recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Kauno apgultis |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1658 m. lapkričio 8 d. – 1659 m. vasario 20 d. |
| Vieta | Europa, Abiejų Tautų Respublika, Kaunas |
| Rezultatas | Rusų kariuomenės pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
|  Abiejų Tautų Respublika |  Maskvos didžioji kunigaikštystė |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Jurgis Glebavičius | Afanasijus Jurjevas |

**Kauno apgultis** – ATR-Maskvos karo metu, nuo 1658 m. lapkričio 8 d. iki 1659 m. vasario 20 dienos, vykusi Kauno miesto apgultis, kurio metu lietuvių daliniai bandė atsiimti Kauno miesto kontrolę iš Rusijos kariuomenės.

Istorija
--------

1655 m. rugpjūčio 16 d. Rusijos karo vado, kunigaikščio Piotro Čerkaskio vadovaujama kariuomenė be mūšio užėmė Kauną. Nors lietuviai puikiai suprato Kauno strateginę reikšmę, bet miestas buvo silpnai įtvirtintas, turėjo nedidelę įgulą, o nuo Vilniaus pasitraukusi lietuvių kariuomenės dalis nenorėjo rizikuoti ir kovoti su daug galingesniu priešu dviejų upių santakoje (tai blogino atsitraukimo galimybę), todėl nuspręsta miestą atiduoti. Užėmę Kauną rusai toliau į Žemaitiją nesiveržė, bet iš miesto didesni ir mažesni jų daliniai nuolat siautėjo po apylinkes, bandė priversti gyventojus prisiekti carui ir ieškojo maisto. Tai kėlė gyventojų nepasitenkinimą ir susidūrimus su miesto apylinkėse šmirinėjančiais lietuvių daliniais.

1658 m. rudenį nutrūkus paliauboms ir atsinaujinus karo veiksmams, Kaunas iš karto tapo lietuvių atakų objektu. Kaip rašo rusų šaltiniai, visi keliai iš miesto buvo užblokuoti. 1658 m. lapkričio 7 d. carui prisiekusi ir neprisiekusi šlėkta bei Kauno pavieto reguliarios kariuomenės daliniai apsupo miestą. Jie turėjo lengvų patrankų ir granatų, kuriomis apšaudė miestą ir jo bokštus. Lapkričio, gruodžio mėnesiais ir 1659 m. sausį penkis kartus buvo nesėkmingai šturmuota, kastasi po miesto siena, vienas tunelis susprogdintas paraku, padegtos medinės miesto sienos ir bokštai.

Per tuos 5 šturmus, kaip rašo rusai, žuvo apie devyni šimtai puolančiųjų, neskaitant sužeistųjų, o rusų žuvę tik 7. Nuo apsiausties jie išlaisvinti vasario 20 d. kai iš rusų užimto Vilniaus buvo atsiųsta virš tūkstančio karių, o lietuviai nedrįso stoti į mūšį ir pasitraukė.

Literatūra
----------

* (LT) LDK istorija: Kauno okupacija Tvano metu
* (RU) Прудовский П. И. Не только пером: Отписка царского дипломата об обороне Ковна от польско-литовских войск в конце 1658 – начале 1659 г.// Единорог. Материалы по военной истории Восточной Европы эпохи Средних веков и Раннего Нового времени. – Выпуск 2. – М.: Квадрига, 2011. – p. 342–347.

Išnašos
-------

1. ↑  *Прудовский П. И.* Не только пером: Отписка царского дипломата об обороне Ковна от польско-литовских войск в конце 1658 — начале 1659 г.// Единорог. Материалы по военной истории Восточной Европы эпохи Средних веков и Раннего Нового времени. — Выпуск 2. — М.: Квадрига, 2011. — С. 342—347.
2. ↑  LDK istorija: Kauno okupacija Tvano metu
**Rokas Pukštas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 2004 m. rugpjūčio 25 d. (19 metų) |
| Gimimo vieta | Kaunas, Lietuva, JAV |
| Ūgis | 181 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Hajduk Split |
| **Numeris** | 21 |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2021–  2022– | Hajduk Split→ NK Solin (skol.) | 41 0(9)05 00(3) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| ?  ? | JAV U-15 rinktinė  JAV U-21 rinktinė | 5 0(0)2 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2024 m. kovo 23 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022 m. kovo 19 d.. |

**Rokas Pukštas** (g. 2004 m. rugpjūčio 25 d.) – lietuvių kilmės amerikiečių futbolininkas, žaidžiantis Kriatijos Hajduk Split komandoje krašto saugo pozicijoje. JAV jaunimo rinktinėms atstovaujantis futbolininkas priklauso Splito „Hajduk" klubui. Rokas Pukštas gimė Stilvoteryje, Oklahomos valstijoje iš Lietuvos emigravusių sportininkų šeimoje. Futbolininko tėvas Mindaugas Pukštas buvęs maratonininkas, kuris atstovavo Lietuvai 2004 m. Atėnų olimpinėse žaidynėse (užėmė 74 vietą). Mama Živilė – daugkartinė Lietuvos trišuolio čempionė.

Karjera
-------

Treniravosi Kanzas Sičio akademijoje, turėjo galimybę padirbėti su „Manchester United" (Anglija) jaunimu.

Saugas tobulėjo Arizonoje įsikūrusiame „Barcelona" (Ispanija) klubo akademijos filiale. 

Vėliau persikėlė į Kroatiją ir tęsė savo karjerą „Hajduk" klubo jaunimo akademijoje.

### Splito „Hajduk"

Persikėlė į Kroatiją ir atstovavo Splito „Hajduk" nuo 2021 m. vasaros.

2021 m. rugsėjo 4 d. atstovavo „Hajdukui" draugiškose rungtynėse prieš Makarskos „Zmaj" klubą.

2022 m. kovo mėn. pratęsta sutartis su „Hajduk" klubu, kuri galios iki 2025 m.

Debiutavo Kroatijos aukščiausioje lygoje. 2023 m. vasario 11 d. rungtynėse prieš Varaždin, 69 min. gavo geltoną kortelę, o 78 ir 90 minutėmis pelnė įvarčius ir svariai prisidėjo prie Splito Hajduk pergalės rezultatu 4:1.

Pasiekimai
----------

<...>

Rinktinės
---------

Atstovavo JAV jaunimo rinktinėms. Sužaidė penkerias rungtynes U-15 rinktinėje. Kviečiamas į U-20 rinktinę.

Lietuvos rinktinės treneris Valdas Ivanauskas kvietė prisijungti prie Lietuvos rinktinės.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑
12. ↑

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
**ATV**| **Šalis** |  Lietuva |
| **Rodoma** | Kupiškis |
| **Transliavimopradžia** | 2001 m. balandžio 1 d. |
| **Transliavimopabaiga** | 2013 m. rugsėjo mėn. (~12 metų) |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Logotipas
**ATV** (**„Aukštaitijos televizija"**) – regioninis televizijos kanalas, transliavęs programą Aukštaitijos regione. Programą matė Panevėžio miestas ir rajonas, Biržų, Pasvalio, Kupiškio rajonai, dalis Rokiškio ir Kėdainių rajono bei kitų vietovių (iki 70 km nuo Panevėžio) gyventojų. ATV taip pat buvo transliuojama AB TEO LT skaitmeninės televizijos pakete GALA ir Balticum TV.

ATV rengė regionines žinių laidas bei sveikatos ir kultūrinio pobūdžio programas.

2007 m. birželio mėn. vykusiame konkurse ATV laimėjo 4 pirmąsias vietas iš 6 nominacijų. Geriausiai ATV buvo įvertinta „Įdomiausias televizijos įvaizdis", „Geriausia reklama" bei „Geriausia pokalbių laida" nominacijose („Kaktusas"). Taip pat aukščiausią įvertinimą gavo šios laidos vedėjas „Geriausias laidų vedėjas" nominacijoje.

ATV nuo 2006 m. rugpjūčio mėn. atstovavo „Baltijos TV" ir „Pirmajam Baltijos kanalui" ir šiems kanalams ruošė reportažus žinioms iš Aukštaitijos regiono.

Kanalas nuo 2013 metų rugsėjo mėnesio netransliuojamas.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvoje transliuojamos televizijos programos |
| --- |
|  |
| LRT | 
LRT televizija | LRT Plius | LRT Lituanica |
|  |
| Komercinės nacionalinės programos | 
LNK | TV6 | BTV | TV3 | Info TV | 2TV | TV1 | TV8 | Lietuvos ryto TV | Delfi TV |
|  |
| Regioninės programos | 
Dzūkijos TV | TV Aidas | TV medica | Pūkas-TV | Marijampolės TV | Roventos TV | Šiaulių TV | Ventos regioninė TV | Balticum TV | Balticum Auksinis |
|  |
| Pietryčių Lietuvos programos lenkų k. | 
TVP Info | TVP Historia 2 | TVP Kultura 2 | TVP Polonia | Nuta.TV | Power TV | TVP Wilno |

 |
| **Raigo Stalts** |
| --- |
| Gimė | 1967 m. birželio 12 d.Latvija |
| Mirė | 2014 m. birželio 28 d. (47 metai) |
| Tautybė | lyvis |
| Motina | Helmī Stalte |
|  |
| Veikla | muzikas, pūtikas |
| Sritis | lyvių ir latvių folkloras |

**Raigas Staltas** (latv. *Raigo Stalts*, 1967 m. birželio 12 d. – 2014 m. birželio 28 d. Latvija) – Latvijos muzikas, pūtikas, dūdmaišininkas.

Biografija
----------

Motina – lyvių aktyvistė Helmė Staltė, nuo šešerių metų buvo auginamas antrojo motinos vyro lyvio Dainio Stalto. Netikri broliai ir seserys – politikas Davis Staltas ir muzikė Julgė Staltė. Visa Staltų šeima muzikali, ji buvo folkloro judėjimo pradininkė Latvijoje, lyvių ir latvių kalbomis, kaip grupė „Staltai" („Stalti"), yra išleidusi garso įrašų albumų, taigi tarp „Staltų" grupės narių skamba ir Raigas Staltas.

Iš vaikystės Raigas Staltas pamėgo pučiamuosius instrumentus, grojo valtorna, vėliau – fleita, ir šiais instrumentais muzikavo tėvų įkurtame lyvių ir latvių folkloro ansamblyje „Skandinieki". XX a. 8–ajame dešimtmetyje Latvijoje ėmė atgimti grojimo dūdmaišiais tradicija, ir Raigas Staltas buvo vienas pirmųjų šios tradicijos gaivintojų. 2000 m. išleistame latvių folklorinės muzikos rinkinyje („Šūpuļdziesmas", „Danco Dievis", „Dūdas Latvijā", „Sēju vēju" („Iļģi") Raigas Staltas minimas kaip vienas iš septynių iškiliausių Latvijos dūdmaišininkų.

Raigas Staltas dalyvavo ne viename folkloro festivalyje Latvijoje ir užsienyje, pavyzdžiui, Smitsono folkloro festivalyje (angl. *Smithsonian Folklife Festival*)
Amerikoje, Vašingtone.

Išnašos
-------

1. ↑  „Raigo Stalts". timenote.info. Nuoroda tikrinta 2022-06-28.
2. 1 2  Zane Ernštreite (2020-12-12). „LĪVU VALODA MAN IR DZIESMU VALODA". livones.net. Nuoroda tikrinta 2022-06-28.
3. ↑  „Stalti Family". last.fm. Nuoroda tikrinta 2022-06-28.
4. ↑  Eva Johansone (2018-03-28). „Latvijas ievērojamās dzimtas. Kolkas līvu stiprā ģimene – Stalti". jauns.lv. Nuoroda tikrinta 2022-06-28.
5. ↑  „The Latvian Folk Music Collection". rootsworld.com. 2000. Nuoroda tikrinta 2022-06-28.
6. ↑  „Smithsonian Folklife Festival records: 1998 Smithsonian Folklife". sova.si.edu. Suarchyvuotas originalas 2022-06-28. Nuoroda tikrinta 2022-06-28.

Diskografija
------------

* R. Stalto diskografija
| Genėtinių mūšis |
| --- |
| Priklauso: 1863 m. sukilimas |
| Atminimo akmuo Genėtiniuose (Panevėžio raj.) |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1863 m. balandžio 21 d. |
| Vieta | Genėtiniai, Rusija Rusijos imperija |
| Rezultatas | Sukilėlių pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
|  1863 m. sukilėliai | Rusija Rusijos imperija |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Zigmantas SierakauskasBoleslovas Koliška | majoras Kavro |
| Pajėgos |
| 300 |  |
| Nuostoliai |
| 2 užmušti4 sužeisti | 40 užmušti60 sužeisti |

**Genėtinių mūšis** – 1863 m. balandžio 21 d. Genėtinių kaime (dab. Panevėžio r.) įvykęs mūšis tarp sukilėlių ir Rusijos imperijos kariuomenės, vienos 1863 m. sukilimo kautynių.

Mūšis
-----

Rusijos Imperijos kariuomenės rinktinė buvo sudaryta iš kelių pėstininkų kuopų, ulonų eskadrono ir kazokų raitininkai, jai vadovavo majoras Kavro. Rinktinė žygiavo į Raguvos miškus, tuo tarpu sukilėlių būriai visą balandžio mėnesį rinkosi Kremeciškių apylinkės miškuose. Sukilėliams vadovavo Zigmantas Sierakauskas, perėjęs į sukilėlių pusę. Jo štabo viršininku buvo Stanislovas Laskauskis. Balandžio 18 d. prie Sierakausko prisijungė Boleslovo Koliškos vadovaujami sukilėliai, o naktį iš balandžio 18 d. į 19 d. ir kunigas Antanas Mackevičius. Pastarojo būrys buvo sudarytas daugiausia iš kaimo žmonių.

Sierakauskas, turėdamas daugiau kaip iš 300 žmonių sudarytą rinktinę, per Truskavą, Anciškį ir Vadoklius persikėlė į Raguvos miškus. Ties Genėtinių kaimu sukilėliai užėmė patogią poziciją šalikelėje. Palei jos krūmus pelkėtoje pievoje buvo prastas kelias.

Kairiajam sukilėlių sparnui vadovavo Koliška, viduryje buvo S.Sierakauskas, o dešiniajame sparne buvo sustatyti kunigo A. Mackevičiaus vedami dalgininkai. Jie turėjo pulti sumišusį priešą ir atkirsti jo atsitraukimą. Pasala buvo puikiai sumanyta ir puikiai pavyko. Priešakinę kazokų vorą sukilėliai praleido, tačiau puolė pasirodžiusius pėstininkus, kurie keliavo susėdę vežimuose ir nesitikėjo sutikti priešą tokioje nepatogioje kovai vietoje. Šaudydami į priešus, kariai pradėjo veržtis pro dešinįjį sukilėlių sparną, taip norėdami ištrūkti iš apsupties. Juos pasitiko kunigo Mackevičius būrys sudarytas iš dalgininkų. Rusai mėgino pulti sukilėlius durtuvais, bet dalgininkai 6 kartus atmušė priešo puolimus. Nepavykus prasilaužti, pakrikusios Kavro rinktinės pajėgos neorganizuotai ėmė trauktis, tačiau atsitraukimą trukdė užlietos pievos.

Kautynės pasibaigė visišku rusų pajėgų sutriuškinimu. Daugiau kaip 40 rusų karių buvo nukauta, per 60 sužeista. Didelis skaičius gerų šautuvų ir visa gurguolė buvo perimta sukilėlių. Parinkta S. Sierakausko pozicija buvo tiek patogi, kad pačių sukilėlių buvo nukauti tik 2 žmonės, o 4 sužeisti.

Literatūra
----------

* Mała Encyklopedia Wojskowa, 1967, Wydanie I.
* Stefan Kieniewicz: Powstanie styczniowe. Warszawa: Państwowe Wydawnictwo Naukowe, 1983. ISBN 83-01-03652-4.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Laiko juosta: žymiausi 1863 metų sukilimo mūšiai
| Valkininkų mūšis |
| --- |
|  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1700 m. lapkričio 18 d. |
| Vieta | laukai tarp Valkininkų ir Lieponių karčemos |
| Rezultatas | konfederatų pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
| Sapiegos | Valkininkų konfederacija |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Mykolas Pranciškus Sapiega | Mykolas Servacijus VišnioveckisGrigalius Antanas Oginskis |
| Pajėgos |
| 2 000 kariųpatrankos | 4 000 bajorųpatrankos |
| Nuostoliai |
| tiksliai nežinoma, iš viso žuvo keli šimtai bajorų ir kareivių | tiksliai nežinoma, iš viso žuvo keli šimtai bajorų ir kareivių |

**Valkininkų mūšis** įvyko 1700 m. lapkričio 18 d. tarp Sapiegų giminės ir Valkininkų konfederaciją sudariusių LDK bajorų, laukuose tarp Valkininkų ir Lieponių karčemos.

Priežastys
----------

Vienas pagrindinių konflikto veikėjų – LDK didysis etmonas Kazimieras Jonas Sapiega
1694-97 metais prasidėję atviri nesutarimai tarp LDK didikų Sapiegų ir bajoriškos opozicijos apogėjų pasiekė 1697 m. kada buvo priimtas „teisių sulyginimo" (koekvacijos) įstatymas, juo buvo susiaurintos Sapiegų turėtų LDK didžiojo etmono ir iždininko urėdų teisės. Situaciją dar labiau komplikavo ir naujojo išrinkto ATR valdovo opozicija Sapiegoms.

Sąlygos kariniam konfliktui susiformavo, kai Sapiegos atsisakė patenkinti Valkininkų konfederacijos reikalavimus, suformuluotus Vilniaus vyskupo Konstantino Kazimiero Bžostovskio.

Mūšio eiga
----------

Idėjinis konfederatų vadas – Vilniaus vyskupas Konstantinas Kazimieras Bžostovskis
Valkininkuose paskelbus konfederaciją, kariuomenei vadovavo generalinis pulkininkas (naujai sukurta pareigybė) kunigaikštis Mykolas Servacijus Višnioveckis ir Žemaičių seniūnas Grigalius Antanas Oginskis. Ją sudarė apie 4 tūkst. karių.

Sapiegų pajėgos, atsiųstos iš Vilniaus, buvo ženkliai mažesnės, tik apie 2 tūkst. kareivių. Joms vadovavo LDK didysis žirgininkas Mykolas Pranciškus Sapiega, Vilniaus vaivados ir LDK didžiojo etmono Kazimiero Jono Sapiegos sūnus.

Mūšis truko kelias valandas, buvo panaudotos patrankos, abiejų pusių nuostoliai siekė kelis šimtus žmonių, bajorų ir kareivių. Tarp sužeistųjų buvo LDK didysis iždininkas Povilas Benediktas Sapiega. Po mūšio Mykolas Pranciškus Sapiega buvo paimtas į nelaisvę, vėliau Valkininkų pranciškonų vienuolyne nužudytas.

Pasekmės
--------

Valkininkų konfederacijos aktu iki tol LDK valdyme dominavę Sapiegos buvo paskelbti bešloviais (žr. infamija), o jų giminei priklausę dvarai konfiskuoti.

Literatūrinis požiūris
----------------------

Balys Sruoga yra parašęs istorinę dramą „Kazimieras Sapiega", joje Sapiegų giminę jis vaizdavo kaip kovotojus už LDK savarankiškumą, tačiau istoriniu požiūriu, ši kūrinio interpretacija nėra tiksli.

Šaltiniai
---------

* 1700 m. mūšis prie Lieponių
* 1700 11 18 įvyko Valkininkų mūšis
* G.Sliesoriūnas, Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė vidaus karo išvakarėse: didikų grupuočių kova 1690–1697 metais, Vilnius, 2000.
* Sapiegų baroko ansamblis Archyvuota kopija 2014-08-13 iš Wayback Machine projekto.
* *Olkieniki*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. VII (Netrebka — Perepiat). Warszawa, 1886, 484 psl. **(**lenk.**)**
| **Uldis Krasts** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1943 m. kovo 26 d.Ventspilis, Latvija |
| Mirė | 2022 m. gruodžio 25 d. (79 metai)Ventspilis |
| Tautybė | lyvis |
|  |
| Veikla | poetas, rašytojas, vertėjas |
| Sritis | lyvių kalba, latvių kalba |
|  |
| Išsilavinimas | vidurinis |

**Uldis Krastas** (latv. *Uldis Krasts*, 1943 m. kovo 26 d. Ventspilis, Latvija – 2022 m. gruodžio 25 d.) – lyvių poetas, prozininkas, poezijos vertėjas ir žurnalistas.

Biografija
----------

Gimė Ventspilio lyvių žvejų šeimoje. 1967 m. baigė Ventspilio vakarinę mokyklą. Dirbo statybininku, lentpjūvės darbuotoju, melioratoriumi, bibliotekininku, žurnalistu, mokyklinių teatrų režisieriumi.

1963 m. pasirodė pirmoji U. Krasto publikacija – eilėraštis „Lai sapņi dzīvo!" („Tegyvuoja svajonės!", laikraštis „Padomju Venta" – „Tarybų Venta"). U. Krastas parašė apie 20 pjesių mokykliniams teatrams, beveik visos pastatytos, daugumą jų režisavo pats autorius. Laikraštyje „Līvli" („Lyvis") spausdino humoreskas latvių tamniekų šnekta, kuri susidarė veikiama lyvių kalbos substrato.

1998 m. buvo išleista lyvių poezijos antologija „Ma akūb sīnda vizzõ, tūrska!" („Aš pagausiu tave, menke!"), ir U. Krastas, drauge su kitais vertėjais, iš lyvių kalbos į latvių kalbą pažodžiui vertė lyviškus eilėraščius; šioje antologijoje išspausdinta ir U. Krasto eilių. U. Krastas į latvių kalbą yra vertęs ir užsienio šalių poetų kūrinių.

2018 m. švęsdamas 75–metį U. Krastas sakė, kad pastaruosius dešimt metų beveik nieko neberašė, nes ilgainiui slopsta ar net išnyksta žmogaus energija, be to, gniuždo nepalanki aplinka: dešimtmečius viešpataujantis chaosas, primityvumas, ekstravagancija, masinė kultūra. Šiaip U. Krastas buvo žinomas kaip šmaikštus ir linksmas žmogus.

Maždaug 100 U. Krasto eilėraščių panaudoti dainų tekstams. U. Krasto eilėraščių versta į rusų, estų, lietuvių, lyvių ir esperanto kalbas.

Ieva Kalninia apie U. Krasto kūrybą yra sakiusi: „Uldžio Krasto poezija jungia lyriškas romantizmo sroves su realistiškais žanro paveikslais, girdisi skausmas dėl lyvių tautos likimo."

Palaidotas Ventspilyje.

Bibliografija
-------------

* *Acis*, 1978 (vienas iš autorių)
* *Melodijas uz zāģa*, 1983
* *Ma akūb sīnda vizzõ, tūrska!* 1998 (vienas iš autorių)
* *Dzejas diena 2001* (poezijos almanachas)
* *Kui sūolõbõd līvlizt /Kā iznirst lībieši*, 2011 (poezijos rinkinio bendraautoris)

Išnašos
-------

1. ↑  Gundega Blumberga (2022-12-25). „ATVADU VĀRDI ULDIM KRASTAM". livones.net. Nuoroda tikrinta 2022-12-25.
2. 1 2 3 4 5 6  „Uldis Krasts". literatura.lv. Nuoroda tikrinta 2022-06-29.
3. 1 2  „Uldis Krasts". livones.net. 2006-06-07. Nuoroda tikrinta 2022-06-29.
4. ↑  Gundega Blumberga (2018-03-26). „LĪBJU DZEJNIEKAM ULDIM KRASTAM – 75". livones.net. Nuoroda tikrinta 2022-06-29.
|  Makujai |
| --- |
| Mozambiko makujai: moteris su vaikuMozambiko makujai: moteris su vaiku |
| Gyventojų skaičius | ~9 mln. |
| Populiacija šalyse | Mozambiko vėliava Mozambikas: ~6,9 mln.Malavio vėliava Malavis: ~1,3 mln.Tanzanijos vėliava Tanzanija: 3000000Zimbabvės vėliava Zimbabvė: 250000Pietų Afrikos Respublikos vėliava Pietų Afrikos Respublika: 150000 |
| Kalba (-os) | makujų, suahilių, portugalų, anglų |
| Religijos | prigimtinė tikyba, islamas, krikščionybė |
| Giminingos etninės grupės | lomviai, ngulai, čuabai, čopiai, suahiliai, kiti bantai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Makujai |

**Makujai** (sav. *makua, wamakua, makwa*) – Afrikos tauta, priklausanti bantams. Gyvena Rytų Afrikoje: Tanzanijos bei Malavio pasienio srityse, vidurio Mozambike (į pietus nuo Lužendos upės, iki Zambezės žemupio). Be to, paskirai gyvena Zimbabvėje ir PAR. Populiacija apie 9 mln. žmonių. Makujams labai giminingi lomviai (vakarų makujai), ngulai (rytų makujai), čuabai. Kalba makujų kalba, priskiriama bantų kalbų šakai. Dauguma tikinčiųjų išlaikę prigimtinį tikėjimą, kiti – musulmonai (sunitai), krikščionys (daugiausia katalikai).

Tradiciniai verslai – pasėlinė-lydiminė žemdirbystė (ankštiniai, bananai, manijokai, sorgai, ryžiai), gyvulininkystė (ožkos, paukščiai), žvejyba, medžioklė. Dabar daugiausia dirba samdomą darbą plantacijose, rūdynuose, miestuose. Taip pat verčiasi prekyba, amatais. Išvystę medžio drožybą, rafijos palmių pluošto pynimą.

Makujai skirstėsi į gentines-giminines matrilateratines grupes. Būdinga didžioji šeima. Santuoka matrilokalinė. Visuomenės sanklodos pagrindas – kaimo bendruomenė.

Makujų būstas apskrito plano, stogas kūgiškas, dengiamas iš šieno arba palmių lapų. Ūkiniai pastatai renčiami iš vytelių ir apglaistomi moliu. Pajūrio srityse būdingi stačiakampiai namai dvišlaičiu stogu. Dalis gyvena miestuose. Rengiasi kaip suahiliai, o kaimuose moterys įsisuka į vientisą vienspalvį audeklą, dengiantį juosmenį iki kelių. Vyrų rūbas iš dviejų dalių (juosmens ir krūtinės).

Makujų virtuvėje vyrauja košės su daržovių padažais, žuvis.

Tradicinėje tikyboje svarbus dvasių, protėvių kultas, magija, rengiami lietaus iššaukimo šokiai. Tradicinė tikyba labiausiai išlikusi vidiniuose Mozambiko rajonuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Макуа*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
Lietuvos akcinis inovacinis bankas|  |
| Buvusi forma | komercinis bankas |
| Pramonė | Bankininkystė |
| Įkurta | 1988 m. |
| Uždaryta | 1996 m. |
| Centrinė būstinė | Kaunas, Lietuva Lietuva |
| Svarbiausi darbuotojai | Artūras Balkevičius |
| Padaliniai | Vilnius, Alytus |

**Lietuvos akcinis inovacinis bankas, LAIB** – pirmasis Lietuvos komercinis bankas, įsteigtas Kaune 1988 m. gruodį, vėliau perkeltas į Vilnių. Banko vadovas – Artūras Balkevičius.

Istorija
--------

1995 m. turėjo 30 filialų šalyje, 59 korespondentines sąskaitas užsienyje. Priėmė indėlius, teikė paskolas smulkiajam ir vidutiniam verslui. Rėmė investicinius gamtos apsaugos ir energetikos projektus, būsto ir kt. programas.

Bankroto aplinkybės
-------------------

1995 m. gruodžio 19 d. Lietuvos banko valdyba paskelbė moratoriumą bankinėms operacijoms. Teisėsaugininkų teigimu, bankas pradangino apie 271 mln. litų. 1995 m. gruodžio 20 d. LAIB valdybos pirmininkui Artūrui Balkevičiui ir viceprezidentui Eugenijui Verbavičiui iškeltos baudžiamosios bylos dėl svetimo turto švaistymo stambiu mastu, A. Balkevičius buvo sulaikytas. 2003 m. byla buvo nutraukta nesurinkus kaltės įrodymų.

1997 m. bankrutuojančio LAIB problemos buvo sprendžiamos valstybiniu lygiu – banko prievoles perėmė valstybė. Likviduojamo banko aktyvai buvo perduoti AB „Turto bankas". Iš Lietuvos valstybės biudžeto buvo paimta 400 mln. litų atsiskaityti su indėlininkais ir banko sąskaitose pinigus laikiusiais juridiniais asmenimis.

Pasekmės
--------

Banko žlugimas paskatino esmines permainas LR Vyriausybėje. Paskelbus apie banko veiklos sustabdymą, po kelių savaičių paaiškėjo, kad likus dienai iki bankroto tuometinis LR ministras pirmininkas Adolfas Šleževičius galimai pasinaudojo savo tarnybine padėtimi, atsiimdamas iš šio banko terminuotą indėlį. Šį poelgį LDDP partijos prezidiumas įvertino kaip „moralinę ir politinę klaidą". Dėl premjero elgesio iš vyriausybės pasitraukė ministrai Povilas Gylys ir Linas Linkevičius. Seimo nutarimu A. Šleževičius buvo atleistas iš pareigų.

Po šio bankinės sistemos sukrėtimo Lietuvoje sugriežtėjo bankų priežiūra. Nuo 1996 m. pradėtos įgyvendinti kelios Europos Sąjungos direktyvos. Visi komerciniai bankai privalo vadovautis tarptautiniais apskaitos standartais, kurių vykdymą tikrina tarptautinės pripažintos audito firmos. Nuo 2009 m. Lietuvoje visi indėliai iki 100 tūkst. eurų apdrausti šimtu procentu, kas sudaro didžiąją dalį Lietuvoje laikomų indėlių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos akcinis inovacinis bankas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 195 psl.
2. ↑   Archyvuota kopija 2014-12-04 iš Wayback Machine projekto. Lietuvos komercinių bankų nelaimės ir aferos
3. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto. Neveiksnių aktyvų įsigijimas AB „Turto banke"
4. ↑   A.Šleževičius atgaus LAIB laikytus pinigus
5. ↑  „Dėl Lietuvos Respublikos Ministro Pirmininko atleidimo". *1996 m. vasario 8 d. dekretas Nr. 830*. Lietuvos Respublikos Prezidentas. Nuoroda tikrinta 2024-03-21.
6. ↑   Bankų priežiūros sistema
**Stefanas Savičius**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Stefanas Savičius  Stefan Savić |
| Gimimo data | 1991 m. sausio 8 d. (33 metai) |
| Gimimo vieta | Mojkovacas, Juodkalnija, Jugoslavija |
| Ūgis | 187 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | C. Atlético de Madrid |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Jaunimo klubai |
| nežinoma | nežinoma |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2009–20102010–20112011–20122012–20152015– | BSK BorčaFK PartizanManchester City FCACF FiorentinaAtlético Madrid | 027 0(1)020 0(1)012 0(1)086 0(4)212 0(4) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 20072008–20102009–20102010– | U-17 rinktinėU-19 rinktinėU-21 rinktinėJuodkalnija Juodkalnija | 03 0(0)07 0(0)05 0(0)69 0(8) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. rugsėjo 8 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2023 m. rugsėjo 8 d.. |

**Stefanas Savičius** (*Стефан Саввић, Stefan Savić*; g. 1991 m. sausio 8 d.) – Juodkalnijos futbolininkas, gynėjas.

Karjera
-------

### Klubinė karjera

2009–2010 metais rungtyniavo BSK Borča (Serbija). 2010–2011 m. atstovavo FK Partizan (Serbija).

2011 m. liepos 6 d. pasirašė ketverių metų trukmės sutartį su Manchester City (Anglija).

2012 m. rugpjūčio 31 d. perėjo į ACF Fiorentina (Italija).

2015 m. liepos 20 d. persikėlė į Atlético Madrid. (Ispanija)

### Karjera rinktinėse

Kitados atstovavo gimtosios šalies jaunimo rinktinėms. Kviestas į U-17, U-19 ir U-21 jaunimo rinktines.

2010 m. rugpjūčio 11 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje draugiškose rungtynėse prieš Šiaurės Airiją. Juodkalniečiai nugalėjo varžovus rezultatu 2-0.

2018 m. rugsėjo 10 d. rungtynėse prieš Lietuvos rinktinę pasižymėjo pelnydamas įvartį. Juodkalniečiai nugalėjo rezultatu 2-0.

Europos futbolo 2024 m. čempionato atrankos G grupės turnyre Juodkalnija pateko į vieną grupę su Lietuva. 2022 m. rugsėjo 7 d. rungtynės Kaune baigėsi lygiosiomis 2-2. 71 min. pasižymėjo Gytis Paulauskas, 78 min. Nikola Krstovičius išlygino rezultatą, 89 min. Stefanas Savičius persvėrė rezultatą, o Fedoras Černychas vėl išlygino rezultatą.

Laimėjimai
----------

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  2010-08-11 Juodkalnija Šiaurės Airija
3. ↑  2018-09-10 Juodkalnija 2-0 Lietuva
4. ↑  sportas.lt naujienos: rungtynių aprašymas
5. ↑  2023-09-27 Lietuva 2-2 Juodkalnija

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
| Belo Horizontėport. *Belo Horizonte* |
| --- |
|              |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

Belo HorizontėBelo Horizontė

19°55′0″ p. pl. 43°56′0″ v. ilg.﻿ / ﻿19.91667°š. pl. 43.93333°r. ilg.﻿ / 19.91667; 43.93333﻿ (Belo Horizontė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3)------ vasaros: (UTC-2) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Pietryčių regionas |
| **Valstija** | Minas Žeraisas Minas Žeraisas |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 2 452 617  |
|  |
|  **Vikiteka** | Belo Horizontė |

**Belo Horizontė** (port. *Belo Horizonte*, tar. [belu orizonči] – pažodžiui „Gražusis horizontas") – miestas Brazilijos pietryčiuose; Minas Žeraiso valstijos sostinė. 2,52 mln. gyventojų (2020 m.; aglomeracijoje 5 mln.). Svarbus kalnakasybos regiono centras – apylinkėse išgaunama geležies, mangano rūdos, auksas, deimantai. Mieste išvystyta juodoji metalurgija, chemijos, odos, maisto, tekstilės pramonė. Veikia regioninis Google plėtros ir tyrimų centras. Svarbus transporto mazgas, veikia du oro uostai, įrengtas metropolitenas. Kultūros ir ekonomikos centras. Yra keli universitetai, zoologijos ir botanikos sodai.

Yra Pampulijos modernistinis ansamblis (pasaulio paveldo objektas).

Istorija
--------

Miestas įkurtas 1895 m. Tai pirmasis Brazilijoje planingai statytas miestas. Miesto plėtrą taip pat skatino vietos vyriausybės subsidijuota gyvenamųjų namų statyba.

Sportas
-------

Belo Horizontėje 1950 m. vyko IV pasaulio futbolo čempionatas.

Miestų partnerystė
------------------

Belo Horizontės miestai-partneriai:

* Jungtinės Amerikos Valstijos Ostinas, JAV (1965–1991)
* Angola Luanda, Angola (1968)
* Libanas Zahlė, Libanas (1974)
* Ispanija Grenada, Ispanija (1975)
* Portugalija Portas, Portugalija (1986)
* Baltarusija Minskas, Baltarusija (1987)
* Kuba Havana, Kuba (1995)
* Palestinos valstybė Betliejus, Palestina (1999)
* Sirija Homsas, Sirija (2001)
* Nikaragva Masaja, Nikaragva (2002)
* Jungtinės Amerikos Valstijos Fort Loderdeilas, JAV (2003)
* Libija Tripolis, Libija (2003)
* Ekvadoras Kuenka, Ekvadoras (2004)
* Hondūras Tegusigalpa, Hondūras (2004)
* Jungtinės Amerikos Valstijos Niuarkas, JAV (2006)
* Nigerija Lagosas, Nigerija (2011)

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Belo Horizonte*, Visuotinė lietuvių enciklopedija, 2023-01-12. Nuoroda tikrinta 2023-03-19.
2. ↑  „Cidades Irmãs de Belo Horizonte". *portalbelohorizonte.com.br* (portugalų). Belo Horizonte. Nuoroda tikrinta 2020-05-23.
**Konradas Šulcas (Šultcas)** (vok. *Conrad Schul(t)z*, latv. *Konrāds Šulcs*; 1731 m. sausio 1 d. Jelgavoje – 1802 m. sausio 23 d. Žeimelyje) – iš Baltijos vokiečių kilęs Latvijos ir Lietuvos evangelikų liuteronų kunigas, religinės bendruomenės veikėjas.

Biografija
----------

Konrado Šulco kapavietė Žeimelio evangelikų liuteronų bažnyčioje
Gimė ir augo amatininko šeimoje. Mokėsi namuose ir Jelgavos mokykloje, nuo 1744 m. buvo Duobelės vargonininko padejėju. Gavęs Jelgavos miesto stipendiją, nuo 1751 m. Karaliaučiaus universitete studijavo teologiją. 1755 m. dirbo namų mokytoju Duolėje (prie Rygos). 1759 m. paskirtas kunigu į Žeimelio evangelikų liuteronų bažnyčią, tuo metu priklaususią Kuršo konsistorijos Bauskės diecezijai. Šiame miestelyje 1786 m. vietoj medinės pradėjo statyti neogotikinę akmens mūro bažnyčią. 1793 m. rugsėjo 29 d. naujoji šventovė buvo konsekruota.

1761 m. vedė Katariną Magdaleną Rosenberger, 1772 m. jiems gimė sūnus Lybegotas Otto Konradas – būsimasis Latvijos ir Lietuvos evangelikų liuteronų kunigas, latvių literatas. 

Kun. Konradas Šulcas paruošė Lietuvai skirtos atskiros Konsistorijos projektą ir 1783 m. *Collegium Synodale repraesentativum* vardu ji buvo įsteigta. Už tai K.Šulcui suteiktas Lietuvos generalinio senjoro laipsnis. Paruošė jis ir parapijos įstatus (1782 m.), ir miestelio mokyklos mokymo planus (1790 m.). Lietuvos evangeliškų parapijų kunigams 1795 m. K.Šulcas latviškai parašė parankinę knygą „Lettisches Pastoral–Hand–Buch". 1772 m. kartu su kitais įsteigė *Bauskės kunigų našlių kasą* ir nuo 1784 m. buvo jos asesoriumi. 

Palaidotas Žeimelio bažnyčioje, ant sakyklos stovo pritvirtinta atminimo lenta su vokišku užrašu.

Šaltiniai
---------

* *Schul(t)z, Conrad* // Baltisches Biographisches Lexikon digital
* Kallmeyer. Slv. A.Apīnis. *Šulcs (Schulz) Konrāds* // lgdb.lnb.lv
* Parapijos istorija (*Žeimelyje*) // www.liuteronai.lt/ Archyvuota kopija 2019-01-15 iš Wayback Machine projekto.
* Kęstutis Pulokas. *LELB parapijų bendrystė: Vilnius–Žeimelis* // www.velb.lt
* Schultz (Liebegott Otto Conrad). // Johann Friedrich von Recke, Karl Eduard Napiersky. *Allgemeines Schriftsteller- und Gelehrten-lexikon der provinzen Livland*, 4 t. S. 140
*Kitos reikšmės – Šventupė (reikšmės).*

| Šventupė |
| --- |
| Šventupė prie Linksmakalnio Šventupė prie Linksmakalnio |
| **Ilgis** | 13,0 km |
| **Baseino plotas** | 73,9 km² |
| **Ištakos** | Prienlaukio ežeras |
| **Žiotys** | Jiesia |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Šventupė |

**Šventupė** – upelis Kauno ir Prienų rajonuose, Jiesios dešinysis intakas, įtekantis 19,9 km atstumu nuo pastarosios žiočių. Vandentakio kodas – 10011539, upelio ilgis – 13 km. Priklauso Nemuno mažųjų pintaku su Nemunu) baseinui.

Šventupės vaga šalia Linksmakalnio tvenkinių (kairėje)
Šventupės intakes – Prienlaukio ežeras. Upelis aukštupyje teka pro Čiudiškių tvenkinį. Vaga nuo Išlaužo vaisiai tvenkinių sureguliuota. Žemupyje kerta kelią  **130**  Kaunas–Prienai–Alytus  ir ties Linksmakalnio tvenkiniais įteka į Jiesią. Didesni intakai: Juodupė, lape (kairieji).

Prie Šventupės įsikūrusios gyvenvietės: Čiudiškiai, Šaltiniškiai, Dambrava, Trakinė, Mogiškės, Lapupys, Išlaužas, Linksmakalnis.

Upės pavadinimas kilo nuo žodžio *šventas* („esąs Dievo malonėje, pašventintas").

Nuorodos
--------

* LR upių klasifikatorius
* Šventupė *Gamtos kataloge*

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| **Jonas Čekuolis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1970 m. rugsėjo 25 d. (53 metai)Vilnius |
| Pilietybė | Lietuva |
| Tėvas | Antanas Vitis Čekuolis |
| Motina | Liucija Urbonaitė - Čekuolienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Gabrielė Dokšaitė - Čekuolė |
| Vaikai | Jokūbas Čekuolis
Daniela Čekuolė |
|  |
| Veikla | politinis veikėjas |
| Partija | 2003 m. Liberalų ir centro sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1992 m. Vilniaus universitetas |

**Jonas Čekuolis** (g. 1970 m. rugsėjo 25 d. Vilniuje) – Lietuvos politinis veikėjas.

Biografija
----------

1988 m. baigė Vilniaus Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą (dab. Vilniaus Salomėjos Nėries gimnazija). 1992 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą, įgijo istoriko specialybę. 1992 m. studijavo politikos mokslus Orhaus universitete Danijoje.

1993–1999 m. radijo stoties „Radiocentras" žurnalistas, 1996–1997 m. dar ir Lietuvos televizijos sporto komentatorius, dirbo Atlantos olimpinėse žaidynėse. 1997–1998 m. vedė Baltijos televizijos politinių debatų laidą „Ringas", 1998–1999 m. Baltijos televizijos žinių redaktorius. 1999 m. birželio-lapkričio mėn. ministro pirmininko Rolando Pakso atstovas spaudai. 1999–2000 m. konsultacinės įmonės „Baltijos viešųjų ryšių grupė" direktorius.

2000–2008 m. Seimo narys, nuo 2006 m. spalio 17 d. Liberalų ir centro frakcijos seniūno pavaduotojas.

2000–2001 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.

Nuo 2009 m. gyvena ir dirba Azerbaidžane, Dvynių programos projekto „Parama Azerbaidžano Respublikos Parlamentui (Milli Mejlis)" vykdantysis patarėjas.

1990 m. vienas iš Lietuvos liberalų sąjungos steigėjų, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys. 1994 m. Lietuvos liberalaus jaunimo organizacijos pirmininkas, vėliau šios organizacijos narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2011-01-20 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
**Lybegotas Otto Konradas Šulcas (Šultcas)** (vok. *Liebegott Otto Conrad Schul(t)z*, latv. *Lībegots Oto Konrāds Šulcs*; 1772 m. gegužės 21 d. Žeimelyje – 1840 m. vasario 8 d. Birzgalėje, Kuršo gubernija) – iš Baltijos vokiečių kilęs Latvijos ir Lietuvos evangelikų liuteronų kunigas, latvių literatas.

Biografija
----------

Gimė ir augo Žeimelio evangelikų liuteronų bažnyčios kunigo Konrado Šulco šeimoje.
Mokėsi privačiai, o 1789–1790 m. – Mintaujos gimnazijoje. Jenos universitete 1791–1793 m. studijavo teologiją, po baigimo 1795–1800 dirbo adjunktu pas tėvą Žeimelyje. 1800 vedė pastoriaus Mylicho dukterį Konstanciją, 1807 m. jiems gimė sūnus Rudolfas – būsimasis Latvijos teologas ir žurnalistas. 1801 m. paskirtas Lindės–Birzgalės evangelikų parapijos kunigu. 1824 m. kilusio gaisro metu prarado visą savo turtą. Nuo 1837 m. buvo Kuršo konsistorijos patarėju.

Aktyviai rašė į latvišką spaudą: laikraščius „Latviešu Avīzes" ir „Tas Latviešu Ļaužu Draugs" bei žurnalą „Latviska Gada Grāmata". Straipsnių tematika įvairi – nuo geografijos ir praktiškų patarimų iki religijos ir kraštotyros. Publikuoti straipsniai Kuršo istorijos tema 1832 m. buvo išspausdinti atskira knyga „Kurzemes stāstu grāmata jeb tādu lietu izteikšana, kas vērā liekamas un Kurzemē notikušas no veciem laikiem līdz mūsu dienām" (tai buvo pirmoji Latvijos istorijos knyga latvių kalba). 

1797 m. išspausdino savo pirmąjį eilėraštį. 1806 m. 108 ezempliorių tiražu išleido dainų rinkinį „Jaunu un pilnīgu latviešu dziesmugrāmatu", 1835 m. nedidelį dainyną „Mūsu Grietiņa". Bažnytinei tematikai buvo skirtos knygos „Kādi vērā liekami baznīcas likumi" (1809 m. ir 1834 m.) „Baznīcas likumi priekš Lutera draudzēm Krievju valstī" (1832 m.).

Šaltiniai
---------

* *Schul(t)z, Liebegott Otto Conrad* // Baltisches Biographisches Lexikon digital
* Z. Frīde. *Konrāds Šulcs* // literatura.lv Archyvuota kopija 2019-01-16 iš Wayback Machine projekto.
* Schultz (Liebegott Otto Conrad). // Johann Friedrich von Recke, Karl Eduard Napiersky. *Allgemeines Schriftsteller- und Gelehrten-lexikon der provinzen Livland*, 4 t. S. 140
| Seksualinė įvairovė |
| --- |
| 

---

 |
| Bendros sąvokos |
| Lesbietės · Gėjai · Biseksualai · Aseksualai · Translyčiai · Interlyčiai |
| Kultūra ir visuomenė |
| LGBT · LGBT Lietuvoje · Lyties tapatybė · Socialinė lytis · LGBT judėjimai · LGBT eitynės · Tos pačios lyties asmenų santuoka · Tos pačios lyties asmenų tėvystė · LGBT simboliai |
| Ž • A • R |

**Gėjus** (angl. *gay*) – homoseksualios orientacijos vyras. pvz.:Gabijus ANTANAVICIUS

Kai kurie tyrimai parodė, kad homoseksualių vyrų yra apie 0,5 % (tiek pat ir biseksualių).

Terminas „gėjus" pirmą kartą buvo pavartotas dar 1920-ųjų metų pradžioje. Iš pradžių šis žodis buvo plačiau vartojamas apibūdinti nevaržomą heteroseksualų seksualinį elgesį, o patį žodį buvo galima versti kaip „nerūpestingas", „linksmas", „ryškus, teatrališkas", tačiau nuo 1960–1970 m. šis žodis yra vartojamas kaip daiktavardis arba būdvardis, apibūdinantis vyrų homoseksualumą. Anglų kalboje žodis „gėjus" taip pat gali būti vartojamas apibūdinti tiek homoseksualus vyrus, tiek ir moteris (lesbietes), taip pat jų subkultūrą ar gyvenimo būdą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Caceres, C.; Konda, K.; Pecheny, M.; Chatterjee, A.; Lyerla, R. (2006). „Estimating the number of men who have sex with men in low and middle income countries". *Sexually Transmitted Infections*. **82** (Suppl. III): iii3–iii9. doi:10.1136/sti.2005.019489. PMC 2576725. PMID 16735290.
2. ↑  „Словарь Бартлби". Suarchyvuota iš originalo 2006-03-15. Nuoroda tikrinta 2006-11-26.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Ferdinandas Vrangelis** |
| --- |
| admirolas |
|  |
| Ferdinandas Vrangelis |
| Gimė | 1796 m. gruodžio 29 d.Pskovas, Rusijos imperija |
| Mirė | 1870 m. gegužės 25 d. (73 metai)Derptas, Rusijos imperija |
| Tautybė | Baltijos vokietis |
| Tėvas | Peteris Vrangelis |
| Motina | Dorotėja fon Freiman |
| Aliaskos gubernatorius |
| Ėjo pareigas | 1830 – 1835 |
| Ankstesnis | Piotras Čystiakovas |
| Vėlesnis | Ivanas Kuprejanovas |
|  |
| Veikla | jūrininkas, keliautojas, valdytojas |
| Organizacijos | Rusijos jūrų ministerija |
| Pareigos | ministras |
|  |
|  **Vikiteka** | Ferdinandas Vrangelis |

**Ferdinandas Vrangelis** (vok. *Ferdinand von Wrangel*, rus. *Фердинанд Петрович Врангель*; 1796 m. gruodžio 29 d. – 1870 m. gegužės 25 d.) – Rusijos jūrininkas, keliautojas, Arkties tyrinėtojas, admirolas.

Biografija
----------

Gimė Pskove, Baltijos vokiečių šeimoje. Jo tėvas Peteris Vrangelis buvo artilerijos majoras, o senelis – aukštas valdininkas Petro I rūmuose.

1815 m. Peterburge įstojo į jūrų kadetų korpusą. Gavo gardemarino laipsnį, tarnavo Revelyje, vėliau Baltijos laivyne. 1817–1819 m. kaip mičmanas dalyvavo Vasilijaus Golovino ekspedicijoje aplink pasaulį. Vrangelis gavo leitenanto laipsnį ir 1820–1824 m. surengė ekspediciją tyrinėti šiaurės rytines Sibiro pakrantes. Aprašė pakrantę nuo Kolymos žiočių iki Koliučino užutėkio, įtraukė į žemėlapį Lokių salas. Gavo kapitono-leitenanto laipsnį ir 1824–1827 m. surengė ekspediciją aplink pasaulį. 1829 m. paskirtas pagrindiniu Rusų Amerikos valdytoju. 1830–1835 m. gyveno Aliaskoje, dalyvavo šiaurės vakarinės Šiaurės Amerikos pakrantės tyrinėjimuose. Sitkoje įkūrė magnetinę-meteorologinę observatoriją. 1836 m. pro Meksiką nuplaukė iki Rusijos ir trečią kartą apiplaukė pasaulį.

1840–1847 m. buvo Rusijos-Amerikos kompanijos direktorius, 1847–1849 m. dirbo Jūrų ministerijoje. 1849 m. tapo viceadmirolu ir išėjo į atsargą. Aktyviai bendradarbiavo su Peterburgo mokslų akademija, tapo Rusijos geografų draugijos nariu.

Prasidėjus Krymo karui grįžo iš atsargos, tapo Jūrų ministru. 1857 m. Vrangelis tapo admirolu, Valstybinės tarybos nariu.

1864 m. vėl išėjo į atsargą, persikėlė į Estiją, gyveno Roelos kaime, vedė meteorologinę apskaitą. Mirė 1870 m. Tartu, palaidotas Viru-Jagupio kaimo kapinaitėse.

Ferdinando Vrangelio garbei pavadinta daug objektų Arktyje: Vrangelio sala – Rusijoje; Vrangelio sala, Vrangelis (miestas), Vrangelio kyšulys, Vrangelio kalnas, Vrangelio kalnai, Vrangelio ir Šv. Elijo nacionalinis parkas – Aliaskoje.
55°55′15.40″ š. pl. 21°04′54.20″ r. ilg.﻿ / ﻿55.9209444°š. pl. 21.0817222°r. ilg.﻿ / 55.9209444; 21.0817222

|  Palangos Iveros Dievo Motinos ikonos cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Храм в честь иконы Божией Матери "Иверская" |
| **Dekanatas** | Klaipėdos stačiatikių dekanatas |
| **Savivaldybė** | Palangos savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Palanga |
| **Adresas** | Sodų g. 52 |
| **Pastatyta** | 2002 m. |

**Palangos Iveros Dievo Motinos ikonos cerkvė** – stačiatikių cerkvė Palangos mieste, kelio į Liepoją pradžioje. Cerkvė priklauso Palangos Iveros Dievo Motinos ikonos parapijai.

Istorija
--------

1995 m. Palangoje užregistruota stačiatikių parapija, buvusi vidurinėje mokykloje. Bendruomenei tarnavo vienuolis Aleksejus Babičius. 1999 m. miesto merija nemokamai paskyrė 2263 m² ploto cerkvei statyti. 2000 m. vasario 18 d. pagal rusų architekto Dmitrijaus Borunovo iš Penzos projektą pradėta statyti Palangos cerkvė; už darbus mokėjo Klaipėdos verslininkas A. Popovas.

2002 m. birželio 16 d. cerkvė pašventinta. Parapijai priklauso 100 tikinčiųjų.

Architektūra
------------

Cerkvės pastatas sudėtingos konfigūracijos, kryžiaus formos, aukštis (su kryžiumi) – 34 m. 12 varpų nulieti Jaroslavlyje (Rusija). Kupolas pagamintas Rusijoje. Išoriniam cerkvės dekorui naudotas varis, titanas, auksą imituojančios medžiagos. Gausiais raižiniais puoštas ikonostasas atvežtas iš Graikijos. Jame patalpintos ikonos ir šventųjų paveikslai. Pagrindinė ikona vaizduoja Iveros Dievo Motiną, kurios garbei pavadinta ir Palangos stačiatikių cerkvė. Cerkvės skliautus puošia išskirtinės freskos, kurias tapė dailininkai iš Palecho (Rusija). Šventovės vidus hierarchiškai suskirstytas į tris lygius: kupolas ir kupolo erdvė skirta Jėzui Kristui, Dievo Motinai, angelams ir apaštalams. Po jais, ant šiaurinės ir pietinės sienų, vaizduojamos evangelijos scenos. Trečiojo lygio erdvė (stulpai, arkų tarpatramiai, prieangis ir chorai) skirta šventųjų atvaizdams, kurie pateikiami kaip laisvai stovinčios figūros arba nutapyti jų portretai. 

Šalia cerkvės yra parapijos namai.

Galerija
--------

* CerkvėCerkvė
* Cerkvės interjerasCerkvės interjeras
* Skliautų ornamentikaSkliautų ornamentika
* Krautuvėlė priengyjeKrautuvėlė priengyje

Šaltiniai
---------

1. ↑  Palangos Iveros Dievo Motinos ikonos cerkvė Archyvuota kopija 2022-08-31 iš Wayback Machine projekto. *krastogidas.lt*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Palangos Iveros Dievo Motinos ikonos cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos svetainė
* Orthodoxy.lt Archyvuota kopija 2007-11-10 iš Wayback Machine projekto.
* Palangos Iveros Dievo Motinos ikonos vardo cerkvė
* Palangos Iveros Dievo Motinos ikonos vardo cerkvė
**Johanas Hermanas Trejis** (vok. *Johannes Hermann Trey*, latv. *Johans Hermanis Treijs*; 1794 m. spalio 27 d. Rygoje, Vidžemės gubernija – 1849 m. sausio 21 d. ten pat) – iš Baltijos vokiečių kilęs Latvijos ir Lietuvos evangelikų liuteronų kunigas, literatas ir leidėjas.

Biografija
----------

Gimė ir augo muitininko šeimoje. 1806–1810 mokėsi mokykloje prie Rygos katedros, vėliau – trejus metus Vidžemės gubernijos gimnazijoje. 1814–1816 m. Dorpato universitete studijavo teologiją, po to mokytojavo įvairiose įstaigose. 1819 m. paskirtas Bikerniekų (dabar Rygos miesto dalis) evangelikų bažnyčios kunigu. Vėliau tarnavo latviškoje Rygos Šv. Jono evangelisto parapijoje: 1819–1822 m. diakonu, o 1822–1846 m. – vyresniuoju pastoriumi. Kartu dirbo sielovados darbą Šv. Jurgio ir „Aleksandro kalvų" psichoneurologinėje miesto ligoninėse.

1824 m. įsigijo žinomo istoriko ir rašytojo Liborijaus fon Bergmano biblioteką. 1832 m. Rygoje įsteigė savaitraštį „Tas Latweeschu lauschu draugs" (liet. *„Latvių draugas"*) ir keturiolika metų jį leido. 1834 m. buvo vienas iš *Baltijos istorijos ir senovės draugijos* įkūrėjų. Religinės literatūros rašytojas ir vertėjas. 

Išspausdintas straipsnis jo redaguojamame laikraštyje nepatiko valdžiai ir kun. H. Trejis 1847 m. buvo penkeriems metams iš Baltijos provincijų ištremtas. Išvyko į Kauną, kur tarnavo miesto evangelikų liuteronų bažnyčioje.

Išleistos knygos:
-----------------

* „Kā dieva kalpošana iekš latviešu baznīcām svētdienās un svētkos jātur" (1834),
* „Dieva vārdu mīļotājiem" (1835–1839 m. leista knygučių serija),
* H. Braunšveig. „Svelte lūgšanu grāmata priekš zaldātiem" (1837, 1838),
* A. Dēbner. „Ziņas pār sātības biedrībām" (1837, 1838),
* „Bībeles katķisms" (1838),
* M. Lutera „Mazais katķisms" (1838),
* T. Vilkoks. „Dārga medus lāsīte" (1839),
* A. Dēbners. „Svēti stāsti" (1–2, 1840),
* G. F. Zeilera katehisms „Svētas gudrības grāmata" (1841),
* „Kā gājis pasaulē ar kristīgu ticību" (1847).

Šaltiniai
---------

* *Trey (Treu), Johannes Hermann* // Baltisches Biographisches Lexikon digital
* A. Apīnis. Raksts datubāzē „Latviešu grāmatniecības darbinieki līdz 1918. gadam"
* Lilija Limane. *Pirmā Rīgas kristīgā avīze* // www.latvijasluteranis.lv
|  |
| --- |
| **Lielvardės aerodromas** |
|  |
| IATA: - ICAO: EVGA |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | Karinės paskirties |
| Miestas | Lielvardė |
| Aukštis virš jūros lygio | 61 m |
| Koordinatės | 56°46′42″ š. pl. 024°51′12″ r. ilg.﻿ / ﻿56.77833°š. pl. 24.85333°r. ilg.﻿ / 56.77833; 24.85333 |
|
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 07/25 | 2500 | 45 | betonas |

**Lielvardės aerodromas** – karinis aerodromas Latvijoje, apie 7 km į šiaurę nuo Lielvardės centro.

Istorija
--------

Aerodromas buvo įkurtas 1970 m. Nuo 1982 m. jame buvo dislokuotas sovietų 899-as naikintuvų-bombonešių aviacijos pulkas, ginkluotas MiG-21 naikintuvais, o nuo 1989 m. MiG-27 ir MiG-23 naikintuvais. Jų 1991 m. Lielvardės aerodrome, buvo atitinkamai buvo 47 ir 11. 1994 m. pulkas buvo išvestas į Rusiją. Lielvardės aerodromas tapo pagrindine Latvijos karinių oro pajėgų baze. 2005–2008 m. laikotarpiu į Lielvardės aerodromo infrastruktūros plėtrą planuota investuoti iki 59 mln. eurų Latvijos ir NATO lėšų.

Nuo 2024 m. kovo 1 d. iki lapkričio mėnesio šiame aerodrome bazavosi Baltijos oro policijos misijos naikintuvai, kol vyko leidimosi tako darbai Amari aerodrome Estijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2010-04-09 iš Wayback Machine projekto. Rygos aviacijos muziejus
2. ↑   Archyvuota kopija 2010-09-08 iš Wayback Machine projekto. Lielvardės aviabazė
3. ↑   Latvijos gynybos biudžetas
4. ↑  LATVIA PREPARES NATO BALTIC AIR POLICING TAKE-OVER LATVIA PREPARES NATO BALTIC AIR POLICING TAKE-OVER
**Rudolfas Šulcas** (vok. *Rudolf Schulz*, latv. *Rūdolfs Šulcs*; 1807 m. rugpjūčio 17 d. Birzgalėje, Kuršo gubernija – 1866 m. kovo 8 d. Jelgavoje, Kuršo gubernija) – iš Baltijos vokiečių kilęs Latvijos evangelikų liuteronų kunigas, latvių literatas ir švietėjas.

Biografija
----------

Gimė Lietuvos ir Latvijos evangelikų kunigo Lybegoto Otto Konrado Šulco šeimoje. 1823–1826 m. mokėsi Jelgavos gimnazijoje, 1827–1830 m. studijavo Dorpato universitete. Dirbo namų mokytoju, nuo 1833 m. tarnavo kunigo padėjėju pas tėvą Lindės–Birzgalės evangelikų parapijoje. 1840 m. paskirtas *Lipaikų* (dab. Turlava prie Kuldygos), o 1849 m. – latviškos Jelgavos Šv.Onos parapijos evangelikų kunigu. 

Aktyviai dalyvavo latvių atgimimo sąjūdyje. 1849–1866 m. redagavo laikraštį „Latviešu Avīze", 1851–1854 m. buvo Latvių literatūros draugijos Kuršo skyriaus direktoriumi, o 1854–1864 m. išrinktas šios draugijos pirmininku. Parašė keletą knygų, kuriomis siekė šviesti menkiau išsilavinusius. Laikraštyje „Latviešu Avīze" latvių kalba paskelbė geografinius žemėlapius ir pasaulio dalių aprašymus. Išvertė „Krikščionių bažnyčios istoriją" ir medicininių patarimų knygą „Namų gydytojas". 

Su žmona Evelina susilaukė 13 vaikų, iš kurių šeši mirė labai anksti.

Bibliografija
-------------

* „Panteniuss Vilhelms, Jelgavas latviešu draudzes rīta mācītājs" (1850),
* „Pasaules stāstu grāmata" (1861) ir kt.

Šaltiniai
---------

* Rūdolfs Šulcs // Latviešu rakstniecība biogrāfijās. Rīga: Latvijas enciklopēdija, 1992 324. lpp.
* R. Briedis. *Rūdolfs Šulcs* // literatura.lv[neveikianti nuoroda]
* Rūdolfs Šulcs // nekropole.info