recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aumuo** – filosofinė–kognityvinė sąvoka, reiškianti žmogaus dėmesingumą, voką, pažinimą, atmintį, svarstymą, įvertinimą ir sprendimą. Aumuo dar vadinamas „jusliniu protu" ir supriešinamas su protavimu, racionaliu samprotavimu. Pasak Stasio Šalkauskio – „aumuo ir protas tai yra du skirtingi tos pačios galios aspektai. Žmogus yra protinga būtybė, kuri gali būti vadinama aumeninga tik tada, kai pasižymi originaliu ir kūrybišku mąstymu". Aumuo atlieka mentalinės refleksijos funkciją. Aumeniu vadinama sąmonė, kurios esmė – pažinimas. Su aumens sąvoka galime sieti tai, ką įprastai vadiname dėmesingumu, taip pat intencionalumu.

Žodis *aumuõ* (dar žinomas kaip *aũmonė, omuõ, omeni̇̀s, ómenė*, etimologiškai tapatus rus. *ум*) reiškia „supratimą, nuovoką, atmintį, sąmonę". Lietuvos tarpukario filosofas Stasys Šalkauskis šį žodį pasirinko kaip vok. *Verstand* atitikmenį. Jis taip pat prilyginamas intelektui, inteligencijai pačia bendriausiąja prasme (angl. *Intelligence*, vok. *Verstand, Intellekt*, rus. *Рассудок*). Šis žodis taip pat vartojamas kaip galimas atitikmuo senovės indų sąvokoms, žyminčioms kūrybišką, intuityvų, samprotavimus peržengiantį, nubudusį protą skr. बुद्धि = IAST: *buddhi*, skr. चित् = IAST: *cit*, skr. मनस् = IAST: *manas*).

Senovės graikų tradicijoje toks intelektas buvo nusakomas kaip *νους*. Rytų ir antikinių tradicijų tyrinėtojas, filosofas Algis Uždavinys šią sampratą vertė „noetiniu intelektu" ir nuosekliai vartojo žodį „noetinis" („noetinė būtis, noetinė šviesa" ir t. t.) pabrėždamas kokio reiškinio intelektinę, o ne diskursyviąją sklaidą. Jis šia prasme aumenį prilygina Dieviškajam Intelektui, Logosui kaip Minties ir Žodžio dermei.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stasys Šalkauskis. *Raštai*, II t. Vilnius: Mintis, 1992.
2. ↑  Edvardas Šidlauskas. *Lyginamoji laiko ir erdvės fenomenų analizė*. Magistro baigiamasis darbas. Vilnius: Lietuvos edukologijos universitetas, 2015.
3. ↑  *Lietuvių kalbos žodynas Archyvuota kopija 2010-03-09 iš Wayback Machine projekto.* (t. I–XX, 1941–2002): elektroninis variantas – Vilnius: Lietuvių kalbos institutas, 2005 (atnaujinta versija, 2008).
4. ↑  *Aumuo rytų aukštaičių gyvojoje kalboje reiškia supratimą, nuovoką. S. Šalkauskio pasiūlytas filosofijos terminu intelektui (vok. Verstand) pavadinti, skiriant nuo proto (vok. Vernunft).* Lietuvių enciklopedija Archyvuota kopija 2018-02-28 iš Wayback Machine projekto. I t. 442 psl. Bostonas: Lietuvių Enciklopedijos Leidykla, 1953
5. ↑  Žr. vertėjo pastabą prie: Jelena Blavatskaja, „Slaptoji doktrina". *Liaudies kultūra*, vert. Audrius Beinorius, 1996 m. 3 Nr. 58 psl.
6. ↑  *Upanišados*, vert. Audrius Beinorius, Vilnius: Vaga, 2006; psl. 177.
7. ↑  Algis Uždavinys. *Savęs pažinimas ir sugrįžimas į savo giliausią savastį*. filosofija.info
8. ↑  *Senovės baltų simboliai*: straipsnių rinkinys / Lietuvos kultūros ir meno institutas, Vilnius: Academia, 1992
John Masey Wright ir John Rogers iliustracija R. Bernso  poemai, ~1841 m.
**Auld Lang Syne** (lietuvių aranžuota ***„Už mūsų jaunas dieneles"***) – sena škotiška daina, dainuojama naujametės šventės Hogmanay metu, taip pat labai populiari anglakalbėse šalyse. Tradiciškai tai viena populiariausių dainų ir melodijų, kurios dainuojamos Naujųjų Metų išvakarėse. Taip pat dainą mėgstama dainuoti pakeliant taures arba išgertuvėse. Dainai būdinga nostalgija, ji naudojama kaip nuoširdi draugystės išraiška.

Istorija
--------

Manoma, kad dainą apie 1780 m. sukūrė škotas Robert Burns. 1788 m. jis šią dainą kaip poemą oficialiai pateikė Škotijos muzikos muziejui – jo nuomone, ši dainą esanti sena, bet užmiršta.

Melodija yra naudojama Pietų Korėjos himne „Aegugka".

\relative c' { \set Staff.midiInstrument = #"bagpipe" \key f \major \time 4/4 \partial 4 c4 | f4. f8 f4 a4 | g4. f8 g4 a4 | f4. f8 a4 c4 | d2. d4 | c4. a8 a4 f4 | g4. f8 g4 a4 | f4.( d8) d4( c4) | f2. d'4 | c4.( a8) a4( f4) | g4. f8 g4 d'4 | c4.( a8) a4( c4) | d2. d4 | c4. a8 a4 f4 | g4. f8 g4 a4 | f4.( d8) d4( c4) | f2. \bar "|." } \addlyrics { Should auld ac -- quain -- tance be for -- got and ne -- ver brought to mind? Should auld ac -- quain -- tance be for -- got and auld lang syne?
For auld lang syne, my jo, For auld lang syne. We'll tak a cup o' kind -- ness yet for auld lang syne }Audio playback is not supported in your browser. You can download the audio file.

Lietuva
-------

Yra sukurta ir lietuviška dainos versija, vadinama „Už mūsų jaunas dieneles". Ją atliko „Rondo", Virgis Stakėnas, Rytis Cicinas ir kiti atlikėjai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Auld Lang Syne. Bbc.co.uk (tikrinta 2022-12-31).
2. ↑  The History and Words of Auld Lang Syne. 2017-02-07, Scotland.org (tikrinta 2022-12-31).
3. ↑  What is South Korea's national anthem and what are its lyrics? Classical-music.com (tikrinta 2022-12-31).
4. ↑  Už mūsų jaunas dieneles. Dainutekstai.lt (tikrinta 2022-12-31).
5. ↑  Už mūsų jaunas dieneles. Rondo, Youtube.com (tikrinta 2022-12-31).
6. ↑  Už mūsų jaunas dieneles. Virgis Stakėnas, Youtube.com (tikrinta 2022-12-31).
7. ↑  Už mūsų jaunas dieneles. Rytis Cicinas, Youtube.com (tikrinta 2022-12-31).
**Talasokratija** (gr. Θαλασσο-κρατία) – jūrinė valstybė, tokia kaip finikiečių prekybinių miestų tinklas. Tradicinės talasokratijos retai dominuoja atokiau nuo jūrų esančiose teritorijose (pavyzdžiui, Tyras, Sidonas arba Kartagina). Atkreipkite dėmesį į skirtumą tarp tradicinės talasokratijos sampratos ir „imperijos", kai valstybės teritorijos, nors galbūt ir skiriamos jūrų, daugiausia driekiasi į žemyno gilumą.

Terminas taip pat gali reikšti tiesiog pranašumą jūrose karine arba prekybine žodžio „pranašumas" prasme.

Pats žodis „talasokratija", kilęs iš graikų *thalassokratiā* (*thalassa* 'jūra' + *kratiā* 'valdymas, valdžia'), pirmiausia atsirado tarp senovės graikų ir reiškė Mino civilizacijos, kurios galia priklausė nuo laivyno, valdymo būdą. Herodotas minėjo poreikį priešpastatyti finikiečių talasokratijai Graikijos „jūros imperiją".

Pavyzdžiai
----------

Be aukščiau paminėtųjų, senovėje egzistavo daug pavyzdžių, tokių kaip Jūros tautos ir Delo lyga. Be šių imperijų, daugiausia pagrįstų karine jūrų galia ir jūrinių kelių valdymu, o ne valdomomis žemėmis, Viduramžiais atsirado nemažai talasokratijų, dažnai įsitvirtinusių sausumoje ir kontroliavusių jūrą. Tarp žymiausių verta paminėti Venecijos respubliką, XV a. sutartinai padalytą į Venecijos *Dogado* ir Lagūną, Venecijos valdų šiaurės Italijoe *Stato di Terraferma*, ir Venecijos pakrantės *Stato di Mar*. Dubrovniko respubliką, proteguojamą Venecijos, galima taip pat laikyti talasokratija.

Tamsiaisias amžiais (500–1000 m.) daug Pietų Italijos pakrantės miestų išsivystė į mažas talasokratijas, kurių pagrindinė galia glūdėjo uostuose ir sugebėjime naudoti laivyną savųjų uostų gynybai ir svetimų siaubimui. Tarp jų buvo graikų, Lombardijos ir saracėnų valdomi Baris, Gaetos, Neapolio ir Amalfio hercogystės, Salerno ir Sorento kunigaikštystės. Vėliau Šiaurės Italijoje išsivystė tenykštės prekybos imperijos su centrais Pizoje ir galingoje Genujos respublikoje, Venecijos varžovėje.

Kartu su moderniaisiais laikais ir geografinių atradimų epocha atsirado kai kurios iš žymiausių talasokratijų. Įsitvirtinusios Europoje, kelios tautos įkūrė kolonijines imperijas, sutvirtintas kariniu pranašumu jūroje. Pirmoji buvo Portugalijos imperija, kurią sekė Ispanijos imperija, kuriai iššūkį metė Nyderlandų imperija, kurią plačiuosiuose vandenyse pakeitė Britų imperija, valdžiusi milžiniškas teritorijas, susietas tarpusavyje galingiausio to meto laivyno. Kartu su karinių jūrų pajėgų lenktyniavimu (ypač tarp Vokietijos ir Didžiosios Britanijos) ir kolonializmo pabaiga bei nepriklausomybės kolonijoms suteikimu talasokratijos, šimtmečius kontroliavusios pasaulio vandenynus, liovėsi egzistavusios.
Koordinatės: 75°58′ š. pl. 82°21′ r. ilg.﻿ / ﻿75.967°š. pl. 82.350°r. ilg.﻿ / 75.967; 82.350

Salyno žemėlapis
**CVK Izvestijų salos** (rus. *Острова Известий ЦИК*) – salynas Karos jūros pietuose, priklauso Rusijai (Krasnojarsko kraštas, Taimyro dolganų–nencų rajonas). Sudaro 6 neaukštos salos, kurių bendras sausumos plotas – apie 90 km². Didžiausios salos – Gulsčioji (*Пологий*, aukštis iki 26 m) ir Treinoji (*Тройной*, iki 42 m).

Salas sudaro prekambro kristaliniai skalūnai, smiltainiai ir trapai. Būdinga arktinė tundra, gausu nedidelių upelių ir ežerėlių.

Salos atrastos per 1932–1933 m. ekspediciją ledlaužiais „Vladimiras Rusanovas" ir „Aleksandras Sibiriakovas". Pavadintas laikraščio „Izvestija" („naujienos"), leisto Centrinio vykdomojo komiteto (CVK), vardu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Azija*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: CVK Izvèstijų sãlos.
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 162
| Aragvaja |
| --- |
| Valtys Aragvajos pakrantėje Valtys Aragvajos pakrantėje |
| **Ilgis** | 2630 km |
| **Baseino plotas** | 370 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 8500 m³/s |
| **Ištakos** | Mato Groso plynaukštė |
| **Žiotys** | Tokantinsas |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Aragvaja |

**Aragvaja** (port. *Rio Araguaia*) – upė Brazilijoje; kairysis, didžiausias Tokantinso intakas. Prasideda Mato Groso plynaukštėje, Kajapo kalnuose (~760 m aukštyje), Emaso nacionalinio parko prieigose. Teka į šiaurę Brazilijos plokščiakalniu. Sudaro Mato Groso ir Gojaso valstijų ribą, toliau – Mayo Groso–Tokantinso ir Paros–Tokantinso valstijų ribas. Vidurupyje skaidosi į dvi dideles atšakas (Aragvają bei Žavaesą) ir suformuoja viena didžiausių pasaulyje upinių salų – Bananalą (salos ilgis ~300 km). Žemupyje slenkstėta. Įteka į Tokantinsą netoli San Žoan do Aragvajos miesto.

Didžiausi intakai – Garsasas, Kristalinas, Mortesas (kairieji), Kajapo, Klaras, Krišas Asu, Formozas (dešinieji).

Laivuojamas vidurupis (1300 km ruožas). Vandens lygis labai svyruoja. XX a. pab. ant upės įrengta keletas hidroelektrinių. Baseine gausu urano, vario, kobalto, cinko, deimantų telkinių. Prie upės sudarytas Aragvajos nacionalinis parkas, Kantauno valstijos parkas, Aragvajos indėnų teritorija. Pagrindiniai miestai prie upės: Bara do Garsasas, Aragasasas, Aragvajana, Aruananas, Šambioa.

Aragvajos pavadinimas indėnų tupių kalba reiškia „arų upė". Indėnai karažai upę vadina *Berohokỹ*.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
3. ↑  *Araguaia*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
4. ↑  *Araguaia River*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
5. ↑  Lima, Nei Clara de; Leitão, Rosani Moreira (2019). *Iny tkylysinamy rybèna. Arte Iny Karajá: patrimônio cultural do Brasil*. Goiânia: IPHAN-GO.
| **Pentalagus furnessi** |
| --- |
| Japoninis triušis (iškamša) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Kiškiažvėriai  *( Lagomorpha)* |
| Šeima: | Kiškiniai  *( Leporidae)* |
| Gentis: | **Japoniniai triušiai**  *( Pentalagus)* |
| Rūšis: | Japoninis triušis  *( Pentalagus furnessi)* |

 |
| Binomas |
| ***Pentalagus furnessi***Stone, 1900 |

**Japoninis triušis** (*Pentalagus furnessi*) – kiškinių (*Leporidae*) šeimos žinduolis. Tai vienintelė rūšis, priklausanti **japoninių triušių** (*Pentalagus*) genčiai.

Kūnas 43-51 cm ilgio. Ausys nedidelės, apie 4,5 cm ilgio. Kojos trumpos. Letenos trumpos ir plačios. Kailis tankus ir švelnus, tamsiai rudas, žvilgantis. Pilvas pilkai rusvas. Per pilvo ir krūtinės vidurį eina siaura balta juosta.

Paplitęs Riūkiū salose, Japonijoje. Gyvena miškuose, kur vešli augmenija. Aktyvus naktį. Lipa į medžius, slėptuvė drevėje.

Reta rūšis.

Nuorodos
--------

* ADW: Pentalagus furnessi: Information
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Heredijos provincija*Provincia de Heredia* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kosta Rikos vėliava Kosta Rika |
| **Administracinis centras** | Heredija |
| **Kantonai** | 10 |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 449 257 |
| **Plotas** | 2 656,9 km² |
| **Tankumas** (2010) | 169 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | CR-H |

**Heredijos provincija** (isp. *Provincia de Heredia*) – viena iš 7 Kosta Rikos provincijų, išsidėsčiusi šalies vidurio šiaurės dalyje. Administracinis centras – Heredija.

Geografija
----------

Provincija ribojasi su Limono provincija rytuose, su San Chosė provincija – pietuose, su Alachuelos provincija – vakaruose ir su Nikaragva – šiaurėje. Pietinė provincijos dalis kalnuota, šiaurinėje būdingos lygumos. Aukščiausia vieta – užgesęs Barvos ugnikalnis (2906 m). Svarbiausios upės – San Chuanas ir Čiripo. Į Heredijos provinciją patenka dalis Braulijo Karilijo nacionalinio parko.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Heredijos provincija padalinta į 10 kantonų (skliaustuose – administracinis centras, jei jo pavadinimas nesutampa su kantono):

Kantonų žemėlapis
1. Heredija
2. Barva
3. Santo Domingas
4. Santa Barbara
5. San Rafaelis
6. San Isidras
7. Belenas (San Antonijus)
8. Floresas (San Choakinas)
9. San Pablas
10. Sarapiki (Puerto Vjechas)

|  |  |
| --- | --- |
|  **Kosta Rikos provincijos** |  |
| Alachuelos provincija | Gvanakastės provincija | Heredijos provincija | Kartago provincija | Limono provincija | Puntarenaso provincija | San Chosė provincija |
| **Reynoutria japonica** |
| --- |
| Japoninė reinutrė (*Reynoutria japonica*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Rūgtiniai  *( Polygonaceae)* |
| Gentis: | Reinutrė  *( Reynoutria)* |
| Rūšis: | Japoninė reinutrė  *( Reynoutria japonica)* |

 |

**Japoninė reinutrė** arba ***japoninis pelėvirkštis, plačialapė reinutrė*** (*Fallopia japonica*, sin. *Reynoutria japonica*) – rūgtinių (*Polygonaceae*) šeimos stambus žolinis augalas, kilęs iš Rytų Azijos. Šnekamojoje kalboje dar vadinamas „bambuku" (nors jiems negiminingas).

Augalas daugiametis iki 3-4 m aukščio, tvirtu, lanksčiu, segmentuotu stiebu. Lapai išaugę pražangiai, laikosi ant ilgų rausvų lapkočių. Lapai paprastieji, ovalūs, lygiakraščiai, 7-14 cm ilgio ir 5-12 cm pločio. Žiedai smulkūs, balti arba kremiški, susitelkę ant 6-15 cm ilgio stačių šluotelių. Žydi vasaros pabaigoje arba rudens pradžioje.

Augalas labai vešlus, sparčiai plintantis šaknų pagalba. Auga upių pakrantėse, pakelėse, dykrose, sudaro tankius sąžalynus. Lietuvoje vietomis auginamas soduose, darželiuose kaip dekoratyvinis augalas. Pripažintas pavojinga invazine rūšimi. Tvirta japoninio pelėvirkščio šaknų sistema ardo grindinius, kelius, statinių pamatus, alina dirvožemį. Nereiklus dirvos rūgštumui, mėgstą drėgną, derlingą žemę, pavėsingas vietas, nors žiemą antžeminė dalis sušąla ir išdžiūva, bet šaknys pakelia iki -35 °C šaltį. Nupjautas greitai atauga. Naikinamas herbicidais. JAV, Kanadoje, daugelyje Europos šalių japoniniai pelėvirkščiai sudaro ištisus sąžalynus.

Japoninė reinutrė medinga, vertinga bitininkystėje, nes žydi, kuomet daugelis augalų jau nužydėję. Jauni augalo ūgliai valgomi, skoniu primena rabarbarą (kaip ir pastarasis, turi oksalo rūgšties, todėl dideli kiekiai gali būti kenksmingi). Šaknyse yra emodino, todėl kinų ir japonų liaudies medicinoje jos naudojamos kaip laisvinamieji vaistai.

* LapaiLapai
* ŽiedynaiŽiedynai
* ŪgliaiŪgliai
* Invazija NyderlanduoseInvazija Nyderlanduose

Šaltiniai
---------

1. ↑  Reynoutria japonica Houtt. *Kew Royal Botanic Gardens*
2. ↑  Algirdas Lekavičius. *Vadovas augalams pažinti*. – Vilnius: Mokslas, 1989. // psl. 65
3. ↑  Lowe S, Browne M, Boudjelas S, De Poorter M. „100 of the World’s Worst Invasive Alien Species: A Selection from the Global Invasive Species Database"
4. ↑  Pavojaus varpais – dėl vešlaus gražuolio, *Kauno diena*
5. ↑  Elias, Thomas S.; Dykeman, Peter A. (2009) [1982]. *Edible Wild Plants: A North American Field Guide to Over 200 Natural Foods*. New York: Sterling. p. 99.
**Herbigo Ae/Be žvaigždės** – jaunos A, B spektrinių klasių žvaigždės, turinčios akrecinį diską bei skendinčios dujų ir dulkių apvalkaluose. Šių žvaigždžių spektruose stebimos vandenilio ir kalcio emisijos linijos. Jos yra 2-8 Saulės masių objektai, dar esantys žvaigždėdaros (gravitacinio traukimosi) stadijoje, artėjantys prie pagrindinės sekos (t. y. jų centre dar nevyksta vandenilio virtimo heliu reakcijos). HR diagramoje šios žvaigždės išsidėsto dešiniau ir kiek aukščiau pagrindinės sekos. Jos pavadintos vardu amerikiečių astronomo Dž. Herbigo, kuris pirmasis 1960 m. išskyrė jų grupę kitų žvaigždžių tarpe.

Originalūs Herbigo kriterijai šiems objektams buvo:

* Spektrinė klasė ankstyvesnė, nei F0 (tam, kad nepaimtume Tauro T žvaigždžių),
* Vandenilio Balmerio serijos emisija spektre (tam, kad būtų panašumai su Tauro T žvaigždžių),
* Jo padėties projekcija į tamsius tarpžvaigždinius debesis (tam, kad išsirinktume tikrai jaunas žvaigždes, esančias netoli savo susidarymo vietų),
* Jis apšviečia šalia esantį atspindžio ūką (tam, kad garantuotume fizikinį ryšį su žvaigždėdaros rajonu).

Dabar yra žinoma ir keletas izoliuotų Herbigo Ae/Be žvaigždžių (t. y. aiškiai nesusijusių su tamsiais debesimis arba atspindžio ūkais). Todėl dabar galima naudoti kiek modifikuotus kriterijus:

* Spektrinė klasė ankstyvesnė, nei F0,
* Vandenilio Balmerio serijos emisija spektre,
* Infraudonojo žvaigždės spinduliavimo perteklius dėl aplinkžvaigždinių dulkių (lyginant su normaliomis žvaigždėmis) (Reikia pažymėti, kad infraraudonojo spinduliavimo perteklių turi ir klasikinės Be žvaigždės, tik ne dėl dulkių, o dėl šviesos sklaidos elektronais.

Dalis Herbigo Ae/Be žvaigždžių rodo nemažas spindesio variacijas. Manoma, kad jas sukelia aplinkžvaigždinio disko medžiagos gniužulai – proplanetų ir planetoidų užuomazgos. Kai žvaigždės spindesys yra sumažėjęs, jos spinduliuotė tampa mėlynesnė ir tiesiškai poliarizuota (kuomet gniužulas užstoja žvaigždę, padidėja santykinis indėlis išsklaidytos nuo disko šviesos – tai tokia pati priežastis kaip mėlyna mūsų dangaus spalva).

Herbigo Ae/Be žvaigždžių analogai mažesnių masių (<2 Saulės masės) srityje – F, G, K, M spektrinių klasių žvaigždės, nepasiekusios pagrindinės sekos yra vadinamos Tauro T žvaigždėmis (arba Orionidėmis). Didesnių masių (>8 Saulės masių) žvaigždžių iki pagrindinės sekos nerandame, nes jos evoliucionuoja labai greitai, ir kai mes jas pastebime (t. y. praretėja ir dalinai išsisklaido jas supantis tankus dulkių dujų debesis), jų centre jau dega vandenilis, taigi jos jau yra pagrindinės sekos objektai.

Nuorodos
--------

* Astronomijos enciklopedinis žodynas Archyvuota kopija 2006-05-04 iš Wayback Machine projekto.

Išnašos
-------

1. ↑  V. Mannings & A. Sargent (2000) High-resolution studies of gas and dust around young intermediate-mass stars: II. observations of an additional sample of Herbig Ae/Be systems. Astrophysical Journal, vol. 529, p. 391
**Aragvio kunigaikštystė** (gruz. არაგვის საერისთავო) – istorinė vasalinė valstybė dabartinės Gruzijos teritorijoje. Aragvio valdovai kontroliavo strategiškai svarbų kelią į Šiaurės Kaukazą, vėliau tapusį Gruzijos karo keliu, taip pat derlingus Bazaleti regionus.

Istorija
--------

Ananurio įvirtinimai ir vienuolynas
Pirmieji žinomi Aragvio valdovai buvo iš Šaburidzių giminės, valdžiusios XIII a. Vėliau kunigaikščių sostą perėmė Tumanidzių šeima, o XVI amžiuje – alanų Sidamonių (oset. *Sidamontæ*) šeima. Paskutinis klanas atėjo į valdžią po 1569 m. kai nežinomas bajoras iš Sidamonių klano, padedamas Ksanio kunigaikščių, išžudė Tumanidzių šeimą ir užgrobė jų nuosavybę. Laikui bėgant, Aragvio valda tapo paveldima, o Aragvio kunigaikščiai buvo prilyginami tavadiams – Gruzijos kunigaikščių šeimoms.

Aragvio kunigaikščiai turėjo rezidencijas Dušetyje ir Sionyje, pagrindinė tvirtovė – Ananuris. Bodornos kaime buvo šeimos kapas ir bažnyčia. Jų valdos driekėsi nuo pagrindinio Didžiojo Kaukazo kalnagūbrio šiaurėje iki kairiojo Kuros kranto pietuose ir nuo Liachvės upės vakaruose iki Alevi ir Gremi kalnų rytuose. 

XVII amžiuje Nugzaras, Zurabas ir Zaalas, tuometiniai Aragvio valdovai, nuolatos kariavo prieš Kartli karalystę, siekdami įgyti didesnę nepriklausomybę nuo karališkosios valdžios, bei norėdami užkariauti laisvas kalnų bendruomenes Pšavijoje, Chevsuretijoje ir Erco-Tianetyje.

1743 m. kilo maištas tarp kunigaikštystės gyventojų: nužudę kunigaikštį Bežaną, pasikvietė Kartli karalių Teimurazą II, kuris prijungė Aragvio kunigaikštystę ​​prie savo karalystės ir paskyrė anūką Vachtangą kunigaikščiu. Likusiems Sidamoni klano nariams, vėliau Teimurazo II sūnui Herekliui II, buvo suteikta nedidelė nuosavybė Kachetijoje. Vachtangas mirė 1756 m. vėliau valdė jo broliai – iš pradžių Levanas (mirė 1781 m.), o paskui Almaschanas, kuris vėliau buvo ištremtas į Sankt Peterburgą, kai Gruzijos karalystė 1801 m. buvo aneksuota ir tapo Rusijos imperijos dalimi.

Vėlesniais metais Aragvio kunigaikščių palikuonys bandė susigrąžinti titulus ir šeimos valdas Aragvio slėnyje, tačiau 1828 m. Rusijos imperijos Senatas pripažino jų pretenzijas nepagrįstomis.

Išnašos
-------

1. ↑  Toumanoff, Cyril (1949–51). The Fifteenth-Century Bagratids and the Institution of Collegial Sovereignty in Georgia. *Traditio* 7: 201-2.
2. ↑  W.E.D. Allen (1964), Trivia Historiae Ibericae, 2-4. *Bedi Kartlisa*, 17-18; 45-46: pp. 165-8.
3. ↑  Cyrille Toumanoff, *Manuel de Généalogie et de Chronologie pour le Caucase chrétien (Arménie, Géorgie, Albanie)*, 1976

Literatūra
----------

* Джамбурия, Грузинская Советская Энциклопедия. — Т. 1. — Тб. 1975. — С. 532.
**Japoniškas siaubo žanras**, dar vadinamas **J-Horror** – Japonijos siaubo kūriniai, siauresne prasme – japoniškas siaubo kinas. Iš kitų šalių, ypač Vakarų, japonų siaubo žanras išsiskiria žymiai dažnesniu psichologinio siaubo (*psychological horror*) naudojimu bei žymiai mažesniu žudynių ir panašių „tiesiogiai" siaubingų vaizdų akcentavimu. Japoniškame siaubo žanre labai populiarūs vaiduoklių, ypač – moters vaiduoklio motyvai. Taip pat svarbų vaidmenį užima Japonijos folkloras – apsėdimai ir egzorcizmas, *yokai* pabaisos, *yūrei* vaiduokliai, pranašystės.

Dabartinis japoniškas siaubo žanras kildinamas dar iš Edo periodu populiarių vaiduoklių istorijų, vadinamųjų *kaidan*. Jų pačių šaknys yra dar senesnės ir datuojamos Heian laikotarpyje, maždaug IX a.

Populiariausios siaubo kūrinių rūšys Japonijoje yra manga, kinas ir literatūra. Taip pat yra išleidžiama nemažai šio žanro kompiuterinių žaidimų.

Kinas
-----

Amerikiečių siaubo režisierius Eli Roth teigė, kad šiais laikais vieninteliai azijiečių, ypač – japonų režisieriai stato tikrus siaubo filmus. Japoniški siaubo filmai dabar iš tiesų yra vieni reikšmingiausių pasaulio kine, labai dažnai yra kopijuojami ar perstatomi Vakaruose. Žymiausi japonų siaubo režisieriai yra Hideo Nakata („Skambutis", „Tamsūs vandenys"), Takashi Shimizu („Ju-on" franšizė), Takashi Miike („Vienas praleistas skambutis", „Peržiūra"), Kiyoshi Kurosawa („Kairo"), Tsurita Norio („Kakashi", „Skambutis 0: gimtadienis"), Nobuo Nakagawa. Kai kurie japonų siaubo filmai yra perstatomi ir Pietų Korėjoje ar kitose Azijos šalyse.

Manga ir anime
--------------

Tarp žymiausių siaubo mangų patenka „Berserk" (pagal ją pastatytas anime serialas tokiu pačiu pavadinimu bei statomi filmai), „Battle Royale" (pagal ją pastatytas vaidybinis filmas tokiu pačiu pavadinimu), „Kakashi" (taip pat sukurtas filmas tokiu pačiu pavadinimu), „Requiem from the Darkness" (pagal ją sukurtas anime serialas), „Elfen Lied" (bei anime serialas tokiu pačiu pavadinimu), „Another", „Jigoku Shōjo", ir kitos.

Nuorodos
--------

* J-Horror: an alternative guideArchyvuota kopija 2011-07-22 iš Wayback Machine projekto.

### Išnašos

1. ↑  #11 on Bravo 100 scariest movie momments: Audition
Bibliotekos vidus
Hercogo Augusto biblioteka
*Zeughaus* pastatas
**Hercogo Augusto biblioteka** (lot. *Bibliotheca Augusta"*, vok. *Herzog August Bibliothek*, HAB) – užuniversitetinė mokslinių tyrimų įstaiga Žemutinėje Saksonijoje (Vokietijoje), tarptautinė biblioteka.

1896 m. bibliotekoje rastas lietuviškos postilės, vadinamos Volfenbiutelio postile, rankraštis, parašytas 1573 m.

Stipendijos
-----------

Bibliotekos vidus
*Pagrindinis straipsnis – Hercogo Augusto bibliotekos stipendija*.
Hercogo Augusto biblioteka teikia stipendijas Vokietijos ir užsienio mokslininkams, turintiems daktaro laipsnį. Tikslas – remti Viduramžių ir ankstyvųjų Naujųjų laikų tyrimus. Sritys – visos istoriškai orientuotos dalykų kryptys (vok. *alle historisch orientierte Fachrichtungen*). Darbo Volfenbiutelyje dėmesio centre – istorinių knygų, rankraščių rinkiniai. Tikimasi, kad stipendininkai dalyvautų ir Bibliotekos tyrimų veikloje.

Stipendininkai apgyvendinami Bibliotekos svečių namuose (vok. *Gästehaus*). Mokama kelionės priemoka.

Vasaros kursai
--------------

Bibliotekos salė (*Globensaal*)
Bibliotekos *Zeughaus* pastatas
*Pagrindinis straipsnis – Hercogo Augusto bibliotekos vasaros kursų stipendija*.
Hercogo Augusto biblioteka kasmet taip pat rengia humanitarinius vasaros kursus (paskaitas, pratybas, diskusijas, kursų dalyvių mokslo darbų pristatymus). Pretenduoti gali Vokietijos ir užsienio studentai, rengiantys baigiamuosius darbus (diplominius, disertacijas ir pan.).

Užsiėmimai vyksta vokiečių ir anglų kalba.

Iki 20 dalyvių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Hercogo Augusto biblioteka*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1984. T.XII: Vaislapėlis-Žvorūnė, 375 psl.
2. ↑  Hauptprogramm der Herzog August Bibliothek Archyvuota kopija 2009-12-30 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Hercogo Augusto biblioteka** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali Hercogo Augusto bibliotekos tinklavietė (vokiečių k.)
| Aunuva |
| --- |
|  Ties Vidsodžiu |
| **Ilgis** | 25,5 km |
| **Baseino plotas** | 186,0 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1,31 m³/s |
| **Ištakos** | Užpelkių miškas |
| **Žiotys** | Venta |
| **Šalys** | Lietuva |

**Aunuva** – upė rytų Žemaitijoje; Ventos kairysis intakas. Prasideda Šiaulių rajone, 5 km į pietus nuo Raudėnų, Užpelkių miške esančiame durpyne. Teka į pietus, Šiaulių rajone prateka eilę miškų: Užpelkių, Gintenių, Kibgirės. Toliau teka Kelmės rajonu. Žemupyje pasuka į pietvakarius ir įteka į Ventą 316 km nuo jos žiočių, šalia Ramučių kaimo.

Intakai – Šeškupis, Gumilta (kairysis), Šatrija (dešinysis). Aukštupio slėnis siauras ir gilus, žemiau pelkėtas (plotis 200–600 m). Žemupio vaga sureguliuota. Prie Aunuvos esančios gyvenvietės: Aukseliai, Ramučiai.

Upėvardis galimai susijęs su latv. *auns* („avinas").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Rainys. *Aunuva*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 140
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 53
**Roma Sabina Alimienė** (g. 1947 m. Kalvarijoje, Marijampolės rajonas) – teisininkė, buvusi Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo (LVAT) teisėja, LR generalinės prokuratūros prokurorė ir advokatė.

Biografija
----------

1964 m. baigė Kalvarijos vidurinę mokyklą. 1970 m. – teisės studijas Vilniaus universiteto Teisės fakultete.

Nuo 1970 m. rugpjūčio mėn. iki 1988 m. vasario mėn. Kaišiadorių rajono prokuratūros stažuotoja, prokuroro padėjėja, vyr. prokuroro padėjėja, nuo 1988 m. vasario mėn. iki 1993 m. gruodžio mėn. LR generalinės prokuratūros Civilinių bylų skyriaus prokurorė, vyr. prokuroro pavaduotoja, nuo 1994 m. iki 1994 m. gruodžio mėn. Valstybinio akademinio dramos teatro (VADT) juriskonsultė, nuo 1995 m. iki 1999 m. birželio mėn. Advokatės R. S. Alimienės biuro advokatė, nuo 1999 m. birželio mėn. iki 2002 m. kovo mėn. Vilniaus miesto 2-ojo apylinkės teismo teisėja, nuo 2002 m. kovo mėn. iki 2008 m. balandžio mėn. Vilniaus apygardos administracinio teismo teisėja, nuo 2008 m. balandžio mėn. iki 2012 m. balandžio Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo teisėja, nuo 2012 m. balandžio Vyriausiosios administracinių ginčų komisijos narė.

Moka rusų, vokiečių, anglų kalbas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Roma Sabina Alimienė Archyvuota kopija 2009-10-11 iš Wayback Machine projekto. (NTA)
**Generolo majoro rango kapitonas** (rus. *капитан генерал-майорского ранга, капитан ранга генерал-майорского*) – 1764–1798 m. egzistavęs Rusijos imperijos karinio laivyno aukščiausiojo karininko karinis laipsnis, tuo metu žemiausias šioje kategorijoje. Jis buvo žemesnis už kontradmirolą ir aukštesnis už brigadininko rango kapitoną (lygų brigadininkui armijoje arba maždaug kapitoną komandorui laivyne kitais laikais).

Šis laipsnis įvestas 1764 m. kovo 2 d. caro įsaku.

Rangų lentelėje priskirtas IV klasei.
  
Šį laipsnį gaudavo savo laikotarpį atitarnavę brigadininko laipsnio kapitonai, kuriems nebuvo kontradmirolo laipsnio vertų pareigybių vakansijų. Laipsnis laikytas jau admirolišku, jį turintys laivyno karininkai faktiškai vykdydavo kontradmirolų pareigas, bet labiau ribotai. Jie vadovaudavo mažiems uostams, stambiausiems linijiniams laivams, nedidelėms eskadroms. Didelėse eskadrose kartais vadovaudavo ariergardui.

Į generolo majoro rango kapitonus kreipdavosi „Ваше превосходительство".

1798 m. sausio 1 d. buvo įvestos naujos laivyno pareigybės, kartu buvo pakeisti ir laipsniai. Generolo majoro rango kapitono laipsnis buvo atšauktas. Deramą laikotarpį atitarnavusiems brigadininko rango kapitonams nurodyta toliau vadintis kapitonais komandorais ir tarnauti turint šį laipsnį, kol atsiras kontradmiroliškų vakansijų.

Nuorodos
--------

* Мезенцев Е.В. Капитан генерал-майорского ранга
* Общий мор. список. СПб. 1885. Ч. 1;
* Веселого Ф.Ф. Краткая история рус. флота. СПб. 1893. Ч. 1.
Romain Grosjean|  |
| Gimė | Romain Grosjean1986 m. birželio 17 d. (37 metai)Ženeva, Šveicarija |
| Karjera Formulėje 1 |
| Tautybė | Prancūzija prancūzas |
| Komanda | Haas-Ferrari |
| Automobilio numeris | 8 |
| Dalyvauta GP | 136 (134 startai) |
| Čempionas | 0 |
| Pergalių | 0 |
| Podiumai | 10 |
| Taškai | 365 |
| Pole pozicijos | 0 |
| Greičiausių ratų | 1 |
| Pirmas GP | 2009 m. Europos Grand Prix |
| Paskutinis GP | 2019 m. JAV Grand Prix |

**Romain Grosjean** (g. 1986 m. balandžio 17 d. Ženevoje, Šveicarija) – automobilių sporto lenktynininkas, kuris turi dviejų šalių pilietybę – Prancūzijos ir Šveicarijos, tačiau lenktyniaujantis su Prancūzijos lenktynininko licencija.

Prancūzas nuo 2016 m. sezono yra debiutantės komandos iš JAV Haas narys.

Karjera
-------

Grosjeanas laimėjo visas 10 lenktynių 2003 m. Šveicarijos Formula Renault 1.6 čempionate, o kitais metais perėjo į Prancūzijos Renault varžybas. Jose pirmus metus jis nugalėjo vieną kartą, o 2005 m. jau tapo čempionu. Dėka tokių pasiekimų jis tapo Renault jaunųjų talentų akademijos dalyviu.

2006–2007 m. jis lenktyniavo Formulės 3 Euroseries čempionate, kuriame vėl tapo čempionu, o 2008 m. pergalingai baigė sezoną GP2 Azijos serijoje.

### Formulė 1

2008 m. Renault ekipa paskyrė Grosjeaną savo pilotu bandytoju. O 2009 m. rugpjūčio 19 d. oficialiai paskelbė, kad prancūzas nuo Europos GP debiutuos ekipoje kaip lenktynininkas, pakeisdamas brazilą Nelson Piquet Jn. 2010 m. rugsėjo viduryje tapo Pirreli kompanijos padangų bandytoju.

Nuo 2009 m. Europos GP jis buvo Formulės 1 Renault ekipos narys. 2012 m. prancūzas vėl grįžo į Formulės 1 gretas – jis tapo Lotus-Renault ekipos lenktynininku kartu su suomiu Kimi Raikkonenu.

2011 m. sausio 31 d. Romeinas kartu su Bruno Senna tapo Renault komandos atsarginiais lenktynininkais.

2011 m. gruodžio 9 dieną prancūzas patvirtintas nauju Lotus-Renault ekipos lenktynininku kartu su į Formulę 1 sugrįžtančiu suomiu Kimi Raikkonenu.

Iki 2015 m. pabaigos prancūzas atstovavo Renault ir Lotus ekipoms. 2013 m. sezone jis finišavo 6 kartus ant podiumo (JAV GP pasiekė antrąją vietą) ir bendroje įskaitoje liko septintas.

### Formulės 1 rezultatai

| Metai | Komanda | Taškai | Vieta |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | ING Renault F1 Team | 0 | 23 |
| 2012 | Lotus | 96 | 8 |
| 2013 | Lotus | 132 | 7 |
| 2014 | Lotus | 14 | 8 |
| 2015 | Lotus | 51 | 11 |
| 2016 | Haas | 29 | 13 |

Nuorodos
--------

* Oficiali lenktynininko svetainė Archyvuota kopija 2009-08-25 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Romain Grosjean** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Išnašos
-------

1. ↑  Renault confirms Grosjean in, Piquet out
2. ↑
3. ↑  Romain Grosjean joins Kimi Raikkonen at Lotus Renault for 2012
4. ↑
| **Levutė Staniuvienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1958 m. rugsėjo 20 d. (64 metai)Večiuose, Skuodo rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Remigijus |
| Vaikai | Modesta, Roberta, Vytautė |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Skuodo rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | Lietuvos krikščionys demokrataiTėvynės sąjunga |
|  |
| Alma mater | Šiaulių pedagoginis institutas |

**Levutė Staniuvienė** (g. 1958 m. rugsėjo 20 d. Večiuose, Skuodo raj.) – Lietuvos ir Skuodo rajono politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1974 m. baigė Lenkimų vidurinės mokyklos 8 klases, 1978 m. baigė Klaipėdos Antano Venclovos pedagoginės mokyklos Ikimokyklinio auklėjimo skyrių. 1986 m. baigė Šiaulių pedagoginio instituto Klaipėdos pedagoginį fakultetą, pedagogikos – psichologijos dėstytoja, ikimokyklinio auklėjimo metodininkė. 2006 m. Kauno technologijos universitete baigė viešąjį administravimą

1979 m. lopšelio – darželio „Saulutė" auklėtoja, 1986 m. Skuodo 2-os vidurinės mokyklos pradinių klasių mokytoja, po darželio „Žilvitis" reorganizacijos – Skuodo pradinės mokyklos mokytoja, LR Seimo nario Jurgio Razmos padėjėja. Nuo 2011 m. Skuodo rajono savivaldybės mero pavaduotoja.

Nuo 1994 m. Krikščionių demokratų partijos narė, Moterų katalikių draugijos pirmininkė, 2006 m. Tėvynės sąjungos Skuodo rajono skyriaus narė.

2003–2007 m. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Skuodo rajono savivaldybės tarybos narė.

Laimėjo 2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose.

Skuodo Žemaičių teatro aktorė. Sutuoktinis Remigijus, vaikai Modesta, Roberta, Vytautė..

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Tėvynės sąjunga – Lietuvos krikščionys demokratai – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2014-02-14 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Langneso ir Kasltauno žemėlapis
**Langnesas**, *Langneso pusiasalis* (angl. *Langness*; men. *Langlish*; iš sen. skand.  'ilgas kyšulys') – mažas pusiasalis, kyšantis apie 2 km iš pietrytinės Meno salos dalies. Anksčiau tai buvo sala, bet grunto judėjimas ir nugulimas pagal Kasltauno įlankos pakrantę suformavo tombolą, sujungusį buvusią mažą salą su didžiąja Meno sala.

Pamatinės pusiasalio dalies rytinėje pusėje, arti Kasltauno, įsikūrusi maža Derbiheivno (*Derbyhaven*) bendruomenė.

Pietinis pusiasalio galiukas yra *Dreswick Point* kyšulys, labiausiai pietrytinis Meno salos taškas. Prie šiaurinės pusiasalio dalies siauru pylimu prijungta Šv. Maiklo sala (*St Michael’s Isle*), dar vadinama *Forto sala* (*Fort Island*).

Pusiasalyje ir greta Derbiheivno esančioje teritorijoje išsidėstęs Kasltauno Golfo ir užmiesčio klubas (*Castletown Golf & Country Club*) bei viešbutis. Šiame klube yra vykę daug tarptautinių čempionatų. Pvz. 2005 m. čia vyko *Duke of York Young Champions Trophy* golfo čempionatas.

* Paplūdimys Langneso pusiasalio pamatinėje dalyjePaplūdimys Langneso pusiasalio pamatinėje dalyje
* Langneso švyturysLangneso švyturys
* Atoslūgio bala Langneso pusiasalyje. Saulė leidžiasi virš Kasltauno įlankos.Atoslūgio bala Langneso pusiasalyje. Saulė leidžiasi virš Kasltauno įlankos.
* Paminklas Langneso pusiasalyje, netoli golfo klubo pastato.Paminklas Langneso pusiasalyje, netoli golfo klubo pastato.
* Uolos iš vertikaliai pasuktų klodų.Uolos iš vertikaliai pasuktų klodų.
* Pakrantės uolos LangnesePakrantės uolos Langnese
| **Roma Žakaitienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1956 m. gruodžio 2 d. (66 metai)Šiauliai |
| Sutuoktinis (-ė) | Viktoras Žakaitis |
| Vaikai | Jonas Dovydėnas |
|  |
| Veikla | teisininkė, politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | 1996 m. LSDP |
|  |
| Alma mater | 1981 m. Vilniaus universitetas |

**Roma Dovydėnienė-Žakaitienė** (g. 1956 m. gruodžio 2 d. Šiauliuose) – Lietuvos teisininkė, profsąjungų ir politinė veikėja.

Biografija
----------

1975 m. baigė Šiaulių 5-ąją vidurinę mokyklą, 1981 m. – teisės studijas Vilniaus universiteto Teisės fakultete.

1981–1986 m. Vaikų klinikinės ligoninės juriskonsultė. 1986–1988 m. Lietuvos SSR teisingumo ministerijos vyresnioji juriskonsultė. 1988–1990 m. „Trakų" visuomeninio maitinimo susivienijimo juriskonsultė.

1990–1992 m. Lietuvos prekybos ir vartotojų kooperacijos darbuotojų profesinių organizacijų sąjungos tarybos pirmininko pavaduotoja. 1992–1999 m. Komercijos ir kooperacijos profesinės sąjungos pirmininkė, nuo 2000 m. garbės pirmininkė. Atstovavo Lietuvos profesinėms sąjungoms tarptautinėse organizacijose.

2000 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narė. 1996–2000 m. 2000–2004 m. ir 2004–2008 m. LR Seimo narė. 2000–2001 m. Europos reikalų komiteto pirmininko pavaduotoja. 2001–2004 m. Algirdo Brazausko Vyriausybėje – LR kultūros ministrė. UNESCO nacionalinės komisijos pirmininkė. 2003 m. pritarė antikonstituciniam „Alitos" gamyklos privatizavimui. 2006–2008 m. Gedimino Kirkilo Vyriausybėje – LR švietimo ir mokslo ministrė. 2008 m. balandžio 7 d. po Lietuvoje kilusių mokytojų streikų, atsistatydino iš ministrės pareigų. Nuo 2008 m. gruodžio mėn. Lietuvos savivaldybių asociacijos administracijos direktorė.

Nuo 1996 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narė, nuo 1999 m. LSDP tarybos narė, pirmininko pavaduotoja.

Įvertinimas
-----------

* 2004 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Komandoro kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Interpeliuojami ministrai jaučiasi teisūs dėl „Alitos", 2007-07-02
4. ↑
5. ↑  Mokytojai streikuoja – ministrė R. Žakaitienė slidinėja, 2008-03-21
6. ↑  R. Žakaitienė traukiasi iš ministrės posto, 2008-04-07
7. ↑   Archyvuota kopija 2012-01-26 iš Wayback Machine projekto.
8. ↑

  


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Gintautas Kėvišas** | **LR kultūros ministrė**2001–2004 m. | Po to:**Vladimiras Prudnikovas** |
| Prieš tai:**Remigijus Motuzas** | **LR švietimo ir mokslo ministrė**2006–2008 m. | Po to:**Algirdas Monkevičius** |
***Lex retro non agit*** ('įstatymas atgal negalioja') – teisės principas, pagal kurį teisės aktų galia nukreipta į ateitį, įstatymų ir kitų teisės aktų galiojimas atgal neleidžiamas.

Vadovaujantis šiuo principu, teisės norminiuose aktuose įtvirtintos teisės normos negali būti taikomos dar iki šio akto įsigaliojimo atsiradusiems juridiniams faktams ir teisinėms pasekmėms. *Lex retro non agit* principo tikslas – užtikrinti teisinio reguliavimo bei asmenų teisinio statuso aiškumą, stabilumą. Subjektai turi žinoti, kokio elgesio iš jų tikimasi, reikalaujama, ir turi būti tikri, kad elgesys, atitinkantis tuo metu galiojančius teisės aktus, ir vėliau bus laikomas teisėtu ir nesukeliančiu neigiamų teisinių padarinių.

Išimtis daroma tada, kai baudžiamojoje ar administracinėje teisėje panaikinamas veikos baudžiamumas arba švelninama atsakomybė. Tokie įstatymai turi ir atgalinio veikimo galią (tai atitinka teisės doktrinos taisyklę *lex benignior retro agit*).

Nors pats principas paremtas romėnų teise, lotyniškas jo pavadinimas sugalvotas ne romėnų. Manoma, kad XX a. pradžioje jį galėjo suformuluoti romėnų teisės specialistas Stanisław Wróblewski. Esama teigiančių, kad ši formuluotė neaptinkama jokiame už Lenkijos ribų išleistame teisinės lotynų kalbos žodyne. Įvairiuose 1971–2001 m. Lenkijos teismų, ypač Konstitucinio, nutarimuose *lex retro non agit* paminėtas 140 kartų. Jį mini ir Lietuvos teismai.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  Byla I-1277-426/2014 Dėl sprendimų panaikinimo ir įpareigojimo atlikti veiksmus. Vilniaus apygardos administracinis teismas, 2014-06-10.
2. 1 2 3 4  Lietuvos Respublikos Konstitucinio Teismo 1998 m. kovo 25 d. nutarimas Dėl Vyriausybės nutarimo kainodaros reguliavimo klausimais Archyvuota kopija 2022-12-27 iš Wayback Machine projekto..
3. 1 2 3 4  Heikki E.S. Mattila. Comparative Legal Linguistics: Language of Law, Latin and Modern Lingua Francas, Routledge, 2016, p. 242.
Žemėlapis Langkawi.
Paplūdimys Langkavio saloje
Kabantis tiltas virš atogrąžų miškų kupolo.
**Langkavis** (malaj. *Langkawi*) − sala šiaurės vakarų Malaizijoje, Kedaho valstijoje, prie sienos su Tailandu; archipelagas iš 99 salų Andamanų jūroje, 30 km nuo Malaizijos pakrantės. Sostinė ir didžiausias salos miestas − Kuahas. Salos plotas − 478,5 km². Gyventojų − 67,792.

Kuaho mieste yra daug viešbučių, verslo centrų, parduotuvių ir restoranų. Prekybos centruose prekiaujama prekėmis be muito mokesčio, tačiau turistai šioje šalyje privalo išbūti ne mažiau kaip 72 valandas. Salos paplūdimiai yra balto smėlio, o jūra žydra ir skaidri. Povandeninis pasaulis vilioja nardytojus iš viso pasaulio. Čia puikiai išvystytas turizmas.

Langkavio saloje yra *Mashuri* memorialinė sodyba. Tai paminklas merginai, kuri, pagal legendą, prakeikė Langkavio salą. Legenda pasakoja, kad prieš du šimtus metų mergina anytos buvo apkaltinta nuodėme. Pagal papročius, grįžęs vyras iš karo turėjo nužudyti žmoną. Kai jis peiliu dūrė į jos širdį, pradėjo bėgti baltas kraujas. Tai buvo įrodymas, kad žmona nekalta. Mashuri prieš mirtį prakeikė salą ir jos gyventojus 7 kartoms. Tik 1990 m. prakeikimas nustojo galioti ir dabar Langkavi tapo vienu iš nuostabiausių Azijos kurortų. Salos gyventojai dabar Mashuri laiko tautos didvyre. 

Langkavio saloje yra legendų ola (*Gua Čerita*), kurios sienos išpuoštos neiššifruotais, senoviniais raštmenimis. 

Saloje yra vienas vienas iš didžiausių Azijoje okeanariumas (virš 5000 įvairiausių jūros gyvūnų). Penkiolikos metrų tunelis suteikia galimybę lankytojams stebėti povandeninio pasaulio gyvenimą natūraliomis sąlygomis.

Jūros parkas yra sudarytas iš keturių nedidelių salų. Čia saugomi nuostabūs koralų rifai.

Krokodilų fermoje saugoma daugiau nei 1000 rūšių krokodilų bei aligatorių.

Nuorodos
--------

* Informacija turistams apie Langkavio salą (anglų k.)
**Bankininkystės sektorius Prancūzijoje** yra mažiau išvystytas nei JAV ar Jungtinės Karalystės, nes jose finansų rinkos yra pagrįstos anglosaksiškąja sistema. Vakarų Europoje – Vokietijoje, Prancūzijoje bei Japonijoje visas reikalingas funkcijas atlieka bankai. Pastarosioms šalims būdinga bankinė sistema. Prancūzijoje bankai užsiima finansų maklerio ir draudimo įmonių veikla bei teikia investicinių fondų valdymo paslaugas. Jie taip pat aprūpina įmones finansiniais ištekliais, tarpininkauja rinkoje atliekant operacijas ir dalyvauja stambiais akcininkais įmonių veikloje, o anglosaksiška sistema paremta atvira finansinių priemonių apyvarta ir rinka, per kurią pritraukiama didesnė dalis finansavimo. Pastaroji sistema likvidesnė, skaidresnė ir labiau išvystyta nei žemyninė, kuri yra pagrįsta bankais. Kadangi JAV ir JK paplitusi aglosaksiškoji sistema, tai joje į vertybinius popierius investuoja paskiros investicinių fondų valdymo bendrovės, draudimo bendrovės bei privataus kapitalo bendrovės. Prancūzijos bankininkystės pramonės turto ir grynos vertės santykio (finansinio sverto) vidurkis 2008 m. siekė 28 prieš 1, o trumpalaikių įsipareigojimų suma sudarė 60 % Prancūzijos bendro vidaus produkto arba 128 % valstybės skolos.

Didžiausi bankai
----------------

Pastaruoju metu trys didžiausi Prancūzijos bankai – „BNP Paribas", „Crédit Agricole", „Société Générale" – yra stambiausių pasaulio bankų sąrašų viršūnėje. Šiuo metu didžiausias pasaulyje „BNP Paribas" bankas yra įsikūręs Prancūzijoje. Didžiausi bankai Prancūzijoje, pagal „Bloomberg" ir tarptautinio bankininkystės informacijos biuro duomenis:

| Vieta | Pavadinimas | Balansinė vertė 2010 m. trln. EUR | Rinkos kapitalizacija 2010 m. mlrd. EUR |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | BNP Paribas | 2,237 | 53 |
| 2. | Crédit Agricole | 1,900 | 21 |
| 3. | Société Générale | 1,133 | 25 |

Prancūzijos centrinis bankas
----------------------------

*Pagrindinis straipsnis – Prancūzijos bankas*.
Šiuo metu Prancūzijos centrinis bankas yra glaudžiai susijęs su Europos centriniu banku, o jo pagrindinės pareigos yra Europos centrinių bankų sistemos nustatytos monetarinės politikos vykdymas.

Išnašos
-------

1. ↑  Gitanas Kancerevyčius. Finansai ir investicijos. 2009 m.
2. ↑  The New York Times - The World's Banks Could Prove Too Big to Fail.
3. ↑  Bloomberg - BNP Grows to Biggest Bank as France Says Size Doesn't Matter.
4. ↑  Top Banks in Europe, ranked by total assets. Archyvuota kopija 2011-07-07 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RBankininkystė pagal šalis |
| --- |
|  |
| 
JAV · JK · Kinija · Lietuva · Prancūzija · Vokietija · Šveicarija
 |

 |
| **Liuisas Henris Morganas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1818 m. lapkričio 21 d.Aurora, Niujorko valstija, JAV |
| Mirė | 1881 m. gruodžio 17 d. (63 metai)Ročesteris, JAV |
| Tautybė | amerikietis |
|  |
| Veikla | antropologas, teisininkas |
| Sritis | kultūrinė evoliucija, indėnistika |

**Liuisas Henris Morganas** (*Lewis Henry Morgan*; 1818 m. lapkričio 21 d. – 1881 m. gruodžio 17 d.) – amerikiečių etnologas, antropologas ir rašytojas. Pagal profesiją teisininkas. Kaip mokslininkas labiausiai žinomas dėl savo darbų apie kultūrinę evoliuciją bei indėnus.

1844 m. baigė Skenektadžio (Niujorko valstija) koledžą. Vertėsi advokato praktika, gynė indėnų teises. 1847 m. irokėzų genties buvo įsūnytas. Nuo 1875 m. Jungtinių Amerikos Valstijų nacionalinės mokslų akademijos narys. Šiaurės Amerikos indėnų genčių (daugiausia irokėzų ir dar 70 kitų, tuo metu gyvenančių santykinai tradiciškai) etnografijos tyrinėjimų duomenis lygindamas su daugelio kitų pasaulio tautų visuomenių ir kultūrų medžiaga L. H. Morganas sukūrė žmonijos visuomenių klasifikavimo evoliucinę schemą.

L. H. Morganas buvo pirmasis antropologas-profesionalas, panaudojęs etnografinę medžiagą, pritaikęs Darvino-Spenserio evoliucionizmą, manė suradęs žmoniškosios kultūros kaitos pagrindinius dėsnius (angl. *underlying laws of cultural change*), ne mažiau griežtus ir visuotinius už gamtos dėsnius. Būdamas įsitikinęs, kad žmonija vystosi pagal evoliucinius gamtos dėsnius laipsniškai, iš paprasto į sudėtingą, iš homogeninio į heterogeninį, tokio vystymosi pagrindu laikė pragyvenimo būdų, technologijų raidą, kuri tiesiogiai atsiliepia giminystės/šeimos sistemų kaitai. Būtent šių dviejų sistemų – pragyvenimo būdų ir šeimos – raidai jis skyrė daugiausiai dėmesio.

Bibliografija
-------------

Svarbiausi darbai:

* Irokėzų lyga (*League of Iroquois*, 1851 m.)
* Giminystės ir svainystės sistemos žmonių šeimose (*Systems of Consanguinity and Affinity of the Human Family*, 1871 m.)
* Senoji visuomenė (*Ancient Society*, 1877 m.)
* Amerikos aborigenų namai ir namų gyvenimas (*Houses and House-Life of the American Aborigenes*, 1881 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lewis Henry Morgan*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
2. ↑  Vytis Čiubrinskas. SOCIALINĖS IR KULTŪRINĖS ANTROPOLOGIJOS TEORIJOS. 2007, Kaunas: VDU