recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Ignas Stropus** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1885 m. sausio 20 d.Pakutuvėnai, Plungės raj. |
| Mirė | 1959 m. rugpjūčio 13 d. (74 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Panemunės kapinės |
| Tėvas | Ignacas Stropus |
| Motina | Jacinta Prišmontaitė |
| Sutuoktinis (-ė) | Ieva Rupeikaitė |
| Vaikai | Algirdas Stropus, Milda Stroputė |
|  |
| Veikla | Lietuvos fotografas |

**Ignas Stropus** 1885 m. sausio 20 d. Pakutuvėnų k. Plungės valsč.) – 
1959 m. rugpjūčio 13 d. (Lietuvos fotografas.

Biografija
----------

Fotografijos mokėsi apie 1906–1907 m. Plungėje pas fotografą Mendelį Berkovičių. 1908 m. Kretingos miestelio Rotušės aikštės rytinėje dalyje, Sodo gatvėje I. Stropus atidarė pirmąjį Kretingoje fotopaviljoną „Birutė". Kretingoje fotografas dirbo 1908–1914 m.

Pirmojo pasaulinio karo metu ir kiek po jo, 1914–1921 m. gyveno užkuriu žmonos tėviškėje Šiemulių kaime, kur ūkininkavo, bet tuo pačiu eidavo per kaimus fotografuodamas.

1921 m. pavasarį, kai Palanga buvo grąžinta Lietuvai, Ignas Stropus persikėlė gyventi į pajūrį. Iš Palangos klebono Juozapo Šniukštos išsinuomojo priešais bažnyčią esančio namo (Vytauto g. 75) galą: pirmajame aukšte įsirengė fotopaviljoną, antrajame – apsigyveno su šeima.

1930 m. išvyko į Plungę, įsikūrė savo draugo, dvaro siuvėjo Adolfo Daumanto name (Laisvės al. 15), esančiame šalia parko, Laisvės alėjoje netoli Laisvės statulos. Prie namo taip pat, kaip ir Palangoje, pasistatė nedidelį fotopaviljoną įstiklintą fotoplokštelių stiklais.

1931 m. kovo 31 dieną I. Stropus visą dieną fotografavo Plungėje kilusį gaisrą.

1933 m. sugrįžo į Palangą, tapo žymiausiu fotografu, tarpukariu reklamavusiu pajūrį. 1938 m. gegužės 10 d. visą dieną fotografavo didįjį Palangos gaisrą. Gaisro metu sudegus ateljė, Ignas iš savo retušuotojos (buvusios mokinės) Felicijos tėvo, žinomo Palangos staliaus, medžio meistro Prano Ambrozaičio, išsinuomavo prie Rąžės, Basanavičiaus g. Nr. 8 (priešais „Jūros" restoraną) esantį pastatą, jame apsigyveno su šeima, įrengė naują paviljoną bei knygyną.

1945 m. Ignas su žmona išvyko į Šiemulių kaimą, dažnai lankėsi gimtinėje Pakutuvėnuose. Kaime dar šiek tiek fotografavo: aplinkinių kaimų gyventojai ateidavo fotografuotis į namus.

1956 m. Ignas su žmona apsigyveno pas sūnų Kaune Panemunėje. Ignas Stropus mirė 1959 m. rugpjūčio 13 d. palaidotas Panemunės kapinėse.

Parodos ir leidiniai
--------------------

1933 m. Šiauliuose „Putpelės" draugijos surengtoje kilnojamoje parodoje fotografas dalyvavo net su 42 darbų vientisiausia ir kruopščiai atrinkta peizažinių fotografijų kolekcija.

1912–1939 m. I. Stropus išleido apie 9 Palangos atvirukų rinkinius bei vieną Plungės vaizdų rinkinį. Plungės atvirukų reverse įrašyta „Atelier J. Stropus & A. Surwillo, Kretyngoj". Taigi, kažkuriuo metu Ignas Stropus ir Alfonsas Survila turėjo bendrą ateljė, kartu leido atvirukus.

Šaltiniai
---------

* Jolanta Klietkutė. Pirmieji pajūrio fotografai: Paulina Mongirdaitė, Ignas Stropus. – Kretinga: J. Klietkutė, 2015
* Pamiršti vardai fotografijoje. Paulina Mongirdaitė ir Ignas Stropus
Koordinatės: 54°43′52″š. pl. 25°02′39″r. ilg.﻿ / ﻿54.7312°š. pl. 25.0441°r. ilg.﻿ / 54.7312; 25.0441

|  Šilėnų Švč. Mergelės Marijos bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Kalvarijų |
| **Savivaldybė** | Vilniaus rajonas |
| **Gyvenvietė** | Šilėnai (Zujūnai) |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1725 m. |

 *Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*
**Šilėnų Švč. Mergelės Marijos bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Šilėnų kaime, 16 km į vakarus nuo Vilniaus. Liaudies architektūros formų. Pamaldos laikomos tik lenkų kalba.

Istorija
--------

Šilėnai iki 1500 m. paskirti Vilniaus kapitulai. 1725 m. pastatyta medinė bažnyčia. 1765 m. Šilėnų altarijai paskirta turto. 1855 m. ir 1962 m. bažnyčia atnaujinta. 1922 m. įkurta parapija. Garsėja Švč. Trejybės ir Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų atlaidais.

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, su 2 bokšteliais, siaura trisiene apside, žema zakristija. Bažnyčia vienanavė, turi 3 altorius. Šventoriuje yra kapinės, lurdo grota. Jo tvora akmenų mūro.

Galerija
--------

* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šilėnų Švč. Mergelės Marijos bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Šilėnų Švč. Mergelės Marijos parapija Archyvuota kopija 2019-03-02 iš Wayback Machine projekto.
| **Cyclopidae** |
| --- |
| Ciklopas (*Cyclops sp.*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Potipis: | Vėžiagyviai  *( Crustacea)* |
| Klasė: | Žandakojai  *( Maxillopoda)* |
| Poklasis: | Irklakojai vėžiagyviai  *( Copepoda)* |
| Eilė: | *Cyclopoida*  *( Cyclopoida)* |
| Šeima: | **Ciklopai**  *( Cyclopidae)* |

 |

**Ciklopai** (*Cyclopidae*) – *Cyclopoida* būriui priklausanti irklakojų vėžiagyvių šeima.

Gyvena gėluose bei silpnai druskinguose vandenyse. Kūno ilgis 0,6-1,5 mm, kartais iki 5,5 mm. Galvakrūtinė šiek tiek ilgesnė už pilvelį. Turi vieną akį, todėl pavadintas pagal senovės Graikijos mituose minimus vienaakius pabaisas – kiklopus.

Maitinasi smulkiomis kirmėlėmis, pirmuonimis, žuvų mailiumi. Jaunikliai minta vandenyje gyvenančiomis bakterijomis ir dumbliais, detritu.

Ciklopai yra svarbi žuvų jauniklių, mintančių planktonu, raciono dalis. Juose neretai parazituoja parazitinės kirmėlės, pvz. žuvinis kaspinuotis.

Rūšys
-----

Pasaulyje yra ~600 rūšių, Lietuvoje – 29.

Lietuvoje dažnesnės rūšys:

* *Cyclops strennus*
* *Cyclops kolensis*
* *Macrocyclops albidus*
* *Eucyclops serrulatus*

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ciklopai (gyvūnai)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 333
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

Pictet & Cie|  |
| Forma | Privatus |
| Pramonė | Finansinės paslaugos |
| Įkurta | 1805 m. |
| Centrinė būstinė | Ženeva, Šveicarija |
| Produkcija | Privačioji bankininkystė |
| Tinklalapis | Pictet & Cie.com |

**Pictet & Cie** – privatus bankas, kuris buvo įkurtas Ženevoje 1805 m. Šis bankas yra išlaikęs pagrindines privačiųjų bankų veiklos tradicijas ir principus. „Pictet & Cie" teikia tik turto ir investicijų valdymo paslaugas privatiems ir instituciniams klientams. Šiuo metu „Pictet" yra vienas iš seniausių ir didžiausių privačių bankų Šveicarijoje. Be to, „Pictet" yra ir viena iš stambiausių nepriklausomų turto valdymo įstaigų Europoje. Šis bankas valdo 382 mlrd. Šveicarijos frankų vertės turtą. „Pictet" turi 20 skyrių visame pasaulyje, o jame dirba 3 000 darbuotojų.

Išnašos
-------

1. ↑  About Pictet & Cie Archyvuota kopija 2011-07-13 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Cicadellidae** |
| --- |
| Žalioji cikadėlė (Cicadella viridis)Žalioji cikadėlė (*Cicadella viridis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Potipis: | Šešiakojai  *( Hexapoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Poklasis: | Sparnuotieji  *( Pterygota)* |
| Būrys: | Straubliuočiai  *( Hemiptera)* |
| Pobūris: | Cikadiniai  *( Cicadomorpha)* |
| Šeima: | Cikadėlės  *( Cicadellidae)* |

 |

**Cikadėlės** (*Cicadellidae*) – cikadinių (*Cicadomorpha*) vabzdžių šeima, kuriai priklasuo smulkūs ir vidutinio dydžio vikriai šokinėjantys vabzdžiai. Užpakalinių kojų dubenėliai platūs. Užpakalinės blauzdos plokščios, keturkampės, ant išorinių briaunų su šereliais. Antsparniai dažnai stipriai sukietėję. Sparnus sudeda stogiškai. Suaugėliai judrūs, vikriai šokinėja. Lervų gyvenimo būdas panašus į suaugėlių. Žiemoja kiaušinėliai, rečiau suaugėliai ar nimfos. Per metus išsivysto ne mažiau kaip viena generacija. Minta augalų sultimis. Kai kurios rūšys kenkia žemės ūkio kultūroms. Platina virusines augalų ligas.

Žinoma apie 20000 rūšių. Lietuvoje rūšinė sudėtis neištirta. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Cikadėlės** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 56°9′40″ š. pl. 24°54′1″ r. ilg.﻿ / ﻿56.16111°š. pl. 24.90028°r. ilg.﻿ / 56.16111; 24.90028
**Šilų pelkė** – pelkė šiaurės Lietuvoje, Biržų rajone, 6,5 km į šiaurės vakarus nuo Papilio, Šilų miške. Plotas – 5,76 km². Slūgso dviejuose lygiagrečiuose moreniniuose tarpgūbriuose, kurie iš šiaurės į pietus nusidriekę 6 km (vakarinė dalis) ir 3 km (rytinė dalis). Vakarinėje dalyje tyvuliuoja užankantis ežerėlis (0,9 ha).

Didžiąją dalį Šilų pelkės sudaro plynraistinė tarpinio tipo pelkė ir aukštapelkė, likusioje dalyje – raistinė žemapelkė. Durpių klodo vidutinis storis 1,4 m (didžiausias – 3,2 m). 50 % durpių yra žemapelkinio pobūdžio, 26 % aukštapelkinio, 24 % tarpinio. Durpės pušinės-kimininės, alksninės, mediuminės, jų peleningumas 7,9 %, vidutinis drėgnumas 83 %. Šilų pelkės dugną dengia priesmėlis, o tarp jo ir durpių slūgso iki 4,5 m sapropelio sluoksnis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Šilų pelkė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 196
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Ciklamato struktūra
**Ciklamatas** **E952** – dirbtinis saldiklis. 

Susintetintas 1937 metais. Paros norma - apie 7 mg/1 kūno kg.

Maisto priedas
--------------

Dirbtinis saldiklis - Europos Sąjungos E numerių sąraše esantis **E952**.

Ciklamatas 30 kartų saldesnis už cukrų, patvarus aukštoje temperatūroje. Saldaus skonio, be kartumo prieskonio. Dažnai naudojamas maisto produktų, gerimų, vaistinių preparatų saldinimui.

Saugos klausimai
----------------

Leidžiamas daugiau kaip 55 šalių, įskaitant ir Europos Sąjungą. 1969 m. buvo uždraustas vartoti JAV.

Šiuo metu vieningos nuomonės apie ciklamatų toksiškumą nėra. Dalis mokslinių tyrimų rodo, kad šios medžiagos yra mutageniškos, pažeidžia chromosomas bei sukelia teratogeninius efektus. Nustatyta, kad ciklamatai gali prasiskverbti per placentos sienelę ir pažeisti embriono medžiagų apykaitą, dėl to jis nerekomenduotinas nėščioms moterims ir vaikams.
Piemuo Pakistane
Piemenys. V. Makovskio paveikslas (1903 m.)
**Piemuo** – žmogus, ganantis gyvulius.

Lietuvoje piemenys turėjo atsirasti kartu su gyvulininkyste – ~III tūkstm. pr. m. e. Piemenimis paprastai dirbdavo valstiečių vaikai ar paaugliai, kuriuos, savo ruožtu, prižiūrėdavo piemenų vyresnysis – kerdžius. Vasarą ir rudenį arklius, o iki XX a. pr. ir ariamuosius jaučius piemenys ganydavo naktimis (naktigonė). Mažiausieji vaikai (6–9 m.) ganydavo kiaules ir žąsis, vyresni – galvijus. Paprastai atlyginama būdavo maistu, drabužiais. Kaimams pradėjus skirstytis į vienkiemius daugėjo samdomų piemenų. 1937 m. Lietuvoje buvo samdoma ~31 tūkst. piemenų.

Tarybiniais metais, steigiant kolūkius, piemenų poreikis išnyko. Gyvuliai ganomi aptvaruose, kultūrinėse ganyklose, apribotuose elektrinės vielos („elektrinio piemens").

Iki XX a. pr. Lietuvoje būta savitų piemenų švenčių ir apeigų: ypatingai pažymėtas pirmas išgynimas pavasarį (laistomasi vandeniu), suneštinės vaišės (Sambaris). Kai kuriose gyvulių augintojų visuomenėse iš piemenų susidarė atskiros visuomeninės grupės: kaubojai (JAV), gaučai (Argentina), vakerai (Meksika), čabanai (Vidurinė Azija, Kaukazas).

Gyvulių augintojų kultūrose piemuo įgijo svarbią mitologinę simboliką – jis dažnai tapatintas su viešpačiu, ganomi gyvuliai su žmonėmis, ganykla – su dausomis. Žmonių piemeniu krikščionybėje vadinamas Jėzus Kristus, hinduizme – Krišna, senojoje indoeuropiečių religijoje piemeniu įsivaizduotas laukinių, žmogui nepažinių vietų dievas – Velnias, Varuna, Panas.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Klajokliai–piemenys

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Piemuo*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 369
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Cileris |
| --- |
| Cileris ties Mairhofenu Cileris ties Mairhofenu |
| **Ilgis** | 55,7 km |
| **Baseino plotas** | 1135,4 km² |
| **Vidutinis debitas** | 43,1 m³/s |
| **Ištakos** | Cilertalio Alpės |
| **Žiotys** | Inas |
| **Šalys** | Austrija |
|  |
|  **Vikiteka** | Cileris |

**Cileris** (vok. *Ziller*) – upė, tekanti Cilertalio slėnyje (vok. *Zillertal*), Tirolio žemėje, Austrijoje; dešinysis Ino intakas. Upės ilgis yra maždaug 55 km, plotis – iki 20 m, gylis – iki 2 m. Vidutinis debitas – 43,1 m³/s. Išteka iš Cilertalio Alpių. Mairhofene žinomas kaip *Zemmbach*, Cel am Cileryje – *Gerlosbach*. Štral im Cilertalyje įteka į Iną.

Dėl istorinių priežasčių skiria Insbruko Romos Katalikų Bažnyčios vyskupiją vakaruose nuo Zalcburgo vyskupijos rytuose. Upėje veisiasi rudieji upėtakiai, vaivorykštiniai upėtakiai ir kiršliai.

* 
*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Cymbalaria** |
| --- |
| Gulsčioji cimbaliarija (Cymbalaria muralis)Gulsčioji cimbaliarija (*Cymbalaria muralis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Gyslotiniai  *( Plantaginaceae)* |
| Gentis: | Cimbaliarija  *( Cymbalaria)* |

 |

**Cimbaliarija** (*Cymbalaria*) – gyslotinių (*Plantaginaceae*) šeimos augalų gentis, kurioje vienintelė Lietuvoje retai auginama rūšis – **gulsčioji cimbaliarija** (*Cymbalaria muralis*). Augalas su šliaužiančiu stiebu, kuris liaunas, apie 30-60 cm ilgio. Lapai su 5-7 skiautėmis, kurios viršūnėje su smaigaliu. Vainikėlis šviesiai violetinis. Žydi birželio – rugpjūčio mėn. 

Auginamas alpinariumuose, prie mūro sienų. Augalas gražiai padengia uolas, mūro sienas. 

Gulsčiosios cimbaliarijos žiedai
Štrelazundo žemėlapis. Štrelazundas pažymėtas kita spalva.
**Štrelazundas** (vok. *Strelasund*) – Baltijos jūros sąsiauris, skiriantis Riugeno salą nuo Vokietijos žemyninės dalies. Sąsiaurį kerta naujas tiltas *Rügenbrücke* ir senas kelias *Rügendamm* su dviem tiltais. 

Štrelazundo tiltas
Sąsiauris eina maždaug šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi iš mažos, seklios įlankos *Kubitzer Bodden* šiauriau Štralzundo į kitą panašią įlanką *Greifswalder Bodden* pietryčiuose. Sąsiaurio plotis niekur neviršija 3 km pločio. Jis plačiausias pietrytiniame gale, ilgis – maždaug 25 km.

Vienintelė sala Štrelazunde yra Denholmas (vok. *Dänholm*), kaip tik prieš Štralzuną. Per Denholmą eina *Rügendamm* kelias į Riugeną.

Riugeno krantas daugelyje vietų yra status, bet skardžiai protarpiais pertraukti žemo kranto su nendrynais kai kuriose vietose. Žemyno krantas yra visiškai plokščias. 

Štrelazunde vyko du mūšiai. Pirmasis – 1362 m. o antrasis – 1369 m. Abiejuose Danijos karalius Valdemaras IV kovėsi su Hanzos laivynu. Abiejų pusių nesutarimai buvo suderinti 1370 m. Štralzundo sutartimi.

Nuorodos
--------

* Štrelazundo sąsiauris prie Riugeno salos.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Štrelazundas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Leucoagaricus cretaceus** |
| --- |
| Baltasis balsvis (*Leucoagaricus cretaceus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Pievagrybiniai  *( Agaricaceae)* |
| Gentis: | Balsvis  *( Leucoagaricus)* |
| Rūšis: | Baltasis balsvis  *( Leucoagaricus cretaceus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Baltasis balsvis** (lot. *Leucoagaricus cretaceus*, sin. *L. leucothites*) – pievagrybinių (*Agaricaceae*) šeimos, balsvių (*Leucoagaricus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Pakelės, parkai, sodai, dirvonai, laukai, skverai.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Lakšteliai balti, tik seni parusvėja, sporos plačiai elipsiškos.

Vaisiakūniai vidutiniai, dideli. Kepurėlė 5–10 cm skersmens, jauna - pailgai varpeliška, vėlaiu - bukai kūgiška, galiausiai - paplokščia, su neryškiu buku gūbreliu, balta, vėliau - kreminė, plaušuota, žvynuota, pakraščiai nulinkę žemyn su dalinio apvalkalo draiskanotais likučiais. Lakšteliai balti, seni - šviesiai rausvai rožiniai, tankūs, platūs, minkšti, laisvi. Kotas 5–10×1–2 cm, pamato link storėjantis, su baltu žiedu, baltas, apatinėje dalyje rusvas, ties pamatu kartais gumbiškai sustorėjęs. Trama neplona, tampri, balta, spalvos nekeičianti, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 7,5–10×4,5–6,5 μm.

**Būdingi požymiai:** panašus į baltus pievagrybius, skiriasi baltais, rusvais lakšteliais.

Auga pavieniui, po kelis vaisiakūnius. Valgomas. Dažnas.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 218 psl.

Nuorodos
--------

* Baltojo balsvio nuotraukos


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baltasis balsvis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Actinidia arguta** |
| --- |
| Smailialapė aktinidija (*Actinidia arguta*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Aktinidijiniai  *( Actinidiaceae)* |
| Gentis: | Aktinidija  *( Actinidia)* |
| Rūšis: | Smailialapė aktinidija  *( Actinidia arguta)* |

 |
| Binomas |
| ***Actinidia arguta***Siebold & Zucc. 1843 |

**Smailialapė aktinidija** (*Actinidia arguta*) – aktinidijinių (*Actinidiaceae*) šeimos lianų rūšis. Savaime auga Rusijos Tolimuosiuose Rytuose, Japonijoje, Korėjoje, šiaurės Kinijoje, auginama daug kur vidutinėje klimato juostoje.

Užauga iki 30 metrų aukščio bei iki 15 cm skersmens kamienu. Žydi birželį ir liepą. Žiedai kvapūs, vyriški žiedai iki 20 cm skersmens, moteriški iki 1,6 cm skersmens. Lapai dideli – 16 cm ilgio bei 13 cm pločio. Uogos 1,5–3,0 cm ilgio, 1,2–2,7 cm pločio. Atlaiko iki -34 °C šalčio temperatūrą.

Vaisius – nedidelė, pailga uoga, primenanti kivį (*Actinidia deliciosa* vaisių), tačiau neturi plaukuotos odelės. Už kivio vaisių saldesnis, valgomas kartu su odele.

* VaisiaiVaisiai
* VaisiaiVaisiai
* ŽiedaiŽiedai
* KrūmasKrūmas
| Nukusasuzb. *Nukus, Нукус* |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

NukusasNukusas

42°28′0″ š. pl. 59°36′0″ r. ilg.﻿ / ﻿42.46667°š. pl. 59.60000°r. ilg.﻿ / 42.46667; 59.60000﻿ (Nukusas)Koordinatės: 42°28′0″ š. pl. 59°36′0″ r. ilg.﻿ / ﻿42.46667°š. pl. 59.60000°r. ilg.﻿ / 42.46667; 59.60000﻿ (Nukusas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5) |
|  |
| **Valstybė** | Uzbekijos vėliava Uzbekija |
| **Vilajetas** | Karakalpakijos vilajetas |
| **Rajonas** | rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 312 100  |
|  |
|  **Vikiteka** | Nukusas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Nukùsas |

**Nukusas** (karakalpak. *Nökis, Нөкис*) − miestas Uzbekistane, autonominės Karakalpakijos respublikos sostinė. Yra geležinkelio stotis. Chemijos kombinatas, metalo apdirbimo, statybų, maisto, lengvoji pramonė. Uzbekijos mokslų akademijos filialas. Yra universitetas, du teatrai, muziejai (meno, istorijos ir kraštotyros).

Istorija
--------

Nukusas įkurtas XX a. 3-ajame dešimtmetyje, nuo 1932 m. − miestas. Nukusas kūrėsi prie Aralo ežero ir Amudarjos upės. Iš mažos gyvenvietės jis virto moderniu sovietiniu miestu su plačiomis gatvėmis ir dideliais viešaisiais pastatais. Raudonoji armija čia turėjo cheminių bandymų institutą.

Nuorodos
--------

* Tinklalapis apie Nukusą Archyvuota kopija 2005-04-08 iš Wayback Machine projekto.
* 
* Nukuso nuotraukos Archyvuota kopija 2005-04-12 iš Wayback Machine projekto.
Baltojo cukraus dubenėlis
**Rafinuotas, kristalinis** arba **baltasis cukrus** – rafinuotas cukrus, paprastai vartojamas Šiaurės Amerikoje ir Europoje, išgaunamas iš cukrinių runkelių arba cukranendrių. Baltojo cukraus molekulinė formulė – C12H22O11.

Cukrų rafinuojant visiškai pašalinama melasa. Po rafinavimo cukruje lieka apie 99,7% sacharozės. Iš cukranendrių ir cukrinių runkelių pagamintas baltasis cukrus chemiškai nesiskiria, vis dėlto įmanoma nustatyti jo kilmę atliekant anglies-13 analizę. Baltasis cukrus, gautas iš cukranendrių, gali būti ir ne veganiškas, nes jį rafinuojant gali būti panaudoti kaulų suodžiai. Cukrus gautas iš cukrinių runkelių visada yra veganiškas.

Cheminiu ir mitybos požiūriu baltame cukruje, palyginti su ruduoju cukrumi, nėra kai kurių mineralų (tokių kaip kalcis, kalis, geležis ir magnis), esančių melasoje, net jei rudajame cukruje šie kiekiai yra labai nedideli. Taigi vieninteliai pastebimi skirtumai yra balta spalva ir ne toks intensyvus skonis kaip rudojo cukraus.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Dario Bressanini (3 June 2009). „Miti culinari 6: lo zucchero veleno bianco". *Le Scienze Blog* (italų). Nuoroda tikrinta 30 October 2018.
2. ↑  „Animal Bones". *www.sucrose.com* (anglų). Nuoroda tikrinta 2019-09-19.
3. ↑  „A List of Bone Char Free Vegan Sugar Companies". *ordinaryvegan.net* (anglų). Nuoroda tikrinta 2019-09-19.
4. ↑  Raffaella Procenzano (28 January 2014). „Lo zucchero bianco fa male più dello zucchero grezzo?" (italų). Nuoroda tikrinta 30 October 2018.
5. ↑  Anahad O'Connor (12 June 2007). „The Claim: Brown Sugar Is Healthier Than White Sugar" (anglų). Nuoroda tikrinta 30 October 2018.
6. 1 2  Dario Bressanini (6 April 2009). „Miti culinari 5: le virtù dello zucchero di canna". *Le Scienze Blog* (italų). Nuoroda tikrinta 30 October 2018.
| Štutgartasvok. *Stuttgart* |
| --- |
|        |
| *Naujieji rūmai* |
|  |
| 

ŠtutgartasŠtutgartas

48°47′0″ š. pl. 9°11′0″ r. ilg.﻿ / ﻿48.78333°š. pl. 9.18333°r. ilg.﻿ / 48.78333; 9.18333﻿ (Štutgartas)Koordinatės: 48°47′0″ š. pl. 9°11′0″ r. ilg.﻿ / ﻿48.78333°š. pl. 9.18333°r. ilg.﻿ / 48.78333; 9.18333﻿ (Štutgartas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Badenas-Viurtembergas Badenas-Viurtembergas |
| **Regionas** | Štutgarto regionas |
|  |
| **Įkūrimo data** | X a. |
| **Meras** | Fritz Kuhn |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 613 392  |
| **Plotas** | 207,36 km² |
| **Tankumas** (2011) | 2 958 žm./km² |
| **Altitudė** | 245 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 70173–70619 |
| **Tel. kodas** | 0711 |
| **Tinklalapis** | www.stuttgart.de |
|  **Vikiteka** | Štutgartas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Štùtgartas |

**Štutgartas** – miestas pietvakarių Vokietijoje, Badeno-Viurtembergo žemės sostinė. Per miestą teka Nekaras. Tai didelis transporto, verslo ir gamybos centras regione, kuriame daug vynuogynų. Geležinkelio mazgas, upių uostas, oro uostas. Pagrindinė pramonė: automobiliai, spauda, elektra ir fotografija, įrengimai, tikslieji prietaisai, tekstilė, gėrimai, chemija, metalo ir medžio apdirbimas. Gerai išvystytas turizmo sektorius. Yra Štutgarto universitetas (įk. 1829 m.), aglomeracijoje taip pat yra Hohenhaimo (*Hohenheim*) universitetas (įk. 1818 m.); be to, yra meno, muzikos ir vaidybos akademijos, Viurtembergo krašto biblioteka, archyvai.

Rūmų aikštė – Meno muziejus
Muziejai: Viurtembergo krašto muziejus, Štutgarto galerija (yra paveikslų iš viduramžių), Daimlerio-Benco automobilių muziejus, Biblijos muziejus, F. Šilerio (gimusio šalia Štutgarto esančiame Marbacho miestelyje) nacionalinis muziejus, etnologijos ir gamtos istorijos muziejai. Kolegiatų bažnyčia (XII-XVI a.), Senoji pilis (XIII a. perstatyta XVI a.), Naujieji rūmai (1746–1807), Vienatvės pilis (XVIII a.) su neoklasikiniu ir rokoko stiliais. Viurtembergo krašto teatras (jame yra Štutgarto baletas). Yra aukštas televizijos bokštas su stebėjimo aikštelėmis.

Sportas
-------

Mieste 1974 m. vyko X pasaulio futbolo čempionatas, 1988 m. – VIII Europos futbolo čempionatas, o 2006 m. – XVIII pasaulio futbolo čempionatas. Žymiausi klubai:

* VfB Stuttgart
* SV Stuttgarter Kickers

Nuorodos
--------

* Oficiali miesto svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Baltasis Čeremošas |
| --- |
| Baltasis Čeremošas Baltasis Čeremošas |
| **Ilgis** | 51 km |
| **Baseino plotas** | 632 km² |
| **Ištakos** | Karpatai (Saratos ir Perkalabo santaka)(957 m aukštyje) |
| **Žiotys** | santaka su Juoduoju Čeremošu(483 m aukštyje) |
| **Šalys** | Ukraina |

**Baltasis Čeremošas** (ukr. *Білий Черемош*) – kalnų upė Vakarų Ukrainoje, Rytų Karpatuose (Pokutjės-Bukovinos Karpatai), dešinysis Čeremošo intakas.

Susidaręs susiliejus Saratai ir Perkalabui. Ilgis 51 km, baseino plotas – 632 km².

Yra Ivano Frankivsko ir Černivicių sričių riba, skiria istorines Galicijos ir Bukovinos žemes.

Tai tipiška kalnų upė, kurios nuolydis yra nuo 9 iki 12 m/km. Srovės greitis nuo 8 iki 20 km/val. Maitinimas mišrus, kritulių ir sniego tirpsmo vandeniu. Būdingas smarkus pavasarinis potvynis. Turi daug slenksčių ir užtvankų. Yra mažoji Jablunycos hidroelektrinė.

Ties kaimu *Устеріки* susilieja su Juoduoju Čeremošu ir sudaro upę Čeremošą. Pagrindiniai intakai – Jalovyčora (*Яловичора*), Lopušna (*Лопушна*), Probijna (*Пробiйна*).

Upe naudojasi vandens turizmo sportininkai.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Arūnas Beišys** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1950 m. kovo 10 d. (73 metai)Lietuva Skaudvilė, Klaipėdos sritis |
| Sutuoktinis (-ė) | Angelė |
| Vaikai | Audrius, Marius |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Tauragės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Naujoji sąjungaLietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Arūnas Beišys** (g. 1950 m. kovo 10 d. Skaudvilėje, Klaipėdos sritis) – Lietuvos ir Tauragės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1956–1967 m. mokėsi Skaudvilės vidurinėje mokykloje, 1972 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas, 1980–1985 m. studijavo Lietuvos žemdirbystės mokslinių tyrimų institute. Mokslų daktaras (biomedicina).

1973–1980 m. Respublikinės agrochemijos laboratorijos Tauragės skyriaus vyriausias agrochemikas, 1980–1986 m. Tauragės gamybinio agrocheminio žemės ūkio aptarnavimo susivienijimo pirmininko pavaduotojas, vyriausiasis agrochemikas, 1986–1991 m. Adakavo kolūkio pirmininkas, 1992–2000 m. žemės ūkio bendrovės „Gilvyčiai" vadovas, 2000–2004 m. Tauragės apskrities viršininkas, Apskrities regioninės plėtros tarybos pirmininkas. 2008 m. Tauragės rajono savivaldybės mero patarėjas.

Iki 1989 m. TSKP ir LKP narys, 1999 m. Naujosios sąjungos Tauragės rajono skyriaus narys, 2010 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Tauragės rajono skyriaus narys.

1990–1995 m. Tauragės rajono tarybos deputatas, 2000–2003 m. 2003 m. (atsisakė mandato), 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Tauragės rajono savivaldybės tarybos narys.

Skaudvilės bendruomenės pirmininkas. Sutuoktinė Angelė, vaikai Audrius (g. 1976-2010 m.), Marius (g. 1979 m.)..

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-10 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Naujoji sąjunga (socialliberalai) – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-12-16 iš Wayback Machine projekto.
| Štėjusrumun. *Ștei* |
| --- |
|        |
| *Štėjaus katedra* |
|  |
| 

ŠtėjusŠtėjus

46°32′24″ š. pl. 22°28′12″ r. ilg.﻿ / ﻿46.54000°š. pl. 22.47000°r. ilg.﻿ / 46.54000; 22.47000﻿ (Štėjus)Koordinatės: 46°32′24″ š. pl. 22°28′12″ r. ilg.﻿ / ﻿46.54000°š. pl. 22.47000°r. ilg.﻿ / 46.54000; 22.47000﻿ (Štėjus) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rumunijos vėliava Rumunija |
| **Apskritis** | Bihoro apskritis |
|  |
| **primaras** | Balaj Gheorghe Iulian |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 8 594  |
| **Plotas** | 6,57 km² |
| **Tankumas** (2007) | 1 308 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | 415600 |

**Štėjus** (rumun. *Ștei*; veng. *Vaskohsziklás*) – Rumunijos miestas Bihoro apskrityje (Vakarų Transilvanija). 1958–1996 m. miestas vadintas *Dr. Petru Groza*, pagal Rumunijos socialistų lyderį, mirusį 1958 m.

Istorija
--------

Miestas įkurtas 1952 m. netoli to paties pavadinimo kaimo kaip pramonės centras, užsiėmęs urano rūdos, kasamos netoliese esančiame *Băița*, malimu.

Gyventojai
----------

Pagal 2002 m. Rumunijos gyventojų surašymą mieste gyveno 8637 žmonės.

95,8 % gyventojų yra rumunai, 3,7 % – vengrai ir 0,5 % – kitų tautybių.

Nuorodos
--------

1. ↑  Romanian 2002 Census
Schematinė dvigrandės nukleorūgšties diagrama. Žali rutuliukai simbolizuoja fosfato liekaną, geltoni – pentozę, raudoni – heterociklines bazes, ištisinė linija – kovalentinius, o punktyrinė – vandenilinius ryšius.
Schematinė dvigrandės nukleorūgšties (DNR) diagrama
**Nukleorūgštys** – labai sudėtingos, didelės molekulinės masės, polimerinės molekulės. Jų yra dviejų tipų:

* deoksiribonukleorūgštis (DNR)
* ribonukleino rūgštys (RNR).

Hidrolizuojant nukleino rūgštis neorganinėmis rūgštimis, susidaro visiškos hidrolizės produktai:

* heterociklinės bazės,
* monosacharidas ir
* fosforo rūgšties liekana.

Svarbiausios heterociklinės bazės yra

* pirimidinai ir
* purinai.

Jos iš nukleino rūgščių hidrolizatų buvo išskirtos dar praėjusio amžiaus pabaigoje. Pirimidinais pirmasis pavadino vokiečių mokslininkas A. Koselis, o purinais – vokiečių mokslininkas E. Fišeris. Šie mokslininkai daug pasidarbavo pirimidino ir purino bazių struktūros tyrimo bei sintezės srityje. Nukleino rūgščių sudėtyje yra pagrindinės penkios heterociklinės bazės:

* pirimidino bazės:
	+ uracilas,
	+ citozinas,
	+ timinas ir
* purino bazės:
	+ adeninas,
	+ guaninas.

Struktūra
---------

Nukleorūgštis sudaro C,(anglis) H(vandenilis), O(deguonis), N(azotas), P(fosforas) atomai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juodka Benediktas (1989). Nukleino rūgščių, chemijos ir biochemijos pagrindai. Vilnius, „Mokslas", 1989, 271p.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RNukleorūgštys |
| --- |
|  |
| Nukleobazės | 

|  |  |
| --- | --- |
| Purinai | 
Adeninas · Guaninas |
|  |
| Pirimidinai | 
Citozinas · Timinas · Uracilas |

 |
|  |
| Nukleozidai | 
Adenozinas · Uridinas · Guanozinas · Citidinas · Deoksiadenozinas · Timidinas · Deoksiguanozinas · Deoksicitidinas |
|  |
| Nukleotidai | 
AMP · UMP · GMP · CMP · ADP · UDP · GDP · CDP · ATP · UTP · GTP · CTP · cAMP · cGMP |
|  |
| Deoksinukleotidai | 
dAMP · dTMP · dUMP · dGMP · dCMP · dADP · dTDP · dUDP · dGDP · dCDP · dATP · dTTP · dUTP · dGTP · dCTP |
|  |
| Nukleorūgštys | 
DNR · RNR · iRNR · miRNR · rRNR · siRNR · tRNR · Oligonukleotidai |
|  |
| Analogai | 
Ksenonukleorūgštis · Peptidinė nukleorūgštis |

 |
|  Tapietai, gvasurangai |
| --- |
| Tapietų moteris (~1908–1909 m.)Tapietų moteris (~1908–1909 m.) |
| Gyventojų skaičius | ~1300 |
| Populiacija šalyse | Argentina: 524 (2005 m.)Paragvajus: 1789 (1995 m.)Bolivija: 120 |
| Kalba (-os) | tapietų, gvaranių, ispanų |
| Religijos | krikščionybė |
| Giminingos etninės grupės | gvaraniai (?) |

**Tapietai** (savivardžiai: *guaraní, ñanaiga* ir *avá*) – Pietų Amerikos indėnų gentis, priskiriama gvaraniams. Pavadinimas *Tapieté* gvaranių kalba reiškia „tikri vergai". Dar vadinami gvasurangais, njanagvais, tirumbais. Gyvena Paragvajuje (devyniose bendruomenėse, svao kalbą vartoja tik Laguna Negros rezervate), Bolivijoje (Tarichos departamente – *Samayhuate, Cutaiqui* ir *Cercada* kaimuose) ir Argentinoje (Saltos provincijoje – Tartagalyje). Kalba tupių-gvaranių kalboms priklausančia tapietų kalba. Dabar dauguma vartoja Paragvajaus gvaranių kalbą.

Tapietų kilmė nėra aiški: vienų laikomi gvaraniais, nukeliavusiais toli į pietvakarius ir kultūriškai asimiliuotais tobų; kitų laikomi ne gvaraniškos kilmės, bet gvaranizuoti čirigvanų.

Iki Čako karo (1932–1935 m.) gyveno pietryčių Bolivijoje, kur vertėsi medžiokle, žvejyba, rankiojimu, žemės ūkiu. Karo metu paragvajiečių paimti kaip kaliniai ir perkelti į Paragvajų. Po karo dalis grįžo į savo žemes arba emigravo į Argentiną, kur dirbo cukraus pramonėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
| **Arūnas Grumadas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1951 m. vasario 1 d. (72 metai)Kretingoje |
| Sutuoktinis (-ė) | Danutė Kotryna |
| Vaikai | Ieva, Elžbieta |
|  |
| Veikla | fizikas, Lietuvos ir Vilniaus miesto politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1992 m. Lietuvos centro sąjunga |
|  |
| Alma mater | 
* 1974 m. Vilniaus universitetas,
* 1983 m. Maskvos Lomonosovo universitetas

 |

**Arūnas Grumadas** (g. 1951 m. vasario 1 d. Kretingoje) – fizikas, Lietuvos ir Vilniaus miesto politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1969 m. baigė Vilniaus 2-ąją vidurinę mokyklą, 1974 m. – Vilniaus universiteto Fizikos fakultetą. 1983 m. Maskvos Lomonosovo universitete apsigynė disertaciją, gamtos mokslų daktaras.

1974–1988 m. Lietuvos mokslų akademijos Chemijos instituto mokslinis bendradarbis. 1988–1990 m. Geologijos instituto fizikinės cheminės analizės skyriaus vedėjas.

1988–1991 m. – aktyvus Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio dalyvis, Vilniaus Sąjūdžio tarybos narys, Vilniaus Sąjūdžio koordinacinės tarybos pirmininkas. Koordinavo Sąjūdžio „Baltijos kelio" akciją. 1992 m. Lietuvos centro sąjungos steigėjas, narys, valdybos narys. 2003 m. likvidavus partiją tapo Nacionalinės centro partijos, tęsiančios likviduotosios partijos veiklą, steigėjas, jos vicepirmininkas.

1990–1995 m. – Vilniaus miesto savivaldybės tarybos deputatas, 1990–1993 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos pirmininkas. 1993–1996 m. AB „Santra" komercijos direktorius. 1996–2000 m. Seimo narys. Nuo 2001 m. Vidaus reikalų ministerijos Regioninės politikos departamento specialistas. Nuo 2002 m. dėsto Lietuvos teisės universitete, skaito regionų valdymo ir Europos Sąjungos struktūrinių fondų administravimo kursus.

Yra publikavęs apie 30 mokslinių straipsnių ir per 20 straipsnių viešuosiuose leidiniuose. Žmona Danutė Kotryna, dukterys Ieva ir Elžbieta.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos
-------

1. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Lietuvos centro partija – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2008-09-15 iš Wayback Machine projekto.
| Tapičė |
| --- |
| Tapičė ties Rekena Tapičė ties Rekena |
| **Ilgis** | 480 km |
| **Baseino plotas** | 23 640 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1100 m³/s |
| **Ištakos** | Divisoro kalnai |
| **Žiotys** | Ukajalis |
| **Šalys** | Peru vėliava Peru |
|  |
|  **Vikiteka** | Tapičė |

**Tapičė** (isp. *Río Tapiche*) – upė Peru, Loreto departamentente; Ukajalio dešinysis intakas (Amazonės baseinas). Prasideda Divisoro kalnuose (*Sierra del Divisor*) šalia Brazilijos sienos. Teka į šiaurės vakarus šių kalnų pašlaitėmis, toliau – per žemumą, kur smarkiai vinguriuoja. Įteka Ukajalin ties Rekena.

Didžiausias intakas – Blankas (dešinysis).

Aukštupyje teka retai gyvenamomis vietovėmis, kur įsteigtas Javari Tapičės indėnų rezervatas, Siera del Divisoro nacionalinis parkas, Matseso nacionalinis gamtos rezervatas. Žemiau yra keletas kiek didesnių gyvenviečių: Santa Elena, San Visentė, Rekena.

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
| **Arūnas Domininkas Grabažis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1939 m. rugsėjo 16 d. (83 metai)Kaune |
| Sutuoktinis (-ė) | Jelena |
| Vaikai | Ernestas, Andrius, Artūras |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Ignalinos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos krikščionių demokratų partijaLietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga |
|  |
| Alma mater | Lietuvos kūno kultūros institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Sausio 13-osios atminimo medalis
* Rusijos kariuomenės išvedimo iš Lietuvos atminimo ženklas
* Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis
 |

**Arūnas Domininkas Grabažis** (g. 1939 m. rugsėjo 16 d. Kaune) – Lietuvos ir Ignalinos rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1946 m. pradėjo mokytis Kauno V. Kudirkos pradinėje mokykloje, 1957 m. baigė Kauno 4-ąją gimnaziją. 1961 m. baigė Kauno kūno kultūros institutą, fizinio lavinimo dėstytojas.

1961–1975 m. Šiaulių Jaunimo sporto mokyklos bokso treneris. 1975 m. persikėlė į Ignalinos rajoną, Mielagėnų vidurinės mokyklos karinis vadovas ir fizinio lavinimo mokytojas. 1990 m. Krašto apsaugos departamento Ignalinos rajono instruktorius, 1991–1992 m. Ignalinos rajono komendantas. 1991 m. suteiktas majoro laipsnis. 1993–1994 m. Ignalinos atominės elektrinės apsaugos bataliono vadas. 1994 m. rugsėjo mėnesį išėjo į atsargą, ūkininkauja, turi įsteigęs individualią įmonę.

Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys, partijos tarybos narys, etikos ir mandatų komisijos pirmininkas, 2010 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys. 1995–1997 m. 1997–2000 m. 2000–2003 m. 2003–2007 m. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Ignalinos rajono savivaldybės tarybos narys.

Ignalinos rajono Vietinės veiklos grupės pirmininkas, Ignalinos AE regiono plėtros tarybos narys.

1956–1965 m. daugkartinis Lietuvos bokso čempionas, sporto meistras.

Sutuoktinė Jelena, vaikai Ernestas, Andrius, Artūras..

Įvertinimas
-----------

* Sausio 13-osios atminimo medalis
* Rusijos kariuomenės išvedimo iš Lietuvos atminimo ženklas
* Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-08 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2014-02-14 iš Wayback Machine projekto.
Lungšano kultūros vaza

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lungšano kultūra** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Lungšano kultūra** – vėlyvojo neolito archeologinė kultūra, pavadinta C. T. Vu kasinėtos Lungšano gyvenvietės (Šandongo provincija, Kinija), kurioje aptikti pirmieji kultūrai būdingi radiniai, vardu.

Arealas
-------

Lungšano kultūra 3 tūkstantmetyje – 2 tūkstantmečio pr. m. e. pabaigoje buvo paplitusi Šiaurės Kinijoje, Huanghės upės baseine ir Geltonosios jūros pakrantėje. Susiklostė iš Jangšao kultūros.

Kultūra
-------

Lungšano kultūros žmonės gyveno žemės pylimais ir grioviais įtvirtintose gyvenvietėse. Vertėsi žemdirbyste – auginti ryžiai, soros ir gyvulininkyste – laikytos kiaulės, galvijai, avys, ožkos. Naudojo gludintus akmeninius įrankius.

Kultūrai būdinga įvairių formų ir dydžių lipdyta ir žiesta juoda glazūruota keramika. Rasta aukšta kojele vazų, indų su trimis kojelėmis, puodų. Pagal keramikos gamybos būdą skiriamas ankstyvasis (3000–2600 m. pr. m. e.) ir vėlyvasis (2600–2000 m. pr. m. e.) laikotarpiai. Vėlyvuoju laikotarpiu plito žiesta keramika. Lungšano kultūros juodosios keramikos aptinkama ir Jangdzės, Gandziango bei Sidziango upių slėniuose, Taivane. Lungšano kultūros gyvavimo laikotarpiu prasidėjo socialinis visuomenės skaidymasis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lungšano kultūra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 699 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Prokariotinių ir eukariotinių ląstelių sandaros palyginimas
**Nukleoidas** – prokariotų ląstelės citoplazmoje esantis regionas, kuriame yra genetinė informacija. Nukleoido DNR išsidėsčiusi netvarkingomis spiralėmis ir jos gali būti daug kopijų. Skirtingai nei eukariotinėse ląstelėse, kur DNR yra sienelės ribojamo branduolio chromosomose, nukleoidas nėra atskirtas nuo citoplazmos jokiu apvalkalu.

Tyrimai rodo, kad didžiausią nukleoido dalį sudaro DNR (apie 60 %), taip pat yra šiek tiek RNR (apie 30 %) ir baltymų (apie 10 %). Manoma, kad pastarosios medžiagos yra *informacinė RNR* ir *transkripcijos faktoriai*, reguliuojantys bakterijų genomą. Nukleoido susipynusią struktūrą (kurios realus ilgis daug didesnis už pačią ląstelę) palaiko vadinamieji *nukleoido baltymai*, kurie skiriasi nuo panašias funkcijas eukariotų ląstelėse atliekančių histonų.

Taip pat skaitykite Bakterijos sandara.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Šturmmano apykaklės antsiuvai
**Šturmmanas** (vok. *Sturmmann* 'šturmo vyras') – SA laipsnis nuo 1921 m. o vėliau – ir SS laipsnis.

Pirmojo pasaulinio karo metais žodžiu vok. *Sturmmann* buvo vadinami Vokietijos šturmo pionierių kuopų (šturmo dalinių) kareiviai.

1918 m. Vokietijai pralaimėjus Pirmąjį pasaulinį karą šturmmano laipsnį ėmė naudoti *Savanorių korpusas* (vok. *Freikorps*) – karo veteranų sukarinta organizacija, kovojusi su revoliuciniu judėjimu Vokietijoje.

SA
--

1921 m. šturmmano laipsnį ėmė naudoti NSDAP sukarinta šaka SA. Vėliau šturmmano laipsnį ėmė naudoti ir daugiau NSDAP sukarintų organizacijų, pvz. SS. Šturmmano laipsnį gaudavo tie SA ir SS nariai, kurie jau būdavo ištarnavę toje organizacijoje nuo pusės metų iki metų ir pademonstravę savo gebėjimus ir kompetenciją.

SA organizacijoje šturmmanas buvo vyresnis už maną (vok. *Mann*).

SS
--

Bendrojoje SS tarp esesmano ir šturmmano 1941 m. atsirado obermano laipsnis.
  
Organizacijose, kuriose nebuvo *mano* laipsnio, pvz. Nacionalsocialistų motorų korpuse (vok. *Nationalsozialistisches Kraftfahrkorps*), šturmmano laipsnis buvo eilinio analogas, jį turintys nešiojo antsiuvus be skiriamųjų ženklų.

SS kariuomenėje šturmmanai buvo vyresni už SS oberšiuces, bet jaunesni už rotenfiurerius.

Šturmmano skiriamasis ženklas buvo kairysis apykaklės antsiuvas su viena sidabrine juostele. Jų lauko uniformos buvo su jefreitoriaus antpečiais.

* Mauthauzeno koncentracijos stovyklos SS šturmmanasMauthauzeno koncentracijos stovyklos SS šturmmanas
* Mašinoje su pilote -- SS šturmmanas (1939 m. Lenkija).Mašinoje su pilote -- SS šturmmanas (1939 m. Lenkija).
* SS šturmmanas su šunimi (1940, Norvegija)SS šturmmanas su šunimi (1940, Norvegija)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| jaunesnis laipsnis**obermanas** (Bendroji SS)**oberšiucė** (SS kariuomenė) {vyresnysis kareivis) | **SS laipsnis****šturmmanas**(jefreitorius) | vyresnis laipsnis**rotenfiureris**(oberjefreitorius) |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| jaunesnis laipsnis**SA manas**{eilinis) | **SA laipsnis****šturmmanas**(jefreitorius) | vyresnis laipsnis**rotenfiureris**(oberjefreitorius) |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Luna 9**| **Misijos statistika** |
| Pavadinimas | Luna 9 |
| Įgulos narių skaičius | Bepilotis |
| Įgulos nariai |  |
| Raketa | Molnija-M 8K78M |
| Paleidimo vieta | Baikonuro kosmodromas |
| Paleidimo data | 1966 m. sausio 31 d. 11:45:00 UTC |
| Nusileidimo vieta | 7°08′š. pl. 64°22′v. ilg.﻿ / ﻿7.13°š. pl. 64.37°v. ilg.﻿ / 7.13; -64.37 |
| Misijos trukmė |  |
| Misijos tikslas | nusileidimas ant Mėnulio paviršiaus |

**„Luna 9"** – SSRS kosminis zondas, skirtas Mėnulio ir kosminės erdvės tyrimams. 1966 m. sausio 31 d. nešančioji raketa „Molnija-M" į skrydžio trajektoriją link Mėnulio išvedė zondą „Luna 9". Iš pradžių kosminis aparatas išvesta į orbitą aplink Žemę, o po to startavo link Mėnulio. 1966 m. vasario 3 d. aparatas „Luna 9" pirmą kartą istorijoje nusileido ant Mėnulio paviršiaus Audrų vandenyne, į vakarus nuo Reinerio ir Marijaus kraterių (koordinatės 64 laipsniai 22 minutės vakarų ilgumos ir 7 laipsniai 8 minutės šiaurės platumos). Su zondu įvyko 7 ryšio seansai, užtrukę iš viso daugiau nei 8 valandas. Seansų metu kosminis aparatas perdavinėjo panoraminį Mėnulio vaizdą šalia nusileidimo vietos. Po nusileidimo kosminio aparato svoris buvo apie 100 kg.

Iki „Luna 9" zondo buvo daugiau nei dešimt bandymų nusileisti Mėnulio paviršiuje pagal programą E-6.
Šteinheimo kraterio palydovinė nuotrauka
Koordinatės: 48°41′12″ š. pl. 10°03′54″ r. ilg.﻿ / ﻿48.68667°š. pl. 10.06500°r. ilg.﻿ / 48.68667; 10.06500

**Šteinheimo krateris** – smūginis krateris, esantis Šteinheime prie Albucho, Badene-Viurtemberge (Vokietija). Krateris yra šiaurės rytiniame Švabijos Alpių pakraštyje, 40 km į vakarus nuo gerokai didesnio (24 km skersmens) Nerdlingerio Riso kraterio.

Kraterio skersmuo siekia 3,8 km, amžius – apie 15 ± 1 mln. m. (miocenas). Krateris atsiveria paviršiuje. Anksčiau manyta, kad abu krateriai susidarė tuo pat metu, smogus dvigubam asteroidui (prieš 14,8 mln. m.), tačiau, pasak 2020 m. paskelbto tyrimo, Šteinheimo krateris gali būti apie pusę milijono metų jaunesnis nei Nerdlingerio Riso.

Išnašos
-------

1. 1 2  *Steinheim*. Earth Impact Database. Nuoroda tikrinta 2022-08-28.
2. ↑  J. Baier & A. Scherzinger: *Der neue Geologische Lehrpfad im Steinheimer Impakt-Krater*. - Jber. Mitt. oberrhein. geol. Ver, N. F. 92, 9-24, 2010.
3. ↑  B.A. Ivanov and D. Stöffler, "The Steinheim Impact Crater, Germany: Modeling of a Complex Crater with Central Uplift", Lunar and Planetary Science XXXVI, 2005.
4. ↑  Buchner, E. Sach, V.J. & Schmieder, M. New discovery of two seismite horizons challenges the Ries–Steinheim double-impact theory. Sci Rep 10, 22143 (2020).
5. ↑  J. Classen (1978). A large crater field recognized in Central Europe Archyvuota kopija 2016-06-11 iš Wayback Machine projekto. Bull. Ver. Schweiz. Petroleum-Geol. u.-Ing. Vol. 44, Nr. 106, April 1978.