recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Richlord Ennin**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Richlord Ennin |
| Gimimo data | 1998 m. rugsėjo 17 d. (24 metai) |
| Gimimo vieta | Torontas, Kanada |
| Ūgis | 181 cm |
| Svoris | ? kg |
| Pravardė | Richie (Ričis) |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Honved (skol. iš Jūrmalos Spartako) |
| **Pozicija** | saugas/puolėjas |
| Jaunimo klubai |
|  | TFC Academy  Toronto FC II |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2017–2018  2018  2019–  2020  2020–2021  2021–2022 2022– | Capo Rizzuto  Castrovillari Calcio  FK Spartaks Jūrmala → FK Žalgiris (skol.) → Tomė (skol.) → FK Nižnij Novgorod (skol.) → Honved (skol.) | 0? 0(?)0? 0(?)22 0(5)11 0(4)19 0(4)19 0(1)20 0(2) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. gegužės 9 d.. |

**Ričlordas Eninas** arba vadinamas tiesiog **Richie (Ričiu)** (*Richlord Ennin*; g. 1998 m. rugsėjo 17 d.) – Kanados futbolininkas, žaidžiantis puolėjo arba saugo pozicijoje.

Karjera
-------

Karjerą pradėjo Kanadoje, „Toronto" akademijoje, o vėliau pateko į šio klubo dublerių komandą.

2017 m. jis persikėlė į Italiją, kur atstovavo Capo Rizzuto ir Castrovillari Calcio, kurios žaidė Serie D pirmenybėse.

Kanadietis žaidė 2019 m. žaidė Latvijos „Virsliga" pirmenybėse per 22 rungtynes įmušė 5 įvarčius ir atliko 8 rezultatyvius perdavimus.

### FK Žalgiris (2020 m. sezone)

2020 m. sausio 16 d. pranešta, kad atvyko į Lietuvą ir atstovaus Vilniaus „Žalgirio" klubui. (Išsinuomotas iš Jūrmalos „Spartako".) Debiutavo 2020 m. kovo 6 d. pirmojo turo rungtynėse prieš FK Panevėžys, kurias žalgiriečiai laimėjo rezultatu 4-0. Ričis pelnė pirmą rungtynių įvartį, o vėliau atliko du rezultatyvius perdavimus.

2020 m. spalio 17 d. išplatinta informacija, kad žaidėjas paliko „Žalgirio" klubą ir toliau tęs karjerą Rusijoje. Už FK Žalgiris sužaidė 11 rungtynių A lygoje ir pasižymėjo keturiais įvarčiais. Taip pat žaidė rugpjūčio 27 d. UEFA Europos lygos rungtynėse prieš „Paide", kuomet pasirodė po keitimo.

### Nuo 2020 m. sezono

2020 m. debiutavo Rusijos Premjer lygos rungtynėse. Tuo metu buvo nuomos pagrindais išnuomotas Tomės klubui.

Vėliau išnuomotas Nižnij Novgorodo klubui, kuriam atstovavo 2021–2022 m. sezone, o Prmejer lygoje sužaidė devyniolika rungtynių, pelnė vieną įvartį.

2022 m. liepos mėn. pranešta, kad keliasi į Vengriją, į Honved.

Statistika
----------

A lygos statistika.

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2020** | **„Žalgiris"** | 11 | 4 |

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;

Rinktinės
---------

Kitados atstovavo Kanados U-17 ir U-20 rinktinėms.

Pasiekimai
----------

su FK Žalgiris
Supertaurė: (2020)

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
| **Antanas Gudaitis** |
| --- |
|  |
| Antanas Gudaitis (kairėje) 1972 m. kartu su Liudviku Stroliu ir Stasiu Ušinsku. |
| Gimė | 1904 m. liepos 29 d.Šiauliuose |
| Mirė | 1989 m. balandžio 20 d. (84 metai)Vilniuje |
| Palaidotas (-a) | Senosiose Rasų kapinėse |
| Sutuoktinis (-ė) | Sofija Gudaitienė |
| Vaikai | Andrius Gediminas Gudaitis  Eglė Gudaitytė-Kunčiuvienė  Rūta Gudaitytė-Zaturskienė |
|  |
| Veikla | dailininkas tapytojas. |

**Antanas Gudaitis** (1904 m. liepos 29 d. Šiauliuose – 1989 m. balandžio 20 d. Vilniuje) – dailininkas tapytojas.

Biografija
----------

1922–1926 m. mokėsi Šiaulių mokytojų seminarijoje. 1926–1929 m. Lietuvos universitete studijavo literatūrą, Kauno meno mokykloje lankė Justino Vienožinskio studiją. 1929–1933 m. studijavo Paryžiaus nacionalinėje taikomosios dailės mokykloje bei įvairiose privačiose studijose.

1940–1941 m. dėstė Vilniaus dailės mokykloje, 1941–1943 m. – Vilniaus dailės akademijoje, 1945–1951 m. – Vilniaus dailės institute, nuo 1951 m. – Lietuvos dailės institute.
1947 m. suteiktas profesoriaus vardas.

LTSR nusipelnęs meno veikėjas (1961 m.), liaudies dailininkas (1964 m.). 1965 m. LTSR valstybinės premijos laureatas.

Kūryba
------

1993 m. Lietuvos pašto ženklas su Antano Gudaičio paveikslu
Parodose pradėjo dalyvauti 1931 m. Savo kūrybą demontravo Kaune, Vilniuje, Taline, Maskvoje, Rygoje, Lvove. 1932–1935 m. kartu su bendraminčiais įsteigė lietuvių modernistų dailininkų grupę „Ars", dalyvavo jos rengiamose parodose. Nuo 1935 m. – Lietuvos dailininkų sąjungos narys.

Pagrindiniai kūrybos žanrai: portretas, natiurmortas, peizažas. Sukūrė piešinių, teatro dekoracijų, parengė nemažai interjero projektų.

Ankstyvosios tapybos periodui būdingi dekoratyvumu, pusiau abstrakčia ir daug ekspresijos turinčia forma ryškūs darbai. Vėlesnėje kūryboje forma įgauna daugiau reljefiškumo, spalvų gama tampa turtingesnė ir sodresnė. Sukūrė individualų ir daug lietuviškos nuotaikos turintį formos stilių bei koloritą. Septinto – devinto dešimtmečio kūriniuose metaforiškai vaizduojamas šių dienų pasaulis, sudėtingi žmonių santykiai, akcentuojamas emocinis pradas, daug vietos skiriama improvizacijai, temos įprasminimui dažnai naudojama personifikacija, simbolis, alegorija, groteskas.

Žymiausi kūriniai: „Motina su vaiku", „Žuvų pardavėjos pajūryje", „Moteris su vaisiais", „Naujakuriai", „Moters aktas", „Vyras prie lango", „Lietuviškas peizažas", „Gėlės", „Baltijos žvejai", „Vidudienis", „Vakaras", „Moteris su paukščiu", „Nuotakos", „Žmonės žiūri į žvaigždes" (1973 m.), „Namelis Viekšniuose" (1933 m.), „Nida" (1937 m.), triptikas M. K. Čiurlioniui atminti (1961–1962 m.).

Literatūra
----------

* I. Korsakaitė. Antanas Gudaitis: Piešiniai, Vilnius, Vaga, 1973 m.
* Antanas Gudaitis: reprodukcijų albumas. Vilnius, Vaga, 1987 m.

Nuorodos
--------

* Antano Gudaičio kūryba Archyvuota kopija 2013-11-19 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| CenterRichárd Weisz |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant: Vengrijos vėliava Vengrija** |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 1908 Londonas | virš 93 kg |

**Richárd Weisz** (1879 m. balandžio 30 d. – 1945 m. gruodžio 4 d.) – Vengrijos imtynininkas, olimpinis čempionas. Pirmasis šalies olimpinis medalininkas ir čempionas imtynių varžybose.

Biografija
----------

Weisz sportinę karjerą pradėjo lengvosios atletikos ir akademinio irklavimo varžybose, bet vėliau persiorientavo į imtynes. 1899 m. sportininkas pirmą kartą tapo Vengrijos nacionaliniu čempionu Nuo 1903 m. iki 1909 m. vengras laimėjo nacionalinio čempiono titulus. Nuo 1905 m. iki 1908 m. Vengrijos nacionalinis sunkiosios atletikos čempionas sunkaus svorio kategorijoje.

Londone vykusiose ketvirtose moderniose 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vengras dalyvavo imtynių varžybose. Pirmą kartą vykusiose itin sunkaus svorio kategorijos (virš 93 kg) vyrų varžybose vengras pirmajame etape nugalėjo daną Carl Jensen, pusfinalyje įveikė daną Søren Marinus Jensen, o finale įveikė rusą Aleksandr Petrov ir tapo olimpiniu čempionu.

Vėliau po olimpiados Vengrijos imtynių federacija panaikino Weisz mėgėjo statusą dėl sportininko kovos su profesionalu Stanislaus Zbyszko ir pasirodymų cirke. Dėl to sportininkas negalėjo startuoti varžybose. Vėliau sportininko statusas atkurtas, bet Weisz atsisakė vykti į 1912 m. vasaros olimpines žaidynes.

Nuorodos
--------

* TOK svetainėje

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RImtynių olimpiniai čempionai vyrų graikų-romėnų imtynių itin sunkaus svorio kategorijoje |
| --- |
|  |
| 

* 1908  Richárd Weisz (HUN)
* 1972  Anatoly Roshchin (URS)
* 1976  Aleksandr Kolchinsky (URS)
* 1980  Aleksandr Kolchinsky (URS)
* 1984  Jeff Blatnick (USA)
* 1988  Aleksandr Karelin (URS)
* 1992  Aleksandr Karelin (EUN)
* 1996  Aleksandr Karelin (RUS)
* 2000  Rulon Gardner (USA)
* 2004  Khasan Baroev (RUS)
* 2008  Mijaín López (CUB)
* 2012  Mijaín López (CUB)
* 2016  Mijaín López (CUB)
 |
|  |
| \* 1908: **virš 93 kg*** 1972–1984: **virš 100 kg**
* 1988–2000: **130 kg**
* 2004–2012: **120 kg**
* 2016–dabar: **130 kg**
 |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Bepilotis erdvėlaivis „Mars Global Surveyor" (NASA, JAV)
**Bepiločiais kosminiai skrydžiais** vadinamos kosminės ekspedicijos ir misijos, kurioms naudojami užprogramuoti ar nuotoliniu būdu valdomi erdvėlaiviai. Pirmuoju bepiločiu kosminiu skrydžiu laikoma erdvėlaivio „Sputnik 1" misija, paleista 1957 m. spalio 4 d. kai erdvėlaivis skriejo orbita aplink Žemę. Kosminiai skrydžiai, kurių metu erdvėlaiviuose būdavo tik gyvūnai, priskiriamos prie bepiločių, o tos, kurių metu ir žmonės, ir gyvūnai, – pilotuojamaisiais.

Dauguma įvykdytų kosminių skrydžių buvo bepiločiai, dėl mažesnių misijos išlaidų ir mažesnės rizikos. Pavyzdžiui, misijos su žmonėmis į Veneros ar Jupiterio „nedraugišką" aplinką yra per daug pavojingos žmonėms, turint dabartines apsaugos technologijas, o misijos į išorines Saulės sistemos planetas – Saturną, Uraną, Neptūną – yra per ilgos ir per daug tolimos, kad jas būtų galima pasiekti šiuolaikiniais pilotuojamais erdvėlaiviais.

Bepiločiams erdvėlaiviams valdyti, duomenų perdavimui ir Žemę ir iš jos į erdvėlaivį naudojama telemetrija. Dauguma aparatų įdiegta komandų sistema, leidžianti jį valdyti nuotoliniu būdu. Tuo pačiu dauguma erdvėlaivių turi autonomišką valdymo sistemą, kuri ypač svarbi tuomet, kai erdvėlaivis yra pakankamai toli nuo Žemės, kad būtų efektyvu radijo bangomis perduoti signalus, arba kai erdvėlaivis yra nepasiekiamas radijo bangomis iš Žemės. Naujausi kosminiai zondai Cassini-Huygens ir Mars Exploration Rover yra visiškai autonominiai ir gali būti valdomi vien tik juose esančių kompiuterių pagalba.

Bepiločius kosminius skrydžius vykdė nemažai pasaulio valstybių. Daugumą JAV kosminių skrydžių koordinavo (koordinuoja) NASA Reaktyvinio judėjimo laboratorija, Europos – Europos erdvės operacijų centras (Europos kosminės agentūros padalinys). Kosminius skrydžius taip pat vykdo Rusija, Japonija, Kinija, Indija.

Bepiločiai erdvėlaiviai skirstomi į dvi klases:

* dirbtinius palydovus – erdvėlaivius, skriejančius orbita aplink Žemę;
* kosminius zondus – erdvėlaivius, paliekančius Žemės orbitą ir tyrinėjančius kitas planetas.

Kai kurie, patys seniausi, bepiločiai erdvėlaiviai negalėjo būti valdomi iš Žemės nuotoliniu būdu: „Sputnik 1" ir „Explorer 1" turėjo tik vienos krypties duomenų perdavimo šaltini – į Žemę, bet neturėjo imtuvo, todėl nebuvo galimybės priimti signalų ir juos valdyti.
*Šis straipsnis apie Minijos intaką. Apie Amatos intaką skaitykite straipsnyje Paltis (Amata).*

| Paltis |
| --- |
| **Ilgis** | 5,6 km |
| **Baseino plotas** | 6,4 km² |
| **Ištakos** | Asteikiai |
| **Žiotys** | Minija |
| **Šalys** | Lietuva |

**Paltis** (arba ***Paltys***) – upelis Kretingos rajono savivaldybės rytinėje dalyje, dešinysis Minijos intakas.

Išteka Asteikių kaimo žemių šiaurės rytinėje dalyje netoli Kūlupėnų.
Teka Asteikių, Šatilgalio (Kūlupėnų seniūnija) ir Žadeikių (Kartenos seniūnija) kaimų žemėmis, Daigų mišku ir Minijos senslėniu, kuriame įteka į Miniją. Žadeikių kaimo pietinėje dalyje yra tvenkinys. Upelio slėnį kerta keliai Palanga-Šiauliai (Žadeikių kaime) ir Kūlupėnai-Kartena (Šatilgalio kaime).

Kairiajame krante stūkso Žadeikių senosios kapinės ir Žadeikių (Kartenos) I pasaulinio karo kapinės. Abipus upelio įsikūrusi Žadeikių dvaro sodyba.

Upėvardis siejamas su latv. *palts, palte* („valka, klanas, bala"), toliau – su *palios* („balos, šlapynė").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 242
| Paltoga*Палтога* |
| --- |
| *Paltogos cerkvė* |
|  |
| 

PaltogaPaltoga

61°0′40″ š. pl. 36°09′0″ r. ilg.﻿ / ﻿61.01111°š. pl. 36.15000°r. ilg.﻿ / 61.01111; 36.15000﻿ (Paltoga)Koordinatės: 61°0′40″ š. pl. 36°09′0″ r. ilg.﻿ / ﻿61.01111°š. pl. 36.15000°r. ilg.﻿ / 61.01111; 36.15000﻿ (Paltoga) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Vologdos sritis Vologdos sritis |
| **Rajonas** | Vytegros rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 2001 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 295  |
| **Plotas** | 4 km² |
| **Tankumas** (2002) | 74 žm./km² |

**Paltoga** (rus. *Палтога*) – kaimas Rusijoje, Vologdos srities šiaurės vakaruose, Vytegros rajone, 17 km į vakarus nuo Vytegros, netoli Onegos ežero pietinio kranto. Kazakovskojės kaimo gyvenvietės administracinis centras. Pro Paltogą eina Vytegros-Lodeinoje Polės plentas. Yra mokykla, biblioteka, kultūros namai, 1810 m. pastatyta cerkvė. Taip pat kaime buvo medinė, 1733 m. statyta cerkvė, bet neprižiūrima 2009 m. sugriuvo.

Istorija
--------

Paltogos kaimas sudarytas 2001 m. sujungus Akulovo, Aristovo, Vasiukovo, Kazakovo, Korobeinikovo, Kuznecovo, Patogos Perevozo, Ruchtinovo, Semionovo, Sucharevo, Tronino, Ugolščinos, Čebakovo ir Jaškovo kaimus.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Vulongongasangl. *Wollongong* |
| --- |
|  |
|  |
| 

VulongongasVulongongas

34°25′59″ p. pl. 150°52′59″ r. ilg.﻿ / ﻿34.43306°š. pl. 150.88306°r. ilg.﻿ / 34.43306; 150.88306﻿ (Vulongongas)Koordinatės: 34°25′59″ p. pl. 150°52′59″ r. ilg.﻿ / ﻿34.43306°š. pl. 150.88306°r. ilg.﻿ / 34.43306; 150.88306﻿ (Vulongongas) |
|  |
| **Valstybė** | Australijos vėliava Australija |
| **Valstija** | Naujasis Pietų Velsas Naujasis Pietų Velsas |
|  |
| **Gyventojų** () | 202 000  |
| **Altitudė** | 5 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 2500 |
|  **Vikiteka** | Vulongongas |

**Vulongongas** (angl. *Wollongong*) – vienas didžiausių Australijos miestų ir trečias pagal dydį Naujajame Pietų Velse (Po Sidnėjaus ir Niukaslo). 260,9 tūkst. gyventojų (2007). Nuo teritorijos sostinės Sidnėjaus nutolęs 82 km. Miestas – uostas garsėjantis savo kasybos, metalo ir žvejybos įmonių veikla. Jame veikia Vulongongo universitetas, priviliojantis studentų net iš kitų Australijos teritorijų. Jame dvi regioninės katedros ir daugybė bažnyčių.

Istorija
--------

Iš pradžių buvo apgyvendinta aborigenų. Pirmieji europiečiai vietovę aplankė 1796 m. Matas Flindersas ir Džordžas Basas. Gyvenvietė įkurta apie 1812 m. vėliau išaugo ir tapo gana svarbiu Australijos miestu.

### Pavadinimo kilmė

*Wollongong* išvertus reiškia „jūros ošimas", kitas pasiūlymas – „didžioji žuvies puota".
| Vyborgo rajonas*Выборгский район* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3)------ vasaros: ([[UTC{{{UTCv}}}]]) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Leningrado sritis Leningrado sritis |
| **Administracinis centras** | Vyborgas |
| **Apylinkių skaičius** | 12 |
| **Įkūrimo data** | 1940 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 195 728 |
| **Plotas** | 7 546,04 km² |
| **Tankumas** (2021) | 26 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Vyborgo rajonasVikiteka |

**Vyborgo rajonas** (rus. *Выборгский район*) – Rusijos Leningrado srities rajonas, esantis šiaurės vakaruose, Suomijos įlankos pakrantėje ir Suomijos pasienyje. Administracinis centras – Vyborgas.

Istorija
--------

Nuo 1944 m. Rusijos Leningrado srities administracinis-teritorinis vienetas. Ribojasi su Suomija, kuriai priklausė 1917–1940 m. ir 1941–1944 m. Nuo 1940 iki 1941 m. priklausė Suomijos-Karelijos tarybų socialistinei respublikai.

Geografija
----------

Rajonas yra Suomijos įlankos pakrantėje. Paviršius kalvotas, akmenuotas – plyti Baltijos skydas. Pakrantėse gausu šcherų. Apie 2/3 teritorijos dengia miškai (daugiausia spygliuočių).

Tankus upių tinklas, gausu ežerų. Pagrindinė upė – Vuoksa. Didžiausias ežeras – Glubokojė (Muolanjarvis). Įsteigti 8 draustiniai.

Gyventojai
----------

64 % rajono gyventojų gyvena urbanizuotose vietovėse. Pagrindinės gyvenvietės:

* Vyborgas (miestas, 74 054 gyv. 2021 m.)
* Svetogorskas (miestas, 14 982)
* Roščinas (miesto tipo gyvenvietė, 14 607)
* Sovetskis (miesto tipo gyvenvietė, 6640)
* Kamenogorskas (miestas, 6151)
* Primorskas (miestas, 5405)
* Pervomaiskojė (gyvenvietė, 4575)
* Kamenka (gyvenvietė, 4089)

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2021 года
| **Vytautas Basys** |
| --- |
| Gimė | 1944 m. lapkričio 2 d. (78 metai)Akmenė |
| Sutuoktinis (-ė) | Daiva |
| Vaikai | Indrė, Viktorija |
|  |
| Veikla | gydytojas |
|  |
| Alma mater | 1967 m. Kauno medicinos institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1994 m. Lietuvos mokslo premija
* 2005 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Karininko kryžius
 |

**Vytautas Basys** (g. 1944 m. lapkričio 2 d. Akmenėje) – Lietuvos gydytojas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

Mama mirė anksti, tėtis – tremtyje Vorkutos lageriuose. Baigė Akmenės vakarinę mokyklą, dirbdamas ligoninės registratūroje. 1961–1967 m. studijavo Kauno medicinos institute. 1989 m. medicinos mokslų daktaras.

Nuo 1967 m. gydytojas Druskininkuose, nuo 1972 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1991 m. Vilniaus universiteto Neonatologijos klinikos vadovas. Nuo 1990 m. profesorius. 1996 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas, akademijos Biologijos, medicinos ir geomokslų skyriaus medicinos sekcijos pirmininkas.

1998–1999 m. Sveikatos apsaugos viceministras. 2002–2004 m. Valstybinės vaistų kontrolės tarnybos viršininkas. Nuo 2004 m. privataus medicinos centro „Northway medicinos centrai" generalinis direktorius. Lietuvos „Saulės spindulio" fondo įkūrėjas.

Mokslinė veikla
---------------

Tiria paveldimų ligų ankstyvąją diagnostiką, jų paplitimą lietuvių populiacijoje, naujagimių medžiagų apykaitos sutrikimus, perinatalinės hipoksijos reabilitaciją.

Bibliografija
-------------

* Paveldimos ligos, su A. Sinkumi, 1979 m.
* Vaisiaus ir naujagimių ligos, su K. Menceliu ir A. Venckausku, 1985 m.
* Pediatro žinynas, vadovas, 1985 m.
* Vaikų ligos, vadovėlis, 1976 m. 2 – 1988 m.
* Naujagimių sveikatos registro duomenys, 1997 m. tęstinio leidinio vienas autorių.
* Profesorius habilituotas daktaras Vytautas Basys: bibliografijos rodyklė (sud. R. Stankevičienė). – Vilnius: Lietuvos medicinos biblioteka, 2004. – ISBN 9986-763-22-3

Įvertinimas
-----------

* 1994 m. Lietuvos mokslo premija už darbų ciklą Vaikų ligų klinika, diagnostika, gydymas ir profilaktika 1973-93 metais.
* 2005 m. sveikatos apsaugos „Metų vadybininkas"
* 2005 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Karininko kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Vytautas Basys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. - 694 psl.
**Vytautas Barauskas** (g. 1920 m. birželio 29 d. Praperša, Ramygalos valsčius – 2003 m. liepos 25 d. Kaunas) – Lietuvos agronomas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1948 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1953 m. apgynė disertaciją „Lietuvos sunkiųjų arklių kilmė ir charakteristika", žemės ūkio mokslų kandidatas.

1949–1955 m. dirbo Žemės ūkio institute, 1955–1994 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas, nuo 1959 m. docentas. 
Su kitais 1963 m. išvedė Lietuvos sunkiųjų arklių veislę.
1997 m. apdovanotas Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino I-ojo laipsnio medaliu.

Šeima
-----

1949 m. vedė Vandą Valentinaitę. Vaikai Arūnas (1953) ir Jolita (1958).

Bibliografija
-------------

* Žirgų auginimas ir treniravimas, 1960 m.
* Arklininkystė, 1965 m. 2 d. 1982 m.
* Zootechniko žinynas, su kt. 1963 m. 1985 m.
* Žemės ūkio gyvulių veisimo praktikos darbai, su J. Kuosa, 1970 m.
* Gyvulininkystė ir zoohigiena, su kt. 1972 m.
* Ūkininko pradžiamokslis, su kt. 1993 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Barauskas (1920)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 637 psl.
| **Vytautas Bikulčius** |
| --- |
| Gimė | 1954 m. gegužės 15 d. (68 metai)Pašvitinys, Pakruojo rajonas |
|  |
| Veikla | pedagogas, literatūrologas, vertėjas |
| Organizacijos | Vilniaus universitetas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Išsilavinimas | humanitarinių mokslų daktaras |
| Alma mater | 1977 m. Vilniaus universitetas |

**Vytautas Bikulčius** (g. 1954 m. gegužės 15 d. Pašvitinyje, Pakruojo rajonas) – Lietuvos literatūros tyrinėtojas, pedagogas, vertėjas, vienas geriausių kelionių po Prancūziją gidų.

Biografija
----------

1977 m. Vilniaus universitete baigė prancūzų kalbą ir literatūrą. 1982–1985 m. studijavo Maskvos M. Gorkio literatūros instituto aspirantūroje, humanitarinių mokslų daktaras. 1990–1991 m. stažavosi Sorbonos universitete (Prancūzija).

1977–1979 m. Salantų vidurinės mokyklos mokytojas. Nuo 1979 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytojas, 1987–1989 m. Rusų literatūros katedros vedėjas, 1989–1995 m. studijų prorektorius, 1996–2004 m. Visuotinės literatūros katedros vedėjas, nuo 2004 m. Literatūros istorijos ir teorijos katedros docentas, nuo 2008 m. Literatūros istorijos ir teorijos katedros profesorius.

Lietuvos ir Prancūzijos asociacijos Šiaulių skyriaus pirmininkas, Šiaulių universiteto Prancūzų kultūros centro direktorius. Lietuvių kalbos draugijos, Lietuvos mokslininkų sąjungos narys.

Paskelbė per 70 straipsnių apie šiuolaikinę prancūzų ir lietuvių literatūrą. Išvertė prancūzų, italų, ispanų rašytojų (Margarita Jursenar, Pjeras Bulis, Maksens Fermin, Fransuaza Sagan, Jorge Luisas Borgesas ir kt.) prozos kūrinių.

Bibliografija
-------------

* Filosofinio romano poetika, 1988 m.
* Marselis Prustas: Prarasto laiko beieškant, vadovėlis, Literatūra, 2003 m.
* Antoine de Saint-Exupéry minčių rinktinė, Tyto alba, 2006 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Vytautas Bikulčius. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
Koordinatės: 55°58′30″š. pl. 24°40′00″r. ilg.﻿ / ﻿55.9750°š. pl. 24.6667°r. ilg.﻿ / 55.9750; 24.6667

|  Ančiškių šv. Jokūbo koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Biržų |
| **Savivaldybė** | Biržų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Ančiškiai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1736 m. |

**Ančiškių šv. Jokūbo koplyčia** – koplyčia, esanti Ančiškiuose, Biržų rajone, 5 km į vakarus nuo Vabalninko, prie kelio  **1319**  Strazdžiai–Anciškiai . Koplyčia stūkso gyvenvietės šiauriniame pakraštyje, ją supa senosios kaimo kapinaitės, aptvertos neaukšta akmenų mūro tvora su arkiniais įėjimo vartais. Ančiškiuose šv. Jokūbo koplyčia, pasak istorijos šaltinių, pastatyta 1736 m. kaimo gyventojų. Atnaujinta 2005-2008 m.

Priklauso Vabalninko Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų parapijai, yra viena iš veikiančių ir prižiūrimų medinių koplyčių Vabalninko seniūnijoje, įtraukta į turistinį maršrutą „Biržų krašto medinės bažnyčios ir koplyčios". Čia vyksta atlaidai, pamaldos, laidotuvės. Tradiciniai Šv. Jokūbo atlaidai sukviečia buvusius ir dabartinius ančiškiečius ir aplinkinių kaimų gyventojus.

Architektūra
------------

Koplyčios priekyje kyšo plokščia choro siena su frontonu, paremta žemais kresnais stulpeliais. Tai gana plačiai Lietuvoje paplitusių koplyčių tipas.

Galerija
--------

* Gale – trikampė apsidėGale – trikampė apsidė
* VidujeViduje

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vabalninko Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų parapija Archyvuota kopija 2010-06-18 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Biržų TIC maršrutai Archyvuota kopija 2014-10-29 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Ančiškiuose – šv. Jokūbo atlaidai Archyvuota kopija 2014-11-08 iš Wayback Machine projekto.
| Ančia |
| --- |
|  Ančia ties Batakių miesteliu |
| **Ilgis** | 66,4 km |
| **Baseino plotas** | 278,6 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2,82 m³/s |
| **Ištakos** | Lietuva |
| **Žiotys** | Šešuvis |
| **Šalys** | Lietuva |

**Ančia** – Šešuvies dešinysis intakas, įteka į ją 46 km nuo jos žiočių. Išteka Klibalių kaimo apylinkėse esančių pelkių, 6 km į vakarus nuo Kražių. Teka į pietus per Kelmės, Šilalės ir Tauragės rajonus. Vidutinis nuolydis 191 cm/km. Debitas ties Pužais 98,6 – didžiausias, minimalus – 0,02 m³/sek. Truputį aukščiau Skaudvilės užtvenkta – tvenkinio plotas 12,5 ha.

Intakai:

* dešinieji: Ringė, Skliaustis, Klutupis, Pela, Inkstilas, Ūkis (Ančia);
* kairieji: Plūsčia, Suvirkštė, Šnipšdauba, Lydekų ravas.

Istorija
--------

Ančia yra istorinė upė, ji ne kartą paminėta 1384–1402 m. sudarytuose Kryžiuočių karo kelių į Lietuvą pranešimuose. Upė buvo natūralus lietuvių gynybos barjeras prieš kryžiuočių puldinėjimus. Santakų kaimas, ties kuriuo Ančia įteka į Šešuvį, irgi istorinis, šioje vietoje kryžiuočiai turėjo savo stebėjimo ir orientacijos punktą, nes daugelyje jų pranešimų Santakai nurodyti kaip tolimesnio kelio išeities bazė.

Upėvardis sietas su gelmia, dubia vieta (plg. *už-antis*, latv. *uots* „latakas, įduba"), tačiau galimai tiesiog kilęs nuo paukščio pavadinimo *antis*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos upės: B. Gailiušis, J. Jablonskis, M Kovalenkovienė, Kaunas, Lietuvos energetikos institutas, 2001, str. 574
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| Ančingas安庆 |
| --- |
| *Tiltas per Jangdzę ties Ančingu* |
|  |
| 

AnčingasAnčingas

30°30′0″ š. pl. 117°02′0″ r. ilg.﻿ / ﻿30.50000°š. pl. 117.03333°r. ilg.﻿ / 30.50000; 117.03333﻿ (Ančingas)Koordinatės: 30°30′0″ š. pl. 117°02′0″ r. ilg.﻿ / ﻿30.50000°š. pl. 117.03333°r. ilg.﻿ / 30.50000; 117.03333﻿ (Ančingas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Kinijos vėliava Kinija |
| **Provincija** | Anhui |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 379 701  |

**Ančingas** (kin. 安庆, pinyin: *Ānqìng*) – miestas rytų Kinijos rytuose, Anhujo provincijoje, kairiajame Jangdzės krante, netoli Dabie Šanio kalnų. Yra upių uostas, oro uostas, geležinkelio stotis. Mašinų gamybos, chemijos (mineralinių trąšų), maisto, stiklo pramonė. Apylinkėse auginami arbatmedžiai. Yra 1570 m. pastatyta pagoda.

Istorija
--------

Miestas įkurtas Han dinastijos laikais, II a. pr. m. e. Viduramžiais įgijo dabartinį pavadinimą. 1911–1949 m. miestas vadintas ***Huainingu***.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ančingas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001

Ženfengo pagoda
| Anšunas安顺 |
| --- |
| *Miesto vaizdas* |
|  |
| 

AnšunasAnšunas

26°15′0″ š. pl. 105°56′0″ r. ilg.﻿ / ﻿26.25000°š. pl. 105.93333°r. ilg.﻿ / 26.25000; 105.93333﻿ (Anšunas)Koordinatės: 26°15′0″ š. pl. 105°56′0″ r. ilg.﻿ / ﻿26.25000°š. pl. 105.93333°r. ilg.﻿ / 26.25000; 105.93333﻿ (Anšunas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Kinijos vėliava Kinija |
| **Provincija** | Guidžou |
|  |
| **Gyventojų** (2000) | 270 628  |

**Anšunas** (kin. 安顺, pinyin: *Ānshùn*) – miestas pietryčių Kinijoje, Guidžou provincijoje, netoli Vudziango upės. Pro miestą eina Guijango-Kunmingo geležinkelis ir plentas. Anšunas sudaro prefektūrą. Maisto (aliejaus) pramonė, žemės ūkio mašinų gamyba; plieno liejykla. Miesto apylinkėse išgaunamos akmens anglys, geležies rūda.

Anšunas yra svarbus turistinis centras. Netoli miesto yra vienas didžiausių Azijoje Huangguošu krioklys (aukštis 77,8 m), taip pat apylinkėse yra karstinių urvų (viename iš jų yra kaimas Žongdongas), gausu smulkesnių krioklių. Pačiame mieste yra Mingų laikų Konfucijaus šventykla.

Istorija
--------

Anšunui miesto teisės suteiktos 1958 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Anšunas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
**Anzili** arba **Enzili** – deivė hetitų mitologijoje; garbinta Tamitoje ir Zapišhunoje. Šios deivės vardas kai kada buvo užrašomas šumerograma *IŠTAR*, pasitaiko ir sudurtinė forma *IŠTAR-li*.

Hurmoje Anzili laikyta Zipalandos orų dievo porininke, tačiau įvardijama ir Šarišos orų dievo porininke. Kulivišnoje garbinta drauge su vietiniu orų dievu bei Inara.

Anzili ir Zuki būdavo pasitelkiamos per ritualus, skirtus palengvinti gimdymą. Be to, Anzili ir Zuki – vienos iš daugelio hetitų dievybių, apie kurių laikiną pradingimą pasakojama mituose (plg. Telipinas, Arinos saulės deivė, Inara, Hanahana, Gulšeš, įvairūs orų dievai, tarp jų ir Kulivišnos orų dievas). Paprastai dievybė pradingsta dėl savo pykčio, kurį, kad dievybė sugrįžtų, reikia apmaldyti. Pasakojama, kad Anzili ir Zuki tiek įniršusios, kad batus apsiavusios atvirkščiai (kairįjį ant dešinės kojos, dešinįjį ant kairės), atvirkščiai (nugara į priekį) apsivilkusios ir drabužius, tad apsiaustų smeigtukai atsidūrę ant jų nugarų. Tuomet jos abi palikusios žmones. Nugara į priekį apsivilkti deivių drabužiai, kaip manoma, gali simbolizuoti joms pasitraukus sutrikdytą kosminę tvarką.

Išnašos
-------

1. 1 2  Piotr Taracha: Religions of Second Millennium Anatolia. Wiesbaden 2009, p. 56.
2. ↑  Piotr Taracha: Religions of Second Millennium Anatolia. Wiesbaden 2009, p. 56, 117.
3. ↑  Piotr Taracha: Religions of Second Millennium Anatolia. Wiesbaden 2009, p. 117.
4. ↑  Piotr Taracha: Religions of Second Millennium Anatolia. Wiesbaden 2009, p. 156.
5. ↑  Piotr Taracha: Religions of Second Millennium Anatolia. Wiesbaden 2009, p. 155.
6. ↑  Volkert Haas, Heidemarie Koch: Religionen des alten Orients: Hethiter und Iran. Göttingen 2011, p. 270.

Šaltiniai
---------

* Volkert Haas: Geschichte der hethitischen Religion (= Handbuch der Orientalistik. Band 1.15). Brill, Leiden 1994, ISBN 978-9-004-09799-5.
* Volkert Haas, Heidemarie Koch: Religionen des alten Orients: Hethiter und Iran. Vandenhoeck & Ruprecht, Göttingen 2011, ISBN 978-3-525-51695-9.
* Piotr Taracha: Religions of Second Millennium Anatolia. Harrassowitz Verlag, Wiesbaden 2009, ISBN 978-3-447-05885-8.
| ***Anžela*** |
| --- |
|  |
| Pavadinimas | Angela |
| Kilmės šalis |  Kanada JAV Italija |
| Režisierius | Boris Sagal |
| Scenaristas (-ai) | Charles E. Israel |
| Metai | 1978 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 91 min. |
| Kalba | anglų |
| Biudžetas | 3 mln. JAV dolerių |
| **IMDb įrašas** |

**Anžela** (angl.  *Angela*) – 1978 m. sukurtas filmas, mito apie karalių Edipą interpretacija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Sophia Loren – Anžela
* Steve Railsback – Žanas
* John Houston – Hoganas
* John Vernon – Benas
* Michelle Rossignol – Koko
* Yvon Dufour
* Jean Lapointe

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Grįžęs iš Korėjos karo, Benas sužino, kad jo sužadėtinė Anžela susilaukė sūnaus. Abejodamas, ar vaiko tėvas tikrai yra jis, Benas sutaria su vietiniu mafijos vadeiva Hoganu, jog šis padės atsikratyti vaiku. Kuomet vaikas pagrobiamas, Anžela kreipiasi į policiją bei praneša apie jai žinomą kontrabandos kelią uoste. Po susišaudymo Benas suimamas ir nuteisiamas kelėti iki gyvos galvos.

Praeina 20 metų. Anžela dirba populiaraus restorano administratore ir yra nuolat apsupta jos dėmesio siekiančių vyrų. Netikėta pažintis su gerokai jaunesniu vaikinu apsuka Anželai galva, jiedu pradeda susitikinėti, tačiau tuo metu pasirodo anksčiau laiko iš kalėjimo paleistas Benas. Kankinamas pavydo, jis pradeda persekioti Anželą ir jos meilužį, niekam neįtariant, kad jaunuolis iš tiesų yra Anželos ir jo paties sūnus…
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Bingas** (備後国; *Bingo no kuni*) – senoji Japonijos žemės, kurios vietoje dabartiniais laikais yra rytinė Hirošimos prefektūros dalis. Bingo ribojosi su Bičiu, Hokio, Idzumo, Ivamio ir Akio žemėmis.

Manoma, kad senoji žemės sostinė buvo Fučiu kaimynystėje. Sengoku laikotarpiu, Bingo žemę valdė Morio klanas, tačiau po Sekigaharos mūšio, ji atiteko Tokugavai Iejasu.

Senosios Japonijos žemės

Akis |
Ava |
Ava |
Avadžis |
Bingo |
Bičiu |
Bidzenas |
Bungo |
Budzenas |
Cušima |
Čikugo |
Čikudzenas |
Čišima |
Deva |
Ečigas |
Ečidzenas |
Ečiū |
Harima |
Hida |
Higas |
Hitačis |
Hidaka |
Hidzenas |
Hokis |
Hiūga |
Iburis |
Idzu |
Idzumas |
Idzumis |
Iga |
Ijas |
Ikis |
Inaba |
Isė |
Išikaris |
Ivamis |
Jamaširas |
Jamatas |
Jošinas |
Kaga |
Kajus |
Kavačis |
Kadzusa |
Kijis |
Kitamis |
Koudzukė |
Kuširas |
Mikava |
Mimasaka |
Minas |
Musašis |
Mucu |
Nagatas |
Nemuras |
Notas |
Okis |
Omis |
Ošima |
Osumis |
Ovaris |
Sadas |
Sagamis |
Sanukis |
Sacuma |
Secu |
Suou |
Suruga |
Šima |
Šimousa |
Šimocukė |
Šinanas |
Širibešis |
Tadžima |
Tamba |
Tangas |
Tešis |
Tokačis |
Tosa |
Toutoumis | 
Vakasa
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| Maja Dahlqvist |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Švedija** |
| Slidinėjimo krosas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Sidabras** | 2022 Pekinas | Sprintas |
| **Bronza** | 2022 Pekinas | Estafetė |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2019 Syfeldas | Kom. sprintas |
| **Auksas** | 2021 Oberstdorfas | Kom. sprintas |

**Maja Dahlqvist** (g. 1994 m. balandžio 15 d. Faliune) – Švedijos slidinėjimo kroso sportininkė, daugkartinė olimpinė prizininkė.

Biografija
----------

2014 m. Dahlqvist pelnė pasaulio jaunimo čempionato auksą merginų estafetės varžybose. 2015 m. švedė debiutavo pasaulio taurėje.

2019 m. savo debiutiniame pasaulio čempionate Dahlqvist dalyvavo dviejose rungtyse. Moterų sprinto varžybose užimta 6-a vieta, o komandiniame sprinte su Stina Nilsson pelnyti aukso medaliai. 2021 m. kartu su Jonna Sundling laimėjo pasaulio čempionato komandinio sprinto varžybas.

Savo debiutinėse 2022 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Dahlqvist startavo dviejose rungtyse. Moterų individualaus sprinto varžybose pelnytas sidabras, o estafatės varžybose su Švedijos nacionaline rinktine iškovoti bronzos medaliai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2022 m. vasario 12 d.
2. ↑  *Maja DAHLQVIST*. FIS. Nuoroda tikrinta 2022-02-13.
| Magelano provincija*Provincia de Magallanes* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Čilės vėliava Čilė |
| **Regionas** | Magelano ir Čilės Antarktidos regionas Magelano ir Čilės Antarktidos regionas |
| **Administracinis centras** | Punta Arenasas |
| **Komunų skaičius** | 4 |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 145 248 |
| **Plotas** | 38 401 km² |
| **Tankumas** (2022) | 3,78 žm./km² |

**Magelano provincija** (isp. *Provincia de Magallanes*) – Čilės provincija, įeinanti į Magelano ir Čilės Antarktidos regioną. Administracinis centras – Punta Arenasas.

Geografija
----------

Apima Pietų Amerikos pietinį pakraštį – šiaurėje ribojasi su Paskutinės Vilties provincija, rytuose su Argentina, pietuose ir pietvakariuose Magelano sąsiauris skiria nuo Ugnies Žemės ir Čilės Antarktidos provincijų. Į Magelano provinciją patenka Bransviko pusiasalis (su piečiausiu žemyno tašku – Frovardo kyšuliu), Munjoso-Gamero pusiasalis, Santa Inesos, Riesko, Dausono, Klarenso, Kap Arasenos, Desolasjono salos. Įsiterpia Otvėjaus užutėkis.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Provinciją sudaro 4 komunos:

* Laguna Blankos komuna. Centras – Vilja Tehuelčesas
* Punta Arenaso komuna. Centras – Punta Arenasas
* Rio Verdės komuna. Centras – Vilja Ponsombi
* San Gregorijaus komuna. Centras – Punta Delgada.

Šaltiniai
---------

1. ↑  CHILE: Administrative Division, *citypopulation.de*
| **Antanas Giedraitis (1848)** |
| --- |
| Giedraičiai (giminė) |
| Hipocentauras |
| Hipocentauras |
|  |
| Gimė | 1848 m. vasario 21 d.Vilniaus apskrityje, Karvio dvare |
| Mirė | 1909 m. spalio 26 d. (61 metai)Vilniuje. |

**Antanas Giedraitis** (lenk. *Antoni Karol Giedroyć*, 1848 m. vasario 21 d. Vilniaus apskrityje, Karvio dvare – 1909 m. spalio 26 d. Vilniuje. Palaidotas Karvyje.) – kunigaikštis, Lietuvos mokslininkas, pirmasis lietuvių geologas, Lietuvos kvartero darinių tyrinėjimų pradininkas ir pagrindėjas, nuoseklus poliglacializmo šalininkas.

Biografija
----------

Kilęs iš lietuvių bajorų Giedraičių giminės, kuri nuo XV a. turėjo kunigaikščių titulą. 1878 m. baigė Freibergo kalnakasybos akademiją.

1878-1882 m. tyrinėjo Lietuvą, Baltarusiją ir šiaurės rytų Lenkiją. Pirmasis Lietuvoje detaliai aprašė kvartero nuogulas, buvo kontinentinio apledėjimo šalininkas. 1882 m. įkūrus Rusijos Geologijos komitetą tapo jo bendradarbiu, vykdė geologinius maršrutus Kauno ir Suvalkų gubernijose, o jų medžiagą panaudojo 10 varstų mastelio geologinio žemėlapio 5-tam lapui sudaryti. Šių tyrimų medžiaga paskelbta Komiteto leidinyje. Tyrinėjo Polesės geologiją. Šių tyrimų ataskaitos pirmą kartą buvo paskelbtos 1886-1887 m.

Kurį laiką dirbo Turkmėnijoje, tyrė Amu Darjos senvagę, vėliau išvyko į Sibiro geležinkelio statybas dirbti geologu, daug metų tyrinėjo Užbaikalės Šilkos, Argūnės ir Selengos upių baseinuose. 1900-1903 m. Jekaterinoslavo aukštojoje kalnakasybos mokykloje skaitė rūdinių naudingųjų iškasenų ir lauko geologijos paskaitas. Tačiau sveikatos būklė privertė jį grįžti į gimtinę.

Lietuvos geologijos klausimais 1895 m. išleido stambų veikalą, kuriame apibendrino savo tyrinėjimų rezultatus, sudaręs Lietuvos ir kaimyninių sričių kreidos darinių paplitimo geologinį žemėlapį. Atrado ir aprašė daug naujų kreidos, terciaro uolienų atodangų. Jis pirmasis apibūdino vidurio Lietuvos prieledyninių ežerų nuosėdas, sudarytas iš sluoksniuotojo molio, priemolio, priesmėlio. Nurodė juros, kreidos ir terciaro uolienų intarpus kvartero nuogulose. Jis teigė, kad kreidos mergelis, baltasis kvarcinis smėlis, molis ir kitos uolienos ateityje bus pirmiausiai kasamos.

Bibliografija
-------------

* Vilniaus, Gardino, Minsko, Voluinės gubernijų ir Lenkijos karalystės šiaurinės dalies geologiniai tyrimai (Geologičeskie issledovanija v gubemijach Vilenskoj, Grodenskoj, Minskoj, Volynskoj i sev. časti Carstva Polskogo), 1895 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Gaigalas. *Antanas Giedraitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 635 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Buduburamasangl. *Buduburam* |
| --- |
| *Buduburamas 2005 m.* |
|  |
| 

BuduburamasBuduburamas

5°32′0″ š. pl. 0°28′0″ v. ilg.﻿ / ﻿5.53333°š. pl. 0.46667°r. ilg.﻿ / 5.53333; 0.46667﻿ (Buduburamas)Koordinatės: 5°32′0″ š. pl. 0°28′0″ v. ilg.﻿ / ﻿5.53333°š. pl. 0.46667°r. ilg.﻿ / 5.53333; 0.46667﻿ (Buduburamas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Ganos vėliava Gana |
| **Regionas** | Didžiosios Akros regionas |

**Buduburamas** (angl. *Buduburam*) – pabėgėlių stovykla pietų Ganoje, 44 km į vakarus nuo Akros. ~12 tūkst. gyventojų. Įkurta 1990 m. JTO pabėgėlių komisaro, skirta pabėgėliams iš Liberijos. Dėl Liberijos pilietinio karo iš šalies išvyko šimtai tūkstančių pabėgėlių, tačiau jiems sudėtinga adaptuotis politiškai nestabiliose arba prancūzakalbėse kaimyninėse valstybėse, todėl stovykla įkurta Ganoje.

Buduburame gyvenimo sąlygos prastos, nėra geriamojo vandens, kanalizacijos. Yra giraitė, vadinama Maldos Sodu.
| Kozelskas*Козельск* |
| --- |
|              |
| *Kozelskas. Tolumoje – soboras* |
|  |
| 

KozelskasKozelskas

54°02′0″ š. pl. 35°47′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.03333°š. pl. 35.78333°r. ilg.﻿ / 54.03333; 35.78333﻿ (Kozelskas)Koordinatės: 54°02′0″ š. pl. 35°47′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.03333°š. pl. 35.78333°r. ilg.﻿ / 54.03333; 35.78333﻿ (Kozelskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kalugos sritis Kalugos sritis |
| **Rajonas** | Kozelsko rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | XII a. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 16 759  |
| **Plotas** | 22,95 km² |
| **Tankumas** (2021) | 730 žm./km² |
| **Altitudė** | 160 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kozelskas |

**Kozelskas** (rus. *Козельск*) – miestas pietvakarių Rusijoje, Kalugos srityje, 72 km į pietvakarius nuo Kalugos, Žizdros upės kairiajame krante; rajono centras. Geležinkelio stotis prie Smolensko–Tulos linijos. Stiklo, plytų, maisto (pieno) pramonė.

Paveldas
--------

Mieste išlikęs 1777 m. statytas soboras, Viešpaties Apreiškimo cerkvė (1810 m.), akmeniniai pirklių namai (XIX a.). Apylinkėse gausu vienuolynų: 3 km nuo Kozelsko, Žizdros dešiniajame krante, yra Optinos vyrų vienuolynas (XV a. restauruotas 1987 m.), už 12 km yra Šamodrino moterų vienuolynas, Klykovo vyrų vienuolynas. Už 6 km yra Berezičių dvaro rūmų liekanos.

Istorija
--------

Kozelskas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1146 m. kuomet priklausė Černigovo kunigaikštystei. 1238 m. miestą apgulė mongolai–totoriai; apgultis tęsėsi 7 savaites, miestiečiai nukovė vieną Batijaus karvedžių, todėl priešui užėmus miestą visi jo gyventojai buvo išžudyti, o miestas sudegintas. 1446–1494 m. Kozelskas priklausė LDK. 1494 m. atiteko Maskvos didžiajai kunigaikštystei. 1776 m. Kozelskui suteiktas miesto statusas. Antrojo pasaulinio karo metais Kozelsko lageryje laikyti lenkų karininkai.

* Šv. Dvasios cerkvėŠv. Dvasios cerkvė
* Šv. Nikolajaus Stebukladario cerkvėŠv. Nikolajaus Stebukladario cerkvė
* Geležinkelio stotisGeležinkelio stotis

Šaltiniai
---------

1. RUSSIA: Kaluga Oblast, *citypopulation.de*
2. ↑  RUSSIA: Kaluga Oblast, *citypopulation.de*
3. RUSSIA: Kaluga Oblast, *citypopulation.de*
4. ↑  RUSSIA: Kaluga Oblast, *citypopulation.de*
5. ↑  *Kozelskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
| ***Kozimas ir Nikolė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Francesco Amato |
| Metai | 2012 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 100 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Kozimas ir Nikolė** (it.  *Cosimo e Nicole*) – 2012 m. Italijoje sukurtas filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Riccardo Scamarcio – Kozimas
* Clara Ponsot – Nikolė
* Paolo Sassanelli – Paolo
* Giorgia Salari – Nadia
* Souleymane Sow – Aliune
* Andrea Bruschi
* Jo Prestia

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

2011 m. Genujoje, vykstant G8 susitikimui, protestuotojų minioje susipažįsta ir įsimyli vienas kitą italas Kozimas ir prancūzė Nikolė. Jiedu keliauja po Europą, kol galiausiai grįžta į savo pažinties miestą. Kozimas įsidarbina pas savo draugą koncertų organizatorių Paolo. Kartą nuo scenos stogo nukrinta su juo dirbantis nelegalas Aliune. Jais pradeda domėtis policija ir poros santykiai, iki tol atrodę idealūs, pašlija, o jie patys, padėdami Paolo, atsiduria už grotų...
**Lionginas Jankus, Jankauskas** (1912 m. sausio 27 d. Pagomerčiai, Pašušvio valsčius – 1968 m. vasario 4 d. Niujorkas) – Lietuvos kunigas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1933 m. baigė Kauno aukštesniąją komercijos mokyklą, 1939 m. – Telšių kunigų seminariją. 1939–1944 m. kunigavo Švėkšnoje, Skuode, Kretingoje. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1944–1945 m. Lichtenfelso lietuvių kapelionas ir Reino Frankonijos srities dekanas; rūpinosi lietuvių šalpa ir globa. 1945–1949 m. Hanau lietuvių gimnazijos kapelionas, skautų ir ateitininkų dvasios vadovas, „Caritas" pirmininkas. 1950 m. apsigyveno JAV (Kalifornija). Amerikos lietuvių Romos katalikų federacijos, „Kunigų vienybės" veikėjas. Nuo 1958 m. dirbo BALF centre Niujorke. Jo iniciatyva imta rūpintis ir šelpti lietuvių tremtinius visame pasaulyje, ypač Sibire. 1959 m. iš Sibiro tremtinių gavo maldaknygės „Marija, gelbėk mus" rankraštį ir per kelerius metus išleido jį 9 kalbomis.

Bibliografija
-------------

* Šiluva, atsiminimai, 1966 m.

"Apaštalavimo keliu. Primicijų dovanėlė" 1939 m. p.32, iliustr.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lionginas Jankus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 519 psl.
Koordinatės: 56°5′4″ š. pl. 25°29′16″ r. ilg.﻿ / ﻿56.08444°š. pl. 25.48778°r. ilg.﻿ / 56.08444; 25.48778


| Prūselių karjeras |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Rokiškio rajonas) |
| Plotas | 0,056 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,24 km |
| Kilmė | dirbtinė |

**Prūselių karjeras** – karjero tvenkinys Lietuvoje, Rokiškio rajone, 7,5 km į vakarus nuo Juodupės miestelio. Sudarytas karjere, išeksploatavus smėlio išteklius ir prisipildžius vandeniui. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,39 km, plotis – iki 0,26 km. Altitudė 91,9 m. Krantai neaukšti, kai kur statūs, vietomis apaugę medžiais ir krūmais. Tvenkinį supa Plunksnočių miškas (išskyrus rytinę pakrantę). Į rytus už 0,3 km telkšo 4 ha dydžio karjero tvenkinys. Tarp šių dviejų tvenkinių esančiame karjere vykdoma žvyro kasyba. Į rytus įsikūręs Prūselių kaimas. Pietine pakrante eina kelias  **3625**  Juodupė–Dirvonai . 

Tvenkinys nenutekantis, priklauso Vyžuonos upės baseinui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Sigvela |
| --- |
| Sigvelos upė Sigvelos upė |
| **Ilgis** | 225 km |
| **Baseino plotas** | 11 970 km² |
| **Ištakos** | Kabrechaso aukštumos |
| **Žiotys** | Gvadjana |
| **Šalys** | Ispanija |
|  |
|  **Vikiteka** | Sigvela |

**Sigvela** arba **Chigvela** (isp. *Río Cigüela, Río Gigüela*) – upė vidurio Ispanijoje, Kastilijos ir La Mančos regione; Gvadjanos dešinysis intakas. Prasideda Kuenkos provincijoje, Kabrechaso aukštumose (1180 m aukštyje), į vakarus nuo Kuenkos. Teka į pietvakarius, prateka *Tablas de Daimiel* šlapynes. Tuoj už santakos su Sankaro upe susilieja su Gvadjanos versmėmis.

Didžiausi intakai: Torechonas, Valdechudijosas, Riansaresas, Amargilijas, Sankara.

Dėl intensyvaus vandens sunaudojimo Sigvelos baseine upės vaga sausrų metu dažnai išdžiūsta, drėgmės trūksta ir Tablas de Daimiel pelkėms. Upė iš dalies atgaivinta pradėjus tiekti vandenį iš Tacho-Seguros vandens arterijos.
| Žvygupis |
| --- |
| **Ilgis** | 11,1 km |
| **Baseino plotas** | 33,6 km² |
| **Ištakos** | Lapkasės miškas |
| **Žiotys** | Šetekšna |
| **Šalys** | Lietuva |

**Žvygupis** – upelis šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone; Šetekšnos kairysis intakas (Šventosios baseinas). Prasideda Lapkasės miške, 5 km į šiaurės vakarus nuo Kamajų. Teka į šiaurės vakarus, prateka Sietuviškio ežerą. Įteka į Šetekšną 42,2 km nuo jos žiočių, Šetekšnose.

Intakai: Kisielupis, Serbentupys (kairieji).

Žvygupio vaga daugiausia ištiesinta. Prie upelio įsikūrusios gyvenvietės: Nevieriai, Valaitiškis, Grigiškis, Šetekšnos.

Upėvardis *Žvỹgupis* (arba *Žvygupỹs*) galimai kilęs iš žodžio *žvygauti* („vis žviegti"), nors labiau tikėtina, kad susijęs su žodžiais *žvygulỹs* („spindesys, mirgesys"), *žvỹguliuoti*, latv. *zviguļuot* („žvilgėti, spindėti").

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 353–354
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 6°44′ š. pl. 11°15′ v. ilg.﻿ / ﻿6.733°š. pl. 11.250°r. ilg.﻿ / 6.733; 11.250

| Piso ežeras |
| --- |
| Vieta | Liberija |
| Plotas | 103 km² |
| Kilmė | lagūninis |
| Tūris | 0,370 km³ |
| Įteka | Mafa, Mol Krykas |

**Piso ežeras** (angl. *Lake Piso, Lake Pisu*), ***Fišermanzo ežeras*** (*Fisherman`s Lake*) – pajūrinė lagūna Liberijoje, Grand Keip Maunto apskrityje, nuo Atlanto vandenyno atskirta Keip Maunto pusiasaliu. Būdingas sūrokas vanduo, su vandenynu lagūna jungiasi siauru sąsiauriu (*bar mouth*). Ilgis 31 km, plotis iki 10 km. Suteka keletas upių, iš kurių didžiausia – Mafa. Piso ežere yra Masatino salos. Pietinėje pakrantėje įsikūręs Robertsportas.

Aplink ežerą gyvena vajai. Verčiamasi žvejyba, iki pilietinio karo gyvavo turizmas, Mafos žiotyse rinkti deimantai. 1999 m. Piso ežeras paskelbtas gamtos draustiniu, 2004 m. įtrauktas į Ramsaro šlapynių sąrašą.
**Antanas Grigelis** (1929 m. gegužės 19 d. Švendubrė, Alytaus apskritis – 1995 m. liepos 4 d. Slupskas, palaidotas Vilniuje) – Lietuvos zoologas hidrobiologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1956 m. baigė Vilniaus universitetą. 1986 m. biologijos mokslų daktaras.

1956–1991 m. dirbo Biologijos institute (nuo 1959 m. Zoologijos ir parazitologijos institutas, nuo 1989 m. Ekologijos institutas). 1961–1968 m. Buivydiškių žemės ūkio technikumo, 1969–1971 m. – Vilniaus pedagoginio instituto, 1993–1995 m. – Slupsko pedagoginio universiteto dėstytojas. Nuo 1993 m. profesorius. 1967–1995 m. Lietuvos hidrobiologijos draugijos pirmininkas.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrė mažašeres žieduotąsias kirmėles oligochetus, kitas Lietuvos ežerų zoobentosą sudarančias gyvūnų grupes. Parašė, su kitais, apie 10 knygų.

Bibliografija
-------------

* Žuvininkystė, 1967 m.
* Lietuvos ežerų hidrobiologiniai tyrimai, 1975 m.
* Dusios, Galsto, Šlavanto ir Obelijos ežerų hidrobiologiniai tyrimai, 1977 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algimantas Jakimavičius. *Antanas Grigelis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 165 psl.