recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 55°17′19″š. pl. 21°34′29″r. ilg.﻿ / ﻿55.2886°š. pl. 21.5747°r. ilg.﻿ / 55.2886; 21.5747

|  Juknaičių šv. Jono Krikštytojo koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Šilutės |
| **Savivaldybė** | Šilutės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Juknaičiai |
| **Adresas** | A. ir R. Kiškių g. 1 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1989 m. |

**Juknaičių šv. Jono Krikštytojo koplyčia** – katalikų koplyčia, stovinti Šilutės rajone, Juknaičiuose. Aptarnauja Šilutės šv. Kryžiaus parapijos kunigas. Vyksta sekmadieninės pamaldos, kasmetiniai šv. Jono Krikštytojo atlaidai.

Pagrindinis altorius

Istorija
--------

Koplyčia įrengta 1995 m. Nepriklausomybės metais čia buvo įkurta Romos katalikų Juknaičių parapija. Juknaičių ūkio direktorius Zigmantas Dokšas materialiai rėmė bažnytėlę įrengiant altorių, suolus, klausyklas, vargonus, savo lėšomis nuliedino naują varpą ir finansavo varpinės sutvarkymą.

Architektūra
------------

150 vietų koplyčia stovi XX a. II pusėje suprojektuotų gatvių – A. ir R. Kiškių ir Šiloko – sandūroje pastatytų Savarankiško gyvenimo namų komplekse. Juknaičių gyvenvietė yra pripažinta saugoma urbanistinio kraštovaidžio kultūros vertybe  (unikalus kodas 33144). Koplyčia stovi uždaro, kvadrato formos kieme tolimajame kampe. Iš gatvės patenkama pro vartus–varpinę, kvadrato įstrižainės linijoje įrengtu taku. Šalia jo priešais koplyčią stovi dekoratyvinė skulptūra (skulpt. Stanislovas Kuzma). Palyginti stambus bronzinis kūrinys saugumo sumetimais atkeltas iš pirminės atviros vietos. Prie koplyčios pritvirtinta metalinė lentelė su įrašu (sunkiai įskaitomu) apie jos pastatymą: „*Bažnytėlė ir senelių namai pastatyti Juknaičių eksperimentinio ūkio lėšomis 1989 m. Architektas ?*".

Koplyčioje įrengta dviaukštė, vientisa erdvė, kurią apjungia pagrindinis altorius. Jo konstrukcija iškilusi iki pastogės. Laiptais patenkama į maldų salę, įrengtą antrame aukšte. Ji yra kampo formos plano, kurio priekyje pastatytas altorėlis.

Galerija
--------

* Vaizdas iš antrojo aukštoVaizdas iš antrojo aukšto
* Antrajame aukšteAntrajame aukšte
* Atminimo plokštelė prie koplyčios pamatoAtminimo plokštelė prie koplyčios pamato
* VarpinėVarpinė
* Įėjimas į koplyčiąĮėjimas į koplyčią

Šaltiniai
---------

1. ↑  „juknaičiai". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2015-12-09.
2. ↑  Išsaugoti Juknaičius[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Juknaičių šv. Jono Krikštytojo koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Telšių vyskupija. Juknaičių šv. Jono Krikštytojo parapija
|  |
| --- |
| Skitų kalba |
| Kalbama | Skitija |
| Kalbančiųjų skaičius | - |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | mirusi |
| Kilmė | indoeuropiečių0indoiranėnų (arijų)00iranėnų000rytų iranėnų0000**skitų** |
| Rašto sistemos | - |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-3 | xsc |

**Skitų kalba** – senovės iranėnų kalba ar kalbų grupė, vartota Eurazijos stepėse gyvenusių skitų. Kalba priklausė rytų iranėnų šakai, iš kurios išsirutuliojo dabartinės osetinų ir pamyriečių kalbos. Skitų tarmės buvo vartojamos plačioje Eurazijos stepių erdvėje nuo Vyslos ir Dunojaus vidurupio vakaruose iki Tarimo baseino rytuose. Atskiros skitų kiltys – sarmatai, sakai, masagetai, alanai, kimerai ir kt. galėjo turėti savitas kalbas arba tarmes.

Skitų kalba tiesiogiai iš esmės nepaliudyta. Kai kurie skitų areale rasti nežinomi įrašai bandomi skaityti kaip skitiški (pvz. nežinomo rašto Isyko įrašas iš Kazachstano arba hetitų hieroglifų įrašas iš Sakezo Irane). Žinoma keletas istoriniuose šaltiniuose minimų skitiškų asmenvardžių (pvz. skitų karalius \**Pṛθ-tavā*), dievavardžių (*Tabiti* (<*tap-* „kaisti"), pasak Herodoto, yra Hestija, *Papaios* (<*pat-* „ganyti, saugoti") = Dzeusas, *Api* (<*āp-* „vanduo, upė") = Gėja, *Goitosyros* ar *Oitosyros* (plg. av. *gaēθa-* „gyvūnas" + *sūra-* „turtingas" = Apolonas, *Argimpasa* ar *Artimpasa* (plg. av. *āθra-* „ugnis") = Afroditė Uranija, *Thagimasadas* = Poseidonas). Taip pat Herodotas bei Plinijus Vyresnysis pateikia kelias skitiškas etimologijas. Dabartinių kalbininkų skitiškais laikomi didžiųjų Rytų Europos upių pavadinimai (Dunojus, Donas, Dniepras, Dniestras < *\*dānu* „upė, vanduo", sen. Volgos pavadinimas *Rā* < „drėgmė"), galimai – Obės pavadinimas (<*āp-* „vanduo, upė").

Skitų kalba skiriama į dvi pagrindines šakas:

* skitų–sarmatų arba alanų kalbos, vartotos dab. Ukrainoje, pietų Rusijoje, Kazachstane; iš jų išsivystė dab. osetinų kalba;
* skitų–hotanų arba sakų kalbos, vartotos Hotano karalystėje (dab. Rytų Turkestanas); su jomis susijusios dabar Pamyre vartojamos vachanų, jagnobų kalbos.

Skitų kalbai turėjo būti artimos Vidurinėje Azijoje vartotos sogdų ir chorezmiečių kalbos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lubotsky, Alexander (2002). „Scythian elements in Old Iranian" (PDF). 'Proceedings of the British Academy*. The British Academy; azargoshnasp. 116: 189–202.*
2. ↑  Schmitt, Rüdiger (ed.), Compendium Linguarum Iranicarum, Reichert, 1989
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 Vėliavos santykis: 10:19
Ramiojo vandenyno salų globojamos teritorijos vėliava; naudota 1965–1978 m.
JTO vėliava, naudota Mikronezijoje 1947–1965 m.
JAV vėliava, naudota Mikronezijoje 1944–1986 m.
**Mikronezijos Federacinių Valstijų vėliava** buvo patvirtinta 1979 m. lapkričio 10 d. Mėlynas laukas simbolizuoja Ramųjį vandenyną, o keturios baltos žvaigždės - keturias federacijos salų grupes: Čiukas, Kosraė, Ponapė ir Japas.

Istorija
--------

Panašios išvaizdos, tik su šešiomis žvaigždėmis buvo Ramiojo vandenyno salų globojamos teritorijos vėliava. Papildomas žvaigždes atstovavo Palau, Maršalo salos ir Marianos Šiaurinės Salos, nepanorę priklausyti federacijai (Kosraė tuo metu buvo Ponapės dalis).

**Okeanijos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Australija · Fidžis · Kiribatis · Maršalo Salos · Mikronezija · Nauru · Naujoji Zelandija · Palau · Papua Naujoji Gvinėja · Samoa · Saliamono Salos · Tonga · Tuvalu · Vanuatu
Amerikos Samoa · Guamas · Kuko Salos · Marianos Šiaurinės Salos · Naujoji Kaledonija · Niujė · Norfolkas · Pitkernas · Prancūzijos Polinezija · Tokelau · Volisas ir Futūna |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai· Herbai |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Aloysia citrodora** |
| --- |
| Citrininė aloyzija (*Aloysia citrodora*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Verbeniniai  *( Verbenaceae)* |
| Gentis: | Aloyzija  *( Aloysia)* |
| Rūšis: | Citrininė aloyzija  *( Aloysia citrodora)* |

 |

**Citrininė aloyzija** (*Aloysia citrodora*) – verbeninių (*Verbenaceae*) šeimos žolinis augalas, kilęs iš Pietų Amerikos vidurio-pietinės dalies (Argentina, Peru, Brazilija, Bolivija, Čilė, Urugvajus, Paragvajus), bet dabar auginamas daugelyje tropinių kraštų (į Europą atvežtas XVII a.).

Tai sumedėjęs žolinis augalas ar puskrūmis, užaugantis iki 2–3 m aukščio. Lapai paprastieji, pailgi, iki 8 cm ilgio, lygiakraščiai. Žiedai šviesiai alyviniai, susitelkę į žiedyną, žydi pavasario pabaigoje–vasaros pradžioje. Citrininė aloyzija jautri šalčiui – temperatūrai nukritus žemiau 0 °C augalas netenka lapų, nors stiebas pakelia iki -10 °C šaltį.

Augalas skleidžia malonų, citriną primenantį kvapą, todėl plačiai naudojamas kulinarijoje – iš citrininės aloyzijos lapų gaminama arbata, jais gardinami konditerijos gaminiai, jogurtai, žuvies patiekalai, šerbetai. Eteriniai aliejai naudojami parfumerijoje. Citrininės aloyzijos syvai pasižymi priešgrybelinėmis savybėmis, yra antioksidantas, arbata pasižymi raminamosiomis savybėmis, tinka miegui gerinti. Augalas dekoratyvus, auginamas soduose, gėlynuose.

Vietiniai pavadinimai:

* isp. *cedrón, hierba luisa, verbena de Indias*
* port. *lúcia-lima, bela-luísa, limonete*
* pranc. *verveine odorante, verveine citronnelle, verveine du Pérou*

* Krūmas (Karlsrūjės botanikos sodas, Vokietija)Krūmas (Karlsrūjės botanikos sodas, Vokietija)
* LapaiLapai
* ŽiedaiŽiedai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

„Moulin Rouge" kabaretas Paryžiuje
Kabaretas iš vidaus
**Kabaretas** (pranc. *cabaret*, vok. *kabarett*) – įstaiga, sudaranti sąlygas scenos menui ir teikianti maitinimo paslaugas bei orientuota į žmonių socializacijos poreikius.

Kabaretuose paprastai vyrauja charizmatiška aplinka, renginiai ir atlikėjai, veikia baras bei virtuvė. Gali būti panašus į restoraną ar užeigą su scena pasirodymams.  

Rengiami įvairūs scenos meno pasirodymai: šokio teatras, teatralizuoti koncertai, dramos, politinės satyros, komikų, fakyrų pasirodymai, televizijos šou filmavimai, performansai.  

Nevykstant renginiams gali veikti kaip naktinis klubas ar kaip įprasta maitinimo įstaiga.

Istorija
--------

Pirmąjį kabaretą „Le Chat Noir" 1880 m. Prancūzijoje įkūrė Rodolphe Salis. Jis tuomet įkvėpė įkurti panašias vietas renginiams Vokietijoje ir Austrijoje. Pirmasis kabaretas „Überbrettl" Vokietijoje įkurtas Berlyne 1901 m. Austrijoje „Jung-Wiener Theater zum lieben Augustin" įkurtas Vienoje. Pradžioje jie buvo orientuoti į politinės satyros ir juodojo humoro renginius.

Vieną žinomiausių ir žymiausių kabaretų „Moulin Rouge" (pranc. *Raudonasis Malūnas*) 1889 m. Paryžiuje įkūrė Charles Zidler ir Joseph Oller.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Restoranas
* Kavinė
* Užeiga
* Smuklė
* Baras
* Bufetas
* Valgykla
* Bistro
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Čamorų šokėjai
**Mikroneziečiai** – etnolingvistinė grupė, gyvenanti Okeanijoje, Mikronezijos salyne. Bendra populiacija viršija 115 tūkst. žmonių. Kalba austroneziečių kalbų šeimai priklausančiomis mikroneziečių kalbomis, nors keletas kalbų (palau, čamorų, japų) priklauso kitoms malajų-polineziečių grupėms.

Pagrindinės mikroneziečių tautos:

* karolinai
* kiribačiai
* kosrajiečiai
* maršaliečiai
* nauriečiai
* palaujiečiai
* ponapiai
* čiukiečiai
* čamorai
* japiečiai

Mikroneziečių kilmė nėra iki galo aiški. Manoma, kad jie kilę iš Malajų salyno ar Filipinų, jų patekimas į Mikroneziją yra austroneziečių migracijų dalis. Kaip ir kiti Okeanijos gyventojai, pasižymi gerais laivybos ir navigacijos sugebėjimais. Nuo polineziečių skiriasi tamsesne kūno spalva (bet ne tokia tamsia, kaip melaneziečių), iš visų Okeanijos tautų turi daugiausia mongoloidinių kūno bruožų.

Socialinė struktūra klaninė. Klanai susidaro pagal salas, kiekvienas klanas turi savo vadą. Taip pat yra seniūnai, patarėjai. Giminės linija dažniausiai matrilinijinė.

Dėl menkos Mikronezijos salų gamtos (priešingai, nei kitur Okeanijoje, Mikronezijoje išimtinai dominuoja atolai su smulkiomis salelėmis), ūkis išvystytas silpnai. Verčiamasi žvejyba, kokosų rinkimu ir kopros gamyba, auginami duonmedžiai, jamsai, kolokazijos (taras). Renkami paukščių kiaušiniai, vietomis (pvz. Ponapėje) maistui buvo naudojami šunys.

Svarbus amatas yra valčių gamyba. Gaminamos burinės ir irklinės valtys. Burės gaminamos iš pandano lapų. Navigacijai buvo gaminamos specialios „schemos" iš vytelių. Taip pat orientuojamasi pagal žvaigždes.

Namus mikroneziečiai tradiciškai stato iš kokospalmių medienos ir dengia pandano lapais. Kaimuose įrengiami bendri susirinkimų namai, kurie dažniausiai skirstosi į vyrų namus ir moterų namus. Tradiciškai mikroneziečių aprangą sudarė raištis ant juosmens (vyrų) ir lapų sijonas (moterų). Puoštasi gėlių vainikais.

Japo salos gyventojai naudojo girnas primenančius megalitus – akmeninius „pinigus". Šie akmenys buvo gabenami iš Babeltuapo. Kitur kaip valiuta naudotos kriauklės. Ponapėje yra akmeninio Nan Madolio miesto griuvėsiai.

Iš menų labiausiai išvystę šokius. Mikroneziečių muzika kolektyvinė, vokalinė, skirta daugiausia epams apie keliautojus. Religija daugiausia animistinė, yra šventikai, šamanai, vykdantys gydimo, dvasių išvarymo ritualus. Dangus skirstomas į 7 sluoksnius, kur gyvena įvairios dievybės ir gaivalai. Tikima, kad mirusiųjų sielos iškeliauja į jūrą arba negyvenamas salas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Nešlifuoti citrinai
Citrinas
**Citrinas** – reta, geltonos ar gelsvos spalvos kvarco atmaina.

Dirbtiniu būdu citrinas dažniausiai gaunamas kaitinat ametistą ar dūminį kvarcą. Jau viduramžiais taip buvo daromi citrinai.

Mineralas taip pavadintas nes yra geltonos spalvos, kurią įgauna dėl geležies priemaišų. Šio brangakmenio spalva gali kisti dėl šilumos ar saulės spindulių poveikio. Gali būti geltonas, geltonai rudas, citrinos geltonumo, geltonai oranžinis.

### Radimvietės

Gamtoje citrinas randamas retai. Didžiausius išteklius turi Brazilija. Svarbus citrino tiekėjas – Madagaskaras. Vyno geltonumo citrinas randamas Rusijoje Urale, centriniame Kazachstane. JAV – Kolorade, Niu Hempšyre, Šiaurės Karolinoje. Europoje atskirų radimviečių yra Čekijoje, Ispanijoje, Prancūzijoje, Škotijoje.

Vašingtone Smitsono institute saugomi 2258, 1180 ir 783 karatų citrinai.
**Mikro šogis** (jap. 五分摩訶将棋 *gofun maka shōgi*; taip pat vadinamas **aguoniniu šogiu**) - modernus šogio variantas.

Žaidimo taisyklės
-----------------

### Reikmenys

Mikro šogis žaidžiamas ant 4x5 lentos.
Žaidimo figūros:

* 1 karalius;

* 1 rikis;

* 1 auksinis generolas;

* 1 sidabrinis generolas;

* 1 pėstininkas.

Visų figūrų ėjimai yra tokie patys kaip ir standartinio šogio.

### Pradinis figūrų išsidėstymas

  


| 4 | 3 | 2 | 1 |   |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| K | R | A | S | **a** |
| P |   |   |   | **b** |
|   |   |   |   | **c** |
|   |   |   | P | **d** |
| S | A | R | K | **e** |

### Evoliucionavimas

Mikro šogyje taip pat kaip ir standartiniame šogyje figūros gali evoliucionuoti. Priešingai negu standartiniame šogyje, figūros gali evoliucionuoti bet kada ir bet kada atsiversti.

* Karalius neevoliucionuoja;

* Sidabrinis generolas virsta ietininku;

* Rikis virsta auksiniu generolu;

* Auksinis generolas virsta bokštu;

* Pėstininkas virsta žirgu.

### Figūrų atsigaivinimas

Taip pat mikro šogyje galima atsigaivinti nukirstas figūras. Per žaidimą galima atsigaivinti ne daugiau kaip dvi figūras ir atgaivintas pėstininkas negali matuoti.

Nuorodos
--------

* Chessvariants.com
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Bambarų Kaartos karalystė** (bambarų kalba: *Kaarta Bamanan Famamara*) – istorinė Afrikos valstybė, 1753–1890 m. egzistavusi dab. vakarų Malio (Kajeso regionas) ir pietvakarių Mauritanijos (Hod el Garbio ir Asabos vilajų) teritorijoje. Ją sukūrė bambarų tauta.

Istorija
--------

Kaartos valstybė susiformavo istoriniame Diafanu regione. Dar XVII a. viduryje nuo Segu mieste valdžiusios bambarų kilmės dinastijos Kulibali, atskilo jos atšaka, kuri rezidavo Sunsana mieste. Kuomet XVIII a. pradžioje Segu Kulibali dinastija įkūrė Bamarų imperiją, Sunsanos Kulibali (dar vadinami Masasi) neprisijungė prie imperijos ir įkūrė atskirą Kaartos valstybę su sostine Nioro mieste.

Karai tarp Kaartos ir Bamarų imperijos vyko nuolat, ir Bamarų imperijos kariuomenė keletą kartų nusiaubė Kaartą. Tačiau XIX a. pradžioje Kaarta sustiprėjo ir tapo regiono lydere. Karalius Musa Kurabo vykdė karus prieš Futa Toro, 1803 m. nukariavo Chaso valstybėlę Bambuko regione. Karaliaus Bodian Mariba laikais Karta siaubė Galamo, Bondu, Salumo karalystes vakaruose.

Valdant Mamadi Kandijan (1843–1854 m.) pietuose iškilo galinga fulbių džihado valstybė Tukulerų imperija. 1854 m. Tukulerų valdovas Umaras Talis nukariavo Nioro sostinę ir išžudė visą valdovo šeimą. Kaarta buvo paversta Tukulerų imperijos vasale, o jos fama buvo skiriami iš centrinės valdžios ir lojalūs Tukulerų imperijai.

Kaartoje interesus reiškė ir prancūzai, kurie ją suvokė kaip grėsmę vasaliniam Futa Toro imamatui. 1878 m. jų ekspedicija sunaikino Sabucirės fortą ir nukariavo didelę dalį Kaartos. 1890 m. Prancūzai nukariavo likusią teritorijos dalį. 1904 m. Kaarta oficialiai aneksuota ir įjungta į Prancūzijos Vakarų Afriką.

Fama sąrašas
------------

Visos datos apytikrės.

* 1690–1700 Sekolo „Bemfa"
* 1700–1709 Fulakoro
* 1709–1760 Sebe
* 1760–1780 Denibabo
* 1780–1799 Sirabo
* 1799–1808 Musakura „Fulafo"
* 1808–1811 Ntinkoro
* 1811–1815 Sakhaba
* 1815–1832 Bodyan Moriba
* 1832–1843 Nyaralen Garan
* 1843–1854 Mamadi „Kandyan"
* Tukulerų imperijos vasalai:
	+ 1854–1867 Diringa Mori
	+ 1867–18.. Bussei
	+ 18..–18.. Dama
	+ 18..–18.. Allahi
	+ 18..–18.. Moriba
	+ 18..–18.. Gossi

|  |  |
| --- | --- |
| **Vakarų Sahelio istoriniai regionai ir imperijos** |  |
| **Regionai**: Diafanu (Kaarta) | Gana | Baraquri | Manden (Kenedugu, Vasulu) | Segu | Vidinė Nigerio Delta (Masina, Dina) | Songajus **Hegemonijos**: Vagadu (VIII–XI a.) > Soso (XII–XIII a.) > Malis (XIII–XIV a.) > Songajus (XV–XVI a.) > Bamana (XVII–XVIII a.) > Tukuleras (XIX a.) |
| **Fradique de Menezes** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1942 m. kovo 21 d. (81 metai) San Tomė ir Prinsipė, San Tomė |
| Pilietybė | San Tomė ir Prinsipės |
| Ėjo pareigas | 2001 m. rugsėjo 3 d. –  |
| Ankstesnis | Miguel Trovoada |
|  |
| Pareigos | San Tomė ir Prinsipės prezidentas |
|  |
|  **Vikiteka** | Fradique de Menezes |

**Fradique de Menezes** (g. 1942 m. rugsėjo 3 d.) – San Tomė ir Prinsipės politikas, nuo 2001 m. esantis šalies prezidentas.

Biografija
----------

Fradique de Menezes gimė 1942 m. rugsėjo 3 d. tuo metu buvusioje Portugalijos kolonijoje San Tomės mieste. Jo tėvas buvo portugalas, o mama – vietinė. Mokslus Menezes baigė Portugalijos ir Belgijos aukštosiose mokyklose.

Savo šalyje Menezesas yra sėkmingas verslininkas. Nuo 1986 iki 1987 m. jis buvo šalies užsienio reikalų ministras. Surinkęs 55.2% rinkėjų balsų 2001 m. jis buvo išrinktas šalies prezidentu. Kadangi politikas turėjo Portugalijos pilietybę, po rinkimų daug kas iškėlė abejones, ar jis gali tapti šalies vadovu. Tačiau Menezesas po rinkimų atsisakė Portugalijos pilietybės ir jam neliko jokių kliūčių užimti prezidento postą.

2003 m. liepos 16 d. kai Menezesas lankėsi Nigerijoje, šalyje kilo karinis maištas ir kariuomenės vadas Fernando Pereira perėmė prezidento postą. Tačiau po savaitės tvarka šalyje buvo atstatyta pasiekus susitarimą ir Menezesas grįžo į prezidento postą.

2006 m. liepos 30 d. šalyje įvyko nauji prezidento rinkimai, kuriuos vėl laimėjo Menezesas, surinkęs 60.58% rinkėjų balsų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Fradique de Menezes new president on Sao Tomé
2. ↑  Coup leaders hand power back to civilian president


| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:**Maria do Nascimento da Graça Amorim** | **Užsienio reikalų ministras**1986–1987 | Po to:**Guilherme Posser da Costa** |
| Prieš tai:**Miguel Trovoada** | **San Tomė ir Prinsipės prezidentas**2001–2003 | Po to:**Fernando Pereira** |
| Prieš tai:**Fernando Pereira** | **San Tomė ir Prinsipės prezidentas**2003–dabar | **Užimantis postą** |
**Jokūbo protoevangelija**, dar žinoma kaip **Jokūbo vaikystės evangelija** – ankstyvosios krikščionybės apokrifas, datuojamas apytikriai 150 mūsų eros metais. Ji pasakoja apie Marijos gyvenimą ir kūdikėlio Jėzaus gimimą.

Autorystė
---------

Skirtingai nei kanoninėse evangelijose, Jokūbo protoevangelijoje nurodomas autorius: „O aš, Jokūbas, kurs parašiau šitą pasakojimą Jeruzalėje". Todėl šios evangelijos autorius buvo tapatinamas su Jėzaus broliu Jokūbu.

Teksto tyrimas parodė, kad autorius nežino žydų papročių, ko tikrai nebūtų galima pasakyti apie Jokūbą. Kūrinyje aptinkami Tanacho vertimo į graikų kalbą – Septuagintos – o ne hebrajiškos Tanacho versijos atgarsiai.

Jokūbo protoevangeliją pirmą kartą paminėjo Origenas trečiojo mūsų eros amžiaus pradžioje. Jis teigė, kad tekstas yra įtartinas ir atsiradęs neseniai.

Turinys
-------

Jokūbo protoevangeliją sudaro trys skyriai po aštuonias pastraipas kiekvienas:

* Pirmasis pasakoja apie Marijos gimimą, vaikystę ir įsišventimą
* Antrasis kalba apie Marijos atidavimą Juozapui ir jos nėštumą
* Trečiasis pasakoja apie Jėzaus gimimą, trijų žynių apsilankymą ir Betliejaus kūdikių išžudymą.

Nuorodos
--------

* Gospels.net – The Infancy Gospel of James Archyvuota kopija 2008-06-11 iš Wayback Machine projekto.
* Русская апокрифическая студия – Протоевангелие от Иакова
Citizendium straipsnių skaičiaus kaita
**Citizendium** – laisvoji enciklopedija, prasidėjusi kaip Vikipedijos šaka, tačiau šiuo metu turinti savo nepriklausomą turinį. Citizendium projektą 2006 m. rugsėjo mėn. pradėjo Larry Sanger, vienas buvusių Vikipedijos įkūrėjų. Projektas kuriamas anglų kalba.

Pagrindinė šio skilimo priežastis buvo reakcija į to meto Vikipedijos kritiką, esą ji rašoma nespecialistų ir jos turiniu negalima remtis rimtuose tyrimuose ar studijose. Visų Citizendium autorių vardai, pavardės ir apytikriai mokslinė kompetencija yra žinomi, priimant bei atmetant keitimus į šią kompetenciją atsižvelgiama. Naudotojo sukūrimui reikalingas patvirtinimas, nors šiaip jau jis nelabai sunkiai gaunamas, ir kreiptis gali kiekvienas panorėjęs lankytojas. Dėl tokių taisyklių Citizendium beveik nėra vandalizmo.

Citizendium iš pradžių turėjo visų Angliškosios Vikipedijos straipsnių kopijas, tačiau vėliau buvo nuspręsta, jog projektui tai nepadeda, ir šiuo metu turi tik savo originalų turinį. Citizendium taip pat turi „patvirtintų" straipsnių, kuriuos patikrino neabejotinas dalyko specialistas, tačiau tokių nelabai daug. Patvirtintų straipsnių laisvai redaguoti nebegalima. Palyginus su Vikipedija, Citizendium straipsnių skaičius nėra didelis (2011 m. buvo apie 16 000), tačiau nauji straipsniai tebekuriami.

Išnašos
-------

1. ↑  Andrew Orlowski."Wikipedia founder forks Wikipedia, More experts, less fiddling?", *The Register*, 2006-09-18.
2. ↑  Bergsteintitle=Sanger says he co-started Wikipedia, Brian (2007-03-27). *NBCNews.com*. Associated Press .  Trūksta arba tuščias parametras `|title=` (pagalba)

Nuorodos
--------

* Citizendium projekto tinklalapis
| Kabardos-Balkarijos rezervatas |
| --- |
| IUCN Ia kategorija (gamtos rezervatas) |
| Kalnų ožiai Kabardos-Balkarijos rezervate Kalnų ožiai Kabardos-Balkarijos rezervate |
| **Vieta:** | Rusija (Kabardos-Balkarijos vėliava Kabarda-Balkarija) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Kašchatau |
| 

Žemėlapis rodantis Kabardos-Balkarijos rezervatas vietą.Kabardos-Balkarijos rezervatas

  |
| **Koordinatės:** | 43°02′0″ š. pl. 43°14′0″ r. ilg.﻿ / ﻿43.03333°š. pl. 43.23333°r. ilg.﻿ / 43.03333; 43.23333Koordinatės: 43°02′0″ š. pl. 43°14′0″ r. ilg.﻿ / ﻿43.03333°š. pl. 43.23333°r. ilg.﻿ / 43.03333; 43.23333 |
| **Plotas:** | 826,4 km² |
| **Įkurtas:** | 1976 m. |
| **Valdymas:** | Федеральная служба по надзору в сфере природопользования РФ |

**Kabardos-Balkarijos aukštikalnių rezervatas** (rus. *Кабардино-Балкарский высокогорный заповедник*) – saugoma gamtos sritis Rusijoje, Kabardoje-Balkarijoje, Didžiojo Kaukazo šiauriniuose šlaituose. Įsteigtas 1976 m. siekiant apsaugoti Šiaurės Kaukazo aukštikalnių gamtą.

Rezervatas apima Didžiojo Kaukazo aukštikalnes, tame tarpe antrą pagal aukštį Kaukazo kalną – Dychtau (5204 m) bei kitus Bezengio Sienos kalnus. Gausu kalnų ledynų, šaltinių, rezervatu teka Čegemo ištakos.

Rezervate saugoma būdinga Kaukazo augalija ir gyvūnija. Iš čia sutinkamų gyvūnų paminėti šie: kubaninis ožys, rudoji lapė, rudasis lokys, šernas, šakalas, kaukazinis vilpišys, lūšis, šermuonėlis, akmeninė kiaunė, miškinė kiaunė, žebenkštis, didžioji miegapelė, retsykiais sutinkamas snieginis leopardas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 181
| **Jolanta Šimanek-Dereš*Jolanta Szymanek-Deresz*** |
| --- |
| Gimė | 1954 m. liepos 12 d.Pšedbužas, Lenkija |
| Mirė | 2010 m. balandžio 10 d. (55 metai)prie Smolensko, Rusija |
| Tėvas | Tadeusz Szymanek |
|  |
| Veikla | lenkų teisininkė, politinė veikėja, Lenkijos Seimo narė, Lenkijos Prezidento Aleksander Kwaśniewski kanceliarijos vadovė |
| Partija | 1979 m. Lenkijos jungtinės darbininkų partija |
|  |
| Alma mater | 1977 m. Varšuvos universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Jolanta Szymanek-Deresz |

**Jolanta Dorota Šimanek-Dereš** (lenk. *Jolanta Szymanek-Deresz*, 1954 m. liepos 12 d. Pšedbužas, Lenkija – 2010 m. balandžio 10 d. prie Smolensko, Rusija) – lenkų teisininkė, politinė veikėja, Lenkijos Seimo narė, Lenkijos Prezidento Aleksander Kwaśniewski kanceliarijos vadovė.

Tėvas Tadeusz Szymanek, Lenkijos Aukščiausiojo Teismo teisėjas, Darbo ir socialinio draudimo teisės kolegijos pirmininkas.

Biografija
----------

2 metus studijavo Lodzės universitete, 1977 m. Varšuvos universiteto Teisės ir administravimo fakultete baigė teisę.

Jolanta Szymanek-Deresz kapas
Varšuvos apygardos teismo teisėja. 1987 m. išlaikė advokato egzaminą, vertėsi advokatės praktika. Nuo 2005 m. Lenkijos Seimo narė.

Nuo 1979 m. (Lenkijos jungtinės darbininkų partijos (*Polska Zjednoczona Partia Robotnicza*, PZPR) narė.

2010 m. žuvo Smolensko aviakatastrofos metu Rusijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jolanta Szymanek-Deresz (Seimo tinklavietė)

Nuorodos
--------

* Asmeninė Jolanta Szymanek-Deresz tinklavietė Archyvuota kopija 2009-10-26 iš Wayback Machine projekto. (lenkų k.).
Koordinatės: 55°33′5″ š. pl. 23°48′5″ r. ilg.﻿ / ﻿55.55139°š. pl. 23.80139°r. ilg.﻿ / 55.55139; 23.80139

Gudžiūnų miškas į rytus nuo Skėmių
**Gudžiūnų miškas** – miškas vidurio Lietuvoje, Radviliškio rajono (didžioji dalis) pietuose, į pietus nuo Baisogalos. Miškingas plotas užima apie 11,80 km². Priklauso Radviliškio miškų urėdijai, Gudžiūnų ir Baisogalos girininkijoms.

Paviršius lygus. Būdingi vėlėniniai priemolio ir molio dirvožemiai. Mišku teka Liaudės upė su intaku Garduva (vagos sureguliuotos).

Sudėtis:

* beržynai 41 %,
* eglynai 39 %,
* uosynai 6 %,
* juodalksnynai 5 %,
* drebulynai, ąžuolynai ir kt. 9 %.

Medynų vidutinis amžius apie 50 metų, skalsumas 0,79, tūris 210 m³/ha.

Vakariniu pakraščiu eina Vilniaus-Šiaulių geležinkelis. Mišką kerta kelias  **3004**  Krekenava–Skėmiai–Grinkiškis . Prie Gudžiūnų miško įsikūrę Skomaičiukai, Šašėnai, Simoniškiai, Pašakiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Brukas. *Gudžiūnų miškas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 14-15
| Chose K. Pasas*José C. Paz* |
| --- |
| *Chose K. Paso geležinkelio stotis* |
|  |
| 

Chose K. PasasChose K. Pasas

34°31′0″ p. pl. 58°46′0″ v. ilg.﻿ / ﻿34.51667°š. pl. 58.76667°r. ilg.﻿ / 34.51667; 58.76667﻿ (Chose Klemente Pasas)Koordinatės: 34°31′0″ p. pl. 58°46′0″ v. ilg.﻿ / ﻿34.51667°š. pl. 58.76667°r. ilg.﻿ / 34.51667; 58.76667﻿ (Chose Klemente Pasas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Buenos Airių provincija Buenos Airių provincija |
| **Departamentas** | Chose Klemente Paso partidas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 232 030  |
|  |
|  **Vikiteka** | Chose K. Pasas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Chosè Klemeñte Pãsas |

**Chose Klemente Pasas** arba ***Chose K. Pasas*** (isp. *José Clemente Paz*) – miestas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, Didžiųjų Buenos Airių aglomeracijoje, 40 km į vakarus nuo Buenos Airių centro. Partido centras. Yra geležinkelio stotis, miestą aptarnauja Buenos Airių primiestiniai maršrutiniai autobusai, keliai į Tigrę, Pilarą, Fransisko Alvaresą. Veikia universitetas, įkurtas 2009 m. Tekstilės, keramikos, maisto pramonė.

Istorija
--------

Gyvenvietė ėmė kurtis 1869 m. pradėjus plėtoti apylinkėse gyvulininkystę ir žemės ūkį. 1913 m. geležinkelio stotis, o vėliau ir gyvenvietė pavadinta Argentinos žurnalisto, politiko, diplomato Chosė Kamilo (vietomis rašoma – Klementės) Paso garbei.

Nuo 1994 m. – partido centras (lig tol priklausė Cheneral Sarmjento partidui).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Amerika*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Chosè Klemeñte Pãsas.
| **Tricholoma saponaceum** |
| --- |
| Muilinis baltikas (*Tricholoma saponaceum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Baltikiniai  *( Tricholomataceae)* |
| Gentis: | Baltikas  *( Tricholoma)* |
| Rūšis: | Muilinis baltikas  *( Tricholoma saponaceum)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Muilinis baltikas** (*Tricholoma saponaceum*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, baltikų (*Tricholoma*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Spygliuočių ir lapuočių miškai.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kepurėlė lygiu paviršiumi, mėsinga.

Vaisiakūniai vidutiniai, dideli. Kepurėlė 7–10 (12) cm skersmens, mėsinga, pilkšvos metalo, žalsvos, violetiškai juosvos ar net šviesiai rusvai gelsvos spalvos. Lakšteliai balti, seni – žalsvai gelsvi, rausvai dėmėti, priaugtiniai. Kotas 5–10×0,5–3 cm dydžio, balsvas, senas – pilkai rusvas. Trama stora, balta, senesnė – rausva, perlaužta ar perpjauta dar ryškiau parausvėja, nemalonaus kvapo, muilo skonio. Sporos 5–7×3–4μm.

**Būdingi požymiai:** kepurėlė dažniausiai rausvai dėmėta, ypač sena.

Auga pavieniui arba grupelėmis, mėgsta samanotas vietas. Vienuose šaltiniuose nurodoma, kad nevalgomas ar net silpnai nuodingas, o kituose – valgomas, bet menkavertis. Silpnai nuodingas (sukelia trumpus skrandžio skausmus, vėmimą, pykinimą). Neretas.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 144 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Muilinis baltikas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Keimbridž Bėjus*Cambridge Bay* |
| --- |
| *Keimbridž Bėjus* |
|  |
| 

Keimbridž BėjusKeimbridž Bėjus

69°07′0″ š. pl. 105°03′0″ v. ilg.﻿ / ﻿69.11667°š. pl. 105.05000°r. ilg.﻿ / 69.11667; 105.05000﻿ (Keimbridž Bėjus)Koordinatės: 69°07′0″ š. pl. 105°03′0″ v. ilg.﻿ / ﻿69.11667°š. pl. 105.05000°r. ilg.﻿ / 69.11667; 105.05000﻿ (Keimbridž Bėjus) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-7)------ vasaros: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Kanados vėliava Kanada |
| **Provincija** | Nunavutas Nunavutas |
| **Rajonas** | Kitikmeotas |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 1 766  |
| **Altitudė** | 31 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Keimbridž Bėjus |
|  |
| **Kirčiavimas** | Kei̇̃mbridž Bė̃jus |

**Keimbridž Bėjus** (angl. *Cambridge Bay*, inu. ᐃᖃᓗᒃᑑᑦᑎᐊᖅ  = *Iqaluktuuttiaq*) – gyvenvietė Kanados šiaurėje, Nunavute, Viktorijos salos pietryčiuose, prie Diso sąsiaurio. Kitikmeoto regiono administracinis centras. Svarbus uostas prie Šiaurės vakarų jūrų kelio. Yra oro uostas (skrydžiai į Jelounaifą, apylinkių gyvenvietes). Veikia paštas, medicinos punktas, keletas parduotuvių, pradinė ir vidurinė mokyklos (pastaroji – su muziejumi), Nunavuto arktinės kolegijos padalinys. Veikia arktinė tyrimų stotis. Yra anglikonų Šv. Jurgio, katalikų Švč. Arkties Mergelės ir sekmininkų bažnyčios.

2006 m. 78,9 % gyventojų buvo inuitai, 17,7 % – baltieji ir kiti nečiabuviai, 1,7 % – metisai.

Istorija
--------

Apylinkėse rasta Dorseto ir Tulės archeologinių kultūrų stovyklaviečių. Čia apsigyveno vadinamųjų „varinių" inuitų bendruomenė (apdirbo varį). 1839 m. vėliau 1851, 1852–1853 m. apylinkėse lankėsi europiečių keliautojai. XX a. 3-ajame dešimtmetyje Keimbridž Bėjuje įkurtas paštas, policijos skyrius, Hadsono įlankos kompanijos padalinys. XX a. vid. apylinkėse įrengta radarų sistema.

* Reginys iš lėktuvoReginys iš lėktuvo
* Keimbridž Bėjaus gatvėKeimbridž Bėjaus gatvė
* Akmeninė bažnyčia (1998 m. vėliau sudegė)Akmeninė bažnyčia (1998 m. vėliau sudegė)
* DaugiabučiaiDaugiabučiai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Amerika*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Kei̇̃mbridž Bė̃jus.
1676 m. Zaporožės kazokai rašo keiksmažodžių pilną atsakymą į Osmanų imperijos sultono ultimatumą. 1881 m. Ilja Repino paveikslas.
**Keiksmažodis** – tabu žodis, kuris priimtinomis aplinkybėms gali būti panaudotas labai stipriai emocijai perteikti. Žmonės greičiausiai keikiasi nuo pat kalbos atsiradimo.

Pirminė keiksmažodžių funkcija yra emocinė. Neretai tuo pačiu keiksmažodžiu galime išreikšti visą emocijų spektrą, nuo pykčio ir didelio pažeminimo iki džiaugsmo ir susižavėjimo. Tačiau kartais keiksmažodžiai tampa pertarais arba pauzių užpildais: tokiu atveju jų emocinis atspalvis nublanksta.

Keiksmažodžiai yra susiję su tuo, kas visuomenėje yra tabu. Dabar tai dažnai lytiškumo temos ar įvairios kūno išskyros. Praeityje ženklių tabu būta mitologijoje (*po perkūnais, eik velniop*), tabu buvo taip pat ir kai kurie gyvūnai (*tu rupūže, eik šunims šėko pjauti*). Švelnesnė keiksmažodžių grupė yra nerealūs palinkėjimai (*kad tu šaukšte prigertum*). Sovietmečiu į lietuvių kalbą atėjo daug rusiškų keiksmažodžių, manoma kad juos atnešė kalėjimų kultūra.

Oficialiojoje, intelektualinėje kalboje keiksmažodžiai nevartojami. Viešojoje erdvėje keiksmažodžių vartojimui taikoma cenzūra.

Kare keiksmažodžiu kai kada atsakoma į priešo pusės reikalavimą pasiduoti (tokie atvejai kaip Nuts!, Russkij vojennyj korabl, idi na chuj!, 1676 m. kazokų atsakymas turkų sultonui ir pan.). Tuo norima pasakyti, jog pasiduoti neketinama, pasigailėjimo neprašoma ir derėtis nepasiduodant nematoma dėl ko. Tie atsakymai nebuvo tiesiog emocinė iškrova, prieš juos pateikiant atsakanti pusė tarpusavyje svarstė, ką atsakyti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Walther K. Lang (Spring 2002). „The Legendary Cossacks: Anarchy and Nationalism in the Conceptions of Ilya Repin and Nikolai Gogol". *Nineteenth-Century Art Worldwide*. Nuoroda tikrinta March 10, 2021.
2. ↑  Adelė Meškinytė (2021). Kodėl keikiamės rusiškai ir kokie keiksmai Lietuvoje vartojami dažniausiai? 15min.lt
3. ↑  McAuliffe, Jr. Kenneth. „The story of NUTS! reply". *The story of NUTS! Article The United States Army*. United States Army. Nuoroda tikrinta 28 June 2017.
4. ↑  ‘Go fuck yourself,’ Ukrainian soldiers on Snake Island tell Russian ship before being killed. politico.eu

Vikižodynas
Koordinatės: 55°26′45″š. pl. 24°02′11″r. ilg.﻿ / ﻿55.445834°š. pl. 24.036472°r. ilg.﻿ / 55.445834; 24.036472


|  Surviliškio koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Kėdainių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Surviliškis |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1800 m. |

**Surviliškio kapinių koplyčia** – medinė koplyčia, esanti Kėdainių rajone, Surviliškio miestelio kapinėse, už 250 m į pietus nuo Surviliškio Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčios (pastatytos 1791 m.). Koplyčia stovi senųjų kapinių pietiniame pakraštyje – priešingoje pusėje nuo pagrindinių įėjimo vartų, 100 m nuo Nevėžio. 

Kapinėse yra dailės paminklų, čia palaidotas žymus XIX a. kryždirbys Vincas Svirskis, pastatytas paminklas Surviliškio apylinkėse žuvusių partizanų atminimui. Vietos bendruomenė kapinėse rengia kasmetines akcijas „Žvakių takas išėjusiems".

Istorija
--------

Istoriniuose šaltiniuose Surviliškio dvaras minimas nuo 1500 m. 

Kapinių koplyčia Surviliškyje pastatyta 1800 m. 

* Interjeras
* Koplyčios apsidė
* Atnaujinta koplyčia, 2019 m.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Surviliškio koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑
2. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Rėjusری |
| --- |
| *Šeicho Abdulazimo mečetė* |
|  |
| 

RėjusRėjus

35°35′0″ š. pl. 51°26′0″ r. ilg.﻿ / ﻿35.58333°š. pl. 51.43333°r. ilg.﻿ / 35.58333; 51.43333﻿ (Rėjus)Koordinatės: 35°35′0″ š. pl. 51°26′0″ r. ilg.﻿ / ﻿35.58333°š. pl. 51.43333°r. ilg.﻿ / 35.58333; 51.43333﻿ (Rėjus) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3:30)------ vasaros: (UTC+4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Irano vėliava Iranas |
| **Provincija** | Teherano provincija |
|  |
| **Gyventojų** (1996) | 250 000  |
| **Altitudė** | 1 058 m |

**Rėjus** (lot. ir gr. Rhagae, pers. ری) – senovės miestas Irane, dabartinė Teherano miesto dalis. Klestėjo nuo VI a. pr. m. e. iki XIII a. IX–XIII a. buvo dailės ir keramikos centras. 1139 m. čia pastatytas Togrulbeko bokštas – mauzoliejus.

Čia taip pat yra šventykla paskutinio Sasanidų imperijos valdovo dukrai, princesei Šar Banu, atminti. Ji pagimdė Ali Zayn al Abidin, ketvirtąjį šventą Šiizmo imamą. Taip atsitiko dėl to, kad ji ištekėjo už Husayn ibn Ali, Islamo pranašo Mahometo anūko. Netoli esantys kalnai irgi pavadinti jos vardu. Bet kai kurie šaltiniai šventyklą priskiria vandens ir derlingumo deivei Anahitai ir tvirtina, kad ji buvo pervadinta atverčiant Persiją į Islamą, kad arabai jos nesugriautų.

Togrolo bokštas Rėjuje, XII a.
| Keip Kostasangl. *Cape Coast* |
| --- |
| *Keip Kosto krantinė* |
|  |
| 

Keip KostasKeip Kostas

5°06′0″ š. pl. 1°15′0″ v. ilg.﻿ / ﻿5.10000°š. pl. 1.25000°r. ilg.﻿ / 5.10000; 1.25000﻿ (Keip Kostas)Koordinatės: 5°06′0″ š. pl. 1°15′0″ v. ilg.﻿ / ﻿5.10000°š. pl. 1.25000°r. ilg.﻿ / 5.10000; 1.25000﻿ (Keip Kostas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Ganos vėliava Gana |
| **Regionas** | Centrinis regionas (Gana) |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 169 894  |
|  |
|  **Vikiteka** | Keip Kostas |

**Keip Kostas** (angl. *Cape Coast*) – miestas pietų Ganoje, Atlanto vandenyno pakrantėje, 165 km į vakarus nuo Akros. Centrinio regiono administracinis centras. Vyraujanti gyventojų dauguma – fančiai. Per miestą eina kelias tarp Akros ir Sekondžio-Takoradžio, taip pat plentas į Kumasį. Uostas. Veikia universitetas, keletas aukštųjų mokyklų ir kolegijų. Verčiamasi žvejyba, prekyba.

Kultūra
-------

Keip Kostas buvo vienas pagrindinių Aukso Kranto kolonizavimo centrų, todėl čia gerai išlikusi kolonijinė architektūra. Centre yra didelė bažnyčia, pakrantėje – Keip Kosto pilis (įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą). Pilyje yra didžiausias pasaulyje vergovės muziejus. Keip Koste yra paminklas miesto simboliui krabui. Miesto centre telkšo Fosu lagūna.

Istorija
--------

Miestą (*Cabo Corso* pavadinimu) XV a. įkūrė portugalai. Miestas pradėjo augti apie fortą. 1637 m. jį užėmė olandai, o 1652 m. švedai, kurie fortą pavertė pilimi. Galiausiai 1664 m. miestą užėmė britai. Keip Kostas buvo Britų Aukso Kranto sostine iki kol 1877 m. ji perkelta į Akrą. Keip Kostas buvo ir vienas svarbiausių vergų eksporto centrų Vakarų Afrikoje.

Šaltiniai
---------

1. GHANA, *citypopulation.de*
2. ↑  GHANA, *citypopulation.de*
3. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 205
| ***Rėjus Koltas ir Vinčesteris Džekas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Roy Colt & Winchester Jack |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Mario Bava |
| Scenaristas (-ai) | Mario di Nardo |
| Vaidina | Bretta Halsey  Marilu Tolo  Charles Southwood  Federico BiodoIsa Miranda |
| Metai | 1970 |
| Žanras | vesternas, komedija |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Rėjus Koltas ir Vinčesteris Džekas** (angl. *Roy Colt & Winchester Jack*) – 1970 m. režisieriaus Mario Bava sukurtas komiškas vesternas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Brett Halsey – Rėjus Koltas
* Charles Southwood – Vinčesteris Džekas
* Marilu Tolo – Manila
* Federico Biodo
* Isa Miranda
* Guido Lollobrigida
* Bruno Corazzari

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Buvę kompanionai Rėjus ir Džekas išsiskiria: pirmasis bando įsikurti mieste, antrasis lieka su dviem savo pagalbininkais. Rėjus išgelbėja pagyvenusį vyrą Samuelį, kuris, atrodo, yra paslėpęs lobį, tuo tarpu Džekas išgelbėja pakarti vežamą indėnę Manilą, apkaltintą nužudymu, ir pasiima ją su savimi. Po nesėkmingo apiplėšimo Džekas su Manila taip pat atvyksta į miestą, kuriame Rėjus jau tapęs šerifu, o vietinė gauja domisi Samuelio lobiu. Šie leidžiasi į medžioklę, Džekas su mergina, dviem kompanionais ir prisijungusiu Rėjumi – iš paskos. Pastarasis tiksliai žino kur paslėptas auksas, tačiau žaidžia dvigubą žaidimą su Džeku, tuo pačiu metu mėgindamas nuo jo nuvilioti Manilą, o ši, savo ruožtu, tikisi pasinaudoti abiem vyrais, kad gautų sau didžiausią naudą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Roy Colt". *rottentomatoes.com*. Nuoroda tikrinta 2021-02-02.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Vidurio Portugalija*Central Portugal* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Portugalijos vėliava Portugalija |
| **Administracinis centras** | Koimbra |
| **Subregionų skaičius** | 12 |
| **Savivaldybių skaičius** | 78 |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 2 327 026 |
| **Plotas** | 28 462 km² |
| **Tankumas** (2011) | 82 žm./km² |

**Vidurio Portugalija** arba **Centrinis regionas** (port. *Região Centro*) – vienas iš Portugalijos regionų, apima šalies centrinę dalį, įsiterpęs tarp Šiaurės Portugalijos šiaurėje ir Alentežo pietuose. Sostinė – Koimbra.

Geografija
----------

Vidurio Portugalija yra labiausiai kalnuota žemyninės Portugalijos dalis, čia iškilę Eštrelos kalnai. Svarbiausia upė – Mondegas. Būdingos pušų bei kaštainių giraitės. Vandenyno pakrantėje yra paplūdimių, gilyn į žemyną įsiterpia Aveiro lagūna.

Svarbiausi miestai: Koimbra, Aveiras, Vizeu, Leirija, Koviljanas, Kaštelo Brankas, Figeira da Fosas, Guarda, Pinjelis, Mealjada.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Vidurio Portugalija padalinta į 12 subregionų:

* Žemutinis Mondegas
* Žemutinė Voga
* Vidinė šiaurės Beira
* Vidinė pietų Beira
* Kova da Beira
* Danas-Lafoinišas
* Vidinis šiaurės Pinjalis
* Vidinis pietų Pinjalis
* Pakrantės Pinjalis
* Sera da Eštrela

|  |  |
| --- | --- |
| **Portugalijos regionai** |  |
| Alentežas | Algarvė | Azorų salos | Lisabonos regionas | Madeira | Šiaurės Portugalija | Vidurio Portugalija |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Surugos žemė Japonijos žemėlapyje
**Suruga** (駿河国; Suruga no kuni) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra rytinė Šidzuokos prefektūros dalis. Suruga ribojosi su Idzu, Kajaus, Sagamio, Šinano ir Totomio žemėmis.

Senoji žemės sostinė buvo įkurta netoli šių laikų Šidzuokos miesto. Didžiąją Sengoku laikotarpio dalį, Suruga buvo valdoma Imagavos klano. Odai Nobunagai nugalėjus Imagavą Jošimotą ir kartu sutriuškinus Imagavos klaną, žemė atiteko Takedai Šingen.

Senosios Japonijos žemės

Akis |
Ava |
Ava |
Avadžis |
Bingo |
Bičiu |
Bidzenas |
Bungo |
Budzenas |
Cušima |
Čikugo |
Čikudzenas |
Čišima |
Deva |
Ečigas |
Ečidzenas |
Ečiū |
Harima |
Hida |
Higas |
Hitačis |
Hidaka |
Hidzenas |
Hokis |
Hiūga |
Iburis |
Idzu |
Idzumas |
Idzumis |
Iga |
Ijas |
Ikis |
Inaba |
Isė |
Išikaris |
Ivamis |
Jamaširas |
Jamatas |
Jošinas |
Kaga |
Kajus |
Kavačis |
Kadzusa |
Kijis |
Kitamis |
Koudzukė |
Kuširas |
Mikava |
Mimasaka |
Minas |
Musašis |
Mucu |
Nagatas |
Nemuras |
Notas |
Okis |
Omis |
Ošima |
Osumis |
Ovaris |
Sadas |
Sagamis |
Sanukis |
Sacuma |
Secu |
Suou |
Suruga |
Šima |
Šimousa |
Šimocukė |
Šinanas |
Širibešis |
Tadžima |
Tamba |
Tangas |
Tešis |
Tokačis |
Tosa |
Toutoumis | 
Vakasa
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Lietuvos psichologų sąjunga** (**LPS**) - psichologų visuomeninė organizacija, vienijanti daugiau nei 800 psichologų, dirbančių įvairiose psichologijos srityse. 

Tai didžiausia Lietuvoje psichologus vienijanti visuomeninė organizacija, kuri aktyviai skatina ir koordinuoja profesionalios psichologinės pagalbos plėtrą, skatina psichologų profesinės kvalifikacijos kėlimo sistemos kūrimą, koordinuoja psichologinės diagnostikos metodikų parengimą, standartizavimą, aprobavimą ir platinimą bei formuoja profesionalios psichologijos sampratą visuomenėje.

Buveinės adresas: Naugarduko g. 34, Vilnius.

Istorija
--------

Lietuvos psichologų sąjunga buvo įkurta 1958 m. profesoriaus A. Gučo.
Prezidentai
1958-1988 - prof. Alfonsas Gučas.

1988-1991 - prof. habil. dr. Albinas Bagdonas.

1991-1993 - Zenonas Streikus.

1995-1999 - prof. Gintautas Valickas.

1999-2003 - doc. dr. Birutė Pociūtė.

2003-2007 - prof. dr. Laima Bulotaitė.

2007-2010 - dr. Robertas Povilaitis.

2010-2016 - prof. dr. Evaldas Kazlauskas.

2016-2019 - doc. dr. Neringa Grigutytė.

2019-2022 - Valija Šap.

2022- dabar Aina Adomaitytė.

Nuorodos
--------

* LPS
* Psichologų paieškos sistema
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Bendrovės logotipasSiemens būstinė Miunchene (*Wittelsbacherplatz*)
**Siemens AG** – Vokietijos bendrovė, tarptautinis koncernas. 125 padaliniai Vokietijoje, atstovybės – 190 valstybių. 1847 m. Berlyne įsteigė Werner von Siemens. *Siemens* koncerne dirba 428 000 darbuotojų (2006 m. - 475 000; iš jų – 161 000 arba 34 % visų darbuotojų 2006 m. Vokietijoje). Koncerno apyvarta – 77,327 mlrd. eurų, 2008 m. (87,325 mlrd. - 2006 m.; 75,445 mlrd. eurų - 2005 m.), pelnas po mokesčių – 3,033 mlrd. eurų (2006 m.; 2,248 mlrd. eurų – 2005 m.).

2007 m. Fortune žurnalo (Niujorkas, JAV) duomenimis, pagal gaunamas pajamas „Siemens" užima 28 vietą didžiausių kompanijų sąraše, o elektronikos ir elektrotechnikos srityje - 1-ąją vietą.

Vadovybė
--------

* Peter Löscher, valdybos pirmininkas
* Gerhard Cromme, stebėtojų tarybos pirmininkas.

Ankstesnis valdybos pirmininkas – Klaus Kleinfeld (nuo 2005 m. sausio 27 d. iki 2007 m. rugsėjo 30 d.).

Nuorodos
--------

* Oficialus „Siemens AG" tinklalapis (anglų, vokiečių k.)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RVokietija DAX indekso bendrovės |
| --- |
|  |
| 

Adidas ·
Airbus ·
Allianz ·
BASF ·
Bayer ·
Beiersdorf ·
BMW ·
Brenntag ·
Continental ·
Covestro ·
Delivery Hero ·
Deutsche Bank ·
Deutsche Börse ·
Deutsche Post ·
Deutsche Telekom ·
E.ON ·
Fresenius ·
Fresenius Medical Care ·
HeidelbergCement ·
HelloFresh ·
Henkel ·
Infineon Technologies ·
Linde ·
Mercedes-Benz ·
Merck ·
MTU Aero Engines ·
Munich Re ·
Porsche ·
Puma ·
Qiagen ·
RWE ·
SAP ·
Sartorius ·
Siemens ·
Siemens Energy ·
Siemens Healthineers ·
Symrise ·
Volkswagen ·
Vonovia ·
Zalando
 |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Viduržemio jūros karas |
| --- |
| Priklauso: Viduržemio jūros ir Artimųjų rytų karo teatras II pasauliniame kare |
| Viduržemio jūra |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1940 m. birželio 10 d. – 1945 m. gegužės 2 d. |
| Vieta | Viduržemio jūra |
| Rezultatas | Sąjungininkų pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
| Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė KaralystėAustralijos vėliava Australija Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos ValstijosKanados vėliava KanadaPrancūzijos vėliava PrancūzijaNaujosios Zelandijos vėliava Naujoji ZelandijaJugoslavijos karalystė JugoslavijaBrazilijos vėliava Brazilija Graikijos karalystė |  Italijos karalystėTrečiojo Reicho vėliava Trečiasis Reichas Italijos socialinė respublika

---

Prancūzija Viši Prancūzija |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |
| --- |
| **Viduržemio jūros karas:** |
| Operacija Alebarda |
|

 |

**Viduržemio jūros karas** – jūrinis karinis konfliktas, 1940–1945 m. vykęs Viduržemio jūros regione tarp II pasaulinio karo dalyvių.

Daugiausiai tai buvo kova tarp Italijos jūrų pajėgų, remiamų Ašies ir Jungtinės Karalystės, kurią rėmė Sąjungininkų pajėgos (daugiausiai Australijos, Nyderlandų, Lenkijos ir Graikijos). 1942 m. savo laivyną bei oro pajėgas atsiuntė ir JAV.

Kiekviena pusė šiose kovose turėjo tris pagrindinius tikslus: atakuoti kitos pusės tiekimo linijas, suteikti sąlygas savo pajėgumų tekėjimui į Šiaurės Afriką, sunaikinti visas priešininkų jūrų pajėgas ir sustabdyti jų galimybes keliauti jūra.

Po karo Ramiajame vandenyne Viduržemio jūroje vyko didžiausias konvencinis jūrų laivyno panaudojimas II pasauliniame kare.