recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Antanas Augustaitis** (1895 m. Voveriuose, Sintautų valsčiuje – 1942 m. kovo 10 d. Rešiotų lageryje, Krasnojarsko krašte, Rusijos TFSR, TSRS) – ūkininkas, Griškabūdžio valsčiaus viršaitis.

Biografija
----------

Gimė valstiečių Agotos Baltrušaitytės ir Juozo Augustaičio šeimoje. Kartu augo broliai: Juozas (1886–1974 m.; tapęs katalikų kunigu ir vienuoliu saleziečiu bei Peru alpinistu), Pranas (1887–? m.; vėliau pasireiškęs kaip labdarys, dėl savo veiklos vadintas *„Vargšų patronu"*) ir Konstantinas Justinas (1890–1954 m.; būsimas katalikų kunigas) bei sesuo Antanina (?–1931) – viena pirmųjų Švč. Mergelės Marijos Nekalto Prasidėjimo Vargdienių seserų kongregacijos vienuolių Lietuvoje.

Antanas Augustaitis, 1912 m. baigęs penkias Marijampolės gimnazijos klases, pradėjo studijuoti Seinų kunigų seminarijoje. Po trejų metų savo noru mokslus nutraukė, 1916 m. buvo pašauktas tarnauti carinės Rusijos kariuomenėje. 1918 m. grįžo į tėviškę, o 1919 m. stojo savanoriu į besikuriančią Lietuvos kariuomenę. Mokėsi Kauno karo mokykloje, tapo pirmosios laidos absolventu. 1922–1924 m. tarnavo leitenantu Pirmajame pasienio pulke, buvo paskirtas kuopos vadu. Išėjęs į atsargą ūkininkavo Šedvygų kaime (Griškabūdžio valsčiuje), žmona dirbo mokytoja. 1932 m. išrinktas Griškabūdžio valsčiaus viršaičiu. 1940 m. šalį užėmė Raudonoji armija, 1941 m. birželio 14 dieną Augustaičių šeima buvo išskirta: žmona su trimis sūnumis ištremta į Sibirą, o šeimos galva išsiųstas į Rešiotų lagerį. Po nepilnų metų nuo bado jis ten mirė.

Šaltiniai
---------

* Valerija Vilčinskienė. *Augustaičiai: kunigai, vienuoliai, ūkininkai, geri žmonės* // XXI amžius, 2014 m. rugsėjo 5 d. Nr. 33 (2104)
**Sounds in G** ‒ Šv. Jonų bažnyčios jaunimo choras, atliekantis gospelo muziką, kiekvieną sekmadienį giedantis jaunimo Šv. Mišiose Šv. Jonų bažnyčioje. Šis choras jau kurį laiką Šv. Jonų bažnyčioje nebegieda, tačiau koncertuoja kitose erdvėse (klubuose, koncertų salėse, renginiuose), yra dalyvavęs įvairiuose festivaliuose Lietuvoje ir užsienyje (Švedijoje, Vengrijoje, Norvegijoje, Vokietijoje).

Vadovybė
--------

Vadovė Girmantė Vaitkutė.

Sudėtis
-------

Kolektyvą sudaro Lietuvos muzikos ir teatro akademijos (LMTA), Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos konservatorijos bei kitų universitetų studentai, taip pat dirbantys asmenys, moksleiviai.

Koncertų metu prie choro prisijungia ritmo grupė – bosinė gitara, gitara, būgnai, perkusija. „Sounds in G" daugiausiai atlieka modernaus gospelo giesmes, šiek tiek spiričiuelų.

Istorija
--------

„Sounds in G" susibūrė 2004 m. vasarį su tikslu giedoti Šv. Mišių metu Šv. Jonų bažnyčioje. 

Chore iki 2009 m. buvo dainavę atlikėjai: Raimonda Masiulytė („Black Coffee"), Elena Neniškytė („Magic Mushrooms"), Adomas Laurinaitis („Space Merchant").

Nuorodos
--------

* Oficiali „Sounds In G" tinklavietė Archyvuota kopija 2010-11-27 iš Wayback Machine projekto.
* „Sounds In G" portale frype.lt Archyvuota kopija 2010-04-05 iš Wayback Machine projekto.
* Informacinis portalas apie Lietuvoje veikiančius chorus Archyvuota kopija 2011-02-15 iš Wayback Machine projekto.
* Sounds In G portale zebra.lt Archyvuota kopija 2011-04-04 iš Wayback Machine projekto.
*Kitos reikšmės – Grabovas (reikšmės).*

| Grabavalenk. *Grabowo* |
| --- |
| 

GrabavaGrabava

54°13′27″ š. pl. 22°14′16″ r. ilg.﻿ / ﻿54.22417°š. pl. 22.23778°r. ilg.﻿ / 54.22417; 22.23778﻿ (Grabava (Geldapės apskritis))Koordinatės: 54°13′27″ š. pl. 22°14′16″ r. ilg.﻿ / ﻿54.22417°š. pl. 22.23778°r. ilg.﻿ / 54.22417; 22.23778﻿ (Grabava (Geldapės apskritis)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Varmijos Mozūrų vaivadija Varmijos Mozūrų vaivadija |
| **Apskritis** | Geldapės apskritis |
| **Valsčius** | Geldapės valsčius |
|  |
| **Pašto kodas** | PL 19-507 |

**Grabava** (lenk. *Grabowo*, vok. *Grabowen* (1938–1945 m. vok. *Arnswald*)) – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Varmijos Mozūrų vaivadijos Geldapės apskrities Geldapės valsčiuje. XVI a. statytos bažnyčia ir klebonija, XX a. pr. mokykla ir smuklė.

Aprašymas
---------

Karolio Urmonaičio viešbučio Grabavoje brėžiniai 1916 m.
Kaimas išsidėstęs Varmijos Mozūrų vaivadijos šiaurės rytuose ir dešimt kilometrų nutolęs į pietus nuo apskrities centro Geldapės. Pasiekiamas vaivadijos keliu Nr.650. Geležinkelio prieigos nebeliko, kai po Antrojo pasaulinio karo buvo uždaryta geležinkelio linija Geldapė–Ungura su stotele Grabavoje (pastatas išliko).

Gyvenvietė įsikūrusi jotvingių buvusioje gyvenamojoje teritorijoje, apylinkėje ėjo riba tarp lietuvių ir lenkų gyventojų. Grabava 1874 m. tapo to paties pavadinimo prūsiško valsčiaus centru Geldapės apskrityje. 1910 m. kaime suskaičiuoti 450 gyventojai. 1933 m. jame gyveno 478, o 1939 m. – 466 kaimiečiai.

Bažnyčia
--------

Pirmoji evangelikų liuteronų bažnyčia Grabavoje 1588 m. išmūryta iš lauko akmenų ir molio plytų. 1695 m. iškilo bokštas, o 1732 m. įrengtas naujas altorius. Pirmojo pasaulinio karo metais bažnyčia labai nukentėjo, buvo išgrobstyti reikmenys. 1928 m. buvo baigti atstatymo darbai, prieš tai 1925 m. įrengti vargonai.

Iki 1910 m. pamaldos vyko vokiečių ir lenkų kalbomis, o dar anksčiau – ir lietuviškai. 1944 m. parapijai priklausė 38 kaimai su maždaug 4 600 tikinčiųjų. Antrojo pasaulinio karo metu pastatas liko nepažeistas, 1960 m. jis konsekruotas kaip katalikiška Švč. Mergelės Marijos Rožančinės bažnyčia.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žemėlapis *Lietuvių teritorija Prūsijoje iki 1709–1711 maro ir vokiečių kolonizacijos (XVIII a. pradžia)* // Mažosios Lietuvos enciklopedinis žinynas – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras, 2015 psl. 2
2. ↑  Rolf Jehke. *Amtsbezirk Grabowen/Arnswald*
3. ↑  Uli Schubert. *Gemeindeverzeichnis (Landkreis Goldap)*
4. ↑  Michael Rademacher. *Deutsch-österreichisches Ortsbuch (Landkreis Goldap)* Archyvuota kopija 2012-12-05 iš Archive.is projekto
5. ↑  Kreisgemeinschaft Goldap. Kirchen im Kreis Goldap Archyvuota kopija 2018-06-30 iš Wayback Machine projekto.
6. ↑  Grabowo-Grabowen/Arnswald // ostpreussen.net Archyvuota kopija 2018-06-30 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 54°21′01″š. pl. 24°10′12″r. ilg.﻿ / ﻿54.35041°š. pl. 24.170023°r. ilg.﻿ / 54.35041; 24.170023

|  |
| --- |
| **Daugų Vlado Mirono gimnazijos Alovės pagrindinio ugdymo skyrius** |
| [[Vaizdas:{{{emblema}}}|Daugų Vlado Mirono gimnazijos Alovės pagrindinio ugdymo skyrius herbas|center|100px]] |
| Daugų Vlado Mirono gimnazijos Alovės pagrindinio ugdymo skyrius |
| **Adresas** | Mokyklos g. 5, Alovė |
| **Direktorius(-ė)** | - |
| **Mokinių skaičius** | 83 |
| **Įkūrimo data** | 1865 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** | {{{laidos}}} |
| **Pedagogų skaičius** | 20 |

Alytaus r. Daugų Vlado Mirono gimnazijos Alovės pagrindinio ugdymo skyrius – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Alytaus raj. Alovėje, vykdanti ikimokyklinio, pradinio ir pagrindinio ugdymo programas. Įstaigos buvęs kodas 190244425.

Istorija
--------

1865 m. Alovėje buvo įsteigta liaudies mokykla. Joje mokėsi Alovės, Daugų, Nemunaičio valsčių vaikai. Mokykla buvo medinė, vieno aukšto, turėjo tris klases. Mokėsi 50 mokinių. 1932 m. mokykla buvo perorganizuota – atsirado 6 skyriai.

1944-1950 m. veikė 7-metė progimnazija, mokėsi 100 mokinių, dirbo 9 mokytojai. Nuo 1950 m. mokykla išaugo į septynmetę. 1954–1955 m. ji gavo vidurines mokyklos teises. Pirmoji 14-os abiturientų laida išleista 1955 m. 1982 m. pastatyta nauja mokykla, kurioje mokėsi 147 mokiniai, dirbo 20 mokytojų. 2001 m. iš vidurinės tapo pagrindine.

2017 m. Alovės pagrindinė mokykla išregistruota. Šiuo metu tai Daugų Vlado Mirono gimnazijos Alovės pagrindinio ugdymo skyrius.

Direktoriai
-----------

* 1932 m. – Vizbaras;
* 1944 m. – V. Abromaitis;
* 1952 m. – B. Jankūnaitė;
* 1955 m. – B. Daraškevičius;
* 1982 m. – P. Petkevičius;
* 1983 m. – Z. Kunigonis;
* 1987 m. – V. Skroblas;
* 1996 m. – J. Navickas;
* 2017 m. - A. Jakimavičius;
* 2023 m. - J. Kamandulienė.

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
* Mokyklos „Facebook" puslapis
| Džabal al Tairas |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Jemeno vėliava Jemenas |
|  |
| Aukštis | 244 m |
|  |
| Tipas | stratovulkanas |
|  |
| Amžius |  |
|  |
| Aktyvumas | aktyvus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 2007 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 15°32′24″ š. pl. 41°49′48″ r. ilg.﻿ / ﻿15.54000°š. pl. 41.83000°r. ilg.﻿ / 15.54000; 41.83000Koordinatės: 15°32′24″ š. pl. 41°49′48″ r. ilg.﻿ / ﻿15.54000°š. pl. 41.83000°r. ilg.﻿ / 15.54000; 41.83000 |

**Džabal al Tairas** (arab. جزيرة جبل الطير) – ovalo formos vulkaninė sala Raudonojoje jūroje, vienodu atstumu atitolusi nuo Jemeno ir Eritrėjos. Nuo 1996 m. Jemenas saloje įrengė du stebėjimo bokštus ir mažą karinę bazę saloje.

124 metus miegojęs 2007 m. rugsėjį ugnikalnis vėl išsiveržė.

Geografija
----------

Sala yra raukšlėto paviršiaus, apie 3 km ilgio ir 3,9 kvadratinių km ploto. Nuo Jemeno ją skiria 115 km, nuo Eritrėjos – 150 km.

Istorija
--------

Anksčiau sala buvo žinoma ***Saibano*** vardu ir buvo svarbia nuoroda laivams. Iš pradžių visas Raudonosios jūros salas kontroliavo Osmanų Imperija, vėliau šios valdos perėjo Prancūzijai. 1915 m. salą okupavo britų pajėgos. Pasitraukus Didžiajai Britanijai sala atiteko Jemenui.

2007 m. išsiveržimas
--------------------

2007 m. rugsėjo 30 d. 19 val. vietos laiku ugnikalnis išsiveržė po 124 metų pertraukos. Buvo pranešta, kad pastebėta bent viena didelė lavos banga. Prieš išsiveržimą iš salos buvo evakuoti 29 Jemeno kariai, tačiau vėliau vandenyje buvo pastebėti keli kūnai. Po išsiveržimo atlikus tyrimą išaiškėjo, kad vakarinė salos dalis, kurioje buvo Jemeno karinė bazė, yra įgriuvusi. Žmonių gelbėjimo ir pagalbos operacijose ugnikalnio išsiveržimo metu Jemenui padėjo NATO ir Portugalijos laivai.

Ankstesni dokumentuoti ugnikalnio išsiveržimai vyko XVIII ir XIX (1883 m.) amžiuose. Manoma, kad dar vienas išsiveržimas įvyko 1332 m. Jemeno mokslininkai apskaičiavo, kad prireiks laiko, kol ugnikalnis nusiramins po paskutinio savo išsiveržimo, tad žvejams patartina vengti šios vietos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  The seismicity of Egypt, Arabia, and the Red Sea– a historical review[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Jabl al-Tair volcano activity may threaten regional navigation Archyvuota kopija 2013-01-06 iš Archive.is projekto
| **Juozas Angrabaitis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1859 m. sausio 26 d.Pervazninkai, Kidulių valsčius |
| Mirė | 1935 m. rugpjūčio 2 d. (76 metai)Krokuva, Lenkija |
|  |
| Veikla | bibliografas, publicistas |

**Juozas Angrabaitis** (1859 m. sausio 26 d. Pervazninkuose, Kidulių valsčiuje – 1935 m. rugpjūčio 2 d. Krokuvoje, Lenkijoje) – Lietuvos bibliografas, publicistas.

Biografija
----------

Paskatintas globėjo, Sudargo klebono M. Sederevičiaus, išmoko knygrišio amato. 1876 m. kartu su broliu Jurgiu apsigyveno Rėžgaliuose, netoli Sudargo. Namuose įsirengė nemažą knygrišyklą. Nuo 1877 m. pradėjo gabenti draudžiamus lietuviškus spaudinius iš Tilžės ir platino juos Skirsnemunėje, Raseiniuose, Nemakščiuose, Skaudvilėje, Viduklėje ir kt. 1883 m. padėjo J. Mikšui ir Martynui Jankui platinti „Aušrą".

1884 m. apsigyveno Kaune, norėjo pasimokęs įstoti į Kauno kunigų seminariją. Nepavykus 1889 m. persikėlė gyventi į Tilžę. Dirbo Mauderodės spaustuvės korektoriumi, 1890–1895 m. redagavo „Žemaičių ir Lietuvos apžvalgą", joje *Bijūno*, *M. Kiošio*, *F. Paznokaičio* slapyvardžiais paskelbė publicistinių straipsnių. Vokiečių policijos persekiojamas, 1895 m. išvyko į Krokuvą.

Parengė Otto Mauderodės išspausdintų lietuviškų tikybinių ir kt. knygų (1890 m.), religinių paveikslėlių (1893 m.) katalogus, sudarė ir *Jono Zanavykučio* slapyvardžiu išleido Prūsijoje išspausdintų lietuviškų knygų bibliografiją „Suskaita, arba Statistika visų lietuviškų knygų, atspaustų Prūsuose nuo 1864 metų iki pabaigai 1896 metų" (1897 m.).

Nuorodos
--------

* Knygnešys Juozas Angrabaitis
* Daiva Krištopaitienė. Angrabaitis, Juozas. Lietuvių literatūros enciklopedija. Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas. – Vilnius, 2001. – ISBN 9986-513-95-2
Koordinatės: 54°40′43″š. pl. 25°21′17″r. ilg.﻿ / ﻿54.6786°š. pl. 25.3548°r. ilg.﻿ / 54.6786; 25.3548

|  |
| --- |
|    **Pavilnio geležinkelio stotelė** |
|  |
| *Stotelės paviljonas 2010 m.* |
| **Adresas** | Vilnius, Žemasis Pavilnys, Tuputiškių g. 3 |
| **Atidaryta** | 1914 m. |
| **Peronų sk.** | 2 |
| **Kelių sk.** | 2 |
| **Aptarnaujanti įmonė** | AB „Lietuvos geležinkeliai" |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | km | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
| ↑ ŠVENČIONĖLIAI ↑ |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | ↑ KENA ↑ |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  |  |
| Elektrodepas-1 |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | Elektrodepas-2 |
|  | 2,5 | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 3,0 |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | NAUJOJI VILNIA |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 4,2 |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | **Pavilnys** |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 5,0 |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | VILNIUS |
|  | 9,0 | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 1,0 |  |
| PANERIAI |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | Oro uostas |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  |  |
| LENTVARIS |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | VALČIŪNAI |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Pavilnio geležinkelio stotelė** – stotis Vilniaus–Daugpilio geležinkelio linijoje, Vilniaus–Naujosios Vilnios tarpustotyje, Žemajame Pavilnyje į rytus nuo Vilniaus miesto centro, tarp Naujosios Vilnios ir Rasų, Pavilnių regioniniame parke. Stoja traukiniai Vilnius–Kena ir Vilnius–Turmantas.

Istorija
--------

Automotrisė 620M į Keną ties Pavilniu
XIX a. pabaigoje buvo nutiestas Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelis (traukiniai pradėjo važinėti 1862 m. kovo 15 d.), 1914 m. atidaryta stotelė Pavilnyje. 1914 m. prie Žemutinio Pavilnio platformos kasdien sustodavo 8 traukiniai, buvo įrengtas aklikelis statybinėms medžiagoms iškrauti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Regia.lt[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Traukinių išvykimai iš stotelės Pavilnys. (Stops.lt)
3. ↑  Архангельский А. С. Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР (справочник). – Москва, Транспорт, 1981.
| *Jazz* |
| --- |
| Jazz viršelis |
| Queen studijinis albumas |
| Išleistas | 1978 m. lapkričio 10 d. |
| Įrašytas | 1978 m. liepos–spalio mėn. Montrė (Šveicarija) ir Pajūrio Alpėse (Prancūzija) |
| Žanras | rokas |
| Trukmė | 44:44 |
| Įrašų kompanija | EMI ir Parlophone (JK) · Elektra ir Hollywood (JAV) |
| Prodiuseris | Queen · Roy Thomas Baker |
| Queen chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „News of the World"(1977) | **„Jazz"**(1978) | „The Game"(1980) |

 |

**„Jazz"** – 7-as studijinis grupės „Queen" albumas. Jis buvo įrašinėjamas 1978 m. liepos–spalio mėnesiais Šveicarijoje ir Prancūzijoje, o išleistas tų pačių metų lapkričio 10 d. Šis albumas pasižymėjo labai skirtinga stilių įvairove, o tai dažnai buvo kritikų vertinama neigiamai. Nepaisant kritikos albumas pasiekė 6 vietą JAV Billboard 200 tope. Tai buvo pirmasis „Queen" albumas įrašytas ne JK (dėl mokestinių priežasčių).

Iš šio albumo buvo išleisti keturi singlai – „Bicycle Race"/„Fat Bottomed Girls", „Don't Stop Me Now", „Mustapha" ir „Jealousy".

Dainų sąrašas
-------------

Pirma pusė
  
1. „Mustapha" Freddie Mercury 3:01
  
2. „Fat Bottomed Girls" Brian May 4:16
  
3. „Jealousy" Mercury 3:14
  
4. „Bicycle Race" Mercury 3:01
  
5. „If You Can’t Beat Them" John Deacon 4:15
  
6. „Let Me Entertain You" Mercury 3:01

  
Antra pusė
  
1. „Dead on Time" May 3:23
  
2. „In Only Seven Days" Deacon 2:30
  
3. „Dreamer’s Ball" May 3:30
  
4. „Fun It" Roger Taylor 3:29
  
5. „Leaving Home Ain’t Easy" May 3:15
  
6. „Don’t Stop Me Now" Mercury 3:29
  
7. „More of That Jazz" Taylor 4:16

Pasiekimai topuose
------------------

| Topas (1978) | Aukščiausiavieta |
| --- | --- |
| Austrijos albumų topas | 8 |
| Kanados albumų topas | 13 |
| Olandijos albumų topas | 3 |
| Prancūzijos albumų topas | 7 |
| Vokietijos albumų topas | 5 |
| Naujosios Zelandijos albumų topas | 20 |
| Norvegijos albumų topas | 6 |
| Švedijos albumų topas | 6 |
| JK albumų topas | 2 |
| JAV Billboard 200 | 6 |
|

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2016-10-26 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
4. ↑   Archyvuota kopija 2014-03-30 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑   Archyvuota kopija 2012-10-08 iš Wayback Machine projekto.
6. ↑   Archyvuota kopija 2012-11-02 iš Wayback Machine projekto.
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
Koordinatės: 28°04′ p. pl. 69°18′ v. ilg.﻿ / ﻿28.067°š. pl. 69.300°r. ilg.﻿ / 28.067; 69.300

Kelias pro Pirkas Negraso perėją
**Pirkas Negraso perėja** (isp. *Paso Pircas Negras*) – kalnų perėja Anduose, ties Argentinos (La Riochos provincija) ir Čilės (Kopjapo provincija) siena. Aukštis – 4110 m. Per perėją eina kelias, jungiantis Vilja Unjoną ir Vilja San Chose de Vinčiną rytinėje pusėje su Tiera Amarilja ir Kopijapo vakarinėje pusėje. Pirkas Negraso perėja būna atidaryta nuo gruodžio iki gegužės, likusią metų dalį dažnai būna užsnigta.

Argentinos pusėje pakeliui į perėją yra vaizdinga Bravos lagūna ir rezervatas. Taip pat yra XIX a. pastatyta El Penjono pašiūrė, kuri buvo skirta besikeliantiems per perėją pernakvoti. XIX a.–XX a. vid. per Pirkas Negraso perėją būdavo genamos galvijų bandos pardavimui į Kopijapo miestą Čilėje.

* El Penjono pašiūrėEl Penjono pašiūrė
* Kraštovaizdžiai keliaujant per perėjąKraštovaizdžiai keliaujant per perėją
* Kraštovaizdžiai keliaujant per perėjąKraštovaizdžiai keliaujant per perėją

Šaltiniai
---------

1. ↑  PASO INTERNACIONAL "Pircas Negras" Archyvuota kopija 2017-05-22 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

**Justas Dvarionas** (g. 1967 m. birželio 25 d. Klaipėdoje, gyvena Vilniuje) – pianistas, visuomenės veikėjas.

Svarbiausi biografijos etapai
-----------------------------

Garsaus XX a. lietuvių kompozitoriaus Balio Dvariono anūkas. Gimė Klaipėdoje 1967 m. Nuo dvejų metų muzikos namuose Justą mokė jo senelė, žinoma pianistė ir fortepijono profesorė Aldona Smilgaitė-Dvarionienė.

1978 m. sėkmingai atstovavo savo šaliai tarptautiniame pianistų konkurse "Virtuosi per Musica di Pianoforte" Čekoslovakijoje. Iš šio renginio grįžo laureatu.

Baigęs M. K. Čiurlionio meno mokyklą (mokytojo Aleksandro Jurgelionio klasėje) tęsė studijas Maskvos P. Čaikovskio vardo konservatorijoje pas profesorius Levą Vlasenką ir Michailą Pletniovą, baigė jas aukščiausiu įvertinimu.

1992 m. laimėjo pianistų konkursą "Viotti" Italijoje. Buvo įvertintas tarptautiniame pianistų konkurse Porto (Portugalijoje) ir M. K. Čiurlionio konkurse Lietuvoje, po kurio žiuri pirmininkas Danielis Polakas pažymėjo: „Justas Dvarionas iš Lietuvos man paliko vieną didžiausių įspūdžių. Dvariono grojimas labai individualus".

Tobulino profesinius įgūdžius tarptautiniuose seminaruose ir meisterklasėse, kur mokėsi pas prof. Vladimirą Feltsmaną, prof. Vladimirą Aškenazį, prof. Levą Natočeną, prof. Dmitrijų Baškirovą, prof. Lazarį Bermaną, prof. Pėterį Eicherį, prof. Igorį Lazką, prof. Iriną Edelštein, prof. Henrietta Mirvis ir prof. Bernard Ringeisen.

Vėliau kelissyk sėkmingai koncertavo Pučinio teatre Merane (Italijoje), kur vietos muzikos kritikų buvo įvertintas kaip išskirtinis talentas, ne kartą dalyvavo muzikos festivalyje "Meranofest" (laimėjo "Solinio rečitalio premiją"). Kartu su įvairiais orkestrais ir solo yra koncertavęs Bulgarijoje, Kanadoje, Vokietijoje, Didžiojoje Britanijoje, Rusijoje, Jungtinėse Amerikos Valstijose, Japonijoje, Čekijoje, Švedijoje, Norvegijoje, Peru, Austrijoje ir kitur.

J. Dvarionas koncertuoja visoje Lietuvoje, dalyvauja respublikinių ir tarptautinių konkursų žiuri, dėsto, daro įrašus nacionaliniame radijuje bei televizijoje.

B. Dvariono , Franz Liszt  (Vokietija), Nikolaï Rubinstein  (Prancūzija), Gina Bahauer  (JAV), Pyiabhand Sanitwongse  (Tailandas), Orhuso (Danija) ir kitų tarptautinių pianistų konkursų žiuri narys, Europos jaunimo muzikos konkursų asociacijos viceprezidentas.

Vadovavo tarptautiniams meistriškumo kursams Vokietijoje, Norvegijoje, Lenkijoje, Lietuvoje.

Su muzika nesusijusi veikla
---------------------------

* Piliečių santalkos tarybos narys.
* Lietuvos Sąjūdžio tarybos narys.
* Lietuvos kultūros fondo tarybos narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2008-06-12 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2009-02-28 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
4. ↑
5. ↑   Archyvuota kopija 2009-02-07 iš Wayback Machine projekto.
6. ↑   Archyvuota kopija 2015-07-15 iš Wayback Machine projekto.
7. ↑
8. ↑   Archyvuota kopija 2007-10-13 iš Wayback Machine projekto.
**Polemarchas** (sen. gr. Πολέμαρχος, V a. pr. m. e. – 404 m. pr. m. e.) – senovės Atėnų filosofas iš Pirėjo.

Biografija
----------

Polemarchas buvo vyriausias Kefalo iš Sirakūzų sūnus. Jis turėjo du brolius – Liziją ir Eutidemą, be to, turėjo seserį, kuri ištekėjo už Brachilo.

Kai Polemarchui sukako 15 metų, jis kartu su savo broliu Lysiju iškeliavo į Turiją.

Platono „Valstybės" veiksmas vyksta Polemarcho namuose Pirėjuje, kurie buvo įsikūrę šalia jo skydų gamybos dirbtuvių, kurioje dirbo 120 kvalifikuotų vergų. Pats Polemarchas trumpai kalba „Valstybės" 1-ojoje knygoje.

Trisdešimties tironų valdymo metu, be teismo jam buvo įvykdyta mirties bausmė, priverčiant išgerti nuodų taurę. Jį buvo uždrausta laidoti bet kuriame iš trijų šeimai priklausiusių namų, šeimos turtas buvo atimtas, o laidotuvės vyko atskiroje užsakytoje lūšnoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Platonas, *Valstybė*, 1
2. ↑  Lysias, 12.17-19
3. ↑  Vytautas Ališauskas, *Studento įvadas Platono „Valstybei"*
| ***Per Sacharą*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Sahara Cross |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Tonino Valerii |
| Metai | 1977 |
| Žanras | nuotykių |
| Trukmė | 97 min. |
| Kalba | italų ir anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Per Sacharą** (angl.  *Sahara Cross*) – 1977 m. sukurtas nuotykių filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Franco Nero – Žanas Bilardas
* Michel Constantin – Karlas
* Pamela Villoresi – Nikolė
* Mauro Barabani
* Emilio Locurdio
* Luciano Bartoli
* Luca Biagini

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Ketvertas specialistų atvyksta į Tunisą dirbti naujo naftotiekio statyboje, tačiau veiklą trikdo apylinkėse nuolat pasirodantys teroristai. Išpuolio metu vienas iš jų žūva, tačiau trejetas, anksčiau tarnavę karinėse pajėgose, leidžiasi persekioti. Galiausiai pavyksta sučiupti du teroristus, tačiau tuo pačiu jie pasiklysta dykumoje. Kol jie bando rasti kelią, vyrams kyla idėja, pasinaudojant situacija ir teroristais, gauti ir pasisavinti išpirką iš naftotiekio kompanijos…
| **Paul-Émile Janson** |
| --- |
|  |
| Paul-Émile Janson |
| Gimė | 1872 m. gegužės 30 d.Briuselis |
| Mirė | 1944 m. kovo 3 d. (71 metai)Buchenvaldo konclageris |
| Vaikai | Paul-Henri Spaak |
|  |
| Veikla | belgų teisininkas, politikas, ministras pirmininkas, užsienio reikalų ir teisingumo ministras |
|  |
|  **Vikiteka** | Paul-Émile Janson |

**Paul-Émile Janson** (1872 m. gegužės 30 d. Briuselis – 1944 m. kovo 3 d. Buchenvaldo konclageris) – belgų teisininkas, politikas, ministras pirmininkas, užsienio reikalų ir teisingumo ministras, liberalų veikėjas.

Tėvas – liberalų politikas Paul Janson. Sesuo Marie Janson 1921 m. tapo pirmąja Belgijos Senatore moterimi; jos sūnus – Belgijos ministras pirmininkas ir NATO generalinis sekretorius Paul-Henri Spaak.

Biografija
----------

Briuselio laisvajame universitete baigė teisę. Studijuojamas (1891 m.) pasisakė už tai, kad būtų įvesta visuotinė rinkimų teisė.

Po studijų – advokatas, kurį laiką *Vrije Universiteit Brussel* (VUB) profesorius. Masonų ložės *Les vrais Amis de l'Union et de l'Honneur* Briuselyje narys. Nuo 1910 m. Belgijos deputatų rūmų narys, nuo 1920 m. gynybos ministras, Henri Jaspar kabinete (1927–1931), vėliau – ir Charles de Broqueville (1932–1934), 1939-1940 m. Hubert Pierlot kabinete – teisingumo ministras, 1937-1938 m. ministras pirmininkas, 1939 m. užsienio reikalų ministras.

Šaltiniai
---------

1. ↑   „Clear Stearer", Time, 1937
2. ↑  Biografija (anglų k.)
3. ↑  Eugen Lennhoff, Oskar Posner, Dieter A. Binder: *Internationales Freimaurerlexikon.* 5. Auflage. Herbig, München 2006, ISBN 978-3-7766-2478-6, S. 432
4. ↑   Biografija Liberalų archyvas (flamandų k.)
VK|  |
|  
Vkontakte svetainės ekranvaizdis |
| URL | vk.com |
| Tipas | Socialinė žiniasklaida |
| Kalba(-os) | 86 kalbos, įskaitant anglų, rusų, ukrainiečių ir lietuvių. |
| Savininkas | Mail.ru Group |
| Įkūrėjas | Pavelas DurovasNikolajus Durovas |
| Startavo | 2006 m. spalio 10 d. Sankt Peterburge |
| Dabartinė būklė | Veikianti |
| Vieta | Maskva, Rusija |

**VK** (anksčiau **VKontakte**; rus. *ВКонта́кте*, liet. *susisiekti*) – didžiausias socialinis tinklas Rusijoje, Ukrainoje, Baltarusijoje bei Kazachstane. Taip pat plačiau naudojamas ir kitose buvusiose Sovietų Sąjungos šalyse. VK turi 100 milijonų bent kartą per mėnesį prisijungiančių vartotojų.

2014 m. sausio mėn. Pavelas Durovas, socialinio tinklo „VKontakte" įkūrėjas ir vadovas, pardavė 12 % turėtų „VKontakte" akcijų, kurias galiausiai įsigijo „Mail.ru" bendrovė kartu su likusiomis iki tol neišpirktomis akcijomis. Pastaroji bendrovė dabar turi 100 % „VKontakte" akcijų.

Pavelas Durovas 2014 m. balandžio 1 d. atsistatydino iš „VKontakte" direktoriaus pareigų po to, kai Rusijos Federacijos federalinė saugumo tarnyba pareikalavo atiduoti jiems Euromaidano protestų organizatorių asmeninius duomenis, teigdamas, „kad akcininkų pasikeitimai sukėlė spaudimą bendrovės pagrindinėms vertybėms, tarp jų – paramą vartotojų žodžio laisvei".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Hootsuite (2013-05-22). „Big Global Social Networks Are Closing In On Facebook" (anglų). Nuoroda tikrinta 2016-07-20.
2. ↑  „„Mail.ru" perėmė likusią „VKontakte" akcijų dalį". *Verslo žinios*. Nuoroda tikrinta 2016-07-20.
3. ↑  „Rusiško „Facebook" įkūrėjas dėl Ukrainos protestuotojų atsisakė savo akcijų". *Verslo žinios*. Nuoroda tikrinta 2016-07-20.
| Salouisp. *Salou* |
| --- |
|              |
|  |
|  |
| 

SalouSalou

41°04′41″ š. pl. 01°08′02″ r. ilg.﻿ / ﻿41.07806°š. pl. 1.13389°r. ilg.﻿ / 41.07806; 1.13389﻿ (Salou)Koordinatės: 41°04′41″ š. pl. 01°08′02″ r. ilg.﻿ / ﻿41.07806°š. pl. 1.13389°r. ilg.﻿ / 41.07806; 1.13389﻿ (Salou) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Ispanijos vėliava Ispanija |
| **Regionas** | Katalonija Katalonijos regionas |
| **Provincija** | Taragonos provincija |
|  |
| **Meras** | Pere Granados |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 25 754  |
| **Plotas** | 15,1 km² |
| **Tankumas** (2008) | 1 706 žm./km² |
| **Altitudė** | 5 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 43840 |
| **Tinklalapis** | Savivaldybės tinklapis |

**Salou** (isp. *Salou*) – pajūrio miestas Ispanijoje, Katalonijoje, Taragonos provincijoje, apie 10 km nuo provincijos administracinio centro Taragonos ir Reuso.

Miesto ekonomikos pagrindas yra turizmas.

Istorija
--------

Šioje vietoje buvusiu uostu naudojosi jau senovės graikai (kurie jį vadino *Salauris*) ir romėnai. Vėliau Salou į istoriją pateko 1229 m. kai iš Salou uosto užkariauti Balearų ir įkurti Maljorkos karalystės išplaukė Aragono karaliaus Jokūbo I laivynas. 1286 m. Aragono karalius Alfonsas III iš Salou išplaukė užkariauti paskutinės maurų teritorijos Balearų salose – Menorkos. Vėliau Salou tapo piratų priebėga. Po to ši vieta buvo laikoma nesaugia, todėl 1530 m. Taragonos arkivyskupas nusprendė čia pastatyti gynybinį bokštą, dabar vadinamą *Torre Vella*. Naujas raidos etapas prasidėjo 1865 m. Salou atidarius geležinkelį, o po dar šimto metų prasidėjo turizmo bumas, atnešęs miestui klestėjimą. 1989 m. Ispanijos aukščiausiojo teismo sprendimu Salou buvo atskirta nuo Vila-sekos savivaldybės.

Įžymybės
--------

Salou dėl išplėtoto turizmo yra Kosta Dorados centras bei populiari poilsio vieta. Mieste yra keli akvaparkai ir pramogų parkai, tarp jų PortAventura ir akvaparkas Costa Caribe. PortAventura yra augantis Kosta Dorados pramogų parkas su milžiniškais amerikietiškais kalneliais *Dragon Khan*. Kas vakarą ten iššaunami fejerverkai. Naujausias parko papildymas -patys greičiausi amerikietiški kalneliai Europoje *Furius Baco*. 2012 m. gegužę atidarytas atrakcionas „Šambala" – aukščiausi Europos kalneliai, kurių didžiausias nusileidimas yra 78 m.

Mieste yra keturi dideli pliažai. Ilgiausias jų yra 1,2 km ilgio *Platja de Llevant* („rytinis pliažas"). Taip pat yra daugybė nedidelių tarp uolų pasislėpusių pliažų.

Nuorodos
--------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-01-15 iš Archive.is projekto
| **Samuel Mendelsohn** |
| --- |
| Gimė | 1850 m. kovo 31 d.Šilalė, Rusijos imperija |
| Mirė | 1922 m. rugsėjo 30 d. (72 metai)Vilmingtonas, JAV |
| Sutuoktinis (-ė) | Esther Jastrow |
|  |
| Veikla | Rabinas, visuomenės veikėjas. |

**Samuelis Mendelsonas** (1850 m. kovo 31 d. Šilalėje, Rusijos imperija – 1922 m. rugsėjo 30 d. Vilmingtone, JAV) – Lietuvos žydų kilmės JAV rabinas ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Gimė 1850 m. kovo 31 d. Šilalėje. Mokėsi rabinų mokykloje Vilniuje, vėliau Berlyne ir Filadelfijoje. 1873–1876 m. buvo Norfolko miesto rabinas. Nuo 1876 m. iki savo mirties 1922 m. buvo Vilmingtono miesto rabinu. 1879 m. susituokė su žymaus Talmudo mokytojo Marcus Jastrow dukra Esther Jastrow. 1883 m. tapo teisės studijų daktaru Šiaurės Karolinos universitete. 1901–1906 m. prisidėjo kuriant Žydų enciklopediją. Rašė straipsnius į įvairius laikraščius ir žurnalus: *Ha-Ẓofeh, the Jewish Messenger, Jewish Record, South Atlantic Magazine, American Israelite ir Revue des Études Juives*. 1891 m. išleido knygą apie senovės hebrajų kriminalinės teisės išprusimą – *The Criminal Jurisprudence of the Ancient Hebrews*.

* Vilmingtono sinagogaVilmingtono sinagoga

Nuorodos
--------

* Biografija (ang.);
* The Rabbi Samuel Mendelsohn Manuscripts Collection an der University of North Carolina Wilmington (ang.) Archyvuota kopija 2012-02-04 iš Wayback Machine projekto..
| ***Per graži mirti*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Sotto il vestito niente |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Carlo Vanzina |
| Scenaristas (-ai) | Franco FerriniCarlo VanzinaEnrico Vanzina |
| Metai | 1985 |
| Žanras | kriminalinis |
| Trukmė | 88 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Per graži mirti** (it.  *Sotto il vestito niente*) – 1985 m. Italijoje sukurtas giallo stiliaus kriminalinis filmas, vėliau sulaukęs dviejų tęsinių.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Renee Simonsen – Barbara
* Tom Schanley – Bobas Kreinas
* Donald Pleasence – inspektorius Danezis
* Nicola Perring – Džesika Krein
* Maria McDonld – Margo Vilson
* Anna Galiena – Diana

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Sakoma, kad dvyniai dažnai jaučia tai, kas vyksta su kitu nepaisant juos skiriančio atstumo. Bobas Kreinas, dirbantis Amerikoje, Jeloustouno parke, vieną dieną pajunta, kad su jo seserimi dvyne Džesika kažkas nutiko. Viską metęs jis vyksta į Milaną, kur jo sesuo dirba modeliu. Sužinojęs, kad sesuo iš tiesų dingo, Bobas pradeda jos ieškoti, įsitikinęs, kad Džesika nebegyva.

Tarsi patvirtindamos jo nuogąstavimus, modelių tarpe viena po kitos įvyksta dar kelios žmogžudystės...
| Dnipro arena |
| --- |
| Dnipro arena |
| Vieta | Ukraina Dnipras, Ukraina |
| Koordinatės | 48°27′37.2″ š. pl. 35°1′56.9″ r. ilg.﻿ / ﻿48.460333°š. pl. 35.032472°r. ilg.﻿ / 48.460333; 35.032472 |
| Atidarytas | 2008 m. rugsėjo 14 d. |
| Savininkas | FK Dnìpro |
| Paviršius | Žolė |
| Statybos kaina | 40 milijonų € |
| Architektas | Hochtief |
| Talpa | 31 003 |
| Lauko matmenys | 105 x 70 metrai |

**Dnipro arena** (ukr. *«Дніпро-Арена»*) yra futbolo stadionas Dnipras, Ukrainoje. Pastatytas vietoje seno *Meteor* stadiono. Naujasis stadionas atidarytas 2008 m. rugsėjo 14 d. Stadionas talpina 31 003 žiūrovus. Namų rungtynes žaidžia FK Dnìpro futbolo klubas.

Dnipro arena buvo pasirinkta kaip stadionas, kuriame turėjo vykti Euro 2012, bet dėl vietų trūkumo buvo išmestas iš sąrašų. Pagal UEFA reikalavimus, minimalus žiūrovų skaičius turi būti ne mažesnis nei 33 000 sėdimų vietų.

2009 m. stadione vyko Ukrainos futbolo taurės finalas, kuriame FK Vorskla Poltava 1:0 laimėjo prieš FK Šahtar Donecʹk.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kiev and Donetsk likely for Euro 2012, others uncertain
2. ↑  UEFA names four Polish Euro 2012 host cities, one in Ukraine[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dnipro arena** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* FK Dnìpro oficiali svetainė Archyvuota kopija 2011-02-24 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Koacakoalkosas |
| --- |
| Upė Koacakoalkoso mieste Upė Koacakoalkoso mieste |
| **Ilgis** | 322 km |
| **Baseino plotas** | 2330 km² |
| **Ištakos** | Niltepeko kalnagūbris |
| **Žiotys** | Meksikos įlanka |
| **Šalys** | Meksikos vėliava Meksika |
|  |
|  **Vikiteka** | Koacakoalkosas |

**Koacakoalkosas** (isp. *Río Coatzacoalcos*) – upė Meksikoje, Tehuantepeko sąsmaukoje. Prasideda Oašakos valstijoje, Niltepeko kalnagūbryje. Pradžioje teka į vakarus, paskui pasuka į šiaurę ir teka Verakruso valstija. Įteka į Meksikos įlanką (tiksliau, jos dalį – Kampečės įlanką) ties Koacakoalkoso uostamiesčiu.

Pagrindiniai intakai: Chaltepekas, Čalčichalpa, Čikitas, Ušpanapa, Las Kalsadasas. Koacakoalkosas – svarbi laivybinė arterija, 2/3 upės ilgio laivuojama. Žemupyje labai užteršta. Svarbiausi prie upės įsikūrę miestai: Minatitlanas, Nančitalis, Koacakoalkosas.

Koacakoalkosas nahuatlių kalba reiškia „vieta, kur slepiasi gyvatė".
| **Stanislovas Ferdinandas Rževuskis** |
| --- |
|  |
| Rževuskiai |
| Herbas „Krzywda" |
| Herbas „Krzywda" |
|  |
| Gimė | 1737 m.Podchorcas |
| Mirė | 1786 m. birželio 16 d. (~49 metai)Pogrebiščė |
| Tėvas | Vaclovas Petras Rževuskis |
| Motina | Ana Liubomirska |
| Sutuoktinis (-ė) | Katerina Karolina Radvilaitė |
| Vaikai | Severinas Rževuskis, Adomas Stanislovas, Teofila Rževuska, Pranciška Rževuska, Karolina Rževuska |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Baltojo erelio ordinasBaltojo erelio ordinas |
|  |
|  **Vikiteka** | Stanislovas Ferdinandas Rževuskis |

**Stanislovas Ferdinandas Rževuskis** (1737, Podchorcas – 1786 m. birželio 16 d. Pogrebiščė) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas. Lietuvos didysis pastalininkas (1759–1760 m.) ir Lietuvos didysis vėliavininkas (1762–1782 m.), rotmistras (1755 m.), Karūnos armijos generolas-majoras (1757 m.), Chelmo seniūnas. Austrijos armijos feldmaršalas.

Biografija
----------

Lenkų magnatų kilnios Rževuskių giminės atstovas, herbo „Kšivda" savininkas. Vyresnysis Karūnos didžiojo etmono ir Krokuvos kašteliono Vaclovo Petro Rževuskio (1705–1779) ir Anos Liubomirskos (1714–1763) sūnus. Jaunesnieji broliai – Lietuvos armijos generolas-leitenantas Juzefas (1739–1816) ir Karūnos lauko etmonas Severinas Rževuskis (1743–1811).

Buvo renkamas pasiuntiniu į seimus. 1755 metais Stanislovas Ferdinandas Rževuskis tapo rotmistru, 1757 metais gavo Karūnos armijos generolo-majoro laipsnį. 1759 m. rugsėjo 24 d. Stanislovas Rževuskis gavo Lietuvos didžiojo pastalininko pareigybę, o 1760 m. gegužės 30 d. tapo Lietuvos didžiuoju vėliavininku.

1764 metais buvo išrinktas nuo Vilkmergės pavieto į konvokacinį seimą. 1764 metų gegužės 7 dieną pasirašė manifestą, kuriame pripažino neteisėtą Rusijos armijos buvimą Varšuvoje.

1760 metais tapo Baltojo erelio ordino kavalieriumi.

Šeima
-----

1758 m. birželio 13 d. vedė kunigaikštytę Kateriną Karoliną Radvilaitę (1740–1789), Lietuvos didžiojo etmono ir Vilniaus vaivados, kunigaikščio Mykolo Kazimiero Radvilos Žuvelės (1702–1762) ir Uršulės Pranciškos Višnioveckos (1705–1753) dukterį. Vaikai:

* Severinas Rževuskis
* Adomas Stanislovas (1760–1825), Vitebsko kaštelionas, Mogiliovo gubernijos bajorų maršalka
* Teofila Rževuska (1762–1831), 1-as vyras nuo 1786 metų kunigaikštis Pranciškus Ksaveras Liubomirskis (1747–1819), 2-as vyras nuo 1801 metų Augustas Jeronomas Broel-Pliateris (1750–1803)
* Pranciška Rževuska, Krizostomo Rdultovskio žmona
* Karolina Rževuska, Mykolo Obuchovičiaus žmona

Išnašos
-------

* Rževuskių genealogija Archyvuota kopija 2014-03-05 iš Wayback Machine projekto.
| ***Per karšta birželiui*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Hot Enough for June |
| Kilmės šalis |  Jungtinė Karalystė |
| Režisierius | Ralph Thomas |
| Scenaristas (-ai) | Lukas Heller |
| Vaidina | Dirk Bogarde  Sylva Koscina  Robert Morley |
| Metai | 1964 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 98 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Per karštas birželiui** (angl. *Hot Enough for June*) – 1964 m. sukurta veiksmo komedija.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Bedarbis čekų kalbą mokantis rašytojas Nikolas Vistleris sulaukia keisto darbo pasiūlymo: vykti į socialistinę Čekoslovakiją, apžiūrėti stiklo fabriko, kur jam nežinomas asmuo turi perduoti informaciją. Vistleris nenutuokia, kad tikrieji jo samdytojai yra Britanijos slaptoji tarnyba, nusprendusi, kad pavojingą užduotį geriausiai atliks apie ją nieko nenutuokiantis pašalinis žmogus.

Prahoje Nikolas susipažįsta su žavia vairuotoja Vlasta Simenova, kuri yra slaptosios tarnybos vadovo Simenovo duktė. Kai stiklo fabrike agentas perduoda jam informaciją, Nikolas pagaliau supranta, į kokį pavojingą žaidimą įsivėlė. Kai Simenovo agentai nesėkmingai mėgina jį suimti, Nikolas pabėga ir besislapstydamas vyksta į Vlastos namus, kur sužino, kas ji yra iš tiesų. Ši, įsimylėjusi Nikolą, turi pasirinkti tarp ištikimybės savo šaliai ir pagalbos priešui. Po to, kai Nikolas jos akyse sudegina slaptą pranešimą, Vlasta nusprendžia padėti jam patekti į Britanijos ambasadą, kurią supa gausios jos tėvo seklių pajėgos.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Dirk Bogarde – Nikolas Vistleris
* Sylva Koscina – Vlasta Simenova
* Robert Morley – pulkininkas Kanlifas
* Leo McKern – Simenovas
* Roger Delgado
* Derek Fowlds
* Noel Harrison

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Hot Enough". *rottentomatoes.com*. Nuoroda tikrinta 2021-04-26.
| Gitega*Gitega* |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

GitegaGitega

3°26′0″ p. pl. 29°54′0″ r. ilg.﻿ / ﻿3.43333°š. pl. 29.90000°r. ilg.﻿ / 3.43333; 29.90000﻿ (Gitega)Koordinatės: 3°26′0″ p. pl. 29°54′0″ r. ilg.﻿ / ﻿3.43333°š. pl. 29.90000°r. ilg.﻿ / 3.43333; 29.90000﻿ (Gitega) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Burundžio vėliava Burundis |
| **Provincija** | Gitegos provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 22 989  |
| **Altitudė** | 1 504 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Gitega |

**Gitega** (kir. *Gitega*) – miestas vidurio Burundyje, aukštumose, 1504 m virš jūros lygio, 60 km į rytus nuo Bužumbūros, prie Luvironzos upės. Tai vienas didžiausių ir svarbiausių šalies miestų, Burundžio sostinė (nuo 2019 m.). Svarbus transporto mazgas (keliai į Bužumbūrą, Rutaną, Bururį, Ngozį, Mujingą; yra vietinis oro uostas). Maisto pramonė.

Yra katalikų katedra, Burundžio nacionalinis muziejus, ligoninė. Toliau už miesto yra karališkieji rūmai.

Istorija
--------

Gitega buvo karališkąja Burundžio sostine. Kolonijiniais laikais dar vadinta ***Kitega***.

2007 m. išsakyti planai Burundžio sostinę sugrąžinti į Gitegą.

2019 m. parlamento balsavimu nutarta sostinę iš Bužumbūros perkelti į Gitegą.

Sportas
-------

* Flambeau du Centre – futbolo klubas;

Namų rungtynes žaidžia savivaldybės stadione, talpinančiame 10 tūkst. žiūrovų.

Galerija
--------

* Gitegos panoramaGitegos panorama
* BažnyčiaBažnyčia
* Šventi būgnai Burundžio muziejujeŠventi būgnai Burundžio muziejuje

Šaltiniai
---------

1. ↑  BBC naujienos
2. ↑  SOCCERWAY
3. ↑  Globalsportarchive
4. ↑  Stadiono talpa pagal Soccerway
|  Sokolų Marijos Dangun Žengimo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Lomžos |
| **Dekanatas** | Kobilino |
| **Savivaldybė** | Sokolų valsčius |
| **Gyvenvietė** | Sokolai (Mazovijos Vysokio apskritis) |
| **Statybinė medžiaga** | plytos |
| **Pastatyta** | 1912 m. |
| **Stilius** | neogotika |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sokolų Marijos Dangun Žengimo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Sokolų Marijos Dangun Žengimo bažnyčia** (lenk. *Kościół Wniebowzięcia Najświętszej Maryi Panny w Sokołach*) – Romos katalikų bažnyčia šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Sokolų valsčiuje, Sokolų kaime. Bažnyčia priklauso Sokolų Marijos Dangun Žengimo parapijai. Bažnyčia yra neogotikinio architektūros stiliaus, kuri yra pastatyta ant kryžiaus formos pagrindo ir kurią sudaro trys navos. Bažnyčios ilgis 55 m; plotis 22 m ir aukštis 50 metrai.

Istorija
--------

1906 m. buvo pradėta statyti nauja bažnyčia, kurios architektas buvo Franciszek Przecławski. 1912 m. statybos buvo užbaigtos, o pašventinta bažnyčia buvo 1931 m. gegužės 17 dieną. 1980 m. balandžio 30 d. bažnyčia buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą. 

* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Aprašymas apie parapiją (lenk.) Archyvuota kopija 2012-08-03 iš Archive.is projekto;
* Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.)[neveikianti nuoroda].
Juozas Gražulis
**Juozas Gražulis** (1956 m. vasario 21 d. Mankūnuose, Alytaus raj. – 2010 m. birželio 13 d. Kaune) – Lietuvos kunigas, karo kapelionas, pulkininkas.

Biografija
----------

Broliai Petras Gražulis ir Antanas Gražulis.

1963–1967 m. mokėsi Mankūnų pradinėje mokykloje, 1967–1974 m. Miroslavo vidurinėje mokykloje. 1977–1982 m. studijavo Kauno tarpdiecezinėje kunigų seminarijoje, birželio 6 d. įšventintas kunigu. 1999 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą, teologijos licenciatas.

1982–1984 m. Simno, 1984–1986 m. Šakių parapijos vikaras. 1986–1991 m. Keturvalakių, 1991–2000 m. Alytaus Šv. Kazimiero parapijos klebonas, 1994–2000 m. ir Alytaus dekanato dekanas. 1991–2000 m. Alytaus įgulos karo kapelionas, nuo 2000 m. Lietuvos Respublikos kariuomenės ordinaro generalinis vikaras ir Lietuvos Respublikos kariuomenės vyr. kapelionas. 2004 m. pulkininkas.

2009 m. už nuolatinį girtavimą ir netinkamą dvasininkui elgesį atleistas iš Lietuvos kariuomenės vyriausiojo kapeliono pareigų. 2009–2010 m. Kauno Šv. arkangelo Mykolo rektorato rektoriaus padėjėjas ir Kauno Kristaus Prisikėlimo parapijos kunigo pagalbininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Jurkevičius. *Juozas Gražulis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. - 119 psl.
2. ↑  J.Gražulis atleistas iš kariuomenės kapeliono pareigų
3. ↑

* R. Butautas-Kudirka. Sūduvos dvasininkai. – Vilnius, 2010.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Bužumbūra*Bujumbura* |
| --- |
| *Miesto panorama iš katedros* |
|  |
| 

BužumbūraBužumbūra

3°23′0″ p. pl. 29°22′0″ r. ilg.﻿ / ﻿3.38333°š. pl. 29.36667°r. ilg.﻿ / 3.38333; 29.36667﻿ (Bužumbūra)Koordinatės: 3°23′0″ p. pl. 29°22′0″ r. ilg.﻿ / ﻿3.38333°š. pl. 29.36667°r. ilg.﻿ / 3.38333; 29.36667﻿ (Bužumbūra) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Burundžio vėliava Burundis |
| **Provincija** | Bužumbūros merija |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 1 092 859  |
| **Plotas** | 86,5 km² |
| **Tankumas** (2019) | 12 634 žm./km² |
| **Altitudė** | 774 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Bužumbūra |

**Bužumbūra** (pranc. *Bujumbura*, iki 1962 m. *Usumbura*) – miestas vakarų Burundyje, prie šiaurės rytinio Tanganikos ežero kranto. Iki 2019 m. – Burundžio sostinė. 1,09 mln. gyventojų (2019). Bužumbūra yra šalies prekybinis centras, vandens kelių keltais sujungtas su Kigoma ir Udžidžiu (*Kigoma-Ujiji*), Tanzanijos uostu. Iš pastarojo miesto geležinkeliu prekės keliauja į Dar es Salamą. Bužumbūros regione auginama medvilnė, taip pat išvystyti amatai, žvejyba, alaus, kailių, cemento, vaistų pramonė. Svarbus gyventojų užsiėmimas yra žvejyba ežere. Mieste yra žuvies ir kavos apdirbimo fabrikai. 1960 m. čia įkurtas Burundžio universitetas.

Istorija
--------

1871 m. gyvenvietę aplankė Deividas Livingstonas ir Henris Mortonas Stenlis. Tai buvo svarbi vokiečių Rytų Afrikos kolonizatorių armijos stovyklavietė. 1923 m. miestas tapo Ruandos-Urundžio mandatinės teritorijos (nuo 1946 m. globojama teritorija), priskirtos Belgijai, administraciniu centru, o 1962 m. tapo nepriklausomo Burundžio sostine. 1993 m. nužudžius šalies prezidentą Melchiorą Ndadaję (*Melchior Ndadaye*) prasidėjo etniniai konfliktai ir žudynės. Tūkstančiai žmonių paliko miestą, ir jis tapo tutsių armijos tvirtove. Nesutarimai tęsiasi, ir tarp tutsių bei hutų vis dar pasitaiko konfliktų, ypač Bužumbūros priemiesčiuose.

2007 m. buvo išsakyti planai sostinę perkelti į buvusią karališkąją sostinę Gitegą, 2019 m. parlamento balsavimu tai buvo įtvirtinta oficialiai.

Sportas
-------

* Rukinzo FC – futbolo klubas;

Namų rungtynes žaidžia „Intvario" stadione (pranc. *Stade Intwari*, talpinančiame 22 tūkst. žiūrovų.

Išnašos
-------

1. ↑  Globalsportarchive
2. ↑  Stadiono talpa pagal Soccerway
Įėjimas į Kunstforumą ir kartu į paveikslų galeriją iš Potsdamo aikštės
**Paveikslų galerija** (vok. *Gemäldegalerie*) yra meno muziejus Berlyne, Vokietijoje, kuriame yra viena geriausių Europos Senųjų meistrų (iki XIX a.) dailės darbų kolekcija.

Muziejus yra Kunstforume, muziejiniame ir kultūriniame Berlyno komplekse, iškart į vakarų pusę, Potsdamo aikštėje.

Istorija
--------

Paveikslų galerija įkurta 1830 m. dabartinėje Muziejų saloje Unter den Linden gatvėje. Muziejaus pradinę ekspoziciją sudarė Šventosios Romos imperijos kurfiursto Frydricho Vilhelmo (1620–1688) ir Prūsijos karaliaus Frydricho II (1712–1786) meno darbų kolekcijos.

1656 m. prie kolekcijos buvo prijungta Lenkijos – Švedijos karalių Vazų, o 1740 m. – Lenkijos karaliaus Jono Sobieskio Silezijos kolekcijos. Prūsijos karaliai ir toliau turtino kolekciją Lenkijos sąskaita, pvz. po Respublikos padalijimo vyko Lenkijos kultūrinių vertybių plėšimas Prūsijos aneksuotose vietovėse.

1904 m. galerija buvo perkelta į Kaizerio Frydricho muziejų (dabar – Bodės muziejus) Muziejų saloje. Čia, vadovaujant Wilhelm von Bode, buvo stipriai praplėsta dailės kūriniais iš visuomenės suaukotų lėšų. Antrojo pasaulinio karo metu pastatas labai nukentėjo nuo bombardavimų. Apie 400 nepaslėptų dailės darbų buvo pažeisti, keli šimtai dingo arba buvo pagrobti Sovietų Sąjungos ir JAV kareivių.

Po karo kolekcija buvo perskirta į dvi dalis, viena eksponuota Bodės muziejuje, kita – Berlin-Dahlem botanikos sodo muziejuje. 1997 m. galerija buvo įkurta naujai pastatytame Kunstforumo kultūriniame centre, Potsdamo aikštėje.

Interjeras
----------

* Viena salių su Ticiano Veneros paveikslu (antras kairėje) Viena salių su Ticiano Veneros paveikslu (antras kairėje)
* Viena salių Viena salių
* Viena salių Viena salių
* Vidinė salė, Vokietijos Viduramžių menas. Vidinė salė, Vokietijos Viduramžių menas.

Meno kolekcija
--------------

Galerijoje yra viena reikšmingiausių italų Renesanso ir Nyderlandų, bei olandų Baroko kolekcija pasaulyje. Taip pat, daug vokiečių meno nuo Virduramžių iki XIX a.

Keletas žymiausių dailės darbų:

* Fra Andželikas. „Šv. Pranciškaus apraudojimas" Fra Andželikas. *„Šv. Pranciškaus apraudojimas"*
* Fra Filippo Lippi. „Madona miške" Fra Filippo Lippi. *„Madona miške"*
* Andrea Mantenja. „Madona su miegančiu kūdikiu" Andrea Mantenja. *„Madona su miegančiu kūdikiu"*
* Koredžas. „Leda ir gulbinas" Koredžas. *„Leda ir gulbinas"*
* Jeronimas Boschas. „Šv. Jonas Evangelistas Patmoje" Jeronimas Boschas. *„Šv. Jonas Evangelistas Patmoje"*
* Johanas Vermejeris. „Puodelis vyno" Johanas Vermejeris. *„Puodelis vyno"*
* Rembrantas. „Autoportretas" Rembrantas. *„Autoportretas"*
* Albrechtas Altdorferis. „Šv. naktis" Albrechtas Altdorferis. *„Šv. naktis"*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paveikslų galerija (Berlynas)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė[neveikianti nuoroda]
* Gemäldegalerie Google meno projekte