recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kavos susitarimui skirtas Jungtinių Tautų pašto ženklas
**Tarptautinis kavos susitarimas, ICA** (angl. *International Coffee Agreement*) – susitarimas tarp kavą eksportuojančių ir importuojančių šalių, nustatantis produkcijos eksporto kvotų dydžius bei subalansuotos prekybos taisykles. Tuo siekiama stiprinti pasaulinį kavos sektorių ir skatinti jo plėtrą rinkos principais grindžiamoje aplinkoje. Susitarimu sudaromos sąlygos didesniam užimtumui ir pajamoms, aukštesniam gyvenimo lygiui ir geresnėms darbo sąlygoms šalyse narėse. Šioms šalims kava turi išimtinę svarbą, jų ekonomika labai priklauso nuo šios prekės dėl gaunamų pajamų iš jos eksporto, kavos sektorius milijonams žmonių yra svarbus pragyvenimo šaltinis, ypač besivystančiose šalyse.

Pirmasis susitarimas penkerių metų laikotarpiui buvo sudarytas 1962 m. vėlesni – 1968, 1976, 1983, 1994 bei 2001 m. 2007 m. Susitarimas įsigaliojo 2011 m. kuomet buvo ratifikuotas dviejų trečdalių eksportuojančių šalių narių vyriausybių. 2009 m. spalio 1 d. Susitarimui priklausė 77 valstybės, tarp kurių – 45 eksportuojančios ir 32 importuojančios.

Istorija
--------

Kava tarptautinėje prekyboje svarbia tapo XIX a. kada kainų kitimą lėmė nenumatytos klimatinės sąlygos kavos auginimo rajonuose (sausros, stichinės nelaimės), nestabili tarptautinė padėtis (kariniai konfliktai) ir pan. Pirmieji kavos susitarimai buvo sudaryti Lotynų Amerikoje II Pasaulinio karo pradžioje. Tuomet Europos rinkos išgyveno nuosmukį, krito pasaulinė kavos kaina. JAV baiminosi, kad didžiausių Lotynų Amerikos šalių politinė orientacija tokiu būdu galėjo pakrypti į nacių arba komunistinių režimų pusę. 1940 m. JAV įsipareigojo mažinti importą, o šalys eksportuotojos – kavos gamybą. Tai netruko duoti ekonominį efektą: jau 1941 m. pabaigoje kavos kaina beveik padvigubėjo. Po karo ši kaina nuolat kilo iki pat 1955-1957 m. kai buvo pasiekta paklausos ir pasiūlos pusiausvyra. 1963 m. susikūrė Tarptautinė kavos organizacija, užsiėmusi kavos susitarimų, kvotų administravimu ir priežiūra.

Nuorodos
--------

* 2007 m. Tarptautinis kavos susitarimas[neveikianti nuoroda]
* Tarptautinio kavos susitarimo istorija Archyvuota kopija 2012-12-09 iš Wayback Machine projekto.
| Volksparkstadion |
| --- |
|  |
| Oficialus pavadinimas | Volksparkstadion |
| Vieta | Hamburgas, Vokietija |
| Atidarytas | 1953 m. liepos 12 d.; 1998 m. (naujas stadionas) |
| Savininkas | Hamburger SV |
| Operatorius | Hamburger SV |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 57 274 sėdimos vietos |
| Lauko matmenys | 105 × 68 metrai |
| Nuomininkai | Hamburger SV Hamburg Sea Devils |

**Volksparkstadion** – pagrindinis Hamburgo (Vokietija) stadionas. Iki 2001 m. stadionas buvo vadinamas *Volksparkstadion*, nuo 2001 iki 2007 m. – **AOL Arena**. Savo namų rungtynes čia žaidžia Hamburgo futbolo klubas „Hamburger SV" ir amerikietiškojo futbolo klubas „Hamburg Sea Devils". 

Stadionas talpina 57 274 žiūrovus (stovimos ir sėdimos vietos) arba 51 055 žiūrovus (tik sėdimos vietos, tarptautinėms rungtynėms). UEFA yra suteikusi stadionui 5 žvaigždučių įvertinimą, kuris suteikia teisę organizuoti UEFA Čempionų lygos bei UEFA taurės finalus. 2006 m. stadione buvo sužaistos penkerios XVIII pasaulio futbolo čempionato rungtynės. 

Rungtynių metu

Istorija
--------

Pirmasis stadionas šioje vietoje pastatytas dar 1925 m. ir pavadintas *Bahrenfelder Stadion*. 1951–1953 m. perstatytas ir pervadintas į *Volksparkstadion*. Naujai perstatytas stadionas talpino 75 000 žiūrovų. 1963 m. „Hamburger SV" pateko į aukščiausiąją Vokietijos lygą ir persikėlė į šį stadioną.

1998 m. klubas nusprendė pasistatyti naują stadioną vietoje senojo *Volksparkstadion*.

Stadione buvo sužaistos trejos 1974 m. pasaulio futbolo čempionato rungtynės. 1988 m. Europos futbolo čempionate sužaistos vienerios pusfinalio rungtynės.

Nuo 2010 iki 2015 metų stadionas buvo vadinamas „Imtech Arena". 2015 m. sausio 22 d. Klaus-Michael Kühne įsigijo teises į Hamburgo stadiono vardą. Jis vėl atgavo senąjį pavadinimą *Volksparkstadion*. Po to, kai Hamburger SV Vokietijos futbolo varžybose 2019–2020 m. „2. Bundesliga" pirmenybėse vėl užėmė 4 vietą (antrus metus iš eilės), Klaus-Michael Kühne sutarties nepratęsė.

Nuorodos
--------

* Oficiali Hamburger SV klubo svetainė
* Vaizdai iš Imtech Arena Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.

Išnašos
-------

1. ↑  „Archived copy". Suarchyvuotas originalas 2015-09-24. Nuoroda tikrinta 2015-06-09.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REuro 1988 stadionai |
| --- |
|  |
| 
Olimpinis stadionas (Miunchenas) · Parko stadionas (Gelzenkirchenas) · HSH Nordbank Arena (Hamburgas) · Commerzbank-Arena (Frankfurtas) · Reino stadionas (Diuseldorfas) · AWD-Arena (Hanoveris) · Neckarstadion (Štutgartas) · RheinEnergieStadion (Kelnas) |

 |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RFIFA 2006 pasaulio futbolo čempionato stadionai |
| --- |
|  |
| 
Signal Iduna Park (Dortmundas) · Commerzbank-Arena (Frankfurtas) · Veltins-Arena (Gelzenkirchenas) · HSH Nordbank Arena (Hamburgas) · AWD-Arena (Hanoveris) · RheinEnergieStadion (Kelnas) · Allianz arena (Miunchenas) · Franken-Stadion (Niurnbergas) · Fritz-Walter-Stadion (Kaizerslauternas) · Gottlieb-Daimler-Stadion (Štutgartas) · Olimpinis stadionas (Berlynas) · Red Bull Arena (Leipcigas) |

 |
| Nacionalinė visuomenės sveikatos priežiūros laboratorija |
| --- |
|  |
|  |
| **Įkurta** | 2003 m. |
| **Panaikinta** | {{{Panaikinta}}} |
| **Trumpinys** | NVSPL |
| **Tipas** | Biudžetinė įstaiga |
| **Anksčiau** |  |
| **Jurisdikcija** | LR SAM |
| **Buveinė** | Žolyno g. 36,10210 Vilnius |
| **Metinis biudžetas** | {{{Metinis biudžetas}}} |
| **Vadovas** | Svajūnė Muralytė(nuo 2023-01) |
| **Pavaduotojas** | Algirdas GriškevičiusRosita Marija Balčienė |
| **Darbuotojų** | 292 (2023-07) |
| **Narių skaičius** | {{{Narių skaičius}}} |
| **Biudžetas** |  |
| **Aukštesnioji agentūra** | {{{Aukštesnioji}}} |
| **Svetainė** | NVSPL.LT |
| 
Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

Žolyno g. buveinė
Studentų g. buveinė
**Nacionalinė visuomenės sveikatos priežiūros laboratorija** – valstybinė medicininė laboratorija.

Funkcijos
---------

Atlieka aplinkos oro, nuotekų, maudyklų, geriamojo vandens, maisto, ne maisto, kosmetikos, asmens higienos gaminių, medžiagų ir gaminių, skirtų liestis su maistu, biocidų, ploviklių, buitinės chemijos gaminių bei kitus cheminius, mikrobiologinius tyrimus.

Atlieka asmens ir visuomenės sveikatos priežiūrai reikalingus mikrobiologinius, virusologinius, parazitologinius, imunologinius, imunofermentinius, serologinius, hematologinius, molekulinius, bendraklinikinius bei kitus klinikinius-diagnostinius laboratorinius tyrimus.

Daromi elektromagnetinės spinduliuotės, triukšmo, vibracijos bei kiti fizikiniai matavimai, teikiamos privalomojo sveikatos mokymo, profesinės rizikos tyrimo ir vertinimo paslaugos.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį biografinį straipsnį reikėtų sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, prašome sutvarkyti šį straipsnį. Tik tada bus galima ištrinti šį pranešimą.Priežastys, dėl kurių straipsnis laikomas nesutvarkytu, aiškinamos straipsnyje Nesutvarkyti straipsniai.  |

**Vera Mitunevičienė** (g. 1960 m. liepos 3 d. tremtyje Sibire, Tomsko srityje, Staroje Šumilovo) – profesionali sportininkė, sporto pedagogė.

Biografija
----------

Vera Ponimaš gimė 1960 m. liepos 3 d. tremtyje Sibire, Tomsko srityje, gyvenvietėje Staroje Šumilovo, Paulinos Ponimaš ir Juzefo Ponimaš šeimoje. Buvo vienintelis vaikas šeimoje, sesuo Valentina ir brolis Jonas mirė kūdikystėje. 1968 m. šeima grįžo į Lietuvą. 1977 m. baigė Panevėžio 3-ąją vidurinę mokyklą, tais pačiais metais įstojo į Lietuvos valstybinį kūno kultūros institutą. Sportuoti pradėjo mokykloje, pirmasis treneris Vytautas Minkus. Nuo 1974 m. iki 1982 m. – Lietuvos jaunučių, jaunių, moterų tinklinio rinktinių narė, daugkartinė Lietuvos čempionė. 1976 m. atstovavo Lietuvai SSRS moksleivių spartakiadoje, 1979 m. – SSRS tautų spartakiadoje. Žaidė Kauno „Dinamo", LVKKI ir „Panevėžio prekybos" komandose, atstovavo jas Lietuvos ir SSRS pirmenybėse. 1982–1990 m. dirbo tinklinio trenere Panevėžio vaikų ir jaunių sporto mokykloje, 1990–1999 m. kūno kultūros mokytoja Panevėžio 3-ojoje vidurinėje mokykloje, nuo 1999 m. – kūno kultūros mokytoja Panevėžio r. Naujamiesčio vidurinėje mokykloje (šiuo metu – Naujamiesčio gimnazija). Išugdė ne vieną sėkmingų sportininkų kartą.

### Šeima

Sutuoktinis Aleksandras – taip pat sporto pedagogas, dviračių sporto specialistas. Dukra Inga dirba Lietuvos nacionalinėje Martyno Mažvydo bibliotekoje, sūnus Artūras – transporto inžinierius.

Šaltiniai
---------

Lietuvos sporto žinynas, T. 9.: 1977–1980 m. sud. Algimantas Bertašius. – V.: Lietuvos sporto informacijos centras, 2003, p. 222–227.
| Vienybės tiltas
Vienības tilts |
| --- |
|  |
| 

Vienybės tiltas
Vienības tiltsVienybės tiltas
Vienības tilts

55°51′57.49″ š. pl. 26°30′43.3″ r. ilg.﻿ / ﻿55.8659694°š. pl. 26.512028°r. ilg.﻿ / 55.8659694; 26.512028﻿ (Vienybės tiltas)Koordinatės: 55°51′57.49″ š. pl. 26°30′43.3″ r. ilg.﻿ / ﻿55.8659694°š. pl. 26.512028°r. ilg.﻿ / 55.8659694; 26.512028﻿ (Vienybės tiltas) |
|  |
| **Vieta** | Latvija Latvija |
| **Kerta** | Dauguva |
| **Ilgis** | 328 m |
| **Plotis** | 12 m |
| **Pastatytas** | 1935 m. |
| **Konstrukcija** | sijinis tiltas |

**Vienybės tiltas** (latv. *Vienības tilts*) – automobilių tiltas per Dauguvą Daugpilyje, Latvijoje.

Istorija
--------

Tiltas buvo statomas 1931–1935 m. siekiant sujungti Daugpilį su tada atskiru Gryvos miestu. Atidarytas 1935 m. lapkričio 23 d. buvo pirmasis plieninis tiltas Baltijos šalyse. Tilto metalinių santvarų elementai buvo pristatyti iš Vokietijos, darbus vykdė vokiečių kompanija. Miestui tiltas buvo gyvybiškai reikalingas, nes be geležinkelio tilto nebuvo kito pastovaus tilto, o medinis tiltas tarp miesto rajono Gajoko ir Gryvos buvo sugriautas didžiausio vietos istorijoje potvynio 1922 m. kuomet balandžio 9–10 d. vanduo buvo pakilęs 10,62 m.

Antrojo pasaulinio karo metu tiltas buvo susprogdintas. Užimti tilto buvo pasiųsti vokiečių specialiojo dalinio „Brandenburg" diversantai, gerai mokėję rusų kalbą, persirengę sovietų NKVD uniforma. 1941 m. birželio 26 d. apie septintą valandą ryto prie Vienybės tilto pasirodė du „raudonarmiečių" pilni sunkvežimiai. Pervažiavę tiltą, diversantai šoko iš mašinų ir puolė sovietų sargybinius, tiltas kaipmat atsidūrė vokiečių rankose. Su geležinkelio tiltu pasikartojo panaši istorija. Taip buvo pasirūpinta generolo E. Manšteino vadovaujamo Vermachto 56-ojo tankų korpuso permetimu per Dauguvą.

Vokiečiams atsitraukiant, keli tilto tarpatramiai nuo Gryvos pusės buvo sugriauti. Laikinai buvo atstatytas iš medinių konstrukcijų, vėliau suremontuotas kapitališkai.

Konstrukcija
------------

Tiltas stovi ant trijų akmeninių atramų. Tilto ilgis 328 m.

Šiuolaikinis tiltas skiriasi nuo buvusiojo. 1988–1989 m. buvo vykdoma rekonstrukcija, išardant senąjį ir įrengiant naują tilto paklotą ant senųjų atramų.

Nuorodos
--------

* Vienybės tilto istorija
* Vienybės tilto 75 metų jubiliejus Archyvuota kopija 2019-09-04 iš Wayback Machine projekto.

| Artimiausi tiltai per Dauguvą |
| --- |
| prieš srovę: | **Vienybės tiltas** | pasroviui: |
| Kraslavos tiltas | Daugpilio geležinkelio tiltas |
| Šv. Mykolo stadionas |
| --- |
|  |
| Oficialus pavadinimas | San Nicola da Bari |
| Vieta | Baris, Italija |
| Atidarytas | 1990 m. |
| Savininkas | Bario miesto savivaldybė |
| Architektas | Renzo Piano |
| Talpa | 58 270 |
| Nuomininkai | AS Bari |

**Šv. Mykolo stadionas** (it. *San Nicola da Bari*) – stadionas Bario mieste Italijoje. Šiuo metu jis dažniausiai naudojamas futbolo rungtynėms. Stadiono nuomininkas yra miesto futbolo klubas AS Bari. Šiame stadione 1990 m. vyko XIV pasaulio futbolo čempionatas, o 1991 m. – Europos taurės finalas.

Stadione telpa 58 270 žiūrovų, tačiau per visą istoriją dar niekada nebuvo pilnai užpildytas.

2007 m. kovą šiame stadione vyko XIII Europos futbolo čempionato atrankos B grupės rungtynės tarp Italijos ir Škotijos vyrų futbolo rinktinės, kuriose 2–0 nugalėjo šeimininkai.

2009 m. balandį stadione vyko 2010 m. pasaulio futbolo čempionato atrankos 8 grupės rungtynės tarp Italijos ir Airijos vyrų futbolo rinktinės. Jos baigėsi lygiosiomis 1–1.

Nuorodos
--------

* Apie stadioną structurae.de svetainėje

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RFIFA 1990 pasaulio futbolo čempionato stadionai |
| --- |
|  |
| 
Stadio San Nicola (Baris) · Stadio Renato Dall'Ara (Bolonija) · Stadio Sant'Elia (Kaljaris) · Stadio Artemio Franchi (Florencija) · Stadio Luigi Ferraris (Genuja) · San Siro (Milanas) · Stadio San Paolo (Neapolis) · Stadio Renzo Barbera (Palermas) · Stadio Olimpico (Roma) · Stadio delle Alpi (Turinas) · Stadio Friuli (Udinė) · Stadio Marcantonio Bentegodi (Verona) |

 |
| Veltins-Arena |
| --- |
|  |
| Vieta | Gelzenkirchenas, Vokietija |
| Atidarytas | 2001 m. |
| Savininkas | FC Schalke 04 |
| Operatorius | FC Schalke 04 |
| Architektas | Hentrich, Hubert Petschnigg |
| Talpa | 61 482 sėdimos vietos |
| Lauko matmenys | 105 × 68 metrai |
| Nuomininkai | FC Schalke 04 |

**Veltins-Arena** – futbolo stadionas Gelzenkirchene, Vokietijoje. Atidarytas 2001 m. ir pavadintas *Arena AufSchalke*. Savo namų rungtynes čia žaidžia FC Schalke 04 futbolo klubas. Stadiono talpa yra 61 482 vietos (stovimos ir sėdimos) arba 48 426 vietos (tik sėdimos, skirtos tarptautinėms varžyboms).

Istorija
--------

Planai pastatyti naują stadioną kilo XX a. 10-ojo dešimtmečio pabaigoje, kai senasis *Parkstadion* stadionas tapo visiškai morališkai pasenęs. Po istorinės FC Schalke 04 pergalės UEFA taurės finale 1997 m. ir artėjant klubo šimtosioms metinėms 2004 m. buvo nutarta statyti naują, modernų stadioną.

Vieta, konstrukcija
-------------------

Rungtynių metu
Koncerto metu
Naujasis stadionas pastatytas senojo vietoje, tačiau dėl po stadionu esančių anglies kasyklos šachtų teko jį pasukti apie 45° kampu. Stadione yra 2 aukštų tribūnos. Tarp šių dviejų aukštų aplink visą stadioną yra 72 VIP ložės.

Stadionas, priklausomai nuo oro sąlygų, gali būti uždaras arba atviras. Stadiono centre, virš aikštelės kabo video kubas. Jį sudaro 4 ekranai, kurių kiekvieno plotas yra 35 m².

Aikštelė iš stadiono gali išvažiuoti per 4 valandas. Todėl veja gali augti normaliomis sąlygomis, be šviesos trūkumo, taip pat koncertų metu ji nenukenčia.

Renginiai
---------

Stadione jau vyko tokie renginiai kaip 2004 m. UEFA Čempionų lygos finalas, Bruce Springsteen ir Bon Jovi koncertai. 2006 m. čia buvo sužaistos penkios XVIII pasaulio futbolo čempionato rungtynės.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RFIFA 2006 pasaulio futbolo čempionato stadionai |
| --- |
|  |
| 
Signal Iduna Park (Dortmundas) · Commerzbank-Arena (Frankfurtas) · Veltins-Arena (Gelzenkirchenas) · HSH Nordbank Arena (Hamburgas) · AWD-Arena (Hanoveris) · RheinEnergieStadion (Kelnas) · Allianz arena (Miunchenas) · Franken-Stadion (Niurnbergas) · Fritz-Walter-Stadion (Kaizerslauternas) · Gottlieb-Daimler-Stadion (Štutgartas) · Olimpinis stadionas (Berlynas) · Red Bull Arena (Leipcigas) |

 |
Koordinatės: 55°04′26″ š. pl. 21°58′02″ r. ilg.﻿ / ﻿55.07389°š. pl. 21.96722°r. ilg.﻿ / 55.07389; 21.96722
**Kumos įlanka**, kartais **Kuma** – Nemuno žemupyje susidariusi įlanka, kurios pietinis krantas priklauso Rusijos Federacijos Kaliningrado srities Nemano rajonui, o šiaurinis – Lietuvos Respublikos Pagėgių savivaldybės Lumpėnų seniūnijai.

Įlanka susidaro dėl upės išplatėjimo posūkyje, jos dešiniajame krante išlikusi senvagė Marižiogis, o kairiajame telkšo *Duobės tvenkinys* (prieškaryje ši senvagė vadinta vok. *Doben Teich*, dab. rus. *Prud Zaton*). *Kumos įlanka* vokiškuose žemėlapiuose buvo žymima kaip vok. *Kumma Bucht*, taip savo knygoje „Nemunas" (Kaunas, 1940) ją vadino ir Steponas Kolupaila. Iki Antrojo pasaulinio karo lankos abipus upės priklausė Paskalvių dvarui. *Kumos įlankoje* mėgsta neršti vėgėlės, tuo metu žvejoti draudžiama. Krantai užpelkėję, sunkiai pasiekiami. Kiek žemiau srovės statomas Panemunės-Sovetsko aplinkkelio tiltas per Nemuną bei  **A21**  Panemunės miestelio rytinis aplinkkelis , kurie padės nukrauti nuo Karalienės Luizės tilto transporto srautą tarp Panemunės miestelio ir Sovetsko (Rusijos Federacija).

Šaltiniai
---------

* Vėgėlių žūklės ypatumai // žvejams.lt Archyvuota kopija 2018-10-20 iš Wayback Machine projekto.
* *Įlankos* vaizdas iš kosmoso
| Akabaالعقبة |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

AkabaAkaba

29°31′0″ š. pl. 35°0′0″ r. ilg.﻿ / ﻿29.51667°š. pl. 35.00000°r. ilg.﻿ / 29.51667; 35.00000﻿ (Akaba)Koordinatės: 29°31′0″ š. pl. 35°0′0″ r. ilg.﻿ / ﻿29.51667°š. pl. 35.00000°r. ilg.﻿ / 29.51667; 35.00000﻿ (Akaba) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Jordanijos vėliava Jordanija |
| **Muchafaza** | Akabos muchafaza |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 103 100  |
| **Plotas** | 375 km² |
| **Tankumas** (2009) | 275 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Akaba |

**Akaba** (arab. العقبة = *Al-ʻAqabah*) – miestas pietų Jordanijoje, prie Raudonosios jūros dalies – Akabos įlankos. Muchafazos centras. Akaba geležinkeliu ir plentu sujungta su Amanu. Yra Karaliaus Huseino tarptautinis oro uostas, pasienio postas Izraelio pasienyje (į Eilatą).

Akaboje yra strategiškai svarbus jūrų uostas, per jį išvežami fosforitai. Fosforo trąšų gamybos, naftos perdirbimo pramonė. Yra žvejybinis laivynas. Amatai. Svarbus turistinis centras (pajūrio paplūdimiai, vandens pramogos, Vadi Rumo uolos ir kt.).

Istorija
--------

Vietovė gyvenama jau apie 6000 metų. Pirmoji gyvenvietė įsikūrė čia gyvenant semitų tautai idumėjams. Nuo I a. ties Akaba apsigyveno arabai nabatėjai. Graikai miestą vadino **Berenise**, romėnai – **Aila** arba **Elana** (lot. *Aelana*). Romėnų laikais miestą su Damasku jungė Naujasis Trajano kelias (*Via Traiana Nova*). Vėliau teritorija buvo užkariauta musulmonų, greta pastatytas Ailos uostas. XII a. Akabą užėmė kryžininkai ir prijungė prie Jeruzalės karalystės (yra to meto Helimo tvirtovės liekanos bei Faraono salos tvirtovė Egipto teritoriniuose vandenyse). Nuo 1250 m. iki XVI a. Akabą valdė mameliukai. Vėliau valdant osmanams Akabos reikšmė sumenko, tai buvo nedidelis žvejų miestelis. I pasaulinio karo metais čia įvyko Akabos mūšis, kuriame jungtinės britų ir arabų pajėgos nugalėjo osmanus. Po šios pergalės Akaba tapo Hidžazo karalystės dalimi, vėliau priklausė Transjordanijai. 1965 m. Jordanijos karalius Huseinas išpirko iš Saudo Arabijos 12 km pakrantės ruožą Akabos plėtrai mainais į 6000 km² dykumos ploto.

Galerija
--------

* Archeologijos muziejusArcheologijos muziejus
* Akabos fortasAkabos fortas
* Ailos griuvėsiaiAilos griuvėsiai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Akaba*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
| Idzu Ošimajap. 大島町 |
| --- |
|        |
| 

Idzu OšimaIdzu Ošima

34°44′00″ š. pl. 139°22′00″ r. ilg.﻿ / ﻿34.73333°š. pl. 139.36667°r. ilg.﻿ / 34.73333; 139.36667﻿ (Idzu Ošima)Koordinatės: 34°44′00″ š. pl. 139°22′00″ r. ilg.﻿ / ﻿34.73333°š. pl. 139.36667°r. ilg.﻿ / 34.73333; 139.36667﻿ (Idzu Ošima) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+9) |
|  |
| **Valstybė** | Japonijos vėliava Japonija |
| **Regionas** | Kanto regionas |
| **Prefektūra** | Tokijo prefektūra |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 8 553  |
| **Plotas** | 91,06 km² |
| **Tankumas** (2008) | 94 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.town.oshima.tokyo.jp |

**Idzu Ošima** (jap. 伊豆大島 = *Izu-ōshima*) – vulkaninė sala Idzu salose. Ją valdo Tokijo metropolijos valdžia. Sala priklauso Japonijai, ji yra apie 100 km nuo Tokijo, 22 km į rytus nuo Idzu pusiasalio, 36 km į pietvakarius nuo Boso pusiasalio. Ošimos miestas (大島町 *Ōshima-machi*) atstovauja vietinei valdžiai. Miestas (savivaldė) buvo suformuotas 1955 m. sujungus 6 atskirus kaimus:

1. Okada (岡田村) (šiaurė)
2. Moto (元村) (vakarai)
3. Sendzu (泉津村) (šiaurės rytai)
4. Nomaši (野増村) (vakarai, į pietus nuo Moto)
5. Sašiki (差木地村) (pietuose su Mabuši)
6. Habuminato (波浮港村) (pietryčiai)

Moto, kuris iki tol buvo vadinamas Motokura („kaimas") tapo vietinės valdžios centru kaip Motomači („miestas"). Idzu Ošima yra stratovulkanas.

Idzu Ošima labiausiai žinoma dėl Miharos kalno (764 metrai), kuris paskutinį kartą išsiveržė 1986 m. Ugnikalnis vaizduojamas filme „Godzilos sugrįžimas" kaip vieta, kur Japonijos vyriausybė palaidojo Godzilą. Miharos kalnas ir Idzu Ošima vaizduojami Kodži Suzuki knygoje „Skambutis". Tikrovėje sala žinoma dėl Kamelijos ir fejerverkų festivalių, penkių juodo smėlio paplūdimių ir daugybės onsen (karštųjų versmių).

Idzu Ošima Tokijo prefektūroje

Simboliai
---------

Oficiali miestelio gėlė – kamelija, medis – kamelija.
| Daugpilio geležinkelio tiltas
Daugavpils dzelzceļa tilts |
| --- |
|  |
| 

Daugpilio geležinkelio tiltas
Daugavpils dzelzceļa tiltsDaugpilio geležinkelio tiltas
Daugavpils dzelzceļa tilts

55°52′44″ š. pl. 26°29′50″ r. ilg.﻿ / ﻿55.87889°š. pl. 26.49722°r. ilg.﻿ / 55.87889; 26.49722﻿ (Daugpilio geležinkelio tiltas)Koordinatės: 55°52′44″ š. pl. 26°29′50″ r. ilg.﻿ / ﻿55.87889°š. pl. 26.49722°r. ilg.﻿ / 55.87889; 26.49722﻿ (Daugpilio geležinkelio tiltas) |
|  |
| **Vieta** | Latvija Latvija |
| **Kerta** | Dauguva |
| **Ilgis** | ~400 m |
| **Pastatytas** | 1862 m. |
| **Konstrukcija** | santvarinis tiltas |

**Daugpilio geležinkelio tiltas** (latv. *Daugavpils dzelzceļa tilts*) – vienas iš tiltų Daugpilyje, Latvijoje per Dauguvą. Šis tiltas yra Peterburgo-Varšuvos geležinkelio linijoje, šalia Daugpilio tvirtovės, todėl dar vadinamas **Tvirtovės tiltu**.

Istorija
--------

Geležinkelio tiltas per Dauguvą
Tiltą suprojektavo inžinierius Stanislovas Kerbedis, statybos vyko 1858–1862 m. Atidarytas 1862 m. gegužės 9 d. paleidus traukinių eismą ruože Daugpilis-Kaunas (257 varstai). Pradžioje tai buvo metalinis trijų santvarų tiltas, kartu buvęs ir geležinkeliui, ir kitam sausumos transportui pritaikytas statinys. Per Pirmąjį pasaulinį karą 1919 m. rugsėjo mėn. buvo susprogdintas tilto vidurinis tarpatramis, vėliau laikinai atstatytas, o 1920 m. pakeistas arkine konstrukcija.

1941 m. birželio mėn. vermachto diversantai nesėkmingai bandė tiltą susprogdinti, bet buvo jam pakenkta tik iš dalies. Vėliau suremontuotu tiltu naudojosi vokiečių kariuomenė. 1944 m. liepos 27 d. vokiečiai atsitraukdami tiltą galiausiai susprogdino, ant jo užvarę ešeloną su įkalintais krašto gyventojais. Buvo laikinai atstatytas fronto poreikiams, o vėliau kapitaliai suremontuotas ir įgavęs dabar stovinčio tilto formas.

Duomenys
--------

Tilto konstrukciją sudaro trys metalinės santvaros, įrengtos ant dviejų tarpinių ir kranto atramų. Ant vienos iš jų įtaisyta upės vandens lygio matuoklė. Upės vagoje pastebimos buvusių atramų liekanos. Dešiniajame krante tilto tęsinyje įrengtas viadukas, kertantis gatvę. Tiltu nutiesta tik viena geležinkelio bėgių vėžė. Tiltas yra saugomas. Jo ilgis apie 400 m. Prieš tiltą stovi pašto atstumų stulpas, 532 km atstumu nuo nulinio stulpo Varšuvos stotyje Sankt Peterburge. Pats tiltas stovi 533 km.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Daugpilio geležinkelio tiltas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Daugpilio geležinkelio tiltas Archyvuota kopija 2016-03-07 iš Wayback Machine projekto.

| Artimiausi tiltai per Dauguvą |
| --- |
| prieš srovę: | **Daugpilio geležinkelio tiltas** | pasroviui: |
| Vienybės tiltas | Šventės tiltas |
|  |
| --- |
| **Endriejavo pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Endriejavo pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Endriejavo pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Mokyklos g. 21, Endriejavas |
| **Direktorius(-ė)** | Vilma Ugintienė |
| **Mokinių skaičius** | 245 |
| **Įkūrimo data** | 1808 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 36 |

**Klaipėdos rajono Endriejavo pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Endriejave (Klaipėdos raj.), Mokyklos g. 21, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 191788789.

Filialas – Endriejavo vidurinės mokyklos Žadeikių skyrius.

Nuo XIX a. pradžios veikė parapinė mokykla, kurią 1808 m. lankė 21, 1853 m. – 34 mokiniai. Mokykla po 1863 m. sukilimo uždaryta, bet 1865 m. įsteigta valdinė pradžios mokykla. Nuo 1948 m. mokykla tapo septynmete, 1955 m. vidurine, 2005 m. – pagrindine mokykla.

Istorija
--------

1808 m. Endriejave įsteigta parapinė mokykla, 1865 m. valdinė pradinė mokykla. Ji savo patalpų neturėjo, nuomodavo iš privačių asmenų. Mokinius mokė vienas mokytojas, buvo 4 skyriai. Po Pirmojo pasaulinio karo mokyklai pastatė medinį dviejų aukštų pastatą. Mokiniams buvo skirtos 5 klasės, salė. Tame pačiame pastate gyveno ir mokytojai. 1944 m. atsitraukiant vokiečių kariuomenei pastatas buvo susprogdintas. 1948–1956 m. veikė septynmetė, nuo 1956 m. vidurinė. 1958 m. mokyklą baigė pirmoji abiturientų laida. 2004 m. spalio 1 d. prijungtos Žadeikių ir Rudgalvių pradinės mokyklos. O nuo 2015 metų mokykla tapo pagrindine mokykla.

Direktoriai
-----------

* 1962–1992 m. Antanas Žemgulis
* 2004–2011 m. Julius Gindulis
* nuo 2011 m. Vilma Straukaitė-Ugintienė

Žymūs mokiniai
--------------

* Pranas Piaulokas (1945–2008), kino ir teatro aktorius
* Augustas Uktveris (g. 1956), žurnalistas, redaktorius

Literatūra
----------

* Endriejavo mokykla laiko vingiuose (sud. Antanas Žemgulis, Laima Kazragienė, Eugenija Selskienė). – Kaunas: Judex, 2006. – 119 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-581-89-5

Nuorodos
--------

1. ↑  Endriejavas. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2022-06-23).

* Mokyklos tinklalapis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Populiarai** (lot. *Populares, palaikantys žmones*) – vėlyvosios Romos Respublikos senato frakcija, siekusi per liaudies susirinkimus bei plebėjų tribūnus sustiprinti politinę plebėjų įtaką ir susilpninti senato bei aristokratijos. Patys populiarai labai dažnai būdavo kilmingieji, tačiau plebėjus palaikydavo dėl įvairių asmeninių ideologinių, politinių ar tiesiog savanaudiškų priežasčių.

Taip pat populiarai priešinosi per dideliam vergovės įsigalėjimui, kadangi per vergus darbo vietų netekdavo laisvieji Romos piliečiai. Kiti jų siekiai buvo suteikti daliai Romos gyventojų (plebėjų) žemių provincijose, suteikti įvairių ne Italijos provincijų miestų gyventojams Romos pilietybę.

Populiarai savo įtakos aukštumas pasiekė Gajaus Julijaus Cezario diktatūros laikotarpiu. Po antrojo triumvirato susikūrimo prasidėjo kovos dėl valdžios ir įtakos, tad plebėjų reikalai buvo nustumti į antrą planą.

Be Cezario, garsesni populiarai buvo broliai Tiberijus ir Gajus Grakchai, Gajus Marijus, Publijus Klaudijus Pulchras, Markas Licinijus Krasas. Iki pirmojo triumvirato pabaigos populiarus palaikė ir Gnėjus Pompėjus Didysis.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Izeras |
| --- |
| Izeras ties Diksmiuide Izeras ties Diksmiuide |
| **Ilgis** | 78 km |
| **Baseino plotas** | 1101 km² |
| **Vidutinis debitas** | 3 m³/s |
| **Ištakos** | Šiaurė |
| **Žiotys** | Šiaurės jūra |
| **Šalys** | Prancūzija, Belgija |
|  |
|  **Vikiteka** | Izeras |

**Izeras** (pranc. *Yser*, ol. *IJzer*) – upė Prancūzijoje ir Belgijoje. Prasideda Šiaurės departamente, ties Bjuišero gyvenviete. Teka į šiaurės rytus per Prancūziją, vėliau – Belgijos Vakarų Flandrijos provincija. Žemupyje pasuka į šiaurės vakarus. Įteka į Šiaurės jūrą ties Njivportu.

Didžiausi intakai: Pen Bekė, Eibekė, Svynbekė.

Upės potvynis vyksta sausio-vasario mėnesiais. Vasarą nusenka. Miestai prie Izero: Bolezelis, Eskelbekas, Bambekas, Hutkerkas (Prancūzija), Diksmiuidė, Njivportas (Belgija).

Pirmojo pasaulinio karo metais (1914 m. spalį) prie upės žemupio vyko Izero mūšis.
| Gisaro kalnagūbris |
| --- |
| **Žemynas** | Azija |
| **Šalys** | Tadžikija, Uzbekija |
| **Aukščiausias taškas** | Chazret Sultanas, 4 643 m |

**Gisaro kalnagūbris** – kalnagūbris Vidurinėje Azijoje, viena iš Pamyro Alajaus kalnų masyvo atšakų. Maždaug 200 km ilgio kalnagūbris driekiasi nuo Kok-su kalno iš rytų į vakarus per Tadžikijos Gisaro rajoną į pietus nuo Zeravšano kalnagūbrio ir į šiaurę nuo Dušanbės, taip pat per Uzbekijos Surchandarjos provincijos šiaurinę dalį. Aukščiausias Gisaro kalnagūbrio taškas yra 4 643 m aukščio Chazret Sultano viršukalnė ant Uzbekijos ir Tadžikijos sienos. Ši viršukalnė taip pat yra aukščiausias Uzbekijos taškas. Gisaro kalnagūbrį sudaro kristalų uolienos, skalūnai ir smiltainis su granito intruzijomis. Kalnagūbris skiria Zeravšano ir Amudarjos upių baseinus. Centrinėje dalyje 2 176 m aukštyje yra vaizdingas Iskanderkulio ežeras. Žemutinėse šlaitų srityse vyrauja subtropinė aukštažolė stepė, aukščiau – stepės, apaugusios šakniastiebėmis žolėmis ir sumedėjusiais krūmais, dar aukščiau – subalpinės pievos, kalnų kserofitai, alpinės žemažolės pievos.

Piandžo upės regione yra himalajinių šakauodegių, fikusų giraitėse – pilkos spalvos *Garrulax lineatus*. Uolėtuose šlaituose aptinkama kalnų agamų (lot. *Laudakia*): ypač daug stambesniųjų Turkmėnijos agamų (lot. *Laudakia lehmanni*), ganėtinai rečiau sutinkamos himalajinės agamos (lot. *Laudakia himalayana*). Ant aukštų stačių uolų ganosi sraigtaragiai ožiai. Žemesnėse kalnų šlaitų srityse yra stepinių kurapkų ir dykuminių smiltvieversių (lot. *Ammomanes deserti*).

Po kalnagūbriu eina automobilinis Anzobo tunelis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  «Атлас Узбекской ССР, Киргизской ССР, Таджикской ССР, Туркменской ССР», Главное управление геодезии и картографии при Совете министров СССР, Москва, 1998
2. ↑  Гиссарский хребет - Большая советская энциклопедия, электронное издание. Tikrinta 2011-02-25.
3. ↑  Гиссарский хребет - ЗооГеография.рф. Tikrinta 2011-02-25.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Tribūnas** – Senovės Romos pareigūnas (magistratas). Šį titulą dalinosi 2–3 skirtingos vyriausybinės ir karinės institucijos.

Iš pradžių tribūnais buvo vadinami „genčių" arba tribų (*tribus*) atstovais. Triba buvo savotiškas administracinis vienetas, kuriuo romėnai buvo suskirstyti kariniais ir balsavimo tikslais. Vėliau atsirado *karo tribūnai* ir *liaudies (plebso) tribūnai*.

Karo tribūnai
-------------

Karo tribūnai buvo dviejų rūšių. Vieni vadovavo legionams (po 6 kiekviename legione). Be to, 444–367 m. pr. m. e. egzistavo karo tribūnai, turėję konsulo valdžią: jais būdavo skiriami plebėjai. Po reformos vienu iš konsulų pradėjus rinkti plebėją institucija buvo panaikinta.

Liaudies tribūnai
-----------------

Liaudies tribūnai (nuo 494 m. pr. m. e.) buvo aukščiausi pareigūnai, kuriuos galima rinkti iš plebėjų. Turėjo teisę vetuoti iš patricijų rinktų magistratų ir Senato sprendimus ar kitaip kištis į jų veiklą. Sudarė 2 ar 4, o vėliau ir 10 žmonių kolegiją, kuri turėjo asmens neliečiamybės statusą. Imperijos metais institucija formaliai išliko, tačiau jos pareigos perėjo imperatoriui.

Žymiausi liaudies tribūnai buvo Flaminijus, Apulėjus Saturnas bei broliai TIberijus ir Gajus Grakchai, iniciavę agrarines reformas ir demokratinius pertvarkymus.
Koordinatės: 54°59′10.02″ š. pl. 23°35′1.94″ r. ilg.﻿ / ﻿54.9861167°š. pl. 23.5838722°r. ilg.﻿ / 54.9861167; 23.5838722

|  Jadagonių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Šakių |
| **Savivaldybė** | Kauno rajonas |
| **Gyvenvietė** | Jadagoniai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1994 m. |

**Jadagonių koplyčia** – medinė koplyčia, veikianti Jadagonių kaime, Kauno rajone. Įsikūrusi kaimo pakraštyje, prie aukštutinės Nemuno terasos šlaito, 0,2 km į rytus nuo kelio  **1931**  Rupinai–Jadagoniai–Pavilkijys–Kriūkai . Priklauso Šakių dekanatui, Lekėčių šv. Kazimiero parapijai.

Jadagonių koplyčia ir greta esantys senkapiai yra vienos iš lankytinų vietų Zapyškio seniūnijoje. Koplyčioje vyksta Žolinės atlaidai, vietos bendruomenė organizuoja šventes, šiltuoju metų laiku vieną kartą per mėnesį aukojamos mišios. Žiemą neveikia.

Istorija
--------

1864 m. buvo pastatyta pirmoji Jadagonių koplyčia, kuri buvo kaip Zapyškio parapijos filija. 1914 m. per Pirmąjį pasaulinį karą koplyčia sudegė. Jadagonių kapinės buvo kaip ir daugelyje kaimų, kur laidodavosi kaimo žmonės, tačiau sudegus koplyčiai žmonės pradėjo laidotis Lekėčių kapinėse ir senosios Jadagonių kapinės ilgainiui sunyko.

1990 m. Zapyškio meno studija - klubas „Žemyna" ir jos vadovas Virgilijus Matula pradėjo rūpintis koplyčios atkūrimu. Jadagonių kaimo žmonių aukomis, Vilkaviškio vyskupijos kurijos remiami, padedant Krikščioniškos labdaros fondui, Krikščioniško meno Lietuvoje fondui, 1994 m. meistro Vytauto Danėno buvo atstatyta Jadagonių koplyčia. 2000 m. Vilkaviškio vyskupijos vyskupas Juozas Žemaitis suteikė ir leido švęsti Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų atlaidus rugpjūčio 15 d. 

Nuo koplyčios atkūrimo iki 2000 m. koplyčią aptarnavo Lekėčių klebonas kun. Jonas Bučinskas. Nuo 2000 m. iki 2010 m. aptarnavo Lekėčių klebonas kun. Gediminas Marcinkevičius. Nuo 2010 m. aptarnauja Lekėčių parapijos klebonas kun. Audrius Kurapka.

Architektūra
------------

Jadagonių koplyčios projekto autorius – Gintaras Prichockas. Koplyčia yra 7,5×7,5 m aštuonkampis tradicinės Lietuvos statybos iš rąstų statinys, suręstas ant keturkampio pagrindo.

Galerija
--------

* Koplyčios priekisKoplyčios priekis
* Senosios kapinėsSenosios kapinės
* Atminimo lentaAtminimo lenta

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-10-04 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2013-10-04 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Svetimas**|  |
| **Autorius** | Albert Camus |
| **Šalis** | Prancūzija |
| **Žanras** | Filosofinis romanas |
| **UDK:** | 821.133.1-31 |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | L'Étranger |
| **Šalis** | Prancūzija |
| **Kalba** | prancūzų |
| **Leidykla** | Éditions Gallimard |
| **Išleista** | 1942 m. |
| **Puslapių** | 171 |
| **OCLC:** | 1011634834 |
| **Pirmasis lietuviškas leidimas** |
| **Pavadinimas** | Svetimas |
| **Leidykla** | Vaga |
| **Serija** | „Nobelio premijos laureatai" |
| **Išleista** | 1991 m. |
| **Vertėja** | Laima Rapšytė |
| **Formatas** | kietais viršeliais |
| **Puslapių** | 171 |
| **ISBN:** | 5-415-00698-2 |
| **ISBN-13:** | 9785415006984 |
| **OCLC:** | 224382358 |
| Lietuviškai pirmą kartą išleista vienoje knygoje su kitu rašytojo romanu – „Krytis" (pranc. *La Chute*) |

**Svetimas** (prancūziškai *L'Étranger*) – 1942 m. išleistas Albero Kamiu romanas, parašytas pirmuoju asmeniu. Kūrinys laikomas egzistencializmo idėjų išraiška. Romane žmogaus gyvenimas vaizduojamas kaip atsitiktinumų, nepriklausančių nuo jo valios, virtinė.[reikalingas šaltinis] Didžiausia pagrindinio veikėjo kaltė – atsisakymas meluoti sau ir kitiems bei vadovautis kitų primestomis taisyklėmis.[reikalingas šaltinis] 1999 m. prancūzų įmonė Fnac ir žurnalas Le Monde organizuotu balsavimu knygą „Svetimas" išrinko geriausia XX a. knyga.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Romanas prasideda tuo, kad pagrindinis veikėjas Merso iš Alžyro keliauja į savo mamos laidotuves. Merso ją buvo atidavęs į senelių prieglaudą, nes manė jai ten būsiant geriau. Atvykęs į vietą, jis nenori, kad motinos karstas būtų atidengtas, prie jo iš nuovargio net užsnūsta.

Po laidotuvių grįžęs namo jau kitą dieną Merso paplūdimyje linksminasi su buvusia bendradarbe Mari, su kuria vėliau net planuoja susituokti. Tiesa, ne iš meilės, bet jei Mari to norės. Merso padeda savo kaimynui Reimonui atkeršyti jį išdavusiai meilužei. Už tai atsidėkodamas Reimonas jį ir Mari pakviečia savaitgaliui prie jūros pas jo draugą. Išėję pasivaikščioti Reimonas, Merso ir vilos šeimininkas sutinka arabus, kurie nori atkeršyti už Reimono meilužę. Vieną iš arabų Merso nušauna. Taip baigiasi pirma romano dalis.

Antroje dalyje Merso jau sėdi kalėjime ir laukia teismo, kuriame paaiškės jam skiriama bausmė. Sėdėdamas kalėjime jis apie daug ką galvoja, bet nesigilina į savo likimą ir neanalizuoja vidinio savęs. Teismo metu prokuroras jam pažeria krūvą kaltinimų. Daug įtakos jo kalboje turi Merso motinos laidotuvės ir kita diena po jų. Teisme jis abejingas sau, stebi aplinką. Galiausiai pagrindiniam veikėjui paskiriama mirties bausmė. Jos belaukdamas Merso vėl daug ką apmąsto. Jis atsisako kapeliono, tačiau jam atėjus išlieja visą savo širdgėlą. Tuo romanas ir pasibaigia.

Lietuviški leidimai
-------------------

* 1991 m.1991 m.
* 2005 m.2005 m.
* 2009 m.2009 m.
**Romanizacija** (lot. *Romanus* 'romėniškas, romaniškas, romanizuotas') – romanų kalbų, kultūros, įtakos plitimas arba platinimas. Romanizacija plačiai vyko antikos laikais, kuomet liaudies lotynų kalba ir romėnų kultūra plito tarp daugybės neitalikų kilmės tautų, gyvenusių Senovės Romos imperijos provincijose ir kituose jai pavaldžiuose regionuose. Stipriausiai romanizavosi pačiai Italijai ir Lacijui pagal klimatą ir geografiją artimos sritys. Viduržemio jūros baseine – tai Italija, Pirėnų pusiasalis, Galija (ypač pietinė), Retija, Sicilija, Sardinija, Korsika, Balearų salos, Dakija. Šiuose regionuose iki šių dienų gyvena romanai (italai, ispanai, prancūzai ir kt.) ir yra išlikusios romanų kalbos (italų, ispanų, prancūzų ir kt.).

Lotynų Amerikos šalis dėl jose įsivyravusių ispanų ir portugalų kalbų iš dalies būtų galima vadinti romanizuotais kraštais, tačiau juose ispanų ir portugalų kalbos ėmė plisti tik nuo XVI a. pabaigos dėl Ispanijos ir Portugalijos kolonializmo, o ne dėl romaniškų kalbų vystymosi iš liaudies lotynų kalbos, kaip tai įvyko Europoje.

Istorija
--------

Romanizacija labai sparčiai vyko Viduržemio jūros baseine (Italijoje, Pirėnų pusiasalyje, Provanse–Oksitanijoje). Šiauresniuose ir pakraščių regionuose romanizacijai sąlygos buvo sunkesnės, nes šios sritys buvo tolimesnės, mažai atkakdavo kolonistų iš Italijos, trukdė karai su gretimomis ir (arba) vietinėmis tautomis (keltais, germanais, ilyrais). Pavyzdžiui, daugybėje vietovių liaudies lotynų kalba ir kultūra buvo išstumtos dėl kitų tautų spaudimo (Panonijoje, Ilyrijoje, Reino Vokietijoje, Magribo šalyse). Tad antikinėje Britanijoje liaudies lotynų kalbai ir kultūrai nepavyko įsitvirtinti dėl germanų antpuolių, nors Britanijos pietuose ir pietryčiuose, kur gyventojai jau buvo susipažinę su romėnų prekėmis ir gyvensena, romanizacija buvo žymesnė, tačiau taip ir nepaveikė platesnių gyventojų sluoksnių. Čia buvo gana daug miesto tipo gyvenviečių, iškilo romėnų vilų. Kituose regionuose, ypač šiaurėje ir rytuose, buvo išlaikomi keltų papročiai ir tradicinė visuomeninė struktūra. III a. Britanija išgyveno sąlyginės gerovės laikotarpį, o IV a. dažnai vadinamas „Romos Britanijos aukso amžiumi". Vis dėlto netrukus prasidėjo nauji antpuoliai – užplūdo germanai anglai ir saksai. Romėniška kultūra pietuose išnyko, o rytuose ir šiaurėje atgimė keltiškos
tradicijos, nors klasikinė lotynų kalba ir toliau buvo vartojama nedideliame teologų ir metraštininkų būryje.

Išnašos
-------

1. ↑  „Romanizacija reikšmė". lietuviuzodynas.lt. Nuoroda tikrinta 2021-10-20.
2. ↑  Leyla Roksan Çağlar (2011). „Romanization or no romanization, that is the question in search of socio-linguistic identity in the Roman provinces" (PDF). Nuoroda tikrinta 2021-10-21.
3. ↑  *Introdução à história do português: geografia da língua.* Autor: Ivo Castro. Edições Colibri, 2004, pág. 55, ISBN 9789727725205 Adicionado em 10/04/2016.
4. ↑  
Романизация Британии, *Nuoroda tikrinta 2021-10-21*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Patricijai** (lot. *patricii* – kilęs iš *pater* 'tėvas', t. y. 'tėvų palikuonys') – Senovės Romos visuomenės sluoksnis, karalių ir ankstyvuoju Romos respublikos laikotarpiu turėjęs visas politines ir pilietines teises; plebėjų priešingybė.

Manoma, kad iš pradžių tai buvo gimininė vietos gyventojų bendruomenė, kuri, formuojantis valstybei, tapo privilegijuotu visuomenės sluoksniu, turėjusiu išimtinę teisę naudotis visuomenine žeme. Išsiskyrus kilmingoms patriarchalinėms šeimoms patricijams imti priskirti tik paveldimoji aristokratija, kurios nariu buvo galima tapti tik gimus patricijų šeimoje arba įsisūnijimo keliu.

Nuo VI a. pr. m. e. pabaigos patricijai virto valdančiąja Romos respublikos klase, kurios ekonominiu pagrindu išliko teisė naudotis visuomenine žeme (*ager publicus*).

Po V – III amžiais pr. m. e. vykusios ir galiausiai laimėtos plebėjų kovos su patricijais teisės buvo sulygintos. Įtakingoji patricijų ir plebėjų dalis sudarė naują uždarą privilegijuotą visuomenės grupę – nobilitetą.

Ankstyvosios Romos imperijos laikotarpiu susidarė naujas patriciatas, sudaręs privilegijuotą senatorių dalį. Į jį įėjo imperatoriaus iškelti asmenys iš Italijos ir provincijų. Tuo metu senosios patricijų giminės buvo jau išmirusios, o sluoksnį papildė asmenys, kuriems patricijų statusą suteikė imperatorius už tarnybą (šį procesą pradėjo jau Julijus Cezaris).

Vėlyvosios imperijos laikotarpiu patricijų pagal kilmę praktiškai neliko, o patricijaus titulą išimtinai suteikinėjo imperatorius. Tai buvo vienas aukščiausių titulų valstybėje, tačiau su konkrečiomis pareigomis nebebuvo siejamas.
| Medzilaborcėsvk. *Medzilaborce* |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

MedzilaborcėMedzilaborcė

49°16′18″ š. pl. 21°54′15″ r. ilg.﻿ / ﻿49.27167°š. pl. 21.90417°r. ilg.﻿ / 49.27167; 21.90417﻿ (Medzilaborcė)Koordinatės: 49°16′18″ š. pl. 21°54′15″ r. ilg.﻿ / ﻿49.27167°š. pl. 21.90417°r. ilg.﻿ / 49.27167; 21.90417﻿ (Medzilaborcė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Slovakijos vėliava Slovakija |
| **Kraštas** | Prešovo kraštas |
| **Apygarda** | Medzilaborcės apygarda |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1543 (pirmą kartą paminėtas) |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 6 665  |
| **Plotas** | 47,5 km² |
| **Tankumas** (2004) | 140 žm./km² |
| **Altitudė** | 326 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 068 01 |
| **Tinklalapis** | www.medzilaborce.net |
|  **Vikiteka** | Medzilaborcė |

**Medzilaborcė** (svk. *Medzilaborce*) – šiaurės rytų Slovakijos miestas Lenkijos pasienyje (ties Pakarpatės vaivadija), Laboreco upės slėnyje. Miestą supa Laboreco aukštumos, į rytus nuo jo yra svarbi Lupkovo kalnų perėja. Administracinis Medzilaborcės apygardos (*okres Medzilaborce*) centras Prešovo krašte. Gyvena 6,7 tūkst. žmonių.

Istorija
--------

Svarbus prekybinis kelias iš Slovakijos vidinių rajonų vedė į Lenkiją per Lupkovo kalnų perėją. Rašytiniuose šaltiniuose miestas buvo paminėtas jau 1543 m. Medzilaborcė 1860 m. gavo miesto teises. Nutiesus perėjoje geležinkelio tunelį, po 1873 m. pagyvėjo ekonominiai ryšiai tarp Galicijos ir Austrijos-Vengrijos. Todėl mieste greitai daugėjo gyventojų, vystėsi amatai ir pramonė. Per I Pasaulinį karą miestas kentėjo nuo sugriovimų, jį buvo užėmusi carinės Rusijos kariuomenė. Susikūrus Čekoslovakijai, miestas tarpukaryje išgyveno ekonominį nuosmukį, daug gyventojų emigravo. Per II Pasaulinį karą apylinkėse vyko aktyvūs karo veiksmai, todėl miestas taip pat neišvengė sugriovimų. Iki 1960 m. buvo apygardos administraciniu centru. Juo vėl tapo 1996 m.

Demografija
-----------

Iki II Pasaulinio karo mieste gyveno 34.3% žydų, taip pat nemažą dalį sudarė ir rusėnai. 2001 m. duomenimis, tarp miesto gyventojų graikų katalikai sudarė 41.15%, stačiatikiai - 40.07%, Romos katalikai – 10.15%, netikintys – 4.94%, liuteronai - 0.33% gyventojų. Pagal tautinę sudėtį: 56.42% – slovakai, 34.16% – rusinai, 6.13% – ukrainiečiai, 1.11% – romai, 0.68% – čekai.

Įžymybės
--------

Miestas žymus savo graikų katalikų bažnyčia, pastatyta 1878 m. ir stačiatikių bažnyčia. Medzilaborcė taip pat garsėja Andy Varholo šeimos modernaus meno muziejumi (*Múzeum Moderného Umenia Andyho Warhola*), įsteigtu 1991 m. Garsaus amerikiečių menininko šeimos šaknys – gretimame Mikovos kaime.

Galerija
--------

* Už miestoUž miesto
* Miesto centrasMiesto centras
* Andy Varholo muziejusAndy Varholo muziejus
* Stačiatikių bažnyčiaStačiatikių bažnyčia
* Graikų katalikų bažnyčiaGraikų katalikų bažnyčia

Nuorodos
--------

* Miesto oficiali svetainė
* Andy Varholo muziejus
Pažeisto Windows 8 kompiuterio ekranvaizdis
„WannaCry" paplitimas pasaulyje
**WannaCry** – kenkėjiško pobūdžio, išpirkos reikalaujanti programa (angl. *Ransomware*), paleista 2017 m. gegužės 12 d. Mainais į „Windows" sistemos kompiuteriuose esančių duomenų atblokavimą ji reikalauja susimokėti kriptovaliuta bitkoinais. Plinta apgaulingais el. laiškais su užkratu prisegtose Word, Excel ar PowerPoint tipo bylose.

Viruso veikla
-------------

„Windows" programos spragomis SMB protokole pasinaudojančio viruso kibernetinės atakos mastas apėmė interneto naudotojus daugelyje pasaulio šalių, paralyžiavo stambių verslo įmonių ir finansinių institucijų veiklą, nukentėjo fiziniai asmenys. Atakos pradžioje, vos per kelias dienas, buvo pažeista per 200 tūkst. kompiuterių, esančių daugiau nei 150 šalių. Microsoft dar 2017 m. kovo 14 d. išleido pataisas šioms spragoms ištaisyti, tad aukomis tapo savo operacinių sistemų neatnaujinę vartotojai. ji sparčiai plinta ir yra unikali tuo, kad kenkėjiška išpirkos reikalaujanti programa platinama kartu su kirminu. Tai reiškia, kad per vieną kompiuterį automatiškai užkrečiamas visas tinklas.

Kitų operacinių sistemų pažeidžiamumas
--------------------------------------

„WannaCry" ataka gali pasikartoti ir kitoje operacinėje sistemoje. „Linux" vartotojų naudojamame laisvosios programinės įrangos programų rinkinyje „Samba" saugumo spraga aptikta 2010 m. Ji leidžia nuotoliniu būdu perimti užkrėsto įrenginio kontrolę. Gavę nuotolinę prieigą prie „Linux" valdymo komandų, programišiai gali trinti duomenis, atsisiųsti ir paleisti bet kokias programas iš interneto. Tačiau dažniausiai į užkrėstą kompiuterį įdiegiamas vienas populiariausių atviro kodo kriptovaliutos gavybos įrankis „cpuminer". Kaip ir „WannaCry" atveju, „Linux" vartotojams būtina imtis saugumo priemonių: atnaujinti „Samba" programinę įrangą, pasitikrinti, ar kompiuteris nėra užkrėstas kenksmingų programų.

Prevencija
----------

Lietuvoje naudotojai gali pranešti apie kibernetinius incidentus ar pasitikrinti savo įrenginius Kompiuterinių incidentų tyrimo tarnybos CERT-LT svetainėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  The WannaCry ransomware attack has spread to 150 countries
2. ↑  Kompiuterinių incidentų tyrimo tarnyba. Ransomware WannaCry ataka Archyvuota kopija 2017-08-30 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Įspėjimas: „WannaCry" ataka gali pasikartoti kitoje operacinėje sistemoje Archyvuota kopija 2017-08-30 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: WannaCry** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Microsoft kenkėjiškų programų apsaugos centras. Ransom:Win32/WannaCrypt
Kazimieras Steponas Šaulys – prelatas, Nepriklausomybės Akto signataras
**Prelatas** (lot. *praelatus* 'esantis priekyje, privilegijuotas') – garbės titulas krikščionių bažnyčiose. Plačiąja reikšme prelatu vadinamas kunigas, kuriam Apaštalų Sostas arba vyskupijos, kurioje yra kapitula, vyskupas suteikė prelato garbės titulą. Prelatu gali būti vadinamas vyskupijos arba koleginės kapitulos vyresnysis.

Katalikų Bažnyčioje prelatu taip pat vadinamas vyskupas arba abatas, turintis valdinius įgaliojimus. Prelatas taip pat gali būti kurijos tarnautojas. Prelato titulą paprastai suteikia popiežius.

Pastaruoju metu prelato titulas suteikiamas už įvairius nuopelnus, atsidavusią veiklą Bažnyčiai (gausų išpažinčių klausymą, aktyvią veiklą parapijoje, ilgametį kunigavimą ar klebonavimą bei kt.). Garbės prelatų rūšys: apaštalinis protonotaras, Jo Šventenybės garbės prelatas, Jo Šventenybės kapelionas (monsinjoras), tradiciškai vadinamas prelatu, nors iš tikrųjų juo nėra.Prelatu

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Prelatas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIX (Pre-Reu). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
2. ↑   Herbermann, Charles, ed. (1913). "Prelate". Catholic Encyclopedia. New York: Robert Appleton Company.