*Kitos reikšmės – Šventasis ąžuolas (reikšmės).*

| Alko Šventasis ąžuolas |
| --- |
| Šventasis, Aukuro ąžuolas. 1999 m. |
| 

Alko Šventasis ąžuolasAlko Šventasis ąžuolas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°04′21″š. pl. 21°32′55″r. ilg.﻿ / ﻿56.072363°š. pl. 21.548504°r. ilg.﻿ / 56.072363; 21.548504Koordinatės: 56°04′21″š. pl. 21°32′55″r. ilg.﻿ / ﻿56.072363°š. pl. 21.548504°r. ilg.﻿ / 56.072363; 21.548504 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Imbarės seniūnija |
| Plotas | 4 m² |
| Žvalgytas | 1993 m. |
| Registro Nr. | 12772 |

**Alko ąžuolas**, vadinamas *Šventuoju, Aukuro ąžuolu* (registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas – 12772, senas kultūros paminklo laikinosios apskaitos Nr. 304/1) – mitologinis ąžuolas šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Alke (Imbarės seniūnija), 1,30 km į vakarus nuo kelio  **169**  Skuodas–Plungė , kairiajame Alkupio krante, Salantų regioniniame parke.

Nupjauto Šventojo, Aukuro ąžuolo kelmas. 2011 m.

Ąžuolas
-------

Augo tarp alkakalnio ir Janinos Nomgaudienės sodybos, kalvos vakariniame šlaite, netoli Jonikės šaltinio. Iki šių dienų išliko ąžuolo kelmas. Jis netaisyklingo apskritimo plano, iki 1,7 m skersmens. Vidus išpuvęs.

Teritorijos plotas – 4,2 m².

20 m į pietus prasideda alkakalnis (Alkos kalnas), 25 m į pietvakarius yra Aukuo akmuo, 38 m į vakarus – Jonikės šaltinis.

Istorija
--------

Tautosakos duomenimis ąžuolas ženklina senovės pagonių šventyklą. Vietos gyventojai ąžuolą nuo seno garbino ir saugojo kaip protėvių tikėjimo papročių liudininką, vadino *Šventuoju* arba *Aukuro ąžuolu*. Jis buvo maždaug 4 m apimties (1,3 m aukštyje), kamienas buvęs suskeldėjęs, tarsi apdegęs.

Nuo XX a. 9 dešimtmečio medis pradėjo džiūti, o šerdis – pūti. Jam visiškai išdžiuvus, sodybos šeimininkas medį 2002 m. nupjovė, o šalia pasodino keletą ąžuolo sodinukų.

Šventasis ąžuolas su šalia esančiais šaltiniu ir Aukuro akmeniu sudarė Alkos kalno senovės pagonių šventyklos apeiginį-sakralinį kompleksą.

1993 m. Lietuvos įrašytas į istorijos ir kultūros paminklų laikiną apskaitą (l. a. 304/1), 1993 m. birželio 15 d. registruotas nekilnojamųjų kultūros vertybių registre. 2016 m. gruodžio 13 d. objekto teisinė apsauga panaikinta.

### Padavimai

* Po storu ąžuolu ant aukuro akmens degusi šventoji ugnis, kurią saugojo vaidilutės, o tarp senų ąžuolų įrengtame būste gyveno žynys. Šventykla buvusi skirta žalčių dievui Pilvyčiui, o joje laikomus žalčius vaidilutės maitinusios Salanto slėnyje stūksančioje Gaidžio kalno kalvelėje
* Po ąžuolu pagonys aukodavo aukas savo dievams – avinus, žmones
* Švedmečiu ant Alkos kalno buvo įsitvirtinę švedų kareiviai, kurie traukdamiesi užkasė čia auksą, o kaip ženklą pasodino toje vietoje ąžuolą
* Prie ąžuolo pasirodanti balta šmėkla

Tyrimai
-------

1993 m. žvalgė Vykintas Vaitkevičius.

Literatūra
----------

* Julius Kanarskas. Salantų alkos kalnas. – Švyturys – 2000 m. balandžio 26 d. – P. 6
* Feliksas Rapalis. Pažinkime gimtąjį rajoną. – Stalino vėliava – 1957 m. rugsėjo 7 d.
* Laima Stonkuvienė. Gyvenimas garsiojo Alkos kalno pašonėje. – Švyturys – 2011 m. gegužės 14 d. – P. 5.
* Vykintas Vaitkevičius. Mosėdžio ir Salantų apylinkių senosios šventvietės. – Liaudies kultūra, 1995. – Nr. 3. – P. 12
* Vykintas Vaitkevičius. Senosios Lietuvos šventvietės: Žemaitija. – Vilnius: Diemedis, 1998. – P. 54, 55

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos Respublikos kultūros paveldo inspekcijos 1993-06-11 raštas Nr.01-7-518
2. ↑  „Ąžuolas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2018-02-17.