recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jason Kapono**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1981 m. vasario 2 d. (39 metai) |
| Gimimo vieta | Long Beach, Kalifornija, JAV |
| Ūgis | 2,03 m |
| Svoris | 97 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | lengvasis kraštas |
| NBA naujokų birža |
| 2003 m. | 31 šaukimu,Klyvlendo „Cavaliers" |
| Profesionalūs klubai |
| 1999-20032003-20042004-20052005-20072007-20092009-20112011-20122012-2013 | UCLA (NCAA)Cleveland „Cavaliers"Charlotte „Bobcats"Miami „Heat"Toronto „Raptors"Philadelphia "76ers"Los Angeles "Lakers"Atėnų "Panathinaikos" | 3,58,52,0 |
|  |

**Džeisonas Kapono** (g. 1981 m. vasario 2 d.) – JAV krepšininkas.

Karjera
-------

J. Kapono karjerą pradėjo UCLA universitete NCAA lygoje. 2003 m. NBA naujokų biržoje, jį 31 numeriu pasirinko Cleveland „Cavaliers" komanda. Per pirmąjį savo sezoną krepšininkas sužaidė vos 41 rungtynes ir pasibaigus sezonui perėjo į Charlotte „Bobcats" klubą. Jame J. Kapono sužaidė 81 rungtynes ir buvo vienas lyderių, tačiau po sezono perėjo į Miami „Heat". Su šia komanda krepšininkas laimėjo NBA čempionatą.

2009 m. birželio 9 d. buvo iškeistas Philadelphia „76ers" komandai.[1] 2011 m. kovo 17 d. pasirašė vienerių metų kontraktą su Los Angeles „Lakers" klubu.[2] 2012 m. kovo 15 d. buvo iškeistas Cleveland „Cavaliers" klubui kartu su Luke Walton į 2 žaidėjus.[3] Kovo 17 d. buvo atleistas.[4]

2012 m. lapkričio 15 d. persikėlė į Europą, Atėnų „Panathinaikos" klubą ir pasirašė sutartį iki sezono pabaigos.[5]

2007–2008 m. sezone taikliausiai atakavo krepšį iš toli (51 proc. taiklumu).

Pasiekimai
----------

* 2006 m. NBA čempionas
* 2007, 2008 m. NBA tritaškių metimo konkurso nugalėtojas

Nuorodos
--------

* NBA.com puslapis apie žaidėją

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
| Medaliai |
| --- |
| Zuzana Rehák-ŠtefečekováZuzana Rehák-Štefečeková |
| Moterų sportinis šaudymas |
| **Atstovaujant: Slovakijos vėliava Slovakija**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2020 Tokijas | Tranšetas |
| **Sidabras** | 2008 Pekinas | Tranšetas |
| **Sidabras** | 2012 Londonas | Tranšetas |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2010 Miunchenas | Tranšetas |
| **Auksas** | 2018 Čangvonas | Tranšetas |
| **Auksas** | 2018 Čangvonas | Mišriai |
| **Sidabras** | 2011 Belgradas | Tranšetas |
| **Bronza** | 2003 Nikosija | Tranšetas |
| **Bronza** | 2017 Maskva | Tranšetas |

**Zuzana Rehak-Štefečekova** (*Zuzana Rehák-Štefečeková*, g. 1984 m. sausio 15 d. Nitroje) – slovakų šaulė į skriejančius taikinius, olimpinė čempionė.

Biografija
----------

2003 m. pasaulio čempionate slovakė iškovojo bronzos medalį. 2006 m. Europos čempionate pelnyta bronza.

Savo debiutinėse 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pateko į finalinį etapą ir iškovojo sidabro medalį. 2010 m. Zuzana pirmą kartą tapo pasaulio čempione.

2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse nusileido tik italei Jessica Rossi ir pelnė sidabro medalį. 2015 m. slovakė pirmą kartą tapo Europos čempione. 2018 m. pasaulio čempionate iškvojo du aukso medalius – moterų tranšete ir mišrių porų tranšeto rungtyse.

2020 m. vasaros olimpinių žaidynių atrankos varžybose Zuzana pasiekė naują pasaulio rekordą (125 taškai) ir pirmu numeriu pateko į finalinį etapą. Finale slovakė po pratesimo įveikė amerikietę Kayle Browning ir pirmą kartą tapo olimpine čempione.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. liepos 29 d.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSportinio šaudymo olimpinės čempionės moterų stendinio šaudymo tranšetinėje aikštelėje |
| --- |
|  |
| 

* 2000:  Daina Gudzinevičiūtė (LTU)
* 2004:  Suzanne Balogh (AUS)
* 2008:  Satu Mäkelä-Nummela (FIN)
* 2012:  Jessica Rossi (ITA)
* 2016:  Catherine Skinner (AUS)
* 2020:  Zuzana Rehák-Štefečeková (SVK)
 |

 |
Saulius Pakalniškis

**Saulius Pakalniškis** (1958 m. birželio 15 d. Staškūniškyje, Anykščių rajonas – 2006 m. vasario 21 d.) – Lietuvos zoologas, entomologas dipterologas (dvisparnių tyrinėtojas).

Biografija
----------

1976 m. baigė tuometinę Jonavos 3-iąją vidurinę mokyklą, 1985 m. – Vilniaus universiteto Gamtos fakultetą.

Kurį laiką dirbo Jonavos baldų kombinate, po to tarnavo sovietinėje kariuomenėje. Grįžęs iš jos, lankė parengiamuosius kursus, rengėsi stoti į Vilniaus universitetą. Domėjosi gamta, augalija (nors labiau jį traukė smulkioji gyvūnija). Susipažino su Zoologijos ir parazitologijos instituto tuometinio Bestuburių zoologijos sektoriaus darbuotojais.

1979–1989 m. LSSR mokslų akademijos Zoologijos ir parazitologijos instituto laborantas, vyresnysis laborantas, jaunesnysis mokslinis bendradarbis; nuo 1990 m. Ekologijos instituto asistentas, mokslinis bendradarbis. 1994 m. Ekologijos institute (Vilniuje) apgynė gamtos mokslų daktaro disertaciją „Lietuvos minuojantieji dvisparniai vabzdžiai" (mokslinis vadovas V. Jonaitis), gamtos mokslų daktaras.

Vilniaus universiteto Ekologijos instituto mokslo darbuotojas, Lietuvos entomologų draugijos narys.

Tyrimai, mokslinė veikla
------------------------

Aprašė Lietuvos minuojančių dvisparnių vabzdžių fauną, išaiškino daugelio rūšių mitybinę specializaciją, rajoninį ir stacinį pasiskirstymą, daugiametę ir sezoninę gausumo, trofinių ryšių bei stacinio pasiskirstymo dinamiką.

Parašė knygą „Augalus minuojantys vabzdžiai" (1985 m. su kitais autoriais. Leidinių "Žuvinto rezervatas" (1993 m. rusų k.), „Lietuvos valstybinių rezervatų flora ir fauna" (1997 m.) bendraautoris.

Paskelbė mokslinių straipsnių. Dalyvavo daugelyje mokslinių ekspedicijų Lietuvoje, Latvijoje, Baltarusijoje ir kt.

Darbai
------

Saulius Pakalniškis pirmą kartą aprašė naujas mokslui minamusių rūšis:

* Minamusė (*Liriomyza labanoro*). Rūšį 1992 m. aprašė pagal Švenčionių raj. Rudiškėse pagautą pavyzdį.
* Minamusė (*Liriomyza lituanica*). Rūšį 1992 m. aprašė pagal Ignalinos raj. Antagavėje pagautus pavyzdžius.
* Minamusė (*Pseudonapomyze stanionyteae*). Rūšis aprašyta iš Ignalinos raj. kur 1988 m. ją pagavo A. Stanionytė.

ir kt.

Straipsniai
-----------

* Pakalniškis ir kt. 2000. Checklist of Lithuanian Diptera. Acta Zoologica Lituanica 10 (1): 3-58.
* Pakalniškis S. Notes of Lithuanian Agromyzidae (Diptera) with the description of three species new to science. // New and rare for Lithuania insect species. Records and descriptions of 1992. – Vilnius, 1992. P. 47-56

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Entomologo dr. Sauliaus PAKALNIŠKIO atminimui"[neveikianti nuoroda] „Ekologija", 2007. Vol. 53. No. 3. P. 92–93 (PDF)
| **Saulius Margis** |
| --- |
| Gimė | 1975 m. rugsėjo 6 d. (47 metai)Gačioniai, Pakruojo raj. |
|  |
| Veikla | Pakruojo raj. savivaldybė politikas |
| Pareigos | Pakruojo rajono savivaldybės meras |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | Kauno technologijos universitetas |

**Saulius Margis** (g. 1975 m. rugsėjo 6 d. Gačioniuose, Pakruojo raj.) – Pakruojo rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1982–1993 m. mokėsi Pakruojo 2-ojoje vidurinėje mokykloje, 1985–1991 m. mokėsi Pakruojo Juozo Pakalnio muzikos mokykloje. 1997 m. baigė informatikos studijas Kauno technologijos universitete. 

1997 m. dirbo AB „Vilkas" kompiuterių tinklo administratoriumi Kaune. 1998–2006 m. dirbo Pakruojo darbo biržoje kompiuterių tinklo administratoriumi, informacinio poskyrio vedėju, direktoriaus pavaduotoju. 2006–2011 m. buvo Pakruojo rajono savivaldybės administracijos komunalinio ūkio vyriausiasis specialistas. 

2011–2019 m. vadovavo Pakruojo seniūnijai. Nuo 2019 m. Pakruojo rajono meras. 2019–2023 m. Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narys.

1997–2016 m. buvo Pakruojo baikerių klubo „Laisvieji vanagai" vienas įkūrėjų, prezidentas, įvairių renginių visuomenei organizatorius. 

2017 m. tapo LSDP Pakruojo rajono skyriaus pirmininku.

Moka anglų, rusų kalbas. Laisvalaikio veikla – kelionės motociklais, sportas, kultūros renginiai ir jų organizavimas.

Nuorodos
--------

* Biografija (Pakruojo savivaldybės inf.)
**Nematoma rinkos ranka** – metafora, Adamo Smito naudota knygoje *Tautų turto prigimties ir atsiradimo tyrimas* (1776). Jos pagalba Smitas siekė aprašyti rinkos ūkio funkcionavimą, remiantis tuo, kad atskirų ūkio vienetų veikla, kylanti iš jų egoistinių siekių patenkinti savus poreikius, galiausiai pasireiškia bendrų poreikių tenkinimu. Autorius bandė įrodyti, kad rinkos mechanizmas gali pats sureguliuoti procesus ir patenkinti poreikius be valstybės protekcionizmo (kišimosi), siekiant visuomeninio intereso.

*…žmogus galvoja tik apie savo uždarbį, taip pat ir apie naudą kituose gyvenimo atvejuose, bet nematoma rinkos ranka jam vadovauja, kad jis pasiektų tikslą, kurio visai nesitikėjo pasiekti. Visuomenei, kuri tame nedalyvauja, ne visada blogai tame išeina. Žmogus, turintis savo asmeninius interesus, dažnai paremia visuomenės interesus labiau nei tada, kai nori jiems tarnauti akivaizdžiai.*
Pasak Adamo Smito, gamintojas produktus gamina ne iš altruistinių paskatų, bet iš egoistinių, t. y. tikisi iš to naudos. Tuo pačiu siekdamas pelno, jis įpareigotas savo produkcija patenkinti kitų žmonių poreikius. Tokiu būdu pasireiškia nematoma rinkos ranka, pajungianti jo veiklą visuomenės poreikių tenkinimui.

Kritika
-------

Nematomos rinkos rankos koncepcija palaikoma liberalų ir kritikuojama palaikančių valstybės intervenciją į ūkį. Svarbiausias argumentas, kuriuo remdamasi turi kištis valstybė, - visuomeninai interesai. Kitas argumentas yra išorės efektai, arba rinkos informacijos asimetrija. Kaip pavyzdys yra kenksmingų dujų atsiradimas, nors produkcija, dėl kurios atsirado kenksmingos dujos naudojasi daug žmonių, jų atsiradimas nėra sveikintinas. Tokiu atveju nematoma rinkos ranka nesugeba reguliuoti šalutinio produkto.

Britų ekonomistas Džonas Meinardas Keinsas atkreipė dėmesį, kad net jei šis modelis teoriškai teisingas, balansas dėl nematomos rinkos rankos nusistovi tik per „pakankamai ilgą laiką", kuris gali būti pernelyg ilgas – anot Keinso, „per pakankamai ilgą laiką mes visi esame mirę". Be to, šis „pakankamai ilgo laiko" reikalavimas gali reikšti, jog aplinkybės gali keistis greičiau nei nusistovi balansas, taigi, jis niekada nenusistovės.

Galutiniu svarbiu argumentu yra konkurencijos nebuvimas ar tiesiog monopolijų buvimas. Tokiu atveju nematoma rinkos ranka negali užtikrinti tobulos konkurencijos.
| Jasnaja Poliana*Ясная Поляна* |
| --- |
| *Tolstojaus muziejus* |
|  |
| 

Jasnaja PolianaJasnaja Poliana

54°4′00″ š. pl. 37°7′50″ r. ilg.﻿ / ﻿54.06667°š. pl. 37.13056°r. ilg.﻿ / 54.06667; 37.13056﻿ (Jasnaja Poliana)Koordinatės: 54°4′00″ š. pl. 37°7′50″ r. ilg.﻿ / ﻿54.06667°š. pl. 37.13056°r. ilg.﻿ / 54.06667; 37.13056﻿ (Jasnaja Poliana) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Tulos sritis Tulos sritis |
| **Rajonas** | Ščiokino rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 1  |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Jasnaja Poliana |

**Jasnaja Poliana** (rus. *Ясная Поляна*) – viensėdis Rusijoje, Tulos srityje, 14 km į pietryčius nuo Tulos. Stovi XVII a. dvaro rūmai, žinomi kaip rašytojo Levo Tolstojaus gimtinė. Čia yra ir rašytojo kapavietė.

Sodybos kompleksą sudaro L. Tolstojaus namas, N. Volkonskio namas, Kuzminskių flygelis, arklidė, įvažiavimo bokštas, kalvė, pirtis, kluonas, sodo namelis, maudykla, keli sandėliai.

Istorija
--------

 Dvaro vartai
XVII a. įkurtas dvaras, kurį valdė Karcevų, Volkonskių ir Tolstojų giminės. Sodyboje 1828 m. gimė Levas Tolstojus.

Čia gyvendamas jis sukūrė „Karą ir taiką", „Aną Kareniną" ir kitus kūrinius.

Po mirties rašytojas buvo palaidotas Jasnajos Polianos teritorijoje.

1911 m. Tolstojaus našlė Sofija Aleksandrovna kreipėsi į carą Nikolajų II, kad Jasnaja Poliana taptų valstybiniu muziejumi. Caras atsisakė, bet skyrė šeimai pensiją, kuri leido išsaugoti namą ir dvarą tokius, kokie jie buvo.

1919 m. sovietų vyriausybė oficialiai paskyrė Jasnaja Polianą valstybės globai, o 1921 m. birželį Jasnaja Poliana buvo nacionalizuota ir tapo valstybiniu muziejumi, kuriame per pirmuosius metus apsilankė 3147 lankytojai.

Antrojo pasaulinio karo metu dvarą okupavo ir nusiaubė Vokietijos kariuomenė. Buvo sunaikinti paveikslai, knygos ir baldai iš L. Tolstojaus bibliotekos. Rašytojo kapas buvo išniekintas. 1941 m. spalį, vokiečiams artėjant prie Maskvos, 110 dėžių, pripildytų muziejaus eksponatų, buvo evakuota į Maskvą, o vėliau – į Tomską. Dvarą 45 dienas buvo užėmę vokiečiai, kurie Levo Tolstojaus namus pavertė ligonine, o mirę vokiečių kariai buvo palaidoti aplink Tolstojaus kapą. Per okupaciją kilęs gaisras apgadino viršutinį namo aukštą. Po karo dvaras buvo atkurtas taip, kaip atrodė, kai jame gyveno grafas Tolstojus.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2008-04-22 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Белов П. А. За нами Москва. — М.: Воениздат, 1963.

Nuorodos
--------

* oficiali muziejaus svetainė Archyvuota kopija 2008-04-22 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Didžioji Kolumbija** (isp. *Gran Colombia*), oficialiai vadinta **Kolumbijos Respublika** – istorinė valstybė Pietų Amerikos šiaurės vakaruose ir Centrinės Amerikos pietuose. Apėmė dabartinės Kolumbijos, Ekvadoro, Venesuelos ir Panamos žemes, taip pat dalį dabartinių Brazilijos, Gajanos, Nikaragvos žemių.

Istorija
--------

Didžioji Kolumbija susikūrė 1819 m. pabaigoje, Simono Bolivaro revoliucionieriams išlaisvinus Naujosios Granados vicekaralystę iš rojalistų valdžios. Buvo sudaryta federacinė respublika į kurią įėjo Kundinamarkos departamentas (centras Bogota), Venesuelos departamentas (centras Karakasas) ir Kito departamentas (centras Kitas). Jų centrai buvo šalies sostinės. Tiesa, tuo metu kovos tebevyko ir rojalistai dar valdė daugelį teritorijų. 1821 m. buvo sudaryta Kukutos konstitucija, Bolivaras paskelbtas šalies prezidentu, o sostinė įtvirtinta Bogotoje. Dėl to kilo neramumai tarp pačių nepriklausomybės rėmėjų, nes vieni pasisakė už regionų autonomiją, o kiti už stiprią centrinę valdžią, kurios pagalba būtų galima galutinai nugalėti rojalistus. 1824 m. šalis perdalinta administraciškai iš naujo. Nors laikinai nesutarimai atidėti vardan kovos su rojalistais, tačiau vėliau šis klausimas vėl aktyviai keltas. Venesueloje kilo liberalų judėjimas, siekęs nepriklausomybės nuo Bogotos valdžios. Jie susijungė su konservatorių vadovu Chosė Antonijumi Paesu. Jam paramą išreiškė ir Ekvadoras. Buvo iškilęs pilietinio karo pavojus, bet Bolivarui ir Paesui pavyko pasiekti taikų susitarimą. 1828 m. Bolivaras bandė priimti naują konstituciją, tačiau pritarimo nesulaukė. Didžioji Kolumbija įsitraukė į karą prieš rojalistų valdomą Peru, 1830 m. Simonas Bolivaras pasitraukė iš prezidento pareigų, o šalyje ir toliau klestėjo chaosas. 1831 m. Didžioji Kolumbija panaikinta: Venesuela ir Ekvadoras atsiskyrė, o likusi teritorija sudarė Naujosios Granados respubliką (vėliau ji suskilo į Kolumbiją ir Panamą).

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Po 1824 m. Didžioji Kolumbija buvo suskirstyta į 12 departamentų:

* Apūrės departamentas (Barinasas)
* Orinoko departamentas (Angostura)
* Venesuelos departamentas (Karakasas)
* Sulijos departamentas (Marakaibas)
* Bojakos departamentas (Tuncha)
* Kaukos departamentas (Popajanas)
* Kundinamarkos departamentas (Bogota)
* Sąsmaukos departamentas (Panama)
* Magdalenos departamentas (Santa Marta)
* Asuajaus departamentas (Kuenka)
* Gvajakilio departamentas (Gvajakilis)
* Ekvadoro departamentas (Kitas)

Didžiosios Kolumbijos žemėlapis 1824 m.
|  |
| --- |
| Aleksandras Vasiljevas |
|  
Aleksandras Vasiljevas 2010 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Aleksandras Georgijevičius Vasiljevas |
| Dar žinomas | Splin |
| Gimė | 1969 m. birželio 25 d. (54 metai) |
| Kilmė | Leningradas, TSRS |
| Žanrai | Rokas |
| Aktyvumo metai | 1986 iki dabar |

**Aleksandras Georgijevičius Vasiljevas** (rus. *Александр Георгиевич Васильев* g. 1969 m. liepos 15 d. Leningrade) – rusų muzikantas, grupės „Splin" (rus. *Сплин*) solistas.

Biografija
----------

Pirmus penkis vaikystės metus praleido Fritauno (angl. *Freetown*) mieste (Siera Leonės sostinė), kur jo tėvas (inžinierius) dirbo uosto statyboje, o motina dėstė rusų kalbą ir literatūrą mokykloje.

1974 metais visi Sovietų Sąjungos piliečiai buvo evakuoti atgal į TSRS. Vasiljevų šeima persikrausto į Zarasus, o 1976 grįžta į Leningradą.

Kai jam buvo 12 metų jis apsilanko pirmajame gyvenime koncerte, kuris palieka jam didelį įspūdį: „Aš supratau, kad man reikia užsiimti tuo pačiu ir kad man nuo to niekur nedingti". Būdamas pirmūnu, aštuntoje klasėje palieka mokyklą ir savo gyvenimą susieja su gitara.

1986 metais Alaksandras įstoja į Leningrado Aviacinių Prietaisų Gamybos institutą, kur susipažįsta su būsima žmona ir Aleksdru Morozovu (*Александр Морозов*). Taip atsiranda grupė „Mitra" rus. „*Митра*". 1988 grupė nepraeina atrankos į Leningrado roko klubą.

Aleksandras dvejiems metams išeina į armiją, kur rašo dainas, kurios vėliau pateks į albumą *Пыльная быль* (Dulkėti faktai). 1990 metais grįžęs iš kariuomenės įsidarbina Satyros teatre montuotuotoju.

1992 metais šstoja į Teatrinio instituto ekonomikos fakultetą. Netrukus jis įsidarbina Bufo rus. „*Буфф*" teatre, kur supažindinamas su Nikolajumi Rostovskiu (*Николай Ростовский*) ir pradeda įrašinėti pirmą albumą. 1994 gegužę albumas buvo baigtas.

  

Gegužės 27-ąją, per Sankt Peterburgo 291-ąsias metines, vakarėlyje skirtame pirmojo albumo užbaigimui susipažįsta su Stasu Berezovskiu (*Стас Березовский*). Ši diena ir yra oficialus grupės Splin rus. *Сплин* gimtadienis.

2004 metais išleidžiamas pirmas solinis Aleksandro Vasiljevo albumas – *Черновики* (Juodraščiai).

Spalio 12-ąją 2006 metais Vasiljevų šeimoje ypatingas įvykis – gimė sūnus Leonidas. Jam skirta daina *Сын* (Sūnus) iš albumo *Раздвоение личности* (Asmenybės susidvejinimas).

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| **Aleksandras Tornau** |
| --- |
| Gimė | 1895 m. rugsėjo 21 d.Adakave, Raseinių apskritis |
| Mirė | 1938 m. rugpjūčio 15 d. (42 metai)Kaune |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas. |
| Partija | 1923 m. LVLS |

**Aleksandras Tornau** (1895 m. rugsėjo 21 d. Adakave – 1938 m. rugpjūčio 15 d. Kaune) – Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Per Pirmąjį pasaulinį karą baigė Peterhofo karo mokyklą, 1932 m. – Kauno universiteto Teisės fakultetą.

1922–1927 m. žemės ūkio kooperatyvų sąjungos „Žemaitūkis" pirmininkas. Nuo 1923 m. LVLS narys. 1924–1925 m. LVLS CK generalinis sekretorius. Pirmojo ir Antrojo Seimų atstovas. 1927 m. kalėjo Varnių koncentracijos stovykloje. 1929–1932 m. redagavo savaitraštį „Žemaitis". 1931–1932 m. advokatas Telšiuose, 1932–1938 m. – Kaune.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos žinios. 1938 m. rupgjūčio mėn. 16 d. "Vakar mirė Aleksandras Tornau."
2. ↑  Julius Lebedys. *Aleksandras Tornau*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 327
Moters statula su chitonu ir himatiju.
**Himatijas** (gr. ἱμάτιον) – viršutinis senovės Graikijos drabužis, naudotas archajiniame ir helenistiniame laikotarpiuose. Tai buvo stačiakampio ar kvadrato formos vilnonio arba lininio audeklo, moterų – spalvoto šilko ar medvilnės, gabalas. Himatijas buvo mažesnės apimties negu romėniška toga. Himatijas buvo laikomas įstrižai per vieną petį arba simetriškai per abu pečius kaip pala.

Šaltomis dienomis moterys himatiją gobdavo ant chitono. Himatiją vilkėdavo ir vyrai, tik moterys klostydavo jį su didesne išmone – kaip skarą, apsiaustą ar galvos apdangalą. Drabužius nešiojo įvairių klasių ir pareigų žmonės, dažnai su jais buvo vaizduojami dievai.

Himatijas dar buvo naudojamas Bizantijos imperijos ankstyvaisiais laikais. Tuo metu juos nešiojo žemos padėties visuomenėje žmonės, ypač pasenę vyrai. Bizantijos mene Jėzus Kristus ir kiti Biblijos veikėjai vaizduojami vilkintys himatijus.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Himatijas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑
2. ↑
| **Tricholoma focale** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Baltikiniai  *( Tricholomataceae)* |
| Gentis: | Baltikas  *( Tricholoma)* |
| Rūšis: | Žieduotasis baltikas  *( Tricholoma focale)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Žieduotasis baltikas** (lot. *Tricholoma focale*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, baltikų (*Tricholoma*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Sausi smėlėti pušynai.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kotas su žiedu, sporos mažos, apvalios.

Vaisiakūniai vidutiniai, retai dideli. Kepurėlė 5–12 cm skersmens, jauna - iškili, vėliau - paplokščia su nežymiu buku gūbreliu, oranžiškai ruda, geltonai ruda, pakraščiai šviesesni. Lakšteliai balti, vėliau - gelsvi, priaugtiniai arba laisvi. Kotas 6–8×1,5–2 cm, į pamatą smailėjantis, su žiedu, žemiau jo oranžiškai rudai šerpetotas. Trama balta, kieta, stora, nemalonaus kvapo ir skonio. Sporos 4–5×3,5–4 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai oranžiškai rudos, kaštono spalvos.

Auga pavieniui, po kelis, pušynuose, atviresnėse smėlėtose vietose, dažnesnis pietrytinės Lietuvos dalies miškuose. Nevalgomas, kai kuriuose šaltiniuose nurodomas net kaip nuodingas. Nedažnas.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 143 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Armatūra
**Armatūra** – metaliniai arba kitokios medžiagos strypai.

Armatūra naudojama betoninėms kolonoms, sijoms, perdenginiams, sienoms, tarpuangiams sutvirtinti. Dažniausiai iš armatūros strypų formuojami karkasai. Formuojamas erdvinis armatūros karkasas, kuris atkartoja būsimos konstrukcijos formą. Patalpinus armatūros karkasą klojinyje ir užpilus betoną, gaunama armuoto betono konstrukcija. Tokios konstrukcijos vadinamos *gelžbetoninėmis*.

Armavimui paspartinti naudojami *armatūros tinklai*. Armatūros tinklai paruošiami statybos aikštelėje arba atvežami.

Gelžbetoninės konstrukcijos dažniausiai armuojamos liauna, daug rečiau standžia armatūra.

* *Liauna armatūra* – tai dažniausiai plieniniai apvalaus skerspjūvio strypai, vielos ir lynai. Kad betonas geriau sukibtų su armatūra, dauguma plieninių strypų ir vielų turi nelygų paviršių, yra rumbuoti.
* *Standi armatūra* – tai įvairūs valcuoti profiliai arba profiliuoti plieniniai lakštai, naudojami išoriniam konstrukcijų armavimui.

Armatūros klasifikavimas
------------------------

Plieninę armatūrą skirstant į klases, atsižvelgiama į fizikines mechanines savybes. Vieną klasę sudaro vienos, dviejų ar kelių markių plienas su vienodais fizikiniais mechaniniais rodikliais. *Strypinė karštai valcuota* armatūra yra A-I, A-II, A-III, A-IV, A-V ir A-VI klasių; *termiškai sustiprinta* – AT-IV, AT-V, AT-VI ir AT-VII klasių, o *sustiprinta šaltai tempiant* – A-IIIb klasės. Be to, užrašant armatūros klasę gali būti panaudotos papildomos raidės: C rodo, kad šią armatūrą galima suvirinti, K – armatūra, labiau atspari korozijai nei kita šios klasės armatūra. Vielinės armatūros klasės žymimos: Bp-I – paprastoji armatūrinė viela, B-II ir Bp-II – stiprioji armatūrinė viela.

A-I ir B-II klasių armatūros strypų paviršius *lygus*, o visų kitų klasių – *rumbuotas*. A-II ir AT-IV klasių armatūros strypų skersiniai rumbai išdėstyti tarytum sriegine linija, kitų klasių strypinės armatūros – eglute. Kad būtų galima atskirti, kuriai klasei priklauso armatūros strypai, gamykloje jų galai nudažomi: A-IV klasės – raudonai, A-V – žaliai, AT-IV – baltai, AT-V – mėlynai ir AT-VI – geltonai. A-II ir A-III klasių armatūros strypų galai nedažomi. Bp-I ir Bp-II klasių rumbuotos vielos šonuose įspaudžiamos įdubos.

Gamyklose iš septynių ar devyniolikos stipriosios armatūros vielų spirale suvejami atitinkamai K-7 ir K-19 klasių lynai.

Vikižodynas
**Saulius Kizas** (g. 1955 m. birželio 24 d. Troškūnuose) – lietuvių aktorius, televizijos laidų autorius ir režisierius, prodiuseris.

Biografija
----------

1973 m. baigė Vilniaus 21-ąją vidurinę mokyklą, 1977 m. – aktorystės studijas Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (kurso vadovė – Irena Vaišytė). Po studijų visas kursas atvyko dirbti į Šiaulių dramos teatrą (kartu su S. Kizu – Saulius Bareikis, Dalia Brenciūtė, Julius Dautartas, Olegas Ditkovskis, Sigitas Jakubauskas, Virginija Kochanskytė, Rimanta Krilavičiūtė, Edmundas Leonavičius, Silva Miliauskaitė, Nijolė Oželytė, Regina Šaltenytė, Antanas Venckus, Gerardas Žalėnas, Juozas Žibūda). Čia S. Kizas dirbo iki 1980 m.

1980–1990 m. – Lietuvos televizijos ir radijo komiteto režisierius. Rengė laidas „Panorama", „Keliai, mašinos, žmonės", „Jaunimo studija", „Gero apetito", publicistinę programą „Veidrodis".

Nuo 1990 m. – nepriklausomas menininkas, masinių renginių režisierius, 1991-1993 m. veikusio nepriklausomo kanalo „TV-26" kūrėjas.

Filmografija
------------

* 1982 – Barbora Radvilaitė, rež. Vidmantas Bačiulis
* 1990 – Metai baigiasi saulėlydžiu, rež. Sigitas Siudika
* 1990 – Ignacas Narušis. Marius, rež. Jonas Pakulis ir Marijonas Giedrys
* 1991 – Fabijonas Motuza. Bilietas iki Tadž Mahalo, rež. Algimantas Puipa
* 1997 – Vilko dantų karoliai, rež. A.Puipa.

Šaltiniai
---------

1. ↑   („Menų faktūra")
2. ↑  [neveikianti nuoroda] (Kas yra kas Lietuvoje inf.)
3. ↑  Kizas Saulius[neveikianti nuoroda] (Melofanas.lt inf.)
| Hinoharajap. 檜原村 |
| --- |
|        |
| *Vietos kraštovaizdis* |
|  |
| 

HinoharaHinohara

35°43′37″ š. pl. 139°8′56″ r. ilg.﻿ / ﻿35.72694°š. pl. 139.14889°r. ilg.﻿ / 35.72694; 139.14889﻿ (Hinohara)Koordinatės: 35°43′37″ š. pl. 139°8′56″ r. ilg.﻿ / ﻿35.72694°š. pl. 139.14889°r. ilg.﻿ / 35.72694; 139.14889﻿ (Hinohara) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+9) |
|  |
| **Valstybė** | Japonijos vėliava Japonija |
| **Regionas** | Kanto regionas |
| **Prefektūra** | Tokijo prefektūra |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1889 |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 2 544  |
| **Plotas** | 105,42 km² |
| **Tankumas** (2012) | 24 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | vill.hinohara.tokyo.jp |

**Hinohara** (jap. 檜原村 = *Hinohara mura*) – savivaldybė Nišitamos apskrityje, Tokijo vakaruose, Japonijoje. Vienintelis Tokijui priklausantis administracinis vienetas, turintis kaimo statusą. Ribojasi su Kanagavos ir Jamanašio prefektūromis.

Hinohara buvo įkurta 1889 metais. 2012 m. duomenimis čia gyveno 2544 gyventojai, buvo 1222 namų ūkiai. Vietovė kalnuota (aukščiausias taškas – Mito kalnas, 1528 m), daug miškų (93%), didžiausia upė – Akigava. Yra viena pradinė ir viena pagrindinė mokykla. Pagrindinės ūkio šakos – miškininkystė, kalnakasyba.

Per Hinoharą eina trys pagrindiniai keliai (33, 205 ir 206). Traukinių stoties nėra, tačiau kursuoja autobusai.

Galerija
--------

* Hinoharos padėtis TokijujeHinoharos padėtis Tokijuje
* Savivaldybės pastatasSavivaldybės pastatas
* Hosavos krioklysHosavos krioklys
* Tofu parduotuvėTofu parduotuvė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Hinohara Village
| **Coprinus plicatilis** |
| --- |
| Pievinis mėšlagrybis (*Coprinus plicatilis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Pievagrybiniai  *( Agaricaceae)* |
| Gentis: | Mėšlagrybis  *( Coprinus)* |
| Rūšis: | Pievinis mėšlagrybis  *( Coprinus plicatilis)* |

 |
|  Index Fungorum |


|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

**Pievinis mėšlagrybis** (*Coprinus plicatilis*) – pievagrybinių (*Agaricaceae*) šeimos, mėšlagrybių (*Coprinus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Pievos, pamiškės, dirvonai, ganyklos.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Neištyžtantis į gėlytę panašus grybas.

Vaisiakūniai smulkūs. Kepurėlė 0,5–1,5 cm skersmens, jauna – kūgiška, galiausiai – išskleisto skėčio formos, plonytė, persišviečianti, gofruotai rievėta, pilka, centre geltonai ruda, be autolizės požymių (neišlaša). Lakšteliai balsvi, seni – juodi, reti, siauri.
Kotas 3–5×0,1–0,2 cm, trapus, baltas. Trama membraninė, be kvapo ir skonio. Sporos 9–13 (14)×10–8 μm.

**Būdingi požymiai:** gležni vaisiakūniai, kepurėlė išskleisto skėčio formos, išdžiūsta pievoje.

Auga pavieniui, rečiau po kelis vaisiakūnius ar grupelėmis, tarp žolių. Dažnas. **Nevalgomas**.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 226 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pievinis mėšlagrybis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Armijos karo juristas**, *armvoenjuristas* (rus. *армвоенюрист*) – DVRA karinio teisininko laipsnis, atitikęs antro rango komandarmą, o vėliau – generolą pulkininką. Naudotas 1935–1943 m.

Laipsnis įvestas 1935 m. rugsėjo 22 d. TSRS CVK ir TSRS LKT nutarimu „О введении персональных военных званий начальствующего состава РККА" ('Apie asmeninių karinių laipsnių įvedimą DVRA vadovaujančiam personalui'), panaikintas 1943 m. kai visiems karo juridinės tarnybos karininkams buvo įvesti armijos kariniai laipsniai su pridėtu žodžiu „justicijos". Laipsnį suteikdavo TSRS CVK ir LKT nutarimu. Armvoenjuristai tapo justicijos generolais pulkininkais.

Skiriamieji ženklai
-------------------

* apykakliniame antsiuve keturi rombai, o virš jų auksinis skydas su sukryžiuotais kalavijais,
* rankovės antsiuve virš rankogalio plati auksinė juosta, virš kurios auksinis skydas su dviem sukryžiuotais kalavijais.

Laipsnio turėtojų sąrašas
-------------------------

Per visą istoriją armvoenjuristo laipsnį gavo tik du žmonės:

* Vasilijus Ulrichas (*Василий Васильевич Ульрих*, TSRS Aukščiausiojo Teismo karinės kolegijos pirmininkas) – 1935 m. lapkričio 20 d. 1943 m. kovą gavo to paties lygio justicijos generolom pulkininko laipsnį.
* Naumas Rozovskis (*Наум Савельевич Розовский*, TSRS vyriausiasis karinis prokuroras) – 1938 m. vasario 22 d. 1941 m. represuotas, 1942 m. mirė lageryje.
**Lietuvos vaikų fondas** – Lietuvos ne pelno organizacija, teikianti labdarą ir paramą vaikams. Būstinė Vilniuje, Žygimantų g. 6.

Istorija
--------

Lietuvos vaikų fondas įkurtas 1988 m. Vilniuje. Aukščiausia fondo valdymo institucija – steigėjų susirinkimas, kolegiali valdymo institucija – fondo valdyba, kurią sudaro 9 nariai. Valdybos posėdžiai vyksta ne rečiau kaip 2 kartus per metus. Steigėjai – Romanas Burba, Romualda Navikaitė ir poetas Juozas Nekrošius. 2007 m. dirbo 13 darbuotojų, iš jų 8 romų bendruomenės atstovai. Nuo 2001 m. teikia Valterio Rasko premiją už darbus nagrinėjant vaikų socialines, teisių apsaugos ir adaptacijos visuomenėje problemas. Jos laureatai: rašytoja Vanda Juknaitė, žurnalistė Edita Mildažytė, Kauno miesto savivaldybės administracijos Vaiko teisių skyriaus vedėja Birutė Valmienė-Daugelienė, šeimyninių vaikų globos namų) tėvai auklėtojai (Girnikai, Kelmės rajonas) Regina ir Jurgis Ratnikai.

Bendradarbiauja su Lietuvos našlaičių globos komitetu „Saulutė" prie Pasaulio lietuvių bendruomenės, su Didžiosios Britanijos, JAV, Ispanijos, Prancūzijos, Slovakijos, Suomijos, Šveicarijos, Vokietijos panašiomis organizacijomis.

Veikla
------

1988 m. fondas inicijavo, metodiškai ir materialiai rėmė institucinei globai alternatyvios vaikų globos atsiradimą Lietuvoje – bendradarbiaudamas su ministerijomis rengė teisės aktus, reglamentuojančius šeimynų (vaikų globos namų) veiklą ir materialinį aprūpinimą, organizavo šeimynų, tėvų parengimą tapti globėjais ir juos konsultavo, įkūrė 14 šeimynų. Rengia tarptautinius seminarus, 1993 m. Palangoje įsteigė vasaros stovyklą, 2001 m. Kirtimuose – Romų visuomenės centrą, rūpinasi, kad romų vaikai eitų į mokyklą, jų tėvai mokytųsi amato, lietuvių ir užsienio kalbų, kompiuterinio raštingumo.

Rengia vaikų paramos programas:

* Šeimos – Lietuvos vaikams, tikslas – išsaugoti vaiką jo biologinėje arba globėjų šeimoje, neperduoti jo valstybės globai, individualių rėmėjų pagalba vaikams, augantiems šeimose, kurios dėl tam tikrų priežasčių negali ar neturi teisės naudotis valstybės parama ar kai šios paramos nepakanka vaikų poreikiams tenkinti
* Atjauta
* Studentai – finansinė parama moksleiviams ir studentams pagal rėmėjų nuorodas
* Parama romų vaikams – socialinės paslaugos Kirtimų taboro vaikams
* Saulutė – parama skurdžiai gyvenančių, gausių, našlių šeimų vaikams bei šeimose auginamiems našlaičiams, gabiems aukštųjų mokyklų studentams; programoje dalyvauja daugiau kaip 200 vaikų ir jaunuolių
* Baltijos saulės šviesa – parama šalies vaikų globos įstaigoms
* Parama – labdaros ir paramos vaikų globos įstaigoms, ligoninėms, kitoms paramos organizacijoms ir pavieniams asmenims organizavimas ir teikimas
* Šiluma – vaikams – šildymo įrengimas vaikų globos namuose) ir kitos.

Pirmininkai
-----------

* Romanas Burba – 1988–1999 m.
* Romualda Navikaitė – nuo 1999 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos vaikų fondas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 344 psl.
| **Didžioji cerintė** |
| --- |
| Didžioji cerintė (*Cerinthe major*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Agurkliniai  *( Boraginaceae)* |
| Gentis: | Cerintė  *( Cerinthe)* |
| Rūšis: | Didžioji cerintė  *( Cerinthe major)* |

 |

**Didžioji cerintė** (*Cerinthe major*) – agurklinių (*Agurkliniai*) šeimos augalas. Savaime paplitęs Viduržemio jūros regione.

Augalas siekia iki 1,20 cm aukščio. Lapai melsvai žali, melsvai violetinėmis dėmėmis. Žiedai pailgi violetiškai mėlyni svyrantys nektaringi varpeliai. Žiedai susitelkę į kekes stiebų viršūnėse.

Bręstančios sėklos būna žalsvos, o vėliau pajuosta. Jos apvalios ir gan stambios, prinokusios – nukrinta ir pasisėja.

Didžioji cerintė – dekoratyvus, kambarinis augalas. Šiltesnėse klimato zonose cerintes galima auginti kaip daugiamečius augalus, tačiau šaltojo klimato zonose jos dažniausiai yra vienmečiai augalai. Šiltuoju metų laiku auginamas lauke, o per žiemą laikoma vėsiame kambaryje arba rūsyje.

Augalas sauliamėgis, medingas. Kadangi jos neturi tvirtų šakų, todėl dažnai tenka paremti atramomis, kad negultų ant žemės.

Nuorodos
--------

* Loretos sodai: *Cerintė* Archyvuota kopija 2016-08-28 iš Wayback Machine projekto.
* Sodinu.lt: "Cerintė didžioji: Archyvuota kopija 2019-05-05 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Didžioji cerintė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Melampyrum pratense** |
| --- |
| Pievinis kūpolis (Melampyrum pratense)Pievinis kūpolis (*Melampyrum pratense*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Džiovekliniai  *( Orobanchaceae)* |
| Gentis: | Kūpolis  *( Melampyrum)* |
| Rūšis: | Pievinis kūpolis  *( Melampyrum pratense)* |

 |

**Pievinis kūpolis** (lot. *Melampyrum pratense*, angl. *Common Cow-wheat*, vok. *Wiesen-Wachtelweizen*) - džioveklinių (*Orobanchaceae*) šeimos, kūpolių (*Melampyrum*) genties augalas.

Vienmetis, 10-50 cm aukščio, pusiau parazitinis žolinis augalas. Stiebas status, šakotas. Lapai linijiški, lancetiški arba kiaušiniški, nusmailėję, 3-15 mm pločio, lygiakraščiai arba viršutiniai ties pamatu su retais dantukais, beveik pliki. Žiedai retose vienašalėse kekėse. Vainikėlis 15-20 mm ilgio, geltonas, rečiau balsvai gelsvas, rausvas. Dėžutė kiaušiniška, 8-10 mm ilgio. Sėklos lygios.

Žydi birželio - rugsėjo mėn. Dauginasi sėklomis. Auga šviesiuose miškuose, kirtimuose, miškų pievelėse.

Vaistinei žaliavai vartojama žolė. Ji pjaunama augalams žydint. Žaliavoje yra glikozido aukubino, saponinų, 0,05 % alkaloidų, flavonoidų, mineralinių ir kitų medžiagų.

Augalo sėklos **nuodingos**.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pievinis kūpolis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Armena |
| --- |
|   |
| **Ilgis** | 24,6 km |
| **Baseino plotas** | 66,4 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,37 m³/s |
| **Ištakos** | Raseinių rajonas |
| **Žiotys** | Nemunas |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Armena |

**Armena** – upė Vidurio Lietuvoje bei Žemaitijoje, Raseinių raj. ir Jurbarko rajonų teritorijoje; Nemuno dešinysis intakas.

Prasideda 4 km į pietus nuo Ariogalos. Teka į pietvakarius Karšuvos žemuma. Įteka į Nemuną 3 km į vakarus nuo Seredžiaus, 4 km žemiau Dubysos žiočių.

Intakai:

* kairysis: Armeniukas, Džikų upelis;
* dešinieji: Gailupys, Žvirgždė, Dvaro upelis, Naužupis, Beržupis.

Slėnis 10–30 m gylio. 11 km nuo ištakos vaga reguliuota. Plotis 3–5 m, gylis 0,3–0,5 m. Srovės greitis iki 0,1 m/s. Vidutinis nuolydis 3,0 m/km. Vidutinis debitas 0,40 m³/s. Netoli Klausučių pastatyta Goniūnų užtvanka, kuri yra 28 ha ploto. Žemupio slėnis nuo užtvankos iki žiočių įeina į Panemunių regioninį parką.

Upėvardis siejamas žodžiais *arma* („skystas kelias, klampynė"), *armuo* („klampynė, liūnas, bedugnė, arimas"), *armena* („arimas, dirva").

* Armena, 200 metrų aukščiau žiočių.
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  IX „Lietuvos valsčiai" monografija *Seredžius;* Vilnius: Versmė, 2003 m.
2. ↑  IX „Lietuvos valsčiai" monografija *Seredžius;* Vilnius: Versmė, 2003 m.
3. ↑  Algirdas Rainys. *Armena*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 12 psl.
4. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
**Lietuvos turizmo draugija**, iki 1935 m. *Lietuvos turizmo sąjunga* – pirmoji Lietuvos organizuoto turizmo organizacija.

Istorija
--------

Įkurta 1929 m. balandžio mėn. Kaune Mato Šalčiaus, Jono Vileišio ir kitų iniciatyva. Plačiau ėmė veikti tik nuo 1935 m. kai organizacijos Centro valdyba buvo sudaryta iš suinteresuotų žinybų – Vidaus reikalų, Finansų, Susisiekimo, Užsienio reikalų ministerijų, Kauno miesto savivaldybės atstovų. Turėjo skyrius Kaune, Klaipėdoje, Šiauliuose, Panevėžyje, Alytuje, Tauragėje, Telšiuose, Ukmergėje, Zarasuose, nuo 1939 m. pabaigos – ir Vilniuje. Didžiuosiuose miestuose ir vasarą Palangoje turėjo kelionių biurus, transporto priemonių. Organizavo keliones Lietuvoje ir į užsienį. Rengė turizmo darbuotojus, išleido turizmui skirtų leidinių, turizmą propagavo spaudoje, per radiją. Bendradarbiavo su Latvijos ir Estijos turizmo institucijomis. Sovietams okupavus Lietuvą 1940 m. liepos mėn. uždaryta. Centro valdybos pirmininkas Pranas Barkauskas. Jos veiklą tęsė 1953 m. įkurta Lietuvos turizmo federacija, dab. Lietuvos turizmo plėtros agentūra.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos turizmo draugija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 341 psl.
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
|  |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant: TSRS vėliava TSRS** |
| Krepšinis |
| Europos čempionatas |
| **Auksas** | TSRS 1953 | TSRS |
| **Auksas** | Jugoslavija 1961 | TSRS |
| **Auksas** | Lenkija 1963 | TSRS |
| **Auksas** | TSRS 1965 | TSRS |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | Tokijas 1964 | TSRS |

**Armenakas Alačačanas** (rus. *Арменак Алачачян*, g. 1930 m. gruodžio 25 d. Egipte) – praeityje garsus Armėnijos krepšininkas ir treneris. Šis įžaidėjas pasiekė skambių pergalių su Maskvos CSKA komanda bei TSRS rinktine.

A. Alačačanui rungtyniaujant Maskvos klube, CSKA laimėjo Eurolygos čempionų vardus 1961 ir 1963 m. o 1965 m. pateko į šių varžybų finalą, kuriame nusileido tik Madrido „Real" ekipai. Po to sezono A. Alačačanas baigė krepšininko karjerą, tačiau netrukus buvo paskirtas komandos vyriausiuoju treneriu ir su ja laimėjo Eurolygą 1969 m. Jis tapo pirmuoju žmogumi Eurolygos istorijoje, iškovojusiu pergalę šiame turnyre ir būdamas žaidėju, ir treniruodamas komandą. Tačiau itin nesėkminga sekančio sezono pradžia nulėmė, kad A. Alačačanas buvo atleistas iš savo posto. Jis emigravo į Torontą (Kanada), kur iki šiol gyvena.

Atstovaudamas TSRS rinktinę A. Alačačanas keturis kartus tapo Europos čempionu (1953, 1961, 1963 ir 1965 m.) ir vieną kartą pasidabino olimpinių žaidynių sidabro medaliu (1964 m.)

2007 m. A. Alačačanas buvo išrinktas į labiausiai Europos krepšiniui per pastaruosius 50 metų nusipelniusių asmenų penkiasdešimtuką.

Nuorodos
--------

* Labiausiai Europos krepšiniui per pastaruosius 50 metų nusipelniusių asmenų penkiasdešimtukas
Lietuvos tyrimų centras
**Lietuvos tyrimų centras** – Lietuvos Respublikos Vyriausybės ir IBM bendradarbiavimo sutartimi 2010 m. įsteigta įmonė. 2013 m. pasiskelbė nemoki, 2014 m. likviduota.

Istorija
--------

2010 m. rugsėjį Lietuvos Respublikos Vyriausybės ir *IBM Research GMBh* pasirašė penkerių metų bendradarbiavimo sutartį.
2010 m. gruodį įsteigtas UAB „Lietuvos tyrimų centras" (LTC).
Steigėjai – LR Ūkio ministerija ir LR Švietimo ir mokslo ministerija.

2011 m. gegužę, pasibaigus sutarčių pasirašymui su visais į pirmąjį projekto etapą pakviestais universitetais, LTC turėjo sutartis ir bendradarbiavo vykdydami mokslinius tyrimus su: Vilniaus universitetu (VU), Valstybinio mokslinių tyrimų instituto Inovatyvios medicinos centru, Valstybinio mokslinių tyrimų instituto Fizinių ir technologijos mokslų centru, Lietuvos sveikatos mokslų universitetu, Kauno technologijos universitetu (KTU). Buvo numatyta, kad „Lietuvos tyrimų centras" ir „IBM" lygiomis teisėmis naudosis mokslinių tyrimų rezultatais, Lietuvos mokslininkai turės galimybę dirbti „IBM" laboratorijose Ciuriche ir Haifoje.

Pagal LRV ir „IBM" sutartį, Lietuva buvo įsipareigojusi „IBM" sumokėti 130 mln. Lt, tačiau realiai sumokėjo tik 10 mln. Lt. Viso įmonei buvo planuojama skirti 40 mln. Lt per metus ir iš viso 200 mln. Lt, iš kurių 130 mln. Lt būtų sumokėta „IBM" už patentavimą ir konsultacijas. Dėl nevykdomų įsipareigojimų LR Ūkio ministerija nurodė numačiusi skirti ES struktūrinių fondų paramą, tačiau fondų paramos skyrimo taisyklės tam prieštaravo. 2013 m. sausį LR ūkio ministrė B. Vėsaitė tvirtino, kad per visą savo veiklą LTC „komercializavo" tik vieną patentą. 2013 m. liepą „LTC" skolos siekė 18 mln. Lt ir Vyriausybė nusprendė nutraukti sutartį su „IBM".

„Lietuvos tyrimų centrui" vadovavo Rytis Andriuškevičius, Tomas Deržanauskas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  vz.lt
2. ↑  rekvizitai.vz.lt
3. ↑  delfi.lt
4. ↑  delfi.lt
5. ↑  vz.lt
6. ↑  15min.lt
7. ↑  delfi.lt
8. ↑  lrytas.lt[neveikianti nuoroda]
| Jasnasvk. *Jasná* |
| --- |
| *Slidinėjimo trasa Jasnoje* |
|  |
| 

JasnaJasna

48°58′18″ š. pl. 19°35′5″ r. ilg.﻿ / ﻿48.97167°š. pl. 19.58472°r. ilg.﻿ / 48.97167; 19.58472﻿ (Jasna)Koordinatės: 48°58′18″ š. pl. 19°35′5″ r. ilg.﻿ / ﻿48.97167°š. pl. 19.58472°r. ilg.﻿ / 48.97167; 19.58472﻿ (Jasna) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Slovakijos vėliava Slovakija |
| **Kraštas** | Žilinos kraštas |
| **Apygarda** | Liptovsky Mikulašo apygarda |
|  |
| **Altitudė** | 900 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Jasna |

**Jasna** (svk. *Jasná*) – populiarus šiaurės Slovakijoje apskritus metus veikiantis kurortas Žemųjų Tatrų kalnuose. Kurortas yra įsikūręs Chopoko kalno šlaituose, jo objektai išsidėstę 900–2024 m aukštyje virš jūros lygio. Šalia – Demanovska dolina slėnis (*Demänovská dolina*) prie to paties pavadinimo kaimo, kurio dalis yra ir Jasna. Iki rajono centro Liptovsky Mikulašo – 14 km, iš kur lengvai pasiekiama Bratislava (250 km) arba oro uostas Poprade. 

Kurortas pasižymi išvystyta infrastruktūra, todėl yra visos galimybės visus metus lankyti Žemųjų Tatrų nacionalinio parko gamtos draustinius ir paminklus (netoliese – Demanovskos Laisvės urvas (*Demänovská jaskyňa Slobody*) ir Demanovskos ledo urvas (*Demänovská ľadová jaskyňa*)), užsiimti aktyviu poilsiu ir sportu.

Slidinėjimo kurortas
--------------------

Žiemą veikia kalnų slidinėjimo trasos. Jasna – vienas geriausių slidinėjimo kurortų Rytų Europoje. Bendras trasų ilgis kurorto šiauriniame ir pietiniame šlaituose – 36,3 km. Didžiausias trasos aukščių skirtumas apie 1 km. Čia yra įvairaus sudėtingumo trasos: nuo lengvų – pradedantiesiems, iki sudėtingų – patyrusiems slidininkams. Kurorte yra įvairaus tipo (krėsliniai, gondoliniai, užtempiantieji) 24 keltuvai, kurių našumas 24 535 žm./val. Keltuvai dirba 8.30 – 15.30 val. o nuo vasario mėn. iki sezono pabaigos 08.30 – 16.00 val. Dvi trasos – „Pretekarska" ir „Biela Put" atidarytos ir vakariniam slidinėjimui – 18.00 – 21.00 val. Beveik visose trasose yra panaudojamos dirbtinio sniego patrankos, kurios slidinėjimo sezoną pratęsia nuo gruodžio iki balandžio mėnesio. Atskiri ruožai skirti snieglenčių ir rogučių, slidžių kroso mėgėjams, įrengti sniego parkai, taip pat prieinami ir natūralūs sniegu užkloti šlaitai.
Slidinėjimo komplekso duomenys:

* Bazinė stotis – 1 028 m
* Viršutinė stotis – 2 024 m
* Keltuvai – 24 (našumas 24 535 žm./val.)
* Kalnų slidinėjimo trasų skaičius – 29 (36,3 km), tame tarpe:
	+ lengvos, 30,5% – 11,0 km,
	+ vidutinės, 48,7% – 17,7 km,
	+ sudėtingos, 20,8% – 7,5 km.

* Chopoko kalnasChopoko kalnas
* KeltuvasKeltuvas
* Viena iš stočiųViena iš stočių
* Slidininkų užeigaSlidininkų užeiga
* ŠlaitaiŠlaitai

Nuorodos
--------

* Jasnos oficiali svetainė
* Informacija *demanovskadolina.info* svetainėje
|  |
| --- |
| Dalal Midhat-Talakić |
|  |
| Biografija |
| Gimė | 1981 m. rugpjūčio 5 d. (41 metai)Sarajevas, Jugoslavijos vėliava Jugoslavija |
| Kilmė | Bosnijos ir Hercegovinos vėliava Bosnija ir Hercegovina |
| Žanrai | R&B, pop |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 1999–dabar |
| Susijusi veikla | Erato, Deen, Ana Rucner, Jala |
| Svetainė | dalal.ba |

**Dalal Midhat-Talakić** (g. 1981 m. rugpjūčio 5 d. Sarajeve) – Bosnijos ir Hercegovinos dainininkė, dueto „Erato" narė.

Atlikėja nuo 1999 metų dainuoja dueto „Erato" sudėtyje. Grupė yra išleidusi du albumus. Labiausiai išgarsėjo 2008 metais, kuomet įrašė kūrinį kartu su kroatų atlikėju Jacques Houdek.

Nuo 2009 m. pradėjo solinę karjerą. 2016 m. su Deen, Ana Rucner ir Jala atstovavo Bosnijai ir Hercegovinai 2016 m. „Eurovizijos" dainų konkurse, kur atliko dainą „Ljubav je".

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2016-01-22 iš Wayback Machine projekto.

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Maya Sar  *„Korake ti znam"*** |  **Bosnijos ir Hercegovinos atstovė Eurovizijoje  (su Deen, Ana Rucner ir Jala)**2016 | Po to:**–** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Ilona Stulpinienė** |
| --- |
| Gimė | 1963 m. birželio 11 d. (59 metai)Šiauliuose |
| Vaikai | Simona, dvyniai Kotryna ir Dovydas |
|  |
| Veikla | muzikė, pedagogė, Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | 
* 2000 m. Naujoji sąjunga;
* 2004 m. Liberalų ir centro sąjunga.

 |
|  |
| Alma mater | 1988 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija |

**Ilona Stulpinienė** (g. 1963 m. birželio 11 d. Šiauliuose) – muzikė, pedagogė, Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

Lankė Šiaulių Vinco Kudirkos, vėliau Šiaulių 14-ąją vidurinę mokyklą. 1978 m. įstojo į Vilniaus Tallat-Kelpšos aukštesniąją muzikos mokyklą, kanklių specialybę, mokslus tęsė Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje. 1988 m. baigė Vilniaus konservatoriją ir įgijo pedagogės, atlikėjos, orkestro vadovės kvalifikacijas.

1985–2000 m. Šiaulių aukštesniosios muzikos mokyklos ir Šiaulių universiteto dėstytoja. 2000–2003 m. Lietuvos Respublikos Seimo Pirmininko sekretoriato vadovės pavaduotoja. 2003 m. Žmonių išteklių plėtros programų paramos fondo darbuotoja. 2004 m. Seimo narė.

2000–2001 m. Šiaulių m. savivaldybės tarybos narė.

2000 m. Naujosios sąjungos narė. 2004 m. Liberalų ir centro sąjungos bei frakcijos Seime narė.

Turi tris vaikus: duktė Simona, dvyniai Kotryna ir Dovydas.