recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Žozefas Mišelis Mongolfjėpranc. *Joseph-Michel Montgolfier*** |
| --- |
|  |
| Žozefas Mišelis Mongolfjė |
| Gimė | 1740 m. rugpjūčio 26 d. |
| Mirė | 1810 m. birželio 26 d. (69 metai) |
| Tautybė | Prancūzija |
|  |
| Veikla | Prancūzijos išradėjas, aviacijos pradininkas. |
|  |
|  **Vikiteka** | Broliai Mongolfjė |

| **Žakas Etjenas Mongolfjėpranc. *Jacques-Étienne Montgolfier*** |
| --- |
|  |
| Žakas Etjenas Mongolfjė |
| Gimė | 1745 m. sausio 6 d. |
| Mirė | 1799 m. rugpjūčio 2 d. (54 metai) |
| Tautybė | Prancūzija |
|  |
| Veikla | Prancūzijos išradėjas, aviacijos pradininkas. |

**Broliai Mongolfjė** (pranc. *de Montgolfier*),  **Joseph-Michel** (adapt. ***Žozefas Mišelis***, gimė 1740 m. rugpjūčio 26 d. Ardešo departamente, (Prancūzija), mirė 1810 m. birželio 26 d. Hero departamente), ir  **Jacques-Étienne** (adapt. ***Žakas Etjenas***, gimė 1745 m. sausio 6 d. Ardešo departamente, (Prancūzija), mirė 1799 m. rugpjūčio 2 d. Ardešo departamente. Broliai – oreivystės pradininkai, oro baliono išradėjai.

Istorija
--------

Broliai Mongolfjė gimė popieriaus gamintojo šeimoje. Jie abu domėjosi fizika, matematika, oreivyste, o Žakas Etjenas taip pat studijavo architektūrą. Broliai pirmieji pasaulyje išbandė iš audinio, padengto alūnu ir pripildyto dūmų (vėliau – karšto oro) pagamintą karšto oro balioną.

1782 m. Žozefas Mišelis mąstydamas apie tuomet aktualų klausimą – Ispanijos vykdytą Gibraltaro apsiaustį, svarstė galimybes paimti tvirtovę kariuomenei puolant oru. 1782 m. gruodį Žozefas Mišelis atliko pirmuosius bandymus paleisti oro pripildytą balioną. Jiems pavykus, broliai nusprendė viešai pademonstruoti karšto oro baliono galimybes. Pirmasis baliono skrydis įvyko 1783 m. birželio 4 d. Anonė (*Annonay*) vietovėje Ardešo departamente, stebint grupei asmenų. Balionas pakilo iki 1600–2000 metrų aukščio ir per 10 minučių nuskriejo apie 2 km. 1783 m. rugsėjo 19 d. balionas su pintine, kurioje buvo avis, gaidys ir antis, priešais Versalio rūmus buvo pademonstruotas Prancūzijos karaliui Liudvikui XVI. 1783 m. lapkričio 21 d. pirmą kartą oro balionu skrido žmonės – fizikas Jean-François Pilâtre de Rozier ir markizas François Laurent d'Arlandes.

Žozefas Mišelis, be oro baliono, taip pat sukūrė kitų techninių priemonių – hidraulinį taraną, garintuvą. Broliai tapo Prancūzijos akademijos nariais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *de Montgolfier (de Mongolfjė)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 452 psl.
| Makapa*Macapá* |
| --- |
|              |
| *Makapa naktį* |
|  |
| 

MakapaMakapa

0°2′0″ š. pl. 51°3′0″ v. ilg.﻿ / ﻿0.03333°š. pl. 51.05000°r. ilg.﻿ / 0.03333; 51.05000﻿ (Makapa)Koordinatės: 0°2′0″ š. pl. 51°3′0″ v. ilg.﻿ / ﻿0.03333°š. pl. 51.05000°r. ilg.﻿ / 0.03333; 51.05000﻿ (Makapa) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės regionas |
| **Valstija** | Amapa Amapa |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 484 730  |

**Makapa** (port. *Macapá*) – miestas šiaurės rytų Brazilijoje, prie Amazonės upės žiočių, 345 km nuo Beleno. Amapos valstijos sostinė. Miestas įsikūręs tiesiai ant pusiaujo linijos. 368,4 tūkst. gyventojų (2006 m.). Svarbus upių prekybos uostas, tarptautinis oro uostas. Vienintelė Brazilijos valstijos sostinė, neturinti tiesioginio susisiekimo greitkeliais su kitų valstijų sostinėmis. Geležies, aukso, mangano, alavo gavyba, medienos apdirbimas, žvejyba. Makapos universitetas. Miesto įžymybė – *Zerão* futbolo stadionas, kurio viena aikštės pusė yra šiaurės, kita – pietų pusrutulyje. Klimatas ekvatorinis, labai mažai kintant vidutinei metų temperatūrai.

Savivaldybės plotas – 6409 km², gyventojų skaičius – 522 357 (2021 m.).

Istorija
--------

1544 m. Ispanijos keliautojas ir konkistadoras Francisco de Orellana vietovę pavadino *Nueva Andalucia Adelantado* ir paskelbė ją Ispanijos nuosavybe. 1738 m. įkurtas karinis postas, o 1758 m. Sebastião Veiga Cabral įkūrė Makapos miestą. Spartus miesto augimas prasidėjo 1943 m. kai Makapa tapo naujai sudarytos Amapos valstijos sostine.

Šaltiniai
---------

1. BRAZIL: Amapá, *citypopulation.de*
2. ↑  BRAZIL: Amapá, *citypopulation.de*
3. ↑  *Macapa (Makapa)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 727 psl.
| **Bronius Daunoras** |
| --- |
| Gimė | 1906 m. lapkričio 1 d.Vadokliai, Panevėžio apskritis |
| Mirė | 1985 m. birželio 7 d. (78 metai)Londonas |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Bronius Daunoras** (slapyvardis *Bronius Daubaras*, 1906 m. lapkričio 1 d. Vadokliai, Panevėžio apskritis – 1985 m. birželio 7 d. Londonas) – Lietuvos žurnalistas.

Biografija
----------

Mokėsi Panevėžio gimnazijoje, Kaune baigė profesinių sąjungų gimnaziją, Vytauto Didžiojo universitete studijavo teisę ir humanitarinius mokslus.

1940–1941 m. TSRS okupacinės valdžios kalintas. 1941–1942 m. dirbo laikraščio „Ūkininko patarėjas" ir žurnalo „Naujoji sodyba" redakcijose. Dienraščio „Ateitis", ėjusio 1943–1944 m. Kaune ir jo tęsinio, 1944 m. ėjusio Tilžėje, laikraščio „Lietuviai", ėjusio 1943–1944 m. Kaune, 1944–1945 m. Berlyne leidėjas ir redaktorius. Prie dienraščio „Ateitis" buvo įsteigęs knygų leidyklą. 

1944 metais redagavo ir išleido vienkartinį leidinį "Birželio 22". Spaustuvė "Varpas" Kaune, Gedimino g. 3b. Kaina 30 Rpf.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1946–1947 m. Noištadte su kitais redagavo laikraštį „Pašvaistės", 1949–1951 m. – satyrinį žurnalą „Apuokas" ir 1951 m. – vienkartį leidinį „Klajūnas". 1947 m. persikėlė į Didžiąją Britaniją. 1952–1957 m. Didžiosios Britanijos lietuvių savaitraščio „Europos lietuvis" (iki 1952 m. „Britanijos lietuvis") redaktorius, 1952–1954 m. Lietuvių namų valdybos pirmininkas.

Bibliografija
-------------

* Čekisto naguose, 1943 m.
* Išpirktoji mirtis, 1946 m.
* Neramu buvo Laisvės alėjoj, 1952 m.
* Proferansas tamsoje, 1954 m.
* Nylono adytoja, 1954 m.
* Duonos beieškant, 1954 m.
* Medinė širdis, 1955 m.
* Uždangai nusileidus, 1955 m.
* Mėlyna suknelė, 1955 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 100 psl.
2. ↑  Stasė Matulaitytė. *Bronius Daunoras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 535 psl.
| San Chavjeras |
| --- |
| San Chavjeras Helvesijos apylinkėse San Chavjeras Helvesijos apylinkėse |
| **Ilgis** | 550 km |
| **Ištakos** | Parana |
| **Žiotys** | Parana |
| **Šalys** | Argentinos vėliava Argentina |
|  |
|  **Vikiteka** | San Chavjeras |

**San Chavjeras** (isp. *Río San Javier*) – Paranos upės protaka Argentinoje, Santa Fė provincijoje. Atsišakoja nuo Paranos upės iš dešinės tarp Gojos ir Rekonkistos miestų. Teka į pietus, pietvakarius lygiagrečiai su Parana, su ja jungiasi daugybe protakų, ežerų ir pelkių. Sudaro labai plačią pelkėtą salpą. Vėl susilieja su Parana į šiaurės rytus nuo Santa Fė. Nesudaro vientisos vagos, o daugybės protakų, turinčių skirtingus pavadinimus, labirintą.

Miestai prie San Chavjero: Romangas, Alechandra, San Chavjeras, Helvesija, Kajasta, Santa Rosa de Kalčinesas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Mapa físico de la Provincia de Santa Fe, Argentina,  *Instituto Geográfico Nacional de la República Argentina*, 2016.
3. ↑  Mapa de la Provincia de Santa Fe, Argentina, *Gobierno Electrónico Argentina*
| Ringovės piliakalnis |
| --- |
|  |
| 

Ringovės piliakalnisRingovės piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°3′4.7″ š. pl. 23°31′16.4″ r. ilg.﻿ / ﻿55.051306°š. pl. 23.521222°r. ilg.﻿ / 55.051306; 23.521222Koordinatės: 55°3′4.7″ š. pl. 23°31′16.4″ r. ilg.﻿ / ﻿55.051306°š. pl. 23.521222°r. ilg.﻿ / 55.051306; 23.521222 |

 |
| Vieta | Kauno rajonas |
| Seniūnija | Vilkijos seniūnija |
| Aukštis | 20-­30 m |
| Plotas | 135x32 |
| Naudotas | II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1960, 1972 |
| Registro Nr. | AR353 / 5052 /A347 |

**Ringovės piliakalnis**, vadinamas *Pilike, Linksmuoju kalnu* – piliakalnis ir gyvenvietė Kauno rajono savivaldybės teritorijoje, Ringovės kaime, Vilkijos apylinkių seniūnijoje. Yra šalia plento  **141**  Kaunas–Jurbarkas–Šilutė–Klaipėda  ir Ringovės upelio.

Aukuras ant Ringovės.

Piliakalnis
-----------

Ringovės piliakalnis nuo kelio.
Piliakalnis įrengtas Nemuno dešiniojo kranto kyšulyje, suformuotame Ringovės ir Krestinavos upelių daubų. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 135 m ilgio ir 32 m pločio pietinėje dalyje, labai nelygi. Jos šiaurinė dalis 3 m aukštesnė, o pietinė dalis 2 m žemesnė už centrinę. Beveik per aikštelės vidurį, skersai jos eina 20 m pločio, iki 1 m gylio įdubimas. Aikštelės šiauriniame krašte supiltas 17 m ilgio, 3,5 m aukščio, 19 m pločio kūgio formos pylimas, kurio 4 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 4 m pločio, 0,5 m gylio griovį. Toliau į šiaurę tęsiasi natūrali kranto ketera, kurioje už 50 m nuo pylimo yra 1 m aukščio, 13 m pločio pakilimas. Vakariniame šlaite, 2-­3 m žemiau aikštelės yra 2 m pločio terasa, kurios išorinis 3-­4 m aukščio šlaitas pastatintas. Terasa užsisuka ir į pietinį šlaitą. Šlaitai statūs, 20-­30 m aukščio. Piliakalnis apaugęs eglėmis ir krūmais, pietinis šlaitas nukirstas.

Piliakalnis datuojamas II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministros įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 38 000 m².

Tyrimai
-------

Vaizdas nuo Ringovės į rytus.
1960 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas, 1972 m. – Mokslinė metodinė taryba.

Istorija
--------

Piliakalnyje stovėjo 1364 m. žiemą minima Ringės pilis.

Vaizdas nuo Ringovės į Nemuno slėnį.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Seredžiaus I piliakalnis 8 km | Daugėliškių piliakalnis 20 km  Butvilonių piliakalnis 6 km | Vikūnų piliakalnis 21 km |  |
| Žemosios Panemunės piliakalnis 4 km |  | Piepalių piliakalnis 16 km |
| Klepų piliakalnis 41 km |  | Jaučakių piliakalnis 5 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 5052 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 145 (Nr. 635).

Literatūra
----------

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.123.
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. KPC A. F.1. Ap1. B.12. P.275-285.
* A. Makarevičius. Archeologiniai Vilkijos apylinkių paminklai // Lietuva, 1925 m. liepos 6.
* Petras Tarasenka. Lietuvos archeologijos medžiaga. Kaunas, 1928, 224.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Ringovė
| Kambrėpranc. *Cambrai* |
| --- |
|        |
| *Kambrė katedra* |
|  |
| 

KambrėKambrė

50°10′36″ š. pl. 3°14′08″ r. ilg.﻿ / ﻿50.17667°š. pl. 3.23556°r. ilg.﻿ / 50.17667; 3.23556﻿ (Kambrė)Koordinatės: 50°10′36″ š. pl. 3°14′08″ r. ilg.﻿ / ﻿50.17667°š. pl. 3.23556°r. ilg.﻿ / 50.17667; 3.23556﻿ (Kambrė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| **Regionas** | Aukštutinė Prancūzija |
| **Departamentas** | Šiaurė (departamentas) |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 32 296  |
| **Plotas** | 18,12 km² |
| **Tankumas** (2007) | 1 782 žm./km² |
| **Altitudė** | 41−101 m |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Kambrė |

**Kambrė** (pranc. *Cambrais*, pikard. *Kimbré*) − miestas šiaurinėje Prancūzijos dalyje, Aukštutinės Prancūzijos regione, Šiaurės departamente, prie Šeldės upės. Upių uostas. Išplėtota tekstilės, maisto perdirbimo, statybinių medžiagų pramonė.

Istorija
--------

Senovės Romos laikais vietovė vadinta  *Cameracum*. Nuo 445 m. Frankų imperijos sudėtyje. Nuo VI a. pabaigos – vyskupijos centras. Nuo 926 m. priklausė Šventajai Romos imperijai. 870 m. miestą sudegino normanai. Nuo 1076 m. formaliai gavo savivaldos teises, tačiau dėl jų miestiečiai kelis amžius kovojo su vietos vyskupija. XV a. Kambrė išgarsėjo kaip regiono muzikos centras. 1508 m. mieste sudaryta vadinamoji Kambrė lyga – popiežiaus, Prancūzijos karaliaus Liudviko XII, Šventosios Romos imperijos ir Aragono karalystės sąjunga prieš Venecijos respubliką. Nuo 1678 m. – Prancūzijos dalis. Smarkiai nukentėjo per Pirmąjį ir Antrąjį pasaulinius karus. 1917 m. lapkričio 20 d. Kambrė mūšyje pirmą kartą masiškai panaudoti tankai.

Architektūra
------------

Kambrė išliko daug architektūros paminklų- dveji miesto vartai, XVI a. tvirtovė, Dievo Motinos katedra, XVII a. Vyskupų rūmai, kelios bažnyčios, miesto rotušė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Cambrais (Kambrė)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 694 psl.
Baimės akys didelės
**Sisteminė desensibilizacija** (čia *de* + lot. *sensibilis*, 'jautrus') – žmogaus organizmo jautrumo kokiai nors medžiagai, konkretaus objekto ar situacijos poveikio palaipsninis mažinimas. Ši metodika, taikoma elgesio terapijoje, yra viena iš pagrindinių baimės ir nerimo įveikimo psichologinių priemonių, neskaitant klinikinio pokalbio ir modeliavimo treniruotės. Psichoterapeutai naudoja kognityvinės elgesio terapijos metodiką, pasitelkdami poveikio hierarchiją kaip desensibilizuojančią priemonę pacientų baimės dirgikliams mažinti.

Taikymas
--------

Sisteminės disensibilizacijos (laipsniško nujaudinimo) metodas pasirenkamas, kai bandoma nuslopinti baimės ir nerimo reakciją. Metodas grindžiamas elgesio terapijos metodų kūrėjo Jozefo Volpės antagonistinių reakcijų slopinimo principu. T. y. nerimas arba baimė negali būti kartu su šiomis reakcijomis: atsipalaidavimo, maitinimosi, seksualine. Taikant šį metodą, pirmiausia registruojamos visos situacijos, kurios kelia nerimą (nuo mažiausios iki didžiausios). Pvz. padidėjęs prakaitavimas, sutrikęs kvėpavimas, varžovų pasirodymas, tėvų ar šeimos narių pretenzijos, reikšmingų sporto varžybų pradžia. Po to siūloma įsivaizduoti situacijas iš eilės ir po vieną. Siūloma atsipalaiduoti, palaipsniui artėjant nuo mažesnės baimės iki didžiausios. Gydymui pasiruošęs pacientas mokosi įvairių atsipalaidavimo būdų. Specifinės fobijos yra vienos klasės psichikos ligos, dažniausiai įveikiamos laipsniško nujaudinimo būdu. Ligonio vaizduotė yra stimuliuojama konkrečią fobiją sukeliančiu objektu ar reiškiniu (voru, gyvate, aukščiu) tol, kol pradeda tai toleruoti, ir jo baimės bei nerimas palaipsniui užgęsta.

Kaip viena iš priemonių, sisteminė desensibilizacija gali būti taikoma, pvz. miego sutrikimaui – nemigai gydyti. Šiuo atveju atsigulimo laikas dažnai yra nesusijęs su užmigimu. Stengiamasi šią asociaciją pakeisti teigiama – atsigulimas turi prilygti atsipalaidavimui, o ne tvyrančiai baimės ir nerimo būsenai

Šaltiniai
---------

1. ↑   Psichologiniai metodai nerimui ir baimėms įveikti
2. ↑

Nuorodos
--------

* Psichologijos gidas: sisteminė desensibilizacija
| Mantaisp. *Manta* |
| --- |
| *Manta nuo jūros kranto* |
|  |
| 

MantaManta

0°57′0″ p. pl. 80°42′0″ v. ilg.﻿ / ﻿0.95000°š. pl. 80.70000°r. ilg.﻿ / 0.95000; 80.70000﻿ (Manta)Koordinatės: 0°57′0″ p. pl. 80°42′0″ v. ilg.﻿ / ﻿0.95000°š. pl. 80.70000°r. ilg.﻿ / 0.95000; 80.70000﻿ (Manta) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Ekvadoro vėliava Ekvadoras |
| **Provincija** | Manabi provincija |
| **Kantonas** | Mantos kantonas |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 183 200  |
| **Plotas** | 60,49 km² |
| **Tankumas** (2007) | 3 029 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Manta |

**Manta** – miestas vakarų Ekvadore, Manabi provincijoje, Ramiojo vandenyno pakrantėje. Didžiausias Manabi provincijos miestas. Vienas pagrindinių šalies jūrų uostų (eksportuojama kava, kakava, žuvis, bananai, daržovės ir kt.). Yra Eloj Alfaro karinis ir tarptautinis civilinis oro uostas.

Manta yra svarbiausias žvejybinis uostas šalyje. Mieste gaminami tuno konservai, kurie eksportuojami į JAV ir Europą. Taip pat gaminamas augalinis aliejus, cheminiai valikliai. Priemiestyje Montekristyje gaminamos skrybėlės panamos. Taip pat auga turizmo sektorius – turistai ilsisi Ramiojo vandenyno pakrantės paplūdimiuose, kurortuose. Populiarus banglenčių sportas, povandeninis nardymas ir kitos vandens pramogos.

Veikia keletas universitetų: Laica Eloy Alfaro, Universidad del Pacifico ir kt.

Istorija
--------

Miestas žinomas nuo prieškolumbinių laikų, čia buvo Mantenjo kultūros centras. Vėliau teritoriją užvaldė inkai. Ispanai Mantą oficialiai įkūrė 1563 m.

Sportas
-------

* Delfín SC – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
* Manta FC – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
* Namų rungtynes žaidžia *Jocay* stadione (isp. *Estadio Jocay*), talpinančiame 22 tūkst. žiūrovų.

Išnašos
-------

1. ↑  *Manta*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 225 psl.
2. ↑  Globalsportsarchive
3. ↑  Globalsportsarchive
4. ↑  Stadiono talpa 22 tūkst. žiūrovų

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė
Arklio kanopos sandara.  
Rožiniai – minkštieji audiniai  
Šviesiai pilki – kaulai  
Mėlynos – sausgyslės  
Raudona – derma  
Geltona – piršto pagalvėlė  
Tamsiai pilka – raginė varlė  
Oranžinis – kanopos padas  
Ruda – sienelė (nagas)
*Apie senovės kultūrų laidojimo indą skaitykite Kanopa (indas)*
**Kanopa** – kanopinių žvėrių piršto galas padengtas storu, tvirtu nagu. Kanopą sudaro kanopos padas ir kietą sienelę aplink piršto galą sudarantis nagas. Įprastai gyvūno svorį laiko abi šios dalys. Kanopos nuolat auga ir nusidėvi vaikštant.

Kanopas turi 2 žinduolių būriai – porakanopiai ir neporakanopiai. Kai kada kanopiniais laikomi ir kupranugariniai, bet iš tiesų jų pirštai minkštesni už kanopas, o nagai ne tokie dideli.

Porakanopiai ant kiekvienos kojos turi 2 kanopas. Dauguma (elniai, šernai) turi dar ir 2 kanopėles, esančias už kanopų, aukščiau ant pėdos. Gyvūnui ramiai einant kietu pagrindu, kanopėlės dažniausiai jo nesiekia, tačiau einant minkštu pagrindu, bėgant ar šokinėjant kanopėlės suteikia papildomą atramą. Dalis porakanopių kanopėlių neturi (žirafos, šakiaragiai).

Neporakanopiai gali turėti vieną kanopą (arkliai), 3 kanopas (raganosiai) arba vieną kanopą ir 2 kanopėles. Tapyrai turi 3 kanopas ant užpakalinių kojų ir 4 ant priekinių.

Galerija
--------

* Žirafos kanopa
* Arklio kanopos
* Tapyro kanopos - priekinės kairėje, užpakalinės dešinėje
* Stirnos kanopos
* Kupranugario pėda

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kanopa*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 336 psl.
| Stakliškių I piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Stakliškių I piliakalnisStakliškių I piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°35′27.5″ š. pl. 24°20′42.7″ r. ilg.﻿ / ﻿54.590972°š. pl. 24.345194°r. ilg.﻿ / 54.590972; 24.345194Koordinatės: 54°35′27.5″ š. pl. 24°20′42.7″ r. ilg.﻿ / ﻿54.590972°š. pl. 24.345194°r. ilg.﻿ / 54.590972; 24.345194 |

 |
| Vieta | Prienų rajonas |
| Seniūnija | Stakliškių seniūnija |
| Aukštis | 13 m |
| Plotas | 38x42 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1971 |
| Registro Nr. | AR849 / 5535 /A223P |

**Stakliškių piliakalnis**, žinomas ir *Piliakalnio* vardu – piliakalnis Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į rytus nuo Stakliškių, Stakliškių seniūnija. Pasiekiamas iš Stakliškių rytinio galo keliu Stakliškės–Užuguostis pavažiavus 500 m ir paėjus į dešinę rytų kryptimi per laukus 100 m, yra kitapus upelio.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Guostės dešiniajame krante, santakoje su mažu upeliu. Aikštelė trapecinė, orientuota šiaurės – pietų kryptimi, 38 m ilgio, 42 m pločio šiauriniame krašte, 21 m ­- pietiniame. Aikštelės šiauriniame krašte supiltas 42 m ilgio, 2 m aukščio, 15 m pločio pylimas, kurio išorinis 3,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 14 m pločio, 2 m gylio griovį. Pietinėje pusėje aikštelė nuo toliau į pietus esančio 11x6 m dydžio trikampio smaigalio atskirtas 15 m ilgio, 10 m pločio, 3 m gylio grioviu. Šlaitai statūs, iki 13 m aukščio.

Piliakalnis apardytas arimų, nuslinkę rytinis ir vakarinis aikštelės kraštai ir šlaitai bei smaigalio rytinis šonas. Šlaitų apačios eroduoja ir dabar. Aikštelė dirvonuoja, šlaitai ir pylimas apaugę lapuočiais.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 7000 m². 850 m į pietryčius yra Stakliškių II piliakalnis.

Tyrimai
-------

1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.

Piliakalnio apylinkėse 1957 m. buvo rastas XIV a. sidabrinių papuošalų ir monetinių lydinių Stakliškių lobis.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Paukščių piliakalnis 11 km | Noreikiškių piliakalnis 5 km  Pieštuvėnų piliakalnis 4,5 km | Pamiškės piliakalnis 11 km |  |
| Birštono piliakalnis 20 km  Babronių piliakalnis 15 km |  | Lavariškių piliakalnis 9 km |
| Gerulių (Stakliškės) piliakalnis 7 km | Pivašiūnų piliakalnis 14 km | Stakliškių II piliakalnis 0,85 km Vilkininkų piliakalnis 3 km |

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 154 (Nr. 679).

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.162

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Stakliškės I
*Kitos reikšmės – Kardas (reikšmės).*
**Kardas** – JAV lietuvių iliustruotas satyros, humoro ir kritikos žurnalas, leistas kas mėnesį 1916–1926 m.

Istorija
--------

Išleistas vietoj humoro ir satyros žurnalo „Šakė". Nr. 1 išėjo 1916 m. balandžio mėn. Vusteryje. 1917 m. leido „Kardo" bendrovės komitetas, kurio pirmininkas buvo A. F. Miliauskas, sekretorius Jonas Repšys, iždininkas N. J. Kudarauskas ir administratorius J. Navickas. 1917 m. balandžio mėn. buvo perkeltas į Bostoną, kur jo leidimą perėmė grupė „Laisvės draugai". Jie išleido 16 numerių. 1918 m. (nuo Nr. 8) perkeltas į Čikagą ir perduotas Lietuvių laisvamanių federacijai. Čia ėjo iki 1926 m. kai vietoj žurnalo „Kardas" vėl pradėtas leisti žurnalas „Šakė".

Redaktoriai
-----------

* Kleopas Jurgelionis – 1916 m.
* Kostas Augustas,
* Kazys Baronas,
* Stasys Strazdas, Teodoras Kučinskas, Fortūnatas Bagočius, Jonas Repšys ir kt.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 205 psl.
Buldozeris
**Buldozeris** – sunkioji savaeigė statybos mašina birioms medžiagoms stumdyti. Buldozeris paprastai būna sudarytas iš vikšrinio arba ratinio traktoriaus ar vilkiko ir jo priekyje pritvirtino verstuvo. Buldozerio verstuvas skirtas pjauti ir stumdyti gruntą. Verstuvai gali būti pasukami ir nepasukami. Kai kurie buldozeriai gali turėti papildomą prietaisą – purentuvą. Buldozeriu pilami pylimai, užpilamos duobės, grioviai, valomas sniegas, lyginamas gruntas, stumdomos birios medžiagos.

Istorija
--------

Terminas „buldozeris" atsirado XIX a. ir juo buvo apibūdinama bet kokia jėga, galinti pastumti didelę masę. Pirmasis buldozeris buvo išrastas 1923 m. JAV, Kanzaso valstijoje ir plačiai paplito Tarpukario metu. Didžiausi buldozerių gamintojai pasaulyje – Komatsu, Caterpillar kompanijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Evaldas Palšaitis. Buldozeris*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 589 psl.
Kardinolo apranga ir atributai

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kardinolas** (lot. *cardinalis* 'svarbiausias', iš lot. *cardo, cardinis* 'durų vyris, ašis') – Katalikų Bažnyčios dvasininkas, rangu žemesnis už popiežių, dažniausiai vyskupas, Kardinolų kolegijos narys, kuris gali būti išrinktas popiežiumi.

Istorija
--------

Kardinolais dvasininkai Romoje pradėti vadinti VI a. šiuolaikinis kardinolo statusas įsigaliojo popiežiaus Pijaus V laikais (1566–1572 m.). Nuo 1059 m. kardinolai turi išskirtinę popiežiaus rinkimo teisę, nuo 1150 m. renkasi į Kardinolų kolegiją, kuriai vadovauja kolegijos dekanas. Kardinolą popiežius skiria iš dvasininkų, turinčių kunigystės šventimus. Jeigu paskirtasis neturi vyskupo šventimų, jam priklauso teisė juos gauti.

Kardinolų laipsniai
-------------------

Yra trys kardinolų laipsniai: 

* kardinolas vyskupas
* kardinolas kunigas
* kardinolas diakonas

Popiežiaus paskirti, bet, dažniausiai dėl nepalankios politinės padėties nepaskelbti kardinolai vadinami *in pectore* („širdyje").

Kardinolų pareigos
------------------

Į kardinolų pareigas įeina dalyvavimas Kardinolų kolegijos susirinkimuose, taip pat patarti popiežiui individualiai arba kardinolų kolegijoje. Be to, kardinolai paprastai turi kitų pareigų – vadovauja vyskupijai arba arkivyskupijai, užima pareigas kurijoje. Kardinolas dirba Romos kurijoje arba vadovauja partikuliarinėms, dalinėms bažnyčioms, jose reziduoja.

Skiriamieji ženklai
-------------------

Kardinolo skiriamieji ženklai – kardinolo kryžius ir žiedas, raudona sutana, modzetė, juosta, biretas ir pijusė. Į kardinolą kreipiamasi *Jūsų Eminencija* (J. Em.).

Lietuvių kilmės kardinolai
--------------------------

Kardinolo rangas buvo suteiktas 8 lietuvių kilmės katalikų dvasininkams. Jais buvo Fridrikas Jogailaitis (nuo 1493 m.), Jurgis Radvila (nuo 1583 m.), Jonas Albrechtas Vaza (nuo 1632 m.), Jonas Kazimieras Vaza (nuo 1646, atsisakė 1647 m.), Henrikas Gulbinovičius (nuo 1985 m. dėl pedofilijos suspenduotas 2020 m.), Vincentas Sladkevičius (nuo 1988 m.). Nuo 2001 m. vasario 21 d. kardinolo titulą turi Vilniaus arkivyskupas emeritas Audrys Juozas Bačkis, nuo 2019 m. spalio 5 d. – Kauno arkivyskupas emeritas Sigitas Tamkevičius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Romualdas Zdanys. *Kardinolas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 430 psl.
| **Markas Emilijus Lepidaslot. *Marcus Aemilius Lepidus*** |
| --- |
|  |
| Gimė | apie 88 m. pr. m. e. |
| Mirė | 13 m. pr. m. e.Sirseo prie Romos |
|  |
| Veikla | senovės Romos politikas |
|  |
|  **Vikiteka** | Markas Emilijus Lepidas |

**Markas Emilijus Lepidas** (lot. *Marcus Aemilius Lepidus*, apie 88 m. pr. m. e. – 13 m. pr. m. e. Sirseo prie Romos) – senovės Romos politikas, konsulas, antrojo triumvirato narys, didysis pontifikas.

Biografija
----------

Iškilo Cezario laikais, vienas iš patikimiausių Cezario žmonių ir pasekėjų. Kol Cezaris 49 m. pr. m. e. kovojo prieš Pompėjų Ispanijoje, Lepidas, tuo metu – pretorius, buvo paliktas Romoje kaip jo patikėtinis, pasiekė, kad Cezaris būtų paskirtas diktatoriumi. 46 m. pr. m. e. pretorius tapo konsulu. 44 m. pr. m. e. Cezarį paskelbus diktatoriumi iki gyvos galvos, Lepidas tapo jo dešiniaja ranka – raitelių viršininku.

Po Cezario nužudymo 44 m. kovo 15 d. Lepidas įtikino senatą savo ištikimybe, tačiau iškart susivienijo su Antonijumi. Vėliau kartu su Oktavianu jie sudarė antrąjį triumviratą. 43 m. pr. m. e. šis triumviratas buvo legalizuotas įstatymu *Lex Titia*, leidusiu triumvirams valdyti Romą penkerius metus – tad skirtingai nuo pirmojo Pompėjaus, Cezario ir Kraso triumvirato, šis buvo oficialus ir juridiškai teisėtas. Tais pačiais metais Lepidas perėmė anksčiau Cezario turėtą didžiojo pontifiko *Pontifex Maximus* titulą iki gyvos galvos. 42 m. vėl tapo konsulu. 38 m. pr. m. e. *Tarentumo sutartimi* triumvirato valdžia pratęsta dar penkerių metų laikotarpiui.

Įveikus Cezario žudikus Brutą ir Kasijų, triumvirai pasidalijo Romos imperijos žemes. Lepidui atiteko vakarinės provincijos, iš kurių pagrindinės – Ispanija ir vakarų Afrika. Kurį laiką jis sugebėjo išlikti nuošaliai nuo Antonijaus ir Oktaviano vaidų, tačiau 36 m. pr. m. e. kovojant prieš Pompėjaus sūnų, Lepidas pabandė perimti valdžią Oktaviano legionams. Tai tapo priežastimi Oktavianui apkaltinti Lepidą bandžius uzurpuoti valdžią Sicilijoje bei organizuoti maištą. Lepidui buvo atimti visi rangai ir titulai, išskyrus *Pontifex Maximus*, o jis pats ištremtas. 

Markas Emilijus Lepidas mirė sava mirtimi 13 m. pr. m. e.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lepidas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 22 psl.


|  |
| --- |
|   **Romos konsulas**   |
|  |
| *Anksčiau valdė:*Kvintas Fufijus KalenasPublijus Vatinijus | **Markas Emilijus Lepidas (46 m. pr. m. e.)***kartu su Gajumi Julijumi Cezariu* | *Vėliau valdė:*Gajus Julijus Cezaris |
| Straipsnių serijos apie Senovės Romą dalis |


|  |
| --- |
|   **Romos konsulas**   |
|  |
| *Anksčiau valdė:*Publijus VentidijusGajus Karina | **Markas Emilijus Lepidas (42 m. pr. m. e.)***kartu su Lucijumi Munacijumi Planku* | *Vėliau valdė:*Lucijus AntonijusPublijus Servilijus Isaurikas |
| Straipsnių serijos apie Senovės Romą dalis |
|  |
| --- |
| Klaipėdos miesto savivaldybės Tautinių kultūrų centras |
|  |
| Veiklos pradžia | 2012 m. kovo 5 d. |
| Statusas | Viešoji įstaiga |
| Direktorius | Jelena Butkevičienė |
| Darbuotojai | 6 |
| Salės dydis | 228 m² |
| Adresas | K. Donelaičio g. 6B, Klaipėda,LT 92144, Lietuva Lietuva |
| Tinklalapis | www.klaipedatkc.lt |

**Klaipėdos miesto savivaldybės tautinių kultūrų centras** – kultūros ir švietimo įstaiga, kurios veikla padeda išsaugoti ir skleisti informaciją apie tautinių mažumų kultūrines tradicijas ir savitumus bei skatina pozityvią tautinių mažumų integraciją į Кlaipėdos miesto bei Lietuvos visuomenės gyvenimą.

Įstaiga puoselėja Klaipėdos gyventojų tarpkultūrinę bei tautinę toleranciją ir daugiataučio miesto įvairių kultūrų tradicijas, siekia kurti pilietinę visuomenę.

Įstaigos istorija
-----------------

2003 m. Klaipėdos miesto Taryba patvirtino nutarimą dėl naujos biudžetinės įstaigos įkūrimo. Buvo skirtas gaisro suniokotas buvusios kavinės pastatas miesto centre, Skulptūrų parke.

2008–2012 m. vyko pastato rekonstrukcija.

2011 m. Klaipėdos miesto savivaldybė įsteigė Tautinių kultūrų centrą.

2012 m. kovo 5 d. buvo atidarytas Klaipėdos Nacionalinių kultūrų centras. Atidarymo šventėje dalyvavo Klaipėdos miesto meras Vytautas Grubliauskas, miesto Tarybos nariai, savivaldybės atstovai, garbės svečiai Iš Rusijos, Ukrainos, Baltarusijos, Lenkijos ambasadų.

Nuo pat įstaigos įkūrimo jai vadovauja direktorė Jelena Butkevičienė.

Pastato istorija
----------------

XIX a. antroji pusė–1944 m. tai buvo senųjų Klaipėdos kapinių (vok. *Memel Städtischer Friedhof*) inspektoriaus namas.

1973–1991 m. – dar prieš Skulptūrų parko įkūrimą (1977 m.) pastate pradėjo veikti šachmatų sporto klubas.

1996–2007m. – čia veikė kavinė-vyninė „Metų laikai", viena populiariausių Klaipėdoje, ir šachmatų klubas "Bokštas".

2008–2012 m. vyko pastato rekonstrukcija.

Nuo 2012 m. pastate veikia Tautinių kultūrų centras.

Veikla
------

Pagrindinės įstaigos veiklos kryptys ir paslaugos:

* konferencijos, paskaitos, seminarai, diskusijos (skirtus tautinių mažumų kultūrai, istorijai, etnologijai bei šiandienos problemų tyrimams ir pristatymui),
* filmų seansai, koncertai, festivaliai, parodos,
* atmintinų datų, kalendorinių švenčių paminėjimas, tradicinės etninės šventės,
* medžiagos apie Klaipėdos miesto tautines mažumas kaupimas, sisteminimas ir platinimas,
* lietuvių kalbos mokymo kursai įvairių amžiaus grupių žmonėms.

Įvykusių renginių sąrašą galima rasti čia.

**Būsimų renginių** anonsus galima rasti čia.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *"Apie mus."* // Klaipėdos Tautinių kultūrų centras (oficiali svetainė). (Žiūrėta 2014.10.04.)
2. ↑  "*Senųjų miesto kapinių istorija"**.* // Mažosios Lietuvos istorijos muziejus. (Žiūrėta 2014.10.04.)
3. ↑  *"Šachas vėl Klaipėdos Skulptūrų parke"*. // Mažosios Lietuvos istorijos muziejus. (Žiūrėta 2014.10.04.)

Nuorodos
--------

Šachmatų klubas "Bokštas" (oficiali svetainė)

###### **Vilnius**

* VšĮ Tautinių bendrijų namai (oficiali svetainė)

###### **Kaunas**

* VšĮ Kauno įvairių tautų kultūrų centras (oficiali svetainė)
* Kauno įvairių tautų kultūrų centras (Vikipedijos straipsnis)
| **Karolis Milkovaitis** |
| --- |
| Gimė | 1915 m. kovo 28 d. (108 metai) |
|  |
| Veikla | poetas, prozininkas, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 2002 m. – Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius |

**Karolis Milkovaitis** (1915 m. kovo 28 d. Pilviškiuose, Vilkaviškio apskritis) – Lietuvos poetas, prozininkas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1941–1944 m. mokėsi Kauno suaugusiųjų institute. 1936–1938 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje, 1940–1944 m. dirbo Kauno miesto priešgaisrinėje apsaugoje. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, vėliau išvyko į JAV. Čikagoje baigė technikos mokyklą ir technikos institutą.

Buvo Lietuvių tautinės sąjungos Čikagos skyriaus pirmininkas, 1976–1987 m. – Lietuvos šaulių sąjungos tremtyje pirmininkas. Vasario 16-osios gimnazijos rėmimo komiteto pirmininkas.

Spaudoje bendradarbiavo nuo 1932 m. 1943–1944 m. žurnalo „Policija" ugniagesybos skyriaus redaktorius. Gyvendamas Vokietijoje, rašinius skelbė karo pabėgėlių stovyklose leistuose leidiniuose. Nuo 1987 m. žurnalo „Pensininkas", vėliau garbės redaktorius, „Lietuvis žurnalistas" redaktorius, dienraščio „Draugas" išlaikymo renginių komiteto vicepirmininkas. Nuo 1970 m. Lietuvių žurnalistų sąjungos narys, nuo 1991 m. – Centro valdybos vicepirmininkas, 1995–1997 m. pirmininkas.

Bibliografija
-------------

* *Ledinės kregždės*, eilėraščiai, 1983 m.
* *Saulėtekių upės*, eilėraščiai, 1984 m.
* *Akimirkų amžinybės*, eilėraščiai, 1991 m.
* *Slibinų miške*, romanas, 1991 m.

Įvertinimas
-----------

* 2002 m. – Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 330-331 psl.
| Tytuvėnų piliakalnis |
| --- |
|  |
| 

Tytuvėnų piliakalnisTytuvėnų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°35′38.4″ š. pl. 23°12′57.6″ r. ilg.﻿ / ﻿55.594000°š. pl. 23.216000°r. ilg.﻿ / 55.594000; 23.216000Koordinatės: 55°35′38.4″ š. pl. 23°12′57.6″ r. ilg.﻿ / ﻿55.594000°š. pl. 23.216000°r. ilg.﻿ / 55.594000; 23.216000 |

 |
| Vieta | Kelmės rajonas |
| Seniūnija | Tytuvėnų seniūnija |
| Aukštis | 1,5-­6 m |
| Plotas | 25×18 m |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Žvalgytas | 1967 m. |
| Registro Nr. | / 5136 / AR418 |

**Tytuvėnų piliakalnis** (arba ***Bridvaišio piliakalnis***, ***Alkakalnis***; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR418) – piliakalnis Kelmės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Tytuvėnų, Tytuvėnų seniūnija, Bridvaišio ežero šiauriniame krante, Tytuvėnų regioninis parkas. Pasiekiamas Tytuvėnuose pasukus į pietryčius link Pašakarnio, pavažiavus 1 km, priartėjus Bridvaišio ežerui, pasukus į dešinę pietvakarių kryptimi keliuku, yra už 200 m dešinėje, vakaruose nuo jo.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas Bridvaišio ežero šiauriniame krante esančioje atskiros kalvos – buvusios ežero salos – vakarinėje dalyje. Iš kitų pusių buvo apsaugotas pelkės, dab. durpynas. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 25×18 m dydžio. Jos rytinėje pusėje supiltas 0,3 m aukščio, 5 m pločio pylimas, už kurio iškastas 8 m pločio, 0,2 m gylio griovys. Šlaitai vidutinio statumo, 1,5-­6 m aukščio.

Piliakalnio pietinį šlaitą skalauja Bridvaišio ežeras. Šlaitai apaugę pušimis, aikštelė dirvonuoja.

Tyrimai
-------

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1967 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Spėjama, kad čia galėjusi būti Cydaro pilis.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Burbaičių piliakalnis 12 km  Puikiškės piliakalnis 22 km | Normančių piliakalnis 18 km  Bubių piliakalnis 28 km | Kudinų piliakalnis 14 km  Velžių piliakalnis 35 km |  |
| Papušinio piliakalnis 9 km  Pagryžuvio piliakalnis 6 km |  | Diauderių piliakalnis 28 km |
| Bulavėnų piliakalnis 6,5 km  Lyduvėnų piliakalnis 14 km | Šiaulelių piliakalnis 9 km | Zvėgių piliakalnis 21 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas. – Vilnius: Mintis, 1975. – t. 2, p. 42 (Nr. 96)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.128

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalniai
| **Carl Friedrich Lessingvok. *Carl Friedrich Lessing*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1808 m. vasario 15 d.Breslau |
| Mirė | 1880 m. birželio 5 d. (72 metai)Karlsrujė |
|  |
| Veikla | Vokietijos tapytojas peizažistas. |
|  |
|  **Vikiteka** | Carl Friedrich Lessing |

**Karlas Frydrichas Lesingas** (vok. *Carl Friedrich Lessing*, 1808 m. vasario 15 d. Breslau – 1880 m. birželio 5 d. Karlsrujė) – Vokietijos tapytojas peizažistas.

Biografija
----------

Studijavo architektūrą Berlyno Karališkojoje dailės akademijoje pas K. F. Šinkelį, nuo 1825 m. Diuseldorfo tapybos mokykloje (*Düsseldorfer Malerschule*). 1830–1858 m. šios mokyklos direktorius.

Kūryba
------

Lesingas. Romantiškas peizažas
Nutapė romantizuotų peizažų („Pilis ant uolos" 1828 m. „Apsnigtas vienuolyno kiemas" 1830 m.), istorinių paveikslų („Gedinti karališkoji pora" 1830 m. „Jano Huso teismas Konstancoje" 1842 m.). Paveikslai ištobulintos kompozicijos, detalizuoti, dramatiškos nuotaikos, ryškus psichologizmas. Lesingo kūryba turėjo įtakos realizmo plėtotei vokiečių tapyboje.

Literatūra
----------

* Martina Sitt. Carl Friedrich Lessing. Romantiker und Rebell. Bremen: Donat, 2000. ISBN 3-934836-04-6

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kotryna Džilavjanaitė. *Karlas Frydrichas Lesingas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 37 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

**Mašinų ir traktorių stotis** (MTS) – TSRS veikusi valstybinė įmonė, tiekusi kolūkiams žemės ūkio techniką. Mašinų ir traktorių stotys vykdė traktorių, kombainų ir kitos žemės ūkio technikos aptarnavimą ir nuomą kolūkiams. Prie kai kurių tokių stočių veikė remonto dirbtuvės, traktorių bei kombainų garažai.

Pirmi traktoriai pasirodė XX a. trečiojo dešimtmečio gale. 1929 m. Darbo ir gynybos taryba priėmė nutarimą dėl visuotinio MTS kūrimo. Tokiu sprendimu buvo siekiama palaikyti gerą aprūpinimą technika ir tolygiai ją paskirstyti. MTS atliko svarbų vaidmenį vykdant kolektyvizaciją. Lietuvoje šios stotys įkurtos 1940 m.

MTS gyvavo iki 1958–1959 m. kai žemės ūkio technika buvo perduota kolūkiams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mašinų ir traktorių stotis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 412-413 psl.
Koordinatės: 55°07′43″š. pl. 24°17′02″r. ilg.﻿ / ﻿55.128616°š. pl. 24.283816°r. ilg.﻿ / 55.128616; 24.283816

| Vainių dvaras |
| --- |
| Akmuo su įrašu dvarvietėje Akmuo su įrašu dvarvietėje |
| Vieta | Vainiai |
| Įkurtas | 1650 m. |

**Vainių dvaras** – buvęs dvaras Vidurio Lietuvoje, Vainiuose (vienkiemyje), 7 km nuo Jonavos miesto (Šilų seniūnija, Jonavos rajonas), beveik pusiaukelėje tarp Koncepto ir Vaivadiškių kaimų. Dvaras siekia 1650 m. Sunyko XX a. pradžioje, 1915 m. Buvo įveistas parkas. Savininkas ir parko atgaivintojas – Vainių gyventojas Vytautas Racevičius (1939-2014). Dvarui atminti parke guli paminklinis akmuo, žymintis dvarvietę (*Senojo dvaro griuvėsiai 1650–1915*).

Vainių dvaro parkas
-------------------

*Pagrindinis straipsnis – Vainių dvaro parkas*.
Auga šimtametės tuopos. Parkvietę atgaivino Vytautas Racevičius (nubraižė schemas, piešinius su senųjų dvaro šeimininkų herbais, pastatais ir kt.).
Parke auga Vainių tuopa, gamtos paminklas nuo 1960 m. valstybės saugomas gamtinio kraštovaizdžio objektas 1999 m. .

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vainių dvaro parkas
2. ↑  Gamtos paminklai ir gamtiniai kraštovaizdžio objektai // Jonavos krašto gamta (sudarytojai Vidmantas Malinauskas ir Jonas Augustauskas). „Piko valanda", Marijampolė, 2001. 47 psl.
3. ↑  Vainių tuopa[neveikianti nuoroda]
Koordinatės: 55°08′00″ š. pl. 24°17′04″ r. ilg.﻿ / ﻿55.13333°š. pl. 24.28444°r. ilg.﻿ / 55.13333; 24.28444

Kūdra
Nugriuvusi Napoleono tuopa
**Vainių dvaro parkas** – parkas Vidurio Lietuvoje, buvusiame Vainių dvare (Vainiai, Šilų seniūnija, Jonavos rajonas). Plotas – 11 ha. Auga šimtametės tuopos. Įrengta laikina poilsiavietė, laužavietė, yra tvenkinys, 2 šaltiniai (vienas prie pat parko, kitas – dešinėje kelio pusėje, aukštėliau, netoli ąžuolyno). Buvusiam dvarui atminti guli paminklinis akmuo su atminimo įrašu (*Senojo dvaro griuvėsiai 1650–1915*).

Istorinę ir gražią vietą atgaivino parko savininkas kraštietis (vėliau – vilnietis) Vytautas Racevičius (1939-2000x), 1948 m. iš Vainių su tėvais išvežtas į Šiaurės Altajų. V. Racevičius nubraižė schemas, nupiešė piešinius su senųjų dvaro šeimininkų herbais, pastatais ir kita istorine informacija). Buvo sutvarkytas parkas, tvenkiniai, atnaujinti takeliai bei tilteliai, pastatytas židinys. Parką lanko aplinkinių vietovių ir Jonavos gyventojai. Atvažiuoja pabūti gamtoje, pailsėti, pasimankštinti, išsikepti šašlyko arba atsigerti šaltinių vandens. Pro parkvietę kursuoja Jonavos autobusai (maršrutais „Jonava–Panoteriai", „Jonava–Bukonys").

Vainių tuopa
------------

*Pagrindinis straipsnis – Vainių tuopa*.
Vainių tuopa – Vainių dvaro parko gam­tos pa­min­klas nuo 1960 m. vals­ty­bės sau­go­mas gam­ti­nio kraš­to­vaiz­džio ob­jek­tas 1999 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonavos rajono lankytinos vietos (Vainių dvaro parkas)
2. ↑  Vainių dvaro parkas
3. ↑  Vainių dvaro parkas (parko dabartis, atgaivinimo istorija)
4. ↑  Vainių dvaro parkas[neveikianti nuoroda] (Kauno regiono turizmo informacijos centras)
5. ↑  Gamtos paminklai ir gamtiniai kraštovaizdžio objektai // Jonavos krašto gamta (sudarytojai Vidmantas Malinauskas ir Jonas Augustauskas). „Piko valanda", Marijampolė, 2001. 47 psl.
6. ↑  Vainių tuopa[neveikianti nuoroda]
| **Meade Lux Lewis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1905 m. rugsėjo 4 d.Čikaga |
| Mirė | 1964 m. birželio 7 d. (58 metai)Mineapolis, Minesotos valstija |
|  |
| Veikla | JAV pianistas, bugivugio ir instrumentinių bliuzų atlikėjas |

**Midas Luisas** (angl. *Meade Lewis*, tikrasis vardas *Anderson Lewis*, pravardė *Lux*, 1905 m. rugsėjo 4 d. Čikaga – 1964 m. birželio 7 d. Mineapolis, Minesotos valstija) – JAV pianistas, bugivugio ir instrumentinių bliuzų atlikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi iš Džimio Jansio. Akompanuodavo bliuzų dainininkams ir pats skambindavo solo Čikagos naktiniuose klubuose. Pagarsėjo kompozicija „Honky Tonk Train Blues" (įrašyta 1927 m.). 1938 m. grojo J. Hamondo rengtuose koncertuose „Spirituals to Swing" (Karnegio Hole Niujorke). Grojo duetu ir trio su pianistais A. Amonsu ir P. Džonsonu. Jis pirmą kartą džiazo muzikoje pavartojo čelestą (1936 m.) ir klavesiną (1941 m.).

Žymesnis albumas – „The Blues Piano Artistry of Meade Lux Levis" (1961 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonas Rimša. *Midas Luisas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 60 psl.
*Kitos reikšmės – Kasablanka (filmas).*

| Kasablankaالدار البيضاء |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

KasablankaKasablanka

33°32′0″ š. pl. 7°35′0″ v. ilg.﻿ / ﻿33.53333°š. pl. 7.58333°r. ilg.﻿ / 33.53333; 7.58333﻿ (Kasablanka)Koordinatės: 33°32′0″ š. pl. 7°35′0″ v. ilg.﻿ / ﻿33.53333°š. pl. 7.58333°r. ilg.﻿ / 33.53333; 7.58333﻿ (Kasablanka) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Maroko vėliava Marokas |
| **Regionas** | Didžioji Kasablanka |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 3 359 818  |
| **Plotas** | 324 km² |
| **Tankumas** (2014) | 10 370 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Kasablanka |

**Kasablanka** (arba **Dar al Beida**; arab. الدار البيضاء =  *al-Dār al-Bayḍāʾ*, isp. *Casablanca*) – miestas vakarų Maroke, didžiausias šalies miestas ir uostamiestis, esantis prie Atlanto vandenyno. Tai vienas iš pagrindinių Šiaurės Afrikos verslo centrų. Gera transporto infrastruktūra: geležinkeliai, automagistralės, tarptautinis Mahometo V oro uostas, vienas iš didžiausių pasaulyje dirbtinis jūrų uostas. Didžioji dalis Maroko eksporto ir importo pereina pro Kasablanką. Pagrindinės eksporto prekės: grūdinės kultūros, oda, vilna, fosfatai.

Kasablanka yra taip pat ir pagrindinis šalies pramonės centras: čia gerai išvystyta žuvies (t. p. konservų), miltų, baldų, statybinių medžiagų, stiklo, tabako pramonė. 1976 m. čia įkurtas Hasano II universitetas, taip pat yra didžioji Hasano II mečetė.

Istorija
--------

Viduramžiais miestas klestėjo ir buvo vadinamas **Anfa**. 1468 m. jį sugriovė portugalai, tačiau 1515 m. jie patys ir atstatė, pavadindami *Casa Branca*. 1755 m. miestą ištiko stiprus žemės drebėjimas (1755 m. Lisabonos žemės drebėjimas), po kurio miestas vėl buvo atstatytas. 1781 m. Marokui pasirašius prekybos sutartį su Ispanija, miestas pavadintas *Casa Blanca*. 1907 m. Kasablanką okupavo prancūzai, kuriems valdant miestas sparčiai išaugo, o modernus miestas buvo pastatytas aplinkui senąjį maurų miestą.

Pavadinimo kilmė
----------------

Miestas nors ir turėjo gana daug pavadinimų, bet pradedant XV a. jis visą laiką vadinamas „baltuoju namu": portug.: *casa branca*, isp. *casa blanca*:, arab.: *dar al bayda*.

Sportas
-------

* Raja CA („Radžos" futbolo klubas); futbolo ekipa žaidžia Botola pirmenybėse.
* Wydad AC (sporto klubas); futbolo ekipa žaidžia Botola pirmenybėse.
* *Stade Mohamed V*; Mohamedo penktojo stadionas, kuriame žaidžia vietos komandos Raja CA ir Wydad AC;

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. 
4. ↑
5. ↑  *Kasablanka (Casablanca), ad Dar al Beida (ad Dār al Baydā)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 519-520 psl.
6. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 201
*Kitos reikšmės – Medicina (reikšmės).*
**Medicina** – *medicinos teorijos ir praktikos mėnesinis žurnalas*, ėjęs 1920–1944 m. ir nuo 1990 m. leidžiamas Kaune, A. Mickevičiaus 9.

Istorija
--------

Leido Kauno medikų draugija ir Kauno universiteto Medicinos fakultetas. Nuo 1929 m. rašė apie gydytojų profesinius reikalus. Tiražas 1920 m. – 1000 egz. 1940 m. – 1400 egz. 1940–1941 m. vadinosi „LTSR medicina", nuo 1941 m. – „Lietuviškoji medicina".

Bendradarbiavo Petras Avižonis, Jonas Kairiūkštis, Vladas Kuzma, Vladas Lašas, Pranas Mažylis, kiti žinomi medicinos specialistai, gydytojai.

1990 m. atkurtas Kaune kaip 1920–1944 m. ėjęs to paties pavadinimo leidinys Lietuvos gydytojų sąjungos žurnalas. Steigėjai Lietuvos gydytojų sąjunga, Lietuvos sveikatos mokslų universitetas, Vilniaus universitetas. Tiražas 1990 m. – 10 000 egz. 1996 m. – 2000 egz.

Teikia informaciją gydytojams, nagrinėja jų darbo ir gyvenimo problemas.

Redaktoriai
-----------

* Juozas Žemgulys – 1920–1922 m.
* Jonas Staugaitis – 1922–1940 m.
* Zigmundas Vytautas Satkevičius – 1990–2005 m.
* Vilius Grabauskas – nuo 2005 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 320 psl.

Nuorodos
--------

* „Medicina" Archyvuota kopija 2011-05-25 iš Wayback Machine projekto.
* „Medicina" 1920-1940 suskaitmenintas archyvas pas spauda.org
Buveinė
**Katalikų pasaulio leidiniai**, iki 2003 m. **Leidykla „Katalikų pasaulis"** – leidykla prie Lietuvos vyskupų konferencijos, įkurta 1990 m. Vilniuje, Pylimo g. 27/14.

Veikla
------

1989 m. sausio 2 d. įsteigta leidybinė grupė prie Lietuvos vyskupų konferencijos, kuri pradėjo leisti religinį dvisavaitinį leidinį „Katalikų pasaulis". 1990 m. liepos 2 d. žurnalo redakcija reorganizuota į leidyklą „Katalikų pasaulis". Nuo 2003 m. balandžio 23 d. leidykla tapo UAB „Katalikų pasaulio leidiniai".

Leidžia žinynus, kalendorius, atvirukus, periodinę spaudą. 
Turi knygyną „Katalikų pasaulis" Pranciškonų g. 3/6, Vilniuje.

Direktoriai
-----------

* Vaclovas Aliulis – 1990–1993 m.
* R. Černiauskas – nuo 1993 m.

Vyr. redaktorės
---------------

* G. Sodeikienė – 1990–1993 m.
* S. Papečkienė – nuo 1993 m.

Reikšmingiausi leidiniai
------------------------

* žurnalas *„Katalikų pasaulis"* – 1989–2004 m.
* Fotoalbumas *Jonas Paulius II Lietuvoje*,
* *Romos mišiolas*,
* Arno Anzenbacheris. *Filosofijos įvadas*, 1992 m.
* *Katalikų žinynas*,
* knygų serijos „Gyvoji dvasia" ir „Homo viator".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 211 psl.

Nuorodos
--------

* Svetainė