| **Ernestas Šakltonas** |
| --- |
| seras |
|  |
| Ernestas Šakltonas 1918 m. |
| Gimimo vardas | Ernest Henry Shackleton |
| Gimė | 1874 m. vasario 15 d.Kilki, Kildero grafystė, Airija |
| Mirė | 1922 m. sausio 5 d. (47 metai)Griutvikenas, Pietų Džordžija |
| Palaidotas (-a) | Griutvikenas |
| Tautybė | anglas |
| Tėvai | Henrietta Gavan Henry Shackleton |
| Sutuoktinis (-ė) | Emily Dorman |
| Vaikai | Raymond, Cecily, Edward |
| seras |
|  |
| Veikla | keliautojas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Britanijos imperijos ordinas |
|  |
|  **Vikiteka** | Ernest Shackleton |

**Ernestas Henris Šakltonas** (*Ernest Henry Shackleton*; 1874 m. vasario 15 d. – 1922 m. sausio 5 d.) – Airijoje gimęs Anglijos keliautojas, žymus Antarktidos tyrėjas.

Biografija
----------

Gimė anglų iš Jorkšyro šeimoje, įsikūrusioje Kilkėjos kaime Airijoje. 1880 m. su tėvais persikėlė į Dubliną, o vėliau į Londono priemiestį. Ernestas Šakltonas baigė Daličo kolegiją. Būdamas šešiolikos, įsidarbino prekybiniame laive. 1898 m. gavo šturmano kvalifikaciją ir prekybiniais laivais ėmė keliauti po pasaulį. 1901 m. pakviestas į Karališkąjį laivyną.

Ekspedicijos
------------

1901–1904 m. Ernestas Šakltonas dalyvavo Roberto Skoto vadovaujamoje ekspedicijoje į Antarktį. Jos tikslas buvo pasiekti Pietų ašigalį. Jis kartu su R. Skotu ir E. A. Vilsonu šunimis kinkytomis rogėmis pasiekė 82°17′ pietų platumos. Žygyje Šakltonas sunkiai susirgo ir buvo išsiųstas atgal į laivą. Grįžęs į Angliją, dirbo žurnalistu, Škotijos karališkosios geografų draugijos sekretoriumi, įsitraukė į verslą, politiką. 1907 m. užsitikrino paramą kitai kelionei į Antarktį, kuria norėta pasiekti geografinį ir magnetinį pietų polius.

1908–1909 m. laivu *Nimrod* nuplaukęs iki Roso salos, joje peržiemojo. Tada keliomis grupėmis bandė pasiekti Pietų ašigalį (nukeliavo iki 88°23′ pietų platumos; pirmasis kelionėje panaudojo ponius), atrado Berdmoro ledyną. Antra ekspedicijos grupė pasiekė Pietų magnetinį polių. Ekspedicijos nariai (vad. Edžvorto Deivido) taip pat įkopė į Erebuso kalną. Grįžęs į Angliją, Šakltonas gavo sero titulą, Karališkąjį Viktorijos ordiną. Šakltonas vėl įsitraukė į verslą, dažnai skaitė viešas paskaitas apie Antarktidą.

1914–1917 m. surengė dar vieną ekspediciją į Antarktį, tačiau 1915 m. vasarį laivą *Endurance* Vedelio jūroje sutraiškė ledai, tad įgula dreifuojančiais ledais po 497 dienų pasiekė Elefanto salą (Pietų Šetlando salos). Iš ten Šakltonas su 5 bendrakeleiviais valtimi nuplaukė ieškoti pagalbos iki Pietų Džordžijos salos. Maža valtimi sudužėliai sėkmingai pasiekė Pietų Džordžiją. Vėliau buvo išgelbėti likę Elefanto saloje bei kito ekspedicijos laivo *Aurora*, taip pat patyrusio avariją, keleiviai. Grįžęs į Angliją, Šakltonas užsirašė dalyvauti I pasauliniame kare, bet buvo išsiųstas dirbti propagandinio darbo į Argentiną. 1918–1919 m. dalyvavo karinėje ekspedicijoje į šiaurės Rusiją, kuri buvo skirta paremti baltagvardiečius Rusijos pilietiniame kare.

1921 m. Ernestas Šakltonas su laivu *Quest* surengė paskutinę ekspediciją į Antarktį, kurios tikslai buvo gana migloti. Tačiau kelionės pradžioje Pietų Džordžijos saloje mirė nuo širdies smūgio. Ten jis ir buvo palaidotas.

Bibliografija
-------------

Kapvietė Pietų Džordžijoje
* Antarktikos širdis (*The Heart of the Antarctic*, 2 t. 1909 m.),
* Pietūs, Šakltono 1914–1917 ekspedicijos istorija (*South, the Story of Shackleton’s 1914–1917 Expedition*, 1922 m.).

Atminimas
---------

Ernesto Šakltono vardu pavadinta:

* Šakltono viršūnė (Antarktidos pusiasalyje)
* Šakltono kalnagūbris ir ledynas (Transantarktiniuose kalnuose)
* Šakltono sąsiauris, šelfinis ledynas Antarktidos rytuose
* smūginis krateris Mėnulyje

Šaltiniai
---------

1. ↑  Huntford, Roland (1985). *Shackleton*. London: Hodder & Stoughton.
2. ↑  *Ernest Shackleton*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
3. ↑  Huntford, Roland (1985). *Shackleton*. London: Hodder & Stoughton.