recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| ***Džekas Ryčeris*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Jack Reacher |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Christopher McQuarrie |
| Scenaristas (-ai) | Christopher McQuarrie |
| Kompozitorius | Joe Kraemer |
| Vaidina | Tom Cruise  Rosamund Pike  Richard Jenkins  Robert Duvall |
| Metai | 2012 |
| Žanras | nuotykių, detektyvas |
| Trukmė | 130 min. |
| Kalba | anglų |
| Biudžetas | 60 mln. JAV dol. |
| **IMDb įrašas** |

**Džekas Ryčeris** (angl. *Jack Reacher*) – JAV 2012 metais sukurtas nuotykių filmas pagal britų rašytojo Lee Childo romaną „One Shot". Juostoje, kurios pajamos pasaulyje viršijo 216 milijonų dolerių, pagrindinį pagrindinį vaidmenį atliko Tomas Kruzas.

Aktoriai
--------

*Aktorius – vaidmuo*
* Tom Cruise – Džekas Ryčeris
* Rosamund Pike – Helena Rodin
* Richard Jenkins – Aleksas Rodinas
* David Oyelowo – Emersonas
* Werner Herzog – zekas
* Vladimir Sizov – Vladas
* Robert Duvall - Kešas

Santrauka
---------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Pitsburgo mieste vidury dienos gatvėje snaiperis nušauna penkis atsitiktinius praeivius.

Netrukus policija, vadovaujama detektyvo Emersono, suima buvusį armijos snaiperį Džeimsą Barą. Tardomas jis raštu pareikalauja surasti Džeką Ryčerį – buvusį kariškį, kažkada žadėjusį jam padėti bėdoje.

Atvykęs Ryčeris randa Barą ištiktą komos po kitų kalinių užpuolimo. Byla atrodo aiški ir prokuroras Aleksas Rodinas kartu su Emersonu neabejoja Baro kaltumu, tačiau šio gynėja Helena Rodin (prokuroro duktė), nusistačiusi prieš mirties bausmę, siekia pakeisti jau beveik aiškų nuosprendį. Iš Ryčerio ji sužino, kad kaltinamasis, tarnaudamas Afganistane, yra be priežasties nužudęs kelis žmones, tačiau tai jos nusistatymo nepakeičia. Džekas nėra nusiteikęs gelbėti Baro, tiesiog yra jam pažadėjęs atvykti, kai šis pateks į bėdą.

Ji įtikina Ryčerį tapti kaltinamojo pusės pagrindiniu tyrėju ir tokiu būdu nuteikia prieš save ir Džeką prokurorą su detektyvu. Netrukus Ryčeris užpuolamas bare, o jo randami įrodymai pradeda kelti įtarimą, kad už šio nusikaltimo slypi kažkas daugiau ir kad aukos gatvėje nebuvo atsitiktinės. 

Ir galbūt šaulys yra kažkas kitas.

Atsiliepimai
------------

Interneto tinklalapis Rotten Tomatoes filmą įvertino 62 %  teigiamų recenzijų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Jack Reacher (2012)". *Rotten Tomatoes*. Nuoroda tikrinta March 16, 2013.
**Bengalijos katės** (angl. *Bengal cat*) – dirbtinė, vidutinio ir didesnio dydžio naminių kačių veislė. 

Išvesta kryžminant laukinių bengalinių kačių (*Prionailurus bengalensis*) rūšį ir namines kates (*Felis catus*), ypač pastarųjų Egipto Mau veislę.

Bengalijos katė

Istorija
--------

Bengalijos katės išvestos JAV, ir vėliau paplito ir Europoje. Pradžioje siekta ne išvesti naują veislę, o rasti vaistą nuo kačių leukozės. Ilgainiui kačių mylėtojai pradėjo kryžminti augintines tam, kad išvestų įspūdingai dėmėtą kačių veislę. Kačiukai, gimę po tokių eksperimentų, dažnai gimdavo nevaisingi. 

Visgi veislininkai nenuleido rankų ir toliau mišrino *Felis bengalensis* su įvairiomis kačių veislėmis. Pirmieji šių eksperimentų jaunikliai paveldėjo laukinių kačių būdą. Dabartinės Bengalijos katės turi apie 10 procentų laukinių kačių kraujo ir yra gerokai švelnesnio charakterio.

Charakteris
-----------

Bengalijos katės yra judrios, smalsios, mėgsta vandenį. Šiai veislei būtina turėti pakankamai vietos žaidimams. Dėl savo kilmės neretai būna užsispyrusios, nuolat ieško grobio. Nemėgsta vienatvės ir tylos.

Su kitomis katėmis ir šunimis sutaria gerai – ypač judraus, nenustygstančio būdo. Mažus kačiukus būtina pratinti prie žmogaus, kitu atveju, užaugusios katės lieka pusiau laukinės.

Fizinės savybės
---------------

Dėl raumeningo kūno ir stambių kaulų, Bengalijos katės yra didesnės už vidutines namines kates. Užpakalinės kojos kiek ilgesnės už priekines, letenos didelės, apvalios. Gana mažos ausys. Nosis ilga, plati, su nedidelių įlinkiu. akys didelės, migdolo pavidalo.

Bengalijos kačių kailis būna įvairių spalvų ir dėmių, primena didžiųjų kačių kailį. Kailis tankus, glotnus, minkštas. Plaukas trumpas arba vidutinio ilgio. Būdingi du raštai: dėmėtas ir dryžuotas.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Naminių kačių veislių sąrašas

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Nuorodos
--------

* Apie Bengalijos kates Archyvuota kopija 2015-10-21 iš Wayback Machine projekto.
* youtube.com / Must Watch BEFORE Getting a BENGAL CAT (*Ką būtina žinoti prieš įsigyjant Bengalijos katę*)
* youtube.com / 15 things you didn't know about the Bengal cat (*15 dalykų, kurių nežinojote apie Bengalijos katę*)

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bengalijos katė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Grąžtas
Prastesnio plieno grąžtas, deformavęsis nuo karščio ir apkrovos
**Grąžtas** – pjovimo įrankis, skirtas cilindrinėms skylėms išgręžti. Grąžtai įstatomi į specialų įrankį, vadinamą gręžtuvu, kuris suka grąžtą ir suteikia jam ašinę jėgą skylei išgręžti. Grąžtai gaminami standartinių dydžių. Būna ir specialių grąžtų, kurie skirti necilindrinėms skylėms gręžti.

Metalo ir lydinių grąžtai
-------------------------

### Spiraliniai grąžtai

Spiraliniai grąžtai yra dažniausiai gaminamas grąžtų tipas. Jais galima gręžti skyles metale, plastike, medyje ir akmenyje.

Spiralinį grąžtą išrado Stephen Ambrose Morse 1861 m. Savo išradimui jis 1863 m. balandžio 7 d. JAV gavo patentą.

Spiraliniai grąžtai gaminami įvairaus skersmens – nuo 0,05 mm iki 100 mm. Tokių grąžtų ilgis gali siekti iki 1000 mm.

Esminę įtaką grąžto darbui turi pjaunančiųjų plokštumų geometrija ir aštrumas. Buityje naudojami grąžtai paprastai negalandami, nes tai sudėtinga, o grąžtų kaina nėra didelė. Didesnių grąžtų galandimui naudojami specialūs prietaisai.

Gali būti gaminami specialios geometrijos grąžtai bei naudojamos įvairios medžiagos grąžto gamybai, jei tai būtina specifinei įrangai arba medžiagoms, tačiau tiek buitiniams, tiek pramoniniams tikslams paprastai naudojami greitapjovio plieno grąžtai.

Grąžtų viršūnė galandama skirtingu kampu, priklausomai nuo to kokioms medžiagoms grąžtas yra skirtas.

Betono, plytų, akmens grąžtai
-----------------------------

Šioms medžiagoms gręžti skirti grąžtai turi specialų kietlydinio antgalį grąžto gale.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Grąžtas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  *Modern machinery*, **5**, Modern Machining Publishing Company, 1899, p. 68
2. ↑  Stephen Ambrose Morse US patent 38,119 Improvement in Drill-Bits. Twist Drill Bit, Granted: April 7, 1863
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Phoenicoparrus jamesi** |
| --- |
| Džeimso flamingas (Phoenicoparrus jamesi)Džeimso flamingai |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Flaminginiai paukščiai  *( Phoenicopteriformes)* |
| Šeima: | Flaminginiai  *( Phoenicopteridae)* |
| Gentis: | Phoenicoparrus  *( Phoenicoparrus)* |
| Rūšis: | Džeimso flamingas  *( Phoenicoparrus jamesi)* |

 |
| **Sinonimai** |
| * *Phoenicopterus jamesi*
 |

**Džeimso flamingas** (*Phoenicoparrus jamesi*) – flaminginių (*Phoenicopteridae*) šeimos paukštis, gyvenantis Andų kalnų plynaukštėje Peru, Bolivijoje, Čilėje ir Argentinoje. Ši rūšis glaudžiai susijusi su andiniu flamingu, už kuriuos yra šiek tiek mažesni (apie 90 cm).

Džeimso flamingo plunksnos šviesiai rožinės su ryškiai raudonomis juostomis aplink kaklą ir nugaroje. Sparnuose yra keletas juodų plunksnų. Oda aplink kaklą ryškiai raudona, kojos raudonai rudos, o snapas ryškiai geltonas su juodu galiuku. Jaunikliai su pilkšvu atspalviu.

Džeimso flamingas panašus į likusius Pietų Amerikos flamingus, bet čilinis flamingas yra daugiau rožinės spalvos ir ilgesniu snapu, o Andų flamingo snapo ir sparnų galai juodesni, o kojos geltonos.

Iki 1956 m. Džeimso flamingai buvo laikomi išnykusiais, kai pietų Bolivijoje, prie Kolorado ežero, buvo rastas lizdas. 1960 m. populiacija išaugo iki 7 tūkst. individų, o dabar suskaičiuojami 26 tūkst. Ši rūšis įrašyta į CITES konvenciją.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Džeimso flamingas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Traidenis** |
| --- |
| Lietuvos didysis kunigaikštis |
|  |
| Mirė | 1282 m. |
| Sutuoktinis (-ė) | Ona Mazovietė |
| Vaikai | Gaudemunda |
| Lietuvos didysis kunigaikštis |
| Valdė | 1268 ar 1269 iki 1282(?) |
| Pirmtakas | Švarnas |
| Įpėdinis | Daumantas |
|  |
|  **Vikiteka** | Traidenis |

**Traidenis** (m. apie 1282 m. pradžią) – Lietuvos didysis kunigaikštis nuo 1268 ar 1269 iki 1282(?) m.

Valdymas
--------

Traidenis bendrauja su būsima žmona, princese Ona MazovieteKernavės piliakalniai
Didžiuoju kunigaikščiu tapo greičiausiai kaip Mindaugo giminei priešiškos politinės grupuotės lyderis (žinoma, kad valdymo pradžioje Traidenis palaikė draugiškus santykius su Mindaugo sūnų Vaišelgą nužudžiusiu Haličo-Volynės didžiuoju kunigaikščiu Levu Danilovičiumi). Buvo nuoseklus pagonybės šalininkas ir antivokiškos baltų laisvės kovos rėmėjas, taip pat talentingas karvedys, − iš paties Traidenio vadovaujamos LDK kariuomenės laimėtų mūšių paminėtini Karusės ledo mūšis (1270 m.), Ašeradės mūšis (1279 m.) ir Jersikos mūšis (1281(?) m.).

Nei Traidenio kilmė (Bychovco kronikoje jis pavadintas Žygimanto Kęstutaičio protėviu), nei jo giminystės ryšiai nėra aiškūs. Žinoma, jog Traidenis turėjo dukterį Gaudemundą (Gaudimantę), kurią 1279 m. ištekino už Mazovijos kunigaikščio Boleslovo II.

Traidenio valdymo laikotarpiu LDK sėkmingai atrėmė keletą Livonijos ordino puolimų, įsitvirtino Palenkėje. Iš lietuvių, jotvingių ir (tikriausiai) LDK rusėnų sudaryta LDK kariuomenė tada ne kartą siaubė abiejų Vokiečių ordino šakų, lenkų kunigaikštysčių ir Haličo-Volynės valstybės valdas. Traidenio leidimu tuometinės etninės Lietuvos pietiniame pakraštyje ir kt. LDK vietose įsikūrė daugybė iš Vokiečių ordino užkariautų arba nuniokotų žemių pasitraukusių prūsų, jotvingių ir žiemgalių.

Nuorodos
--------

Vikižodynas 

Laisvajame žodyne yra terminas **Traidenis**

  


| Karališkieji titulai |
| --- |
| Prieš tai:**Švarnas** |  **Lietuvos didysis kunigaikštis**1269(?)–1282 | Po to:**Daumantas** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuva Lietuvos valdovai (1236–1795 m.) |
| --- |
|  |
| Ankstyvieji kunigaikščiai | 
 Mindaugas **·**  Treniota **·**  Vaišelga **·**  Švarnas **·**  Traidenis **·**  Daumantas |  |
|  |
| Gediminaičiai | 
 Butigeidis **·**  Butvydas **·**  Vytenis **·**  Gediminas **·**  Jaunutis **·**  Algirdas **·**  Jogaila **·**  Kęstutis **·**  Skirgaila **·**  Vytautas **·**  Švitrigaila **·**  Žygimantas Kęstutaitis **·**  Kazimieras Jogailaitis **·**  Aleksandras **·**  Žygimantas Senasis **·**  Žygimantas Augustas |
|  |
| ATR valdovai | 
Henrikas Valua **·**  Ona Jogailaitė **·**  Steponas Batoras **·**  Zigmantas Vaza **·**  Vladislovas Vaza **·**  Jonas Kazimieras Vaza **·**  Mykolas Kaributas Višnioveckis **·**  Jonas Sobieskis **·**  Augustas II **·**  Stanislovas Leščinskis **·**  Augustas III **·**  Stanislovas Augustas Poniatovskis |

 |
Stounhendžas
**Megalitas** (iš sen. gr. k. μέγας 'didelis', λίθος 'akmuo') – iš didelių, dažniausiai neapdirbtų akmenų sudaryta monumentinė konstrukcija. Megalitais vadinamos tokios konstrukcijos, kurių statybai nenaudotos statybinės rišančios medžiagos. Megalitai statyti neolite bei ankstyvajame bronzos amžiuje.

Megalitų funkcijos ne visada žinomos – kartais jie būdavo statomi kaip kapai, kartais atlikdavo kalendoriaus funkciją (padėdavo nustatyti šešėlių, dangaus šviesulių padėtis), taip pat galėjo būti ritualinėmis šventvietėmis.

Niugrendžas, Bru na Boinas
Megalitinei architektūrai priskiriami *megalitiniai kapai* – pilkapiai, *dolmenai*; pavieniai vertikaliai įkasti į žemę akmenys – *menhyrai* bei *kromlechai* – ratu sustatyti akmenys, ant kurių horizontaliai uždėti skersiniai akmenys.

Žinomiausias kromlechas – Stounhendžas Anglijoje. Įvairios megalitinės struktūros randamos visame pasaulyje: Europoje daugiausia Britų salose, Bretanėje, Vakarų ir Pietų Europoje; Azijoje – Mažojoje Azijoje, Korėjoje, Mongolijoje, Kinijoje, Sumatroje, Sibire; Polinezijoje; Amerikoje.

Išnašos
-------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Megalitas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  *Megalitai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008
2. ↑  „Megalith". *Encyclopedia Britannica*. Nuoroda tikrinta 2020-10-25.
3. ↑  „Europe’s Mighty Megaliths "Rock" the Winter Solstice". *History Magazine*. 2017-12-21. Nuoroda tikrinta 2020-10-25.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Beneficija** (angl. *benefice*, lot. *beneficium* 'geradarybė') – apdovanojimas, dažniausiai dovanojant teisę į žemę. Romos civilinėje teisėje beneficijomis buvo vadinamos įvairios privilegijos, lengvatos.

Ankstyvaisiais viduramžiais – sąlyginis ir laikinas atlyginimas (daugiausia žemės valda) už karo arba administracinę tarnybą.

VII amžiaus pradžioje Frankų valstybėje po Karlo Martelio beneficinės reformos žemė buvo duodama (dažniausiai už karinę tarnybą) iki gyvos galvos. Beneficija buvo skiriama kartu su joje gyvenenčiais valstiečiais, kurie vis labiau priklausė nuo feodalo. Išsivysčius feodaliniams santykiams, beneficija tapo paveldima feodalo žemės nuosavybe (lenu, feodu) ir sudarė feodalinės hierarchijos ekonomikos pagrindą.

Lietuvoje
---------

XIV amžiaus pabaigoje didieji Lietuvos kunigaikščiai ėmė dalyti žemes. Atsiradus beneficijai, bajorai suskilo į privilegijuotuosius (šlėktas) ir neprivilegijuotuosius (negavusius benefecijos), atsirado sąlyginis žemės valdymas. XV amžiuje LDK benficijų skaičius ir dydis sparčiai didėjo, dydžiu jos pralenkė tėvonijas.

Taip pat bažnytinės beneficijomis vadintos ir pelningos tarnybos, kurias LDK dvasininkams katalikų bažnyčia teikė nuo XIV amžiaus pabaigos. Tridento bažnyčios surinkimas (1545–1563) benficijas apribojo. Lietuvoje beneficijų karpymas nusitęsė iki XVIII amžiaus.
| Urubu |
| --- |
| Saulėtekis prie Urubu upės Saulėtekis prie Urubu upės |
| **Ilgis** | 430 km |
| **Vidutinis debitas** | 450 m³/s |
| **Žiotys** | Amazonė |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Urubu |

**Urubu** (port. *Rio Urubu*) – upė šiaurinėje Brazilijoje, Amazonės valstijoje; kairysis Amazonės intakas. Prasideda Prezidente Figeiredo miesto apylinkėse, Maroagos urvo aplinkos apsaugos teritorijoje. Teka Amazonės žemuma į pietryčius. Žemupyje (nuo San Žoaun Batistos) pasuka į rytus bei šiaurės rytus ir vinguriuoja lygiagrečiai su Amazone. Skaidosi į daug atšakų ir protakų, prateka didelį Kanasario ežerą. Įteka kelių protakų sistema Amazonėn drauge su Uatumano upe į rytus nuo Itakoatiaros.

Užliejami miškai Urubu pakrantėse
Teka pro Urubu upės valstybinį mišką, Urubu bei Parana do Aravato indėnų teritorijas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Jėnos mūšis |
| --- |
|  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1806 m. spalio 14 d. |
| Vieta | į rytus nuo Veimaro, dabartinė Vokietija |
| Rezultatas | Prancūzijos pergalė. |

 |
| Konflikto šalys |
|  Prancūzija |  Prūsijos karalystė Saksonija |

**Jėnos mūšis** – 1806 m. spalio 14 d. įvykęs susirėmimas tarp Prancūzijos imperijos ir Prūsijos karalystės pajėgų, karo su Ketvirtąja koalicija metu. Tą pačią dieną įvyko ir Aueršteto mūšis. Abu mūšius Prūsijos kariuomenė pralaimėjo ir buvo sutriuškinta.

Padėtis prieš mūšį
------------------

1806 m. pabaigoje, prasidėjus karui su Prūsija, Napoleonas beveik visą Didžiąją armiją nukreipė prieš ją. Greitai judėdami prancūzai atkirto Prūsijos armiją nuo Berlyno. Spalio 13 d. Ž. Lano vadovaujamas korpusas susidūrė su didelėmis prūsų pajėgomis. Manydamas, kad aptiko jų pagrindinę kariuomenę Napoleonas pasiuntė dar daugiau dalinių paremti Laną, ir pasiuntė maršalus L. N. Davu ir Bernadotą apeiti prūsus iš šiaurinės pusės. Iš tiesų prie Jėnos buvo mažesnioji prūsų kariuomenės dalis, vadovaujama Frederiko Liudviko, o pagrindinės pajėgos buvo šiauriau prie Aueršteto, kur susidūrė su Davu ir Bernadotu.

Mūšio eiga
----------

Jėnos mūšį pradėjo prancūzų pajėgos, ryte užpuolę šonines prūsų linijas. Atakos buvo mažareikšmės, bet sudarė sąlygas prancūzų centrinėms pajėgoms pasiruošti puolimui. Po to Prancūzijos maršalas M. Nėjus, negavęs įsakymo, pradėjo ataką centre. Ji galėjo pasibaigti katastrofa, nes prancūzai buvo smarkiai apšaudyti artilerija ir prūsai, atrėmę puolimą, pradėjo kontrataką. Tai sužinojęs Napoleonas įsakė Lanui nutraukti puolimą ir padėti Nėjui, o atsilaisvinusį plotą apginti pasiuntė Imperatoriškąją gvardiją. Visgi prūsai neišnaudojo kritiško prancūzams momento ir Napoleonas netrukus įsakė savo kariuomenės sparnams pulti Prūsijos kariuomenės sparnus, atblokšti juos ir apsupti centrinę dalį. Puolimui pasisekus daug prūsų dalinių sparnuose paliko mūšio lauką. Sutriuškinus juos Prūsijos kariuomenės centras atsitraukė.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Aueršteto mūšis

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jėnos mūšis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* napoleonguide.com apie Jėnos mūšį
| Džeimsas |
| --- |
| Džeimsas ties Kartersviliu Džeimsas ties Kartersviliu |
| **Ilgis** | 547 km |
| **Baseino plotas** | 25 100 km² |
| **Vidutinis debitas** | 210 m³/s |
| **Ištakos** | Apalačai |
| **Žiotys** | Atlanto vandenynas |
| **Šalys** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |

**Džeimsas** (angl. *James River*) – upė JAV, Virdžinijos valstijoje. Prasideda Apalačų kalnuose (Aleganuose), teka į pietryčius per Žydrąjį kalnagūbrį, Pidmonto plynaukštę ir Paatlantės žemumą. Įteka į Atlanto vandenyno Česapiko įlanką.

Didžiausi intakai: Apomatoksas, Čikahominis, Varvikas, Paganas, Nansemondas, Elizabetas.

Didžiausias debitas 5000 m³/s. Džeimsas laivuojamas nuo Ričmondo. Ties žiotimis įsikūręs Norfolko uostas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 133
| **Urukagina** |
| --- |
| Lagašo karalius (ensis) |
|  |
| Dantiraščio molinė lentelė (Urukaginos 5-ji valdymo metai) |
| I Lagašo dinastija |
| Visas vardas | Urukagina |
| Sutuoktinis (-ė) | Šaša (*Shagshag*) |
| Pirmtakas | Lugalanda |

**Urukagina**, taip pat **Uruinimgina, Irikagina** – vieno seniausių ir svarbiausių senovės Šumero miestų Lagašo valdovas (ensis), valdęs ~ 2380–2360 m. m. pr. m. e. (pagal *trumpąją chronologiją*). Save jis vadino Lagašo karaliumi, paskirtu dievų po valdžią praradusio korumpuoto pirmtako Lugalandos. Dalyvavo keliuose kariniuose konfliktuose, viename iš kurių pralaimėjo pasienyje su Uruku. Urukaginai valdant Urukas atiteko Umos ensiui Lugalzagesiui, kuris po to aneksavo didžiąją dalį Lagašo.

Urukaginos reformos
-------------------

Urukagina pagarsėjo savo priimtais įstatymais pažaboti korupciją, siekti socialinės lygybės visuomenėje. Jo įstatymai kartais įvardijami kaip pirmuoju teisės kodeksu pasaulio rašytinės teisės istorijoje. Nors originalus tekstas nesurastas, tačiau apie jo buvimą sprendžiama iš kitų žinomų šaltinių. Pagal šį kodeksą, pavadintą „Reformų" vardu, valdovas našles ir našlaičius atleido nuo mokesčių, privertė iš miesto iždo mokėti laidojimo išlaidas (įskaitant ritualinio maisto ir gėrimo aukas, palydint mirusiuosius į pomirtinį pasaulį), dekretu įpareigojo turtingus asmenis už pirkinius iš vargšų susimokėti sidabru, o jei pastarieji nesutinka parduoti, valdžios žmonės (turtingieji ar žyniai) negali jų priversti to daryti. 

Nepaisant mėginimų socialiai sulyginti visuomenę, drausti žyniams tarpusavyje dalytis dievo turtą ar kitaip riboti turtingųjų valdžią, sumažinti laidojimo išlaidas, atrodo, kad aukštuomenės ar valdovų šeimų moterys įgavo dar daugiau įtakos ir prestižo. Urukagina smarkiai išplėtė karališkųjų „moterų ūkį" nuo 50 asmenų iki 1500 asmenų, pavadindamas jį „Deivės Bau namų ūkiu" ir suteikdamas nuosavybės teises į didžiulius žemės plotus, konfiskuotus iš anksčiau valdžiusių žynių. Įstatymo vykdymą prižiūrėti pavedė savo žmonai Šašai (arba *Shagshag*). Kiti du išlikę dekretai, kuriuos 1964 m. išvertė ir paskelbė Samuelis Krameris, paskutiniaisiais dešimtmečiais vertinami kontroversiškai: panaikino poliandrijos (moters ir kelių vyrų sąjungos) paprotį, bet pablogino moterų teises vyrų atžvilgiu.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Urukagina** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Šumero karalių sąrašas
* Urukaginos reformos Archyvuota kopija 2011-08-09 iš Wayback Machine projekto.
* Lagašo karaliaus Urukaginos reformų dokumentai

|  |
| --- |
| Urukagina **I Lagašo dinastija** |
| Karališkieji titulai |
| Anksčiau valdė**Lugalanda** | **Lagašo karalius (ensis)**~ 2380–2360 m. m. pr. m. e.(pagal *trumpąją chronologiją*) | **Vėliau valdė****-** |
*Šis straipsnis yra apie upę. Apie trėmimo vietą žiūrėkite: Kolyma (regionas)*

| Kolyma |
| --- |
| Kolyma Magadano srityje (Magadano rezervatas) Kolyma Magadano srityje (Magadano rezervatas) |
| **Ilgis** | 2513 km |
| **Baseino plotas** | 643 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 3900 m³/s |
| **Ištakos** | Ajan Jurjachas, Kulu |
| **Žiotys** | Rytų Sibiro jūra |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija (Magadano sr. Jakutija) |
|  |
|  **Vikiteka** | Kolyma |

**Kolyma** (rus. *Колыма*, jak. *Халыма*) – upė Rusijoje, šiaurės rytų Sibire, Magadano srityje ir Jakutijoje. Susidaro susiliejus Ajan Jurjacho ir Kulu upėms, prasidedančioms Ochotsko–Kolymos kalnyne. Pradžioje teka kalnuotomis vietovėmis, daugiausia į rytus ir šiaurės rytus, slenkstėta ir uolėta vaga. Vėliau pasuka šiaurės link platesniu slėniu, o už Zyriankos teka Kolymos žemuma. Netoli Ambarčiko trimis šakomis įteka į Rytų Sibiro jūros Kolymos įlanką; sudaro deltą (plotas 3000 km²).

Svarbiausi intakai:

* kairieji – Taskanas, Jasačnaja, Ožogina;
* dešinieji – Bujunda, Sugojus, Korkodonas, Omolonas, Aniujis.

Nuo gegužės vidurio iki rugsėjo patvinsta. Per metus nuneša 5,5 mln. m³ vandens. Ledai laikosi nuo rugsėjo pabaigos – spalio, iki gegužės pabaigos – birželio pradžios. Laivyba nuo Bachapčio upės žiočių, o reguliariai laivuojama nuo Ust Srednekano. Aukštupyje patvenkta Kolymos užtvanka, statoma Ust Srednekano užtvanka. Žvejyba.

Svarbiausios pakrančių gyvenvietės: Sinegorjė (Kolymos HE gyvenvietė), Debinas, Ust Srednekanas, Seimčanas, Zyrianka, Srednekolymskas, Čerskis. Kolymos baseine išgaunamas auksas.

Sovietmečiu prie Kolymos buvo įkurta daug Gulago lagerių (žr.
Kolyma (regionas)).

Kolymos upės baseinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 220–221
**Džeituno kultūra** – ankstyvojo neolito archeologinė kultūra, pavadinta pagal Džeituno (Turkmėnija) gyvenvietę.

Arealas
-------

Džeituno kultūra VII tūkstantmečio pr. m. e. antroje pusėje – VI tūkstantmečio pr. m. e. viduryje buvo paplitusi Vidurinėje Azijoje nuo Kopetdago kalnų Turkmėnijos pietuose iki Chorasano kalnų Irano šiaurės rytinėje dalyje.

Kultūra
-------

Džeituno kultūros gyvenvietės dažniausiai daugiasluoksnės, iki 12 horizontų. Žmonės gyveno iš molio blokų, kartais plytų, statytuose stačiakampio plano 19-40 mz ploto su plūkta dažyta asla ir židiniu pastatuose, prie kurių buvo prišlieti ūkiniai pastatai ir įrengti uždari kiemai. Buvo vienas didelis pastatas, kurio sienos ištapytos gyvūnų, medžių, geometrinių figūrų piešiniais; manoma čia buvus bendruomenės susirinkimų vieta ar šventykla. Vienoje gyvenvietėje gyveno nuo 50-100 (Mondžukli Depe) iki 600–800 (Čopan Depe) žmonių.

Žmonės vertėsi žemdirbyste – sėjo miežius, kviečius ir gyvulininkyste – augino avis, ožkas, vėlyvuoju laikotarpiu ir galvijus, šiek tiek medžiokle, verpė ir audė. Rasta daug titnago dirbinių – pjautuvų (25-35 % visų dirbinių), geometrinių mikrolitų, gremžtukų, peilių, grandukų, grąžtų, t. p. akmeninių trinamųjų girnų, trintuvų, piestų su grūstuvais, šlifuotų kirvių ir kaplių, kaulinių ir raginių adatų, ylų, papuošalų iš kauro kriauklių, akmeninių bei kaulinių karolių apvijų, amuletų su žmonių ir gyvūnų figūrėlėmis, molinių apyrankių ir zoomorfinių statulėlių (manoma, apeiginių). Keramika lipdyta, molio masė su kapotų šiaudų priemaišomis. Indai plokščiadugniai, kai kurie puošti raudonos spalvos įvairiomis linijomis, skliaustelių ir trikampių juostomis.

Mirusiuosius laidojo gyvenvietėse, po namo asla ar kiemuose, suriestus ir paguldytus ant šono, kartais aukšlielninkus, be įkapių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Egidijus Šatavičius. *Džeituno kultūra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 278 psl.
*Kitos reikšmės – Jūra (reikšmės).*
**Jūra** – dienraščio „Klaipėda" priedas, žurnalas, einantis nuo 1994 m. ir interneto portalas.

Istorija
--------

1994 m. vasario 5 d. „Klaipėdos" laikraščio redakcija išleido jūreivystės, žvejybos, buriavimo ir marinistinės literatūros savaitraštį „Mūsų jūra", kurį įsteigė kartu su Lietuvos jūrininkų sąjunga. Leidinys išėjo su autentiška ikikarine žurnalo „Mūsų jūra" antrašte. Leidinį jūrinei visuomenei norėjo leisti leidybos teises įgijusi pati jūrininkų sąjunga, tačiau tam ji neturėjo lėšų, todėl pagal sutartį tarp Lietuvos jūrininkų sąjungos ir „Klaipėdos" laikraščio redakcijos jį ėmė leisti profesionalūs žurnalistai.

Leidinio sudarytojomis buvo Adelė Žičkuvienė ir Zita Tallat-Kelpšaitė. Leidinys „Mūsų jūra" turėjo ir būrį profesionalių konsultantų, leidinio kolegiją sudarė Eimutis Astikas, Romualdas Baltuška, Arsenijus Bičas, Henrikas Butkus, Ričardas Lučka, Aleksandras Nagys, Vytautas Paulauskas, Sigitas Šileris, Andrius Tenkutis. Leidinys nuo 1996 m. tapo savarankišku. Leidinio redaktore tapo Zita Tallat-Kelpšaitė. 1999 m. pirmoje pusėje bandyta leisti 16 puslapių „Jūrą" su Klaipėdos uosto bendrovių finanasine parama, bet redaktorė, sukūrusi savo verslą, atskirai ėmėsi leisti žurnalą „Jūra", kuris transformavosi į „Jūra. More. Sea".

Redaktoriai
-----------

* Vidmantas Matutis 1999–2008 m.;
* Saulius Pocius 2008–2009 m.;
* Vidmantas Matutis nuo 2009 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Adelė Žičkuvienė, Venantas Butkus, Vidmantas Matutis. Savaitraščiui „Jūra" – 15 metų: nuo ištakų iki šios dienos Archyvuota kopija 2010-07-12 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* „Jūra" portalas Archyvuota kopija 2010-12-19 iš Wayback Machine projekto.
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Kolumbijos demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 45 644 023 (2009 m. apskaičiavimai)

Kolumbijos gyventojų amžiaus piramidė
Kolumbijos populiacijos kitimas 1961 - 2003 m. Gyventojų skaičius pateikiamas tūkstančiais.
Žemėlapis pagal gyventojų tankumą (tankiausiai apgyvendintos teritorijos pažymėtos raudonai)
**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:* 28,9 %
* *15-64 m.:* 65,4 %
* *65 m. ir daugiau:* 5,6 % (2009 m. apsk.)

**Amžiaus mediana:**

* *bendra:* 27,1 m.
* *vyrų:* 26,1 m.
* *moterų:* 28 m. (2009 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 1,377 % (2009 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 19,57 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 5,54 mirčių/1000 gyv. per metus (2008 m. apsk.)

**Migracijos indeksas** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): -0,26 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 74 % (2008 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas**:

* *Gimimo metu:* 1,03 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,02 vyro vienai moteriai
* *15-64 metų:* 0,95 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:*0,75 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 0,96 vyro vienai moteriai (2009 apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 18,9 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 72,81 m.
* *vyrų:* 68,98 m.
* *moterų:* 76,76 m. (2009 apsk.)

**Vyresnių nei 15 metų žmonių raštingumas:**

* *bendras:* 90,4 %
* *vyrų:* 90,1 %
* *moterų:* 90,7 % (2005 m. surašymas)

Šaltiniai
---------

* CŽV pasaulio faktų knyga: Kolumbija (angliškai) Archyvuota kopija 2009-05-13 iš Wayback Machine projekto.

  

v • a • r **Pietų Amerikos demografijos** 

Argentina | Bolivija | Brazilija | Čilė | Ekvadoras | Gajana | Kolumbija | Paragvajus | Peru | Surinamas | Urugvajus | Venesuela
|  Kolviliai |
| --- |
| Gyventojų skaičius |  ? |
| Populiacija šalyse | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos (Vašingtono valstijos vėliava Vašingtono valstija) |
| Kalba (-os) | anglų, okanaganų-kolvilių |
| Religijos | tradicinė religija, krikščionybė |
| Giminingos etninės grupės | kiti sališai (ypač okanaganai, nespelemai, sinkajusai, sinikstai, methau), kultūriškai – nezpersai ir kiti sahaptinai |

**Kolviliai** (*Colville*) – indėnų sališų (vidinių) tauta, gyvenanti JAV, Vašingtono valstijoje. Populiacija nežinoma. Gimtoji okanaganų-kolvilių kalba nykstanti, vartoja anglų kalbą.

Kolvilių pavadinimas kilęs nuo 1859–1882 m. Vašingtone stovėjusio Kolvilio forto. Prancūzai juos vadino *Les Chaudières* („katilais", pagal Katilų krioklį (*Kettle Falls*)). Gyveno pagal Kolumbijos upę ir jos intakus. 1872 m. kolviliai su kitomis tautomis (sahaptinais, kitais sališais) perkelti į Kolvilio indėnų rezervaciją šiaurės rytų Vašingtone. Su ten gyvenančiais indėnais sudaro genčių konfederaciją.

Dabar verčiasi daugiausia miškų ūkiu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Салиши*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
| **Vytautas Kasniūnas** |
| --- |
| Gimė | 1914 m. balandžio 10 d.Joniškis |
| Mirė | 2009 m. spalio 13 d. (95 metai)Niujorkas, JAV |
| Sutuoktinis (-ė) | Ieva |
| Vaikai | Vytautas, Marius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas,Čikagos universitetas |
| Žinomas (-a) už | ilgiausiai (73 metus) dirbęs lietuvių žurnalistas |

**Vytautas Kasniūnas** (iki 1938 m. *Kasnickas*; 1914 m. balandžio 10 d. Joniškis – 2009 m. spalio 13 d. Niujorkas, palaidotas Šv. Kazmiero kapinėse) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1934 m. baigęs Šiaulių mokytojų seminariją, Kauno Vytauto Didžiojo universitete ir Vilniaus universitete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. 1944 m. pasitraukęs iš Lietuvos, Čikagos universitete (JAV) studijavo industrinę metodiką.

Spaudoje pradėjo bendradarbiauti 1930 m. Rašė į leidinius „Mūsų Vilnius", „Trimitas", „Karys", „Jaunoji Lietuva", „Verslas", „Jaunoji karta", „Vakarai", „Ūkininko patarėjas", „Tautos mokykla". 1937–1940 m. dirbo dienraščio „Lietuvos aidas" redakcijoje. 1941–1943 m. kartu su Algirdu Kaulėnu redagavo savaitraštį „Panevėžio apygardos balsas".

1944 m. pasitraukęs į Vakarus, karo pabaigos sulaukė Vokietijoje, kur gyveno keliose pabėgėlių stovyklose Viurcburge ir Švabiš Gmiunde. Į JAV atvyko 1949 m. ir apsigyveno Čikagoje, vėliau išsikėlė į netoli jos esantį kurortinį miestelį Beverly Šorsą (Indianos valstija). 1950–1952 m. Margučio radijo bendradarbis, nuo 1952 m. Sofijos Barcus kasdieninėje radijo programoje vedė „Tėvynės vaizdų" skyrių. Nuo 1972 m. redagavo žurnalą „Lietuvis žurnalistas" (1–7 ir 11 numerius). 1967–1977 m. Čikagos Lietuvių forumo radijo programų vedėjas, nuo 1978 m. – žurnalo „Laiškai lietuviams" bei laikraščio „Tėvynė" redakcijų bendradarbis. 1972–1976 m. Lietuvių žurnalistų sąjungos vicepirmininkas, 1982–1984 m. sekretorius. Nuo 1992 m. laikraščio „Tėvynė" redaktorius.

Įvertinimas
-----------

* 2003 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Komandoro kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 210 psl.
2. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Piknoklinas** – vandens sluoksnis su ryškiu vertikaliu teigiamu tankumo gradientu, daug didesniu, nei virš ir po juo esančiuose sluoksniuose. Piknoklinas atskiria viršutinį ir apatinį vandens sluoksnius taip sudarydamas barjerą, užkertantį kelią homogeniškam temperatūros ir druskingumo pasiskirstymui, o taip pat ir kitiems junginiams, pavyzdžiui, maistinėms medžiagoms ir deguoniui. Dažnai piknoklinas sutampa su termoklinu ir haloklinu.

Fizinė reikšmė
--------------

Vėjų ir bangų sukeltas turbulentinis maišymasis perduoda šilumą nuo paviršiaus žemyn. Žemose ir vidutinėse platumose susidaro beveik vienodos temperatūros paviršinis vandens sluoksnis, kurio gylis gali siekti nuo kelių iki kelių šimtų metrų. Po šiuo mišriu sluoksniu, 200–300 m gylyje atvirame vandenyne, temperatūra pradeda sparčiai mažėti iki maždaug 1000 m. Vandens sluoksnis, kuriame temperatūros gradientas staigiai kinta, vadinamas nuolatiniu termoklinu. Nuolatinis termoklinas sutampa su vandens tankio pokyčiu tarp šiltesnių, mažo tankio paviršinių vandenų ir po jais esančių šaltų tankių dugno vandenų. Piknoklinu vadinama sparčios tankio kaitos sritis, kuri veikia kaip vertikalios vandens cirkuliacijos barjeras; taigi ji taip pat daro įtaką tam tikrų cheminių medžiagų, kurios yra svarbios jūrų biologijai, vertikaliam pasiskirstymui. Staigūs temperatūros ir tankio gradientai taip pat gali riboti vertikalų gyvūnų judėjimą.

Biologinė reikšmė
-----------------

Toks vandens masių atskyrimas turi svarbią biologinę reikšmę vandenynui ir jame gyvenantiems organizmams. Fitoplanktono augimo greitį veikia maistinių medžiagų koncentracija vandenyje, o maistinių medžiagų regeneracija yra labai svarbi aukštesnio ir žemesnio trofinio lygio sąveikos dalis. Atskyrimas dėl piknoklino susiformavimo neleidžia maistinėms medžiagoms patekti iš apatinio sluoksnio į viršutinį sluoksnį.
Bendruomenės pastatas Montevidėjuje
Urugvajaus lietuvių bendrovės „Vienybė" įkurtuvės 1937 m. liepos mėn.
Lietuvos Respublikos aikštė Montevidėjuje
**Urugvajuje** gyvena apie 10 tūkst. lietuvių ir lietuvių kilmės asmenų. Tai viena gausiausių lietuvių bendruomenių Lotynų Amerikoje, nusileidžianti tik Brazilijos ir Argentinos tautiečių organizacijoms.

Istorija
--------

Nėra tiksliai žinoma, kada pirmieji lietuviai atvyko į Urugvajų, tačiau pagrindinė emigracija prasidėjo 1928 m. Vien iki 1935 m. atvyko apie 10 tūkstančių emigrantų, turinčių lietuviškus pasus. Daugelis atvykusiųjų buvo jauni, todėl reikėjo rūpintis savo vaikų švietimu, susitikti ir bendrauti su tautiečiais, nes prastas ispanų kalbos mokėjimas stabdė lietuvių integraciją į vietinę visuomenę.

Jau 1932 m. įsteigta Jono Basanavičiaus vardo lietuviška mokykla, iš dalies išlaikoma Lietuvos valdžios; joje dirbo ne vienas mokytojas, specialiai atvykęs iš Lietuvos. Steigėsi daugybė lietuviškų organizacijų, jos savo susirinkimams naudojo mokyklos patalpas. Veikė Montevidėjo Fatimos Nekalčiausios Mergelės Marijos Širdies bažnyčia.

Antrasis Pietų Amerikos Lietuvių kongresas 1963 m. vasario 21–26 d. surengtas Urugvajuje. Jame dalyvavo apie 230 svečių iš Argentinos ir Brazilijos. Lietuvių meninės saviveiklos kolektyvai Urugvajuje savo veiklą pradėjo 1952 m. suorganizavus „Vyčių" tautinių šokių kolektyvą.

1931 m. pradėtas leisti dvisavaitinis laikraštis „Naujoji banga". Ilgiausiai iš visų Urugvajaus lietuvių leidinių išsilaikė komunistų leidžiamas dvisavaitinis laikraštis „Darbas", leistas nuo 1935 iki 1975 m.

2007 m. Montevidėjuje liko tik viena organizacija – Urugvajaus Lietuvių kultūros draugija, kitaip dar vadinama „club lituano". Draugijoje veikia vaikų šokių grupė „Rintukai" ir jaunimo šokių grupė „Ąžuolynas", sekmadieninė mokyklėlė „Gabija", kurioje mokėsi 26 vaikai, lietuvių kalbos kursus.

Reikšmingi asmenys
------------------

* Zoma Baitler, dailininkas
* Victorio Cieslinskas, krepšininkas (1952 m. vasaros olimpinių žaidynių bronzinio medalio laimėtojas)
* Vladas Doukšas, futbolininkas
* Eduardo Gudynas, mokslininkas
* José Gurvich, dailininkas
* Leonel Pilipauskas, futbolininkas
* Alfredo Stanevičius, kultūros ir visuomenės veikėjas

Taip pat skaitykite
-------------------

* *Cerro*

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Urugvajaus lietuviai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2023-03-30.
2. ↑  Urugvajaus Lietuvių Kultūros Draugija – Asociación Cultural Uruguay Lituania[neveikianti nuoroda]


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RPasaulio lietuvių bendruomenės |
| --- |
|  |
| 
Airijos · Argentinos · Armėnijos · Australijos · Baltarusijos · Belgijos · Brazilijos · Bulgarijos · Čekijos · Danijos · Estijos · Graikijos · Islandijos · Ispanijos · Italijos · Izraelio · Japonijos · JAV · Jungtinės Karalystės · Kanados · Kazachijos · Kipro · Kolumbijos · Latvijos · Lenkijos · Liuksemburgo · Maltos · Meksikos · Moldovos · Naujosios Zelandijos · Norvegijos · Nyderlandų · PAR · Prancūzijos · Rusijos · Sakartvelo · Suomijos · Šri Lankos ir Indijos · Švedijos · Šveicarijos · Taivano · Turkijos · Ukrainos · Urugvajaus · Venesuelos · Vengrijos · Vokietijos |

 |
| Piktmiškis |
| --- |
|  |
|  |
| 

PiktmiškisPiktmiškis

 |
| **Koordinatės** | 55°53′02″š. pl. 23°21′00″r. ilg.﻿ / ﻿55.884°š. pl. 23.350°r. ilg.﻿ / 55.884; 23.350﻿ (Piktmiškis)Koordinatės: 55°53′02″š. pl. 23°21′00″r. ilg.﻿ / ﻿55.884°š. pl. 23.350°r. ilg.﻿ / 55.884; 23.350﻿ (Piktmiškis) |
|  |
| **Apskritis** | Šiaulių apskrities vėliava Šiaulių apskritis |
| **Savivaldybė** | Šiaulių miesto savivaldybės vėliava Šiaulių miesto savivaldybė |
| **Seniūnija** | Rėkyvos seniūnija |

**Piktmiškis** – Šiaulių miesto dalis, esanti Rėkyvos ežero šiaurės rytinėje pakrantėje. Vakaruose ribojasi su Verduliais, šiaurėje su Pabaliais ir Zokniais, rytuose su Margiais, pietryčiuose su Bačiūnais.

Istorija
--------

Buvęs Piktmiškio durpynas, 1995 m.
Kadaise šioje vietovėje buvęs gražus pušynėlis. Du kartus Piktmiškyje, ant Kulpės upelio kranto buvo surengtos didžiosios Šiaulių gegužinės. XX a. pradžioje čia nelegalius susirinkimus šaukdavo Šiaulių socialdemokratai.

1921 m. Amerikos lietuvių akcinė bendrovė gavo panaudai iš Žemės ūkio ir valstybės turtų ministerijos 20 metų Piktmiškio durpyną, kurio durpės iš pradžių buvo parduodamos Šiaulių miesto gyventojams kurui, o nuo 1923 m. kai buvo pastatyta Bačiūnų elektrinė ir nutiestas siaurasis geležinkelis, deginamos elektrinėje. Pamažu durpynas plėtėsi ir pušynas buvo iškirstas.

1959 m. nutraukus durpyno eksploatavimą ir iš dalies jį rekultyvavus, susidarė keli tvenkiniai, kuriuose buvo numatyta įkurti hidroparką. Planai įtraukti į Ventos-Lielupės aplinkosauginį projektą.

1980 m. vakarinėje Piktmiškio dalyje įveistas medelynas Šiaulių miesto gatvėms apželdinti, tačiau po 1995 m. visos laisvos rajono teritorijos, įskaitant ir medelyną, buvo pradėtos dalyti buvusiems žemių savininkams. Susiformavo keli naujų individualių namų kvartalai, kurie plečiasi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pradedami eksploatuoti nauji durpynai // Lietuvos aidas, 1930 m. vasario 25 d. Nr. 46 (827). – 5 psl.
| Kolymos traktas |
| --- |
| **Kolymos traktas** |
|  |
|  |
| Valstybės | Rusija Rusija |
| Ilgis | 2031 km |
| Pradžia | Žemutinis Bestiachas |
| Pabaiga | Magadanas |
| Atidarytas | 1953 m. |
| Sritys | Jakutija, Magadano sritis |
| Miestai | Susumanas, Magadanas |
|  |
| Kelias netoli Magadano |

**Kolymos greitkelis, federalinis kelias Р-504, Kolymos traktas** taip pat vadinamas „Kaulų keliu" – federalinis kelias Rusijos Tolimuosiuose Rytuose – Jakutijoje ir Magadano srityje. Driekiasi nuo Jakutsko iki Magadano (Ochotsko jūros pakrantėje). Nors nėra tilto per Leną, su Jakutsku jungia keltas, žiemą – žiemos kelias per upę. Su Rusijos kelių sistema Kolymos traktas sujungtas Lenos traktu.

Kelias statytas Stalino laikais „Dalstroj" kalinių. Pirmoji kelio atkarpa pastatyta 1932 m. Statyba baigta 1953 m. Kelias vadinamas „kaulų keliu", nes daugybės žuvusių darbininkų kaulai buvo panaudoti statant kelią. Kelias turėjo padėti įsisavinti naudingųjų iškasenų telkinius.

Kolymos greitkelis driekiasi šalčiausiomis Šiaurės pusrutulio vietomis. Temperatūra žiemą nukrenta iki -46 °C (rekordinė – apie -70 °C). Lengvaisiais automobiliais visas kelias neįveikiamas dėl sugriuvusių tiltų, patižusios, išplautos kelio dangos. Žiemą susiformuoja žiemos kelias, tuomet juo vykti paprasčiau. Kelio būklė skirtinguose ruožuose skiriasi – Magadano srityje yra 200 km asfaltuotas ruožas, sunkiausia padėtis centrinėje dalyje, kur kelias gruntinis. Kelias driekiasi kalnuotomis, labai retai gyvenamomis vietovėmis, jį kerta daugybė upių. Per didesnes upes veikia keltai ar įrengti tiltai (dalis jų avarinės būklės), seklesnės upės įveikiamos per brastas.

Kelio statyba
2003 m. liepos 11 d. kelias „Kolyma" pailgėjo 13 km. Jis buvo pailgintas nuo Žemutinio Bestiacho iki centrinio pašto Jakutsko centre.

Svarbesnės gyvenvietės prie kelio – Žemutinis Bestiachas, Tiungiuliu, Chandyga, Ust-Nera, Susumanas, Jagodnojė, Debinas, Atka, Magadanas. Nuo Kiubiumės iki Kadykčano yra alternatyvus ruožas per Tomtorą.

* Kelio pradžia link MagadanoKelio pradžia link Magadano
* Kolymos plentas ties Žemutiniu BestiachuKolymos plentas ties Žemutiniu Bestiachu
* Tiltas per KolymąTiltas per Kolymą

Šaltiniai ir išnašos
--------------------

1. ↑  Прилетайте к нам на «Колыму» Archyvuota kopija 2007-10-09 iš Wayback Machine projekto.. Информационный центр по автомобильным дорогам.

Nuorodos
--------

* Автодорога Р-504 „Колыма" Якутск – Магадан Archyvuota kopija 2011-08-08 iš Wayback Machine projekto.. Žiūrėta 2012-08-13.

v • a • r **Rusijos federaliniai greitkeliai** 

M1 „Baltarusija" | M2 „Krymas" | M3 „Ukraina" | M4 „Donas" | M5 „Uralas" | M6 „Kaspija" | M7 „Volga" | M8 „Cholmogorai" | M9 „Baltija" | M10 „Rusija" | Automagistralė M11   
 R21 „Kola" | R23 „Pskovas" | R217 „Kaukazas" | R254 „Irtyšius" | R256 „Čujos traktas" | R255 „Sibiras" | R257 „Jenisiejus" | R258 „Baikalas" | A360 „Lena" | R504 „Kolyma" | R297 „Amūras" | A370 „Usūris"
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Eresuno tiltas tarp Danijos ir Švedijos. Kairėje – Saltholmas, dešinėje – Peberholmas
**Peberholmas** (dan. *Peberholm* 'Pipirų sala') – dirbtinė salelė Eresundo sąsiauryje. Priklauso Danijai, Tornbiu savivaldybei. Sukurta kaip Eresundo tilto dalis. Pavadinimas priderintas prie šalia esančios Saltholmo 'Druskos sala' pavadinimo.

Pagal pirminį planą tilto statybai turėjo būti panaudota Saltholmo sala. Kelias ir geležinkelis būtų ėję per pačią salą arba per tam supiltą jos išplėtimą. Tačiau siekiant apsaugoti Saltholmo ekosistemą buvo nuspręsta šalia supilti dirbtinę salą. Jos vieta parinkta taip, kad kuo mažiau trukdytų vandens apytakai.

Peberholmą galima laikyti moksliniu eksperimentu, mokslininkai stebi, kaip gamta kolonizuoja naują salą. Peberholmą saugo griežti įstatymai, tik biologams leidžiama kartą per metus aplankyti salos teritoriją už geležinkelio ir greitkelio ribų.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Peberholmas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Koordinatės: 55°36′ š. pl. 12°45′ r. ilg.﻿ / ﻿55.600°š. pl. 12.750°r. ilg.﻿ / 55.600; 12.750
| **Ildefonsas Petkevičius** |
| --- |
| Gimė | 1958 m. rugsėjo 24 d. (64 metai)Kušleikių k. Kelmės r. |
| Sutuoktinis (-ė) | Irina |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Kelmės rajono politinis bei visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | 1981 m. Žemės ūkio akademija |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Garbės ženklas „Už nuopelnus Kelmės rajonui" |

**Ildefonsas Petkevičius** (g. 1958 m. rugsėjo 24 d. Kušleikių k. Kelmės r.) – Lietuvos ir Kelmės rajono politinis bei visuomenės veikėjas, nuo 2021 m. Kelmės rajono savivaldybės meras.

Biografija
----------

1976 m. baigęs Nemakščių vidurinę mokyklą, I. Petkevičius studijavo Žemės ūkio akademijoje, kur 1981 m. baigė žemės ūkio inžinerijos-mechanikos mokslus. Po studijų baigimo įsidarbino inžinieriumi Kelmės rajono Žemės ūkio valdyboje ir Stulgių kolūkyje, kurį laiką dirbo komjaunimo rajono komitete.

1986 m. I. Petkevičius tapo Kelmės rajono Žalpių kolūkio valdybos pirmininku. 1992–2019 m. užėmė vietos žemės ūkio bendrovės „Kerkasiai" valdybos pirmininko pareigas. Buvo Lietuvos verslo darbdavių konfederacijos viceprezidentas, nuo Kelmės rajono verslininkų asociacijos įsikūrimo iki 2021 m. pavasario jai vadovavo.

Į Kelmės rajono savivaldybės tarybą I. Petkevičius renkamas nuo nepriklausomybės atkūrimo, 2019 m. į Kelmės savivaldybės tarybą išrinktas pagal visuomeninio rinkimų komiteto „Už vieningą Kelmę" sąrašą, dirbo Biudžeto ir investicijų komitete.

2021 m. spalį I. Petkevičius išrinktas Kelmės rajono savivaldybės meru (išsikėlė pats, tačiau jo kandidatūrą rėmė partija „Laisvė ir teisingumas)". 2023 m. į šį postą perrinktas.

Išnašos
-------

1. 1 2  ILDEFONSAS PETKEVIČIUS. VRK. Nuoroda tikrinta 2023-03-21.
2. 1 2 3 4 5 6 7  *I. Petkevičius Kelmės rajono meras*. Bičiulis. Nuoroda tikrinta 2023-03-21.
3. 1 2  *I. Petkevičius – naujas Kelmės rajono meras*. Kauno diena. Nuoroda tikrinta 2023-03-21.
4. ↑  *Rinkimų rezultatai: Trakų rajono meru išrinktas Šatevičius, Kelmės – Petkevičius*. Valstietis. Nuoroda tikrinta 2023-03-21.
5. ↑  *Išrinkti Trakų ir Kelmės rajonų merai planuoja pirmuosius darbus – imsis kiemų ir kelių*. Kauno diena. Nuoroda tikrinta 2023-03-21.
6. ↑  *LRT trumpai. Kelmė ir Trakai išsirinko naujus merus – kas jie?*. Lrt.lt. Nuoroda tikrinta 2023-03-21.
7. ↑  *Balsai jau suskaičiuoti: daugiausia merų laimėjo socdemai*. Delfi.lt. Nuoroda tikrinta 2023-03-21.
8. ↑  *I. Petkevičius perrinktas Kelmės rajono meru*. Bičiulis. Nuoroda tikrinta 2023-06-03.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Gruzijos regionas**Pchovija ფხოვი** |
| 
Mutso tvirtovė |
| **Tauta** | pchoviai |
| 
Istorinė Pchovija |
|

**Pchovija** (gruz. ფხოვი), dar žinoma kaip *Pchoetija* (gruz. ფხოეთი) – kalnuotas kraštas viduramžiais šiaurės rytų Gruzijoje. Vėliau skilo į dvi provincijas – Pšaviją ir Chevsuretiją. Pchovija buvo pagal Aragvio upės viršutinę dalį ir trijuose alpiniuose slėniuose šiauriau Didžiojo Kaukazo kalnagūbrio pagrindinės keteros.
  
Krašto gyventojai vadinosi *pchoviai* (gruz. ფხო[ვ]ელნი, *Pkho[v]elni*), tai buvo karinga gruzinų kalniečių gentis, dažnai nepaklusdavusi karališkai Gruzijos valdžiai.

Toponimas *Pchovija* pirmą kartą paminėtas VII a. kronikoje „Kartlio atvertimas", kurioje minima, kad vietiniai kalniečiai atmeta krikštijimo politiką, kurią vykdė karalius Mirianas III. Karalystei krikštijant per prievartą dalis pchovių pasitraukė į pietryčius, į Tušetiją.

Pchovija oficialiai buvo valdoma tiesiogiai Gruzijos karaliaus, tačiau pchoviai niekada nebuvo visiškai integruoti į viduramžių Gruzijos feodalinę sistemą. Pchovijoje aristokratai praktiškai negaudavo žemių.

Gruzijos stačiatikių bažnyčios įtaka krašte buvo silpna, pchoviai praktikavo savotišką pagonybės ir krikščionybės mišinį. Tai atsispindėjo Pchovijos religinėje architektūroje: Svanetijoje, Chevijoje, Mtiuletijoje ir Račoje praktiškai kiekvienas kaimas turi V–XVIII a. statytą bažnyčią, o Pchovijoje tų laikų stačiatikių bažnyčių nėra. Užtai krašte daug šventų vietų su pagoniškomis šaknimis.

Dėl Pchovijos kalniečių klanų nepriklausomumo į Pchoviją protarpiais įsiverždavo Gruzijos karalystės kariuomenė. Vieną labiausiai kraštą nusiaubusių ekspedicijų surengė Gruzijos karalienė Tamara, kuriai valdant buvo vadinamasis „Gruzijos aukso amžius". Po kruvinos tris mėnesius trukusios kampanijos Pchovijoje buvo sunaikinti keli kaimai ir šventovės.

Pchovijos pavadinimas išnyko XV a. jį pakeitė Pšavija ir Chevsuretija.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RGruzijos istoriniai regionai |
| --- |
|  |
| 
Abchazija · Adžarija · Chevija · Chevsuretija · Džavachetija · Erco-Tianetija · Gurija · Heretija · Imeretija · Kachetija · Kartlija · Lečchumija · Meschetija · Megrelija · Mtiuretija · Pšavija · Rača · Samachablas · Svanetija · Tao-Klardžetija · Taširas · Trialetija · Tori · Tušetija | Gruzija |

 |