recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Konstantinas Glinskis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1886 m. liepos 25 d.Rusija Jurbarkas, Rusijos imperija |
| Mirė | 1938 m. gruodžio 3 d. (52 metai)Lietuva Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Petrašiūnų kapinėse |
|  |
| Veikla | Lietuvos aktorius, režisierius, pedagogas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Gedimino 3 laipsnio ordinas |
|  |
|  **Vikiteka** | Konstantinas Glinskis |

**Konstantinas Glinskis-Kastantas** (1886 m. liepos 25 d. Jurbarke – 1938 m. gruodžio 3 d. Kaune) – aktorius, režisierius, pedagogas.

Biografija
----------

1907 m. baigė Kauno gimnaziją, vėliau dirbo ir mokėsi Jurbarke, Peterburge.

1920 m. gegužės 16 d. Kaune įsikūrė vaidilų bendrovė „Anga", kuri sujungė Juozo Vaičkaus ir Konstantino Glinskio trupes.

1921 m. balandžio 29 d. paskirtas dramos ir operos vaidyklų administratoriumi. Nuo 1922 m. – Valstybės teatro režisierius ir aktorius. 1924–1934 m. dirbo pedagoginį darbą Valstybės teatro vaidybos mokykloje. Jo mokiniai – garsūs teatro žmonės: Stasys Čaikauskas, Valerijonas Derkintis, Gražina Jakavičiūtė, Stepas Jukna, Juozas Miltinis ir kt.

Konstantinas Glinskis
K. Glinskis režisavo dvi pirmąsias Kaune pastatytas operas: Džiuzepės Verdi „Traviatą" ir Miko Petrausko „Birutę". Dramos vaidykloje ir Valstybės teatre pastatė 31 spektaklį (visuose ir vaidino). Iš geriausiai pavykusių pastatymų pažymėtini Bernardo Šo „Atskalūnas" (1923 m.) bei Aleksandro Ostrovskio „Miškas" (1925 m.). Sukurti vaidmenys: Krūšna (Vinco Mykolaičio-Putino „Valdovo sūnus"), Poza (Frydricho Šilerio „Don Karlas"), daktaras Stokmanas (Henriko Ibseno „Visuomenės priešas") ir kt.

Sceninio darbo 30-mečio proga, 1937 m. įsteigė savo vardo stipendijų fondą, skirtą paskatinti gabius žmones studijuoti scenos meną. Tam paaukojo didelę pinigų sumą, kuri jam mirus liko nepanaudota.

1931 m. už nuopelnus Lietuvai K. Glinskis apdovanotas DLK Gedimino 3-ojo laipsnio ordinu. Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejuje yra režisieriaus daiktų ekspozicija, kurią sudaro daugiau negu 300 eksponatų.

K. Glinskio palaikai sudeginti ir palaidoti Petrašiūnų kapinėse (antkapinio paminklo projekto autorius Mstislavas Dobužinskis).

Nuorodos
--------

* Trumpa biografija Archyvuota kopija 2005-04-25 iš Wayback Machine projekto.
* Apie K. Glinskį Archyvuota kopija 2007-03-11 iš Wayback Machine projekto.
* K. Glinskio muziejus Archyvuota kopija 2007-03-11 iš Wayback Machine projekto.
| **Adolfas Birontas** |
| --- |
|  |
| Adolfas Birontas su Lietuvos kariuomenės uniforma ir apdovanojimais |
| Gimė | 1885 m. gegužės 16 d.Kretinga |
| Mirė | 1958 m. birželio 8 d. (73 metai)Klyvlendas, Ohajo valstija |
|  |
| Veikla | Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas. |

**Adolfas Birontas** (1885 m. gegužės 16 d. Kretinga – 1958 m. birželio 8 d. Klyvlendas, Ohajo valstija) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija
----------

1909 m. Karo medicinos akademijoje Sankt Peterburge įgijo vaistininko padėjėjo, 1914 m. Maskvos universitete – provizoriaus laipsnį. 1914 m. mobilizuotas į Rusijos imperijos kariuomenę. 1915–1916 m. buvo vengrų nelaisvėje.

1919 m. grįžo į Lietuvą, nuo 1919 m. vasario mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. Dirbo Krašto apsaugos ministerijoje. 1919 m. balandžio – lapkričio mėn. Šiaulių miesto ir Šiaulių apskrities karo komendantas. 1919 m. lapkričio mėn. – 1921 m. lapkričio mėn. Lietuvos geležinkelio karinis viršininkas. 1922 m. rugsėjo mėn. – 1923 m. rugpjūčio mėn. 2-ojo pasienio pulko vadas. 1924–1928 m. dirbo Klaipėdos muitinėje, redagavo laikraštį „Valstybinis valdininkas". 1928 m. pulkininkas. 1928–1934 m. Vyriausiojo štabo Rikiuotės skyriaus viršininkas. 1928–1930 m. Karių savanorių komisijos pirmininkas.

Buvo Lietuvos tautininkų sąjungos Centro valdybos narys. Dalyvavo 1941 m. Birželio sukilime Kaune. 

Pasisakė prieš generolo P. Plechavičiaus organizuojamą Vietinę rinktinę ir prisidėjo prie jos likvidavimo. Vokiečių buvo paskirtas Mobilizacinio štabo viršininku, bandė organizuoti jaunuolių šaukimą į Vokietijos armiją.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. išvyko į JAV.

Bibliografija
-------------

* Bermontininkams Lietuvą užpuolus, 1934 m.
* Vardan teisybės, 1956 m. brošiūra apie Antrojo pasaulinio karo įvykius.

Įvertinimas
-----------

* 1919 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas
* 1928 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas
* 1930 m. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Julius Kanarskas. „Kretingiškis pulkininkas Adolfas Birontas" (PDF).
2. ↑  Kazimieras Tamašauskas. *Adolfas Birontas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 226 psl.
| **Podiceps auritus**Apsauga: 1(E) – Prie išnykimo ribos |
| --- |
| Raguotasis kragas (*Podiceps auritus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Kraginiai paukščiai  *( Podicipediformes)* |
| Šeima: | Kraginiai  *( Podicipedidae)* |
| Gentis: | Kragai  *( Podicpes)* |
| Rūšis: | Raguotasis kragas  *( Podiceps auritus)* |

 |
| Binomas |
| ***Podiceps auritus***Linnaeus, 1758 |

**Raguotasis kragas** (*Podiceps auritus*) – kraginių (*Podicipedidae*) šeimos vandens paukštis.

Išvaizda
--------

Raguotasis kragas yra mažesnis už rudakaklį. Patino ir patelės galva bei apykaklė juodi. Nuo snapo pamatinių dalių galvos šonais eina šviesi ruda juostelė, apimanti ir pailgėjusias pakaušio plunksnas–ragelius. Nugarinė pusė juodai pilka. Kaklas, krūtinės ir kūno šonai ryškiai rudi. Apatinė kūno dalis, sparnų apačia ir mažosios plasnojamosios plunksnos balti. Snapas juodas, viršūnė pilkšva. Kojos alyvinės pilkos spalvos. Akys raudonos. Nuo kaklo apatinė kūno pusė balta. Kūno šonai pilki. Jaunikliai papanšūs į suaugusius raguotuosius kragus žiemos apdaru, nors jis pilkesnis.

Paplitimas
----------

Eurazijoje paplitęs nuo Skandinavijos iki Ochotsko jūros. Šiaurinis arealas siekia Botnijos įlankos, Onegos ežerą, Obės, Jenisejaus vidurupį, Anadyrio baseiną. Į pietus paplitęs iki Amūro baseino, Mongolijos, Kazachstano, Kuibyševo srities, pietinio Pabaltijo.

Gyvena Šiaurės Amerikoje, Islandijoje. Žiemoja Atlanto ir Ramiojo vandenyno pakrantėse. Lietuvoje aptiktas perint Biržų rajone. Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Raguotojo krago kiaušiniai.

Biologija
---------

Mėgsta seklius, apaugusius vidaus vandenis. Dažnai apsistoja mažesniuose užpelkėjusiuose ežerėliuose, tvenkiniuose, didesnių ežerų užtakiuose, sekliose įlankose, kuriose daug augalijos. Vengia plačių vandenų, gilių ežerų. Atsargūs, paslaptingi paukščiai, tik veisimosi periodu pasirodo atviruose vandenyse.

Dieną slepiasi tarp augalų, prietemoje išeina pasiganyti į atviras vietas. Skrenda beveik vien naktį, nesudarydami būrių.

Dauginimasis
------------

Monogamas. Poruojasi dar žiemavietėse arba tik parskridę. Lizdą krauna abu paukščiai iš šlapių augalų liekanų. Lizdas plūduriuoja vandenyje arba pritvirtintas prie retų meldų, švendrų, nendrių stiebų. Dėtyje paprastai būna 4–5 kiaušiniai, sveriantys maždaug po 22 gramus. Peri abu paukščiai apie 23 dienas.

Mityba
------

Minta vandens bestuburiais, vabzdžiais, nedidelėmis žuvimis, mailiumi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kragai. *Raguotasis kragas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 381

* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Raguotasis kragas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Gerardas Bajoras** (1928 m. vasario 29 d. Grūbose, Panemunio valsčius – 1991 m. kovo 18 d. Vilnius) – Lietuvos chemikas, chemijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1947 m. baigė Rokiškio gimnaziją. 1952 m. baigė Vilniaus universitetą (VU). Pašauktas į karinę tarnybą Leningrado karinėje jūrų akademijoje įgijo lakų – dažų inžinieriaus specialybę. 1960–1961 m. stažavosi ir skaitė paskaitas Leuna Mesburgo (VDR) aukštojoje chemijos mokykloje. 1962–1965 m. mokėsi Leningrado tarybos technologijos instituto aspirantūroje, apgynė disertaciją „Poliamidų modifikavimas nesočiaisiais aldehidais", chemijos mokslų kandidatas. 1967–1968 m. stažavosi Tokijo universitete. 1987 m. chemijos mokslų daktaras.

1954 m. TSRS karinio jūrų laivyno inžinierius chemikas Vladivostoke. 1957 m. demobilizuotas, dirbo projektavimo-konstravimo biure Vilniuje. Nuo 1958 m. VU dėstytojas. 1961 m. SSKP narys. 1961 m. VU vyr. dėstytojas, 1969 m. docentas, 1990 m. profesorius. 1967–1977 m. 1988–1991 m. Polimerų katedros vedėjas, 1987–1991 m. Chemijos fakulteto dekanas.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrė vandenyje tirpstančių polimerų sintezę, kai kurių monomerų radikalinę polimerizaciją, sintetinių dervų modifikavimą. Paskelbė apie 170 mokslinių darbų, 19 išradimų ir 4 mokymo priemonių bendraautoris .

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gerardas Bajoras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 166
2. ↑  R. Makuška. Profesorius Gerardas Bajoras[neveikianti nuoroda]
3. ↑  *Gerardas Bajoras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 460 psl.

Nuorodos
--------

Gerardas Bajoras (1928–1991)
**Viktoras Engleris** (1876 m. spalio 9 d. Slanimas – 1942 m. rugpjūčio 25 d. Sverdlovskas, dab. Jekaterinburgas) – Lietuvos karinis veikėjas, teisininkas, pulkininkas.

Biografija
----------

1895 m. Viktoras Engleris baigė Pskovo kadetų mokyklą, 1897 m. – Pavlo karo mokyklą, 1905 m. – Aleksandro karo teisės akademiją Sankt Peterburge. Rusijos imperijos kariuomenės pulkininkas (1911 m.).

Nuo 1920 m. rugpjūčio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris, Armijos teismo tardytojas. 1920 m. pulkininkas. Nuo 1922 m. vasario mėn. Kariuomenės teismo ypatingųjų bylų tardytojas, nuo 1923 m. spalio mėn. valstybės gynėjo padėjėjas. 1926 m. lapkričio mėn. – 1932 m. gruodžio mėn. Kariuomenės teismo nuolatinis narys. Nuo 1932 m. teisininkas Kaune. 1941 m. birželio 14 d. TSRS okupacinės valdžios suimtas, ištremtas į Sevurallagą (Gariu rajonas, Sverdlovsko sritis). Ypatingojo pasitarimo 1942 m. gegužės 27 d. nuosprendžiu sušaudytas.

Dukra Nina Englerytė-Gorodeckienė (1907 m. Kijevas, Ukraina - 1988 m. Maracay, Aragva, Venesuela).

Įvertinimas
-----------

* 1932 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Zabielskas. *Viktoras Engleris*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 513 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Bendrasis menų ir ir mokslų leksikonas (vok. *Allgemeine Lexikon der Künste und Wissenschaften*) – vokiška enciklopedija.**

Autorius – Johann Theodor Jablonski (1654–1731).

*Johanas Teodoras Jablonskis*, *Johann Theodorus Jablonski*, 1721 Leipcige išleido žinyną pavadinimu *Allgemeine Lexikon der Künste und Wissenschaften oder deutliche Beschreibung des Reichs der Natur, der Himmel und himmlischen Cörper, der Luft, der Erden samt denen bekannten Gewächsen, der Thiere, Steine und Ertze, des Meeres und der darinn lebenden Geschöpfe; ingleichen aller menschlichen Handlungen, Staats- Rechts-, Kriegs-, Policey-, Haußhaltungs - und Gelehrten Geschäffte, Handthierungen und Gewerbe; samt einer Erklärung der darinn vorkommenden Kunst-Wörter und Redens-Arten; mit Beysetzung der lateinischen und französischen Benennungen, wo solche vorhanden; in gehöriger Ordnung verfasset und mit Fleiß zusammen getragen*.

Nauji leidimai – Königsberg/Leipzig 1748 (2 leidimas) ir Königsberg/Leipzig 1767, Zeisens.
| **Antanas Vokietaitis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1877 m. lapkričio 12 d.Bevardiškiai, Padovinio valsčius |
| Mirė | 1950 m. lapkričio 19 d. (73 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Panemunės kapinėse |
|  |
| Veikla | pedagogas, chorvedys |

**Antanas Vokietaitis** (1877 m. lapkričio 12 d. Bevardiškiuose, Padovinio valsčius – 1950 m. lapkričio 19 d. Kaune) – Lietuvos pedagogas, chorvedys.

Biografija
----------

1897 m. baigęs Veiverių mokytojų seminariją, mokytojavo Lenkijoje. 1907–1913 m. Žagarės pradžios mokyklos mokytojas ir vaikų choro vadovas. Mokykloje įkūrė meteorologijos stotį, kurios stebėjimų duomenis reguliariai siuntinėjo į Peterburgą. Suorganizavo ir suaugusiųjų mišrųjį chorą, rengė spektaklius. Nuo 1913 m. buvo Vyriausiosios fizikos observatorijos Peterburge korespondentas. Pirmojo pasaulinio karo metais mobilizuotas į Rusijos kariuomenę.

1918–1919 m. Rietavo progimnazijos mokytojas. 1919–1932 m. Kauno apskrities, 1932–1938 m. Kauno miesto pradžios mokyklų inspektorius. 1938–1940 m. ir 1941–1944 m. pirmasis Ukmergės mokytojų seminarijos direktorius. 1940–1941 m. Trakų mokytojų seminarijos, 1944–1950 m. Kauno mokytojų seminarijos ir Kauno 4-osios darbininkų jaunimo mokyklos mokytojas.

Daugiau kaip dešimtmetį vadovavo pedagoginiams kursams, dėstė darbinio mokymo ir kraštotyros metodiką, dalyvavo Lietuvių mokytojų sąjungos, Šaulių sąjungos, Vilniui vaduoti sąjungos ir kitų draugijų veikloje. Pedagogikos klausimais rašė straipsnius leidiniams „Naujoji mokykla", „Švietimo darbas", „Tautos mokykla" ir kt.

Palaidotas Panemunės kapinėse.

Atminimo įamžinimas
-------------------

* 1989 m. Kauno Žaliakalnyje prie A. Vokietačio gyvenamo namo (Kalniečių g. 78) atidengta memorialinė lenta
* 1989 m. Kauno Žaliakalnio gatvė pavadinta brolių Antano ir Juozo Vokietaičių vardu

Šaltiniai
---------

1. ↑  Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
2. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-06 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ciklòidė** [gr. kykloeidēs – apskritimo pavidalo] – plokščia kreivė, kurią brėžia apskritimo, be slydimo riedančio tiese, taškas.

Cikloidė, generuojama riedančio apskritimo.

Formulės
--------

* Cikloidės parametrinis pavidalas (r – cikloidę generuojančio apskritimo spindulys, t – parametras):

{\displaystyle x=r(t-\sin t),\,}
{\displaystyle y=r(1-\cos t),\,}
Pirmoji cikloidės arka gaunama, kai 0≤ t ≤2π.

* Cikloidės lygtis dekarto koorinačių plokštumoje (r – cikloidę generuojančio apkritimo spindulys):

{\displaystyle x=r\cos ^{-1}\left(1-{\frac {y}{r}}\right)-{\sqrt {y(2r-y)}}}
* Cikloidė taip pat gaunama kaip diferencialinės lygties sprendinys (r – cikloidę generuojančio apkritimo spindulys):

{\displaystyle \left({\frac {dy}{dx}}\right)^{2}={\frac {2r-y}{y}}.}
* Cikloidės plotas (r – cikloidę generuojančio apkritimo spindulys):

{\displaystyle {\begin{aligned}S&=3\pi r^{2}.\end{aligned}}}
* Vienos arkos lanko ilgis (r – cikloidę generuojančio apkritimo spindulys):

{\displaystyle {\begin{aligned}L&=8r.\end{aligned}}}
Keturi kamuoliukai rieda cikloidės paviršiumi iš skirtingų pradinių padėčių, tačiau pasiekia kreivės apačią tuo pačiu metu (tautochronė).

Savybės
-------

* Cikloidė – periodinė kreivė, kurios periodas 2πk (k – nepriklausomas sveikasis kintamasis).
* Tai taip pat brachistochronà [gr. brachistos – trumpiausias + *chronos*– laikas], t. y. trumpiausio kritimo kreivė, kuria svorio veikiamas materialus taškas, slinkdamas be trinties, greičiausiai nuslenka iš viršutinio taško į apatinį.

* Cikloidė yra tautochrònė [gr. tauto – tas pats + *chronos* – laikas] – svorio veikiamo materialaus taško svyravimo trajektorija, kai svyravimo trukmė nepriklauso nuo amplitudės. Tai reiškia, kad taškas cikloidės arkos žemiausią tašką pasieks per tokį patį laiką iš bet kurios pradinės padėties.

Cikloidinės švytuoklės schematinis brėžinys.

Istorija
--------

Cikloidę pradėjo tyrinėti Nikolajus Kuzietis, o 1599 m. Galilėjus šiai kreivei suteikė pavadinimą.   

1634 m. Žilesas de Robervalis matematiškai įrodė, kad cikloidės arkos plotas lygus trims ją sugeneravusio apskritimo plotams, o 1658 m. Kristoferis Vrenas įrodė, kad vienos cikloidės arkos lanko ilgis keturis kartus didesnis nei ją sugeneravusio apskritimo skersmuo.

Faktą, kad cikloidė yra tautochronė XVII a. atrado danų matematikas Kristianas Heigensas ir pritaikė švytuokliniams laikrodžiams taip sumažindamas laiko skaičiavimo paklaidą nuo 15 min. per dieną iki 15 s. Būtent dėl šio atradimo švytuokliniai laikrodžiai buvo laiko skaičiavimo etalonu net 270 metų, iki 1927 m. kai buvo išrastas kvarcinis laikrodis.
***e*** – matematinė konstanta (arba Eulerio skaičius) yra natūralaus logaritmo funkcijos pagrindas, kurio apytikslė reikšmė yra:

{\displaystyle e=2{,}71828\,18284\,59045\,23536\,02874\,71352\,66249\,77572\,47093\,69995\,\dots }
Kartu su skaičiu π ir menamuoju vienetu *i*, *e* yra viena iš svarbiausių matematinių konstantų.

Skaičių e 1736 m. įvedė šveicarų matematikas Leonardas Euleris. Jis taip pat kartais vadinamas *Neperio konstanta*, škotų matematiko Džono Neperio garbei, kuris pirmasis sukūrė logaritmų lenteles.

Apibrėžimai
-----------

Pateikiami trys labiausiai paplitę *e* apibrėžimai:

1. Naudojantis sekos {\displaystyle \left(1+{\frac {1}{n}}\right)^{n}} ribos apibrėžimu:
{\displaystyle e=\lim \_{n\to \infty }\left(1+{\frac {1}{n}}\right)^{n}}
2. Kaip šios begalinės eilutės suma:
{\displaystyle e=\sum \_{n=0}^{\infty }{1 \over n!}={1 \over 0!}+{1 \over 1!}+{1 \over 2!}+{1 \over 3!}+{1 \over 4!}+\cdots }
kai *n*! yra natūraliojo skaičiaus *n* faktorialas

  

3. Arba apibrėžiant *e* kaip unikalų skaičių *x* > 0, tokį kad:
{\displaystyle \int \_{1}^{x}{\frac {1}{t}}\,dt={1}}
arba
{\displaystyle \int \_{1}^{e}{\frac {1}{t}}\,dt=\ln t|\_{0}^{e}=\ln e-\ln 1=1-0=1.}

Savybės
-------

Skaičius e yra eksponentinės funkcijos {\displaystyle e^{x}} pagrindas, kuri dar žymima kaip {\displaystyle \exp(x)}. Natūrinis logaritmas {\displaystyle \ln(x)} yra atvirkštinė funkcija eksponentinei:

{\displaystyle y=e^{x}\Leftrightarrow x=\ln(y)}
Eksponentinė funkcija {\displaystyle e^{x}} yra svarbi, nes tai vienintelė funkcija, kurios išvestinė lygi jai pačiai. Tai yra: {\displaystyle (e^{x})'=(x)'e^{x}}.

Įrodyta, kad *e* yra iracionalusis bei transcendentinis skaičius, numanoma, kad jis taip pat yra ir normalusis skaičius, tačiau tai dar nėra įrodyta. *e* taip pat figuruoja Oilerio formulėje, vienoje svarbiausių lygybių matematikoje:

{\displaystyle e^{ix}=\cos(x)+i\sin(x)\,\!}
O specialus atvejis, kai x = π yra žinomas kaip Oilerio formulė:

{\displaystyle e^{i\pi }+1=0\,\!}
Ši formulė vadinama viena įspūdingiausių, nes sujungia penkias pamatinėmis atrodančias matematines konstantas (e, i, π, 1 ir 0).

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „e - Euler's number". *www.mathsisfun.com*. Nuoroda tikrinta 2020-08-10.
| **Pranas Jankauskas** |
| --- |
| Gimė | 1945 m. sausio 29 d. (78 metai)Ančėnai prie Alantos |
|  |
| Veikla | Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas, technologijos mokslų daktaras. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Trečiojo laipsnio Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino medalis |

**Pranas Jankauskas** (g. 1945 m. sausio 29 d. Ančėnai prie Alantos) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas, technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1962 m. baigė Alantos vidurinę mokyklą. 1965 m. baigė Daugpilio aviacijos radiotechnikos priešlėktuvinės gynybos mokyklą, 1976 m. – V. Kuibyševo inžinerinę akademiją Maskvoje, karo inžinierius elektromechanikas. 1982 m. technikos mokslų kandidatas.

1965–1972 m. Karelijoje ir Archangelske tarnavo aviacijos specialistu priešlėktuviniuose daliniuose. 1976-1978 m. Kaliningrado aukštojoje inžinerinėje mokyklos mokslinis bendradarbis, 1982-1992 m. vyr. dėstytojas, Elektromechanikos ir automatikos katedros vedėjas, nuo 1985 m. docentas. Nuo 1992 m. Lietuvos Respublikos Krašto apsaugos mokyklos (nuo 1994 m. Lietuvos karo akademija) dėstytojas, nuo 1993 m. – Kovos technikos katedros vedėjas, nuo 1994 m. – viršininko pavaduotojas studijoms, nuo 1995 m. – prorektorius studijoms, nuo 1999 m. – akademijos viršininko pavaduotojas kariniam rengimui, nuo 2000 m. – mokslui ir studijoms. 1994 m. pulkininkas

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų kryptis – magnetinė hidrodinamika, magnetinių laukų modeliavimas. Parašė daugiau kaip 70 mokslo darbų, vadovėlių, mokymo priemonių. 37 išradimų autorius.

Įvertinimas
-----------

* Trečiojo laipsnio Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino medalis
* Krašto apsaugos ministerijos ženklas – už nuopelnus krašto apsaugai
* Kariuomenės vado ženklas – už nuopelnus krašto apsaugai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos karo akademija Archyvuota kopija 2008-12-21 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Algirdas Jurkevičius. *Pranas Jankauskas (1945)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 514 psl.
Koordinatės: 54°6′4″ š. pl. 24°1′40″ r. ilg.﻿ / ﻿54.10111°š. pl. 24.02778°r. ilg.﻿ / 54.10111; 24.02778

| Liškiavis |
| --- |
|  |
| Vieta | Varėnos rajonas, Lietuva |
| Plotas | 0,599 km² |
| Kranto linijos ilgis | 6,45 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 7,17 m |
| Didžiausias gylis | 21,2 m |
| Įteka | Vilkiautinė, 4 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Krūčius (Liškiavė) |

**Liškiavis** – ežeras Varėnos rajono savivaldybės teritorijoje, 10 km į rytus nuo Leipalingio, 2 km į šiaurės vakarus nuo Liškiavos.

Ežeras rininės kilmės. Krantai neaukšti; ežero galai pelkėti. Yra 0,1 ha sala. Pakrantės daugiausia apaugusios miškais, kai kur plyti pievos ir dirbami laukai. Pietinę ežero dalį supa Liškiavos miškas. Vakariniu krantu eina riba su Druskininkų savivaldybe.

Iš Vilkiautinio ežero įteka Vilkiautinė ir dar 4 upeliai, pietryčiuose išteka Nemuno kairysis intakas Krūčius. Ežeras priklauso Nemuno vidurupio baseinui. Ežero pratakumas 139 %. Atabradas siauras, smėlingas.

Plotas 59,9 ha. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 2,45 km, didžiausias plotis 0,45 km. Paviršiaus altitudė 116,2 m. Didžiausias gylis 21,2 m, vidutinis gylis 7,2 m. Baseino plotas 24,6 km². Aplink ežerą įsikūrę Vilkiautinio ir Liepiškių kaimai. Veikia 3 kaimo turizmo sodybos.

Ežeras nuo vakarinio kranto
Ežerėvardis *Lìškiavis* kildinamas nuo Liškiavos gyvenvietės vardo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Liškiavis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 452 psl.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 193
**Darius Kalibatas** (g. 1963 m. rugpjūčio 25 d. Jurbarke) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija
----------

1986 m. baigė istoriją Vilniaus universitete. 1986–1991 m. dėstė Vilniaus aukštesniojoje statybos mokykloje. 1991–1992 m. Lietuvos Respublikos Savanoriškosios krašto apsaugos tarnybos Vilniaus rinktinės kuopos vadas, kovinio rengimo tarnybos viršininkas. 1992–1993 m. Lietuvos Respublikos Krašto apsaugos mokyklos personalo skyriaus viršininko pavaduotojas. 1993–1995 m. Krašto apsaugos ministerijos personalo departamento skyriaus viršininko pavaduotojas – vyresnysis specialistas, 1995 m. skyriaus viršininkas.

1996–1997 m. išklausė dvejus kursus Vokietijos Generalinio štabo akademijoje Hamburge, 2000 m. krizių valdymo kursus G. Marshallo centre Vokietijoje. 1997–2000 m. ir 2003 m. tarnavo motorizuotoje pėstininkų brigadoje „Geležinis Vilkas" – iki 1998 m. bataliono vado pavaduotojas – štabo viršininkas, nuo 1999 m. vasario 18 d. iki 2000 m. kovo 23 d. Karaliaus Mindaugo motorizuotojo pėstininkų bataliono vadas, 2003 m. brigados vado pavaduotojas. 2003 m. pulkininkas.

2000–2002 m. Lietuvos Respublikos Prezidento patarėjo gynybos klausimams pavaduotojas, 2002–2003 m. Lietuvos Respublikos Prezidento patarėjas. Nuo 2003 m. Lietuvos Respublikos Lauko kariuomenės pajėgų štabo viršininkas, nuo 2004 m. Lauko kariuomenės pajėgų vadas, nuo 2006 m. Lietuvos karinis atstovas prie ESBO.

Šiuo metu yra pensijoje.

Įvertinimas
-----------

* 1992 m. Sausio 13-osios atminimo medalis
* 2001 m. Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Jurkevičius. *Darius Kalibatas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 194 psl.
*Šis straipsnis apie upelį. Apie leidinį skaitykite straipsnyje Taurosta (laikraštis).*

| Taurosta |
| --- |
| Upelis ties Taurostos parku Upelis ties Taurostos parku |
| **Ilgis** | 6,2 km |
| **Baseino plotas** | 12,9 km² |
| **Ištakos** | Gaižiūnų apylinkės |
| **Žiotys** | Neris |
| **Šalys** | Lietuvos vėliava Lietuva |

**Taurosta** – upelis Jonavos rajone, Neries kairysis intakas, įtekantis 39,1 km atstumu nuo pastarosios žiočių. Upelio ilgis – 6,2 km, baseino plotas – 12,9 km². Hidrologinis kodas LR upių klasifikatoriuje – 12011050.

Prasideda Gaižiūnų miškuose, į pietus nuo Gaižiūnų kaimo. Vidurupyje turi žymesnį dešinįjį intaką Miškotupį. Didžioji dalis upelio prateka miškingomis vietovėmis Šveicarijos seniūnijoje, iki Jonavą aplenkiančio kelio  **A6**  Kaunas–Zarasai–Daugpilis  (Taurostos gatvės). Toliau vingiuoja miesto pietrytinėje dalyje tarp aplinkkelio ir Neries – prateka Taurostos parką su Kunigiškių tvenkiniu. Upę pasiekia 230 m žemiau Jonavos Neries salos.

Upėvardis *Taurósta* kildinamas nuo gyvūno pavadinimo *tauras*. Upėvardis naudojamas: Taurostos gatvė (Jonavoje, Gaižiūnuose, Spanėnuose), „Taurostos" laikraštis, Taurostos tiltas, Taurostos parkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 342

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Neries intakai
* Taurosta *Gamtos kataloge*
**Antanas Krikščiūnas** (1891 m. birželio 6 d. Ašminta, Prienų apskritis – 1942 m. birželio 16 d. Kaunas) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas, topografas, kartografas.

Biografija
----------

Lietuvos kariuomenės generalinio štabo, III (Operacijų) skyriaus, Topografijos dalies kabinetas. Nuotraukoje, kabineto kairėje, prie durų, palinkęs prie žemėlapių, sėdi kpt. Juozas Šarauskas, šalia jo Operacijų skyriaus Topografijos dalies viršininkas kpt. Antanas Krikščiūnas.
Brolis visuomenės veikėjas Jurgis Krikščiūnas, sūnus partizanas Jurgis Krikščiūnas. 1911–1915 m. studijavo Maskvos geodezijos institute. 1915 m. mobilizuotas į Rusijos kariuomenę. 1917 m. baigė praporščikų mokyklą prie Karo topografijos mokyklos. Lietuvos atstovybės tarpininkavimu demobilizuotas grįžo į Lietuvą.

1921 m. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę. Užsienio reikalų ministerijos komisijos valstybės sienai su Latvija demarkuoti narys. 1922 m. paskirtas į kariuomenės Generalinį štabą, suorganizavo topografijos dalį (nuo 1929 m. Karo topografijos skyrius), iki 1940 m. skyriaus viršininkas. 1925 m. dalyvavo demarkuojant Lietuvos – Vokietijos (Klaipėdos kraštas), 1939–1940 m. demarkuojant Lietuvos – TSRS valstybės sienas. 1935 m. pulkininkas, 1940 m. daktaras.

TSRS okupavus Lietuvą 1940 m. iš kariuomenės atleistas. Nuo 1940 m. spalio mėn. – Kauno aukštesniosios technikos mokyklos direktorius, kartu dėstė ir Vytauto Didžiojo universiteto Statybos fakultete, 1941 m. docentas.

Bendradarbiavo karinėje spaudoje. 1937–1938 m. redagavo Kariuomenės štabo „Karo topografijos skyriaus metraštį".

Bibliografija
-------------

* Kartografija, 1931 m.
* Topografijos vadovėlis: Elementarinis kursas, 1934 m.

Įvertinimas
-----------

* 1928 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas
* 1939 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas
* 1930 m. Vytauto Didžiojo 4 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Zabielskas. *Antanas Krikščiūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 46 psl.
Koordinatės: 54°43′13″š. pl. 23°13′24″r. ilg.﻿ / ﻿54.7203°š. pl. 23.2232°r. ilg.﻿ / 54.7203; 23.2232

|  Pilviškių jungtinė metodistų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Tikėjimo srovė** | metodistai |
| **Savivaldybė** | Vilkaviškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Pilviškiai |
| **Adresas** | S. Neries g. 1 |
| **Statybinė medžiaga** | Mūras |
| **Pastatyta** | 2003 m. |

**Pilviškių jungtinė metodistų bažnyčia** – metodistų šventykla Vilkaviškio rajone, Pilviškių miestelio centrinėje dalyje, netoli Šešupės kranto.

Istorija
--------

Senoji Pilviškių metodistų bažnyčia S. Dariaus ir S. Girėno g. 12
Pirmoji metodistų bendruomenė Lietuvoje įsikūrė 1911 m. Žemuosiuose Šančiuose, antroji įsikūrė Pilviškiuose. 1921 m. čia įkurta episkopalinė bažnyčia, panaši į gyvenamąjį namą.

Po II pasaulinio karo bažnyčia konfiskuota, jos nariai persekioti. 1995 m. bendruomenė atnaujino veiklą. Dabartinė bažnyčia miestelio centre atidaryta 2003 m. Per kelis mėnesius ją pastatė Šilutės bendrovė „Žibai" (architektė Alė Gailevičienė). Statybą, kainavusią beveik milijoną litų, finansavo JAV Viskonsino valstijos Grinbėjaus miesto metodistai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pilviškių miestelyje - jungtinė metodistų bažnyčia. 2023-10-16, Delfi.lt (tikrinta 2023-10-11).
2. ↑
3. ↑  Pilviškių jungtinė metodistų bažnyčia. Etnografijavilkaviskis.lt (tikrinta 2023-10-11).
| Paperlojys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Varėnos rajonas) |
| Plotas | 0,024 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,8 km |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Paperlojys

  |
| **Koordinatės:** | 54°13′26″ š. pl. 24°24′58″ r. ilg.﻿ / ﻿54.22389°š. pl. 24.41611°r. ilg.﻿ / 54.22389; 24.41611Koordinatės: 54°13′26″ š. pl. 24°24′58″ r. ilg.﻿ / ﻿54.22389°š. pl. 24.41611°r. ilg.﻿ / 54.22389; 24.41611 |

**Paperlojys** – ežeras Lietuvoje, Varėnos rajone, Perlojos gyvenvietės šiauriniame pakraštyje, į šiaurę nuo nuo kelių  **A4**  Vilnius–Varėna–Gardinas  ir  **5015**  Perloja–Tolkūnai–Pakaršys  sankirtos. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,25 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 110,6 m. Šiaurinis krantas aukštas, pietinis žemas ir pelkėtas. Ežerą supa Perlojos miškas. Ežeras nenutekantis, priklauso Merkio baseinui.

Pagal senų žmonių pasakojimus, dabartinėje ežero vietoje stovėjo didžiulė pagonių šventykla, kuri staiga nugrimzdo prasivėrus žemei. Todėl kartais sekmadieniais iš ežero girdėdavo varpo dūžius ir žynių maldas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
**Bionika** (gr. bios 'gyvybė' + **onika** 'elektronika') – tarpdisciplininė sritis, jungianti biologiją ir technologiją. Ji aiškinasi, kaip biologinėse sistemose naudojami techninių problemų sprendimo principai yra ar gali būti naudojami technikos srityje. Taip siekiama inovatyvių sprendimų ir išradimų. Bionika remiasi daugelis aeronautikos ir aviacijos pasiekimų.

Kartu dirbantys biologai, inžinieriai, konstruktoriai, dizaineriai, technikos specialistai atlieka tarpdisciplininius tyrimus, analizuodami gamtoje vykstančius reiškinius ir funkcionuojančius mechanizmus.

Istorija
--------

Žodis *biometrija* buvo sudarytas *Otto Schmitt* 1950 m. o terminas „bionika" buvo sudarytas Jack E. Steele 1958 m.

Literatūra
----------

* Werner Nachtigall: *Bionik, Grundlagen und Beispiele für Ingenieure und Naturwissenschafter*, Springer Verlag, ISBN 3-540-43660-X

* Mimezė
* Mimikrija
* Kūrybos būdai

Nuorodos
--------

vokiečių kalba:

* Kas yra bionika? Archyvuota kopija 2005-11-23 iš Wayback Machine projekto.
* Bionik-Kompetenz-Netz (*BIO*KON) Archyvuota kopija 2013-02-17 iš Wayback Machine projekto.
* Kompetencijos tinklas, Biomimetika
* Bionika Ilmenau TU Archyvuota kopija 2006-09-11 iš Wayback Machine projekto.
**Vytautas Markauskas** (g. 1954 m. rugpjūčio 25 d. Kareivonyse, Kaišiadorių raj.) – TSRS ir Lietuvos kariuomenės karininkas, pulkininkas.

Biografija
----------

1976 m. baigė Vilniaus aukštąją priešlėktuvinės gynybos mokyklą, 1988 m. Leningrado Užnugario ir transporto karo akademiją.

1976–1979 m. tarnavo radiolokacijos centruose Smolenske, 1979–1983 m. – priešlėktuvinės gynybos dalinio vadu Šaikovskoje (Kalugos sritis), 1983–1985 m. – radiolokacijos centro vado pavaduotojas Vyšnij Voločioke (Kalinino, dab. Tverės sritis). 1988 m. zenitinio raketinio, 1988–1991 m. – pėstininkų pulko vado pavaduotojas užnugario reikalams Blagoveščenske (Amūro sritis).

1992 m. inžinierius ekonomistas Vilniuje. 1992–1998 m. Krašto apsaugos mokyklos (nuo 1994 m. – Lietuvos karo akademija) dėstytojas, 1994 m. pulkininkas. 1998–2001 m. Krašto apsaugos ministerijos Aprūpinimo departamento direktorius. Nuo 2003 m. Lietuvos Respublikos Valstybės kontrolės valstybinis auditorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Jurkevičius. *Vytautas Markauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 303 psl.
**Spaudos kontrolės valdyba** – institucija, įsteigta 1990 m. prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos. Nuo 1992 m. kovo 17 d. ji veikė prie LR teisingumo ministerijos.

Funkcijos
---------

Spaudos kontrolės valdyba registravo visus besisteigiančius laikraščius, žurnalus, biuletenius, leidyklas, radijo, televizijos stotis, videostudijas, naujienų agentūras bei kitas visuomenės informavimo priemones. Spaudos kontrolės valdyba turėjo teisę atsisakyti įregistruoti visuomenės informavimo priemonę, jeigu pareiškime buvo nurodyti ne visi reikalingi arba neteisingi duomenys, jeigu ją registruoja neveiksnus asmuo arba laisvės atėmimu už sunkų nusikaltimą baustas asmuo, arba jeigu jau egzistavo visuomenės informavimo priemonė tokiu pačiu pavadinimu, arba pareiškėjas nesumokėjo valstybinio mokesčio.

Spaudos kontrolės valdyba taip pat prižiūrėjo, kaip visuomenės informavimo priemonės laikėsi 1990 m. priimto Lietuvos Respublikos spaudos ir kitų masinės informacijos priemonių įstatymo. Už šio įstatymo 6 straipsnio nesilaikymą Spaudos kontrolės valdyba turėjo teisę sustabdyti ir net nutraukti visuomenės informavimo priemonių veiklą, jeigu per vienerius metus Valdyba tris kartus įspėjo leidėją. Veikla galėjo būti nutraukta, jei informacijos priemonė šiurkščiai pažeidė įstatymą ir tai sukėlė ar galėjo sukelti sunkias pasekmes, jei ji nedirbo ilgiau kaip vienerius metus. Informacijos priemonės veiklą buvo galima nutraukti ne vėliau kaip per tris mėnesius nuo tos dienos, kai atsirado anksčiau paminėtos aplinkybės. Veikla buvo laikoma nutraukta, jeigu leidėjas per 10 dienų neapskundė Spaudos kontrolės valdybos sprendimo teismui.

Spaudos kontrolės valdyba turėjo teisę nagrinėti bylas ir skirti nuobaudas pagal Administracinių teisės pažeidimų kodeksą už neregistruotų visuomenės informavimo priemonių gamybą ir platinimą, už griežtos apskaitos dokumentų blankų spausdinimo taisyklių pažeidimus, už visuomenės informavimo priemonių paskelbtos informacijos saugojimo taisyklių pažeidimus bei už reklamos, kuri yra draudžiama, skelbimą visuomenės informavimo priemonėse.

Spaudos kontrolės valdyba iki 1996 m. nutraukė kelių laikraščių veiklą ir pareiškė įspėjimus per 700 kartų – daugiausia už žurnalisto etikos pažeidimus, nors Lietuvoje nebuvo oficialiai priimto Žurnalisto etikos kodekso. Spaudos kontrolės valdyba visuomenės informavimo priemonėms realiai žalos daug nepadarė. Tačiau tai, kad laikraštį, žurnalą, radijo ar televizijos stotį už pažeidimus turėjo teisę bausti, sustabdyti ar net nutraukti jos veiklą ne teismas, o atskiras valdininkas, nesiderino su šiuolaikiniais spaudos laisvės principais. 1990–1996 m. Spaudos kontrolės valdybos viršininkai buvo Viktoras Baublys ir Šviedrys Vipartas.

1995 m. Spaudos kontrolės valdyba buvo pavadinta Visuomenės informavimo priemonių valdyba, o 1996 m. priėmus Visuomenės informavimo įstatymą, panaikinta.

Šaltiniai
---------

* Žurnalistikos enciklopedija, Vilnius, 1997.

Nuorodos
--------

* Lietuvos TSR spaudos ir kitų masinės informacijos priemonių įstatymas
|  |
| --- |
| Harry Styles |
|  
Styles 2022 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Harry Edward Styles |
| Gimė | 1994 m. vasario 1 d. (29 metai)Redičas, Vusteršyras, Anglija, Jungtinė Karalystė |
| Žanrai | Pop, poprokas, rokas, britpop, new wave |
| Veikla | Dainininkas, dainų autorius, aktorius |
| Instrumentai | Vokalas, gitara |
| Aktyvumo metai | 2010–dabar |
| Įrašų kompanija | Syco, Columbia |
| Susijusi veikla | One Direction, White Eskimo |
| Svetainė | hstyles.co.uk |

**Haris Edvardas Stailsas** (*Harry Edward Styles*; g. 1994 m. vasario 1 d.) – britų dainininkas, dainų autorius ir aktorius. Geriausiai žinomas kaip pop grupės „One Direction" narys. Savo karjerą pradėjo 2010 m. su grupe „White Eskimo". Tais pačiais metais jis dalyvavo „The X Factor" dainų konkurse kaip solinis atlikėjas, tačiau iš jo iškrito, bet buvo sugrąžintas kartu su keturiais kitais dalyviais (Niall Horan, Zayn Malik, Liam Payne ir Louis Tomlinson) kaip bendra grupė, kuri ir tapo „One Direction".

2017 m. buvo išleistas debiutinis atlikėjo solinis albumas „Harry Styles", su kuriuo atlikėjas išvažiavo į pasaulinį turą. Tais pačiais metais jis atliko savo debiutinį vaidmenį Kristoferio Nolano filme „Diunkerkas". 2019 m. atlikėjas išleido savo antrąjį albumą „Fine Line". 2021–2022 m. tęsė aktoriaus karjerą: vaidino Olivia Wilde filme „Don't Worry Darling" ir Michael Grandage filme „My Policeman". 2022 m. gegužę išleido savo trečiąjį solo albumą „Harry's House".

Diskografija
------------

* *Harry Styles* (2017)
* *Fine Line* (2019)
* *Harry’s House* (2022)

Išnašos
-------

1. ↑  *Harry Styles*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2022-08-16.
2. ↑  „Every Harry Styles Film Coming Out In 2022". Capitalfm.com. Nuoroda tikrinta 2022-08-16.
3. ↑  „Harry's House Digital Download". *Harry Styles US*. Nuoroda tikrinta 2022-08-16.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| Savistas |
| --- |
| Vieta | Varėnos raj. Lietuva |
| Plotas | 0,617 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,24 km |
| Vidutinis gylis | 5,3 m |
| Įteka | Abista |
| Išteka | Abista |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Savistas

  |
| **Koordinatės:** | 54°20′30″ š. pl. 24°24′19″ r. ilg.﻿ / ﻿54.34167°š. pl. 24.40528°r. ilg.﻿ / 54.34167; 24.40528Koordinatės: 54°20′30″ š. pl. 24°24′19″ r. ilg.﻿ / ﻿54.34167°š. pl. 24.40528°r. ilg.﻿ / 54.34167; 24.40528 |

**Savistas** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 13 km į šiaurės vakarus nuo Senosios Varėnos, 4 km į pietryčius nuo Daugų, tarp rytinių Didžiulio ežero įlankų, paribyje su Alytaus rajonu. Ilgis iš šiaurės į pietus 1,74 km, plotis iki 0,77 km. Altitudė 128 m. Kranto linija labai vingiuota, jos ilgis 5,24 km. Yra įlankų. Krantai daugiausia žemi, o vakarinis pelkėtas. Iš vakarų juosia Papiškių miškas, į rytus ir pietus plyti pievos ir dirbami laukai. Šiaurėje protaka (Abista) jungiasi su Didžiuliu, o pietryčiuose išteka Abista (Varėnės intakas, Merkio baseinas). Ežeras patvenktas.

Rytinėje Savisto pakrantėje įsikūręs Papiškių kaimas, yra įrengtas paplūdimys.

Ežerėvardis *Savìstas* laikomas archajišku ide. *\*soṷos* „drėgmė, skystis" bei \**seu-* „drėgnas, sunktis, varvėti" vediniu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Savistas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 637
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 292–293
|  |
| --- |
| Latvijos ministras pirmininkas |
|  
Ministro pirmininko vėliava |
| Dabartinis ministras pirmininkas |
|  |
| **Evika Siliņa**nuo 2023 m. rugsėjo 15 d. (2023-09-15) |
| Informacija |
| Įkurta | 1918 m. lapkričio 19 d. |
| Statusas | Vyriausybės vadovas |
| Rezidencija | Latvijos teisingumo rūmai, Ryga |
| Kadencija | Neribojama |
| Pirmas ėjęs pareigas | Kārlis Ulmanis |
| Atlyginimas | 53 601 € per metus |
| www.mk.gov.lv/lv |

**Latvijos Respublikos Ministras Pirmininkas** (lat. *Ministru prezidents*) – Latvijos Respublikos Vyriausybės vadovas, kurį skiria Latvijos Prezidentas, turintis Latvijos Saeima daugumos palaikymą. Nuo 1990 iki 1993 m. liepos 6 d. Latvijos Vyriausybės vadovas vadintas Ministrų Tarybos Pirmininku. Tiesioginis oficialių Ministro Pirmininko pareigų latvių kalba vertimas yra „ministras–prezidentas", kuris kartais taikomas kai kuriose Europos kalbose. Šiuo metu Latvijos Vyriausybės vadovo pareigas eina Evika Silinia (*Evika Siliņa*), kuri 2023 m. rugsėjo 15 d. pakeitė anksčiau šį postą užėmusį Krišjąnį Karinį (*Krišjānis Kariņš*).

Prezidento patvirtintas kandidatas į Ministro Pirmininko postą formuoja Vyriausybę kviesdamas ministrus. Kandidatui į Ministro Pirmininko pareigas pateikus Vyriausybės sudėtį bei veiklos programą Saeima, Ministras Pirmininkas ir Ministrų kabinetas pradeda vykdyti savo pareigas.

Ministras Pirmininkas nustato Vyriausybės politikos kryptis ir kuria vieningą ir koordinuotą Ministrų Kabineto darbą. Ministras Pirmininkas vadovauja Ministrų Kabineto darbui ir yra atsakingas Parlamentui. Ministras Pirmininkas pirmininkauja Ministrų Kabineto ir pastarojo komitetų posėdžiams. Ministras Pirmininkas Saeimo patvirtinimu skiria valstybės ministrus, ministerijų parlamentinius sekretorius, savo biuro darbuotojus, patarėjus.

Išnašos
-------

1. ↑  *„Ministru prezidenta funkcijas un pienākumi [Ministro Pirmininko funkcijos ir pareigos]" (latvių kalba). MK.gov.lv. Originalas archyvuotas 2012-03-01. Nuoroda tikrinta 2012-01-10.*
| ***Intymus nimfomanėsdienoraštis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Prancūzija |
| Režisierius | Jesus Franco |
| Metai | 1973 |
| Žanras | erotinis |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Intymus nimfomanės dienoraštis** (pranc. *le journal intime d'un nymphomane*) – 1973 m. sukurtas filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Howard Vernon – daktaras
* Montserrat Prous – Linda
* Anne Libert – grafienė Ana de Monterej
* Doris Thomas – misis Švarc
* Manuel Pereiro – Ortizas
* Jacqueline Laurent – Roza, Ortizo žmona
* Kali Hansa – Marija
* Francisco Acosta – Alberto

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Jauna prostitutė Linda parsiveda iš klubo į viešbutį girtą klientą Ortizą. Kuomet šis dar išgėręs užmiega, mergina paskambina policijai, praneša apie įvykdytą žmogžudystę ir persipjauna sau gerklę. Atvykusi policija suima girtą ir nieko neatsimenantį Ortizą, ir uždaro į areštinę. Šio žmona Roza nenoromis sutinka padėti vyrui. Iš tardytojo išgirdusi, kad Linda draugavo su grafiene de Monterej, nuvyksta pas ją ir išgirsta šios pasakojimą apie jųdviejų pažintį, vėliau sekusį išsiskyrimą ir Lindos nuopuolį. Be to, grafienė atiduoda jai Lindos dienoraštį, kuriame aprašo savo planuojamą kerštą kažkada ją pažeminusiam Ortizui. Šį įrodymą Roza nusprendžia išmesti į upę...
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 55°57′48.96″ š. pl. 23°21′0.46″ r. ilg.﻿ / ﻿55.9636000°š. pl. 23.3501278°r. ilg.﻿ / 55.9636000; 23.3501278

Ginkūnų kapinės - „Kančia ir viltis" paminklas, 2010 Vėlinės 
**Ginkūnų kapinės** – kapinės Šiauliuose, 4,5 km į šiaurės rytus nuo miesto centro, į šiaurę nuo Ginkūnų, kelio E77  **A12**  Ryga–Šiauliai–Tauragė–Kaliningradas  rytinėje pusėje. Pasiekiamos autobusu Nr. 17 Ginkūnų kapinių žiedas - Gegužių žiedas.

Istorija
--------

Ginkūnų kapinės - tremtinių bei politinių kalinių antkapiai, 2010 Vėlinės
Kapinės įsteigtos 1970 m. kai pradėjo trūkti vietos Donelaičio kapinėse, kurių plotą apribojo pastatytos pramonės įmonės. Nuo to laiko – pagrindinės miesto kapinės. Kelis kartus plėstos, kapinės pasiekė planuojamo šiaurės rytų miesto aplinkkelio ribą. Kapines iš dalies uždarius projektuojamos naujos Daušiškių kapinės.

Kapinėse perlaidoti 1945-1953 m. Šiaulių apylinkėse žuvę partizanai, 1995 m. pastatytas paminklas pasipriešinimo ir genocido aukoms atminti „Kančia ir viltis" (skulptorius Gediminas Tamošiūnas). Vėliau skirtas atskiras plotas buvusių tremtinių bei politinių kalinių ir jų šeimų narių kapams.

Kapinėse palaidoti
------------------

* Aktoriai Naubertas Jasinskas, Pranas Piaulokas, Vanda Venckutė-Augienė,
* Kariai Alvidas Brazlauskas, Normundas Valteris,
* Kunigas Vladas Požėla,
* Lietuvos Helsinkio grupės narys Mečislovas Jurevičius,
* Poetas Juozas Jaras,
* Rašytojas ir bokso treneris Vaclovas Peleckis,
* Poetas, prozininkas Mindaugas Peleckis.
| **Genovaitė Burneikienė** |
| --- |
| Gimė | 1940 m. spalio 9 d.Rokiškis, Babtų valsčius |
| Mirė | 2021 m. gruodžio 17 d. (81 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Rokantiškių kapinėse |
|  |
| Veikla | žurnalistė, mokslininkė |
|  |
| Alma mater | 1972 m. Vilniaus universitetas |

**Genovaitė Talkevičiūtė-Burneikienė** (1940 m. spalio 9 d. Rokiškyje, Babtų valsčiuje – 2021 m. gruodžio 17 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistė, mokslininkė.

Biografija
----------

1959 m. baigė Žeimių vidurinę mokyklą, 1961 m. Kauno statistikos technikumą, 1972 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete įgijo žurnalistikos specialybę.

Nuo 1972 m. Vilniaus universiteto Žurnalistikos katedros jaunesnioji mokslinė bendradarbė, 1984 m. Periodinės spaudos mokslinio tyrimo laboratorijos mokslinė bendradarbė. Nuo 1991 m. Žurnalistikos instituto mokslo darbuotoja. Dėstė žurnalistikos teorijos ir praktikos speckursus „Žurnalistikos auditorija". Tyrinėjo periodinės spaudos funkcionavimo ypatumus, žurnalistikos auditorijos požiūrį į žiniasklaidą, kitus lietuvių periodinės spaudos raidos aspektus. Paskelbė mokslinių straipsnių leidiniuose „Žurnalistika", „Žurnalist" ir kt. moksliniuose leidiniuose. Rašiniai spausdinti leidiniuose „Šeima", „Literatūra ir menas", „Kalba Vilnius". Žurnalistikos enciklopedijos straipsnių autorė.

Bibliografija
-------------

* Rajono savaitraštis: dabartis ir perspektyvos: mokomoji priemonė. – Vilnius, 1985. – 86 p.: lent.
* Iš lietuvių knygnešystės ir periodikos istorijos (sudarė). – Vilnius: VU leidykla, 1994. – 24 p. – ISBN 9986-19-041-X

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Mirė žurnalistikos dėstytoja, žiniasklaidos tyrėja Genovaitė Burneikienė –Talkevičiūtė. lzs.lt. 2021-12-18. Nuoroda tikrinta 2021-12-18.
2. ↑  „Mirė žiniasklaidos tyrėja Genovaitė Burneikienė–Talkevičiūtė". Lrt.lt. Nuoroda tikrinta 2021-12-18.
3. ↑
4. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 79 psl.
| ***Afroditė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Aphrodite |
| Kilmės šalis |  PrancūzijaJungtinė Karalystė Jungtinė Karalystė Vokietija Šveicarija |
| Režisierius | Robert Fuest |
| Vaidina | Horst BuchholzValerie Kaprisky  Delia Boccardo  Capucine |
| Metai | 1982 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 88 min. |
| Kalba | prancūzų ir anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Afroditė** (angl. *Aphrodite*) – 1982 m. sukurta erotinė drama.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Pirmojo pasaulinio karo metai. Pasiturintis aristokratas Haris į jam priklausančią salą Prancūzijos pakrantėje atsiveža jauną ir naivią merginą Pauliną. Čia, saloje, prabangos apsuptyje, jis rengia teatralizuotus erotinius pasirodymus antikinės Graikijos mitų temomis, Paulinai skirdamas pagrindinį vaidmenį bei dėmesį. Tačiau mergina neįtaria, kad, naudodamasis ja, Haris drauge šnipinėja savo įtakingus svečius.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Horst Buchholz – Haris
* Valerie Kaprisky – Paulina
* Dalia Boccardo – Barbara
* Capucine – ledi Stanford
* Catherine Jourdan
* Yves Massard
* Daniel Beretta

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Aphrodite". *allmovie.com*. Nuoroda tikrinta 2021-10-20.