paskelbė jog dėl artėjančių Pekino olimpinių žaidynių, ji priėmė Kinijos pilietybę ir dalyvaus po Kinijos vėliava tarptautinėse varžybose.

2020 m. dalyvavo jaunimo olimpinėse žaidynėse ir iškovojo du aukso ir vieną sidabro medalius. 2021 m. Gu tapo pasaulio čempione pusvamzdžio ir nuolydžio rungtyse.

Savo debiutinėse 2022 m. žiemos olimpiadoje slidininkė dalyvavo trijose rungtyse. Moterų akrobatinio nuolydžio varžybose Gu iškovojo sidabrą, o didžiojo šuolio ir pusvamzdžio rungtyse tapo olimpine čempione.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2022 m. vasario 19 d.
2. ↑  „China’s Star Skier Was Born in the USA—and Still Lives There". Wall Street Journal. Nuoroda tikrinta 2022 m. vasario 19 d.
|  |
| --- |
| **Lazdininkų seniūnija** |
| Valsčius | {{{sav}}} |
| Centras | Žibininkai |

**Žibininkų seniūnija** – istorinis teritorinis-administracinis vienetas, buvęs vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje.

Istorija
--------

Įkurta 1919 m. Priklausė Palangos valsčiui. 1940 m. pab. pavadinta Žibininkų apylinke, 1941 m. birželio pab. atkurta, 1944 m. spalio pab. pertvarkyta į apylinkę.


| Administracinis-teritorinis pavaldumas |
| --- |
| 1919–1940 m. | Palangos valsčius, Kretingos apskritis |
| 1941–1944 m. | Palangos valsčius, Kretingos apskritis |

Seniūnijai vadovavo, viešuosius bendruomenės reikalus tvarkė ir gyventojus atstovavo seniūnijos kaimų atstovų sueigoje (krivūlėje) renkamas seniūnas, o jį pavadavo seniūno padėjėjas.

Seniūnai:
1932 m. – Juozas Želvys, seniūno padėjėjas – Antanas Kvederas.

Administracinis centras: Žibininkai.

Seniūnijai priklausę kaimai
* Joskaudai
* Užpelkiai
* Žibininkai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Savivaldybių žinynas. – Kaunas, 1932. – P. 602
| Ditva |
| --- |
| Nemuno dešinysis intakas Nemuno dešinysis intakas |
| **Ilgis** | 87 km |
| **Baseino plotas** | 176 km² |
| **Vidutinis debitas** | 7,64 m³/s |
| **Ištakos** | Eišiškės |
| **Žiotys** | Nemunas |
| **Šalys** | Lietuva, Baltarusija |

**Ditva** (blrs. *Дзітва*) – upė Lietuvoje ir Baltarusijoje, Nemuno dešinysis intakas.

Ilgis 87 km, iš jų Lietuvoje 3 km, baseino plotas – 176 km², Lietuvoje 8 km². Prasideda 6 km į pietryčius nuo Eišiškių. Aukštupyje teka Baltarusijos pasieniu, įtekėjus Dumblei – Baltarusijos teritorija į pietus, žemupyje – į pietryčius. Įteka į Nemuną 16 km į pietryčius nuo Lydos.

**Intakai:** Akmena (Kamenka), Asava, Niaškrupa, Krupka, Lidzeja (kairieji), Dumblė, Rodūnia, Načia, Čarniauka (dešinieji).

Vaga nuo ištakos iki Krupkos žiočių reguliuota (plotis 6–12 m), žemiau – labai vingiuota, dalijasi į protakas; natūralios vagos plotis 16-30, gylis 1-2,5 m. Vidutinis debitas žiotyse 7,64 m³/s.

Upėvardis neaiškios kilmės. Šaknis *dit-* kildinama nuo ide. *\*dei-, \*dī-* „švytėti, rodytis" (plg. trak. *Διτας, Διτα*, alb. *ditë* „diena" ir kt.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Rainys. *Ditva*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 20 psl.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.

* Ресурсы поверхностных вод СССР. Описание рек и озёр и расчёты основных характеристик их режима. Т. 5. Белоруссия и Верхнее Поднепровье. Ч. 1–2. –Л. 1971.
| **Eimutis Misiūnas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1973 m. balandžio 1 d. (50 metų)Utena |
| Sutuoktinis (-ė) | Vaida Misiūnienė |
| Vaikai | sūnus, dukra |
|  |
| Pareigos | Vidaus reikalų ministras |
|  |
| Išsilavinimas | Lietuvos policijos akademijaMykolo Romerio universitetas |

**Eimutis Misiūnas** (g. 1973 m. balandžio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos teisininkas, teisės pedagogas, politikas.

Biografija
----------

1996 m. baigė Lietuvos policijos akademiją ir įgijo teisininko kvalifikaciją. 2004–2010 m. studijavo Mykolo Romerio universitete, kuriame suteiktas socialinių mokslų (teisės) daktaro laipsnis.

1996–1998 m. dirbo asistentu Lietuvos policijos akademijos Policijos teisės ir profesinės taktikos katedroje. 

1997–2004 m. buvo VšĮ „Teisinės pagalbos centras" teisininkas.

1998–2005 m. buvo asistentas, lektorius Lietuvos teisės universiteto Policijos fakultete, Policijos teisės katedroje. 2005–2014 m. dirbo Mykolo Romerio universitete lektoriumi. 2005–2008 m. buvo Tarptautinės teisės ir verslo aukštosios mokyklos Teisės fakulteto dekanas.

2008–2015 m. – Lietuvos Respublikos specialiųjų tyrimų tarnybos Korupcijos prevencijos valdybos vyr. specialistas. 2015–2016 m. – Vilniaus miesto apylinkės teismo teisėjas.

2016–2019 m. – vidaus reikalų ministras. Nuo 2019 m. krašto apsaugos ministro patarėjas.

Šeima
-----

Vedęs, žmona – valstybės tarnautoja Vaida Misiūnienė, augina sūnų ir dukrą.

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* Koviniame sporte užsigrūdinęs kandidatas į vidaus reikalų ministrus Eimutis Misiūnas

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Tomas Žilinskas** | **Lietuvos vidaus reikalų ministras**2016 - 2019 | Po to:**Rita Tamašunienė** |
| ***Pašėlęs Džo*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Crazy Joe |
| Kilmės šalis |  Italija JAV |
| Režisierius | Carlo Lizzani |
| Scenaristas (-ai) | Lewis John Carlino |
| Metai | 1974 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 100min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Pašėlęs Džo** (it.  *Crazy Joe*) – 1974 m. Italijoje sukurtas realiais įvykiais pagrįstas veiksmo filmas apie Kolombo mafijos šeimos nario Josepho Gallo gyvenimą (1960-72 m.).

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Peter Boyle – Džo
* Paula Prentiss – Ana
* Fre Williamson – Vilis
* Eli Wallach – donas Vitorijo
* Rip Thorn – Ričis
* Charles Cioffi – Koletis

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Džo buvo vienos iš mafijos šeimų smogikas, kai nusprendė išsikovoti daugiau teisių ir didesnę įtaką. Pradžioje jam sekėsi, tačiau vėliau kitos šeimos nutarė jį pašalinti. Džo 8 metams atsiduria kalėjime, kur susipažįsta su juodaodžių gaujos iš Harlemo lyderiu Viliu. Atlikęs bausmę, laisvėje Džo suvienija su juo jėgas, kad susigrąžintų buvusią įtaką...
|  Pokomčiai |
| --- |
| Gyventojų skaičius | 114 423 |
| Populiacija šalyse | Gvatemalos vėliava Gvatemala (Aukštutinis Verapasas, Žemutinis Verapasas) |
| Kalba (-os) | pokomčių, ispanų |
| Religijos | krikščionybė (katalikybė, protestantizmas), prigimtinė tikyba |
| Giminingos etninės grupės | pokomamai, uspantekai, kičiai, kekčiai, kakčikeliai, kiti majai |

**Pokomčiai** (isp. *Poqomchí, Poqomchi’*) – indėnų (majų) tauta, gyvenanti vidurio Gvatemaloje (daugiausia Aukštutinio Verapaso ir Žemutinio Verapaso departamentuose). Populiacija ~115 tūkst. žmonių (XX a. II pusėje – 48 tūkst.). Pokomčių kalba priklauso majų kalbų šeimai; taip pat dalis kalba ispaniškai. Tikintieji – katalikai, yra protestantų.

Iki ispanų užkariavimo XVI a. buvo sukūrę valstybinių darinių. Pagrindinės pokomčių gyvenvietės buvo Čama, Čišojus, Kachkonas, Taktikas, Tamachunas, Tukuru, Patalis ir kt. Nuožmiai priešinosi užkariavimui, bet 1528 m. buvo pavergti.

Tradicinis verslas – rankinė lydiminė žemdirbystė (auginami kukurūzai, pupelės, moliūgai, kakava, tabakas, pomidorai, medvilnė, nuo kolonijinių laikų – kviečiai, cukranendrės, bulvės, pardavimui kava). Laiko naminius paukščius (vištas, kalakutus), kiaules, kartais galvijus, avis, ožkas, arklius, mulus. Verčiamasi medžiokle, rankiojimu, žvejyba, bitininkyste. Išvystyti amatai: puodininkystė (polichrominė ir reljefinė keramika su raštais: indai, smilkalinės, statulėlės), rankinis audimas, pynimas (dembliai, krepšiai), muzikos instrumentų gamyba, sidabrakalystė, odos išdirbimas, čerpių, plaušplyčių gamyba. Bendruomenės pasiskirsčiusios darbais, atskirose gyvenvietėse yra profesionalūs meistrai (puodininkai, juvelyrai).

Pokomčių gyvenvietė būna linijinio arba padrikojo plano. Yra senas paprotys kaimą ar miestelį dalinti į 2–4 kvartalus, kurie senovėje sudarydavo atskirus administracinius, apeiginius vienetus, savo vadus ir atstovus seniūnų taryboje. Būstas vienos patalpos, stačiakampio plano, rėmas iš rąstų, stogas aukštas, šiaudinis, dvišlaitis. Sienos gaminamos iš žardžių, cukranendrių, susietos šiaudais, kartais statomos iš plaušplyčių (ypač miestuose, kur stogai būna iš čerpių).

Vyrų apranga kreolinė, tebenešioja raudonas plačias juostas, šiaudines kepures, sandalus. Moterys nešioja ilgus durstytus arba klostuotus mėlynus, tamsiai raudonus sijonus, baltus siuvinėtus marškinius, palaidines, uipilius, raštuotus šalius. Kasas perpina įvairiaspalviais siūlais.

Tradicinė šeima didžioji arba mažoji, monogaminė, santuoka patrilokalinė arba neolokalinė. Esti gimininiai klanai, bendruomenės daugiausia endogaminės. Nevedę vyrai sudaro draugijas. Svarbų vaidmenį atlieka apeiginės vyrų ir moterų bendrijos (kompadrijos ir kofradijos). Išlikusi senoji mitologija, tautosaka (legendos, pasakos, dainos), šokiai, gerbiamos protėvių, kalnų, kryžių, lietaus, vaisingumo dvasios. Paplitęs raganavimas, nagualizmas, šamanizmo liekanos. Rengia piligriminius žygius į kalnų šventvietes, kur atlieka aukojimus.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Покомчи*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
| **Juozapas Dominykas Kosakovskis** |
| --- |
|  |
| Kosakovskiai |
| Kosakovskių herbas Ślepowron (Juodvarnis) |
| Kosakovskių herbas *Ślepowron* (Juodvarnis) |
|  |
| Gimė | 1771 m. rugpjūčio 16 d.Vaitkuškyje |
| Mirė | 1840 m. lapkričio 2 d. (69 metai)Varšuvoje |
| Tėvas | Mykolas Kosakovskis |
| Motina | Barbora Zyberkaitė |
| Sutuoktinis (-ė) | Liudvika Potockytė |
| Vaikai | Stanislovas Feliksas, Žozefina, Sofija, Vanda, Adelė |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Order Orła BiałegoOrder Orła Białego |
|  |
|  **Vikiteka** | Juozapas Dominykas Kosakovskis |

**Juozapas Dominykas Kosakovskis** (lenk. *Józef Dominik Korwin-Kossakowski*, 1771 m. rugpjūčio 16 d. Vaitkuškyje – 1840 m. lapkričio 2 d. Varšuvoje) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos politinis ir karinis veikėjas, pulkininkas iš grafų Kosakovskių giminės.

Juozapo tėvas buvo Vitebsko vaivada ir aktyvus konfederatas Mykolas Kosakovskis, o motina – Livonijos grafienė, Mykolo Tyzenhauzo našlė, Barbora Zyberkaitė.

Biografija
----------

Baigęs 1783 m. pradėtus mokslus Vilniuje, nuo 1789 m. dirbo Ukmergės teismo raštininku. Karininko karjerą pradėjo Vitebsko pulke kaip kavaleristas ir jau 1790 m. paskirtas LDK husarų brigados kavalerijos rotmistru. Tais pat metais buvo išrinktas Ukmergės kariniu ir civiliniu administratoriumi. Buvo deleguotas į ATR Seimą, kuriame išrūpino miestui Magdeburgo teisių patvirtinimą, dalyvavo Ketverių metų seime svarstant Gegužės 3 Konstituciją. 1793 m. karaliaus Stanislovo Augusto buvo apdovanotas aukščiausiu Lenkijos valstybiniu apdovanojimu, Baltojo erelio ordinu.

Nuo 1798 m. mirus tėvui gyveno gimtajame Vaitkuškio dvare, o nuo 1808 m. iš Ignoto Tyzenhauzo įsigijo motinai priklausiusį Veprių dvarą, dėl kurio tėvas ilgai bylinėjosi. 1812 m. vadovavo Napoleono kariuomenės lietuvių pėsčiųjų šaulių pulkui. Karui pasibaigus parašė atsiminimus. Buvo 1831 m. sukilimo dalyvis ir vienas iš Ukmergės krašto sukilėlių vadovų. Manoma, kad jo iniciatyva pastatydintas vienintelis išlikęs baroko architektūros paminklas Ukmergės rajone - Koplytstulpis baro konfederacijai atminti Vepriuose. Veprių dvarą kaip kraitį perėmė jauniausia iš jo trijų dukterų, Pelagija.

Šeima ir vaikai
---------------

1793 metų vasario 10 d. vedė Liudviką Potocką (1779–1850), stambaus Lenkijos magnato, grafo Stanislovo Felikso Potockio (1753–1805) dukterį nuo antros santuokos su Amalija Mnišek (1752–1798). Vaikai:

* Stanislovas Feliksas (1795–1872)
* Žozefina (1796–1860), Leono Potockio (1799–1864) žmona
* Pelagija (1798–1881), Aleksandro Saint-Clair (1800–1880) žmona
* Sofija (mirė kūdikystėje)
* Vanda (mirė kūdikystėje)
* Аdelė (1801–1860), kunigaikščio Eugenijaus Poniatovskio žmona.

Nuorodos
--------

* Dominyko Kosakovskio genealogija

Galerija
--------

|  |
| --- |
| 
Galerija
 |
| * 
* Veprių dvaro, kurį iki mirties valdė Juozapas Kosakovskis, rūmaiVeprių dvaro, kurį iki mirties valdė Juozapas Kosakovskis, rūmai
* Juozapo Dominyko Kosakovskio žmona Liudvika PotockytėJuozapo Dominyko Kosakovskio žmona Liudvika Potockytė
 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Diurokai |
| --- |
|  |
| 

|  |
| --- |
|  |

 |
| **Sukūrimo vieta** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Kilmė** | kilmė ne visai aiški |

**Diurokai** – kiaulių veislė išvesta JAV, kilmė ne visai aiški. Manoma, kad gali būti išvesta iš į JAV patekusių Gvinėjos kranto rusvai rudų ar ispanų bei portugalų atvežtų kiaulių, ar rusvo tipo berkšyrų, iš kurių pirmiausia susiformavo du rudų kiaulių tipai. Toliau vykdant šių tipų selekciją buvo sukurta diurokų veislė. 

Kiaulės stambios, stiprios konstitucijos. Jų šeriai – nuo šviesiai auksinės iki tamsiai rudos spalvos, ausys - nulėpusios. Kiaulės labai intensyviai auga, yra labai raumeningos. Diurokų lašiniai nestori, todėl tai viena perspektyviausių tėvinių veislių, nes gauti mišrūnai pasižymi aukštos kokybės skerdenomis ir mėsa. Norint padidinti hibridinių paršavedžių ištvermingumą, diurokus bandoma panaudoti kaip tarpinę veislę ar įterpti jų genų į motinų linijas. Diurokai vertinami dar ir todėl, kad jų raumenyse esantys riebalai pagerina mėsos kokybę. Aukštos veislinės vertės diurokus augina Kanada ir JAV. Šiuo metu yra išvesta ir baltų diurokų, pagal DNR testą išskyrus homozigotinius individus, nes pramonė labiausiai pageidauja baltos spalvos kiaulių, bet balti diurokai plačiau nepaplito. Lietuvoje veisiamų diurokų vidutinis paros prieaugis 2005 m. – 815 g, sunaudojant 2,68 p.v. lašinių storis – 12 - 15 mm, o raumeningumas - 58,8 %.
Koordinatės: 55°31′52″ š. pl. 23°56′18″ r. ilg.﻿ / ﻿55.53111°š. pl. 23.93833°r. ilg.﻿ / 55.53111; 23.93833


|  Žibartonių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Panevėžio-Krekenavos |
| **Savivaldybė** | Panevėžio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Žibartoniai |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1938 m. |

**Žibartonių koplyčia** stovi Panevėžio rajone, 8 km į vakarus nuo Krekenavos, Žibartoniuose. Koplyčia yra veikianti. Įsikūrusi Žibartonių kaimo kapinėse, netoli kelio  **3019**  Mairiškiai–Žibartoniai–Gudžiūnai . Statinys mūrinis, stačiakampio plano, bebokštis.

Istorija
--------

Koplyčią supa kapinės
Pirmąją koplyčią 1811 m. pastatė dvarininkas Vincentas Vyšniauskas. Ilgainiui koplyčia apnyko. „*Žibartonių k. sena apleista koplytėlė, mirus žmogui, kunigas bijo eiti šv. Mišių laikyti. Toks pasiturintis kaimas negali pataisyti*", - rašė „Panevėžio garsas" (1937 m. Nr. 6). 

1937 m. iš Amerikos grįžusio darbininko Vincento Banaičio ir apylinkės gyventojų lėšomis buvo pastatyta nauja mūrinė koplyčia. V. Banaitis paaukojo šiai koplyčiai 2 000 dolerių; jų dalis panaudota statybai, antroji – knygynėliui. Ją 1938 m. kun. G. Spudas pašventino Šv. Vincento Pauliečio titulu. Koplyčioje buvo švenčiami metiniai Švč. Trejybės atlaidai.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Po tėviškės dangum. Kapinių koplyčios*. 1993 m. spalio 20 d. Nr.81
***Dives in misericordia*** – popiežiaus Jono Pauliaus II enciklika, paskelbta 1980 m. lapkričio 30 d. Šioje enciklikoje aptariama gailestingumo ir katalikiškosios moralės problematika. Enciklika susideda iš 8 skyrių, kuriuose atskleidžiamas dieviškojo gailestingumo reiškimasis išganymo istorijoje. Ketvirtajame enciklikos skyriuje apmąstomas palyginimas apie Sūnų palaidūną.

„Dives in misericordia" socialinė pažanga laikoma vertybe, tačiau atkreipiamas dėmesys į grėsmes, kylančias iš šiuolaikinės civilizacijos, kuri, popiežiaus teigimu, pripažįsta „daiktų viršenybę asmenybės atžvilgiu". Grėsmės reiškimosi būdai – smurtas, socialinis neteisingumas, badas, skurdas, žmonijos gyvavimui iškilęs pavojus. Anot Jono Pauliaus II, reikia įdėti daugiau pastangų dorovės pažangai, siekti sugrąžinti „asmenybės viršenybę daiktų atžvilgiu". Antropocentrizmas ir teocentrizmas nėra viena kitai priešingos perspektyvos, „Bažnyčia, sekdama Kristumi, stengiasi, juos žmonių istorijoje intymiai ir darniai sujungti", tai popiežius laiko galbūt pačiu svarbiausiu Vatikano II susirinkimo siekiniu.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  *Dives in Misericordia*. Encyclopedia.com. Nuoroda tikrinta 2022-07-27.
2. 1 2 3 4  Religijotyros žodynas. – Vilnius: Mintis, 1991, 99 psl.

Nuorodos
--------

* Enciklika DIVES IN MISERICORDIA apie Dievo gailestingumą
Koordinatės: 55°14′12″š. pl. 24°49′39″r. ilg.﻿ / ﻿55.23669°š. pl. 24.827546°r. ilg.﻿ / 55.23669; 24.827546

|  Poklevskių-Kozelų koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Ukmergės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Antakalnis I |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1912 m. |
| **Stilius** | neogotika |

**Poklevskių-Kozelų šeimos koplyčia-mauzoliejus** yra Antakalnio I kaime, Ukmergės rajone, į rytus nuo Ukmergės. Vietinės reikšmės architektūrinis ir sakralinis paminklas, nuo 2007 m. įrašytas į LR Kultūros paveldo registrą (unik. kodas 31611).

Geltonų plytų mūro koplyčia stūkso už 0,4 km į rytus nuo magistralės  **A2**  Vilnius–Panevėžys  (priešingoje pusėje nuo Ukmergės), miško pakraštyje. Sunkiai pasiekiama tarp miškelių ir dirbamų laukų bei atokiau stovinčių pavienių sodybų. Į čia nėra privažiavimo kelio. Iki artimiausios sodybos galima privažiuoti iš kelio  **115**  Ukmergė–Molėtai , pasukus ties kelio rodykle „*Antakalnis I – 1 km. Antakalnis II – 0,6 km*". Koplyčia apleista, stelbiama krūmų ir medžių, nuniokota (2014 m. vasaros duomenimis).

Istorija
--------

Kozielų-Poklevskių bajorų giminės koplyčia pastatyta 1912 m. Joje tarpukariu vykdavo gausiai aplinkinių gyventojų lankomos pamaldos. Šeimos nariai čia buvo laidojami iki pat 1949 m. kai ją uždarė. Visi palaikai iš rūsio 1971 m. buvo išgabenti kitur.

Kadangi koplyčia yra Pašilės Šv. Barboros parapijos teritorijoje, buvo išsiųstas užklausimas Kauno arkivyskupijos kurijai dėl jos nuosavybės. 2012 m. Ukmergės rajono apylinkės teismo nutartimi koplyčia pripažinta bešeimininkiu nekilnojamojo turto objektu ir perduota Ukmergės rajono savivaldybės nuosavybėn.

2015 m. Ukmergės rajono savivaldybė nusprendė netradicinį architektūros objektą parduoti viešajame aukcione.

Nuotraukos
----------

* VidujeViduje
* Skliautuotas interjerasSkliautuotas interjeras
* RūsysRūsys
* Nišos karstams su palaikaisNišos karstams su palaikais
* 2016 m. kovo mėn.2016 m. kovo mėn.
* Šalia – stambus riedulysŠalia – stambus riedulys
* Dešinėje – įėjimo angaDešinėje – įėjimo anga
* Galinis fasadasGalinis fasadas

Taip pat skaitykite
-------------------

* Taukelių koplyčia

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Poklevskių-Kozelų šeimos koplyčia-mauzoliejus". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2014-12-01.
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Ukmergės rajono apylinkės teismo nutartis Archyvuota kopija 2014-07-15 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  Ukmergės rajone parduodamas šeimos mauzoliejus Archyvuota kopija 2016-04-13 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Poklevskių-Kozelų koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Poklevskių-Kozelų šeimos koplyčia (*pamirsta.lt*)
* Vakaras Poklevskių-Kozelų šeimos koplyčioje (nuotraukos)
**Juozapas Fedoravičius** (1777 m. vasario 13 d. Šakyna, Žemaitija – 1860 m. balandžio 4 d. Alūksta, dab. Latvija) – Lietuvos kunigas, pedagogas, botanikas floristas.

Biografija
----------

Kilęs iš žemaičių bajorų giminės. 1807 m. baigė Kražių gimnaziją ir įstojo į misionierių ordiną. 1811 m. baigė Vilniaus kunigų seminariją. Nuo 1813 m. iki uždarymo 1835 m. Alūkstos misionierių mokyklos gamtos mokytojas. 1828–1849 m. Alūkstės vikaras, nuo 1850 m. altarista.

Tyrė Alūkstos apylinkių ir Rytų Lietuvos (dab. Zarasų rajono savivaldybė) florą. Surinko apie 1000 lapų augalų kolekciją, kurios dalis yra Kijevo ir Vilniaus universitetų herbariumuose. Surinktų 1830 m. ir 1851 m. augalų aprašai lenkų kalba rasti Kijevo gamtos tyrinėtojų draugijos ir Kauno kunigų seminarijos bibliotekose. Aprašuose parašytas kiekvieno augalo lietuviškas pavadinimas, kai kurie vaistiniai augalai aprašyti ir lietuvių kalba.

Bibliografija
-------------

1. Fiedorowicz, J. (1830) Katalog roślin około Iłłukszty znalezionych i zdeterminowanych przez ks. Józefa Fiedorowicza nauczyciela historyi naturalnej w szkole Iłłuksztańskiej porządkiem Linneusza i nazwiskami jego, roku 1830 zrobiony. Iłłukszta. (Rankraštis).
2. Fiedorowicz, J. (1851) Katalog roślin dziko rosnących i niektórych przyswojonych około Iłłukszty przes X. Jozefa Fiedorowicza od roku 1818 aż dotąd postrzeżonych i zadeterminowanych, według układu Linneusza roku 1851. napisany. Nazwiska roślin połacinie, popolsku i politewsku. Iłłukszta. (Rankraštis).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jāzeps Fedorovičs (1777-1860). Latvijas Botāniķu Biedrība
2. ↑  *Juozapas Fedoravičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 17 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Echinops** |
| --- |
| Apskritagalvis bandrenis (Echinops sphaerocephalus)Apskritagalvis bandrenis(*Echinops sphaerocephalus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Astražiedžiai  *( Asteridae)* |
| Šeima: | Astriniai  *( Asteraceae)* |
| Gentis: | Bandrenis  *( Echinops)* |

 |

**Bandrenis** (*Echinops*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų gentis. Genties pavadinimas iš graikų k. *echinos* – ežys, *ops* – panašumas; žiedynas primena susirietusį ežį. Daugiametės žolės su plunksniškai suskaldytais arba skiautėtais lapais, kurių apatinė pusė apaugusi pasišiaušusiais plaukeliais ir atrodo lyg veltiniu padengta. 

Gentyje apie 100 rūšių, paplitusių Eurazijos stepių ir pusdykumių zonoje, ypač kalnuotose srityse. Kilmės centras – Viduržemio pajūris ir Pietvakarių Azija. 

Lietuvoje viena rūšis – apskritagalvis bandrenis (*Echinops sphaerocephalus*).