recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Baršaminas**, **Baršimnia**, **Baršamas** – dievas armėnų mitologijoje. Laikytas įvairių dievų bei didvyrių, pvz. Vahagno, Aramo, priešininku.

Manoma, kad šios dievybės vaizdinys susiklostė veikiamas Baalšamemo, vakarų semitų dievybės (jos kultas buvo paplitęs Armėnijoje). Teigiama, kad iš pradžių Baršaminas galėjo būti laikomas blogąja dvasia; mituose, pasakojančiuose apie armėnų istoriją, jis pavirto Asirijos (armėnų priešininkės) valdovu. Baršaminą nugalėjęs didvyris Aramas.

Tordano vietovėje, įsikūrusioje į pietvakarius nuo dabartinio Erzindžano (Turkija), būta Baršamino šventyklos. Čia stovėjo dramblio kaulo statula, I a. pr. m. e. iš Mesopotamijos atgabenta karaliaus Tigrano II. IV a. Armėnijai priėmus krikščionybę, šventykla ir dramblio kaulo statula buvo sunaikintos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mitologijos enciklopedija*, I tomas. V. 1997. ISBN 5-415-00507-2, p. 30.
2. 1 2 3 4  Мифы народов мира. *Баршамин* , C. Б. Арутюнян – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
3. ↑  *Баршамин (Баршимниа, Баршам)*, mifolog.ru. Nuoroda tikrinta 2020-07-20.
Sergejus Sirotkinas|  
Sergėjus Sirotkinas 2018 m. |
| Gimė | Серге́й Оле́гович Сиро́ткин1995 m. rugpjūčio 27 d. (27 metai)Ufa, Rusija |
| Karjera Formulėje 1 |
| Tautybė | Rusija rusas |
| Komanda | Williams-Mercedes |
| Automobilio numeris | 35 |
| Dalyvauta GP | 21 |
| Čempionas | 0 |
| Pergalių | 0 |
| Podiumai | 0 |
| Taškai | 1 |
| Pole pozicijos | 0 |
| Greičiausių ratų | 0 |
| Pirmas GP | 2018 m. Australijos Grand Prix |
| Paskutinis GP | 2018 m. Abu Dabio Grand Prix |

**Sergejus Sirotkinas** (rus. *Серге́й Оле́гович Сиро́ткин*, g. 1995 m. rugpjūčio 27 d.) – buvęs Formulės 1 lenktynininkas iš Rusijos, 2018 m. atstovavęs Williams ekipai.

Karjera
-------

Savo lenktynininko karjerą rusas pradėjo 2008 m. kartingų lenktynėse.

2010 m. S. Sirotkinas debiutavo Formula Abarth čempionate, kuriame 2011 m. tapo čempionu.

Vėliau rusas dalyvavo Formula Renault 3.5, GP2, Italijos Formulės 3, FIA Formulės 2 čempionatuose ir 2017 m. 24 valandų Le Mano lenktynėse.

2015 ir 2016 m. S. Sirotkinas GP2 pirmenybėse liko 3 vietoje.

2014 m. rusas tapo Sauber komandos bandytoju, 2016 m. šią rolę jis užėmė Renault F1 komandoje, o kitais metais jis buvo rezerviniu šios komandos lenktynininku.

2018 m. sausio 16 d. Williams pranešė, kad S. Sirotkinas taps jų naujuoju lenktynininku, kuris pakeis Felipe Massa.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sergey Sirotkin beats Robert Kubica to 2018 Williams F1 seat

Nuorodos
--------

* Oficiali lenktynininko svetainė Archyvuota kopija 2018-02-20 iš Wayback Machine projekto.
**Ömer Aşık**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1986 m. liepos 4 d. (34 metai) |
| Gimimo vieta | Bursa, Turkija |
| Ūgis | 213 m |
| Svoris | 116 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Naujojo Orleano „Pelicans" |
| **Pozicija** | vidurio puolėjas |
| NBA naujokų birža |
| 2008 m. | 36 šaukimu,Portlando „Trail Blazers" |
| Profesionalūs klubai |
| 2005–20062006–20072007–20102010–20122012-20142014- | „Fenerbahçe"„Alpella"„Fenerbahçe"Čikagos „Bulls"Hiustono „Rockets"Naujojo Orleano „Pelicans" |  |
| Šalies rinktinė |
| 2010– |  Turkija |  |
|  |

**Omeras Farukas Ašikas** (turk. *Ömer Aşık*; g. 1986 m. liepos 4 d.) – profesionalus Turkijos krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje, Naujojo Orleano „Pelicans" komandoje. Dar kitaip vadinamas „turkų plaktukas". Jis yra tarp geriausių gynėjų lygoje. Jo pozicija yra vidurio puolėjas

Karjera
-------

Profesionalo karjerą pradėjo 2005–2006 m. sezone Stambulo „Fenerbahçe Ülker" komandoje. Jis žaidė už „Fenerbahçe" iki 2010 m. sezono. 2007–2008 m. jis tapo lyderiu pagal blokuojamus kamuolius Turkijoje ir Europoje.

NBA
---

2008 m. buvo pasirinktas Portlando „Trail Blazers" komandos, tačiau dar metams pasiliko Stambulo „Fenerbahçe Ülker" klube ir žengė į NBA tik pasibaigus 2010–2011 m. sezonui.
Nuo 2010 m. liepos 13 d. jis žaidė Čikagos „Bulls" klube iki 2012–2013 sezono. 2012 m. pasirašė trejų metus sutartį su Hiustono „Rockets".

2014 m. liepą buvo iškeistas į Naujojo Orleano „Pelicans" komandą už 2015 m. naujokų biržos pirmojo rato šaukimą ir pinigus.[1]

Nuorodos
--------

* Profilis NBA.com
* Profilis Espn.go.com

1. ↑
| **Decapoda** |
| --- |
| *Phyllosoma* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Potipis: | Vėžiagyviai  *( Crustacea)* |
| Klasė: | Aukštesnieji vėžiagyviai  *( Malacostraca)* |
| Poklasis: | *Eumalacostraca*  *( Eumalacostraca)* |
| Antbūris: | *Eucardia*  *( Eucardia)* |
| Būrys: | Dešimtkojai vėžiai  *( Decapoda)* |
| Pobūris: | Bežnypliai vėžiai  *( Achelata)* |
| Antšeimis: | *Palinuroidea*  *( Palinuroidea)* |
| Šeima: | Meškiniai vėžiai  *( Scyllaridae)* |

 |

**Meškiniai vėžiai** (*Scyllaridae*) – gyvūnų (*Palinuroidea*) antšeimio šeima yra dešimtkojų vėžių grupė, lengvai atpažįstama pagal labai padidėjusas ir suplokštėjusias antenas.

Išvaizda
--------

Tai jūriniai vėžiai, kurių aprašytos 98 rūšys (iš kurių 13 išnykusios ir randama tik iškasenų). Visos šiuo metu gyvenančios rūšys valgomos, kai kurių žvejyba reikšminga. Skirtingai nuo įprastinio vėžio, pirmoji kojų pora nėra virtusi žnyplėmis, ji daug nesiskiria nuo kitų vaikščiojamųjų kojų. Pirmoji antenų pora (antenulės) yra lytėjimo organai. Galva susideda iš šešių narelių, krūtinė iš bendro karapakso apgaubtų aštuonių, pilvelis iš šešių. Šie vėžiai neturi kitiems dešimtkojams vėžiams būdingų stamblų neuronų, todėl mažiau vikrūs ir daugiau apsisaugo storu šarvu bei slapstydamiesi. Meškinis vėžys vystosi per planktoninės zoea stadiją, auga lėtai ir gyvena ilgai. 

Minimi jau Aristotelio, tačiau K.Linėjus 1758 m. visus jam tuo metu žinomus meškinius vėžius rūšis buvo priskyręs vienai rūšiai, *Cancer arctus*. 1775 m. Johann Christian Fabricius juos aprašė jau geriau ir išskyrė nuo kitų vėžių į Scyllarus grupę, pagal kurią vadinama ir dabartinė šeima (*Scyllaridae*). Seniausios panašios iškasenos yra 100–120 mln. m. senumo.

Mityba
------

Minta įvairiais moliuskais, dygiaodžiais, jūrinėmis kirmėlėmis, kitais vėžiagyviais.. Patys yra medžiojami įvairių kaulinių žuvų.

Paplitimas
----------

Šie vėžiai daugiausia gyvena tropinėse ir subtropinėse jūrose, šelfuose iki maždaug 500 metrų gylio. Dvi rūšys (mažas *Scyllarus arctus* ir stambus *Scyllarus latus*) randamos Viduržemio jūroje. *Scyllarus arctus* kai kada pasiekia net Anglijos krantus. *Scyllarus latus* taip pat gyvena Raudonojoje jūroje, Atlanto vandenyne. *S. latus* kai kada laikomas zoologijos sodų akvariumuose (namų akvariumui netinka).

Šaltiniai
---------

1. ↑  E. Spanier & K. L. Lavalli (1998). „Natural history of *Scyllarides latus* (Crustacea: Decapoda): a review of the contemporary biological knowledge of the Mediterranean slipper lobster". *Journal of Natural History* **32** (10 & 11): 1769–1786.
| Katakasକଟକ |
| --- |
| *Katako miesto vaizdas* |
|  |
| 

KatakasKatakas

20°31′0″ š. pl. 85°47′0″ r. ilg.﻿ / ﻿20.51667°š. pl. 85.78333°r. ilg.﻿ / 20.51667; 85.78333﻿ (Katakas)Koordinatės: 20°31′0″ š. pl. 85°47′0″ r. ilg.﻿ / ﻿20.51667°š. pl. 85.78333°r. ilg.﻿ / 20.51667; 85.78333﻿ (Katakas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Orisa Orisa |
| **Rajonas** | Katako rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 610 189  |
| **Plotas** | 44 km² |
| **Tankumas** (2011) | 13 868 žm./km² |
| **Altitudė** | 36 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Katakas |

**Katakas** (or. କଟକ = *Kaṭak*, hind. कटक, IAST: *Kaṭak*, angl. *Cuttack*) – miestas rytų Indijoje, netoli Mahanadės deltos, pramoninis, prekybinis Orisos valstijos centras. Svarbus transporto mazgas (plentų ir geležinkelių sankirta). Tekstilės, maisto pramonė. Žemės ūkio srities prekybinis taškas. Tradiciniai amatai (kaulo ir rago raižyba, sidabrakalystė). Orisietiškų filmų industrijos centras. Veikia Ravenšou universitetas (įk. 1868 m. kaip koledžas, univ. nuo 2006 m.), taip pat teisės, Šri Šri Ravi Šankaro universitetai, technologijų institutai, medicinos, žemės ūkio tyrimų centrai. Veikia Subhašo Čandros Bosės, jūreivystės muziejai, Anapurnos teatras. Už 8 km nuo miesto yra senovinė Barbaračio pilis. Taip pat yra deivės Čandikos, Šivos Dhabalešvaros šventyklos, sikhų gurudvara, mogolų laikų mečetė.

94 % gyventojų – hinduistai, 5 % – musulmonai, 1,3 % – krikščionys. Dauguma gyventojų – orijai.

Istorija
--------

Katakas buvo Rytų Gangos dinastijos (X–XV a.) sostine, o vėliau Gadžapačio karalystės (XV–XVI a.) sostine. 1541 m. miestas buvo užimtas Mogolų ir pasiliko kaip Orisos provincijos (subaho) sostinė. 1750 m. Kataką užkariavo Marathų imperija, miestas tapo svarbiu prekybiniu centru tarp marathų ir britų. Valdant britams Katakas išliko Orisos sostine, bet 1948 m. ji perkelta į netoliese esantį Bhubanešvarą.

* Čandros Bosės muziejusČandros Bosės muziejus
* Barbaračio tvirtovės liekanosBarbaračio tvirtovės liekanos
* Šivos šventykla Pithapuro rajoneŠivos šventykla Pithapuro rajone
* Deivės Čandikos šventyklos vartaiDeivės Čandikos šventyklos vartai

Šaltiniai
---------

1. INDIA: Odisha, *citypopulation.de*
2. ↑  INDIA: Odisha, *citypopulation.de*
3. INDIA: Odisha, *citypopulation.de*
4. ↑  INDIA: Odisha, *citypopulation.de*
5. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 202
**Jaunieji** – metinis pradedančiųjų lietuvių rašytojų kūrybos almanachas, ėjęs 1948 m. Kaune ir 1949–1960 m. Vilniuje.

Istorija
--------

Almanache buvo spausdinami poezijos (Algimanto Baltakio, Vlado Grybo, Antano Jonyno, Juozo Macevičiaus, Justino Marcinkevičiaus, Vytauto Rudoko, Pauliaus Širvio), prozos (Alekso Baltrūno, Alfonso Bieliausko, Vytauto Rimkevičiaus, Kazio Sajos) kūriniai, kritikos straipsniai ir vertimai. Kn. 1, 5-12 iliustruotos jaunųjų lietuvių dailininkų kūriniais. Išėjo dvylika numerių. Leido Grožinės literatūros leidykla. Tiražas – 2000-5000 egz. Nuo 1960 m. pradėta leisti jaunųjų rašytojų kūrybos serija „Pirmoji knyga".

Redaktoriai
-----------

* Jonas Šimkus (kn. 1)
* Mykolas Sluckis (kn. 2-3. 5-6)
* Vytautas Kubilius (kn. 4)
* Algimantas Baltakis (kn. 7-8)
* Aleksas Baltrūnas (kn. 9-10)
* Alfonsas Maldonis (kn. 11-12)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jaunieji*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 111
| Matlalkueitlas |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Meksika Meksika |
|  |
| Aukštis | 4503 m |
|  |
| Tipas | Stratovulkanas |
|  |
| Amžius |
|  |
| Aktyvumas | snaudžiantis |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 1170 pr. m. e. m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 19°23′0″ š. pl. 98°03′0″ v. ilg.﻿ / ﻿19.38333°š. pl. 98.05000°r. ilg.﻿ / 19.38333; 98.05000Koordinatės: 19°23′0″ š. pl. 98°03′0″ v. ilg.﻿ / ﻿19.38333°š. pl. 98.05000°r. ilg.﻿ / 19.38333; 98.05000 |

**Matlalkueitlas** (nah. *Mātlālcuēyeh*), **Malincinas** (isp. *Malintzin*) arba **La Malinčė** (*La Malinche*) – ugnikalnis Meksikoje, Neovulkaninėje Kordiljeroje, Tlaskalos ir Pueblos valstijose. Aukštis 4503 m (skirtingais duomenimis 4461 m). Tai šešta pagal aukštį viršūnė Meksikoje. Matlalkueitlas smarkiai erudavęs, išraižytas kanjonų, iškilęs atokiau nuo kitų ugnikalnių. Ugnikalnio papėdėje įsikūrę Pueblos, Tlaskalos, Čiautempano miestai.

Nustatyta, kad Matlalkueitlas buvo aktyvus holocene, išsiveržė prieš maždaug 3100 m. ir nusiaubė Pueblos slėnyje įsikūrusias indėnų gyvenvietes.

Nuorodos
--------

* Ugnikalnių duomenų bazė
**Sergejus Rusakas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Sergejus Rusakas |
| Gimimo data | 1993 m. rugsėjo 3 d. (29 metai) |
| Gimimo vieta | Minskas, Gudija |
| Ūgis | 187 cm |
| Svoris | 78 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FK Sluck |
| **Pozicija** | saugas |
| Jaunimo klubai |
| 2013–2014 | FK Minsk II |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2015–20172018  2019 20192020202020212022– | FK MinskTarpeda MenskFK Fakel VoronežFK PalangaFK SmaliavičaiFK SluckFK Belšina BabrujskFK Sluck | 48 0(2)22 0(2)08 0(0)06 0(0)04 0(0)05 0(0)20 0(5)23 0(1) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. gegužės 6 d.. |

**Sergejus Rusakas** (blrs. *Сяргей Русак*; g. 1993 m. rugsėjo 3 d.) – Gudijos futbolininkas, žaidžiantis saugo pozicijoje. Buvęs FK Palanga narys.

Karjera
-------

Žaidėjas atstovavo įvairiems klubams. 

Karjerą pradėjo FK Minsk, nuo 2018 m. žaidė už Minsko „Tarpeda". 

2019 m. pirmoje sezono pusėje atstovavo Rusijos Voronežo „Fakel" ekipą.

### FK Palanga

2019 m. vasarą tapo FK Palanga nariu. Debiutavo 2019 m. rugpjūčio 31 d. XXI (21) turo rungtynėse prieš FK Žalgiris, kurios baigėsi palangiškių pralaimėjimu rezultatu 0:4.

Žaidė LFF taurės pusfinalio rungtynėse prieš Gargždų „Banga", kurias palangiškiai pralaimėjo rezultatu 0:2.

### „Slucko" ir „Belšinos" klubai

Vėliau grįžo į Gudiją ir žaidė „Slucko" klube (2020 m.) bei „Belšinos" klube (2021 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* Soccerway
* flashscore
* svetainės duomenys (lietuvių k.)
| **Jaunius Matonis** |
| --- |
| Gimė | 1967 m. spalio 7 d. (55 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | televizijos žurnalistas, redaktorius, laidų vedėjas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Jaunius Matonis** (g. 1967 m. spalio 7 d. Vilniuje) – Lietuvos televizijos žurnalistas, redaktorius, laidų vedėjas.

Biografija
----------

1985 m. baigė Vilniaus 47-ąją vidurinę mokyklą, 1993 m. – Vilniaus universiteto Komunikacijos fakulteto Žurnalistikos institutą.

1988–1995 m. Lietuvos televizijos Vaikų ir jaunimo, Pramogų redakcijos, kūrybinio susivienijimo „KS1" bendradarbis. 1995–1998 m. ir 2001–2022 m. LNK televizijos Žinių tarnybos kriminalinių naujienų redaktorius, kriminalinės tematikos laidų vedėjas. 1998–2001 m. BTV laidos „Kruvinoji banga" vedėjas.

Nuo 2022 m. dirba naujienų portale „Delfi", kriminalinių naujienų skyriuje.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 316 psl.
4. ↑  „Prie „Delfi" komandos jungiasi vienas žinomiausių žurnalistų Jaunius Matonis". Delfi.lt. Nuoroda tikrinta 2022-07-27.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Oskaras Ariasas Sančesasisp. *Oscar Arias Sanchez*** |
| --- |
|  |
| Óscar Arias Sánchez |
| Gimė | 1941 m. rugsėjo 13 d. (81 metai)Heredijoje |
|  |
| Veikla | teisininkas, politologijos daktaras, Kosta Rikos politinis veikėjas |
| Partija | 1960 m. Kosta Rikos nacionalinio išvadavimo partija |
|  |
| Alma mater | 1967 m. Kosta Rikos universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1987 m. Nobelio Taikos premija
 |
|  |
|  **Vikiteka** | Óscar Arias Sánchez |

**Oskaras Ariasas Sančesas** (isp. *Oscar Arias Sanchez*, g. 1941 m. rugsėjo 13 d. Heredijoje) – teisininkas, politologijos daktaras, Kosta Rikos politinis veikėjas.

Biografija
----------

Vidurinį mokslą baigė JAV. Įstojo į Bostono universitetą studijuoti medicinos, bet priverstas grįžti į tėvynę 1967 m. baigė Kosta Rikos universitete ekonomiką ir toliau studijavo Londono ekonomikos mokykloje. 1974 m. Anglijos Esekso universitete įsigijo politologijos daktaro laipsnį.

Nuo 1960 m. Kosta Rikos Nacionalinio Išlaisvinimo partijos (PLN) narys. 1970 m. prezidento Chose Figereso asistentas, 1972–1977 m. ekonomikos ir planavimo ministras, 1979 m. PLN generalinis sekretorius.

1986–1990 m. Kosta Rikos prezidentas. Jo valdymo laikotarpiu naujus butus gavo apie 80 000 šeimų, buvo imtasi netradicinio žemės ūkio, turizmo plėtros. 1987 m. pasiūlė Centrinės Amerikos taikaus sureguliavimo planą, už tai gavo 1987 m. Nobelio Taikos premiją. Vienas iš Centrinės Amerikos parlamento steigėjų.
| **Juozas Opanskis** |
| --- |
| Gimė | 1896 m. liepos 6 d.Stalėriškis |
| Mirė | 1927 m. birželio 7 d. (30 metų) |
| Sutuoktinis (-ė) | Valentina Opanskienė |
| Vaikai | Artūras, Valentinas |
|  |
| Veikla | revoliucionierius, kariškis |

**Juozas Opanskis** (1896 m. liepos 6 d. Stalėriškyje – 1927 m. birželio 7 d.) – Lietuvos revoliucionierius ir kariškis.

Biografija
----------

1905–1906 m. mokėsi Debeikių pradžios mokykloje, 1906–1908 m. – Vyžuonų pradžios mokykloje, vėliau tęsė mokslą Anykščiuose, o 1914 m. baigė Utenos aukštesniąją keturklasę mokyklą. Prasidėjus Pirmajamam pasauliniam karui, pasitraukė į Sankt Peterburgą, mokėsi realinėje mokykloje ir įsitraukė į revoliucinę veiklą, prisijungė prie lietuvių bolševikų.

Nuo 1916 m. buvo Rusijos socialdemokratų darbininkų partijos (bolševikų) narys. 1917 m. jis buvo vienas iš aktyviausių lietuvių bolševikų veiklos Sankt Peterburge organizatorių, šios partijos Sankt Peterburgo lietuvių rajono komiteto propagandistas, partijos VI suvažiavimo delegatas su patariamojo balso teise. 1917 m. vasarą dalyvavo bolševikų inspiruotame sukilime prieš Rusijos laikinąją vyriausybę, o jam nepasisekus liepos 6 d. buvo suimtas ir kalintas. 1918 m. dirbo Lietuvos reikalų komitete Sankt Peterburge.

1918 m. pabaigoje buvo pasiųstas iš Rusijos pogrindiniam darbui į Lietuvą. 1918–1919 m. dirbo administracinį darbą Vidaus reikalų liaudies komisariate ir kitose įstaigose, buvo Lietuvos tarybų Centro vykdomojo komiteto narys, nuolat rašė ir publikavo straipsnius „Tiesoje" ir „Komuniste".

1919 m. sausį Vilniuje kaip Vinco Mickevičiaus-Kapsuko sudarytos revoliucinės vyriausybės atstovas organizavo areštus ir sausio 9 d. suėmė Lietuvos vyriausybės generalinį įgaliotinį Vilniuje Mykolą Biržišką. Lenkams okupavus Vilnių, 1919 m. pasitraukė į Zarasus, 1919 m. vasarą buvo Lietuvos ir Baltarusijos komunistų partijos Zarasų apskrities komiteto pirmininkas, 1919–1920 m. – Mozyriaus revoliucinio komiteto pirmininkas.

1920–1924 m. tarnavo Raudonojoje armijoje bei valstybės saugumo struktūrose Baltarusijoje ir Rusijoje. Jis kartu su bendražygiais likvidavo pogrindinę Baltarusijos eserų organizaciją, buvo Vakarų fronto ypatingojo skyriaus viršininkas. 1924–1927 m. dirbo Baltarusijoje jungtinės valstybinės politinės valdybos pirmininko pavaduotoju, buvo TSRS GPU narys. Buvo Baltarusijos tarybų Centro vykdomojo komiteto narys, kandidatas į Baltarusijos komunistų partijos centro komiteto narius. Lietuvai ir Sovietų Sąjungai keičiantis belaisviais, būdavo TSRS atstovas.

Žuvo per pasikėsinimą tarp Minsko ir Ždanovičių stočių patekęs į tyčia surengtą geležinkelio katastrofą.

Šaltiniai
---------

1. ↑
**Katakombinės mokyklos** (vok. *Katakombenschulen*) – XX a. pradžios Pietų Tirolio slaptos mokyklos vokiečių mokomąja kalba.

Mokiniai katakombinėje mokykloje 1927 m.

Istorija
--------

Po Pirmojo pasaulinio karo Austrijos-Vengrijos Pietų Tirolis atiteko Italijos karalystei, nors 86 % gyventojų gimtoji kalba buvo vokiečių. Italijos valdžia regione pradėjo vykdyti asimiliacijos ir italinimo politiką. Buvo uždarytos 324 mokyklos ir vaikų darželiai vokiečių mokomąja kalba. 1925 m. lapkritį Italijos valdžia uždraudė vokiečių privačias pamokas. Katakombinių mokyklų rėmėjai buvo dvasininkas Michaelis Gamperas ir teisininkas Jozefas Noldinas. Vadovėliai buvo platinami nelegaliai iš vieno ūkio į kitą. Mokytojai mokė vaikus skaityti ir rašyti gimtąja vokiečių kalba. Sugautus ir nuteistus mokytojus dažniausiai tremdavo į Pietų Italiją. Teisininkas Jozefas Noldinas buvo ištremtas į Lipario salą 1927 m. Po Laterano susitarimo 1929 m. Italijos valdžia leido veikti religinėms sekmadieninėms vokiečių mokykloms.

Išnašos
-------

1. ↑  Oscar Benvenuto (ed.): "South Tyrol in Figures 2008", Provincial Statistics Institute of the Autonomous Province of South Tyrol, Bozen/Bolzano 2007, p. 19, Table 11
2. ↑  Die Südtirolfrage, Institute of contemporary history; University of Innsbruck; Rolf Steininger
Koordinatės: 55°59′ š. pl. 22°7′ r. ilg.﻿ / ﻿55.983°š. pl. 22.117°r. ilg.﻿ / 55.983; 22.117
**Alsėdžių-Pagermantės miškai** – miškai Telšių rajono savivaldybės teritorijoje.

Geografija
----------

Plotas 3674 ha, mišku apaugę 2790 ha. Valstybinės reikšmės miškų plotas 1560 ha. Priklauso Telšių miškų urėdijai, Telšių girininkijai. Didesni miškai: Alsėdžių, Pagermantės, Džiuginėnų, Lieplaukės, Užgirių, Kalnėnų. Miškų vakarinė dalis siekia Alsėdžių ežerą. Miškuose 9 ežerai; didžiausi – Germantas, Gelžis, Šekštis. Kai kurie ežerai jungiasi protakomis. Alsėdžių-Pagermantės miškų šiauriniu pakraščiu teka Rukupis, pietiniu – Lūšinė. Paviršius kalvotas. Yra apie 200 ha pelkių. Pietvakarių pakraštyje įsiterpęs Paprabučio durpynas.

Medynai
-------

Augavietės nederlingos normalaus drėgnumo ir šlaitinės, derlingos normalaus drėgnumo ir laikinai užmirkusios. 12 % miškų yra ekosistemų apsaugos ir rekreaciniai, 2 % apsauginiai ir 86 % ūkiniai. Pušynų 39 %, eglynų 42 %, beržynų 14 %, ąžuolynų 2 %, drebulynų, juodalksnynų ir baltalksnynų po 1 %. Jaunuolynai sudaro 23 %, pusamžiai medynai 37 %, pribręstantys 27 %, brandūs 13 %. Medynų vidutinis amžius 55 m. bonitetas 11,2, skalsumas 0,67, tūris 202 m³ha. Kultūrinės kilmės medynų 24 %. Kasmet priauga 5,6 m³ha.

Biosfera
--------

Miškuose daug briedžių, stirnų, šernų. Yra vandens ir pelkių paukščių, bebrų, ondatrų, ūdrų. Nemaža vaistinių ir uoginių augalų. 761 ha priklauso Germanto kraštovaizdžio draustiniui, kuriame saugomas Vidurio Žemaičių aukštumoms būdingas kraštovaizdis su ežerų kompleksu. Yra archeologinių paminklų – Buožėnų piliakalnis ir Užgirių kaimo senkapiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Brukas, Andrius Kuliešis. *Alsėdžių-Pagermantės miškai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 387 psl.
| Mato Grosas*Mato Grosso* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Mato Groso vėliava |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Vidurio vakarų regionas |
| **Administracinis centras** | Kujaba |
| **Mezoregionai** | 5 |
| **Mikroregionai** | 22 |
| **Savivaldybės** | 141 |
| **Gubernatorius** | Blairo Maggi |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 3 567 234 |
| **Plotas** | 903 330 km² |
| **Tankumas** (2021) | 3,95 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Mato GrosasVikiteka |

**Mato Grosas** (port. *Mato Grosso*) – valstija centrinėje Brazilijoje, trečia pagal dydį šalyje. Yra Vidurio Vakarų regione, ribojasi su (laikrodžio rodyklės kryptimi): Rondonija, Amazone, Para, Tokantinsu, Gojasu, Pietų Mato Grosu ir Bolivija. Valstijos sostinė – Kujaba.

Geografija
----------

Mato Grosas įeina į tris skirtingas ekosistemas: Serado aukštumas (rytuose), Pantanalio pelkes (pietuose) ir Amazoniją (šiaurėje). Valstijoje gausu vaizdingų krioklių, urvų, kanjonų, be to, tiek Amazonijos džiunglės, tiek Pantanalis pasižymi itin didele bioįvairove. Gamta saugoma Pantanalio, Šapada dos Gimaranešo, Žuruenos nacionaliniuose parkuose.

Mato Groso hidrografinis tinklas priklauso dviem baseinams – Amazonės ir Paragvajaus. Pagrindinės valstijos teritorija tekančios Amazonės baseino upės yra Aragvaja, Rio das Mortesas, Šingu, Žuruena, Teles Piresas, Ruzvelto upė. Paragvajaus baseinui priklauso pati Paragvajaus upė su intaku Kujaba.

Gyventojai
----------

Mato Grose gyvena 1,47 % Brazilijos gyventojų. Etninė sudėtis: *pardo* 55,2 %, baltieji 36,7 %, juodaodžiai 7,0 %, azijiečiai ir indėnai 1,1 %.

Didžiausi miestai (tūkst. gyventojų):

* Kujaba – 526,8
* Varzea Grandė – 237,9
* Rondonopolis – 179,0
* Sinopas – 110,5
* Kaseresas – 86,8
* Tangara da Sera – 79,8
* Sorisas – 57,7
* Bara do Garsasas – 54,8

Paragvajaus upė Mato Grose
Kelias BR-163-364-070 Mato Grose

Šaltiniai
---------

1. ↑  BRAZIL: States and Major Cities, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Brazilijos valstijos** |  |
| Akrė | Alagoasas | Amapa | Amazonė | Bahija | Espirito Santas | Gojasas | Maranjanas | Mato Grosas | Minas Žeraisas | Para | Paraiba | Parana | Pernambukas | Piaujis | Pietų Mato Grosas | Pietų Rio Grandė | Rio de Žaneiras | Rondonija | Roraima | Santa Katarina | Seara | Seržipė | San Paulas | Šiaurės Rio Grandė | Tokantinsas |
| Bačkiaivok.  *Batschken, Bussardhorst* |
| --- |
| 

BačkiaiBačkiai

54°45′04″š. pl. 22°38′50″r. ilg.﻿ / ﻿54.7512°š. pl. 22.6471°r. ilg.﻿ / 54.7512; 22.6471﻿ (Bačkiai)Koordinatės: 54°45′04″š. pl. 22°38′50″r. ilg.﻿ / ﻿54.7512°š. pl. 22.6471°r. ilg.﻿ / 54.7512; 22.6471﻿ (Bačkiai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kaliningrado sritis Kaliningrado sritis |
| **Rajonas** | Krasnoznamensko rajonas |

**Bačkiai** (vok. *Batschken*, nuo 1938 m. *Bussardhorst*) – buvęs dvaras Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, 9 km į rytus nuo Pilkalnio, 14 km į šiaurės rytus nuo Stalupėnų.

Istorija
--------

Manoma, kad dvaras įkurtas XVII a. 1785 m. Bačkiai buvo kulmiškasis dvaras su 2 ugniakurais, 1818 m. – kulmiškasis dvaras su 1 ugniakuru ir 17 gyventojų, 1839 m. – kulmiškasis dvaras ir malūnas su 2 ugniakurais ir 22 gyventojais. Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Užpjaunių seniūnijai, 1723-1818 m. – Įsruties apskrities Diržkiemio valsčiui, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Viliūnų valsčiui. 1928 m. prijungtas prie Kumelupių kaimo. Iki 1863 m. priklausė Pilkalnio evangelikų liuteronų parapijai, vėliau – naujai įkurtai Varnininkų parapijai. Katalikai iki 1930 m. priklausė Bildviečių parapijai, vėliau – naujai įkurtai Šilėnų parapijai. Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. buvusio dvaro teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

Gyventojai
----------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1905 m. ir 1910 m.** |
| **1905 m.** | **1910 m.** |
| 90 | 87 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pilkalnio apskrities gyvenvietės. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T.3 (Mec-Rag). Vilnius, Mažosios Lietuvos fondas, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
2. 1 2  Bačkiai, GenWiki vok.
3. ↑  Viliūnų valsčius, Teritoriniai pokyčiai Vokietijoje ir vokiečių administruojamose teritorijose 1874-1945 m. vok.
4. ↑  Pilkalnio apskrities kaimų sąrašas (1910 m.) vok.
| Pajiešmenių dvaras |
| --- |
| Vieta | Dagilynė, Krinčino seniūnija,Pasvalio rajonas |
| Bajorų giminės | klebokai, ropai |
| Savininkas | rūmai - privati nuosavybė |

**Pajiešmenių dvaras** – Pajiešmeniuose, Pasvalio rajone, Krinčino seniūnijoje, kelio Pasvalys–Biržai dešinėje pusėje, 5 km į šiaurę, Jiešmens upelio pakrantėje.

Dvaro sodybos fragmentai: svirnas, tvartas, sandėlis. XIX a. įkurtas parkas.

XIX a. Pajiešmeniai – Barklainių dvaro palivarkas.

Dvaras priklausė Klebokui, po jo – baronui Liudvikui Ropui (von Ropp), Jis įveisė parką ir pastatė iki mūsų dienų išlikusius dvaro rūmus. Pokario metais rūmuose veikė kultūros namai, vietinio ūkio administracinis centras. Vėliau čia gyveno šeimos. 2003 m. rūmų pastatą įsigijo privatus asmuo. Ūkiniai pastatai priklauso valstybei.

Dvaro rūmai – raudonų plytų mūro, centrinė jų dalis dviejų aukštų, su mansarda. Šoniai sparnai – vienaaukščiai. Palei Jiešmens upelį yra 5 ha mišriojo stiliaus dvaro parkas. Jame yra tvenkinys. Parke auga ąžuolas, kuris yra saugomas botaninis gamtos objektas, skersmuo siekia 1,5 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Užliedžių herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2009-01-19* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Užliedžių herbas** – vienas iš Užliedžių heraldikos atributų.

Aprašas
-------

Herbo skydo žaliame lauke dvi auksinės atgal žiūrinčios griežlės.

### Simbolika

Simbolių kalboje paukščiai - tarpininkai tarp žemės ir dangaus, išminties, intelekto įsikūnijimas. Žalia spalva simbolizuoja laisvę, grožį, džiaugsmą. Tai vilties spalva.

Istorija
--------

Apie pusę Užliedžių seniūnijos teritorijos užima miškai, drėgnos Nevėžio pakrančių pievos. Jose veisiasi reti į Raudonąją knygą įrašyti laukiniai paukščiai - griežlės, dar vadinamos balų vištelėmis. Svarstant herbo idėjas, buvo nuspręsta įamžinti šiuos paukščius.

Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas. Lietuvos Respublikos Prezidentas herbą 2009 m. sausio 19 d. patvirtino dekretu Nr. 1K-1677.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Užliedžių vėliava
|  |
| --- |
| Lietuvių tautinio jaunimo sąjunga |
|  |
| Pirmininkas | Mindaugas Sidaravičius |
| Įkurta | 2001 m. |
| Būstinė | Kalvarijų g. 196-41, Vilnius |
| Politinė ideologija | nacionalizmas |
| Svetainė |
| tautosjaunimas.lt |

**Lietuvių tautinio jaunimo sąjunga, LTJS** – nacionalistinė, tautinėmis idėjomis besiremiančių lietuvių tautininkų jaunimo organizacija. Būstinė įsikūrusi Vilniuje, pirmininkas Mindaugas Sidaravičius. 2001–2008 m. vadinosi Lietuvių tautinio jaunimo lyga.

Sąjunga laikosi tautinės krypties veiklos. Nuo pat savo įsikūrimo nesieja savęs su jokia politine partija, tačiau bendradarbiauja su visomis tautinėmis organizacijomis, tiek lietuviškomis, tiek ir kitų tautų, jeigu jų veikla neprieštarauja lietuvių tautos interesams. LTJS atributikoje figūruojantis trijų liepsnelių sūkurėlis simbolizuoja Didžiąją Lietuvą, Mažąją Lietuvą bei Žemaitiją. Šalia trispalvės Lietuvos vėliavos LTJS simbolikoje matoma ir kita trijų spalvų juosta (žalia, balta ir raudona) – istorinės Mažosios Lietuvos spalvos.

Istorija
--------

2001 m. lapkričio mėn. įkurta Lietuvių tautinio jaunimo lyga, susibūrus ligi tol atskirai veikusių organizacijų – Lietuvių tautinio jaunimo sąjungos „Jaunalietuviai" (iki 1994 m. – LTJS "Jaunoji Lietuva"), Jaunųjų nacionaldemokratų judėjimo, Lietuvių tautinio jaunimo organizacijos „Jaunoji karta" aktyvui bei naujai į visuomeninę veiklą atėjusiems jaunuoliams. 2008 m. organizacija pakeitė pavadinimą į Lietuvių tautinio jaunimo sąjunga. Buvo patvirtinti nauji įstatai, sudaryta nauja vadovybė. Sąjungos pirmininku išrinktas Julius Panka. 2010 m. organizacija ženkliai išsiplėtė, ėmė aktyviai veikti visuose didžiuosiuose Lietuvos miestuose.

Veikla
------

Rengia keliones ir žygius po lankytinas istorines vietas, vasaros stovyklas, kuriose gaivinamos senovinių tradicinių lietuviškų žaidimų tradicijos. Organizuoja diskusijas ir konferencijas etnokultūros, tautiškumo, istorijos, pilietiškumo temomis. Mini svarbias istorines datas (patriotinės Vasario 16-osios, Kovo 11–osios eitynės  ), susitinka ir bendrauja su Lietuvai nusipelniusiais žmonėmis.

Bendradarbiauja ir rengia bendrus projektus su užsienio tautiškomis jėgomis:

* latvių tautinio jaunimo organizacija „Saules Koks",
* Latvijos Nacionaliniu Frontu,
* Latvijos tautine partija „Visu Latvijai",
* prancūzų „Front National Jeunesse" jaunimo sekcija,
* gudų politine organizacija „Rubon",
* graikų tautiniu žurnalu „Hellenic Lines",
* britų politinės apžvalgos žurnalu „These Tides" ir kt.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vasario 16-osios eitynės
2. ↑  Kovo 11–osios eitynės

Nuorodos
--------

* LTJS svetainė
* LTJS prieš okupantų maršą gegužės 9-ąją
* LTJS skundas teismui dėl Kovo 11–osios eitynių
*Kitos reikšmės – Šv. Marijos Magdalietės bažnyčia.*
Koordinatės: 56°14′06″š. pl. 22°24′07″r. ilg.﻿ / ﻿56.2351°š. pl. 22.4020°r. ilg.﻿ / 56.2351; 22.4020

|  Užlieknės šv. Marijos Magdalietės bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Mažeikių |
| **Savivaldybė** | Mažeikių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Užlieknė |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1807 m. |

**Užlieknės Šventos Marijos Magdalietės bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Užlieknės kaime, 7,5 km į vakarus nuo Viekšnių, Šventupio (Ventos kairiojo intako) kairiajame krante. Liaudies architektūros formų.

Istorija
--------

Koplyčia Užlieknėje žinoma nuo 1784 m. Kanauninkas Kasparas Bytautas 1807 m. pastatė naują medinę, kuri 1857 m. buvo perstatyta; priklausė Viekšnių parapijai. Dukart per metus (gegužės ir liepos mėn.) vykdavo atlaidai.

1931 m. užliekniškė Januškaitė savo 24 ha ūkį pavedė šventovei, į ją buvo paskirtas klebonas ir Užlieknė tapo bažnytkaimiu. 1931 m. lapkričio 13 d. bažnyčia iš senosios vietos buvo perkelta į dovanotąją žemę (maždaug 300 m nuo buvusios vietos) – Medžialenkės kaimo statybininkui P. Garaliui vadovaujant, ji buvo užkelta ant apvalių rąstų ir perridenta. Pastatas buvo atnaujintas, o šventorius aptvertas. Tarpukaryje garsėjo Šv. Marijos Magdalietės atlaidais (liepos 22 d.), bažnyčioje klebonavo kun. Liaudanskis, kun. Stanislovas Ercius, kun. Kazimieras Vilkickas (abu pastarieji palaidoti Užlieknėje) ir kt. 

2007 m. kovo pradžioje bažnyčia smarkiai apdegė.

Architektūra
------------

Pastatas liaudiškos architektūros formų, stačiakampio plano, vienabokštis. Įrengti keturi altoriai. Šventoriaus tvora medinių statinių. Prie vartų stovi 1904 m. metalinis kryžius, atgabentas iš senosios bažnyčios vietos. Į Kultūros vertybių registrą įrašyti: šviestuvas, du altoriai ir pavieniai paveikslai.

Galerija
--------

* Atnaujinta bažnyčiaAtnaujinta bažnyčia
* Atnaujinta bažnyčiaAtnaujinta bažnyčia
* 
* Bažnyčia iš šiaurės pusėsBažnyčia iš šiaurės pusės
* Bažnyčios durys ir langinėsBažnyčios durys ir langinės
* Stogo kryžiaiStogo kryžiai
* Šventoriuje sukalti suolai tikintiesiemsŠventoriuje sukalti suolai tikintiesiems
* Šventoriuje pastatytas kryžiusŠventoriuje pastatytas kryžius

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Užlieknės šv. Marijos Magdalietės bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Viekšnių bažnyčios praeitis // Verslas 1937 m. liepos 16 d. Nr. 29–30 (283–284), psl. 4
* Užlieknės šv. Marijos Magdalietės parapija // telsiuvyskupija.lt
* Mažeikių kraštą garsinančios bažnyčios – Užlieknės šv. Marijos Magdalietės // www.budas.lt
**Lietuvių žurnalistų sąjunga** (angl. *Lithuanian Journalists Association*) – lietuvių išeivijos žurnalistų organizacija, 1946–1949 m. veikusi Vokietijoje, nuo 1953 m. veikianti JAV. Centrinė būstinė nuo 1953 m. – Niujorkas, nuo 1971 m. – Čikaga.

Istorija
--------

Įkurta iš TSRS okupuotos Lietuvos pasitraukusių Lietuvos žurnalistų sąjungos narių ir kitų spaudos darbuotojų suvažiavime, vykusiame 1946 m. gegužės 11-12 d. Hanau pabėgelių stovykloje kaip šios organizacijos veiklos užsienyje tesėja. 1949 m. Londone, 1951 m. Niujorke buvo įsteigti sąjungos skyriai. Lietuvių žurnalistų sąjungos vadovybei išsiskirsčius po įvairias šalis jos veikla Vokietijoje 1949 m. buvo nutraukta, 1953 m. atgaivinta Niujorke, buvo sudaryta reorganizacinė komisija, kuri 1953 m. užregistravo 161 LŽS narį ir išrinko Valdybą (pirmininkas – Vincas Rastenis). Niujorke įkurtas LŽS skyrius (pirmininkas – Tomas Žiūraitis). Įvairiu laiku veikė Čikagos, Detroito, Klyvlendo, Los Andželo, Toronto, Hamiltono (Kanada), Sidnėjaus skyriai, buvo daugiau kaip 300 narių.

Veikla
------

Vienija užsienio lietuvių žiniasklaidos darbuotojus, naujosios emigracijos žurnalistus, rengia jaunųjų žurnalistų kursus; jiems skatinti 1972 m. įsteigė P. Daudžvardžio premiją. 1969–1971 m. leido biuletenį „Pranešėjas" (išėjo 6 nr.), 1972–1993 m. žurnalą „Lietuvis žurnalistas" (išėjo 17 nr.), nuo 1998 m. leidžia biuletenį „Mūsų pasaulyje", kurio redaktorė – Vaiva Ragauskaitė. 1974 m. išleido kolektyvinį leidinį – žurnalistikos vadovą „Žurnalistika".

Centro valdybos pirmininkai
---------------------------

* Juozas Pajaujis-Javis – 1946 m.
* Aleksandras Merkelis – 1947–1949 m.
* Vincas Rastenis – 1953–1955 m.
* Kazys Obolėnas – 1955–1962 m.
* V. Bagdonavičius – 1962–1967 m.
* Vytautas Alantas – 1967–1971 m.
* Juozas Vaišnys – 1971–1978 m.
* Jonas Kuprionis – 1978–1981 m.
* Jurgis Janušaitis – 1981–1984 m.
* Rūta Kleva Vidžiūnienė – 1984–1995 m.
* Karolis Milkovaitis – 1995–1997 m.
* Kęstutis Miklas – 1997–2005 m.
* Edvardas Šulaitis – nuo 2006 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Domas Šniukas. *Lietuvių žurnalistų sąjunga*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 193 psl.

Nuorodos
--------

* Lietuvių žurnalistų sąjunga
Niufaundlando palydų pajėgų vadas Leonard W. Murray, 1942 m.
**Niufaundlando konvojaus pajėgos** (angl. *Newfoundland Escort Force*; *NEF*) - Sąjungininkų karinių laivynų eskortinių laivų junginys Antrojo pasaulinio karo metais. 1941 m. suformuotas pajėgas sudarė D. Britanijos, Kanados ir JAV kariniai laivai. Junginiui vadovavo komodoras Leonardas Marėjus (*Leonard W. Murray*) iš Karališkojo Kanados karinio laivyno. 

1941 m. birželio mėnesį D. Britanija nutarė lydėti Atlanto konvojus visame maršrute nuo Amerikos iki D. Britanijos. Todėl 1941 m. gegužės 23 d. D. Britanijos Jūrų ministerija kreipėsi į Karališkąjį Kanados karinį laivyną, kad šis imtųsi ginti konvojus vakarinėje Atlanto dalyje ir įkurtų tam sukurtoms palydų pajėgoms bazę Sent Džonse (Niufaundlandas). 
  
1941 m. birželio 13 d. komodoras Leonardas Marėjus tapo Niufaundlando konvojaus pajėgų vadu. Pajėgos buvo pavaldžios D. Britanijos Vakarinių prieigų vyriausiajam vadui (angl. *Commander in Chief, Western Approaches*), kurio štabas buvo Liverpulyje. 

Niufaundlando konvojaus pajėgas sudarė:

* Kanados laivai:
	+ 6 eskadriniai minininkai
	+ 17 korvečių
* Jungtinės Karalystės laivai:
	+ 7 eskadriniai minininkai
	+ 3 eskortiniai šliupai
	+ 5 korvetės

Pajėgų laivai lydėdavo konvojus iš Kanados uostų į Niufaundlandą ir po to į susitikimo tašką piečiau Islandijos, kur konvojus imdavo lydėti britų palydos grupės. 

1942 m. vasario mėn. Niufaundlando konvojaus pajėgos buvo perorganizuotos į Vidurio Atlanto palydų pajėgas.

Nuorodos
--------

* Veterans Affairs Canada: The Battle of the Atlantic Archyvuota kopija 2010-12-12 iš Wayback Machine projekto.
* Museum of Civilization: Canada and Submarine Warfare
**Goda Laurinavičiūtė** – Lietuvos šiuolaikinio šokio aktorė-šokėja, atlikėja, šokio pedagogė ir choreografė.

Biografija
----------

Mokėsi Kauno Jono Jablonskio gimnazijoje, grafinio dizaino ir fotografijos Kauno aukštesniojoje meno mokykloje (dabar Kauno kolegijos Justino Vienožinskio menų fakultetas). Studijavo Lietuvos muzikos akademijoje Vilniuje. LMTA Teatro ir kino fakultete baigė vaidybos bakalauro ir magistro studijas, įgijo aktoriaus–šokėjo kvalifikaciją (Kurso vadovė - lektorė Anželika Cholina).

LMTA Teatro ir kino fakulteto Šokio ir judesio katedros lektorė. Akademijoje dėsto šiuolaikinį šokį, kontaktinę improvizaciją. Taip pat moko Nacionalinė Mikalojaus Konstantino Čiurlionio menų mokykloje kaip Baleto skyriaus Modernaus ir šiuolaikinio šokio mokytoja. Privačiai vedė pamokas 4-6 metų amžiaus vaikams. 2004 m. birželio 18-26 dienomis "Vilniaus šokio spaustuvėje" dėstė šokio jogos paskaitas. 2015 m. balandžio 23-25 dienomis skaitė pranešimą apie šokėjų edukaciją Viljandi (Estija).

14 metų buvo Kauno šokio teatro AURA trupės narė. Šoko ir Vyčio Jankausko šokio trupėje. Šiuo metu yra Šokio teatras AIROS šokėja (Kryptis – Šiuolaikinis šokis). Pasirodė Lietuvoje bei užsienyje. Dalyvauja modernaus ir šiuolaikinio šokio festivaliuose (pvz. Naujasis Baltijos šokis ir kt.).

Šiuolaikinio šokio asociacijos narė.

Apdovanojimai ir nominacijos
----------------------------

* 2016 m. „Auksinis scenos kryžius" Šokėjų kategorijoje – už Melancholijos vaidmenį šokio spektaklyje „Melancholijos bokštai"
* 2015 m. už vaidmenį spektaklyje „Stiklo sodai" nominuota Auksiniam scenos kryžiui (Kategorijoje „Šokėjai")

Šaltiniai
---------

1. ↑  Trūksta ne choreografų, bet atlikėjų
2. ↑  Goda Laurinavičiūtė
3. ↑  Teatro „Aura" vadovė B.Letukaitė: judesys yra tik forma
4. ↑  LMTA inf. Archyvuota kopija 2017-03-30 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  Šokio pamokos su Goda Laurinavičiūte
6. ↑  Vilniaus šokio spaustuvė tęsia tradicijas
7. ↑  DANCE ARTIST IN/ AND/ TO/ WITH/ AGAINST/ OR/ IN LOVE WITH HIGHER EDUCATION IN DANCE
8. ↑  Jaunimo teatre - Vyčio Jankausko šokio trupė Archyvuota kopija 2017-03-30 iš Wayback Machine projekto.
9. ↑  Glass Gardens (Šokio teatras AIROS)
10. ↑  Kaunas ruošiasi 17-ajam modernaus šokio festivaliui
11. ↑  „Naujajame Baltijos šokyje" – dar daugiau lietuvių
12. ↑  Įteikta 17 apdovanojimų Archyvuota kopija 2017-03-29 iš Wayback Machine projekto.
13. ↑  Skelbiami 2015-ųjų metų „Auksinių scenos kryžių" pretendentai Archyvuota kopija 2016-04-13 iš Wayback Machine projekto.
**Leonardas Kulikauskas** (g. 1930 m. liepos 24 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius mechanikas, metalotyrininkas, technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1953 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1958 m. technikos mokslų kandidatas.

1957–1961 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos, 1961–1993 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, nuo 1968 m. docentas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų sritis – konstrukcinės medžiagos, metalų sandara ir terminis apdirbimas. Paskelbė daugiau kaip 80 mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Mašinų remonto būdai, 1960 m.
* Mašinų remontas, su kitais, 1963 m.
* Metalotyra ir terminis apdirbimas, 1972 m.
* Metalotyros laboratoriniai darbai, d. 2 1976 m.
* Konstrukcinių medžiagų technologija ir medžiagotyra, su kitais, 1991 m.
* Medžiagotyra, 1997 m.
* Statybinės medžiagos, su kitais, vadovėlis, 1982 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Leonardas Kulikauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 216 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Danties pulpos pažeidimas
**Pulpitas** (lot. *pulpitis*) – danties pulpos uždegimas. Dažniausiai išsivysto dantyse su giliu kariesu, kai į pulpos kamerą patenka bakterijų išskiriamos medžiagos. Pulpos uždegimas retesniais atvejais gali išsivystyti po dantų traumos arba išplisti iš apydančio audinių, pažeidus stomatologiniais instrumentais ir kt. 

Pulpito metu, bakterijų toksinai dirgina pulpos nervus dėl ko atsiranda skausmas. Skausmas būna aštrus, pulsuojantis, gali kilti savaime arba išprovokavus šalčiu ar karščiu, būdingas skausmo pasireiškimas vakare, naktį. Vėlesnėje ligos stadijoje skausmas gali plisti (iradijuoti) į gretimus dantis, į kitas žandikaulio sritis ar kitas galvos sritis.

Uždegiminis procesas gali būti ūminis ir lėtinis. Ūminio uždegimo metu simptomai labiau išreikšti, didesnis skausmas, tuo tarpu lėtinis pulpitas simptomų gali ir neturėti.

Pulpitas taip pat gali būti simptominis ir besimptomis. Besimptomis pulpitas dar skirstomas į:

* Hiperplastinis (*hyperplastica*)

* Vidinė rezorbcija (*resorbtio interna*)

* Kanalo kalcifikacija (*calcificatio canalis*)

Besimptomio pulpito metu klinikinių simptomų nebūna.

Hiperplastinis pulpitas
-----------------------

Jis dažniausiai pasireiškia jauno amžiaus pacientams su didele kariozine ertme. Danties pulpa būna atsivėrusi į burnos ertmę ir kramtant pastoviai dirginama, dėl ko pulpos audiniai išveša. Šis audinių padidėjimas matomas kariozinės ertmės dugne. Valgant tokia pulpa gali būti traumuojama, todėl tuo metu atsiranda skausmas, gali kraujuoti.

Vidinė rezorbcija
-----------------

Išsivysto po traumos į dantį, kai yra stiprus imuninis atsakas. Imuninės ląstelės pulpoje pradeda skaidyti savus audinius. Jei rezorbcija vyksta vainikinėje pulpos dalyje, tuomet gali būti rausvos spalvos dėmė danties vainike. Diagnozuojama atliekant radiologinę danties nuotrauką.

Kanalo kalcifikacija
--------------------

Senstant arba esant nuolatiniam neintensyviam dirginimui pulpos kamera ir šaknų kanalai mažėja, nes juose esantys odontoblastai skatina kalcifikacija. Tai neskausmingas procesas. Dantis įgauna gelsvai pilką atspalvį, sumažėja jo jautrumas įvairiems dirgikliams. Toks dantis gali sukelti sunkumų endodontinio gydymo metu. Diagnozė remiasi radiologiniu ištyrimu.
**Godelių kapinynas** – buvęs kapinynas, vadinamas Milžinkapiu Plungės rajono savivaldybės teritorijoje, Godelių kaime (Šateikių seniūnija), 2 km į šiaurės rytus nuo kelio iš Skuodo į kelią Šiauliai-Palanga, 1,9 km į vakarus – šiaurės vakarus nuo Surblių kapinyno, vadinamo Varių kalva, 0,6 km į šiaurės vakarus nuo Godelių kaimo kapinių ir tiek pat į pietryčius nuo Ataugo ir Vadaksnies santakos, 0,4 km į šiaurės rytus nuo kelio Vydeikiai-Godeliai tilto per Vadaksnį, 0,3 km į pietryčius nuo Ataugo kairiojo kranto ties jo vingiu, į šiaurės vakarus nuo kelio Vydeikiai-Godeliai. Kultūros paminklo kodas A798.

Tyrimai
-------

Godelių kapinynas suardytas kasant žvyrduobę. Dalis VII a. – IX a. įkapių iš suardytų kapų pateko į Telšių „Alkos" muziejų. 1940 m. Kauno kultūros muziejus (vadovas Pranas Baleniūnas) ištyrė dešimt VIII a. – IX a. ir tris XV a. – XVII a. kapus. Mirusieji laidoti nedeginti su įkapėmis, rasta geležinių įmovinių kirvių, ietigalių, papuošalų. 1986 m. Telšių kraštotyros muziejus (vadovė Laimutė Valatkienė) ištyrė kitą 138 m² ploto išlikusią nesuardytą pietvakarinę kapinyno dalį. Rasta keturiolika XI a. – XIII a. sudegintų mirusiųjų kapų, ant kai kurių iš jų buvo laužavietė, ir keturios, manoma, apeiginės duobės ar simboliniai kapai. Kapinyne surinkta apie 600 radinių – įmovinių žeberklinių ietigalių, skiltuvų, akmeninių verpstukų, pasaginių segių, apyrankių, kryžinių smeigtukų ir kita. 1940 m. radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus, 1986 m. – Lietuvos nacionalinis muziejus ir Telšių Alkos muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Adolfas Tautavičius. *Godelių kapinynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 782 psl.
Clam AntiVirus|  |
|  
ClamTk Virusų skeneris |
| Kūrėjas | Tomasz Kojm |
| Parašyta | C, C++ |
| Operacinė sistema | kryžminė platforma |
| Tipas | Antivirusinė programa |
| Licencija | GPL |
| Svetainė | www.clamav.net |

ClamWin
ClamAV in command line
**Clam AntiVirus** (**ClamAV**) – plačiai naudojama nemokama antivirusinė programa, veikianti keliose operacinėse sistemose, įskaitant Unix pagrindu pagrįstas operacines sistemas, Microsoft Windows ir Apple Mac OS X. Šis įrankis dažniausiai naudojamas pašto serveriuose kaip elektroninio pašto virusų skeneris.

ClamAV yra atviro kodo programinė įranga išleista su GPL licencija. ClamAV ir jo atnaujinimai yra prieinami nemokamai.

ClamAV yra nustatytas automatiškai atnaujinti savo virusų sąrašo sprendimus per Internetą.
Programą galima valdyti iš komandinės eilutės, ji gali analizuoti suspaustas rinkmenas (pvz. \*.rar), atpažįsta virš 80 000 virusų, kirminų ir trojanų.

Mac OS X
--------

Nuo Server Mac OS 10.4 operacinės sistemos išleidimo Apple operacinėje sistemoje įdiegtas ClamAV, kuris atlieka virusų skenavimą, susijusį su elektroninio pašto paslaugomis. Be to, kompiliaciniai asistentai kaip Fink ir MacPorts turėjo galimybę instaliuoti ClamAV. *Counteragent* programinė įranga iš *Jett Fuel Productions* turi EIMS pagrįstą elektroninio pašto paslaugą naudojant ClamAV virusų skanavimą.

Microsoft Windows
-----------------

ClamWin suteikia grafinę vartotojo sąsają ClamAV naudotojams Microsoft Windows sistemoje, įskaitant skanavimo laiko suplanavimą, Explorer programoje kontekstinio meniu integraciją, bei įskiepius į Microsoft Outlook ir Firefox.

Nuorodos
--------

* Officialus puslapis
* visi ClamAV portai Archyvuota kopija 2006-11-15 iš Wayback Machine projekto.
* Pokalbis su ClamAV projekto pradininku Tomasz Kojm Archyvuota kopija 2006-02-12 iš Wayback Machine projekto.
* ClamAV internete Archyvuota kopija 2011-11-28 iš Wayback Machine projekto.
**Leonardas Lukavičius** (g. 1949 m. lapkričio 26 d. Mažeikiuose) – buvęs Lietuvos futbolininkas.

Biografija
----------

1970 m. LTSR čempionas su „Atleto" komanda, 1978 ir 1980 m. LTSR čempionas su „Granito" komanda. 1974-1978 metais gynė Klaipėdos „Atlanto", nuo 1979 m. rungtyniavo „Granito" komandoje, kurio sudėtyje tapo Lietuvos čempionu ir iškovojo „Tiesos" taurę.

1979 m. trenerio karjerą pradėjo Klaipėdos futbolo mokykloje. Jo pirmoji laida – tai 1969 metų gimusiųjų grupė. Iš šios mokomosios grupės Lietuvos nacionalinėje rinktinėje rungtyniavo Audrius Žuta ir Viktoras Olšanskis. Dirbdamas futbolo mokykloje, L. Lukavičius paliko pėdą ir suaugusiųjų futbole. Treniruojant Klaipėdos „Atlantą" kartu su V. Gedgaudu, du kartus užimtos antrosios vietos TSRS II lygos Vakarų zonos pirmenybėse.

Jau paskelbus nepriklausomybę, L. Lukavičius dvejus metus vadovavo Gargždų „Bangos" vienuolikei. Lietuvos aukščiausios lygos salės futbolo pirmenybėse L. Lukavičiui treniruojant Klaipėdos „Argus" komandą buvo iškovota trečioji vieta. 2002 m. treniravo vaikus futbolo mokykloje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Paulius Matulevičius. Futbolo veteranas sulaukė miesto padėkos. // „Vakarų ekspresas", 2009-11-26