recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
V. H. Hantas, 1880-ųjų pabaigoje, aut. Herbert Rose Barraud
**Viljamas Holmanas Hantas** (angl. *William Holman Hunt*, 1827−1910 m.) – XIX a. Anglijos tapytojas, prerafaelitas.

Biografija
----------

Viljamas Holmanas Hantas gimė 1827 m. balandžio 2 d. Londone. Jo tėvas buvo sandėlių valdytojas ir V. H. Hantas jaunystėje dirbo biuro klerku iki 1844 m. kai buvo priimtas mokytis į Karališkosios akademijos mokyklas. Jose sutiko Dž. E. Milė. Nuo 1845 m. V. H. Hanto kūriniai buvo pradėti eksponuoti Mančesterio institucijoje, nuo 1846 m. − Londono Karališkojoje akademijoje ir Britų institucijoje. 1848 m. Viljamas Holmanas Hantas, Džonas Everetas Milė ir Dantė Gabrielis Rosetis įsteigė „Prerafaelitų broliją" − jaunatvišką menininkų draugiją. Šio laikotarpio V. H. Hanto darbai buvo skirti krikščioniškiesiems idealams, pavyzdžiui, 1849 m. paveikslas „Atsivertusi britų šeima priglaudžia krikščionių misionierių nuo druidų persekiojimo".

1854 m. sausį V. H. Hantas išvyko į Palestiną, kur praleido dvejus metus. Šiuo laikotarpiu sukurtas garsiausiu dailininko paveikslu įvardijamas „Atpirkimo ožys". V. H. Hantas prisidėjo prie Tenisono poezijos leidimo 1857 m. iliustravimo. 1865 m. vedė Fanny Waugh. 1866 m. šeima iškeliavo į užsienį, Florencijoje buvo pervesti į karantiną, kur jiems gimė duktė, tačiau žmona susirgo maliarija ir mirė. Florencijoje ji palaidota, 1868 m. grįžęs dailininkas dirbo ties jos memorialu. 1869 m. V. H. Hantas lankėsi Jeruzalėje. 1875 m. vedė mirusios žmonos seserį Editą, po to vėl grįžo į Jeruzalę, kurioje pradėjo paveikslą „Betliejaus kūdikių triumfas" (dvi versijos). 1878 m. V. H. Hantas grįžo į Londoną. Dailininko pirmoji retrospektyvinė paroda įvyko 1886 m. Londone. 1892 m. jis paskutinį kartą lankėsi Artimuosiuose Rytuose. Jo regėjimas šimtmečio pabaigoje suprastėjo. 1905 m. dailininkas apdovanotas Britanijos Nuopelnų ordinu, jam suteiktas Oksfordo universiteto civilinės teisės garbės daktaro laipsnis, tais pačiais metais publikuoti V. H. Hanto memuarai. Viljamas Holmanas Hantas mirė 1910 m. rugsėjo 7 d. Londone.

Darbų galerija
--------------

* „Atsivertusi britų šeima priglaudžia krikščionių misionierių nuo druidų persekiojimo" (1849, Ešmolio muziejus, Oksfordas)
* „Atpirkimo ožys" (1854, Ledi Lever galerija, Liverpulis)
* „Išganytojo radimas šventykloje" (1855-56, Birmingemo muziejus ir dailės galerija)
* „Izabelė ir puodas su bazilikais" (1867, Laing dailės galerija, Niukaslas prie Taino)
* „Betliejaus kūdikių triumfas" (apie 1883 m. Volkerio dailės galerijoje Liverpulyje ir Teito Britanijos galerijoje Londone)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: William Holman Hunt** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Teito galerija
* Encyclopaedia Britannica
* wikiart.org, V. H. Holmano kūriniai chronologine tvarka
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| *Salers* |
| --- |
|  |
| 

|  |
| --- |
|  |

 |
| **Sukūrimo vieta** | *Salers* miestelis, Prancūzija |

***Salers*** – tai labai sena nereikli prancūzų mėsinių galvijų veislė. Netoli *Salers* miestelio esančiuose urvuose archeologų rastiems piešiniams su galvijų, panašių į salers galvijus, atvaizdais - apie 7000 metų. Šie galvijai labiau panašūs į
senuosius žalus Egipto, nei į kitus prancūzų galvijus. 

Salers - stambūs galvijai. Jų karvės sveria apie 700–750 kg. Galvijai rudi, jų plaukas garbanotas, ilgais plonais ragais, nors didėja juodų ir beragių galvijų skaičius. Jų nugaros tiesios, strėnos plačios ir ilgos, su gerai išvystytais raumenimis. Gali ganytis kalnuose. Nors vieni šaltiniai teigia, kad tai viena genetiškai gryniausių veislių, kiti nurodo, kad XIX a. jie galėjo būti gerinami, kryžminant su kitomis veislėmis. Karvės gali duoti beveik 3000 kg riebaus pieno, iš kurio tradiciškai gaminamas specifinis mėlynasis sūris. Veršienos gamybai skiriami veršeliai, gaunami *salers* karves kryžminant su šarole ar kitų veislių buliais. Į Lietuvą buvo įvežta *salers* ir aberdynų – angusų mišrūnų.
| Chakaisp. *Jaca* |
| --- |
|              |
| *Senovinė tvirtovė* |
|  |
| 

ChakaChaka

42°08′10″ š. pl. 0°25′00″ v. ilg.﻿ / ﻿42.13611°š. pl. 0.41667°r. ilg.﻿ / 42.13611; 0.41667﻿ (Chaka)Koordinatės: 42°08′10″ š. pl. 0°25′00″ v. ilg.﻿ / ﻿42.13611°š. pl. 0.41667°r. ilg.﻿ / 42.13611; 0.41667﻿ (Chaka) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Ispanijos vėliava Ispanija |
| **Regionas** | Aragonas Aragono regionas |
| **Provincija** | Hueskos provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 12 813  |
|  |
|  **Vikiteka** | Chaka |

**Chaka** (isp. *Jaca*) – miestas šiaurės rytų Ispanijoje, Aragono regione, Hueskos provincijoje. Išlikęs senovinis fortas prie Aragono upės, esantis dviejų kelių sankirtoje. Chaka buvo miestas, iš kurio išsivystė Aragono grafystė ir karalystė. Iki 1097 m. ji buvo Aragono sostinė, taip pat Chaketanijos sostinė.

Istorija
--------

Miesto ištakos neaiškios. Ramiras I iš Aragono (1035–1063) suteikė miesto titulą. Vėliau tapo grafų ir karalių rezidencija, svarbiausiu regiono miestu.

1097 m. Aragono sostinė buvo perkelta į Hueską ir miestelio reikšmė sumenko.

Prieš Ispanijos pilietinį karą, 1930 m. gruodžio 12–13 d. čia vyko maištas, kurio lyderiai reikalavo panaikinti monarchiją.

Turizmas
--------

Netoliese esantys Pirėnų kalnai su dviem pagrindiniais žiemos kurortais (Valje de Astunas ir Kandanču), esančiais 30 km atstumu nuo miesto, tapo turistų traukos centrais. Aragono slėnis tapo populiarus tarp ispanų ir užsienio svečių. Pastaraisiais dešimtmečiais buvo sukurta infrastuktūra, kuri pateisintų poilsiautojų lūksesčius.

Sportas
-------

1981 ir 1995 m. čia vyko žiemos universiadų varžybos. Mieste 2007 m. vyko Europos jaunimo olimpinis žiemos festivalis.

Miestas davė paraiškas dalyvauti 1998, 2002, 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse, tačiau ta garbė atitekdavo Nagano, Solt Leik Sičio ir Vankuverio miestams.

Kandidatavo surengti 2014 m. žiemos olimpines žaidynes, tačiau pasiūlymas žlugo, kai žaidynėms buvo pasirinktas Sočis.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Oficiali klubo svetainė Archyvuota kopija 2011-01-16 iš Wayback Machine projekto.
* Diocesan Museum of Jaca
* Jaca: Useful information
Lietuvos banko 5 litų moneta, išleista pagal UNICEF programą *Pasaulio vaikai* (1998 m.)
**Lietuvos nacionalinis UNICEF komitetas** – 1993 m. įkurta ir UNICEF organizciją ir vertybes Lietuvoje atstovaujanti asociacija. Organizacija jungia narius savanoriškais pagrindais, ir savo veikloje vadovaujasi Jungtinių Tautų vaiko teisų konvencijos principais.

Lietuva JT Vaiko teisių konvenciją ratifikavo 1995 m. liepos 3 d.

Porgrama
--------

1998 m. – 2005 m. UNICEF, viena po kitos vykdydamas keturias daugiašales programas, rėmė vaikus ir jaunimą Lietuvoje. Prioritetinės šios programos sritys buvo Vaiko teisių apsauga, Vaiko vystymasis ankstyvoje vaikystėje, Jaunimo sveikata ir vystymasis. Bendradarbiaudamas su Vyriausybe ir kitais nacionalinis partneriais šalyje.

Lietuvos nacionalinis UNICEF komitetas kaupia lėšas įgyvendindamas įvairias lėšų kaupimo akcijas, partnerystes su verslu ir pardavinėdamas originalius UNICEF atvirukus bei dovanas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Po viešos ataskaitos garsi etiopė pažėrė kaltinimus „UNICEF Lietuva": „Pinigai nepasiekia Afrikos vaikų"". 15min.lt. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 6 d..
2. ↑  „Skurdo pornografijos šleifas: po ilgos tylos prakalbo pinigus Afrikai renkantis „UNICEF Lietuva"". lrytas.lt. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 6 d..

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
Lietuvos muzikų sąjungos logotipas
**Lietuvos muzikų sąjunga**, 1987–1999 m. Lietuvos muzikų draugija – Lietuvos muzikų ir muzikos pedagogų organizacija. Centras Vilniuje, Gedimino pr. 32 – 2. Yra skyriai Kaune, Alytuje ir Klaipėdoje.

Istorija
--------

Įkurta 1987 m. 1989–1992 m. sąjungoje buvo Vargonininkų sekcija, Muzikos mokytojų asociacija, Vaikų darželių muzikos mokytojų asociacija 1991–1992 m. – Muzikos rėmimo fondas. Leido 1989–1998 m. dvisavaitinį leidinį „Muzikos barai". 1988–1992 m. veikė kamerinis choras „Cantorum Vilnensis", folkloro ansamblis „Vydraga", kaimo kapela „Vakarėlis", 1989–1994 m. – leidykla „Muzika". Lietuvos muzikų sąjunga surengė 1988 m. 1989 m. 1990 m. D. Oistracho smuikavimo meistriškumo kursus Vilniuje, 1988 m. muzikos dienas Švenčionių raj. ir muzikos savaitę Kaišiadorių raj. 1995 m. buvo įsteigta senjorų (vyresnio amžiaus muzikų) sekcija.

Veikla
------

1999 m. įsteigti pedagogų (kt. muzikų) ir jaunųjų atlikėjų susivienijimai. Nuo 1998 m. leidžia žurnalą „Muzikos barai", nuo 2000 m. – užsienio šalių skaitytojams skirtą almanachą anglų kalba „Lithuanian Music Review". Nuo 1997 m. kasmet Lietuvos nacionalinėje filharmonijoje rengia Lietuvos muzikų šventes „Didysis muzikų paradas" (nuo 2001 m. skelbia akademinės muzikos 4 nominacijų „Auksinio disko" laureatus), nuo 1996 m. – kas 5 metai B. Grincevičiūtės kamerinio dainavimo konkursus, koncertus jaunimui vidurinėse ir muzikos mokyklose, supažindina su naujausiu atlikėjų repertuaru, rengia sekmadienio muzikos popietes su įvairiais atlikėjais, nusipelniusių muzikų pagerbimo ir atminimo renginius. Leidžia natas, knygas, kompaktines plokšteles.

Pirmininkai / Prezidentai
-------------------------

* Povilas Dikčius – 1987–1991 m.
* Vidutis Bakas – 1991–1995 m.
* Rimvydas Žigaitis – 1995–2010 m.
* Audronė Nekrošienė – 2010 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rimvydas Žigaitis. *Lietuvos muzikų sąjunga*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 283 psl.

Nuorodos
--------

* Lietuvos muzikų sąjungos tinklalapis
* Muzikos barai „Muzikos barų" tinklalapis
| Naujosios Vilnios pilkapynas |
| --- |
| Vaizdas į pilkapyno kalvą nuo Vilnios slėnio |
| 

Naujosios Vilnios pilkapynasNaujosios Vilnios pilkapynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°41′54.9″ š. pl. 25°22′49″ r. ilg.﻿ / ﻿54.698583°š. pl. 25.38028°r. ilg.﻿ / 54.698583; 25.38028Koordinatės: 54°41′54.9″ š. pl. 25°22′49″ r. ilg.﻿ / ﻿54.698583°š. pl. 25.38028°r. ilg.﻿ / 54.698583; 25.38028 |

 |
| Vieta | Vilnius |
| Seniūnija | Naujosios Vilnios seniūnija |
| Plotas | 2337 m² |
| Naudotas | 1 tūkstantmečio m. e. pab. |
| Tirtas | nuo XIX a. m. |
| Registro Nr. | A1612/12063 |

**Naujosios Vilnios pilkapynas** – senovinis pilkapynas Vilniuje, Rokantiškėse (Naujosios Vilnios seniūnija), Pavilnių regioniniame parke. Įrengtas kalvoje, stūksančioje virš Vilnios slėnio (ties Rokantiškių tvenkinio užtvanka) ir A. V. Kojalavičiaus gatvės (ties nakvynės namais), iš šiaurės supamas Barsukynės miško.

Pilkapyne išlikę I tūkstantmečio antros pusės 4 pilkapiai. Sampilai gerai išsilaikę ne visuose pilkapiuose, labiausiai nutolusiuose į pietus – iškastos duobės. Didesnieji sampilai yra 9-10 m skersmens ir iki 1,6 m aukščio, mažesnieji – 6 m skersmens ir iki 1 m aukščio.

XIX amžiuje Naujosios Vilnios pilkapyną kasinėjo Adomas Pliateris, kuris aptiko 40 degintinių žmonių kapų ir 32 griautinių (nedegintinių) žirgų kapų ir VI–XII a. įkapių: ginklų, žirgų aprangos daiktų, papuošalų. Vėliau ištirti du X–XI a. pilkapiai. Viename jų rasta laužavietė, joje ir aplink ją – sudegusių kaulų, molinių puodų, geležinių plačiaašmenių kirvių, dviašmenis kalavijas, pjautuvas ir kiti radiniai, saugomi Varšuvos archeologiniame muziejuje.

2014 m. pilkapynas pritaikytas lankymui – nušienauta aikštelė, įrengti laiptai. Ant pilkapyno taip pat įrengtas savitas akmenų muziejus, kur ant paprastų akmenų atvaizduoti Lietuvoje rasti senoviniai įrėžiai akmenyse (akmenys, kurių įrašai atvaizduoti: Airėnų akmuo, Salako akmuo, Gerklinės akmuo, Žvėryno akmuo, Dubingių akmuo, Kadarų akmuo, Paragių akmuo, Paparčių akmuo, Valiulio akmuo, Kuktiškių akmuo, Vileikių akmuo).

* PilkapiaiPilkapiai
* Akmenų įrėžių muziejusAkmenų įrėžių muziejus
* Akmuo su runas primenančiais ženklais (Kuktiškių plokštelės kopija)Akmuo su runas primenančiais ženklais (Kuktiškių plokštelės kopija)
* Akmuo su sukūrėliais (Vileikių akmens kopija)Akmuo su sukūrėliais (Vileikių akmens kopija)

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 12063 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑   Archyvuota kopija 2014-08-16 iš Wayback Machine projekto.
**Lietuvos mylėtojų draugija**, kiti pavadinimai: *Lietuvos mylėtojai, Tėvynės sūnūs, Tėvynės mylėtojų draugija* – 1887–1905 m. veikęs slaptas Žemaičių kunigų seminarijos klierikų, vėliau ir kunigų sambūris lietuviškai spaudai platinti.

Veikla
------

Įsteigti draugiją paskatino kunigas Kazimieras Jaunius ir buvęs seminarijos rektorius Jeronimas Kiprijonas Račkauskas. Pirmasis draugijos pirmininkas – Jonas Karbauskas, tarp narių – Steponas Bačkys, Felicijonas Lelis, Maironis, Kazimieras Pakalniškis, Juozas Tumas-Vaižgantas, Pranciškus Urbonavičius, Pranciškus Žadeikis.

Draugija siuntė savo narių parengtus straipsnius nelegaliems to meto lietuvių periodiniams leidiniams: „Šviesa", „Tėvynės Sargas", „Žemaičių ir Lietuvos apžvalga" ir kitiems, rėmė šiuos leidinius pinigais, buvo pirmieji kun. M. Miežinio „Žodyno" prenumeratoriai. Draugija išleido keliolika religinių knygelių be pavadinimo, jos knygnešių buvo dalijamos veltui. Draugijos nariai, vadovaujami J. Ložinskio, 1888 m. išvertė į lietuvių kalbą A. Liguori „Pasirengimą mirčiai" (*Prisigalovojimą ant smerczio…*), bet dėl lėšų stokos knygelės neišleido. Iš slapto draugijos fondo lėšų būdavo remiami nukentėję už lietuvių veiklą kunigai ir knygnešiai, šelpiami patekusieji į kalėjimą, duodami kyšiai žandarams ir teismams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos mylėtojų draugija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 273 psl.
*Daugiau informacijos galite rasti straipsnyje Religija Lietuvoje.*
**Naujieji religiniai judėjimai** – bendrinis terminas, naudojamas apibrėžti konkrečioje socialinėje terpėje neįprastiems, naujiems, nuo tradicinių religinių organizacijų atskilusiems, iš kitų šalių atkeliavusiems ar pan. tikėjimams (toliau – NRJ). Tikėjimas, įprastas vienoje šalyje, kitoje šalyje gali būti neįprastas ir todėl laikomas NRJ, tad sąvoka yra labai sąlyginė. Neretai naujieji religiniai judėjimai vadinami sektomis. Nors sociologijos sektos sąvoka gali būti naudojama pakaitomis su naujųjų religinių judėjimų sąvoka, dėl neigiamų sektos sąvokos konotacijų termino sektos apibūdinant naujuosius religinius judėjimus siūloma vengti.

Vienos paskutiniųjų NRJ bangų vakarų pasaulyje kilo XIX a. viduryje (atsirado tokie judėjimai, kaip bahaizmas, Jehovos liudytojai, mormonai) bei – po II pasaulinio karo (munistai, scientologija, Ošo judėjimas). Alternatyvios bei bendruomeninės gyvensenos NRJ, rytų kilmės grupės išplito kartu su XX a. antrojoje pusėje išaugusiu kontrkultūros fenomenu (Krišnos sąmonės bendrija, jogos, budizmo grupės, naujojo amžiaus sąjūdis ir kt.

Pasaulyje skiriami naujieji religiniai judėjimai, atsiradę iš 5 pagrindinių pasaulio religijų (budizmo, hinduizmo, islamo, judaizmo ir krikščionybės). Naujiesiems religiniams judėjimams dažniausiai nepriskiriamos lokalios, vienai tautai būdingos ar tradicinės šamanistinės bendruomenės, tačiau jei pastarieji etniniai tikėjimai praktikuojami už tradicinio tikėjimo ribų jie tampa NRJ. Kiti, norėdami patirti egzotiškus ritualus, susijungti su dvasių pasauliu vartoja tiek vietinėse šalyse, tiek Vakaruose enteogenus, dalyvauja ajahuaskos gėrimo ir kt. ritualuose. Lietuvoje Romuvos religija irgi įtraukiama į NRJ, nors jos tradicijos atkurtos iš vietinių etnokultūrinių šaltinių. Panašių bandymų atgaivinti senąsias ikikrikščioniškas tradicijas randama ir kitose šalyse (pvz. Dievturyba Latvijoje). Kiek didesnio tarptautinio susidomėjimo sulaukė Wicca tikėjimas.

Išnašos
-------

1. ↑  *Naujieji religiniai judėjimai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
2. ↑  Dawson, Andrew. „Ayahuasca: the shamanic brew that produces out-of-body experiences". *The Conversation*. Nuoroda tikrinta 2021-03-31.
3. ↑  Sud. M. Ališauskienė „Religijų įvairovė Lietuvoje: portretai, kasdienybė ir šventės" Pranskevičiūtė R. Aleknaitė E. Šiuolaikinė pagonybė Lietuvoje. VDU, Versus aureus, 2014 m. PDF
4. ↑  „New religious movement". *Encyclopedia Britannica*. Nuoroda tikrinta 2021-04-03.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Chakaltekų kalba*Jab' xub'al* |
| Kalbama | Gvatemala, Meksika |
| Kalbančiųjų skaičius | 88 800 |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | į šimtuką nepatenka |
| Kilmė | Majų Kanchobalių-čuchų   Kanchobalių   **Chakaltekų** |
| Rašto sistemos | lotyniška abėcėlė |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba | - |
| Prižiūrinčios institucijos | Academía de las Lenguas Mayas de Guatemala |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-1 | - |
| ISO 639-2 | myn |
| ISO 639-3 | jai, jac |

**Chakaltekų kalba** (sav. *jab' xub’al*) – majų kalbų šeimai priklausanti kalba, vartojama vakarų Gvatemaloje (daugiausia Huehuetenango departamente) bei Meksikos Čiapaso valstijoje (daugiausia ten įsikūrusių pabėgėlių Gvatemalos pilietinio karo metu). Dar vadinama popti (Gvatemaloje) ir abšubalių (Meksikoje) kalba.

Išskiriamos dvi pagrindinės tarmės:

* vakarų [jai]
* rytų [jac]

Kur kas plačiau vartojama vakarų tarmė. Šių tarmių atstovai supranta vienas kito kalbą, bet ne užrašytą kalbą.

Chakaltekų abėcėlę sudaro šios raidės:
a, b, c/qu, c'/q’u, ch, ch', e, i, j, k, k', l, m, n, n̈/ŋ, o, p, r, s, t, t', tx, tx', tz, tz', u, w, x, ẍ, y, '

Tik chakaltekų ir malagasių kalbos turi raidę **n̈**.

Yra išleista gramatika, žodynas, Naujasis Testamentas, kalba dėstoma pradinėse mokyklose, veikia radijo stotis.

Nuorodos
--------

* jai Duomenys apie kodu „jai" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
* jac Duomenys apie kodu „jac" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 36°58′58″ š. pl. 25°5′27″ v. ilg.﻿ / ﻿36.98278°š. pl. 25.09083°r. ilg.﻿ / 36.98278; 25.09083

Santa Marijos padėtis Azoruose
**Santa Marija** (port. *Santa Maria*) – sala Atlanto vandenyne, Azorų salyno pietrytinėje dalyje, ~100 km į pietus nuo San Migelio. Tai toliausiai į pietus ir į rytus nutolusi Azorų sala. Plotas 96,9 km². Salos ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 16,8 km, plotis iki 10,3 km. Sala vulkaninės kilmės, sudaryta iš bazalto, tefros, trachito. Paviršius kalnuotas, aukščiausia vieta – 586,6 m (Piko Alto k.). Labiausiai kalnuota rytinė salos pusė, joje veši miškai ir krūmynai. Vakarinė salos pusė sausesnė, labiau sukultūrinta, čia plyti krūmynai ir dykynės.

Saloje gyvena 5511 gyventojų (2001 m.), pagrindinė gyvenvietė – Vila do Portas. Verčiamasi žemės ūkiu, pienininkyste, turizmu. Yra oro ir jūrų uostai.

Oficialiai laikoma, kad sala atrasta 1427 m. portugalų keliautojo Diogo de Silveso.

* Salos kraštovaizdisSalos kraštovaizdis
* Gonsalo Veljo švyturysGonsalo Veljo švyturys
* San Lorenso salelėSan Lorenso salelė
* Almagreiros kaimasAlmagreiros kaimas

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Santa Marija (Azorai)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Administracija** – organizacijos biurokratinis aparatas, vykdantis organizacijos struktūrų (vadovybės, institucijų) suformuluotus uždavinius ir priimtus sprendimus bei įgyvendinantis savo parengtas organizacijos veiklos, plėtros ir veiklos administravimo programas.

Įmonės administracija
---------------------

Verslo sektoriuje administracija – valdantysis ūkio subjekto, ūkinės organizacijos personalas; jam vadovauja (generalinis) direktorius ar kitaip vadinamas asmuo.

Struktūra
---------

Administracijai vadovauja administracijos vadovas (oficialiai tai gali būti (generalinis ar vykdomasis) direktorius, prezidentas, viršininkas ir pan.). Jį skiria organizacijos valdžios subjektai, vadovaujančios organizacijos ar institucijos (pvz. bendrovių atveju direktorijų skiria akcininkų susirinkimas metu).

Pareigybės
----------

Administracijos pagalbiniam personalui priklauso: sekretorė, referentė (sekretorė-referentė), finansininkas (buhalteris), raštinės vedėja(s) (raštvedys), kt.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Administravimas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Administracija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
Proporcijos: 1:2
**Naujosios Zelandijos vėliava** – stačiakampiame mėlyname fone – kantonas, kuriame Jungtinės Karalystės vėliava. Laisvojoje vėliavos pusėje įkomponuotas Pietų kryžiaus žvaigždynas – keturios raudonos penkiakampės žvaigždės aprėmintos baltomis fimbromis.

Viena iš vadinamųjų Mėlynųjų vėliavų.

Istorija
--------

1867 m. pavyzdžio N. Zelandijos vėliava
Pirmoji N. Zelandijos vėliava buvo priimta 1867m. Ja tapo tuometinė D. Britanijos karinio jūrų laivyno vėliava, kurios apatiniame dešiniajame kampe buvo pridėtos raidės NZ. Dabartinė N. Zelandijos vėliava 1869 m. pirmiausia pradėta kabinti vyriausybiniuose laivuose. Oficialiai ši vėliava buvo įtvirtinta ženklų ir kodinių signalų įstatyme, kurį 1902 m. kovo 24 d. patvirtino karalius Eduardas VII.

Konstrukcija
------------

Spalvos
-------

        Pantone spalvų sistemoje: Mėlyna – Pantone 280; RGB spalvų sistemoje: Mėlyna – 0, 38, 127.

        Pantone spalvų sistemoje: Raudona – Pantone 186; RGB spalvų sistemoje: Raudona – 210, 16, 52.

        Pantone spalvų sistemoje: Balta – nėra; RGB spalvų sistemoje: Balta – 255, 255, 255.

Panašios vėliavos
-----------------

| Vėliava | Šalis |
| --- | --- |
|  | Australija |
|  | Fidžis |
|  | Kuko salos |
|  | Tuvalu |
|
|

Nuorodos
--------

* www.vexilla-mundi.com

**Okeanijos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Australija · Fidžis · Kiribatis · Maršalo Salos · Mikronezija · Nauru · Naujoji Zelandija · Palau · Papua Naujoji Gvinėja · Samoa · Saliamono Salos · Tonga · Tuvalu · Vanuatu
Amerikos Samoa · Guamas · Kuko Salos · Marianos Šiaurinės Salos · Naujoji Kaledonija · Niujė · Norfolkas · Pitkernas · Prancūzijos Polinezija · Tokelau · Volisas ir Futūna |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai· Herbai |
*Kitos reikšmės – Admirolas.*

| ***Admirolas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Michiel de Ruyter |
| Kilmės šalis |  Nyderlandai |
| Režisierius | Roel Reiné |
| Scenaristas (-ai) | Lars BoomAlex van Galen |
| Metai | 2015 |
| Žanras | istorinis |
| Trukmė | 151 min. |
| Kalba | olandų, anglųir prancūzų |
| Biudžetas | 8 mln. eurų |
| **IMDb įrašas** |

**Admirolas** (ol. *Michiel de Ruyter*) – 2015 m. Nyderlanduose sukurtas istorinis filmas. Dar neparodyta juosta sulaukė kritikos dėl neva liaupsinamos kolonijinės Nyderlandų praeities (nors juostoje apie ją beveik neužsimenama) bei rodomų komplikuotų šalies santykių su Britanija bei Prancūzija.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

XVII amžiaus Nyderlandai. Jauna respublika sėkmingai konkuruoja su jūrose dominuojančia Britanija, sugebėdama mesti šiai iššūkį. Mūšyje žuvus admirolui Martenui Trompui, šalies premjeras Johanas de Vitas vadovauti laivynui patiki buvusiam šio padėjėjui Micheliui de Roiteriui. Nekilmingas, tačiau puikiai išmanantis laivybą, de Roiteris turi kovoti ne tik su britais, bet ir rezgamomis politinėmis intrigomis. Šalyje vis labiau įsigali monarchistai ir, nepaisant savo nuopelnų šaliai, admirolas jiems tampa neparankus, todėl valdžią įgavęs princas nusprendžia pavesti šiam užduotį, iš kurios nėra vilčių sugrįžti gyvam…

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Frank Lammers – Michelis de Roiteris
* Barry Astma – Johanas de Vitas
* Egbert-Jan Weber – Viljamas III
* Jada Borsato – Netje de Roiter
* Derek de Lint – Johanas Kevitas
* Rutger Hauer – Martenas Trompas
* Hajo Bruins – Kornelijus Trompas

Apdovanojimai
-------------

* Pekino kino festivalis – geriausio filmo nominacija
* Nyderlandų filmų festivalis – geriausio filmo nominacija
| Fereira Gomesas*Ferreira Gomes* |
| --- |
|              |
| 

Fereira GomesasFereira Gomesas

0°51′28″ š. pl. 51°10′48″ v. ilg.﻿ / ﻿0.85778°š. pl. 51.18000°r. ilg.﻿ / 0.85778; 51.18000﻿ (Fereira Gomesas)Koordinatės: 0°51′28″ š. pl. 51°10′48″ v. ilg.﻿ / ﻿0.85778°š. pl. 51.18000°r. ilg.﻿ / 0.85778; 51.18000﻿ (Fereira Gomesas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės regionas |
| **Valstija** | Amapa Amapa |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1840 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 5 870  |
|  |
|  **Vikiteka** | Fereira Gomesas |

**Fereira Gomesas** (port. *Ferreira Gomes*) – miestas ir savivaldybė Brazilijos šiaurės rytuose, Amapos valstijoje, 80 km į šiaurę nuo Makapos. Išsidėstęs dešiniajame Aragvario krante, šalia ant šios upės įrengtos hidroelektrinės. Praeina Makapos–Ojapokės plentas. Žemės ūkio rajono prekybinis centras (galvijai, kiaulės, kukurūzai, bananai, manijokai), verčiamasi žvejyba.

Savivaldybės plotas – 5046 km², gyventojų skaičius – 8151 (2021 m.). Kita didesnė gyvenvietė: Paredanas.

Savivaldybės padėtis Amapos valstijoje

Istorija
--------

Vietovė pavadinta pagal 1840 m. čia karinį dalinį įkūrusį Žuaną Fereirą Gomesą. 1944 m. atidaryta pirmoji mokykla. Fereira Gomeso savivaldybė sudaryta 1997 m. atskyrus nuo Makapos savivaldybės.

Šaltiniai
---------

1. BRAZIL: Amapá, *citypopulation.de*
2. ↑  BRAZIL: Amapá, *citypopulation.de*
3. ↑  Ferreira Gomes, IBGE
**Ferdinandas Vytautas Kaunas, Kaunackis** (1921 m. gegužės 9 d. Kivyliuose, Skuodo valsčiuje – 2008 m. rugpjūčio 6 d. Vestčesteryje, Ilinojuje, JAV) – Lietuvos gydytojas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1944 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą ir pasitraukė į Austriją. Dirbo Linco amerikiečių karo ligoninės Civilinio skyriaus vyr. gydytoju. 1946–1948 m. Lietuvos Raudonojo Kryžiaus Linco skyriaus pirmininkas. 1949 m. išvyko į JAV. Specializavosi šeimos medicinos srityje. 1955–1957 m. tarnavo JAV kariuomenėje, majoras. Nuo 1957 m. dirbo Loreto (Čikaga) ligoninėje, 1973–1975 m. vyr. gydytojas. 1979 m. įgijo šeimos gydytojo specialybę.

1962–1964 m. Ilinojaus lietuvių gydytojų draugijos, 1971–1973 m. Pasaulio lietuvių gydytojų sąjungos pirmininkas. Su kitais įsteigė Lietuvių fondą, ilgametis jo tarybos narys. JAV lietuvių bendruomenės veikėjas. Buvo vienas iš Lietuvių medicinos muziejaus Čikagoje kuratorių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ferdinandas Kaunas. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2018-08-02. Nuoroda tikrinta 2022-10-19.
2. ↑  *Ferdinandas Kaunas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 595 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Administracinis teritorinis vienetas** – oficialiai apibrėžta valstybės teritorijos dalis, kuris turi tam tikras apibrėžtas administracines – politines funkcijas. Visos valstybės, išskyrus kai kurias mikrovalstybes, yra suskirstytos į tam tikrus administracinius teritorinius vienetus. Jų pavadinimai gali skirtis, kaip ir paskirtis.

Tvarka ir paskirtis
-------------------

Baltijos šalių administracinių vienetų žemėlapis 2008 m.
Administraciniai teritoriniai vienetai turi skirtingą savarankiškumo laipsnį. Vienų administracinių vienetų vadovybė skiriama didesnių administracinių vienetų (pvz. Lietuvoje apskritys ir seniūnijos), kitų administracinių vienetų valdžia formuojama nepriklausomai nuo kitų administracinių teritorinių vienetų (pvz. Lietuvoje – savivaldybės).

Administraciniai vienetai gali būti kelių lygmenų – žemesnių lygmenų administraciniai vienetai tokiu atveju sudaro aukštesnių lygmenų administracinius vienetus (pvz. Lietuvoje vienos savivaldybės teritorijoje – kelios seniūnijos). Federacijose, o ypač Konfederacijose kurio nors lygio administraciniams vienetams būna suteikta didelė galia, tuo tarpu unitarinėse valstybėse daugiau galių turi pati valstybė.

Taip pat vadinamas administracinis vienetas vienose šalyse gali būti pirmo lygmens, o kitose žemesnio lygmens, pavyzdžiui, kantonas.

Sudarymas
---------

Administracinių vienetų sudarymo pagrindas skirtingose valstybėse labai skiriasi. Administraciniai vienetai gali būti sudaromi remiantis istorine tradicija (JAV, Jungtiniai Arabų Emyratai), etniniu/lingvistiniu pagrindu (Indija), dirbtinai, siekiant tiesiog padalinti šalį į apyvienodžio dydžio regionus (Prancūzijos departamentai). Dažnai pasitaiko ir mišrių administracinių vienetų sudarymo būdų (Vokietija, Rusija). Vienoje šalyje vieno lygmens administracinių vienetų dydžiai gali smarkiai skirtis, jei jie yra sudaryti etniniu ar istoriniu pagrindu. Gali egzistuoti vieno lygmens administracinių vienetų, kurių statusas yra skirtingas (pvz. gali būti suteikta daugiau teisių etniškai ar religiškai besiskiriantiems regionams (Gruzija), būti suteikta mažiau teisių retai apgyvendintoms ar mažoms ir nereikšmingoms sritims (Kanada). Federacijose dažnai yra išskiriamas federacinis administracinis vienetas, dažnai valdomas tiesiogiai valstybės valdžios, kur įkuriama sostinė – taip siekiama, kad atskirų federacinių vienetų valdžia neįtakotų sostinės, kur yra visos šalies valdžia (Brazilija, JAV, Australija, Argentina, Indija). Kai kur gali būti išskiriami keli svarbiausi miestai, kaip aukščiausio lygmens administraciniai vienetai.

Vikižodynas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Chuanas de Ajolasasisp. *Juan de Ayolas*** |
| --- |
| Gimė | 1493 m. ar 1510 m.Burgose |
| Mirė | 1538 m. (~45 metai)dab. Paragvajuje |
|  |
| Veikla | ispanų keliautojas, konkistadoras. Tyrinėjo La Platos baseiną. |

**Chuanas de Ajolasas** (isp. *Juan de Ayolas*; g. 1493 ar 1510 m. Burgose – m. 1538 m. dab. Paragvajuje) – ispanų keliautojas, konkistadoras. Tyrinėjo La Platos baseiną.

Biografija
----------

Buvo Pedro de Mendoza ekspedicijos, 1535 m. išvykusios iš Sanlukar de Barmedos, narys. 1536 m. kaip de Mendosos mažordomas dalyvavo Buenos Airių miesto įkūrime. Išsiųstas tyrinėti Paranos upės pakrančių. Tų pačių metų birželį prie šios upės įkūrė *Corpus Cristi* fortą. Toliau pasiekė Paragvajaus upę, ja ieškojo kelio į mitinius Sidabro kalnus. Ties dabartiniu Lamabarės miestu kovojo su gvaraniais.

1537 m. vasario 2 d. Paragvajaus upės pakrantėje įkūrė Kandelarijos uostą (dabar Fuerte Olimpas), o žuvus de Mendosai tapo Naujosios Andalūzijos valdytoju. Ajolsas toliau keliavo per Čiaką link Peru valstybės. Pasiekė dabartinę Boliviją. Grįžęs rado 1538 m. Kandelarijos uostą sugriautą, netrukus užpultas ir nužudytas indėnų pajagvų.

Chuano de Ajolaso garbei pavadintas Ajolaso miestas Paragvajuje.
|  |
| --- |
| Nacionaldemokratų partija |
| Lyderis | Hosnis Mubarakas |
| Įkurta | 1978 m. spalio 2 d. panaikinta - 2011 m. balandžio 16 d. |
| Būstinė | Kairas, Egiptas |
| Politinė ideologija | Centrizmas |

**Egipto nacionaldemokratų partija** (**NDP**, arab.: *al Hizb – al Dimuqratiyah – Wataniyah*) – Egipto kairiojo centro partija.

Istorija
--------

Įsteigta 1978 m. rugpjūčio mėn. Egipto prezidento Anvaro Sadato iniciatyva, siekiant vienpartinę politinę sistemą pakeisti pliuralistine. A. Sadatui žuvus, partijos vairą perėmė Egipto prezidentas Hosnis Mubarakas. 2005 m. jis buvo penktą kartą perrinktas į šį postą demokratiniuose rinkimuose.

2000 m. parlamento rinkimuose NDP gavo 353 iš 444 vietų, 2005 m. suaktyvėjus islamistiniam judėjimui jos atstovų dauguma sumažėjo iki 317 vietų, tačiau persvara išlaikyta visose valstybinės valdžios ir savivaldos struktūrose.

2011 m. balandžio 16 d. partija buvo panaikinta.

Ideologija
----------

Nuo 1990 m. pasuko socialinės demokratijos keliu. Siekė ekonomikos liberalizavimo ir demokratinių reformų Europos pavyzdžiu, laikosi visuotinių žmogaus ir piliečio teisių ir laisvių principų.

Stengšsi suderinti Egipto nacionalinį identitetą su tradicine arabų ir islamo kultūromis. Skatina pilietinės visuomenės ir nevyriausybinių organizacijų plėtrą.

Socialistų Internacionalo narė nuo 1999 m.

Struktūra
---------

Partijos skyriai ir vietinės organizacijos veikė visuose miestuose ir gyvenvietėse. Politika formuota kasmetinėse konferencijose.

Pirmininkai
-----------

* 1978 m. – Anvaras Sadatas,
* 1981 m. – Hosnis Mubarakas.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2005-09-08 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**
**Aklamacija** (lot. *acclamatio* 'šūksnis, sušukimas', iš *a* 'su-' + *clamare* 'šaukti'; bendrąja prasme – plojimai, pritarimas) – rinkimų būdas politikoje, ypač esant nedidelėms institucijoms arba tik vienam kandidatui.

Aklamacijos metu šūksniu arba rankos ženklu reiškiamas pritarimas priimti sprendimą arba jį atmesti. Pavyzdžiui, „Šiandien norėtume paskirti poną X. Z. organizacijos garbės pirmininku. Ar pritariate tam?" – Visi garsiai atsako „Taip".

Aklamacijos akademinėje visuomenėje
-----------------------------------

Aklamacija dažniausiai pasireiškia rankos beldimu į stalą – paskaitos pabaigoje arba vietoj plojimų, išreiškiant padėką, pritarimą, pagarbą dėsčiusiam profesoriui.

Balsavimo metu esant beldimui, jis reiškia sprendimo priėmimo formos pakeitimą. Toliau sprendimai priimami balsuojant rankos pakėlimu.

Aklamacijos Romos imperijoje
----------------------------

Romoje aklamacijos reiškė paskelbimą imperatoriumi karvedžio, nugalėjusio mūšio lauke.

Religijoje
----------

Judaizme bei krikščionybėje labiausiai paplitusi aklamacija maldų metu – Amen. Kitos svarbios krikščioniškos aklamacijos: aleliuja; Viešpatie, pasigailėk; Dėkojame Dievui; Garbė tau, Viešpatie; Šlovė tau, Kristau.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Aklamacija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pėstininkų pulko kaptenarmusas ir papraporščikis. (1763-1786 m.
**Kaptenarmusas** (rus. *каптенармус*, *каптенарм*; iš pranc. *capitain d'armes*) – puskarininkių laipsnis ir pareigos Rusijos sausumos kariuomenėje ir aviacijoje 1632–1917 m.

Kaptenarmuso laipsnis
---------------------

Laipsnis įsteigtas 1632 m. kuriant naujos rikiuotės pulkus. Nuo 1699 m. paplito visoje reguliariojoje armijoje.

Kaptenarmuso laipsnis buvo žemesnis už seržanto laipsnį, bet aukštesnis už kapralo laipsnį. To paties lygio laipsniai buvo furjeris.

Kaptenarmuso pareigos buvo gauti, saugoti ir išduoti ginklus, mundiruotę ir kitą amuniciją, vykdyti jų apskaitą. Pagrindinė pareiga buvo ginklų ir šaudmenų tvarkymas.

Mūšyje kaptenarmusas būdavo prie vežimų su šaudmenimis ir rūpindavosi šaudmenų tiekimu kareiviams.

1796 m. kaptenarmuso laipsnis buvo panaikintas.

Kaptenarmuso pareigos
---------------------

Panaikinus kaptenarmuso laipsnį į kaptenarmusų pareigas skirdavo vyresniuosius puskarininkius. Kiekviena kuopa (eskadronas, vėliau – ir eskadrilė) turėdavo vieną kaptenarmusą. Kaptenarmusai nuo šiol mūšiuose nebedalyvaudavo ir vykdydavo tik ūkines pareigas. Jie prižiūrėdavo kuopos ceichgauzą – priimadavo, saugodavo ir išduodadvo mundiruotę, kitus reikmenis, maisto produktus, pašarus, kurą ir kt. atsargas.

Kaptenarmusai vykdė turto apskaitą, sudarinėdavo jo apskaitos lenteles, vedė ūkines apskaitos knygas. Tiesiogiai ginklus ir šaudmenis tvarkė kaptenarmuso padėjėjas. Kavalerijos daliniuose kaptenarmusai turėdavo antrąjį padėjėją, kuris tvarkydavo pašarus.
  
Artilerijos baterijos turėdavo po kaptenarmusus – vieną artilerijos, kitą – likusiam turtui.
  
Kiekvieno pulko ūkinė dalis turėdavo tris *pulko kaptenarmusus* – iždo, kvartirmeisterinį ir ginklinį, kurie rūpinosi atitinkamai algomis, apgyvendinimu ir ginklais.

Žemesnio rango kariškiai kreipdavosi „Pone kaptenarmuse", o to paties rango ir vyresnieji – laipsniu ir pavarde.

Laivyne kaptenarmusus atitiko bataleriai.

Kaptenarmusų pareigos buvo panaikintos 1917 m. bet 1918 m. vėl buvo įsteigtos. Tarybinėje Armijoje kaptenarmusų pareigos egzistavo iki 1960 m.
**Egipto civilinis kodeksas** – kodifikuotas Egipto įstatymas, pagrindinis privatinės teisės šaltinis; civilinis kodeksas.

Istorija
--------

1949 m. sudarytas iš 1 149 straipsnių. Autorius – teisininkas Abdel-Razzak Al-Sanhuri, kuriam padėjo Lille universiteto dekanas Edouard Lambert. Tikėtinai dėl Lamberto įtakos Kodeksą paveikė Prancūzijos civilinis kodeksas. Pagrindinis dėmesys – verslui ir komercijai. Nėra nuostatų dėl šeimos santykių, kuriuos paprastai reguliuoja Šarija. Sanhuri sąmoningai nuošalyje paliko šeimos teisę.

Egipto civilinis kodeksas pasitarnavo kaip teisės šaltinis daugelio kitų Artimųjų Rytų valstybėse, įskaitant tokias kaip Libija, Jordanija bei Irakas (visose trijose projektus parengė Al Sanhuri ir vietinių teisininkų darbo grupė pagal jo rekomendacijas), Bahreinas (2001 m.), taip pat Kataras (1971 m.) Kuveito komercinis kodeksas (parengė El-Sanhuri). Sudano parengtas 1970 m. Civilinis kodeksas buvo didele dalimi nukopijuotas iš Egipto civilinio kodekso su nežymiais pakeitimais. Šiandien visų arabų valstybių, turinčių modernius Civilinius kodeksus (išimtis – Saudo Arabija ir Omanas), civilinė teisė visiškai (arba iš dalies) paremta Egipto civiliniu kodeksu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Egipto CK istorija (anglų k.)

Nuorodos
--------

* Teksaso universiteto informacija Archyvuota kopija 2004-10-29 iš Wayback Machine projekto. (Hans W. Baade, *Transplants of Laws and of Lawyers*)
* Mohamed Mattar. „Islamo teisė, bendroji ir civilinė teisė" Archyvuota kopija 2005-10-22 iš Wayback Machine projekto.
* Egipto teisė
| Žuvyčių piliakalnis |
| --- |
| Žuvyčių piliakalnis ir informacinė lenta |
| 

Žuvyčių piliakalnisŽuvyčių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°41′15.4″ š. pl. 24°36′7.7″ r. ilg.﻿ / ﻿54.687611°š. pl. 24.602139°r. ilg.﻿ / 54.687611; 24.602139Koordinatės: 54°41′15.4″ š. pl. 24°36′7.7″ r. ilg.﻿ / ﻿54.687611°š. pl. 24.602139°r. ilg.﻿ / 54.687611; 24.602139 |

 |
| Vieta | Elektrėnų savivaldybė |
| Seniūnija | Semeliškių seniūnija |
| Aukštis | 4,5-20 m |
| Plotas | 22x18 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1971 |
| Registro Nr. | AR1248 / 3525 / A1174 |

**Žuvyčių piliakalnis** – piliakalnis Elektrėnų savivaldybės teritorijoje, Semeliškių seniūnija. Pasiekiamas žvyrkeliu Semeliškės – Mūro Strėvininkai Žuvyčiuose pasukus į kairę vakarų kryptimi, už 400 m – yra 100 m į pietus nuo buvusių fermų. 

Piliakalnio šlaitas, 2022 m.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas Vuolastos upelio kairiajame krante esančios aukštumos pakraštyje. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 22x18 m dydžio, 2 m žemesne šiaurės vakarine dalimi. Jos šiaurės rytų krašte supiltas 1 m aukščio, 12 m pločio pylimas. Pietrytinėje papėdėje buvo griovys ir 8 m pločio, iki 1 m aukščio pylimas, sunaikintas, likusi 13 m pločio plokštuma, pylimo liekanos matomos šlaite į Vuolastą. Šlaitai statūs, 4,5 m aukščio rytuose ir 20 m aukščio vakaruose. Pietiniame šlaite yra kultūrinis sluoksnis, kuriame rasta lygios ir žiestos keramikos. 

Piliakalnis labai suardytas arimų, dabar dirvonuoja, aikštelė ir šlaitai apaugę alksniais.

Tyrimai
-------

1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 17000 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 612800 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Balceriškių piliakalnis 11 km | Kalninių Mijaugonių piliakalnis 12 km | Pipiriškių piliakalnis 10 km |  |
| Rokiškių piliakalnis 17 km |  | Daniliškių piliakalnis 14 km |
| Beižionių piliakalnis 8 km | Naujasodžio piliakalnis (Trakai) 11 km | Bagdononių piliakalnis 9 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 189 (Nr. 859).

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.193.
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga.- KPC A.- F.1.- Ap.1.- B.59.- P.99-111.
* Kultūros paminklų enciklopedija: Rytų Lietuva II.- V. 1998.- P.95.
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 1, p. 144-145.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žuvyčių piliakalnis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sąrašas:Elektrėnų savivaldybės piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Žuvyčiai
Koordinatės: 54°00′15″š. pl. 23°39′39″r. ilg.﻿ / ﻿54.0042°š. pl. 23.6608°r. ilg.﻿ / 54.0042; 23.6608

|  |
| --- |
| **Kapčiamiesčio Emilijos Pliaterytės mokykla** |
| Kapčiamiesčio Emilijos Pliaterytės mokykla herbasKapčiamiesčio Emilijos Pliaterytės mokykla herbas |
| Kapčiamiesčio Emilijos Pliaterytės mokykla |
| **Adresas** | Taikos g. 11, Kapčiamiestis |
| **Direktorius(-ė)** |  |
| **Mokinių skaičius** | 113 |
| **Įkūrimo data** | 1865 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 21 |

**Lazdijų rajono Kapčiamiesčio Emilijos Pliaterytės mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kapčiamiestyje (Lazdijų raj.), Taikos g. 11, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 290633160. Steigėjas Lazdijų rajono savivaldybės taryba. Dabar tai yra Veisiejų Sigito Gedos gimnazijos skyrius.

Mokyklos globėja – 1831 m. sukilimo dalyvė Emilija Pliaterytė.

Istorija
--------

1908 m. įsteigta pradinė mokykla, 1945–1949 m. progimnazija, 1949–2000 m. vidurinė, nuo 2000 m. Kapčiamiesčio Emilijos Pliaterytės pagrindinė mokykla. 2020 m. mokykla prijungta prie Veisiejų Sigito Gedos gimnazijos.

Direktoriai
-----------

* Zigmas Kukučionis

Nuorodos
--------

1. ↑  Lazdijų r. Kapčiamiesčio Emilijos Pliaterytės mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-06-14).
2. ↑  Lazdijų r. Veisiejų Sigito Gedos gimnazijos Kapčiamiesčio Emilijos Pliaterytės pagrindinio ugdymo skyrius. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-06-14).
3. ↑  Dėl Lazdijų r. Kapčiamiesčio Emilijos Pliaterytės mokyklos reorganizavimo, prijungiant ją prie Lazdijų r. Veisiejų Sigito Gedos gimnazijos. Lrs.lt (tikrinta 2022-06-14).

* Mokyklos svetainė
Šviežia juba, išgriebta nuo sojų pieno paviršiaus.
Džiovinta juba, parduodama Kiote.
**Juba** (nuo jap. ゆば = *yuba*) – kaitinamo sojų pieno paviršiuje susidaranti baltyminga balta plėvelė. Tai tradicinis sojų produktas Rytų Azijos šalyse.

Istorija
--------

Manoma, kad juba pradėta gaminti Kinijoje, o iš ten kartu su budistų vienuoliais, praktikavusiais vegetarišką mitybą, išplatinta po aplinkines šalis. Pirmieji rašytiniai kinų ir japonų šaltiniai jubą mini XVI a. pabaigoje. XX a. antroje pusėje jubos gaminimas Kinijoje buvo mechanizuotas, pastatytos pirmos specializuotos gamyklos. Atpigus kainai, juba kinų emigrantų buvo išpopuliarinta ir daugelyje kitų šalių.

Japonijoje jubos gamybos centru ilgą laiką buvo Kiotas. Iš jubos pagaminti patiekalai Japonijoje lig šiol tampriai siejami su budistine vegetariška virtuve, ji nėra tapusi kasdieniu valgiu.

Gamyba ir naudojimas
--------------------

Juba gaminama kaitiant sojų pieną atvirame inde maždaug 80–90 °C temperatūroje ir nugriebiant paviršiuje susidarančias baltymingas plėveles. Jos vartojamos iš karto šviežios, o siekiant išsaugoti ilgesniam laikui – sudžiovinamos.

Juba paprastai parduodama kaip sausi trapūs lakštai, kurie tampa lankstūs išbrinkinti vandenyje. Iš jubos daromi įvairūs valgiai, ji dedama į sriubas. Manoma, kad jau prieš kelis šimtus metų budistų vienuoliai Kinijoje iš susluoksniuotos jubos gabaliukų gamindavo mėsą primenančius patiekalus (jubos „vištieną", „antieną" ir pan.) Tokie valgiai lig šiol populiarūs Kinijoje, Taivane, kai kuriose Pietryčių Azijos šalyse.

Maistinė vertė
--------------

Džiovinta juba turi 53 % baltymų, 28 % riebalų, 9 % angliavandenių, yra geras kalcio, geležies, magnio, fosforo, cinko, B grupės vitaminų (išskyrus B12) šaltinis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Akiko Aoyagi. *Tofu & Soymilk Production: A Craft and Technical Manual*, Soyinfo Center, 2001
2. ↑  History of Yuba - The Film That Forms atop Heated Soymilk (1587-2012), SoyInfo Center
3. ↑  History of Yuba, SoyInfo Center
4. ↑  五訂増補日本食品標準成分表 Archyvuota kopija 2013-01-28 iš Wayback Machine projekto. Ministry of Education, Culture, Sports, Science and Technology of Japan
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 53°58′ š. pl. 23°38′ r. ilg.﻿ / ﻿53.967°š. pl. 23.633°r. ilg.﻿ / 53.967; 23.633

Kauknorėlio ežeras Kapčiamiesčio girios apsuptyje
Kelias Varviškėn pro Kapčiamiesčio girią
**Kapčiamiesčio giria** − aštuntas pagal plotą Lietuvos miškų masyvas Lazdijų rajono ir visos Lietuvos pietuose, Lenkijos ir Baltarusijos pasienyje. Masyvo plotas ~ 27 000 ha. Girios šiaurėje įsikūręs Kapčiamiesčio miestelis.

Miškų masyvas ištįsęs iš rytų į vakarus apie 28 km ir puslankiu iš pietų supa Kapčiamiestį. Iš rytų ir pietryčių miškus juosia Nemunas už kurio prasideda didžiausia Lietuvoje Dainavos giria, iš pietų − jo intakas Igara, iš pietvakarių − Mara (Juodosios Ančios intakas). Pietuose ir vakaruose Kapčiamiesčio giria vietomis jungiasi su Baltarusijos bei Lenkijos miškais, kurio bendras miškų masyvų plotas 1,600 km² ir vadinamas Augustavo giria.

Kapčiamiesčio giria driekiasi zandrinės Pietryčių lygumos vakarine dalimi, tik šiaurės vakaruose siekia Sūduvos aukštumos pietrytinį pakraštį. Vyrauja banguotosios smėlingos ir žvirgždingos lygumos landšaftas, o šiaurės vakaruose − smulkiai banguotos ežeringos smėlingos lygumos landšaftas.

Miškuose auga pušys, eglės, beržai, juodalksniai, drebulės. Girioje yra stirnų, šernų, briedžių, tetervinų, kurtinių.

Per miškus į Nemuną teka Baltoji Ančia (su intakais Seira ir Nevieda), Bilsinyčia, Avirė, šiaurės vakariniu pakraščiu (į Veisiejų ežerą) teka Zapsė.

Ežerų daugiausia masyvo šiaurės vakarinėje dalyje, keliuose rininiuose kloniuose:

* Seliovinis
* Baltas Kauknoris
* Juodas Kauknoris
* Kauknorėlis
* Kaviškis
* Vadinis
* Ragažėlė
* Dumblis
* Niedus

Taip pat visą masyvo šiaurinį pakraštį siekia iš šiaurės į pietus nutįsusių rininių klonių galai, kuriuose telkšo:

* Neviedis
* Stirtos
* Vidugašlis
* Dulgas
* Juodajis Bilsas

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RDendrologija |
| --- |
|  |
| 
Botanika · Augalija · Flora · Augalai · Sumedėjęs augalas · Liana · Puskrūmis · Krūmokšnis · Krūmas · Krūmedis · Medis · Vaismedis · Kultivaras · Lapuočiai · Spygliuočiai · Vienanamis augalas · Dvinamis augalas
Iliustruotas Lietuvos augalų genčių vardynas · Lietuvos vietinės medžių ir krūmų rūšys · Lietuvos išskirtiniai medžiai · Lietuvos svetimžemė dendroflora · Pasaulio išskirtiniai medžiai 
Miškas · Miško skliautas · Pomiškis · Lietuvos miškai · Pasaulio miškai (šalys pagal miškų plotą) · Miškų nykimas (neteisėtas miško kirtimas)
Miškininkystė (ekologinė miškininkystė) · Miško atkūrimas · Įveisimas · Miškų ūkis · Miškų urėdija · Girininkija · Eiguva · Lietuvos miškų institutas |

 |