recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| Renault 25 |
|  |
| Bendra informacija |
| Gamintojas | Renault |
| Metai | 1983–1992 |
| Chronologija |
| Prieš tai | Renault 20/30 |
| Po to | Renault Safrane |
| Kėbulas ir važiuoklė |
| Klasė | verslo klasės automobilis |
| Kėbulo tipas (-ai) | 5 durų liftbekas |
| Variklis ir transmisija |
| Variklis (-iai) | benzininiai ir dyzeliniai nuo 2.0 iki 2.8 L |
| Išmatavimai |
| Kita informacija |

**Renault 25** – prancūziškas automobilis, priklausantis verslo klasei. Automobilį gamino Renault nuo 1983 iki 1992 m. Gamybos metu Renault 25 modelis buvo visos kompanijos pagrindinis modelis – tai buvo brangiausias, prabangiausias ir didžiausias kompanijos modelis tuo metu. 1985 m. modelis užėmė antrą vietą Europos metų automobilio rinkimuose.

Pristatytas 1982 metais ir pradėtas gaminti 1983 m. 25 modelis buvo visiškai kitoks nei iki tol gaminti Renault 20/30 modeliai.

Šis modelis yra pirmasis automobilis, nuo pat pradžių gamintas siekiant sumažinti aerodinaminį pasipriešinimą. Šis modelio koeficientas buvo 0,31 Cd ir tai padėjo sumažinti modelio kuro sąnaudas.

25 modelis buvo giriamas už patogų bei paprastą vairavimą. Automobilyje naudota įranga buvo aukštesnės kokybės nei kituose iki tol gamintuose Renault modeliuose. Be kitų ypatybių, 25 modelyje buvo įmontuota viena pirmųjų radijo nuotolinio valdymo sistema, įrengta ant vario. Dėl šio modelio pirmą kartą po II pasaulinio karo Renault gavo puikią galimybę įsitvirtinti kitose užsienio rinkose.

1985 m. buvo pristatyta 22,7 cm ilgesnė modelio versija, vadinta Renault 25 Limousine.

Šaltiniai
---------

1. ↑  1985 Archyvuota kopija 2009-02-02 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Renault 25** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Toni Kukoć**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1968 m. rugsėjo 18 d. (51 metai) |
| Gimimo vieta | Splitas, Kroatija |
| Ūgis | 2,07 m |
| Svoris | 107 kg |
| Pravardė | Kroatų sensacija |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | baigė karjerą |
| **Pozicija** | lengvasis kraštas |
| NBA naujokų birža |
| 1990 m. | 29 šaukimu,Čikagos „Bulls" |
| Profesionalūs klubai |
| 1987-19911991–19931993–20002000–20012001–20022002–2006 | Splito „Jugoplastika" Trevizo „Pallacanestro" Čikagos „Bulls"  Filadelfijos „76ers" Atlantos „Hawks"  Milvokio „Bucks" |  |
| Šalies rinktinė |
| 1992-1999 |  Kroatijos |  |
|  |

**Toni Kukočas** (g. 1968 m. rugsėjo 18 d. Splite) – Kroatijos krepšininkas, žaidęs NBA 13 sezonų.

Paskutinius ketverius metus iki 2005-06 m. sezono pabaigos žaidė už Milwaukee Bucks. Kukočius gyveno Čikagos priemiestyje Highland Parke.

Karjera
-------

Būdamas 14 metų tapo Kroatijos stalo teniso čempionu savo amžiaus grupėje.

Profesionalo karjerą T. Kukočas pradėjo Splito „Jugoplastika" klube 1987 m. Šioje ekipoje krepšininkas žaidė iki 1991 m. kuomet išvyko į Trevizo „Benetton" komandą. Šiame Italijos klube kroatas praleido dvejus metus. 3 kartus buvo išrinktas Metų žaidėju.

1993 m. T. Kukočas tapo vienu iš pirmųjų europiečių pradėjusių žaisti NBA, jis tapo Čikagos „Bulls" ekipos nariu. Pirmajame savo sezono Toni vidutiniškai pelnė po 10,9 taško.

„Bulių" komandoje T. Kukočas žaidė iki pat 2000 m. vasario, kuomet Čikagos klubas perleido kroatą Filadelfijos „76ers" komandai.

2001 m. vasarį krepšininkas vėl turėjo keisti klubą. Jis buvo išmainytas į Atlantos „Hawks" komandą, kurioje žaidė iki 2001–2002 m. sezono pabaigos.

2002 m. perėjo į Milvokio „Bucks" komandą ir joje žaidė iki karjeros pabaigos 2006 m.

Pasiekimai
----------

* 1989, 1990, 1991 m. laimėjo Europos taurę.
* 1996, 1997, 1998 m. NBA čempionas
* 1987, 1989, 1991 m. Europos čempionas
* 1995 m. Europos čempionato bronzos medalio laimėtojas
* 1992 m. Barselonos Olimpinėse sidabro medalio laimėtojas
* 1996 m. išrinktas geriausiu NBA šeštu žaidėju

Nuorodos
--------

NBA.com profilis – Toni Kukoc
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Tongos** ekonomikai būdingas didelis nemonetarinis sektorius ir didelė priklausomybė nuo pinigų pervedimų iš emigravusių šalies gyventojų, dažniausiai iš Australijos, Naujosios Zelandijos ir JAV. Monetarinis sektorius daugiausia priklauso karališkajai šeimai ir didikams. Labiausiai išvystyta ūkio šaka – žemės ūkis.

Vanilė – viena iš pagrindinių Tongoje auginamų kultūrų
**Bendras Vidaus Produktas:**
pagal perkamąją galią – 238 mln. $

**BVP augimas:**
-0,3 %

**BVP vienam gyventojui:**
pagal perkamąją galią – 2200 $

**BVP pagal sektorius:**
  
*žemės ūkis:*
30 %
  
*pramonė:*
10 %
  
*paslaugos:*
60 %

**Gyventojų, gyvenančių žemiau skurdo ribos:**
?%

**Infliacijos rodiklis:**
3,2 %

**Dirbantieji:**
36 665 (1994 m.)

**Dirbantieji pagal ūkio šakas:**
žemės ūkis 65 % (1997 m.)

**Nedarbingumo rodiklis:**
11,8 %

**Biudžetas:**
  
*pajamos:*
49 mln. $
  
*išlaidos:*
120 mln. $

**Svarbiausios ūkio šakos:**
turizmas, žvejyba

**Pramoninės produkcijos augimas:**
1,9 %

**Elektros energijos gamyba:**
35 GWh (1998 m.)

**Elektros energijos šalitiniai:**
  
*šiluminė:*
100 %
  
*hidro:*
0 %
  
*atominė:*
0 %
  
*kita:*
0 % (1998)

**Elektros energijos sunaudojimas:**
33 GWh (1998 m.)

**Elektros energijos eksportas:**
0 kWh (1998 m.)

**Elektros energijos importas:**
0 kWh (1998 m.)

**Žemės ūkio produkcija:**
moliūgai, kokosai, kopra, bananai, vanilė, kakava, kava, imbieras, juodieji pipirai; žuvis

**Eksportas:**
8 mln. $ (1998 m.)

**Eksportinės prekės:**
moliūgai, žuvis, vanilė

**Eksporto partneriai:**
Japonija 53 %, JAV 18 %, Naujoji Zelandija 6 %, Australija 6 % (1997 m.)

**Importas:**
69 mln. $ (1998 m.)

**Importo prekės:**
maisto produktai, automolbiliai, mašinos, įrengimai, degalai, chemikalai

**Importo partneriai:**
Naujoji Zelandija 30 %, Australija 19 %, JAV 11 %, Jungtinė Karalystė 11 %, Japonija 3 % (1997 m.)

**Užsienio skolos:**
62 mln. $ (1998 m.)

**Ekonominė parama:**
38,8 mln. $ (1995 m.)

**Valiuta:**
1 paanga (T$) = 100 seniti

**Fiskaliniai metai:**
liepos 1 d. – birželio 30 d.
Koordinatės: 21°10′0″ p. pl. 175°10′0″ r. ilg.﻿ / ﻿21.16667°š. pl. 175.16667°r. ilg.﻿ / 21.16667; 175.16667

Karaliaus rūmai
**Tongatapu** – svarbiausia Tongos salyno sala, kurioje gyvena didžioji dalis šalies gyventojų ir yra įsikūrusi sostinė Nukualofa. Tai kultūrinis, politinis ir ekonominis šalies centras.

Sala – koralinis atolas, kurios šiaurinėje dalyje įsiterpusi lagūna. Šiaurinė dalis vos iškilusi virš jūros, tačiau einant į pietus kyla aukštyn. Tongatapu sala užima trečdalį viso salyno ploto ir gyventojų skaičiaus. Plotas 257,03 km². 66,6 tūkst. gyventojų (1996). Pavadinimas kilo iš žodžių *Tonga* („pietūs") ir *Tapu* („tabu, šventenybė").

Pirmasis europietis, pasiekęs Tongatapu, buvo olandų jūrininkas Abelis Tasmanas, čia pasirodęs 1643 m. ir suteikęs salai Amsterdamo vardą. Tongatapu saloje išlikę net XIII a. polineziečių kultūros palikimo. Tai istoriškai turtingiausia Polinezijos sala.

Svarbiausi objektai
-------------------

* Tongos karaliaus tūmai
* Nukualofa – šalies sostinė
* Mu'a – antras pagal dydį šalies miestas
* Langi – karalių kapavietė
* Mapu 'a Vaea – koralinio rifo sąsiauris
* Pangaimotu – nedidelė poilsinė salelė šalia Tongatapu
* Ha'amonga 'a Maui – trilitas

Tongatapu kartu su keletu nedidelių salelių sudaro vieną iš trijų Tongos administracinių sričių. Suskirstyta į 7 apygardas. Žemiau pateikiama salų statistika:

| Sala | Gyventojų sk. (1996) | Plotas (km²) | Gyventojų tankumas |
| --- | --- | --- | --- |
| ‘Ataa | 2 | 0,22 |   |
| ‘Atataa | 234 | 0,52 | 450,0 |
| ‘Eueiki | 56 | 1,06 | 52,8 |
| Fafaa | 10 | 0,09 | 111,1 |
| Nukunukumotu | 24 | 1,32 | 18,2 |
| ‘Oneata | 3 | 0,06 |   |
| ‘Onevai | 8 | 0,03 |   |
| Pangaimotu | 29 | 0,13 | 223,1 |
| Velitoa Hahake | 10 | 0,01 |   |
| Velitoa Hihifo | 17 | 0,01 |   |
| Tongatapu | 66.586 | 257,03 | 259,1 |
| IŠ VISO: | 66.979 | 260,48 | 257,1 |

Nuorodos
--------

* Žemėlapis ir nuotraukos Archyvuota kopija 2012-02-06 iš Wayback Machine projekto.
* Nuotraukos Archyvuota kopija 2006-07-16 iš Wayback Machine projekto.
* Turizmas Archyvuota kopija 2007-03-07 iš Wayback Machine projekto.
| ***Ledi Hamilton*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Le calde notti di Lady Hamilton |
| Kilmės šalis |  Italija  Vokietija Prancūzija JAV |
| Režisierius | Christian-Jaque |
| Vaidina | Michele Mercier  Richard Johnson  John Mills  Gabriella GiorgelliVenantino Venantini |
| Metai | 1968 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 155 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Ledi Hamilton** (it.  *Le calde notti di Lady Hamilton*) – 1968 m. sukurta kostiuminė drama pagal Alexandre Dumas romaną. Filma režisavo Christian-Jaque, pagrindinius vaidmenis atliko Michèle Mercier, Richard Johnson ir John Mills.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Paprastai kaimo mergina Ema niekada nestokojo gerbėjų. Kartą ją pamatęs dailininkas norėjo nutapyti portretą, tačiau ši atsisakė. Vėliau, kuomet dvarininko, kur ji tarnavo, žmona apkaltino ją suviliojus jos vyrą, Emai teko palikti namus. Neturėdama kur eiti, ji rado pozuoti kvietusį dalininką ir netrukus tapo šio mūza. Taip prasidėjo jos kelias įgyvendinant troškimą tapti kilminga, turtinga ir įžymia. Galiausiai ji ištekėjo už lordo Hamiltono, suteikusio jai viską, ko ši troško, tačiau jos tikrąja meile tapo admirolas Nelsonas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Michele Mercier – Emma Hamilton
* Richard Johnson – Horatio Nelsonas
* John Mills – lordas Viljamas Hamiltonas
* Gabriella Giorgelli – Laura
* Claudio Undari – kapitonas Hardis
* Mario Pisu – Neapolio karalius
* Nadja Tiller – Neapolio karalienė
* Boy Gobert – George Romney

Išnašos
-------

1. ↑  „LADY HAMILTON - ZWISCHEN SCHMACH UND LIEBE". *BFI*. Suarchyvuotas originalas 2009-01-15.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Vyžuonų herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2005-12-29* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Vyžuonų herbas** – vienas iš Vyžuonų heraldinių atributų.

Aprašas
-------

Sidabriniame skydo lauke žalias žaltys auksiniu paausiu ir juodu liežuviu. Žaltys susirangęs lyg dvi viena virš kitos sudėtos S raidės (viršutinė atvirkščia).

Heraldikoje sidabrinė spalva reiškia tyrumą, vandenį, simbolizuoja pro miestelį tekančią Vyžuonos upę. Žalias žaltys – geroji namų dvasia, šeimos globėjas. Dėl gebėjimo išsinerti iš senosios odos (naujai atgimti) žaltys laikoma amžinybės, nemirtingumo, atsinaujinimo simboliu.

Istorija
--------

Svarstant herbo idėjas pritarta vietos gyventojų prašymui miestelio herbe pavaizduoti žaltį, čia nuo seno vadinamą *vyžu* (plg. rus. *уж* 'žaltys'). Prie įvažiavimo į Vyžuonas stovi medinė žalčio-vyžo rodyklė. Herbo etaloną sukūrė Arvydas Každailis.

Herbas patvirtintas 2005 m. gruodžio 29 d. Prezidento dekretu Nr. 485.
**Víctor Basadre**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Víctor Manuel Basadre Orozco |
| Gimimo data | 1970 m. vasario 18 d. (52 metai) |
| Gimimo vieta | Lugas, Ispanija |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** |  |
| Profesionalūs klubai\* |
| nežinoma | nežinoma | nežinoma |
|  Treniruotos komandos |
| 2021–20222022 | Comercial Castroverde Quiroga Xove Lago Mindoniense Murcia B As PontesLugo Noja Caravaca Lorca Deportiva Murcia Deportivo Puente Tocinos Cartagena B Murcia BMurcia Volos NFC Formentera FK SūduvaFK Spartaks Jūrmala |
|  |

**Viktoras Manuelis Basadrė Oroskas** (g. 1970 m. vasario 18 d.) – Ispanijos futbolo specialistas, futbolo treneris. 2020 m. pradžioje laikinai vadovavo FK Žalgiris, o 2021 m. sezone tapo FK Sūduva vyr. treneriu. Turi UEFA Pro licenciją.

Biografija
----------

Gimė Galisijos mieste Luge. Anksti (18 metų) baigęs futbolininko karjerą, ėmėsi trenerio veiklos (treniravo jaunimo komandas).

### FK Žalgiris

2020 m. sausio mėn. „Žalgiris" pasirašė sutartį su treneriu iš Ispanijos Juan Ferrando, tačiau jo sveikatos būklė komplikavosi ir „Žalgirio" vadovybei teko toliau tęsti vyr. trenerio paieškas. Basadre, turėjęs tapti trenerio asistentu, atvyko į Lietuvą ir dalyvavo pirmose treniruotėse su ekipa. Klubo vadovybė vėliau į vyr. trenerio postą pakvietė baltarusį Baga (Baha) ir ispanas išvyko iš Vilniaus klubo.

### FK Sūduva

2021 m. buvo pranešta, kad FK Sūduva pasikvietė Basadre ir patikėjo jam vyr. trenerio postą. Nors debiutas A lygoje buvo nevykęs ir FK Sūduva pralaimėjo panevėžiečiams, tačiau marijampoliečiai pirmojo rato pabaigoje buvo pirmenybių lyderiais.

Buvo pripažintas geriausiu balandžio mėnesio treneriu.

2022 m. balandžio 4 d. paskelbta apie tai, kad treneris palieka komandą. 2021 m. A lygoje „Sūduvos" klubas. liko antroje vietoje, 2022 m. pradžioje iškovojo LFF Supertaurę, tačiau „Optibet A lygoje" po 5 turų buvo surinkę vos 5 taškus ir tenkinosi šeštąja vieta.

Nuo 2022 m. liepos 23 d. Jūrmalos „Spartako" vyr. treneris. Debiutavo naujose praeigose Virsligos rungtynėse prieš Riga FC, kuriose jūrmaliečiai po pirmojo kėlinio pirmavo rezultatu 1-0, bet nesugebėjo išlaikyti persvaros ir pralaimėjo 1-2.

Pasiekimai
----------

### Komandiniai

**FK Sūduva**

A lyga
Antroji vieta 2021 m.
Supertaurė
**Nugalėtojai:** 2022 m.
### Asmeniniai

**Sūduva**

* 2021 – geriausias balandžio mėnesio treneris.
* 2021 – geriausias rugpjūčio mėnesio treneris.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  alyga.lt: interviu su trneriu Victor Basadre
4. ↑  sportas.lt: interviu su treneriu Victor Basadre
5. ↑   Archyvuota kopija 2020-01-24 iš Wayback Machine projekto.
6. ↑   Archyvuota kopija 2020-01-24 iš Wayback Machine projekto.
7. ↑  lrt.lt: Naujasis Sūduvos treneris
8. ↑
9. ↑  Geriausias balandžio mėnesio treneris
10. ↑
11. ↑
12. ↑  Naujasis Jūrmalos Spartako vyr. treneris – Victor Basadre (delfi.lv)
13. ↑
14. ↑  2022 m. Supertaurės rungtynės; interviu su Victor Basadre
15. ↑
16. ↑

Nuorodos
--------

* (Oficiali FK Sūduva svetainė)
* bdfutbol.com
* Transfermarkt
* Soccerway
*Šis straipsnis apie geologiją. Apie kompiuterinės animacijos filmą skaitykite straipsnyje Ledynmetis (filmas).*
Antarktidos ledo sluoksnis
**Ledynmetis** – ilgalaikis Žemės klimato temperatūros sumažėjimas, dėl kurio padidėja ledo danga kontinentuose ir nukrinta pasaulinio vandenyno lygis. Ledynmečiu išplinta žemyninės ledynų dangos, ledas padengia arktines jūras, plačiau aplėdėja kalnai, vidutinio klimato juostoje miškus pakeičia tundra. Ledynmečio trukmė nuo keliolikos iki keliasdešimties tūkstančių metų.

Informacija apie buvusius ledynmečius surenkama gana įvairiai. Ieškoma specifinių reljefo formų, uolienų, analizuojami ledo gręžinių duomenys ir kt. Skiriamos ledynų paplitimo stadijos ir jas skiriantys tarpstadijiniai laikotarpiai (interstadialai).

Kalbant apie paskutinius kelis milijonus metų, ledynmečiu vadinamas Šiaurės Amerikos bei Europos žemynų apledėjimas. Paskutinis ledynmetis prasidėjo prieš 2 mln. metų ir pasibaigė daugmaž prieš 10 000 metų.

Pagrindiniai ledynmečiai
------------------------

Per visą Žemės istoriją buvo mažiausiai penki ledynmečiai. Pats pirmasis ir daugiau hipotetinis įvyko prieš 2300–2700 mln. metų ankstyvame proterozojuje. Kitas ledynmetis, galbūt pats didžiausias, įvyko prieš 600–800 mln. metų (kriogenio periodas). Tuometinis superkontinentas Rodinija buvo uždengtas storu ledo sluoksniu, užšalo vandenynai. Šis Žemės vystymosi etapas dar vadinamas „sniego gniūžtės" etapu (pagal panašumą į sniego gniūžtę). Kiek mažesnis ledynmetis vyko vėlyvojo ordoviko metu prieš 430–460 mln. metų. Didesni poliariniai ledynai buvo karbono ir ankstyvojo permo metu prieš 260–350 mln. metų.

Išnašos
-------

1. 1 2  *Ledynmetis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007
2. ↑  Ehlers, Jürgen; Gibbard, Philip (2011). „Quaternary glaciation". Encyclopedia of Snow, Ice and Glaciers. Encyclopedia of Earth Sciences Series. pp. 873–882. doi:10.1007/978-90-481-2642-2\_423. ISBN 978-90-481-2641-5.
3. ↑  Lockwood, J.G.; van Zinderen-Bakker, E. M. (November 1979). „The Antarctic Ice-Sheet: Regulator of Global Climates?: Review". The Geographical Journal. 145 (3): 469–471. doi:10.2307/633219. JSTOR 633219.

Vikižodynas
**Bosnijos ir Hercegovinos socialdemokratų partija**, (**SDP BiH**, serb.: *Socijaldemokratska partija Bosne i Hercegovine, Социјалдемократска Партија БиХ – Социјалдемократи*), viena didžiausių Bosnijos ir Hercegovinos politinių partijų, veikianti taip pat ir Serbijoje.

Įkurta 1909 m. kaip profsąjunginė politinė organizacija. Aktyviai dalyvavo 1941–1945 antifašistiniame judėjime, įėjo į Liaudies frontą.

Veikla atkurta 1994 m. Sarajeve. 2003 m. gegužės 29 d. vykusiame XVI suvažiavime priimta nauja programa.

2002 m. rinkimuose BiH laimėjo 4 iš 42 vietų Bosnijos ir Hercegovinos Atstovų rūmuose ir 15 iš 140 Bosnijos ir Hercegovinos federacijos parlamente. Taip pat ji turi 3 iš 83 vietų Serbijos Respublikos Nacionalinėje asamblėjoje.

Partijos lyderis Zlatko Lagumdžija 2001–2003 m. buvo užsienio reikalų ministru, 2001–2002 m. – ministru pirmininku.

SI narė stebėtoja nuo 1996 m. rugsėjo 9 d. tikroji narė nuo 1999 m. lapkričio 8 d.

Pirmininkas nuo 1999 m. Zlatko Lagumdžija.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2015-10-02 iš Wayback Machine projekto.
**Ekstremalus projektų valdymas** (angl. *Extreme project management* (XPM)) – terminas, apibūdinantis metodą, kuriuo valdomi sudėtingi ir nekonkretūs projektai[1]. Ekstremalus projektų valdymas – sudėtingas, greitas, rizikingas ir save taisantis judėjimas siekiant trokštamo rezultato, esant neaiškioms aplinkybėms, dideliam stresui ar aukštai jo tikimybei[2].
Ekstremalus projektų valdymas yra radikalus mąstymo pakeitimas apie projektus ir kaip jie turėtų būti įgyvendinti[3]. Ekstremalus projektų valdymas skiriasi nuo tradicinio projekto valdymo tuo, kad jis yra labiau atviras, lankstus ir mažiau apribotas būdas. Jis daug labiau pakantesnis pokyčiams ir jo dėmesys labiau nukreiptas į klientus[3]. Pagrindinis jo aspektas yra tas, kad jis labiau koncentruojasi į žmogiškąją projekto valdymo pusę (pvz. projekto rėmėjų, suinteresuotų asmenų valdymas), nei į painias tvarkaraščių technikas ir sudėtingus formalizmus.
Angliškas terminas Extreme project management (Ekstremalus projektų valdymas) apima kitus panašius terminus, kurie yra:

* *radical project management* (radikalus projektų valdymas);
* *agile project management* (lankstus projektų valdymas);
* *project leadership* (projekto lyderystė).

Ekstremalus projektų valdymas iš esmės yra ekstremalaus programavimo generalizacija. Ekstremalaus projektų valdymo būdai apima žmonių sąveikos valdymo būdus ir sprendžia žmonių bendradarbiavimo sunkumus.
Ekstremalaus projektų valdymo elementai
Egzistuoja daugybė svarbių teiginių, kurie naudojami ekstremaliame projektų valdyme. Šie teiginiai įtakojantys ekstremalų projektų valdymą yra[2]:

* Kolektyviškumas: Projektų valdymas yra pagrįstas rėmėjų dalyvavimu;
* Išankstinis situacijos valdymas (pro - aktyvumas): Projektų valdymas yra kūrybingas ir pro - aktyvus problemų sprendimo procesas;
* Atvirumas: Visi su projektu susiję dalykai atvirai pranešami rėmėjams;
* Orientavimasis (tolyn): Projekto vadovas orientuojasi į rėmėjus;
* Pasitikėjimas: Su projekto komanda yra elgiamasi kaip su profesionalais, kuriais galima pasitikėti.

Ekstremalus projektų valdymas apima šiuos radikalius konceptus[4]:

* Projekto valdymas visiškai skiriasi nuo techninio valdymo;
* Kontekstas yra svarbesnis nei turinys;
* Viso gyvavimo ciklo projekto valdymas;
* Projekto vadovas yra labiau labai aktyvių ir tarpusavio integravimo sprendimų priėmėjas nei vadovas;
* Vyresni vadovai yra vykdantieji projekto vadovai;
* Scenarijaus planavimas labiau nei makroplanavimas;
* Dinamiškas greitas planavimas;
* Virtualios komandos nei tradicinės komandos.

Literatūra
----------

1. ↑  Angliškos Vikipedijos straipsnis apie Ekstremalų projektų valdymą
2. 1 2  D. DeCarlo. eXtreme Project Management: Getting a Grip on Chaos: How to Deliver Value in the Face of Volatility.
3. 1 2  D. DeCarlo. eXtreme Project Management™: The Essential Elements.
4. ↑  R. Thomsett. eXtreme Project Management Concepts. InformIT Network. 2002.
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Ekvadoro demografiją**.

**Gyventojų skaičius:**  14 573 101 (2009 m. apskaičiavimai)

Ekvadoro populiacijos kitimas 1961 - 2003 m. Gyventojų skaičius pateikiamas tūkstančiais.
**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:* 31,1 %
* *15-64 m.:* 62,7 %
* *65 m. ir daugiau:* 6,2 % (2009 m. apsk.)

**Amžiaus mediana:**

* *bendra:* 25 m.
* *vyrų:* 24,4 m.
* *moterų:* 25,6 m. (2009 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 1,497 % (2009 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 20,77 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 4,21 mirčių/1000 gyv. per metus (2008 m. apsk.)

**Migracijos indeksas** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): -0,81 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 66 % (2008 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas**:

* *Gimimo metu:* 1,05 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,04 vyro vienai moteriai
* *15-64 metų:* 0,97 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 0,93 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 0,99 vyro vienai moteriai (2009 apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 20,9 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 75,3 m.
* *vyrų:* 72,37 m.
* *moterų:* 78,37 m. (2009 apsk.)

**Vyresnių nei 15 metų žmonių raštingumas:**

* *bendras:* 91 %
* *vyrų:* 92,3 %
* *moterų:* 89,7 % (2001 m. surašymas)

Šaltiniai
---------

* CŽV pasaulio faktų knyga: Ekvadoras (angliškai) Archyvuota kopija 2007-06-12 iš Wayback Machine projekto.

  

v • a • r **Pietų Amerikos demografijos** 

Argentina | Bolivija | Brazilija | Čilė | Ekvadoras | Gajana | Kolumbija | Paragvajus | Peru | Surinamas | Urugvajus | Venesuela
**Ekstremalus sportas** (*dar kitaip nuotykių sportas, lauko sportas*; angl. *outdoor, adventure, extreme sports*) – dažniausiai pavojinga, kupina aštrių pojūčių ir veržli pramoga. Paprastai šiai veiklai reikalinga tam pritaikyta įranga ir apranga. Daugumai žmonių toks pomėgis tampa gyvenimo būdu ir pajamų šaltiniu. 

Ekstremalus sportas ir ekstremalus turizmas apima didžiulius fizinius ir psichologinius iššūkius, o tai savo ruožtu pramogautojams gali sukelti itin pakilią būseną (ekstazė, euforija). Šią būseną sužadina adrenalino, dopamino ir endorfinų antplūdis.

Sporto šakos
------------

Ultramaratoninis treilo bėgimas – ekstremalus sportas. Nuotraukoje Kilian Jornet
Ekstremalus sportas apima įvairias sporto šakas: BMX, parkūro, riedučių, riedlenčių, irklenčių, burlenčių, banglenčių (didelių bangų, ledinio vandens), jėgos aitvarų (sniego jėgos aitvarų), baidarių ir kanojų irklavimo (šniokščiančio vandens), snieglenčių, slidžių (kopimo į kalnus ir kalnų slidinėjimo sportą), alpinizmą, laipiojimo uolomis (kopimą į užšalusius krioklius, uolas, riedulius) kalnų dviračių, treilo bėgiojimo (ultramaratonų bėgimas kalnuose), plaukimo (ilgų nuotolių plaukimą lediniame vandenyje), parasparnių, parašiutų, nardymo (giliame vandenyje be nardymo įrangos), žygiavimo, urvų, kanjonų nusileidimo sportą ir kita.

Varžybos
--------

*Daugiau informacijos galite rasti straipsnyje Sportinis turizmas.*
Ekstremalaus sporto ir ekstremalaus turizmo (sportinio turizmo) varžybos bei lenktynės gali būti tiek vienadienės, tiek daugiadienės. Jos paprastai apima didžiulius atstumus, kartais būna reikalingi ne vienos ekstremalaus sporto šakos įgūdžiai, varžomasi tam tikrų nuotolių maršrutuose, trasose, įveikiamos tam tikros gamtos kliūtys. Keletas sunkiausių varžybų pavyzdžių: 

*Atlanto vandenyno irklavimo varžybų* dalyvis.
* *„Red Bull" Transsibiro lenktynės* (angl. *Red Bull Trans-Siberian Extreme*) dviračių plento varžybos – trasa besidriekianti nuo Maskvos iki Vladivostoko;
* *Patagonijos ekspedicijos varžybos* (angl. *Patagonian Expedition Race*) – 10 dienų žygiavimo, kalnų dviračių, kajakų, orientavimosi sporto lenktynės viename iš mažiausiai civilizuotų regionų pasaulyje, Patagonijoje;
* *Keturių dykumų iššūkis* (angl. *4 Deserts*) – daugiadienis ultramaratonų bėgimas dykumų trasomis (Atakamos, Sacharos, Gobio dykumose, *Paskutinėje dykumoje* Antarktidoje) – vieną etapą sudaro 250 km trasa.
* *Atlanto vandenyno irklavimo varžybos*. (angl. *Atlantic Rowing Race*) – Atlanto vandenyno perkirtimas;
* *„Red Bull" Alpių iššūkis* (angl. *Red Bull X-Alps*) – 1000 km parasparnių ir žygiavimo arba treilo bėgimo (priklausomai nuo atleto pajėgumo) varžybos Alpių kalnuose.

Išnašos
-------

1. ↑  „Academia": Annals of Tourism Research: Play in Adventure Tourism.
Sahaptinų vadai ir amerikiečiai. ~1890 m.
**Sahaptinai** (*Sħáptənəxw* – iš sališų k. sav. *Ni Mii Puu*) – Šiaurės Amerikos indėnų tautų grupė, gyvenanti Jungtinių Amerikos Valstijų šiaurės vakaruose, į rytus nuo Kaskadinių kalnų (Vašingtone, Aidahe, Oregone). Dauguma sahaptinų (nezpersai, jakimai, jumatilai, valavalai, tenainai, palusai, vanapamai, skinai, klikitatai ir kt.) gyveno Kolumbijos upės vidurupio baseine, palei Gyvačių upę bei jos intakus. Modokai ir klamatai sudarė atskirą spiečių šiaurės Kalifornijoje. Vartoja sahaptinų kalbas (plynaukščių penučių šeima), dabar paplitusi anglų kalba. Tikintieji – krikščionys (katalikai, protestantai (daugiausia presbiterionai, metodistai, taip pat šeikeriai)), tradicinės tikybos puoselėtojai.

Sahaptinai atstovauja plokštikalnių indėnų kultūrą. Iki sąlyčio su europiečiais jų skaitlingumas buvo apie 18 tūkst. žmonių. Nuo XIX a. pradžios susidūrė su baltaisiais. 1855 m. Vola Volos slėnyje dauguma sahaptinų genčių sudarė sutartį su JAV ir buvo perkelti į rezervacijas. Daug kartų buvo prieš atėjūnus sukilę: 1848 m. Kajuso kare, 1855–1856 m. jakimų ir Pjudžeto užutėkio karuose, 1877 m. nezpersų kare ir 1872–1873 m. modokų kare. XIX a. tarp sahaptinų ėmė plisti naujos religijos atmainos, mesianizmas (ypač įtakingas pranašas buvo Smohala). Rezervacijose, kur sahaptinai dažniausiai gyvendavo mišriai, prasidėjo tarpgentinė integracija, susiklostė naujos konfederacijos. Dalis smulkesnių tautų buvo asimiliuotos stambesnių.

Klamatus ir modokus žirgai bei Didžiųjų lygumų kultūros įtaka pasiekė vėliau, nei kitus sahaptinus. Su baltaisiais susidūrimai prasidėjo 1820–1840 m. Jie mažiau nukentėjo nuo epidemijų, smarkiai nekariavo. 1864 m. modokai, klamatai ir dalis šiaurės paijutų sudarė sutartį su JAV ir perkelti į rezervaciją. 1873 m. dalis modokų buvo išsiųsta į Oklahomą, kai kurie jų grįžo. XX a. modokai iš esmės susimaišė su klamatais.

Pagrindinė visuomeninė ląstelė – daugiašeimis namų ūkis, sudarytas iš kelių branduolinių šeimų. Ūkių šeimininkai sudarydavo kaimo tarybą. Būta visuomeninės nelygybės, vergovės (karo belaisvių). Turtus (žirgus, vergus) paveldėdavo vyriausiasis sūnus. Santuokos dažniausiai būdavo patrilokalinės, nors kai kuriose gentyse matrilokalinės ar neolokalinės. Religijai būdingas šamanizmas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Сахаптины*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
**Ekvadoro demokratinės kairės partija** (**PID**, isp. *Partido Izquierda Democratica*:) – Ekvadoro kairioji demokratinio socializmo partija.

Istorija
--------

Įkurta 1970 m. gegužės 24 d. kaip *Demokratinis revoliucinis judėjimas*. 1978 m. tapo partija.

Rinkimuose dalyvauja nuo 1979 m. 1984 m. gavo 24 vietas iš 71 Nacionaliniame kongrese. 1984 m. Rodrigas Borcha Sevaljosas prezidento rinkimų II ture gavo 47,8 % balsų. 1987 m. rinkimuose PID gavo 31 vietą parlamente ir kartu su Liaudies demokratijos partija sudarė vyriausybę.

1988 m. prezidento rinkimus laimėjo R. Borcha Sevaljosas. 2002 m. parlamento rinkimuose, vietų dalybose dalyvaujant 25 partijoms, PID gavo 13 vietų iš 100 Nacionaliniame kongrese ir užėmė antrą vietą.

2005 m. parlamentui atstatydinus Lucijų Gutjeresą, prezidentu ir vyriausybės vadovu tapo Alfredas Palacijus (Luis Alfredo Palacio González). Jo vyriausybėje daugumą sudaro PID atstovai.

Struktūra ir ideologija
-----------------------

Turi 400 000 narių. Aukščiausias organas – suvažiavimas, renkantis Nacionalinį direktoratą.

Siekia gilios agrarinės reformos, amatų plėtros, tačiau pasisako už mišrią ekonomiką, palaiko Kontadoro grupės politiką. Turi didelę įtaką Darbininkų profsąjungų konfederacijoje.

Socialistų Internacionalo narė nuo 1980 m.
Lotynų Amerikos ir Karibų šalių politinių partijų komiteto (Partidos Políticos de América Latina y el Caribe – COPPPAL) narė.

Pirmininkai
-----------

* 1970 m. – Ch. Ledesma Ginata,
* 1978 m. – Rodrigas Borcha,
* 2003 m. – Ramiras Gonsalesas
* 2005 m. – Giljermas Landazuris.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2005-12-16 iš Wayback Machine projekto.
**Sagamio įlanka** (jap. 相模湾 = *Sagami-wan*), taip pat **Samagio jūra** – įlanka į pietus nuo Kanagavos prefektūros Honšiu saloje, Japonijoje. Įlanką iš rytų supa Miuros pusiasalis (Kanagava), vakaruose – Idzu pusiasalis (Šizuoka) ir šiaurėje – Šonano pakrantė, tuo tarpu Idzu Ošimos sala žymi pietines įlankos ribas. Sagamio įlanka yra 40 km į pietvakarius nuo šalies sostinės Tokijo. Didžiausias įlankos gylis siekia 1500 m.

Prie įlankos įsikūrę šie miestai: Odavara, Čigasakis, Fudžisava, Hiracuka, Itas ir Kamakura.

Istorija
--------

Dėl seklaus dugno įlankos šiaurinėje dalyje Šonano pakrantė 1498 m. gerokai nukentėjo nuo cunamio ir taifūnų sukeltų bangų, buvo sugriauta Kōtoku-in šventykla, saugojusi Didžiąją Budą (daibucu).[1]

1923 m. Didžiojo Kanto žemės drebėjimo epicentras buvo giliai po Idzu Ošimos sala Sagamio įlankoje. Jis nuniokojo Tokiją, Jokohamą, aplinkines Čibos, Kanagavos ir Šizuokos prefektūras, taip pat padarė daug žalos ir visame Kanto regione.[2]

Samagio įlankos vaizdas nuo Komagatakės kalno, 2008 m. balandis.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Kamio, Kenji & Willson, Heather, An English Guide to Kamakura's Temples and Shrines, p.143-144.
2. ↑  Hammer, Joshua. (2006). *Yokohama Burning: the Deadly 1923 Earthquake and Fire that Helped Forge the Path to World War II,* p. 278.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Sagenė |
| --- |
| Sagenė netoli žiočių Sagenė netoli žiočių |
| **Ilgis** | 70 km |
| **Baseino plotas** | 88 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 3000 m³/s |
| **Ištakos** | Sen Žano ežeras |
| **Žiotys** | Šv. Lauryno upė |
| **Šalys** | Kanada |

**Sagenė** (pranc. *rivière Saguenay*, angl. *Saguenay River*) – upė Kanadoje, Kvebeke; Šv. Lauryno upės kairysis intakas. Išteka iš Sen Žano ežero, esančio Laurentijos kalnuose, ties Almos miestu. Teka į pietryčius. Įteka į Šv. Lauryno upę ties Tadusaku. Upės krantai skardingi. Nuo Šikutimio (100 km nuo žiočių) smarkiai praplatėja. Upės žiotys įtrauktos į Sagenė-Šv. Lauryno jūrinį parką. Upės žemupyje yra banginių, baltųjų delfinų, gali pasitaikyti grenlandinių ryklių. Sagenė upės žiotyse įkurtos pirmosios prancūzų kolonijos Kanadoje. Prie Sagenė upės yra Sagenė miestas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kosta Ekvadoro žemėlapyje
**Ekvadoro kosta** arba ***Ekvadoro pakrantės regionas*** (isp. *Región Litoral de Ecuador*) – viena iš keturių gamtinių Ekvadoro sričių. Apima Ramiojo vandenyno pakrantės ruožą, o rytuose kyla į kalnų (Sieros) sritį. 7 šalies provincijos ar jų dalys patenka į Kostą: Gvajaso, Santa Elenos, Manabi, Santo Domingo de los Cačilaso, El Oro, Los Rioso ir Esmeraldaso. Didžiausias ir svarbiausias miestas – Gvajakilis.

Ekvadoro kosta apima 640 km ilgio šalies pakrantę, salas (didžiausia – Puna) bei pajūrio lygumą. Kostoje driekiasi paplūdimių juostos bei veši mangrovės, o kalvotą pakrantės žemumą raižo daug upių (svarbiausia – Gvajasas). Klimatas karštas, pietuose sausas, einant į šiaurę drėgnėja. Įsteigtas Mačaliljos nacionalinis parkas, Čurutės mangrovių draustinis.

Kostoje gyvena apie pusė Ekvadoro gyventojų (8,5 mln.). Priešingai nei kalnuose ir Amazonijoje, kur gyvena daugiausia indėniškos kilmės žmonės, čia vyrauja juodaodžiai. Jie sudaro 44 % Esmeraldaso provincijos, 10 % Gvajaso, 6 % Manabi gyventojų. Kiti gyventojai daugiausia maišytos rasės (metisai, mulatai), indėnų išlikę nedaug (kajapai, cačilai, emberai).

Kostoje daugiausia verčiamasi vaisių, daržovių auginimu (veši garsiosios Ekvadoro bananų plantacijos), žvejyba, turizmu.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Ledkalnis prie Grenlandijos krantų
**Ledkalnis** – didžiulis ledo masyvas, atskilęs nuo šelfinio ledyno ir plūduriuojantis vandenyje.

Kadangi ledo tankis yra apie 920 kilogramų kubiniam metrui (kg/m³), o jūros vandens – 1025 kg/m³, paprastai virš vandens išnyra tik viena devintoji ledkalnio dalis. Povandeninės dalies formą plika akimi nustatyti sunku. Būtent todėl posakis „ledkalnio viršūnė" reiškia problemą, kurios tikrasis mastas nežinomas ir veikiausiai didesnis nei matomas (žinomas).

Dažniausiai ledkalniai būna 1–75 metrų aukščio (virš vandens) ir sveria 100–200 tūkstančių tonų. Aukščiausias ledkalnis pastebėtas Atlanto vandenyno šiaurinėje dalyje. Jis buvo 168 metrų aukščio – maždaug kaip 55 aukštų dangoraižis. Nepaisant aukščio, ledkalniai gali nukeliauti apie 17 kilometrų per dieną.

Klasifikacija
-------------

### Pagal dydį

Ledkalnis prie Niufaundlendo salos
Šią klasifikaciją naudoja Tarptautinis ledo patrulis – tarnyba, stebinti ledkalnius saugumo sumetimais.

| Kategorija | Aukštis | Ilgis |
| --- | --- | --- |
| Niurzga (*Growler*) | Mažiau nei 1 metras | Mažiau nei 5 metrai |
| Kalniukas (*Bergy Bit*) | 1–4 metrai | 5–14 metrų |
| Mažas | 5–15 metrų | 15–60 metrų |
| Vidutinis | 16–45 metrai | 61–122 metrai |
| Didelis | 46–75 metrai | 123–213 metrų |
| Labai didelis | Daugiau nei 75 metrai | Daugiau nei 213 metrų |

### Pagal formą

* **Kupolas**: ledkalnis apvalia viršūne.
* **Ananasas**: ledkalnis su vienu ar daugiau spyglių.
* **Pleištas**: ledkalnis aštriomis briaunomis vienoje pusėje ir glotnus kitoje.
* **Prieplauka**: ledkalnis, kuriame erozija išgraužė kanalą arba įdubą.
* **Blokas**: stačiakampio gretasienio formos ledkalnis.

Istorija ir stebėjimas
----------------------

Willie Stowerio paveikslas „Titaniko skendimas"
Žymiausias su ledkalniu susijęs įvykis – naktį iš 1912 m. balandžio 14 į balandžio 15 d. įvykusi transatlantinio keleivinio laivo „Titanikas" avarija. Po susidūrimo su ledkalniu milžiniškas laivas nuskendo per 2 valandas 40 minučių bei nusinešė daugiau nei 1500 gyvybių. Po šios tragedijos buvo ypatingai susirūpinta ledkalnių stebėjimu. 1914 m. buvo įkurtas Tarptautinis ledo patrulis, stebintis ledkalnius prie Niufaundlendo krantų.

Kita ledkalnių stebėjimo organizacija – JAV 1995 m. įkurtas Nacionalinis ledo centras (*National Ice Center*, NIC), stebintis bei prognozuojantis Arkties, Antarkties ir Didžiųjų ežerų ledo būklę. Daugiau nei 95 % centro duomenų gaunami iš palydovų.
| Ledos kapinės |
| --- |
| Kapinės 2012 m. |
| 

Ledos kapinėsLedos kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°57′13″š. pl. 23°49′32″r. ilg.﻿ / ﻿54.953599°š. pl. 23.825578°r. ilg.﻿ / 54.953599; 23.825578Koordinatės: 54°57′13″š. pl. 23°49′32″r. ilg.﻿ / ﻿54.953599°š. pl. 23.825578°r. ilg.﻿ / 54.953599; 23.825578 |

 |
| Vieta | Kauno rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Užliedžių seniūnija |
| Plotas | 1,3 ha |
| Naudotas | veikiančios nuo 2010 m. |

**Ledos kapinės** – veikiančios kapinės Vijūkuose, Užliedžių seniūnijoje (Kauno raj.). Užimamas plotas – 1,3 ha. Artimiausios gyvenvietės – Užliedžiai, Giraitė. Kapines eksploatuoja Kauno miesto savivaldybės įmonė „Kapinių priežiūra".

Kapinių plėtra
--------------

Stingant laidojimo vietų veikiančiose kapinėse ir kol bus įrengtos Vainatrakio kapinės, Kauno miesto savivaldybė mirusius miestiečius leidžia laidoti Kauno rajone esančiose Ledos kapinėse. Pagal susitarimą tarp miesto ir rajono savivaldybių Ledos kapinės plečiamos ir tvarkomos: pastatyti ir eksploatuojami biotualetai, įrengta automobilių aikštelė, taip pat organizuotas Kauno miesto gyventojų vežimas visuomeninio transporto maršrutiniais autobusais iki kapinių. Kapinių problema – pažeista sklypo melioracinė sistema. Kauniečiams savo artimuosius tenka laidoti tiesiog vandenyje. Vamzdžiuose yra susikaupęs vanduo, be to, kasant kapavietes yra atkasama dalis melioracijos sistemos. Per beveik dvejus metus čia palaidota per 1 tūkst. žmonių. 2012 m. dar buvo likę maždaug 500–700 vietų naujoms kapavietėms įrengti.

* 2019 m.2019 m.
* Atokesnis kapinių kampelisAtokesnis kapinių kampelis
* Medžio skulptūra (aut. A. Teresius)Medžio skulptūra (aut. A. Teresius)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kauniečių laidojimas Ledos kapinėse
2. ↑  Vandens semiamos kapavietės Archyvuota kopija 2012-06-18 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ledos kapinės** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Susisiekimas su Ledos kapinėmis
* Ledos kapinių tvarkymas
Koordinatės: 55°44′53.76″ š. pl. 25°18′21.34″ r. ilg.﻿ / ﻿55.7482667°š. pl. 25.3059278°r. ilg.﻿ / 55.7482667; 25.3059278


|  |
| --- |
| **Adomynės pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Adomynės pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
|  |
| **Adresas** | A. Vilėniškio g. 8, Adomynė |
| **Direktorius(-ė)** |  |
| **Mokinių skaičius** | 106 |
| **Įkūrimo data** | 1939 |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 20 |

**Kupiškio rajono Adomynės pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kupiškio raj. Adomynėje, A. Vilėniškio g. 8, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190050388. Steigėjas Kupiškio rajono savivaldybės taryba. Filialas: Kupiškio rajono Adomynės pagrindinės mokyklos Juodpėnų skyrius.

Istorija
--------

1939 m. sausio 1 d. iš Naujikų atkeltas Punkiškių pradinės mokyklos filialas. Atkelta į Jono Starkaus sesers Emilijos namą, mokykla išbuvo iki 1963 m. rudens. 1946–1947 m. nacionalizuotame parapijos name atidaryta septynmetė mokykla. Nuo 1960 m. veikė vakarinė jaunimo mokykla, tais pačiais metais reorganizuota į aštuonmetę. 1963 m. pristatytas priestatas su fizikos ir chemijos klasėmis, butu direktoriui ir bibliotekos patalpomis, iš Emilijos namo perkeltos pradinės klasės. 1981 m. senasis parapijos namas nugriautas ir 1984 m. pastatytas mūrinis mokyklos priestatas. 1986–1987 m. reorganizuota į aštuonmetę, 1992 – į pagrindinę. Nuo 2000 m. mokykla dešimtmetė.

Per visus egzistavimo metus dirbo virš 100 pedagogų, mokyklą baigė virš 700 mokinių.

Direktoriai
-----------

* Danguolė Mašauskienė.

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2011-01-07 iš Wayback Machine projekto.
| ***Žmogus, kuris pabėgo*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Un condamné à mort s'est échappé ou Le vent souffle où il veut |
| Kilmės šalis |  Prancūzija |
| Režisierius | Robert Bresson |
| Scenaristas (-ai) | Robert Bresson |
| Metai | 1956 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 99 min. |
| Kalba | prancūzų ir vokiečių |
| **IMDb įrašas** |

**Žmogus, kuris pabėgo** arba **Vėjas pučia kur nori** (pranc.  *Un condamné à mort s'est échappé ou Le vent souffle où il veut*) – 1956 m. sukurta biografinė drama pagal Andre Devigny prisiminimų knygą.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* François Leterrier – leitenantas Fontenas
* Charles Le Clainche – Fransua Žiustas
* Roland Monod – pastorius
* Maurice Beerblock – Blanšet
* Jacques Ertaud – Orsinis
* Roger Treherne – Teri
* Jean Philippe Delamarre – kalinys
* César Gattegno – kalinys

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

1943-ieji metai, Prancūzija. Pasipriešinimo judėjimo dalyvis leitenantas Fontenas vokiečių suimamas ir įkalinamas Liono kalėjime. Atsidūręs kameroje viršutiniame aukšte jis planingai ima rengtis pabėgimui, nors kiti kaliniai tokią galimybę vertina skeptiškai. Vienas kalinys, Orsinis, pasirenka kitą pabėgimo kelią, tačiau sugaunamas ir sušaudomas, tačiau ir tai nepakeičia Fonteno nusistatymo. Galiausiai jam paskelbiamas mirties nuosprendis ir tą patį vakarą į kamerą pasodinamas kitas kalinys, paauglys Žiustas. Fontenas įtaria, kad šis gali būti šnipas, tačiau sekanti naktis yra vienintelė galimybė pabėgti. Po ilgų pokalbių galiausiai Fontenas prisipažįsta, kad ketina bėgti ir pareiškia, kad Žiustas turi arba bėgti kartu, arba jis turės jį nužudyti. Žiustas nenoromis prisideda ir abiem vyrams pavyksta ištrūkti iš kalėjimo...

Pagrindiniai apdovanojimai
--------------------------

| Apdovanojimas | Apdovanojimų kategorija | Asmuo | Rezultatas |
| --- | --- | --- | --- |
| BAFTA | geriausias filmas |  | Nominacija |
| Kanų kino festivalis | geriausias režisierius | Robert Bresson | Laimėjo |
| Auksinė palmės šakelė | Nominacija |
| Italijos nacionalinis kino žurnalistų sindikatas | geriausias užsienio režisierius | Nominacija |
|
**Adrianas van der Verfas** (ol. *Adriaen van der Werff*, 1659 m. Kralingenas, Nyderlandai – 1722 m. Roterdamas) buvo XVII a. pb. − XVIII a. pr. Nyderlandų tapytojas.

Biografija
----------

Adrianas ven der Verfas gimė 1659 m. Kralingeno kaime netoli Roterdamo. Jis mokėsi Roterdame pas Cornelis Picolet ir Eglon Hendrik van der Neer. Adrianas van der Verfas buvo vienas iš olandų tapytojų, kurie persiėmė Prancūzijos akademinio tapybos mokymo principais. Jis atmetė XVII a. olandų tapybos natūralistinę tradiciją, iš kurios perėmė tik šviesos ir šešėlių vaizdavimo bruožus, įtakotus Gerito Dau. Adrianas van der Verfas daugiausiai tapė religines, mitologines, erotizuotas scenas, kuriose dominuodavo iš anksto kruopščiai nupiešti ir po to perkelti į paveikslus herojų modeliai, panašūs į antikines skulptūras. Jis yra nutapęs portretų, žanrinių buities scenų. Brolis Pieter van der Werff buvo Adriano mokiniu ir padėjėju.

Adrianas van der Verfas sparčiai išpopuliarėjo ir tapo vienu iš labiausiai pripažinčiausių olandų tapytojų, bei išliko aukštai vertinamu visą XVIII a. 1697 m. jis priėmė pasiūlymą iš elektoriaus palatino Johann Wilhelm von der Pfalz tapti dvaro tapytoju ir daug keliavo tarp Roterdamo ir Diuseldorfo. Už savo kūrybą jis buvo apdovanotas aukso grandinėle ir pakeltas į riterius (gavo ševaljė titulą). Iki 1717 m. Adrianas van der Verfas gaudavo 4000 guldenų išmoką už 6 pirmus metų mėnesius ir atskirą užmokestį už paveikslus. Palyginimui, Rembranto paveikslų kainos tuo metu buvo smukusios žemiau 100 guldenų. 1721 m. olandų tapytojų kronininkas Houbraken išgyrė Adrianą van der Verfą, kaip patį geriausią iš Olandijos tapytojų. Dailininkas mirė 1722 m. Roterdame. Jo autoritetas dramatiškai smuko XIX a. Žinomi 156 Adriano van der Verfo paveikslai.

Darbų galerija
--------------

* „Autoportretas su žmonos Margaretha van Rees ir dukters Marijos portretu" (1699, Amsterdamo valstybinis muziejus)
* „Kelionė į Egiptą" (1710, Mauricheisas, Haga)
* „Duoklė menams" su elektoriaus palatino ir jo žmonos portretais (1713, Nacionalinis Varšuvos muziejus)
* „Pario teismas" (1716, Dalvičo paveikslų galerija, Londonas)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Adriaen van der Werff** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Alpers, Svetlana. *Rembrandt's Enterprise: The Studio and the Market.* University of Chicago Press, 1995, p. 96
2. ↑  Alpers, Svetlana. *Rembrandt's Enterprise: The Studio and the Market.* University of Chicago Press, 1995, p. 97

* Karališkoji kolekcija
* Londono nacionalinė galerija
* historyofholland.com
* wga.hu
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Zea** |
| --- |
| Paprastasis kukurūzas (Zea mays)Paprastasis kukurūzas (*Zea mays*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Migliniai  *( Poaceae)* |
| Gentis: | Kukurūzas  *( Zea)* |

 |

**Kukurūzas** (*Zea*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos augalų gentis.

Augalas vienmetis, 1–3, o kartais net iki 5 m aukščio. Lapai platūs. Vyriški kuokeliniai žiedai sukrauti viršūninėje šluotelėje, moteriški piesteliniai – lapų pažastyse burbuolėse (tokie žiedynai). Burbuolės apsuptos dengiamųjų lapų, pro kurių viršūnes nukąra kuokštas siūliškų purkų. Vaisius – stambus, plikas, apvalus grūdas.  
Žydi liepos–spalio mėn. Įvairių veislių grūdai skiriasi savo forma ir spalva.

Kukurūzų grūdai
Kukurūzai kilę iš Meksikos. Vėliau paplito Šiaurės, Centrinėje ir Pietų Amerikoje. Pirmieji europiečiai, 1492 m. pamatę kukurūzus Kubos saloje, buvo Kolumbo jūrininkai. Šį augalą, iš kurio indėnai gamino skanų valgį, Kolumbas pavadino *mais* (indėnų *machiz*). Kukurūzai greitai paplito Afrikos pakrantėje, Pietų Europoje, o per Mažąją Aziją – Indijoje, Kinijoje.

Būdami tinkami pašarui, maistui, įsigalėjo žemės ūkyje. Pagal pasėlių plotą kukurūzai užima antrąją vietą pasaulyje po kviečių.

Lietuvoje kukurūzai auginami nuo XIX a. Iš pradžių darželiuose, o nuo 1955 m. kaip pašarinė lauko kultūra.

Iš grūdų gaunami miltai, kruopos, krakmolas, sirupas, spiritas. Stiebai ir lapai naudojami žaliajam pašarui ir rauginami. Kai kuriuose kraštuose didesnė kukurūzų derliaus dalis naudojama žmogaus maistui.

Yra kelios kukurūzų rūšys: paprastasis kukurūzas (*Zea mays*).
| Kraštų dvaras |
| --- |
| Vieta | Kraštai, Biržų rajonas |
| Įkurtas | XIX a. |
| Bajorų giminės | Koscialkovskiai, Griuntaliai |

**Kraštų dvaras** – dvaras, esantis Biržų rajone, Papilio seniūnijoje. 

Dvaro sodybos fragmentai: išlikęs gyvenamasis namas, kaip byloja data namo rūsyje, statytas 1898 m. dar stovi iš lauko akmenų sumūrytas svirnas su įdomiu frontonu, klėtis, tvarto griuvenos. 

1856 m. Kraštų dvaro plane pažymėta, kad savininkas yra Idelfonsas Koscialkovskis, o jo žemės ribojasi su dvarininko A. Komorovskio valdomis. Po 1863 m. dvaro savininku minimas Griuntalis (Grünthal). 

1929 m. dvaro parceliacijos dokumentuose pažymėta, kad žemės yra 347,6 ha, savininkui Kurtui Griuntaliui paliekama 74,65 ha žemės ir plytinė. Griuntaliai su sūnumis Kurtu ir Karoliu dvare gyveno iki 1940 m. Senasis Griuntalis palaidotas Kraštų kaimo kapinėse, o motina su sūnumis per karą išvyko į Vokietiją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ingrida Semaškaitė. „Lietuvos dvarai". Enciklopedinis žinynas. – Vilnius, „Algimantas", 2010. // psl. 1–512