recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 54°37′34″š. pl. 22°49′23″r. ilg.﻿ / ﻿54.6260°š. pl. 22.8230°r. ilg.﻿ / 54.6260; 22.8230

 *Kitos reikšmės – Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia.*

|  Virbalio šv. arkangelo Mykolo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Vilkaviškio |
| **Savivaldybė** | Vilkaviškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Virbalis |
| **Adresas** | Vilniaus g. 3 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |

**Virbalio šv. arkangelo Mykolo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Virbalyje, prie Kybartų – Vilkaviškio kelio. Įrengta 1945 m.

Istorija
--------

1554 m. pastatyta bažnyčia. Jai paskirta 6 valakai žemės. Dvarininkas Jonas Vyšniauskas 1623 m. įkūrė altariją. 1643 m. įsteigtas dominikonų vienuolynas, pastatyta bažnyčia. 1646 m. minima parapinė mokykla, prieglauda. 1673 m. dominikonų vienuolynui paskirti Alksnėnų ir Starkų kaimai. Sudegus parapinei bažnyčiai, nauja pastatyta apie 1696 m.

Iki 1783 m. pastatyta nauja mūrinė dominikonų bažnyčia. 1785–1819 m. veikė 3 klasių vienuolyno vidurinė mokykla. 1819 m. vienuolynas uždarytas, dominikonų bažnyčia atiduota parapijai (senoji parapinė bažnyčia 1855 m. nugriauta). Klebono K. Siaurusaičio rūpesčiu buvusi dominikonų bažnyčia 1895 m. trečdaliu padidinta (sugadinta senoji architektūra).

1906 m. įsikūręs „Žiburio" draugijos skyrius 1907 m. įsteigė biblioteką – skaityklą ir pradinę mokyklą. Iki 1913 m. įsikūrė Krikščionių darbininkų draugija.

Vokietijos kareiviai 1944 m. bažnyčią išsprogdino. Maldykla 1945 m. įrengta buvusioje prieglaudoje.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, bebokštė, su keturšlaičiu stogu.

Galerija
--------

* Virbalio bažnyčia iki 1944 m.Virbalio bažnyčia iki 1944 m.
* Galinis fasadasGalinis fasadas
Koordinatės: 54°37′š. pl. 22°49′r. ilg.﻿ / ﻿54.62°š. pl. 22.82°r. ilg.﻿ / 54.62; 22.82

| Virbalio valsčius |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| **1919 – 1940** |

 |
| 


 |
|  |
|  |
| **Administracinis centras** | Virbalis |
|  |
| **1919 m. 1938–1940 m.** | Vilkaviškio apskritis |

**Virbalio valsčius** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje. Centras – Virbalis. Šiuo metu čia yra Virbalio seniūnija.

Istorija
--------

Valsčius su pertraukomis gyvavo XX a. 1-ojoje pusėje. Jis minimas 1919 m. Lietuvos apskričių sienų ir centrų įstatyme, netrukus panaikintas (1923 m. Virbalis jau buvo Kybartų valsčiuje), bet trumpam atkurtas prieš pat II pasaulinį karą.

Gyvenvietės
-----------

Pirmojo Lietuvos Respublikos visuotino gyventojų  1923 metų surašymo metu, Virbalio valsčiaus jau nebuvo. Virbalio miestas su 4 gyvenvietėmis, 481 ūkiu ar sodyba ir 4018 gyventojų buvo Kybartų valsčiaus teritorijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR apskričių sienų ir jų centrų įstatymas (pasirašė prezidentas, ministras pirmininkas ir ministrų kabineto reikalų vedėjas). Kaunas. // „Vyriausybės žinios", 1919-07-26, nr. 9, psl. 7.

* Lietuvos apgyventos vietos: pirmojo visuotinojo Lietuvos gyventojų 1923 m. surašymo duomenys. Kaunas 1925, 458-470 pusl.
**Dialektinė teologija** – svarbiausia šiuolaikinio protestantizmo teologijos kryptis, daugiausiai paplitusi Vakarų Europoje ir JAV. Šiai teologijos krypčiai pradžią davė S. Kierkergoro religinė mistika, vokiečių ankstyvasis egzistencializmas bei I pasaulinio karo sukelta Europos civilizacijos krizė. 1921–1922 m. teologai K. Bartas ir E. Bruneris, gyvenę Šveicarijoje, bei R. Bultmanas (Vokietija) suformulavo dialektinės teologijos principus, artimus M. Heidegerio ir K. Jasperso filosofiniam metodui. Mėgindami atnaujinti reformatų teologiją, jie kritikavo religiją už bejėgišką bandymą intelektualinėmis ir kultinėmis manipuliacijomis atskleisti tikėjimo turinį. Religija esanti iliuzija, kurios dėka žmogus Dievo paveiksle mistifikuojąs save patį. Anot dialektinės teologijos, tikėjimas, skirtingai nei religija, esąs neapibrėžtas ir iš anksto nenumatytas žmogaus suartėjimas su Dievu. Dievas laikomas žmogiškais matais neišmatuojamu, nesuprantamu, visiškai nedaiktišku visokios daiktiškumo krizės šaltiniu, pasaulio nebūtimi.

Kai kurie dialektinės teologijos atstovai kritikavo XX a. civilizaciją, kaltino ją už daiktų, technikos absoliutinimą, žmonių dvasinį nuopuolį.

Dėl 4 dešimtmečio politinių įvykių Vokietijoje dialektinė teologija suskilo; vieni jos atstovai kritikavo hitlerizmą, kiti jį rėmė. R. Nybūras JAV tęsė europinę dialektinę teologiją, perėmęs iš jos teologinio liberalizmo ir socialinio liberalizmo kritiką.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dialektinė teologija*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, III t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1978. T.III: Demokratinis-Garibaldžio
| Virbalio herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 1993-06-12* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Virbalio herbas** – vienas iš Virbalio miesto simbolių.

Aprašas
-------

Sidabriniame (šviesiai pilkame) skydo lauke ant žalios papėdės stovi basas sparnus demonstruojantis arkangelas Mykolas, dėvintis mėlynus marškinius ir purpurinį apsiaustą. Juos juosia sidabrinė juosta. Dešine ranka remiasi į sidabrinį kalaviją raudonu efesu, o kairėje rankoje laiko juodas svarstykles. Marškinių vidus ir svarstyklių raišteliai – raudoni. Sparnai ir plaukai yra rudi, o sparnų apatinio krašto plunksnos – auksinės. Kūnas yra natūralios spalvos.

Istorija
--------

Herbą Virbaliui Zigmantas Vaza suteikė 1593 m. birželio 15 d. Šis herbas buvo naudojamas iki XVIII a. pabaigos. 1876 m. buvo pateiktas herbo projektas, tačiau jis nepatvirtintas. Herbas buvo atkurtas pagal 1593 m. piešinį. Virbalio herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 82 1993 m. birželio 12 d.

Šaltiniai
---------

1. ↑
Koordinatės: 56°3′ š. pl. 23°43′ r. ilg.﻿ / ﻿56.050°š. pl. 23.717°r. ilg.﻿ / 56.050; 23.717

Telišionių miško rytinė dalis netoli Šiliškio
**Klusiškių miškai, Lygumų miškai** – miškai, esantys Pakruojo ir Šiaulių rajono savivaldybės teritorijose, 7 km į šiaurės vakarus nuo Pakruojo.

Geografija
----------

Plotas 7400 ha, mišku apaugę 6250 ha. Susideda iš Bitaičių, Juknaičių, Klusiškių, Montaičių, Telišionių, Parkulpio miškų. 69 % miškų yra valstybinės reikšmės, priklauso Pakruojo ir Šiaulių miškų urėdijoms. Klusiškių miškų šiaurės rytų pakraštys siekia Mūšą, per juos teka Mūšos intakai Šiladis, Pala ir Tilka. Paviršius lygus.

Medynai
-------

Miško augavietės labai derlingos įmirkusios. 95 % miškų yra ūkiniai IV grupės, 5 % apsauginiai III grupės. Kultūrinės kilmės medynų 11 %, beržynų yra 43 %, eglynų 33 %, drebulynų 10 %, uosynų 7 %, ąžuolynų 3 %, juodalksnynų 2 %, pušynų ir baltalksnynų po 1 %. Jaunuolynai sudaro 33 %, pusamžiai medynai 30 %, bręstantys 14 %, brandūs 23 %. Medynų vidutinis amžius 45 m. bonitetas 1,6, skalsumas 0,76, tūris 183 m³/ha. Kasmet priauga 3,7 m³/ha.

Fauna
-----

Miškuose gausu elnių ir kitų kanopinių gyvūnų.

Istorija
--------

Sukmedžio girininkijoje yra 2 paminklai Lietuvos partizanams ir viena žydų genocido vieta.

1944–1953 m. Klusiškių miškuose veikė Prisikėlimo apygardos Kunigaikščio Žvelgaičio rinktinės Lietuvos partizanai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Brukas, Dalius Žygelis. *Klusiškių miškai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 296 psl.
*Kitos reikšmės – Gedgaudai (reikšmės).*

|  |
| --- |
| Herbas „Leliva" Herbas „Leliva" |
| Pradininkas | Manvydas |
| Titulas | bajorai |
| Laikotarpis | nuo XIV a. pabaigos iki XV a. vidurio. |
| Šalys | LDK |

**Gedgaudai** – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės bajorų giminė, turėjusi didelę įtaką nuo XIV a. pabaigos iki XV a. vidurio.

Istorija
--------

Manoma, kad buvo kilusi iš Lietuvos kunigaikščio Skirmanto sūnaus Gailigino (kiti vardo variantai Giliginas, Gilginas). Kiti netiesioginiai duomenys leistų spėti, jog giminės pradininkas galėjo būti Gedimino sūnus Manvydas. Pirmasis žinomas giminės atstovas Jurgis Gedgaudas, dalyvaudamas derybose su Žemaitijos vaitu, vėliau Vokiečių ordino didžiuoju magistru Mykolu Kiuchmeisteriu yra įvardijęs save kaip Gediminaitį, Vaitiekaus Manvydo brolį. Jurgis Gedgaudas žinomas kaip Lietuvos didžiojo kunigaikščio dvaro maršalka, vėliau Vilniaus vaivada, pastatęs mūrines Trakų ir Vilniaus pilis, Skirsnemunės pilies ir Gelgaudiškio dvaro įkūrėjas. Jo sūnus Petras Simonas Gedgaudaitis buvo Vilniaus kaštelionas.

Kažkuris Gedgaudas buvo vieno žymiausių Jogailos ir Vytauto laikų didikų Mingailos tėvas. Mingaila buvo Ašmenos, nuo 1412 m. Veliuonos seniūnas, pirmasis Vilniaus kaštelionas, kai kurių rusų metraščių net vadinamas Algirdaičiu. 1413 m. Horodlėje jis gavo Sirokomlės herbą. Šis herbas – tai Abdanko herbo, kurį tais pačiais metais Petras iš Vidavos ir Jokūbas iš Rogožnos suteikė Goštautams, atmaina. Reiškia, kad abi šeimos galėjo turėti giminystės ryšių, tuo labiau, kad jas siejo ir bendros valdos – Dieveniškės, Veliuona, Skirsnemunė, Gelgaudiškis. Šiuo herbu vėliau žymėjosi Bulhakai, Gucevičiai, Sirokomlės, netgi Bogdanas Chmelnickis. Ordino magistro iždo knygose 1407 m. Mingaila vadintas „žemaičių vyresniuoju" (*Migal, der aldste Samaythen*) 

Žemaičių didikas Petras Gedgaudas 1441 m. po žemaičių sukilimo prieš Lietuvos didijį kunigaikštį, abiejų pusių sutarimu trumpai buvo Žemaitijos, 1446–1453 – Skirsnemunės seniūnas. Vėliau Gedgaudai didesnio vaidmens Lietuvos valstybėje nebevaidino. Žymiausias iš vėlesnių giminės atstovų – Mamertas Gedgaudas, 1863 m. sukilimo dalyvis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  W. Nöbel, Michael Küchmeister, Hochmeister des Deutschen Ordens 1414–1422, Bad Godesberg, 1969
2. ↑  Rimvydas Petrauskas. Žemaičių diduomenė ir politinė padėtis Žemaitijoje XIV a. pabaigoje – XV a. pradžioje Archyvuota kopija 2007-12-15 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Rimvydas Petrauskas. *Gedgaudai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 475 psl.
| **Natalija Višnevskaja** |
| --- |
|  |
| 1925 m. |
| Gimė | 1907 m. gegužės 3 d.Kaunas, Rusijos imperija |
| Mirė | 1989 m. gegužės 3 d. (82 metai)Leningradas, TSRS |
|  |
| Veikla | rašytoja |
|  |
|  **Vikiteka** | Natalija Višnevskaja |

**Natalija Višnevskaja** (1907 m. gegužės 3 d. Kaune – 1989 m. gegužės 3 d. Leningrade, TSRS) – baltarusių rašytoja.

Biografija
----------

Gimė 1907 m. gegužės 3 d. Kaune, mokytojų šeimoje. Per Pirmąjį pasaulinį karą su tėvais pasitraukė į Samarą. Po karo gyveno Slucke, kur susipažino su rašytoju Jakubu Kolasu, kuris 1924 m. jai padėjo įstoti į Baltarusijos pedagoginį technikumą. Mokydamasi technikume rašė eilėraščius, kuriuos leido įvairūs Baltarusijos TSR leidiniai. 1926 m. kartu su Jevgenija Pfliaumbaum ir Zinaida Bandarina išleido eilėraščių rinkinius, tai buvo naujas feministinės literatūros reiškinys Baltarusijos literatūros istorijoje. 1928 m. baigusi mokslus susituokė su rašytoju Alesiu Dudaru, tačiau jos vyras greitai buvo suimtas už savo kūrybą ir ištremtas į Smolenską. 1929 m. įstojo į Baltarusijos universitetą. 1930 m. persikėlė gyventi į Maskvą, kur dirbo valstybinėje TSRS leidykloje Baltarusijos skyriuje. 1934 m. su vyru grįžo į Minską. 1936 m. vyras vėl buvo suimtas ir po metų sušaudytas kalėjime, todėl N. Višnevskaja išvyko slapstytis į Ukrainą. 1938 m. susituokė su rašytoju Janka Bobriku ir apsigyveno Leningrade. Antrojo pasaulinio karo metu pasitraukė į Gorkio sritį, tačiau vyras liko Leningrade, kur, blokados metu mirė iš bado 1942 m. Po karo rašytoja grįžo į Leningradą ir iki išėjimo į pensiją 1962 m. dirbo įvairiose miesto bibliotekose. Mirė 1989 m. gegužės 3 d. Leningrade.

Nuorodos
--------

* Biografija (brus.)
| Stadion Gdańsk |
| --- |
| Stadion Gdańsk |
| Vieta | Gdanskas, Lenkija |
| Atidarytas | 2011 m. rugpjūčio 14 d. |
| Savininkas | Gdansko miestas |
| Paviršius | Žolė |
| Architektas | RKW Rhode Kellermann Wawrowsky |
| Talpa | 41 620 sėdimų vietų |
| Nuomininkai | OSP Lechia GdańskEuro 2012 |

**Gdansko Arena** – futbolo stadionas Gdanske, Lenkijoje. Statybų darbai pradėti 2008 m. baigti 2011 m. Stadione yra 44 000 sėdimų vietų, įskaitant 1 500 VIP ir 50 neįgaliesiems skirtų vietų. Pastatytas Euro 2012 čempionatui, per jį buvo sužaistos 3 grupių turnyro rungtynės. Stadione namų rungtynes žaidžia Lechia Gdańsk.

Gintarinės spalvos stadionas ministrų tarybos sprendimu 2007 m. buvo pavadintas *Baltijos arena* (lenk. *Arena Bałtycka*). Tarp 2010–2015 m. pagal sutartį su rėmėju stadionas vadinosi *PGE Arena*. Pakitus rėmėjui, tarp 2015–2020 m. pakeistas ir pavadinimas į *Stadion Energa*. Pasibaigus sutarčiai, stadionas liko be pavadinimo – vadinamas tiesiog *Gdansko miesto arena*.

Stadion Gdańsk
Pirmosios rungtynės vyko tarp Lechia Gdańsk ir Cracovia ir baigėsi lygiosiomis 1–1. Pirmosios tarptautinės rungtynės sužaistos lygiosiomis 2–2 2011 m. rugsėjo 6 d. tarp Lenkijos ir Vokietijos rinktinių.

Nuorodos
--------

* Oficiali Euro 2012 pasiruošimo svetainė Archyvuota kopija 2009-12-17 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REuro 2012 stadionai |
| --- |
|  |
| Lenkija Lenkija | 
Nacionalinis stadionas (Varšuva) · PGE Arena (Gdanskas) · Miesto stadionas (Poznanė) · Miesto stadionas (Vroclavas) |
|  |
| Ukraina Ukraina | 
Olimpinis stadionas (Kijevas) · Donbaso arena (Doneckas) · Metalist stadionas (Charkovas) · Arena Lviv (Lvovas) |

 |
**Hymanso projektai** – du 1921 m. Belgijos užsienio reikalų ministro Paulo Hymanso pateikti pasiūlymai Lenkijos ir Lietuvos nesutarimus išspręsti sukuriant šių valstybių federaciją.

Priešistorė
-----------

*Pagrindiniai straipsniai – Lenkijos–Lietuvos karas ir Želigovskio maištas*.
1918 m. atsikūrus Lenkijos ir Lietuvos valstybėms, Lenkijos vyriausybė pastarajai siūlė sudaryti bendrą valstybę, tačiau Lietuvos vyriausybė pasiūlymui nepritarė. Lenkijai siekiant Lietuvą prisijungti jėga kilo Lenkijos–Lietuvos karas. Karui pasibaigus Suvalkų sutartimi pietryčių Lietuvos žemės su Vilniumi pripažintos Lietuvai, tačiau Lenkija sutarties nesilaikė ir jos kariuomenė, inscenizavusi maištą Vilniaus kraštą užėmė. Žlugus tarpvalstybinėms deryboms situaciją normalizuoti apsiėmė Tautų Sąjunga.

Projektai
---------

### Pirmasis projektas

Pirmasis federacijos projektas numatė itin glaudų Lenkijos ir Lietuvos ryšį, pasireiškiantį per bendradarbiavimą karinėje ir ekonomikos sferose. Pagal projektą Lietuva turėjo būti padalinta į Vilniaus ir Kauno kantonus, kuriose lygios teisės numatytos lietuvių ir lenkų kalboms. Pagal projektą numatytas didelis Lenkijos vaidmuo siūlomoje federacijoje, kėlęs pavojų Lietuvos nepriklausomybei. Pasiūlymas Lietuvoje nepatiko nė vienai politinei partijai, išskyrus socialdemokratų mažumą.

### Antrasis projektas

Lietuvos vyriausybei projektą atmetus P. Hymansas pasiūlė antrą variantą. Pagal šį projektą Vilniaus kraštas autonominėmis teisėmis turėjo būti įtrauktas į Lietuvos valstybę, o federacijos tarp valstybių sąlygos turėjo būti mažiau griežtos. Į šį projektą Lietuvoje palankiai žiūrėjo valstiečiai liaudininkai manydami, kad derybų su Tautų Sąjunga keliu Lietuva gali palankiomis sąlygomis atgauti Vilniaus kraštą. Pasiūlymui pritarė valstiečiai liaudininkai ministras pirmininkas Kazys Grinius ir partijos lyderis Mykolas Sleževičius. Griežtai prieš projektus nusiteikusi buvo Tautos pažangos partija, 1921 m. lapkritį prie jos prisijungė ir Seime daugumą turėjusi Lietuvos krikščionių demokratų partija. Kitos partijos vieningos pozicijos neturėjo.

Vyriausybė parodydama palankumą projektui siekė išlaikyti vakarų valstybių paramą. Todėl apeidama Seimą ji ruošėsi sulaukusi grįžtančio K. Griniaus išsiųsti teigiamą atsakymą. Žiniai apie tokį vyriausybės sprendimą patekus į viešumą, buvo pasikėsinta į Lietuvos delegacijos Tautų Sąjungoje vadovą Ernestą Galvanauską. Pasikėsinimas projektui pritarusiųjų entuziazmą nuslopino. Seime įvykusiame balsavime antrasis projektas buvo atmestas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Birgelis, Paulius (2019-05-01). „Hymanso projektai: kaip Tautų Sąjunga bandė įtikinti lietuvius ir lenkus eiti į federaciją". 15min. Nuoroda tikrinta 2020-09-23.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Algirdas Jonas Giraitis** |
| --- |
| Gimė | 1942 m. balandžio 23 d. (81 metai)Pliopliuose, Marijampolės raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Gražina |
| Vaikai | Šarūnas, Darius |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Prienų rajono politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1992 m. Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | 1977 m. Kauno politechnikos institutas |

**Algirdas Jonas Giraitis** (g. 1942 m. balandžio 23 d. Pliopliuose, Marijampolės raj.) – Lietuvos ir Prienų rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1949–1953 m. mokėsi Skučiškės pradžios mokykloje, 1953–1956 m. Antanavo septynmetėje mokykloje, 1956–1957 m. Bagotosios aštuonmetėje mokykloje, 1957–1958 m. Marijampolės 2-oje vidurinėje mokykloje, 1959–1962 m. Kauno politechnikume. 1970–1977 m. studijavo Kauno politechnikos institute, mašinų gamybos technologas.

1965–1967 m. Kapsuko metalo dirbinių gamyklos meistras, 1967–1969 m. maisto pramonės automatų gamyklos meistras, 1969–1971 m. Alytaus medvilnės kombinato technologas, 1971–1977 m. Balbieriškio profesinės technikos mokyklos gamybinio mokymo meistras, 1977–1985 m. mokyklos direktoriaus pavaduotojas, 1985–1990 m. direktorius.

1990–1995 m. Prienų rajono tarybos pirmininkas, 1995–2000 m. Balbieriškio žemės ūkio mokyklos direktoriaus pavaduotojas. 2000–2007 m. Balbieriškio seniūnas.

Nuo 1992 m. Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) Prienų rajono skyriaus narys, nuo 1995 m. LSDP tarybos narys.

1990–1995 m. Prienų rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m. 1997–2000 m. 2000 m. ir nuo 2007 m. Prienų rajono savivaldybės tarybos narys, 2000–2003 m. valdybos narys..

Sutuoktinė Gražina, vaikai Šarūnas, Darius.
| **Algirdas Gluodas** |
| --- |
| Gimė | 1940 m. balandžio 25 d.Plokščiai, Šakių apskritis |
| Mirė | 2020 m. rugpjūčio 1 d. (80 metų)Smalininkai |
| Palaidotas (-a) | Donelaičio kapinėse |
|  |
| Veikla | Lietuvos, Jurbarko rajono ir Šiaulių ūkio, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | LDDP, LSDP |
|  |
| Išsilavinimas | inžinierius-mechanikas |
| Alma mater | 1968 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Algirdas Gluodas** (1940 m. balandžio 25 d. Plokščiuose, Šakių apskrityje – 2020 m. rugpjūčio 1 d. Smalininkuose) – Lietuvos, Jurbarko rajono ir Šiaulių ūkio, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1965 m. pradėjo dirbti Smalininkų žemės ūkio mechanizacijos technikume dėstytoju, nuo 1968 m. – direktoriaus pavaduotoju. Nuo 1974 iki 1992 m. – Smalininkų tarybinio ūkio-technikumo, Smalininkų aukštesniosios žemės ūkio mokyklos direktorius. 1993 metais, UAB „Rūta" atgavus įkūrėjo šeimos palikuonims, vadovavo įmonei iki pat 2014 metų pabaigos, nuo 2005 m. plėtros vadovas.

1995 m. kovo – rugsėjo mėn. (LDDP sąraše) Jurbarko rajono savivaldybės tarybos narys.

Algirdas Gluodas buvo pirmasis verslininkas, atsiliepęs į Valdovų rūmų atstatymo fondo raginimą siūlyti visuomenei kuo įdomesnių ir įvairesnių būdų paremti Valdovų rūmų atstatymą.

Įvertinimas
-----------

* Gabrielės Petkevičaitės-Bitės atminimo medalis „Tarnaukite Lietuvai" (2019)
* Šv. Kazimiero Ordino Lelijos garbės ženklas (2015)
* Atminimo ženklas „Už nuopelnus Jurbarko kraštui" (2014)
* Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medalis (2014)
* Santarvės medalis „pro augenda concordia"

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Parama viršijo 100,000 LT* // Draugas Nr. 65, 2003 m. balandžio 3 d. psl. 4.

* 
* 
* 
* In memoriam *lrt.lt* 2020.08.03
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Diafragma** – viena iš barjerinių kontracepcijos priemonių. Išrasta Nyderlanduose 1882 metais. Tai yra guminis gaubtukas su lanksčiu apvadėliu, kuris yra visada naudojamas su spermicidiniu (sėklą žudančiu) geliu (nors pati diafragma kaip kontracepcija yra saugesnė už spermicidus). Prieš lytinius santykius diafragma įdedama į makštį taip, kad uždengtų gimdos kaklelį (viršutinėje makšties dalyje) ir tokiu būdu taptu užtvara tolimesniam spermatozoidų judėjimui. Ji apsaugo nuo nėštumo ir nuo kai kurių lytiniu keliu plintančių ligų, tačiau ne nuo visų. Nėra patvirtinta, kad apsaugotų nuo ŽIV infekcijos.

Siekiant, kad diafragma būtų efektyvi, ji turi glaudžiai užsidėti ir nenusimauti, tačiau taip, kad moteris jos nejaustų. Dėl šios priežasties diafragmos gaminamos kelių dydžių. Diafragmą galima užsidėti 6 valandos iki lytinių santykių, ir nenuimti reikia bent 6 valandas po jų. Be kita ko, diafragma šiek tiek padidina cistito riziką.

Viena iš diafragmos modifikacijų – gimdos kaklelio gaubtuvėlis (jis yra mažesnis ir maunamas tiesiog ant gimdos kaklelio).
Algirdas Henrikas Malachovskis
**Algirdas Henrikas Malachovskis** (1923 m. lapkričio 22 d. Vilniuje – 1991 m. vasario 23 d. ten pat) – Lietuvos biochemikas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1948 m. baigė Vilniaus universitetą. 1967 m. biologijos mokslų daktaras.

1948–1962 m. dirbo Eksperimentinės medicinos ir Onkologijos institutuose, 1962–1967 m. – Zoologijos ir parazitologijos institute, 1962–1968 m. dar ir Vilniaus universiteto dėstytojas, Biochemijos ir biofizikos katedros vedėjas. 1967–1989 m. Biochemijos instituto Biologiškai aktyvių medžiagų tyrimo laboratorijos vadovas; nuo 1984 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo svarbiausia sritis – kofermento kokarboksilazės ir kitų B grupės vitaminų antitoksinio veikimo mechanizmo, naujų priešnavikinių preparatų toksiškumo, jų taikymo eksperimentinėje chemoterapijoje tyrimas. Su kitais susintetino, ištyrė ir įdiegė į gamybą vaistinius preparatus tiamindifosfatą, lofenalį, troksozoną ir kitus.

Bibliografija
-------------

* Jaunojo biochemiko laboratoriniai darbai, 1980 m.
* Kai ląstelė suserga, su kitais, 1980 m.
* Jaunasis biochemikas eksperimentuoja, 1984 m.
* Fenalolas. Eksperimentinis ir klinikinis tyrimas, monografija, su kitais, 1991 m. rusų k.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Algirdas Henrikas Malachovskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 117 psl.
Diagoras Ateistas centre
**Diagoras Ateistas** (gr. Διαγόρας ὁ Μήλιος, *Diagoras iš Miloso*) – V a. pr. m. e. graikų poetas ir sofistas, vienas pirmųjų rašytiniuose šaltiniuose minimų ateistų. Pasisakė prieš to meto ortodoksines religijas ir Eleusinos misterijas. Atėniečiai apkaltino jį nepagarba dievams ir Diagorui teko bėgti iš miesto.

Apie jo gyvenimą šiuo metu yra žinoma ypač nedaug. Gimė Miloso saloje, pasak Sudos (X a. Bizantijos enciklopedija) mokėsi pas Demokritą, tačiau ankstesni šaltiniai to nemini. Žinoma, kad Diagoras Atėnuose jau buvo ryški asmenybė ne vėliau kaip 423 m. pr. m. e. kadangi jis minimas Aristofano spektaklyje „Debesys", kuris tokiu metu jau buvo vaidinamas. Iš Atėnų pabėgo, pasak Diodoro, 415 m. pr. m. e.

Pasak Sudos, Diagoras vėliau apsigyveno Korinte, kur ir mirė.

Apie jo filosofiją yra žinoma taip pat labai nedaug. Nėra aiški jo ateizmo natūra, konkretūs teiginiai. Kelis jo pasišaipymus iš tikėjimo aprašo Ciceronas (I a. pr. m. e.). Pavyzdžiui, istoriją apie tai, kaip laivas su Diagoru pakliuvo į audrą. Jūreiviai pradėjo burbėti, kad audra tikriausiai kilo dėl to, kad jų laive yra tas bedievis Diagoras. Diagoras tuomet paklausė, ar ir kituose šiuo metu audron patekusiuose laivuose yra po Diagorą.

Manoma, kad savo idėjas Diagoras gynė aršiai ir galbūt per daug atvirai, tuo užsitraukdamas kitų pyktį. Jo filosofijai neabejotinai didelę įtaką padarė ikisokratikai, stengęsi paaiškinti gamtą natūraliomis jėgomis be dievų įsikišimo.

Nuorodos
--------

* Suda online įrašas apie Diagorą Archyvuota kopija 2015-09-24 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Verkianti moteris** arba isp. **La Llorona**, kartais vadinama **moteris baltais rūbais** - ispanų folkloro vaiduoklis. Mirusi moteris verkia dėl savo mirusių vaikų, kuriuos nuskandino keršydama neištikimam vyrui. Jos pasirodymas pranešdavo apie artėjančią mirtį. Ji pasirodydavo netoli vandens telkinių, šaltinių ir upių. Apie vaiduoklį egzistuoja populiarus pasakojimai Meksikoje ir JAV bei kitur Amerikoje, paplitę tarp lotynų amerikiečių.

Pasakojimas
-----------

Egzistuoja įvairių versijų apie La Llorona (verkiančią moterį), todėl čia pateikiama populiariausia versija. Marija (La Llorona) buvo labai graži moteris, kuri ištekėjo už patikusio vyro. Po vestuvių jie susilaukė dviejų vaikų mergaitės ir vėliau berniuko. Marijos vyras pradėjo dirbti užmiestyje. Jis atvažiuodavo aplankyti vaikų, tačiau nelankydavo savo žmonos, į kurią nekreipė dėmesio. Kartą kai vyras grįžo jis atsivežė kitą moterį. Vyras pasakė vaikams, kad ketina vesti kitą moterį. Kai Marija tai sužinojo jai aptemo protas, dėl nepaaiškinamos priežasties ji labai supyko ant vaikų. Ji nusivedė vaikus prie upės, kur juos nuskandino. Vėliau supratusi ką padarė pradėjo verkti ir iš sielvarto nusižudė. Kitą rytą vyras iš kaimo papasakojo, kad rado Marijos lavoną ant upės kranto. Kaimiečiai ją palaidojo. Tačiau vidurnaktį jie girdėdavo verkiančią moterį dėl savo vaikų. Vėliau sužinojo, kad tai Marijos vaiduoklis, kurį jie pradėjo vadinti „La Lorona" („verkianti moteris").

Pagal kitą versiją ji ieško savo vaikų.

Marija ištekėjo už turtingo vyro, nors tai buvo nepriimta tuo metu šalyje. Pora susilaukė 2 berniukų ir mergaitės. Tačiau vyras paliko Marija dėl kitos moters. Apimta nevilties moteris nuskandino savo vaikus ir pati nusižudė nusiskandindama. Kai jos dvasia pasiekė Dangaus vartus, Dievas paklausė: „Kur tavo vaikai?", Marija atsakė: „Aš nežinau, mano viešpatie". Tada Dievas tarė: „Tu niekada neįeisi pro šiuos vartus be savo vaikų". Nuo tada Marija klajoja po Žemė ieškodama savo vaikų palei Amerikos upių ir šaltinių krantus.
*Šis straipsnis apie žaidimą. Apie žaidimų seriją skaitykite straipsnyje Gears of War (serija).*

| *Gears of War* |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | Jungtinės Amerikos Valstijos Epic Games  Lenkija People Can Fly (PC) |
| Leidėjas | Microsoft Game Studios |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | {{{išleidimo data}}} |
|
| Žanras (-ai) | Trečiojo asmens šaudyklė |
| Režimas | Vieno žaidėjo, kelių žaidėjų |
|
| Reitingai | BBFC: 18ESRB: MOFLC: MA15+OFLC: R16PEGI: 18+ |
| **Platforma** | Microsoft Windows, Xbox 360 |
| Versija | 1.31.2 (AK) |
| Variklis | Unreal Engine 3 |
| Reikalavimai |  |
| Platinimas | DVD-DL |
|
| Licencija | {{{licencija}}} |
| Pirmtakas | {{{pirmtakas}}} |
| Kitos dalys | *Gears of War 2*, *Gears of War 3* |
| Gears of War.com |

**Gears of War** (**GoW**) – 2006 m. taktinė trečiojo asmens šaudyklė, sukurta studijos „Epic Games".

Žaidime buvo panaudotas Unreal Engine 3.0 grafinis variklis. Žaidimas išleistas 2006 m. lapkričio 7 d. Xbox 360 konsolei, o 2007 m. lapkričio 6 d. Microsoft Windows. Tų pačių metų pabaigoje jis pasirodė ir Lietuvoje.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

*Gears of War* žaidime pasakojama istorija apie kareivį iš Delta būrio, kuris kaunasi tam, kad išsaugotų žmonių rasę nuo sunaikinimo išgalvotoje Sera planetoje. Pagrindiniai priešininkai – požemiuose gyvenantys negailestingi padarai, kurie bendrai yra vadinami *Locust Horde*. Žaidėjui bus patikėtas pagrindinio veikėjo Marcus Fenix rolė. Jis – buvęs kalinys ir karo užgrūdintas kareivis, kartu su savo draugu Dominic Santiago arba tiesiog „DOM", yra paskiriamas į Delta būrį, kuriame jie kaunasi prieš *Locust Horde*.
| ***Verkiantis vilkas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Cry\_Wolf |
| Kilmės šalis | JAV |
| Režisierius | Jeff Wadlow |
| Prodiuseris (-iai) | Beau Bauman |
| Scenaristas (-ai) | Jeff Wadlow |
| Vaidina | Julian Morris  Lindy Booth  Jared Padalecki |
| Metai | 2005 |
| Žanras | Siaubo |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | anglų |
| Biudžetas | ~1 000 000 dol. |
| **IMDb įrašas** |

**Verkiantis vilkas** (angl. *Cry\_Wolf*) – 2005 siaubo filmas. Filmo pagrindinė mintis tai detektyvinis žaidimas, kurio esmė išvengti įtarimo, manipuliuoti draugais ir naikinti priešus.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Grupelė jaunuolių žaidžią žaidimą Verkiantis vilkas, kurio metu vienas iš dalyvių yra vilkas, o kiti turi atspėti, kuris iš jų. Jei įtariamajam nepavyksta nusikratyti įtarimo, jis turi prisipažinti ar yra vilkas. Atskleidęs tiesą žaidėjas iškrenta iš žaidimo. Žaidimas virsta realybe, kai grupelė nusprendžia pamokyti naujoką, tačiau žaidėjai patys neįtaria, kad jais yra manipuliuojama.

Aktoriai
--------

*Aktorius – filmo veikėjas*
* Julian Morris – Owen Matthews
* Lindy Booth – Dodger Allen
* Jared Padalecki – Tom
* Kristy Wu – Regina
* Jon Bon Jovi – Rich Walker
* Sandra McCoy – Mercedes
* Paul James – Lewis
* Jesse Janzen – Randall
* Ethan Cohn – Graham
Baliustra (kairėje) ir baliustrada (dešinėje)
**Baliustrada** (pranc. *balustrade*, iš lot. *balaustium* – 'laukinio granatmedžio žiedo taurelė') – architektūros elementas, neaukšta, dekoratyvi ažūrinė laiptų, balkono, terasos, stogo, krantinės, tilto ar kito krašto užtvara. Sudaryta iš vertikalių stulpelių (baliustrų), dažnai vazos arba taurės pavidalo, kurių viršus sujungtas horizontaliais turėklais, o apačia – cokoliu. Gaminamos iš akmens, metalo, medžio, betono, XIX a. lietos iš ketaus. Puošiamos reljefiniais ornamentais, kaneliūromis. Baliustradomis atitveriamos ir pastatų vidaus erdvės, pvz. presbiterija ir centrinė nava bažnyčiose.

Pradėtos naudoti Renesanso architektūroje, dažniausiai kaip platų, profiliuotą turėklą remiančių tradicinės formos miniatiūrinių kolonų eilė. Eksterjeruose baliustrados būdavo mūrinės, interjeruose – dažniausiai medinės.

* Renesanso laikų akmeninė baliustrada Šv. Zenono bazilikoje VeronojeRenesanso laikų akmeninė baliustrada Šv. Zenono bazilikoje Veronoje
* Stogo baliustrada Versalio rūmuoseStogo baliustrada Versalio rūmuose
* Baliustrada, juosianti Renavo dvaro rūmų terasąBaliustrada, juosianti Renavo dvaro rūmų terasą
* Medinės baliustrados Kristiansborgo pilyje Kopenhagoje (XX a. pr.)Medinės baliustrados Kristiansborgo pilyje Kopenhagoje (XX a. pr.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Baliustra*, Tarptautinių žodžių žodynas. Nuoroda tikrinta 2023-01-06.
2. ↑  *Baliustrada*, Tarptautinių žodžių žodynas. Nuoroda tikrinta 2023-01-06.
3. ↑  Jūratė Tutlytė, *Baliustrada*, Visuotinė lietuvių enciklopedija, 2021-06-29. Nuoroda tikrinta 2023-01-06.
4. ↑  *Balustrade*, Britannica.com. Nuoroda tikrinta 2023-01-06.
Koordinatės: 54°27′30″š. pl. 23°41′48″r. ilg.﻿ / ﻿54.458346°š. pl. 23.696636°r. ilg.﻿ / 54.458346; 23.696636

|  |
| --- |
| **Verebiejų pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Verebiejų pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Verebiejų pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Verebiejai, Alytaus raj. |
| **Direktorius(-ė)** | Onutė Stankevičiūtė |
| **Mokinių skaičius** | 106 |
| **Įkūrimo data** | 1926 m. |
| **Uždarymo data** | 2011 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 13 |

**Alytaus rajono Verebiejų pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Alytaus raj. Simno seniūnijoje, Verebiejuose, vykdžiusi pradinio ir pagrindinio ugdymo programas. Įstaigos kodas 190243138.

Istorija
--------

Iki spaudos draudimo panaikinimo 1904 m. Verebiejų ir aplinkinių kaimų vaikus mokė daraktoriai. 1919 m. mokykla veikė Liepakojų kaime A. Miliaus ir J. Vilkenio namuose, 1922 m. perkelta į A. Mordosos namus Verebiejų kaime, 1923 m. į J. Lubausko namus Navinkuose. 1919–1923 m. dirbo mokytojas M. Pranckūnas. Tikybą dėstė Krokialaukio parapijos [[vikaras J. Parancevičius. 1924–1926 m. mokykla Verebiejų kaime neveikė.

Pirmoji pradžios mokykla Verebiejų kaime buvo įkurta 1926 m. J. Grėbliausko namuose. Šioje mokykloje mokėsi Dzingiškių, Liepakojų, Radastų, Struogiškių, Navininkų, Verebiejų kaimų vaikai. Juos mokė mokytojas A. Žilinskas. Vėliau mokyklos buvo įsikūrusios ir veikė 1930–1944 m. ūkininko J. Noraus, 1944–1945 m. A. Liegaus, 1945–1947 m. A. Kunigonienės, 1947–1949 m. A. Mordosos, 1949–1951 m. M. Grėbliauskienės namuose.

1951 m. mokykla reorganizuota į septynmetę, įsikūrė A. Mordosos namuose. Dirbo direktorius V. Čižikas, mokytojos E. Čižikienė ir J. Akambakaitė. Veikė 5 klasės, buvo mokoma dviem pamainomis. 1963 m. jau aštuonmetė mokykla perkelta į naują kolūkio „Komjaunimo keliu" pastatą. Čia mokėsi 5-8 klasių mokiniai, o pradinukai mokėsi ištremtų į Sibirą Kunigonių namuose. Virš trisdešimt metų mokykloje dirbo mokytojos A. Narukynienė, N. Čiginskienė, J. Šeimienė. 1988 m. „Atžalyno" kolūkio pirmininko V. Baravyko iniciatyva buvo pastatyta nauja moderni mokykla.

2011 m. mokykla uždaryta.

Direktoriai
-----------

* 1951 m. V. Čižikas;
* 1963 m. M. Matukynienė;
* 1975 m. A. Mažeikienė;
* 1988 m. V.Ščiglinskas;
* 1994 m. Onutė Stankevičiūtė.

Žymūs mokytojai
---------------

* K. Plečkaitis (1930–1933 m.);
* A. Katalynas (1933–1934 m.);
* A. Židžiūnas (1934–1936 m.);
* G. Poškienė (1936–1938 m.);
* A. Jaškevičius (1938–1939 m.);
* S. Lesevičius (1939–1940 m.), kaip buvęs karininkas ištremtas į Sibirą;
* L. Misevičius (1940–1941 m.);
* J. Grybaitė-Noruvienė (1942–1946 m.);
* M. Dapkevičiūtė (1946–1947 m.);
* M. Mickevičiūtė (1947–1949 m.);
* A. Vokietaitis (1947–1949 m.);
* J. Vosyliūtė (1949–1951 m.);
* Stasė Urbanavičienė, direktorės pavaduotoja ugdymui;
* Meilė Aleksandravičienė, direktorės pavaduotoja ugdymui.

Nuorodos
--------

* Svetainė Archyvuota kopija 2007-11-23 iš Wayback Machine projekto..
**Gebert Rüf Stiftung** (vok. *Gebert Rüf Stiftung*) - mokslo, akademinio švietimo paramos fondas Šveicarijoje. Įkurtas kaip mokslo paramos fondas 1997 m. Įstatinis kapitalas - 220 mln. Šveicarijos frankų. Tikslas - „Šveicarija kaip ūkio ir gyvenamoji erdvė" (kaip suformuluota fondo įstatuose). Fundatorius - verslininkas Heinrich Gebert (1917-2007). Fondas pavadintas 1995 metais mirusios verslininko žmonos *Paula Rüf* atminimui. Metinis biudžetas - apie 10 mln. Šveicarijos frankų. Remia projektus Šveicarijos aukštosiose mokyklose. Pagal savo misiją, fondas remia naujoves skatinant naujus metodus bei pasirinktus jaunus žmones taip vad. "Ašarų slėnyje". Tarp fondo stipendininkų taip pat yra jaunų žmonių iš Baltijos šalių. Studijų Šveicarijos fondui *Gebert Rüf Stiftung* (fondo programa Swiss Baltic Net skirta Baltijos šalių mokslininkų rėmimui) Lietuvoje atstovauja Studijų užsienyje informacijos centras (Vilnius).

Vadovybė
--------

Fondo tarybos pirmininkas (nuo 2005 m.) - Rudolf Marty, Ciūricho universiteto profesorius, Opexis GmbH atstovas. Fondo tarybos vicepirmininkas teisininkas Peter Forstmoser (nuo 1997 m.), Ciūricho universiteto profesorius, buvęs SwissRe administracijos vadovas. Pirmasis fondo tarybos pirmininkas (nuo 1998 iki 2004 m.) - Theodor Robert Fässler.

Nuorodos
--------

* Oficialus fondo „Gebert Rüf Stiftung" tinklalapis
Koordinatės: 44°46′ š. pl. 34°25′ r. ilg.﻿ / ﻿44.767°š. pl. 34.417°r. ilg.﻿ / 44.767; 34.417

Demerdži Jaila
**Demerdži Jaila** (krym. *Demirci yayla*, ukr. *Демерджі-яйла*, rus. *Демерджи-яйла*) – vienas iš kalnų masyvų, esančių Krymo kalnuose. Yra Pagrindiniame kalnagūbryje, Aluštos rajone. Aukščiausia vieta – dviviršūnis Demerdži kalnas (pietinė – 1239 m, šiaurinė – 1356 m). Kalnuose daug uolų, vėjo ir vandens erozijos darinių. Vakariniame šlaite yra po 1894 m. nuošliaužos pasilikusi konglomerato sąvarta. Kraštovaizdžio draustinis.

Kalnų pavadinimas totorių kalba reiškia „kalvio kalnai".

* Kalnų šlaitai rudenįKalnų šlaitai rudenį
* Erozijos nugludintos uolosErozijos nugludintos uolos
* Eroziniai dariniaiEroziniai dariniai
* Žmogaus pavidalą primenanti uolaŽmogaus pavidalą primenanti uola

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Demerdži Jaila** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Demerdžì Jailà
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 131
**Algirdas Jakševičius** (1908 m. kovo 25 d. Sidabrave, Panevėžio apskr. – 1941 m. gegužės 30 d. Kaune) – Lietuvos teatro režisierius, aktorius, pedagogas.

Biografija
----------

Brolis Vytautas Alantas, žmona Monika Mironaitė. 1926–1929 m. mokėsi Kauno meno mokyklos skulptūros klasėje, 1929–1932 m. – Valstybės teatro Vaidybos mokyklos, A. Olekos-Žilinsko kurse. 1935–1936 m. stažavosi J. Vachtangovo teatre Maskvoje, 1937 m. – A. Olekos-Žilinsko vaidybos studijoje Niujorke ir Niujorko universitete, JAV.

1937–1940 m. Vytauto Didžiojo universiteto teatro studijos vadovas ir režisierius. Pastatė 3 vienveiksmius spektaklius. 1940–1941 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, dėstė vaidybos sistemą, dirbo Vilniaus valstybinio, Vaidilos teatrų režisieriumi, šio – ir meno vadovu.

1932–1935 m. ir 1937–1940 m. Valstybės teatro 1933–1934 m. Jaunųjų teatro aktorius. 1938 m. išvertė K. Stanislavskio knygą „Aktoriaus saviruoša".

### Vaidmenys

* Zbignievas Olesnickis – Balys Sruoga. Milžino paunksmė, 1934 m.
* Feginas – Oliveris Tvistas, pagal Č. Dikensą, 1934 m.
* Gesleris – Frydrichas Šileris. Vilhelmas Telis, 1935 m.
* Hanefeldas – Gerhartas Hauptmanas. Prieš saulėlydį, 1939 m.

### Pastatymai

1938 m. Valstybės teatre pastatė J. O'Nylo dramą „Marko milijonai". Spektaklis pasižymėjo raiškiu teatrališkumu, tikslia, apgalvota scenine forma.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Algirdas Jakševičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 481 psl.
2. ↑  J. Blekaitis. Algirdas Jakševičius – teatro poetas. Vilnius, 1999 m.
| **Algirdas Jurėnas** |
| --- |
| Gimė | 1919 m. kovo 1 d.Puikiuose, Žagarės valsčius |
| Mirė | 2007 m. kovo 2 d. (88 metai)Harisonas, Meino valstija |
| Tėvai | Jonas ir Suzana Jurėnai |
| Sutuoktinis (-ė) | Tebija |
| Vaikai | Remigijus, Galinda, Astra |
|  |
| Veikla | lietuvių teologas, filosofas, profesorius, Biblijos vertėjas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetasTiubingeno universitetas |

**Algirdas Jurėnas** (1919 m. kovo 1 d. Puikiuose, Žagarės valsčius – 2007 m. kovo 2 d. Harisonas, Meino valstija, JAV) – lietuvių protestantų teologas, filosofas, profesorius, Biblijos vertėjas.

Biografija
----------

1939–1940 m. Vytauto Didžiojo universitete ir 1940–1944 m. Vilniaus universitete studijavo filosofiją ir kalbas. 1944 m. pasitraukė į Vakarus. 1945–1949 m. Tiubingeno universitete studijavo evangelikų teologiją. 1949 m. persikėlė į JAV, iki 1957 m. Čikagoje pamokslavo vietos lietuviams. 1949–1951 m. Čikagos ir 1957–1959 m. Harvardo universitetuose studijavo teologiją bei filosofiją. 1967 m. Harvardo teologijos fakultete apgynė disertaciją, teologijos daktaras.

1960 m. įšventintas kunigu. Kunigavo Meino valstijos įvairiose baptistų parapijose. 1966 m. Mercerio universitete Makone (Džordžijos valstija) ir kongregacinės *United Church of Christ* tradicijos teologijos seminarijoje dėstė teologiją ir vokiečių kalbą, 1967–1984 m. Meino universitete – filosofiją, biblinę literatūrą, germanistiką, Denverio teologijos seminare – teologiją ir etiką.

1955–1957 m. laikraščio „Evangelijos žodis", nuo 1957 m. „Evangelijos šviesa" redaktorius. Bendradarbiavo Lietuviškojoje enciklopedijoje

Kūryba
------

1961 m. Britų ir užsienio kraštų Biblijos draugija Londone išleido išverstą Naująjį Testamentą (iš graikų kalbos) ir psalmes (iš hebrajų kalbos). Šį leidinį, pasižymintį vertimo tikslumu, spausdina įvairios Vakarų krikščioniškos organizacijos. Jis yra plačiai paplitęs ir Lietuvoje. 1996 m. išleista kita šio Naujojo Testamento redakcija. 2000 m. išleido viso Šventojo Rašto vertimą iš hebrajų, aramėjų ir graikų kalbų.

Kūryba
------

* Šventasis Raštas ir modernusis žmogus. Ateitis. -1966. -Nr.7 -p.162-167.
* Bažnyčia totalitarinėje valstybėje. Trečiasis mokslo ir kūrybos simpoziumas. -Chicago, 1977. -P.167 -Lygiagr. tekst. ang. k.
* Biblija: naujas lietuviškas vertimas: Senasis Testamentas ir Naujasis Testamentas / iš hebrajų, aramėjų ir graikų kalbų vertė Algirdas Jurėnas. – *Duncanville, Tex. : World Wide Printing, c2000.* ISBN 1-58712-019-4

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vilma Sabutienė. *Algirdas Jurėnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 46 psl.
2. ↑  Jurėnas Algirdas. Evangelikų reformatų enciklopedija
| Dembova Klodos valsčiuslenk. *Gmina Dębowa Kłoda* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Liublino vaivadija Liublino vaivadija |
| **Apskritis** | Parčevo apskritis |
| **Administracinis centras** | Dembova Kloda |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 3 974 |
| **Plotas** | 188,29 km² |
| **Tankumas** (2004) | 21 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | PL 21-211 |
|  |
| **Tinklalapis** | http://bazagmin.pl |

**Dembova Klodos valsčius** (lenk. *Gmina Dębowa Kłoda*) – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Parčevo apskrityje. Centras – Dembova Kloda. Ribojasi su Parčevo, Jablono, Podedvužės, Sosnovicos, Stari Bruso, Virikų ir Ušcimuvo valsčiais.

Paviršiaus struktūra
--------------------

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 188,29 km², iš kurių:

* ariama žemė: 60 %
* miškai: 30 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 10 %

Valsčius sudaro 19,77 % apskrities teritorijos.

Gyventojai
----------

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

| Aprašymas | Bendrai | Moterys | Vyrai |
| --- | --- | --- | --- |
| Gyventojai | **3 974** | 100 % | 2 021 | 50,9 % | 1 953 | 49,1 % |
| Gyventojų tankumas(Gyv./km²) | 21,1 | 10,7 | 10,4 |

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Bednažuvka, Bialka, Chmieluvas, Dembova Kloda, Hanuvas, Kodenecas, Korona, Kživoviežba Kolonija, Leitniai, Lubičinas, Makoška, Marianuvka, Netiahai, Pacholė, Plebania Vola, Stempkuvas, Uhninas, Vihalevas, Zadembiai, Žmiarkai.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2012-02-11 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RParčevo apskrities valsčiai |
| --- |
|  |
| 
Parčevas • Parčevo valsčius • Dembova Klodos valsčius • Jablono valsčius • Milanuvo valsčius • Podedvužės valsčius • Semieno valsčius • Sosnovicos valsčius  |  |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Žuvis** (iš rus. *рыба* 'žuvis') – iš anksto parašytas, bet nepasirašytas atsiliepimas, rekomendacija ar recenzija, kurį paprastai iš anksto parašo labiausiai suinteresuotas žmogus, pvz. rekomendaciją parašo rekomenduojamasis, recenziją – recenzuojamo darbo autorius, atsiliepimą – vertinamo darbo autorius ir pateikia žmogui, kuris turi teisę ir/ar turi rekomenduoti, recenzuoti ar rašyti atsiliepimą, kad šis pasirašytų ir pateiktų kaip savo parašytą rekomendaciją, recenziją ar atsiliepimą.

„Žuvys" būdavo/yra naudojamos kaip būdas palengvinti recenzijos, rekomendacijos ar atsiliepimo rašymą, kadangi suinteresuotas asmuo paprastai geriausiai žino recenzijos ir pan. objektą (straipsnį, savo dalykines savybes ir pan.). O pasirašyti turintis žmogus paprastai galėtų/turėtų tai padaryti pats, bet dažnai neturi tam laiko. Neskirdamas tam laiko jis nebūna pakankamai susipažinęs su šio rašto objektu, todėl „žuvies" autorius, būdamas suinteresuotas, gali „žuvį" parašyti labiau palankią, negu vertas šio dokumento objektas, ir pasirašantysis „žuvį" patvirtina savo parašu. Taip sukurtas dokumentas būna neteisingas, neatitinka rekomendacijos, recenzijos ar atsiliepimo prašančios institucijos lūkesčių.

Lietuvoje ši žargoninė savoka kartais naudojama mokslo raštvedyboje.
*Kitos reikšmės – Gricius (reikšmės).*

| **Algirdas Gricius** |
| --- |
|  |
| Algirdas Gricius |
| Gimė | 1937 m. vasario 11 d.Klaipėda |
| Mirė | 2013 m. spalio 21 d. (76 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Julijona Jūratė Gricienė |
|  |
| Veikla | fizikas, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1965 m. SSKP, 1990 m. LDDP, 1998 m. LLS, 2003 m. LiCS, 2006 m. LRLS |
|  |
| Alma mater | 1960 m. Šiaulių pedagoginis institutas |

**Algirdas Gricius** (1937 m. vasario 11 d. Klaipėdoje – 2013 m. spalio 21 d. Vilniuje) – fizikas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1945–1947 m. mokėsi Priekulės rajono Liaunų pradinėje mokykloje, 1947–1954 m. Klaipėdos rajono Priekulės vidurinėje mokykloje. 1955–1960 m. studijavo Šiaulių pedagoginiame institute, įgijo fizikos ir gamybos pagrindų dėstytojo specialybę.

1960–1962 m. Vilniaus elektros skaitiklių gamyklos, 1962–1963 m. Vilniaus namų statybos kombinato inžinierius. 1963–1976 m. elektronikos mokslinių tyrimų instituto „Venta" vedantysis konstruktorius, vyresnysis inžinierius, skyriaus viršininkas. 1972 m. technikos mokslų kandidatas.

1976–1990 m. LSSR MA Puslaidininkių fizikos instituto vyresnysis mokslinis bendradarbis, sektoriaus vadovas. 1990–1992 m. Vilniaus universiteto Politologijos katedros, nuo 1992 m. VU Tarptautinių santykių ir politikos mokslų instituto docentas. Daugiau kaip 60 mokslinių publikacijų, 6 išradimų autorius arba bendraautoris.

Lietuvos politologų asociacijos tarybos narys, 1998–1999 m. asociacijos prezidentas. Algirdo Brazausko fondo steigėjas.

Žmona Julijona Jūratė.

Politinė veikla
---------------

1992–1996 m. ir 2000–2004 m. LR Seimo narys. 1993–1996 m. Užsienio reikalų komiteto pirmininko pavaduotojas. 1996–1998 m. prezidento Algirdo Brazausko patarėjas užsienio politikos klausimais. Nuo 1998 m. Europos integracijos studijų centro priežiūros tarybos pirmininkas. 1998–2000 m. Užsienio reikalų ministerijos patarėjas Europos bendradarbiavimo klausimais. 2000–2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.

1965–1989 m. SSKP narys. 1990–1996 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, LDDP prezidiumo narys. Nuo 1998 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys. 1999–2001 m. sąjungos valdybos narys, LLS Krašto apsaugos ir nacionalinio saugumo komiteto pirmininkas. 2003 m. susijungus Liberalų sąjungai, Centro sąjungai ir Moderniųjų krikščionių demokratų partijai – Liberalų ir centro sąjungos (LiCS) ir jos valdybos narys, LiCS Europos integracijos ir užsienio reikalų komiteto pirmininkas, Naujamiesčio poskyrio pirmininkas. 2006 m. Lietuvos liberalų sąjūdžio steigėjas.

Pasiekimai sporte
-----------------

1961 m. Lietuvos rankinio čempionas, 1962–1966 m. Lietuvos rankinio čempionato prizininkas.

Įvertinimas
-----------

* 2003 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Komandoro kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-10-29 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2000–2004 m. kadencijos Seimo narys
3. ↑