recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Anelė Salava** |
| --- |
| Palaimintoji |
|  |
| Gimė | 1915 m. sausio 15 d.Sepravas, Lenkija |
| Mirė | 1922 m. kovo 12 d. (40 metų)Krokuva, Lenkija |
| Palaidotas (-a) | Krokuvos Šv. Pranciškaus Asyžiečio bazilikoje |
| Tėvas | Bartłomiej Salawa |
| Motina | Ewa Bochenek |
| Palaimintoji |
|  |
| Veikla | Vienuolė, pranciškonų tretininkė |

**Anelė Salava** (*Aniela Salawa*, 1881 m. rugsėjo 9 d. – 1922 m. kovo 12 d.) – Lenkijos slaugytoja, Pirmojo pasaulinio karo metais tarnavusi ligoninėse. 1991 m. popiežius Jonas Paulius II ją paskelbė palaimintąja.

Biografija
----------

Anelė Salava kilusi iš Sepravo kaimo netoli Krokuvos, Lenkijoje. Ji gimė 1881 m. Bartlomėjaus Salavos ir Evos Bochenek šeimoje. Jos šeimoje buvo dvylika vaikų, Salava buvo vienuolikta. Jos tėvas Bartlomėjus buvo kalvis. Salava buvo pakrikštyta praėjus keturioms dienoms po gimimo. Šeima buvo neturtinga, o dėl to, kad ji buvo silpna ir ligota, Salava negalėjo taip dirbti ūkyje, kaip jos fiziškai tvirtesni broliai ir seserys. Pasižymėjo pamaldumu.

Būdama 16 metų Salava paliko namus ir pradėjo dirbti tarnaite Krokuvoje. Būdama ten, ji įsitraukė į pasaulietinius užsiėmimus, o jos religinis įkarštis išblėso. Ją labai paveikė jos sesers Teresos mirtis. Šokdama per vestuves Salava patyrė Kristaus regėjimą – šis jos paklausęs, kaip ji galinti linksmintis ir šokti, o nesekanti paskui jį. Po šios patirties ji tapo labai pamaldinga.

1900 m. davė privačius tyrumo ir dorybės įžadus. Ji toliau dirbo kambarine, bet nukentėjo dėl melagingų darbdavio kaltinimų.

1912 m. Salava tapo pasauliečių pranciškonų ordino nare.

Kai 1914 m. prasidėjo Pirmasis pasaulinis karas, Salava liko Krokuvoje slaugyti karių. Jos pačios sveikata prastėjo. 1916 m. darbdavys apkaltino ją vagyste, ir ji prarado darbą. Ji liko bename, sirgo, gyveno vargingai be artimųjų rūsyje, kol galiausiai mirė.

Beatifikacija
-------------

 Anelės Salavos kapas.
1981 m. kovo 30 d. pateiktas beatifikacijos prašymas, kuris jai suteikė Dievo tarnaitės titulą. *Positio* – dokumentai apie jos pamaldų gyvenimą – buvo perduoti Šventųjų reikalų kongregacijai 1987 m. todėl 1987 m. spalio 23 d. popiežius Jonas Paulius II patvirtino jos didvyrišką dorybę. Tai suteikė jai garbingosios titulą.

1990 m. Naujojo Targo mieste, Lenkijoje, jaunas berniukas patyrė sunkią smegenų traumą. Anelės Salavos užtarimo maldomis prašyta padėti berniukui, ir jis esą visiškai pasveiko. Šis stebuklas 1991 m. balandžio 12 d. ištirtas, o Popiežius Jonas Paulius II 1991 m. liepos 6 d. patvirtino stebuklą ir 1991 m. rugpjūčio 13 d. paskelbė ją palaimintąja.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Blessed Angela Salawa - Saint of the Day - American Catholic". Suarchyvuota iš originalo$1 $22002-06-11. Nuoroda tikrinta 2008-03-08.`{{cite web}}`: CS1 priežiūra: netinkamas URL (link)
2. ↑   Archyvuota kopija 2023-03-12 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Based on a text by G. Bartoszewski, OFMCap, et al. Archyvuota kopija 2016-05-21 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Hagiografijos sąrašas
* Šventieji SQPN
| ***Ar prisimeni mane?*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Ti ricordi di me? |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Rolando Ravello. |
| Vaidina | Ambra Angiolini  Edoardo Leo |
| Metai | 2014 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 91 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Ar prisimeni mane?** (it. *Ti ricordi di me?*) – 2014 m. Italijoje sukurta romatinė komedija.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Beatričė – pradinių klasių mokytoja, serganti narkolepsija. Roberto – pardavėjas prekybos centre, kuriantis žiaurias pasakas ir sergantis kleptomanija. Beatričė yra susižadėjusi su labai turtingu vyru Amedeo, ji taip pat kenčia nuo stiprios amnezijos, kurią sukelia emociniai stresai, ištrinantys iš jos atiminties viską, kas vyko prieš tą akimirką. Jie abu susitinka prie psichoterapeuto kabineto ir po eilės nesusipratimų įsimyli vienas kitą. 

Beatričės sveikimas sėkmingas, jiedu apsigyvena nuosavame name, tačiau po 6 bendro gyvenimo metų jai vėl atsinaujina amnezija ir mergina dingsta. Po metus trukusių paieškų Roberto randa ją Šveicarijoje su Amedeo, kuris, pasinaudojęs moters atkritimu, susigrąžino ją atgal. Dabar jau Roberto turi rasti būdą kaip vėl susigrąžinti Beatričę.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Ambra Angiolini – Beatričė
* Edoardo Leo – Roberto
* Paolo Calabresi – Frančesko
* Susy Laude – Valerija
* Ennio Fantastichini – Amedeo

Apdovanojimai
-------------

* Nastro d'argento (nominacija) – geriausias aktorius (E. Leo)

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Ti ricordi di me?". `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|accesso=` ignoruotas (`|access-date=` suggested) (pagalba); Nežinomas parametras `|editore=` ignoruotas (pagalba)
Animax  
 アニマックス|  |
| Pramonė | Anime produkcija ir transliacijos |
| Įkurta | 1998 m. gegužės 20 d. |
| Centrinė būstinė | Minatas, Tokijas, Japonija |
| Svarbiausi darbuotojai | Masao Takiyama |
| Holdingas | Sony Pictures EntertainmentSunriseToei AnimationTMS EntertainmentNAS |
| Tinklalapis | www.animax.co.jpwww.animaxtv.com |

**Animax** (jap. アニマックス = *Animakkusu*) – Japonijos palydovinės televizijos tinklas, transliuojantis anime programas.

Kanalas taip pat transliuojamas Taivane, Indijoje, Pakistane, Pietų Korėjoje, Pietryčių Azijoje, Honkonge, Lotynų Amerikoje, Europoje (Vokietija, Rumunija, Vengrija, Čekija, Slovakija, Ispanija ir Portugalija), tinklą planuojama išplėsti. Tai pirmasis ir stambiausias 24 val. transliuojamas anime kanalas pasaulyje, turintis daugiau nei 89 mln. žiūrovų auditoriją, rodomas 62 šalyse ir daugiau nei 17 kalbų. Pavadinimas sudarytas iš žodžių *anime* (アニメ) ir *max* (マックス *makkusu*).

Istorija
--------

„Animax" tinklas 2012 m.
Tinklas įkurtas „Sony" korporacijos 1998 m. gegužės 20 d. transliacijos pradėtos tų pačių metų birželio 1 d. SKY PerfecTV! palydovu. 

2007 m. Japonijoje pradėta teikti mobiliosios televizijos paslaugą, prieinamą ryšio operatoriaus „MOBAHO!" abonentams, vėliau ir Australijoje, Kanadoje bei Lotynų Amerikoje. 2009 m. spalį pradėta transliuoti aukštos raiškos formatu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Animax Heads to Europe". Suarchyvuota iš originalo 2007-05-04. Nuoroda tikrinta 2012-01-31.
2. ↑  *Sony Pictures Entertainment to Launch Animax Asia*, Press Release, SPE, 2003-10-29, Anime News Network.
3. ↑  *The Anime Biz* - By Ian Rowley, with Hiroko Tashiro, Chester Dawson, and Moon Ihlwan, *BusinessWeek*, 2005-06-27.
| Zeudi Araya |
| --- |
|  |
| Aktorė 1975 m. |
|  |
| Tikras vardas |  |
|  |
| Gimė | 1951 m. vasario 10 d. (73 metai)  Dekemharė, dab. Eritrėja |
|  |
| Šalis |  Eritrėja Italija |
|  |  |
|  |  |
| Partneris | Massimo Spano (1994–) |
| Sutuoktinis | Franco Cristaldi (1984–1992) |
| Vaikai | 1 |
|  |
| Aktyvumo metai | 1972–1987 |
| Užsiėmimas | aktorė |
|  |
|  |
| Apdovanojimai |
| Mis Eritrėja (1969 m.) |

**Zeudi Araja** (it. *Zeudi Araya*; g. 1951 m. vasario 10 d. Dekemharėje) – kino aktorė ir prodiuserė.

Biografija
----------

Araja gimė dabartinės Eritrėjos mieste Dekemharėje, tuometinėje Etiopijos ir Eritrėjos federacijoje, diplomato šeimoje, kuris 7 ir 8 praėjusio amžiaus dešimtmečiuose buvo šavo šalies ambasadorius Italijoje.

Araja 1969 m. baigė mokyklą Adis Abeboje ir tais pačiais metais laimėjo grožio konkursą „Mis Eritrėja". 1970 m. ji persikėlė gyventi į Italiją, kur nusifilmavo keliose TV reklamose. Pirmieji jos vaidmenys kine erotinėse komedijose, kol 1976 m. gavo didesnį vaidmenį – įkūnijo Penktadienę Sergio Corbucci komedijoje „Ponas Robinzonas" (su Paolo Villaggio).

Asmeninis gyvenimas
-------------------

Araja buvo ištekėjusi už 26 metais vyresnio prodiuserio Franco Cristaldi, kurio filmuose dažnai vaidino. Po šio mirties 1994 m. ji gyvena su režisieriumi Massimo Spano, su kuriuo susilaukė sūnaus (1995 m.).

Kita
----

2021 m. grožio konkursą Mis Italija laimėjusi Zeudi Di Palma sakė, kad šiuo vardu buvo pavadinta Arajos garbei.

Kadras iš filmo „Mergina mėnulio spalvos oda"

Filmografija
------------

* Mergina mėnulio spalvos oda (1972)
* La ragazza fuoristrada (1973)
* Kūnas (1974)
* La preda (1974)
* La peccatrice (1975)
* Ponas Robinzonas (1976)
* Neapolio detektyvas (1979)
* Tesoromio (1979)
* I paladini: storia d'armi e d'amori (1983)
* Il giorno prima (1987)

Apdovanojimai
-------------

* Taorminos filmų festivalis (1973)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Zeudi Araya** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis

Šaltiniai
---------

1. ↑  [Autori|vari|Dossier Nocturno n.35. Al tropico del sesso|novembre 2005|Nocturno Cinema|Milano]
2. ↑  „Zeudi Di Palma, la Miss Italia napoletana: «Da Scampia a reginetta, non siamo solo Gomorra»". `{{cite news}}`: Nežinomas parametras `|data=` ignoruotas (`|date=` suggested) (pagalba); Nežinomas parametras `|pubblicazione=` ignoruotas (pagalba)
| **Trofimas Lysenka** |
| --- |
|  |
| 1938 m. |
| Gimimo vardas | ukr. *Трохи́м Дени́сович Лисе́нко* |
| Visas vardas | Trofimas Denisovičius Lysenka |
| Gimė | 1898 m. rugsėjo 29 d.Karlivka |
| Mirė | 1976 m. lapkričio 20 d. (78 metai)Kijevas |
| Tautybė | Ukrainietis |
| Tėvas | Denisas Lysenko |
| Motina | Oksana Lysenko |
|  |
| Veikla | Pseudomokslininkas |
|  |
|  **Vikiteka** | Trofimas Lysenka |

**Trofimas Lysenka** (rus. *Трофи́м Дени́сович Лысе́нко*; 1898 m. rugsėjo 29 d. – 1976 m. lapkričio 20 d.) – sovietinis agronomas, biologas, pseudomokslininkas.

XX a. ketvirtajame dešimtmetyje vadovavo prieš genetikos atradimų taikymą žemės ūkyje. Ši kampanija, vėliau pavadinta „lysenkizmu", Sovietų Sąjungoje tęsėsi iki 7-ojo dešimtmečio vidurio.

Biografija
----------

Kilęs iš Ukrainos valstiečių šeimos, mokėsi Kijevo Žemės ūkio institute.

1927 m. būdamas 29 metų, kai dirbo eksperimentinėje stotyje Azerbaidžane buvo pagirtas tarybiniame laikraštyje „Pravda" kaip atradęs naują būdą tręšti laukus be trąšų ar mineralų naudojimo ir įrodęs, kad Azerbaidžane galima gauti žiemos žirnių derlių, „paverčiant žiemą tuščius Užkaukazės laukus žaliais, kad galvijai nevargtų dėl prasto šėrimo, o turkų valstietis per žiemą gyventų nesirūpindamas rytoju". Tiesa, žieminių žirnių derliai kitais metais neišaugo.

Tokį pasisekimą sovietinėje spaudoje turėjo iki 1964 m. – buvo skelbiami stulbinantys (ir neįmanomi) pasiekimai, kuriuos keisdavo pranešimai apie naujas sėkmes, kai paaiškėdavo, kad senosios nepasitvirtino. Svarbiausia spaudai buvo tai, kad T. Lysenka buvo tipiškas „basakojis mokslininkas" – tikras mitinio sovietų valstiečių genijaus įsikūnijimas.

T. Lysenkos pseudomokslas su tikru mokslu turėjo mažai bendro. Jei jis ir turėjo aiškiai suformuotas teorijas, dažniausiai jos buvo lamarkizmo ir neteisingai interpretuoto darvinizmo mišinys; didžioji dalis T. Lysenkos darbų buvo „praktiniai nurodymai" žemės ūkiui, pvz. atvėsinti grūdų sėklą prieš sėjant.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑   Archyvuota kopija 2023-06-05 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑
6. ↑   Archyvuota kopija 2023-03-07 iš Wayback Machine projekto.
7. ↑
| **Rainer Eckert** |
| --- |
| Gimė | 1931 m. gruodžio 10 d. (92 metai)Česka Kamenicė, Čekoslovakija Čekoslovakija |
|  |
| Veikla | kalbininkas, baltistas |
|  |
| Alma mater | Valstybinis Maskvos universitetas |

Iš kairės į dešinę: Raineris Ekertas, Jochenas Dytrichas Rangė ir Štefanas Kesleris, 2013 m.
**Raineris Ekertas** (vok. *Rainer Eckert*, 1931 m. gruodžio 10 d. Česka Kamenicė, Čekoslovakija) – vokiečių baltistas.

Biografija
----------

R. Ekertas, kaip Sudetų vokietis, 1946 m. liepą buvo iškeldintas iš savo mažosios tėvynės Čekijoje į sovietų okupacinę zoną Vokietijoje.

Pradžioje jam teko dirbti valstiečių ūkiuose ir girininkijose. Tik 1949 m. jam atsirado galimybė vėl lankyti mokyklą, o brandos atestatą gavo 1952 m. R. Ekertas nuo 1952 iki 1957 m. Maskvos universitete studijavo rusistiką, slavistiką ir baltistiką. Nuo 1957 m. iki 1961 m. balandžio mokėsi aspirantūroje, disertacijos tema – „ǔ kamienai slavų prokalbėje".

Apgynęs disertaciją grįžo į Vokietiją ir nuo 1961 m. gegužės iki 1979 m. rugsėjo pabaigos dirbo Leipcigo universitete, pradžioje asistentu ir vyresniuoju asistentu, o nuo 1969 m. – docentu. 1971 m. rugsėjį pradėjo eiti rusų kalbos ordinarinio profesoriaus pareigas. Nuo 1971 iki 1975 m. vadovavo Teorinės ir taikomosios kalbotyros skyriui.

1977 m. R. Ekertas išėjo habilitaciją baltistikos srityje, apgynęs disertaciją „Baltų kalbų vardažodiniai i kamienai, ypač atsižvelgiant į slavų kalbas" (*Die Nominalstämme auf -i im Baltischen unter besonderer Berücksichtigung des Slawischen*).

Į R. Ekerto mokslinių interesų sritį įeina baltų-slavų kalbos, ypač šių kalbų morfologija, leksikologija ir frazeologija.

1979 m. spalio 1 d. VDR Mokslų akademijos Centriniame kalbotyros institute R. Ekertas tapo slavistikos, balkanistikos ir finougristikos vadovu.

1989 m. Greifsvaldo universitete įsteigė baltistikos katedrą ir pasirūpino atitinkamos specialybės dėstymu. 1992 m. kovą R. Ekertas tapo pirmuoju baltistikos profesoriumi Greifsvaldo universitete. 1993 m. gegužę jis tapo Baltistikos instituto direktoriumi. 1996 m. gruodį išėjo į pensiją.

Nuo 1983 m. R. Ekertas yra *Sodalizio Glottologico Milanese* narys, nuo 1992 m. – *Association for the Advancement of Baltic Studies* narys. Laikinai ėjo Baltų-slavų santykių tyrimo komisijos prie Tarptautinio slavistų komiteto pirmininko pareigas, taip pat buvo Berlyno baltistų būrelio (*Baltistenkreises zu Berlin*) pirmininku.

Apdovanojimai
-------------

* 1997 m. Vilniaus universiteto garbės daktaras
* 1999 m. Latvijos universiteto garbės daktaras

Išnašos
-------

1. 1 2  Algirdas Sabaliauskas (2004-02-02). „Rainer Eckert". VLE. Nuoroda tikrinta 2021-02-04.`{{cite web}}`: CS1 priežiūra: numeric names: authors list (link)

Literatūra
----------

* Jochen D. Range: *Rainer Eckert: Ein slavisch-baltischer Lebensweg.* In: *Aspekte baltistischer Forschung: [in honorem Rainer Eckert].* Essen: Verlag Die Blaue Eule 2000 (= Schriften des Instituts für Baltistik 1) ISBN 3-89206-929-8, S. 383—384 (Volltext)

Nuorodos
--------

* Webseite Archyvuota kopija 2016-10-06 iš Wayback Machine projekto. beim Instituit für Baltistik
UMD
**Universal Media Disc** (**UMD**) − tai optinis diskas, sukurtas bendrovės „Sony", ir skirtas PlayStation Portable delninei žaidimų konsolei.

Techniniai duomenys
-------------------

* **Fiziniai matmenys:** apytikriai 64 mm (skersmuo) × 4,2 mm (storis)
* **Maksimali talpa:** 1,80 GB (dvisluoksnis), 900 MB (vienasluoksnis)
* **Lazerio bangos ilgis:** 660 nm (raudonas lazeris)
* **Šifravimas:** AES 128-bitų

Panaudojimas
------------

Be to, kad UMD yra pagrindinė PSP žaidimų duomenų laikmena, UMD naudojamas ir filmų bei muzikos įrašymui ir saugojimui. Naudojami H.264/MPEG-4 AVC video ir ATRAC3plus audio formatai.

BBC yra išleidusi kelias TV laidas/serialus UMD diskuose Jungtinėje Karalystėje, tokias kaip „The Office", „The Mighty Boosh", „Doctor Who" ir „Little Britain".

Taip pat Japonijoje buvo išleista keletas suaugusiems skirtų filmų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „PSP procures porn in Japan". GameSpot.com. June 2, 2005. Suarchyvuotas originalas 2007-09-30. Nuoroda tikrinta 2007-07-20. **(**angl.**)**

Nuorodos
--------

* UMD filmų databazė Archyvuota kopija 2011-07-24 iš Wayback Machine projekto.
| **Berberis microphylla** |
| --- |
| Kietalapis raugerškis (*Berberis microphylla*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Vėdrynažiedžiai  *( Ranunculidae)* |
| Šeima: | Raugerškiniai  *( Berberidaceae)* |
| Gentis: | Raugerškis  *( Berberis)* |
| Rūšis: | Kietalapis raugerškis  *( Berberis microphylla)* |

 |

**Kietalapis raugerškis** (*Berberis microphylla*, sin. *Berberis buxifolia*) – raugerškinių (*Berberidaceae*) šeimos krūmų rūšis. Paplitusi Patagonijoje, Ugnies Žemėje, vidurio Čilėje.

Tai nedidelis, 1–1,5 m aukščio visžalis krūmas. Iš pažemės labai šakotas, šakos spygliuotos. Lapai nedideli, kieti, panašūs į buksmedžio. Vasarą žydi mažais, ryškiai geltonais žiedais. Vaisius – tamsiai mėlyna uoga. Kietalapio raugerškio uogos valgomos, naudojamos uogienėms gaminti, turi šiek tiek alkaloido berberino (jo gausiau yra šaknyse, stiebuose, vidinėje žievėje). Ši medžiaga turi antibakterinių savybių, bet didesniais kiekiais nuodinga.

Kietalapis raugerškis auga pakrantėse, pamiškėse, kirtavietėse, drėgnesnėse pievų vietose. Gerai įsikuria pažeistose vietose, taip par ganyklose, pakelėse. Labai dažnas augalas, neretai laikomas Patagonijos simboliu. Kaip dekoratyvinis želdynų, gyvatvorių augalas auginamas ir kitur.

Pietų Amerikoje augalas žinomas kaip isp. *calafate, michay, mechay*.

* PožymiaiPožymiai
* Gausiai žydintis krūmasGausiai žydintis krūmas
* ŽiedaiŽiedai
* Šakelės su uogomisŠakelės su uogomis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valstybinės lietuvių kalbos komisijos 2014 m. birželio 12 d. protokolinis nutarimas Nr. PN-2 „Dėl rekomendacijos „Dėl dekoratyvinių augalų lietuviškų pavadinimų (R–S)"
2. ↑  Berberis microphylla G.Forst. *Kew Royal Botanic Gardens*
3. 1 2  Berberis microphylla, *Useful Temperate Plants*
4. ↑  El Fruto de Patagonia, el calafate, *filmagallanes.cl*


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kietalapis raugerškis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Algirdas Antanas Gliožaitis** (g. 1938 m. vasario 24 d. Klaipėdoje) – Lietuvos inžinierius geodezininkas ir istorikas, Mažosios Lietuvos tyrinėtojas.

Biografija
----------

1962 m. baigė Kauno politechnikos instituto Hidrotechnikos fakultetą. 1962–1978 m. dirbo TSRS projektavimo ir mokslinių tyrimų institute „Hidroprojektas", 1978–1982 m. – Vilniaus statybos treste, 1982–1990 m. – Specializuotoje komunalinių objektų statybos valdyboje prie LTSR Statybos ministerijos. 1990 m. tapo Lietuvos geodezijos tarnybos vyriausiuoju inžinieriumi; 1991–1995 m. ėjo Valstybinės geodezijos tarnybos prie Žemės ūkio ministerijos Topografijos skyriaus viršininko pareigas.

Įsitraukė į Sąjūdžio veiklą. 1994–1997 m. Lietuvos Respublikos derybų su Baltarusija geodezinės, topografinės ir kartografinės medžiagos grąžinimo klausimais komisijos pirmininkas (1997 m. atvežta į Lietuvą).

Bibliografija
-------------

Parašė mokslinių straipsnių Lietuvos valstybės sienų, kartografijos, geodezijos klausimais. Leidiniai:

* 2008 m. monografija „Lietuvos administracinis suskirstymas žemėlapiuose: nuo seniausių laikų iki XXI amžiaus pradžios" (121 žemėlapis).
* 2013 m. monografija „Mažosios Lietuvos žemė XVIII–XX amžių dokumentuose ir žemėlapiuose" (197 žemėlapiai, 38 kitos iliustracijos).
* 2017 m. knyga „Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės žemėlapis ir jo variantai: sudarytas ir 1613 m. išleistas kunigaikščio M. K. Radvilos Našlaitėlio".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Gliožaitis(parengė Algirdas Matulevičius). Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2021-11-09).
Tradiciniai „Vana Tallinn" buteliai
**Vana Tallinn** (liet. *Senasis Talinas*) – tamsiai rudas, stiprus romo pagrindu pagamintas likeris, sukurtas 1960-aisiais  Estijos įmonėje „Liviko". Likeris saldus, su Jamaikos romo prieskoniu, pagardintas įvairiais natūraliais prieskoniais, įskaitant citrinmedžio eterinius aliejus, cinamoną, vanilę. Šių likerių stiprumas būna įvairus – nuo 16 iki 50% etilo alkoholio.

Nors pateikiamas kaip senas ir tradicinis estų alkoholinis gėrimas, „Vana Tallinn" gamyba iš tikrųjų prasidėjo tik 1960 m. rugsėjo mėn. Jis populiarus visose Baltijos šalyse, perkamas Ukrainoje, Rusijoje ir Suomijoje. Likerį taip pat importuoja JAV. 2008 m. „San Francisco World Spirits" konkurse „Vana Tallinn" laimėjo sidabro medalį, aukštą reitingą jam skyrė Gėrimų testavimo institutas, teigiamos apžvalgos paskelbtos žurnale „The Tasting Panel", internetinėje svetainėje „Tastings".

Rūšys
-----

Be pagrindinių stipriųjų „Vana Tallinn" likerių (45 ir 50%) dar gaminami:

* **Vana Tallinn Winter Spice** (35%) – gaminamas nuo 2012 m. lapkričio mėn. likerį papildant cinamonu, kardamonu, anyžiais ir muskato riešutais.
* **Vana Tallinn Heritage Edition** (40%)
* **Vana Tallinn Cream** (16%)
* **Vana Tallinn Chocolate Cream** (16%)
* **Vana Tallinn Coffee Cream** (16%)
* **Vana Tallinn Ice Cream** (16%)

Rekomenduojamas vartoti gryname pavidale, be priedų, įdedant ledukų arba kartu su kava. Galima naudoti kokteilių gamyboje.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* Degantis kokteilisDegantis kokteilis

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Vana Tallinn Liqueur". The Baltic Spirits Company. 2014. Suarchyvuotas originalas 2018-12-14. Nuoroda tikrinta 18 December 2014.
2. ↑  „Vana Tallinn". *InterBalt Products*. InterBalt Corp. Suarchyvuotas originalas 2018-11-17. Nuoroda tikrinta 26 June 2018.
3. ↑  „Liviko tõi turule uue Vana Tallinna likööri" (estų). Postimees. 15 November 2012. Suarchyvuotas originalas 17 February 2013. Nuoroda tikrinta 26 January 2013.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vana Tallinn** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Gamintojo „Liviko" internetinė svetainė
| **Dafydd ap Gwilym** |
| --- |
|  |
| Davido ap Gvilimo skulptūra Kardifo rotušėje |
| Gimė | ~ 1315–1320 m.Velsas Velsas |
| Mirė | ~ 1350–1370 m.Velsas Velsas |
|  |
| Veikla | poetas, rašytojas |

**Dãvidas ap Gvìlimas** (val. *Dafydd ap Gwilym*) – XIV a. gyvenęs valų poetas. Dažnai laikomas didingiausiu valų poetu, vadinamas „valų Petrarka".

Apie Davido ap Gvilimo gyvenimą beveik nieko nežinoma. Įprasta manyti, kad jis gimė netoli Penrin-Kocho, Lanbadarn-Vauro parapijoje Keredigione netoli Aberistvito. Žinomas tyrėjas R. Geraintas Grifidas (R. Geraint Gruffydd) teigia, kad D. Gvilimas gimė maždaug 1315 m. o mirė apie 1350 m. (Grifido manymu, poetas tapo Juodosios mirties auka), tačiau kiti mokslininkai mano jį gyvenus kiek vėliau (maždaug 1320–1370 m.). D. Gvilimas buvo kilęs iš kilmingos šeimos ir todėl tikriausiai nepriklausė didikų poetams, tačiau dauguma jo šeimos narių rašė poeziją. Pasak padavimo, D. Gvilimas palaidotas Strata Floridos vienuolyne Keredigiono grafystėje, ir dabar ten jam pastatytas paminklas.

Kaip poetas D. Gvilimas daugeliu ypatybių priklausė Europos kurtuazinei tradicijai (netgi esama nuomonių, kad jis yra buvęs Prancūzijoje arba Provanse), meilės lyrikai jo kūryboje tenka svarbus vaidmuo. Be to, skirtingai nuo ankstyvosios globėjų šlovinimo tradicijos, D. Gvilimo eilėse labai svarbūs asmeniniai potyriai, daug pasakojama apie paties poeto gyvenime patirtus išgyvenimus arba eilės skiriamos jo mylimiems žmonėms, pavyzdžiui, Morvid, Aberistvito pirklio žmonai. Davidas ap Gvilimas itin išpopuliarino poetinę kivido formą, kuri po jo kūrybos valų poezijoje įsivyravo (dažnai ir patys didikų poetai vadinami val. *Cywyddwyr*).

Išnašos
-------

1. 1 2 3  „Dafydd ap Gwilym". BBC Wales. Suarchyvuota iš originalo$1 $22003-06-23. Nuoroda tikrinta 2021-03-01.`{{cite web}}`: CS1 priežiūra: netinkamas URL (link)
2. ↑  Roberts, Alun (2002). *Welsh National Heroes*. Talybont, Ceredigion: Y Lolfa Cyf. pp. 25–26. ISBN 0-86243-610-9.
3. 1 2  Snyder, Christopher (2003). *The Britons*. Blackwell Publishing. pp. 270–271. ISBN 0-631-22260-X.
| Klaipėdos valsčiusHauptamt Memel |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **XVI a. – 1752** |  |

 |
|  |
| **Administracinis centras** | Klaipėda |
| **Valsčiai** | 5 (nuo XVIII a. pradžios) |
|  |
| **XVI a.–1701** |  Prūsijos kunigaikštystė |
| **1701–1752** |  Prūsijos karalystė |

**Klaipėdos valsčius** (arba ***Klaipėdos didysis valsčius, Klaipėdos hauptamtas***; vok. *Hauptamt Memel*) – Prūsijos kunigaikštystės (nuo 1701 m. Prūsijos karalystės) administracinis teritorinis vienetas, gyvavęs 1525–1752 m. dabartinės Lietuvos vakaruose, Klaipėdos krašte. Valsčiaus centras buvo Klaipėdoje.

Istorija
--------

Valsčius įkurtas 1525 m. įsteigus pasaulietinę Prūsijos kunigaikštystę. Pirmąkart paminėtas 1572 m. Priklausė Sembos sričiai. XVIII a. pradžioje didysis Klaipėdos valsčius buvo padalintas į smulkesnius vienetus – domenų valsčius (*Domänenämter*) – taip buvo sudaryti Sendvario valsčius, Klemiškės valsčius, Priekulės valsčius, Rusnės valsčius ir Šilokarčemos valsčius. Šiems valsčiams valdyti buvo įsteigti valstybiniai dvarai. Per Prūsijos karaliaus Frydricho II vykdytą administracinę teritorinę reformą 1752 m. valsčius pertvarkytas į Klaipėdos apskritį arba distriktą (visišką apskrities statusą gavo per 1815–18 administracinę teritorinę reformą).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Hauptamt Memel. Genealogy.net (tikrinta 2021-09-30).
2. 1 2  Leonardas Poviliūnas, *Klaipėdos apskritis*, Mažosios Lietuvos enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-09-28.
3. ↑  Algirdas Matulevičius, *Administracinis teritorinis suskirstymas*, Mažosios Lietuvos enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-09-28.
4. ↑  Dvaro istorija. SilutesMuziejus.lt (tikrinta 2021-09-27).
Nemokamo atviro kodo „Warzone 2100" žaidimo ekranvaizdis su iš anksto sugeneruota grafine vaizdo medžiaga
**Vaizdo intarpas** – kompiuterinio žaidimo epizodas, kurio metu žaidėjo valdymas yra visiškai arba dalinai apribotas. Vaizdo intarpų paskirtis yra nutraukus žaidimo eigą paspartinti siužeto plėtojimąsi, sustiprinti pagrindinio veikėjo vystymą, pristatyti kitus veikėjus bei pateikti pagrindinę informaciją, esamą atmosferą, dialogus ir užuominas.

Vaizdo intarpai dažniausiai sugeneruojami panaudojant paties žaidimo grafiką skriptuotiems įvykiams sukurti. Vaizdo intarpai taip pat gali būti animuoti, vaidybiniai arba iš anksto sugeneruoti grafiniai vaizdo įrašai, rodomai tiesiai iš vaizdo rinkmenos. Kiti vaizdo intarpai gali būti paprasčiausi tekstiniai intarpai su šnekos balionais virš veikėjų veidų.

Kai kurie vaizdo intarpai gali būti interaktyvūs, t. y. jų metu žaidėjo veikėjo valdymą perima kompiuteris, bet tuo pačiu žaidėjui ekrane kartkartėmis šokteli mygtukų paspaudimo komandos, kurias jis turi atlikti, norėdamas tęsti rodomą intarpą ir sėkmingai jį užbaigti. Tokia žaidimo mechanika, dažnai vadinama angl. *quick time event*, pradėta taikyti interaktyvaus filmo tipo laserdisc video žaidimuose, tokiuose kaip „Dragon’s Lair", „Road Blaster" ir „Space Ace".

Perdėtas vaizdo intarpų taikymas kompiuteriniuose žaidimuose neretai susilaukia kritikos, dažnai, žaidėjų, ypač vyresnių, tarpe jie yra apibūdinami kaip nepageidaujami ir įkyrūs.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Kompiuterinė animacija
* Interaktyvus filmas
* Machinima

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Computer-generated imagery". *ScienceDaily* (anglų). Nuoroda tikrinta 2020-11-20.
2. ↑  Rodgers, Scott (2010). *Level Up!: The Guide to Great Video Game Design*. John Wiley and Sons. pp. 183–184. ISBN 978-0-470-68867-0.
3. ↑  Mielke, James (2006-05-09). „Previews: Heavenly Sword". 1UP.com. Suarchyvuotas originalas 2011-06-04. Nuoroda tikrinta 2007-12-19. „Some points in key battles (usually with bosses) integrate QTE (quick-time events), which fans of Shenmue and Indigo Prophecy might like, but which we've been doing since Dragon's Lair and Space Ace. Time to move on, gents."
| **Huari Bumedjenas** |
| --- |
| Huari Bumedjenas2-asis Alžyro prezidentas |
|  |
| Gimė | 1932 m. rugpjūčio 23 d.Heliopolis, Alžyras |
| Mirė | 1978 m. gruodžio 27 d. (46 metai)Alžyras, Alžyras |
| Sutuoktinis (-ė) | Anisa Bumedjen |
| Huari Bumedjenas2-asis Alžyro prezidentas |
| Ėjo pareigas | 1965 m. birželio 19 d. – 1978 m. gruodžio 27 d. |
| Ankstesnis | Ahmed Ben Bella |
| Vėlesnis | Chadli Bendjedid |

**Huari Bumedjenas** (arab. هواري بومدين *Hawwārī Būmadyan*; 1932 m. rugpjūčio 23 d. – 1978 m. gruodžio 27 d.) – Alžyro politikas, 2-asis šalies prezidentas. Faktiniu šalies vadovu, kaip Revoliucinės tarybos pirmininku, Bumedjenas išbuvo nuo 1965 m. birželio 19 d. iki 1976 m. gruodžio 10 d , tada pasiskelbė šalies faktiniu prezidentu. Alžyro prezidentu Bumedjenas išbuvo iki pat savo mirties 1978 m. gruodžio 27 d.

Biografija
----------

Beveik nėra informacijos apie ankstyvąjį H. Bumedjeno gyvenimą, netgi jo tiksli gimimo nėra nustatyta – nors dauguma šaltinių mini 1932 m. kiti 1927 ar net 1925 m. Yra žinoma, kad Bumedjenas gimė berberų ūkininko, turėjusio septynis vaikus, šeimoje. Bumedjenas gimė kaip Muhamedas Ben Brahim Bucharuba. 

1950 m. baigė Kairo Al Azharo universitetą. 1955 m. įsitraukė į nacionalinio išsivadavimo kovą prieš Prancūziją, pasikeitė vardą į Houri Bumedjeno (pagal Tlemseno globėją Sidi Bumedjeną). 1958 m. tapo Orano provincijos sukilėlių vadu. Atkūrus nepriklausomybę, tapo šalies gynybos ministru. 1965 m. per karinį perversmą nuvertė Ahmedą Ben Belą ir pasiskelbė Revoliucinės tarybos pirmininku. Prijautė socializmui, siekė paversti šalį Trečiojo pasaulio lydere – jo valdymo metu Alžyras buvo urbanizuotas, pakeltas ekonomikos lygis, nacionalizavo naftos gavybos ir perdirbimo įmones. 1976 m. gruodžio 10 d. pasiskelbė prezidentu. 

Mirė 1978 m. gruodžio 27 d. nuo retos kraujo Valdenštremo ligos. Jo garbei pavadintas oro uostas, šalyje prezidentas gerbiamas iki šiol.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Houari Boumediène biography Archyvuota kopija 2014-02-13 iš Wayback Machine projekto. on website of the Presidency of the Republic of Algeria
2. ↑  Boumedienne, Houari (also spelled Boumédiène) at rulers.org.
3. ↑  Thomas M. Leonard (18 October 2013). *Encyclopedia of the Developing World*. Taylor & Francis. p. 191. ISBN 978-1-135-20515-7.
4. ↑  Bozzo, Anna. „Boumedienne, Houari". In Fleet, Kate; Krämer, Gudrun; Matringe, Denis; Nawas, John; Rowson, Everett (eds.). *Encyclopaedia of Islamedition=3rd*. Brill Publishers.
5. ↑  L'Algérie, Claudine Rulleau and Paul Balta, 2000
6. ↑  Lakhdar Ghettas, Mohammed. *Algeria and the Cold War– International Relations and the Struggle for Autonomy*. `{{cite book}}`: Nežinomas parametras `|origdate=` ignoruotas (`|orig-date=` suggested) (pagalba)
Bullfrog Productions|  |
| Forma | Nebeegzistuojanti(nuo 2004 m.) |
| Pramonė | Kompiuteriniai žaidimai |
| Įkurta | 1987 m. |
| Centrinė būstinė | Gildfordas, Saris, JK |
| Svarbiausi darbuotojai | Peter MolyneuxLes Edgar |
| Produktai | *Populous* serija*Dungeon Keeper* serija |

**Bullfrog Productions** – kompiuterinius žaidimus kūrusi britų bendrovė, įsteigta Les Edgar ir Peter Molyneux 1987 m. ir uždaryta 2004 m. Kompanija išgarsėjo 1989 m. išleidusi realaus laiko strategiją „Populous".

Istorija
--------

Pradžioje bendrovė vadinosi „**Taurus Impex Ltd**". Pavadinimas „Bullfrog" buvo suteiktas nuo žodžio angl. *bull* (*bulius/jautis*) ir angl. *frog* (*varlė*), kadangi Edgaro duktė labai mėgo varles.[reikalingas šaltinis]

1994 m. P. Molyneux tapo „Electronic Arts" viceprezidentu ir patarėju, kai „EA" įsigijo reikšmingą „Bullfrog" akcijų dalį.

1995-ųjų sausį „Bullfrog" buvo visiškai įsigyta „Electronic Arts", „Bullfrog" kurtų žaidimų leidėjo.

1997 m. rugpjūčio mėn. Molyneux paliko „Bullfrog" studiją tam, kad įsteigtų „Lionhead Studios", tuo tarpu kiti nariai įkūrė „Mucky Foot Productions".

2001 m. pasirodė paskutinis šios kompanijos sukurtas žaidimas – „Theme Park Inc.".

2004 m. bendrovė „Electronic Arts" tą, kas liko iš „Bullfrog", prijungė prie „EA UK" filialo.

2009 m. rugpjūčio mėn. „Electronics Arts" svarstė idėją – kai kuriuos „Bullfrog" žaidimus pritaikyti šiuolaikinėms sistemoms.

Žymūs žaidimai
--------------

* *Fusion* (1988)
* *Populous* (1989)
* *Flood* (1990)
* *Powermonger* (1990)
* *Populous II* (1991)
* *Syndicate* (1993)
* *Magic Carpet* (1994)
* *Theme Park* (1994)
* *Syndicate: American Revolt* (1994)
* *Tube* (1994)
* *Hi-Octane* (1995)
* *Magic Carpet 2* (1995)
* *Genewars* (1996)
* *Syndicate Wars* (1996)
* *Dungeon Keeper* (1997)
* *Theme Hospital* (1997)
* *Populous: The Beginning* (1998)
* *Theme Aquarium* (1998)
* *Dungeon Keeper 2* (1999)
* *Theme Park World* (1999)
* *Theme Park Inc* (2001)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Business Wire (1992-09-21). „Electronic Arts to acquire leading European software developer, Bullfrog Productions Ltd". AllBusiness. Nuoroda tikrinta 2008-04-13. `{{cite web}}`: `|author=` turi bendrinį pavadinimą (pagalba)
2. ↑   Joe Martin (11 August, 2009). „EA looking to revive classic Bullfrog games". Dennis Publishing Limited. Nuoroda tikrinta 26 March, 2010. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|access-date=` ir `|date=` (pagalba)
**Agatirsai** – Herodoto „Istorijoje" (V a. pr. m. e.) minima tauta, gyvenusi kažkur Transilvanijos regione (į šiaurę nuo Dunojaus). Ribojosi su neurais, už jų androfagai ir melanchlenai. Pasak graikų istoriko, agatirsai kūną ir plaukus dažė mėlynai, mėgo dabintis auksiniais papuošalais, tatuiruotėmis. Neprisijungė prie skitų koalicijos prieš persus. Vertėsi žemės ūkiu, buvo karingi.

Agatirsus vėliau mini Pomponijus Mela ir Plinijus Vyresnysis, vardindami Ponto stepės gentis, Plinijus pamini agatirsų mėlynus plaukus. Vėliau gentis pasitraukė į šiaurę ir Ptolemėjaus pažymėta kažkur tarp Vyslos ir Dniepro.

Agatirsų kilmė ar tolesnė etnogenezė nėra žinoma. Dažniausiai priskiriami trakams arba skitams - trakams. Galbūt vėliau asimiliavosi su dakais. ar sarmatais Gintaras Beresnevičius sieja agatirsus su baltais ar kaip padariusiais didelę įtaką pietinėms baltų gentims.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Baltai ir antika. 2001
3. ↑   Archyvuota kopija 2009-08-09 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Alexandra Ghenghea. Fingerprinting the Iron Age. 2014
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Japoniškas furo
**Furo** (jap. 風呂) arba **ofuro** (jap. お風呂) – pirties tipas, kilęs ir labiausiai paplitęs Japonijoje.

Nuo kitų pirčių tipų jis skiriasi tuo, kad čia kaitinamasi ne karštu oru ar garais, o karštu vandeniu.

Dažnai yra pasakojama, kad japonai *furo* tradicijų išmoko iš laukinių beždžionių, gyvenančių kalnuose. Sušalusios žiemą jos ieško natūralių šiltųjų vandens versmių, ir įlipusios į jas ilgai šildosi.

Tradiciškai namuose esanti *furo* būdavo didelė medinė statinė, į kurią prišildydavo vandens. Dabar jas pakeitė modernios automatiškai vandenį šildančios vonios.

Šiltųjų versmių pirtis *onsen* dažnai įrengiama po atviru dangumi
Skirtingai nei vakarietiškoje tradicijoje (ir tai dažnai tampa kultūrinių nesusipratimų priežastimi), tokia statinė ar vonia nenaudojama praustis, o tik šildytis. Todėl prieš lipant į *furo* kruopščiai prausiamasi po dušu, ir, tik jau esant švariam, lipama į karštą *furo* ir ten praleidžiama nemažai laiko. Dažnai procedūra kartojama keletą kartų.

Nusiprausti prieš lipant į *furo* būtina ir dėl to, kad tą patį vandenį naudoja visi šeimos nariai. Egzistuoja net ėjimo į *furo* eiliškumas: pirmieji eina garbingiausi žmonės (svečiai, senimas), o paskutinieji į *furo* lenda vaikai.

Vienas Japonijoje labiausiai paplitusių *furo* variantų yra *onsen*, viešos šiltų versmių pirtys kalnuose, kur į didelius baseinus leidžiamas žemės gelmėse įkaitęs vanduo, turintis daug mineralų, druskų, sieros. *Onsen* yra ne tik gydomoji, bet ir svarbi visuomeninio bendravimo priemonė. Paprastai *onsen* būna atskirai vyrams ir moterims, bet, retais atvejais, egzistuoja ir bendrųjų pirčių *konjoku* tradicija.
Koordinatės: 54°46′49″š. pl. 25°05′05″r. ilg.﻿ / ﻿54.7802°š. pl. 25.0848°r. ilg.﻿ / 54.7802; 25.0848

|  Sudervės Švč. Trejybės bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Kalvarijų |
| **Savivaldybė** | Vilniaus rajonas |
| **Gyvenvietė** | Sudervė |
| **Adresas** | Kernavės g. 4 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1822 m. |
| **Stilius** | klasicizmas |

 *Kitos reikšmės – Švč. Trejybės bažnyčia.*
**Sudervės Švč. Trejybės bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Sudervės kaime, 16 km į šiaurės vakarus nuo Vilniaus. Klasicistinė rotonda. Pamaldos vyksta lenkų ir lietuvių kalbomis. Viena iš kelių bažnyčių Lietuvoje, turinčių apvalią formą.

Istorija
--------

Sudervė 1594 m. paskirta Vilniaus stačiatikių Švč. Trejybės brolijai, kuri ją 1669 m. pardavė Vilniaus jėzuitų naujokynui. Vyskupas Ignotas Jokūbas Masalskis ir Teodora Sapiegienė 1782 m. pastatė bažnyčią. Jai paskirtas Saugūniškės kaimas ir palivarkas (prie Maišiagalos). 1783 m. įsteigta parapija. Prie bažnyčios veikė prieglauda, 1820 m. sudegė. Nuo 1797 m. iki 1820 m. bažnyčios vargonininku dirbo bajoras Simonas Baginavičius. Jam buvo išnuomotas ir Saugūniškės kaimas.

Sudervės dvaro savininkas (nuo 1774 m. vyskupas) Valentinas Volčackis pagal Lauryno Gucevičiaus projektą 1803–1822 m. pradėjo statyti dabartinę mūrinę bažnyčią. Statybą prižiūrėjo L. Gucevičiaus mokinys, architektas Laurynas Bortkevičius. Keturias evangelistų skulptūras ir didįjį altorių sukūrė skulptorius Ignotas Gulmanas. Vidų dekoravo dailininkas Napoleonas Ylakavičius. Bažnyčią 1834 m. konsekravo vyskupas Andrius Benediktas Klongevičius. Ji remontuota 1851–1852 m. (architektas Tomas Tišeckis), 1876 m. 1883 m. 1903 m. ir 1927 m.

Nuo 2005 m. įvestos pamaldos ir lietuvių kalba.

2015 m. bažnyčia buvo suremontuota.

Architektūra
------------

Bažnyčia – klasicistinių formų kupolinė rotonda, su giliomis išėmomis ties šoniniais altoriais, 6 dorėninių kolonų portiku. Už kolonų yra nišos, kuriose stovi 6 apaštalų skulptūros (skulptorius Pulmanas). Virš kupolo yra žibintas su kryžiumi. Šventoriuje stovi klasicistinė mūrinė varpinė. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Galerija
--------

* Nuo kapinių pusėsNuo kapinių pusės
* KolonadaKolonada
* VarpinėVarpinė
* Bažnyčios kupolo kryžiusBažnyčios kupolo kryžius
* InterjerasInterjeras
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Sudervės bažnyčia saugo daugybę paslapčių". *Kasdien.lt*. 2011-03-05. Suarchyvuota iš originalo 2016-07-21. Nuoroda tikrinta 2016-07-21.
2. ↑  „Sudervės". Suarchyvuotas originalas 2012-05-03.
3. ↑  „Sudervės bažnyčios ir klebonijos remonto darbai". Suarchyvuota iš originalo 2017-05-18. Nuoroda tikrinta 2017-05-18.

* Sudervės Švč. Trejybės bažnyčia
* Sudervės Švč. Trejybės bažnyčia
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Ramiojo vandenyno ugnies žiedas
Pasaulio tektoninių plokščių žemėlapis, raudonomis rodyklėmis pažymėta judėjimo kryptis
**Ugnies žiedas** - regionas Ramiojo vandenyno pakrantėse, pasižymintis žemės drebėjimų ir ugnikalnių išsiveržimų gausa (geologinis aktyvumas). Šiame regione įvyksta 90 % visų pasaulio žemės drebėjimų bei 81 % pasaulio ugnikalnių išsiveržimų.

Ugnies žiedas susiformavęs dėl tektoninių plokščių judėjimo ir santykio. Rytinėje Ugnies žiedo dalyje Naskos plokštė ir Kokosų plokštė slenka gylyn po į vakarus judančia Pietų Amerikos plokšte (subdukcija). Dalis Ramiojo vandenyno plokštės ir maža Chuano de Fukos plokštė lenda po Šiaurės Amerikos plokšte. Šiaurinėje Ugnies žiedo dalyje į šiaurės vakarus judančios Ramiojo vandenyno plokštės kraštas eina po Aleutų salomis, o vakaruose ties Kamčiatkos pusiasalio ir Kurilų salų sudaroma arka po Ochotsko plokšte. Pietinė Ugnies žiedo dalis sudėtingesnė dėl įvairių mažų tektoninių plokščių susidūrimų su Ramiojo vandenyno plokšte. Piečiausia Ugnies žiedo dalis eina prie Antarktidos, kur yra daug didelių ugnikalnių, įskaitant ir Erebusą, piečiausią aktyvų pasaulio ugnikalnį.

Rytinėje Azijos dalyje po žemynine plokšte panyra Ramiojo vandenyno ir Filipinų plokštės. Jų sandūroje susidarė giliavandenės įdubos, iškilo salų virtinės. Litosferos plokščių ribomis eina seisminės juostos. Alpių-Himalajų kalnų juostoje žemės pluta stora, ugnikalniai nesiveržia, bet žemės drebėjimai - dažnas reiškinys. Aktyviausia Ramiojo vandenyno seisminė juosta. Čia dažnai veržiasi ugnikalniai, vyksta žemės drebėjimai. Ši Azijos dalis priskiriama Ramiojo vandenyno ugnies žiedui. mėgsti valgyti ooooooooooooo
**Individualizmas** – politinė filosofija, moralinė laikysena, socialinis požiūris, pabrėžiantis individo laisvę ir nepriklausomybę. Individualizmas iškelia asmeninius siekius ir vertybes virš visuomenės tikslų bei vertybių. Individualizmas dažnai atmeta tikėjimą, moralines, socialines normas, pabrėžia asmeninių santykių naudą santuokos ir kt. atvejais.

Aleksio de Tokvilio įvesta sąvoka XIX a. pirmojoje pusėje. Terminą išplėtojo Adamas Smitas ir Džeremis Bentamas. Politiškai individualizmas siejamas su liberalizmu. Ši ideologija oponuoja kolektyvizmui, kuris iškelia visų pirma visuomenės, valstybės gerovę.

Išnašos
-------

1. ↑  *Encyclopedia of sociology*. Borgatta, Edgar F. Montgomery, Rhonda J. V. (2nd leid.). New York: Macmillan Reference. 2000. ISBN 0-02-864853-6. OCLC 43634918.`{{cite book}}`: CS1 priežiūra: others (link)
2. ↑  *Encyclopedia of psychology*. Kazdin, Alan E. Washington, D.C.: American Psychological Association. 2000. ISBN 1-55798-650-9. OCLC 42692282.`{{cite book}}`: CS1 priežiūra: others (link)
3. ↑  *Individualizmas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
4. ↑  Rūta Vainienė. Ekonomikos terminų žodynas. Individualizmas Tyto alba, 2008 m.

Vikižodynas
| Medaliai |
| --- |
|
| **Atstovaujant: Lietuvos vėliava Lietuva** |
| Vyrų orientavimosi sportas |
| Pasaulio žaidynės |
| **Sidabras** | 2001 Akita Japonijos vėliava Japonija | Estafetė |

**Ambrazas Svajūnas** (g. 1967 m. vasario 20 d. Šiauliuose), orientacininkas, daugkartinis Lietuvos orientavimosi sporto čempionas, be to, laimėjęs Lietuvos lengvosios atletikos, bėgimo kalnais čempionatuose, sporto organizatorius.

1988 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą. 1989 m. pelnė SSRS sporto meistro vardą. Pirmoji trenerė N. Veršinskienė. Nuo 1999 m. verslininkas.

Sporto pasiekimai
-----------------

S. Ambrazas 1988–2006 m. buvo Lietuvos orientavimosi sporto rinktinės narys, iškovojo daugiau kaip 20 Lietuvos orientavimosi sporto čempiono titulų: 2 kartus žiemos ir 20 kartų vasaros rungtyse (1988, 1989, 1991, 1994–2006).
SSRS pirmenybėse 1989 m. buvo 3–ias (estafetė), Šiaurės šalių čempionate 1995 m. užėmė 10 ir 12 vietas asmeninėse varžybose.

Pasaulio čempionate 1995 m. Vokietijoje užėmė 12 ir 14 vietas asmeninėse varžybose, 12 vietą estafetėje, 1999 m. Škotijoje – 6 vietą estafetėje, 2005 m. Japonijoje – 6 vietą estafetėje.

Pasaulio žaidynėse Akitoje (Japonijoje) 2001 ir pasaulio parkų turuose 2002 m. buvo absoliutus 2 vietų laimėtojas.

S. Ambrazas dalyvavo įvairiuose ekstremalaus sporto turnyruose. Be kitų, tapo bėgimo 1001 laiptelio į Europos prekybos centrą rekordininku. Čia jis 10 sek. aplenkė olimpinį vicečempioną Andrejų Zadneprovskį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Suburta stipriausia ekstremalių varžybų Lietuvos komanda". *delfi.lt*. 2012-09-06. Suarchyvuota iš originalo 2015-07-07. Nuoroda tikrinta 2017-02-17.
2. ↑  „Lietuviai už poliarinio rato sieks ištvermės rekordo (nuotraukos)". *zmones.lrytas.lt*. 2010-07-07. Suarchyvuota iš originalo 2017-02-17. Nuoroda tikrinta 2017-02-17.

Nuorodos
--------

* Svajūnas Ambrazas Lietuvos sporto enciklopedijoje
* Svajūnas Ambrazas (*dbtopas.lt*)
| Agos Buriatų autonominė apygardaАгинский Бурятский автономный округАгын Буряадай автономито округ |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **1938 – 2008** |  → |

 |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Federalinė apygarda (nuo 2000)** | Sibiro federalinė apygarda |
| **Ekonominis regionas** | Rytų Sibiras |
| **Administracinis centras** | Aginskojė |
| **Oficialios kalbos** | rusų, buriatų |
| **Vadovas** | Bairas Žamsuevas (*paskutinis*) |
|  |
| **Gyventojų** | 73 500 (2006) |
| **Plotas** | 19 300 km² |
|  **Vikiteka** | Agos Buriatų autonominė apygardaVikiteka |

**Agos Buriatų autonominė apygarda** (rus. *Агинский Бурятский автономный округ*) – buvusi Rusijos apygarda Pietų Sibire, Užbaikalės krašte. Administracinis centras – Aginskojė.

Istorija
--------

Apygarda sudarta 1937 m. rugsėjo 26 d. 2008 m. kovo 1 d. Agos Buriatų autonominę apygardą sujungta su Čitos sritimi į Užbaikalės kraštą.

Gyventojai
----------

Tautinė sudėtis (2002 m. duomenys):

* buriatai (62,52 %)
* rusai (35,13 %)
* totoriai (0,54 %)
* ukrainiečiai (0,26 %)
* evenkai (0,23 %)

### Didžiausios gyvenvietės

* Aginskojė
* Mogoitujus
* Duldurga
* Novoorlovskas
* Orlovskis

Geografija
----------

Apygarda išsidėsčiusi pietų Užbaikalėje, kalnuose (aukštis iki 1663 m). Klimatas vidutinių platumų, ryškiai kontinentinis. Vidutinė sausio temperatūra -24 °C, liepos 18 °C. Kritulių iškrenta ~400 mm per metus. Didžiausios upės – Ononas ir Aga. Žemumose vyrauja stepės, aukščiau 1000 m – maumedžių miškai (dengia trečdalį apygardos ploto).

Ekonomika
---------

Kalnakasyba, miškininkystė. Ganyklinė gyvulininkystė. Grūdinių kultūrų (kviečių, avižų, miežių) pasėliai.

Administracinis skirstymas
--------------------------

Agos Buriatų autonominė apygarda administraciškai skirstyta į 3 rajonus:

* Agos rajonas
* Duldurgos rajonas
* Mogoitujaus rajonas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 12

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2021-12-08 iš Wayback Machine projekto. **(**rus.**)**
* Buriatai (liet.)
**Akultūracija** (angl. *acculturation*) – antropologijoje, sociologijoje, psichologijoje vadinamas procesas, kurio metu dėl ilgalaikių ir tiesioginių kontaktų tarp skirtingų kultūrinių grupių viena iš jų perima visą arba dalį kitos kultūros. Paprastai poveikis yra abipusis, tačiau dažniausiai galima išskirti dominuojančią grupę, kurios kultūrą ir vertybes perima kitos grupės.

Akultūracijos poveikyje vykstantys pasikeitimai gali būti laiko požiūriu ilgai trunkantys, besitęsiantys kelias kartas. Vienai iš kultūrinių grupių visiškai perėmus kitą kultūrą kalbame apie asimiliaciją (pvz. imigrantai naujoje valstybėje), kuri susijusi ir su grupinio identiteto pasikeitimu. Imigrantų akultūracija priklauso nuo imigranto vidinės grupės ir visuomenės (išorinės grupės) nuostatų. Jei nuostatos apie savo grupę yra labai teigiamos ir nuostatos apie išorinę grupę yra labai neigiamos (tipiškas etnocentrizmo atvejis) akultūracija dažniausiai yra atmetama, jai priešinamasi ir ji vyksta žymiai lėčiau. Priešingu atveju akultūracija vyksta žymiai sparčiau ir sėkmingiau.

Akultūracijos procesą XIX–XX a. sandūroje pradėjo tyrinėti JAV etnografai. XX a. ketvirtajame dešimtmetyje tyrimus išplėtojo JAV antropologai ir sociologai, nagrinėję baltųjų kultūros įtaką indėnams ir juodaodžiams. Nuo 8 dešimtmečio tyrinėjimai pritaikyti tarpkultūrinėje psichologijoje atsižvelgiant į migrantų, pabėgėlių ar kolonizuotų teritorijų gyventojų kultūrinę ir psichologinę adaptaciją. Pastarieji išskyrė keturias skirtingas mažumų akultūracijos strategijas: integraciją, asimiliaciją, separatizmą, marginalizaciją.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Inkultūracija
* Socializacija

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Encyclopedia of sociology*. Borgatta, Edgar F. Montgomery, Rhonda J. V. (2nd leid.). New York: Macmillan Reference. 2000. ISBN 0-02-864853-6. OCLC 43634918.`{{cite book}}`: CS1 priežiūra: others (link)
2. ↑  *Encyclopedia of psychology*. Kazdin, Alan E. Washington, D.C.: American Psychological Association. 2000. ISBN 1-55798-650-9. OCLC 42692282.`{{cite book}}`: CS1 priežiūra: others (link)
3. ↑  *Akultūracija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
Olyvos taikos tekstas
Kambarys Olyvos vienuolyne, kuriame buvo pasirašyta sutartis
**Olyvos taika** (taip pat: *Olyvos sutartis*) – taikos sutartis, sudaryta 1660 m. gegužės 3 d. tarp Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Leopoldo I, Brandenburgo kurfiursto ir
Prūsijos kunigaikščio Frydricho Vilhelmo, Švedijos karaliaus Karolio XI ir Abiejų Tautų respublikos karaliaus Jono Kazimiero Vazos Olyvoje, netoli Gdansko Lenkijoje.

Šia sutartimi karalius Jonas Kazimieras atsisakė savo pretenzijų į Švedijos sostą, kurį 1599 m. prarado jo tėvas Zigmantas Vaza. Taip pat jis pripažino Švedijos valdžią Livonijoje ir Rygoje bei Hohencolernams priklausiusios Prūsijos hercogystės suverenitetą. Pomerelija atiteko ATR. Švedija sutiko grąžinti Lietuvai-Lenkijai Latgalą. Tai, kad Švedijai buvo pripažinta jos užimta Livonijos dalis, tik patvirtino jau susiklosčiusį *status quo* Baltijos jūros regione.

Daugiausia tarpininkaujant Prancūzijai sudaryta sutartis užbaigė dar Zigmanto Vazos laikais prasidėjusį konfliktą, kuris perėjo į keletą Švedijos – Abiejų Tautų Respublikos karų (1598–1599, 1600–1629 ir 1655–1660).

Olyvos sutartis ir tais pačiais metais sudaryta Kopenhagos taika buvo Švedijos, kaip didžiosios valstybės klestėjimo aukščiausias taškas.

Išnašos
-------

1. ↑  *Olyvos taika*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVII (On-Peri). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010
2. ↑  *The Columbia encyclopedia* (6th leid.). New York: Columbia University Press. 2000. ISBN 0-7876-5015-3. OCLC 43599122.
3. ↑  Peace of Oliva (www.encyclopedia.com)