recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Vikirūšių logo
**Vikirūšys** (angl. *Wikispecies*) – internetinis Vikimedijos fondo projektas, veikiantis vikitechnologijos principu. Projekto idėją pasiūlė Benedikt Mandl 2004 rugpjūčio 3 d. 

Tikslas – surinkti išsamų visų floros ir faunos rūšių sąrašą su enciklopediniais duomenimis, įtraukiant visas esamas ir egzistavusias gyvybės formas. Projektas kritikuojamas todėl, kad Sistematikos sudarymas nesant filogenezės pagrindo nėra toks vertingas, kur greta taksonomijos yra papildomos informacijos, kas būtų panašu į Vikipedijos kopiją.

Nuorodos
--------

* Vikirūšys **(**angl.**)**
* Metaviki informacija
* Pirmasis projekto pasiūlymas Archyvuota kopija 2004-11-29 iš Wayback Machine projekto.
* Vikimedijos fondo valdybos nutarimas Archyvuota kopija 2006-02-28 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RVikimedijos fondas |
| --- |
|  |
| 

Jimmy Wales (projekto įkūrėjas) · Maryana Iskander (dabartinė vadovė) |
|  |
| 

Vikipedija · Vikicitatos · Vikiknygos · Vikiteka · Vikižodynas · Vikinaujienos · Vikikelionės · Vikišaltiniai · Vikiversitetas · Vikirūšys · Meta-Wiki
 |
|  |
| 

Vikipedijos bendruomenė · Vikimanija |

 |
**3-oji tankų armija** (vok. *3.Panzerarmee*) – Vokietijos tankų armija, dalyvavusi Antrajame pasauliniame kare, 1942 m. sausio 1 d. suformuota iš 3-iosios tankų grupės.

3-ioji tankų grupė buvo Centro armijų grupės dalis ir 1941 m. pabaigoje bei 1942 m. pradžioje (jau 3-ioji tankų armija) kovėsi Maskvos mūšyje. Tarybinio kontrapuolimo metu 3-ioji tankų armija išsiveržė iš apsupties. Po to kovėsi prie Tekino, Dunos, Vitebsko. Vėliau traukėsi pro Lietuvą ir Kuršą, 1944 m. pabaigoje kovėsi Klaipėdos mūšyje.

1945 m. vasario mėn. 3-ioji tankų armija įėjo į naują Vislos armijų grupę.
  
1945 m. kovo 10 d. armijos vadu tapo generolas Hasas-Ekardas fon Mantoifelis, kurį paskyrė ginti Oderio upės krantus šiauriau Zelovo aukštumų ir nepraleisti tarybinės kariuomenės į Vakarų Pomeraniją ir Berlyną.
  
3-ioji tankų armija Berlyno mūšyje susidūrė su triuškinančiu 2-ojo Baltarusijos fronto (vadas Tarybų Sąjungos maršalas K. Rokosovskis) puolimu. Balandžio 25 d. 2-asis Baltarusijos frontas piečiau Štetino pralaužė 3-iosios vokiečių tankų armijos gynybos liniją. Mantoifelio armija buvo priversta trauktis į Meklenburgą, kur 1945 m. gegužės 3 d. pasidavė sąjungininkams ir išvengė pasidavimo Raudonajai Armijai.

Vadai
-----

* 1941 m. spalio 5 d. – 1944 m. rugpjūčio 15 d.: generolas pulkininkas *Georg-Hans Reinhardt*
* 1944 m. rugpjūčio 16 d. – 1945 m. kovo 10 d.: generolas pulkininkas *Erhard Raus*
* 1945 m. kovo 11 d. – 1945 m. gegužės 8 d. – tankų kariuomenės generolas *Hasso-Eccard von Manteuffel*

Sudėtis
-------

### 1942 m. sausio 2 d.

* XXXXI (41-asis) motorizuotas korpusas
	+ 1-oji tankų divizija
	+ 2-oji tankų divizija
	+ 36-oji motorizuota pėstininkų divizija
* LVI (56-asis) motorizuotas korpusas
	+ 14-oji motorizuota pėstininkų divizija
	+ 900-oji motorizuota demonstracinė brigada (vok. *Lehr-Brigade 900*)
	+ 7-oji tankų divizija

### 1943 m. sausio 1 d.

* XX (20-asis) korpusas
	+ 31-oji pėstininkų divizija
	+ 183-oji pėstininkų divizija
	+ 255-oji pėstininkų divizija
* IX (9-asis) korpusas
	+ 7-oji pėstininkų divizija
	+ 35-oji pėstininkų divizija
	+ 98-oji pėstininkų divizija
	+ 252-oji pėstininkų divizija
	+ 258-oji pėstininkų divizija
	+ 292-oji pėstininkų divizija
* XXXXVI (46-asis) tankų korpusas
	+ 5-oji tankų divizija
	+ 36-oji motorizuota pėstininkų divizija
	+ 342-oji pėstininkų divizija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Raus, Erhard. *Panzer Operations* p. 353

Nuorodos
--------

* 3. Panzer-Armee
| VDU radijas |
| --- |
|  |
| **Šalis, kurioje transliuojama** | Lietuva |
| **Vadovai** | Donatas Bartkus Haroldas Urbonavičius Lukas Motiejūnas |
| **Savininkai** | VDU |
| **Radijo stočių skaičius ir pavadinimai** |  |
| **Įkūrimo data ir vieta** | 2010 m. vasario 14 d. Kaunas |
| **Interneto svetainė** | www.vduradijas.lt |

**VDU radijas** – lietuviška internetinė radijo stotis, veikianti Vytauto Didžiojo Universitete. Jo studija įsikūrusi Kaune, VDU Centriniuose rūmuose. Radijas transliuojamas internetu, girdimas 24 val. per parą.

Istorija
--------

VDU radijo įkūrimo pirminė idėja gimė 2009 m. ir per metus laipsniškai evoliucionavo iki galutinio rezultato. 2010 m. vasario 14 d. pirmieji šio radijo garsai pasiekė klausytojus. VDU radijo kolektyvą subūrė, jam nuo įkūrimo pradžios vadovauja Donatas Bartkus, Haroldas Urbonavičius ir Lukas Motiejūnas.

Veikla
------

Radijo komandą sudaro apie 30 žmonių: laidų vedėjai, naujienų redaktoriai, straipsnių rašytojai ir muzikos montuotojai. VDU radijas transliuoja studentiškajai auditorijai geriausią klubinę muziką, paskutinius hitus. Radijas aktyviai bendradarbiauja su muzikos atlikėjais, klubuose pristato savo projektus  (*Seeya*, *Kaunas Acoustics* ir kt.), rengiami aktualūs interviu, platinamos muzikos pasaulio karščiausios naujienos. Soties internetinė svetainė yra nuolat atnaujinama, o laidų formatas tobulinamas, kad pritrauktų daugiau klausytojų įdomiomis diskusijomis bei gera muzika. Taip pat ji reguliariai papildoma studentams naudinga informacija ir naujienomis apie renginius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Radijo projektai Archyvuota kopija 2011-09-12 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* VDU radijo tinklalapis Archyvuota kopija 2011-09-02 iš Wayback Machine projekto.
* VDU radijo party nuotraukos[neveikianti nuoroda]
Koordinatės: 54°51′53″š. pl. 23°54′40″r. ilg.﻿ / ﻿54.8647°š. pl. 23.9112°r. ilg.﻿ / 54.8647; 23.9112

Šv. Elžbietos seserų vienuolynas
**Kauno šv. Elžbietos seserų kongregacijos vienuolynas** – moterų vienuolynas Kauno miesto pietinėje dalyje, Birutėje I, J. Pabrėžos g. 1, į pietus nuo Kauno botanikos sodo. Antrajame aukšte įrengta šv. Onos koplyčia. Tai vienas iš dviejų Lietuvos elžbietiečių vienuolynų.

Istorija
--------

1925 m. Kaune Sofijos Smetonienės rūpesčiu įsikūrė pirmosios šv. Elbžietos vienuolių ordino seserys, apsigyvenusios pas benediktines. 1931 m. kunigo ir rašytojo Maironio sesuo Marcelė Mačiulytė elžbietietėms padovanojo 0,5 ha savo žemės sklypą su mediniu namu bažnyčios reikalams, tačiau iš pradžių Vilkaviškio vyskupijos kurija sklypą išnuomojo šv. Vincento Pauliečio draugijai, čia įkūrusiai vaikų prieglaudą-darželį. Vėliau, 1939 m. šį sklypą kurija perdavė elžbietietėms, o iki metų pabaigos pastatytas modernistinis vienuolyno pastatas (architektas Karolis Reisonas).

1940 m. birželį vienuolynas sovietų nacionalizuotas, 1941 m. liepą grąžintas vienuolėms, bet po II pasaulinio karo vėl nacionalizuotas. Čia įkurta pradinė mokykla, kurioje 1963 m. įvyko gaisras ir pastatas stovėjo tuščias. 1970 m. čia atliktas remontas, jame įsikūrė kultūros namai ir biblioteka, veikę iki 1990 m. rugpjūčio, kai pastatas sugrąžintas elžbietietėms. 1995 m. vienuolynas rekonstruotas (architektai Horst Rathe ir Violeta Beigienė).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Šv. Elžbietos Seserų Kongregacija. Vz.lt (tikrinta 2023-04-16).
2. ↑  Kontaktai ir rekvizitai. Archyvuota kopija 2023-04-16 iš Wayback Machine projekto. Elzbietietes.lt (tikrinta 2023-04-16).
3. ↑  Žilvinas Rinkšelis. https://modernizmasateiciai.lt/sv-elzbietos-seseru-kongregacijos-vienuolynas/ Šv. Elzbietos seserų kongregacijos vienuolynas. ModernizmasAteiciai.lt (tikrinta 2023-04-16).
4. ↑  Skirmantė Javaitytė. Šv. Elžbietos vienuolyno seserys: siūlome visą Kauną apsodinti „rožėmis". 2022-01-23, Kasvyksta.lt (tikrinta 2023-04-16).
**Vikingų menas** − ankstyvųjų viduramžių skandinavų menas, sukurtas apie 780−1100 m.

Apžvalga
--------

Vikingų meno terminu apibūdinamas bendrai ankstyvasis skandinavų tautų menas, ne vien vikingų. Jis buvo artimai susijęs su germanų menu tuo, kad daugelis jo formų buvo paremti animalistiniais motyvais. Iš tikro animalistinis menas Skandinavijoje gyvavo dar iki šiaurės germanų migracijos į regioną.

Pagrindiniai senovės skandinavų meno artefaktai randami kapuose − laidojimo laivuose. Šis laidojimo būdas Skandinavijoje ilgiausiai išsilaikė. Garsiausias tokių įkapių pavyzdys − apie 21 m ilgio Osebergo laivas, palaidotas apie 834 m. dabartinėje Norvegijoje. Kapų plėšikai išgrobė jame buvusius metalo dirbinius ir papuošalus. Kai kurios laivo dalys papuoštos kovojančių gyvūnų ornamentais, o pirmgalį puošia drožta gyvatės galva. Laive buvo rasti 5 mediniai stulpai, vaizduojantys fantastiškas jūrų baidykles, drakonus. Gali būti, kad jie buvo skirti nešti laidojimo procesijoje.

Krikščionių vienuolių kronikose vikingai aprašomi žiauriais ir barbariškais, tačiau archeologiniai radiniai rodo, kad jie buvo gana aukštos kultūros. Vikingai prekiavo mediena, gintaru, kailiais, jų prekybos keliai siekė Viduržemio jūros pakrantes, Bizantiją ir arabų kraštus. Skandinavai buvo pasiekę aukšto meistriškumo medžio drožyboje ir metalo apdirbime. Naudojo sudėtingus susipynusių formų ornamentuotės raštus. Runų žodžiai ir juos lydintys piešiniai buvo kuriami ant plokščio akmens paviršiaus („akmens paveikslai"). Senovės skandinavų poezijoje apdainuojami mitiniai įvykiai ir herojų žygdarbiai.

Galerija
--------

* Osebergo laivo pirmagalis su drožta gyvate ir ornamentuotės fragmentais
* Akmens paveikslas Gotlande
* Metalo dirbinio ornamentas iš Norvegijos
* Bronzinis ornamentas iš Danijos

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vikingų menas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* *Janson’s History of Art: The Western Tradition* (8th Edition). Pearson Education, 2011, p. 322−324
* Jean Sorabella, esė Met muziejaus svetainėje
Koordinatės: 54°55′32″š. pl. 23°52′20″r. ilg.﻿ / ﻿54.9256°š. pl. 23.8723°r. ilg.﻿ / 54.9256; 23.8723

|  Kauno šv. Jono Pauliaus II parapijos koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Kauno I |
| **Savivaldybė** | Kauno miestas |
| **Gyvenvietė** | Kaunas |
| **Adresas** | Baltų pr. 44 B |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 2015 |

Parapijos logotipas
**Kauno šv. Jono Pauliaus II parapijos koplyčia** – parapijos koplyčia Kaune, pastatyta 2015 m. Iki jos pamaldos laikinai vyko Šilainiuose esančios Jono Pauliaus II gimnazijos aktų salėje, Baltų pr. 103, ir II–sios klinikinės ligoninės koplyčioje, Josvainių g. 2.

Istorija
--------

Šilainių gyvenamajame mikrorajone esančiai vienai Šv. Dvasios bažnyčiai nepajėgiant tinkamai aptarnauti tikinčiųjų poreikių ir siekiant tolygesnio maldos namų išdėstymo mieste, 2013 m. buvo įsteigta Kauno Palaimintojo Jono Pauliaus II parapija. Šiai parapijai priskirta dalis Kauno Šventosios Dvasios parapijos teritorijos ir dalis Raudondvario Šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės parapijos teritorijos. Ištisai arba iš dalies priklausantys naujajai parapijai gyvenamieji mikrorajonai: Giraitė, Linkuva, Maironiškiai, Milikoniai, Ramovės, Romainiai, Smėliai, Užliedžiai, Vijūkai,

Parapijos klebonas – kun. Andrius Alminas, lig tol ėjęs Kauno Palaimintojo Jurgio Matulaičio (Eigulių) parapijos vikaro ir Kauno universitetinių klinikų kapeliono pareigas. Naujajam klebonui pavesta burti gyvą parapijos bendruomenę, rūpintis maldos namų įkūrimu bei parapijos bažnyčios statyba.

2014 m. liepos mėn. pradėta vykdyti parapijos bendruomenės namų – koplyčios statyba. Statinio plotas – 253 m². projektą paruošė arch. Algimantas Kančas. Nuomojamos patalpos iš Jono Pauliaus II gimnazijos netenkino bendruomenės poreikių, be to, aktų sale galima naudotis tik sekmadieniais, nevykdant didesnių kultūrinių ir dvasinių projektų. 2014 m. rugsėjo mėn. pakloti koplyčios pamatai. 2015 m. kovo mėn. įvyko pirmosios mišios Verbų sekmadienį naujojoje koplyčioje.

2017 m. liepos 5 d. prie parapijos koplyčios buvo įkasta būsimos bažnyčios bei monumento „Pašaukti laisvei" kapsulė. Bažnyčios statybą planuojama užbaigti 2022 m.

Galerija
--------

* Koplyčios interjerasKoplyčios interjeras
* Koplyčia 2015 m.Koplyčia 2015 m.
* Vieta būsimai bažnyčiai, 2017 m.Vieta būsimai bažnyčiai, 2017 m.
* Kryžius būsimos bažnyčios vietoje, 2019 m.Kryžius būsimos bažnyčios vietoje, 2019 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Įsteigta nauja Kauno Palaimintojo Jono Pauliaus II parapija ir paskirtas jos klebonas
2. ↑  Kaune iškils šv. Jono Pauliaus II bažnyčia ir monumentas „Pašaukti laisvei"
3. ↑  Kaune iškilo aukščiausias Lietuvoje kryžius

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kauno šv. Jono Pauliaus II parapijos koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kauno šv. Jono Pauliaus II parapijos svetainė
| **Dajanandas Sarasvatis** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Mūla Šankara |
| Gimė | 1824 m. vasario 12 d.Tankara, Gudžaratas |
| Mirė | 1883 m. spalio 30 d. (59 metai)Adžmeras, Radžasthanas |
| Tautybė | gudžaratas |
| Religija | hinduizmas |
|  |
| Veikla | visuomenės veikėjas, asketas, publicistas |
|  |
|  **Vikiteka** | Dajanandas Sarasvatis |

**Dajanandas Sarasvatis** (arba ***Dajanandas Sarasvatė***, hind. दयानन्द सरस्वती, gudž. દયાનંદ સરસ્વતી = *Dayānanda Sarasvatī*; 1824 m. vasario 12 d. – m. 1883 m. spalio 30 d.) – Indijos visuomenės veikėjas, hinduizmo reformatorius, organizacijos „Arja samadž" įkūrėjas.

Gimė kaip Mūla Šankara hindų šeimoje Gudžarate. Įstojo į dašanamių vienuolijos Sarasvatės ordiną, 1845–1869 m. gyveno kaip asketas, atliko piligrimines keliones. Paragintas savo guraus Viražanando Dandyšos, ėmė domėtis vedomis ir jų pagrindu reformuoti hinduizmą. 1875 m. jis įsteigė „Arja samadž", ėmėsi visuomeninės, švietėjiškos veiklos, rengė debatus su įvairių tikybų dvasininkais.

Dajanandas Sarasvatis nepripažino vėlesniojo hinduizmo (puranų, agamų) teologijos, ragino grįžti prie vedų autoriteto. Siekė visuomeninių permainų: uždrausti nepilnamečių vedybas, leisti tekėti našlėms, panaikinti kastas, įgyvendinti lygias vyro ir moters teises; įkūrė švietimo ir labdaros institucijų.
Dajanandas Sarasvatis pasisakė priešiškai prieš kitas religijas Teigė, kad vedos yra pagrįstos mokslu (atspindi fizikines tiesas), laisvos nuo prietarų.

Parašė >60 veikalų, kuriuose komentavo vedangas, Paninio „Aštadhjaji", „Rigvedą" (ऋग्वेदादिभाष्यभूमिका = *R̥gvedādibhāṣyyabhūmikā*), „Jadžurvedą" gramatikos veikalus. Pagrindinis veikalas, kuriame išdėstė savo pasaulėžiūros principus – „Tiesos šviesa" (सत्यार्थ प्रकाश, *Satyārth prakāś*, 1874 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazimieras Seibutis. *Dajananda Sarasvati*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
2. ↑  P. L. John Panicker (2006). *Gandhi on Pluralism and Communalism*. ISPCK. pp. 30–40.
**Giedrius Kvedaras**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1991 m. liepos 9 d. (31 metai) |
| Gimimo vieta | Lietuva Kaunas, Lietuva |
| Ūgis | 194 cm |
| Svoris | 90 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | vartininkas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2010-201220132015201620172018-20192019-? | FK Kruoja PakruojisKråkerøy IL FotballFC StumbrasFK JonavaKråkerøy IL FotballFC StumbrasBremnes IL | ? (0) ? (0) 32 (0) 27 (0) ? (0) 4 (0) |
|  |

**Giedrius Kvedaras** (g. 1991 m. liepos 9 d.) – Lietuvos vartininkas.

Karjera
-------

Karjerą pradėjo FK Kruoja ekipoje. Buvo išvykęs į Norvegijos „Krakeroy" klubą. (Kråkerøy IL Fotball)

2015 m. sezone žaidė už FC Stumbras. Sužaidė 32 rungtynes ir praleido 66 įvarčius.

Persikėlė į FK Jonava. Žaidė 27 rungtynes ir prasileido 42 įvarčius.

2017 m. sezoną praleido Norvegijos „Krakeroy" gretose. Ši ekipa sėkmingai žaidė Norvegijos futbolo taurės turnyre. Nugalėjo aukščiausios lygos klubą, o suklupo tik po baudinių serijos, kai neapžaidė elito diviziono „Valerenga" ekipos..

2018 m. sugrįžo į FC Stumbras. A lygoje sužaidė ketverias rungtynes, per kurias praleido tris įvarčius. Subyrėjus Stumbrui išvyko į Norvegiją, žaidė Bremnes Idrettslag klube.

### Statsistika

| Sezonas | Komanda | Run | Įv– |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | FC Stumbras | 32 | 66 |
| 2016 | FK Jonava | 27 | 42 |
| 2017 | Kråkerøy IL Fotball |  ? |  ? |
| 2018 | FC Stumbras | 4 | 3 |
|

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2018-11-15 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainės duomenys Archyvuota kopija 2018-10-06 iš Wayback Machine projekto.
* lietuvosfutbolas.lt duomenys
* Transfermarkt svetainės duomenys
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Hasbani, Sniras |
| --- |
| Upė Aukštutinėje Galilėjoje (Izraelis) Upė Aukštutinėje Galilėjoje (Izraelis) |
| **Ilgis** | 65 km |
| **Baseino plotas** | 641 km² |
| **Vidutinis debitas** | 4,1 m³/s |
| **Ištakos** | Hermono kalnas |
| **Žiotys** | Jordanas |
| **Šalys** | Libanas, Izraelis |
|  |
|  **Vikiteka** | Hasbani, Sniras |

**Hasbani** (arab. الحاصباني = *al-Ḥāṣbānī*) arba **Sniras** (hebr. ‏נחל שניר‏‎ = *Nahal Snir*) – upė Libane ir Izraelyje; vienas iš didžiausių Jordano upės intakų. Pagrindinės Hasbani ištakos yra iš dvejos versmės Libane – Vazanio ir Hakzbiecho. Prieš kirsdamas Izraelio sieną, Hasbani teka 25 km Libane, o pasiekęs šiaurės Izraelį, jungiasi su Baniaso ir Dano upėmis, suformuodamas Jordano upės intaką.

Koordinatės: 33°14′17.37″ š. pl. 35°37′28.66″ r. ilg.﻿ / ﻿33.2381583°š. pl. 35.6246278°r. ilg.﻿ / 33.2381583; 35.6246278
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Dakaঢাকা |
| --- |
| *Lalbagho tvirtovė Dakoje* |
|  |
| 

DakaDaka

23°42′0″ š. pl. 90°23′0″ r. ilg.﻿ / ﻿23.70000°š. pl. 90.38333°r. ilg.﻿ / 23.70000; 90.38333﻿ (Daka)Koordinatės: 23°42′0″ š. pl. 90°23′0″ r. ilg.﻿ / ﻿23.70000°š. pl. 90.38333°r. ilg.﻿ / 23.70000; 90.38333﻿ (Daka) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Bangladešo vėliava Bangladešas |
| **Regionas** | Dakos sritis |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 18 237 000  |
| **Plotas** | 368 km² |
| **Tankumas** (2016) | 49 557 žm./km² |
| **Altitudė** | 4 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Daka |

**Daka** (beng. ঢাকা = *Ḍhākā*; angl. *Dacca*), seniau vadinta **Džahangirnagaru** (*Jahangirnagar*) – miestas Bangladešo viduryje, šalies sostinė ir didžiausias miestas. 6,49 mln. gyventojų (2007 m.).
Miestas yra prie Dhalesvario (*Dhaleswari*) upės, tankiai apgyvendintame regione Gangos ir Bramaputros deltoje. Dažni potvyniai. Daka yra svarbus verslo, kultūros ir pramonės centras; šalia yra didelis uostas Narajangandžas. Gaminamas džiutas, šilkas, medvilnės audiniai, kilimai, chemikalai, išvystyta maisto apdirbimo, juvelyrinė, gumos pramonė. Senamiestyje yra daug turgų ir smulkios gatvelės – jis labai skiriasi nuo naujųjų kvartalų, ypač *Ramna Maidan*, šiaurinėje miesto dalyje įkurto naujoviško kvartalo, kuriame yra daugelis vyriausybinių ir švietimo įstaigų. Dakoje vyrauja islamas, yra apie 700 mečečių. Įspūdingi parlamento rūmai pastatyti 1982 m. Dakos universitetas įkurtas 1921 m. Bangladešo inžinerijos ir technologijos universitetas 1962 m. Džahangirnagaro (*Jahangirnagar*) universitetas 1970 m.

Istorija
--------

Daka tapo įžymesnė apie XVII a. valdant Mogolams: 1608–1639 ir 1660–1704 m. ji buvo Bengalijos sostine. Tuo metu ji išgarsėjo muslino gamyba. 1704 m. miesto svarba sumažėjo, sostinę perkėlus į Muršidabadą (*Murshidabad*), o 1765 m. atiteko Britų imperijai.

1947 metais padalijus Britų Indijos koloniją, Daka kartu su visu Bangladešu atiteko Pakistanui (Bangladešas vadintas Rytų Bengalijos provincija), o 1956 m. tapo provincijos sostine. Daka smarkiai nukentėjo nuo 1971 m. nepriklausomybės karo.
**Giedrius Viduolis** (g. 1968 m. Panemunėlio geležinkelio stotyje, Rokiškio rajonas) – humoristas, žinomas kaip „Tata" iš humoro grupės „Ambrozija".

Biografija
----------

Studijavo Klaipėdos universitete muzikos mokytojo specialybę, nebaigė.

Rokiškio kultūros centro darbuotojas.

Karjera su „Ambrozija" prasidėjo nuo paprasto koncertinio numerio 1989 m. kai Rokiškyje su folklorinio ansamblio „Gastauta" nariais (A. Svidinskas, V. Žvirblis ir G. Viduolis) parodė žiūrovams dainų popuri retro stiliuje. Su humoro grupe „Ambrozija" per metus surengia apie 100 koncertų. Nuo 1997 metų prodiuseriui Valdui Vižiniui pakvietus bendradarbiauti, dalyvavo humoro laidos „Pono Vižo šou" kūrime (TV3, LNK). LNK televizijos humoro laidos „Nosis", TV3 10 laidų projekto „Vasara su Ambrozija", laidos „Ambrozijos TV" kūrėjas.

Vaidmenys
---------

* Humoro serialas "Miesčionys" (2003 m.), "Miesčionys II" ir "Miesčionys III" (2005 m.). Režisierius Jonas Buziliauskas. Vaidina: Kęstutis Matelis (Raimundėlis), Violeta Mičiulienė, Giedrius Viduolis („Tata"), Jonas Buziliauskas („Beausis").

Šaltiniai
---------

1. ↑  "Ambrozijos" ketvertuko paslaptys (nuotraukos) Archyvuota kopija 2016-06-24 iš Wayback Machine projekto. (2008 kovo mėn. 30 d. 15:04:00 Edita MAŽELYTĖ)
2. ↑  „Ambrozija" Archyvuota kopija 2010-09-01 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  TV laidos ir „Ambrozija"
|  |
| --- |
| Hatų kalba |
| Kalbama | vidurio Anatolija (Hatuša) |
| Kalbančiųjų skaičius | *mirusi kalba* |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | - |
| Kilmė | (hatų-kaskų?)0**hatų** |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-3 | xht |

**Hatų kalba** – išnykusi senovinė kalba, III–II tūkstm. pr. m. e. vartota tuometinių Mažosios Azijos gyventojų hatų. Šios kalbos ir tautos pavadinimas suteiktas pagal Hato miestą.

Istorija
--------

Tai seniausia žinoma kalba, vartota Mažojoje Azijoje. Jos vartojimo erdvė apėmė daugiausia vidurinę pusiasalio dalį, aplink Hato (Hatušos) miestą. Apie XVIII a. pr. m. e. kraštą užkariavo indoeuropiečiai, vėliau pagal hatus pavadinti hetitais. Jiems valdant hatų kalba nunyko, bet nemažai skolinių pateko į hetitų kalbą.

Kilmė
-----

Ši kalba žinoma tik iš nuotrupų – hetitiškų įrašų, kur pasitaiko ir eilučių, pavadinimų hatų kalba, hetitų kalbos substrato, vietovardžių, asmenvardžių, dievavardžių. Hatų kalba buvo agliutinacinė, negimininga aplinkinėms semitų ir indoeuropiečių kalboms. Gali būti, kad ši kalba buvo gimininga Mažosios Azijos šiaurėje gyvenusių kaškų kalbai (žinoma tik iš asmenvardžių). Būta bandymų ieškoti sąsajų tarp hatų ir šiaurės vakarų Kaukazo (pvz. abchazų) bei kartvelų kalbų.

Pavyzdžiai
----------

Žinoma keletas hatų žodžių; pvz.: *alef* („šneka"), *ashaf* („dievas"), *fa-zari* („žmonija, liaudis"), *fel* („namas"), *findu* („vynas"), *fur* („žemė"), *hilamar* („šventykla"), *katte* („karalius"), *pinu* („vaikas"), *zari* („mirtingasis").

Nuorodos
--------

* Kalbos aprašymas (rusų k.)
| Moronas*Morón* |
| --- |
| *Generolo San Martino aikštė* |
|  |
| 

MoronasMoronas

34°39′0″ p. pl. 58°37′0″ v. ilg.﻿ / ﻿34.65000°š. pl. 58.61667°r. ilg.﻿ / 34.65000; 58.61667﻿ (Moronas (Argentina))Koordinatės: 34°39′0″ p. pl. 58°37′0″ v. ilg.﻿ / ﻿34.65000°š. pl. 58.61667°r. ilg.﻿ / 34.65000; 58.61667﻿ (Moronas (Argentina)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Buenos Airių provincija Buenos Airių provincija |
| **Departamentas** | Morono partidas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 122 642  |
| **Plotas** | 12,5 km² |
| **Tankumas** (2010) | 9 811 žm./km² |
| **Altitudė** | 26 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Moronas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Morònas |

**Moronas** (isp. *Morón*) – miestas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, 20 km į vakarus nuo Buenos Airių, Didžiųjų Buenos Airių aglomeracijoje, prie Morono upokšnio. Partido centras. Stotis prie Buenos Airių–Mendosos geležinkelio, Prezidento Rivadavijos aerodromas. Vystoma maisto (mėsos, pieno, konservų), chemijos, odos, aviacijos pramonė. Miesto apylinkėse auginami javai, mėlynžiedės liucernos, plėtojama mėsinė gyvulininkystė. Veikia karinių oro pajėgų bazė, Morono universitetas (įkurtas 1960 m.), aviacijos muziejus, Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo katedra-bazilika (1885 m.), yra generolo San Martino aikštė.

Istorija
--------

Naujakuriai prie Morono upokšnio ėmė kurtis XVIII a. pab. 1785 m. sudarytas Kanjada de Morono partidas. Gyvenvietė augo šalia Karališkojo kelio tarp Buenos Airių ir Limos. XIX a. vid. miestą pasiekė geležinkelis, atsikėlė daug italų imigrantų, plėtotas javų auginimas. Ypač Moronas išaugo XX a. čia ėmus plėtoti pramonę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Morón*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
Pabst Brewing Company| Įkurta | 1844 m. Milvokyje |
| Įkūrėjas (-ai) | Džeikobas Bestas |
| Centrinė būstinė | San Antonijus, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
| Produkcija | Alus |
| Savininkas (-ai) | „TSG Consumer Partners" ir Jevgenijus Kašperis |
| Tinklalapis | pabst.com |

**Pabst Brewing Company** (liet. *Pabsto alaus darykla*) – JAV bendrovė, jos ištakos – 1844 m. Džeikobo Besto įkurta alaus darykla, kuri 1889 m. buvo pavadinta aludario Frederiko Pabsto vardu. Šiuo metu įmonė yra kontroliuojančioji bendrovė, kuri yra sudariusi gamybos sutartis su daugiau kaip dviem tuzinais paprasto ir salyklinio alaus fabriko ženklų, tarp jų su pačiai kompanijai priklausančiu alumi „Pabst Blue Ribbon" bei su nūnai nebeegzistuojančiomis alaus daryklomis. Maždaug pusė alaus, kuriam gaminti Pabsto alaus darykla turi nuosavybės teises, priklauso „Pabst Blue Ribbon" ženklui, o kita pusė – kitiems ženklams.

„Pabst Blue Ribbon" kazino Čikagoje (XX a. 4–asis dešimtmetis)
„Pabst Brewing Company" būstinė yra San Antonijuje, Teksase. 2014 m. lapkričio 13 d. „Pabst Brewing Company" pranešė savo įmonę parduosianti kompanijai „Blue Ribbon Intermediate Holdings". „Blue Ribbon" – Rusijoje gimusio žydų kilmės JAV aludario Jevgenijaus Kašperio ir San Fransiske įsikūrusios privataus kapitalo įmonės „TSG Consumer Partners" bendradarbiavimo vaisius. Ankstesniuose pranešimuose buvo teigiama, kad susitarta dėl 700 mln. USD kainos.

Išnašos
-------

1. ↑   Vielmetti, Bruce (2018-12-03). „The secret settlement between two beer legends: Will a deal with MillerCoors save Pabst?". Milwaukee Journal Sentinel. Nuoroda tikrinta 2023-01-13.
2. ↑  Shari, Biediger (2020-09-21). *Pabst Headquarters Moving to San Antonio*; San Antonio Report. Nuoroda tikrinta 2023-01-13
3. ↑  *Contact*; oficiali svetainė. Nuoroda tikrinta 2023-01-13
4. ↑  DesChenes, Denise. „Pabst Brewing Company Completes Sale To Blue Ribbon Holdings". TSG Consumer Partners. TSG Consumer Partners. Nuoroda tikrinta 2023-01-13.
5. ↑   Wilmore, James (2014-11-14). „Pabst Brewing Co Sale Finalised as Eugene Kashper, TSG take reins". *Just-Drinks*. Just-Drinks. Nuoroda tikrinta 2023-01-13
| **Hasanas Mohamudas حسن شيخ محمود** |
| --- |
| Somalio prezidentas |
|  |
| Somalio prezidentas |
| Gimė | 1955 m. lapkričio 29 d. (67 metai)Jalalasi, Somalis |
| Somalio prezidentas |
| Kelintas | 8-tas |
| Ėjo pareigas | 2012 m. rugsėjo 16 d. – 2017 m. vasario 8 d. |
|  |
| Partija | Taikos ir vystymosi partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Hasanas Mohamudas |

**Hassan Sheikh Mohamud** (arab. حسن شيخ محمود‎) – Somalio politikas, 8-tasis šalies prezidentas. H. Mohamudas iki politinės veiklos buvo aktyvus visuomenės veikėjas, universiteto profesorius ir dekanas. 2011 m. įkūrė Somalio Taikos ir vystymosi partiją, kuriai ir vadovauja. 2013 m. balandį žurnalas „Time" įrašė Somalio prezidentą tarp 100 pasaulio įtakingiausių žmonių. Tai buvo padaryta dėl prezidento ekonominių, socialinių ir antikorupcinių šalies reformų.

2012 m. rugsėjo 10 d. vykusiuose prezidento rinkimuose H. Mohamedas laimėjo antrame ture surinkęs 70 procentų parlamento balsų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Hassan Sheik Mohamud


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Mohamed Osman Jawari** | **Somalio prezidentas**2012– | Po to:**-** |
| **Daiva Tušlaitė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1986 m. birželio 18 d. (36 metai)Panevėžys, Lietuvos TSR |
|  |
| Veikla | Sportininkas |
| Sritis | dviračių sportas |

**Daiva Tušlaitė-Ragažinskienė** (g. 1986 m. birželio 18 d. Panevėžyje) – Lietuvos plento ir treko dviratininkė. Treneris Valerijus Konovalovas.

Biografija
----------

2004 m. Europos jaunimo čempionatas – 3 vieta, Europos jaunimo treko čempionatas – 5 vieta (3 km persekiojimo lenktynėse). 2005 m. pasaulio čempionatas Madride – 34 vieta (asmeninėse lenktynėse). 2006 m. pasaulio čempionatas Zalcburge – 46 vieta. 2007 m. pasaulio taurės varžybos Šveicarijoje – 20 vieta. 2008 m. pasaulio taurės varžybos – 21 vieta, Lietuvos čempionato plento lenktynėse 1 vieta.

2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse masinio starto plento varžybose Tušlaitė užėmė 34-ą vietą.

Nuorodos
--------

* Profilis www.cyclingarchives.com
* Pasiekimai Archyvuota kopija 2014-03-16 iš Wayback Machine projekto.
* Susiję straipsniai www.delfi.lt Archyvuota kopija 2014-03-16 iš Wayback Machine projekto.
| **Hasanas ibn Ali** |
| --- |
|  |
| Hasano ibn Ali vardo kaligrafija |
| Gimė | 624 m. |
| Mirė | 670 m.Medina |
| Tautybė | arabas |
| Religija | islamas |

**Hasanas ibn Ali** (624–670 m.) – VII a. arabų kalifato veikėjas, Mahometo anūkas, šiitų tradicijoje antrasis imamas.

Biografija
----------

Hasanas ibn Ali buvo artimo Mahometo bendražygio Ali ibn Abu Talibo ir Mahometo dukters Fatimos vyriausiasis sūnus. Jis gimė 624 m. ir vaikystėje bendravo su Mahometu iki pastarojo mirties 632 metais. Jis nedalyvavo politikoje iki 656 m. kai nužudžius trečiąjį kalifą Usmaną jo tėvas Ali buvo išrinktas naujuoju kalifu. Hasanas buvo pasiųstas tėvo į Kufą rinkti rėmėjų ir karių. Prasidėjus Pirmajai fitnai 657 m. Hasanas dalyvavo Sifino mūšyje Sirijoje tarp Ali ir Muavijos kariuomenių, kuris baigėsi nepalankiomis Ali derybomis. Jo tėvo autoritetas smuko ir Ali buvo nužudytas 661 m. Kufoje charidžitų sukilėlių žudiko. Alidų rėmėjai siekė, kad kalifu taptų Hasanas. Jis buvo surinkęs kariuomenę Kufoje ir išsiruošęs į žygį prieš Muavijos pajėgas. Tačiau pačioje armijoje buvo maištaujančių, jam trūko pinigų sumokėti kariams, jau žygio metu daug jų atskilo. Sutikus Muavijos pajėgas Hasanas atsisakė stoti į kovą ir susitarė su Muavija, kad nekovos dėl kalifo vardo. Jis grįžo gyventi į Mediną gaudamas solidžias išmokas iš Muavijos. Po jo pasitraukimo Alidų šalininkai buvo nusivylę, jų judėjimas buvo užgniaužtas Muavijos ir daugelis jų naujuoju savo lyderiu pradėjo matyti Hasano jaunesnįjį brolį Huseiną. Hasanas ibn Ali mirė 670 m. Medinoje, palaidotas Al Baki kapinėse prie Pranašo mečetės. Kai kuriuose istoriniuose šaltiniuose tvirtinama, kad jis buvo nunuodytas vienos iš žmonų Muavijos I nurodymu. Šiitai laiko Hasaną teisėtu Mahometo įpėdiniu ir antruoju imamu istorijoje.

Šaltiniai
---------

* Enciklopedija Britannica
Koordinatės: 54°55′4″ š. pl. 23°59′46″ r. ilg.﻿ / ﻿54.91778°š. pl. 23.99611°r. ilg.﻿ / 54.91778; 23.99611

KTU maisto institutas.
**Kauno technologijos universiteto Maisto institutas** (**KTU MI**) – Kauno technologijos universiteto mokslo tyrimų institutas Kaune, Radvilėnų pl. 19C.

Istorija
--------

Institutas įsteigtas 1958 m. kaip Sąjunginio sviesto sūrių instituto Lietuvos filialas. Vėliau instituto mokslininkai pradėjo vykdyti ir kitų mokslo sričių mokslinius tyrimus. 1991 m. registruotas Lietuvos maisto instituto pavadinimu (LMaI), 2003 m. Lietuvos mokslų akademijos Maisto institutas reorganizuotas į Kauno technologijos universiteto Maisto institutą (KTU MI), turintį universiteto mokslo instituto statusą.

XX a. septintame dešimtmetyje institute buvo įkurta Raugų laboratorija, kuri gamino raugus Lietuvos ir gretimų šalių pieno įmonėms, ir Cheminių reagentų laboratorija, kuri gamino cheminius reagentus pieno kokybei nustatyti ir mikrobiologines terpes. 1970 m. pradėjo veikti bandomoji pieninė, kurioje daugiau kaip 20 metų buvo išbandomos pieno perdirbimo technologijos iki diegimo į gamybą. Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę sukurta naujų maisto gaminių, patobulintos kai kurios technologijos. Ištirtos natūralių priedų naudojimo galimybės įvairių pieno ir mėsos gaminių, žuvų konservų, duonos, majonezo gamybai.

Veikla
------

Veikia Chemijos, Juslinės analizės, Mikrobiologijos, Technologijos mokslinės laboratorijos, Bandymų laboratorija ir Informacijos skyrius. Dirba 61 darbuotojas, iš jų 2 habilituoti daktarai ir 20 daktarų. Mokslinių tyrimų svarbiausios kryptys: maisto kokybės, saugos valdymo ir užtikrinimo sistemos; maisto produktų mikrobiologinių procesų tyrimai; kokybiško ir sveiko maisto technologijos; maisto dispersinių struktūrų, naujų maisto produktų bei jų gamybos principų kūrimas ir tobulinimas; maisto produktų laikymas, jų kokybės kontrolė; įvairių veiksnių įtaka produktų kokybei.

Tiriama įvairių veiksnių įtaka žaliavų ir maisto produktų juslinei kokybei, atliekama maisto mikroorganizmų selekcija ir identifikavimas, tiriamos jų savybės. Teikiama metodinė ir praktinė parama maisto pramonės ir gaminių kokybę kontroliuojančių tarnybų specialistams. Tyrimų rezultatai skelbiami mokslo žurnaluose: nuo 1995 m. einančiuose „Maisto chemija ir technologija" ir „Cheminė technologija", „Žemės ūkio mokslai", kituose Lietuvos ir užsienio moksliniuose leidiniuose.

Direktoriai
-----------

* 1958–1980 m. Vytis Vaitkus
* 1981–1983 m. J. Gibas
* 1983–1989 m. Aloyzas Gudonis
* 1989–2000 m. Donatas Kačerauskis
* 2000–2001 m. Joana Šalomskienė
* 2002–2004 m. Daiva Leskauskaitė
* nuo 2005 m. Antanas Šarkinas
* nuo 2016 m. Alvija Šalaševičienė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Antanas Šarkinas, Sigita Urbienė. *Kauno technologijos universiteto Maisto institutas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 55 psl.

Nuorodos
--------

* KTU MI internetinis puslapis Archyvuota kopija 2009-05-23 iš Wayback Machine projekto.
**Giedrius Kazimierėnas** (g. 1948 m. vasario 13 d. Teberiškėje, Švenčionių apskritis) – Lietuvos tapytojas.

Biografija
----------

Baigė Švenčionių 1-ąją vidurinę mokyklą, 1972 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1972–1980 m. dirbo Kultūros paminklų restauravimo treste. Nuo 1980 m. Lietuvos dailės instituto (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija) dėstytojas, nuo 1991 m. Dizaino katedros docentas.

Kūryba
------

Nutapė simbolinių kompozicijų ciklų BAM'o tema, 1975–1976 m. „Prancūziškas ciklas" 1997 m. „Itališkas ciklas" 2000 m. „Graikiškas ciklas" 2001 m. „Ispaniškas ciklas" 2003–2005 m. natiurmortų, peizažų. Nuo 1973 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Vokietija, Jungtiniai Arabų Emyratai, Graikija), surengė 7 individualias parodas. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Šardžos (Jungtiniai Arabų Emyratai) muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Irena Dobrovolskaitė. *Giedrius Kazimierėnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 668 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį biografinį straipsnį reikėtų sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, prašome sutvarkyti šį straipsnį. Tik tada bus galima ištrinti šį pranešimą.Priežastys, dėl kurių straipsnis laikomas nesutvarkytu, aiškinamos straipsnyje Nesutvarkyti straipsniai.  |

**Povilas Klastauskas** (g. 1937 m. lapkričio 23 d. Raseiniuose) – Lietuvos lengvosios atletikos nacionalinis sporto treneris, pedagogas, sporto organizatorius.

Biografija
----------

1962 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą. Nuo tų metų gyvena Telšiuose. 1962-1964 m. Telšių mokyklos-internato mokytojas. 1964-1967 m. Telšių sporto mokyklos mokymo dalies vedėjas, 1967-2001 m. Telšių sporto mokyklos direktorius.

Respublikos sporto mokyklų direktorių tarybos narys. 1988 m. Respublikos nusipelnęs lengvosios atletikos treneris. 1962-2012 m. lengvosios atletikos treneris.

Kaip treneris paruošė daugiau kaip 20 šalies čempionų. Baltijos šalių čempionų ir prizininkų. SSRS ir Europos čempionatų prizininkų. Septyni iš jų tapo sporto meistrai. Jo vadovaujama sporto mokykla respublikiniuose kompleksiniuose renginiuose (1965-1977 m.) iškovojo prizines vietas, 1995 m. pripažinta geriausia tarp Žemaitijos sporto mokyklų.

Per 30 mokyklos auklėtinių tapo SSRS sp. m. SSRS čempionais: sklandytojas V. Sabeckis (1976, 1977 m.), irkluotojas D. Lukošius (1977 m.), futbolininkas L. Rumbutis (1981 m.), PDG daugiakovininkė R. Ringytė (1978 m.), dalyvavo olimpinėse žaidynėse: J. Putinienė (Maskva, 1980 m.), V. Bernotaitė (Barselona, 1992 m.), V. Dirmeikis buvo išrinktas geriausiuoju 1975, 1981 m. Lietuvos futbolininku.

Įvertinimas
-----------

Už nepriekaištingą darbą apdovanotas:

* 1980 m. LSSR AT Prezidiumo garbės raštu
* 1981 ir 1997 m. LSSR Švietimo ministerijos atminimo medaliais "Už nuopelnus moksleivių sporte"
* 1994, 1997, 1998 m. Kūno kultūros ir sporto departamento medaliais "Už nuopelnus moksleivių sportui"
* 2005 ir 2007 m. Lengvosios atletikos federacijos atminimo medaliais
* 2007 m. Kūno kultūros ir sporto departamento "sporto garbės kryžiumi" "Už nuopelnus Lietuvos sportui"

Šaltiniai
---------

* Lietuvos sporto enciklopedija
| **Giedrius Stasevičius** |
| --- |
| Gimė | 1960 m. (~63 metai)Lietuvoje |
|  |
| Veikla | teisininkas |
| Sritis | bankininkystė, finansų teisė |
| Organizacijos | Advokatų kontora „LAWIN Lideika, Petrauskas, Valiūnas ir partneriai" |
| Pareigos | advokatas partneris, iki 2008 m. Finansų ir mokesčių praktikos grupės vadovas |
|  |
| Alma mater | 1982 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultetas; 1994 m. Hiustono universitetas (JAV), LL.M. |

**Giedrius Stasevičius** (g. ~ 1960 m. Lietuvoje) – teisininkas, advokatas, verslo teisės advokatų kontoros „LAWIN Lideika, Petrauskas, Valiūnas ir partneriai" partneris (vienas iš vadovų), iki 2008 m. Finansų ir mokesčių praktikos grupės vadovas, Lietuvos advokatų savivaldos veikėjas.

Biografija
----------

1982 m. Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją. 1993–1994 m. baigė podiplomines teisės studijas Hiustono universiteto (JAV) Teisės fakultete, teisės magistras (LL.M.). 1994 m. stažavosi advokatų kontoroje „Jenkens & Gilchrist" Hiustone (JAV). Pagal profesinių mainų programą atliko praktiką advokatų kontoroje „McRoberts" Glazge, Škotijoje (1996 m.).

Nuo 1995 m. „Lideika, Petrauskas, Valiūnas ir partneriai" teisininkas. Nuo 1997 m. balandžio mėn. 24 d. advokatų kontoros „Lideika, Petrauskas, Valiūnas ir partneriai LAWIN" advokatas, nuo 1998 m. partneris. Iki 2008 m. Finansų ir mokesčių praktikos grupės vadovas.

Praktikos sritys: bankų ir finansinės veiklos reguliavimas; finansavimo sandoriai; investicinės paslaugos ir kapitalo rinkos; draudimas ir perdraudimas; restruktūrizavimas ir bankrotas; ginčai; viešojo ir privataus kapitalo partnerystė.

Lietuvos advokatų tarybos narys (nuo ~2002 m. iki 2008 m. balandžio 18 d.), asociacijos „American Chamber of Commerce" Lietuvoje valdybos narys, Vilniaus komercinio arbitražo teismo arbitras.

Įstatymų dėl vertybinių popierių  rengimo grupės narys (1992–1993 m.), 2002-2003 m. darbo grupės koncesijų teisės srityje narys. Europos Komisijos „Teisinio tikrumo" grupės, įsteigtos kliringo ir atsiskaitymų Europos Sąjungoje klausimams spręsti, narys (2005 m.).

Moka anglų, rusų kalbas.

Publikacijos
------------

Autorius ir bendraautoris:

* „Global Securitisation and Structured Finance", Globe White Page (2003, 2004 m.)
* „Getting the Deal trough/Securities Finance", Law Business Research (2004 m.)
* „Laying the Foundation Stone: Lithuania's new Concessions Laws", „Infrastructure Journal" (2003 m.)
* „The European Restructuring and Insolvency Guide", Globe White Page su *Deutsche Bank, Linklaters* (2002–2003 m.)
* World Bank studija „Apartment Ownership and Mortgage in Lithuania" (2002 m.)
* „Contract enforcement in Lithuania", „Law in transition" (2001 m.)
* „Doing Business in Lithuania", Vilnius, Lideika, Petrauskas, Valiūnas ir partneriai LAWIN, Lietuvos laisvosios rinkos institutas, Lietuvos ekonominės plėtros agentūra, Vilniaus miesto savivaldybė (atnaujinama kasmet).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Giedrius Stasevičius, CV (www.worldservicesgroup.com inf.)
2. ↑  Giedrius Stasevičius („LAWIN" archyvas)
3. ↑  Giedrius Stasevičius, CV[neveikianti nuoroda] (anglų k.)
| **Gintautas Venislovas** |
| --- |
| Gimė | 1973 m. gegužės 1 d. (50 metų)Vilniuje |
|  |
| Veikla | choro dirigentas, pedagogas, kompozitorius. |

**Gintautas Venislovas** (1973 m. gegužės 1 d. Vilniuje) – choro dirigentas, pedagogas, kompozitorius.

Biografija
----------

Lankė Vilniaus 31-ąją vidurinę mokyklą ir 1980–1987 mokėsi „Ąžuoliuko" muzikos mokykloje. 1991–1995 choro dirigavimą studijavo Lietuvos muzikos akademijoje (doc. V. Miškinio klasė), o 1997 čia įgijo magistro laipsnį (vadovas doc. V. Miškinis). 1995 tobulinosi choro dirigavimo meistriškumo kursuose, kurie vyko Lietuvos muzikos akademijoje (vadovas Stuttgarto kamerinio choro ir simfoninio orkestro dirigentas F. Berniūsas).

Nuo 1991 G. Venislovas Vilniaus berniukų chorų „Ąžuoliukas" chormeisteris, nuo 1993 „Ąžuoliuko" muzikos mokyklos vyresniųjų klasių berniukų choro ir dirigavimo mokytojas.

Nuo 1993 Vilniaus Šv. Kazimiero bažnyčios kamerinio choro „Brevis" meno vadovas ir dirigentas. Choras parengė įdomių užsienio ir lietuvių kompozitorių kūrinių koncertinių programų, gieda bažnyčiose, koncertuoja Lietuvoje ir užsienyje: Estijoje, Slovėnijoje, Belgijoje, Italijoje. 1996 tarptautiniame chorų konkurse Slovėnijoje (Maribore) „Brevis" pelnė Grand Prix ir publikos prizus, o choro vadovas apdovanotas aukščiausiu dirigento prizu. Tų pačių metų tarptautiniame chorų konkurse Belgijoje (Maasmechelene) vilniškiai kamerinių chorų grupėje laimėjo pirmąją vietą. 1997 „Brevis" sėkmingai pasirodė tarptautiniame chorų festivalyje Italijoje (Legnano), o tarptautiniame chorų konkurse Ispanijoje (Tolosoje) laimėjo keletą prizinių vietų. 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventės konkurse Vilniuje „Brevis" gavo Grand Prix, o jo vadovas pripažintas geriausiu dirigentu. 1995 choras išleido audiokasetę.

G. Venislovas reiškiasi ir kaip kompozitorius. Sukūrė dainų, giesmių ir motetų, kameriniam chorui a cappella parašė „Missa brevis".

Nuo 1997 Vilniaus savivaldybės kamerinio mišriojo choro „Jauna muzika" chormeisteris – dirigentas. 1997 jis apdovanotas Lietuvos muzikų rėmimo fondo specialia premija.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Povilas Kuzminskis** |
| --- |
| Gimė | 1881 m. sausio 3 d.Rusija Degučiai, Rietavo valsčius, Telšių apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1941 m. (~60 metų)Lietuva Laukuva |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos valstiečių sąjungaLietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga |

**Povilas Kuzminskis** (1881 m. sausio 3 d. Degučiai, Rietavo valsčius, Telšių apskritis, Rusijos imperija – po 1941 m. Laukuva) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1896 m. baigė Rietavo liaudies mokyklą. Nuo 1900 m. dalyvavo gimtojo valsčiaus darbuose. 1910-1914 m. Raseinių žemės tvarkymo komisijos narys. 1912 m. įsteigto Rietavo valsčiaus banko iždininkas. Nuo 1918 m. lapkričio 18 d. Rietavo valsčiaus ir Telšių apskrities tarybos narys, apskrities tarybos komiteto pirmininkas.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas IV (Telšių) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos ir LVS frakcijų blokui. Aktyviai dalyvavo Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos veikloje, jos Centro komiteto narys. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo ir 1926 m. birželio 2 d. – 1927 m. balandžio 12 d. Trečiojo Seimo atstovas. Bendradarbiavo leidiniuose „Ūkininkas" ir „Lietuvos žinios". Po 1926 m. gruodžio 17 d. valstybės perversmo nusišalino nuo partijos reikalų, atsisakė ir 1932 m. dalyvauti bandymuose atgaivinti partijos veiklą. Ūkininkavo.

Literatūra
----------

* Kuzminskis Povilas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 30.
* Kuzminskas Povilas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1958, t. 13, p. 452.
* Stakeliūnaitė D. Kuzminskas Povilas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 203–206.
* Stakeliūnaitė D. Kuzminskas Povilas, Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis, Vilnius, 2007, p. 336–340.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
| Ginučių pilkapynai |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Ginučių pilkapynaiGinučių pilkapynai

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°23′7″ š. pl. 21°59′41″ r. ilg.﻿ / ﻿55.38528°š. pl. 21.99472°r. ilg.﻿ / 55.38528; 21.99472Koordinatės: 55°23′7″ š. pl. 21°59′41″ r. ilg.﻿ / ﻿55.38528°š. pl. 21.99472°r. ilg.﻿ / 55.38528; 21.99472 |

 |
| Vieta | Ignalinos rajonas |
| Seniūnija | Linkmenų seniūnija |
| Naudotas | VIII a. – XII a. |
| Registro Nr. | AR1684 / 16340 / A1530AR1685 / 16341 / A1531 |

**Ginučių pilkapynai** – du pilkapynai Ignalinos rajono savivaldybės teritorijoje, prie Ginučių kaimo, Aukštaitijos nacionalinis parkas. Netoli stūkso Ginučių piliakalnis.

Pilkapynai
----------

Pirmasis pilkapynas yra į šiaurę nuo kaimo, 0,6 km į šiaurės rytus nuo Almajos ir Srovės santakos, 0,4 km į rytus nuo Almajo ežero, 0,3 km į šiaurę nuo Srovės pralaidos kelyje Ginučiai-Kirdeikiai, į vakarus nuo kelio Ginučiai-Vaišniūnai, Daunorių girininkijos miške, 215 kvartalo pietinėje dalyje. Išliko daugiau kaip 10 pilkapių. Sampilai 6–8 m skersmens ir 0,3–0,6 m aukščio, apardyti, iškasinėti, išpustyti vėjo. 

Antrasis pilkapynas yra į pietryčius nuo kaimo, apie 0,65 km į šiaurės vakarus nuo Srovės įtakos į Asėko ežerą, 0,3 km į pietryčius nuo Sravinaičio ežero ir 0,2 km į šiaurės rytus nuo Srovės kairiojo kranto, Palūšės girininkijos Linkmenų miške, 2 kvartalo pietinėje dalyje. Išliko 4 pilkapiai. Sampilai 12–14 m skersmens ir nuo 0,3 iki 0,8 m aukščio. Juos juosia grioviai. 

Pilkapynų pilkapių forma ir sampilai būdingi VIII a. – XII a. Istorijos instituto archeologai 1958 m. žvalgomuosius archeologijos tyrimus atliko piliakalnyje ir pirmajame pilkapyne, Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai 1976 m. – piliakalnyje, 1985 m. – pilkapynuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonas Balčiūnas. *Ginučių pilkapynai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 689 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Sūduvos aukštumos kraštovaizdis Pavištyčio apylinkėse
Šventežerio–Seirijų gūbrys Paliūnų kaimo apylinkėse
**Sūduvos aukštuma** (lenk. *Pojezierze Suwalskie*, rus. *Виштынецкая возвышенность*) – Baltijos aukštumų dalis Lietuvos pietvakariuose, Lenkijos šiaurės rytuose ir Karaliaučiaus krašto pietryčiuose.

Sūduvos aukštumos ilgis (iš vakarų į rytus) apie 90 km, didžiausias plotis apie 20 km. Rytuose nuo Dzūkų aukštumos ją skiria Nemunas, pietvakariuose Sūduvos aukštuma jungiasi su Mozūrijos aukštuma, pietuose leidžiasi į Kapčiamiesčio-Suvalkų smėlingas lygumas bei ribojasi su Šiaurine Palenkės žemuma, šiaurėje ribojasi su Lietuvos Vidurio žemuma.

Sūduvos aukštuma susidarė per paskutinį apledėjimą ledyno pakraštyje. Susideda iš keleto masyvų: Vištyčio-Gražiškių, Trakėnų, Sangrūdos, Rudaminos, Verstaminų, Miroslavo. Dubumos tarp masyvų 100–110 m aukščio.

Aukštumoje yra apie 250 ežerų. Pietiniame aukštumos pakraštyje daug rininių ežerų, šiauriniame – dideli guolinio tipo ežerai (Dusia, Metelys, Obelija, Rimietis). Aukštumoje yra giliausias Lenkijos ežeras Ančia bei kiti gilūs ir dideli ežerai – Vygriai, Didysis Šelmentas, Bočnė ir Rospudas. Per Sūduvos aukštumą teka Ančia, Peršėkė, Šešupė. Miškų yra tik smėlingose ir akmeningose Sūduvos aukštumos vietose.

Mezoreljefai
------------

* Rytų Sūduvos aukštuma;
* Vakarų Sūduvos aukštuma;
* Romintos giria;
* Augustavo lyguma.

* Sūduvos aukštuma LenkijojeSūduvos aukštuma Lenkijoje
* Lietuvos fizinės geografijos žemėlapisLietuvos fizinės geografijos žemėlapis