recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Kitos reikšmės – Šv. Kazimiero bažnyčia.*
Koordinatės: 54°23′02″š. pl. 24°03′19″r. ilg.﻿ / ﻿54.3838°š. pl. 24.0552°r. ilg.﻿ / 54.3838; 24.0552

|  Alytaus šv. Kazimiero bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Alytaus |
| **Savivaldybė** | Alytaus miestas |
| **Gyvenvietė** | Alytus |
| **Adresas** | Varėnos g. 24A |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1891 m. |

Alytaus Šv. Kazimiero bažnyčia iš vidaus
**Alytaus šv. Kazimiero bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Alytuje šalia kelio  **128**  Naujieji Valkininkai–Daugai–Alytus .

Istorija
--------

Alytaus šv. Kazimiero bažnyčia tarpukariu
Medinė Šv. Kazimiero bažnyčia pastatyta 1670 m. Suddegė 1737 m. kovo 4 d. kartu sudegė joje saugotos Alytaus miestui suteiktos Magdeburgo teisių privilegijos.

1891 m. pastatyta stačiatikių Alytaus tvirtovės katedra. Po Pirmojo pasaulinio karo ji buvo perduota katalikams. Joje įrengta šv. Kazimiero filinė bažnyčia. Tuomet ji buvo kariuomenės įgulos bažnyčia. Po Antrojo pasaulinio karo uždaryta, 1990 m. bažnyčia vėl grąžinta katalikams.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, vienanavė.

Nuorodos
--------

* Alytaus turizmo informacijos centras
* Straipsnis apie maldos namus

1. ↑  Alytaus miesto ir apylinkių istorijos bruožai. Vilnius: Mokslas, 1989. P. 29,69. Lietuvos magdeburginių miestų privilegijos ir aktai. T.IV. Alytus. Sud. A. Tyla. Vilnius: LII leidykla, 2006. P. 23,245.
| **Gediminas Žiemelis** |
| --- |
|  |
| 2015 m. |
| Gimė | 1977 m. balandžio 4 d. (46 metai)Vilnius |
| Gyven. vieta |  Jungtiniai Arabų Emyratai |
| Tėvas | Vidmantas Žiemelis |
| Motina | Sigita Žiemelienė (gim. 1948) |
| Partneris (-ė) | Dovilė Barkutė |
| Vaikai | Duktė (gim. 2023-02-06) |
| Šeima | Sesuo Jurgita Žiemelytė-Lukauskienė |
|  |
| Veikla | verslininkas |
|  |
| Alma mater | VGTU (1995–1999 Vadyba B)MRU (2000–2006 Teisė M) |

**Gediminas Žiemelis** (g. 1977 m. balandžio 4 d. Vilniuje) – lietuvių kilmės verslininkas.

Biografija
----------

1999–2001 m. Lietuvos taupomojo banko probleminio turto ir vindikacijos departamento vindikacijos skyriaus direktoriaus pavaduotojas.[reikalingas šaltinis]

2001–2005 m. UAB „Žvilgsnis iš arčiau" (dabar „Creditinfo Lietuva") generalinis direktorius.[reikalingas šaltinis]

2002–2006 m. AB „ŽIA Valda" (2019 m. pervadinta į AB „Vertas Management")) generalinis direktorius, 2006-2014 m. verslo plėtros direktorius, 2008-2020 m. valdybos pirmininkas.[reikalingas šaltinis]

2004–2010 m. AB „Agrowill Group" (dabar „AUGA Group") valdybos narys, 2010-2017 m. stebėtojų tarybos narys.[reikalingas šaltinis]

Nuo 2009 m. Avia Solutions Group savininkas.

2012–2014 m. AB „AviaAM Leasing" valdybos pirmininkas.[reikalingas šaltinis]

2022 m. gruodį žurnalo „TOP" paskelbtas turtingiausiu (1,68 mlrd. €) lietuviu.

Verslas
-------

Plėtoja verslą aviacijos, farmacijos, IT ir kitose srityse.[reikalingas šaltinis]

2016 m. ASG su rusišku ginkluotės konglomeratu „Rostec" baigė Žukovskio oro uosto keleivių terminalo statybą. 2016 m. pavasarį oro uostas atidarytas, vasarą – pirmasis keleivinis skrydis. 2018 m. pabaigoje ASG pardavė Žukovskio oro uosto akcijas.

2017 m. įkūrė farmacijos firmą „Pharmasanta group" (anksčiau – Pharnasanta Group).

2019 m. su G. Žiemeliu susijusi įmonė „Loop Hotel" pranešė aklinai uždaroje teritorijoje Melkio kaime (Vilniaus raj.), ant Taučiliškių ežero kranto, statanti svečių namus su elnynu. 2019 m. vasarį VTPSI pranešė nustačiusi grubius pažeidimus ir po patikrinimo surašiusi 3 savavališkos statybos aktus. VTPSI Vilniaus departamento direktorė Lina Kuksėnaitė pažymėjo, kad nustatyti pažeidimai itin šiurkštūs ir ciniški. VTSPI įpareigojo per 6 mėnesius pašalinti nustatytos savavališkos statybos padarinius. 2020 m. gegužę G.Žiemelio įmonė Vilniaus apygardos teisme pralaimėjo ginčą dėl neteisėtų statybų.

2021 m. dėl rizikos nacionaliniam saugumui ASG veiklą Vilniaus oro uoste blokavo Vyriausybė.

2022 m. birželį nusipirko Alytaus „Dzūkiją" (LKL). 2022–2023 m. LKL sezone klubas varžosi „Wolves" pavadinimu.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑  ASG su partnere „Rostec" baigė Žukovskio oro uosto keleivių terminalo statybą
7. ↑  Čiulada, P. (2019, rugpjūčio 21). *Verslo žinios*. Nuoroda tikrinta from Žiemelis traukiasi iš Maskvos Žukovskio oro uosto akcininkų:
8. ↑  G.Žiemelis įkūrė tarptautinę farmacijos grupę „Pharnasanta group"
9. ↑
10. ↑
11. ↑
12. ↑
13. ↑
14. ↑
15. ↑
16. ↑
17. ↑
18. ↑
| **Juozas Oguzas** |
| --- |
| Gimė | 1921 m. lapkričio 1 d. (101 metai)Lodzė, Lenkija |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, pedagogas |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Juozas Oguzas** (g. 1921 m. lapkričio 1 d. Lodzėje, Lenkija) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, pedagogas.

Biografija
----------

1952 m. baigė Sąjunginio neakivaizdinio teisės instituto Vilniaus filialą, 1961 m. – Lietuvos žemės ūkio akademiją.

1940-1941 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa" literatūrinis darbuotojas, 1941-1945 m. – Raudonosios armijos 16-osios lietuviškosios šaulių divizijos karys. 1945-1946 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa" redaktoriaus pavaduotojas, 1946-1984 m. dirbo „Valstiečių laikraščio" redakcijoje, 1959-1984 m. redaktoriaus pavaduotojas. 1953-1982 m. dėstė Vilniaus universiteto Žurnalistikos katedroje. Daugiausia rašė žemės ūkio ekonomikos klausimais, paskelbė apybraižų kaimo tematika.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 365 psl.
**Tomas Kačerauskas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 2001 m. liepos 26 d. (22 metai) |
| Gimimo vieta | Lietuva |
| Ūgis | 1,71 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FK Panevėžys |
| **Numeris** | 4 |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2019–2019– | FK Panevėžys→ Panevėžys B | 11 (0)11 (0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 12 gruodžio 2019. |

**Tomas Kačerauskas** (g. 2001 m. liepos 26 d.) – Lietuvos futbolininkas, gynėjas. Atstovauja FK Panevėžys.

Karjera
-------

Karjerą pradėjo 2019 m. FK Panevėžys. Sezono pirmoje pusėje atstovavo jaunimo komandą.

Pagrindinėje komandoje debiutavo 2019 m. rugpjūčio 19 d. rungtynėse prieš FK Atlantas. Už Panevėžio ekipą žaidė visas rungtynes (pasirodė nuo rungtynių pradžios ir atžaidė iki finalinio švilpuko). 2019 m. sezone A lygoje pasirodė 11 kartų, dar 11 susitikimų sužaidė už Panevėžys B ekipą Antroje lygoje.

2020 m. A lyga pirmenybėse FK Panevėžys atstovavo nemažai brazilų ir portugalų, tad jaunimui progų žaisti A lygoje buvo mažai. Žaidėjas rungtyniavo Panevėžys B ekipoje, kuri dalyvavo Pirmos lygos pirmenybėse.

Pasiekimai
----------

<...>

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* lietuvosfutbolas.lt
| **Simonas Konarskis** |
| --- |
|  |
| Simonas Konarskis Vilniaus kalėjime |
| Gimė | 1808 m. kovo 5 d.Dapkiškių dvaras prie Miroslavo |
| Mirė | 1839 m. vasario 27 d. (30 metų)Vilnius |
| Tėvas | Jurgis Steponas Konarskis |
| Motina | Paulina Višnevska |
|  |
| Veikla | 1830-1831 m. Lenkijos ir Lietuvos sukilimo veikėjas. |

**Simonas Konarskis** (lenk. *Szymon Konarski*, 1808 m. kovo 5 d. Dapkiškių dvaras prie Miroslavo – 1839 m. vasario 27 d. Vilnius) – 1830-1831 m. Lenkijos ir Lietuvos sukilimo veikėjas.

Biografija
----------

Simono Konarskio kankinimas Vilniaus kalėjime
 S. Konarskio tikėtinoje žūties vietoje pastatytas paminklinis akmuo, senojo paminklo likutis.S. Konarskio tikėtinoje žūties vietoje (Muitinės g. 35) pastatytas paminklinis akmuo, senojo paminklo likutis.
Gimė evangelikų reformatų šeimoje. Seirijų reformatų bažnyčios kunigas
karininko Jurgio Simono Konarskio sūnų pakrikštijo keturiais vardais: Simonas Konstantinas Juzefas
Ignacas. Mokėsi Seirijuose, Seinuose, Lomžos karo mokykloje. Nuo 1825 m. tarnavo Lenkijos karalystės kariuomenėje, 1831 m. kapitonas.

1831 m. dalyvavo generolo D. A. Chlapovskio žygyje padėti Lietuvos sukilėliams. Dalyvavo Panerių kautynėse prie Vilniaus, kurias po atkaklių mūšių sukilėliai pralaimėjo ir pasitraukė į Lietuvos gilumą. Gavęs kapitono laipsnį ir teisę vadovauti batalionui, dalyvavo kautynėse prie Panevėžio ir Šiaulių, buvo apdovanotas kryžiumi už narsą. Sukilimui pralaimėjus internuotas Prūsijoje. Paleistas išvyko į Prancūziją, Bezansone studijavo prancūzų politinės minties teorijas.

1833 m. dalyvavo vadinamajame J. Zalivskio žygyje. Buvo paskirtas Marijampolės ir Kalvarijos apygardų karo viršininku. 1833 m. įsitraukė į J. Lelevelio vadovaujamos Lenkijos emigrantų politinės srovės veiklą. 1834 m. pr. dalyvavo Dž. Mazinio surengtame žygyje į Savoją, Prancūzijoje su kitais įkūrė 1830–1831 m. Lenkijos ir Lietuvos sukilimo dalyvių Jaunosios Lenkijos organizaciją. Jos tikslas buvo atkurti Abiejų Tautų respubliką – demokratinę respubliką 1772 m. sienomis. Paryžiuje su J. Čynskiu leido radikalios krypties dvisavaitinį laikraštį „Pólnoc". Kaip slaptas radikaliųjų emigrantų emisaras 1835 m. išvyko į buvusią Abiejų Tautų respubliką organizuoti naujo sukilimo. Užmezgė ryšius su nelegaliomis grupuotėmis Ukrainoje, Baltarusijoje ir Lietuvoje, vienas Lenkų tautos sandraugos (*Stowarzyszenie Ludu Polskiego*) organizacijos kūrėjų. Jam pasisekė į ją įtraukti Vilniaus medicinos – chirurgijos akademijos, Tartu, Kijevo universitetų studentus bei vidurinių mokyklų moksleivius ir užmegzti ryšius su Rusijos karinių įgulų Vilniuje, Breste, Babruiske nariais. 1838 m. birželio 8 d. Rusijos policijos suimtas Križiškiuose prie Rukainių. Tardomas kaltinimą siekimu atkurti Abiejų Tautų respubliką kaip demokratinę respubliką, prisiėmė sau. Nuteistas mirti, sušaudytas. Byloje Vilniuje nuteista apie 80 žmonių, Kijeve ir Odesoje – apie 117 žmonių.

Atminimas
---------

Jo vardu pavadinta:

* Gatvė Vilniuje
* Gatvė Alytaus r. Varnagirių kaime
* Vilniaus Simono Konarskio gimnazija
* Naujamiesčio rajone, Muitinės g. 35, tikėtinoje Simono Konarskio sušaudymo vietoje, stovi paminklinis akmuo.

Šaltiniai
---------
Koordinatės: 54°27′32″š. pl. 24°22′34″r. ilg.﻿ / ﻿54.4590°š. pl. 24.3760°r. ilg.﻿ / 54.4590; 24.3760

|  |
| --- |
| **Pivašiūnų gimnazija** |
| Pivašiūnų gimnazija herbasPivašiūnų gimnazija herbas |
| Pivašiūnų gimnazija |
| **Adresas** | Mokyklos g. 3, Pivašiūnai |
| **Direktorius(-ė)** | Vilija Bareikienė |
| **Mokinių skaičius** | 210 |
| **Įkūrimo data** | 1905 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** | 56 |
| **Pedagogų skaičius** | 27 |

**Pivašiūnų gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Pivašiūnuose (Alytaus raj.), Mokyklos g. 3, vykdanti ikimokyklinio, priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir vidurinio ugdymo programas. Įstaigos kodas 190245865.

Istorija
--------

1905 m. Pivašiūnuose įsteigta pradžios mokykla, pastatytas specialus namas valdiškai mokyklai. 1947 m. atidarytos V ir VI klasės, mokykla tampa progimnazija, po 2 metų – septynmete, o nuo 1955 m. – priaugančia vidurine. 1959 m. Pivašiūnų mokyklą baigė pirmoji abiturientų laida (13 mokinių). 1964 m. Pivašiūnuose baigtas statyti dabartinis mokyklos pastatas.

Gimnazijoje įrengta 19 mokomųjų kabinetų, kompiuterių klasė, nuolat veikiantis internetas, medžio ir metalo dirbtuvės, yra sporto, aktų salės, valgykla, sporto aikštynas, treniruoklių salė, šaudykla. Įrengtas kraštotyros muziejus. Veikia vaikų kapela „Griežliukė" ir mokytojų vyrų kapela „Pivašiūnai". Mokinių ugdymo organizavimui sėkmingai ir tikslingai panaudojamos kitos edukacinės erdvės, esančios Pivašiūnuose: Amatų centras, bažnyčia, renovuotas paplūdimys ir lauko estrada.
Pivašiūnų vidurinė mokykla tapo gimnazija 2014 m. liepos 3 d.

Direktoriai
-----------

* 1947 m. Antanina Kupinaitė
* 1950 m. Jonas Kaškonas
* 1951 m. Juozas Bardziliauskas
* 1952 m. Motiejus Kasparavičius
* 1953 m. Julius Rutkauskas
* 1958 m. Antanas Lipskas
* 1961 m. Viktoras Babaliauskas
* 1965 m. Mindaugas Tamulynas
* 1970 m. Jonas Šukvietis
* 1972 m. Ona Liubinienė
* 1974 m. Pranas Zajankauskas
* 1990 m. Vytautas Česnauskis
* 1993 m. Vytautas Leškevičius
* 1995 m. Juozas Leškevičius
* 2007 m. Pranas Jauneika
* 2023 m. Vilija Bareikiaenė

Žymūs mokytojai
---------------

* Danutė Minikauskienė, direktoriaus pavaduotoja ugdymui
* Virginija Venčkauskaitė, direktoriaus pavaduotoja ugdymui
* Balys Abirlis s.Igno, gim.1908m. Buvo 1941m. birželio mėn. tremtinys

Mokiniai
--------

Mokyklą per 56 abiturientų laidas baigė 760 mokinių.

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
| ***Senas ginklas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Le vieux fusil |
| Kilmės šalis |  Prancūzija Vokietija |
| Režisierius | Robert Enrico |
| Scenaristas (-ai) | Robert EnricoPascal JardinClaude Veillot |
| Metai | 1975 |
| Žanras | karinė drama |
| Trukmė | 103 min. |
| Kalba | prancūzų ir vokiečių |
| **IMDb įrašas** |

**Senas ginklas** (pranc.  *Le vieux fusil*) – 1975 m. sukurta karinė drama.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Philippe Noiret – Žiuljenas Dando
* Romy Schneider – Klara Dando
* Jean Bouise – Fransua
* Joachim Hansen – SS karininkas
* Robert Hoffmann – leitenantas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

1944 m. Prancūzija. Geraširdis chirurgas Žiuljenas Dando, dirbantis vietinėje ligoninėje, gydo ir Pasipriešinimo dalyvius, ir kolaborantus. Žinia, kad Normandijoje išsilaipino Sąjungininkai, reiškia, kad karas greitai baigsis. Baimindamasis dėl savo žmonos Klaros ir judviejų dukters, Žiuljenas išsiunčia jas į savo giminės dvarą. Po kurio laiko atvykęs aplankyti, Žiuljenas randa čia šeimininkaujančius vokiečius, o žmoną ir dukrą nužudytas. Radęs paslėptą seną senelio šautuvą, chirurgas nusprendžia atkeršyti žudikams, o kadangi jis puikiai žino visus dvaro užkaborius ir slaptus tunelius, tai tampa sunkiai įmenama mįsle vokiečiams…

Apdovanojimai
-------------

* Cezario apdovanojimas – geriausias filmas, geriausia muzika ir geriausias aktorius (P. Noiret)
* Cezario apdovanojimas (nominacija) – geriausias režisierius, geriausias scenarijus, geriausia kinematografija, geriausias garsas, geriausias antrojo plano aktorius (J. Bouise)
* David di Donatello – geriausias užsienio aktorius (P. Noiret)
| Kėdainių Dotnuvos gatvės kapinės |
| --- |
| Kapinių koplyčia – kultūros paminklas |
| 

Kėdainių Dotnuvos gatvės kapinėsKėdainių Dotnuvos gatvės kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°17′48″ š. pl. 23°58′06″ r. ilg.﻿ / ﻿55.29667°š. pl. 23.96833°r. ilg.﻿ / 55.29667; 23.96833Koordinatės: 55°17′48″ š. pl. 23°58′06″ r. ilg.﻿ / ﻿55.29667°š. pl. 23.96833°r. ilg.﻿ / 55.29667; 23.96833 |

 |
| Vieta | Kėdainių rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Kėdainių miesto seniūnija |
| Plotas | 2 ha |
| Naudotas | veikiančios nuo XIX a. |

**Kėdainių Dotnuvos gatvės kapinės** – senosios Kėdainių miesto kapinės. Yra vakarinėje miesto pusėje, Dotnuvos gatvės gale (senasis kelias į Dotnuvą), ant kairiojo Smilgos upės slėnio šlaito (virš vandenvietės), prie Kėdainių aerodromo pakraščio.

Kapinės senos, apsodintos tujomis, užima 20 000 m² plotą. Centrinėje dalyje yra gotikinių bruožų koplyčia. Daugiau kaip 150 m² plotą užimantis statinys pastatytas XIX a. dvarininko Marijono Čapskio rūpesčiu. Taip pat yra kelios senos, apgriuvusios XIX a. pab. koplytėlės-kapavietės su lenkų tautybės asmenų palaikais. Dauguma dabartinių kapų XX a. vidurio-antrosios pusės. Yra karių kapai, jiems skirtas paminklas. Pirmojo žuvusio Lietuvos savanorio Povilo Lukšio kapas. Dabar kapinės nebesiplečia.

Kapai
-----

Kapinėse palaidoti:

* Vitolis Laumakys (1929–2024) – rašytojas, poetas, visuomenininkas.

  

Karių kapai
XIX a. kapas–koplytėlė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Iškilių kraštiečių atminimo pagerbimas Kėdainių kapinėse Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Koplyčia Dotnuvos gatvės kapinėse Archyvuota kopija 2009-12-15 iš Wayback Machine projekto.
HypoVereinsbank logotipas
HypoVereinsbank centrinis pastatas Vokietijoje (vok. *Hypo-Haus*)
**Bayerische Hypo - und Vereinsbank AG** (**HypoVereinsbank**, **HVB**) − Vokietijos kapitalo bankas, antroji pagal dydį Vokietijos finansų institucija, *HVB Group* ir *UniCredit Group* grupių narys.

Iki 2007 m. rugsėjo 1 d. turėjo skyrių Lietuvoje, vėliau šio skyriaus verslą perėmė „UniCredit Bank" bankas.

Plėtra Lietuvoje
----------------

2001 m. vasario mėn. − Vokietijos bankas *Vereins - und Westbank AG* pradėjo savo veiklą Lietuvoje, įsteigdamas *Vereins - und Westbank AG Vilniaus skyrių*.

2003 m. gegužės mėn. atidarytas Klaipėdos poskyris.

2005 m. sausio 14 d. − įvykus *Vereins - und Westbank AG* prijungimui prie *Bayerische Hypo - und Vereinsbank AG*, *Vereins - und Westbank AG Vilniaus skyrius* pakeitė savo pavadinimą ir nuo 2005 m. vasario 4 d. vadinosi *Bayerische Hypo - und Vereinsbank AG Vilniaus skyrium*.

2007 m. rugsėjo 1 d. AS „UniCredit Bank" perėmė „HVB~Bank" Vilniaus ir Talino skyrių verslą. Prekės ženklas „HVB~Bank" pakeistas į „UniCredit Bank".

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: HypoVereinsbank** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
| **Antanas Jakaitis** |
| --- |
| Gimė | 1907 m. vasario 2 d.Naukaimis I, Raudonės valsčius |
| Mirė | 1981 m. liepos 30 d. (74 metai)Salantai |
|  |
| Veikla | Lietuvos kunigas |
|  |
| Alma mater | Kauno kunigų seminarija (1935 m.) |

**Antanas Jakaitis** (1907 m. sausio 20 (naujuoju stiliumi – vasario 2) d. Naujakaimyje, Raudonės vls. Kauno aps. Kauno gub. – 1981 m. liepos 30 d. Salantuose) – Lietuvos katalikų bažnyčios kunigas.

Biografija
----------

1922–1926 m. mokėsi Jurbarko gimnazijoje. 1927 m. įstojo į Kauno kunigų seminariją. Kunigu įšventintas 1935 m. balandžio 20 d. 1935 m. paskirtas Alsėdžių, 1937 m. – Rietavo, 1939 m. – Kaltinėnų bažnyčios vikaru. Nuo 1941 m. klebonavo Tenenių, 1948 m. – Platelių, 1951 m. – Alsėdžių parapijoje. Nuo 1974 m. kovo 18 d. buvo Salantų bažnyčios altarista. 

Palaidotas tėviškėje, Skirsnemunės bažnyčios šventoriuje.

Literatūra
----------

* Kazys Misius. Iš Salantų bažnyčios ir parapijos istorijos. - Salantų bažnyčia. Žemaičių praeitis. - Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2011. - T. 15. - P. 94–95.
| **Chara baltica**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Domenas: | Eukariotai  *( Eukaryota)* |
| Karalystė: | Pirmuonys  *( Protista)* |
| Skyrius: | Žaliadumbliai  *( Chlorophyta)* |
| Klasė: | Maurabragainiai  *( Charophyceae)* |
| Eilė: | Maurabragiečiai  *( Charales)* |
| Šeima: | Maurabraginiai  *( Characeae)* |
| Gentis: | Maurabragis  *( Chara)* |
| Rūšis: | Baltijinis maurabragis  *( Chara baltica)* |

 |
| Binomas |
| ***Chara baltica***Arvid Sture Bruzelius, 1824 |

**Baltijinis maurabragis** (*Chara baltica*) – maurabraginių šeimos žaliasis dumblis. Sutinkamas didesnėje Europos dalyje, Baltijos jūroje, taip pat yra Brazilijoje.

Saugoma rūšis Lietuvos raudonojoje knygoje.

Priskiriamas vienanamiams, nelytiškai dauginasi krakmolingais gumbeliais, kurie auga ant rizoidų. Jų pagalba prisitvirtina prie vandens telkinio dugno. Stiebus ir lapus sudarantys bambliai ir tarpubambliai padengti audiniu, nekaupiančiu kalcio karbonato, todėl šis maurabragis yra žalios spalvos, stiebelis vidutiniškai 50 cm ilgio, 0,5-1 mm skersmens. Nuo kitų maurabragių skiriasi permatomais galiniais šakų nareliais ir daugialąsčiais baltais rizoidų gumbeliais.

Baltijinis maurabragis sutinkamas sūrokuose vandenyse, kurių druskingumas yra 2–10 PSU. Auga dažniausiai jūrinių lagūnų pakrančių seklumose, nuo 0,1 iki 1 m gylyje (gali pasitaikyti ir iki kelių metrų), ant dumblo ar smėlio substrato. Turi tiek metines, tiek daugiametes formas, priklausomai nuo augimo gylio. Vaisingi būna nuo birželio iki spalio, tačiau derlingumas yra paprastai nedidelis. Oosporos prinoksta birželį. Šių žaliadumblių augavietėse susiformuoja povandeninės maurabragių „pievos".

Lietuvos pakrantėje retas, čia rūšis 2000 m. įrašyta į Raudonąją knygą (3(R) kategorija). Šiuo metu Lietuvoje aptinkamas Kuršių mariose, iki 50 (70) cm gylyje, želiantis 10–35 cm aukščio kerais. Anksčiau galėjo augti ir į Baltiją įtekančių upių žiotyse. Dažniausiai auga seklumose (iki 10 cm gylio) palei nendrių juostas, kelių kitų povandeninių augalų (*Charetum asperae*, *Potamogetonetum pectinati*) bendrijose. Nyksta dėl mažo vandens skaidrumo, siūlinių žaliadumblių ir planktono dumblių suvešėjimo, nendrių plitimo. Natūralios augavietės išsaugotinos šiaurrytiniame Kuršių marių pakraštyje tarp Smeltės pusiasalio ir Tyrų pelkės.

  

Šitas yra dar žinomas kaip vartoti kad užvestu tave kad būtum seksualiai atraktyvus.

Sinonimai
---------

* *Chara acicularis*
* *Chara agardhiana*
* *Chara firma*
* *Chara hispida var. baltica*

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos Respublikos saugomų gyvūnų, augalų ir grybų rūšių sąrašas

Nuorodos
--------

* Baltijinis maurabragis
| **Eitanas Finkelšteinasvok. *Eitan Finkelstein*rus. *Эйтан Финкельштейн*** |
| --- |
| Gimė | 1942 m. sausio 7 d. (82 metai)Sverdlovskas, Rusijos TFSR, TSRS |
|  |
| Veikla | TSRS disidentas, žmogaus teisių gynėjas, fizikas, publicistas, kritikas, politologas |
|  |
| Alma mater | 1964 m. Uralo politechnikos institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Lietuvos nepriklausomybės medalis;
* 1999 m. Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžius.
 |

**Eitanas Finkelšteinas** (vok. *Eitan Finkelstein*, rus. *Эйтан Финкельштейн*; g. 1942 m. sausio 7 d. Sverdlovske, Rusijos TFSR, TSRS) – TSRS disidentas, žmogaus teisių gynėjas, fizikas, publicistas, kritikas, politologas.

Biografija
----------

1964 m. baigęs Uralo politechnikos institutą dirbo inžinieriumi. Dėl viešai reiškiamų simpatijų su arabais kariaujančiam Izraeliui 1967 m. pašalintas iš Maskvos Fizikos ir technikos instituto aspirantūros. 1970 m. apsigyveno Vilniuje. Čia persekiotas KGB kaip aktyvus Žydų judėjimo dėl teisės išvykti į Izraelį dalyvis, nes 1971 m. jam neleista išvykti. Tardytas vadinamojoje žydų *otkaznikų*, t. y. norinčiųjų atsisakyti TSRS pilietybės, byloje, t. p. Anatolijaus Ščiaranskio, Viktoro Petkaus bylose. Dalyvavo žydų protesto akcijose, pasirašė kolektyvinių dokumentų dėl žydų diskriminavimo. Vienas Lietuvos Helsinkio grupės steigėjų, 1976 m. gruodžio 1 d. jis, Viktoras Petkus ir Tomas Venclova, įgalioti kunigo Karolio Garucko ir Onos Lukauskaitės-Poškienės, Maskvoje surengė spaudos konferenciją užsienio žurnalistams, kurioje paskelbė apie grupės įkūrimą bei tikslus. Iki 1979 m. gupės narys. 1983 m. emigravo iš TSRS, Miunchene dirbo žurnale „Strana i mir", 1989 m. redaktorius. 1991–1992 m. leido periodinį leidinį „Evrejskij žurnal". Dirba žurnale „Čaika" ir „Radio svoboda".

Įvertinimas
-----------

* 1999 m. Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžius;
* 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Teresė Birutė Burauskaitė. *Eitanas Finkelšteinas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 111 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

  

Skaidulinės kremzlės mikropreparatas
Hialininė kremzlė
**Kremzlinis audinys** (lot. *textus cartilagineus*) – stangrus, labai atsparus gniuždymui, griaučių jungiamasis audinys, sudarytas iš retai išsidėsčiusių kremzlinių ląstelių ir jų gaminamos tarpląstelinės medžiagos. Gemale sudaro beveik visus griaučius. Kremzles, išskyrus skaidulinę, dengia antkremzlis. Yra trijų rūšių kremzlės:

1. Hialininė kremzlė
2. Elastinė kremzlė
3. Skaidulinė kremzlė

Apibendrinta kremzlinio audinio lentelė.Apibendrinta kremzlinio audinio lentelė.
Audinį sudaro dviejų rūšių ląstelės: chondroblastai ir chondrocitai. Kremzlialąstės yra pagrindinės kremzlinio audinio ląstelės, palaikančios jo sandarą. Aplink save išsskirdami šią tarp ląstelinę medžiagą, chondroblastocitai aklinai "apsimūrija" ir po kurio laiko lieka gyventi nedidelėje ertmėje, atsitvėrusios storu tarpląstelinės medžiagos sluoksniu. Dažnai dar 1- 2 kartus pasidalina, tad tuštumoje susidaro 2–4 kremzlialąsčių grupė. Tokiose ertmėse būna po kelis chondroblastocitus, kurie ilgainiui išsenka, nustoja daugintis, gaminti tarpląstelinę medžiagą ir virsta chondrocitais. Kremzlinio audinio medžiagoje nėra nervų ir kraujagyslių. Chondrocitų medžiagų apykaita vyksta difuziškai per tarpląstelinio skysčio medžiagas, išsiskiriančias iš antkremzlio kraujagyslių. 
Tarpląstelinė medžiaga yra sudaryta iš pagrindinės medžiagos ir skaidulų - kolageno ir elastinių. Pagrindinėje medžiagoje yra vandens, glikozaminoglikanų, kolageno, mineralinių medžiagų, nekolageninių baltymų. Iš išorės kremzles dengia antkremzlis - netaisyklingojo skaidulinio jungiamojo audinio dangalas. Jame yra kraujagyslių, nervų ir chondroblastocitų. Pastarieji gamina tarpląselinę medžiagą ir garantuoja kremzlės augimą ir regeneraciją. Sąnarių kremzlės antkremzlio neturi. Jų metabolizmas vyksta per sąnarių sinovinį skystį, kuris vilgo sąnarinės kremzlės paviršių.Į senatvę kremzlės kietėja, kadangi keičiasi užpildo sudėtis.

Dėl kremzlinio audinio pakitimo vystosi liga - artrozė. Artrozė - kremzlės patologija. Bet kokį sąnarį galime įsivaizduoti kaip kaulą, padengtą kremzle. Senstant, nuo traumų, dėl paveldimumo, ši kremzlė pradeda dilti. Kremzlė suplonėja ir galiausiai kaulas ima trintis į kaulą.

Kremzlės formavimasis
---------------------

Kremzlė formuojasi iš gemalinio jungiamojo audinio – mezenchimos. Kremzlės formavimosi vietoje, mezenchiminės ląstelės greitai dalijasi, netenka ataugų, bet nenutolsta viena nuo kitos, susidaro sutankėjimai, vadinami kremzlės susidarymo centrais, kurie suformuoja būsimos kremzlės formą.

Kremzlė auga dviem būdais:

1. Apoziciniu – augimas iš išorės;
2. Intersticiniu – augimas iš vidaus.

  

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

**Atramos-judėjimo sistema**  

Griaučiai -
Sąnariai -
Sausgyslės -
Kremzlės -
Raumenys


  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

Atramos-judėjimo sistema ← **Griaučiai**  

Stuburas - 
Galvos griaučiai -
Krūtinės ląsta -
Viršutinės galūnės -
Apatinės galūnės
**1934 m. Luokės gaisras** – 1934 m. rugsėjo 11 d. Luokėje (tuomet Telšių apskr. dabar Telšių r.) kilęs gaisras, kurio metu sudegė beveik visas miestelis.

Gaisras kilo vėlai vakare. Gaisro priežastys liko neišaiškintos. Viena versijų teigė, kad gaisrą sukėlė obuoliais prekiavęs pirklys. Jis ruošėsi vykti į turgų gretimame miestelyje. Vėlų vakarą, pasišviesdamas žvake ar lempa, jis rinko ant šiaudų supiltus obuolius. Nuo žiburio užsidegė šiaudai ir gaisras beregint išsiplėtė. Kita versija teigė, kad gaisras sukeltas tyčia, siekiant gauti draudimą už senus medinius pastatus. Luokėje nebuvo elektros, tad anksti sumigę gyventojai ne iš karto pastebėjo ugnį.

Gaisro gesinimo darbams vadovavo iš Telšių su dviem policininkus vežusiais automobiliais atvykęs apskrities viršininkas E. Šalkauskis. Apie antrą valandą nakties atvyko Telšių, Kuršėnų ir Šiaulių ugniagesiai, bet jų motoriniams siurbliams nebuvo pakankamai vandens. Gaisras lokalizuotas apie trečią valandą nakties.

Iš pradžių manyta, kad gaisro metu žuvo keli mažamečiai vaikai; vėliau jie buvo rasti pasislėpę laukuose. Luokėje liko tik apie 10 visiškai ugnies nepaliestų namų. Pradžioje skelbta, kad be pastogės liko apie 100 šeimų, vėliau šis skaičius padidėjo iki 1,7 tūkst. žmonių. Laikraštyje „Mūsų rytojus" 1934  m. rugsėjo 18 d. buvo paskelbta, kad gaisro nuostoliai vertinami apie 1 mln. litų. Sudegė apie 200 trobesių, nukentėjo 91 savininkas.

Siekiant padėti nukentėjusiesiems, buvo suformuotas vietos gyventojų komitetas, kurį sudarė kanauninkas Jurgis Daniusevičius, viršaitis J. Atkočiūnas, ūkininkai Kirlys, Poškevičius, Savickas ir namų savininkas Petkevičius. Lygiagrečiai susikūrė žydų savišalpos komitetas, kuriam vadovavo vietos rabinas Kraveckas.

Kaip ir kitų didelių gaisrų atveju, į nelaimės vietą priežasčių aiškintis atvyko aukščiausias to meto Lietuvos ugniagesių pareigūnas – Vidaus reikalų ministerijos referentas gaisrų klausimais inžinierius Ramanauskas. 1934 m. rugsėjo 30 d. laikraštyje „Mūsų Kraštas" paskelbtame straipsnyje „Luokės gaisro pašvaistėje" nurodomas prastas ugniagesių veiklos organizavimas, nelietuviškai vadovavę ugniagesių vadovai, neskaidrus valstybės skirtų lėšų panaudojimas.

Šaltiniai
---------

* (LT) Gedimienė, Sofija, Kučikienė, Eglė, Prušinskas, Konstantinas, 1934-ųjų metų gaisras Luokėje , Žemaičių žemė, 2015 / 3(97)
* (LT) Dar apie gaisrą Luokės miestelyje // Lietuvos žinios, 1934-09-13, Nr. 208, p. 7.
* (LT) Kai degdavo miestai (I dalis), bernardinai.lt.
* (LT) Stonkutė-Žukienė, Regina, Senosios Luokės istorijos, Žemaičių žemė, 2015 / 3(97)
* (LT) Sudegė Luokės miestelis // Lietuvos žinios, 1934-09-12, Nr. 207, p. 1.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Gedimienė, Sofija, Kučikienė, Eglė, Prušinskas, Konstantinas, 1934-ųjų metų gaisras Luokėje , Žemaičių žemė, 2015 / 3(97)
2. ↑  Gedimienė, Sofija, Kučikienė, Eglė, Prušinskas, Konstantinas, 1934-ųjų metų gaisras Luokėje , Žemaičių žemė, 2015 / 3(97). p. 72.
3. ↑  Sudegė Luokės miestelis // Lietuvos žinios, 1934-09-12, Nr. 207, p. 1.
4. ↑  Dar apie gaisrą Luokės miestelyje // Lietuvos žinios, 1934-09-13, Nr. 208, p. 7.
**Marta Estévez García**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Marta Estévez García |
| Gimimo data | 1997 m. birželio 5 d. (26 metai) |
| Gimimo vieta | Liuksemburgas |
| Ūgis | 1,xx m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FC Munsbach |
| **Numeris** | x |
| **Pozicija** | saugė |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2016– | Wormeldingen-Munsbach-CSG | 44 0(46) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2016– | Liuksemburgas Liuksemburgas | 24 0(2) |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022 m. rugpjūčio 1 d.. |

**Marta Esteves Garsija** (*Marta Estévez García*; g. 1997 m. birželio 5 d.) – Liuksemburgo futbolininkė, saugė. Atstovavo Liuksemburgo rinktinei.

Karjera
-------

Nuo 2016 m. atstovavo FC Munsbach. Šis klubas sudarė jungtinę komandą su kitais klubais ir žaidė Dames Ligue 1. Darinys žinomas Wormeldingen-Munsbach-CSG pavadinimu.

Rinktinė
--------

Liuksemburgo rinktinėje žaidė nuo 2016 m.

2016 m. birželio 29 d. debiutavo rinktinėje, kai įvyko draugiškos rungtynės tarp Liuksemburgo ir Jungtinių Arabų Emyratų rinktinių. Rezultatu 5-2 nugalėjo Liuksemburgo atstovės.

2023 m. rugsėjo 22 d. Jonavos miesto stadione rungtynėse prieš Lietuvos rinktinę pasižymėjo įvarčiu. Žaidėja pelnė antrą rungtynių įvartį (realizavo 11 m. baudinį), o Liuksemburgo atstovės nugalėjo rezultatatu 2-0.

Išnašos
-------

1. ↑  Liuksemburgo nacionalinė moterų rinktinė Archyvuota kopija 2021-05-21 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* SOFASCORE
* FLASHSCORE
* SOCCERDONNA
* Globalsportsarchive
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Stefan Czarnocki** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1878 m. rugpjūčio 17 d.Gailioniai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1947 m. sausio 6 d. (68 metai)Varšuva, Lenkijos Liaudies Respublika |
|  |
| Veikla | Geologas, inžinierius. |

**Stefan Čarnocki** (1878 m. rugpjūčio 17 d. Gailionyse, Rusijos imperija – 1947 m. sausio 6 d. Varšuvoje, Lenkijos Liaudies Respublika) – geologas, inžinierius.

Biografija
----------

Gimė 1878 m. rugpjūčio 17 d. Gailionyse. Iki septynerių metų gyveno Kuršėnuose, kur tėvas dirbo gydytoju. Vėliau su tėvais persikraustė į Kursko guberniją, kur baigė mokyklą. Studijavo technologijos institute Charkove, 1898 m. įstojo į Sankt Peterburgo kalnų institutą. 1906 m. tapo kasybos inžinieriumi. 1907-1922 m. dirbo Sankt Peterburgo geologijos komitete. Tyrinėjo geležies rūdos telkinius Vakarų Rusijoje ir Lenkijoje. Pagrindinė mokslinių tyrimų tema buvo Kubanės naftos telkiniai, kuriems 1909-1916 m. parengė kelis mokslinius darbus. Tyrinėjo naftos telkinius Baku gubernijoje, Grozno apylinkėse. 

1922 m. pradėjo dirbti Varšuvos valstybiniame geologijos institute. 1923 m. tapo angliakasybos departamento vadovu. Tyrinėjo anglies klodus Silezijoje. 1933 m. tapo naftos, akmens anglies ir dujų departamento direktoriumi. 1937-1938 m. Lenkijos geologijos instituto direktorius. 1939 m. rugsėjį uždarytas į Sachsenhauzeno koncentracijos stovyklą, tačiau greitai paleistas. Iki 1945 m. dėstė Krokuvos kasybos ir metalurgijos technikos mokykloje. Po karo deleguotas į Lenkijos energetikos komitetą. 1945-1947 m. Lenkijos geologijos draugijos prezidentas. Iš viso parašė apie 80 mokslinių darbų. Mirė 1947 m. sausio 6 d. Varšuvoje.

Literatūra
----------

* Stanisław Doktorowicz-Hrebnicki,1971, Stefan Czarnocki (1878-1947), Rocznik Polskiego Towarzystwa Geologicznego, t. XLI, z. 1, str. 44-47, Kraków.
* Zbigniew Wójcik (Z. J. W.), Czarnocki Stefan, w: Słownik polskich pionierów techniki (pod redakcją Bolesława Orłowskiego), Katowice 1984, s. 46–47
**Metrojet skrydis 9268**| Į katastrofą patekęs lėktuvas 2014 m. |
| **Data** | 2015 m. spalio 31 d. |
| **Vieta** | Sinajaus pusiasalis, Egiptas |
| **Aukų skaičius** | 217 keleiviai ir 7 įgulos nariai |
| **Lėktuvas** | Airbus A321-231 |
| **Avialinijos** | Metrojet |
|

Skrydžio maršrutas
**Metrojet skrydis 9268** (IATA – **7K9268**, ICAO – **KGL9268**) – tarptautinis užsakomasis 2015 m. spalio 31 d. skrydis iš Šarm el Šeicho kurorto į Sankt Peterburgą. Reisą aptarnavo Rusijos bendrovės Metrojet 18 metų Airbus A321-231 lėktuvas. Šiuo lėktuvu skrido 7 įgulos nariai ir 217 keleivių. Tarp jų buvo 219 rusų, 4 ukrainiečiai ir vienas baltarusis. Apie 20 minučių po pakilimo lėktuvas sudužo Sinajaus pusiasalyje, 70 km į pietus nuo Arišo.

Tai buvo pati didžiausia aviakatastrofa Rusijos istorijoje ir Egipto teritorijoje.  Taip pat tai didžiausia katastrofa, į kurią yra patekęs Airbus A321 šeimos lėktuvas.

Iš karto po katastrofos atsakomybę prisiėmė Irako ir Levanto islamo valstybė. 2015 m. lapkričio 8 d. tarptautiniai tyrėjai paskelbė esantys 90 % tikri, kad lėktuvas buvo susprogdintas bagaže esančios bombos.

Lapkričio 9 d. visos JK aviakompanijos atšaukė visus skrydžius į Šarm el Šeichą iki lapkričio 25 d.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Список пассажиров и экипажа самолета Airbus A321 авиакомпании «КогалымАвиа» 7К9268 Archyvuota kopija 2017-08-13 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  „Russisches Flugzeug in Ägypten zerschellt – 224 Tote". 2015-10-31. Nuoroda tikrinta 2015-10-31.
3. ↑  No Survivors Found at Crash Site of Russian Plane
4. ↑  Investigators probe deadly Russian plane crash in Egypt
5. ↑  Exclusive: Investigators '90 percent sure' bomb downed Russian plane Archyvuota kopija 2015-11-17 iš Wayback Machine projekto.
6. ↑  Egypt air crash: More UK-Sharm el-Sheikh flights cancelled
| **Leon Edwards** |
| --- |
|  |
| L. Edvardsas 2021 m. |
| Gimė | 1991 m. rugpjūčio 25 d. (32 metai)Kingstonas, Jamaika |
|  |
| Veikla | mišrių kovos menų kovotojas |
| Aktyvumo metai | 2011– |
|  |
| Žinomas (-a) už | UFC čempionas |

**Leonas Edvardsas** (angl. *Leon Edwards*, g. 1991 m. rugpjūčio 25 d.) – Anglijos mišrių kovos menų kovotojas, kovojantis UFC organizacijoje. Jis yra dabartinis UFC pusvidutinio svorio kategorijos čempionas.

Ūgis 1,83 m, svoris 77 kg. Nuo 2014 m. kovoja UFC organizacijoje, karjeroje turi 21-ą pergalę.

Karjera
-------

### Ankstyvoji karjera

Pradėjo karjerą 2011 m. varžydamasis įvairiuose vietiniuose turnyruose. Iš devynių dvikovų laimėjo aštuonias ir tapo BAMMA organizacijos pusvidutinio svorio kategorijos čempionu. Prieš patekdamas į UFC apgynė čempiono titulą vieną kartą.

### UFC

Debiutavo UFC 2014 m. lapkričio 8 d. dvikovoje prieš Klaudijų Silvą, tačiau pralaimėjo teisėjų sprendimu. Jis laimėjo sekančias dvi dvikovas ir 2015 m. gruodžio 19 d. jis susidūrė su nigeriečiu Kamaru Usmanu. Priešininkas dominavo Edvardsą parteryje ir vienbalsiu teisėjų nuosprendžiu jį nugalėjo.

L. Edvardsas laimėjo aštuonias dvikovas iš eilės, įskaitant prieš buvusį lengvasvorių kategorijos čempioną Rafaelą Dos Anjosą. Edvardsui buvo suteikta galimybė kautis prieš Taironą Vudlį dėl čempiono titulo, tačiau dėl COVID-19 pandemijos dvikova buvo atšaukta. Edvardsas taip pat turėjo kautis prieš Chamzatą Čimajevą 2020 m. gruodžio 19 d. tačiau ir priešininkas, ir Edvardsas susirgo COVID-19. Nors dvikova buvo nukelta į 2021 m. sausį, priešininkas pasitraukė iš kovos dėl užsitęsusios ligos. Priešininką pakeitė Belalas Muhamadas. Dvikovos antrajame raunde Edvardsas netyčia išdūrė priešininko akį ir dvikova buvo nutraukta, bei įvertinta neįvykusia.

Jis laimėjo sekančia dvikovą prieš Neitą Diasą vienbalsiu teisėjų nuosprendžiu ir jam buvo suteikta galimybė kautis prieš tuometinį čempioną Kamaru Usmaną. Nors Usmanas laimėjo praeitą jų dvikovą, penktojo raundo pabaigoje L. Edvardsas pataikė spyrį į priešininko žandikaulį ir jį nokautavo. Nokautas yra laikomas vienu geriausiu mišrių kovos menų istorijoje.

2023 m. kovo 18 d. trečią kartą savo karjeroje susidūrė su Kamaru Usmanu. Edvardsas laimėjo teisėjų nuosprendžiu ir apgynė čempiono titulą.

2023 m. gruodžio 16 d. apgynė čempiono titulą teisėjų nuosprendžiu įveikus Kolbį Kavingtoną.

Asmeninis gyvenimas
-------------------

L. Edvardsas gimė Kingstone, Jamaikoje, tačiau būdamas devynerių metų persikėlė į Birmingamą, Anglijoje. Pradėjo mišrius kovos menus būdamas septyniolikos.

Jo jaunesnis brolis Fabijanas taip pat mišrių kovos menų kovotojas.

Mišrių kovos menų rekordas
--------------------------

| **24 dvikovos** | 21 pergalės | 3 pralaimėjimai |
| --- | --- | --- |
| **Nokautu** | 7 | 0 |
| **Atlikus skausmingą veiksmą** | 3 | 0 |
| **Teisėjų nuosprendžiu** | 11 | 2 |
| **Diskvalifikacija** | 0 | 1 |

Nuorodos
--------

* L. Edvardso mišrių kovos menų profilis

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑
12. ↑
13. ↑
14. ↑
15. ↑
16. ↑
17. ↑
18. ↑
| ***Blogo žmogaus upė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | El hombre de Río Malo |
| Kilmės šalis |  Ispanija Italija Prancūzija |
| Režisierius | Eugenio Martín |
| Scenaristas (-ai) | Eugenio MartínPhilip Yordan |
| Vaidina | Lee Van CleefGina Lollobrigida |
| Metai | 1971 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 92 min. |
| Kalba | ispanų |
| **IMDb įrašas** |

**Blogo žmogaus upė** (isp.  *El hombre de Río Malo*) – 1971 m. sukurtas vesternas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Lee Van Cleef – Rojus Kingas
* Gina Lollobrigida – Alicija
* James Mason – Montero
* Simon Andreu – Anželas Santosas
* Gianni Garko – Edas
* Diana Lorys – Doloresa

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Rojaus Kingo gauja apiplėšė banką ir traukiniu paspruko į Meksiką. Gražuolė Alicija, kurią jis sutiko ir vedė, pasibaigus pinigams metė Rojų ir susidėjo su revoliucionieriumi Montero. Ieškodamas naujo būdo praturtėti, Rojus nusprendžia apiplėšti armijos ginklų sandėlį, tačiau tam jis turi suvienyti jėgas su Montero...
| Latvijos Etnografinis buities muziejus po atviru dangumi |
| --- |
|  |
| Vieta | Netoli Rygos, Latvija |
| Atidarymas | 1924 m. |
| Paskirtis | Etnografinis buities muziejus |
| Plotas | 87 hektarai |

**Latvijos Etnografinis buities muziejus po atviru dangumi** (latv. *Latvijas Etnogrāfiskais brīvdabas muzejs*) – muziejus po atviru dangumi netoli Rygos (Latvija), šiaurinėje Juglos ežero pakrantėje. Muziejaus plotas – 87 hektarai. Jame yra 118 pastatų bei sukaupta daugiau nei 3000 eksponatų. Iš viso muziejuje yra maždaug 150 000 rakandų.

Istorija
--------

Pirmasis muziejaus pastatas – svirnas – buvo perkeltas ir perstatytas iš Vestienos valsčiaus (Maduonos savivaldybė) 1928 m. Šešių pastatų muziejus buvo atidarytas 1932 m. 1939 m. buvo pastatyta 40 pastatų. Kiekvienas šalies regionas turėjo savo sodybą, o keli muziejaus pastatai reprezentavo regiono architektūrą ir kultūrą. Buvo populiari vieta lankymui. Prie muziejaus vystymo aktyviai prisidėjo visuomenė, buvo finansuojamas privačių rėmėjų.

Per Antrąjį pasaulinį karą muziejaus pastatai beveik nenukentėjo. Dingo daugybė dokumentų. 7-o dešimtmečio pabaigoje, atėjus naujiems darbuotojams, pradėjo visiškai funkcionuoti. Praplėsta muziejaus teritorija, atsirado daugiau vertingų eksponatų.

Po Latvijos nepriklausomybės, muziejus aktyviai pradėjo rinkti šalies paveldą. 1997 m. pastatyta daugiau prieškario pastatų.

Muziejus organizuoja daugybę renginių: liaudies koncertus, festivalius ir kt. Nuo 1971 m. kasmet organizuojama amatų mugė, į kurią susirenka kelios dešimtys tūkstančių žmonių.

Galerija
--------

* Žvejo namas (Kuršas)Žvejo namas (Kuršas)
* Ruso valstiečio troba (Latgala)Ruso valstiečio troba (Latgala)
* Rusijos stačiatikių bažnyčia (Latgala)Rusijos stačiatikių bažnyčia (Latgala)
* Romos Katalikų koplyčia (Latgala)Romos Katalikų koplyčia (Latgala)
* Vidžemės sodybų reginysVidžemės sodybų reginys
* Gyvenamasis valstiečių namas (Vidžemė)Gyvenamasis valstiečių namas (Vidžemė)
* Malūnas iš LatgalosMalūnas iš Latgalos
* Smuklė (Žiemgala)Smuklė (Žiemgala)
* Garinė pirtis (Vidžemė)Garinė pirtis (Vidžemė)

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Dovilė Šileikytė (2019 m. rugsėjo 12 d.). „Rygos pakraštyje, ant ežero kranto – turistų dažnai pražiūrimas muziejus". *15min*. Nuoroda tikrinta 2020 m. balandžio 7 d..
2. ↑  Vita Švežauskienė. „Metų amatų turgus Latvijoje – šventė muziejuje po atviru dangumi". Lietuvos tautodailininkų sąjunga ir Lietuvos tautodailės kūrėjų asociacija. Nuoroda tikrinta 2020 m. balandžio 7 d..

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Latvijos etnografinis buities muziejus po atviru dangumi** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficialus tinklalapis
| ***Dievas atleidžia... Aš ne!*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Dio perdona... io no! |
| Kilmės šalis |  Italija Ispanija |
| Režisierius | Giuseppe Colizzi |
| Scenaristas (-ai) | Giuseppe Colizzi  Gumersindo Mollo |
| Kompozitorius | Carlo Rustichelli |
| Vaidina | Terence Hill  Bud Spencer  Frank Wolff |
| Metai | 1967 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 109 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Dievas atleidžia… Aš ne!** (it.  *Dio perdona... io no!*) – 1967 m. bendras Italijos ir Ispanijos kino studijų sukurtas vesternas, kuriame pagrindinius vaidmenis atlieka Terensas Hilas ir Badas Spenceris. Tai antrasis jų bendras filmas ir pirmas, kuriame jie vaidino pagrindinius herojus.

Viso jiedu kartu yra nusifilmavę 18 filmų.

Aktoriai
--------

*Aktorius – vaidmuo*
* Terence Hill – Ketas Styvensas
* Bud Spencer – Hačas Besis
* Frank Wolff – Bilas San Antonio
* Gina Rovere – Rouzė
* José Manuel Martín – Badas

Santrauka
---------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Prieš metus laiko Ketas, žaisdamas pokerį, susivaidijo su plėšikų vaideiva Bilu ir jį nušovė. Nuo tada jis yra medžiojamas likusių gaujos narių.

Kalnuose susitikęs bičiulį Hačą, nusamdytą ištirti traukinio užpuolimą, iš jo sužino, kad Bilas greičiausiai yra gyvas ir traukinio užpuolimas yra jo darbas. Ketas leidžiasi į kelionę, ketindamas galutinai suvesti senas sąskaitas, o Hačas seka iš paskos, tikėdamas rasti iš traukinio pavogtą auksą.

Jiems pavyksta užklupti plėšikų buveinę šiems išvykus, pavogti auksą ir paslėpti jį kalnuose. Čia Ketas ir Hačas susigrumia dėl grobio ir patys atsiduria Bilo rankose.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RTerenso Hilo ir Bado Spencerio filmai |
| --- |
|  |
| Filmai | 
*Hanibalas* • *Dievas atleidžia... Aš ne!* • *Keturi tūzai* • *Batų kalnas* • *Mano vardas Trejybė* • *Mano vardas vis dar Trejybė* • *Juodasis korsaras* • *Nagi, vaikinai!* • *Kitaip mes supyksim!* • *Atsuk kitą skruostą* • *Kovotojai su nusikalstamumu*• *Herbas arba skaičius* • *Aš ir hipopotamai* • *Rasi draugą – rasi lobį* • *Visada pasiruošę* • *Dvigubi nemalonumai* • *Majamio superpolicininkai* • *Nemalonumų mėgėjai* |
|  |
| Pagrindiniai aktoriai | 
Terence Hill • Bud Spencer |

 |
| ***Džango 2*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Django 2 - Il grande ritorno |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Nello Rossati |
| Scenaristas (-ai) | Sergio Corbucci  Franco Reggiani  Nello Rossati |
| Vaidina | Franco Nero  Licinia Lentini |
| Metai | 1987 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 88 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Džango 2** (it.  *Django 2 - Il grande ritorno*) – 1987 m. italų sukurtas vesternas, vienintelis oficialus 1966 m. pasirodžiusios juostos Džango tęsinys, nors viso yra sukurta daugiau nei 30 juostų, kuriose pagrindinis veikėjas vadinasi Džango.

Kaip ir pirmajame filme, pagrindinį vaidmenį sukūrė Franco Nero.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Franco Nero – Džango
* Chistopher Connelly – „Šėtonas" Orlovskis
* Licinia Lentini – grafienė Izabelė
* Donald Pleasence – Ganas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Džango ir jo kulkosvaidis
Orlovskis ir Izabelė
Praėjus daugeliui metų po pirmame filme parodytų įvykių Džango tapo vienuoliu, kurį sugrįžti į žmonių pasaulį priverčia tik žinia apie turimą dukterį Marisol. Atvykęs į prieglaudą, Džango randa ją nusiaubtą, o dukrą su kitomis merginomis – pagrobtą. Sekdamas jų pėdsakais, Džango pats įkliūna „Šėtonu" vadinamo Orlovskio žmonėms. Pastarasis plaukioja upėmis gariniu laivu, kolekcionuoja retus drugelius ir pakrantėse grobia žmones, kuriuos parduoda kitiems vergvaldžiams arba pristato į savo paties kasyklą, o merginas parduoda viešnamiams.

Atsidūręs kasykloje Džango, padedamas seno škoto, iš jos pasprunka ir keliauja prie savo tariamo kapo, kuriame laiko užkastą garsųjį kulkosvaidį.

Orlovskis, tuo metu susidomėjęs pagrobta grafiene Izabele, sužino, kad vienuolis iš tiesų yra Džango ir sėkmingai paspruko iš kasyklos, siunčia savo žmones į paiešką, nors Džango, ieškodamas dukters, neketina slapstytis ir, keliaudamas duobkasio vežimu, šluoja nuo kelio visus priešus.

Sužinojęs, kad Orlovskis ketina apiplėšti banką, kuriame saugomi senoviniai Montesumos papuošalai, Džango paspendžia spąstus, tačiau pats patenka į nelaisvę, kurioje vėl kalinama ir jo dukra. Orlovskiui išsikėlus į krantą, Džango į pagalbą ateina buvusi šio vergė, kurios vietą dabar užima grafienė Izabelė. Naudodamasi proga, ši nužudo konkurentę ir tikisi viską suverti Džango, tačiau šiam pavyksta išsilaisvinti ir išgelbėti dukrą.

Pasiėmęs kulkosvaidį, Džango skuba į kasyklą, kad išlaisvintų joje dirbančius žmones ir atsiteistų su Orlovskiu.
| Lietuvos žalieji galvijai |
| --- |
| 

|  |
| --- |
|  |

 |
| **Sukūrimo vieta** | Lietuvos vėliava Lietuva (1951 m.) |
| **Kilmė** | vietiniai galvijaixDanijos žalieji |

**Lietuvos žalieji** – pieninių galvijų veislė, išvesta Lietuvoje.

Istorija
--------

Lietuvos žalieji išvesti XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje vietos galvijus kryžminant su Danijos žalaisiais, anglerais, švicais, Latvijos dvylaisiais, Švedijos žalmargiais ir simentaliais. Didžiausią įtaką Lietuvos žaliesiems turėjo Danijos žalieji. 1924 m. įkurta Lietuvos žalųjų galvijų draugija. Veislė patvirtinta 1951 m.

Savybės
-------

Galvijai žali, įvairių atspalvio. Galva nedidelė, sausa, kaklas ilgas, neplatus, mažai raumeningas, be pagurklio. Liemuo ilgas, gilus. Krūtinė ilga, gili, didelės apimties. Kojos vidutinio ilgumo. Oda plona, elastinga. Tešmuo vidutinio didumo, gilus, speniai cilindriški, rečiau – kūgiški. Buliaus masė – 850 kg, karvės – 500 kg. Karvė per metus duoda – 5500 kg 3, 65 % riebumo, 3, 5 % baltymingumo pieno. Senojo genotipo Lietuvos žalųjų galvijais rūpinasi Lietuvos žalųjų galvijų gerintojų asociacija.

Taip pat skaityti
-----------------

* Tauras
* Lietuvos naminių paukščių ir gyvulių senosios veislės

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rūta Šveistienė. *Lietuvos žalieji*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 351 psl.

Nuorodos
--------
*Kitos reikšmės – Karūna (reikšmės).*
Karūnos žemių dalis procentais Abiejų Tautų Respublikoje
**Karūna** (lot. *Corona*, lenk. *Korona*, pranc. *Couronne*) – XIII–XVIII a. pabaigos laikotarpio karalystė Europoje. Karūna buvo vadinama ir visa suvereni valstybė, ir karaliaus valdžios teisės bei jo valdos.

Istorija
--------

Karūnos terminas plito šalyse su centralizuota monarchija. Jau XIII a. jį imta vartoti Prancūzijoje, netrukus paplito ir Vokietijoje, Čekijoje, Vengrijoje. 

Maždaug XIV a. viduryje Karūna jau buvo vadinama Lenkijos karalystė. Karūnos žemė (lenk. *królewszczyzna*) buvo Lenkijos karaliaus valdžioje. Lenkijos karalystės karūna, dar žinoma kaip Lenkijos karūna, yra bendras Lenkijos karaliaus teritorinių valdų pavadinimas, pradėjęs plisti po 1387 m. Krėvos unijos. Jis ypač įsigalėjo po 1569 m. sudarytos Liublino unijos, siekiant atskirti nuo Abiejų Tautų Respublikos valstybės sudėtinės dalies Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės. Buvo atskiros Karūnos ir LDK teritorijos, iždas, mokesčiai, kariuomenė, teismai, pareigūnai (etmonai, iždininkai, kancleriai, maršalkos, stalininkai, vaivados) ir kita.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Karūna*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
2. ↑  Nowa encyklopedia powszechna PWN. Królewszczyzny