recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| ***Formica rufa*** |
| --- |
| Rudoji miško skruzdėlė (darbininkė, renkanti maistą) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Plėviasparniai  *( Hymenoptera)* |
| Pobūris: | Smaugtapilviai  *( Apocrita)* |
| Antšeimis: | Vapsviniai  *( Vespoidea)* |
| Šeima: | Skruzdėlės  *( Formicidae)* |
| Gentis: | *Formica*  *( Formica)* |
| Rūšis: | Rudoji miško skruzdėlė  *( Formica rufa)* |

 |

**Rudoji miško skruzdėlė** (*Formica rufa*) – vidutinio dydžio skruzdėlė iš
*Formica* genties , *Formicinae* pošeimio.

Aprašymas
---------

Šios skruzdėlės yra apie 7–14 mm ilgio, ryškiai rudos spalvos, su didele galva. Šių vabzdžių pilvelis vienanaris. Geluonies nėra. Pusę pilvelio užima nuodų liauka, supama raumeninio maišelio. Raumenims susitraukiant nuodai išmetami iki kelių dešimčių cm į tolį.

Mityboje didžiąją dalį sudaro įvairiausi vabzdžiai, taip pat ir kai kurių kitų rūšių skruzdėlės. Agresyviai gina ir visaip globoja amarinius vabzdžius, kurių išskiriamu lipčiumi minta. Šios skruzdėlės kartais apsigyvena kitų miško skruzdėlių lizduose (pvz. *Formica fusca*), laikinai tapdamos socialiniais parazitais.

Paplitimas
----------

Rudoji miško skruzdėlė sargyboje.
Prie grobio.
Sutinkamos šiaurės Eurazijos miškų zonoje. Aiškiai pastebimos jų kolonijos, įsikūrusios stambiuose, iki 2 m aukščio, skruzdėlynuose, suneštuose iš spyglių ir šakelių. Kolonijoje vidutiniškai priskaičiuojama apie 100 tūkst. darbininkių ir 100 motinėlių, nors yra aprašyti atvejai, kai buvo randama ir iki 0,5 mln. individų. Paplitimas Europoje – nuo Ispanijos pietuose iki Norvegijos šiaurėje , įskaitant ir Baltijos šalis.

Klasifikacija
-------------

Šios skruzdėlės priskiriamos grupei rudųjų miško skruzdėlių, tarp kurių:

* Raudonoji skruzdėlė (*Formica sanguinea*),
* Tamsiarudė miško skruzdėlė (*Formica fusca*),
* Raudongalvė skruzdėlė (*Formica truncorum*),
* Plaukuotoji skruzdėlė (*Formica lugubris*),
* Mažoji miško skruzdėlė (*Formica polyctena*),
* Šiaurinė miško skruzdėlė (*Formica aquilonia*).

Reikšmė medicinoje
------------------

Rudosios miško skruzdėlės naudojamos gyvūninės kilmės vaistų gamyboje, homeopatijoje. Iš jų gaunama: skruzdžių rūgštis, eterinis aliejus, baltyminės ir riebalinės medžiagos, chitinas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Formica* gentis
2. ↑  *Formica rufa* nykstančių rūšių sąraše Archyvuota kopija 2011-09-21 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  *Formica rufa* medicinoje Archyvuota kopija 2012-02-03 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rudoji miško skruzdėlė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* *Formica rufa* aprašymas Archyvuota kopija 2011-07-11 iš Wayback Machine projekto.
* Apie *Formica* skruzdėles
* Rudųjų miško skruzdėlių aprašymas (rusų k.)
Koordinatės: 54°46′39.46″ š. pl. 24°7′23.17″ r. ilg.﻿ / ﻿54.7776278°š. pl. 24.1231028°r. ilg.﻿ / 54.7776278; 24.1231028

|  Piliuonos koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Prienų |
| **Savivaldybė** | Kauno rajonas |
| **Gyvenvietė** | Piliuona |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |

**Piliuonos koplyčia** – koplyčia, veikianti Piliuonoje, Kauno rajone. Įsikūrusi miestelyje esančio Taurakiemio kultūros centro dalyje patalpų – pastato pietrytiniame kampe, pirmame aukšte, kur užima apie 150 m². Priklauso Pakuonio Švč. M. Marijos ėmimo į Dangų parapijai.

Koplyčioje aukojamos sekmadieninės mišios, vyksta kai kurios kitos religinės apeigos, be to, čia kartais pravedamos Piliuonos vidurinės mokyklos teminės tikybos pamokos.

Koplyčios interjeras po 2013 m. remonto

Istorija
--------

Koplyčia 1994 m. atidaryta parapijos tikinčiųjų patogumui – anksčiau jiems teko vykti už 5 km į Margininkų bažnyčią. 

Koplyčioje dirbę kunigai:

* Ignas Plioraitis (1994–1997)
* Juozas Kaminskas (1997–1999)
* Jonas Varkala (1999–2007)
* Rimas Pilypaitis (2007–dabar)

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-09-30 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Pakuonio parapija
| **Clitocybe inornata** |
| --- |
| Pilkalakštė tauriabudė (*Clitocybe inornata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Baltikiniai  *( Tricholomataceae)* |
| Gentis: | Tauriabudė  *( Clitocybe)* |
| Rūšis: | Pilkalakštė tauriabudė  *( Clitocybe inornata)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Pilkalakštė tauriabudė** (lot. *Clitocybe inornata*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, tauriabudžių (*Clitocybe*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Spygliuočių, retai lapuočių miškai.

* **Augimo laikas**

Vasaros antra pusė, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Vaisiakūniai pelenų spalvos, kepurėlė matinė, jos pakraščiai gofruoti.

Vaisiakūniai visudinio dydžio. Kepurėlė 5–10 cm skersmens, paplokščia, įdubusi, su gūbreliu, matinė, plaušuota, lyg aksomiška, pelenų spalvos, gelsvai pilka. Lakšteliai pilki, rusvai pilki, priaugtiniai arba šiek tiek nuaugtiniai. Kotas 3–7 (9)×1–2 cm, vienodo storio, prie lakštelių baltai taškuotas, pilkas, rusvai pilkas. Trama pilkšva, tampri, nekarti. Sporos 7–9,5 (10)×2,5–3 (4) μm.

**Būdingi požymiai:** kepurėlė nežymiai įdubusi, trama nemalonaus kvapo, sporos plonos.

Auga pavieniui, grupelėmis, spygliuočių, labai retai lapuočių miškuose, mėgsta kalkingą dirvą. Valgoma, bet menkavertė.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 110 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pilkalakštė tauriabudė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**AEGEE** (Association des États Généraux des Étudiants de L’Europe) – Europos studentų organizacija, vienijanti per 15 000 jaunuolių 241 mieste, 40 valstybių. Tai pasaulietinė ne pelno siekianti organizacija.

Pagrindiniai tikslai
--------------------

* Remti ir skatinti Europos vienybę be išankstinių nuostatų.
* Siekti sukurti atvirą bei tolerantišką šiandienos ir rytojaus visuomenę.
* Skatinti ir plėtoti demokratiją, žmogaus teises, toleranciją, tarptautinį bendradarbiavimą, mobilumą ir Europinę dimensiją švietime.

Veiklos kryptys
---------------

* Kultūriniai mainai (Cultural Exchange): mainai, Summer Universities, European Schools;
* Pilietiškas aktyvumas (Active Citizenship): padeda piliečiams daryti įtaką savo šaliai. Pvz. Oranžinė revoliucija. Taip pat stebi rinkimus;
* Aukštasis mokslas (Higher education): kalbų mokymasis, tarptautinis akademinis bendradarbiavimas, tolimesnis studijų programų vystymas, studentų ir dėstytojų mobilumas;
* Taika ir stabilumas (Peace and stability): prisideda prie konfliktų sprendimo Balkanuose, Kipre, Graikijoje, Turkijoje. Skatina demokratiją, toleranciją;

AEGEE skatina pažinti įvairių šalių kultūras ir tapti Europos piliečiais, bei prisideda prie Europos vystymo ir rytinių šalių integracijos.

AEGEE bendradarbiauja su UNESCO, ESN, OSCE (Organization for security and Co - operation in Europe), ECOSOC (United Nations Economic and Social Council), Europos taryba, Europos komisija, Pasaulio banku… Taip pat turi Jungtinių Tautų konsultanto statusą.

Vienas iš AEGEE projektų – Bolonijos procesas (ECTS kreditų sistema, EUROPASS CV ir t. t.). Tai organizacija, lėmusi Erasmus programos atsiradimą ir tolesnį vystymą.

AEGEE neturi nacionalinio lygio: tik vietinį ir Europinį.
Kiekvienas AEGEE narys gali dalyvauti Europos darbo grupėse, projektų komandose, komisijose, konferencijose.
Projektai neapsiriboja vien tik Europa.

Nuorodos
--------

* AEGEE-Europe
* AEGEE televizija Archyvuota kopija 2018-07-21 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Erotiniais drabužiais aprengta moters krūtinė
**Erotinis trikotažas** – apatinis trikotažas arba jo likučiai, kurio pagrindinė paskirtis – lytiškai sujaudinti partnerį. Ypač didelis erotinio trikotažo pasirinkimas yra moterims, ir jis atlieka anaiptol ne tik apatinio trikotažo vaidmenį. Todėl erotinis trikotažas nešiojamas ne visada kaip apatinis. Kai kurį galima dėvėti net ir lytinio akto metu.

Erotinis trikotažas ėmė plisti XIX a. Prancūzijoje, todėl kai kurie pavadinimai yra prancūziškos kilmės. Dabartinės mados kai kurį erotinį trikotažą netgi supranta kaip viršutinį trikotažą (pvz. korsažai, pėdkelnės), todėl erotinio trikotažo apibrėžimas yra gana subjektyvus.

Neretai erotiniai drabužiai sudaro galimybę matyti daugiau apnuoginto kūno nei įprasti apatiniai, pvz. pagaminti iš pusiau permatomos medžiagos, tinklinių audinių, ypatingos formos ir kt.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Erotinis trikotažas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Barščiai su grietine
**Sriuba** – skystas valgis, dažniausiai gaminamas verdant ingredientus vandenyje, kol išgaunamas norimas skonis. Sriuboms dažniausiai naudojama mėsa, daržovės, ankštinės daržovės, įvairūs prieskoniai.

Sriubas galima skirstyti įvairiai – į mėsiškas ir daržovines, karštas ir šaltas, tirštas ir skystas. Skystos karštos mėsiškos sriubos pavyzdys – sultinys, šaltos sriubos – šaltibarščiai. Dauguma šaltų sriubų – saldžios sriubos su vaisiais, valgomos karšto sezono metu.

Maisto gamyba verdant paplito tik išradus vandeniui nelaidžius indus maždaug prieš 5000 metų. Iki XVII amžiaus buvo valgomos tirštos sriubos, tepamos ant duonos, vėliau, maždaug tuo metu, kai išrastas šaukštas, pradėjo populiarėti ir skystesnės sriubos. Dabartinis sriubos supratimas susiformavo apie XVIII amžiuje. Komercinės sriubos atsirado XIX amžiuje, išradus konservų dėžutę.

Lietuvoje sriuba buvo ir vienas pusryčių ar vakarienės patiekalų. Iki XX a. vid. Dzūkijoje, Pietų Žemaitijoje ir Užnemunėje pusryčių sriuba buvo laikoma ir pietums (dažniausiai virta mėsiška raugintų kopūstų arba burokų sriuba). Žemaitijoje, be minėtų sriubų, pietums dar buvo verdama bulvienė. Klaipėdos krašte pusryčiams buvo verdama pieniška kukulaičių sriuba. Vakarienei visoje Lietuvoje dažniausiai būdavo verdama pieniška miltinių arba bulvinių kukulaičių, kruopų, vėliau ir makaronų sriuba. Nuo XX a. pr. verdamos ir saldžios sriubos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  The Oxford Encyclopedia of Food and Drink in America: 3-Volume Set. 2nd Edition
2. ↑  „Stone Age Stew? Soup Making May Be Older Than We'd Thought". *NPR.org*. Nuoroda tikrinta 2021-07-12.
3. ↑  „Soup". *Encyclopedia Britannica*. Nuoroda tikrinta 2021-07-12.
4. ↑  Vacys Milius. *Sriuba*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXII (Sko–Šala). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
Franso van Myreso autoportretas, apie 1667 m.
**Fransas van Myresas Vyresnysis** (Myrisas, ol. *Frans van Mieris*, 1635 m. balandžio 16 d. Leidenas, Nyderlandai – 1668 m. gegužės 19 d. ten pat) – XVII a. Nyderlandų žanrinių scenų ir portretų tapytojas.

Biografija
----------

Fransas van Myresas gimė 1635 m. balandžio 16 d. Leidene. Jis buvo garsiausias iš menininkų giminės. Kad atskirti nuo bendravardžio anūko, irgi tapytojo, vadinamas „vyresniuoju". Iš pradžių Fransas mokėsi tėvo Jansz. Batiaensz. auksakalystės amato (motina Christine Willemsdr. van Garbartijn) pas auksakalį pusbrolį Willem Fransz. Apie 1650 m. mokėsi pas stiklo dekoruotoją Abraham van Toorenvliet. 1650-ųjų pradžioje jo mokytojas buvo garsus tapytojas Geritas Dau. Fransas taip pat trumpai mokėsi pas Leideno portretistą ir istorinių paveikslų tapytoją Abraham van den Tempel. Geritas Dau apie jį atsiliepė pavadindamas „princu tarp mano mokinių". 1657 m. Fransas van Myresas vedė Cunera van der Cock, su kuria susilaukė 5 ar 4 vaikų. 1658 m. gegužės 14 d. Van Myresas įstojo į Leideno Šv. Luko tapytojų gildiją, 1663 − 1665 m. užėmė vadovaujančius postus joje.

Gyvenimo metu Fransas van Myresas Vyresnysis buvo populiariu ir pripažintu dailininku. Tarp jo užsakovų buvo Toskanos didysis hercogas Lorencas III de Medičis, kuris 1669 m. aplankė tapytoją jo studijoje. Erchercogas Leopoldas Vilhelmas siūlė dvaro dailininko vietą Vienoje. Nepaisant populiarumo tapytojas nuolat turėjo skolų ir gali būti, kad vėlesnis kronininkas Houbraken, apibūdindamas dailininką nuolatiniu išgėrovu, buvo teisus. Fransas van Myresas mirė 1681 m. kovo 12 d. Palaidotas Šv. Petro bažnyčioje (*Saint Pieterskerk*) Leidene žymių Leideno piliečių sekcijoje. Van Myreso kūrybą sudaro mažo formato žanrinės ir istorinės scenos, portretai, alegoriniai portretai. Jo stiliui būdingas labai detalus vaizdavimas, ypač audinių, šviesos atspindžių. Po mirties tapytojas buvo primirštas. Van Myreso sūnūs Vilemas (1662–1747), Janas (1660–1690) ir anūkas Fransas van Myresas Jaunesnysis tapo tapytojais.

Darbų galerija
--------------

* „Brotelio scena" (1658, Mauricheisas, Haga)
* „Kavalierius parduotuvėje" (apie 1660, Meno istorijos muziejus, Viena)
* „Moteris, maitinanti papūgą" (1663, privatus rinkinys)
* „Moteris, tyrinėjanti perlus" (Fabrė muziejus, Monpeljė)
* „Rašanti laišką moteris" (1680, Amsterdamo valstybinis muziejus)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Frans van Mieris (Vyresnysis)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vašingtono dailės galerijos parodos informacija Archyvuota kopija 2015-12-27 iš Wayback Machine projekto.
* essentialvermeer.com
* Encyclopaedia Britannica
* wga.hu
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Takas į rūko mišką Kosta Rikoje
Epifitų sąžalynas rūko miške. Panama
**Rūko miškas** arba **debesų miškas** – tropikų ir subtropikų visžaliai drėgnieji kalnų miškai, kuriuose miško skliauto ar žemesniame aukštyje nuolat tvyro debesų migla. Tokie miškai susidaro pavėjinėse kalnų pašlaitėse, esančiose netoli vandenyno, per kurias nuolat ritasi drėgnos oro masės, pavyzdžiui, vakariniai Andų šlaitai Kolumbijoje ar Ekvadore.

Dėl nuolatinės miglos tokiuose miškuose oras prisotintas drėgmės, todėl medžių kamienai padengti tankia samanų danga. Gausu induotinių epifitų, medinių paparčių. Dirvožemiai pažliugę, supelkėję. Miškuose pastoviai laša vanduo, kadangi rūkas kondensuojasi ant medžių lapų.

Kai kurie pasaulio rūko miškai:

* Las Yungas – Peru, Bolivijoje
* Atlanto miškai – Brazilijoje
* Vakarinės Andų pašlaitės – Kolumbijoje, Ekvadore
* Pietryčių Azijos, Borneo kalnuose
* Gvianos plokščiakalnis
* Dažnai rūko miškai susidaro kalnuotose tropikų salose, kur dažnos drėgnos oro masės (Havajai, Fidžis, Dominika).
* Laurų miškai Kanaruose

Taip pat skaitykite
-------------------

* Drėgnasis miškas
* Drėgnasis atogrąžų miškas
* Drėgnasis vidutinių platumų miškas
* Džiunglės
* Miškas
| ***Penktoji valdžia*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | The Fifth Estate |
| Kilmės šalis |  JAV Belgija |
| Režisierius | Bill Condon |
| Scenaristas (-ai) | Josh Singer |
| Metai | 2013 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 128 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Penktoji valdžia** (angl.  *The Fifth Estate*) – 2013 m. sukurtas politinis trileris apie interneto svetainės „Wikileaks" ir jos kūrėją Julian Assange, kurio 2010 m. paskelbta informacija ir slapti įvairių šalių valdžių institucijų atstovų pasisakymai sukėlė visame pasaulyje tarptautinį skandalą ir privertė iš pareigų pasitraukti ne vieną politinį pareigūną. Juosta paremta knygomis „Inside WikiLeaks: My Time with Julian Assange and the World‘s Most Dangerous Website" ir „WikiLeaks: Inside Julian Assange‘s War on Secretary".

Filmas nesulaukė pasisekimo ir tapo viena didžiausių jį sukūrusios kompanijos „Dreamworks" nesėkmių 2013 m. , o pats Julian Assange taip pat sukritikavo juostą dėl neva jam daromo spaudimo ir iškraipytos tiesos.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Benedict Cumberbatch – Džulijanas Asanžas
* Peter Capaldi – Alanas Rašbridžas
* Daniel Bruhl – Danielis Bergas
* Alicia Vikander – Anka
* Moritz Bleibtreu – Markusas
* Laura Linney – Sara Šo
* Carice van Houten – Birgita
| **Juozas Katelė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1884 m. liepos 10 d.Rusija Suvainiuose, Kupiškio valsčius, Panevėžio apskr. |
| Mirė | 1981 m. liepos 25 d. (97 metai)Lietuva Kaunas |
|  |
| Veikla | vargonininkas, chorvedys, dainininkas (bosas), pedagogas |

Žako Ofenbacho operoje "Hofmano pasakos"
**Juozas Katelė** (1884 m. liepos 10 d. Suvainiuose, Kupiškio valsčius, Panevėžio apskr. – 1981 m. liepos 25 d. Kaune) – vargonininkas, chorvedys, dainininkas (bosas), pedagogas.

Biografija
----------

Mokėsi Panemunėlio pradžios mokykloje, 1897–1901 m. Rokiškio Rudolfo Lymano (*Liehmann*) vargonininkų mokykloje. 1901–1905 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui bei orkestrui Panemunėlyje, slaptai statė lietuviškus veikalus ir pats juose vaidino. 1905–1907 m. mokėsi Juozo Naujalio vargonininkų kursuose Kaune.

1908–1920 m. muzikos ir dainavimo mokytojas Samaros (Rusija) liaudies mokykloje, vargonininkavo vietos bažnyčioje, iš lietuvių pabėgėlių suorganizavo mišrųjį chorą ir vaidintojų trupę, rengė vakarus – koncertus.

Grįžęs į Lietuvą, trumpai gyveno Panevėžyje, paskui Kaune. 1921–1939 m. buvo Valstybės teatro solistas, vargonininkavo Kauno Vytauto bažnyčioje (1921–1936 m.), Švč. Trejybės bažnyčioje (1937–1947 m.) vadovavo chorui, kuris 1939 m. koncertavo Vilniuje, pastatė Miko Petrausko operetę „Consilium facultatis". Taip pat vadovavo suaugusiųjų mokymo kursų chorui Šančiuose (1924–1926 m.).

1940–1941 m. Kauno operetės solistas, 1941–1951 m. Kauno jaunojo žiūrovo teatro aktorius. Kartu buvo vaikų muzikos mokyklos akompaniatorius (1947–1951 m.). Teatruose sukūrė įsimintinų vaidmenų Džiuzepės Verdi, Džoakino Rosini, Richardo Vagnerio, Šarlio Guno, Žoržo Bizė, Artūro Rubinšteino operose.

1951–1975 m. Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokyklos koncertmeisteris, 1969–1975 m. – ir dainavimo dėstytojas. Kurį laiką buvo Kauno 3-osios septynmetės mokyklos muzikos mokytojas ir choro vadovas. Daug metų vadovavo Kauno profsąjungų kultūros rūmų vokaliniams ansambliams ir solistams, rengė koncertus, meno mėgėjų apžiūrose pelnė prizinių vietų, pastatė R. Planquette’o komišką operą „Kornevilio varpai" (1960 m.) ir I. Dunajevskio operetę „Laisvasis vėjas" (1964 m.). Rašė dainas chorui ir solistams.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vaizdas žiūrint nepabaigto tunelio kryptimi
*Moorgate* stotis
**Moorgate katastrofa** - 1975 metų vasario 28 d. Londono *Moorgate* stotyje įvykusi metro katastrofa, kurios metu traukinys sudužo atsitrenkęs į nebaigto kasti tunelio galinę sieną. Katastrofoje žuvo 43 žmonės. Jos priežastis niekada nebuvo įtikinamai nustatyta.[1]

*Moorgate* yra paskutinė metro linijos stotis, už kurios dar kelias dešimtis metrų veda nebaigtas kasti tunelis. 8:39 vakaro į stotį atvykęs traukinys užuot stabdęs staiga ėmė didinti greitį, pravažiavo keleivių platformą ir trenkėsi į tunelio pabaigą tokiu greičiu, jog pirmieji trys vagonai susiplojo į vientisą metalo luitą. Tik po 12 valandų pavyko ištraukti paskutinį gyvą likusį keleivį ir tik po keturių dienų gelbėtojai pasiekė galinę tunelio sieną.

Katastrofą sušvelnino tunelio gale traukiniui sustabdyti papiltas smėlio sluoksnis. Galutiniam smūgiui sienoje taip pat buvo įrengtas hidraulinis buferis. Tačiau šis buferis buvo senas, neprižiūrimas ir todėl nebeveiksmingas. Visa ši įranga buvo skirta sulaikyti daug lėčiau važiuojančiam, mašinisto stabdomam traukiniui ir negalėjo apsaugoti nuo įvykusios katastrofos. Nors tuo metu metro jau buvo įrengtos modernios apsaugos sistemos, traukinį linijos gale automatiškai sustabdantis įrenginys iki tol niekam nepasirodė reikalingas.

Visi traukinio valdymo bei kiti mechanizmai po katastrofos buvo ilgai ir nuodugniai tiriami, tačiau taip ir nerasta priežasties, kodėl traukinys užuot sustojęs, visu greičiu pasileido pirmyn. Stabdymo ir įsibėgėjimo rankenos šiuose traukiniuose nesusijusios, todėl mašinistas greičiausiai negalėjo jų supainioti. Buvo svarstoma, jog galbūt mašinistas klaidingai suvokė traukinio buvimo vietą, tačiau ženklai ir apskritai vieta *Moorgate* stotyje nėra labai panaši į jokią kitą. Taip pat buvo kelta hipotezė jog mašinistas tokiu būdu bandė išvengti kokios nors gresiančios kitos katastrofos, tačiau taip ir liko neaišku, kas tai būtų galėję būti.

Neradus kito paaiškinimo, buvo rimtai tiriama ir mašinisto savižudybės hipotezė, tačiau ji taip pat neatrodo įtikinama. Nagrinėjant paaiškėjo jog jam nekilo jokių savižudžiams tipiškų problemų, gyvenimas ir karjera klostėsi sėkmingai ir savo kišenėje jis turėjo apie 300 angliškų svarų už kuriuos tą vakarą ketino nupirkti brangią dovaną savo dukrai.

Buvo nustatyta, jog mašinistas iki paskutinės akimirkos sėdėjo savo vietoje ir net nepakėlė rankos prisidengti nuo artėjančio smūgio. Tačiau tai nebuvo paprastas širdies smūgis, taip pat nerasta alkoholio ar kitų narkotikų.

Po šios katastrofos visose Londono galinėse metro stotyse buvo įrengtos traukinį automatiškai sustabdančios sistemos, dabar žinomos kaip „Moorgate kontrolė". Beveik visos šalies mastu (*British railways*) geležinkeliuose buvo įvesta taisyklė, jog paskutinis šviesoforo signalas prieš geležinkelio pabaigą negali būti žalios šviesos signalas (prireikus ties pabaiga įrengiant nuolat šviečiančius raudonus signalus). Manoma, jog šiuo metu tokia katastrofa pakartotinai įvykti negali.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sally Holloway: *Moorgate: Anatomy of a Railway Disaster*. 1988. ISBN 0-7153-8913-0.
**Henrikas Ciparis** (g. 1941 m. gruodžio 31 d. Labardžiuose, Rietavo valsčius) – Lietuvos dailininkas scenografas, tapytojas, grafikas, pedagogas, Rietavo garbės pilietis.

Biografija
----------

1969 m. baigė Lietuvos dailės institutą. Nuo 1973 m. Lietuvos operos ir baleto teatro dailininkas, nuo 1983 m. vyr. dailininkas. 1976–1982 m. vadovavo Lietuvos dailės instituto Scenografijos studijai.

Žmona Liudvina – choro dirigentė muzikos dėstytoja (Lietuvos muzikos ir teatro akademija), duktė Simona – grafikos dizainerė (Vilniaus dailės akademija), duktė Iveta – dailininkė scenografė (Vilniaus dailės akademija).

1976 m. Sąjunginio muzikinių teatrų kūrybinio jaunimo festivalio laureatas.

1977 m. Vokietijos socialistinio darbo žymūno garbės vardas.

1985 m. Lietuvos nusipelniusio meno veikėjo garbės vardas.

2011 m. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių bendrijos medalis „Vilties žvaigždė".

2020 m. Rietavo garbės piliečio vardas.

Kūryba
------

Surengė apie 40 individualių parodų Lietuvoje ir užsienyje. Sukūrė scenovaizdžių ir kostiumų apie 60 spektaklių Vilniaus, Klaipėdos, Erfurto, Kemerovo teatruose.
Nuo 2001 m. apipavidalina Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro vasaros sezonų Trakų pilyje spektaklius (Vytautas Klova. Pilėnai, 2001 m. Gaetanas Donicetis. Lučija di Lamermur, 2002 m.). Scenovaizdžiai raiškios plastikos ir faktūros, dinamiški. Operų scenovaizdžiai pasižymi dekoratyviniu ekspresyvumu, istorinių motyvų stilizacija.

Apipavidalino daugiau, kaip 330 jubiliejinių renginių (Vilniaus 650 m. Vilniaus universiteto 400 m. Pirmosios lietuviškos knygos 450 m. Tautinės giesmės 100 m. minėjimus), koncertų (dainų šventės 1980 m. 1985 m.), Sąjūdžio Steigiamąjį suvažiavimą, 1988 m.).

Žymiausi darbai
---------------

* Juozas Tumas-Vaižgantas. Nebylys, 1970 m.
* Vytautas Klova. Ave, vita, 1974 m.
* Džiuzepė Verdis. Traviata, 1974 m.
* Justinas Bašinskas. Užkeiktieji vienuoliai, 1984 m.
* Vinčencas Belinis. Norma, 1986 m.
* Jurgis Karnavičius. Gražina, 1990 m.
* Aleksandras Glazunovas. Raimonda, 1991 m.
* Šarlis Guno. Faustas, 1998 m.
* Džakomas Pučinis. Sesuo Andželika, 2001 m.
* Piotras Čaikovskis. Eugenijus Oneginas, 1977 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dalia Karatajienė. *Henrikas Ciparis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 137 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Henri Pittier nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Pakrantės Kordiljera parke Pakrantės Kordiljera parke |
| **Vieta:** | Aragva ir Karabobas, Venesuelos vėliava Venesuela |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Marakajus |
| 

Žemėlapis rodantis Henri Pittier nacionalinis parkas vietą.Henri Pittier nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 10°24′00″ š. pl. 67°35′00″ v. ilg.﻿ / ﻿10.40000°š. pl. 67.58333°r. ilg.﻿ / 10.40000; 67.58333Koordinatės: 10°24′00″ š. pl. 67°35′00″ v. ilg.﻿ / ﻿10.40000°š. pl. 67.58333°r. ilg.﻿ / 10.40000; 67.58333 |
| **Plotas:** | 1078 km² |
| **Įkurtas:** | 1937 m. |
| **Valdymas:** | Instituto Nacional de Parques |
|  **Vikiteka:** | Henri Pittier nacionalinis parkas |

**Henri Pittier nacionalinis parkas** (isp. *Parque nacional Henri Pittier*) – saugoma teritorija Venesuelos šiaurėje, Argavos ir Karabobo valstijose. Tai seniausias nacionalinis parkas šalyje. Jis įsteigtas 1937 m. vasario 13 d. prezidento Eleasaro Lopeso Kontreraso dekretu ir pradžioje vadintas ***Rančo Grandės*** (*Rancho Grande*) vardu. 1953 m. nacionalinis parkas pervadintas šveicarų gamtininko, geografo Anri Pitijė (*Henri Pittier*), 1917 m. tyrinėjusio šią teritoriją, garbei.

Parkas apima Andų kalnų grandinę – Pakrantės Kordiljerą, apaugusią daugiausia tropinėmis džiunglėmis. Čia yra vaizdingų krioklių, viršukalnių, o Karibų jūros pakrantėje driekiasi smėlingi paplūdimiai. Parko teritorijoje ištakas gauna daug svarbių upių, kurių vandenys naudojami aplinkinių didmiesčių reikmėms. Parko džiunglėse auga ~150 skirtingų medžių rūšių, gausu orchidėjų, bromelijų ir kitų epifitų. Čia užfiksuotos 582 paukščių (pvz. sakalas keleivis, šelmeninė kregždė, harpija, čačalaka, mažoji karingoji ara, kardinolas, šalmuotasis gokas ir kt.), 140 žinduolių (tapyras, tripirštis tinginys, mažoji skruzdėda, brazilinė ūdra, puma, ocelotas ir kt.), 97 roplių (smailiasnukis krokodilas, jūriniai vėžliai, barškuolės ir kt.), 38 varliagyvių rūšys ir milijonai vabzdžių rūšių.

Veikia Rančo Grandės biologinė stotis.

* KrioklysKrioklys
* Rūko miškasRūko miškas
* Okumarės paplūdimysOkumarės paplūdimys
* Okumarės užutėkisOkumarės užutėkis
Яндекс.Карты|  |
|  
Vilniaus apylinkių ekranvaizdis, 2017 m. |
| URL | yandex.ru/maps |
| Komercinis? | ne |
| Tipas | internetinių žemėlapių sudarymas |
| Registracija | nebūtina |
| Kalba(-os) | rusų, ukrainiečių, anglų ir turkų |
| Savininkas | Yandex |
| Startavo | 2004 m. |
| Dabartinė būklė | aktyvus, plečiamas |

**Yandex. Maps** (rus. *Яндекс.Карты*) – interaktyvi rusiška internetinių žemėlapių svetainė, valdoma „Yandex" kompanijos. Ši sistema buvo pradėta 2004 m. Sistema teikia pasaulio vietovių paiešką, informaciją apie transporto kamščius, sudaryti maršrutus, panoramines didesnių miestų nuotraukas.

2012 m. duomenimis, šia sistema Rusijoje naudojosi apie 16 milijonų vartotojų.

Šaltiniai
---------

Yandex. Maps naudojasi šių sistemų teikiamomis paslaugomis žemėlapių sudarymui::

* 2012 NAVTEQ
* Bundesamt für Eich- und Vermessungswesen
* EuroGeographics
* IGN 2009 – BD TOPO
* Geomatics Ltd.
* Top-Map Ltd.
* Norwegian Mapping Authority
* Source: IgeoE – Portugalija
* Ispanija – Información geográfica propiedad del CNIG
* Švedija – National Land Survey Sweden
* Šveicarija – Topografische Grundlage: Bundesamt für Landestopographie.
* Jungtinė Karalystė – Ordnance Survey data
* Meksika – Fuente: INEGI (Instituto Nacional de Estadística y Geografía)
* Hema Maps Pty. Ltd.
* Izraelio duomenys
* Royal Jordanian Geographic Centre
* Яндекс.Народная карта.

Mastelis
--------

Maksimalus sistemos mastelis – 1:1600 (Maskva, Sankt Peterburgas ir Jekaterinburgas). Kiti didieji Rusijos miestai, taip pat Kijevas ir Minskas, pateikiami masteliu 1:2000. Visa Ukrainos teritorija rodoma 1:16000 masteliu, visa Baltarusija – 1:30000.

Visas Kazachstanas pateikiamas 1:6600 masteliu, kitos Centrinės Azijos šalys – 1:2 300 000.

1:30000 masteliu pateikiamos tokios šalys: Estija, Latvija, Lietuva, Austrija, Vengrija, Lenkija, Čekija, Vokietija, Prancūzija, Beneliuksas, Didžioji Britanija ir Airija. 1:66000 masteliu pateikiamos šios šalys: Ispanija, Portugalija, Italija, Balkanai, Turkija ir Kipras. Egiptas pateikiamas 1:100 000 masteliu.

Visos kitos pasaulio šalys pateikiamos 1:3 000 000 masteliu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „«Яндекс» запустил подробную карту мира". Nuoroda tikrinta 2017-07-07.
2. ↑  „Условия использования сервиса Яндекс.Карты — Правовые документы" (rusų). Nuoroda tikrinta 2017-07-07.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* editor Yandex.Maps
**Juozas Karabinas** (1852 m. – 1936 m. vasario 29 d. Šunkepiai, Šiluvos valsčius) – Lietuvos knygnešys, daraktorius.

Biografija
----------

Valstietis. Vežė ir platino draudžiamąją lietuvišką spaudą nuo 1877 m. iki 1904 m. Spaudos parsigabendavo iš Tilžės ir Bitėnų, gaudavo iš kitų knygnešių ir iš Garšvių draugijos. Literatūra aprūpindavo Raseinių, Šiaulių, Panevėžio apskrities spaudos platintojus. Bendradarbiais buvo Jeronimas Dalbokas, Jurgis Bielinis ir kiti knygnešiai. 1893 m. policija jo daržinėje rado 220 lietuviškų knygų ir 26 brošiūras, už tai Vilniaus generalgubernatorius Piotras Orževskis 1893 m. spalio mėn. jį nubaudė vieno mėnesio areštu. 1900 m. įsteigė mokyklą Šunkepių kaime. Tais pačiais metais įskųstas dėl draudžiamosios lietuvių spaudos platinimo bausmės išvengė, nes užsitęsusi byla 1904 m. buvo nutraukta. 1905 m. revoliucinių įvykių dalyvis. Buvo kalinamas.

Sūnus Juozas Karabinas „Ganson" tapo JAV imtynių čempionu, dalyvavo 1924 m. Olimpinėse žaidynėse, po trijų pergalių gavo traumą ir toliau varžybose nedalyvavo. Vėliau tapo profesionalu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Benjaminas Kaluškevičius. *Juozas Karabinas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 371 psl.
2. ↑  Lietuvos kūno kultūros akademija
| Samantha Bond |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Samantha Jane Bond |
|  |
| Gimė | 1961 m. lapkričio 27 d. (60 metų)Londonas, Anglija |
|  |
| Šalis |  Anglija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
| Mis Moneypenny  Auksinė akis (1995) Rytojus niekada nemiršta (1997) Viso pasaulio negana (1999) <vr/>Pasveikink mirtį kitą dieną (2002) |
|  |
|  |

**Samanta Bond** (angl. *Samantha Bond*, g. 1961 m. lapkričio 27 d.) – anglų aktorė.

Biografija
----------

Samanta gimė aktoriaus Philip Bond ir TV prodiuserės Pat Sandy šeimoje. Turi seserį aktorę Abigailę ir brolį žurnalistą Matthew. Studijavo Bristolio teatro mokykloje. 1982 m. debiutavo televizijoje ir teatre, nuo 1987 m. priklauso „Royal Shakespeare Company". Vaidino Karališkame Nacionaliniame teatre, taip pat Vest Endo teatre. 

1999 m. kartu su Judi Dench Brodvėjuje pasirodė pjesėje „Amy’s View", kuri buvo nominuota Tony apdovanojimui. Nuolatos vaidina įvairiausiuose teatro spektakliuose pagrindiniuose Anglijos teatruose.

Televizijoje Samantos vaidmenys dažniausiai apsiribodavo pasirodymais įvairių serialų atskiruose epizoduose: „Midsomerio žmogžudystės", „Inspektorius Morsas", „Puaro" irk t.

Nuo 1996 iki 2002 m. ji pasirodė 4-se bondiados filmuose, atlikdama britų slaptosios tarnybos MI6 viršininkės M (akt. Judi Dench) sekretorės Mis Moneypenny vaidmenį. 

Nuo 1989 m. yra ištekėjusi už aktoriaus Alexander Hanson, su kuriuo augina 2 vaikus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Genevieve Roberts (21 April 2012). „Samantha Bond: From sex symbol to sozzled wife". The Independent.
2. ↑  „Amy's View Production Information - 1999, Broadway World". Wisdom Digital Media. Nuoroda tikrinta 22 Dec 2017.
3. ↑  Robin Pogrebin (1999 m. birželio 7 d). „A Revival of 'Salesman' Takes 4 Tony Awards; 'Side Man,' 'Fosse,' Judi Dench and Brian Dennehy Win Top Honors". NY Times.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Samantha Bond** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis
**Penktoji aveniu** (angl. *Fifth Avenue*) – pagrindinė gatvė Manheteno rajone, Niujorke mieste. Penktosios aveniu pradžia yra laikomas Vašingtono parkas, esantis Manheteno apačioje, Greenwhich Village. Aveniu kerta centrinį Manheteną, tęsiasi palei Centrinio parko rytinį pakraštį, Harlemą ir atsimuša į Hudsono upę 142-ojoje gatvėje. 

Niujorko Penktoji aveniu yra pati brangiausia gatvė pasaulyje prekybinių patalpų nuomos atžvilgiu. Tokius duomenis pateikia tarptautiniai nekilnojamojo turto rinkos analitikai „Cushman & Wakefield". Itin paklausios patalpos Penktosios aveniu atkarpoje tarp 49 ir 60 gatvių. Šiame ruože kuriasi pagrindinės prestižinių bendrovių parduotuvės. Ši gatvė yra priglaudus Louis Vuitton, Tiffany & Co. Gucci, Prada, Bottega Veneta, Giorgio Armani, Fendi, Versace, Harry Winston, Cartier ir Omega mados namus bei Lord & Taylor, Saks Fifth Avenue, Barneys New York ir Bergdorf Goodman prabangių parduotuvių skyrius.

Nuorodos
--------

* Versus – Vilnius. Prekės ženklų manevrai[neveikianti nuoroda]

Išnašos
-------

1. ↑  Verslo Žinios – Prabangos prekiniai ženklai traukia į Aziją
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Valstybės pripažinimas** – oficialus politinis teisinis aktas, kurį viena valstybė siunčia kitai konstatuodama pastarosios egzistavimo faktą ir siūlydama užmegzti atitinkamo lygio tarptautinius santykius. Valstybės pripažinimo klausimas iškyla, kuomet atsiranda naujas tarptautinės teisės subjektas – valstybė.

Po Antrojo pasaulinio karo susiformavo apie 100 naujų valstybių. Tarptautinis teisinis pripažinimo institutas formavosi jau feodalizmo laikotarpiu. 1949 m. Jungtinės Tautos Tarptautinės teisės komisijai pavedė parengti konvenciją, kurioje atsispindėjo pagrindinės normos, kurių pagrindu vykdomas valstybių pripažinimas. Nors konvencijos ir nėra, tačiau valstybių pripažinimas vyksta.

Pagrindiniai svarbūs valstybių pripažinimo kriterijai:

* realaus suvereno pirmas pripažinimas;
* gyventojų plačiai remiamas civilinės valdžios funkcionavimas;
* valstybės gebėjimas kontroliuoti teritoriją;
* valstybės gebėjimas vykdyti tarptautinius įsipareigojimus.

Rūšys
-----

Tarptautinėje teisėje išskiriamos 3 valstybių pripažinimo rūšys:

* de jure – tai pilnas pripažinimas, po kurio užmezgami aukščiausio lygio diplomatiniai santykiai;
* de facto – pasirašomos sutartys, daugiausia konsuliniai santykiai (trūksta aukščiausio lygio);
* ad hoc – pasirašoma vienintelė sutartis, kuri lyg ir demonstruoja, kad subjektas pripažintas tam tikram atvejui.
Koordinatės: 54°41′3″ š. pl. 25°17′13″ r. ilg.﻿ / ﻿54.68417°š. pl. 25.28694°r. ilg.﻿ / 54.68417; 25.28694

|  Lietuvos Respublikosįstaiga ar institucija |
| --- |
| **Pavadinimas** | Valstybinė kalbos inspekcija |
| **Pavaldi** | Kultūros ministerija |
| **Įkurta** | 1990 m. |
| **Vadovas** | Audrius Valotka |
| **Adresas** | M. K. Paco g. 4LT-01122 Vilnius |

**Valstybinė kalbos inspekcija** – priežiūros institucija, kontroliuojanti, kaip valstybės ir savivaldybių institucijose, visose Lietuvos Respublikoje veikiančiose įstaigose, įmonėse ir organizacijose laikomasi Valstybinės kalbos įstatymo, Valstybinės lietuvių kalbos komisijos nutarimų ir kitų teisės norminių aktų, nustatančių valstybinės kalbos vartojimo bei taisyklingumo reikalavimus.

Valstybinė kalbos inspekcija atsakinga Lietuvos Respublikos kultūros ministerijai ir atskaitinga Valstybinei lietuvių kalbos komisijai.

Funkcijos
---------

Valstybinė kalbos inspekcija tikrina, ar:

* Lietuvos Respublikoje veikiančios institucijos, įstaigos, įmonės ir organizacijos raštvedybą, apskaitos, atskaitomybės, finansinius bei techninius dokumentus tvarko valstybine kalba;
* valstybės ir savivaldybių institucijų, įstaigų, įmonių, organizacijų kitakalbiai vadovai, pareigūnai ir tarnautojai moka valstybinę kalbą pagal Lietuvos Respublikos Vyriausybės nustatytas kalbos mokėjimo kategorijas.
* Lietuvos visuomenės informavimo priemonės (spaudos, radijo, televizijos ir kt.), knygų ir kitų leidinių leidėjai laikosi lietuvių kalbos normų ir Valstybinės lietuvių kalbos komisijos nutarimų.
* viešieji užrašai yra valstybine kalba; ar jie taisyklingi.

Pagrindinis Lietuvos kalbos politiką nustatantis teisės dokumentas yra Lietuvos Respublikos valstybinės kalbos įstatymas, kuriame išplėtota Lietuvos Respublikos Konstitucijos 14 straipsnio nuostata „Valstybinė kalba – lietuvių kalba".

Valstybinės kalbos politikos gairės – dokumentas, kuriame išdėstyta lietuvių kalbos raidos skatinimo strategija.

Istorija
--------

Kalbos inspekcija pradėjo veikti 1990 m. kaip Kultūros paveldo inspekcijos struktūrinis padalinys. Inspekcijai nuo įsteigimo iki 2020 metų vadovavo Donatas Smalinskas (dabar viršininko pavaduotojas).

Nuo 1992 m. Inspekcijai suteikta teisė nagrinėti administracinių teisės pažeidimų bylas ir skirti administracines nuobaudas už įvairius valstybinės kalbos vartojimo ir jos taisyklingumo pažeidimus.

Nuo 1995 m. sujungta su Valstybine lietuvių kalbos komisija (VLKK) prie Lietuvos Respublikos Seimo.

2001 m. gruodžio 18 d. priėmus Valstybinės kalbos inspekcijos įstatymą, Inspekcija pradėjo veikti kaip atskira įstaiga.

Nuorodos
--------

* Valstybinė kalbos inspekcija
Britų biblioteka Londone – viena didžiausių pasaulyje
**Valstybinė biblioteka** arba **nacionalinė biblioteka** – vyriausybės įkurta pagrindinė šalies informacijos saugykla, renka ir saugo visą su šalimi susijusią literatūrą, išleistą šalyje ar užsienyje. Skirtingai nuo viešųjų bibliotekų valstybinės dažniausiai neskolina knygų į namus. 

Valstybinės bibliotekos paprastai būna didžiausios šalyje. Kai kurių šalių regionai, ar teritorijos, neturinčios politinio suvereniteto, bet siekiančios saugoti ir puoselėti savo kultūrinį išskirtinumą, turi savo valstybines bibliotekas su visais valstybinių bibliotekų požymiais, įskaitant ir privalomąjį egzempliorių. Europos valstybinės bibliotekos dalyvauja „Europos bibliotekos" skaitmeniniame projekte.

Pagal dydį ir rinkinių įvairovę žymiausios iš pasaulio valstybinių bibliotekų – Britų biblioteka (įkurta 1753 m.; iki 1973 m. Britų muziejaus sudėtyje), Prancūzijos valstybinė biblioteka (1461 m.) ir Kongreso biblioteka Jungtinėse Valstijose (1800 m.). Kitos žymesnės valstybinės bibliotekos: Rusijos valstybinė biblioteka (1862 m.), Belgijos karališkoji biblioteka (1837 m.), Olandijos karališkoji biblioteka (1798 m.), Romos nacionalinė centrinė biblioteka (1875 m.), Australijos nacionalinė biblioteka (1960 m.), Kinijos nacionalinė biblioteka (1909 m.), Japonijos nacionalinė parlamento biblioteka (1872 m.). Lietuvoje valstybinės bibliotekos statusą turi Lietuvos nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka.

Pirmosios valstybinių bibliotekų užuomazgos atsirado iš karalių sukauptų rinkinių asmeninėse bibliotekose. Valstybinės bibliotekos sparčiau pradėjo kurtis formuojantis nacionalinėms valstybėms XVIII a. pab. – XIX a.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *The British Library*, GOV.UK. Nuoroda tikrinta 2020-05-09.
2. ↑  *The European Library is now in Europeana*, Europeana.eu. Nuoroda tikrinta 2020-05-09.
3. ↑  *Types of Libraries*, Encyclopaedia Britannica. Nuoroda tikrinta 2020-05-09.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Valstybinė biblioteka** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Rhus typhina** |
| --- |
| Rūgštusis žagrenis (Rhus typhina)Rūgštusis žagrenis (*Rhus typhina*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Anakardiniai  *( Anacardiaceae)* |
| Gentis: | Žagrenis  *( Rhus)* |
| Rūšis: | Rūgštusis žagrenis  *( Rhus typhina)* |

 |
| Binomas |
| ***Rhus typhina***L. 1759 |
| **Sinonimai** |
| * *Datisca hirta* L.
* *Rhus hirta* (L.) Sudw.
 |
| Rūgščiojo žagrenio savaiminio paplitimo arealas |

 **Rūgštusis žagrenis** (*Rhus typhina*) – anakardinių (*Anacardiaceae*) šeimos, žagrenių (*Rhus*) genties, dekoratyvinis, lapus metantis medis arba krūmas.

 Rūgščiojo žagrenio moteriškas Žiedynas
 Rūgščiojo žagrenio vyriškas Žiedynas

Morfologija
-----------

Laja skėtiška, reta, 5–6 m (kartais 12 m) skersmens, šakos plaukuotos, būdingas trišakas šakojimasis. Žievė tamsiai ruda, sueižėjusi. Ūgliai stori, tankiai apaugę rudais, aksomiškais plaukeliais, lipnūs. Lapai sudėtiniai, neporomis plunksniški, iki 60 cm ilgio, susideda iš 9–31 pailgai lancetiškų, nusmailėjusiomis viršūnėmis, pjūkliškais kraštais, plaukuotų, tamsiai žalia viršutine ir melsvai žalia apatine puse lapelių. Rudenį nusidažo ryškiomis spalvomis, dažniausiai oranžiniu purpuru. Rausta jie pamažu, todėl ant augalo vienu metu yra ir žalių, ir oranžinių lapų. Žiedai gelsvai žaliose ir rausvose tankiose šluotelėse. Žydi birželio – liepos mėnesį. Vaisiai – žirnio didumo, tankiai apaugę raudonais plaukeliais – kaulavaisiai, susitelkę šakų viršūnėse į 10–20 cm ilgio šluoteles. Prinoksta rugpjūčio – rugsėjo mėnesį ir laikosi ant medžio per žiemą (žmonės juos kartais vadina žiedais). Dauginasi sėklomis, ataugomis ir atžalomis. Žievėje ir lapuose yra nuodingų pieniškų sulčių. Mediena geltona, geltonai žalsvos spalvos.

Matmenys
--------

Auga greitai. Įprastai užauga 4–6 m aukščio (tėvynėje užauga nuo 10 iki 12 m aukščio). Kamieno skersmuo nedaugiau kaip 35 cm apimties.

Amžius
------

Išgyvena iki 20 metų.

Augavietės
----------

Mėgsta vidutinio derlingumo ir derlingus, normalaus drėgnumo dirvožemius. Nors auga ir nelabai derlinguose dirvožemiuose. Nemėgsta perdžiūvusių ar labai permirkusių dirvų. Šviesamėgis. Atsparus šalčiui ir vėjui, pakenčia užterštą orą. Tinka auginti gyvenvietėse, miestuose pavieniui arba grupėmis. Geresnėje dirvoje sparčiai dauginasi.

Paplitimas
----------

Labiausiai paplitęs Šiaurės Amerikoje, Ajovoje, Škotijoje, Floridoje, Gruzijoje. Lietuvoje dažnai auginamas parkuose, gyvenvietėse, miestuose.

Panaudojimas
------------

Lapuose yra iki 25% rauginių medžiagų. Žiedai ir jauni lapai naudojami vaistams gaminti ir tabako aromatui gerinti, vaisiai – actui gaminti, mediena – inkrustacijai.

Literatūra
----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rūgštusis žagrenis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* A. Navasaitis, M. Navasaitis, „Lietuvos medžiai", Vilnius „Mokslas", 1979 m. (246 psl.)
| **Citrus aurantifolia** |
| --- |
| Rūgščiavaisis citrinmedis (Citrus aurantifolia)Rūgščiavaisis citrinmedis (*Citrus aurantifolia*), jo vaisius – žalioji citrina |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Rūtiniai  *( Rutaceae)* |
| Gentis: | Citrinmedis  *( Citrus)* |
| Rūšis: | Rūgščiavaisis citrinmedis  *( Citrus aurantifolia)* |

 |

**Rūgščiavaisis citrinmedis** (*Citrus aurantifolia*) – rūtinių (*Rutaceae*) šeimos citrinmedžių (*Citrus*) genties augalų rūšis. Augalas turi rūgštų minkštimą, kuriame gausu vitamino C.

Augalų morfologija
------------------

Rūgščiavaisis citrinmedis – medžiakrūmis (krūminis medis), užaugantis iki 5 m aukščio. Šakos su daugybe spyglių. Lapai ovalūs, 2,5-9 cm ilgio. Žiedai 2,5 cm skersmens, gelsvai baltos spalvos. Vaisius – žalioji citrina. Augalas ištisus metus gali žydėti ir vesti vaisius, bet dažniausiai tai daro tarp gegužės ir rugsėjo.

Paplitimas
----------

Rūgščiavaisis citrinmedis kilęs iš Pietryčių Azijos. Vėliau introdukuotas Artimuosiuose Rytuose, Šiaurės Afrikoje. Kolonizatorių įveistas Vest Indijoje, Centrinėje Amerikoje, Floridoje, Kalifornijoje. Vėsesnio klimato kraštuose augalas dažnai auginamas namuose.

Pagrindiniai žaliųjų citrinų tiekėjai pasaulyje – Meksika, Centrinės Amerikos šalys, pietinės JAV valstijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lime. Merriam-webster.com (tikrinta 2022-11-16).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kolonos skirtingais pagrindais ir kapiteliais (Paduja)

**1** - antablementas
**2** - kolona
**3** - karnizas
**4** - frizas
**5** - architravas arba epistylis
**6** - kapitelis (sudarytas iš abako ir voliutų)
**7** - stiebas
**8** - bazė
**9** - stilobatas
**10** - stereobatas
**Kolona** architektūroje vadinamas konstrukcinis elementas, jungiantis statinio pagrindą ir virš jos esančias dalis. Kolona yra vertikaliai stovintis medinis, akmeninis arba metalinis stulpas, dažniausiai cilindro formos. Dažnai naudojamas paremti arkas.

Kai kuriais atvejais kolonos funkcija grynai estetinė, tai yra, ji nelaiko jokios statinio dalies, ant jos viršaus gali būti statoma, pvz. statula.

Kolonos dalys
-------------

Koloną sudaro kapitelis, liemuo ir bazė (kartais jos nebūna).

Graikiškos kolonos
------------------

### Dorėninė kolona

Graikiška dorėninė kolona simbolizuoja vyrišką jėgą.[reikalingas šaltinis] Ji susideda iš kapitelio ir liemens su kaneliūromis.

### Jonėninė kolona

Ši kolona dar vadinama jonine ir ji simbolizuoja moteriškumą[reikalingas šaltinis] bei susideda iš kapitelio su voliutomis, liemens su kaneliūromis ir bazės.

### Korintinė kolona

Kolona simbolizuoja moteriškumą[reikalingas šaltinis] ir susideda iš kapitelio su 4 voliutomis kampuose ir 2 eilėmis akanto augalo lapų, liemens su kaneliūromis ir bazės.

Vikižodynas 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kolona** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| **Žagarės specialioji mokykla** |
| [[Vaizdas:|Žagarės specialioji mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Žagarės specialioji mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Miesto a. 4, Žagarė |
| **Direktorius(-ė)** | Angelė Karečkienė |
| **Mokinių skaičius** | 66 |
| **Įkūrimo data** | 1960 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 20 |

**Joniškio rajono Žagarės specialioji mokykla** – valstybinė dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo internatinė mokykla Žagarėje (Joniškio raj.), Miesto a. 4, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba intelekto sutrikimų turintiesiems vaikams. Įstaigos kodas 190565616. Steigėjas Šiaulių apskrities viršininko administracija. Mokykla turi bendrabutį Žagarėje, Malūno g. 1.

Istorija
--------

Mokykla įsteigta 1960 m. rugsėjo 1 d. LSSR švietimo ministro 1960 m. vasario 27 d. įsakymu Nr. 162. 1972 m. balandžio 28 d. LSSR švietimo ministro įsakymu Nr. 78 mokykla reorganizuota į pagalbinę mokyklą. LR švietimo ir mokslo ministro 1997 m. rugsėjo 24 d. įsakymu Nr. 1222 mokyklos steigėjo funkcijos nuo 1997 m. spalio 1 d. perduotos Šiaulių apskrities viršininkui.

Direktoriai
-----------

* Sniegutė Kukanauskienė

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2007-09-29 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Prialgavos III senosios kapinės |
| --- |
| Kapinių vaizdas iš pietų pusės |
| 

Prialgavos III senosios kapinėsPrialgavos III senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°09′11″š. pl. 21°43′27″r. ilg.﻿ / ﻿56.15306°š. pl. 21.724212°r. ilg.﻿ / 56.15306; 21.724212Koordinatės: 56°09′11″š. pl. 21°43′27″r. ilg.﻿ / ﻿56.15306°š. pl. 21.724212°r. ilg.﻿ / 56.15306; 21.724212 |

 |
| Vieta | Skuodo rajonas |
| Seniūnija | Notėnų seniūnija |
| Plotas | 0,14 ha |
| Naudotas | XVI a. – XX a. pr. |

**Prialgavos III senosios kapinės**, vadinamos *Maro kapeliais* – neveikiančios kapinės pietinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Prialgavoje (Notėnų seniūnija), 170 m į šiaurę nuo rajoninio kelio Mosėdis–Šliktinė, 220 m į šiaurės vakarus nuo Bartuvos upelio.

Kapinės
-------

Įrengtos kalvoje, pailgos šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi,ovalo plano, apjuostos palaidų stambių lauko akmenų pylimu, palei kurį auga aukšti lapuočiai medžiai.

Pietvakarinėje dalyje stovi medinė, stačiakampė stačiasienė, vienkamarė, su įstiklintomis durelėmis ir dvišlaičiu skardos stogeliu koplytėlė.

Teritorijos plotas – 0,14 ha.

Istorija
--------

Veikė XVI a. – XX a. pr. laidoti Prialgavos gyventojai, daugiausia maro ir kitų užkrečiamų ligų aukos, savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai ir pan.
Mirusiems atminti nuo seno stovėjo koplytėlė su medinėmis, polichromuotomis šventųjų skulptūrėlėmis ir keli monumentalūs kryžiai. Kryžiai sunyko, o koplytėlė atnaujinta.

Kapinėse seniau kaimo gyventojai rinkdavosi per gegužines pamaldas pagerbti mirusiųjų.

Saugotinas kultūros paveldo objektas, turintis memorialinį vertingųjų savybių pobūdį.