recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Kazys Vosylius** |
| --- |
| Gimė | 1892 m.Rusija Kuktai, Marijampolės valsčius, Rusijos imperija |
| Mirė | (?)Brazilija Brazilija |
| Steigiamojo Seimo atstovas |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos ūkininkų sąjunga  Lietuvos krikščionių demokratų partija |

**Kazys Vosylius** (1892 m. rugpjūčio 10 d. Kuktai, Marijampolės valsčius, Rusijos imperija – (?) Brazilija) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Baigė 6 Marijampolės gimnazijos klases. Vilniuje mokėsi komercijos mokykloje, dirbo „Žaibo" spaustuvėje. Bolševikams užėmus Vilnių, 1919 m. atvyko į Kauną ir stojo savanoriu į Lietuvos kariuomenės artilerijos pulką.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. liepos 4 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas III (Raseinių) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką.

1926–1929 m. studijavo fotografiją ir fototechniką Berlyne. 1930 m. emigravo į Pietų Ameriką, apsigyveno Brazilijoje, 10 m. dirbo Brazilijos Švietimo ministerijos Meno departamento fotografu.

1943 m. Čikagoje vykusios Tarptautinės Istorijos draugijos parodos V vietos laimėtojas.

Literatūra
----------

* Vosylius Kazys, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 68.
* Vosylius Kazys, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1966, t. 34, p. 545.
* Bukaitė V. Vosylius Kazys, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 430–431.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Gubernatorius** (lot. *gubernator* 'valdytojas') – gubernijos, valstijos ar kartais kitokio stambaus administracinio vieneto valdytojas.

Gubernatoriai Lietuvoje
-----------------------

Lietuvoje gubernatoriaus pareigybė atsirado po trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo (nuo 1796 m.) kartu su nauju administraciniu suskirstymu. Gubernatorius vykdė daugiausia civilinės valdžios funkcijas: vadovavo gubernijos valdybai, policijai, turėjo savo žinioje gubernijos finansus, karinių įgulų aprūpinimą.

Panaikinus generalgubernatorių pareigybes, gubernatorius buvo vyriausias civilinis gubernijos viršininkas, betarpiškai pavaldus vidaus reikalų ministrui.

Carinių gubernatorių pareigybės išsilaikė iki 1915 m.

Nepriklausomos Lietuvos laikais (1923–1939 m.) gubernatorių, skiriamą prezidento, turėjo Klaipėdos kraštas, administruotas autonomijos pagrindais.
|  Augustavo Šv. Apaštalų Petro ir Povilo cerkvė |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Augustavo valsčius |
| **Gyvenvietė** | Augustavas |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1884 m. |


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Augustavo Šv. Apaštalų Petro ir Povilo cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Augustavo Šv. Apaštalų Petro ir Povilo cerkvė** (lenk. *Cerkiew św. św. Apostołów Piotra i Pawła w Augustowie*) – nebeegzistuojanti stačiatikių cerkvė Augustavo mieste. 

Cerkvė atidaryta 1884 m. iki šios cerkvės pastatymo Augustavo mieste buvo tik viena nedidelė Augustavo Kazanės Dievo Motinos ikonos cerkvė. Sprendimą statyti naują cerkvę 1878 m. priėmė Suvalkų gubernijos gubernatorius *Sergejus Golovinas* (Siergiej Gołowin). Sprendimą priėmė atsižvelgdamas į 24 Augustavo stačiatikių tikinčiųjų prašymą. Po metų mieste buvo paskirta žemė statyboms, netoli dabartinio Žygimanto Augusto turgaus. Statybų planai buvo baigti 1881 m. ir 1881 m. birželio 9 d. arkivyskupas *Ivanas Aleksiejevičius Lebiedinskis* (Iwan Aleksiejewicz Lebiedinski) pašventino cerkvės statybų pradžią. Cerkvė tikintiesiems buvo atidaryta 1884 m. spalio 7 dieną. Cerkvės statybas finansavo Suvalkų gubernija. Statybas atliko meistrai iš Aukštutinės Silezijos. Cerkvėje galėjo tilpti apie 800 žmonių. Cerkvė turėjo kupolą, keturių aukštų varpinę ir penkis varpus. Cerkvėje buvo Aleksandro Neviškio ikona. 1894 m. cerkvėje buvo įkurta parapijos brolija. 1926 m. lenkai cerkvę nugriovė. 

Šiuo metu buvusioje cerkvės vietoje stovi paminklas karaliui Žygimantui Augustui.

Literatūra
----------

* Jarosław Szlaszyński, Andrzej Makowski: Augustów. Monografia historyczna. Augustów: Urząd Miejski w Augustowie, 2007 m. s. 187. ISBN 978-83-925620-0-9.
* Aprašymas apie cerkvę (lenk.) Archyvuota kopija 2007-12-12 iš Wayback Machine projekto..
Koordinatės: 43°45′55″š. pl. 11°15′00″r. ilg.﻿ / ﻿43.7652°š. pl. 11.2501°r. ilg.﻿ / 43.7652; 11.2501

| Piti rūmaiit. *Palazzo Pitti* |
| --- |
| Rūmų fasadas Piti aikštėje Rūmų fasadas Piti aikštėje |
| Vieta | Florencija, Italija Italija |
| Įkurtas | 1458 m. |
| Rūmų stilius | Renesansas |
| Pastatų būklė | Muziejų kompleksas |

**Piti rūmai** (it. *Palazzo Pitti*) – didžiausi Florencijoje rūmai, renesanso laikotarpio architektūros paminklas, stovintis to paties pavadinimo pasvirusioje aikštėje, šalia renesansinių Bobolio sodų, *Oltrarno* („už Arno") kvartale, į pietvakarius nuo Pontė Vekijo tilto.

Vaizdas nuo Bobolio sodų
Rūmuose įsikūręs vienas didžiausių Florencijos muziejų kompleksų, kuriame yra Palatino galerija, šiuolaikinio meno galerija, sidabro muziejus, porceliano muziejus, karietų muziejus ir kostiumų galerija (didžiausia kolekcija Italijoje, skirta mados istorijai).

Istorija
--------

XV a. pastatyti rūmai priklausė bankininkui Luca Pitti (1398–1472), kuris negalėdamas išlaikyti rūmų juos pardavė. Rūmai tarnavo kaip rezidencija Toskanos kunigaikščiams iš Medičių ir Habsburgų Lotaringų dinastijų, italų karaliams. 1919 m. karalius Viktoras Emanuelis III rūmų pastatus perdavė Italijos valstybei, kuri juos pertvarkė ir įkūrė muziejų kompleksą.

XVI a. istoriko Džordžo Vazario manymu, rūmų architektais laikytini Filipas Bruneleskis ir jo mokinys Luca Fancelli.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Piti rūmai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
Koordinatės: 55°04′š. pl. 23°19′r. ilg.﻿ / ﻿55.06°š. pl. 23.32°r. ilg.﻿ / 55.06; 23.32

| Ilguvos valsčius |
| --- |
| Laikotarpis: 1919 – 1931 |
| 


 |
| Apytikrė valsčiaus vieta dabartinės Lietuvos žemėlapyje |
| **Adm. centras:** | Ilguva |
|  |
| Lietuva Lietuva |
|  | Šakių apskritis (1919, 1931) |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |

**Ilguvos valsčius** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vidurio vakarų Lietuvos teritorijoje, kairiajame Nemuno krante. Centras – Ilguva.

Istorija
--------

Valsčius gyvavo trumpai, iškart po I pasaulinio karo. Jis minimas 1919 m. Lietuvos apskričių sienų ir centrų įstatyme, bet jau 1923 m. Ilguva priklausė Paežerėlių valsčiui. Atkurtas 1931 m. gegužės 22 d. iš Paežerėlių valsčiaus 58 vietovių ir Plokščių valsčiaus 28 vietovių. Galutinai panaikintas iki II pasaulinio karo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR apskričių sienų ir jų centrų įstatymas (pasirašė prezidentas, ministras pirmininkas ir ministrų kabineto reikalų vedėjas). Kaunas. // „Vyriausybės žinios", 1919-07-26, nr. 9, psl. 7.
2. ↑  Ilguvos valsčius. Lietuviškoji enciklopedija, X t. Vilnius: „Spaudos Fondas", bendradarbiaujant su Lietuvių Katalikų Mokslo Akademija, 1941-1944. T. 10: Höfer–Ilirizmas: I-VII sąs. 886 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pitkerno salų vėliava
**Pitkerno salų vėliava** – oficialus Jungtinės Karalystės užjūrio valdos Okeanijoje, Pitkerno salų, simbolis. Vėliava 1980 m. pasiūlyta Pitkerno salos tarybos, o 1984 m. oficialiai patvirtinta Britanijos karalienės.

Kaip ir beveik visos Jungtinės Karalystės valdos, Pitkerno salos kaip šabloną naudoja mėlynąją vėliavą su Jungtinės Karalystės vėliava kantone. Dešinėje pusėje – Pitkerno salų herbas. Jo skydas padalintas į du žydrus stačiuosius trikampius viršutiniuose kampuose ir likusį žalią plotą. Žydrą ir žalią plotus skiria geltonos juostos. Ši kombinacija simbolizuoja Pitkerno salą vandenyno apsuptyje. Žaliame plote vaizduojama Biblija (balta) ir laivo „Bounty", atgabenusio naujakurius, inkaras (geltonas). Herbą puošia šalmas, stambialapio kamšio (*mira*) žiedas ir karutis. Nuo šalmo driekiasi žalios ir geltonos juostos. Herbas patvirtintas 1969 m.

Pitkerno salų vėliava ant Užsienio reikalų tarnybos pastato Londone

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pitkerno salų vėliava** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Okeanijos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Australija · Fidžis · Kiribatis · Maršalo Salos · Mikronezija · Nauru · Naujoji Zelandija · Palau · Papua Naujoji Gvinėja · Samoa · Saliamono Salos · Tonga · Tuvalu · Vanuatu
Amerikos Samoa · Guamas · Kuko Salos · Marianos Šiaurinės Salos · Naujoji Kaledonija · Niujė · Norfolkas · Pitkernas · Prancūzijos Polinezija · Tokelau · Volisas ir Futūna |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai· Herbai |
**Vydmantas Ruzgys** (1950 m. gruodžio 4 d. Groblaukio k. Šiaulių r.), choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

Mokėsi Ketūnų aštuonmetėje mokykloje, o 1974 baigė Jonelaičių vakarinę vidurinę mokyklą. 1973–1976 choro dirgavimo mokėsi Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. R. Andriuškevičius). Kartu buvo Ginkūnų kultūros namų meno vadovas. 1976–1981 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. P. Bekerio klasė), o 1987–1989 choro dirgavimo žinias gilino Maskvos Gnesinų pedagoginiame institute (prof. V. Semeniuko klasė).

Nuo 1981 rudens Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetų (universiteto Menų fakulteto) Choro dirigavimo katedros dėstytojas, nuo 1989 vyr. asistentas ir studentų mišriojo choro vadovas. Pedagogas su choru parengė valstybinių egzaminų programas, šis kolektyvas dalyvavo 1990 Lietuvos tautinėje dainų šventėje ir 1991 Baltijos studentų dainų šventėje „Gaudeamus-XI" Latvijoje. Vėliau V. Ruzgys Menų fakulteto neakivaizdininkų mišriojo choro meno vadovas. Pedagogas išugdė apie 40 būsimųjų muzikos mokytojų – chorvedžių.

1981–1990 Klaipėdos miesto prekybos valdybos moterų choro meno vadovas ir dirigentas. Choras dažnai koncertuodavo, dalyvaudavo uostamiesčio dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. 1985 respublikinės dainų šventės konkurse moterys laimėjo pirmąją vietą, o 1987 VII Stasio Šimkaus chorų konkurse pelnė pirmąją vietą ir laureato vardą.

Nuo 1990 Klaipėdos miesto Muzikos centro kamerinio mišriojo choro (apie 27 dalyviai) meno vadovas ir dirigentas. Chore dainuoja muzikos mokyklų mokytojai, Klaipėdos universiteto Menų fakuteto dėstytojai ir studentai. Dirigentas kolektyvą parengia Klaipėdos miesto dainų šventėms ir tradiciniams „Muzikos pavasario" koncertams, choras dalyvavo 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Lietuvoje, gieda bažnyčiose, koncertavo Latvijoje, Austrijoje, Italijoje, Vokietijoje ir Lenkijoje. Choras yra pirmasis klaipėdiškių kompozitorių A. Remesos, R. Šileikos, Z. Virkšo bei kitų autorių naujų kūrinių atlikėjas. 1995 m. lapkričio 26 d. kolektyvo kūrybinės veiklos 5-mečio proga Vilniaus Šv. Jono bažnyčioje buvo atliktos J. Haydno „Missa Cellensis" („Dangiškosios mišios"). 1997 XI tarptautiniame Stasio Šimkaus chorų konkurse choras laimėjo antrąją vietą ir specialų prizą už geriausią S. Šimkaus kūrinio „Nakties tylumoje" interpretavimą.

V. Ruzgys nuo 1983 Klaipėdos miesto ir Klaipėdos zonos dainų švenčių bei 1991 Baltijos studentų dainų šventės „Gaudeamus-XI" Latvijoje dirigentas, nuo 1996 Klaipėdos miesto chorinės bendrijos „Aukuras" tarybos narys.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Piteris Breigelis Jaunesnysis (graviūra, aut. Antonis van Deikas)
**Piteris Breigelis Jaunesnysis** (ol. **Pieter Brueghel**, 1564 – 1636 m. spalio 30 d. kitais šaltiniais − 1638 m.) – Nyderlandų vėlyvojo renesanso, ankstyvojo baroko flamandų dailininkas, sekęs savo tėvo Piterio Breigelio Vyresniojo maniera.

Biografija
----------

Piteris Breigelis gimė 1564 m. (ar 1565) Briuselyje. Buvo vyresniuoju žymaus dailininko Piterio Breigelio Vyresniojo sūnumi, todėl, kad atskirti nuo tėvo, pramintas „jaunesniuoju". Jo jaunesnis brolis Janas Breigelis Vyresnysis, irgi tapo žymiu dailininku. Skirtingai nuo jaunesniojo brolio, Piteris Breigelis Jaunesnysis nesistengė atrasti originalių temų ar vaizdavimo formų, o įkvėpimo ir tiesioginio pavyzdžio sėmėsi iš populiarių tėvo paveikslų. Daugelis Piterio Jaunesniojo darbų buvo tėvo paveikslų kopijos arba labai artimai sekė tiek kompoziciniais, tiek temų sumanymais. Piteris Breigelis Jaunesnysis gyvenimo metu buvo pramintas „pragariškuoju" dėl raudonos spalvos ir įvairių baidyklių vaizdavimo savo paveiksluose.

Piterio Breigelio Jaunesniojo tėvas mirė, kai jam buvo tik 5 metai. Piešimo pradmenis Piteris, kartu su broliu Janu, tikriausiai išėjo pas senelę Mayken Verhulst. Prieš 1578 m. šeima persikraustė į Antverpeną, kur Piteris tikriausiai mokėsi pas dailininką Gillis van Coninxloo. 1584 ar 1585 m. Piteris Breigelis Jaunesnysis įstojo į Antverpeno Šv. Luko dailininkų gildiją. 1588 m. vedė Elisabeth Goddelet, su kuria susilaukė bent 7 vaikų. Piteris Breigelis Jaunesnysis mirė 1636 m. spalio 10 d. Antverpene. Jo sūnus, irgi Piteris, buvo tėvo ir senelio paveikslų kopijuotojas. Fransas Sneidersas buvo tarp Piterio Breigelio Jaunesniojo mokinių.

Darbų galerija
--------------

* „Kristus, nešantis kryžių" (1606, Berlyno paveikslų galerija) „Kristus, nešantis kryžių" (1606, Berlyno paveikslų galerija)
* „Valstiečių šokis" (1607, Karališkieji Belgijos dailės muziejai, Briuselis) „Valstiečių šokis" (1607, Karališkieji Belgijos dailės muziejai, Briuselis)
* „Surašymas Betliejuje" (1610, Karališkieji Belgijos dailės muziejai, Briuselis) „Surašymas Betliejuje" (1610, Karališkieji Belgijos dailės muziejai, Briuselis)
* „Žiemos peizažas su paukščių spąstais" (žinomi bent 6 paveikslo variantai įvairiuose muziejuose) „Žiemos peizažas su paukščių spąstais" (žinomi bent 6 paveikslo variantai įvairiuose muziejuose)
* „Išminčių pagarbinimas" (Ermitažas, Sankt Peterburgas) „Išminčių pagarbinimas" (Ermitažas, Sankt Peterburgas)
* „Valstiečių vestuvės" (1616, privati kolekcija) „Valstiečių vestuvės" (1616, privati kolekcija)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Piteris Breigelis Jaunesnysis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Piteris Breigelis Jaunesnysis WGA tinklalapyje
* Piteris Breigelis Jaunesnysis Encyclopaedia Britannica tinklalapyje
|  |
| --- |
| Vygantė Milašiūtė |
| Pilnas vardas | Vygantė Milašiūtė |
| Šalis | Lietuvos vėliava Lietuva |
| Gimė | 1975 m. rugsėjo 11 d. (47 metai)Lietuva Vilnius |
| FIDE reitingas | 2046 |
| Aukščiausias reitingas | 2125 (1993 m. liepa) |

**Vygantė Milašiūtė** (g. 1975 m. rugsėjo 11 d. Vilniuje) – Lietuvos teisininkė tarptautininkė ir šachmatininkė, Lietuvos moterų šachmatų čempionato bronzininkė (1995 m.) Lietuvos moterų korespondencinių šachmatų rinktinės narė, korespondencinių šachmatų olimpietė, čempionė.

Biografija
----------

1998 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė vienpakopes teisės studijas. VU Tarptautinės ir Europos Sąjungos teisės katedros doktorantė. 2007 m. balandžio 20 d. apgynė socialinių mokslų srities (teisės krypties) disertaciją tema „Diskriminacijos draudimo principas tarptautinėje teisėje: diskriminacijos fakto nustatymo kriterijai".

Nuo 1999 m. birželio Lietuvos teisingumo ministerijos Tarptautinės teisės departamento Tarptautinių sutarčių teisės skyriaus vedėja. VU Teisės f. Tarptautinės ir ES teisės katedros (vėliau - Instituto) lektorė ir Studentų mokslinės draugijos *Moot Court Training* būrelio kuratorė. 2009 m. pretendentė į Europos Žmogaus Teisių Teismo teisėjo pareigas. VU Teisės f. Viešosios teisės katedros lektorė.

Atstovavo Lietuvai jaunių ir jaunimo šachmatų čempionatuose.

Pasiekimai
----------

* 1993 m. Pasaulio jaunių šachmatų čempionatas, Bratislava: 6 tšk. 15 vieta tarp 53 dalyvių
* 1993 m. Europos jaunimo šachmatų čempionatas, Bagijas: 3 tšk. 29 vieta tarp 30 dalyvių
* 1995 m. Pasaulio jaunimo šachmatų čempionatas, Halė: 6 tšk. 41 vieta tarp 66 dalyvių
* 1995 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas, Panevėžys: 3 vieta
* 2003–2006 m. 6-oji Pasaulio korespondencinių šachmatų olimpiada: 7,5 taško, 1 vieta (su Lietuvos moterų rinktine; žaidė 3 lentoje)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Reitingai
2. ↑  Disertacija Archyvuota kopija 2013-11-10 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Į EŽTT teisėjo vietą pretenduoja D.Jočienė, D.Vitkauskas ir V.Milašiūtė
4. ↑  LKŠF inf. Archyvuota kopija 2015-11-17 iš Wayback Machine projekto.
| Piterhedasangl. *Peterhead* |
| --- |
| *Pyterhedas žiemą* |
|  |
| 

PiterhedasPiterhedas

57°30′32.76″ š. pl. 1°46′59.52″ v. ilg.﻿ / ﻿57.5091000°š. pl. 1.7832000°r. ilg.﻿ / 57.5091000; 1.7832000﻿ (Piterhedas)Koordinatės: 57°30′32.76″ š. pl. 1°46′59.52″ v. ilg.﻿ / ﻿57.5091000°š. pl. 1.7832000°r. ilg.﻿ / 57.5091000; 1.7832000﻿ (Piterhedas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Šalis** | Škotija Škotija |
| **Sritis** | Aberdynšyras |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 18 540  |

**Piterhedas** (škot. gėl. *Ceann Phàdraig*, škot. *Peterheid*, angl. *Peterhead*) – miestas Aberdynšyre, Škotijoje. Srities didžiausia gyvenvietė (Aberdynas neįeina į sritį), kurioje gyvena 18 540 (2011 m. duomenimis).

Istorija
--------

Piterhedas įkurtas žvejų. 1593 m. pastatytas pirmasis uostas, pavadintas *Port Henry*. Išsivystė į žvejų miestelį. 1865 m. pastatyta gelbėjimo stotis. Naujas miestelio augimo etapas prasidėjo XX amžiaus 8-ajame dešimtmetyje. Pyterhedas tapo svarbiu naftos pramonės paslaugų centru, netoliese buvo pastatytas *St Fergus* dujų terminalas. Taip pat yra maisto perdirbimo, tekstilės, paslaugų pramonė; svarbiausia žvejyba.

Sportas
-------

* Peterhead FC futbolo klubas.
* „Balmoor" stadionas, kurio talpa yra 3 150 (1 000 sėdimų vietų).

Miestai partneriai
------------------

* Norvegija Olesiundas, Norvegija

Išnašos
-------

1. 1 2  *Peterhead*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2021-03-25.
**Augustavo girininkija** (lenk. *Nadleśnictwo Augustów*) – girininkija šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje. Girininkijos plotas 26026,7 ha. Girininkija suskirstyta į 4 miškus: *Augustavo* (Augustów), *Balinkos* (Balinka), *Bialobžegų* (Białobrzegi) ir *Štabino* (Sztabin), o šie dar suskirstyti į 17 mažesnių girininkijų: *Lipovieco* (Lipowiec), *Studzieničnės* (Studzieniczne), *Čarnų Brudo* (Czarny Bród), *Sajeneko* (Sajenek), *Žilinių* (Żyliny), *Bžozove Grondų* (Brzozowe Grądy), *Jastženbnos* (Jastrzębna), *Kozi Rineko* (Kozi Rynek), *Jesionovo* (Jesionowo), *Vilče Bagno* (Wilcze Bagno), *Barglavo* (Bargłów), *Bialobžegų* (Białobrzegi), *Dlugių* (Długie), *Kalino* (Kolnica), *Štabino* (Sztabin), *Jaminų* (Jaminy) ir *Klonovo* (Klonowo). Girininkijos administracija yra Augustavo mieste. Girininkijos teritoija apima Augustavo miesto teritoriją ir Augustavo, Barglavo, Liepinės, Plaskų ir Štabino valsčius. Pušys sudaro 66,5% girininkijos medžių, alksniai - 16,9%, beržai - 9,1%, eglės - 6,4%, ąžuolai - 0,8%, uosiai - 0,3%. Saugomi miškų plotai sudaro 13730,39 ha, tai yra 55,5% visos girininkijos. Paskaičiuota kad girininkijoje yra 114 tūkst. m³ medienos.

Gamtos apsauga
--------------

Girininkijoje yra 4 draustiniai, kurie apima 1138,98 ha, tai 4,4% visos girininkijos ploto. Beveik visa girininkijos teritorija įtraukta į paukščių apsaugos projektą Natura 2000.

* Glinkų draustinis (1,81 ha) Balinkos miške;
* Kozi Rineko draustinis (145,47 ha) Balinkos miške;
* Kurianskių Bagno draustinis (915,02 ha) tarp Augustavo ir Plaskų girininkijų ribos;
* Kalino ežero draustinis (269,26 ha) Bialobžegų miške;
* Senosios Rūdos draustinis (76,68 ha) Augustavo miškas.

Nuorodos
--------

* Girininkijos tinklalapis (lenk.).
*Kitos reikšmės – Šv. Kazimiero bažnyčia.*
Koordinatės: 55°18′18″ š. pl. 24°58′34″ r. ilg.﻿ / ﻿55.30500°š. pl. 24.97611°r. ilg.﻿ / 55.30500; 24.97611

|  Žemaitkiemio šv. Kazimiero bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Ukmergės |
| **Savivaldybė** | Ukmergės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Žemaitkiemis |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1902 m. |
| **Stilius** | neobarokas |

**Žemaitkiemio šv. Kazimiero bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Žemaitkiemio miestelyje, prie kelio  **4805**  Siesartis–Žemaitkiemis–Kibildžiai . Turi neobaroko bruožų. Bažnyčios statinių kompleksas įrašytas į Kultūros vertybių registrą.

Istorija
--------

Apie 1582 m. Žemaitkiemio dvaras dovanotas Vilniaus jėzuitų kolegijai. Jėzuitai 1586 m. pastatė bažnyčią. Jai tada dovanotas Semeniškio kaimas (vėliau sukeistas su Žemaitkiemiu). 1716 m. pastatyta nauja bažnyčia. Nuo 1777 m. minima parapinė mokykla.

Per 1892 m. miestelio gaisrą bažnyčia sudegė. Pasklidus gandui, jog jos vietoje bus statoma cerkvė, paskubomis nupirkta Želvos, bažnyčia ir pastatyta sudegusios vietoje. Žmonės nepakluso policijos reikalavimui sustabdyti statybą. Klebonas M. Gulbinas ištremtas 3 m. į Kalugą. 2 m. ištremti ir trys bažnyčią statę darbininkai.

1892 m. suprojektuota mūrinė bažnyčia. Parapijiečiai ilgai negavo valdžios leidimo statyti. Šios bažnyčios statybos bylos padariniai buvo reikšmingi visai Lietuvai. Rusijos Vidaus reikalų ministras 1896 m. išleido potvarkį (galiojo iki 1899 m.), kuriuo teigė, jog bažnyčioms atstatyti ar perstatyti valdžios leidimo nereikia. Kunigo Antano Jucevičiaus rūpesčiu 1899–1902 m. pastatyta dabartinė bažnyčia.

Architektūra
------------

Bažnyčia turi neobaroko bruožų, stačiakampio plano, su masyviu fasado bokštu. Vidus 3 navų, skliautuotas. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Galerija
--------

* Bažnyčios bokštasBažnyčios bokštas
* Šoninis fasadasŠoninis fasadas
* Galinė dalisGalinė dalis
* Šventoriaus vartaiŠventoriaus vartai

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 31229 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žemaitkiemio šv. Kazimiero bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Žemaitkiemio šv. Kazimiero parapija
**Lietuvos statistikų sąjunga** – Lietuvos statistikų visuomeninė organizacija, įkurta 1992 m. Būstinė Vilniuje, Gedimino pr. 29.

Veikla
------

Lietuvos statistikų sąjunga vienija besidominčius statistine veikla ir prisidedančius prie statistikos plėtros asmenis. 2007 m. turėjo daugiau kaip 100 narių.

Lietuvos statistikų sąjunga – oficialių statistikos tarnybų, akademinių sluoksnių ir statistinės informacijos analitikų tarpininkė. Rengia narių susirinkimus ir diskusijas, mokslines praktines konferencijas ir seminarus, skaito paskaitas ir pranešimus, atlieka statistinius tyrimus, renka, sistemina ir skelbia medžiagą apie šalies ir užsienio statistikų veiklą, palaiko ryšius su kitomis statistikų organizacijomis, verčiasi leidybine veikla.

Valdymo institucijos – visuotinis narių susirinkimas, valdyba, prezidentas. Lietuvos statistikų sąjunga 2 kartus per metus, kartu su Statistikos departamentu nuo 1998 m. leidžia žurnalą „Lietuvos statistikos darbai".

**Valdybos prezidentai:**

prof. Stanislovas Martišius nuo 1992 iki 1998 m. 

prof. Rimantas Rudzkis nuo 1999 iki 2002 m. 

prof. Vygantas Paulauskas nuo 2003 iki 2008 m. 

dr. Gindra Kasnauskienė nuo 2009 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Arvydas Andreikėnas. *Lietuvos statistikų sąjunga*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 333 psl.

Nuorodos
--------

* Lietuvos statistikų sąjunga
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Universalusis tirpiklis** – vienas pagrindinių alchemikų tikslų (kaip ir filosofinis akmuo, panacėja ar nemirtingumo eliksyras). Tai tokia medžiaga, kuri sugebėtų ištirpinti bet kokią žinomą medžiagą (tiesa, alchemikai neapgalvojo, kur jie laikytų šią medžiagą).

Idėjos realumas
---------------

Universaliojo tirpiklio idėja nėra reali, tačiau, iš dalies, daugelis skysčių (kad ir vanduo) kartais mažais tempais bet po truputį tirpina beveik visas medžiagas.

Medžiagų tirpumas priklauso nuo to, ar medžiagos yra polinės, ar nepolinės, taip pat, kokio stiprumo ryšiai tos medžiagos daleles sieja. Nepolinės medžiagos, kurių teigiamojo ir neigiamojo krūvių centrai sutampa, (pvz. CH4) tirpsta nepoliniuose tirpikliuose (CCl4, benzene), polinės molekulės (taip pat joniniai junginiai) tirpasta poliniuose tirpikliuose, pvz. vandenyje. Be to, absoliučiai netirpių medžiagų nėra.
Pirmas numeris, 1927 m.
**Lietuvos statistikos metraštis** – Lietuvos metinis statistinis leidinys, ėjęs 1927–1940 m. Kaune ir Vilniuje bei statistikos rinkinys, nuo 1989 m. leidžiamas Vilniuje.

Istorija
--------

1927–1940 m. leido Finansų ministerijos Centralinis statistikos biuras. T. 1-11 (1924–1938 m. duomenys) išėjo Kaune, t. 12 (1939 m. duomenys) – Vilniuje. Tekstas skelbtas lietuvių ir prancūzų kalbomis. Nuo 1989 m. vietoje leidinio „Lietuvos TSR liaudies ūkis" leidžia Statistikos departamentas prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės. Nuo 1994 m. spausdinamas lietuvių ir anglų kalbomis.

Lietuvos statistikos metraštis skelbia statistinius duomenis apie Lietuvos ekonominę ir socialinę raidą – ekonominius, socialinius, demografinius ir aplinkos procesus, juridinių ir fizinių asmenų gamybinę, komercinę, finansinę, investicinę veiklą ir jos sąlygas praėjusiais ir ankstesniais metais, t. p. kai kuriuos užsienio valstybių statistinius duomenis. Leidinys skirtas valstybės tarnautojams, verslininkams, žurnalistams, dėstytojams, studentams, ir kt. Kartu su leidiniu pateikiamas ir kompaktinis diskas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozapas Vytas Urbonas. *Lietuvos statistikos metraštis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 333 psl.

Nuorodos
--------

* Lietuvos statistikos metraštis Archyvuota kopija 2008-05-04 iš Wayback Machine projekto.
| **Amphipoda** |
| --- |
| Šoniplauka (*Abludomelita obtusata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Potipis: | Vėžiagyviai  *( Crustacea)* |
| Klasė: | Aukštesnieji vėžiagyviai  *( Malacostraca)* |
| Poklasis: | *Eumalacostraca*  *( Eumalacostraca)* |
| Antbūris: | *Peracarida*  *( Peracarida)* |
| Būrys: | Šoniplaukos  *( Amphipoda)* |

 |

**Šoniplaukos** (*Amphipoda*) – vėžiagyvių (*Crustacea*) būrys. Kūnas dažniausiai suplotas iš šonų, be karapakso. Šiuo metu žinoma virš 9500 šoniplaukų rūšių, dauguma jų jūrinės, apie 1900 gėlavandenės, yra ir sausuminių bei pusiau sausuminių (pvz. šeima *Talitridae*) ir net ektoparazitų. Dydis svyruoja nuo 1 mm iki 30 cm, svoris – nuo 55 iki 83 mg.

Anatomija
---------

Šoniplaukos sandara
Kūnas sudarytas iš 13 segmentų ir skirstomas į galvą, krūtinę ir pilvelį. Galva susiliejusi su krūtine. Žiaunos išsidėsčiusios krūtinės segmentuose. Kraujotakos sistema atvira, deguonį perneša hemocianinas. Deguonies kiekis šoniplaukų gyvenamojoje aplinkoje – jų dydį ribojantis veiksnys. Šalia antenų yra druskų kiekio reguliacijai skirtos liaukos.

Gyvenimo ciklas
---------------

Šoniplaukos neturi lervos stadijos, iš kiaušinėlių išsiritę jaunikliai panašūs į suaugėlius. Lytinė branda dažniausiai pasiekiama po 6 nėrimųsi. Subrendusios patelės turi peryklinę kamerą, kurioje laikomi apvaisinti kiaušiniai iki jauniklių išsiritimo. Kuo vyresnė patelė, tuo daugiau kiaušinėlių vienoje dėtyje.

Ekologija
---------

*Talitrus saltator*, neretai sutinkamas Europos paplūdimiuose.
Šoniplaukos aptinkamos beveik visose vandens buveinėse, ir dažniausiai vaidina svarbų vaidmenį ekosistemoje. Dauguma rūšių – saprotrofai, yra mintančių dumbliais, visaėdžių ir plėšrūnų. Maistą paima priekinėmis kojomis su didelėmis žnyplėmis. Neretas vidugildijinis plėšrumas, kai vienos šoniplaukos medžioja kitas.

Dauguma *Gammaridea* pobūrio rūšių bentosinės (dugninės), nors neretai sugaunamos planktono pavyzdžiuose. *Hyperiidea* pobūrio rūšys visos planktoninės, ir dažnai sudaro simbiozę su salpomis, medūzomis, sifonoforais, kolonijinėmis radioliarijomis ir šukuočiais.

Itin didele šoniplaukų įvairove pasižymi Baikalas ir Kaspijos jūros baseinas.

Talitridae šeimoje yra sausuminių rūšių. Jos gyvena drėgnoje aplinkoje, pavyzdžiui, lapų nuokritose.

Palyginus su kitais vėžiagyvių būriais, tarp šoniplaukų mažai parazitų. Parazitinės šoniplaukos pavyzdys – banginių utėlės (šm. *Cyamidae*). Skirtingai nuo kitų šoniplaukų, jos suplotos pilvo–nugaros kryptimi. Tai vieninteliai parazitiniai vėžiagyviai, jokioje vystymosi stadijoje negalintys plaukti.

Sistematika
-----------

* Pobūris *Gammaridea* (apie 4000 rūšių),
* Pobūris *Hyperiidea* (apie 300 rūšių),
* Pobūris *Ingolfiellidea* (apie 40 rūšių),
* Pobūris *Senticaudata* (apie 5000 rūšių).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Antanas Grigelis. „Lietuvos vandenų vėžiagyviai". *gowild.lt*. Suarchyvuotas originalas 2016-03-05. Nuoroda tikrinta 2016-04-09.
2. ↑  World Amphipoda Database



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šoniplaukos** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Svoris** – fizikinis dydis, apibūdinantis objektą veikiančios gravitacinės jėgos dydį.

Buitinėje kalboje dėl istorinių priežasčių, ir kai kuriuose technologiniuose terminuose, žodis „svoris" dažnai vartojamas kaip masės sinonimas.

Svorio sąvoka mechanikoje reiškia jėgą, veikiančią pakabą arba atramą. Pvz. jei kūnas kyla lifte su pagreičiu, jo svoris bus didesnis nei sunkio jėga, nes prie laisvojo kritimo pagreičio prisidės ir atramos judėjimo pagreitis.

Ant didelio kūno (žvaigždės, planetos) esančio objekto svoris išreiškiamas Niutono visuotinės traukos dėsniu:

{\displaystyle F=G{\frac {Mm}{R^{2}}}}
Čia {\displaystyle G} – gravitacinė konstanta, {\displaystyle M} – didžiojo kūno masė, {\displaystyle m} – mažojo kūno masė, {\displaystyle R} – didžiojo kūno spindulys.

Svoris ir masė
--------------

Šiuolaikinėje mechanikoje svoris ir masė yra visiškai skirtingi dydžiai: masė apibūdina medžiagos kiekį, tuo tarpu svoris yra jėga, atsiradusi dėl medžiagą veikiančios gravitacijos.

Tačiau šio skirtumo pripažinimas yra gana naujas, ir daugelyje kasdienių situacijų žodis „svoris" dar dabar vartojamas kalbant apie masę. Pavyzdžiui, sakoma, kad daiktas „sveria penkis kilogramus", nors kilogramas yra masės vienetas.

Skirtumas tarp masės ir svorio yra nesvarbus daugeliui praktinių skaičiavimų, nes gravitacijos jėga yra visada tokia pati bet kurioje Žemės paviršiaus vietoje. Taigi tokiame nuolatiniame gravitaciniame lauke, kaip Žemės, daikto svoris tiesiogiai proporcingas jo masei: pavyzdžiui, jei daiktas A sveria 7 kartus daugiau nei daiktas B, tai daikto A masė visada 7 kartus didesnė už B masę. Taigi, daikto masė gali būti netiesiogiai apskaičiuota pagal proporciją.

Svorio matavimo vienetai
------------------------

### SI sistemos vienetai

Svorio SI sistemos matavimo vienetas, kaip ir jėgos, yra niutonas (N). Jis gali būti išreikštas ir pagrindiniais vienetais: 1 N = 1 kg·m/s².

Daiktą veikianti gravitacinė jėga yra proporcinga to daikto masei, taigi galima gravitacijos stiprumą išmatuoti svorio vienetais vienam masės vienetui, t. y. N/kg. Tačiau 1 N/kg = 1 m/s², o m/s² yra SI pagreičio vienetas, ir dažniausiai gravitacijos stipris matuojamas pagreičio vienetais.

### Masės konvertavimas į svorį

Masę verčiant svoriu naudojamas antrasis Niutono dėsnis: {\displaystyle F=ma}, kur {\displaystyle F} yra kūną veikianti gravitacinė jėga, {\displaystyle m} – kūno masė, o {\displaystyle a} – laisvojo kritimo pagreitis, Žemėje apytiksliai lygus 9,8 m/s². Taigi iš šio dėsnio aišku, kad {\displaystyle a={\frac {F}{m}}=9,8m/s^{2}}, ir 1 kg masės kūnas Žemėje sveria apie 1 kg · 9,8 m/s² = 9,8 N. Taigi, verčiant kilogramus niutonais reikia juos padauginti iš 9,8. Ir atvirkščiai: verčiant niutonus kilogramais reikia juos padalinti iš 9,8 (tačiau tai teisinga tiktai matuojant netoli Žemės paviršiaus).
Sviteris
**Sviteris** (iš angl. *sweater* 'megztinis', iš *to sweat* 'prakaituoti') - per galvą užsivelkamas ilgarankovis megztinis, paprastai storas ir šiltas, su aukšta apykakle, dažnai atverčiama dviem ar trim sluoksniais. Apykaklė gali būti prigludusi prie kaklo arba priekyje gali būti laisva, nulinkusi pirmyn.

Sviteriai mezgami virbalais ar vąšeliu (kartais - mezgimo mašina) iš storų ar vidutinio storio vilnonių ar pusvilnonių siūlų. Apykaklė ir rankogaliai mezgami tampriu mezgimu. Priekinė pusė paprastai raštuota.

Istorija
--------

Sviterio fasonas susiformavo XIX a. viduryje iš tradicinių Šiaurės Europos kasdienių drabužių. Pradžioje, XIX a. pabaigoje, vilnoniai megzti sviteriai paplito kaip drabužiai svoriui mesti. Gydytojai rekomenduodavo mankštintis vilkint sviterius, kurie stiprino prakaitavimą (angl. *sweat* 'prakaitas'). 

Netrukus šį drabužį, kuriam nereikėjo šaliko, įvertino jūrininkai. XX a. pradžioje sviteris paplito kaip žiemos sporto šakų (slidinėjimo, čiuožimo) sportinė apranga. XX a. 3–8-tą dešimtmečius sviteriai daugelyje šalių tapo karinės aprangos (lakūnų, jūrininkų, povandeninių laivų įgulų narių) dalimi. 

XX a. 4-tą dešimtmetį Koko Šanel sviterį įvedė į aukštosios mados pasaulį - ji išpopuliarino moteriškus sviterius. Tačiau sviteriai „moteriškėjo" gana lėtai, kol 6-7-tą dešimtmečius juos sparčiai išpopuliarino Merlin Monro, Holivudo režisierius Edas Vudas (*Ed Wood*) ir Hju Hefnerio (*Hugh Marston Hefner*) „Playboy" imperija. Tuo metu anglų kalboje net atsirado nauja sąvoka angl. *sweater girl* - 'mergina su gražia krūtine'.

XX a. 8-tą dešimtmetį ėmus plisti sintetiniams audiniams sviterių iš natūralios vilnos populiarumas ėmė smukti. Bet tuo metu pasirodė iki šiol populiarūs akriliniai sviteriai. 
  
Nauja susidomėjimo sviteriais banga 9-tą dešimtmetį atsklido iš Rytų Europos, kur mezgimas buvo labai populiarus, buvo leidžiama daug mezgimo žurnalų ir buvo galima nusipirkti mezgimo mašinų. Tarybų Sąjungoje nuo 8-to dešimtmečio pabaigos sviterių mezgimas irgi buvo labai populiarus, tai buvo būdas įsigyti originalų, individualų drabužį.

Sviteriai dabar
---------------

Sviteriai populiarūs iki šiol. Jie patrauklūs reljefiniais ar spalviniais raštais, šiltumu, jaukumu, apykaklė išryškina kaklą. Visa tai traukia drabužių dizainerius. 

Sviteriai paprastai nešiojami su džinsais, storo audeklo sijonais. Pailgintas sviterio modelis yra *sviteris suknelė*. Vilkint sviterį vėsiu oru galima vaikščioti atsisagsčius striukę ar paltą.

Nuorodos
--------

1. ↑  sweater girl. In: Webster's Third New International Dictionary, Unabridged. Merriam-Webster, 2002. (2 Aug. 2010)
Svobodos šliuzas
**Svobodos šliuzas**, **Laisvės šliuzas** (lenk. *Śluza Swoboda*) – septintasis Augustavo kanalo šliuzas (nuo Bebro upės). Šliuzas yra Augustavo girioje, prie Studzieničnės ežero. Pastatytas 1826–1827 m. Statyboms vadovavo inžinierius Jonas Paulius Lelevelis (Jan Paweł Lelewel). XX a. 7 dešimtmetyje šliuzas buvo modernizuotas, vietoj medinių vartų buvo pastatyti metaliniai. Virš šliuzo buvo pastatytas gelžbetoninis tiltas. Taip pat buvo įtaisyta nauja šliuzų valdymo sistema, kuri tinkamai neveikė ir buvo pakeista anksčiau buvusia technika.

* **Vieta**: 47,4 kanalo kilometre;
* **Vandens lygio skirtumas**: 1,7 m.;
* **Ilgis**: 45,77 m.;
* **Plotis**: 5,95 m;
* **Vartai**: metaliniai;
* **Pastatymo metai**: 1826–1827 m.;
* **Statyboms vadovavo**: Jonas Paulius Lelevelis (Jan Paweł Lelewel)


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Svobodos šliuzas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Literatūra
----------

* Irena i Wojciech Baturowie: PO ZIEMI AUGUSTOWSKIEJ. Wydawnictwo HAŃCZA, 1997 m. ISBN 83-904804-9-2.
| Kumanaisp. *Cumaná* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

KumanaKumana

10°27′0″ š. pl. 64°10′0″ v. ilg.﻿ / ﻿10.45000°š. pl. 64.16667°r. ilg.﻿ / 10.45000; 64.16667﻿ (Kumana)Koordinatės: 10°27′0″ š. pl. 64°10′0″ v. ilg.﻿ / ﻿10.45000°š. pl. 64.16667°r. ilg.﻿ / 10.45000; 64.16667﻿ (Kumana) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Venesuelos vėliava Venesuela |
| **Valstija** | Sukrė (valstija) Sukrė (valstija) |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 267 700  |
|  |
|  **Vikiteka** | Kumana |

**Kumana** (isp. *Cumaná*) – miestas Venesuelos šiaurėje, Karibų jūros pakrantėje, 402 km į rytus nuo Karakaso, prie Mansanareso upės žiočių. Sukrės valstijos sostinė. 267,7 tūkst. gyventojų. Jūrų uostas. Svarbus žvejybos ir žuvies pramonės centras. Turizmas. Kumanoje išlikę kolonijinės architektūros pastatų: ispanų fortas *Castillo de San Antonio de la Eminencia*, miesto katedra, *Santa Maria de la Cabeza* fortas.

Istorija
--------

Kumana – viena pirmųjų kolonizatorių įkurtų gyvenviečių Pietų Amerikoje. 1515 m. čia bandė įsikurt vienuoliai pranciškonai, tačiau vietiniai indėnai gyvenvietę keliskart sugriovė. 1521 m. Kumana buvo atstatyta Gonzalo de Ocampo, 1569 m. Diego Fernandez de Serpa. Vėliau miestas kentėjo nuo žemės drebėjimų.

Kumanoje gimė vienas iš pagrindinių Lotynų Amerikos išsivadavimo karų herojų Antonio José de Sucre.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2009-03-20 iš Wayback Machine projekto.
| **Balys Gaidžiūnas** |
| --- |
| Gimė | 1911 m. gruodžio 8 d.Dauderiai, Kėdainių apskritis |
| Mirė | 1996 m. balandžio 7 d. (84 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) |  Karmėlavos kapinėse |
|  |
| Veikla | agronomas, poetas, žurnalistas, rezistentas, visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžius |

**Balys Gaidžiūnas** (1911 m. gruodžio 8 d. Dauderių kaime, Kėdainių apskritis – 1996 m. balandžio 7 d. Vilniuje. Palaidotas Karmėlavos kapinėse.) – Lietuvos agronomas, poetas, žurnalistas, rezistentas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1931 m. baigė Kėdainių gimnaziją, 1935 m. – Žemės ūkio akademiją Dotnuvoje ir gavo diplomuoto agronomo ekonomisto vardą.

Tautininkų sąjungos narys. 1936–1939 m. redagavo „Ūkininko patarėjo" priedą „Jaunasis ūkininkas", nuo 1938 m. – Lietuvos radijo laikraštį ūkininkams bei 1939–1940 m. ir 1941–1944 m. – žurnalą „Žemės ūkis". Buvo Žemės ūkio rūmų spaudos skyriaus redaktorius. 1940 m. sovietinė valdžia iš darbo atleido.

Vokiečių okupacijos metais 1941–1944 m. dalyvavo antinacinėje rezistencijoje, vienas iš Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto organizatorių, jo vicepirmininkas ir atstovas nuo Tautininkų sąjungos. 1944 m. gegužės mėn. nacių suimtas ir iki karo pabaigos kalintas Vokietijos kalėjimuose. Sąjungininkų išlaisvintas, gyveno Vakarų Vokietijoje. 1945–1949 m. vėl VLIK’o ir Vykdomosios Tarybos narys. Kartu Lietuvių tautinio sąjūdžio pirmininkas, organizavo tautininkų veiklą Vokietijoje.

1949 m. išvyko į JAV, dirbo laikraščio „Dirva" redakcijoje Klyvlende. 1951–1962 m. ir 1985–1994 m. laikraščio redaktorius. 1994 m. grįžo į Lietuvą. 

Savo testamentu paskyrė lėšų penkiems lietuviškos patriotinės poezijos konkursams išeivijos jaunimui.

Kūryba
------

Poezijoje vyrauja patriotiniai motyvai, religinė, kaimo, tautinė tematika. Eilėraštis „Motina" (Toli, už girių, skendo saulė…) virto populiaria daina. Be poezijos išliko ir prozos darbų. Atsiminimuose aprašė Lietuvos okupacijų metus. 1979 m. parašė Klyvlendo Dievo Motinos parapijos istoriją.

Bibliografija
-------------

* *Jaunystė arimuose*, eilėraščiai, 1936 m.
* *Žaliuojanti žemė*, eilėraščiai, 1937 m.
* *Rūpesčių dienos*, eilėraščiai, 1946 m.
* *Pakeliui į mirtį*, atsiminimų knyga, 1948 m.
* *Vieneri metai ir viena savaitė*, atsiminimų knyga, 1950 m.
* *Septyni paskutiniai Kristaus žodžiai lietuvio maldose*, eilėraščiai, 1980 m.
* *Mano kartos likiminiai metai*, eilėraščiai, 1980 m.
* *Bernelių mišios*, eilėraščiai, 1983 m.
* *Ir saulėtos, ir rūsčios dienos*, eilėraščiai, 1986 m.

Įvertinimas
-----------

* Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 140 psl.
**Suvalkietis** – Marijampolės apskrities laikraštis, einantis nuo 1941 m. balandžio 19 d. Marijampolėje.

Istorija
--------

Iki 1950 m. buvo LKP (b) Marijampolės apskrities komiteto ir vykdomojo komiteto leidinys, 1950–1990 m. – LKP Kapsuko rajono komiteto ir Liaudies deputatų tarybos leidinys, nuo 1990 m. – nepriklausomas Suvalkijos laikraštis, nuo 1995 m. – Marijampolės apskrities laikraštis. Pirmaisiais Lietuvos nepriklausomybės metais pasikeitė „Suvalkiečio" teisinis statusas: jis tapo valstybine įmone, pavaldžia Spaudos departamentui. 1992 m. prasidėjo laikraščio privatizacija, kuri baigta 1995 m. Redakcijos darbuotojai paritetiniais pagrindais išpirko akcijas, ir nuo tada „Suvalkietis" yra uždaroji akcinė bendrovė.

1941 m. išėjo tik 8 numeriai. Nuo 1941 m. birželio 15 d. iki 1945 m. sausio 27 d. nebuvo leidžiamas. 1945–1947 m. ėjo vienąkart-dukart, 1948–1950 m. – triskart, 1951–1954 m. – dukart, nuo 1955 m. – triskart per savaitę. Iki 1990 m. vadinosi „Naujasis kelias". Spausdino Marijampolės spaustuvė. Tiražas 1941 m. – 5000 egz. 1987 m. – 22 500 egz. 1997 m. – 9500 egz.

Redaktoriai
-----------

* Juozas Gaisrys – 1944–1945 m.
* Juozas Janulevičius – 1945–1947 m.
* Stasys Laurinavičius – 1947–1948 m.
* Vytautas Zenkevičius – 1948–1949 m.
* Romas Venckevičius – 1949–1951 m.
* Dmitrijus Ivanovas – 1952–1955 m.
* Vytautas Gutauskas – 1955 m.
* Jonas Marcinkevičius – 1955–1956 m.
* Bronius Daktariūnas – 1956–1958 m. 1961–1986 m.
* Juozas Andriuškevičius – 1958–1961 m.
* Edvardas Dombrovickas – 1987–2007 m.
* Gintaras Kandrotas – nuo 2007 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Suvalkietis. Istorija Archyvuota kopija 2010-03-30 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 480 psl.

Nuorodos
--------

* „Suvalkietis"
| **Jonas Januškis** |
| --- |
| Gimė | 1900 m. vasario 9 d.Čekuose, Viekšnių valsčius, Mažeikių apskritis |
| Mirė | 1963 m. liepos 1 d. (63 metai)Bostone |
|  |
| Veikla | Lietuvos redaktorius, ekonomistas, kooperatininkas, žurnalistas, politinis veikėjas |
|  |
| Alma mater | 1925 m. Leipcigo ekonomikos universitetas |

**Jonas Januškis** (1900 m. vasario 9 d. Čekuose, Viekšnių valsčius, Mažeikių apskritis – 1963 m. liepos 1 d. Bostone) – Lietuvos redaktorius, ekonomistas, kooperatininkas, žurnalistas, politinis veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Viekšnių keturklasėje mokykloje, nuo 1917 m. – Šiaulių gimnazijoje. 1919–1920 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919–1925 m. Šiaulių bibliotekos vedėjas. 1921 m. baigė Šiaulių gimnaziją ir įstojo į Leipcigo ekonomikos universitetą, kurį baigė 1925 m. įsigydamas ekonomisto specialybę.

1925–1926 m. dirbo Šiaulių kooperatyvų sąjungoje. Bendradarbiavo „Žiežirboje", „Socialdemokrate", „Profesinėse žiniose". 1926 m. – „Darbininkų balso" redaktorius Šiauliuose. Nuo 1926 m. gegužės 10 d. iki 1926 m. gruodžio 30 d. – III Seimo narys. 1926–1927 m. „Naujosios gadynės" redaktorius Kaune, Kooperatyvų sąjungos instruktorius, „Socialdemokrato" redakcinės kolegijos narys. 1927 m. rugsėjo mėn. areštuotas, kalintas Bajorų kalėjime Klaipėdoje, Varnių koncentracijos stovykloje. 1928 m. vasario mėn. paleistas, bet tų pačių metų birželio mėn. vėl suimtas.

1928 m. spalio mėn. paleistas iš kalėjimo emigravo į Latviją, gyveno Lenkijoje, Vokietijoje, Prancūzijoje. Vilniuje bendradarbiavo plečkaitininkų laikraštyje „Pirmyn". 1929–1931 m. Rygoje leido „Darbininkų balsą", 1930–1934 m. Berlyne ir Paryžiuje, padedamas vieno iš Darbininkų Internacionalo vadovų Reino Abramovičiaus, redagavo „Kovą". 1929 m. – II Lietuvos socialdemokratų organizacijos užsienyje konferencijos Vilniuje dalyvis, 1930 m. – III LSDOU konferencijos Berlyne pirmininkas, organizacijos Vykdomojo komiteto pirmininkas. 1937–1940 m. „Lietuvos žinių" korespondentas Paryžiuje. 1941 m. atvyko į JAV, 1942–1943 m. „Naujos Gadynės" redaktorius. 1945–1953 m. „Keleivio" redaktorius, vėliau – reikalų vedėjas, redkolegijos narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 183 psl.

Nuorodos
--------

* III Seimo nariai.
Matematikoje **kvadratinė lygtis** – antrojo laipsnio daugianarė lygtis, jos išraiška:

{\displaystyle ax^{2}+bx+c=0\!}
Čia a, b, c – realieji skaičiai, {\displaystyle a\neq 0\,\!.} Skaičius a vadinamas *pirmuoju koeficientu*, b - *antruoju koeficientu* ir skaičius c - *laisvuoju nariu*.

Kvadratinės lygtys būna pilnosios (nesuprastintos arba suprastintos) ir nepilnosios.

Pilnoji kvadratinė lygtis
-------------------------

Bendra forma:

{\displaystyle ax^{2}+bx+c=0\,}, kai {\displaystyle a\neq 0\,\!,} {\displaystyle b\neq 0\,\!,} {\displaystyle c\neq 0\,\!.}

Sprendimas:

randame pagalbinį skaičių – diskriminantą D:

{\displaystyle D=b^{2}-4ac\,}

Tada galimi trys atvejai:

* Jei **{\displaystyle D>0\,\!}** tai lygtis turi du skirtingus sprendinius:
{\displaystyle {\begin{aligned}x\_{1,2}&={\frac {-b\pm {\sqrt {D}}}{2a}}\\\end{aligned}}}
* Jei **{\displaystyle D=0\,\!},** tai lygtis turi vieną sprendinį:

{\displaystyle x=-{\frac {b}{2a}}.\,\!}
Pastaba: kartais sakoma, kad tokiu atveju lygtis turi du sutampančius sprendinius. Toks požiūris taikomas, pavyzdžiui, sprendžiant diferencialines lygtis.

### Įrodymas *:*

{\displaystyle {\begin{aligned}&a{{x}^{2}}+bx+c=0\,\,\,\,\,/\cdot \,4a\\&4{{a}^{2}}{{x}^{2}}+4axb+4ac=0\\&\underbrace {4{{a}^{2}}{{x}^{2}}+4axb+{{b}^{2}}} \_{}-{{b}^{2}}+4ac=0\\&{{\left(2ax+b\right)}^{2}}={{b}^{2}}-4ac\\&2ax+b=\pm {\sqrt {{{b}^{2}}-4ac}}\\&{{x}\_{1,2}}={\frac {-b\pm {\sqrt {{{b}^{2}}-4ac}}}{2a}}\\\end{aligned}}}

* Jei **{\displaystyle D<0\,\!},** tai lygtis neturi sprendinių realiųjų skaičių aibėje. Tokios lygties sprendiniai yra du kompleksiniai skaičiai:
{\displaystyle {\begin{aligned}x\_{1,2}&={\frac {-b}{2a}}\pm i{\frac {\sqrt {|D|}}{2a}}\end{aligned}}}

kur {\displaystyle {\begin{aligned}i\end{aligned}}} yra menamasis vienetas

Kvadratines lygtis taip pat galima spręsti panaudojant Vijeto teoremą. Pagal ją, lygties sprendiniai gali būti randami iš lygčių sistemos
{\displaystyle {\begin{cases}x\_{1}+x\_{2}=-{\frac {b}{a}}\\x\_{1}\cdot x\_{2}={\frac {c}{a}}\end{cases}}}

Vijeto teoremą patogiausia naudoti, kai a=1.

Radus sprendinius, galioja lygybė:

{\displaystyle ax^{2}+bx+c=a(x-x\_{1})(x-x\_{2})\,}

Nepilnoji kvadratinė lygtis
---------------------------

Bendra forma:

{\displaystyle ax^{2}=b\,}

Sprendimas:

{\displaystyle {\begin{aligned}x^{2}&={\frac {b}{a}}\\x\_{1,2}&=\pm {\sqrt {\frac {b}{a}}}\end{aligned}}}

Kvadratinė lygtis, kurios {\textstyle {c=0}}
--------------------------------------------

Bendra forma:

{\displaystyle ax^{2}+bx=0\,}

Sprendimas:

iškeliame *x* prieš skliaustus:

{\displaystyle x(ax+b)=0\,}

Tada iš sandaugos savybių išplaukia, kad

{\displaystyle {\begin{aligned}x=0\qquad \operatorname {arba} \qquad ax&=-b\\x&=-{\frac {b}{a}}\end{aligned}}}

Taip pat skaitykite
-------------------

* Kvadratinė funkcija
* Vijeto teorema

Šaltiniai
---------

1. ↑  Autorių kolektyvas. Matematika. Vadovėlis VII-X klasei. Suaugusiųjų ir savarankiškam mokymuisi. – Kaunas: Šviesa, 2004. – 128 p. ISBN 5-430-03803-2
2. ↑  Petrė Grebeničenkaitė, Erika Tumėnaitė. Matematikos korepetitorius namuose. – Kaunas: Šiaurės Lietuva, 2002. – 50 p. ISBN 9986-705-90-8
**Nusidavimai apie Evangelijos** (iki 1847 m. – evangelios) **praplatinimą** (iki 1837 m. – prasiplatinimą) **tarp žydų ir pagonių** – periodinis leidinys, ėjęs 1832–1834 m. 1837–1914 m. ir 1921 m. gotišku šriftu.

1832 m. Nr. 7 pirmasis puslapis

Istorija
--------

Leidinio „Nusidavimai Dievo karalystėje" tęsinys. Leido Karaliaučiaus misijų draugija (iki 1914 m.), 1921 m. – evangelikų draugija „Gluosnis". 1832 m. 1869–1919 m. ėjo kartą per mėnesį, kitais metais – nereguliariai, vidutiniškai po 3 numerius per metus. Tiražas 400–500 egz.

Pirmaisiais metais buvo Karaliaučiaus misijų draugijos leidinio „Königsberger Missionsblau" tekstų vertimas į lietuvių kalbą. Vėliau šalia verstinių atsirado ir originalių straipsnių. Rašyta apie evangelikų misijų veiklą įvairiose pasaulio šalyse, skelbta žinių apie Afrikos, Azijos, Amerikos žemynus, įvairių tautų etnografiją, kelti kai kurie Mažosios Lietuvos gyventojų klausimai. 1876 m. Nr.8 paskelbtas Vakarų Europos ir Afrikos žemėlapis lietuvių kalba. Tai pirmasis lietuviškas kartografijos spaudinys.

Redaktoriai
-----------

* Johanas Ferdinandas Kelkis – 1832–1867 m.
* Karolis Leopoldas Neisas – 1867–1873 m.
* Kristupas Sturys – 1873–1886 m.
* Kristupas Jurkšaitis – 1886–1888 m.
* J. Pipiras – 1888?-1889 m.
* F. Penčiukas – 1889–1901 m.
* Endrikis Endrulaitis – 1901–1906 m.
* M. Šuišelis – 1907–1914 m.
* K. Redmeris – 1921 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 363 psl.