recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Barbakanas Helsingborge, Švedija
**Barbakanas** (it. *barbacane*) – gynybinis statinys tvirtovės, miesto gynybinės sienos išorėje prie vartų. Sudaro masyvus, paprastai cilindrinis bokštas su šaudymo angomis ir tiltas arba uždara perėja, jungiantis bokštą su vartais. Skirtas vartų apsaugai ir sienos sparninei gynybai. Buvo paplitęs Viduramžiais. Pradėtas statyti XIII a. Prancūzijoje. XV a. pabaigoje iš jų išsivystė ravelinas.

Europoje
--------

Didžiausias išlikęs Barbakanas yra Lenkijoje (Krokuva). Kiti barbakanai yra Naumburge prie Zalės, Rotenburge (*ob der Tauber*), Varšuvoje, Marienburge ar prie Fort de Salses (Prancūzijos Pirėnai).

Vilniaus „barbakanas"
---------------------

Paplitusi klaidinga nuomonė, kad Vilniuje esanti gynybinės sienos bastėja taip pat yra barbakanas. Tačiau Lietuvoje nėra išlikę nei vieno tokio tipo gynybinio įtvirtinimo. Nepaisant to, „barbakano" vartosena kalbant apie Vilniaus bastėją, išlieka gaji.

Literatūra
----------

* Böhme, Horst Wolfgang/Friedrich, Reinhard/Schock-Werner, Barbara (Hrsg.): *Wörterbuch der Burgen, Schlösser und Festungen*. Reclam, Stuttgart 2004 ISBN 3-15-010547-1

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Barbakanas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 640 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Barbakanas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Mario Götze**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1992 m. birželio 3 d. (31 metai) |
| Gimimo vieta | Memingenas, Vokietija |
| Ūgis | 1,76 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Eintracht Frankfurt |
| **Pozicija** | Atakuojantis saugas |
| Jaunimo klubai |
| 1995–19981998–20012001–2009 | SC RonsbergFC Eintracht HombruchBorussia Dortmund |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2009–20102009–20132013–20202020–20222022– | Borussia Dortmund rezervaiBorussia DortmundBayern MünchenBorussia DortmundPSV EindhovenEintracht Frankfurt | 1 (0)83 (22)73 (22)75 (14)47 (9)15 (2) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 20072007–20082008–200920092010– | Vokietijos jaunimo iki 15Vokietijos jaunimo iki 16Vokietijos jaunimo iki 17Vokietijos jaunimo iki 21Vokietija Vokietija | 2 (0)8 (3)13 (5)2 (0)65 (17) |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022 m.. |

**Marijus Giocė** (*Mario Götze*, g. 1992 m. birželio 3 d. Memingene) – Vokietijos futbolininkas, atakuojantis saugas, atstovavo Vokietijos rinktinei. Pasižymi greičiu bei puikia kamuolio valdymo technika.

Karjera
-------

Seniau žaidė Bundeslygos Borussia Dortmund klube.

Nuo 2009 iki 2013 m. žaidė Borussia Dortmund komandoje, su kurią 2010–2011 m. sezone laimėjo šalies taurę bei 2011–2012 m. sezone Vokietijos futbolo taurę.

2013 m. balandžio mėn. buvo parduotas Bayern München klubui.

2020 m. vasarą Gotze pranešė, kad nebebus Dortmundo komandos žaidėjas.

Tarptautinė karjera
-------------------

Götze yra žaidęs Vokietijos jaunimo iki 15, 16, 17 ir 21 metų rinktinėse. Nacionalinėje rinktinėje debiutavo 2010 m. lapkričio 17 d. prieš Švediją. 78-ą minutę pakeitė Kevin Großkreutz. Antras varžybas sužaidė 2011 m. vasario 9 d. draugiškose varžybose prieš Italijos rinktinę.

2011 m. rugpjūčio 10 d. rungtynėse prieš Braziliją, pelnė pirmąjį įvartį. UEFA Euro 2012 m. čempionate debiutavo ketvirtfinalyje prieš Graikiją.

2014 m. pasaulio futbolo čempionato atrankoje pelnė keturis įvarčius. Buvo pakviestas atstovauti rinktinę XX pasaulio futbolo čempionate. Čempionato finalinėse rungtynėse, žaidžiant prieš Argentinos rinktinę, 113-ą žaidimo minutę pelnė pergalingą įvartį.

Taip pat žaidė 2016 m. Europos čempionate, kur komanda prasibrovė iki pusfinalio.

Dalyvavimas čempionatuose
-------------------------

| Čempionatas | Rinktinės vieta | Sužaidė rungtynių | Įvarčiai | 0Geltonos kortelės0 | 0Raudona kortelė už 2 geltonas0 | 0Tiesioginė raudona kortelė0 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Pasaulio čempionatai** |
| Brazilija 2014 | 1 vieta | 6 | 2 | 0 | 0 | 0 |
| Kataras 2022 | I etapas | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| **Žemyno čempionatai** |
| Lenkija-Ukraina 2012 | pusfinalis | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Prancūzija 2016 | pusfinalis | 4 | 0 | 0 | 0 | 0 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Warum Götze als Stürmer unter Favre funktioniert". *kicker.de* (vokiečių). 29 October 2018.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
2. ↑
3. ↑  „Borussia Dortmund: 'Gotze is leaving'". Football Italia. 23 May 2020. Nuoroda tikrinta 23 May 2020.
4. ↑
5. ↑   Archyvuota kopija 2014-12-05 iš Wayback Machine projekto.
90° laipsnių kampas
Matematikoje **laipsnis** – kampo dydžio matavimo vienetas. Jis žymimas simboliu {\displaystyle ^{\circ }}, kur {\displaystyle 360^{\circ }} atitinka pilną apskritimą.

Pagrindinis SI sistemos kampo matavimo vienetas yra radianas, tačiau laipsnis taip pat yra priimtinas vienetas.

Istorija
--------

Tikroji priežastis, kodėl pasirinktas laipsnis kaip kampo matmuo, yra nežinoma. Viena teorija teigia, kad tai susiję su tuo, kad metuose yra maždaug 360 dienų ir kai kurie senoviniai kalendoriai, pavyzdžiui, persų ir babiloniečių, naudojo 360 dienų metuose.

Kita teorija teigia, kad babiloniečiai padalijo apskritimą naudodami lygiakraščio trikampio kampą. Tada kampas buvo padalintas į 60 dalių. Taip yra todėl, nes jie naudojo šešiasdešimtainę skaičių sistemą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Compendium of Mathematical Symbols". *Math Vault* (anglų). 2020-03-01. Nuoroda tikrinta 2020-08-31.
2. 1 2  Weisstein, Eric W. „Degree". *mathworld.wolfram.com* (anglų). Nuoroda tikrinta 2020-08-31.
3. ↑  „Degrees (Angles)". *www.mathsisfun.com*. Nuoroda tikrinta 2020-08-31.
4. ↑  Bureau International des Poid et Mesures (2006). „The International System of Units (SI)" (8 ed.). Suarchyvuotas originalas 2009-10-01.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
5. ↑  Jeans, James Hopwood (1947). *The Growth of Physical Science*. p. 7.
6. ↑  Murnaghan, Francis Dominic (1946). *Analytic Geometry*. p. 2.
| Rožajės opštinajuodkal. *Општина Рожаје* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Juodkalnijos vėliava Juodkalnija |
| **Administracinis centras** | Rožajė |
|  |
| **Gyventojų** (2022 m.) | 22 853 |
| **Plotas** | 432 km² |
| **Tankumas** (2022 m.) | 53 žm./km² |
| **Aukščiausia vieta** | 2 403 m Chaila |
|  |
| **Tinklalapis** | www.rozaje.me |

**Rožajės opština** (juodkal. *Општина Рожаје*) – opština rytinėje Juodkalnijos dalyje. Administracinis centras – Rožajė. 2022 m. duomenimis opštinoje gyveno 22 853 žmonės.

Geografija
----------

Rožajės opština yra labiausiai į rytus nutolusi Juodkalnijos opština. Opština įsikūrusi į pietvakarius nuo Serbijos, į šiaurės vakarus nuo Kosovo ir į rytus nuo Beranės ir Petnicos opštinų. Opštinos altitudė – 1 km, plotas – 432 km². Rožajės opštinos teritorija sudaro 3,1 % visos Juodkalnijos teritorijos. Pagal plotą opština yra trylikta Juodkalnijoje. Aukščiausias opštinos taškas – Chailos kalnas (2 403 m).

Didžiausios gyvenvietės
-----------------------

* Rožajė (9 422 gyv. 2011 m.)
* Dona Lovnica (825 gyv.)
* Balotičė (685 gyv.)
* Bačas (669 gyv.)
* Bukovica (529 gyv.)

Gyventojai
----------

2022 m. duomenimis Rožajės opštinoje gyveno 22 853 gyventojai, gyventojų tankis – 53 gyv./km². Administracinis centras Rožajės miestas (9121 gyv.) sudaro 41,2 % visos opštinos gyventojų. Rožajės opština sudaro 3,7 % visų Juodkalnijos gyventojų. Pagal gyventojų skaičių opština yra aštunta Juodkalnijoje.

Chailos kalnas Rožajės opštinos pietinėje dalyje, prie sienos su Kosovu
### Etninė sudėtis

2011 m. duomenimis Rožajės opštinoje gyveno 83,9 % bosnių, 5 % albanų, 4,5 muslimanų, 3,6 % serbų, 1,7 % juodkalniečių, 0,9 % kitokios kilmės gyventojų ir 0,3 % gyventojų kilmės nenurodė.

### Religinė sudėtis

2011 m. duomenimis Rožajės opštinoje islamą išpažino 95 % gyventojų, krikščionybę – 4,7 % (iš kurių 96,6 % buvo stačiatikiai, 2,4 % Septintosios dienos adventistai ir 1 % katalikai), 0,1 % išpažino kitą religiją ir 0,2 % – netikintys/nenurodė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Montenegro. www.citypopulation.de. Nuoroda tikrinta 2022-11-01
2. ↑  Rozaje. www.placeseeking.com. Nuoroda tikrinta 2023-11-01.
3. ↑  Montenegro ethnic 2011. pop-stat.mashke.org. Nuoroda tikrinta 2023-11-01.
4. ↑  Montenegro religion 2011. pop-stat.mashke.org. Nuoroda tikrinta 2023-11-01


|  |  |
| --- | --- |
|  **Juodkalnijos opštinos** |  |
| Andrijevicos opština | Baro opština | Beranės opština | Bijelo Polės opština | Budvos opština | Cetinės opština | Danilovgrado opština | Herceg Novio opština | Kolašino opština | Kotoro opština | Moikovaco opština | Nikšičiaus opština | Plavo opština | Plužinės opština | Plevlios opština | Podgoricos opština | Rožajės opština | Šavniko opština | Tivato opština | Ulcinio opština | Žabliako opština |
{{Žmogaus biografija
| vardas = Jurgis Gūžys
|fonas= culture
| paveikslėlis = 
| paveikslėlio apibūdinimas = 
| paveikslėlio dydis = 
| gimimo data = 1885 m. gegužės 24 d.
| gimimo vieta = Rokeliuose
| mirties data = 1948 m. vasario 14 d. (62 metai)
| mirties vieta = Plungėje| palaidotas = [[Saltoniškių Saltoniškių kapinėse
| sutuoktinis = Eleonora
| tėvai = 
| vaikai = Aldona, Regina, Donatas, Birutė
| veikla = pedagogas
| įstaigos = 
| pareigos = 
| išsilavinimas = 
| alma\_mater = Veiverių mokytojų seminarija
| žinomas = 
| apdovanojimai = 
| parašas = 
| pastabos= 
|vikiteka= 
}}
**Jurgis Gūžys** (1885 m. gegužės 24 d. Rokeliuose – 1948 m. vasario 14 d. Plungėje) – Lietuvos pedagogas.

Biografija
----------

Vaikystėje daraktoriaus išmokytas skaityti lietuviškai, rusiškai ir lenkiškai, lankė Aukštosios Panemunės pradžios mokyklą, paskui 1898–1900 m. tęsė mokslą Lomžos gubernijoje. 1900–1902 m. mokėsi Veiverių dviklasėje mokykloje prie mokytojų seminarijos, 1902–1904 m. baigė Veiverių mokytojų seminariją.

1904–1905 m. dirbo Dobrzyno pradžios mokykloje mokytoju, 1905 m. ten pat buvo Paskrzyno pradžios mokyklos mokytojas. 1906–1915 m. dirbo Kupreliškio pradžios mokyklos mokytoju.

1915 m. pasitraukė į Rusiją. 1915–1917 m. dirbo raštininku, paskui vadovavo Karačiovo valdybos švietimo skyriui, 1917–1918 m. buvo liaudies ūkio tarybos sekretorius. 1918 m. grįžo į Lietuvą, 1918–1919 m. dirbo Vyžuonų valsčiaus komitete. 1919–1920 m. tarnavo Vidaus reikalų ministerijoje, buvo Komisijos Steigiamojo Seimo įstatymui paruošti reikalų vedėjas, paskui Savivaldybių departamento valsčių dalies vedėjas.

1920–1929 m. buvo Anykščių vidurinės mokyklos vedėjas, paskui direktorius, lietuvių kalbos ir geografijos mokytojas. 1929–1931 m. dirbo Šėtos valstybinės progimnazijos direktoriumi. 1931–1940 m. buvo Radviliškio valstybinės geležinkelio gimnazijos direktorius. 1940–1941 m. dirbo Šilalės progimnazijos direktoriumi. 1942–1943 m. buvo Žemaičių Naumiesčio progimnazijos direktorius, 1943–1944 m. – Kuršėnų progimnazijos direktorius. 1944–1945 m. dirbo Varnių progimnazijos direktoriumi.

Nuo 1945 m. buvo Plungės gimnazijos rusų kalbos ir matematikos mokytojas.

Įvertinimas
-----------

* 1928 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis
* 1938 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Karininko kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑
| **Hasanalas Bolkiahas** |
| --- |
| Brunėjaus sultonas |
|  |
| Hasanalas Bolkiahas 2019 m. |
| Bolkiahai |
| Brunėjaus sultono herbas |
| Brunėjaus sultono herbas |
|  |
| Visas vardas | Haji Hassanal Bolkiah Mu'izzaddin Waddaulah ibni Al-Marhum Sultan Haji Omar 'Ali Saifuddien Sa'adul Khairi Waddien |
| Gimė | 1946 m. liepos 15 d. (77 metai)Brunei Taunas |
| Tėvas | Omar Ali Saifuddien III |
| Motina | Pengiran Anak Damit |
| Sutuoktinis (-ė) | Raja Isteri Pengiran Anak Hajah Saleha,  Hajah Mariam,  Azrinaz Mazhar |
| Vaikai | 12 vaikų |
| Brunėjaus sultonas |
| Valdė | 1967 m. spalio 5 d. – dabar |
| Karūnavimas | 1968 m. rugpjūčio 1 d. |
| Pirmtakas | Omar Ali Saifuddien III |
|  |
|  **Vikiteka** | Hassanal Bolkiah |
| Parašas |
|  |

**Hãsanalas Bòlkiahas** (angl. *Hassanal Bolkiah ibni Omar Ali Saifuddien III*, pilnas vardas *Haji Hassanal Bolkiah Mu'izzaddin Waddaulah ibni Al-Marhum Sultan Haji Omar 'Ali Saifuddien Sa'adul Khairi Waddien*; 1946 m. liepos 15 d.) – Brunėjaus sultonas nuo 1967 m. ir šios karalystės ministras pirmininkas nuo 1984 m. Absoliutus monarchas, 29-asis Brunėjaus sultonas, tapęs sultonu po tėvo sosto atsisakymo. Laikomas vienu turtingiausių pasaulio žmonių, jo turtas siekia apie 30 mlrd. dolerių, kurį laiką buvo turtingiausias pasaulio žmogus. 2023 m. duomenimis, yra ilgiausiai valdantis pasaulio šalies vadovas, turi didžiausią pasaulyje retųjų automobilių kolekciją, privatų zoologijos sodą.

Biografija
----------

Istana Nurul Iman rūmai – oficiali Brunėjaus sultono rezidencija
Gimė sultono Omar Ali Saifuddien III šeimoje kaip pirmasis sūnus. Mokėsi privačiai, lankė Viktorijos institutą (Kvala Lumpūras, Malaizija), Karališkąją karo akademiją (Sandherstas, Anglija). 1961 m. tėvas jį paskelbė kronprincu, o 1967 m. tėvui atsisakius sosto, Hasanalas tapo sultonu, 1968 m. buvo karūnuotas, nors dar kurį laiką tėvas buvo svarbi politinė figūra, kol 1979 m. po žmonos mirties pasitraukė iš viešojo gyvenimo. 1984 m. Hasanalas paskelbė Brunėjaus nepriklausomybę nuo Jungtinės Karalystės.

Jo valdymo laikais Brunėjus tapo šalimi su išplėtota naftos ir gamtinių dujų gavybos bei perdirbimo pramone. Dėl to pasiektas aukštas gyvenimo lygis, minimalizuota opozicijos veikla. 2019 m. priėmė įstatymus, pagal kuriuos už nusikaltimus baudžiama pagal šariatą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sultan of Brunei Net Worth. Celebritynetworth.com (tikrinta 2023-11-28).
2. ↑  Anuj Tiwary. Meet Hassanal Bolkiah - The Sultan Of Brunei Who Owns 500 Rolls Royce & 300 Ferraris Beside Fleet Of Private Jets. 2022-02-02, Indiatimes.com (tikrinta 2023-11-28).
3. ↑  Gold mansion and private jet to a private zoo: A look into the luxurious life of the Sultan of Brunei, Hassanal Bolkiah. Financialexpress.com (tikrinta 2023-11-28).
4. ↑  Haji Hassanal Bolkiah Muʿizzaddin Waddaulah. Britannica.com (tikrinta 2023-11-28).
5. ↑  Hassanal Bolkiah. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2023-11-28).
| **Kazimieras Mielkus** |
| --- |
| Gimė | 1887 m.šiaurės rytų Lenkijoje, dabartiniame Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Punsko valsčiaus Vaitakiemio kaime |
| Mirė | 1965 m. birželio 22 d. (~78 metai)Vilniuje |
| Palaidotas (-a) | Saltoniškių kapinės |
| Vaikai | Aldona, Algirdas |
|  |
| Veikla | ūkininkas, Lietuvos visuomenės ir valstybės veikėjas |

**Kazimieras Mielkus** (1887 m. šiaurės rytų Lenkijoje, dabartiniame Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Punsko valsčiaus Vaitakiemio kaime – 1965 m. birželio 22 d. Vilniuje) – ūkininkas, Lietuvos visuomenės ir valstybės veikėjas.

Biografija
----------

Gimė ir augo šiaurės rytų Lenkijoje, dabartiniame Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Punsko valsčiaus Vaitakiemio kaime. Tėvas mirė, kai Kaziukui buvo treji metai. Mokėsi privačiai pas kaimo ūkininką Joną Valinčių, vėliau lankė Punsko pradžios mokyklą (mokytojas Baltrukonis). Mokoma buvo rusų kalba, dvi valandos lenkų kalbos pamokų, lietuviškai tik tikyba. Įstojo į Pščelno žemės ūkio mokyklą, kurios dėl sveikatos sutrikimų nebaigė. Mokytojavo Punsko pradžios mokykloje.

1916 metais gimtojo Vaitakiemio ūkininkai Kazimierą Mielkų išrinko seniūnu. Netrukus vedė Giluišių kaimo ūkininko, žinomo knygnešio Vinco Markevičiaus dukterį Juliją. Dainavo parapijos chore. Šaulių organizacijos, Lietuvių veikimo centro narys, Vilniaus lietuvių komiteto veikėjas. 1917 m. kaip Suvalkų apskrities delegatas dalyvavo Vilniaus konferencijoje, kuri išrinko Lietuvos Tarybą, paskelbusią šalies Nepriklausomybę. Grįžęs iš Vilniaus, kartu su bendraminčiais Petru Pacenka ir Punsko bažnyčios klebonu Motiejumi Simonaičiu 1919 m. lapkričio 15 d. valstiečių mitingo metu paskelbė apie lietuviško Punsko valsčiaus įkurimą.

Lenkams užėmus Punską, valsčiaus administracija persikėlė į Lietuvą, o Punsko krašte lietuviška veikla ėmė gęsti. Mielkus lenkų administracijos buvo sekamas ir provokuojamas. 1927 metais suimtas ir apkaltintas valstybės išdavimu. Paleistas iš Suvalkų kalėjimo 1930 m. rugpjūčio 19 d. buvo priverstas su visa šeima persikelti į Lietuvą.

Mergutrakio kaime (dabar Kalvarijos savivaldybė) nusipirko skolose paskendusį ūkį. Lietuvos Respublikos Vyriausybė už nuopelnus lietuvybei dalį skolų padengė.

Vokiečių okupacijos metais dirba Sangrūdos žemės ūkio kooperatyvo vedėju. Miršta duktė Aldona ir sūnus Algirdas. Rusams užėmus Lietuvą, partizanauti išeina sūnūs Kazimieras ir Jonas, duktė Elena tampa partizanų ryšininke. Netrukus visus juos suima ir nuteisia.

Sovietiniai pasieniečiai liepia persikelti toliau nuo valstybinės sienos. Kurį laiką gyvena Trobiškių kaime (Marijampolės rajonas), vėliau Kaišiadoryse ir Vilniuje, kur 1965 m. birželio 22 d. mirė.

Palaidotas Saltoniškių kapinėse, Vilniuje.

Nuorodos
========

* Biografija (pradžia);
* Biografija (pabaiga).
Tovex – hidrogelinės sprogstamosios medžiagos pavyzdys.
**Hidrogelinė sprogstamoji medžiaga** – sprogstamoji medžiaga, esanti mišinys (tyrė), sudarytas iš tiršto oksidatoriaus ir/ar degalų vandeninio skiedinio. Tokios sprogstamosios medžiagos pavyzdys yra *Tovex*.

Sudėtis
-------

Visos hidrogelinės sprogstamosios tyrės turi standiklio, o jų konsistencija kinta nuo lengvai pilamos skysčio iki gana kietos medžiagos. Tipiški standikliai yra polivinilo alkoholis, pupenės sakai, dekstranai, karbamidinė derva.

Pranašumai
----------

Hidrogelinės sprogstamosios medžiagos būna mažiau toksiškos, jų gamyba, gabenimas ir sandėliavimas mažiau pavojingi.. Šios sprogstamosios medžiagos paprastai pigesnės už įprastines.

Sprogstamosios tyrės turi tokį privalumą, kad jos gali būti saugomos kaip nesprogios tyrės. Prireikus sprogstamosios medžiagos nesprogi tyrė būna įjautrinama detonacijai. Įjautrinama į tyrę įmaišant metalo miltelių ar kitų sprogstamųjų medžiagų (pvz. TNT, heksogeno, oktogeno, PETN).

Hidrogelinio sprogalo vanduo irgi paverčiamas sprogiu komponentu įdedant daug aliuminio miltelių.

Šiuo metu hidrogelinės sprogstamosios medžiagos užima didelę dalį pramoninių sprogstamųjų medžiagų rinkos, praktiškai visiškai išstūmė dinamitą.

Nuorodos
--------

1. ↑  Guide for the Selection of Commercial Explosives Detection
2. ↑  Explomo Tovex Brochure
3. ↑  Alt. Engineering. Explosives
**Raimondas Sviackevičius** (g. 1975 m.) – akordeonistas.

Biografija
----------

1999 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje baigė studijas (mokėsi docentės Zitos Abromavičiūtės klasėje), magistras. Nuo 1998 iki 1999 m. stažavosi Lodzės muzikos akademijos (Lenkija) prof. Bogdan Dowlasz klasėje, nuo 1999 iki 2000 m. Sibelijaus muzikos akademijoje Helsinkyje (Suomija) prof. Matti Rantanen klasėje, nuo 1999 iki 2001 m. studijavo Karališkosios konservatorijos aspirantūroje Hagoje (Nyderlandai) prof. Fridrich Lips (Rusija) ir Johan De Witho (Nyderlandai) klasėse.

Koncertinė veikla
-----------------

Raimondas Sviackevičius yra daugelio Lietuvoje rengiamų akordeonininkų konkursų laureatas (1988, 1990, 1992, 1994 m.). Nuo 1996 m. tarptautinių akordeonistų konkursų („Citta di Castelfidardo", „Pianello Val Tidone" , „Premio Internazionale per fisarmonica Stefano Bizzarri", Italija) prizinių vietų laimėtojas.

Pasiekimai
----------

„Premio Internazionale per fisarmonica Stefano Bizzarri", IX tarptautinis akordeonistų konkursas, I vieta ir „Auksinė lyra", 2000 m.

Šaltiniai
---------

VĮ Lietuvos muzikos atlikėjų informacijos centro (LMAIC) informacija Archyvuota kopija 2007-10-25 iš Wayback Machine projekto.
| **Cepaea nemoralis** |
| --- |
| Miškinė juostasraigė (Cepaea nemoralis)Miškinė juostasraigė (*Cepaea nemoralis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Moliuskai  *( Mollusca)* |
| Klasė: | Pilvakojai  *( Gastropoda)* |
| Poklasis: | *Orthogastropoda*  *( Orthogastropoda)* |
| Būrys: | Plautiniai  *( Pulmonata)* |
| Pobūris: | Sausumos sraigės  *( Stylommatophora)* |
| Šeima: | Didsraiginiai  *( Helicidae)* |
| Gentis: | *Cepaea*  *( Cepaea)* |
| Rūšis: | Miškinė juostasraigė  *( Cepaea nemoralis)* |

 |
| Binomas |
| ***Cepaea nemoralis***Linnaeus, 1758 |

**Miškinė juostasraigė** ar **rudalūpė dryžė** (*Cepaea nemoralis*) – helicidų (*Helicidae*) šeimos pilvakojis moliuskas.

Išvaizda
--------

 *Cepaea nemoralis* kriauklės
Kiautas beveik rutuliškas, storokas ir suplotas, nevienodai smulkiai ruožuotas, truputį blizgantis ir būdingai geltonas su išilgai einančiomis 1-5 tamsesnėmis juostomis, kartais jų nebūna. Kriauklė labai varijuoja, vienoje populiacijoje būna skirtingų spalvų ir skirtingo juostų skaičiaus. Matmenys: 15,0-22,0 x 18,0-25,0 mm. Sudaryta iš 5 vijų. Paskutinė vija pabaigoje kampu nulinkusi žemyn. Žiotys plačios, įstrižos. Jų kraštai sustorėję, šiek tiek atversti. Vidinis ir išorinis pakraštys tamsiai rudos spalvos, retais atvejais būna ir baltos spalvos. Suaugusio individo stulpelinė ertmė uždara. Kūnas metališkai pilkas, su gelsvu atspindžiu, mantija šviesiai geltona. Gleivių liauka turi po tris plonas vienodo storumo šakutes.

Dauginimasis
------------

Kopuliacinio organo strėlė tiesi, 7-8 mm ilgio ir panaši į Helix aspera, su keturiais paprastais ašmenimis. Jos skersinis pjūvis rombiškas. Kiaušiniai 2,3-3,0 mm dydžio. Poruotis pradeda pavasarį, iškart po žiemojimo. 30-80 kiaušinių padedama birželį – rugpjūtį, jaunikliai išsirita po 15-20 dienų, suauga per vienerius metus. Gyvenimo trukmė 7-8 metai, išgyvenimo reitingas apie 50%.

Gyvenama aplinka
----------------

Randama soduose, parkuose, kapuose, ant samanotų sienų, akmenų, gyvatvorėse, pamiškiais, retai miško viduryje. Kalnuose randama iki 1800 m virš jūros lygio.

Paplitimas
----------

Vakarų Europos rūšis, dabar paplitusi ir Šiaurės Amerikoje.

Nuotraukos
----------

* 
* 
* 
* 
*

Išnašos
-------

1. ↑  AnimalBase: Cepaea hortensis. Tikrinta 2016 02 10 Archyvuota kopija 2018-04-30 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Nordsieck R. The Living World of Molluscs: Helicid Snails. Tikrinta 2015.02.10

Literatūra
----------

* Šivickis P. Lietuvos moliuskai ir jų apibūdinimas. Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla: Vilnius, 1960. 151–170 psl.
* Gurskas A. Lietuvos sausumos sraigės. Lietuvos Aplinkos apsaugos ministerija, Kauno Tado Ivanausko zoologijos muziejus: Kaunas, 1997. 87-97 psl.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Cepaea nemoralis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* AnimalBase: Cepaea hortensis. Tikrinta 2016 02 10 Archyvuota kopija 2018-04-30 iš Wayback Machine projekto.
* Nordsieck R. The Living World of Molluscs: Helicid Snails. Tikrinta 2015.02.10
| Zlatoustasrus. *Златоуст* |
| --- |
|              |
| *Zlatoustas 1912 m.* |
|  |
| 

ZlatoustasZlatoustas

55°10′01″š. pl. 59°40′44″r. ilg.﻿ / ﻿55.167°š. pl. 59.679°r. ilg.﻿ / 55.167; 59.679﻿ (Zlatoustas)Koordinatės: 55°10′01″š. pl. 59°40′44″r. ilg.﻿ / ﻿55.167°š. pl. 59.679°r. ilg.﻿ / 55.167; 59.679﻿ (Zlatoustas) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Čeliabinsko sritis Čeliabinsko sritis |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 165 395  |
| **Plotas** | 236 km² |
| **Tankumas** (2019) | 701 žm./km² |
| **Altitudė** | 538 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Zlatoustas |

**Zlatoùstas**  (rus. *Златоуст*) – miestas vakarų Rusijoje, Pietų Urale prie Ajaus upės, 160 km į vakarus nuo Čeliabinsko. Išvystyta juodoji metalurgija, lengvoji, maisto pramonė. Yra teatras, kraštotyros muziejus, buvęs arsenalas, ginklų fabrikas.

Yra kraštotyros muziejus (įkurtas 1825 m.), dramos teatras. Šv. Jono varpinė, buvusių gamyklų kompleksas (ginklų fabrikas, arsenalas; pastatytas XIX a. pradžioje).

Istorija
--------

Įkurtas 1754 m. 1815 m. atidarytas ginklų fabrikas, 1857 m. ir plieno liejimo fabrikas. 1865 m. suteiktos miesto teisės.

1903 m. kariuomenė sušaudė ginklų fabriko streikuojančių darbininkų demonstraciją (vadinamosios Zlatousto skerdynės, žuvo 69 žmonės). TSRS metais išplėtota sunkioji pramonė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pasaulio vietovardžių žodynas. – Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006–2014. (VLKK versija)
2. ↑  *Zlatoust*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014
**Juozas Grigaitis** (1881 m. vasario 28 d. Paraišupys, Javaravo valsčius – 1947 m. sausio 19 d. Dorothy, Niu Džersio valstija) – teisininkas, teisėjas; karinis veikėjas, administracijos generolas leitenantas.

Biografija
----------

Juozas Grigaitis, 1904 m. baigęs Maskvos universitetą stojo į Rusijos kariuomenę, tarnavo leibgvardijos Suomijos pulke, nuo 1906 m. – Karo intendantūroje Vilniuje ir Vitebske. 1917 m. dalyvavo Rusijos lietuvių seime Petrograde, Vitebsko įgulos lietuvių karių organizacijos veikloje.

1919 m. gegužės mėn. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, Tiekimo skyriaus viršininko, kariuomenės intendanto padėjėjas. 1920 m. rugsėjo mėn. – 1922 m. dirbo Krašto apsaugos ministerijoje. 1921 m. balandžio mėn. – 1923 m. spalio mėn. dėstė Aukštuosiuose karininkų kursuose. Nuo 1922 m. sausio mėn. Kariuomenės teismo valstybės gynėjo padėjėjas. 1923 m. spalio mėn. – 1926 m. spalio mėn. Kariuomenės teismo nuolatinis narys, ėjo teismo pirmininko pareigas. 1926 m. generolas leitenantas. 1927–1933 m. Kauno apygardos teismo pirmininkas, Lietuvos Vyriausiojo Tribunolo teisėjas (1933–1940 m.).

Juozas Grigaitis buvo vienas Lietuvos teisininkų draugijos steigėjų, jos valdybos sekretorius. 1941–1944 m. Apeliacinių rūmų teisėjas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1946 m. išvyko į JAV.

Juozas Grigaitis buvo vedęs; žmona Vladislava Grigaitienė.

Apdovanojimai
-------------

* 1928 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazimieras Tamašauskas, Vytautas Zabielskas. *Juozas Grigaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 155 psl.
| **Bergmann 1896 Nr.3** |
| --- |
| **Tipas** | savitaisis pistoletas |
| **Variantai** | Nr.2 |
| **Konstruktorius** | Teodoras Bergmanas |
| **Šalis** | Vokietijos imperijos vėliava Vokietijos imperija |
| **Sukurtas** | 1896 |
| **Naudotojai** | Vokietijos imperijos vėliava Vokietijos imperija |
| **Kalibras, mm** | 5 mm, 6,5 mm |
| **Šovinys, mm** | 5 mm Bergmann,6,5 mm Bergmann |
| **Svoris, kg** | 1,13 (Nr.3) |
| **Ilgis, mm** | 254 (Nr.3) |
| **Vamzdžio ilgis, mm** | 102 (Nr.3) |
| **Pradinis greitis, m/s** | 380 (Nr.3) |
| **Mechanizmas** | laisva spyna |
| **Dėtuvė** | 5 šov. (su vidine apkaba) |

**Bergmann 1896** – XIX a. vokiečių konstruktoriaus Teodoro Bergmano (*Theodor Bergmann*) sukonstruotas savitaisis pistoletas. Jis buvo sukurtas tuo pačiu metu kaip ir *Mauser C96* bei *Borchardt C-93* pistoletai, bet netapo toks žinomas. Vėliau T. Bergmanas sukūrė vieną pirmųjų veiksmingų ir pasisekimą turėjusių pistoletų kulkosvaidžių *MP 18*.

Pradžioje Bergmano pistoletai turėjo laisvą spyną ir neturėjo išmetiklio mechanizmo. Atrakinant vamzdį jame likdavo pakankamai didelis slėgis, kad tūtelė išlėktų atgal iš šovinio lizdo, atsitrenktų į sekantį šovinį ir iššoktų lauk iš pistoleto. Pistoletas turėjo specialią angą dujoms, kuri turėjo apsaugoti, jei kartais slėgis perplėštų tūtelę.

Patys pirmieji Bergmano šoviniai turėjo konusiškai plonėjančias tūteles, kurių pagrindas neturėjo nei atbrailų, nei griovelių ir buvo gana „smailianosiai", kad kuo mažiau strigtų. 1896 m. šovinio variantas jau turėjo griovelį prie tūtelės dugnelio išmetikliui užsikabinti.

M96 turi neišimamą dėtuvę. Nuleistuko lankelio priekyje yra rankenėlė, kuria atidaromas dėtuvės šoninis dangtelis. Į atidarytą dėtuvę įstatoma 5 šovinių talpos vidinė apkaba, o tada dangtelis uždaromas. Keliamoji spyruoklė stumia šovinius aukštyn prie šovinio lizdo. Šovinius galima įdėti ir be apkabos.

Nuorodos
--------

1. 1 2 3  Описание пистолета «Бергман 1896» на www.fire-arms.ru Archyvuota kopija 2008-05-22 iš Wayback Machine projekto. Проверено 29 июля 2008
2. ↑  5 mm Bergmann Rimless Grooveless
3. ↑  5 mm Bergmann :: Pistols Ammunition

* Bergmann 1896 nº 2 in 5x15mm (Bergmann 1896 Nr.2 nuotraukos)
* Bergmann Archyvuota kopija 2012-04-01 iš Wayback Machine projekto. (T. Bergmano pistoletų įvairovė. Jų tarpe ir Nr.2 bei Nr.3.)
| **Kiprijanas Kondratavičiusrus. *Киприан Антонович Кондратович*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1858 m. balandžio 15 d.Zinevičiai, Lydos pavietas |
| Mirė | 1932 m. spalio 31 d. (74 metai)Gardinas, Lydos pavietas |
| Tėvas | Jurijus Trubeckojus |
| Motina | Zinaida Zaleskaja-Kondratavičienė |
|  |
| Veikla | Rusijos, Baltarusijos ir Lietuvos karinis veikėjas. Rusijos imperijos kariuomenės generolas. |
|  |
|  **Vikiteka** | Kiprijanas Kondratavičius |

**Kiprijanas (Ciprijonas) Kondratavičius** (*Киприан Антонович Кондратович*, 1858 m. balandžio 15 d. Zinevičiai, Lydos pavietas – 1932 m. spalio 31 d. Gardinas, Lydos pavietas) – Rusijos, Baltarusijos ir Lietuvos karinis veikėjas. Rusijos imperijos kariuomenės infanterijos generolas.

Biografija
----------

Nesantuokinis sūnus pavieto teisėjo grafo Jurijaus Trubeckojaus ir dvarininkaitės Zinaidos Zaleskajos, kuriai vėliau ištekėjus už bajoro Kondratavičius ir Kiprijonas įgijo šią pavardę. Tačiau ir vaikystėje, ir besimokant Lydos bajorų mokykloje jį rėmė Trubeckojai.

Nuo 1875 m. gegužės 7 d. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje Vilniuje. 1884 m. baigė Sankt Peterburgo Generalinio štabo akademiją. 1904–1905 m. Japonijos-Rusijos karo dalyvis, brigados vadas, 1905 m. generolas-leitenantas. Per Pirmąjį pasaulinį karą dalyvavo Rusijos aferoje Rytų Prūsijoje. Jo vadovaujamą Rusijos kariuomenės XXIII korpusą 1914 m. rugpjūčio 28 d. Tanenbergo mūšyje sumušė vokiečių kariuomenė, kuriai vadovavo Paulis fon Hindenburgas ir Erichas Liudendorfas. Iš 150 000 karių dviejų Rusijos armijų, kurioms vadovavo Pavelas Ranenkampfas ir Aleksandras Samsonovas, 30 000 žuvo, 95 000 pateko į nelaisvę. Rugsėjo 2 d. atleistas iš pareigų.

Po 1917 m. spalio perversmo Rusijoje 1918 m. dalyvavo kuriant Baltarusijos Liaudies Respublikos valdžios institucijas. 1918 m. atvyko į Lietuvą. 1918 m. lapkričio mėn. Ministras pirmininkas ir krašto apsaugos ministras Augustinas Voldemaras jį paskyrė krašto apsaugos viceministru. Su jo protekcijomis į Apsaugos štabą priimta daug rusų karininkų, štabas dirbo neorganizuotai. Kai Sovietų Rusijos kariuomenė ėmė kelti grėsmę Lietuvai, jis siūlė vyriausybę ir Apsaugos štabą perkelti į Gardiną. 1918 m. gruodžio 24 d. atleistas iš pareigų, išvyko į Lenkiją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Zabielskas. *Kiprijanas Kondratavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 469 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

| **Piotras Vrangelis** |
| --- |
| Baronas |
|  |
| Gimė | 1878 m. rugpjūčio 27 d.Mukulių dvaras (dab. Zarasų rajonas) |
| Mirė | 1928 m. balandžio 22 d. (49 metai)Briuselis |
| Tautybė | Baltijos vokietis |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Order św. Anny 3 st. Order św. Anny 4 st. za bohaterstwo Order św. Stanisława 2 st. Order św. Stanisława 3 st. z mieczami |
|  |
|  **Vikiteka** | Piotras Vrangelis |

**Piotras Vrangelis** (rus. *Пётр Николаевич Врангель*; 1878 m. rugpjūčio 27 d. Mukulių dvare (Zarasų rajonas) – 1928 m. balandžio 22 d. Briuselyje) – baronas, Rusijos generolas majoras, baltagvardiečių generolas leitenantas.

Biografija
----------

Kilęs iš Vrangelių giminės - Tollsburg-Elistfer – senos danų kilmės didikų giminės, kurios genealogija siekia XIII a.
1901 metais baigė Sankt Peterburgo Kalnų institutą. Tais pačiais metais įstojo į kariuomenę, tarnavo kazokų daliniuose. 1904 m. dalyvavo savanoriu Rusijos-Japonijos kare. Pasižymėjo Pirmojo pasaulinio karo mūšiuose. Po Spalio perversmo išvyko į Krymą. Nuo 1919 m. sausio – Pietų Rusijos ginkluotųjų pajėgų savanorių armijos vadas. Su A. Denikinu išvijo Raudonąją armiją iš Šiaurės Kaukazo, užėmė Caricyną. 1920 m. P. Vrangelio kariuomenė buvo išstumta iš užimtų teritorijų. 1920 m. lapkričio 14 d. su kariuomenės likučiais persikėlė į Turkiją. Vėliau apsigyveno Belgijoje. 1924 m. rugsėjo 1 d. įkūrė Rusų visuotinę karių sąjungą. Mirė Briuselyje. Buvo palaidotas Briuselyje. Vėliau Vrangelio pelenai buvo perkelti į Belgradą, kur 1929 m. spalio 6 d. jis buvo iškilmingai perlaidotas Serbijos sostinės Rusijos Šventosios Trejybės bažnyčioje.

Barono šeima 1920 m.

Išnašos
-------

1. ↑  Wrangell // Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. — Görlitz, 1930. — Т. 2, 1: Estland. — С. 534—602.
| **Vanda Briedienė** |
| --- |
| Gimė | 1932 m. lapkričio 13 d.Biržai |
| Mirė | 2013 m. balandžio 27 d. (80 metų) |
| Palaidotas (-a) |  Karmėlavos kapinėse |
| Vaikai | Vitalis Briedis |
|  |
| Veikla | ekonomistė, politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | 1991 m. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1960 m. Sąjunginis neakivaizdinis finansų ir ekonomikos institutas |

**Vanda Briedienė** (1932 m. lapkričio 13 d. Biržuose – 2013 m. balandžio 27 d.) – ekonomistė, Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

Mokėsi Biržų gimnazijoje. 1949–1957 m. su motina buvo tremtyje Irkutsko srities Taišeto rajono Sujetichos gyvenvietėje. Dirbdama baigė vakarinę vidurinę mokyklą, 1955 m. įstojo į Visasąjunginį neakivaizdinį finansų ir ekonomikos institutą, kurio pirmuosius du kursus baigė Irkutske. 1958–1965 m. Panevėžio statybos-remonto valdybos ekonomistė. 1960 m. Maskvoje baigė finansų ir ekonomikos institutą. 1966–1968 m. mokėsi Vilniaus universiteto aspirantūroje, 1969 m. ekonomikos mokslų kandidatė.

Nuo 1968 m. Vilniaus universiteto vyr. dėstytoja. 1973–1977 m. Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi instituto katedros vedėja. 1978–1992 m. Lietuvos kūno kultūros instituto ir Kauno medicinos instituto docentė. 1992–1996 m. LR Seimo narė, išrinkta pagal Lietuvos krikščionių demokratų partijos, Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos ir Lietuvos demokratų partijos sąrašą.

Yra paskelbusi mokslinių straipsnių ekonomikos, kvalifikacijos kėlimo klausimais.
1991–2000 m. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos narė, nuo 1993 m. šios sąjungos tarybos, valdybos narė. 2004 m. LR Seimo rinkimuose atstovavo Lietuvių tautininkų sąjungai. Kauno Šančių bendruomenės Centro Valdybos pirmininkė, Tarptautinės buvusių politkalinių ir komunizmo aukų asociacijos (Inter-Asso) Prezidiumo narė. Palaidota Karmėlavos kapinėse.

Sūnus Vitalis Briedis biomedicinos mokslų daktaras, LSMU profesorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-12-12 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  1992–1996 m. kadencijos Seimo narė
3. ↑   Archyvuota kopija 2008-09-25 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑
**Bronislovas Skomskis** (1864 m. spalio 24 d. Klampučių dvare – 1935 m. kovo 18 d.) – Tarpukario Lietuvos kariuomenės generolas leitenantas, kavalerijos organizatorius ir vadas.

Biografija
----------

Gimė lenkakalbių Lietuvos bajorų šeimoje. Mokėsi Marijampolės gimnazijoje. 

### Carinės Rusijos kariuomenėje

Pašauktas į Rusijos imperijos kariuomenę, tarnavo *Kuršo 5-ame dragūnų pulke*. 1887 m. baigęs Tverės kavalerijos mokyklą, paskirtas į Ukmergėje dislokuotą *9-ąjį dragūnų pulką*. Vėliau šis karinis dalinys buvo pertvarkytas į *3-ąjį husarų pulką* (ru) ir perkeltas į Marijampolę. Karininkas kilo karjeros laiptais, 1913 m. jam buvo suteiktas pulkininko laipsnis. Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare – kovojo Rytpūsiuose.

Pašlijus sveikatai, buvo išleistas į atsargą. Grįžo į Lietuvą ir apsigyveno Karalenkės dvare Suvalkijoje. 

### Tarpukario Lietuvos kariuomenėje

1920 m. pabaigoje Lietuvos kariuomenėje buvo kuriami nauji kavalerijos daliniai. Vadovauti naujai suformuotai 1–ajai raitelių divizijai pakviestas patyręs Bronislovas Skomskis. Divizija dalyvavo kovose lenkų fronte.

1923 metais buvo suformuota Kavalerijos brigada, kuriai vadovauti paskirtas generolas B. Skomskis. 1926 m. Lietuvos kariuomenėje įsteigta Vyriausiojo štabo kavalerijos inspekcija, nuo tų metų sausio 6 d. jis buvo paskirtas vadovu. Po kiek laiko inspekcija buvo panaikinta ir Br. Skomskis išleistas į dimisiją. Generolas leitenantas apsigyveno Šūklių dvare, po mirties palaidotas Žaliosios kaimo kapinėse.

Šaltiniai
---------

* Alfonsas Zubreckas. *Kavalerijos pradininkas* / XXI amžius, 2005 m. Nr. 21 (1322)
* Sūdavos kaimo muziejų šildys ne tik šviesuolių entuziazmas[neveikianti nuoroda]
Koordinatės: 55°45′03″ š. pl. 24°18′43″ r. ilg.﻿ / ﻿55.75083°š. pl. 24.31194°r. ilg.﻿ / 55.75083; 24.31194

Panevėžio stiklas| Forma | Akcinė bendrovė |
| Pramonė | Stiklo |
| Pirmtakas (-ai) | Panevėžio stiklo fabrikas |
| Įkurta | 1965 m. |
| Centrinė būstinė | Pramonės g. 10,35100 Panevėžys, Lietuva |
| Produkcija | stiklas ir jo dirbiniai |
| Pajamos | 31,7 mln. eurų (2022 m.) |
| Pelnas | 2,4 mln. eurų (2022 m.) |
| Darbuotojų | 266 |
| Tinklalapis | paneveziostiklas.lt |

**„Panevėžio stiklas"** (iki 1997 m. – **Panevėžio stiklo fabrikas**, 2009–2012 m. – **Warta Glass Panevėžys**, 2012–2013 m. – **Guartis**, 2013–2015 m. – **Klar Glass Lietuva**) – Lietuvos stiklo ir jo gaminių bendrovė, veikianti Panevėžyje. Gamina butelius, stiklainius ir kitą skaidrią stiklo tarą, grūdintą, laminuotą ir neperšaunamą stiklą, stiklo paketus, automobilių stiklus; perdirba skaidraus stiklo pakuočių atliekas. Gamybai naudoja Anykščių kvarcinį smėlį, Akmenės klintį ir importuotą žaliavą. Apie 75 % produkcijos eksportuoja į daugiau nei 30 šalių: JAV, Kanadą, Braziliją, Meksiką, Olandiją, Belgiją, Čekiją, Skandinavijos, Baltijos ir kitas valstybes.

Istorija
--------

Panevėžio stiklo fabrikas pradėtas statyti 1961 m. 1965 m. pagamino pirmąją produkciją – lakštinį stiklą. 1966 m. pradėti gaminti stiklo blokai (turėjo valstybinį TSRS kokybės ženklą), 1972 m. – stiklo mozaikinės plytelės, vėliau – plytelių apdaila. 1974 m. baigtas statyti stiklūno cechas. 1985 m. pagamino 4 mln. m² langų stiklo, 51 tūkst. m² vitrinų stiklo, 7 mln. sutartinių vienetų stiklo blokų, 229 tūkst. m² stiklo apdailos plytelių, 164 tūkst. m² baldų stiklo, 34,6 mln. m² stiklūno. Dalį produkcijos siuntė į kitas sąjungines respublikas, eksportavo į Egiptą, Jordaniją, Jugoslaviją, Kiprą, Kubą, Kuveitą, Tunisą, VFR. 1986 m. fabrike dirbo 1300 darbuotojų, veikė 5 pagrindiniai cechai: žaliavų ruošimo, svėrimo ir maišymo, lakštinio stiklo, stiklo blokų, stiklo apdailos plytelių ir stiklūno. Fabrike veikė ir meninių gaminių skyrius, kuriame kurti individualių bruožų įvairūs meno dirbiniai.

Po TSRS žlugimo pasikeitus rinkos sąlygoms, nuo 1992 m. gamintas tik lakštinis stiklas. 1997 m. tapo akcine bendrove, 1998 m. parduotas Lenkijos *Warta Glass* bendrovių grupei, 2002–2006 m. restruktūrizuotas. 2015 m. bendrovę nusipirko Lietuvos investuotojai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Panevėžio stiklas, AB pajamos, pelnas*, Rekvizitai. Nuoroda tikrinta 2023-11-18.
2. ↑  *Panevėžio stiklas, AB*, Rekvizitai. Nuoroda tikrinta 2023-11-14.
3. 1 2 3  *Istorija*, Panevėžio stiklas. Nuoroda tikrinta 2023-11-18.
4. 1 2  *„Panevėžio stiklas"*, Visuotinė lietuvių enciklopedija, 2020-02-21. Nuoroda tikrinta 2023-11-18.
5. ↑  *Panevėžio stiklo fabrikas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 295
6. ↑  Ugnius Antanavičius, *Cukrus, stiklas ir autokompresoriai: fotopasakojimas apie pramoninę Panevėžio istoriją*, 15 min. Nuoroda tikrinta 2023-11-20.
| **Rimantas Didžgalvis** |
| --- |
| Gimė | 1945 m. liepos 30 d.Marijampolėje |
| Mirė | 2009 m. gegužės 4 d. (63 metai)Kaune |
| Palaidotas (-a) |  Karmėlavos kapinės |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Kauno miesto politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Tėvynės sąjunga |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Rimantas Didžgalvis** (1945 m. liepos 30 d. Marijampolėje – 2009 m. gegužės 4 d. Kaune) – matematikas bei Lietuvos ir Kauno miesto politinis bei visuomenės veikėjas.

Paskelbė darbų įvairiose matematinio modeliavimo srityse (fizikoje, biologijoje).

Biografija
----------

Mokėsi Kauno S.Nėries vidurinėje mokykloje. Įstojo į Kauno politechnikos instituto (KPI) Elektrotechnikos fakultetą, studijas tęsė Vilniaus universiteto Matematikos fakultete, matematikas.

Nuo 1968 m. KPI bendrosios matematikos katedros asistentas, vėliau – vibrotechnikos laboratorijos vyr. mokslinis bendradarbis, technikos mokslų daktaras. Nuo 1987 m. dirbo Lietuvos žemės ūkio universiteto Matematikos katedroje, docentas.

Tėvynės sąjungos narys, Pramonės skyriaus pirmininkas. 2007–2009 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys, Kultūros, bendruomenių ir savivaldos plėtojimo komiteto pirmininkas. Žaliakalnio bendruomenių centro „Žaliasis Ąžuolynas" pirmininkas. Palaidotas Karmėlavos kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bartaševičius Algimantas, Antanas Lapinskas, Rimantas Didžgalvis (2004). Mathematical models of multiplication and growth of biological objects. Lietuvos Matematikos Rinkinys 44.
2. ↑  
Rimantas Didžgalvis, Antanas Sudintas, Irena Matilda Tiknevičienė, Irena Matilda Tiknevičienė (2000). Calculation of pipe bend and tension in the case of fluid velocity pulsation. Lietuvos Matematikos Rinkinys 40.
3. ↑  
Rimantas Didžgalvis, Antanas Sudintas, Irena Matilda Tiknevičienė (2000). Analysis of an average velocity of a pipe with flowing fluid in case of a hydraulic obstacle.
4. ↑   Archyvuota kopija 2008-12-10 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  „Mirė Kauno miesto tarybos narys R.Didžgalvis". Delfi.lt. Nuoroda tikrinta 2021-06-05.
Koordinatės: 54°23′50″š. pl. 24°44′45″r. ilg.﻿ / ﻿54.3971°š. pl. 24.7457°r. ilg.﻿ / 54.3971; 24.7457

|  |
| --- |
|    **Kalvių geležinkelio stotelė** |
| **Adresas** | Kalviai |
| **Atidaryta** | XX a. |
| **Aptarnaujanti įmonė** | AB „Lietuvos geležinkeliai" |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↑ SENIEJI TRAKAI ↑ |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Rūdiškės |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 8,1 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Klepočiai |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 6,5 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | **Kalviai** |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 5,2 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Valkininkai |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 4,4 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Pamerkiai |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↓ VARĖNA ↓ |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Kalvių geležinkelio stotelė** – stotis pietų Lietuvoje, į pietryčius nuo Kalvių kaimo, Trakų ir Varėnos rajonų paribyje. Praeina Vilniaus–Marcinkonių geležinkelis, stoja keleiviniai traukiniai Vilniaus–Varėna–Marcinkonys. Šiaurinė stotelės dalis yra Trakų rajono Kalvių kaime, pietinė – Varėnos rajono Pūčkornių kaime.

Istorija
--------

Stotelė įkurta sovietmečiu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Traukinių išvykimai iš stotelės Kalviai. (Stops.lt)
2. ↑
| **Grigolas Abašidzėgruz. გრიგოლ აბაშიძე** |
| --- |
| Grigolas Abašidzė |
| Gimė | 1914 m. rugpjūčio 1 d.Čiatura |
| Mirė | 1994 m. liepos 29 d. (79 metai)Tbilisis |
|  |
| Veikla | gruzinų poetas, rašytojas, vertėjas, visuomenės veikėjas. |
|  |
|  **Vikiteka** | Grigolas Abašidzė |

**Grigolas Abašidzė** (gruz. გრიგოლ აბაშიძე, 1914 m. rugpjūčio 1 d. Čiatura – 1994 m. liepos 29 d. Tbilisis) – gruzinų poetas, rašytojas, vertėjas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1936 m. baigė Tbilisio universitetą. 1967 m. Gruzijos rašytojų sąjungos pirmasis sekretorius. 1979 m. Gruzijos mokslų akademijos narys. 1980–1990 m. TSRS Aukščiausiosios Tarybos deputatas.

Kūryba
------

Pirmuosius eilėraščius išspausdino 1934 m. Daugiausiai poezijos parašė Antrojo pasaulinio karo metais, kai išėjo jo eilėraščių rinkiniai „Priešai" (1941 m.), „Tankų dvikova" (1941 m.), „Vėliavos" (1943 m.), poema „Nenugalimasis Kaukazas" (1943 m.) Poemoje „Georgijus Šeštasis" (1942 m.) vaizduojama gruzinų tautos kova dėl nepriklausomybės, aukštinamas pilietiškumas, patriotizmas. Patriotinė tema buvo pratęsta ir pokario metais. Už eilėraščių ciklą „Prie pietų sienos" (1949 m.) ir „Leninas Samgoryje" (1950 m.) apdovanotas Stalino premija. 1974 m. Socialistinio darbo didvyris.

Parašė istorinius romanus „Lašarela" (1957 m.), „Ilga naktis" (1963 m.), „Cotnė" (1975 m.) apie XIII a. Gruzijos istorines asmenybes. Romane „Kelionė į tris laikus" (1961 m.) parodytas žmogaus ryšys su gyvenamąja epocha, pabrėžiama jo moralinė pareiga ir atsakomybė.

Vertėjas
--------

Kartu su R. Margiani 1968 m. į gruzinų kalbą išvertė Kristijono Donelaičio poemą „Metai". Be to, gruzinų skaitytojus supažindino su tokiais pasaulinio garso rašytojais, kaip Adomas Mickevičius, Šandoras Petefis, Christo Botevas, Pablas Neruda ir kiti.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Dalia Juodišienė Visuotinė lietuvių enciklopedija, I t.
Ilemio trikampis su 1902, 1938 ir 1947 m. ribomis bei 1950 m. kontrolės riba
**Ilemio trikampis** – ginčytina teritorija Rytų Afrikoje, į šiaurės vakarus nuo Turkanos ežero. Į šią teritoriją, užimančią tarp 10 320 ir 14 000 km², pretenduoja Kenija, Etiopija (*de facto* pretenzijų atsisakiusi) ir Pietų Sudanas. Dabar *de facto* teritoriją valdo Kenija. Šiame krašte gyvena daugiausia klajokliškos Nilo-Sacharos kalbomis kalbančios tautos – turkanai, didingai, topasai, njangatomai, dasanačai. Dėl ganyklų plotų tarp genčių nuolat vyksta ginkluoti konfliktai.

Istorija
--------

Pagal 1902 m. britų sudarytas ribas, visas Ilemio regionas priskirtas Etiopijai, tačiau žemėlapiuose kraštas nurodytas Sudanui. 1914 m. Sudano-Ugandos sutartyje paminėta, kad Sudanas turi koridorių iki Turkanos ežero. Po I pasaulinio karo Ilemio trikampyje šeimininkavo Etiopijos apginkluotos vietinės gentys. 1924 m. Ugandos, Kenijos ir Sudano atstovai sutarė, kad dalis teritorijos turi būti perleista Kenijai, kad ši galėtų ginti turkanus. Tačiau tikrovėje dėl biurokratinių ir politinių peripetijų tas nebuvo atlikta, vėliau Sudanas leido Kenijos armijai įžengti į Ilemio teritoriją. 1931 m. Sudanas leido aneksuoti pietinę Ilemio dalį. Sudaryta nauja riba, ėjusi turkanų ganyklų šiaurine riba. 1936 m. Italijai okupavus Etiopiją, italai pareiškė pretenzijas į Ilemio trikampį. 1938 m. Sudano ir Kenijos atstovai demarkavo savo ribą, tačiau italų spaudžiami njangatomai ir dasanačai įsiveržė į turkanų žemes ir pradėjo grobstymus bei žudynes. Italai atsisakė savo pretenzijų ir britai ėmėsi įvedinėti tvarką regione.

1947 m. po to, kai II pasaulinio karo metu britai buvo įsiveržę į Etiopiją, buvo sudaryta nauja riba, ėjusi į šiaurę nuo 1938 m. ribos. 1950 m. Sudanas sudarė naują ribą dar toliau šiaurėje, už kurios uždraudė įsiveržti klajokliams iš Etiopijos ar Kenijos, tačiau buvo sutarta, kad ši riba nėra valstybinė siena ir kad Sudanas toliau mokės Kenijai už pietinės Ilemio trikampio dalies administravimą. 1956 m. Sudanui tapus nepriklausomu, jis Ilemio neadministravo dėl pirmojo Sudano pilietinio karo. 1967 m. Kenija ragino Britaniją paskirti krašto kontrolę jai, tačiau tikrovėje jokių veiksmų nebuvo atlikta. 1964 m. Kenijos-Etiopijos sutartyje nurodyta Kenijos riba driekėsi pietine trikampio dalimi. 1972 m. Sudano-Etiopijos sutartimi Etiopija atsisakė pretenzijų į Ilemį, tačiau riba tarp Kenijos ir Sudano liko ginčytina.

1990 m. į Ilemį antpuolius rengė Etiopijos apginkluoti dasanačai, kurie kovojo su Kenijos apginkluotais turkanais. 2011 m. atsiskyrus Pietų Sudanui, šiai šaliai atiteko pretenzijos į regioną. Spekuliuojama, kad mainais už paramą dėl nepriklausomybės, Pietų Sudanas galėjo palikti Kenijos *de facto* valdžią krašte.
| **Juozas Mažeika** |
| --- |
| Gimė | 1927 m. rugsėjo 29 d.Babtai, Kauno rajonas |
| Mirė | 2013 m. rugpjūčio 18 d. (85 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Karmėlavos kapinėse |
|  |
| Veikla | Lietuvos pedagogas, dailininkas |
|  |
| Alma mater | 1951 m. Kauno politechnikos institutas |

**Juozas Mažeika** (1927 m. rugsėjo 29 d. – 2013 m. rugpjūčio 18 d. Kaune) – inžinierius architektas.

Biografija
----------

Vaikystėje gyveno pas Babtų vaistininką S. Saulevičių. 1939 m. baigė Babtų šešiametę mokyklą, vėliau mokėsi Kauno 4-ojoje gimnazijoje. 1951 m. baigė KPI Architektūros fakultetą.

1951–1962 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijoje, LŽŪA. 1962–2011 m. KPI (dabartinis KTU) dėstė braižomąją geometriją, meninį konstravimą (dizainą), piešimą ir kompoziciją.

Laisvalaikį skyrė žvejybai ir buriavimui, buvo pirmasis Lietuvos buriavimo federacijos prezidentas. Liejo akvareles, piešė, fotografavo gamtą, žmones, architektūrą, kolekcionavo knygas ir publikacijas buriavimo tema. 

Palaidotas Karmėlavos kapinės.

Šaltiniai
---------

* Babtai. 35-oji „Lietuvos valsčių" serijos monografija: 89 autoriai, 115 straipsniai, 1572 puslapiai, 600 egzempliorių. 2017 m.