recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Pampasas*Pampas* |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

PampasasPampasas

12°23′50″ p. pl. 74°52′0″ v. ilg.﻿ / ﻿12.39722°š. pl. 74.86667°r. ilg.﻿ / 12.39722; 74.86667﻿ (Pampasas)Koordinatės: 12°23′50″ p. pl. 74°52′0″ v. ilg.﻿ / ﻿12.39722°š. pl. 74.86667°r. ilg.﻿ / 12.39722; 74.86667﻿ (Pampasas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Peru vėliava Peru |
| **Departamentas** | Huankavelikos departamentas |
| **Provincija** | Tajakachos provincija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1825 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 8 021  |
| **Altitudė** | 3 276 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Pampasas |

**Pampasas** (isp. *Pampas*) – miestas Peru, Huankavelikos departamente, kalnų slėnyje, 3276 m aukštyje. Tajakachos provincijos administracinis centras. Praeina Ajakučo–Huankajaus plentas, yra kelias į Huankaveliką. Žemės ūkio krašto prekybinis centras (veisiami galvijai, avys, kiaulės, ožkos, auginamos bulvės, uliukai, kukurūzai, opuncijos). Pieno pramonė. Yra 1829 m. pastatyta barokinė Šv. Petro bažnyčia, savivaldybė, kultūros namai, paminklas *Óvalo de la Cultura*. Kasmet, sausio 20 d. vyksta Pampaso Skaisčiausiosios Mergelės Marijos šventė.

Istorija
--------

Pampasas oficialiai įkurtas 1825 m.

* Šv. Petro bažnyčiaŠv. Petro bažnyčia
* Paminklinis bokštasPaminklinis bokštas
* SavivaldybėSavivaldybė

Šaltiniai
---------

1. PERU: Huancavelica Region
2. ↑  PERU: Huancavelica Region
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Lepomis gibbosus** |
| --- |
| Paprastasis saulešeris
 (Lepomis gibbosus)Paprastasis saulešeris(*Lepomis gibbosus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Ešeržuvės  *( Perciformes)* |
| Šeima: | Ausytieji ešeriai  *( Centrarchidae)* |
| Gentis: | Paprastieji saulešeriai  *( Lepomis)* |
| Rūšis: | Paprastasis saulešeris  *( Lepomis gibbosus)* |

 |

 **Paprastasis saulešeris** (*Lepomis gibbosus*) – ausytųjų ešerių (*Centrarchidae*) šeimos gėlavandenė žuvis.

Puiki spindinti mėlynai marga žuvis. Kūnas iki 40 cm. Plačiai paplitusi JAV, Atlanto pakrantėse ir baseine, introdukuota į kitas Šiaurės Amerikos ir Kanados vietoves bei į Europą, kur įsitvirtino daugelyje vietų. Dažniausiai taiki žuvis, bet dauginimosi metu agresyvi ir gina teritoriją.

Pirmą kartą į Europą įvežta 1877 m. Akvariumuose laikoma dažniau už kitas saulešerių rūšis. Nereikli, gerai prisitaikanti, gali įsitvirtinti daugelyje vidutinio klimato juostos buveinių, todėl labai svarbu tyčia ar netyčia jos nepaleisti į naujas vietas. Šis patarimas galioja ir kitoms saulešerių rūšims, kurios irgi sugeba prisitaikyti prie aplinkos. Kadangi išauga gana didelė, dauguma vidutinio dydžio akvariumų jai būna per maži, tai reikia įvertinti dar prieš perkant žuvį. Temperatūros ribos 4-22 °C.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastasis saulešeris** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Corydalis solida** |
| --- |
| Paprastasis rūtenis (Corydalis solida)Paprastasis rūtenis (*Corydalis solida*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Vėdrynažiedžiai  *( Ranunculidae)* |
| Šeima: | Žvirbliarūtiniai  *( Fumariaceae)* |
| Gentis: | Rūtenis  *( Corydalis)* |
| Rūšis: | Paprastasis rūtenis  *( Corydalis solida)* |

 |

**Paprastasis rūtenis** (*Corydalis solida*) – žvirbliarūtinių (*Fumariaceae*) šeimos, rūtenių (*Corydalis*) genties augalas.

Daugiametis, 10-20 cm aukščio žolinis augalas. Stiebagumbiai apvalūs, pilnaviduriai, šviesiai rudi. Stiebas stačias, nešakotas, kartais lapo pažastyje išauga viena į žvyną panaši šaka. Lapai ilgakočiai, dukart trilapiai; lapeliai suskaldyti pailgomis skiltimis. Stiebo viršūnėje yra kekės pavidalo stačias žiedynas, kuris žiedams peržydėjus gerokai pailgėja. Pažiedės violetiškai žalios, pirštiškai suskaldytos. Žiedai netaisyklingi. Taurėlapiai 2, labai smulkūs, žvyniški, vos pastebimi, žiedams pražydus nukrenta. Vainikėlis 15-25 mm ilgio, rausvai violetinis, netaisyklingas, pentinuotas. Viršutinė lūpa į viršų riestais kraštais. Pentinas bukas, truputį lenktas, tokio pat ilgio kaip ir apatinis vainiklapis arba net ilgesnis. Pentine telkiasi nektaras. Vaisius – dviem sąvaromis atsidaranti elipsiška dėžutė, pilna juodų, su plėvišku sėklagūbriu sėklų.

Žydi balandžio – gegužės mėn. Viena iš pirmųjų pavasario gėlių, kuri pražysta ir subrandina sėklas iki sulapoja medžiai. Dažna visoje Lietuvoje. Auga lapuočių miškuose ir krūmuose, ypač krūmais apaugusiuose upių ir upelių krantuose, derlingose dirvose. Sunokinęs sėklas rūtenis nuvysta ir iki kito pavasario toje vietoje jo nė žymės nebūna. Augalas vaistinis, **nuodingas**. Parkuose tinka tamsiems pomedžiams apželdinti.

Literatūra
----------

Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 18 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Aquilegia vulgaris** |
| --- |
| Paprastasis sinavadas (Aquilegia vulgaris)Paprastasis sinavadas (*Aquilegia vulgaris*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Vėdrynažiedžiai  *( Ranunculidae)* |
| Šeima: | Vėdryniniai  *( Ranunculaceae)* |
| Gentis: | Sinavadas  *( Aquilegia)* |
| Rūšis: | Paprastasis sinavadas  *( Aquilegia vulgaris)* |

 |

**Paprastasis sinavadas** (*Aquilegia vulgaris*) – vėdryninių (*Ranunculaceae*) šeimos, sinavadų (*Aquilegia*) genties augalas.

Daugiametis, 30-80 cm aukščio žolinis augalas. Stiebas stačias, viršutinė dalis šakota, plaukuotas arba plikas. Pamatiniai lapai su ilgais lapkočiais, dukart trilapiai: lapeliai beveik apskriti arba kiaušiniški, su bukomis, apskritomis viršūnėmis. Stiebiniai lapai išsidėstę spirališkai, 1-2 kartus trilapiai. Visi lapai pūkuoti, jų apatinė pusė šviesesnė. Žiedai dideli, dvispalviai: mėlyni, violetiniai, rausvi, balti. Vaisius – sausas, atsidarantis. Sėklos juodos, blizgančios.

Žydi birželio – liepos mėn. Sėklos subręsta rugpjūčio – rugsėjo mėn. Dauginasi sėklomis.

Auga miškuose, krūmuose, šlaituose. Auginamas darželiuose, kapinėse.

Vaistams naudojama žolė. Ji pjaunama sinavadams pradėjus žydėti. Žaliavoje yra alkaloidų, glikozidų, flavonoidų, kumarinų, mineralinių ir kitokių medžiagų.

Augalas dekoratyvus, nuodingas.

* ŽiedasŽiedas
* LapasLapas
* VaisiusVaisius
* Aquilegia vulgaris - Museum specimenAquilegia vulgaris - Museum specimen

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastasis sinavadas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Utricularia vulgaris** |
| --- |
| Paprastasis skendenis (*Utricularia vulgaris*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Skendeniniai  *( Lentibulariaceae)* |
| Gentis: | Skendenis  *( Utricularia)* |
| Rūšis: | Paprastasis skendenis  *( Utricularia vulgaris)* |

 |

**Paprastasis skendenis** (*Utricularia vulgaris*) – skendeninių (*Lentibulariaceae*) šeimos vabzdžiaėdžių vandens augalų rūšis.

Šaknų neturi, stiebas plaukiojantis, lankstus. Lapai siauri, plunksniški. Ant lapkočių yra specialūs maišeliai, į kuriuos patenka smulkūs vandens gyvūnai, dumbliai ir ten yra suvirškinami. Žiedai susidaro ant 15-30 cm ūglių, iškilusių virš vandens, geltoni, žydi birželio-rugsėjo mėnesiais. Augalas dauginasi daugiausia vegetatyviškai.

Paprastasis skendenis laisvai plūduriuoja stovinčiuose vandens telkiniuose (senvagėse, kūdrose, pelkėse). Lietuvoje dažnas.

* PožymiaiPožymiai
* LapaiLapai
* MaišeliaiMaišeliai
| Medaliai |
| --- |
| Man AsaadMan Asaad |
| Vyrų sunkioji atletika |
| **Atstovaujant: Sirijos vėliava Sirija**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Bronza** | 2020 Tokijas | +109 kg |

**Manas Asadas** (arab. معن أسعد = *Maʿn Asʿad*, g. 1993 m. lapkričio 20 d. Hamoje) – Sirijos sunkiaatletis, olimpinis prizininkas.

Biografija
----------

2010 m. Asaad diskvalifikuotas dvejiems metams už neleidžiamų medžiagų vartojimą.

Savo debiutinėse 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Sirijos atstovas varžėsi vyrų virš 105 kg kategorijoje. Sportininkas daugiakovėje surinko 400 kg ir užėmė 15-ą vietą.

2019 m. Azijos čempionate užimta 5-oji vieta. Tais pačiais metais vykusiame pasaulio čempionate Asaad vyrų virš 109 kg kategorijoje pasiekė 430 kg rezultatą ir užėmė 6-ą vietą. 2020 m. Azijos čempionato sidabro medalininkas.

2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Sirijos atstovas išrovė 190 kg ir išstūmė 234 kg. Sportininkas pelnė bronzos medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugpjūčio 4 d.
| Inkermanas*Инкерман* |
| --- |
|              |
| *Inkermano vienuolynas* |
|  |
| 

InkermanasInkermanas

44°36′0″ š. pl. 33°36′0″ r. ilg.﻿ / ﻿44.60000°š. pl. 33.60000°r. ilg.﻿ / 44.60000; 33.60000﻿ (Inkermanas)Koordinatės: 44°36′0″ š. pl. 33°36′0″ r. ilg.﻿ / ﻿44.60000°š. pl. 33.60000°r. ilg.﻿ / 44.60000; 33.60000﻿ (Inkermanas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Respublika** | Krymas Krymas *de jure* Ukrainos vėliava Ukraina *de facto* Rusijos vėliava Rusija |
| **Rajonas** | Sevastopolio rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 11 992  |
| **Altitudė** | 50 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Inkermanas |

**Inkermanas** (ukr. *Інкерман*, rus. *Инкерман*, krym. *İnkerman*) – miestas Kryme, Juodosios jūros pakrantėje, 5 km nuo Sevastopolio, prie Čiornos upės. Yra Sevastopolio savivaldybėje ir į Krymo autonominės respublikos sudėtį nepatenka. Yra uostas, geležinkelio stotis. Vyno gamyba, veikia šiluminė jėgainė. Miesto įžymybė – Inkermano Šv. Klemento urvo vienuolynas (VIII a.) su Kalamitos tvirtovės liekanomis.

Istorija
--------

Gyvenvietė pradėjo kurtis VIII a. kai vienuoliai iš Bizantijos čia įkūrė vienuolyną. Buvo svarbus Teodoro kunigaikštystės prekybinis centras. XIV a. pastatyta Kalamitos tvirtovė. Turkų valdymo laikais miestas vadintas Inkermanu. 1957 m. Inkermanas ir Balaklava įtraukti į Sevastopolio miesto sudėtį, bet 1976 m. atskirti. Tada miestas pervadintas ***Belokamensku*** (rus. *Белокаменск*). 1991 m. grąžintas senasis pavadinimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 56
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Jean-Paul Marat

  

**Žanas Polis Maratas** (pranc. *Jean-Paul Marat*, 1743 m. gegužės 24 d. – 1793 d. liepos 13 d.) buvo prancūzų politikas, žurnalistas, mokslininkas ir vienas pagrindinių Prancūzijos revoliucijos veikėjų.

Biografija
----------

„Marato mirtis". Dailininkas Jacques-Louis David
Gimė 1743 m. Šveicarijoje tapytojo šeimoje. Būdamas 16 metų keliavo po Prancūziją, Belgiją. Vėliau apsigyveno Didžiojoje Britanijoje, kur Edinburgo universitete baigė medicinos mokslus. Baigęs mokslus įsikūrė Paryžiuje, kur vertėsi gydytojo veikla, užsiiminėjo fizikos eksperimentais, uoliai studijavo švietėjų veikalus ir pats nemažai rašė.

### Revoliucija

Paskelbus rinkimus į Generalinius luomus, jis įsijungė į politinę kovą. Ypač palaikė revoliucijos šalininkus, ragino nepasiduoti išdavikams, kurių įtarė esant labai daug. Pradėjo leisti asmeninį laikraštį „Liaudies draugas", kuriame daugiausia publikavo savo straipsnius ar atsišaukimus, kartas nuo karto įdėdamas ir kitų žmonių straipsnius. „Liaudies draugas" ypač skatino sankiulotus veikti, leidinyje dažnai jiems pamokslaujama, nurodinėjama, patariama. Nors nepriklausė jokiam politikų klubui, Maratas dažnai prijautė jakobinams. Taip pat jis nemažai prisidėjo prie žirondistų klubo sutriuškinimo. Revoliucijos įkarštyje Maratas buvo nužudytas Šarlotės Kordė, kuri prijautė žirondistam, prie kurių sunaikinimo nemažai ir prisidėjo pats Maratas. Marato nužudymas buvo panaudotas revoliucijos propagandos tikslais, jis buvo vaizduojamas kaip kankinys, kaip Jėzus Kristus.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jean-Paul Marat** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Jean-Paul Marat***
Bakabas. Madrido stela, Palenkė
**Bakabai** (maj. *Bacab*) – majų mitologijos dievų ketvertas: Hobnilis (*Hobnil*), Kanciknalis (*Cantzicnal*), Sakkimis (*Saccimi*), Hoeanekas (*Hosanek*). Jie susiję su keturiais pasaulio kampais, palaiko dangų, kad šis nenukristų žemėn. Bakabai susieti su spalvine ir kalendorine pasaulio šalių simbolika:

| Vardas | Šalis | Spalva | Metai |
| --- | --- | --- | --- |
| Kanciknalis | šiaurė | balta | mulukas |
| Hoeanekas | pietūs | geltona | kauakas |
| Hobnilis | rytai | raudona | kanas |
| Sakkimis | vakarai | juoda | išas |

Bakabai turėjo antropomorfinį pavidalą, bet iš įvairių piešinių ir rašytinių šaltinių galima spręsti, kad senovėje jie įsivaizduoti kaip gyvūnai (iguanos, oposumai, vėžliai, sraigės) arba vabzdžiai (vorai, bitės). Hobnilis buvo bitininkystės globėjas.

X–XVI a. bakabai palaipsniui susiliejo su keturiais pasaulio vėjais pauahtunais ir lietaus dievais čakais. Tuo laiku atsirado pasakojimai ir apie požeminius bakabus, palaikančius pragaro skliautą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Мифы народов мира. *Бакабы* , P. В. Кинжалов – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Indijos demografiją**.

Populiacijos kitimas 1961 - 2003 m. Gyventojų skaičius pateikiamas tūkstančiais.
**Gyventojų skaičius:** 1 166 079 217 (2009 m. apskaičiavimai) 

Pasiskirstymas pagal religiją:

* Hinduistai - 80,5 %
* Musulmonai - 13,4 %
* Krikščionys - 2,3 %
* Sikhai - 1,9 %
* Kiti - 1,9 % (2001 m. surašymas)

**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:* 31,1 %
* *15-64 m.:* 63,6 %
* *65 m. ir vyresni:* 5,3 % (2009 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus mediana:**

* *bendras:* 25,3 m.
* *vyrų:* 24,9 m.
* *moterų:* 25,8 m. (2009 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 1,548 % (2009 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 21,76 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 6,23 mirčių/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Migracijos indeksas** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): -0,05 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių dalis:** 29 % (2008 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių dalies metinis kitimas:** + 2,4 % (2005 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas**:

* *Gimimo metu:* 1,12 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,1 vyro vienai moteriai
* *15-64 metų:* 1,06 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 0,9 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 1,06 vyro vienai moteriai (2009 apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 30,15 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 69,89 m.
* *vyrų:* 67,46 m.
* *moterų:* 72,61 m. (2009 apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:**

* *bendras:* 61 %
* *vyrų:* 73,4 %
* *moterų:* 47,8 % (2001 m. surašymas)

Šaltiniai
---------

* CŽV pasaulio faktų knyga: Indija(angliškai) Archyvuota kopija 2008-06-11 iš Wayback Machine projekto.

  

v • a • r **Azijos gyventojai** 

Afganistanas |
Armėnija |
Azerbaidžanas |
Bahreinas |
Bangladešas |
Brunėjus |
Butanas |
Egiptas |
Filipinai |
Gruzija |
Indija |
Indonezija |
Iranas |
Irakas |
Izraelis |
Japonija |
Jemenas |
Jordanija |
Jungtiniai Arabų Emyratai |
Kambodža |
Kataras |
Kazachija |
Kinija |
Kipras |
Kirgizija |
Kuveitas |
Laosas |
Libanas |
Malaizija |
Maldyvai |
Mongolija |
Mianmaras |
Nepalas |
Omanas |
Pakistanas |
Pietų Korėja |
Rytų Timoras |
Rusija |
Saudo Arabija |
Singapūras |
Sirija |
Šiaurės Korėja |
Šri Lanka |
Tadžikija |
Tailandas |
Turkija |
Turkmėnija |
Uzbekija |
Vietnamas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Krumpliaratis** – naujas heraldinis simbolis, imtas naudoti heraldikoje XIX a. antroje pusėje.

XVIII–XIX a. krumpliaratis kartais būdavo naudojamas vokiečių heraldikoje „kalbančiuose" herbuose, dažniausiai žmonių, kurių pavardė būdavo *Miuleris* ('malūnininkas').

Maždaug po 1848 m. krumpliaratis imtas vaizduoti miestų herbuose, kur reiškė pramoninę gamybą. Pirmiausia šis heraldinis simbolis paplito Vokietijoje, Austrijoje, Čekijoje, Skandinavijoje, Suomijoje, Pabaltijyje – visur, kur XIX a. vokiečių pramonės įtaka buvo pakankamai didelė, kur dirbdavo vokiečių inžinieriai, mechanikai ir kt.

Dėl aukšto to meto inžinierių prestižo krumpliaratis ne tik tapo visuotinai priimtu technikos ir pramonės simboliu, bet ir pripažintu simboliu vokiškoje heraldikoje.

Krumpliaračio tapimas technikos ir pramonės simboliu aiškinamas tuo, kad mašinos ir staklės grafiškai sunkiai atvaizduojamos, o krumpliaratis aiškiai asocijuojasi su mašinomis ir technika, bet grafiškai išraiškingas ir aiškus.

Valstybių herbuose krumpliaratis dažnai išreiškia siekimą sukurti galingą pramonę.

* Italijos herbasItalijos herbas
* Kinijos herbasKinijos herbas
* Botsvanos herbasBotsvanos herbas
* Angolos herbasAngolos herbas
* Bukarešto herbas (1970-1989)Bukarešto herbas (1970-1989)
* Fiurto apskrities herbasFiurto apskrities herbas
* Smedjebakeno savivaldybės (Švedija) herbasSmedjebakeno savivaldybės (Švedija) herbas
*Genji-mon* simbolių lentelė žaidimams
**Kodo** (jap. Kōdō = *香道*) – Japonijoje gyvuojantis gėrėjimosi smilkalų skleidžiamais aromatais ritualas. Jį apsprendžia tam tikrų kodifikuotų elgesio normų ribos. Kodo apima visus smilkymo proceso aspektus, pradedant reikalingais įrankiais (香道具 *kōdōgu*), kurie, panašiai kaip ir priemonės arbatos kultūroje, vertinami kaip aukštasis menas, baigiant smilkalų palyginimo žaidimais *kumikō* (組香) ir *genjikō* (源氏香).

Kodo skaitomas viena iš trijų klasikinių Japonijos meno subtilybių: *kadō*, arba ikebana gėlių puokščių meno, kodo smilkymo ritualo ir *chadō* arbatos ceremonijos meno. Kodo modernioje japonų visuomenėje yra palyginti mažai žinoma.

Istorija
--------

Anot legendos, pirmasis dervingo agarmedžio rąstas pateko į Japoniją, kai buvo išplukdytas į Avadžio salos pakrantę 595 m. imperatorės Suiko 3-siais valdymo metais. Žmonės, radę medį, pajuto stiprų sklindantį aromatą, padėjo prie ugnies ir apie tai pranešė vietos valdžiai.
Tačiau istoriškai patvirtinta, kad šis medis atkeliavo į Japoniją su medienos siunta budistų šventyklos statybai 538 m. Pradžioje smilkalinis medis buvo naudojamas budistų religinėse apeigose, buvo mėgaujamasi jo teikiamais kvapais, ilgainiui tai tapo tradiciniu menu, prasidėjusiu nuo japonų aristokratų žaidimų su smilkalais. Vienas iš tokių tradicinių žaidimų – *Genjikō*, kai dalyviai stengiasi atspėti, kurioje iš pateiktų 5 smilkalinių yra skirtingi arba tie patys smilkalai. Dalyvių atsakymams ir rezultatams suvesti naudota *Genji-mon* simbolių lentelė, kurioje atsispindi 54 klasikinės japonų „Sakmės apie princą Gendži" skyriai.

Šiuolaikinio kodo ritualas susiformavo maždaug XV a. Muromači laikotarpyje, valdant Ašikagų šiogūnatui. Panašiu laiku Japonoijoje susiformavo ir arbatos gėrimo bei ikebanos menas.

Ceremonija
----------

Nuo senovės pastebėta, jog eterinių aliejų aromatai mažina ir šalina stresą, stiprina imuninę sistemą, mažina emocinį nuovargį. Japonijoje tradiciškai tikima aromaterapijos galia ir nauda. Čia jau daugiau kaip 1000 metų gyvuoja *kumikō* gėrėjimosi aromatais ceremonija – kodo (arba aromatų kalba). Tokių ceremonijų dalyviai mėgaujasi porceliano puodelyje ant anglių įkaitintų sklindančių smilkalų kvapais, siųsdami indą ratu, aptardami patiriamus pojūčius. Procesą gali paįvairinti susiję žaidimai, deklamuojamos eilės, kas padeda dalyviams išsivaduoti nuo nuovargio, atgauti ramybę ir pusiausvyrą.

Smilkalų tipai
--------------

| Pavadinimas | Simbolis | Kilmės šalis | Kvapas |
| --- | --- | --- | --- |
| *Kyara* | 伽羅 | Vietnamas | Kartus |
| *Rakoku* | 羅国 | Tailandas | Saldus |
| *Manaka* | 真那伽 | Malaizija | Be kvapo |
| *Manaban* | 真南蛮 | Nežinoma | Sūrus |
| *Sasora* | 佐曾羅 | Indija | Karštas |
| *Sumotara (Sumontara)* | 寸聞多羅 | Indonezija | Rūgštus |

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kodo** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kodo kvapų rūšys Archyvuota kopija 2012-10-16 iš Wayback Machine projekto.
* Eterinių aliejų nauda, įveikiant stresą Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
* Budistų smilkalai Japonijoje Archyvuota kopija 2012-09-03 iš Wayback Machine projekto.
**Kochlearinis implantas** arba **klausos implantas** – tai elektroninis medicininis prietaisas, kurio dėka kurtiesiems grąžinama klausa. Procesorius transformuoja aplinkos garsus į elektroninį signalą, o implanto elektrodas, įkištas į vidinėje ausyje esančią sraigę, perduoda šį signalą klausos nervui, toliau impulsas keliauja į smegenų žievę ir implantuotasis asmuo girdi.

Pastaraisiais dešimtmečiais įrodyta, kad kochlearinė implantacija yra saugus ir veiksmingas klausos reabilitacijos būdas kurtiems vaikams. Implanto technologija keitėsi – nuo vienkanalio iki daugiakanalio, operacijos technika tapo mažai traumatiška, išsiplėtė indikacijos operacijai. Nors girdėjimo kokybė naudojant kochlearinį implantą skiriasi nuo normalaus girdėjimo, kochlearinė implantacija revoliuciškai keičia kurčių vaikų kalbos raidą. Remiantis moksline literatūra, pusės vaikų, naudojančių kochlearinius implantus, kalbos suvokimo ir kalbinių įgūdžių lygis gali priartėti prie normaliai girdinčių bendraamžių.

Išnašos
-------

1. ↑  Mataitytė-Diržienė, J. Stumbrys, D. Byčkova, J. and Lesinskas, E. Kochlearinė implantacija Lietuvoje: paplitimas ir sistemos apžvalga. Socialinė teorija, empirija, politika ir praktika, (17), pp.132-148. Archyvuota kopija 2018-09-20 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Byčkova, J. Gradauskienė, E. Lesinskas, E. Mikštienė, V. and Utkus, A. 2013. Early Outcomes of Cochlear Implantation in Children. Sveikatos mokslai/Health Sciences, 22(6 (85)), pp.140-145. Archyvuota kopija 2018-09-20 iš Wayback Machine projekto.
| **Elyas M'Barek** |
| --- |
|  |
| Elyas M'Barek |
| Gimimo vardas | Elyas M'Barek |
| Visas vardas | Elyas M'Barek |
| Gimė | 1982 m. gegužės 29 d. (40 metų)Miunchenas, Vakarų Vokietija |
| Tautybė | austras, tunisietis |
| Pilietybė |  Austrija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorius |

**Elijas Mbarekas** (vok. *Elyas M'Barek*, g. 1982 m. gegužės 29 d. Miunchene) – Vokietijos-Austrijos aktorius

Vokietijoje gyvenantis austrų aktorius. Pelnė pripažinimą už vaidmenis komiškame televizijos seriale „Türkisch für Anfänger" ir 2013 m. komedijoje „Fack ju Göhte".

Biografija
----------

M’Barekas gimė Miunchene. Motina austrė, tėvas kilęs iš Tuniso. Jaunesnysis brolis Joseph – aktorius ir gyvena Vokietijoje. Būdamas 22 metų M’Barekas baigė mokyklą.

2001 m. debiutavo Denniso Ganselio sekso komedijoje „Mädchen, Mädchen" (liet. *mergaitė, mergina*). 2006 m. įkūnijo jauną turką Cemą Öztürką vaidinantis filme „Türkisch für Anfänger". Kartu su Arnel Taci, kuris buvo herojaus geriausias draugas, vaidino televizijos seriale „Abschnitt 40". 2008 m. filmavosi draminiame filme „Die Welle", atlikdamas Sinano vaidmenį.

2012 m. vaidino filme „Turkų kalba pradedantiesiems". 2013 m. įkūnijo vampyrą filme „Mirtingieji instrumentai: Kaulų miestas". Tais pačiais metais vaidino filme „Fack ju Göhte", kuris tapo sėkmingiausiu vokiečių metų filmu, bei atliko antraplanį vaidmenį nuotykių filme „Gydytojas". 2013 m. dar įgarsino Artą „Monstrų universiteto" vokiškoje versijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ua
* kinopoisk.ru
| **Orobanche** |
| --- |
| Didžioji džioveklė (*Orobanche elatior*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Džiovekliniai  *( Orobanchaceae)* |
| Gentis: | Džioveklė  *( Orobanche)* |

 |

**Džioveklė** (*Orobanche*) – džioveklinių (*Orobanchaceae*) šeimos parazituojančių augalų gentis.

Struktūra
---------

Blyškioji džioveklė (*Orobanche reticulata*)
Tai yra bechlorifilės žolės. Stiebai stori, šakoti arba nešakoti, dažnai pamatinėje dalyje sustorėję. Lapai žvyniški, pražanginiai.

Žiedai dažniausiai su trumpais žiedkočiais, susitelkę stiebo viršūnėje kekių arba varpos pavidalo žiedynuose. Taurelė varpiška, su 4–5 danteliais. Vainikėlis vamzdiškas, varpiškas arba piltuviškas, dvilūpis; viršutinė lūpa ištisinė arba dviskiautė, apatinė – triskiautė. Kuokeliai 4, ne ilgesni už vainikėlio vamzdelį; dulkinės plikos arba plaukuotos, viršūnės nusmailėjusios. Mezginė kiaušiniška arba rutuliška. Liemenėlis išlinkęs žemyn; purka dviskiautė.

Paplitimas
----------

Rūšys natūraliai auga šiaurės pusrutulyje. Gentyje yra apie 200 rūšių.

Lietuvoje auga šios rūšys:

* Aukštoji džioveklė (*Orobanche alsatica*)
* Paprastoji džioveklė (*Orobanche caryophyllacea*)
* Didžioji džioveklė (*Orobanche elatior*). Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą
* Gojinė džioveklė (*Orobanche lucorum*)
* Šakotoji džioveklė (*Orobanche ramosa*)
* Blyškioji džioveklė (*Orobanche reticulata*). Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą

Literatūra
----------

* Lietuvos TSR Flora, Lietuvos TSR mokslų akademija (dab. Lietuvos mokslų akademija), Vilnius, Mokslas, 1971, V tomas, 492–493 p.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Džioveklė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 54°52′40.65″ š. pl. 23°55′58.44″ r. ilg.﻿ / ﻿54.8779583°š. pl. 23.9329000°r. ilg.﻿ / 54.8779583; 23.9329000


|  Kauno jungtinė metodistų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Tikėjimo srovė** | metodistai |
| **Savivaldybė** | Kauno miesto savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Kaunas |
| **Adresas** | A. Juozapavičiaus pr. 119 |
| **Statybinė medžiaga** | Mūras |
| **Pastatyta** | 1911 m. |

**Kauno jungtinė metodistų bažnyčia** – pirmoji Lietuvoje bažnyčia Kaune, Šančių rajone, A. Juozapavičiaus pr. 119.

Pastatas vieno aukšto, su centriniu bokštu rytiniame fasade, stačiakampio plano.

Bažnyčios interjeras

Istorija
--------

Lietuvoje pirmoji metodistų bendruomenė įsikūrė 1900 m. Šančiuose, Kaune. Tais metais Karaliaučiaus metodistų kunigas Heinrichas Ramkė (Heinrich Ramke) atvyko į Kauną sakyti pamokslus. Jo viešnagės metu paaiškėjo, kad Kauno metodistų grupė jau keletą metų palaikė ryšius su metodistų leidykla Brėmene. Pirmoji metodistų bažnyčia pastatyta 1911 m. kaip Kauno metodistų bendruomenės maldos namai. Statyba truko apie metus – nuo 1910 m. iki 1911 m. Bažnyčios projekto sudarytojas – kunigas G. Durdis. Sovietiniais metais bažnyčia buvo nacionalizuota.

Tarpukariu metodistai Lietuvoje įkūrė daugiau bendruomenių. 1938 m. Lietuvoje veikė aštuonios, apie 1000 žmonių jungusios, metodistų parapijos, metodistų grupelių būta ir mažesniuose miesteliuose. Metodistai tarpukaryje leido periodinį leidinį „Krikščionystės sargas", buvo įsteigę visoje Lietuvoje veikusią blaivybės draugiją, užsiėmė karitatyvine veikla, keliose parapijose veikė pučiamųjų orkestrai, jaunimo doros ugdymo organizacija „Epvorto lyga", sekmadieninės mokyklos. 1944 m. rudenį įsitvirtinus sovietų valdžiai nustojo veikti ir paskutinės metodistų bendruomenės. Ilgiausiai, bent iki 1945 m. išsilaikė Vilniaus metodistų bendruomenė. Šančių metodistų bažnyčios Kaune pastatas sovietmečiu buvo naudojamas kaip kino teatras, šokių salė.

Metodistai savo veiklą Lietuvoje atnaujino 1995 m. Į bažnyčios veiklą įsijungė ir keli prieš Antrąjį pasaulinį karą veikusių metodistų bendruomenių nariai, kurie, nutrūkus metodistų bažnyčios veiklai, liko Lietuvoje. Pirmoji – Kauno (Šančių) jungtinė metodistų bažnyčia buvo įregistruota 1995 m. rugpjūčio 25 d. Religinė bendrija – Lietuvos jungtinė metodistų bažnyčia – įregistruota 1997 m. sausio 8 d. Iki 2001 m. lapkričio 1 d. įregistruotos aštuonios Lietuvos metodistų bendruomenės: Biržų, Eigulių, Kauno, Kybartų, Pilviškių, Šiaulių, Tauragės ir Vilniaus.

Galerija
--------

* Bažnyčia 2010 m.
* Bažnyčios bokštas
* Vaizdas į balkoną

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kauno jungtinė metodistų bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑   Archyvuota kopija 2010-01-14 iš Wayback Machine projekto. Lietuvos jungtinė metodistų bažnyčia
2. ↑   Kaunas: datos ir faktai. Elektroninis žinynas. Rusijos carų valdžioje (1795-1915)
3. ↑   Archyvuota kopija 2008-11-06 iš Wayback Machine projekto. LR Teisingumo ministerijos 2001 m. gruodžio 12 d. išvada dėl Lietuvos jungtinės metodistų bažnyčios valstybės pripažinimo
4. ↑   Archyvuota kopija 2010-01-14 iš Wayback Machine projekto. Lietuvos jungtinė metodistų bažnyčia
| **Juozas Jurkūnas** |
| --- |
|  |
| Juozas Jurkūnas |
| Gimė | 1895 m. rugsėjo 17 d.Sedūnai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1938 m. rugsėjo 21 d. (43 metai)Leningradas, TSRS |
|  |
| Veikla | Rašytojas, dailininkas, grafikas |

**Juozas Jurkūnas** (1895 m. rugsėjo 17 d. Sedūnuose, Rusijos imperija – 1938 m. rugsėjo 21 d. Leningrade, TSRS) – rašytojas, dailininkas, grafikas.

Biografija
----------

Gimė 1895 m. rugsėjo 17 d. Sedūnuose. 1914 m. susipažino su rusų rašytoju Michailu Kuzminu, kuris padėjo jam išleisti pirmąjį poezijos rinkinį *Švedijos pirštinės*. 1923 m. pradėjo kurti dailės kūrinius, priklausė menininkų grupei *Trylika*. Kūrė siurrealistinius kūrinius, laikomas vienu iš pirmųjų TSRS siurrealistų. 1938 m. vasario 3 d. suimtas ir nuteistas mirties bausme už tariamą šnipinėjimą. Sušaudytas 1938 m. rugsėjo 21 dieną. Reabilituotas 1958 m. kovo 22 dieną. 2010 m. kovą Sankt Peterburgo Anos Achmatovos muziejuje vyko dailininko kūrinių paroda.

Literatūra
----------

* Вячеслав Недошивин. Прогулки по Серебряному веку: Санкт Петербург. – М.: АСТ, 2010. – 512 с.

Nuorodos
--------

* Biografija (rus.)
* Biografija ir darbai (rus.)
* „Iš radijo aukso fondo": nežinomas rašytojas Juozas Jurkūnas Archyvuota kopija 2014-12-06 iš Wayback Machine projekto.
| **Juozas Gustaitis** |
| --- |
| Gimė | 1912 m. balandžio 17 d.Londonas, Jungtinė Karalystė |
| Mirė | 1990 m. liepos 11 d. (78 metai)Vilnius |
| Vaikai | Rytis Gustaitis |
|  |
| Veikla | aktorius, režisierius |
| Partija | 1951 m. SSKP |

**Juozas Gustaitis** (1912 m. balandžio 17 d. Londone, Jungtinė Karalystė – 1990 m. liepos 11 d. Vilniuje) – Lietuvos aktorius, režisierius.

Biografija
----------

1929–1932 m. mokėsi Valstybės teatro vaidybos mokykloje (Andriaus Olekos-Žilinsko kursas). Nuo 1932 m. dirbo Valstybės teatre. 1933–1934 m. vaidino Jaunųjų teatre, jam iširus, 1934 m. išvyko į JAV, kur lankė privačią A. Gudman vaidybos mokyklą. 1935 m. vaidino Valstybės teatre (nepilną sezoną). 1936 m. atvyko į Londoną, mokėsi Dartington Hall Michailo Čechovo studijoje pietų Anglijoje. 1936–1940 m. vaidino Valstybės teatre.

1940–1946 m. Vilniaus valstybinio dramos teatro aktorius, režisierius. 1946–1949 m. pirmasis Klaipėdos muzikinės komedijos teatro vyr. režisierius. 1949–1952 m. Kauno valstybinio muzikinio dramos teatro vyr. režisierius. 1952–1964 m. LSSR operos ir baleto teatro vyr. režisierius, 1964–1972 m. režisierius. 1953–1956 m. ir nuo 1962 m. LSSR konservatorijos dėstytojas.

Parašė pjesę „Obelys žydės" (su Juozu Chlivicku, pastatyta ir išleista 1949 m.), libretus Antano Račiūno operai „Marytė", Vytauto Klovos operoms „Vaiva" ir „Duktė".

Įvertinimas
-----------

* 1952 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas
* 1959 m. LSSR liaudies artistas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozo Gustaičio laiškas, 2012-10-19 Archyvuota kopija 2015-06-06 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Juozas Gustaitis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 18
**Juozas (Jonas) Hertmanavičius** (1874 m. rugsėjo 13 d. Raseinių apskrities Viduklės valsčiaus Nemaršioniių kaime – 1943 m. Čikagoje, JAV) – JAV lietuvių bendruomenė veikėjas, istorikas ir literatas. Palaidotas Čikagos Lietuvių tautinėse kapinėse.

Biografija
----------

Į Ameriką emigravo 1893 m. įsikūrė Čikagoje. Savarankiškai mokėsi anglų kalbos ir žurnalistikos. Dirbo nekilnojamo turto pardavėju, rašė straipsnius į tuometinę JAV lietuvių ir lenkų spaudą. 1906–1913 m. buvo Lenkų išeivių organizacijos jaunimo švietimo skyriaus vadovu.

Aktyvus JAV lietuvių bendruomenės veikėjas. Kartu su Antanu Olšausku Viskonsino valstijoje planavo įkurti lietuvišką kaimą „Žinyczią", tuo tikslu išleido informacinį laikraštuką *Susitelkimas lietuvių Amerikoje*. Šis projektas 1913 m. žlugo. Rėmė Čikagos lietuvių Birutės draugijos teatro saviveiklininkus, buvo jų iždininkas. Skaitė paskaitas Aušros lietuvių draugijos organizuojamuose vakaruose. Dalyvavo 1911 m. įkuriant *Čikagos lietuvių draugijų asociaciją*, buvo išrinktas jos sekretoriumi.

Dėjo daug pastangų, kad JAV pripažintų Lietuvos Nepriklausomybę: tuo tikslu 1919 m. su čikagiečių delegacija lankėsi JAV Senato Užsienio reikalų komitete, o 1921 m. – pas prezidentą Voreną Hardingą. Prasidėjus lietuvių tautiniam atgimimui, daug rašė į JAV leidžiamą angliakalbę spaudą (1919 m. jo straipsnis apie Lietuvą savaitraštyje *The Dearborn Independient* buvo vienas pirmųjų spausdintų informacijų anglų kalba ta tema). Išspausdino keletą knygų Lietuvos istorijos tematika, ypač domėjosi 1794 m. sukilėlių vado Tado Kosciuškos biografija. Paruošė penkiatomę Lietuvos istoriją anglų kalba (rankraštis).

Bibliografija
-------------

* Litwini i Polacy (1906 m. lietuvių ir lenkų klb.)
* Ruch Wszechlitewski (1907 m.)
* The Lithuanian (1921 m.)
* Historical Outline of Lithuania (1922 m.)
* A Brief Historical Sketch of Lithuania (1943 m.)

Įvertinimas
-----------

* 1938 m. III laipsnio LDK Gedimino ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Susitelkimas lietuvių Amerikoje: oficiališkas organas „Žinyczios"*
2. ↑  *Ausra Society to Give Seven More Lectures* Archyvuota kopija 2018-05-24 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  *The Chicago Lithuanian Societies Association* Archyvuota kopija 2018-05-24 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Juozas Skirius. *XX amžiaus JAV lietuvių ir Lietuvos istorikų požiūris į generolą Tadą Kosciušką* Archyvuota kopija 2016-12-02 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  Juozas Skirius. *XX amžiaus JAV lietuvių ir Lietuvos istorikų požiūris į generolą Tadą Kosciušką* Archyvuota kopija 2016-12-02 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Biografija[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Danų fizikas ir chemikas Hansas Kristianas Erstedas
**Hansas Kristianas Erstedas** (dan. *Hans Christian Ørsted*; 1777 rugpjūčio 14 d. Rutkebingas, Danija – 1851 kovo 9 d. Kopenhaga, Danija) – danų mokslininkas, farmacininkas primasis atradęs ryšį tarp elektros ir magnetizmo. 1820 m. skaitydamas paskaitas Kopenhagos universitete, jis prijungė prie akumuliatoriaus vielą, gulėjusią šalia kompaso. Kompaso rodyklė pasisuko, ir tada Erstedas suvokė, kad srovė sukuria magnetinį lauką. Šį revoliucinį atradimą jis paskelbė 1821 m.
1806–1829 m. Kopenhagos universiteto profesorius. Kopenhagos politechnikumo bendrasteigėjas ir pirmasis direktorius (1829–1851). Domėjosi eilėdara, filosofija ir kalbotyra. Sukurė ne vieną naują žodį: „deguonis", „vandenilis", „savitoji šiluma" ir stengėsi išsaugoti daniškąjį žodį „oras", vietoj kurio šiandien vartojamas žodis „dujos".

Biografija
----------

Jaunasis H. K. Erstedas
Erstedas gimė Rutkebinge. Būdamas jaunas jis susidomėjo mokslu dirbdamas pas savo tėvą, kuris turėjo vaistinę. Erstedas ir jo brolis Andersas įgijo išsilavinimą mokydamiesi namie, 1793 m. jie nukeliavo į Kopenhagą išlaikyti stojamuosius egzaminus į Kopenhagos universitetą, abu broliai sėkmingai pradėjo akademinę karjerą. Iki 1796 m. Erstedas buvo apdovanotas dėl savo straipsnių apie estetiką ir fiziką. Jis gavo daktaro laipsnį 1799 m. už apgintą disertaciją apie Imanuelio Kanto darbus, pavadinta „Naturalios metafizikos architektonika" (angl. *The Architectonics of Natural Metaphysics*).

1801 m. Erstedas gavo stipendiją kelionei ir viešąją dotaciją, kuri jam leido praleisti trejus metus Europoje. Vokietijoje jis sutiko Johaną Vilhelmą Riterį, fiziką, kuris manė, kad yra ryšys tarp elektros ir magnetizmo. Erstedui tai pasirodė rimta, nes jis jau tada tikėjo Kanto idėjomis apie gamtos vienybę ir kad yra gilus ryšys tarp gamtinių reiškinių.

Jų pokalbis paskatino Erstedą studijuoti fiziką. 1806 m. jis tapo Kopenhagos universiteto profesoriumi ir tęsė savo tyrimus su elektrinėmis srovėmis ir akustika. Jam vadovaujant universitetas išvystė plačią fizikos ir chemijos programą ir įkūrė naujas laboratorijas.

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Hans Christian Ørsted** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
H.Fričė Niurnbergo tribunole
**Hansas Fričė** (vok. *Hans Fritzsche*, g. 1900 m. balandžio 21 d. Bochume – 1953 m. rugsėjo 27 d. Kelne) – vokiečių žurnalistas, nacių propagandistas, radijo laidų vedantysis. Vienas iš Niurnbergo tribunolo teisiamųjų.

Biografija
----------

Baigė humanitarinę gimnaziją Leipcige, keliuose universitetuose studijavo istoriją, ekonomiką, filosofiją. 1923 m. buvo mėnraščio „Preussische Jahrbucher" redaktorius, 1924-1932 m. vadovavo Hugenbergo leidyklos tarptautinių naujienų agentūrai. 1932 m. pradėjo vadovauti Vokietijos radijo žinių tarnybai.

1933 m. gegužės mėn. įstojo į VNSDP ir pradėjo vadovauti reicho liaudies švietimo ir propagandos ministerijos radijo, vėliau – naujienų skyriui. Vienas iš artimiausių J.Gebelso parankinių. Karo metais vedė savaitinę radijo laidą „Kalba Hansas Fričė", palaikė Vokietijos gyventojų ir vermachto kareivių kovinę dvasią, buvo populiariausiu Vokietijos radijo komentatoriumi. TSRS valdžia jį laikė Vokietijos Levitanu.

1945 m. gegužės 2 d. H.Fričę Berlyne pateko į sovietu nelaisvę ir teistas Niurnbergo karo nusikaltimų tribunole už nacizmo propagandą. H.Fričė prisipažino, kad neteisingai vertino Hitlerį ir nacizmą, ir kad dabar suprato, jog fiureris naikino ne tik žydus, bet ir vokiečių naciją. Tribunolas nerado įrodymų, jog H. Fričė būtų organizavęs karo nusikaltimus ar juose dalyvavęs ir 1946 m. spalio 1 d. jį išteisino.

Tačiau, kaip ir kiti du Niurnbergo tribunole išteisintieji (Jarmalas Šachtas ir Francas von Papenas), netrukus buvo teisiamas denacifikacijos komisijoje. Čia jis kaltintas antisemitizmo propagavimu ir klaidinančios informacijos apie Vokietijos karinę padėtį platinimu ir kvietimu kovoti, kai jau buvo aišku, jog karas pralaimėtas. Nuteistas 9 metus kalėti.

H. Fričė dėl ligos išlaisvintas anksčiau laiko, 1950 m. Po trejų metų mirė nuo vėžio.

Specialistai laiko H. Fričę vienu talentingiausių ir kūrybingiausių savo laiko žurnalistų, politinės radijo propagandos pradininku. Šešiolika milijonų Vokietijos radijo imtuvų klausytojų vertino jo stiprų balsą, charakteringą tembrą, ypatingai aiškią dikciją ir kalbėjimo manierą. Niurnbergo tribunole sakydamas paskutinį žodį, pasakė : „Jeigu jūs galvojate, kad tai - pabaiga, jūs labai klystate. Jūs dalyvaujate naujos hilterizmo legendos užgimime".

Nuorodos
--------

* Teisiamojo H.Fričės apklausos stenograma (rusų klb.)
* Gebelso radijo žmogus. Biografija (vokiečių klb) Archyvuota kopija 2012-01-21 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑  УРОКИ ГРОМКОЙ СЛОВЕСНОСТИ[neveikianti nuoroda] (ves.lv)
2. ↑  Hans Friche (peoples.ru)
3. ↑  Два пропагандиста (commentator40's journal)
**Matija Pretis** (it. *Mattia Preti*, 1613 m. vasario 25 – 1699 m. sausio 3 d.) – XVII a. italų baroko tapytojas.

Biografija
----------

Matija Pretis gimė 1613 m. vasario 25 d. Tavernos miestelyje Kalabrijoje. Apie 1630 m. jis persikėlė į Romą, kur gyveno pas vyresnį brolį, tapytoją Gregorijų, kuris galbūt buvo pirmuoju jo mokytoju. Abu jie mokėsi Šv. Luko akademijoje. M. Pretis buvo paveiktas Karavadžo tapybos, šio stiliaus jo paveikslai susilaukė sėkmės Romoje. Jis patyrė tuo metu Romoje dirbusių Domenikino ir Pjetro da Kortonos įtakas. Besimokydamas M. Pretis keliavo po Šiaurės Italiją, apsilankė Venecijoje, kur jam įtakos padarė P. Veronezės paveikslų dinamiškumas. Po 1640 m. grįžęs į Romą M. Pretis kūrė *San Andrea della Valle* bažnyčios apsidėje. 1653−1660 m. jis gyveno Neapolyje, kur sukūrė geriausius savo kūrinius ir kartu su Luka Džordanu buvo svarbiausiais miesto dailininkais. 1660 ar 1661 m. M. Pretis persikėlė į Maltą, kur daug dirbo vietos religinėms institucijoms, gaudavo užsakymų iš visos Europos, priėmė Šv. Jono riterių ordino įžadus. M. Pretis mirė 1699 m. sausio 3 d. Maltoje. Jo įtaką patyrė Frančeskas Solimena (1657−1747).

Darbų galerija
--------------

* „Šv. Mato kankinystė" (apie 1645−50 m. *San Andrea della Valle*, Roma)
* „Piemenų pagarbinimas" (1645 m. Nacionalinis Varšuvos muziejus)
* „Šv. Tomo įtikėjimas" (1656−1660 m. Meno istorijos muziejus, Viena)
* „Erodo puota" (1656−1660 m. Toledo dailės muziejus)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mattia Preti** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Treccani
| **Matysas Kaudzytėlatv. *Matīss Kaudzīte*** |
| --- |
| Gimė | 1848 m. rugpjūčio 18 d.Madariai, Vecpiebalgos valsčius |
| Mirė | 1926 m. lapkričio 8 d. (78 metai)Kalno Kaibėniai, Vecpiebalgos valsčius |
|  |
| Veikla | latvių rašytojas |

**Matysas Kaudzytė** (latv. *Matīss Kaudzīte* arba *Kaudzītes Matīss*, 1848 m. rugpjūčio 18 d. Madariai, Vecpiebalgos valsčius – 1926 m. lapkričio 8 d. Kalno Kaibėniai, Vecpiebalgos valsčius) – latvių rašytojas, slapyvardis *Kalninieks*. Reinio Kaudzytės brolis.

Biografija
----------

Augo hernhutiečių šeimoje. Brolio parengtas 1864 m. įstojo į Vecpiebalgos bendruomenės mokyklą, 1868 m. išlaikė mokytojo egzaminus,  1868–1904 m. dirbo mokytoju Vecpiebalgoje, dalyvavo Vecpiebalgos ir Rygos kultūriniame, visuomeniniame gyvenime.

Kūryba
------

Parašė su broliu pirmą realistinį latvių romaną „Matininkų laikai". Jame pasakojama apie žemės permatavimą, kai latvių valstiečiai išpirkinėje iš dvarininkų žemes, satyriškai perteikiami XIX a. antros pusės socialiniai ir moraliniai procesai Latvijos kaime. Romano tęsinyje „Nauji matininkų laikai" vaizduojamas Latvijos kaimas 1917–1919 m. Dar parašė atsiminimų, pirmą didesnę monografiją latvių kalba apie H. Heinę, kelionių apybraižų apie įvairius Europos kraštus, pjesių, religinių, didaktinių, gamtinių ir filosofinių eilėraščių.

1929 m. Kalno Kaibėniuose atidarytas brolių Kaudzyčių muziejus.

Bibliografija
-------------

* Hernhutiečiai Vidžemėje (*Brāļu draudzes Vidzemē*), 1877 m.
* Matininkų laikai (*Mērnieku laiki*), 1879 m. lietuvių kalba 1939 m. 1963 m. 2 leid. 1980 m.
* Nauji matininkų laikai (*Jaunie mērnieku laiki*), 4 t. 1924–1927 m. nebaigtas
* Atsiminimai apie „tautinius laikus" ir jo didžiausius išėjusius veikėjus (*Atmiņas no "tautiskā laikmeta" un viņa lielākiem aizgājušiem darbiniekiem*), 2 t. 1924 m.
* Dainelės (*Dziesmiņas*), 1872 m.
* Eilėraščiai (*Dzejoļi*), 1877 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Teodors Zeiferts. Latviešu rakstniecības vēsture
2. ↑  Silvestras Gaižiūnas'**. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 582 psl.**

Nuorodos
--------

* Brāļi Reinis un Matīss Kaudzītes
* Kalna Kaibēni - brāļu Kaudzīšu muzejs Archyvuota kopija 2016-10-13 iš Wayback Machine projekto.
| Kodažasas*Codajás* |
| --- |
|        |
| *Kodažaso uosto terminalas* |
|  |
| 

KodažasasKodažasas

3°50′13″ p. pl. 62°03′25″ v. ilg.﻿ / ﻿3.83694°š. pl. 62.05694°r. ilg.﻿ / 3.83694; 62.05694﻿ (Kodažasas)Koordinatės: 3°50′13″ p. pl. 62°03′25″ v. ilg.﻿ / ﻿3.83694°š. pl. 62.05694°r. ilg.﻿ / 3.83694; 62.05694﻿ (Kodažasas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės regionas |
| **Valstija** | Amazonės valstija Amazonės valstija |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 19 780  |
| **Altitudė** | 47 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kodažasas |

**Kodažasas** (port. *Codajás*) – miestas ir savivaldybė Brazilijos šiaurėje, Amazonės valstijoje, 297 km į pietvakarius nuo Manauso, 123 km į rytus nuo Koario. Išsidėstęs kairiajame Amazonės krante, priešais Kodažaso ir Koroso salas. Upių uostas.

Savivaldybės plotas – 18 712 km², gyventojų skaičius – 29 691 (2021 m.).

Savivaldybės padėtis Amazonės valstijoje

Istorija
--------

Seniau šioje vietoje buvo indėnų kaimas Kudaja. 1864 m. pradėjo steigtis brazilų kolonistai, 1870 m. įkurta Bareiras da Kudažazo gyvenvietė. 1874 m. Kodažasas tapo miesteliu. 1938 m. tapo miestu ir savivaldybės centru.

Šaltiniai
---------

1. AMAZONAS: State in North Region, *citypopulation.de*
2. ↑  AMAZONAS: State in North Region, *citypopulation.de*
3. ↑  Codajás, IBGE
XIII a. *Codex Gigas* iš Bohemijos
**Kodeksas** (lot. *codex* 'kodeksas', iš lot. *codex, caudex* 'medžio kamienas; atskelta medienos lenta; vašku padengta medinė lentelė rašymui') – senovinė (laikų iki atsirandant spaudai) rankraštinė knyga, kurią sudaro įrišti lapai ar sąsiuviniai. Kodeksas yra šiuolaikinių knygų prototipas.

Senovės Romoje atsiradę kodeksai pakeitė rašymui nepatogius ritinius. Kartu su kodeksais atsirado ir viršeliai, į sąsiuvinis susegti lapai, apipavidalinimo būdai. Kodeksai buvo patogesni už ritinius, nes juose buvo galima greitai surasti reikalingą tekstą, kompaktiškesni. Vienoje tokioje knygoje tilpdavo ištisi tekstai. Kodeksuose buvo galima rašyti ant abiejų lapo pusių, nesunkiai pergabenti. Kodeksai išsivystė iš romėnų naudotų vaškinių lentelių.

Kodeksų sklaida sutapo su krikščionybės plėtra, kadangi krikščionys pritaikė kodeksų technologiją užrašinėti Bibliją. VI a. kodeksai graikų-romėnų kultūrinėje erdvėje galutinai išstūmė ritinius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Codex, *Trésor de la langue française informatisé*.
2. ↑  Murray, S. (2009). *The library: An illustrated history*. New York, NY: Skyhorse Publishing, Inc. Chicago: ALA Editions 2009. – p. 27.
3. ↑  Roberts, Colin H.; Skeat, T. C. (1983), *The Birth of the Codex*, London: Oxford University Press, ISBN 0-19-726024-1
**Elvyra Baltutytė** (g. 1954 m. gruodžio 6 d. Šilutės rajonas) – viešojo administravimo teisininkė, Lietuvos Respublikos Konstitucinio Teismo teisėja, Mykolo Romerio universiteto (MRU) lektorė.

Biografija
----------

1977 m. Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete baigė vientisąsias teisės studijas, diplomuota teisininkė.

1977–1991 m. Lietuvos TSR ir LR socialinės apsaugos ir darbo ministerijos (SADM) juriskonsultė, 1991–1995 m. SADM Įstatymų rengimo, vėliau – Tarptautinių ryšių skyriaus konsultantė, 1995–2003 m. Lietuvos žmogaus teisių centro teisininkė konsultantė, 2003–2005 m. – Lietuvos Respublikos Seimo kontrolierė, 2005–2014 m. – Lietuvos Respublikos Vyriausybės atstovė Europos Žmogaus Teisių Teisme. 1998–2012 m. – MRU Teisės fakulteto Tarptautinės ir Europos Sąjungos teisės katedros lektorė. Nuo 2014 m. kovo mėn. LR Konstitucinio Teismo teisėja.

Stažavosi įvairiose tarptautinėse organizacijose, užsienio institucijose ir mokslo įstaigose. Dalyvavo daugybėje tarptautinių mokymų ir seminarų žmogaus teisių apsaugos srityje, išleido nemažai publikacijų aktualiais žmogaus teisių apsaugos klausimais.

Paskelbė straipsnių teisės leidiniuose. Yra kelių monografijų ir mokymo priemonių bendraautorė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija Archyvuota kopija 2007-08-09 iš Wayback Machine projekto. (LR KT inf.)
2. ↑  Konstitucinio Teismo teisėjais paskirti V. Greičius, D. Jočienė ir E. Baltutytė Archyvuota kopija 2014-11-29 iš Wayback Machine projekto.