recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Lucijaus Licinijaus Lukulo piešinys pagal jo biustą Ermitaže
**Lucijus Licinijus Lukulas** (*Lucius Licinius Lucullus*, 118 – 56 m. pr. m. e.) – senovės Romos konsulas ir karvedys, dalyvavęs dviejuose karuose prieš Mitridatą.

Lukulas gimė Romoje, įtakingoje Licinijų giminėje. Karinę tarnybą pradėjo kaip tribūnas, tarnaudamas Sulos armijoje Marso karų metu. 88 m. pr. m. e. būdamas kvestoriumi, palaikė Sulos žygį į Romą.

Pirmajame Mitridato kare Lukulas vadovavo Sulos laivynui Atėnų apsiausties metu ir Tenedos mūšyje prie Tenedo įveikė Mitridato laivyną. Pasibaigus karui, jis liko Azijoje ir buvo atsakingas už kontribucijos surinkimą.

80 m. pr. m. e. Lukulas grįžo į Romą ir 79 m. pr. m. e. kartu su savo broliu Marku Terencijumi Varonu Lukulu buvo išrinktas edilu. Sula paskyrė jį savo sūnaus Fausto globėju ir dedikavo jam savo memuarus.

74 m. pr. m. e. kartu su Marku Aurelijumi Kota Lukulas tapo konsulu. Pasibaigus terminui, ketino tapti prokonsulu Galijoje, tačiau mirus Kilikijos valdytojui, perėmė šią provinciją ir vadovavo romėnų armijai Trečiajame Mitridato kare. Jam dar nepasibaigus, 66 m. pr. m. e. dėl Pompėjaus intrigų buvo atšauktas į Romą, o karą tęsė pats Pompėjus. Jo triumfas buvo atidėtas iki 63 m. pr. m. e.

Visuomeniniame gyvenime Lukulas buvo žinomas kaip gurmanas ir bibliofilas, ketinęs pastatyti viešąją biblioteką. Populiarus posakis „Lukulas pietauja pas Lukulą" kilo iš istorijos, pasakojančios, kaip sykį vergas patiekė maisto tik vienam asmeniui, žinodamas, kad pas šeimininką tą dieną svečių nebus. Lukulas jį subarė, sakydamas „negi nežinojai, kad šiandien su Lukulu pietauja Lukulas?".

Pasak Plutarcho, į gyvenimo pabaigą karvedys išprotėjo.

|  |
| --- |
|   **Romos konsulas**   |
|  |
| *Anksčiau valdė:*Gajus Aurelijus KotaLucijus Oktavijus | **Lucijus Licinijus Lukulas (74 m. pr. m. e.)***kartu su Marku Aurelijumi Kota* | *Vėliau valdė:*Gajus Kasijus LonginasMarkas Terencijus Varonas Lukulas |
| Straipsnių serijos apie Senovės Romą dalis |
Tipinis Panini sumuštinis su kumpiu, salotomis ir pomidorais.
**Panini** (it. *panini, panino* , reiškia *maža duona*) – itališkas sumuštinis, gaminamas iš čiabatos ar michetta duonos, su salotų, kumpio, sūrio, pomidorų ar kt. įdarais. Sumuštiniai patiekiami šilti.

Panini nuo įprasto sumuštinio skiriasi tuo, kad panini turi būti suvožtas. Įdarytas ir pagardintas gali būti įvairiais įdarais ir padažais. Originaliam itališkam paniniui reikalingas specialus grilis, kad sumuštinis būtų stipriai suspaustas. Tuomet į duoną susigeria padažas ir ji tampa drėgna, bet traški.

Panini gaminimui duona rekomenduojama su žolelėmis, alyvuogėmis, geriau nevartoti baltos purios ar forminės duonos. Kitose šalyse (ne Italijoje) gaminama iš įvairių duonos rūšių, ne tik čiabatos ar michetta. Duona yra perpjaunama per pusę ir įdaroma delikatesiniu įdaru. Įdarui tinka ant grotelių kepta mėsa, kumpis, saliamio dešra, sūriai (dažnai vartojamas parmidžano sūris), daržovės. Panini skoniui sustiprinti pilami padažai, kurie pagaminti su bazilikais, alyvuogėmis, saulėje džiovintais pomidorais, tinka majonezas, pomidorų ar balzaminis padažai. Daržovės gali būti šviežios, marinuotos, keptos. Sumuštiniai kepami ant grotelių orkaitėje, lauke ant grilio arba suspaudžiamoje sumuštinių keptuvėje.

Istorija
--------

Nors pirmieji paniniai JAV buvo gaminami 1956 m. o receptai Italijoje buvo jau XVI a. šie sumuštiniai tapo populiarūs Milano baruose vadinamuose *paninoteche* 1970-1980 m.

Išnašos
-------

1. ↑  Eat this! Panini, Italy’s answer to grilled cheese Archyvuota kopija 2019-04-26 iš Wayback Machine projekto.
**Paninis** (skr. पाणिनि = IAST: *Pāṇini-*) – apie VI a. pr. m. e. gyvenęs indų mokslininkas, sunorminęs sanskrito gramatiką. Gimė Puškalavatyje, Gandharos karalystėje. Apie jo gyvenimą praktiškai nežinoma nieko, „Pančatantroje" minima, kad Paninis buvo užmuštas liūto.

Svarbiausias Paninio kūrinys – **„Aštadhjaja"** (skr. अष्टाध्यायी = IAST: *Aṣṭādhyāyī* – „aštuonios dalys"), kur surašyta sanskrito gramatika ir morfologija. Nors pats Paninis mini rėmęsis ankstyvesniais darbais (Unadisutra, Dhatupatha ir Ganapatha), jo gramatika laikoma esminiu darbu, skiriančiu vedų kalbą ir klasikinį sanskritą. Be to, „Aštadhjaja" lingvistiniu požiūriu buvo pats pažangiausias darbas, panašūs lingvistiniai grupavimo metodai Europoje atsirado tik XX a. Gramatika po Paninio tapo vienu esminių hinduizmo mokslų, o „Aštadhjaja" ir jos aiškinimai iki XXI a. tebėra vienas svarbiausių klasikinio išsilavinimo Indijoje pagrindų. XX a. Europoje plėtojantis struktūrinei kalbotyrai ir semiotikai Paninis buvo imtas laikyti formaliųjų gramatikos modelių, tarp jų formaliosios logikos, generatyvinės gramatikos ir matematinės kalbotyros, pirmtaku.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazimieras Seibutis. *Panini*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVII (On-Peri). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010
| **Liusė Modė Montgomeriangl. *Lucy Maud Montgomery*** |
| --- |
|  |
| Lucy Maud Montgomery |
| Gimė | 1874 m. lapkričio 30 d.Kliftonas, Princo Edvardo sala, Kanada |
| Mirė | 1942 m. balandžio 24 d. (67 metai)Torontas, Kanada |
|  |
| Veikla | prozininkė, eseistė, poetė |
|  |
| Žinomas (-a) už | „Anė iš Žaliastogių" |
|  |
|  **Vikiteka** | Lucy Maud Montgomery |

**Liusė Modė Montgomeri** (angl. *Lucy Maud Montgomery*, 1874 m. lapkričio 30 d. – 1942 m. balandžio 24 d.) – kanadiečių rašytoja. Išgarsėjo romanu „Anė iš Žaliastogių", kuriame pasakojama apie raudonplaukę našlaitę Anę, turinčią neįprastai lakią vaizduotę. Vėliau Montgomeri sukūrė šio romano tęsinius: „Anę iš Evonlio", „Anę iš salos" ir t. t. Visos knygos apie Anę susilaukė tarptautinio pripažinimo, jų populiarumas neblėsta iki šių dienų.

Biografija
----------

Būsimoji rašytoja gimė 1874 m. Princo Edvardo saloje, Kanadoje. Būdama labai maža, neteko motinos ir buvo patikėta senelių iš motinos pusės globai. Seneliai buvo nepaprastai griežti ir reiklūs, todėl Liusė Modė Montgomeri vaikystėje jautėsi labai vieniša. Greičiausiai tai paskatino būsimąją kūrėją fantazuoti, kurti įsivaizduojamus draugus.

Pirmieji Montgomeri kūriniai spaudoje pasirodė jau 1890 m. Vėliau, 1893 m. rašytoja baigė mokyklą, Šarlotetaune įgijo mokytojos licenziją. 1895–1896 m. studijavo literatūrą Naujojoje Škotijoje.

Montgomeri pradėjo mokytojauti, tačiau jai nelabai patiko šis darbas. Net mokytojaudama neapleido rašymo: 1897–1907 m. periodiniuose leidiniuose publikavo apie 100 smulkiosios prozos kūrinių. 1908 m. pasirodė žymiausias rašytojos romanas „Anė iš Žaliastogių".

1911 m. ištekėjo už presbiterijonų pastoriaus Evano Makdonaldo (angl. *Ewan Macdonald*) ir išsikraustė gyventi į Ontariją. Vedybinis Montgomeri gyvenimas nebuvo laimingas: ji turėjo rūpintis vaikais (pora susilaukė trijų sūnų, bet vienas gimė negyvas) bei nuolat kovoti su depresijos epizodais. Nuo depresijos kentėjo ir jos vyras. Rašymas buvo vienintelė kūrėjos paguoda.

Rašytoja mirė 1942 m. balandžio 24 d. Manoma, jog mirties priežastis – trombozė. Visgi neatmetama, jog Montgomeri gyvybę nutraukė savo noru.

Kūryba
------

Liusės Modės Montgomeri kūrybinis palikimas labai gausus ir įvairus. 1908–1920 m. parašė ne vieną romaną apie raudonplaukę mergaitę Anę – šios knygos kūrėjai atnešė pasaulinę šlovę. Po 1920 m. Montgomeri apsisprendė neberašyti apie Anę ir kurti naujus herojus. Taip gimė vadinamoji „Emilės trilogija", tačiau ji nebuvo tokia populiari kaip romanai apie Anę.

1936–1939 m. Montgomeri vėl ėmėsi rašyti apie Anę. Vėlyvosiose knygose apie Anę rašoma apie jos, kaip suaugusios moters, gyvenimą: santuoką, šeimą, vaikus ir jų likimus.

Iš viso rašytoja sukūrė 20 romanų, kelis šimtus apsakymų ir eilėraščių, kelias dešimtis esė.

Nuorodos
--------

* Rašytojos biografija (anglų k.)
* Rašytojos vardo institutas Archyvuota kopija 2013-04-05 iš Wayback Machine projekto.
* Apie „Anę iš Žaliastogių", *Rubinaitis*, 2002 m. Archyvuota kopija 2016-04-24 iš Wayback Machine projekto.
**Slovakų nacionalinė partija** (*Slovenská národná strana*), sutrumpintai **SNS** – politinė Slovakijos partija. Įkurta 1989 m. pabaigoje. SNS turi 9 vietas 2010-2014 m. parlamente.

Slovakų nacionalinė partija ideologiškai pratęsia tokiu pat pavadinimu nuo 1871 iki 1938 metų egzistavusią partiją. Tai stipriausia ultra-dešiniosios pakraipos politinė jėga Slovakijoje, kuri pagarsėjusi savo ksenofobiškais, homofobiškais, nacionalistiniais pareiškimais ir neretai yra įvardinama kaip neofašistinė bei ultranacionalistinė.

SNS per visus rinkimus, išskyrus 2002 metais, sulaukdavo ženklaus palaikymo, peržengdavo 5 % barjerą ir patekdavo į parlamentą. 1992 ir 1996 metais ji bendradarbiavo su Judėjimu už demokratinę Slovakiją (*Hnutie za demokratické Slovensko*) ir buvo valdančiosios koalicijos sudėtyje. Į valdžią atėjus kairiesiems bei liberalams, jai teko pasitraukti į opoziciją ir SNS vaidmuo žymiai sumenko. Per 2006 m. rinkimus partija gavo beveik 12 % rinkėjų balsų ir buvo kairiųjų Kryptis – socialdemokratija (*Smer – sociálna demokracia*) pakviesta į valdančiąją daugumą. Partija palaiko prorusišką užsienio politikos kryptį.

Kita informacija
----------------

* Slovakijos politinės partijos
* Slovakijos politinė sistema

Išnašos
-------

1. ↑  New Slovak PM promises to punish extremism, pledges to soften economic reform by previous government, International Herald Tribune, 2006
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Siudad Perdida*Ciudad Perdida* |
| --- |
| *Teyuna* |
| Laiptai ir takai |
| 

Siudad PerdidaSiudad Perdida

 |
| Koordinatės | 11°02′16″ š. pl. 73°55′30″ v. ilg.﻿ / ﻿11.03778°š. pl. 73.92500°r. ilg.﻿ / 11.03778; 73.92500Koordinatės: 11°02′16″ š. pl. 73°55′30″ v. ilg.﻿ / ﻿11.03778°š. pl. 73.92500°r. ilg.﻿ / 11.03778; 73.92500 |
| Vieta | Kolumbija, Magdalenos departamentas |
| Regionas | Andų Tolimoji šiaurė |
| Istorija |
| Medžiaga | akmuo, medis |
| Pastatytas | IX a. |
| Sugriautas | XVI a. |
| Laikotarpis | ikikolonijinis |
| Tauta | Taironos kultūra |
| Informacija |
| Kasinėjimų datos | nuo 1976 m. |
| Vikiteka |  **Vikiteka**Vikiteka |

**Siudad Perdida** (isp. *Ciudad Perdida* – „dingęs miestas") – senovinio miesto liekanos šiaurės Kolumbijoje, Siera Nevada de Santa Martos kalnų masyvo gelmėse, netoli Karibų jūros kranto. Dar vadinamas ***Buritaka*** arba ***Tejuna***. Manoma, kad įkurtas apie IX a. ir yra gretinamas su garsiuoju Maču Pikču, kuris įkurtas ~650 m. vėliau.

Siudad Perdida 1972 m. atrasta huakerų – kapų plėšikų. Pasirodžius aukso ir keramikos dirbiniams juodojoje rinkoje, archeologai 1976 m. surengė ekspediciją į dingusį miestą, atliko tyrimus ir iki 1982 m. vietovę atstatė. Vietinės Santa Martos kalnų tautos – arahvakai, kogiai ir vivai – miestą laiko šventviete ir savo protėvių taironų sostine.

Šis miestas, įsikūręs prie Buritakos upės, buvo svarbiausiu centru kalnuose, jį supo takais sujungtų gyvenviečių tinklas, kurios aprūpinusios sostinę žaliavomis ir maistu. Jame gyvenę 2000–8000 žmonių. Miestą sudarė kalnuose įrengtos 169 terasos su gerai išvystyta laiptų, takų, aikštelių sistema, įrengtu vandens nutekėjimu. Įėjimas į Siudad Perdidą pasiekiamas 1200 laiptelių įkopimu. Manoma, kad miestas apleistas netrukus po ispanų užkariavimo.

Miestas buvo patekęs į Kolumbijos partizaninių kovų erdvę, 2003 m. Nacionalinė išsivadavimo armija (ELN) čia buvo pagrobusi 8 užsienio turistus. Dabar vietovė prižiūrima armijos, į ją žygius veda vietiniai indėnų gidai.

* Siudad Perdidos „žemėlapis"Siudad Perdidos „žemėlapis"
* TerasosTerasos
* Siudad PerdidaSiudad Perdida
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Slovakų demokratų ir krikščionių sąjunga – Demokratinė partija** (*Slovenská demokratická a kresťanská únia – Demokratická strana*), sutrumpintai **SDKÚ–DS** – politinė Slovakijos partija. Įkurta 2001 m. Iki 2006 m. ji buvo žinoma kaip **Slovakų demokratų ir krikščionių sąjunga** (*Slovenská demokratická a kresťanská únia*), sutrumpintai **SDKÚ**. SDKÚ–DS turi 28 vietas 2010–2014 m. parlamente.

Istorija
--------

SDKÚ įsikūrė 2001 m. kuomet Mikuláš Dzurinda vadovaujama parlamentarų grupė atskilo nuo Slovakų demokratinės koalicijos. 2002 m. vykusiuose rinkimuose SDKÚ buvo antroji pagal populiarumą partija ir turėjo galimybę sudaryti valdančiąją daugumą. Į ją pateko dar trys partijos: Vengrų koalicijos partija (*Strana maďarskej koalície – Magyar Koalíció Pártja*, SMK-MKP), Krikščionių demokratų judėjimas (*Kresťanskodemokratické hnutie*, KDH) ir liberalusis Naujasis piliečių susivienijimas (Aliancia Nového Občana, ANO). Nepaisant vidinių nesutarimų, koalicija sugebėjo išsilaikyti iki kadencijos galo, nors paskutiniais metais nuo jos atskilo ANO bei KDH.

2002–2006 m. laikotarpis pasižymėjo gan sėkmingai vykdomais eurointegraciniais procesais (Slovakija įstojo į NATO ir ES 2004 m.), sparčiu ekonomikos augimu, gerai vykdoma tautinių mažumų politika, demokratiškumu, atvirumu reformoms. Ne tokiomis sėkmingomis sritimis galima laikyti socialinę politiką.

2006 m. SDKÚ susijungė su Demokratų partija (*Demokratická strana*, DS ir pakeitė pavadinimą į Slovakų demokratų ir krikščionių sąjunga – demokratinė partija (*Slovenská demokratická a kresťanská únia – Demokratická strana*, SDKÚ-DS). Šis susijungimas pasirodė sėkmingas – per 2006 m. rinkimus partija pelnė daugiau balsų nei praėjusiuose rinkimuose, tačiau nepateko tarp valdančiosios daugumos ir šiuo metu yra opozicijoje.

Kita informacija
----------------

* Slovakijos politinės partijos
* Slovakijos politinė sistema
**Sivucha** (rus. *сивуха*) – prastos kokybės blogai rektifikuota degtinė Rusijoje (pramoninės gamybos ar naminė), kurioje lieka daug fuzeliо. Fuzelis sudaro koloidinį tirpalą, kuris dėl Tindalio efekto tampa pilkšvas (rus. *сивый* – 'pilšvas, pilkai melsvas').

Lenkiška degtinė
----------------

Lenkijoje nuo XX a. pradžios gamino degtinę, vadintą *Siwucha*. Tarpukario laikais šią degtinę pramoniu būsu gamino kelios degtinės varyklos. Po Antrojo pasaulinio karo nacionalizavus degtinės pramonę, ši degtinės markė nebegaminta.

1995 m. Lenkijos kompanija *Polmos* (*Polski Monopol Spirytusowy*) Zielona Guroje (*Zielona Góra*) vėl ėmė gaminti šią degtinę. Konkurse *International Spirits Challenge 2002* lenkiška *Siwucha* užėmė pirmą vietą tarp 40 dalyvavusių degtinių.

Nuorodos
--------

1. ↑   Archyvuota kopija 2009-06-07 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2009-08-01 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑   Archyvuota kopija 2009-07-04 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑   Archyvuota kopija 2007-02-06 iš Wayback Machine projekto.

* Iliustracija: Lenkiška *siwucha*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Ši Cu |
| --- |
|  |
|  |
| Standartas: | Nr. 208, IX FCI grupė, 5 sekcija. |
| Ūgis (ties ketera) |
| Patinas: | apie 25 cm |
| Kalė: | apie 25 cm |
| Svoris |
| Patinas: | 4,5 - 8,1 kg |
| Kalė: | 4,5 - 8,1 kg |
| Savybės |
| Plaukas: | Ilgas |
|  |
| Aktyvumas: | normalus |
|  |
| Tinkamumas apsaugai: | žemas |
|  |
| Tinkamumas tarnybai: | žemas |
|  |
| Vados dydis: | 2-4 |
|  |
| Ilgaamžiškumas: | 14-17 m. |

**Ši Cu** (kin. 獅子狗, pinyin: *Shih Tzu*) – iš Kinijos kilusi šunų veislė.

Kilmė
-----

Italų keliautojas Marko Polo 1295 m. rašė: "Šis liūtiškos išvaizdos šuniukas Rytuose laikomas šventu. Čia tikima, kad Budą supa mažiukai sargybiniai - liūtai, kurie kilus pavojui virsta aršiais žvėrimis." 
Ši-Cu buvo Kinų imperatoriškojo dvaro šunys, tačiau nėra abejonių, kad jie – Tibeto šunų ir dabartinių pekinų protėvių palikuonys.

Europa
------

Pirmieji šios veislės šunys Europą (Didžiąją Britaniją) pasiekė XIX a. pabaigoje, o Lietuvą – XXI a. pradžioje. Tarptautinė kinologų federacija (FCI) Ši Cu veislę įregistravo – beveik prieš 40 metų.

Charakteris
-----------

Šie šuniukai visą laiką noriai būna kartu su žmonėmis, tačiau jiems neįkyri. Nebijo svetimų vietų, pasikeitimų. Puikiai sutaria su vaikais ir kitų veislių šunimis.

Išvaizda
--------

Iš pažiūros Ši-Cu labai panašūs į Lasos apsus, tačiau šie šunys skiriasi ir kilme, ir būdu. Pagal ikirevoliucinės Pekino kinologų draugijos Ši-Cu veislės standartą šuo turi būti „liūto galva, meškos liemeniu, kupranugario kojomis, plunksnų šluotelės uodega, palmių lapų ausimis, ryžių dantimis, perliniu vainiklapio formos liežuviu ir judrus kaip auksinė žuvelė".

Aplinkui juodą lygią nosytę - ūsai, plaukai nuo nosies auga į viršų, puri, ant nugaros užriesta uodega, ilgi, tankūs akuotai. Didelė spalvų įvairovė.

### Kailis

Ši Cu veislės šunų kailis gali būti įvairių spalvų. Labiausiai vertinami tamsiaplaukiai Ši Cu su baltyme (vadinama chrizantema) ant kaktos ir uodegos. Ši Cu kailis ilgas, todėl jam reikia nuolatinės priežiūros.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Sloven Gradecasslovėn. *Slovenj Gradec* |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

Sloven GradecasSloven Gradecas

46°31′0″ š. pl. 15°05′0″ r. ilg.﻿ / ﻿46.51667°š. pl. 15.08333°r. ilg.﻿ / 46.51667; 15.08333﻿ (Sloven Gradecas)Koordinatės: 46°31′0″ š. pl. 15°05′0″ r. ilg.﻿ / ﻿46.51667°š. pl. 15.08333°r. ilg.﻿ / 46.51667; 15.08333﻿ (Sloven Gradecas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Slovėnijos vėliava Slovėnija |
| **Savivaldybė** | Sloven Gradeco savivaldybė |
|  |
| **Gyventojų** (2012 m.) | 7 557  |
| **Altitudė** | 413 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Sloven Gradecas |

**Sloven Gradecas** (slovėn. *Slovenj Gradec*) – miestas šiaurės Slovėnijoje, Karintijos regione. Nutolęs 45 km į vakarus nuo Mariboro, Karavankų kalnų rytinėje pašlaitėje, prie Mislinios upės. Savivaldybės centras. Pro miestą eina Velenės–Dravogrado plentas. Yra XIII a. Šv. Elžbietos katalikų bažnyčia, gotikinė koplyčia su XVI a. freskomis, austrų kompozitoriaus Hugo Volfo gimtasis namas.

Istorija
--------

Gradecas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1091 m. Ilgus amžius priklausė Štirijos kunigaikštystei, vokiškai buvo vadinamas *Windischgrätz*. Iš čia kilo didikų Vindišgracų giminė. Nors 1918 m. miestas atiteko Jugoslavijai, iki pat II pasaulinio karo pabaigos čia dominavo vokiečiai.
| Šešėvė |
| --- |
| **Ilgis** | 54 km |
| **Baseino plotas** | 264 km² |
| **Ištakos** | Kriukų apylinkės |
| **Žiotys** | Lielupė |
| **Šalys** | Lietuva, Latvija |

**Šešėvė** (latv. *Sesava*) – upė šiaurės Lietuvoje (Joniškio rajone) ir Latvijoje (Jelgavos ir Bauskės savivaldybėse); Lielupės kairysis intakas. Ilgis 54 km (Lietuvoje 15 km, Latvijoje 39 km). Prasideda į pietus nuo Kriukų. Teka į šiaurę Žiemgalos žemuma. Įteka į Lielupę 78 km nuo jos žiočių, priešais Tetelę (į rytus nuo Jelgavos).

Didžiausi intakai – Šešėvėlė ir Uoglainė (kairieji). Prie Šešėvės esančios gyvenvietės: Kriukai (Lietuva), Klavai, Pakuliai (Latvija).

Upėvardžio šaknis *šeš-* Lietuvoje dažna, bet ne visai aiškios kilmės. Bandoma sieti su *šešėlis* („nuo šviesos užstojama tamsi vieta"), senesnė šios šaknies reikšmė galėjusi būti „šaltas, vėsus".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Šešėvė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 171
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 329
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

Jungtinė lėktuvų korporacija|  |
| Originalus pavadinimas | Объединённая Авиастроительная Корпорация |
| Forma | AB |
| Pramonė | Aviacija ir gynyba |
| Įkurta | 2006 m. vasaris |
| Centrinė būstinė | Maskva, Rusija |
| Produkcija | Naikintuvai, kroviniai ir civiliniai orlaiviai |
| Savininkas (-ai) | Rusijos vyriausybė (80,29 %) |
| Darbuotojų | 10 000 |
| Padaliniai | BerievJakovlevKomsomolsko - Amūro lėktuvų gamybos asociacijaMigIljušinIrkutSuchojTaškento aviacijos gamybos asociacijaTupolevVoronežo aviacijos gamybos asociacija. |
| Tinklalapis |  |

 |

**Jungtinė lėktuvų korporacija** (JLk) (rus. *Объединённая Авиастроительная Корпорация*, *Obyedinyonnaya Aviastroitelnaya Korporatsiya (OAK)*) yra Rusijos įmonė, atvirai kotiruojama akcijų biržoje, tačiau didžiausią ir pagrindinį akcijų paketą valdo Rusijos vyriausybė.

Ši įmonė konsoliduoja beveik visas didžiausias Rusijos įmones, besispecializuojančias aviacijos pramonėje. Pagrindinė kompanijos veikla – lėktuvų projektavimas, gamyba, pardavimas ir priežiūra.

Istorija
--------

JLK buvo įkurta 2006 m. vasario mėnesį, tuometinio Rusijos Federacijos prezidento Vladimiro Putino iniciatyva. Įmonė sujungė smulkesnius žinomus aviacijos konstruktorių biurus: Beriev, Jakovlev, Mikojan-Gurevič, Irkut, Iljušin, Suchoj, Tupolev.

Produkcija
----------

MiG-29OVT aeroparodoje (Berlynas, 2006 m.)
Tu-204-300
Su-27
### Kariniai lėktuvai

* Ilyushin Il-76
* Ilyushin Il-78
* Jakovlev Yak-130
* Mikoyan MiG-29
* Mikoyan MiG-35
* Sukhoi Su-25
* Sukhoi Su-27
* Sukhoi Su-30
* Sukhoi Su-33
* Sukhoi Su-34
* Sukhoi Su-35BM
* Sukhoi PAK FA

### Keleiviniai lėktuvai

* Ilyushin Il-114
* Ilyushin Il-96
* Irkut MS-21
* Sukhoi Superjet 100
* Sukhoi Superjet 130
* Sukhoi Su-80
* Tupolev Tu-204

### Kroviniai lėktuvai

* Ilyushin Il-114T
* Ilyushin Il-96-400T
* UAC/HAL Il-214
* Tupolev Tu-204C

Išnašos
-------

1. ↑
Starigrado lyguma
**Starigrado lyguma**, esanti Adrijos Hvaro saloje, 2008 metais tapo jau septintuoju Kroatijos objektu, įtrauktu į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

Lyguma išliko nepakitusi nuo IV amžiaus prieš mūsų erą, kai Adrijos pakrantėse buvo įkurtos graikų kolonijos. Manoma, kad kraštovaizdį padėjo išsaugoti čia dirbę ūkininkai, kurie atskirdavo savo sklypus įvairių dydžių akmeninėmis sienomis. Vienos sienos lyg tvora ribodavo žemės plotus, kitos, daug platesnės, atliko kelių funkciją. Kai kur dar galima išvysti nedidelius avilio formos akmeninius statinius, kuriuose buvo laikomi darbo įrankiai. Archeologiniai tyrimai rodo, kad lyguma nebuvo vien dirbamas žemės plotas, čia taip pat kūrėsi gyvenvietės, be to, rasta kapaviečių. Nors Hvaro salos žemė yra itin derlinga, dėl Viduržemio jūros klimatui būdingo nedidelio kritulių kiekio nuolat trūksta drėgmės. Todėl visose dirvose gausu mažų ir didelių cisternų lietaus vandeniui kaupti. Hvare, kaip ir daugumoje Adrijos jūros salų, klestėjo prekyba, žvejyba, buvo auginami iki šiol išlikę vynuogynai ir alyvmedžiai.

|  |  |
| --- | --- |
| UNESCO vėliava | UNESCO pasaulio paveldasObjekto nr. 1240  (anglų k.) • (prancūzų k.) |

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Kroatijoje |
| --- |
|  |
| Materialusis | 
Dubrovniko senamiestis (1979) · Splito istorinis kompleksas su Diokletiano rūmais (1979) · Plitvicų ežerų nacionalinis parkas (1979) · Eufrazijaus bazilikos vyskupijos kompleksas Porečo istoriniame centre (1997) · Trogiro istorinis centras (1997) · Šibeniko Šv. Jokūbo katedra (2000) · Starigrado lyguma (2008) · Viduramžių kapavietės stečakai (2016, kartu su 3 kitom valstybėm) · Venecijos gynybiniai statiniai XV-XVII a.: Stato da Tera-vakarų Stato da Mar (Zadaras ir Šv. Mykolo tvirtovė) (2017, kartu su Italija ir Juodkalnija) · Karpatų ir kitų Europos regionų pirmykščiai bukų miškai (2017, kartu su 19 kitų valstybių) | Kroatijos vėliavaKroatijos vėliava |

 |
*Šis straipsnis yra apie salą, priklausančią Kuko Saloms; apie Bahamų sostinę skaitykite Nasau*
Koordinatės: 11°34′4″ p. pl. 165°24′25″ v. ilg.﻿ / ﻿11.56778°š. pl. 165.40694°r. ilg.﻿ / 11.56778; 165.40694

Nasau vaizdas iš paukščio skrydžio
**Nasau** (angl. *Nassau*) – nedidelis, užimantis 1,2 km² plotą, apgyvendintas atolas Ramiajame vandenyne, priklausantis šiaurinei Kuko salų grupei, 1246 km į šiaurės rytus nuo didžiausios Rarotongos salos, 88 km – nuo Pukapukos salos.

Geografija
----------

Nasau žemėlapis
Nasau atolas – vienintelis šiaurinėse Kuko Salose, neturintis lagūnos. Jis yra ovalo formos, apie 800 m x 1200 m, iškilęs iki 9 m virš jūros lygio. Atolą supa 90–130 m pločio koralų rifas, kuris apsunkina priėjimą laivams. Sala kenčia nuo tropinių audrų. Atole auga kolokazijos, tropinių vaisių giraitės.

Istorija
--------

Nuo seno atole gyveno išeiviai iš gretimos Pukapukos salos. Iš europiečių pirmasis 1803 m. čia apsilankė prancūzų keliautojas Lui Kutanas (*Louis Coutance*), ją pavadindamas *Adele* savo laivo garbei. Vėliau salą aplankę kiti keliautojai jai teikė savo vardus – *Lydra*, *Ranger*, *Mitchell*. Prigijo Amerikos banginių medžiotojo Džono Sampsono (*John D. Sampson*) laivo Nasau pavadinimas, nors kitais metais dar ir buvo mėginama pervadinti salą į *New-Port Island*. 

Nuo XX a. pradžios salą buvo išpirkę įvairūs savininkai, čia koprai rinkti buvo išnaudojama vietinė darbo jėga. 1950 m. salą iš Naujosios Zelandijos išpirko Pukapukos gyventojai. 2001 m. saloje apsigyveno 72 išeiviai iš Pukapukos. Jie įsikūrę kaimelyje šiaurės rytinėje atolo dalyje.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nasau (Kuko Salos)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Nasau sala
* Nasau aprašymas Archyvuota kopija 2012-03-12 iš Wayback Machine projekto.
*Šis straipsnis apie Panamos tautą. Apie Kolumbijos tautą skaitykite straipsnyje paesai.*

|  Nasai |
| --- |
| Gyventojų skaičius | ~3200–3500 |
| Populiacija šalyse | Panamos vėliava Panama (Bokas del Toro provincija): ~3300Kosta Rikos vėliava Kosta Rika (Limono provincija): ~600 |
| Kalba (-os) | nasų, ispanų |
| Religijos | krikščionybė (protestantizmas, katalikybė), tradicinė tikyba |
| Giminingos etninės grupės | bribriai, kabekarai, kitos čibčų tautos |

**Nasai** arba ***teribiai*** (isp. *nasos, teribe*, sav. *Tjër Di*) – indėnų tauta, gyvenanti Centrinėje Amerikoje, ties Kosta Rikos ir Panamos siena (daugiausia Panamos Bokas del Toro provincijoje, Teribės ir Sansano baseinuose). Populiacija ~3500 žmonių. Nasų kalba priklauso čibčų kalbų šeimai, dalis kalba ispaniškai. Paplitusi katalikybė (dabar ir protestantizmas), kuri persimaišiusi su prigimtine tikyba.

Nasų gyvenamos vietos
Tradicinis verslas – rankinė lydiminė žemdirbystė: auginami kukurūzai, manijokai, pupelės, batatai, bananai, kakava vaisiai. Taip pat žvejoja, rankioja. Laiko kiaules, vištas, antis. Uždarbiauja miškų ūkyje, turizme.

Tradicinis būstas medinis, dengtas palmių lapais. Namai statomi aukščiau kalnuose, kad būtų apsaugoti nuo upių potvynių.

Dabar rūbai kreoliški.

Nasai išlaikę monarchiją. Karaliumi tradiciškai galėjo tapti tik vyras. Jam mirus, sostą užima vyriausias brolis, mirus šiam – ankstesniojo karaliaus vyriausiasis sūnus. Išnykus dinastijai, visi vedę vyrai susirenka ir iš įtakingos šeimos išrenka naują karalių. Nuo XX a. karalius renkamas, į sostą balotiruotis gali ir moterys. Dabartinis nasų karalius – Reinaldas Aleksis Santana (nuo 2011 m.).

Šeima branduolinė arba išplėstinė, santuoka matrilokalinė. Tradicinėje tikyboje tikima aukščiausiuoju dievu Sibu.

Nuorodos
--------

* Nasų bendruomenės svetainė
|  |
| --- |
| Iždo kanclerisangl. *Chancellor of the Exchequer* |
|  |
| Dabartinis iždo kancleris Jeremy Hunt |
| Įkurta | 1313 m. |
| Tipas | Finansų ministras |
| Departamentas | Jungtinės Karalystės valstybės iždas |
| gov.uk |

**Jungtinės Karalystės iždo kancleris** (angl. *Chancellor of the Exchequer*) – Jungtinės Karalystės vyriausybės valstybės finansų ministras, vadovaujantis valstybės iždo institucijai. Iždo kancleris yra vienas iš svarbiausių vyriausybės ministrų ir vienas iš keturių aukščiausių Jungtinės Karalystės valstybės pareigūnų.

XVIII amžiuje ir XIX amžiaus pradžioje buvo įprasta, kad jei Jungtinės Karalystės ministras pirmininkas buvo Bendruomenių rūmų narys, jis tuo pat metu eidavo ir iždo kanclerio pareigas. 1923 m. Stanley Baldwin buvo paskutinysis premjeras, tuo pat metu ėjęs ir iždo kanclerio pareigas. Iždo kanclerio institucija yra viena seniausių Britanijos istorijoje, ir pastaruoju metu tapo viena įtakingiausių pozicijų po ministro pirmininko.

Iždo kancleris prižiūri šalies fiskalinę ir mokesčių politiką, valstybės viešąsias išlaidas. Iki 1997 m. iždo sekretorius buvo atsakingas ir už monetarinę politiką. Šios politikos priežiūrą perėmė Anglijos bankas.

Iždo kancleriai
---------------

Sąrašas:Jungtinės Karalystės iždo kancleriai

Šaltiniai
---------

1. 1 2
2. ↑  Joseph Haydn, Horace Ockerby (ed.): *The Book of Dignities*, 3rd edition, Part III (Political and Official), p. 164. W.H. Allen & Co. London 1894, reprinted by Firecrest Publishing Ltd, Pancakes, 1969.
3. ↑  Chrimes, *Administrative History*, pp. 62–63.
Miškų juosta Kulundos stepėje tarp Blagoveščenkos ir Rodino
**Kulundos stepė** (rus. *Кулундинская степь*), **Kulundos lyguma** (*Кулундинская равнина*) – lygumų sritis Vakarų Sibire, Rusijos Altajaus krašte bei Kazachstano Pavlodaro srityje. Driekiasi Obės ir Irtyšiaus tarpupyje, šiaurėje ribojasi su Barabos stepe, pietryčiuose – su Altajaus priekalnėmis. Paviršius banguotas (aukštis iki 250 m) su charakteringomis griovomis ir dubumomis, kurios užimtos upėmis (Kulunda, Burla) ir ežerais (Kulundos, Kučiuko, Didysis Jarovojės, Mažasis Jarovojės, Petuchovo, Tantaros ir daug kitų). Ežerai nenuotakūs, druskingi, juose kaupiasi sodos, glauberio, valgomoji druskos.

Klimatas žemyninis, pasižymintis karšta, sausringa vasara ir šalta, nesnieginga žiema. Vidutinė sausio temperatūra -17–19 °C, liepos mėnesio +19-22 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 250–350 mm. Žiemą būdingos stiprios vėtros. Šiaurėje ir rytuose vyrauja varpinių stepės, pietuose ir vakaruose – kiečių ir varpinių stepės, yra pušų giraičių.

Kulundos stepė – svarbus Altajaus krašto žemdirbystės regionas. Išdirbtose stepėse auginami javai, techninės kultūros.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 238
| Kulšė |
| --- |
| Kulšės slėnis tarp Laukžemės ir Sūdėnų. Kulšės slėnis tarp Laukžemės ir Sūdėnų. |
| **Ilgis** | 18,2 km |
| **Baseino plotas** | 43,5 km² |
| **Ištakos** | Benaičiai, Kretingos rajonas |
| **Žiotys** | Šventoji |
| **Šalys** | Lietuva |

**Kulšė** – upė šiaurės vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, kairysis Šventosios intakas.

Geografija
----------

Išteka Benaičių kaimo žemių rytiniame pakraštyje, šalia kelio Kretinga–Skuodas. Teka pietvakarių kryptimi, tarp Medšarkių ir Medomiškių daro dvigubą lankstą link šiaurės vakarų ir nuo Mažučių miško toliau teka šiaurės kryptimi. Į Šventąją įteka tarp Laukžemės ir Sūdėnų, 23 km nuo jos žiočių. Didesnioji upės dalis paversta melioracijos kanalu.

Intakai: Kiaupiškė (kairysis), Šaltupis, Daubalė.

Prie ištakų stūkso Benaičių Balkos kalnas, kairiajame krante yra Benaičių mitologinis akmuo, vad. Kūlių bobele, Maloniškių Velnio akmuo, Auksūdžio senosios kapinės, vad. Maro kapeliais, Pelėkių senosios kapinės, vad. Leišių kapeliais, Laukžemės senosios kapinės, vad. Maro kapeliais, veikiančios Laukžemės kapinės, Laukžemės Šv. apaštalo Andriejaus bažnyčia, dvaro sodyba, dešiniajame – Laukžemės II senosios kapinės, vad. Maro kapeliais ir Sūdėnų akmuo su dubeniu.

Į šiaurės rytus nuo žiočių prasideda Sūdėnų botaninis-zoologinis draustinis.

Gyvenvietės: Benaičiai, Žyneliai, Maloniškiai, Pelėkiai, Auksūdys, Ilginiai, Medšarkiai, Medomiškiai, Laukžemė, Sūdėnai.

Pavadinimas
-----------

Upėvardis kilo nuo žodžio *kulšė, kulšis* („šlaunis").

Nuorodos
--------

* Lietuvos Respublikos upių ir tvenkinių klasifikatorius

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 171
|  |
| --- |
| Jungtinė demokratų partija민주통합당, *mindžu donghab dang* |
|  |
| Lyderis | Čong Sėgjun (정세균) |
| Įkurta | 2008 m. vasario 17 d. |
| Politinė ideologija | Liberalizmas, nacionalizmas |
| Politinė pozicija | Centras, centro-kairė |
| Svetainė |
|  |

**Jungtinė demokratų partija** (JDP, kor. 민주통합당, *mindžu donghab dang*) – Pietų Korėjos politinė partija. Ji buvo įkurta 2008 m. vasario 17 d. **Jungtinių Demokratų partijos** (kor. 대통합민주신당, *dėtonghab mindžu šindang*) vardu, kuris buvo pakeistas į **Demokratų partijos** (kor. 민주당, *mindžu dang*) tų pačių metų liepos 6 d. 2011 m. gruodį, prie partijos prisijungus nedidelei Piliečių vienybės partijai, partijos vardas buvo pakeistas į dabartinį .Po 2012 m. rinkimų rinkimų Jungtinė demokratų partija yra didžiausia opozicinė partija parlamente.

2014 m. Partija buvo panaikinta ir suformuota nauja Naujos politikos demokratinė koalicija

Istorija
--------

DEP gali būti kildinama iš 1995 rugsėjį susikūrusio Nacionalinio Kongreso Už Naują Politiką. 2000 m. sausį jis buvo reformuotas į Tūkstantmečio Demokratų partiją (TDP), nuo kurios 2003 m. lapkričio mėnesį įvykus vidiniams konfliktams atskilo Mūsų Atviroji partija (MAP). Po dvejų metų TDP pakeitė pavadinimą į Demokratų partiją, o 2008 m. vasario 17 d. susivienijusi su Naująją Jungtinių Demokratų partija, į kurios sudėtį įėjo ir MAP, įkūrė Jungtinių Demokratų partiją. Tų pačių metų liepos 6 d. partijos pavadinimas buvo pakeistas į Demokratų partijos.

Per 2012 m. rinkimus JDP laimėjo 127 vietas parlamente ir išliko pagrindine opozicine partija.

Išnašos
-------

1. ↑  History of the Democratic Party Archyvuota kopija 2010-04-27 iš Wayback Machine projekto.
**Julius Mačiulis** (g. 1911 m. spalio 20 d. Joniškyje – 1999 m. birželio 9 d. Čikagoje) – dainininkas (tenoras), vargonininkas, pedagogas ir chorvedys.

Biografija
----------

1940–1944 m. Kauno konservatorijoje pas Aleksandrą Kačanauską studijavo dainavimą. Išmokęs vargonuoti vargonininkavo Kaune, statė operetes ir kitus muzikinius veikalus.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1946–1949 m. studijavo aukštojoje muzikos mokykloje Friburge, vadovavo 30 dalyvių lietuvių chorui.

1949 m. atvykęs į JAV, iš pradžių vargonininkavo Šv. Jurgio lietuvių parapijoje Šenandoa, PA, 1949–1950 m. vadovavo vaikų chorui Waterbury, CT. 1956 m. persikėlė į Čikagą ir vargonininkavo Aušros Vartų lietuvių parapijoje, vadovavo chorui, įkūrė savo muzikos studiją.

Aktyviai dalyvavo lietuvių kultūrinėje veikloje, organizavo teatro mėgėjų trupes, statė veikalus ir rengė koncertus, reiškėsi ir kaip solistas lietuvių ir amerikiečių koncertuose. Vadovavo Marquette Parko lituanistinės mokyklos vaikų chorui, o nuo 1968 m. – aukštesniosios lituanistinės mokyklos 40 dalyvių mišriajam chorui. Du chorus parengė 1971 m. 4-ajai JAV ir Kanados lietuvių dainų šventei Čikagoje. Vargonininkavo ir lenkų parapijose: *St. Mary of Perpetual Help* Čikagoje ir *St. Stanislaus* East Chicago, Indiana.

Nuo 1956 m. priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai. Jo sūnus Mindaugas Mačiulis žinomas pianistas, griežia vargonais ir pučiamaisiais instrumentais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Julius Mačiulis. Jungtinių Amerikos Valstijų lietuviai. Biografijų žinynas. II tomas. N-Ž. Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas. Vilnius. 2002, 591 psl. [neveikianti nuoroda]

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
*Kitos reikšmės – Kulys (reikšmės).*

 *Kitos reikšmės – Beržuona (reikšmės).*
Koordinatės: 55°56′27″š. pl. 25°19′31″r. ilg.﻿ / ﻿55.9407°š. pl. 25.3252°r. ilg.﻿ / 55.9407; 25.3252


| Kulys |
| --- |
| Vieta | Kupiškio raj. Lietuva |
| Plotas | 0,099 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,22 km |
| Įteka | 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Beržuona |

**Kulys** (arba **Beržuona**) – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Kupiškio rajone, apie 9 km į šiaurės rytus nuo Skapiškio, Notigalės telmologiniame draustinyje. Telkšo Notigalės aukštapelkėje, dauboje, susiformavusioje ištirpus ledo luitui. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 480 m, didžiausias plotis – 290 m. Altitudė 95,2 m. 

Krantai žemi, sunkiai prieinami ir užpelkėję, apaugę mišku (Skapagirio miškas), tik rytinėje pakrantėje plyti dirbami laukai. Dugną dengia sapropelis. Vakaruose atiteka upelis iš Notigalės ežero. Rytuose išteka Beržuonos upelis (Nemunėlio intakas). Ežeras pasiekęs senatvės stadiją, faktiškai virtęs pelke. Rytiniu krantu eina riba su Rokiškio rajonu.

Vandenvardis kildinamas iš žodžio *kulỹs* („įlanka, išsikišimas, kampas, kraštas, gabalas").

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 170
| **Julius Kalibatas** |
| --- |
| Gimė | 1952 m. vasario 23 d. (71 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | gydytojas |
| Partija | LSDP |
|  |
| Alma mater | 1976 m. Vilniaus universitetas |

**Julius Kalibatas** (g. 1952 m. vasario 23 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1976 m. baigė Vilniaus universitetą. 1984 m. apgynė disertaciją „Klinikinė-patogenetinė reikšmė imunokompetentinių ląstelių pokyčių alkoholinių kepenų ligų išsivystymui", medicinos mokslų kandidatas. Stažavo Berno (1988-1989 m.), Monrealio (1993 m.) universitetuose. 1989 m. Rygos medicinos institute apgynė disertaciją „Lėtiniai alkoholiniai kepenų pažeidimai (patogenezė, klinika, diagnostika)", medicinos mokslų daktaras.

1980–2000 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1990–1996 m. VU Medicinos fakulteto Bendrosios praktikos gydytojo centro vadovas, nuo 1991 m. profesorius. 1997–2001 m. LR Sveikatos apsaugos ministerijos Asmens sveikatos departamento Pirminės sveikatos priežiūros skyriaus viršininkas. 2001–2006 m. Higienos instituto direktorius, žurnalo „Visuomenės sveikata" vyr. redaktorius.

1992 m. įkūrė Bendrosios praktikos (šeimos) gydytojų asociaciją, nuo 1992 m. jos prezidentas.

Mokslinė veikla
---------------

Sukūrė kepenų alkoholinių ligų imunopatogenezės teoriją. Paskelbė apie 230 mokslinių darbų. 7 išradimų autorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-07-14 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Kas yra kas Lietuvoje. Lietuvos pasiekimai 2008. - Kaunas: Neolitas, 2008. - 703 psl.
3. ↑
4. ↑  *Julius Kalibatas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 194 psl.
5. ↑
| **Sander lucioperca** |
| --- |
| Starkis (Sander lucioperca)Starkis (*Sander lucioperca*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Ešeržuvės  *( Perciformes)* |
| Šeima: | Ešerinės  *( Percidae)* |
| Gentis: | Starkiai  *( Sander)* |
| Rūšis: | Starkis  *( Sander lucioperca)* |

 |
| Binomas |
| ***Sander lucioperca***Linnaeus, 1758 |
|  FishBase |

**Starkis** (*Sander lucioperca*) – ešerinių (*Percidae*) šeimos žuvis. Paplitusi vakarų Eurazijos gėluose ir lengvai druskinguose vandenyse.

Kūno ilgis iki 1,5 m (paprastai 35–55 cm), sveria iki 20 kg (paprastai 0,5–2,5 kg). Smailiagalvė, verpstės formos žuvis. Nugara žalsvai pilka. Šonai gelsvi su 8-12 pailgų skersinių dėmių. Pilvas baltas. Akys šviesios. Žvynai vidutinio dydžio. Pelekai pilkšvi.

Mėgsta seklius vandenis, kur laikosi pavieniui arba būreliais. Nerštas būna gegužę. Starkis neršia ant vandens augalų, žvirgždėto dugno. Mailius minta planktonu, o suaugusios žuvys aukšlėmis, stintelėmis, kitų žuvų mailiumi.

Lietuvoje paplitęs gėluose vandenyse, taip pat ir Baltijos jūroje, įveistas daugiau nei 50-yje šalies ežerų. Dažna verslinė žuvis.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Starkis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Starkis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 93
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Apie kaimą Šalčininkų rajone žr. Starka (Šalčininkai)*.
Starka iš Lenkijos
**Starka** – iš Lietuvos kilęs[reikalingas šaltinis] alkoholinis gėrimas. Stiprumas 30-50 %. Gaminama iš dvigubo ar trigubo varymo (nerektifikuoto) rugių spirito (samanės), išlaikant ąžuolinėse statinėse, į kurias kartais įberiamas nedidelis kiekis obelų lapų ir liepžiedžių. Skoniui pagerinti, kartais naudojamos ąžuolinės statinės, netekusios taninų, t. y. jau naudotos vynui, alui ar konjakui brandinti. Yra manoma kad gėrimo pavadinimas gali būti kilęs nuo slaviško žodžio senė, močiutė, "starká".

Istorija
--------

*Starkos* istorija siejama su degtinės gamybos pradžia Lietuvoje XIV-XV a. kai, siekiant pagerinti degtinės skonį, ji buvo išlaikoma (brandinama) ąžuolinėse statinėse.

*Starkos* gamyba Lietuvoje suklestėjo XIX amžiuje, kai ruginę degtinę pakeitė pigi, varoma iš bulvių ir pan. Orientuodamiesi į aukštesnės kokybės pageidaujančius pirkėjus, tradicinius gamybos metodus praktikavę bravorai ruginę degtinę ėmė dažniau pardavinėti tik subrandintą.

Iki XX a. vidurio *starka* buvo vienas populiariausių alkoholinių gėrimų Lietuvoje. Po Antrojo pasaulinio karo, Tarybų Sąjungai okupavus Lietuvą, brandintos *starkos* atsargos buvo sunaikintos, dauguma starką gaminusių nedidelių gamyklų uždarytos, o vieninteliu *starkos* pavadinimu platinamu gėrimu tapo „Stumbro" gamykloje gaminama lapų trauktinė.

Dabartis
--------

Šiuo metu kelios Lietuvos gamyklos gamina obelų, beržų ir pan. lapų trauktines, kurios platinamos *starkos* pavadinimu, tačiau tokie gėrimai nėra priskirtini tikrosioms, tradicinėms *starkoms*, kadangi yra gaminami iš rektifikuoto spirito, nėra brandinami. Tradicinės *starkos* skoniui imituoti į tokius gėrimus maišomas vynas, brendis, koncentruoti beržų, ąžuolų ir obelų lapų antpilai ir pan.

Kelias tradicinių starkų rūšis gamina Lenkijos gamyklos (žinomesnės rūšys – 10 ar daugiau metų brandintos „Starka Jubileuszowa", „Starka Piastowska", „Starka Patria"). Rusijoje, Latvijoje *starkos* pavadinimas naudojamas nekokybiškiems antpilams. Artimas tradicinėms *starkoms* gėrimas yra „Ąžuolinė samanė", gaminama „Alitos" gamykloje, tačiau dėl sukompromituoto *starkos* prekinio pavadinimo, su *starkomis* ji dažniausiai nesiejama.

Gana neretai tikra tradicinė *starka* gaminama namuose, iš samanės, ją kelerius ar keliolika metų išlaikant ąžuolo statinėse.
**Julius Geniušas** (g. 1962 m. balandžio 10 d. Vilniuje) – Lietuvos dirigentas.

Biografija
----------

Tėvai Rimas Geniušas ir Irena Žemaitytė-Geniušienė, brolis Petras Geniušas. Mokėsi Nacionalinėje M.K. Čiurlionio menų mokykloje. 1986 m. baigė Lietuvos konservatorijos J. Aleksos klasę. Nuo 1986 m. Kauno muzikinio teatro dirigentas, nuo 1990 m. vyr. dirigentas. Nuo 1992 m. diriguoja ir Lietuvos operos ir baleto teatre. Nuo 1991 m. Lietuvos konservatorijos (dab. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) Kauno fakulteto docentas. Nuo 2011 m. Vytauto Didžiojo universiteto Muzikos akademijos profesorius.

Dirigavo simfoninius koncertus. Gastroliavo Baltarusijoje, Estijoje, Latvijoje, Vokietijoje, Rusijoje (Sankt Peterburgas).

Pastatymai
----------

Kauno muzikiniame teatre parengė ir dirigavo:

* Viktoras Kuprevičius. Žiogas ir skruzdės, 1989 m.
* Volfgangas Amadėjus Mocartas. Visos jos tokios, 1990 m.
* Džiuzepė Verdis. Rigoletas, 1991 m. Traviata 1999 m.
* Aleksandras Glazunovas. Panelė tarnaitė, 1992 m.
* Liudvigas van Bethovenas. Fidelio, 1993 m.
* Johanas Štrausas. Šikšnosparnis, 1993 m.
* Šarlis Guno. Margarita, 1994 m.
* Kazimieras Viktoras Banaitis. Jūratė ir Kastytis, 1996 m. Kaune ir Čikagoje
* Frydrichas fon Flotovas. Marta, 1997 m. Kaune ir Čikagoje
* Umbertas Džiordanas. Andrė Šenjė, 1999 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nemira Pipikaitė. *Julius Geniušas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 545 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Rhodobryum** |
| --- |
| Skrotelinė rožiasamanė (Rhodobryum roseum)Skrotelinė rožiasamanė (*Rhodobryum roseum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Samanūnai  *( Bryophyta)* |
| Klasė: | Lapsamanės  *( Bryopsida)* |
| Poklasis: | Žaliosios samanos  *( Bryidae)* |
| Eilė: | *Bryales*  *( Bryales)* |
| Šeima: | Brijiniai  *( Bryaceae)* |
| Gentis: | Rožiasamanė  *( Rhodobryum)* |

 |

**Rožiasamanė** (*Rhodobryum*) – brijinių (*Bryaceae*) šeimos samanų gentis, kurioje vienintelė Lietuvoje auganti rūšis – **skrotelinė rožiasamanė** (*Rhodobryum roseum*), lengvai atpažįstama pagal nešakotą stiebą ir jo viršūnėje į skrotelę sutelktus stambius lapus, kurių gali būti 15-20. Šie lapeliai truputį primena prasiskleidusios rožės žiedą. 

Stiebas iki 10 cm aukščio, paprastas, status, su gulsčia ir gausiai rizoidais apaugusia požemine dalimi. Pamatiniai lapai smulkūs, viršūnėje stambūs, iki 10 mm ilgio, plačiai ovaliniai, aštriai pjūkliškais kraštais. Sporogono kotelis raudonas, sporinė nulinkusi. Sporifikuoja retai.

Auga pavieniui gelsvai arba tamsiai žaliomis vejomis lapuočių miškuose, eglynuose, taip pat krūmuose ir parkuose. Mėgsta ūksmingas apydrėgnes vietas.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rožiasamanė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Janas Pranciškus Bielinskis** |
| --- |
| Bielinskiai |
| Herbas „Junosza" |
| Herbas „Junosza" |
|  |
| Mirė | 1685 m. |
| Tėvas | Adomass Bielinskis |
| Sutuoktinis (-ė) | Ana fon Akierstof |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Janas Pranciškus Bielinskis** (? – 1685) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas, karaliaus reitarių rotmistras, karališkos gvardijos pulkininkas (1661), Plocko pataurininkas (1659), Plocko pakamaris (1661), Repino ir Mlavos seniūnas (1660), Karūnos didysis ginklininkas ir Malborko ekonomijos administratorius (1667), Malborko (1672) ir Osecko (1674) seniūnas, Malborko vaivada (1681–1685).

Biografija
----------

Lenkijos bajorų Bielinskių giminės atstovas, jerbo „Junosza" savininkas. Mlavo seniūno Adomo Bielinskio (m. iki 1660) sūnus.

Karinę tarnybą pradėjo karališkų reitarių rotmistro laipsnyje. Nuo 1659 metų Janas Pranciškus Bielinskis minimas kaip Plocko pataurininkas. 1660 metais gavo valdyti Repino ir Mlavo seniūnijas. 1661 metais gavo karališkos gvardijos pulkininko laipsnį. 1667 metais Janas Pranciškus Bielinskis buvo paskirtas Karūnos ginklininku ir Malborko ekonomijos administratoriumi. 1672 metais iš Leščinskių įsigijo Malborko seniūniją. 1674 metais Janas Pranciškus Bielinskis buvo paskirtas Zamoistės ordinacijos valdytoju. 1678 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą, 1679 metais tapo Karūnos tribunolo maršalka. 1681 metais Janas Pranciškus Bielinskis gavo Malborko vaivados pareigybę.

Šeima ir vaikai
---------------

Buvo vedęs Aną fon Akiertof (m. iki 1671), nuo santuokos su kuria turėjo sūnų ir dukterį:

* Kazimieras Liudvikas (? – 1713), Karūnos didysis maršalka (1702–1713), Malborko, Tucholsko, Čersko, Garvolino ir Mlavos seniūnas
* Tereza Bielinska (m. po 1714), Kulmo vaivados Tomo Dzialinskio (m. 1714) žmona.

Nuorodos
--------

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Jonas Gninskis** |  **Malborko vaivada**1672 | Po to:**Ernestas Denhofas** |