recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Algirdas Vektorius** (lenk. *Olgierd Wiaktor* g. 1954 m. gegužės 25 d. Žagarių kaime, Seinų valsčiuje, Lenkijoje) – Lenkijos lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Gimė ir augo lietuviškame kaime šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Seinų valsčiuje. 1973 m. baigė Seinų bendrojo lavinimo licėjų, po to studijavo Varšuvos Socialinių mokslų akademijoje. Dirbo Seinų Sanitarinėje epidemiologijos stotyje, Seinų Jaunimo sporto organizacijos inspektoriumi, vėliau pirmininku. 1989–2003 m. Lenkijos lietuvių draugijos vicepirmininkas, 2003–2007 metais dirbo Lietuvos Respublikos Seinų konsulate. Turi įkūręs individualią įmonę ``Olek``.

Gyvena Seinuose. Žmona – pradinių klasių mokytoja. Dukra ir du sūnūs studijuoja Lietuvoje.

2007 m. gruodžio 16 dieną išrinktas Lenkijos lietuvių Šv. Kazimiero draugijos pirmininku.
Deformuota pėda
**Plokščiapėdystė** (*pes planovalgus*) – pėdos deformacija. Išorinis jos kraštas būna pakilęs, o vidinis kraštas ir skliautas nusileidęs. 

Įgimta plokščiapėdystė pasitaiko labai retai. Įgyta plokščiapėdystė gali būti statinė (susidaro dėl silpnų blauzdos ir pėdos raumenų, kaulų suminkštėjimo, organizmo nusilpimo (ją dažniausiai įgyja stovimo darbo žmonės – kirpėjai, pardavėjai), trauminė (po kulkšnių lūžio, jei jos pakankamai ilgai būna imobilizuotos), rachitinė (po rachito), paralitinė (po poliomielito). Plokščiapėdystė vystosi lėtai. Kojos greitai pavargsta; vaikštant, ypač ilgai stovint, skauda pėdas. Laikui bėgant pėdos vis labiau deformuojasi.

Plokščiapėdystė gali būti gydoma gimnastika, masažu, kartais operacija; į batus dedamas specialus dėklas – supinatorius, nešiojama ortopedinė avalynė. Plokščiapėdystės profilaktikai svarbu tinkama avalynė, sistemingas kojų raumenų stiprinimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Plokščiapėdystė*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, IX t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1982. T.IX: Pintuvės-Samneris, 60 psl.
**Hipopodai** – gentis, Ptolemėjo II a. lokalizuojama Baltijos jūros regione. Pomponijus Mela žinojo juos pačioje Sarmatijos šiaurėje[1]. Plinijaus Vyresniojo (IV, 13, 94-95) paminėti aprašant šiaurės okeano salas, pasakojama apie Oionas, kuriose žmonės gimsta su arklių kanopomis, jie vadinami hipopodais, ir dar kitas Faneziečių (ang. *Panotii*?) salas. Plinijaus hipopodai taip pat sietini ir su Baltijos finais bei Gotlandu. Matomai taip praminti dėl išskirtinio apavo, kuris šiaurės kraštuose buvo svarbus[2]. 

Aristėjas Prokonesas 625 m. pr. m. e. keliavęs po Šiaurės rytų Azija mini *aigipodus*, gyventojus su „ožkos kojomis" šiaurės Sibire. Viduramžiais *Historia Norwegiae* rašo apie *cornuti Finni*, kas taip pat reikštų „finai su arklių kanopomis" , o Erazmas Stela veikale „Apie Prūsijos senienas" mini *ganipotus*, taip pramintus Švedijos karaliukus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  De Finnis Cornutis. Tuomo Pekanen 2014
2. ↑  De Finnis Cornutis. Tuomo Pekanen 2014

Nuorodos
--------

* L'Encyclopedie. Hippopodes
* Hippopodes
* Erazmas Stela. Apie Prūsijos senybes. 2001 pp. 62
* Dionysius Periegetes. Geographi Graeci, 1828
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Hipotekos obligacija** (angl. *mortgage-backed security, MBS*) – obligacija, užtikrinta nekilnojamuoju turtu, kurį valdo ją išleidusi įmonė. Tai yra specialus struktūrizuotas finansinis instrumentas. Įkeičiant turtą, užstatas (*hipoteka*) registruojamas specialiuose (*hipotekos*) registruose, kuriuos tvarko valstybinės ar privačios įmonės. Kreditoriui suteikiama teisė susigrąžinti skolą, užregistruotą sumos ribose. Jei skolininkas nemokus, kreditoriai gauna įplaukų iš realizuoto turto pagal užstato registravimo eiliškumą. Taigi, tokiu atveju užstatytas turtas patenka į kito savininko rankas. Jei skolininkas mokus, užstatytas turtas lieka jam.

Užstatas
--------

Užstatu yra tie materialūs aktyvai, kuriuos įmonė valdo obligacijos išleidimo momentu. Manoma, kad obligacijos savininkui patikimumas didesnis tuomet, kai tie aktyvai priklauso ne įmonei, o patikėtiniui ir kuomet šis turtas yra labai standartizuotas, kuriuo naudojasi daugelis įmonių ir kurį lengvai galima realizuoti. Todėl įmonei nepajėgiant atsiskaityti, patikėtinis gali greitai turtą realizuoti ir tuo pačiu patenkinti obligacijų savininkų interesus.

Obligacijų turto įkeitimas gali būti labai įvairus. Tai ir "auksinės obligacijos„ , kurios užtikrintos valstybės aukso ir valiutiniais ištekliais; obligacijos, kurioms garantijas suteikia ne jas išleidusi, o kita įmonė; obligacijos, užtikrintos visu turtu ar tik jo dalimi. Apdraustoms obligacijoms priskiriamos obligacijos su atitinkamais garantiniais įsipareigojimais. Tai yra obligacijos su trasto garantija, t. y. užtikrintos kitais vertybiniais popieriais, saugomais finansų įstaigoje pagal įgaliojimą (trastą), taip pat obligacijos, kurių turėjimas suteikia teisę įsigyti naujų emisijų akcijas.

Vertybinių popierių, perduodamų patikėtiniui kaip užstatas, rinkos vertė turi būti didesnė nei suma, už kurią išleistos obligacijos. Jeigu įkeisto turto rinkos vertė mažėja, obligacijų emitentas privalo pakelti ją iki pradinio lygio, papildydamas užstatą tam tikru kiekiu tų pačių arba kitų jam priklausančių VP.
| **Algirdas Viesulas** |
| --- |
| Gimė | 1958 m. vasario 3 d. (65 metai)Kuršėnuose, Šiaulių raj. |
|  |
| Veikla | choro dirigentas. |

**Algirdas Viesulas** (g. 1958 m. vasario 3 d. Kuršėnuose, Šiaulių raj.) – choro dirigentas.

Biografija
----------

Nuo mažens pradėjo groti akordeonu, o paūgėjęs lankė Šiaulių vaikų muzikos mokyklą (mokyt. A. Kirdeikio akordeono klasė). 1973–1977 m. choro dirigavimo mokėsi Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. N. Venclovienė). Vadovavo Šiaulių miesto ir rajono liaudiškoms kapeloms, vokaliniams ir instrumentiniams ansambliams. 1977–1983 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Klemenso Griauzdės klasė).

Studijų metais buvo „Liepaičių" ir „Ąžuoliukų" chorų chormeisteris, vyrų choro „Sakalas" chormeisteris (1980–1986). 1983 m. suorganizavo berniukų chorą „Sakaliukas" ir keletą metų jam vadovavo. 1982–1986 m. vokalinio moterų ansamblio „Svaja" vadovas.

1986–1991 m. Kauno vyrų choro „Perkūnas" meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvą išmokė nemaža kūrinių, dažnai koncertavo, parengė 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei. 1986–1988 m. vadovavo Kauno mokytojų namų moterų vokaliniam ansambliui, o 1987–1989 m. Kauno politechnikos instituto studentų mišriajam chorui „Jaunystė". Kolektyvą paruošė 1988 m. Baltijos respublikų studentų dainų šventei „Gaudeamus-X" Vilniuje, tarprespublikiniam studentų mišriųjų chorų konkursui „Juventus-87" Kaune, surengė turistines išvykas į Latviją ir Lenkiją, 1989 m. tarptautiniame chorų konkurse Austrijoje (Spittal) „Jaunystė" laimėjo antrąją vietą.

Nuo 1987 m. Kauno miesto dainų švenčių dirigentas, 1989 m. dainų šventės, skirtos 1924 m. pirmosios Lietuvos dainų šventės 65-mečiui, Kalnų parke Vilniuje dirigentas.

1988–1991 m. įmonės „Kauno baldai" vyrų choro vadovas – parengė 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei. 1991–1996 m. Kauno uždarosios akcinės bendrovės „Popcentras" meno vadovas ir kultūros renginių organizatorius.

Nuo 1995 iki 2003 m. Kauno mišriojo choro „Kamertonas" meno vadovas ir dirigentas. Parengė kūrinių *a cappella* ir Antonijaus Vivaldi kantatą „Gloria" (talkino G. Dalinkevičiaus vadovaujamas kamerinis orkestras). Choras dalyvavo 1996 m. Franco Šuberto tarptautiniame chorų konkurse Vienoje (Austrija) ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje, gražiai pasirodė ir konkurse. Koncertavo JAV (1999 m.), Australijoje (2001 m.), Pietų Afrikos respublikoje (2003 m.).

Nuo 1996 m. subūrė Kėdainių kultūros centro kamerinį chorą „Ave Musica", kuriam vadovauja ligi šiol. Kolektyvą parengė 1998, 2003, 2007 m. Pasaulio ir lietuvių dainų šventėms ir konkursams.

Nuo 2004 m. vadovauja Lietuvos veterinarijos akademijos atkurtam studentų chorui „Juventus".

Nuo 2005 m. yra Panevėžio muzikinio teatro vyr. chormeisteris.

Su chorais koncertavo Lietuvoje, Latvijoje, Lenkijoje, Estijoje, Europoje, JAV, Australijoje, Pietų Afrikoje, Skandinavijoje, Šiaurės Korėjoje, dalyvavo Kauno, Kėdainių, Panevėžio ir kitų Lietuvos miestų dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Daniel Olbrychski
**Danielis Marcelis Olbrychskis** (lenk. *Daniel Marcel Olbrychski*; g. 1945 m. vasario 27 d. Lovičiuje, Lenkijoje) – Lenkijos aktorius. Jis išgarsėjo vaidmeniu 2010 m. filme „Salt" ir vaidmenimis daugelyje režisieriaus Andžej Vaidos filmų. Pasirodė daugiau nei 200 filmų.

Biografija
----------

D. Olbrychskis studijavo Stepono Batoro vardo mokykloje ir gimnazijoje Varšuvoje. Atliko vaidmenis tiek teatre, tiek televizijoje. Jo vaidyba sulaukė iš kritikų daug gerų atsiliepimų. 1971 m. septintajame Maskvos tarptautiniame kino festivalyje laimėjo geriausio aktoriaus apdovanojimą už Boleslavo vaidmenį A. Vaidos filme „Beržas" (lenk. *Brzezina*).

1986 m. D. Olbrychskis buvo apdovanotas Prancūzijos Garbės legiono ordinu. 2007 m. apdovanotas Rusijos Konstantino Stanislavskio premija.

D. Olbrychskis 1967 m. vedė Moniką Dzienišievič. Tačiau jų santuoka nebuvo sėkminga ir jie išsiskyrė 1977 m.
1978 m. vedė Zuzaną Lapicką. Jie taip pat išsiskyrė 1988 m. 2003 m. vedė Krystyną Demską. Jis turi tris vaikus.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Daniel Olbrychski** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Hipotekos ir įkeitimo sudarymo ir registravimo elektroninė paslauga** (**HISREP**) - e. teisinė paslauga, įgalinanti notarus, prisijungus prie internetinės programos, rengti ir spausdinti sutartinės hipotekos bei sutartinio įkeitimo lakštus, minėtų sandorių pakeitimus.

Programoje įdiegta sąveika su Gyventojų, Juridinių asmenų, Nekilnojamojo turto, Kelių transporto priemonių, Traktorių, savaeigių ir kitų žemės ūkio mašinų, Jūrų laivų, Vidaus vandenų laivų registrais, kuri užtikrina sandorio duomenų tikslumą ir teisingumą bei palengvina sandorio surašymo procesą, o duomenys elektroniniu būdu perduodami Hipotekos registrui.

Reikšmė
-------

Hipotekos registro pakeitimais siekiama įgyvendinanti „vieno langelio" principą, kad notaras surašytų, patvirtintų hipotekos (įkeitimo) sandorį ir sandorio duomenis perduotų Hipotekos registrui elektroniniu būdu. Taip sumažinama administracinė našta tiek verslui, tiek ir gyventojams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Hipotekos ir įkeitimo sudarymo ir registravimo elektroninė paslauga
Koordinatės: 54°17′07″š. pl. 25°01′44″r. ilg.﻿ / ﻿54.2853°š. pl. 25.0290°r. ilg.﻿ / 54.2853; 25.0290


|  |
| --- |
| **Pabarės pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Pabarės pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
|  |
| **Adresas** | I. Jundzilo g. 32, Pabarė |
| **Direktorius(-ė)** | Galina Molis |
| **Mokinių skaičius** | 84 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 16 |

**Šalčininkų rajono Pabarės pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šalčininkų raj. Pabarėje, I. Jundzilo g. 32, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lenkų kalba. Įstaigos kodas 191414318. Steigėjas Šalčininkų rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Mokykla 2016 m.
Pirmoji pradinė mokykla Pabarėje įkurta 1910 m. Tai buvo vienos klasės švietimo įstaiga rusų dėstomąja kalba. 1921 m. Pabarėje pradėjo veikti viešoji mokykla lenkų dėstomąja kalba. II pasaulinio karo metu mokyklos veikla buvo sustabdyta. Praėjus vos keletai metų po veiklos atnaujinimo 1946 m. mokyklai suteiktas 7-metės mokyklos statusas. Augantis mokinių skaičius nulėmė, kad 1954 m. 7-metė mokykla pertvarkyta į vidurinę mokyklą, tokia buvusią iki 1975 m.

XXI a. pradžioje mokykla veikė pastate Mokyklos g. 22.

Direktoriai
-----------

* Galina Molis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Apie mus. Pabaresmokykla.lt (tikrinta 2022-04-18).
| Daniela Bianchi |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Daniela Bianchi |
|  |
| Gimė | 1942 m. sausio 31 d. (80 metų)Roma, Italija |
|  |
| Šalis |  Italija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
| Tatjana Romanova,(„Iš Rusijos su meile", 1963 m.) |
| Apdovanojimai |
| „Laurel" nominacija (1965 m.) |

**Danielė Bjanči** (it. *Daniela Bianchi*; g. 1942 m. sausio 31 d.) – italų aktorė, išgarsėjusi rusų šnipės Tatjanos Romanovos vaidmeniu filme „Iš Rusijos su meile".

Biografija
----------

Danielė gimė Romoje. 1960 m. ji dalyvavo grožio konkurse „Mis Italija" nugalėtoja ir užėmė 2 vietą pačiais metais vykusiame „Mis Visata" konkurse, kur žurnalistai jai skyrė „Mis Foto" titulą.

Vaidinti kine Danielė pradėjo 1958 m. 1963 m. ji sulaukė pasiūlymo atlikti sovietų agentės Tatjanos Romanovos vaidmenį antrajame filme apie britų šnipą Džeimsą Bondą „Iš Rusijos su meile." Danielė, kuriai tuo metu buvo 21, iki šiol yra jauniausia aktorė, įkūnijusi pagrindinę agento 007 merginą (ne pagrindine jauniausia Bondo mergina 1985 m. tapo Alison Doody, kuri, būdama 18, vaidino juostoje „Žvilgsnis į žmogžudystę"). Filme Danielės balsas dėl akcento buvo dubliuojamas aktorės Barbaros Jefford. 

Danielės aktorės karjera truko iki 1968 m. Per dešimtmetį ji daugiausia vaidino italų ir prancūzų filmuose, pasirodydama tik vienoje JAV sukurtoje juostoje „Rome Will Never Leave You". Vienas paskutiniųjų jos vaidmenų buvo filme „Operation Kid Brother" (arba „O.K. Connery"), kuriame ji vaidino drauge su Džeimso Bondo vaidmens atlikėjo Šono Konerio broliu Neilu.

Asmeninis gyvenimas
-------------------

1985 m. Danielė ištekėjo už Genujos laivyninkystės magnato, su kuriuo susilaukė sūnaus Filipo.

Apdovanojimai
-------------

1965 m. aktorė buvo nominuota „Laurel" apdovanojimui kaip geriausia nauja aktorė ir pelnė 5 vietą.

Dalinė filmografija
-------------------

* 1963 m. – „Iš Rusijos su meile"..... Tatjana Romanova
* 1965 m. – „Slalomas"..... Nadia
* 1965 m. – „Savaitgalis itališkai"..... Izabela
* 1966 m. – „Ypatinga ledi Čaplin užduotis"..... Arabela Čaplin
* 1967 m. – „Purvini herojai"..... Kristina fon Keist
* 1967 m. – „O.K. Connery"..... Maja

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Daniela Bianchi Biography at IMDb.com

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Daniela Bianchi** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis
Koordinatės: 54°58′59″š. pl. 25°46′15″r. ilg.﻿ / ﻿54.98317°š. pl. 25.77092°r. ilg.﻿ / 54.98317; 25.77092

|  |
| --- |
| **Pabradės meno mokykla** |
| [[Vaizdas:|Pabradės meno mokykla herbas|center|100px]] |
| Pabradės meno mokykla |
| **Adresas** | Pabradė, Vilniaus g. 8 |
| **Direktorius(-ė)** | Ramunė Nargelienė |
| **Mokinių skaičius** |  ? |
| **Įkūrimo data** | 1968 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** | {{{laidos}}} |
| **Pedagogų skaičius** | 19 |

**Švenčionių rajono Pabradės meno mokykla** – neformaliojo vaikų švietimo mokykla ir formalųjį švietimą papildančio ugdymo mokykla, biudžetinė įstaiga, įsikūrusi Švenčionių rajone, Pabradėje, Vilniaus g. 8. Įstaigos kodas 190511878. 

Mokykloje dirba 28 darbuotojai, iš jų 19 pedagogų: 2 mokytojai ekspertai, 7 mokytojai metodininkai, 7 vyresnieji mokytojai, 3 mokytojai. Mokykloje veikia dailės, choreografijos ir muzikos (fortepijonas, akordeonas, styginiai instrumentai, pučiamieji ir mušamieji instrumentai) skyriai.

Istorija
--------

1968 m. Pabradėje buvo įsteigta muzikos mokykla. Ilgą laiką ji buvo Švenčionių rajono muzikos mokyklos filialas. 1999 m. mokykla persikėlė į buvusios ligoninės rekonstruotas ir renovuotas patalpas, buvo atidaryti choreografijos ir dailės skyriai. 2000 m. muzikos mokyklai suteiktas meno mokyklos statusas. Per mokyklos gyvavimo metus ją baigė virš 500 mokinių.

Direktoriai
-----------

* Ramunė Nargelienė (nuo 2007)
* Stela Turica (2004–2007)
* Bronislovas Vilimas (2000–2004)
* Larisa Isačenko (1971–2000)
* Vytautas Ratkevičius (1968–1971)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Skiriama Pabradės meno mokyklos 50-mečiui *svencioniukrastas.lt* Archyvuota kopija 2020-12-26 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Mokyklos tinklalapis
| **Daniel Libeskind** |
| --- |
|  |
| Daniel Libeskind (2011 m.) |
| Gimė | 1946 m. gegužės 12 d. (76 metai)Lodzė |
|  |
| Veikla | JAV architektas |
|  |
| Alma mater | Esekso universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Daniel Libeskind |

**Danielis Libeskindas** (angl. *Daniel Libeskind*, g. 1946 m. gegužės 12 d. Lodzė) – Lenkijos žydų kilmės JAV architektas, dekonstruktyvistas.

Biografija
----------

1970 m. Niujorke baigė architektūrą „Cooper Union" koledže, 1972 m. – architektūros istoriją ir teoriją Esekso universitete Didžiojoje Britanijoje.

Turi privačią architektūros studiją Berlyne ir Niujorke. Architektūros asociacijos Londone, Jeilio, Toronto, Hamburgo, Harvardo, Pensilvanijos ir kiti universitetų kviestinis profesorius.

Kūryba
------

Žydų muziejus Berlyne (1999 m.)
Administracinis pastatas Kovingtone (2008 m.)
Pagal jo projektus pastatyta muziejų, koncertų salių, universitetų, viešbučių, prekybos centrų, gyvenamųjų namų ir kiti pastatų įvairių šalyse; žymesni: F. Nusbaumo muziejus Osnabriuke (1998 m.), Žydų muziejus Berlyne (2001 m.), Imperijos karo muziejus Mančesteryje (2002 m.), privati B. Veilio galerija Maljorkoje (2003 m.), Metropoliteno universiteto Doktorantūros centras Londone, Danijos žydų muziejus Kopenhagoje (abu 2004 m.), bendrovės „Hyundai Developmenl Corporation" administracinis pastatas Seule, M. Volio centras Barlano universitete Tel Avive (abu 2005 m.); Šiuolaikinis žydų muziejus San Franciske, Karo istorijos muziejus Drezdene. Pastatams būdingas emocinis veiksmingumas kuriamas taikant aštrias geometrines formas, iracionaliai laužytus planus.

Lietuva
-------

Suprojektavo MO muziejaus pastatą Vilniuje. Projektas įgyvendintas bendradarbiaujant su D. Libeskindo architektų grupe *Studio Libeskind* ir Lietuvos architektų komanda *Do Architects*. Tai yra pirmasis studijos projektas Baltijos šalyse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Karolina Buivydaitė. *Danielis Libeskindas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 101 psl.
2. ↑   Archyvuota kopija 2020-04-07 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Studio Libeskind
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Daniel Davis** |
| --- |
| Gimė | 1945 m. lapkričio 26 d. (77 metai)Jungtinės Amerikos Valstijos Gardonas, Arkanzasas, JAV |
|  |
| Veikla | aktorius, komikas |

**Danielas Deivisas** (angl. *Daniel Davis*; g. 1945 m. lapkričio 26 d. Gardone, Arkanzase) – amerikiečių scenos, kino ir televizijos aktorius. Jis išgarsėjęs liokajaus vaidmeniu serijoje „The Nanny" (1993–1999 m.), ir du kartus suvaidino Šerloko Holmso priešą profesorių Moriartį televizijos seriale „Star Trek: The Next Generation". Abejuose vaidmenyse jis vaidino anglų aukštuomenės akcentu. Jis taip pat įgarsina personažus „Cro Magnon" ir „Longhair" animaciniame filme „Longhair and Doubledome".

Biografija
----------

D. Deiviso tėvai vadovavo kino teatrui. Jis pradėjo vaidinti kai jam buvo 11 metų, kai jam pasiūlė vaidmenį vietinėje Litl Roko televizijos laidoje „Betty’s Little Rascals". 1963 m. D. Deivisas baigė gimnaziją Litl Roke. Jis studijavo Arkanzaso valstijos menų centre ir tada dirbo Oregono valstijos Šekspyro festivalyje, Stratfordo Šekspyro festivalyje, ir šešerius metus Amerikos konservatorijos teatre. Per šį laiką D. Davisas irgi dėstė vaidinimą.
Koordinatės: 56°01′09″ š. pl. 22°36′58″ r. ilg.﻿ / ﻿56.01917°š. pl. 22.61611°r. ilg.﻿ / 56.01917; 22.61611
**Pabalvės durpynas** – durpynas Lietuvoje, Žemaitijoje, Telšių rajone, 4 km į pietryčius nuo Tryškių, į šiaurės rytus nuo Balvio ežero. Užima 27,8 km² plotą. Sudarytas ežerinės kilmės žemapelkėje, nutįsusioje iš šiaurės į pietus per 3 km.

Nenusausintų durpių sluoksnio vidutinė storymė – 3,2 m, didžiausia – 7,5 m. Durpės daugiausia žemapelkinės-viksvinės, yra tarpinio tipo medieninių durpių. Durpių vidutinis susiskaidymas 37 %, peleningumas 6,6 %, vidutinis drėgnumas 88 %. Po durpėmis slūgso sapropelio sluoksnis (iki 0,5 m).

Pabalvės durpyne nuo 1948 m. durpes kasė Kuršėnų durpių įmonė – 1985 m. ji pagamino 17 000 t durpių. Dabar gavybą vykdo UAB „Durpeta". Šalia durpyno yra Pabalvės kaimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pabalvių durpynas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 256
2. ↑   Archyvuota kopija 2016-10-03 iš Wayback Machine projekto.
*Kitos reikšmės – Ringys (reikšmės).*
Koordinatės: 55°18′57″š. pl. 26°21′01″r. ilg.﻿ / ﻿55.3158°š. pl. 26.3504°r. ilg.﻿ / 55.3158; 26.3504


| Ringys |
| --- |
| Ringys nuo šiaurinio kranto |
| Vieta | Ignalinos raj. Lietuva |
| Plotas | 0,08 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,20 km |
| Įteka | Ringė, Dubakė, bevardis upelis |
| Išteka | Ringė |

**Ringys** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, apie 6,5 km į pietryčius nuo Naujojo Daugėliškio, prie Paringio kaimo. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,46 km, plotis – iki 0,24 km. Altitudė 162,1 m. Krantai žemi, pelkėti, pakrantės kalvotos. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Iš rytų į šiaurę prateka Dysnos upės intakas Ringė. Rytine ežero pakrante eina kelias  **1413**  Paringys–Rubelninkai–Budriškė I , kuris įsijungia į šiaurine pakrante einantį kelią  **1408**  Mikalavas–Paringys–Bernotai–Gilūtos .

Ežerėvardis *Ringỹs* kildinamas nuo žodžių *ringa, ringė, ringis* („vingis, ruožas, juosta").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 278
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Bitlisasturk. *Bitlis* |
| --- |
|  |
|  |
| 

BitlisasBitlisas

38°24′0″ š. pl. 42°06′0″ r. ilg.﻿ / ﻿38.40000°š. pl. 42.10000°r. ilg.﻿ / 38.40000; 42.10000﻿ (Bitlisas)Koordinatės: 38°24′0″ š. pl. 42°06′0″ r. ilg.﻿ / ﻿38.40000°š. pl. 42.10000°r. ilg.﻿ / 38.40000; 42.10000﻿ (Bitlisas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Turkijos vėliava Turkija |
| **Provincija** | Bitliso provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 46 111  |
| **Altitudė** | 1 545 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Bitlisas |

**Bitlisas** (turk. *Bitlis*, kurd. Bidlîs, arm. Բաղեշ, *Bagheš*) – miestas Turkijos pietryčiuose, Kurdistane, 15 km nuo pietvakarinių Vano ežero krantų, Bitliso upės (Tigro intakas) slėnyje; ilo centras. Plentai į Tatvaną, Dijarbakyrą, Mušą. Tekstilės, odos apdirbimo, maisto pramonė. Žemės ūkio krašto prekybinis centras (auginamas tabakas, javai, įvairūs vaisiai).

Mieste išlikusi tradicinė architektūra su mečetėmis, medresėmis, kapavietėmis. Yra XII a. didžioji mečetė su XV a. minaretu, XVI a. Gokmeidanio medresė ir Šerefijės mečetė. Seniau būta daug armėnų bažnyčių ir vienuolynų (dabar likusi viena XIX a. bažnyčia). Taip pat stovi Bitliso pilis.

Istorija
--------

Senovėje Bitlisas (tada – Baghešas) buvo svarbus Armėnijos karalystės miestas, pateko į Aldzniko ašcharą. Miesto pilis saugojo kelią iš Armėnijos kalnyno link Mesopotamijos. VII a. miestą užkariavo arabai, o 930 m. Bizantijai miestą atkovojo armėnų kilmės karvedys Jonas Kurkuasas. X a. pab. į Baghešo apylinkes atsikraustė daug kurdų, besitraukusių nuo arabų puolimų. Nuo XI a. įsigalėjo tiurkų valstybės. XIII–XIX a. Bitlisas su apylinkėmis sudarė kurdų Bitliso kunigaikštystę. Ši pradžioje buvo persų, vėliau osmanų vasalė.

XIX a. pab. didesnę dalį gyventojų sudarė kurdai (sunitai ir alevitai), apie trečdalį – armėnai ir asirai. 1915 m. turkų ir kurdų pajėgos prisidėjo prie armėnų genocido ir nužudė ~15 tūkst. Bitliso armėnų. 1916–1917 m. miestą buvo užėmusi Rusija.
| Gorodeco kultūra |
| --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ← | **VII a. pr. m. e. – V a.** | → |

 |  |
|  |
| **Dab. valstybės** | Rusija (Pavolgis) |
| **Ist. regionas** | Pavolgis |
| **Gyvenvietės** | Gorodecas |
|  |
| **Amžius** | Geležies amžius |
| **Lingvistinė grupė** | proto-ugrofinai |
|  |
|  |

**Gorodeco kultūra** (rus. *Городецкая культура*) – geležies amžiaus archeologinė kultūra, pavadinta pagal 1898 m. V. Gorodcovo tyrinėtą Gorodeco piliakalnį prie Okos greta Riazanės Spasko kaimo (Rusija).

Arealas
-------

Gorodeco kultūra nuo VII a. pr. m. e. iki IV a. – V a. m. e. sandūros buvo paplitusi Volgos vidurupio, Okos vidurupio ir žemupio baseinuose. Ji susiklostė iš vietinių kultūrų, kurioms įtakos turėjo Abaševo kultūra.

Kultūra
-------

Gorodeco kultūrai būdingos nedidelės, grupėmis kurtos, gimininės bendruomeninės gyvenvietės – įtvirtinti 1-3 pylimais piliakalniai. Žmonės gyveno žeminėse, pusiau žeminėse ir antžeminiuose pastatuose. Iš pradžių vertėsi žvejyba ir medžiokle, jaukino laukinius arklius, juos laikė užtvaruose, vėliau – žemdirbyste ir gyvulininkyste.

Naudojo glotnią keramiką, kurios išorėje yra audeklo ir plaušų (demblio) įspaudų, akmeninius, kaulinius ir raginius dirbinius, šiek tiek bronzinių papuošalų. Rasta darbo įrankių ir ginklų (kaulinių strėlių antgalių ir žeberklų, adatų, akmeninių kirvių), bronzinių apyrankių, įvairių buities reikmenų. Pagal darbo įrankius ir ginklus skiriamos vietinės kultūros – Riazanės kultūra, Saratovo kultūra. Mirusiuosius laidojo sudegintus ir nedegintus. Rasta aukojimo vietų (ugniaviečių).

Gorodeco kultūros žmonės prekiavo su pietinėse stepėse gyvenančiais skitais, Djakovo kultūros gyventojais. Gorodeco kultūros gyventojai siejami su Vidurio Pavolgio finougrų protėviais. Gorodeco kultūros regioną I tūkstantmečio viduryje užėmė slavai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gorodeco kultūra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 11 psl.
|  *Josh Kerr*  |
| --- |
|  |
|  |
| Pilnas vardas | Josh Kerr |
| Gimė | 1997 m. spalio 8 d. (24 metai)  Edinburgas, Škotijos vėliava Škotija |
| Atstovauja (-vo) | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| Aktyvumo metai | 2012 - dabar |
|  |
| Rungtys | Vidutinių nuotolių bėgimas |
| Asmeniniai rekordai | 800 m: 1:45.35  1500 m: 3:29.05  5000 m: 13:28.66 |
| Treneriai | Danny Mackey |
| Klubas | Brooks Beasts TCEdinburgh AC |
|  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas**0 | **Sidabras**0 | **Bronza**1 | **Suma**1 |
|  |
| Kiti titulai | Europos jaunimo čempionas |
| World Athletics profilis: |  |

**Josh Kerr** (g. 1997 m. spalio 8 d. Edinburge) – škotų lengvaatletis, kuris specializuojasi vidutinių nuotolių bėgime, olimpinis prizininkas.

Biografija
----------

2015 m. Kerr dalyvavo Europos jaunimo čempionate. Sportininkas pasiekė 1500 m bėgimo rungties finalą, kuriame distanciją įveikė per 3:49.62 ir pelnė aukso medalį. 2016 m. pasaulio jaunimo iki 20 metų čempionate užimta 10-oji vieta.

2017 m. pasaulio lengvosios atletikos čempionate sportininkas neįveikė atrankos etapo ir galutinėje rikiuotėje liko 34-oje vietoje. 2019 m. pasaulio lengvosios atletikos čempionato atrankos bėgime Kerr distanciją įveikė per 3:36.99 ir su 11-u rezultatu pateko į pusfinalį. Pagerinęs rezultatą (3:36.58) penktu rezultatu britas pateko į finalinį bėgimą. Finale Kerr pasiekė naują asmeninį rekordą (3:32.52) ir užėmė šeštą vietą.

Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Kerr 1500 m bėgimo finale pasiekęs naują asmeninį rekordą (3:29.05) pelnė bronzos medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugsėjo 5 d.

Nuorodos
--------

* WA svetainėje
**Lietuvos Respublikos Konstitucijos komentaras** (**LRK komentaras**) - Lietuvos Respublikos Konstitucijos - pagrindinio Lietuvos įstatymo - komentaras. 

Parengtas kaip teisės mokslo tyrimas. Tikslas – atskleisti Konstitucijos nuostatų, kuriose įtvirtintos žmogaus teisės ir pagrindinės laisvės turinį ir šių nuostatų sąsajas su tarptautiniais žmogaus teisių dokumentais. Siekta išnagrinėti konstitucinių nuostatų gynimo ir saugos garantijas bei jų įgyvendinimo mechanizmą: teisinę sistemą, taip pat aptarti, kokiomis aplinkybėmis, kieno interesais ir kokių tikslų siekiant šios teisės bei laisvės gali būti apribotos.

Atliekant darbą buvo atsižvelgta į tai, kad konstitucinės nuostatos yra lakoniškos, išreikštos universalia teisine kalba, bet nesukonkretintos, todėl Konstitucijos, kaip vientiso akto, tiesioginis taikymas, gali turėti neigiamų padarinių dėl skirtingo jų interpretavimo, subjektyvizmo ir kolizijų. Todėl rengiant komentarą buvo aptarti klausimai, susiję su konstitucinės teisės doktrinos plėtojimu. Konstitucinės nuostatos komentare analizuojamos remiantis tarptautinės teisės dokumentais ir Lietuvos nacionaliniais įstatymais, LR Konstitucinio Teismo nutarimais ir sprendimais bei teismų praktika civilinėse, administracinėse ir baudžiamosiose bylose. 

2002 metais baigė rengti ir išleido Teisės institutas (TU) ir Karolio Jovaišo Personalinė įmonė. Iš pradžių LRK komentaro ištraukos buvo spausdinamos TI leidžiamame teisės mokslo žurnale „Teisės problemos".

Autoriai
--------

Komentarą parengė VU Teisės fakulteto, Teisės instituto mokslininkai, taip pat praktikai. Tai Genovaitė Dambrauskienė, Tomas Davulis, Egidijus Jarašiūnas, Karolis Jovaišas, A. Klimas, Antanas Marcijonas, Bronius Sudavičius, Dalia Mikulėnienė, J. Sinkevičiūtė, Augustinas Normantas, Ipolitas Nekrošius, Vytautas Nekrošius, Gina Marija Pajuodienė, Vladas Pavilonis, P. Pumpa, Jonas Prapiestis, Alfonsas Vaišvila, Juozas Žilys.

Atsakingasis redaktorius TI vyr. mokslo darbuotojas Karolis Jovaišas.

Dalys
-----

Konstitucijos komentaro (1 dalies) ištakos – tai 1999 m. žurnalo „Teisės problemos" 1-2 (dvigubame) numeryje publikuotas LR Konstitucijos II skirsnio „Žmogus ir valstybė" komentaro žurnalinis variantas. Be šio skirsnio, LR Konstitucijos komentaro 1 dalyje aptarti taip pat Konstitucijos preambulė ir šie skirsniai: I – „Lietuvos valstybė", III – „Visuomenė ir valstybė", IV – „Tautos ūkis ir darbas". 

LR Konstitucijos komentaro 2 dalyje buvo aptarti tokie Konstitucijos skirsniai: V – „Seimas", VI – „Respublikos Prezidentas", VII – „Lietuvos Respublikos Vyriausybė".

Bibliografija:

* 1 dalis: Lietuvos Respublikos Konstitucijos komentaras / [ats. redaktorius Karolis Jovaišas]. - Vilnius: Teisės institutas: K. Jovaišo personalinė įmonė, 2000
* 2 dalis: Lietuvos Respublikos Konstitucijos komentaras / [ats. redaktorius Karolis Jovaišas]. - Vilnius : K. Jovaišo personalinė įmonė: Teisės institutas, 2002.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos Respublikos Konstitucijos komentaro autoriai ir jų tyrimo aprašas Archyvuota kopija 2010-03-31 iš Wayback Machine projekto. (Teisės instituto inf.)
| Gatelių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Gatelių piliakalnisGatelių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°33′9.2″ š. pl. 25°56′56.5″ r. ilg.﻿ / ﻿55.552556°š. pl. 25.949028°r. ilg.﻿ / 55.552556; 25.949028Koordinatės: 55°33′9.2″ š. pl. 25°56′56.5″ r. ilg.﻿ / ﻿55.552556°š. pl. 25.949028°r. ilg.﻿ / 55.552556; 25.949028 |

 |
| Vieta | Utenos rajonas |
| Seniūnija | Daugailių seniūnija |
| Aukštis | 10 m |
| Plotas | 25x17 |
| Naudotas | I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1970 |
| Registro Nr. | AR1300 / A918 / 3577 |

**Gatelių piliakalnis** – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 3577; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1300; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A918) Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Gatelių Daugailių seniūnija. Pasiekiamas Gatelių kaimo rytinėje dalyje pasukus į kairę šiaurėn, už 900 m vėl pasukus į kairę vakaruosna, toliau lauko keliuku 450 m iki negyvenamos sodybos, yra už jos dešiniau į šiaurės vakarus.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Ilgės upelio dešiniajame krante, 330 m į pietvakarius nuo pietvakarinio Šiekštelio ežero kranto. Aikštelė keturkampė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 25x17 m dydžio. Jos rytiniame krašte iškastas 5 m pločio, 1 m gylio griovys. Rytiniame šlaite, 2 m žemiau aikštelės yra 33x18 m dydžio terasa. Šlaitai statūs, 10 m aukščio, rytinis šlaitas nuolaidus.

Piliakalnis labai apardytas arimų, apaugęs pušimis.

Tyrimai
-------

1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Kultūrinis sluoksnis rastas sunaikintas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 1,4 ha.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Garnių piliakalniai 5 km | Zokorių piliakalnis 10 km | Ūžėniškių piliakalnis 4 km |  |
| Kubilių piliakalnis 7 km |  | Salako piliakalnis 11 km |
| Antilgės piliakalnis 5 km | Brinkliškių piliakalnis 3 km | Tolimėnų piliakalnis 7,5 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 61 (Nr. 194)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.197
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 228-229.
* Kultūros paminklų enciklopedija. V. 1998. T. 2. P. 148.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Gateliai
**Josh Nebo**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1997 m. liepos 17 d. (25 metai) |
| Gimimo vieta | Hiustonas, JAV |
| Ūgis | 2,06 m |
| Svoris | 111 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Tel Avivo „Maccabi" |
| **Pozicija** | sunkusis krašto puolėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 2020–20212021–20222022– | Eilato „Hapoel"Kauno „Žalgiris"Tel Avivo „Maccabi" |  |
|  |

**Džošas Nibou** (*Josh Nebo*, g. 1997 m. liepos 17 d.) – Jungtinių Amerikos Valstijų krepšininkas, rungtyniaujantis sunkiojo krašto puolėjo pozicijoje.

Gimė Hiustone. Žaidė už „Cypress Lakes" mokyklos komandą. Koledžo laikais atstovavo Šv. Pranciškaus universiteto komandą iš Loreto (Pensilvanija) bei Teksaso A&M universiteto komandą iš Koledž Steišano miesto.

2020 m. profesionalo karjerą pradėjo Izraelyje, Eilato „Hapoel" klube, kur vidutiniškai pelnydavo po 13,9 taško per rungtynes, tačiau sezono nebaigė, nes prasidėjus ginkluotiems neramumams tarp Izraelio ir Palestinos, pasitraukė iš šalies. 2021 m. birželį pasirašė sutartį su Kauno „Žalgiriu".

Laimėjimai
----------

* Karaliaus Mindaugo taurė: 2022 m.
* Izraelio krepšinio lygos taurė: 2022 m.
* Izraelio krepšinio lyga: 2022–23 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  7 Josh Nebo, *basketnews.lt*
2. ↑  Nebo – apie lemtingą „Zoom" interviu su Schilleriu, „Žalgirio" privalumus ir žaidimą Nigerijos rinktinėje, *basketnews.lt*
**Maria Ficzay**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1991 m. lapkričio 8 d. (30 metų) |
| Gimimo vieta | Rumunija |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Fortuna Hjørring |
| **Numeris** | 3 |
| **Pozicija** | gynėja |
| Profesionalūs klubai\* |
| 20xx–20xx–20xx–20xx2021– | CFF ClujanaFCU Olimpia ClujKKPK Medyk KoninFCU Olimpia ClujFortuna Hjørring | 0? 0(?)0? 0(?)0? 0(?)0? 0(?)0? 0(?) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2010– | Rumunija Rumunija | x 0(x) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022.
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022. |

**Marija Fikzaj** (*Maria Ficzay* arba *Maria Mihaela Ficzay*, g. 1991 m. lapkričio 8 d. Rumunija) – Rumunijos futbolininkė, gynėja. 

Buvo kviečiama į Rumunijos nacionalinę rinktinę.

Karjera
-------

Futbolą žaisti pradėjo Rumunijoje, atstovavo CFF Clujana, o vėliau – Klužo „Universitatea Olimpia". 

Šis klubas dominavo Rumunijos moterų futbole ir eilę metų iš eilės iškovodavo Rumunijos čempionių titulą.

Atstovavo Rumunijai UEFA moterų čempionių lygos turnyruose. 

Rungtyniavo Lenkijoje (KKPK Medyk Konin) ir Danijoje (Fortuna Hjørring).

Rinktinės
---------

Kitados atstovavo Rumunijos jaunimo rinktinėms. Nuo 2009 m. kviečiama į nacionalinę rinktinę.

2022 m. rugsėjo 2 d. LFF stadione, Vilniuje vykusiose rungtynėse tarp Lietuvos ir Rumunijos rinktinių pasižymėjo pelnydama įvartį. **Maria Ficzay** 61 rungtynių minutę pasiuntė kamuolį į vartus ir rezultatas tapo 6:1 rumunių naudai. Šios rungtynės baigėsi lietuvaičių sutriuškinimu; Rumunijos atstovės nugalėjo rezultatu 7:1.

Pasiekimai
----------

su Klužo „Universitatea Olimpia"
* Čempionė ( k.):
* Rumunijos moterų futbolo taurė ( k.):

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2022-09-03 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑

Nuorodos
--------

* [ Oficiali klubo svetainė]
* SOCCERWAY (Apie žaidėją)
* FLASHSCORE (Apie žaidėją)
* SOFASCORE (Apie žaidėją)
* soccerpunter (Apie žaidėją)
* soccerdonna (Apie žaidėją)
* worldfootball.net (Apie žaidėją)
* Globalsportsarchive (Apie žaidėją)
Koordinatės: 56°0′4″ š. pl. 23°37′8″ r. ilg.﻿ / ﻿56.00111°š. pl. 23.61889°r. ilg.﻿ / 56.00111; 23.61889


| Bitaičių tvenkinys |
| --- |
| Bitaičių tvenkinys nuo užtvankos |
| Vieta | Lietuva (Pakruojo rajonas) |
| Plotas | 0,175 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,09 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,8 m |
| Didžiausias gylis | 5,5 m |
| Tūris | 0,000319 km³ |
| Įteka | Kruoja, K-2 |
| Išteka | Kruoja |

**Bitaičių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Pakruojo rajone, 2 km į vakarus nuo Lygumų. Sudarytas užtvenkus Kruojos upę (Mūšos intakas) 33,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 1,85 km, plotis – iki 0,21 km. Vakarinė tvenkinio pusė labai užžėlusi vandens augalija, tvenkinio galas užpelkėjęs. Altitudė 83 m. Krantai žemi, vietomis apaugę medžiais ir krūmais. Aplinkui plyti dirbami laukai.

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 84,8 m, ilgis 125 m, plotis 8 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 33,6 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1975 m.

Prie Bitaičių tvenkinio yra Bitaičių, Ruslelių ir Naujalaukio kaimai. Šiaurine pakrante eina kelias  **2908**  Pakruojis–Lygumai–Naisiai .

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| **Laima Mogenienė** |
| --- |
|  |
| Laima Mogenienė |
| Gimė | 1959 m. spalio 7 d. (63 metai)Krasnojarskas, Rusija |
| Sutuoktinis (-ė) | Alvydas Mogenis |
| Vaikai | Lina, Vilija, Antanas |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | Demokratų sąjunga „Vardan Lietuvos" |
|  |
| Alma mater | 1982 m. Kauno politechnikos institutas |

**Laima Mogenienė** (g. 1959 m. spalio 7 d. Krasnojarske, Rusija) – inžinierė, Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1977 m. baigė Radviliškio 2-ąją vidurinę mokyklą. 1982 m. baigė Kauno politechnikos instituto Cheminės technologijos fakultetą ir įgijo cheminės medžiagų technologijos inžinierės specialybę. 1983–1987 m. Lietuvos statybos ir architektūros mokslinio tyrimo institute studijavo cheminės technologijos aspirantūroje, instituto mokslinė bendradarbė.

1991–1993 m. Vytauto Didžiojo universiteto mokymo skyriaus vedėjos pavaduotoja. 1994–1996 m. UAB „Vilina" direktoriaus pavaduotoja. 1997–2004 m. Kauno regiono smulkių ir vidutinių verslininkų asociacijos direktorė. 2000–2004 m. VšĮ „Verslininkų namai" direktorė. Kauno regiono smulkių ir vidutinių verslininkų asociacijos valdybos pirmininkė. Kauno miesto trišalės tarybos narė, Kauno kolegijos Verslo fakulteto egzaminų komisijos pirmininkė.

2004 m. Seimo Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos frakcijos referentė.

2004–2008 m. ir nuo 2020 m.Seimo narė. 2004-2008 m. dirbo Žmogaus teisių komitete, Verslo ir užimtumo komisijoje, vadovavo Seimo ir Pasaulio lietuvių bendruomenės komisijai, Lietuvos Seimo delegacijai Vakarų Europos Sąjungos asamblėjoje, nuo 2020 m. - Ekonomikos reikalų komitete.

2008-2016 m. UAB „Verslo konsultantai" verslo konsultantė, lektorė. 2016-2020 m. 
Seimo pirmosios vicepirmininkės Rimos Baškienės patarėja.

Tarptautinės koučerių asociacijos sertifikuota koučerė.

Vyras Alvydas. Vaikai Lina, Vilija, Antanas.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos
-------

1. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-10-04 iš Wayback Machine projekto.
**Vygrių traktas** – istorinis kelias, jungęs Lietuvos Didžiosios Kungaikštystės miestelį Merkinę ir medžioklės pilį Vygriuose.

Istorija
--------

Šiuo keliu Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas jodavo į Jotvos miškus medžioti. Vygrių traktas Merkinėje prasidėjo nuo sankirtos su Vilniaus-Krokuvos keliu *Lietuvių traktas*, ėjo tiltu per Nemuną, kirto Leipalingį, Veisiejus, Žagarius ir baigėsi prie Vygrių ežero. Surengęs Švedijos Jotvingių ekspediciją, Lundo universiteto profesorius Knutas Olafas Falkas nustatė, kad *vygrių* vardu buvo vadinama viena iš jotvingių giminių, kurią Lietuvos valdovas Vytautas iškeldino iš Vygrių ežero pakrančių į įvairius Jotvos kampelius, o ežero saloje pastatė medžioklės pilį. Pilyje lankėsi ir kiti valdovai Jogaila, Žygimantas Augustas ir jo motina karalienė Bona. Apie perkeltus jotvingius byloja išlikę kaimų vietovardžiai: Vingrėnai (dab. Būdviečio seniūnija Lietuvoje), Vygrėnai (dab. Seinų valsčius, Lenkija) ir kt.

Vytautui mirus, susidomėjimas medžiokle Vygrių apylinkėse nuslūgo. Sengirės kolonizatoriai kūrė kaimus, tarp jų nutiesė naujus vieškelius.
1667 m. karalius Jonas Kazimieras Vygrius padovanojo kamaldulių vienuoliams, kurie pilies vietoje įkūrė vienuolyną. Medžioklės traktas liko visiškai užmirštas.

Šaltiniai
---------

* Joana Jautakienė. Maldos diena Punske
* Petras Dapkevičius. Žagarių kaimo keliai[neveikianti nuoroda]
| **Laima Skerstonaitė** |
| --- |
| Gimė | 1926 m. gruodžio 7 d.Šiauliuose |
| Mirė | 2004 m. sausio 1 d. (77 metai)Vilniuje |
|  |
| Veikla | Lietuvos dailininkė grafikė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus dailės institutas |

**Laima Skerstonaitė** (g. 1926 m. gruodžio 7 d. Šiauliuose – 2004 m. sausio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkė grafikė.

Biografija
----------

1946 m. baigė Šiaulių mergaičių gimnaziją, kur piešimą dėstė Teofilis Petraitis. 1952 m. baigė Vilniaus dailės instituto grafikos fakultetą.

Lietuvos dailininkų sąjungos narė.

Kūryba
------

Nuo 1957 m. dalyvavo dailės parodose. Dirbo knyginės, lakštinės grafikos bei akvarelės srityse. Akvarelių tematika įvairi: peizažai, portretai, abstrahuotos fantazijos. Peizažų geografija: Vilniaus senamiesčio gatvelės, jūra, kopos, pušynai, Beržoras ir kitos Lietuvos, ypač Žemaitijos, vietovės.

Svarbiausias menininkės iliustruotas mokslinės literatūros leidinys – V. Logmino „Lietuvos paukščiai", kuriam ji parengė daugiau kaip 300 paukščių piešinių.

Bibliografija
-------------

* Laima Skerstonaitė: knygos, akvarelės, grafika. Sudarytoja Valerija Mockienė, dailininkas Rimantas Dichavičius. Vilnius, Mintis, 2008 m. ISBN 9789-98-600-9

Šaltiniai
---------

1. ↑   Laima Skerstonaitė. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
**Vykdomoji valdžia** – institucijos, kurios įgyvendina valstybinę valdžią vykdydamos įstatymus ir kitus teisės aktus. Valstybės vadovas (prezidentas, monarchas) atstovauja šaliai, vykdo kitus šalies konstitucijoje ir įstatymuose numatytus įgaliojimus. Vyriausybė – aukščiausioji kolegiali vykdomosios valdžios institucija. Vyriausybės skyrimo būdas priklauso nuo šalies valdymo formos, politinių ir istorinių tradicijų, kitų ypatumų.

Vyriausybės kompetencijai paprastai priklauso:

* įstatymų ir kitų teisės aktų įgyvendinimas;
* vadovavimas civilinei ir karinei administracijai;
* vidaus ir užsienio politikos įgyvendinimas;
* biudžeto projekto sudarytas ir biudžeto vykdymas, t. t.

Šiuolaikinė vykdomosios valdžios tendencija – ji „išaugo" tradicinį jai patikėtą vaidmenį. Vykdomoji valdžia labiausiai pakito moderniose visuomenėse. Ji iš monarcho perėjo į vyriausybės ir ministrų rankas, įgavo naujų funkcijų, kurioms įgyvendinti parlamentas neturi priemonių. Pripažįstama, kad vykdomosios valdžios institucijų įgaliojimai išsiplėtė, jų padaugėjo.

Pabrėžiama, kad Vyriausybės politinė reikšmė ypač padidėjo dėl būtinumo skubiai spręsti įvairius klausimus, dėl techninio pobūdžio problemų, su kuriomis ji tiesiogiai susiduria.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Lietuvos valstybės biudžetas
| Guntinas |
| --- |
|  Šmitos versmė – Truikinų šaltinis |
| **Ilgis** | 19,3 km |
| **Baseino plotas** | 39,1 km² |
| **Ištakos** | Ylakiai |
| **Žiotys** | Luoba |
| **Šalys** | Lietuva |

**Guntinas** – upelis šiaurės vakarų Lietuvoje, Skuodo rajono savivaldybės teritorijos šiaurinėje dalyje, Luobos dešinysis intakas.

Geografija
----------

Ištakos yra pietvakarinėje Ylakių miestelio dalyje. Teka vakarų kryptimi, lygiagrečiai keliui  **170**  Mažeikiai–Skuodas , iki Daujotų kaimo į pietus, o toliau – į šiaurę nuo kelio. Į Luobą įteka 2,9 km į vakarus nuo Skuodo, Didžiųjų Rūšupių kaime, 5,9 km nuo jos žiočių (santakos su Bartuva). 

Truikinų kaime įrengtas Truikinų tvenkinys. 

Gamtos ir kultūros paveldo objektai: Guntino Laumės akmuo, Kuinelių II senosios kapinės, Kuinelių senosios kapinės, Truikinų šaltinis-Šmitos versmė

Intakai: Versnupis (kairysis), Cipelis (dešinysis).

Gyvenvietės: Ylakiai, Stripiniai, Gintalaičiai, Gonaičiai, Klauseikiai, Truikinai, Aleksandrija, Guntinas, Daujotai, Didieji Rūšupiai

Nuorodos
--------

* Lietuvos Respublikos upių ir tvenkinių klasifikatorius
Saulėlydis virš Vygrių ežero
**Vygrių skautų organizacija** (lenk. *Wigierczycy*) - tai skautų ir skautų instruktorių apmokymų organizacija rengusi stovyklas 1926-1939 ir 1945-1959 metais, Vygrių ežero apylinkėse. Stovyklas rengdavo Varšuvos ir Mazovijos skautų organizacijos, kurių tikslas buvo apmokyti jaunuosius skautus ir jaunuosius instruktorius. Šios apylinkės labai tiko dėl savo gamtiškų savybių.

Istorija
--------

Pirmoji stovykla surengta netoli Cimochoviznos kaimo 1926 metais. Apmokymai dažniausiai vykdavo vieną mėnesį, kuriuos sudarydavo treniruotės miškuose ir vandenyje Vygrių ežero apylinkėse ir trijų dienų teoriniai apmokymai Varšuvoje. Po šių apmokymų ir kursų išlaikymo naujieji instruktriai gaudavo *Lelijos* formos antpečius ir pirmo laipsnio skautų instruktoriaus pažymėjimą. Šiems kursams buvo būdingas skautų apeigų laikymas laikantis senovinių slaviškų tradicijų. Prieškario laikotarpyje šiuose apmokymuose iš viso dalyvavo apie 600-700 žmonių. Per II pasaulinį karą kai kurie buvę apmokymų dalyviai subūrė pogrindinį *Vygrių batalijoną*, kuris dalyvavo Varšuvos sukilime. Šalia Vygrių kaimo esančio vienuolyno pastatytas paminklinis akmuo skirtas atminti kaimo apylinkėse vykusius apmokymus.

Šaltiniai
---------

* Henryk G. Wechsler. O tradycji i kursach wigierskich.. „Harcerstwo". 1, 1948 m. , cyt. w: Pobudka. Pismo instruktorskie ZHR.