recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Sengoku laikotarpis** arba **Kariaujančių valstybių laikotarpis** (戦国時代 *Sengoku jidai*) buvo socialinių neramumų, politinių intrigų ir nesiliaujančių karų laikotarpis Japonijos istorijoje, trukęs nuo XV a. vidurio iki XVII a. pradžios.

Nos Ašikagų šiogūnatas išlaikė Kamakuros šiogūnato ir įvedė karių vyriausybę, pagrįstą tomis pačiomis ekonominėmis teisėmis ir pareigomis, įkurtą dar Hōdžō klano su Goseibai Šikimoku 1232 m. jis nesugebėjo išlaikyti daugumos daimių, ypač tų, kurių valdos buvo toli nuo Kioto, ištikimybę. Dėl prekybos su Kinija vystėsi ekonomika, didėjo pinigų vartojimas, atsirado turgūs ir prekybos miestai. Dėl to ir dėl pažangos žemės ūkyje atsirado didesnis autonominės valdžios troškimas visuose visuomenės sluoksniuose. Nuo XV a. pradžios badas ir žemės drebėjimai sukeldavo valstiečių maištus, kuriems nepatiko mokesčiai ir skolos.

Ōnin karas (1467–1477 m.), kurio prielaidose buvo ekonominis skurdas, o priežastis nesutarimas dėl šiogūno įpėdinio, laikomas Sengoku laikotarpio pradžia. "Rytinė" Hosokava klano ir "Vakarinė" Jamana klano armijos 11 metų kovojo aplink Kiotą, o vėliau konfliktas išplito į kitas provincijas.

Po pusantro šimtmečio trukusios suirutės Oda Nobunaga beveik suvienijo Japoniją, bet 1582 m. jį išdavė generolas Akeči Micuhide. Taip atsirado galimybė Tojotomi Hidejoši, kuris iš pėstininko tapo vienu patikimiausių Nobunagos generolu, tapti ir jo įpėdiniu. Hidejoši sutramdė likusius daimius ir nors negalėjo tapti šiogūnu dėl žemos kilmės, valdė kaip Kampaku.

Kai jis mirė nepalikęs suaugusio įpędinio, vėl kilo politinė nesantaika, kuri baigėsi Tokugava Iejasu iškilimu. Iejasu įkurtas šiogūnatas išliko iki Meidži restauracijos 1868 m.
*Kitos reikšmės – Pala (reikšmės).*

| Pala |
| --- |
|  Pala prie Pažėrų |
| **Ilgis** | 20,2 km |
| **Baseino plotas** | 99,8 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1,18 m³/s |
| **Ištakos** | Tverų apylinkės |
| **Žiotys** | Minija |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Pala |

**Pala** – upė Žemaitijoje, Rietavo savivaldybėje; Minijos kairysis intakas. Prasideda 4 km į vakarus nuo Tverų, Tverų miške, prie Užpelių kaimo. Teka į šiaurės rytus, daugiausia vien per miškus. Įteka į Miniją 172 km nuo jos žiočių, ties Užpeliais, į vakarus nuo Medingėnų.

Intakai:

* dešinieji – Tidis, Inskauda, Duobulis;
* kairieji – Aitralė, Pilsupis, Raudonupis.

Vidutinis upės nuolydis – 162 cm/km. Vaga vietomis sureguliuota. Kaimai prie Palos: Gomantlaukis, Pažėros, Užduobulis, Užpeliai.

Upėvardis siejamas su žodžiu *palios* („tyrumai, pelkės užakusių ežerų vietoje"; t. p. latv. *palas, paļas* „pelkėtas ežero krantas", lot. *palus* „bala", dak. *pala* „bala, pelkė", trak. *Palae*).

Galerija
--------

* Upėvardis kelyje  **3218**  Narbutiškė–Akmenskinė
* Pala prie Pažėrų
* Pala prie Užpelių
* Santaka su Minija (Minija dešinėje, vasario mėn.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pala*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 275
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| BerenikėΒερενίκη, Berenice Troglodytica, Baranis |
| --- |
|  |
| „Netyroji įlanka" kurios pakrantėje stovėjo Berenikė |
| 

BerenikėBerenikė

 |
| Koordinatės | 23°54′38″ š. pl. 35°28′34″ r. ilg.﻿ / ﻿23.91056°š. pl. 35.47611°r. ilg.﻿ / 23.91056; 35.47611Koordinatės: 23°54′38″ š. pl. 35°28′34″ r. ilg.﻿ / ﻿23.91056°š. pl. 35.47611°r. ilg.﻿ / 23.91056; 35.47611 |
| Vieta | Egiptas, Raudonosios Jūros muchafaza |
| Regionas | Aukštutinis Egiptas |
| Istorija |
| Statytojas | Ptolemėjas II Filadefas |
| Medžiaga | smiltainis, klintis |
| Pastatytas | 275 m. pr. m. e. |
| Sugriautas | VI a. |
| Laikotarpis | antika |
| Tauta | egiptiečiai, romėnai, graikai |
| Informacija |
| Kasinėjimų datos | 1818, 1994 m. |

**Berenikė** arba **Trogloditų Berenikė** (sen. gr. Βερενίκη, arab. برنيس‎ = *Baranis*, lot. *Berenice Troglodytica* – 'urvinių Veronika') – senovės uostmiestis Raudonosios jūros pakrantėje, dabartinio Egipto pietryčiuose, 260 km į rytus nuo Asuano, prie Ran Baso iškyšulio ir „Netyrosios įlankos" (lot. *Sinus Immundus*). Tai buvo toliausiai į pietus nutolęs Romos imperijos uostas.

Tai buvo klestintis antikinis uostas, aprašytas įvairių antikinių autorių – Strabono, Plinijaus Vyresniojo, Stepono Bizantiečio. Uostą 275 m. pr. m. e. įkūrė Ptolemėjas II Filadefas ir pavadino savo motinos Berenikės I garbei. *Troglodytica* pavadinta, matyt, pagal vietos gyventojus, gyvenusius urvuose (tiesa, pirmuosiuose šaltiniuose minima kaip *Trogodytai*). Apylinkėse buvo kasami smaragdai, topazai. Pro Berenikę ėjo svrabus prekybinis kelias iš Viduržemio jūros šalių ir Egipto į Etiopiją, Arabiją, Indiją. Uostas buvo pasiekiamas 11 dienų keliu iš Koptoso (Kifto) prie Nilo upės. Per dykumas einančiame kelyje buvo įrengti šuliniai, nakvynės vietos. Tarp I a. pr. m. e. ir II a. Berenikė buvo vienas pagrindinių prekybos taškų tarp Aukštutinio Egipto, Arabijos ir Indijos. 137 m. imperatorius Adrianas įrengė Adriano kelią (*Via Hadriana*), sujungusį Berenikę su Antinopoliu (prie Nilo). „Eritrėjos jūros periple" rašoma, kad Berenikė esanti tuoj į šiaurę nuo berberų šalies (Barbarijos). VI a. Berenikė buvo apleista.

1818 m. Berenikę atrado italų archeologas Džiovanis Batista Belconis. Rastos šventyklos ir jos skulptūrų liekanos, Tiberijaus vardo, graikiški ir egiptietiški įrašai. Vėliau tyrinėjant rasta prekių iš Malabaro kranto (pipirų, indiškų krepšių, tekstilės, indų, tikmedžio, kokosų, brangakmenių, tamiliškų įrašų), ladano, siriškų kėnių dervos.
Australijos Oro pajėgų dalinys atvyko į Pietų Vietnamą (1964 m.)
Tailando kareiviai su vėliava išsilaipina Pietų Vietname (1968 m.)
**Laisvojo pasaulio karinės pajėgos** (angl. *Free World Military Forces, FWMF*) – jungtinės pajėgos, kurias sudarė kelios valstybės, pasiuntusios savo karinius dalinius kovoti Vietnamo kare padedant JAV ir Pietų Vietnamui. Šios dvi valstybės į FWMF neįėjo.

Istorija
--------

Laisvojo pasaulio karinės pajėgos kartu su JAV ir Pietų Vietnamo kariuomenėmis kovojo prieš komunistinį Vietkongą. Pasiųstų pajėgų dydis buvo labai įvairus – nuo 50 tūkst. kareivių iš Pietų Korėjos iki 10 Ispanijos kareivių. Daugelio šių šalių daliniai kovėsi su savo šalių vėliavomis, nors buvo FWMF dalis.

FWMF pajėgų struktūra
---------------------

Laisvojo pasaulio karinėse pajėgose iš viso buvo 69864 kareiviai, iš jų du trečdaliai buvo pietų korėjiečiai. O JAV buvo pasiuntusi į Vietnamą virš 1,4 milijono kareivių.

* **Taivano vėliava Taivanas** – 50 029
* **Pietų Korėjos vėliava Pietų Korėja** – 48 879
* **Tailando vėliava Tailandas** – 11 568
* **Filipinų vėliava Filipinai** – apie 11 000
* **Australijos vėliava Australija** – 7 626
* **Naujosios Zelandijos vėliava Naujoji Zelandija** – 552
* **Ispanijos vėliava Ispanija** – 30 (10, 1966–1967; 20, 1967–1968) Visi – medikai.

Nuorodos
--------

1. ↑  Hobbes, Nicholas (2004). *Essential Militaria*. McArthur and Company.

* Allied Participation in Vietnam Archyvuota kopija 2013-01-27 iš Wayback Machine projekto.
| **Kenny Gangl. *Kenneth Gorelick*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1956 m. birželio 5 d. (66 metai)Sietlas, JAV |
|  |
| Veikla | muzikantas, saksofonistas |
|  |
|  **Vikiteka** | Kenny G |

**Kenneth Gorelick** (geriau žinomas savo sceniniu vardu **Kenny G**, g. 1956 m. birželio 5 d.) – JAV muzikantas, saksofonistas.

Būdamas 17 metų pradėjo groti Barry White Love Unlimited Orchestra. Mokėsi Vašingtono universitete. Nuo 1981 m. Kenny G išleido daug solinių albumų, dirbo su Whitney Houston, Natalie Cole ir Aretha Franklin. Plataus pasisekimo sulaukė 1986 m. išleidęs savo ketvirtąjį alnumą „DuoTones". 1994 m. apdovanotas Grammy Award už geriausią instrumentinę kompoziciją „Forever in Love". ypatingo pasisekimo sulaukė jo hitai „Songbird" ir „Waiting for You".

Kenny G Ultimate albumas
Albumas „Breathless" (1992 m.) vien Jungtinėse Amerikos Valstijose buvo parduotas 8 000 000 egzempliorių tiražu (pasaulyje šio albumo kopijų yra parduota daugiau nei 30 000 000), kalėdinis įrašas „Miracles: The Holiday Album" (1994 m.) savuoju populiarumu išprovokavo visą seriją („Faith: A Holiday Album" (1999 m.) ir „Wishes: A Holiday Album" (2002 m.) o jazz „standartų" rinkinys „Classics In The Key Of G" (1999 m.) net visko mačiusius muzikos ekspertus pritrenkė nesumeluotu sentimentalumu ir super singlu su pačiu Louis Armstrong.

Kenny G įtvirtino savo pozicijas ir kaip sesijinis muzikantas – jis tapo vienu geriausiu partneriu-instrumentalistu tokių žvaigždžių kaip George Benson, Chaka Khan, Michael Bolton, Smokey Robinson, David Sanborn ar Earth, Wind & Fire įrašų sesijose.

Nuorodos
--------

* Kenny G svetainėje Last.fm
*Kitos reikšmės – Laisvė (reikšmės).*
Laisvės skulptūra Rokiškyje
**Laisvė** – subjekto galimybė nevaržomai, savo nuožiūra elgtis bei veikti.

Kai kada siūloma skirti galios ir laisvės sąvokas, laisvę apibrėžiant kaip galimybę atlikti daugiausia patį subjektą liečiančius veiksmus, o galią – kaip galimybę savo veiksmais pirmiausia daryti įtaką kitiems.

Laisvė susiduria su keturiais pavojais: stipriojo valdžios siekimu, vargšo pasipiktinimu nelygybe, neišmanėlio utopijos troškimu ir netikinčiojo nesugebėjimu skirti laisvės nuo nuolaidžiavimo.

Determinizmas ir neuromokslai
-----------------------------

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

Filosofijoje iki šiol esti ginčų dėl determinizmo teorijų. Pagal vieną iš teorijų, remiantis naujausiais neuromokslų tyrimais, teigiama, kad asmens laisvė yra fikcija – žmogaus elgesį sąlygoja biologiniai veiksniai. Vienas tokios teorijos šalininkų vokiečių neurofiziologas Volfas Singeris teigia, kad populiari ir pripažinta laisvos valios koncepcija, šiuo metu vyraujanti, prieštarauja ne tik determinizmo teorijai, bet ir neurobiologijos mokslo tyrimų rezultatams.

Eugène Delacroix – „Laisvė kviečia į kovą", 1830
Pasak Singerio, valios laisvės nebuvimas turi sąlygoti esamų kaltės ir bausmės institutų peržiūrą (revizavimą), nes tam tikra prasme asmuo negali būti laikomas atsakingu už savo elgesį. Jo teigimu, nusikaltimų kaltininkų atveju yra atliekamos veikos, kadangi kiekvienas asmuo paveldi tam tikrą nervų sistemos tipą (neuroninę architektūrą), kuri žmogaus ontogenezės metu pasireiškia tam tikrais būdais bei formomis, todėl asmuo nėra atsakingas už savo veiksmus, kadangi jis to pats veikos darymo metu nevaldo (asmuo daro ne tai, ką nori, bet kai jis ką daro, tai jam atrodo, kad jis to nori).

Šaltiniai
---------

1. ↑   Lord Acton. "揪斗"罗琳的白左：连个名字都不让提，你们就是传说中的伏地魔吧？

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Laisvė***

Vikižodynas
Pakinktai su pavalkais ir lanku
Pakinktų sandara
**Pakinktai** – priemonė, kuria valdomi kinkomieji gyvūnai, prie jų kabinamos transporto priemonės (vežimas, rogės) ar žemės ūkio padargai (akėčios, plūgas). Kinkomi ant arklių, jaučių (arklių pakinktai sudėtingesni).

Arklio pakinktai skirstomi dvejopai:

* pakinktai su pavalkais ir lanku – juos sudaro pavarža, sąmatas, apynasris su žąslais (kamanos), pavadis, lankas, pavalkai, pakantė, pakeltinė (viršutinė ir apatinė), balnelis, vadelės, ienos;
* pakinktai su plėškėmis – juos sudaro grąžulas, apynasris su žąslais (kamanos), kaklininkas, plėškės (kartininkas ir krūtindiržis), balnelis, vadelės, viržiai.

Pagal paskirtį pakinktai būna darbiniai, išeiginiai. Pastarieji puošnūs, apkabinėti žvangučiais ir skambalais. Pakinktai būna vieniniai (pavalkai su viržiais – į dvi arba vieną ieną, pavalkai su lanku – į dvi ienas, pavalkai su plėškėmis – į vieną ar dvi ienas) ir poriniai (pavalkai su viržiais – į rodiklį, ir plėškėmis – į rodiklį).

Valstiečiai paprastai tiek darbui, tiek švenčių proga kinkydavo po 1 ar 2 arklius, sykiais (darbui) – po 3–4. Dvaruose važiavimui kinkydavo 1–2 arba 4–6 arkliui pratėgiui. Aukštaitijoje ir Dzūkijoje arklius dažniausiai kinkydavo pavalkais su lanku, Žemaitijoje ir vidurio Lietuvoje – pavalkais su viržiais, Suvalkijoje – plėškėmis.

Darbiniai pakinktai būdavo gaminami pačių valstiečių, o išeiginiai – amatininkai (rimoriai). Pakinktų sandara minima nuo XVI a. (Lietuvos dvarų inventoriuje). Pradžioje rimoriai dirbo dvaruose, po baudžiavos panaikinimo tapo laisvaisiais amatininkais. XX a. amatas nunyko (nors vietomis kolūkiuose dar būta pakinktų dirbėjų). Gaminti pramoniniu būdu.

Literatūra
----------

* Laniauskaitė, Janina 1972. „Pakinktai darbiniuose ratuose Lietuvoje XIX a. pabaigoje–XX a. pradžioje", iš *Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1970 ir 1971 m.*, Vilnius
* Laniauskaitė-Morkūnienė, Janina „Kinkimas pavalkais su viržiais Lietuvoje XIX a. II pusėje–XX a. I pusėje", iš *LTSR MA darbai*. Serija A, 1984, t. 4 (89)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pakinktai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 272
| Berdo stotis*Byrd Station* |
| --- |
| *Berdo stotis ~1960 m.* |
|  |
| 

Berdo stotisBerdo stotis

80°01′00″ p. pl. 119°32′0″ v. ilg.﻿ / ﻿80.01667°š. pl. 119.53333°r. ilg.﻿ / 80.01667; 119.53333﻿ (Berdo stotis)Koordinatės: 80°01′00″ p. pl. 119°32′0″ v. ilg.﻿ / ﻿80.01667°š. pl. 119.53333°r. ilg.﻿ / 80.01667; 119.53333﻿ (Berdo stotis) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1957 m. |
|  |
| **Altitudė** | 1 553 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Berdo stotis |

**Berdo stotis** (angl. *Byrd Station*) – buvusi Jungtinių Amerikos Valstijų antarktinė tyrimų stotis, įkurta vakarų Antarktidoje, Merės Berd žemėje, Berdo lygumoje, 1553 m aukštyje virš jūros lygio, 660 km nuo vandenyno kranto. Įkurta 1957 m. minint tarptautinius geofizikos metus. Stotis pastatyta naudojant apleistų Litl Amerikos bazių medžiagas. Pirmajai bazei sugriuvus, 1960 m. pastatyta nauja. Ji stovėjo iki 1972 m. kol dėl per storos sniego dangos, užgulusios statinius, apleista. Nuo tada Berdo stotis tebuvo vasaros stovyklaviete, o 2004 m. visiškai apleista.

Berdo stotis yra tiesiai ant Vakarų Antarktidos ledo skydo, kurio tyrimas labai svarbus stebint klimato pokyčius. Vidutinė temperatūra čia yra -28,5 °C (rugpjūčio vidutinė -36,3 °C, sausio -14,6 °C). Per stebėjimų laikotarpį temperatūra sparčiai kilo (viena sparčiausiai šylančių Žemės vietų).

Stotis pavadinta JAV poliarinio tyrinėtojo Ričardo Berdo vardu. Berdo stotis vaizduojama siaubo filme „Padaras".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 79
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Laisvoji ekonominė zona (LEZ)** – ūkinei, komercinei ir finansinei veiklai skirta teritorija, kurioje įstatymu nustatytos ypatingos ekonominės ir teisinės ūkio subjektų funkcionavimo sąlygos.

LEZ – viena iš tiesioginių užsienio investicijų pritraukimo formų.

Lietuvos laisvosios ekonominės zonos
------------------------------------

### LEZ veiklos reglamentavimas

LEZ veiklą reglamentuoja Lietuvos Respublikos laisvųjų ekonominių zonų pagrindų įstatymas.

Lietuvos Respublikoje steigiamoje zonoje gali būti plėtojama prekybos, gamybos, importo ir eksporto ar kita Lietuvos Respublikos įstatymų nedraudžiama veikla. Veiklos rūšis nustato atskiras įstatymas dėl konkrečios zonos steigimo.

Zonos valdymo bendrovė yra juridinis asmuo. Zonos valdymo bendrovėje privačios nuosavybės teise fiziniams ir juridiniams asmenims turi priklausyti be mažiau kaip 51 % balsų suteikianti akcijų dalis. Ji veikia pagal Akcinių bendrovių įstatymą. Zonos valdymo bendrovė registruojama Įmonių rejestro įstatymo nustatyta tvarka. Zonos valdymo bendrovės įgaliojimus nustato šis įstatymas, taip pat zonos valdymo bendrovės įstatai.

Zonos įmonė – toje zonoje esanti ir įregistruota pagal Lietuvos Respublikos įmonių rejestro įstatymo reikalavimus bet kokios nuosavybės formos ir rūšies įmonė, kuriai taikomos šiame Lietuvos Respublikos laisvųjų ekonominių zonų pagrindų įstatyme (toliau LEZ įstatyme) nustatytos veiklos sąlygos ir valstybės garantijos jos veiklai zonoje.

### Mokami mokesčiai ir rinkliavos

Zonoje įregistruotos įmonės ir jų darbuotojai Europos Sąjungos teisės aktų ir jų taikymo Lietuvos Respublikoje tvarką reglamentuojančių teisės aktų nustatyta tvarka moka importo muitus, apibrėžtus 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, 4 straipsnio 10 punkte. Zonoje įregistruotos įmonės ir jų darbuotojai Lietuvos Respublikos įstatymų nustatyta tvarka taip pat moka valstybės rinkliavą ir tik šiuos mokesčius bei įmokas:

1. pelno mokestį;
2. gyventojų pajamų mokestį;
3. mokestį už aplinkos teršimą ir gamtos išteklius;
4. valstybinio socialinio draudimo įmokas;
5. privalomojo sveikatos draudimo įmokas;
6. pridėtinės vertės mokestį, akcizą, cukraus mokestį, prekių apyvartos mokestį – šiuos mokesčius reglamentuojančių teisės aktų nustatyta tvarka ir atvejais.

### 7 Lietuvos LEZ

Šiuo metu Lietuvoje veikia 7 laisvosios ekonominės zonos: 

* Kauno LEZ;
* Klaipėdos LEZ;
* Šiaulių LEZ;
* Kėdainių LEZ;
* Panevėžio LEZ;
* Akmenės LEZ;
* Marijampolės LEZ.

Zonų priežiūrą atlieka Vyriausybės įgaliota valstybinė priežiūros komisija.
| **Jevgenijus Styčkinas** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Jevgenijus Styčkinas |
| Gimė | 1974 m. birželio 10 d. (48 metai)Maskva, RTFSR |
| Gyven. vieta | Maskva |
| Tautybė | Rusas |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | kinas, TV |
| Pareigos | Aktorius |

**Jevgenijus Styčkinas** (rus. *Евге́ний Алексе́евич Сты́чкин* , g. 1974 m. birželio 10 d. Maskvoje) – Rusijos aktorius.

Biografija
----------

Baigė anglų specialiąją mokyklą Nr. 30 (Nr. 1276). Mokėsi VGIK (A. B. Džigarkhanjano, A. L. Filozovo kursas). 

Nuo 1994 m. dirbo teatro artistu. Nuo 1995 m. –teatro „Luna" aktoriumi. Vaidino spektakliuose „Pasiūlymas" (Šiuolaikinių pjesių mokykla, rež. I. Reichelhaus), „Trečiojo Reicho baimė ir neviltis" (teatras „Vyšnių sodas", rež. A. Vilkinas), „Mašenka" (Teatro trupė Sergejus Vinogradovas, rež. S. Vinogradovas), „Čarlis Ča" (Teatras „Luna", rež. S. Prochanovas, „Žuvėdros" apdovanojimas nominacijoje „Proveržis-2000" už pagrindinį vaidmenį), „Faustas" (teatras „Luna", rež. F. Goifmanas) ir kiti .

Bendradarbiavo su S. Vinogradovo teatro trupe, pavadintu teatru Mossovet, teatru „Šiuolaikinio žaidimo mokykla".

Jevgenijus Stychkinas įkūnijo herojus eilėje filmų: „Ir ryte jie pabudo", „Bakalaurai", „Nuo 180 ir daugiau", „Pinigų diena", „Flash.ka", „Pirmajame rate" , „Auksinis veršis", „Meistrai" karininkai: Išgelbėk imperatorių", „Pavargęs nuo saulės 2", „Baltoji gvardija", „Lakštingala plėšikas" ir kt.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
| Jezercė |
| --- |
| Jezercė nuo Karanfilo kalnoJezercė nuo Karanfilo kalno |
| **Aukštis** | 2694 m |
| **Žemynas** | Europa |
| **Šalys** | Albanijos vėliava Albanija |
| **Kalnynas** | Dinarai |
| **Pirmasis įkopimas** | 1929 m.Sleeman, Elmalie, Ellwood |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Jezercė

  |
| **Koordinatės:** | 42°26′30″ š. pl. 19°48′45″ r. ilg.﻿ / ﻿42.44167°š. pl. 19.81250°r. ilg.﻿ / 42.44167; 19.81250Koordinatės: 42°26′30″ š. pl. 19°48′45″ r. ilg.﻿ / ﻿42.44167°š. pl. 19.81250°r. ilg.﻿ / 42.44167; 19.81250 |
|  |
|  **Vikiteka** | Jezercė |

**Jezercė** (alb. *Maja Jezercë*, serb. *Језерски врх*) – kalnas Albanijos šiaurėje, 5 km nuo Juodkalnijos sienos; aukščiausia Prokletijės kalnų ir viso Dinarų kalnyno vieta (aukštis – 2694 m). Iškilęs tarp Valbonės (rytuose) ir Šalos (vakaruose) slėnių. Sudarytas iš dolomitinės klinties. Viršūnėje yra didelė kara, kurioje telkšo keli ežerėliai. Aukštikalnėse beveik nuolat yra sniego, nes žiemą jo iškrenta labai daug ir tik sausomis vasaromis jis kiek aptirpsta.

Kalno pavadinimas serbų kalba reiškia „ežerų viršukalnė". Pirmas užfiksuotas įkopimas į Jezercę 1929 m. atliktas britų alpinistų Sleeman, Elmalie ir Ellwood.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 146
**Jevhenas Protasovas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Протасов Євген Євгенович |
| Gimimo data | 1997 m. liepos 23 d. (25 metai) |
| Gimimo vieta | Melitopolis, Ukraina |
| Ūgis | 168 cm |
| Svoris | 66 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FC Telavi |
| **Pozicija** | saugas, vingeris |
| Jaunimo klubai |
| 2018– | Oleksandriâ |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2018–20202020–202120212022–20232023– | OleksandriâLucko „Voluinė"Metalist 1925FK SūduvaFC Telavi | 38 0(1)30 0(2)16 0(0)47 0(3)00 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. liepos 6 d.. |

**Jevhenas Protasovas** (ukr. *Євген Євгенович Протасов*; g. 1997 m. liepos 23 d.) – Ukrainos futbolininkas, rungtyniaujantis krašto saugo pozicijoje. Atakuojančio plano žaidėjas. Buvo kviečiamas į Ukrainos jaunimo U-21 rinktinę. Nuo 2022 m. vasario mėn. „Sūduvos klubo" narys.

Karjera
-------

Karjeros pradžioje atstovavo įvairiems klubams gimtinėje. 

Nuo 2018 m. iki 2020 m. atstovavo „Oleksandrijos" klubui. Premjer lygoje debiutavo 2018 m. vasario 17 d. rungtynėse prieš Kamianskės (Kamjanskės) „Stal". Šiose rungtynėse rezultatu 2-0 nugalėjo varžovai.

2020–2021 m. sezone atstovavo Lucko „Voluinės" klubui, o nuo 2021-ųjų liepos – Charkivo „Metalist 1925".

### FK Sūduva

#### 2022 m.

2022 m. sausio 17 d. pranešta apie tai, kad pasirašė sutartį su „Sūduvos" klubu.

2022 m. kovo 6 d. oficialiai debiutavo „Sūduvos" klubo gretose A lygos rungtynėse prieš „Šiaulių" ekipą, kurios baigėsi nulinėmis lygiosiomis.

2022 m. balandžio 5 d. rungtynėse prieš FC Džiugas pasižymėjo pelnydamas įvartį paskutinėmis rungtynių minutėmis. Rezultatas tapo lygus 1:1, o marijampoliečiai išvengė pralaimėjimo.

#### 2023 m.

2023 m. sausio 31 d. tapo žinoma, kad žaidėjas lieka klube.

2023 m. kovo 5 d. A lygos rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris pasirodė startinėje sudėtyje ir žaidė visas rungtynes. Pasižymėjo pelnydamas įvartį nuo 11 metrų žymos.

2023 m. kovo 11 d. rungtynėse prieš FC Hegelmann pelnė įvartį ir svariai prisidėjo prie pergalės rezultatu 2:0.

### „Telavio" klubas

2023 m. liepos 6 d. tapo žinoma, kad žaidėjas palieka „Sūduvos" klubą ir keliasi į FC Telavi (Gruzija).

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2022** | **„Sūduva"** | 30 | 1 |
| **2023** | **„Sūduva"** | 17 | 2 |
|

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;

Laimėjimai
----------

### su FK Sūduva

Supertaurė
**Nugalėtojai:** 2022 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  SOCCERWAY: STAL v. OLEXANDRIA
2. ↑  alyga.lt: Sūduvos naujiena
3. ↑  sportas.lt: Sūduvos naujokas
4. ↑  alyga.lt: 2022-03-06 Šiauliai 0-0 Sūduva
5. ↑  sportas.lt: 2022-03-06 Šiauliai 0-0 Sūduva
6. ↑  LF: 2022-03-06 Šiauliai 0-0 Sūduva
7. ↑  alyga.lt: Sūduva 1-1 Džiugas
8. ↑  sportas.lt naujienos
9. ↑
10. ↑
11. ↑  sportas.lt naujienos: Protasovas keliasi į Telavį
12. ↑  sportas.lt: Supertaurės rungtynės

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* fksuduva.lt
* transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
|  |
| --- |
| **Hugo Trefnerio gimnazija** |
| Hugo Trefnerio gimnazija herbasHugo Trefnerio gimnazija herbas |
| Hugo Trefnerio gimnazija |
| **Adresas** | Tartu, Munga 12 |
| **Direktorius(-ė)** | Ott Ojaveer |
| **Mokinių skaičius** | 540 |
| **Įkūrimo data** | 1883 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** | {{{laidos}}} |
| **Pedagogų skaičius** | {{{darbuotojai}}} |

**Hugo Trefnerio gimnazija** (est. *Hugo Treffneri Gümnaasium*) – viena žymiausių mokyklų visoje Estijoje; gimnazija.

Adresas: Munga 12, Tartu.

Istorija
--------

Hugo Treffner, mokyklos steigėjas
1883 m. gruodžio 7 d. estų pedagogas ir intelektualas Hugo Treffner (1845–1912) gavo leidimą steigti berniukų mokyklą.

1884 m. sausio 1 d. mokykla pradėjo veikti. Pradžioje dėstyta tik pirmosiose trijose gimnazijos klasėse. Dėstyta vokiečių kalba, tradicine švietimo kalba Estijoje.

1889 m. įvesta rusų kalba kaip rusifikacijos pasekmė.

1890 m. mokykla išplėsta iki 8 klasių.

1907 m. suteiktas Hugo Trefnerio vardas. Mokykla tapo privačia.

1912 m. (mirus Trefneriui), žmona perėmė mokyklos vadovavimą.

Atgavus Nepriklausomybę, nuo 1918 m. rudens įvesta estų kalba.

Sovietiniais metais buvo 4-oji vidurinė mokykla, nuo 1944 m. – 1-oji.

1954 m. įvesta koedukacija, mokykloje mokosi ir mergaitės.

1990 m. mokykla atgavo istorinį vardą.

Nuo 1998 m. dėstoma tik paskutinėm trim (10, 11 ir 12) klasėm iki abitūros baigimo.

Nuorodos
--------

* Hugo Trefnerio gimnazijos tinklavietė (estų, vokiečių, anglų k.)
| **Kenjuro Yanagida** |
| --- |
| Gimė | 1893 m. lapkričio 23 d.Nanmori kaimas, Aikos apskritis, Kanagavos prefektūra, Japonija |
| Mirė | 1983 m. sausio 16 d. (89 metai) |
| Tautybė | japonas |
|  |
| Veikla | filosofas |
|  |
| Alma mater | Kioto universitetas |

**Kendziuro Janagida** (jap. 柳田謙十郎 = *Yanagida Kenjuro*, 1893 m. lapkričio 23 d. – 1983 m. sausio 16 d.) – japonų filosofas, Kitaro Nišidos mokinys, po Antrojo pasaulinio karo daugiausiai dėmesio skyręs materializmui, pacifizmui, kairiųjų pažiūrų idėjoms.

Gimė Kanagavos prefektūroje, žemdirbių šeimoje. Baigęs mokytojų kursus, nuo 1913 m. dirbo įvairiose mokyklose Kanagavos, Okajamos, Ivatės prefektūrose. 1922 m. įstojo į Kioto universitetą, studijavo filosofiją. Po studijų iki 1941 m. dirbo Taipėjaus imperatoriškajame universitete, vėliau grįžo į Kiotą. 1945 m. apsigynė daktaro laipsnį. Iš pradžių priklausė Nišidos filosofinei mokyklai, tačiau palaipsniui nuo jos nutolo, susidomėjo marksizmu, materializmu, įsitraukė į darbuotojų teises ginančių organizacijų veiklą, pacifistinius judėjimus. 1960 m. įstojo į Japonijos komunistų partiją, priklausė Japonijos–Kinijos draugystės asociacijai.

Bibliografija
-------------

* *Mano pasaulėžiūros evoliucija*, 1955 m. (1960 m. išleista lietuvių k. Valstybinėje politinės ir mokslinės literatūros leidykloje, iš rusų k. vertė D. Pronskietytė)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nagasaka, F. G. & Cohen, R. S. (2012). *Japanese Studies in the Philosophy of Science.* Springer Netherlands, p. vii.
2. ↑  Piovesana, G. K. (1969). Contemporary Japanese Philosophical Thought. St. John's University Press, p. 215
| Bidžapurasಬಿಜಾಪುರ |
| --- |
| *Gol Gumbazo mauzoliejus* |
|  |
| 

BidžapurasBidžapuras

16°49′0″ š. pl. 75°42′0″ r. ilg.﻿ / ﻿16.81667°š. pl. 75.70000°r. ilg.﻿ / 16.81667; 75.70000﻿ (Bidžapuras)Koordinatės: 16°49′0″ š. pl. 75°42′0″ r. ilg.﻿ / ﻿16.81667°š. pl. 75.70000°r. ilg.﻿ / 16.81667; 75.70000﻿ (Bidžapuras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Karnataka Karnataka |
| **Rajonas** | Bidžapuro rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 327 427  |
| **Plotas** | 10,5 km² |
| **Tankumas** (2011) | 31 184 žm./km² |
| **Altitudė** | 770 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Bidžapuras |

**Bidžapuras** (kan. ಬಿಜಾಪುರ  = *Bijāpur*, urd. بیجاپور) – miestas Indijoje, Dekano plokščiakalnio vakaruose, Karantakos valstijos šiaurėje, 384 km į vakarus nuo Haidarabado. Geležinkelių ir plentų mazgas, yra regioninis oro uostas. Medvilnės valymo, aliejaus pramonė. Svarbus turistinis centras.

Paveldas
--------

Bidžapuras garsus savo architektūros paveldu: bazaltinis sultono Mohamedo Adilo Šaho mauzoliejus „Gol Gumbaz" (pastatytas 1656 m.), Ibrahimo Adilo Šaho II mauzoliejus „Ibrahim Rauza" (XVII a.), Bidžapuro sultonų pastatyta tvirtovė (XVI a.) su milžiniška bronzine „Malik-i-Maidan" patranka, įvairūs rūmai, kiti mauzoliejai, XVI a. didžioji mečetė, senosios kapinės, keletas hinduistų šventyklų, paminklas Šivai.

Istorija
--------

Miestas X–XI a. buvo įkurtas Vakarų Čalukjų ir pavadintas ***Vidžajapura*** („pergalės miestas"). Nuo XIII a. prasidėjo musulmonų antpuoliai, o 1347 m. miestas buvo užkariautas Bahmani sultonato. 1518 m. šis sultonatas skilo, ir Bidžapuras tapo naujo Bidžapuro sultonato, kurį valdė Adil Šahų dinastija, sostine. Tuo metu pastatyta tvirtovė, ištaigingi rūmai. 1686 m. Aurangzebo vadovaujami Mogolai šį miestą užkariavo. Vėliau miestas buvo valdomas vietinių musulmonų vadų, marathų, o 1818 m. užkariautas britų ir tapo Sataro kunigaikštystės dalimi. Vėliau administruotas iš Bombėjaus.

* Forto patrankaForto patranka
* Ibrahimo Rauzos mečetėIbrahimo Rauzos mečetė
* Dainų rūmų (Sangit mehel) liekanosDainų rūmų (*Sangit mehel*) liekanos
* Bara Kaman liekanosBara Kaman liekanos

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 62
|  *Hugues Fabrice Zango*  |
| --- |
|  |
|  |
| Pilnas vardas | Hugues Fabrice Zango |
| Gimė | 1993 m. birželio 25 d. (29 metai)  Uagadugu, Burkina Fasas |
| Atstovauja (-vo) | Burkina Faso vėliava Burkina Fasas |
| Aktyvumo metai | 2012 – dabar |
|  |
| Rungtys | Šuoliai |
| Asmeniniai rekordai | Trišuolis: 17,66 m **RR**  Tolis: 7,02 m |
|  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas**0 | **Sidabras**0 | **Bronza**1 | **Suma**1 |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas**0 | **Sidabras**0 | **Bronza**1 | **Suma**1 |
|  **Afrikos lengvosios atletikos čempionatas**  |
| **Auksas**1 | **Sidabras**1 | **Bronza**0 | **Suma**2 |
|  |
| World Athletics profilis: |  |

**Hugas Fabrisas Zango** (*Hugues Fabrice Zango*, g. 1993 m. birželio 25 d.) – Burkina Faso lengvaatletis, kuris specializuojasi trišuolio rungtyje. Olimpietis, pasaulio čempionatų prizininkas.

Biografija
----------

2015 m. Universiadoje pelnė sidabro medalį. 2016 m. Afrikos čempionate pelnytas sidabro medalis. Tais pačiais metais sportininkas atstovavo Burkina Fasą 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, kuriose liko 34-as. 2019 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionato bronzos medalininkas trišuolio varžybose.

2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Zango iškovojo bronzos medalį.

Nuorodos
--------

* Hugues Fabrice Zango IAAF svetainėje[neveikianti nuoroda]
Koordinatės: 56°15′46″š. pl. 21°54′06″r. ilg.﻿ / ﻿56.262667°š. pl. 21.901745°r. ilg.﻿ / 56.262667; 21.901745


|  Ylakaičių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Skuodo rajonas |
| **Gyvenvietė** | Ylakaičiai |
| **Statybinė medžiaga** | metalas, medis |
| **Pastatyta** | 1999 |

**Ylakaičių koplyčia** – koplyčia, stovinti Skuodo rajone, Ylakių seniūnijoje, Ylakaičių kaime, šalia kelio  **2701**  Seda–Pašilė–Ylakiai , pusiaukelėje tarp Ylakių ir Pašilės, senuosiuose Ylakaičių kapeliuose. Kapeliai sunykę, juos žymi atnaujintas kryžius.

Atminimo lenta ant koplyčios

Istorija
--------

Ylakaičių kapinės veikė iki XVIII a. pabaigos. Čia atgulė daugiausia vietinės maro aukos. Kapeliuose XIX a. – XX a. pradžioje retsykiais taip pat buvo laidojama, bet čia buvo atvežami savižudžiai, nespėti pakrikštyti mirę kūdikiai, mirtinų epidemijų aukos. Mirusiųjų atminimui stovėjo koplytėlė ir kryžiai, prie koplytėlės rinkdavosi gegužinių pamaldų giedotojai. Senąją koplytėlę XX a. pabaigoje pakeitė pastatyta didesnė koplyčia, atnaujintas didelis kryžius.

Koplyčią 1999 m. pastatė tautodailininkas iš Vaičaičių Kazimieras Krapauskas. Taip buvo pagerbtas kraštiečio kompozitoriaus Broniaus Jonušo (1899–1976) atminimas 100-ųjų gimimo metinių proga. Jo palaikai buvo parvežti iš JAV ir 2009 m. birželio 6 d. perlaidoti Ylakių kapinėse.

Koplyčios pastatas
------------------

Koplyčios priekyje, virš įėjimo durų pakabinta lenta su įrašu: „*Kompozitoriaus Broniaus Jonušo vaikystės dienų prisiminimui skiria žmona Emilija Jonušienė ir koplytėlės autorius Kazimieras Krapauskas. 1999.*" Koplyčios pastatas stačiakampio plano, su iškylančiu keturkampiu bokšteliu. Jo piramidės formos stogo viršūnę vainikuoja geležinis ornamentuotas kryžius. Viduje yra altorėlis. Pastatas suręstas iš metalinio karkaso, apdėto suleistomis metalinėmis profiliuotomis juostomis, primenančiomis apdailines lentas. Koplyčiai iš kairės stovi aukštas medinis kryžius.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ylakaičių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Skuodo krašto enciklopedija *svb.lt/enciklopedija*
2. ↑  Skuodo rajono sakralas Archyvuota kopija 2021-10-21 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Juodasis Čeremošas |
| --- |
| Juodasis Čeremošas ties Verchovinos kaimu Juodasis Čeremošas ties Verchovinos kaimu |
| **Ilgis** | 87 km |
| **Nuolydis** | ~1400 cm/km |
| **Baseino plotas** | 856 km² |
| **Ištakos** | Karpatai (1850 m aukštyje) |
| **Žiotys** | Čeremošas |
| **Šalys** | Ukraina |

**Juodasis Čeremošas** (ukr. *Чорний Черемош*) – upė Vakarų Ukrainoje, Rytų Karpatuose.

Ilgis 87 km, baseino plotas – 856 km², nuolydis – 14 m/km. Išteka 1850 m aukštyje alpinėse pievose. Ties kaimu *Устеріки* susilieja su Baltuoju Čeremošu ir sudaro upę Čeremošą.

Juodasis Čeremošas yra yra siaura, sekli greita kalnų upė, tekanti siaura uolėta, slenkstėta (slenksčių aukštis – 0,5–1,6 m) vaga (kai kur teka tarpekliu). Būdingas audringas pavasarinis potvynis. Vasarą upė mažavandenė.

Krantai aukšti, miškingi.

Upe naudojasi vandens turistai.
Dow Jones indeksas (nuo 1987 m. liepos 19 d. iki 1988 m. sausio 19 d.)
FTSE 100 indeksas (nuo 1987 m. liepos 19 d. iki 1988 m. sausio 19 d.)
**Juoduoju pirmadieniu** (angl. *Black Monday*) vadinama 1987 m. spalio 19 diena, kai ženkliai smuko pasaulio vertybinių popierių biržų indeksai. Krizė prasidėjo Honkonge, tuomet pasiekė Europą ir JAV. Dow Jones Industrial Average indeksas krito labiausiai per visą jo skaičiavimo istoriją – 508 punktais iki 1738,74 (22,6 %).

Taip pat pavadinimais *Juodasis trečiadienis* ir *Juodasis ketvirtadienis* vadinamos 1929 metų spalio 28 d. ir 29 dienos, po kurių prasidėjo Didžioji krizė vakarų ekonomikoje.

Nuostoliai
----------

Jo kritimas atsiliepė viso pasaulio ūkiui. Australijoje vertybinių popierių biržos į spalio pabaigą prarado 41,8 %, Kanados – 22,5 %, Honkongo – 45,8 %, Jungtinė Karalystė – 26,4 %.

Vertybinių popierių vertės kritimas 1987 metais buvo labai netikėtas, nes nebuvo jokių priežasčių ar įvykių, pagal kuriuos tai būtu buvę galima nuspėti. Šis įvykis privertė suabejoti dauguma ekonomikos teorijų.

Kurį laiką prekyba pasaulinėse vertybinių popierių biržose buvo sustabdyta, nes to laiko skaičiavimo technika nesugebėjo apdoroti padidėjusių orderių skaičių. Tai leido Federalinei rezervų sistemai ir centriniams bankams įsikišti ir sušvelninti finansinės krizės plitimą.

Krizės priežastis
-----------------

Didelis 1986 metų ekonomikos augimas JAV pradėjo lėtėti. 1987 metų pradžioje vertybinių popierių biržos dalyviams pradėjo atrodyti, kad ekonominis nuosmukis baigėsi, ir ekonomika netrukus vėl pradės augti. Vertybinių popierių biržoje buvo stebimas didelis suaktyvėjimas, rugsėjo mėnesį sulaukęs savo apogėjaus.

Svarbiausiomis krizės priežastimis tradiciškai laikomi programinis treiningas, likvidumas, rinkos pervertinimas ir psichologija. Šiomis priežastimis bandoma paaiškinti, kodėl rugsėjo 19 d. vertybinių popierių vertė taip greitai ir smarkiai krito ir kodėl krizė palietė ne tik JAV ekonomiką.

Populiarus aiškinimas yra programinio treiningo pasitelkimas. Programiniuose treininguose kompiuteriai automatiškai vykdo sandorius. Po žlugimo daug rinkos dalyvių pasmerkė aklą pasitikėjimą rinkos tendencijomis ir vertybinių popierių pardavinėjimą krentant kainoms.

Ekonomisto Ričardo Rono nuomone, tarptautinės krizės priežastys prieštarauja bandymams paaiškinti šią krizę programiniu treiningu. Tuo momentu programinis treiningas daugiausiai buvo paplitęs JAV, o krizė prasidėjo Honkonge, paplito po Europą ir tik galiausiai smogė per JAV.

Pagal kitą populiarią teoriją, krizės priežastis buvo didžiojo septyneto (*G-7*) valstybių monetarinių politikų nesuderinimas. JAV norėdama išlaikyti dolerį ir sumažinti infliaciją įvykdė labai didelius pakeitimus monetarinėje politikoje, to nesuderinusi su Europos valstybėmis.

Nuorodos
--------

* Juodasis pirmadienis 1987 Archyvuota kopija 2012-05-01 iš Wayback Machine projekto. (anglų kalba)
* Juodasis pirmadienis 1929 Archyvuota kopija 2007-02-06 iš Wayback Machine projekto. (anglų kalba)
| Ylakių senosios kapinės |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Ylakių senosios kapinėsYlakių senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°16′41″š. pl. 21°51′27″r. ilg.﻿ / ﻿56.278157°š. pl. 21.857539°r. ilg.﻿ / 56.278157; 21.857539Koordinatės: 56°16′41″š. pl. 21°51′27″r. ilg.﻿ / ﻿56.278157°š. pl. 21.857539°r. ilg.﻿ / 56.278157; 21.857539 |

 |
| Vieta | Skuodo rajonas |
| Seniūnija | Ylakių seniūnija |
| Plotas | 0,02 ha |
| Naudotas | XVI a. – XX a. pr. |

**Ylakių senosios kapinės**, vadinamos *Kapeliais, Maro kapeliais* – neveikiančios kapinės rytinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Ylakiuose (Ylakių seniūnija), 50 m į pietryčius nuo katalikų bažnyčios šventoriaus, kelio Ylakiai–Seda dešinėje pusėje.

Kapinės
-------

Įrengtos miestelio pietrytinėje dalyje, aukštumos pakraštyje, esančiame Sedos ir Klevų gatvių kampe. Netaisyklingo plano, neaptvertos. Laidojimo žymių nesimato. Viduryje stovi medinis monumentalus kryžius, o priešais Sedos gatvę – stogastulpio tipo anotacininis ženklas su įrašu „YLAKIŲ KAPELIAI". 

Teritorijos plotas – 0,02 ha.

Istorija
--------

Veikė XVI a. – XVIII a. pab. Laidoti Ylakių gyventojai, daugiausia maro aukos. Įrengus Ylakių parapijos kapines, kapeliuose XIX a. – XX a. pr. retsykiai buvo pakasami savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, užkrečiamų ligų epidemijų aukos, kitatikiai. 

Mirusiems atminti nuo seno stovėjo koplytėlė su šventųjų skulptūromis ir keli monumentalūs kryžiai. Iki XX a. vidurio kasmet per gegužines pamaldas ylakiškiai ateidavo į kapines pagerbti mirusiųjų. Pokariu kapines apleistos, sakralinės architektūros memorialiniai paminklai sunyko. Šalia gyvenančių Rozalijos ir Antano Kaupių iniciatyva XX a. pab. kapinaitės sutvarkytos, pastatytas monumentalus kryžius. Skuodo rajono savivaldybės administracijos rūpesčiu 2002 m. pastatytas tipinis anotacinis ženklas.

Saugotinas kultūros paveldo objektas.

Nuorodos
--------

1. ↑  Mūsų žodis – 2002 m. spalio 8 d.

Nuorodos
--------

* Skuodo krašto enciklopedija
Jeziorko miško kapinės

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jeziorko miško kapinės** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Jeziorko miško kapinės** (lenk. *Cmentarz leśny w Jeziorku*) - šalia Jeziorko kaimo esančiame miške įkurtos, 1942-1943 m. gestapo nužudytų aukų kapinės. Miškas yra apie 7 km nuo Lomžos miesto.

Istorija
--------

Pirmosios žudynės miške įvyko 1942 m. birželio mėnesį, kai apie 60 Lomžos ligoninės pagyvenusių pacientų buvo sušaudyti šiame miške. 13 aukų ekshumavus palaikus buvo identifikuotos. Kitos žudynės įvyko 1943 m. birželio 29 d. kai buvo nužudyti 62 politiniai kaliniai atvežti iš Lomžos kalėjimo. Trečios žudynės įvyko 1943 m. liepos 15 d. kai buvo nužudyti 52 žmonės, tarp kurių buvo vaikų ir pagyvenusių žmonių. Žudynes vykdė *Müller* burys, kurį įkūrė Rytų Prūsijos gauleiteris Erich Koch. 1944 m. rudenį aukų palaikai buvo sudeginti siekiant nepalikti žudynių pėdsakų. Pasitraukus vokiečiams, 1945 m. pavasarį vietos gyventojai įkūrė tris kapus. 

* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Kapinių tinklalapis (angl.).

Literatūra
----------

* Jerzy Smurzyński: "Czarne Lata na Łomżyńskiej Ziemi", (Black years on the Łomża Land), Towarzystwo Przyjaciół Ziemi Łomżyńskiej, Warszawa-Łomża 1997
* Jerzy Smurzyński: "Jeziorko - historia leśnej polany", (Jeziorko - History of the woodland), Starostwo Powiatowe w Łomży, Łomża-Warszawa 2007
* Beata Sejnowska-Runo: "Jeziorko - cmentarz na leśnej polanie", (Jeziorko - The woodland cemetery), Urząd Gminy w Piątnicy, Łomża-Jeziorko 2007
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Alouatta caraya** |
| --- |
| Juodasis staugūnas (Alouatta caraya)Juodasis staugūnas (*Alouatta caraya*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Primatai  *( Primates)* |
| Šeima: | Koatos  *( Atelidae)* |
| Gentis: | Staugūnai  *( Alouatta)* |
| Rūšis: | Juodasis staugūnas  *( Alouatta caraya)* |

 |

**Juodasis staugūnas** (*Alouatta caraya*) – beždžionių staugūnų (*Alouatta*) rūšis. Paplitusi Argentinoje, Paragvajuje, Bolivijoje ir Brazilijoje. Tai toliausiai pietuose gyvenanti staugūnų rūšis.

Patinai juodi, o patelių spalva smėlinė. Gyvena grupėmis nuo 3 iki 19 individų (paprastai grupę sudaro 7-9). Grupėje būna 1-3 patinai ir 7-9 patelės. Stūgauja anksti iš ryto, pranešdami apie savo valdas. Skleidžiamas garsas gali būti girdimas už 5 km. 80 % dienos laikotarpio pramiega.

Gyvena miškuose, kur minta medžių lapais, vaisiais. Karstydamosis medžiais naudoja kibią ir tvirtą uodegą. Didžiąją laiko dalį praleidžia medžiuose. Išgyvena 15-20 metų.

Juodojo staugūno patelė
| Desagvaderas |
| --- |
| **Ilgis** | 436 km |
| **Baseino plotas** | 35 000 km² |
| **Ištakos** | Titikaka |
| **Žiotys** | Poopas |
| **Šalys** | Bolivija, Peru |

**Desagvaderas** (isp. *Río Desaguadero*, keč. *Huchusuma mayu*) – upė rytų Bolivijoje, Altiplane. Išteka iš Titikakos ežero, teka į pietus plačiu kalnų slėniu, senovinio ežero dugnu. Įteka į Poopo ežerą. Žemupyje sudaro Bolivijos–Peru sieną. Dėl didelio garuojamumo ir dėl to, kad teka druskingomis sritimis vanduo sūrus. Nedideliais laivais Desagvaderu vyksta laivyba 65 km aukštupio ruože.

Ikikolumbiniu laikotarpiu Desagvaderas vadintas *Aullagas* ir *Chacamarca*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Amerika*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: desagvaderas.
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 131
| **Jurijus Prokofjevas** |
| --- |
| Gimė | 1939 m.Muinakas |
| Tautybė | rusas |
|  |
| Veikla | TSKP funkcionierius, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Darbo raudonosios vėliavos ordinas, Garbės ženklo ordinas, Tautų draugystės ordinas |

**Jurijus Prokofjevas** (rus. *Ю́рий Анато́льевич Проко́фьев*, g. 1939 m. Muinake, Karakalpakijos TSR) – tarybinis partinis veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.

Biografija
----------

1962 m. baigė Maskvos automechanikos institutą, 1972 m. – Neakivaizdinę aukštąją partinę mokyklą prie TSKP CK. Ekonomikos mokslų kandidatas.

1957 m. pradėjo dirbti pionierių vadovu vienoje iš Maskvos vidurinių mokyklų, buvo Automechanikos instituto komjaunimo komiteto sekretoriumi, Maskvos Pervomaisko rajono komjaunimo komiteto instruktoriumi, antruoju, vėliau – pirmuoju sekretoriumi, Maskvos miesto komjaunimo komiteto skyriaus vedėju.

Nuo 1968 m. – partinis funkcionierius: TSKP Maskvos miesto komiteto instruktorius, skyriaus vedėjo pavaduotojas, 1977–1985 m. – TSKP Maskvos miesto Kuibyševo rajono komiteto sekretorius, antrasis sekretorius, pirmasis sekretorius. 1985 m. – TSKP Maskvos miesto komiteto skyriaus vedėjas. 1986–1988 m. buvo Maskvos miesto Vykdomojo komiteto sekretorius. Nuo 1988 m. – TSKP Maskvos miesto komiteto sekretorius, antrasis sekretorius, pirmasis sekretorius. 1990–1991 m. buvo TSKP CK Politinio biuro narys.

Žlugus TSKP įkūrė keletą aukštųjų technologijų įmonių, vadovavo akcinei bendrovei „TV-Inform". Šiuo metu yra Rusijos visuomeninio socialistinio judėjimo prezidiumo pirmininkas.

Apdovanojimai
-------------

* Darbo raudonosios vėliavos ordinas (1976 m. už derliaus nuėmimą)
* du Garbės ženklo ordinai (1972 m. – už durpynų gaisrų gesinimo organizavimą, 1980 m. – už penkmečio planų vykdymą
* Tautų draugystės ordinas (1985 m. už Pasaulinio jaunimo ir studentų festivalio Maskvoje organizavimą)
* Aukštutinės Voltos Garbės ordinas (1990 m.)
* Rusijos Federacijos Valstybinė premija (2000 m. už naujų technologijų diegimą perduodant informaciją TV kanalais).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Прокофьев Ю.А. (Biografija.ru inf.)
| **Jurijus Zubakovas** |
| --- |
| Gimė | 1943 m. lapkričio 27 d.Čita, Rusijos TFSR, TSRS |
| Mirė | 2022 m. spalio 18 d. (78 metai) |
| Tautybė | rusas |
|  |
| Veikla | Rusijos žvalgybininkas, diplomatas |
| Pareigos | buvęs Rusijos ambasadorius Lietuvoje |
|  |
| Alma mater | KGB aukštoji mokykla |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Raudonosios Žvaigždės ordinas, Tautų draugystės ordinas |

**Jurijus Antonovičius Zubakovas** (rus. *Юрий Антонович Зубаков*; 1943 m. lapkričio 27 d. – 2022 m. spalio 18 d.) – Rusijos politikas, žvalgybininkas, diplomatas, buvęs Rusijos ambasadorius Lietuvoje.

Biografija
----------

1963–1966 m. tarnavo Tolimųjų Rytų laivyne. 1970 m. baigė teisės studijas KGB Aukštojoje mokykloje. Po studijų dirbo KGB kontržvalgybos valdyboje, buvo KGB partinio komiteto sekretorius. Vėliau dirbo TSKP CK Administracinių organų skyriuje.

1991 m. paskirtas TSRS Saugumo tarybos nario J. Primakovo patarėju. Šį paskyrus Rusijos užsienio žvalgybos tarnybos direktoriumi, 1991–1996 m. buvo jo pavaduotoju. J.Primakovui tapus Rusijos užsienio reikalų ministru, 1996–1998 m. buvo jo pavaduotoju. 1998–1999 m. buvo J.Primakovo vyriausybės aparato vadovas-federalinis ministras.

Vyriausybei atsistatydinus, 1999–2003 m. buvo Rusijos ambasadorius Lietuvoje, 2003–2004 m. – Moldovoje.

2004–2011 m. – Rusijos Saugumo tarybos sekretoriaus pavaduotojas.

Turėjo viceadmirolo karinį laipsnį, Nepaprastojo ir įgaliotojo pasiuntinio diplmatinį rangą.

Nuorodos
--------

* Neparketinis admirolas. Interviu su J.Zubakovu (rusų klb.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  „О кончине Ю.А.Зубакова". 2022-10-18. Nuoroda tikrinta 2022-10-20.
2. ↑  Зубаков Ю.А. Archyvuota kopija 2012-09-20 iš Wayback Machine projekto. (Agentura.ru inf.)
3. ↑


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Konstantinas Mozelis** | **Rusijos Federacijos ambasadorius Lietuvoje** 1999–2003 m. | Po to:**Borisas Cepovas** |
H. Simbergo „Autoportretas", 1907 m. 
**Hugas Simbergas** (suom. *Hugo Simberg*, 1873–1917) – Suomijos tapytojas ir grafikas, simbolistas.

Biografija
----------

Hugas Simbergas gimė 1874 m. birželio 24 d. Haminos mieste Suomijoje. Mokėsi Suomijos dailės draugijoje Helsinkyje, po to privačiai pas A. Galen-Kalelą. Jo patartas H. Simbergas 1896 m. išvyko į užsienį, lankėsi Londone, kur jam padarė įspūdį prerafaelitų dailė, viešėjo Paryžiuje. 1897−98 m. H. Simbergas lankėsi Italijoje, 1899 m. − Kaukaze. H. Simbergas tapė peizažus ir portretus simbolistiniu stiliumi. Jis rėmėsi suomių folkloru kurdamas įsivaizduojamus pasaulius su veikiančiais velniais ir angelais, Mirtimi ir Šalčiu. Jo paveikslams būdingas supaprastintas vaizdavimas, naivumas. Akselis Galen-Kalela rašė, kad H. Simbergas artimas XIII−XIV a. viduramžių menininkams. H. Simbergas kūrė mažo formato akvareles, piešinius, ofortus. 1905−1907 m. jis dirbo monumentaliosios dailės srityje, kūrė freskas ir vitražus naujai pastatytai Tamperės katedrai. Gyvenimo pabaigoje dailininkas sirgo ir mirė 1917 m. liepos 12 d. Ehtari miestelyje Suomijoje. Jo garsiausiu paveikslu minimas „Sužeistas angelas". Daug H. Simbergo kūrinių sukaupta Helsinkio Ateneum dailės muziejuje.

Galerija
--------

* „Mirties sodas", 1896 m.
* „Jūros peizažas mėnesienoje", 1900 m.
* „Sužeistas angelas", 1903 m.
* „Tiltelis vasaros peizaže", 1911 m.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Hugo Simberg** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Ian Chilvers, John Glaves-Smith. *A Dictionary of Modern and Contemporary Art*. Oxford University Press, 2009, p. 654
* wikiart.org, H. Simbergo kūriniai chronologine tvarka