recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Parijos piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Parijos piliakalnisParijos piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°8′48.6″ š. pl. 24°52′42.1″ r. ilg.﻿ / ﻿55.146833°š. pl. 24.878361°r. ilg.﻿ / 55.146833; 24.878361Koordinatės: 55°8′48.6″ š. pl. 24°52′42.1″ r. ilg.﻿ / ﻿55.146833°š. pl. 24.878361°r. ilg.﻿ / 55.146833; 24.878361 |

 |
| Vieta | Ukmergės rajonas |
| Seniūnija | Pivonijos seniūnija |
| Aukštis | 15 m |
| Plotas | 8x7 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Registro Nr. | AR1599 / 12098 / A1203 |

**Parijos piliakalnis**, *Pavydžiai, Lapiakalnis* – piliakalnis Ukmergės rajono savivaldybės teritorijoje, į rytus nuo Pavydžių, Pivonijos seniūnija. Pasiekiamas keliu Bagužiškiai – Mišniūnai, Verškainių miške pervažiavus Ąžuoluoną, pasukus į dešinę pietuosna į karjerą, pavažiavus 100 m iki jo krašto – yra 20 m į pietus nuo karjero krašto, Šešuolių girininkijos Verškainių miško 70 kvartalo centrinėje dalyje.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas šiaurės – pietų kryptimi pailgos kalvos viduryje, aukščiausioje jos dalyje. Aikštelė trapecinė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 8 m ilgio, 6 m pločio pietinėje pusėje, 7 m - šiaurinėje. Jos pietiniame pakraštyje supiltas 9 m ilgio, 11 m pločio, 2 m aukščio pylimas, kurio išorinis 3,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 33 m ilgio, 5 m pločio, 1,5 m gylio griovį 9 m pločio dugnu. Aikštelės šiauriniame pakraštyje supiltas 5 m ilgio, 1,2 m aukščio, 9 m pločio pylimas, 4-5 m žemiau kurio yra 15 m ilgio, 4 m pločio terasa. Pylimas aikštelę juosia ir iš vakarų pusės, kur jis yra 0,3 m aukščio, 6 m pločio. Vakarų, pietų ir rytinis šlaitai statūs, iki 15 m aukščio, šiaurinis lėkštesnis.

Piliakalnis apaugęs mišriu mišku. Kalva į šiaurę nuo piliakalnio nukasta eksploatuojant Ukmergės miškų ūkio mažąjį smėlio karjerą, prie piliakalnio priartėjusį per 20 m.

700 m į pietryčius nuo piliakalnio yra I tūkstantmečio antrosios pusės pilkapynas. 

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio antrąja puse - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 10100 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 1064500 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Vaitkuškio piliakalnis 8 km | Juodausių piliakalnis 12 km | Pilionių piliakalnis 14 km |  |
| Sukinių piliakalnis 14 km |  | Kiauklių piliakalnis 12 km |
| Bartkūnų piliakalnis 2 km | Dainių piliakalnis 12 km | Laužiškio piliakalnis 18 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------


* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.1993, p. 30.
* Kultūros paminklų enciklopedija: Rytų Lietuva II. V. 1998. P.107.
* Bronius Dakanis. Mažai žinomi Lietuvos piliakalniai // Kultūros paminklai. V. 1994. Kn.1. P.49-50 (Nr. 39).
* Gintautas Zabiela. Lietuvos medinės pilys. V. 1995. P. 244 (Nr. 59).
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 186-187.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Parija
*Kitos reikšmės – Trinidadas (reikšmės).*
Koordinatės: 10°27′38″ š. pl. 61°14′55″ v. ilg.﻿ / ﻿10.46056°š. pl. 61.24861°r. ilg.﻿ / 10.46056; 61.24861

Trinidadas. San Fernando kalnas
**Trinidadas** (angl. *Trinidad*) – sala Atlanto vandenyne, Priešvėjinių Antilų grupėje, didžiausia Trinidado ir Tobago valstybės sala. Išsidėsčiusi į šiaurės rytus nuo Venesuelos. Trinidado plotas 4769 km². Aukščiausia vieta – El Sero del Aripas. Saloje yra šalies sostinė Port of Speinas, nors didžiausias salos miestas yra San Fernandas.

Trinidade gyvena 1,252 mln. žmonių.

Istorija
--------

1498 m. salą atrado K. Kolumbas (iki tol čia gyveno indėnai aravakai). Jis salą pavadino šventosios trejybės garbei (isp. *Trinidad* – „trejybė"). Apie tris amžius sala priklausė Ispanijai, tačiau buvo puldinėjama olandų, anglų ir prancūzų piratų. 1797 m. salą užėmė Didžioji Britanija, kuri 1898 m. įkūrė koloniją kartu su Tobago sala.

Išnašos
-------

1. ↑  „Railroad Map of Trinidad". *World Digital Library*. 1925. Nuoroda tikrinta 2013-10-25.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Trinidadas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Ankstyvoji guotė** |
| --- |
| Ankstyvoji guotė (*Hygrophorus marzuolus* ) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Guoteniniai  *( Hygrophoraceae)* |
| Gentis: | Guotė  *( Hygrophorus)* |
| Rūšis: | Ankstyvoji guotė  *( Hygrophorus marzuolus)* |

 |
|  Index Fungorum |
| Binomas |
| ***Hygrophorus marzuolus***(Fr.) Bres. 1893 |
| **Sinonimas** |
| 

|  |
| --- |
| *Agaricus marzuolus* |
|  *Limacium camarophyllum subsp.marzuolum* |
| *Clitocybe marzuolus* |

 |

**Ankstyvoji guotė**  (*Hygrophorus marzuolus*) –  Guoteninių šeimai priklausantis vertingas valgomas grybas.

Išvaizda
--------

Ankstyvosios guotės vaizdas iš apačios
Kepurėlė 4–10 cm skersmens, tvirta mėsinga, iš pradžių iškili, vėliau paplokščia, dažnai netaisyklingos formos, išsilanksčiusiais kraštais. Luobelė lygi ir sausa, dažnai nežymiai rievėta. Kotas 4– 8 cm ilgio ir 1– 2,5 cm skersmens, pilnaviduris, cilindriškas arba truputį kreivas. Jo viršutinė dalis šiek tiek žvynuota, paviršius apžėlęs blizgančiais plaušeliais, baltas arba pilkas. Lakšteliai platūs reti, kartais šakoti, šiek tiek nuaugę kotu žemyn ir sujungti lakšteliukais. Trama vientisa minkšta, yra malonaus, tačiau labai silpno kvapo ir švelnaus skonio. Sporos yra baltos, elipsės formos 6,5-8,5 iki 4,5-5 mikrometrų dydžio. Bazidiosporos yra baltos, cilindriškos, 5,4 - 8,1 mikrometrų dydžio.

Spalvos ir formos kaita: jaunų vaisiakūnių kepurėlė balta, senesnių šviesiai ruda arba švino spalvos, senų įgauna juosvą atspalvį, bet vidurys visada būna šviesesnis. Blizgančiais plaušeliais apžėlęs kotas iš pradžių baltas, vėliau šviesiai pilkas, viršutinė dalis šiek tiek žvynuota. Balti lakšteliai taip pat įgauna pilką atspalvį. Trama balta, tačiau kepurėlės ir koto pilka.

Augavietė
---------

Šis retas grybas, dažniausiai nedidelėmis grupėmis auga kalvotų vietovių eglynuose ir kėnių giraitėse, kartais ir mišriuosiuose miškuose.

Sezonas: grybas išdygsta vos nutirpus sniegui, todėl sutinkamas vasario – gegužės mėnesiais.

Panašios rūšys: šį grybą lengva supainioti su  Juosvarude guote (***Hygrophorus camarophyllus***), tačiau pastaroji išdygsta tik rudenį.

Literatūra
----------

* Didysis gamtos vadovas „Grybai", išsamus grybų ir jų rinkimo žinynas, „Mūsų knyga", 2004 m. (91 psl.) ISBN 9955-573-65-1


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ankstyvoji guotė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vedizmas**, **vedų religija** – seniausi žinomi indų tikėjimai ir kultai, paplitę II tūkstantmečio viduryje – I tūkstantmečio pr. m. e. pradžioje. Svarbiausias žinių apie vedizmą šaltinis – vedos. Vedizmas yra politeistinė religija. 

Iš pradžių buvo garbinamos sudievintos gamtos jėgos, net atskiri jos objektai (kalnai, medžiai), vėliau buvo sukurti antropomorfizuotų dievų, dar vėliau – abstrakčių dievybių vaizdiniai. Vedizmo dievų panteonas kūrėsi daug amžių, todėl aiškios jų hierarchijos nėra. „Rigvedoje" pagal veiklos sritis jie skiriami į 3 grupes – dangaus, atmosferos ir žemės dievus.

Populiariausi dievai:

* Indra – perkūno, karo dievas;
* Agnis – ugnies dievas;
* Soma – mėnulio dievas;
* Surja – saulės dievas;
* Rudra – audrų ir nelaimių dievas;
* Ušasė – aušros deivė;

Kultą sudarė aukų (dažniausiai gyvulių) aukojimas po atviru dangumi. Tai buvo daroma su magiškomis apeigomis. Iš pradžių aukojimui vadovaudavo genties vadas, šeimos galva. VII–VI a. pr. m. e. atsirado profesionalai žyniai – brahmanai, kultinės apeigos tapo sudėtingesnės. Žyniai skaitydavo arba giedodavo iš „Rigvedos" himnus, kalbėdavo maginius užkeikimus. I tūkstantmečio pr. m. e. pradžioje iš vedizmo išsivystė brahmanizmas.
| Kimpinarumun. *Câmpina* |
| --- |
|        |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

KimpinaKimpina

45°07′50″ š. pl. 25°44′20″ r. ilg.﻿ / ﻿45.13056°š. pl. 25.73889°r. ilg.﻿ / 45.13056; 25.73889﻿ (Kimpina)Koordinatės: 45°07′50″ š. pl. 25°44′20″ r. ilg.﻿ / ﻿45.13056°š. pl. 25.73889°r. ilg.﻿ / 45.13056; 25.73889﻿ (Kimpina) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rumunijos vėliava Rumunija |
| **Apskritis** | Prahovos apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 38 789  |
| **Altitudė** | 426 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kimpina |

**Kimpina** (rumun. *Câmpina, Cîmpina*) – miestas pietinėje Rumunijoje, Prahovos apskrityje, Pietų Karpatų priekalnėse, Prahovos slėnyje, į šiaurės vakarus nuo Ploješčio. Miestas yra prie svarbaus Brašovo-Bukarešto geležinkelio ir plento, jungiančio Valakiją su Transilvanija.

Naftos gavybos įrengimų gamybos ir metalo apdirbimo, elektronikos ir elektrotechnikos, chemijos (sieros rūgšties), naftos perdirbimo, medienos apdirbimo, statybinių medžiagų gamybos, tekstilės, maisto pramonė. Kimpinos apylinkėse vykdoma naftos gavyba, nutiestas naftotiekis į Konstancą. Vystomas turizmas. Yra dailininko Nikolajės Grigoresku, rašytojo Bodano Hasdeu muziejai, Hasdeu pilis.

Istorija
--------

Kimpina seniau buvo vienas iš prekybinių centrų kelyje tarp Valakijos ir Transilvanijos. Nuo XIX a. pab. – XX a. pr. tapo svarbiu pramoniniu centru. 1897–1898 m. Kimpinos naftos perdirbimo gamykla buvo didžiausia Europoje.

Galerija
--------

* Hasdeu pilisHasdeu pilis
* RotušėRotušė
* N. Grigoresku paminklasN. Grigoresku paminklas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kimpina*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
| Ankštakių senosios kapinės |
| --- |
| Kapinių vaizdas iš vakarų pusės |
| 

Ankštakių senosios kapinėsAnkštakių senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°55′27″š. pl. 21°13′23″r. ilg.﻿ / ﻿55.924141°š. pl. 21.223036°r. ilg.﻿ / 55.924141; 21.223036Koordinatės: 55°55′27″š. pl. 21°13′23″r. ilg.﻿ / ﻿55.924141°š. pl. 21.223036°r. ilg.﻿ / 55.924141; 21.223036 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Kretingos seniūnija |
| Aukštis | 1,0 m |
| Plotas | 0,04 ha |
| Naudotas | XVI–XIX a. |
| Žvalgytas | 1959, 1982, 1985, 1995 m. |

**Ankštakių senosios kapinės**, vadinamos *Senkapiais, Marų kapais, Maro kapeliais* – neveikiančios kapinės pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Ankštakių kaime (Kretingos seniūnija), 0,38 km į rytus nuo Tarvydų gatvės, kairiajame Kiaulupio krante.

Kapinių koplytėlė ir kryžiai

Kapinės
-------

Įrengtos iki 1 m aukščio kalvelėje. Ovalo plano, pailgos šiaurės vakarų - pietryčių kryptimi, 29 m ilgio, 20 m pločio, apjuostos lauko akmenų pylimo, kurio šiaurės vakariniame gale paliktas tarpas vartams. Laidojimo žymių nesimato. Centrinėje dalyje ant akmenų pagrindo stovi medinė koplytėlė su Švč. Mergelės Marijos skulptūra, o į rytus nuo jos – pora kryžių. Palei pylimą auga pavieniai medžiai ir krūmai. 

Teritorijos plotas – 0,04 ha, perimetras – 70 m.

Istorija
--------

Kapinės veikė XVI–XIX a. Laidoti Ankštakių kaimo gyventojai. XIX–XX a. pr. buvo pakasami savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai. 

Vadinamos *Senkapiais, Marų kapais, Maro kapeliais*. Pasakojama, kad čia laidotos maro epidemijos aukos.

1959 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1984 m. – Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centras (istorikės Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė). 1974, 1982, 1995 m. kartografuotos.

Saugotinas kultūros paveldo objektas. 1972–1984 m. – vietinės reikšmės archeologijos paminklas (AV536).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. – Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. – F. 1, ap. 1, b. 19. – L. 66 Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas. – Vilnius, 1973
**The Vegan Society** (liet. *Veganų draugija*) – Didžiosios Britanijos nevyriausybinė organizacija, populiarinanti veganizmą ir vienijanti šį gyvenimo būda pasirinkusius asmenis. Ji buvo įkurta Donaldo Watsono 1944 m. lapkričio 1 d. ir buvo pirmoji tokio tipo organizacija pasaulyje.

Istorija
--------

Veganų draugija buvo įsteigta Londone, 1944 m. lapkritį, Donald Watson surengto susitikimo metu. Taip norėta suvienyti vegetarus, dėl etinių priežasčių atsisakiusius visų gyvūninės kilmės produktų. Siekiant aiškumo, buvo sugalvotas naujas šį judėjimą apibūdinantis žodis „vegan", kildinamas iš pirmųjų ir paskutinių angliško žodžio „VEGetariAN" raidžių. Tuo pačiu metu pasirodė ir pirmas informacinio leidinio „Vegan News" numeris, kuris vėliau peraugo į „The Vegan" žurnalą.

Beveik dvejus metus Donald Watson buvo vienintelis, kuris ir toliau leido „Vegan News" bei dirbo visus su Vegan Society susijusius darbus. Praėjus daugiau nei šešiasdešimt metų draugija yra išaugus į 4000 narių turinčią organizaciją, o žodis „veganas" tapo plačiai žinomu visame pasaulyje.

Veikla
------

Vegan Society vykdo šviečiamąją ir informacinę veiklą; leidžia ir platina leidinius apie veganizmą; pasisako šiais klausimais žiniasklaidoje; dalyvauja renginiuose; administruoja produktų, neturinčių gyvūninės kilmės sudėtinių dalių, žymėjimą specialiu logotipu; padeda palaikyti ryšius tarp pavienių asmenų ar jų grupių.

Nuorodos
--------

* Oficialus puslapis

Išnašos
-------

1. ↑  Obituary: Donald Watson, BBC News, 2005-11-18
2. ↑  Donald Watson was the founder of The Vegan Society[neveikianti nuoroda], The Vegan Society
3. ↑  What We Do Archyvuota kopija 2010-09-28 iš Wayback Machine projekto. The Vegan Society

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RGyvūnų apsauga |
| --- |
|  |
| Idėjinės kryptys | 
Elgesio su gyvūnais etika • Gyvūnų teisės • Gyvūnų gerovė |
|  |
| Teoretikai, rašytojai | 
Peter Singer • Tom Regan • Gary Francione • Richard Ryder • Steven Wise • Carol Adams • Jeremy Bentham • Roger Yates • Andrew Linzey • Bob Torres • Marc Bekoff • Henry Stephens Salt |
|  |
| Susijusios sąvokos | 
Antropocentrizmas • Rūšizmas • Moralinė šizofrenija |
|  |
| Veiklos sritys | 
Medžioklė (banginių medžioklė) • Žvejyba • Zoologijos sodai • Prekyba dramblio kaulu • Bandymai su gyvūnais • Gyvūnų sportas (kruvinasis sportas) • Gyvulininkystė (intensyvi gyvulininkystė) • Gyvūnų eutanazija • Cirkas su gyvūnais |
|  |
| Sprendimai | 
Veganizmas (veganiška žemdirbystė) • Vegetarizmas • Eksperimentų su žmogbeždžionėmis draudimas • Veganarchizmas • Gyvūnų globa |
|  |
| Aktyvistai | 
Martin Balluch • Donald Watson • Rod Coronado • Barry Horne • Ronnie Lee • Keith Mann • Ingrid Newkirk |
|  |
| Organizacijos, aktyvistų grupės | 
ALF • PETA • Vegan Society • LGGD |
|  |
| Kampanijos | 
AuGalingas pirmadienis |
|  |
| Filmai | 
Žemiečiai |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kimatika** arba **Kymatika** (gr. kyma - banga) - bangų reiškinio studija. Dažniausiai terminas siejamas su garso bangomis ir jų sklidimo terpėje atsirandančiais raštais. Sąvoką „kimatika" sukūrė reiškinį tyręs šveicarų mokslininkas Hans Jenny.

Kimatikos reiškinius galima stebėti tokio eksperimento metu: ant metalinės plokštės užpilti smėlio ir, braukiant jos kraštą smuiko smiliumi, stebėti, kaip keičiantis garsui kinta smėlio piešinys. Smėlis suformuoja ornamentus, pavyzdžiui, koncentriškus ratus. Kuo aukštesnis vibracijos dažnis, tuo sudėtingesnis paveikslas susidaro. Tam tikri raštai yra panašūs į tradicines mandalas.

Vienas iš pirmųjų, pastebėjusių reiškinį, kad vibruojantys kūnai formuoja tam tikrus ornamentus, buvo Galilėjas Galilėjus. 1632 m. savo knygoje *„Pokalbiai apie dvi pagrindines pasaulio sistemas"* jis rašė: Norėdamas nuo bronzinės lėkštės nuvalyti kelias dėmes, gana greitais judesiais gramdžiau ją geležiniu kalteliu, ir per tą laiką kartą ar du išgirdau, kad lėkštė skleidžia gana stiprų ir aiškų gaudesį: įdėmiau apžiūrinėdamas lėkštę pastebėjau ilgą juostą taisyklingų lygiagrečių linijų, vienodai nutolusių viena nuo kitos. Toliau besidarbuodamas pastebėjau, kad tos linijos susiformuodavo tik lėkštei skleidžiant garsą; nutilus ūkimui nelikdavo nė menkiausio tokių ženklų pėdsako.
1680 m. liepos 8 d. Robert Hooke stebėjo centriškus ornamentus, kurie susiformuodavo skirtingo dažnio vibracijos poveikyje. Braukdamas smičiumi per stiklinių lėkščių kraštą, kuriose buvo priberta miltų, Hook išvydo besiformuojančius centriškus ornamentus.

1787 m. Ernst Chladni pakartojo Robert Hook'o eksperimentą ir išleido knygą *„Entdeckungen über die Theorie des Klanges"* („Atradimai garso teorijoje"). Šioje knygoje Chladni aprašo ornamentus, kuriuos suformuodavo ant metalinių plokščių pabertas smėlis, kai per plokščių kraštą buvo braukiama smičiumi.

Šveicarų mokslininkas Hans Jenny kimatikos reiškinius aprašė 1967 m. išleistoje knygoje „Kymatik" („Kimatika"). Tyrinėti vizualiąsias garso raiškas H. Jenny pradėjo įkvėptas sistemų teorijos, Ernst Chladni darbų, bei siedamas visa tai su savo kaip gydytojo veikla. Tyrimuose H. Dženis naudojo stovinčiąsias bangas, pjezoelektrinius stiprintuvus ir kitus metodus bei medžiagas. Jis pastebėjo, kad senovės hebrajų ir Sanskrito kalbų balsių garsas smėlyje suformuodavo ornamentus, panašius į tų garsų rašmenis (raides); šiuolaikinių kalbų garsai tokio rezultato nedavė.
Pataisos teksto originalo pirmasis puslapis.
**20-oji JAV Konstitucijos pataisa** – Jungtinių Amerikos Valstijų Konstitucijos pakeitimas, pakoregavęs JAV prezidento ir viceprezidento kadencijų pradžios ir pabaigos datą iš kovo 4 dienos į sausio 20 dieną, o Kongreso narių kadencijų pradžią ir pabaigą – iš kovo 4 dienos į sausio 3 dieną. Taip pat pataisos numatė, kas turi būti daroma, jei išrinktasis prezidentas inauguracijos negali prisiekti. Jei iki inauguracijos išrinktasis prezidentas miršta, prezidentu tampa išrinktasis JAV viceprezidentas.

Šia pataisa buvo sutrumpintas pereinamasis laikotarpis nuo JAV prezidento ir Kongreso rinkimų pabaigos iki kandencijų pradžios („šlubosios anties" periodas). Pataisa nustatė ankstesnę naujai išrinktų Kongreso narių kadencijos pradžią tam atvejui, kad jau naujasis kongresas spręstų prezidento rinkimų baigtį, jei kandidatai į JAV prezidentus rinkimuose surinktų po lygiai JAV rinkikų kolegijos balsų.

Išnašos
-------

1. ↑  „Constitution of the United States: Amendments 11-27". *Archives.gov*. November 4, 2015. Suarchyvuotas originalas January 14, 2021. Nuoroda tikrinta November 22, 2020.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RJAV Konstitucijos pataisos |
| --- |
|  |
| 
I **·**  II **·**  III **·**  IV **·**  V **·**  VI **·**  VII **·**  VIII **·**  IX **·**  X **·**  XI **·**  XII **·**  XIII **·**  XIV **·**  XV **·**  XVI **·**  XVII **·**  XVIII **·**  XIX **·**  XX **·**  XXI **·**  XXII **·**  XXIII **·**  XXIV **·**  XXV **·**  XXVI **·**  XVII | JAV herbas |

 |
|  Trinidado ir Tobago indai |
| --- |
| Trinidado ir Tobago indai (XIX a. paveikslas)Trinidado ir Tobago indai (XIX a. paveikslas) |
| Gyventojų skaičius | ~0,66 mln. |
| Populiacija šalyse | Trinidado ir Tobago vėliava Trinidadas ir Tobagas: 468 tūkst.Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos ValstijosKanados vėliava KanadaDidžiosios Britanijos vėliava Didžioji Britanija |
| Kalba (-os) | Karibų hindustani, anglų, Trinidado kreolų |
| Religijos | hinduizmas, islamas, krikščionybė |
| Giminingos etninės grupės | indai (hindustani, bhodžpuriai, avadhiai ir kt.), Gajanos indai, Surinamo indai, trinidadiečiai ir tobagiečiai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Trinidado ir Tobago indai |

**Trinidado ir Tobago indai** – Trinidado ir Tobago tautinė bendruomenė, susidariusi iš gausios indų išeivijos. Populiacija – apie 0,66 mln. žmonių. Dauguma susitelkę Trinidado salos vakaruose, taip pat gyvena užsienyje – JAV, Kanadoje, Jungtinėje Karalystėje. Vartoja vietinę hindustani tarmių atmainą, taip pat anglų kalbą (ir kreolinę jos atmainą). Apie pusė Trinidado ir Tobago indų yra hinduistai, kiti – musulmonai (11,6 %), sekmininkai ir kiti charizmatikai (9,6 %), katalikai (6,5 %), presbiterionai (5,6 %), yra kitų krikščionių, džainų, sikhų, bahajų.

Trinidado ir Tobago indai susiklostė iš XIX a. vid. – XX a. pr. į Trinidadą atvežtų kontraktinių darbininkų iš Indijos. Tai buvo daugiausia hindikalbiai, kilę iš Indo–Gangos lygumos sričių (Šiaurės vakarų provincijų, Avadho, Biharo). Uždraudus vergovę Britų imperijoje, Trinidade pritrūko darbininkų, todėl jie vežti iš Indijos. Ten į darbus pusiau vergiškomis sąlygomis užsirašė daugiausia žemakasčiai, beturčiai indai. Į salą iš viso buvo įvežta 143 tūkst. žmonių, dauguma jų čia ir pasiliko gyventi.

Dirba žemės ūkyje (dažnai gyvena uždarose žemdirbių bendruomenėse), prekyboje, pervežime, samdomus darbus.

Trinidado ir Tobago indai išlaikė didelę dalį indiškų papročių, rasiškai ir kultūriškai mažai maišosi su Trinidado ir Tobago kreolais. Hiduistai švenčia divali ir holi (phagvos) šventes, musulmonai – moharamą (ši šventė persimaišo su trinidadietiškomis).

* Atvykėliai iš rytų Indijos XIX a. pab.Atvykėliai iš rytų Indijos XIX a. pab.
* Trinidado indų sadhus (XIX a. pab.)Trinidado indų sadhus (XIX a. pab.)
* Trinidado indė (XIX a. pab.)Trinidado indė (XIX a. pab.)
* Šivos šventykla TrinidadeŠivos šventykla Trinidade
* Džinos atminimo mečetė Sent DžozefeDžinos atminimo mečetė Sent Džozefe

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Тринидадцы-индопакистанцы*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
|  |
| --- |
| **Auksūdžio seniūnija** |
| Valsčius | {{{sav}}} |
| Centras | Nausėdai |

**Auksūdžio seniūnija** – istorinis teritorinis-administracinis vienetas, buvęs Kretingos rajono savivaldybės teritorijos šiaurės vakarinėje dalyje, į šiaurės rytus nuo Darbėnų, abipus Darbos upelio aukštupio.

Istorija
--------

Įkurta 1861 m. kaip valstiečių luominės savivaldos institucija. Priklausė Kauno gubernijos Telšių apskrities Darbėnų valsčiui. Vadinta dar Nausėdų seniūnija, kadangi administracinis centras buvo Nausėduose. 1915 m. kartu su valsčiumi tapo naujai įkurtos Kretingos apskrities dalimi, 1919 m. pavadinta Nausėdų seniūnija.

Seniūnijai vadovavo seniūnijos kaimų atstovų sueigoje renkamas seniūnas (1915-1918 m. - šaltyšius), o jį pavadavo seniūno padėjėjas.

Administracinis centras: Nausėdai.

Seniūnijos kaimai 1870 m.
* Auksūdys, k.
* Auksūdys, vnk.
* Ežkepiai, vnk.
* Gegužavas, vnk.
* Kiaupiškės, vnk.
* Latveliai, k.
* Maloniškiai, vnk.
* Nausėdai, k.
* Panariškiai, vnk.
* Pirkuliai, vnk.
* Smaldegiai, vnk.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Išrašas iš Kauno gubernijos Telšių apskrities taikos teisėjo apylinkių ir valsčių 1870 m. sąrašo // Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. - F. 16, b. 5. - P. 78
| **Auktuma** |
| --- |
| Prūsų vadas |
| Mirė | 1274 m.Heilsbergas, VO |
| Prūsų vadas |
| Valdė | 1260 m. - 1274 m. (~14 metų) |

**Auktuma** (prūs. *Āuktuma*, lot. *Auttume, Auctume*, m. 1274 m.) – vienas 1260–1274 m. Didžiojo prūsų sukilimo vadų.

Biografija
----------

Krikšto vardas Mikalojus. Pagudėnas. Spėjama, kad karybai buvo parengtas pačių Vokiečių ordino riterių, nes mokėjo apgulti kryžiuočių pilis. 1260 m. vasarą išrinktas sukilusių pagudėnų vadu. 1263 m. su varmių vadu Glapu užėmė Heilsbergo pilį prie Alnos aukštupio. Kryžiuočiai pasitraukė į Elbingo pilį. Auktumos vadovaujami pagudėnai su kitais prūsais sukilėliais 1264 m. puolė Elbingo pilį, bet nesėkmingai. Manoma, Auktumos ir Linkaus vadovaujami sukilėliai buvo išvadavę visą Pagudę. 1274 m. pagudėnai dar kovėsi prie Elbingo, gynėsi Heilsbergo pilyje, bet kryžiuočiai ją užėmė šturmu, per kurį Auktuma žuvo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Budreckis, Algirdas Matulevičius. *Auktuma*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 244 psl.
| **Vytautas Umbrasas** |
| --- |
| LR Krašto apsaugos viceministras |
|  |
| Gimė | 1957 m. gruodžio 19 d. (65 metai)Molėtų raj. Kairionių k. |
| LR Krašto apsaugos viceministras |
|  |
| Veikla | politikas, visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos krikščionių demokratų partija |

**Vytautas Umbrasas** (g. 1957 m. gruodžio 19 d. Molėtų raj. Kairionių k.) – politikas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Vytautas Umbrasas baigė istorijas studijas Vilniaus universiteto Istorijos fakultete. 1983–1990 m. Lietuvos liaudies buities muziejus mokslinis bendradarbis, direktoriaus pavaduotojas mokslo reikalams, 1991 – 1997 m. Seimo Apsaugos skyriaus informacijos tarnybos darbuotojas, Seimo nario padėjėjas, Lietuvos krikščionių demokratų frakcijos Seime referentas, Lietuvos krikščionių demokratų partijos organizacinio skyriaus vadovas; 1997–2004 m. Krašto apsaugos ministro patarėjas; 2005-2006 m.  Atlanto sutarties Lietuvos bendrijos pirmininkas.
2004 – 2008 m. LR Prezidento patarėjas, atstovas Seime ir Vyriausybėje. Nuo 2008 m. LR Krašto apsaugos viceministras.

Nuorodos
--------

* Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministerijos oficiali svetainė Archyvuota kopija 2008-12-28 iš Wayback Machine projekto. (lietuvių, anglų k.).
| **Vytautas Urbonavičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1928 m. sausio 16 d.Šiauliai |
| Mirė | 1991 m. rugpjūčio 14 d. (63 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Vilnius |
|  |
| Veikla | chorvedys, mokytojas |

**Vytautas Urbonavičius** (1928 m. sausio 16 d. Šiauliuose – 1991 m. rugpjūčio 14 d. Vilniuje) – choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

Mokydamasis Mažeikių gimnazijoje, pas muzikos mokytoją V. Dapšienę mokėsi solfedžiuoti ir skambinti pianinu. Vėliau choro dirigavimo mokėsi Kauno ir Šiaulių muzikos mokyklose, o 1981 m. neakivaizdiniu būdu baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją (doc. A. Lopo choro dirigavimo klasė).

1948–1949 m. buvo Kupiškio vidurinės mokyklos, o 1949–1954 m. Baisogalos vidurinės mokyklos muzikos mokytojas ir moksleivių chorų vadovas. 1954–1959 m. dėstė muziką ir dainavimą Šeduvos vidurinėje mokykloje, ten suorganizavo moksleivių dainų ir šokių ansamblį, vadovavo suaugusiųjų chorams ir rengė koncertus. 1959–1962 m. Tauragės vidurinių mokyklų muzikos ir dainavimo mokytojas, moksleivių chorų vadovas, kultūros namų dainų ir šokių liaudies ansamblio „Jūra" meno vadovas ir dirigentas. 1962–1970 m. muzikos ir dainavimo mokytojas, moksleivių chorų ir kultūros namų mišriojo choro „Draugystė" (1965 m.) vadovas Mažeikiuose. „Draugystė" daug koncertavo Lietuvoje, dainavo Latvijoje ir Estijoje, pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė respublikinių dainų švenčių konkursuose.

Nuo 1972 m. iki mirties V. Urbonavičius – Vilniaus 22-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų vadovas. Vaikų choras 1975 m. respublikinės dainų šventės konkurso laureatas. Ypač ryškių meninių laimėjimų pedagogas pasiekė su vyresniųjų klasių moksleivių choru „Vieversys" (1985 m.). Choras 1975 ir 1977 m. respublikinių dainų švenčių konkursų laureatas, trejose mokyklų chorų respublikinėse varžybose ir 1984 m. VI Stasio Šimkaus chorų konkurse pelnė pirmąsias vietas, paruoštas 1985 ir 1990 m. respublikinėms dainų šventėms, koncertų surengė didžiuosiuose Lietuvos miestuose ir rajonuose, dainavo Taline, padarė įrašų radijui ir televizijai.

1973–1977 m. pedagogas – Vilniaus skaičiavimo mašinų gamyklos vyrų choro „Elektronika" meno vadovas ir dirigentas. 1974 m. suorganizavo Vilniaus miesto medicinos darbuotojų moterų chorą, su kuriuo 1975 ir 1980 m. respublikinių dainų švenčių konkursuose pelnė prizines vietas, laureatu tapo 1977 m. II Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje.

V. Urbonavičius buvo Tauragės, Mažeikių ir kitų rajonų, Vilniaus miesto ir respublikinių dainų švenčių (1965, 1969, 1987 m.) dirigentas, chorų apžiūrų ir konkursų žiuri pirmininkas arba narys. 1964 m. jis apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu; 1965 dirigentui suteiktas nusipelniusio kultūros – švietimo darbuotojo garbės vardas.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Janis Grauduonis** (latv. *Jānis Graudonis*, 1913 m. rugpjūčio 27 d. Lazduonoje, Maduonos rajonas – 2005 m. vasario 6 d. Rygoje) – Latvijos archeologas, habilituotas istorijos mokslų daktaras, Latvijos mokslų akademijos narys.

Biografija
----------

1932 m. baigė Maduonos vidurinę mokyklą. 1937 m. baigė Rygos mokytojų institutą, 1949 m. – istoriją Latvijos universitete. 1963 m. istorijos mokslų kandidatas, 1988 m. habilituotas istorijos mokslų daktaras.

1947–1949 m. Latvijos istorijos instituto laborantas, su Elvyra Šnore kasinėjo Nukšių kapinyną. 1948–1949 m. Rygos 1-osios vidurinės mokyklos mokytojas. 1950 m. įstojo į TSRS archeologijos institutą ir netrukus represuotas.

1952–1955 m. Rygos kartono fabriko techninis darbuotojas. Dirbdamas išlaikė kandidatinio minimumo egzaminus Leningrado universitete. Nuo 1955 m. atgavęs mokytojo teises vėl mokytojavo Rygos 2-ojoje vidurinėje mokykloje, nuo 1958 m. vėl dirbo Istorijos institute. 1992 m. Latvijos mokslų akademijos narys. Nuo 1993 m. profesorius. 1994–1999 m. Latvijos archeologų draugijos valdybos pirmininkas.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrimų sritis – bronzos ir ankstyvojo geležies amžiaus paminklai. Vadovavo 35 archeologinių paminklų tyrinėjimams, svarbiausi: Reznių kapinynas, Mūkukalnio gyvenvietė, Kivutkalnio kapinynas ir gyvenvietė, Ikškilės pilis, Turaidos pilis.

Bibliografija
-------------

* Latvijas PSR arheologija (Latvijos TSR archeologija), vienas autorių, 1974 m.
* Bronzos amžiaus Krivutkalno kapinynas, vienas autorių, rusų k. 1985 m.
* Latvija bronzos ir ankstyvajame geležies amžiuje, rusų k. 1967 m.
* Nocietinātās apmetnes Daugavas lejtecé (Dauguvos žemupio įtvirtintos gyvenvietės), 1989 m.
* Arheologijas terminu Vārdnica (Archeologijos terminų žodynas), 1994 m.
* Mana dzīve atmiņu gaismā. Arheologa dzīvesstāsts, Rīga, Zinātne, 2008.

Įvertinimas
-----------

* 1993 m. Latvijos mokslų akademijos didysis aukso medalis
* 1996 m. Trijų žvaigždžių ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Kazakevičius. *Janis Grauduonis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 107 psl.

Nuorodos
--------

* Jānis Graudonis, vēsturnieks, arheologs, sabiedrisks darbinieks Archyvuota kopija 2010-04-16 iš Wayback Machine projekto.
| Lauksvydų kapinynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Lauksvydų kapinynasLauksvydų kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°04′50″ š. pl. 23°32′10″ r. ilg.﻿ / ﻿55.08056°š. pl. 23.53611°r. ilg.﻿ / 55.08056; 23.53611Koordinatės: 55°04′50″ š. pl. 23°32′10″ r. ilg.﻿ / ﻿55.08056°š. pl. 23.53611°r. ilg.﻿ / 55.08056; 23.53611 |

 |
| Vieta | Kauno rajonas |
| Seniūnija | Vilkijos apylinkių seniūnija |
| Naudotas | II a. – IV a. |
| Žvalgytas | 1911 |
| Tirtas | 1978-1979 m. |

**Lauksvydų kapinynas** – kapinynas Kauno rajono savivaldybės teritorijoje, Lauksvydų kaime (Vilkijos apylinkių seniūnija).

Tyrimai
-------

Lauksvydų kapinynas aptiktas 1911 m. statant pastatą. Tadas Daugirdas statybvietėje į pietryčius nuo gyvenamojo namo ištyrė 14 mirusiųjų kapų. 1978–1979 m. Vilniaus pedagoginio instituto archeologinė ekspedicija (tyrimų vadovas Eugenijus Jovaiša) kapinyne ištyrė 350 m² plotą, surado dar 22 mirusiųjų kapus. Mirusieji laidoti nedeginti su įkapėmis. 1911 m. ištirtuose kapuose rasta apie 40 dirbinių, datuojamų III a. – IV a. iš kurių pusė – apyrankės. 1978–1979 m. rasta II a. – IV a. žalvarinių antkaklių šaukštiniais galais, siaurų juostinių apyrankių, stiklo ir emalio karolių, geležinių įmovinių kirvių, ietigalių. Radinius saugo Karo muziejus Kaune.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lauksvydų kapinynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 616 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Deganti cigarilė
**Cigarilė** (isp. *cigarrillo* 'mažas cigaras') – trumpas siauras cigaras. Kitaip nei cigaretės, cigarilės yra susuktos ne į popierių, bet į tabako lapą. Cigarilės parduodamos po vieną, pakeliais arba dėžutėmis. Jos kartais gaminamos be filtro. Cigarilės įprastai rūkomos panašiai kaip cigarai, jų dūmai nėra įkvėpiami į plaučius (kaip daroma rūkant cigaretes), ypač, jei cigarilės yra be filtro.

Dažniausiai cigarilę sudaro 3 gramai tabako, jos ilgis – 7,7-11 cm, o skersmuo nuo 5 iki 8 mm. Palyginimui, cigaretėje yra mažiau nei 1 gramas tabako, ji trumpesnė nei 13 cm, siauresnė nei 10 mm.

Cigarilių gamyba dažnai yra automatizuota. Konvejeriniu būdu pagamintos cigarilės yra pigesnės už gamintas rankomis. Cigarilės nėra gaminamos tokiais dideliais kiekiais kaip cigaretės. Cigarų mėgėjai cigariles dažnai laiko žemesnės kokybės produktais. Kadangi cigarilės rūkomos panašiais kiekiais kaip cigaretės (nuo 5 iki 10 per dieną), dažniausiai nėra būtinybės jas laikyti humidoruose.

Europoje cigarilės dar žinomos kaip „Septynių minučių cigaras". Jos taip vadinamos dėl to, kad cigarilę galima surūkyti per septynias minutes. Taigi, cigarilės pasirenkamos ne tik kaip alternatyva cigaretėms, bet ir tada, kai nėra pakankamai laiko surūkyti cigarą.

Cigarilės dažnai pardavinėjamos ornamentais išpuoštuose skardinėse dėžutėse. Gamintojai teigia, kad tokios dėžutės ne tik apsaugo cigariles nuo sulaužymo, bet ir pagerina jų įvaizdį bei veikia kaip puiki reklamos priemonė skirta tiems žmonėms, kuriems rūpi, kad kiti matytų, ką jie rūko.

Jungtinėse Valstijose populiarios *Swisher Sweets*, *Black and Mild*, *White Owl*, *Optimo*, *Winchester* cigarilių rūšys, o Jungtinėje Karalystėje – *Hamlets*, *Café Crème*. Nebrangios cigarilės dažniau vadinamos tiesiog prekinio ženklo vardu nei terminu *cigarilė*.

Poveikis sveikatai
------------------

Kaip ir kiti tabako produktai, cigarilės kelia jas rūkančių žmonių sveikatai grėsmę. Ant cigarilių, kaip ir ant cigarečių, pakelių yra klijuojami apie poveikį sveikatai įspėjantys lipdukai.
Kadangi cigarilių dūmai nėra įkvėpiami į plaučius, cigarilės laikomos sveikesne alternatyva cigaretėms.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Cigarilė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Normandų kalba  *Normand* |
| Kalbama | Prancūzija, Jungtinė Karalystė (Normanų salos), Kanada |
| Kalbančiųjų skaičius | ? |
| Kilmė | indoeuropiečių
>italikų >>romanų  >>> langues d'oïl >>>> **normandų** |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba | Normandijos vėliava Normandija (regioninė kalba)
Džersio vėliava Džersis (regioninė kalba)
Gernsio vėliava Gernsis (regioninė kalba) |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-2 | roa |
| ISO 639-3 | - |

**Normandų kalba** (*Normand*) – indoeuropiečių kalbų šeimai, romanų kalbų grupei priklausanti kalba, vartojama daugiausia Prancūzijos regione Normandijoje bei Jungtinei Karalystei pavaldžiose Normandijos salose. Seniau ši kalba taip pat vartota Sicilijoje, Anglijoje, Kanadoje, Antiochijos kunigaikštystėje. Artima prancūzų kalbai, dažnai laikoma jos tarme. 

Šiaurės vakarų Prancūzijoje esanti Normandija ir Didžiajai Britanijai priklausančios Normandijos salos, kur savaime vartojama normandų kalba
Normanų kalba pradėjo formuotis ankstyvaisiais viduramžiais iš vikingų į tuometinę Neustriją atneštos senovės skandinavų kalbos ir vietinių galų-romanų kalbų. 1066 m. normanams užkariavus Angliją ten su didikais atkeliavo ir normandų kalba, padariusi didelę įtaką anglų kalbai. Tokie anglų žodžiai kaip *fashion, candle, castle, cherry, poor, war* yra normandų kilmės. Vėliau kalba po normanų užkariavimų paplito ir Sicilijoje bei pietų Italijoje ir paliko keletą skolinių siciliečių kalboje.

Pastaraisiais amžiais normandų kalba nyksta, užleisdama vietą standartinei prancūzų kalbai. Ji plačiau tebevartojama atokesniuose Normandijos karštuose (Kotanteno pusiasalyje, Pai de Koše ir kt.).

Išskiriamos šios pagrindinės normandų kalbos tarmės:

* Džersio (*Jèrriais*),
* Gernsio (*Guernésiais*),
* Sarko (*Sercquiais*), praktiškai išnykusi,
* Ožo (*Augeron*),
* Košo (*Cauchois*),
* Kotanteno (*Cotentinais*).

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RItalikų ir romanų kalbos |
| --- |
|  |
| *Italikų* | 
 *faliskų*  **·**  *lotynų*  **·**  *oskų*  **·**  *umbrų* |  |
|  |
| Rytų romanų kalbos | 
arumunų · istrorumunų · meglenorumunų · rumunų |
|  |
| Italų–romanų kalbos | 
*dalmatų* · italų · istroromanų · korsikiečių · ligūrų (monegaskų) · lombardų · neapoliečių · sardinų · siciliečių · venetų |
|  |
| Galų–romanų kalbos | 
Frankoprovansalų · friulų · gaskonų · katalonų · ladynų · oksitanų · prancūzų (normandų · pikardų · valonų) · *retų*? · romanšių |
|  |
| Iberų–romanų kalbos | 
astūrų · galisų · ispanų (kastiliečių) · ladino · *mazarabų* · mirandiečių · portugalų |
|  |
| *Pasviruoju šriftu* pažymėtos mirusios kalbos. |

 |

WikipediaWikipedia
Vikipedija ***Normandų kalba***
**Vytautas Vaičekauskas** (1923 m. balandžio 14 d. Šlapučių k. Raseinių r.), muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija
----------

1947–1951 choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. N. Martinonis ir A. Kairys). Mokyklą baigė su pagyrimu.

1951–1983 Kėdainių 2-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų vadovas. Jo vadovaujamuose choruose dainuodavo po 60-100 moksleivių. Daug dėmesio pedagogas skyrė berniukų choriniam dainavimui. Chorai buvo respublikinių dainų švenčių dalyviai ir įvairių konkursų laureatai bei prizininkai. 1964 I respublikinei moksleivių dainų šventei pedagogas parengė tris chorus, 1969 respublikinės moksleivių meno ir sporto šventės konkurse šimto dalyvių merginų choras pelnė antrąją vietą. Jaunių choras parengtas 1975 ir 1980 respublikinėms dainų šventėms (talkino R. Vasiliauskaitė).

Ypač ryškių meninių laimėjimų pedagogas pasiekė sistemingai dirbdamas su vyresniųjų klasių moksleivių mišriuoju choru. Jis nuo 1955 suaugusiųjų ir moksleivių respublikinių dainų švenčių dalyvis, įvairių konkursų laureatas ir prizininkas, 1976, 1979 ir 1983 mokyklų mišriųjų chorų zoninių varžybų nugalėtojas, 1979 analogiškų respublikinių varžybų laureatas. Choro repertuare buvo sudėtingų klasikinių ir šiuolaikinių kompozitorių kūrinių. 1983–1991 V. Vaičekauskas – Dotnuvos akademijos vidurinės mokyklos muzikos mokytojas ir vaikų choro vadovas.

Be pedagoginio darbo, chorvedys 1952–1953 vadovavo Kėdainių rajono kultūros namų mišriajam chorui, 1965 subūrė mokytojų vyrų vokalinį kvartetą, 1965–1969 vadovavo Lančiūnavos žemės ūkio technikumo merginų chorui.

Nuo 1991 Kėdainių Šv. Jurgio bažnyčios vargonininkas ir choro vadovas. Mišrųjį chorą (35 dalyviai) išmokė nemaža giesmių, mišių ir populiarių klasikinių kūrinių.

V. Vaičekauskas – Kėdainių rajono dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, 1977 respublikinės moksleivių dainų šventės dirigentas, mokyklų chorų konsultantas. 1965 jis apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Janina Liustikaitė-Saurazienė** (g. 1924 m. rugpjūčio 9 d. Tryškiuose) – Lietuvos dainininkė (sopranas).

Biografija
----------

1942–1944 m. mokėsi Šiaulių muzikos mokyklos S. Dievaitytės dainavimo klasėje. Pasitraukusi į Vokietiją studijavo dainavimą Miunsterio universiteto konservatorijoje, Miunsterio teatre dainavo soprano partiją V. A. Mocarto operoje „Visos jos tokios". 1947 m. atvyko į Didžiąją Britaniją, dirbo Kardifo miesto ligoninėje ir mokėsi muzikos koledžo operos klasėje. Koncertavo Londono „Albert Hall", dainavo Kardifo operoje, su simfoniniu orkestru per Velso radiją, lietuvių kolonijose. 1954 m. pakviesta dainuoti į Londono televiziją. Gavusi B. Džilio rekomendaciją, dvejus metus studijavo Romoje pas M. Kasciolį. Romoje dainavo lietuvių renginiuose, per Vatikano ir Madrido radiją. 1957 m. persikėlė į JAV. Surengė koncertų Čikagoje ir Bostone, jai akompanavo Aleksandras Kučiūnasir Jeronimas Kačinskas). Jos repertuare buvo Frederikas Šopenas, Aleksandras Kačanauskas, Juozas Tallat-Kelpša, Bronius Budriūnas, Antanas Vanagaitis, Vladas Jakubėnas ir kiti dainų autoriai. 1958 Čikagos vyrų choro pastatytoje Š. Guno operoje „Faustas" sukūrė Margaritos vaidmenį. Koncertavo JAV, Kanadoje. Vokietijoje dainavo Visbadeno operos spektakliuose – V. A. Mocarto „Don Žuanas", „Figaro vedybos", K. M. fon Veberio „Stebuklingasis šaulys". 1968 m. įdainavo plokštelę su orkestru „Sinfonica Romana".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vaclovas Juodpusis. *Janina Liustikaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 523 psl.
|  |
| --- |
| Norma John |
|  
Norma John 2017 m. |
| Biografija |
| Kilmė | Kouvola, Suomijos vėliava Suomija |
| Žanrai | alternatyvi, indie pop |
| Aktyvumo metai | 2008–dabar |
| Nariai |
| Lasse Piirainen  Leena Tirronen |

**Norma John** – Suomijos duetas, kurį sudaro Lasse Piirainen (fortepijonas) ir Leena Tirronen (vokalas).

Vokalistė Leena Tirronen 2010 metais užėmė trečią vietą suomiškoje „X Faktoriaus" laidoje ir tais pačiais metais išleido debiutinį albumą „Leena Ihmemaassa". Lasse Piirainen yra muzikos prodiuseris, bendradarbiaujantis su garsiais suomių atlikėjais.

2017 metais duetas su daina „Blackbird" laimėjo nacionalinę atranką ir atstovavo Suomijai „Eurovizijos" dainų konkurse Kijeve.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Norma John** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Dainos „Blackbird" vaizdo klipas

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Sandhja  *„Sing It Away"*** |  **Suomijos atstovai Eurovizijoje**2017 | Po to:**–** |
| **Janina Pliaterienė** |
| --- |
| Pliateriai |
| Pliaterių herbas |
| Pliaterių herbas |
|  |
| Gimė | 1890 m. |
| Mirė | 1940 m. rugsėjo 9 d. (~50 metų)Kaune |
| Tėvas | Aleksandras Konstantinas Mykolas Pliateris |
| Motina | Marija Ciechanovaitė |
| Sutuoktinis (-ė) | Jurgis Pliateris |
| Vaikai | Aleksandras Pliateris |

**Janina Pliaterienė** (1890–1940 m. rugsėjo 9 d. Kaune) – kilusi iš garsios Pliaterių giminės.

Vilkėno dvarininko grafo Aleksandro Konstantino Mykolo Pliaterio ir Marijos Ciechanovaitės (lenk. *Maria Ciechanowiecka herbu Dąbrowa*) duktė.

Biografija
----------

J. Pliaterienės kapas
1912 m. rugsėjo 17 d. ištekėjo už tėvo pusbrolio sūnaus, Švėkšnos grafo Jurgio Florijono Felicijaus Pliaterio. 1913 m. gruodžio 20 d. jiems gimė sūnus Aleksandras Adomas. Sesuo Olga taip pat ištekėjo už Daugpilio Kirupo dvaro paveldėtojo Adomo Liudviko Pliaterio Zyberko (*Adam Ludwik herbu Plater-Zyberk z Broelu h. Plater*).

1923 m. vykstant žemės reformai, grafienė Janina Pliaterienė apsigyveno paveldėtame Vilkėno dvare. Gyventi atskirai buvo naudinga, nes pavyko išsaugoti dvigubą paliekamos žemės normą.

Grafienė žmonių atmintyje paliko gerus prisiminimus – ji apmokėdavo kumečių vaikų mokslą parapinėje mokykloje, 1925 m. Švėkšnos gaisro metu savo skalbiniais perrišinėjo apdegusius žmones. Tačiau 1940 m. dvaras buvo konfiskuotas, išvežti visi baldai. Išvaryta iš rūmų apsigyveno Vilkėno malūne, vėliau namelyje prie kapinių. Neatlaikiusi likimo smūgių susirgo ir, nuvežta į Kauno ligoninę, netrukus mirė. Kūnas buvo pašarvotas Švėkšnos kapinių koplyčioje ir tyliai palaidotas priešais šeimyninį rūsį. Ant jos kapo pastatyta Mergelės Marijos statula, jokio užrašo nėra. Vyras Jurgis 1941 m. ištremtas į Sibirą, kur 1943 m. mirė nuo išsekimo.

Nuorodos
--------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLDK didikų giminės |
| --- |
|  |
| Lietuvių kilmės | 
Alšėniškiai • Astikai • Bilevičiai • Čartoriskiai • Daugirdai • Daumantai Siesickiai • Drazdauskai • Giedraičiai • Gelgaudai • Goštautai • Hlebavičiai • Kęsgailos • Manvydai • Naruševičiai • Nagurskiai • Olelkaičiai • Pacai • Radvilos • Sakaičiai • Sudimantaičiai • Zaleskiai |
|  |
| Rusėnų kilmės | 
Chodykinai • Chodkevičiai • Iljiničiai • Oginskiai • Ostrogiškiai • Puzinai • Sapiegos • Strutinskiai • Tiškevičiai • Valavičiai • Višnioveckiai |
|  |
| Vokiečių kilmės | 
Pliateriai • Tyzenhauzai |
|  |
| Totorių kilmės | 
Glinskiai |
|  |
| Lenkų kilmės | 
Kiškos • Kosakovskiai • Potockiai |
|  |
| Italų kilmės | 
Karpiai • Morikoniai |
|  |
| Portugalų kilmės | 
Goesai |

 |
Koordinatės: 35°52′0″ š. pl. 12°52′0″ r. ilg.﻿ / ﻿35.86667°š. pl. 12.86667°r. ilg.﻿ / 35.86667; 12.86667

195 m aukščio Vulkano kalnas.
**Linoza** (it. *Linosa*) – viena iš trijų Pelagų salyno salų Viduržemio jūroje, priklausanti Italijai. Netoliese yra didžiausia salyno sala Lampedūza ir negyvenama sala Lampionė. Visos šios salos priklauso Sicilijos Agridžento provincijai.

Sala gyvenama, turinti apie 400 gyventojų. 

Vulkaninės salos plotas sudaro 5,45 km². Labiausiai matomas salos objektas yra 195 m aukščio Vulkano kalnas.

Pūnų karų metu romėnai saloje buvo įkūrę bazę; iki šiol dar yra išlikusių karo pėdsakų. Napoleono karų metu britai svarstė šią salą kartu su Pantelerija ir Lampedūza įsigyti taip palengvinant tiekimą į Maltą, tačiau šio plano buvo atsisakyta po 1812 m. skaičiavimų ir išvadų.[1]

Iki pat 1843 m. sala buvo negyvenama, kol Sicilijų karalius Ferdinandas II įsakė salą apgyvendinti. Pirmieji kolonistai čia atsikraustė 1845 m. balandžio 25 d.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lampedusa’s strong and long-standing relationships with Malta
**HD 156279 b** – egzoplaneta, skriejanti apie K0 spektrinės klasės žvaigždę HD 156279, esančią Slibino žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 119,1 šviesmečio (36,5 parseko).[1]

HD 156279 b yra dujinė milžinė. Planetos masė siekia 9,88 Jupiterio masės, o spindulys – apytikriai 1,11 karto didesnis nei Jupiterio.[2] Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per 131,05 paros, jos orbitos didysis pusašis – 0,495, o ekscentricitetas – 0,708. Didelis orbitos ekscentricitetas rodo, kad planeta skrieja ištęsta elipsine orbita.[1]

Apie HD 156279 b atradimą pranešta 2011 m. Planeta aptikta pietryčių Prancūzijoje esančioje Aukštutinio Provanso observatorijoje, taikant radialinių greičių metodą.[2] Be HD 156279 b, šioje sistemoje dar atrasta HD 156279 c planeta (taip pat dujinė milžinė).[3][4]

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „HD 156279 b". ExoKyoto. Nuoroda tikrinta 2020-03-26.
2. 1 2  „HD 156279 b". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-03-26.
3. ↑  „HD 156279 b". Open Exoplanet Catalogue. Nuoroda tikrinta 2020-03-26.
4. ↑  „Planet HD 156279 b". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-03-26.
Koordinatės: 56°15′28″ š. pl. 23°23′55″ r. ilg.﻿ / ﻿56.25778°š. pl. 23.39861°r. ilg.﻿ / 56.25778; 23.39861


| Normantėlių tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Joniškio rajonas) |
| Plotas | 0,103 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,44 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,7 m |
| Didžiausias gylis | 4,2 m |
| Įteka | Lanka |
| Išteka | Lanka |

**Normantėlių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Joniškio rajone, 13 km į vakarus nuo Joniškio. Sudarytas užtvenkus Lankos upę (Kivės intakas, Vilkijos upės baseinas) 12,7 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 1,05 km, plotis – iki 0,17 km. Yra 0,18 ha miškinga sala. Altitudė 65,9 m. Krantai žemi, daug kur apaugę medžiais ir krūmais. Aplinkui plyti dirbami laukai. Pietinėje pakrantėje stūkso Beržynės miškas ir įsikūręs Normantėlių kaimas, veikia kaimo turizmo sodyba. Į šiaurę yra Normančių kaimas. 

Tvenkinys įrengtas 1981 metais.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998