recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Vytautas Kamblevičius** |
| --- |
| Gimė | 1950 m. lapkričio 3 d. (72 metai)Plasapninkai, Alytaus rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Dalia |
| Vaikai | Aivaras, Egidija |
|  |
| Veikla | agronomas, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1976 m. SSKP, 1994 m. LVP, 2004 m. Darbo partija, 2008 m. Tvarka ir teisingumas |
|  |
| Alma mater | 1973 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Vytautas Kamblevičius** (g. 1950 m. lapkričio 3 d. Plasapninkuose, Alytaus rajonas) – agronomas, Lietuvos ir Prienų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1957–1968 m. mokėsi Alytaus rajono Butrimonių vidurinėje mokykloje. 1968–1973 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos (LŽŪA) Agronomijos fakultete, įgijo mokslinio agronomo specialybę.

1973 m. Alytaus rajono „Komjaunimo keliu" kolūkio vyr. agronomas. 1973–1974 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1974–1978 m. Prienų rajono Vyšniūnų kolūkio vyr. agronomas. 1978–1980 m. LŽŪA Mokomojo bandymų ūkio vyr. agronomas, 1980–1986 m. šio ūkio direktoriaus pavaduotojas, 1986–1987 m. direktorius. 1980–1984 m. studijavo LŽŪA aspirantūroje, žemės ūkio mokslų kandidatas.

1980–1990 m. Kauno rajono liaudies deputatų tarybos deputatas. 1985 m. suteiktas autorinis išradėjo vardas. 1987–1990 m. Kauno rajono liaudies deputatų tarybos Vykdomojo komiteto pirmininko pirmasis pavaduotojas – Agropramoninio susivienijimo pirmininkas.

1990–1992 m. Kauno rajono valdytojo pirmasis pavaduotojas – Žemės ūkio valdybos viršininkas. 1992–1994 m. įmonės „Refleks Balticpol Interprise LTD" Kauno skyriaus direktorius. 1994–1997 m. LR žemės ūkio ministerijos sekretorius. 1997–2004 m. ir 2009–2012 m. UAB „Giluva" direktorius.

2005–2008 m. ir 2012-2020 m. LR Seimo narys. 2009–2012 m. Europos parlamento nario Rolando Pakso padėjėjas.

2011–2012 m. Prienų rajono savivaldybės tarybos narys.

1976–1990 m. SSKP, 1994–1997 m. Lietuvos valstiečių partijos narys, šios partijos pirmininko pavaduotojas. 2004–2008 m. Darbo partijos, 2008–2019 m. partijos Tvarka ir teisingumas narys. Nuo 2019 m. Lietuvos socialdemokratų darbo partijos narys, atsakingasis sekretorius.

Žmona Dalia, sūnus Aivaras, dukra Egidija.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-07-14 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2004–2008 m. kadencijos Seimo narys
3. ↑  2012–2016 m. kadencijos Seimo narys
4. ↑
5. ↑

Nuorodos
--------

* Archyvuota kopija 2015-02-25 iš Wayback Machine projekto.
**Brigadininko rango kapitonas** (rus. *капитан бригадирского ранга, капитан ранга бригадирского*) – 1764–1798 m. egzistavęs Rusijos imperijos karinio laivyno vyresniojo karininko karinis laipsnis, atitikęs brigadininką armijoje arba maždaug kapitoną komandorą kitais laikais. Žemesnis laipsnis buvo pirmo rango kapitonas.

Šis laipsnis įvestas 1764 m. kovo 2 d. caro įsaku, pakeitė iki tol laivyne naudotą kapitono komandoro laipsnį. Kapitono komandoro laipsnis buvo laikomas jauniausiu aukščiausiųjų laivyno karininkų laipsniu, o brigadininko rango kapitono laipsnis tapo aukščiausiu vyresniųjų laivyno karininkų laipsniu, t. y. jo statusas smuktelėjo.
Rangų lentelėje priskirtas V klasei. Už jį aukštesnis buvo IV klasei priskirtas generolo majoro rango kapitono laipsnis.
  
Šį laipsnį turintys karininkai paprastai vadovavo patiems didžiausiems linijiniams laivams, galėjo vadovauti nedideliems fregatų ar korvečių būriams.

Į brigadininko rango kapitonus kreipdavosi „Ваше высокородие" arba „Ваше высокоблагородие".

1798 m. sausio 1 d. buvo įvestos naujos laivyno pareigybės, kartu buvo pakeisti ir laipsniai. Vietoj brigadininko rango kapitono vėl buvo įvestas kapitono komandoro laipsnis, vėl priskirtas admirolų (aukščiausiųjų karininkų) laipsnių grupei.

Nuorodos
--------

* Мезенцев Е.В. Капитан бригадирского ранга
* Общий мор. список. СПб. 1885. Ч. 1;
* Веселого Ф.Ф. Краткая история рус. флота. СПб. 1893. Ч. 1;
* Шепелев Л.Е. Титулы, мундиры, ордена в Рос. империи. Л.1991;
* Стась А.К. Рос. ист. мозаика. Чины, титулы и звания Рос. империи. Б.м. 1992.
| Varnupių akmuo |
| --- |
|  |
| 

Varnupių akmuoVarnupių akmuo

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°29′18″š. pl. 23°31′58″r. ilg.﻿ / ﻿54.488416°š. pl. 23.532732°r. ilg.﻿ / 54.488416; 23.532732Koordinatės: 54°29′18″š. pl. 23°31′58″r. ilg.﻿ / ﻿54.488416°š. pl. 23.532732°r. ilg.﻿ / 54.488416; 23.532732 |

 |
| Vieta | Marijampolės savivaldybė |
| Seniūnija | Igliaukos seniūnija |

**Akmuo su iškalta pasaga**, vadinamas **Patkaviniu** (registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas – 5096; senas kultūros paminklo Nr. AR340) – mitologinis akmuo pietrytinėje Marijampolės savivaldybės teritorijos dalyje, Varnupių  kaime (Igliaukos seniūnija), 170 m į pietvakarius nuo Varnupių piliakalnio ir 160 m į šiaurę nuo kelio Marijampolė-Daukšiai-Šventaragis.

Akmuo
-----

Stūkso Amalvo pelkių pietiniame pakraštyje, Patkavine vadinamos pakilumos šlaite. Akmuo pilkšvos spalvos, stambaus grūdėtumo, netaisyklingos formos, apskaldytas. Vienoje pusėje buvęs iškaltas pasagos formos ženklas, kurio dalis nuskelta. Akmens paviršiuje esama smulkių dubens pavidalo duobučių.

Priešais akmenį stovi stogastulpio tipo medinis anotacinis ženklas, o už akmens – betoninis seno pavyzdžio archeologijos paminklo lentos stovas. 170 m į šiaurės rytus nuo akmens yra Varnupių piliakalnis.

Istorija
--------

Padavimai mena kelias pasagos ženklo atsiradimo akmenyje versijas. Vienas jų pasakoja, kad nuo kryžiuočių traukdamiesi senovės lietuviai šalia akmens užkasė savo brangenybes. Pažymėdami slėptuvės vietą, akmenyje iškalė pasagos ženklą, o šiaurinėje pusėje – užrašą, kuris neišliko. Kitas pasakojimas mena, kad pasaga buvo paženklinti už 12 m nuo akmens užkasti iš Rusijos besitraukiančios Napoleono kariuomenės lobiai. Dar vienas padavimas byloja, kad senais laikais, kai akmuo dar formavosi ir buvo minkštas, pasagą jame įminęs velnias. Dėl ženklo akmuo nuo seno vadinamas Patkaviniu (lenkų k. podkowa – pasaga). 

Kitaip akmuo dar vadinamas Pagonių dievaičiu. Pasakojama, kad seniau tarp Varnupių ir Šakališkių piliakalnių per pelkes ėjusi kūlgrinda, o akmuo žymėjo jos pradžią. 

1972 m. akmuo paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu AR340, o šiuo metu saugomas kaip į registrą įrašytas (registrinis) kultūros paveldo objektas.

2008 m. Varnupių bendruomenė prie akmens pastatė medinį stogastulpį.

* Akmens vaizdas iš vakarų pusėsAkmens vaizdas iš vakarų pusės
* Akmens vaizdas nuo piliakalnio 2008 m.Akmens vaizdas nuo piliakalnio 2008 m.
* Akmens vaizdas nuo piliakalnio 2010 m.Akmens vaizdas nuo piliakalnio 2010 m.
* Akmuo ir stogastulpis iš šiaurės vakarų pusėsAkmuo ir stogastulpis iš šiaurės vakarų pusės

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. – Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. - F. 1, ap. 1, b. 30, l. 148-149.
2. ↑  Kazys Kazakevičius. Varnupių žmonės gręžiasi į senovę. – Lietuvos žinios. - 2006, rugpj. 1[neveikianti nuoroda].
3. ↑  Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas. - Vilnius, 1973. - P. 122
4. ↑  Kultūros vertybių registras. Akmuo su iškalta „pasaga", vad. Patkaviniu.

Nuorodos
--------

* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Įvairios augalų žiedadulkės. Didinimas: 500x; Plotis: ~400 µm
Žiedadulkių kamuoliukas ant bitės kojos
**Žiedadulkė** – smulkus, 0,008-0,2 mikrometro skersmens augalo dulkinės darinys.

Jaunos žiedadulkės yra vienaląstės. Jų protoplaste yra stambus branduolys, tiršta protoplazma su daugeliu atsarginių maisto medžiagų ir vakuolė. Iš atsarginių medžiagų vyrauja krakmolas ir cukrus, mažiau yra baltymų ir riebalų.

Suaugusios žiedadulkės protopastas dalijasi į dvi nelygias ląsteles, tačiau jos nepersiskiria ir skersinė sienelė nesusidaro. Didesnioji ląstelė vadinama *vegetatyvine*, ir iš jos išauga dulkiadaigis. Mažesnioji ląstelė vadinama *generatyvine* ir jos branduolys dar kartą dalijasi: taip susidaro dvi lytinės ląstelės, kurios vadinamos **spermiais**. Kai žiedadulkė patenka ant piestelės, ji sudygsta. Tai miniatiūrinis vyriškasis gametofitas.

Daugumos augalų žiedadulkės yra su dvigubu apvalkalėliu, iš kurių vidinis yra plonas, celiuliozinis ir vadinamas **intina**, o išorinis storas, išmargintas, ir vadinamas **egzina**. Egzinoje lieka keletas nesustorėjusių vietų, kurios vadinamos **diegavietėmis**.

Žiedadulkėms kenkia drėgmė, todėl žieduose yra nemažai prisitaikymų, apsaugančių žiedadulkes nuo lietaus lašų. Kai žiedadulkių mažiau patenka ant žiedų purkos, gaunamas mažesnis sėklų derlius.

Žiedadulkės būna labai įvairios formos (**pav.**). Kiekvienai augalo rūšiai būdinga pastovi žiedadulkių forma. Joms spalvą suteikia karotinoidai.

Iš žiedadulkių galima apibūdinti augalų liekanas, išgulėjusias žemės kloduose kelis milijonus metų.

Žiedadulkių daug prirenka bitės. Jos naudojamos farmacijoje, kosmetikoje, kt.
Koordinatės: 56°59′41″š. pl. 27°38′59″r. ilg.﻿ / ﻿56.994835°š. pl. 27.649637°r. ilg.﻿ / 56.994835; 27.649637

|  Brieksynės kapinių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Balvų savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Brieksynė (Baltinava) |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų mūras |
| **Pastatyta** | XX a. 2 deš. |

**Brieksynės kapinių koplyčia** (latv. *Brieksīnes kapu kapliča*) – koplyčia, esanti rytų Latvijoje, Balvų savivaldybėje, Baltinavos valsčiuje, Brieksynės kaimo katalikų kapinėse. Pastatyta XX a. 2-ajame dešimtmetyje. Vietinės reikšmės istorijos ir architektūros paminklas.

Iš lauko riedulių pastatyta koplyčia stovi ant atskiros, 128 m aukščio kalvos įrengtose kapinėse. Pagal padavimą, čia kadaise prasmego bažnyčia. Šalia koplyčios, iš kairės, yra skulptoriaus Bertulio Bulos sukurtas antkapinis paminklas su Marijos statula katalikų dvasininkui Mikeliui Jermacanui (1911-1986). Nuo kapinių atsiveria platus kraštovaizdis link Baltinavos ir Abrenės pasienyje su Rusija. 

2018 m. koplyčia buvo atnaujinta. Statybos darbų projekte buvo numatytas mūro sienų paviršių restauravimas (valymas, siūlių užpildymas), medinių fasadų dalių keitimas (kolonų ir stogo kraštų apkalimas), vidaus patalpos remontas, dažymas, langų ir durų atnaujinimas pagal 1972 m. nuotrauką.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2828 - Brieksīnes kapu kapliča *mantojums.lv*
2. ↑  Brieksīnes kalns ar katoļu kapu kapliču Archyvuota kopija 2021-12-26 iš Wayback Machine projekto. *baltinava.lv*
3. ↑  Atjaunota Brieksīnes kapu kapliča Archyvuota kopija 2021-12-26 iš Wayback Machine projekto. *baltinava.lv*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Brieksynės kapinių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Brieksīnes katoļu kapu kapliča *vietas.lv*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Piko da Neblinos nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Neblinos kalnas Neblinos kalnas |
| **Vieta:** | Brazilija |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | San Gabriel da Kašoeira |
| 

Žemėlapis rodantis Piko da Neblinos nacionalinis parkas vietą.Piko da Neblinos nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 0°25′0″ š. pl. 65°51′30″ v. ilg.﻿ / ﻿0.41667°š. pl. 65.85833°r. ilg.﻿ / 0.41667; 65.85833Koordinatės: 0°25′0″ š. pl. 65°51′30″ v. ilg.﻿ / ﻿0.41667°š. pl. 65.85833°r. ilg.﻿ / 0.41667; 65.85833 |
| **Plotas:** | 22 200 km² |
| **Įkurtas:** | 1979 m. |
| **Valdymas:** | ICMBio |

**Piko da Neblinos nacionalinis parkas** (port. *Parque Nacional do Pico da Neblina*) – saugoma gamtos teritorija šiaurės Brazilijoje, Amazonės valstijoje, Venesuelos pasienyje. Įkurtas 1979 m. ir apima 22 200 km² teritoriją.

Į nacionalinio parko sudėtį patenka Gvianos plokščiakalnio pietinė dalis (Imeri kalnagūbris) su aukščiausiomis Brazilijos viršukalnėmis – Neblina ir Piko 31 de Marso. Didžiąją dalį teritorijos užima Amazonijos džiunglės, be to, čia iškrenta net 4000 mm kritulių per metus. Parko upės priklauso Negro baseinui, gausu vandeningų, po džiunglių skliautu tekančių upių, vadinamų *igarapé*. Piko da Neblinos nacionaliniame parke sutinkama nemažai endeminių ir nykstančių rūšių (jaguaras, juodasis kuoduotasis erelis, puošnusis erelis, gvianinis akmengaidis, Neblinos juodasis uakaris ir kt.).

Piko da Neblinos nacionalinis parkas apima indėnų janomamų teritoriją, todėl norint patekti į parką, reikia gauti specialų leidimą. Atvykstama per San Gabriel da Kašoeiros gyvenvietę, iš kurios, norint pasiekti kalnus, reikia 3-4 dienas keliauti džiunglėmis. Parke nėra jokios turistinės infrastruktūros ar medicininės pagalbos. Be Amazonijai būdingos maliarijos ir geltonojo drugio, Neblinos regione yra paplitusi endeminė liga onchocerkozė, pernešama mašalų, ir galinti sukelti visišką apakimą.
|  |
| --- |
| **Il-86** |
|  |
|  |
|  |
| Tipas | oro laineris |
| Gamintojas | Iljušin |
| Pirmas skrydis | 1976 m. gruodžio 22 d. |
| Pradėtas naudoti | 1980 m. |
| Būsena | Nenaudojamas (nuo 2011) |
| Pagrindiniai naudotojai | Aeroflot (12)Atlant-Soyuz Airlines (8)Uzbekistan Airways (10)S7 Airlines (12)Pulkovo Air (8) |
| Pagaminta vnt. | 106 |

**Iljušin Il-86** yra Rusijos plačiafiuzeliažis reaktyvinis oro laineris, sukurtas Iljušin konstruktorių biuro (SSRS). Pirmą skrydį Il-86 atliko 1976 m. gruodžio 22 d. o komerciškai naudoti pradėtas 1980 m.

Tai pirmasis plačiafiuzeliažis oro laineris, pastatytas Sovietų Sąjungoje. Buvo pagaminta apie 120 šio lėktuvo vienetų. Pradžioje jį naudojo tik Aeroflot, vėliau – Kinijos Xinjiang oro linijų bendrovė.

Nors Il-86 yra didelės talpos ir gali gabenti daug krovinių, pasižymi kitomis ekploataciją lengvinančiomis ypatybėmis pvz. iš apatinio denio atsidarančiu keleivių trapu, dėl jame montuotų neefektyvių Kuznetsov NK-86 variklių, skrydžio nuotolis yra ribotas, lyginant su panašaus dydžio ir panašaus laikotarpio oro laineriais Boeing 747 ar Airbus A300.

Lėktuvas taip pat išsiskiria nuleidžiamais įmontuotais laiptais. Apatiniame denyje laikomi kroviniai ir bagažas, o aukščiau esančiame skraidinami keleiviai. Ši konstrukcija leidžia naudoti Il-86 aerodromuose be jokių patogumų.

Lainerio galutinai buvo atsisakyta XXI a. pirmame dešimteyje, nes jo eksploatacija sukelia palyginus nemažai triukšmo; orlaivis taip pat nepraėjo Europos oro uostų saugumo testų. Il-86 sudėtingai eksploatuojamas žiemą ir sunaudoja daug degalų.

Il-86 pagrindu sukurtas modernesnis oro laineris – Iljušin Il-96.

Charakteristikos
----------------

### Pagrindinės

* Įgula: 3
* Talpa: 250 keleivių
* Ilgis: 59,94 m
* Sparnų mojis: 48,06 m
* Aukštis: 15,81 m
* Sparnų plotas: 320 m²
* Tuščio svoris: 164 000 kg
* Didžiausias svoris: 208 000 kg
* Varomoji jėga: 4 ×127,5 kN traukos reaktyviniai varikliai Kuznetsov NK-86

### Eksploatacinės

* Didžiausias greitis: 0,82 Macho
* Skrydžio greitis: 0,8 Macho
* Skrydžio nuotolis: 4600 km (pilnai pakrauto)
* Aukščio riba: 11 000 m
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
|  |
| **Jungtinės Karalystės istorija** |
| Anglijos | Velso | Škotijos |
| Britanijos priešistorė |
| Senovės Britanija: |
| Romėnų Britanija | Kaledonija |
| Anglosaksai | Britai | Piktai |
| Veseksas | Gvineda | Alpinai |
| Normanai |  | Dunkeldai |
| PlantegenetaiLankasteriaiJorkai | Velso kunigaikštystė | Briusai |
| Anglijos karalystė (Tiudorai) | Stiuartai |
| Didžiosios Britanijos Karalystė (Hanoveriai) |
| Didžioji Britanija ir Airija |
| Jungtinė Karalystė (Vindzorai) |
| **Susijusių šalių istorijos:** |
| **Meno salų, Normandų salų** |

Aberlemno Gyvatės Akmuo, I klasės piktų akmuo
**Piktai** buvo šiaurės ir rytų Škotijos genčių konfederacija, gyvavusi nuo romėnų laikų iki X a. Jie gyveno į šiaurę nuo Forto ir Klaido upių. Piktai laikomi kaledonų ir kitų genčių, minimų senovės romėnų ar paminėtų Ptolemėjaus žemėlapyje. Piktija (Piktavija) palaipsniui prijungė gėlų karalystę Dál Riatą ir sukūrė Albos karalystę. Alba plėtėsi prijungdama britų ir Bernicijos teritorijas ir iki XI a. piktai susiliejo su šiaurės britais ir atsirado škotai.

Archeologija duoda žinių apie piktų visuomenę. Nors išliko labai mažai piktų raštų, jų istorija nuo VI a. gerai žinoma iš įvairių šaltinių, įskaitant Bede *Historia ecclesiastica gentis Anglorum*, šventųjų gyvenimų aprašymų ir Airijos analų.
| Pikteikių II senosios kapinės |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Pikteikių II senosios kapinėsPikteikių II senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°48′17″š. pl. 21°26′04″r. ilg.﻿ / ﻿55.804636°š. pl. 21.434419°r. ilg.﻿ / 55.804636; 21.434419Koordinatės: 55°48′17″š. pl. 21°26′04″r. ilg.﻿ / ﻿55.804636°š. pl. 21.434419°r. ilg.﻿ / 55.804636; 21.434419 |

 |
| Vieta | Klaipėdos rajonas |
| Seniūnija | Vėžaičių seniūnija |
| Plotas | 0,06 ha |
| Naudotas | XVII–XIX a. |
| Registro Nr. | 24433 /L765/ |

**Pikteikių II senosios kapinės**, vadinamos *Kapeliais, Maro kapeliais* (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 24433, senas registro kodas - L765) – neveikiančios kapinės šiaurinėje Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Pikteikiuose (Vėžaičių seniūnija), 18 km į rytus nuo kelio Utriai–Pikteikiai–Baubliai, Minijos kairiajame krante.

Kapinės
-------

Įrengtos Minijos slėnio pirmosios terasos pakilumoje. Netaisyklingo penkiakampio plano, pailgos šiaurės - pietų kryptimi, 28 m ilgio, 24 m pločio. Neveikiančios, apaugusios medžiais ir krūmais. Laidojimo žymių nesimato.

Teritorijos plotas – 0,06 ha.

0,52 km į šiaurės vakarus yra Pikteikių, 1,2 km į pietus – Utrių senosios kapinės.

Istorija
--------

Veikė XVII–XIX a. laidoti Pikteikių kaimo gyventojai. Vadinamos *Kapeliais, Maro kapeliais*. Seniau kapinėse stovėjo kryžiai ir koplytėlė.

1997 m. įrašytos į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L765), 1985 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kultūros vertybių registras: Pikteikių k. pirmosios senosios kapinės
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ilmenio slovėnai**, kitaip dar *Ilmenio slavai* (rus. *и́льменские словене*) – rytų slavų gentis, antroje pirmojo tūkstantmečio pusėje gyvenusi apie Ilmenio ežerą, Volchovo, Lovatės ir Mstos baseinuose ir Mologos aukštupyje, sudariusi didžiąją dalį Novgorodo žemės gyventojų.

Žodis *slovėnai* reiškia ne tik Ilmenio slavus. Nuo senovės rusų metraščiai mini Ilyrijos slovėnus. Iš šio žodžio kilęs Slovėnijos pavadinimas.

Manoma, kad Ilmenio slovėnai skyrėsi nuo kitų dabartinę Rusiją kolonizavusių slavų genčių. Jie kalba ir tradicijomis buvo glaudžiai susiję su Polabės slavais. Slovėnai į šiaurės Rusiją atkeliavo pagal didžiąsias upes, kol būsimos Jaroslavlio srities žemėse sutiko krivičius,

Žinoma nedaug VI–VIII a. slovėnų archeologinių paminklų, pvz. žemdirbių gyvenvietės ir aukšti kūgiški pilkapiai su degintų žmonių palaikais Ladogos apylinkėse.
  
Seniausios žinomos gyvenvietės datuojamos VII–VIII a. Gausūs archeologiniai radiniai (pvz. metaliniai medinių plūgų noragai) rodo, kad Ilmenio slavai turėjo gerai išvystytą žemdirbystę. Jie nebuvo labai karingi, bet jų būdingi ginklai aptinkami apie Novgorodo miestą. Slovėnai naudojo ietis, buožes, kalavijus, lankus, akstis ir net čekanus.

Pagrindiniai Ilmenio slovėnų miestai buvo Staraja Rusa ir Novgorodas, įkurti IX–X a. Vėliau Ilmenio slovėnų žemės tapo Novgorodo respublika.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSenovės slavų gentys |
| --- |
|  |
| Vakarų slavai | 
Juodieji chorvatai **·**  Bohemai **·**  Mazovšanai **·**  Moravai **·**  Kujavitai  **·**  Pamarėnai **·**  Polianai **·**  Lendai **·**  Vyslėnai **·**  Slovakai **·**  Silezėnai **·**  Zličanai |
|  |
| Polabės slavai | 

|  |  |
| --- | --- |
| Veletai / Liutičiai | 
Chižanai **·**  Dolenėnai **·**  Redarai **·**  Užpėnėnai |
|  |
| Obodritai | 
Drevanai **·**  Linonai **·**  Moričianai **·**  Rarogai **·**  Travjanai **·**  Vagrai  **·**  Varnai |
|  |
| Lužicos serbai | 
Chudičiai **·**  Galomačiai **·**  Lužitėnai **·**  Milčanai **·**  Neletičiai **·**  Nižičiai **·**  Ploniai **·**  Serbai **·**  Suselcai **·**  Žirmuntai |

 |
|  |
| Rytų slavai | 
Bužanai **·**  Dregovičiai **·**  Drevlianai **·**  Ilmenio slovėnai **·**  Krivičiai **·**  Polianai **·**  Radimičiai **·**  Baltieji chorvatai **·**  Severianai (Romnų-Borščevo kultūra) **·**  Tivercai **·**  Uličiai **·**  Viatičiai **·**  Volynėnai |
|  |
| Pietų slavai | 
Berzitai **·**  Braničevcai **·**  Duklianai **·**  Ezeritai **·**  Karantanai **·**  Konavlianai **·**  Milingai **·**  Moravanai **·**  Neretvlianai **·**  Serbai **·**  Raudonieji chorvatai **·**  Rinchinai **·**  Sagudatai **·**  Smolianai **·**  Strumianai **·**  Trevunjanai **·**  Vajunitai **·**  Velegezitai **·**  Verzitai **·**  Vlahai **·**  Zachlumlianai |

 |
| Vogastisburgo mūšis |
| --- |
| Vogastisburgas Samo karalystėje |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 631 |
| Vieta | Samo karalystė |
| Rezultatas | Slavų pergalė |

 |
| Priešininkai |
|  Slavai |  Frankai |
| Vadai |
| Samo | Dagobertas I |
| Pajėgos |
| - | - |

**Vogastisburgo mūšis** – mūšis prie Vogastisburgo (dab. Centrinėje Europoje), įvykęs 631 m. Pagal frankų metraštininko Fredegaro kroniką (*Fredegarius Scholasticus*), mūšis trukęs 3 dienas – slavai, vadovaujami kunigaikščio Samo, sumušė frankų karaliaus Dagoberto I pajėgas. Iš frankų pusės išpuolius į slavų žemes rengė kelios grupuotės: alemanai, langobardai ir Austrazijos frankai. Pirmosios dvi buvo pasiekusios pergalių, tačiau pagrindinės pajėgos buvo sumuštos 3 dienų mūšyje.

Mūšio vieta
-----------

Tiksli įvykio vieta kronikoje nenusakyta. Gali būti, kad Vogastisburgas ir nebuvo konkreti vietovė ar gyvenvietė, o tiesiog taip įvardinta laikina karinė stovyklavietė. Istorikai, remdamiesi lingvistiniais bei archeologiniais tyrinėjimais, pažymi keletą labiausiai tikėtinų vykusio mūšio vietų Dunojaus apylinkėse:[1]

* Čekijoje:
	+ Rubino kalnas prie Podboranų (*Podbořany*),
	+ Uhošto kalnas prie Kadano (*Kadaň*),
	+ Znojmas (*Znojmo*),
	+ Mikulčicė prie Hodonino,
* Slovakijoje:
	+ Bratislava,
	+ Trenčynas,
	+ Beckovas
	+ Vahas, Dunojaus kairysis intakas,
* Bavarijoje:
	+ Stafelbergo kalnas prie Bad Štafelštaino (*Bad Staffelstein*),
	+ Burkas prie Forhaimo (*Forchheim)*,
* Austrijoje:
	+ Hainburgas (*Hainburg an der Donau*), Melkas Žemutinėje Austrijoje,
	+ Viena.

Padariniai
----------

Nugalėjęs prie Vogastisburgo ir sustiprinęs savo valdžią bei autoritetą, Samo pradėjo karinius žygius vakarų kryptimi, pasiekdamas Tiuringiją, niokodamas frankų valdomas žemes. Jo valdžią pripažino sorbų kunigaikštis Dervanas, kuris atsikratė vasalo priklausomybės nuo Dagoberto I.

Literatūra
----------

* Michal Lutovský: *Encyklopedie slovanské archeologie v Čechách, na Moravě a ve Slezsku*, (Praha 2001). [články „Sámo" a „Sámova říše" s. 291 f. „Wogastisburg" s. 365] ISBN 80-7277-054-3.
* Walter Pohl: Wogastisburg. *Lexikon des Mittelalters*. Bd. 9, Sp. 291.
* Joachim Fischer: *Schlacht bei Wogatisburg*. In: Gerhard Taddey: *Lexikon der deutschen Geschichte*. Stuttgart 1983, S. 1357, ISBN 3-520-80002-0.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Galimos mūšio vietos žemėlapyje

Nuorodos
--------

* Vogastisburgo mūšis
* Vogastisburgo mūšio vieta Didžiojoje Moravijoje
* Fredegaro chronikos ištraukos
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Italijos herbas |
|  |
| Informacija |
| Herbas nuo | 1948 m. gegužės 5 d. |

**Italijos herbas** (it. *Stemma della Repubblica Italiana*) – socialistinės respublikos tipo herbas, kurio centre yra pilkas penkių stipinų krumpliaratis, kurio viduryje balta penkiakampė žvaigždė su raudonu apvadu. Krumpliaratį ir ir žvaigždę supa iš kairės pusės alyvmedžio šakele, o dešinės – ąžuolo šakele. Apatinėje herbo dalyje yra raudonas kaspinas, ant kurio baltomis didžiosiomis raidėmis užrašyta: *REPVBBLICA ITALIANA*.
  
Balta žvaigždė yra pasaulietinis Italijos simbolis, vadinamas *Stellone d’Italia*. Krumpliaračio viršutinė dalis primena mūrų karūną (*corona muralis*), kurį būdinga Italijos miestų heraldikai. Ąžuolas ir alyvmedis yra tipiški Italijos gamtovaizdžio medžiai. Ąžuolas simbolizuoja Italijos liaudies stiprybę ir orumą, o alyvmedžio šakelė – Italijos respublikos taikos siekį, harmoniją šalies viduje ir brolybę užsienyje.

Šis herbas tapo valstybės simboliu nuo 1948 m. gegužės 5 d. Tokie socialistinio tipo herbai neatitinka klasikinės heraldikos taisyklių, tačiau interpretuojama, kad jų pagrindinė dalis yra apvalus skydas, apsuptas vainiku.

Dabartinio herbo istorija
-------------------------

Sprendimas Italijos respublikai įgyti naują herbą buvo priimtas 1946 m. spalio mėn. Buvo paskelbtas viešas konkursas herbui sukurti pagal pateiktus reikalavimus, pagal kuriuos uždrausta naudoti partijų simbolius, o reikalaujama panaudoti *Stellone d’Italia* ('Italijos žvaigždę'). Buvo išrinkti penki geriausi variantai, iš kurių nugalėtoju 1947 m. vasarį tapo *Paolo Paschetto*, Romos Dailiųjų menų instituto profesoriaus, projektas. Jis kartu su kitais keturiais finalininkais buvo viešai eksponuotas *Via Margutta* gatvėje Romoje, tačiau nesusilaukė viešuomenės pritarimo.
  
Po to sekė naujas konkursas, kurį vėl laimėjo *Paolo Paschetto* projektas. Šį 1948 m. gegužės mėn. Italijos respublikos prezidentas *Enrico De Nicola* patvirtino valstybės herbu.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Italijos herbas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Europos valstybių herbai**

|  |
| --- |
| Airija · Albanija · Andora · Armėnija · Austrija · Azerbaidžanas · Baltarusija · Belgija · Bosnija ir Hercegovina · Bulgarija · Čekija · Danija · Didžioji Britanija (JK) · Estija · Graikija · Gruzija · Islandija · Ispanija · Italija · Juodkalnija · Kazachstanas · Kipras · Kroatija · Latvija · Lenkija · Lichtenšteinas · Lietuva · Liuksemburgas · Makedonija · Malta · Moldavija · Monakas · Norvegija · Nyderlandai · Portugalija · Prancūzija · Rumunija · Rusija · San Marinas · Serbija · Slovakija · Slovėnija · Suomija · Švedija · Šveicarija · Turkija · Ukraina · Vatikanas · Vengrija · Vokietija
Alandai · Anglija · Džersis · Farerai · Gernsis · Gibraltaras · Krymas · Meno sala · Šiaurės Airija · Škotija · Velsas 
Abchazija · Kalnų Karabachas · Kosovas · Padniestrė · Pietų Osetija · Šiaurės Kipras  |
| **Valstybių atributika:** Herbai · Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai |
Pavyzdyje matomas vaizdas kartu su šalia smarkiai išdidinta viena jo dalimi, kurioje pavieniai pikseliai atvaizduojami kaip maži kvadratėliai, lengvai įžiūrimi plika akimi.
**Pikselis** (iš angl. *picture* 'vaizdas' + *element* 'elementas') – vienas iš daugybės taškų ar vienos spalvos laukelių, kurie, kartu kaip dvimatė matrica, sudaro vaizdą arba visą ekrano turinį. Rastrinėje grafikoje tai mažiausias adresuojamas elementas, turintis tokias charakteristikas kaip spalva ir šviesumas. Pikselio adresą atitinka jo fizinės koordinatės.

Kiekvienas pikselis yra originalaus vaizdo mėginys; paprastai kuo daugiau mėginių, tuo originalus vaizdas atvaizduojamas detaliau. Kiekvieno pikselio ryškumas skiriasi. Spalvoto vaizdo sistemose spalvą paprastai ženklina trys ar keturi ryškumo komponentai, tokie kaip raudona, žalia ir mėlyna arba žydra, purpurinė, geltona ir juoda.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Skiriamoji geba
* Pikseliai colyje
* Taškai colyje
* Vokselis
* Tekselis (kompiuterinė grafika)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pikselis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, elektroninis papildymas. – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2017–2022
2. ↑  *Pikselis*. Enciklopedinis kompiuterijos žodynas / Valentina Dagienė, Gintautas Grigas, Tatjana Jevsikova; Matematikos ir informatikos institutas. – Vilnius : TEV, 2008
| Piktupė |
| --- |
|  Piktupė vėlyvą rudenį (į aukštupio pusę) |
| **Ilgis** | 8,0 km |
| **Baseino plotas** | 21 km² |
| **Ištakos** | Bitėnų miškas |
| **Žiotys** | Vilka |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Piktupė |

**Piktupė** – upelis Pagėgių savivaldybėje, priklausantis Nemuno mažųjų intakų (su Nemunu) baseinui, Vilkos kairysis intakas. Upelio hidrologinis nr. 10012455, jis yra 8,0 km ilgio, baseinas apima 21 km².

Vaga Piktupėnų prieigose
Visame ilgyje upelio vaga sureguliuota, teka atviruose lygiuose laukuose. Prasideda ties Sūdėnais, kur esama nedidelių ūkinių ir laukų apsaugos miškelių. Aukštupyje teka permaininga kryptimi, apjungdama melioruotų laukų kanalus. Toliau išlaiko šiaurės vakarų kryptį, kerta kelią  **A12**  Ryga–Šiauliai–Tauragė–Kaliningradas  ir Piktupėnus, netrukus įsilieja į Vilką 12,6 km nuo jos žiočių. Turi žymesnį intaką Lumpę (iš kairės). 

Gyvenvietės: Vidgiriai, Sodėnai, Piktupėnai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR upių klasifikatorius
|  |
| --- |
| *Illustrated Daily News* |
|  |
| Kalba | Anglų k. |
| Tipas | Dienraštis |
| Leidėjas | Cornelius Vanderbilt IV,Manchester Boddy, Illustrated Daily News Pub. Co. |
| Įsteigta | 1923 m. |
| Politinis spektras | Demokratai |
| Būstinė | 1257 S. Los Angeles St. Los Andželas, Kalifornija |

**The Daily News** (pradžioje **Illustrated Daily News**) – 1923–1954 m. Los Andžele leistas laikraštis. Jį 1923 m. įkūrė Kornelijus Vanderbiltas IV, o vėliau laikraštį nupirko Mančesteris Bodis.

„The Daily News" 1923 m. įkūrė K. Vanderbiltas kaip pirmąjį iš keleto laikraščių, kuriems jis norėjo vadovauti. Netrukus laikraštis patyrė bankrotą ir buvo parduotas M. Bodžiui, neturėjusiam laikraščių leidybos patirties. M. Bodis sugebėjo laikraštį padaryti sėkmingą, ir jis išliko pelningas XX a. 4–ąjį ir 5–ąjį dešimtmetį palaikydamas demokratus, nors dauguma Los Andželo laikraščių tuo metu rėmė respublikonus.

Laikraštis išgyveno staigų nuosmukį 5–ojo dešimtmečio pabaigoje, tai tęsėsi iki 6–ojo dešimtmečio pradžios. 1950 m. M. Bodis kandidatavo tiek demokratų, tiek respublikonų partijų pirminiuose rinkimuose į JAV Senatą. Ir vienuose, ir kituose rinkimuose jis užėmė antrąją vietą ir prarado susidomėjimą laikraščiu. 1952 m. M. Bodis pardavė savo akcijų paketą ir, pasikeitus savininkams, 1954 m. gruodį laikraštį nustojo leisti; verslas buvo parduotas Čandlerių (*Chandler*) šeimai, kuri sujungė šį laikraštį su savo leidiniu „Los Angeles Mirror" ir be išeitinės kompensacijos atleido visus „The Daily News" darbuotojus.

Literatūra
----------

* Wagner, Rob (2000), *Red Ink, White Lies: The Rise and Fall of Los Angeles Newspapers 1920–1962*, Dragonflyer Press, ISBN 978-0-944933-80-0
* Rosenstone, Robert A. (1970 gruodis), "Manchester Boddy and the L.A. Daily News", *The California Historical Society Quarterly* **XLIX**(4): 291–307, doi:10.2307/25154490

Išnašos
-------

1. ↑  Rosenstone, 1970, p. 292
2. ↑  Wagner, 2000, pp. 64–65
3. ↑  Wagner, 2000, pp. 71–72
4. ↑  Rosenstone, 1970, pp. 302–303
5. ↑  Wagner, 2000, pp. 267–269
6. ↑  Wagner, 2000, pp. 255–257
7. ↑  MacCann, Richard Dyer (1954-12-28). „Los Angeles News 'Folds': No Longer a Tabloid Partisans Skeptical Publishers Traced Heroic Effort". *The Christian Science Monitor*. p. 14.
**Gingivitas** - (lot. *gingiva* - dantenos), dantenų uždegimas. Sukelia bakterijos arba virusai dėl dantų apnašų, blogai įdėtos plombos arba protezų, dantų padėties ir sankandos anomalijos. Gingivitas taip pat gali prasidėti stokojant vitaminų, apsinuodijus sunkiaisiais metalais, sergant virškinamojo trakto, kvėpavimo organų, kraujo, infekcinėmis ligomis, sutrikus belatakių liaukų veiklai. Gingivitas gali būti ir vienas stomatito simptomų.

Sergant ūminiu gingivitu, dantenos paburksta, kraujuoja, vėliau apsitraukia pilkšvai gelsvomis apnašomis; jas pašalinus, atsiveria kraujuojančios opos. Ligoniui pakyla temperatūra, iš burnos sklinda blogas kvapas, teka tąsios seilės. Sergant lėtiniu gingivitu, dantenos patamsėja, padidėja (gali padengti net visą danties vainiką), kraujuoja. Gali prasidėti parodontitas.

Gydant gingivitą, šalinamos jį sukėlusios priežastys. Burna skalaujama dezinfekuojančiais tirpalais, šalinamos dantų apnašos ir dantų akmenys. Išvengti gingivito padeda tinkama burnos higiena.

Nuorodos
--------

* Daugiau informacijos **(**angl.**)**
Rusijos olimpinis komitetas| Nacionalinis olimpinis komitetas |
| --- |
| Šalis/Regionas | Rusijos vėliava Rusija |
| Kodas | RUS |
| Įkurtas | 1911 m. |
| Pripažintas | 1911 m.  1991 m. (atkurtas) |
| Žemynoasociacija | EOC |
| Būstinė | Maskva |
| Prezidentas | Aleksandras Žukovas |
| Generalinis sekretorius | Jurijus Jurijevas |
| Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Rusijos olimpinis komitetas** (rus. *Олимпийский комитет России*) – nevyriausybinė sporto organizacija, skatinanti sportinę veiklą Rusijoje ir atstovaujanti šaliai tarptautiniame olimpiniame komitete.

Istorija
--------

Rusijos olimpinis komitetas įkurtas 1911 m. ir atstovavo tuometinę Rusijos imperiją. Pirmuoju ir vieninteliu tarpukario Rusijos olimpinio komiteto prezidentu buvo Večeslavas Srezneskis. 1918 m. sekant Spalio revoliucijos įvykius Rusijos olimpinis komitetas buvo panaikintas, o jį pakeitė Sovietų Sąjungos olimpinis komitetas. 1991 m. Rusijos olimpinio komiteto veikla atkurta ir pripažinta TOK. Nuo 1994 m. Rusijos olimpinis komitetas dalyvauja olimpinėse žaidynėse po Rusijos Federacijos vėliava.

2014 m. Rusijos olimpinis komitetas organizavo 2014 m. žiemos olimpines žaidynes.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainėArchyvuota kopija 2012-02-24 iš Wayback Machine projekto.
| Apulijos Gravinait. *Gravina in Puglia* |
| --- |
| *Apulijos Gravinos panorama* |
|  |
| 

Apulijos GravinaApulijos Gravina

40°49′00″ š. pl. 16°25′00″ r. ilg.﻿ / ﻿40.81667°š. pl. 16.41667°r. ilg.﻿ / 40.81667; 16.41667﻿ (Apulijos Gravina)Koordinatės: 40°49′00″ š. pl. 16°25′00″ r. ilg.﻿ / ﻿40.81667°š. pl. 16.41667°r. ilg.﻿ / 40.81667; 16.41667﻿ (Apulijos Gravina) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Apulija Apulija |
| **Provincija** | Bario provincija |
|  |
| **Meras** | Giovanni Divella |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 44 312  |
| **Plotas** | 381,36 km² |
| **Tankumas** (2009) | 116 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | 70024 |
| **Tel. kodas** | 080 |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Arkangelas Mykolas, Šv. Pilypas Neris |

**Apulijos Gravina** (lot. *Silvium*, gr. Σιλούϊον) – Pietų Italijos miestas Bario provincijoje. Ji yra šalia Gravinos upės, Vakarų Murgijoje. Čia įsikūrusi Alta Murgia nacionalinis parkas. Miesto pavadinimas atsirado iš šūkio, kurį Gravinai suteikė Šventosios Romos imperijos imperatorius Frydrichas II: *Grana dat et vina* (lot. „ji duoda javus ir vyną").

Istorija
--------

Miestą įkūrė senovės graikai, kai kolonizavo Didžiąją Graikiją. Polis turėjo teisę kalti savo monetas. Diodoro teigimu, kad tai buvo Apulijos miestas, kurį romėnai atėmė iš samnitų per Trečiąjį samnitų karą (306 ar 305 m. pr. m. e.). Strabonas nurodė, kad tai buvo peucetijų pasienio miestas, o Plinijus Vyresnysis jį paminėjo tarp kitų Apulijos miestų. Apijaus kelias, jungęs Romą su Brindiziu, ėjo per Graviną. Itinerarijas teigia, kad Gravina buvo 20 mylių nuo Venosos, Apijaus kelio atšakoje, kuri vedė į Tarantą.

Frydricho II pilies griuvėsiai Gravinoje.
Vėliau miestą valdė Bizantija, lombardai ir Šiaurės Afrikos musulmonai.

Gravina buvo normanų grafystės centras Hotevilių Sicilijos karalystėje, o vėliau Neapolio karalystėje. Gravino grafas Gilbertas buvo pusseserės karalienės regentės Margaritos Navarietės pasiųstas į pusiasalį kautis su Šventosios Romos imperatoriumi. Vėliau miestas atiteko Jonui, Duraco grafui. Normanai miestą vadino **Garagnone** ar **Garaynone**.

1386–1816 m. Gravina priklausė Orsiniams: čia gimė popiežius Benediktas XIII (tikrasis vardas – Pietro Francesco Orsini) 1649 m. Feodalinė priespauda sukėlė daugybę riaušių, ypač tarp 1789 m. ir 1861 m.

Graviną apgriovė sąjungininkų bombardavimai per Antrąjį pasaulinį karą.

Kultūra
-------

Gravinoje vyksta viena seniausių mugių Europoje: Šv. Jurgio mugė vykstanti kiekvieną balandį nuo 1294 m.

Išnašos
-------

1. ↑  Diod. xx. 80
2. ↑  Plin. iii. 11. s. 16
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

| **GM-94** |
| --- |
|  |
| **Tipas** | granatsvaidis |
| **Konstruktorius** | Tulos KB |
| **Šalis** | Rusija |
| **Sukurtas** | 1991 |
| **Gamintas** | 1994-2020 |
| **Naudotas** | nuo 1994 |
| **Kalibras, mm** | 43 |
| **Šaudymo sparta, n/min.** | 85 m/s |
| **Svoris, kg** | 4,8 |
| **Ilgis, mm** | 540 (810 - paruošto) |
| **Taikymo tolis, m** | 300 |
| **Maks. šūvio nuotolis, m** | 500 |
| **Dėtuvė** | 43×30mm |

**GM-94** (rus. *гранатомёт ГM-94* ) – pumpuojamas granatsvaidis, kurį sukūrė KBP projektavimo biuras. Skirtas naudoti Rusijos specialiosioms ir saugumo pajėgoms.

Granata
-------

GM-94 yra trumpo nuotolio ginklas, tinkamas naudoti artimoje miesto aplinkoje. Mažiausias saugus atstumas yra tik 10 metrų, todėl GM-94 gerai tinka uždaroms kovoms iš kambario į kambarį. Jo paprasta konstrukcija ir veikimas leidžia veikti dulkėtoje ir nešvarioje aplinkoje, net panardinus į vandenį.

Paleidimo įtaisas gali iššauti VGM-93.900 didelio sprogimo skeveldrinį, VGM-93.100 termobarinį, VGM-93.300 dūmų ir VGM-93.200 ašarinių dujų balionėlį, VGM-93.600 guminius ir kitus nemirtinus užtaisus.

Naudojimo tvarka
----------------

Pastebėtas naudojant 2022 m. kare su Ukraina.

Nuorodos
--------

* [
*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Apulijait. *Puglia* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Apulijos vėliava | Apulijos herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Zona** | Pietinė Italija |
| **Administracinis centras** | Baris |
| **Provincijos** | Baris, Barleta-Andrija-Tranis\*, Brindisis, Fodžija, Lečė, Tarantas |
| **Komunų skaičius** | 258 |
| **Prezidentas** | *Nichi Vendola* |
|  |
| **Gyventojų** () | 4 000 000 |
| **Plotas** | 19 000 km² |
| **Tankumas** () | 211 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Apulija |

**Apulija** (ital. *Puglia*) – Italijos regionas, labiausiai nutolęs į pietryčius. Regiono sostinė yra Baris.

Žemėlapyje Apulija sudaro vadinamąjį „bato užkulnį". Apulija ribojasi su Bazilikata, Kampanija, Molise ir yra supamas Adrijos bei Jonijos jūrų.

Apulijoje 4,02 mln. gyventojų (2001 m.), gyventojų tankumas – 208 gyv./km². Plotas – 19 223 km².

Labiausiai į rytus nutolęs Italijos taškas – Otranto iškyšulys nuo Albanijos nutolęs per 80 km.

Administacinis suskirstymas
---------------------------

Apulijos regionas skirstomas į 6 provincijas:

* Bario provincija
* Barletos-Andrijos-Tranio provincija
* Brindizio provincija
* Fodžos provincija
* Lečės provincija
* Taranto provincija.

Miestai
-------

Didžiausi Apulijos miestai:

* Fodžija
* Baris
* Tarantas
* Andrija
* Lečė.

Istorija
--------

Po Romos imperijos žlugimo į Apuliją traukė daug įvairių užkariautojų, tačiau jie ilgainiui neapsistodavo. Išimtis - Frydrichas II, paskutinis Hohenštaufenų linijos imperatorius. Jis regione pastatė daugybę pilių, kurios iki šiol puošia kraštovaizdį.

Ekonomika
---------

Svarbiausią vietą regiono ekonomikoje užima žemės ūkis. Palyginti su ES BVP išreiškiant perkamosiosios galios rodiklį, Apulijos indeksas - 71,6 (ES-25:100) (2003 m.).

|  |  |
| --- | --- |
| **Italijos regionai** |  |
| Abrucai | Aostos slėnis | Apulija | Bazilikata | Emilija-Romanija | Friulis-Venecija Džulija | Kalabrija | Kampanija | Lacijus | Ligūrija | Lombardija | Markė | Molizė | Pjemontas | Sardinija | Sicilija | Toskana | Trentinas-Alto Adidžė | Umbrija | Venetas |
GINAF|  GINAF Logo.png  |
| Forma | Privati |
| Pramonė | Automobiliai |
| Įkurta | 1933 m. |
| Įkūrėjas (-ai) | Evert van Ginkel Sr. |
| Centrinė būstinė | Venendalis, Nyderlandai |
| Produkcija | Sunkvežimiai, karinės transporto priemonės, autobusai |
| Darbuotojų | 69 (2012) |
| Holdingas | China Hi-Tech Group Corporation |
| Tinklalapis | www.ginaf.nl |

**GINAF** (**GINAF Trucks Nederland BV**) – Nyderlandų sunkvežimių gamintojas. Per metus įmonė pagamina apie 250 sunkvežimių savo gamykloje Venendalyje.

Istorija
--------

Įmonės šaknys prasidėjo 1933 m. kai Evert van Ginkelis pradėjo automobilių prekybą perdarydamas A-Ford modelius į žemės arimo traktorius. Kiek vėliau jo sūnūs Adrie ir Wulfert Ginkeliai 1948 m. įkūrė tikrą įmonę ir plėtojo tėvo verslą. Po to pamažu kompanija pradėjo specializuotis tik ties sunkvežimių gamyba ir pardavimu. Nuo 1967 m. įmonė pradėjo naudoti GINAF pavadinimą. Kompanija glaudžiai bendradarbiavo su DAF, dažnai naudodama šios kompanijos detales.

2011 m. įmonei buvo paskelbtas bankrotas, o jos valdymą perėmė Kinijos bendrovė „China Hi-Tech Group Corporation".

GINAF sunkvežimis

Dakaro ralis
------------

GINAF kompanija gamina savo sunkvežimius ir Dakaro ralio lenktynėms. 2007 m. ralyje įmonės naudojami sunkvežimiai laimėjo 4 ralio etapus. 2009 m. Dakaro ralyje GINAF nugalėjo taip pat 4-iuose etapuose, o galutinėje įskaitoje olando Gerard De Rooy ekipažas užėmė 3-iąją vietą, nusileidęs dviem KAMAZ ekipažams.

Nuorodos
--------

* Oficiali GINAF svetainė

Šaltiniai
---------

1. ↑  GINAF Trucks goes Dutch again after management buy-out
2. ↑  GINAF goes Chinese! Dutch specialist multi-axle truck maker sold to far East
GJ 357 d dailininko įsivaizdavimu
**GJ 357 d** arba **Gliese 357 d** – egzoplaneta, skriejanti apie raudonąją nykštukę GJ 357, esančią Hidros žvaigždyne ir nutolusią nuo Saulės sistemos ~31 šviesmetį. GJ 357 d patenka į savo žvaigždės gyvybės zoną.

Planeta aptikta *TESS* mokslininkų komandos, apie jos atradimą paskelbta 2019 m. liepą. Planeta buvo aptikta, išanalizavus duomenis, surinktus antžeminiais stebėjimais (apima laikotarpį iki 1998 m.), siekiant patvirtinti kitos tos pačios sistemos planetos – GJ 357 b („karštosios žemės", skriejančios žymiai arčiau savo žvaigždės) – egzistavimą. Šioje sistemoje taip pat atrasta GJ 357 c planeta.

Planeta yra 6,1 karto masyvesnė už Žemę; apie savo žvaigždę ji apskrieja per 55,7 paros, jos orbitos spindulys yra 0,204 av, o ekscentricitetas – 0,033 (-0,033 +0,057).

Nurodoma, kad planeta skrieja ties išoriniu GJ 357 sistemos gyvybės zonos pakraščiu, ją pasiekia panašus žvaigždės, apie kurią skrieja, spinduliuotės kiekis kaip Marsą. Kad sąlygos šioje planetoje būtų tinkamos gyvybei, jos atmosfera turėtų būti pakankamai tanki, kad jos paviršiuje galėtų egzistuoti skystas vanduo. Jei planeta atmosferos neturi, tuomet, kaip paskaičiuota, jos pusiausvyros temperatūra siekia -53 °C. Be to, neaišku, ar Gliese 357 d turi uolėtą paviršių.

Išnašos
-------

1. ↑  Falconer, Rebecca (2021-02-16). „Newly uncovered super-Earth 31 light-years away may be habitable". *Axios*.
2. ↑  „Potentially habitable ‘super-Earth’ discovered just 31 light-years away". *NBC News* (anglų). Nuoroda tikrinta 2021-02-16.
3. 1 2 3  Garner, Rob (2019-07-30). „NASA's TESS Helps Find Intriguing New World". *NASA*. Nuoroda tikrinta 2021-02-16.
4. ↑  Reddy, Francis; Center, NASA’s Goddard Space Flight (2019-07-31). „TESS Discovers Habitable Zone Planet in GJ 357 System". *SciTechDaily* (anglų). Nuoroda tikrinta 2021-02-16.
5. 1 2  „Planet GJ 357 d". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2021-02-16.
6. ↑  „GJ 357 d". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2021-02-16.
| **Kšištofas Skubiševskis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1926 m. spalio 8 d.Poznanė |
| Mirė | 2010 m. vasario 8 d. (83 metai)Varšuva |
| Tautybė | lenkas |
|  |
| Veikla | lenkų teisininkas ir politikas |
| Pareigos | buvęs Lenkijos užsienio reikalų ministras |
|  |
| Alma mater | Poznanės Adomo Mickevičiaus universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Krzysztof Skubiszewski |

**Kšištofas Janas Skubiševskis** (lenk. *Krzysztof Jan Skubiszewski*, 1926 m. spalio 8 d. Poznanėje – 2010 m. vasario 8 d. Varšuvoje) – lenkų teisininkas, politikas, buvęs Lenkijos Užsienio reikalų ministras (1989–1993 m.).

Biografija
----------

1949 m. baigė Poznanės Adomo Mickevičiaus universitetas, 1957 m. mokėsi Nansi unversitete (Prancūzija), 1958 m. – Harvarde. 1961–1963 m. buvo Tarptautinės teisės katedros docentas Poznanėje, 1971 ir 1979 m. dėstė Ženevos universitete. 1971–1972 m. – Oksfordo universitete. Nuo 1973 m. buvo LMA Valstybės ir teisės instituto profesorius. Teisės mokslų daktaras, akademikas. Buvo Solidarumo profsąjungos narys.

1989 m. rugsėjo 12 d. K.Skubiševskis paskirtas pirmosios nekomunistinės LLR vyriausybės Užsienio reikalų ministru (premjeras – Tadeušas Mazoveckis). Šiose pareigose palaipsniui keitė šalies užsienio politikos orientyrus – palaikant santykius su TSRS, pradėti megzti artimesni santykiai JAV ir Vakarų Europos šalimis, netrukus Lenkija išstojo iš Varšuvos sutarties organizacijos bei Ekonominės savitarpio pagalbos tarybos. Pradėtas Tarybinės Armijos išvedimas iš šalies teritorijos (1993 m. rugsėjo mėn. baigtas). 1991 m. lapkričio mėn. Lenkija priimta į Europos Tarybą, 1992 m. – į Baltijos jūros valstybių tarybą.

Jam būnant ministru, 1991 m. rugsėjo 5 d. buvo užmegzti diplomatiniai santykiai tarp Lietuvos ir Lenkijos, pasirašyta „Draugiškų santykių ir gero kaimyninio bendradarbiavimo deklaracija", kurioje "iškilmingai abipusiškai patvirtinamas viena kitos dabartinių teritorijų su sostinėmis Vilniumi ir Varšuva vientisumas dabar ir ateityje, nepriklausomai nuo jų sienų formavimosi proceso praeityje".

K. Skubiševskis Užsienio reikalų ministru buvo iki 1993 m. spalio mėn. – J.K.Beleckio, J.Olševskio, V.Pavliako bei B. Suchockos vyriausybėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑   (ausra.pl inf.)
2. ↑   (Lenkijos URM inf.)

  

  

  


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Tadeušas Olechovskis** | **Lenkijos Respublikos Užsienio reikalų ministras**1989 m. rugsėjo 12 d. – 1993 m. spalio 25 d.   | Po to:**Andžejus Olechovskis** |
***Vienas absoliučiai laimingas kaimas*** (rus. *Одна абсолютно счастливая деревня*) – rusų rašytojo, dramaturgo ir scenaristo Boriso Vachtino garsiausias apsakymas, pagal kurį pastatyta spektaklių.

Kūrinys
-------

Apsakymas „Vienas absoliučiai laimingas kaimas" – tai 26 epizodai iš vienos Rusijos valstietės, kurios vyras žūsta kare, gyvenimo; epizoduose perduodama minčių eiga, būdinga paprastai liaudžiai. Dialogams būdingas natūralus komizmas, kuris kaitaliojasi su siurrealistiniais daiktų monologais (pavyzdžiui, šulinio). Autoriaus išlaikoma ironiška distancija nesumažina siužeto tragizmo.

Teatro pastatymai
-----------------

B. Vachtinas Parašė kelias pjeses, kurios, kartu su scenai pritaikytu apsakymu „Vienas absoliučiai laimingas kaimas", tik 2000 metais pradėtos statyti teatruose. Apsakymą, kaip tinkamą scenai, išgarsino žymus rusų režisierius P. Fomenko (Пётр Нау́мович Фоме́нко). Lietuvoje pagal šį apsakymą 2013 m. pastatytas spektaklis ir Vilniaus teatre MI11.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
Jumis architektūroje. Latvijos etnografinis muziejus, Kuržemės sodyba
**Jumis** – latvių javų, laukų dvasia arba dievybė, mitologinė būtybė.

Tikėta, kad kiekviena javų rūšis turėjusi savo Jumį. Laikytas augimą skatinančia ir globojančia dievybe, vaisingumo personifikacija. Tautosakoje apibūdinamas kaip mažas žmogeliukas su drabužiais iš augalų. Vasarą gyvenantis javų lauke arba po akmenimis, rudenį persikeliantis į keimarį – dvigubą javo varpą arba lino sėklą. Jumį pagerbdavo per pjūties pabaigtuves, kurios vadintos Jumio gaudymu arba vijimu – paskutinį javų pėdą arba saują nupjaudavo arba surišę javų kuokštą su keimariu prilenkdavo prie žemės ir prislėgdavo akmeniu, kad Jumis lauke liktų žiemai. Tai daryti galėjo tik geriausieji pjovėjai arba (ir) rovėjai, šeimininkai.

Jumis yra skalsos, dvilypumo simbolis. Žodis vedamas iš ide. *idm(i)-* šaknies, iš kurios taip pat kildinamas indų Jama, Avestos Jima, skandinavų Imiras. Taip pat vedamos sąsajos su suomių Jumala.

Kiti straipsniai
----------------

* Latvių mitologija
* Baltų mitologija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ignas Narbutas. *Jumis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 773 psl.
2. ↑  Мифы народов мира. *Юмис* , В. В. Иванов,
В. Н. Топоров – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.

Vikižodynas