recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Abezė*Абезь* |
| --- |
| 

AbezėAbezė

66°31′20″ š. pl. 61°45′40″ r. ilg.﻿ / ﻿66.52222°š. pl. 61.76111°r. ilg.﻿ / 66.52222; 61.76111﻿ (Abezė)Koordinatės: 66°31′20″ š. pl. 61°45′40″ r. ilg.﻿ / ﻿66.52222°š. pl. 61.76111°r. ilg.﻿ / 66.52222; 61.76111﻿ (Abezė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Komijos Respublika Komija |
| **Rajonas** | Intos rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2000) | 783  |

**Abezė** (rus. *Абезь*) – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Komijos šiaurėje, Pečioros intako Usos dešiniajame krante, Intos rajonas. 783 gyventojai (2000 m.)

Istorija
--------

Įkurta 1942 m. Nuo 1939 m. tose vietose veikė koncentracijos stovyklos (1932–1959), įkurtos geležinkeliui Kotlasas – Vorkuta tiesti. Nutiesus geležinkelį, Abezėje buvo laikomi kaliniai, netinkami sunkiam fiziniam darbui kituose lageriuose. Veikė 7 punktai, juose vienu metu buvo 30-100 tūkst. įvairių tautybių kalinių, tarp jų daug mokslininkų, įvairių sričių specialistų. Kaliniai dirbo trofėjinių mašinų remonto, stalių dirbtuvėse, Statybinių medžiagų gamykloje.

Lietuviai
---------

1944–1957 m. kalėjo ir politinių kalinių iš Lietuvos, tarp jų profesorius Levas Karsavinas, Antanas Žvironas, vyskupai Teofilius Matulionis, Pranciškus Ramanauskas, generolai Jonas Juodišius, Vincas Žilys, kunigai Alfonsas Svarinskas, A. M. Dobrovolskis, Stasys Gorodeckis. 1955–1956 m. ligoninėje ir I punkte veikė lietuvių kalinių chorai (vadovai kun. T. Budraitis ir S. Gudaitis).

1989 m. ir 1990 m. į Abezę buvo nuvykusios Vilniaus tremtinių bendrijos ekspedicijos. Abezės kapinėse 1990 m. pastatytas paminklas 1944–1956 m. žuvusiems Lietuvos politiniams kaliniams ir tremtiniams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aldona Juodvalkytė. *Abezė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 32 psl.

Nuorodos
--------

* Абезьский лагерь Archyvuota kopija 2008-04-01 iš Wayback Machine projekto.
| **Nadežda Durova** |
| --- |
|  |
| Nadežda Durova |
| Gimė | 1783 m. rugsėjo 17 d. |
| Mirė | 1866 m. kovo 29 d. (82 metai)Jelabuga, Viatkos gubernija |
|  |
| Veikla | rusų rašytoja, pirmoji moteris Rusijos imperijos kariuomenės karininkė. |
|  |
|  **Vikiteka** | Nadežda Durova |

Pirmasis „Kavaleristės užrašų" leidimas
**Nadežda Durova** (rus. *Наде́жда Андре́евна Ду́рова*, taip pat žinoma slapyvardžiu *Алекса́ндр Андре́евич Алекса́ндров*; 1783 m. rugsėjo 17 d. – 1866 m. kovo 29 d. Jelabuga, Totorija) – rusų rašytoja, pirmoji moteris Rusijos imperijos kariuomenės karininkė.

Biografija
----------

Tėvas – husarų rotmistras. Motina, dvarininko Aleksandrovičiaus duktė, ištekėjusi prieš tėvų valią, labai laukė sūnaus, todėl gimusia dukterį atidavė auklėti husarui Astachovui. *„Balnas tapo mano lopšiu"*, vėliau savo „Užrašuose" rašė Nadežda. Ir net kai 1789 m. tėvas demobilizavosi, o motina pradėjo ją mokyti moteriškų ūkiškų užsiėmimų, berniokiškų karinių žaidimų ji neatsisakė. Tėvui teko jai padovanoti žirgą. Aštuoniolikmetė ištekėjo, pagimdė sūnų, bet susižavėjusi kazokų būrio esaūlu, paliko šeimą.

1806 m. persirengusi vyru Aleksandro Durovo pavarde ji Gardine įstojo į kavalerijos pulką. Dalyvavo karuose su Napoleonu I ir Frydlando mūšyje. Už sužeisto karininko išgelbėjimą apdovanota Georgijaus kryžiumi, jai suteiktas karininko laipsnis ir paskyrimas į Mariupolio husarų pulką. Tačiau tėvas, kuriam ji pasigyrė savo žygiais, atskleidė jos tapatybę. Narsia karininke susidomėjęs caras Aleksandras I leido jai tarnauti toliau korneto laipsniu, tik Aleksandro Aleksandrovo pavarde. Porą metų gyveno pas tėvą Sarapule, o nuo 1811 m. tęsė tarnybą Lietuvos ulonų pulke.

1812 m. kare dalyvavo mūšiuose prie Smolensko, Borodino kautynėse buvo kontūzyta, gydėsi Sarapule, buvo M. Kutuzovo pasiuntinė. Nuo 1813 m. poručiko laipsniu vėl grįžo į veikiančiąją armiją, dalyvavo kautynėse prie Modlino, Hamburgo ir Harburgo. 1816 m. išėjo į atsargą štabo rotmistro laipsniu. Mirė sulaukusi 83 m. palaidota su karine pagarba.

Kūryba
------

1836 m. žurnale „Современник" pradėta spausdinti jos memuarų knyga „Kavaleristės užrašai" (*Записки кавалерист-девицы*, lietuvių kalba: „Kavaleristė" 1986 m.), juose yra su Lietuva susijusių epizodų. Aleksandrovo pavarde išleido nuotykių apysakų ir rom. „Gudiškės" (1839 m.), kuriame romantiškai vaizduojama senovės Lietuva, parodytas senųjų tikėjimų ir krikščionybės susidūrimas; šis kūrinys turi gotikinio romano bruožų.

Bibliografija
-------------

* Н. А. Дурова. Избранные сочинения кавалерист-девицы. Москва: Московский рабочий, 1983.
* Н. А. Дурова. Избранные сочинения кавалерист-девицы. Москва: Московский рабочий, 1988 („Библиотека Московского рабочего").
* „Užrašai" (Записки)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rimantas Sideravičius. *Nadežda Durova*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 222 psl.
Anankės grupės palydovų dydžio ir orbitos palyginimas (pati Anankė vaizduojama kaip didelis raudonas apskritimas). Horizontali ašis – atstumas iki Jupiterio, vertikali ašis – orbitos pasvirimo kampas laipsniais. Pavaizduota ir Filofrosynė, kuri diagramos kūrimo metu buvo laikoma priklausančia Anankės grupei bet dabar priskirta Pasifės. 
**Anankės grupė** – Jupiterio palydovų, judančių orbita panašia į Anankės, grupė. Grupės nariai apie Jupiterį juda priešinga kryptimi nei sukasi pati planeta. Manoma, kad visi šie palydovai yra bendros kilmės. Grupė galėjo atsirasti smūgio metu suirus Jupiterio pagautam asteroidui.

Palydovai
---------

Šių palydovų orbitos yra ištęstos (eliptinės, ne apskritimo pavidalo) ir labai pasvirusios Jupiterio ekvatoriaus plokštumos atžvilgiu. Nė vienas iš palydovų nėra pakankamai masyvus savo sunkio jėga įgauti sferinį pavidalą, todėl jie greičiausiai visi netaisyklingos formos. Jų spalva yra maždaug tarp pilkos ir šviesiai rausvos. 2019 m. buvo žinoma 15 palydovų. Jų apsisukimai aplink Jupiterį trunka vidutiniškai apie 630 Žemės dienų, vidutinis nuotolis – apie 21,3 mln. km.

Didžiausias grupei priklausantis palydovas yra Anankė. Jo vardu pavadinta ir visa grupė.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Ananke. solarsystem.nasa.gov


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RJupiterio palydovai |
| --- |
|  |
| Amaltėjos grupė | 
Amaltėja · Metija · Adrastėja · Tebė |
|  |
| Galilėjaus mėnuliai | 
**Ijo · Europa · Ganimedas · Kalista** |
|  |
| Himalijos grupė | 
Himalija · Leda · Lisitėja · Elara · Dia |
|  |
| Anankės grupė | 
Anankė · Euporija · Teliksnoja · Juantė · Helikė · Ortosija · Jokastė · Praksidikė · Harpalikė · Mnemė · Hermipė · Tionė · Eufemė ·  S/2003 J 2 · S/2003 J 16 · S/2003 J 18 · S/2003 J 12  |
|  |
| Karmės grupė | 
Karmė · Hersė · Etnė · Kailė · Taigetė · Kaldenė · Eirenė · Erinomė · Kalirhojė · Kalykė · Pasitėja · Eukeladė · Archė · Isonoja ·  S/2003 J 9 · S/2003 J 10 · S/2003 J 19 ·  |
|  |
| Pasifės grupė | 
Pasifė · Aoidė · Kalihau · Eurinomė · Kilenė · Hegemonė · Sinopė · Spondė · Autonoja · Korė · Megaklitė · Filofrosynė ·  S/2003 J 4 · S/2003 J 23  |
|  |
| Be grupės | 
Temista · Karpo |

 |
Koordinatės: 33°51′30″ p. pl. 151°14′00″ r. ilg.﻿ / ﻿33.85833°š. pl. 151.23333°r. ilg.﻿ / 33.85833; 151.23333

Džeksono Uosto įlanka
**Džeksono Uostas** (angl. *Port Jackson*) – įlanka Tasmano jūros vakaruose, ties Sidnėjumi įsiterpusi į pietrytinį Australijos krantą. Džeksono Uostu bendrai vadinamos Sidnėjaus uosto, Vidurinio uosto ir Šiaurinio uosto įlankos bei *Lane Cove* ir Paramatos upių estuarijos. Įlanka 19 km ilgio, 55 km² ploto. Krantai labai raižyti, jų bendras ilgis 317 km. Daug užutėkių, keletas salų. Įlankos pietiniame krante – Sidnėjaus centrinis verslo rajonas, Karališkasis botanikos sodas, Sidnėjaus operos teatras. Per įlanką šiaurės – pietų kryptimi nutiesti 4 tiltai ir požeminis tunelis, garsiausias jų – Sidnėjaus uosto tiltas.

1770 m. įlankoje apsilankė pirmieji europiečiai – Anglijos karališkojo laivyno leitenantas Džeimsas Kukas ir jo vadovaujama ekspedicija. Dž. Kukas pavadino įlanką Britų Admiraliteto sekretoriaus Džordžo Džeksono (*George Jackson*) garbei. 1788 m. įlankos krante įkurtas Sidnėjus – pirmoji europiečių gyvenvietė Australijos žemyne.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Džeksono uostas, Pasaulio vietovardžiai, VLKK. Nuoroda tikrinta 2020-01-05.
2. ↑  Port Jackson, Geographical Names Register Extract, Geographical Names Board NSW. Archyvuota 2020-03-21. Nuoroda tikrinta 2020-05-14.
3. ↑  RAN Hydrographic Services Map of Port Jackson, 1972 m.
4. ↑  Peter Joseph McDermott, *Pacific Exploration*, The Brisbane Courier, 1878 m. lapkričio 6 d. Nuoroda tikrinta 2020-01-04.
Kim Džongunas ir Mun Džėinas susitikime 2018 m. balandžio mėn.
**Abiejų Korėjų aukščiausio lygio susitikimai** – susitikimai tarp Šiaurės Korėjos ir Pietų Korėjos lyderių. Pirmasis jų įvyko 2000 metų vasarą, praėjus daugiau nei pusei amžiaus po abiejų valstybių įsikūrimo. Vėliau sekė santykių atšalimas ir antrasis susitikimas įvyko 2007 m. rudenį, o dar po vieno įtempto periodo susitikimai pradėti atnaujinti 2018 m. Lig šiol tik Pietų Korėjos prezidentai yra lankęsi Šiaurės Korėjos sostinėje Pchenjane, o Šiaurės Korėjos lyderis yra tik peržengęs į Pietų Korėjos pusę Bendroje saugumo erdvėje, esančioje abi valstybes skiriančioje demilitarizuotoje zonoje.

Dėl savo retumo ir svarbos visam Rytų Azijos regionui, susitikimai sulaukia didelio tarptautinio dėmesio. Susitikimų metu siekiama užmegzti glaudesnį politinį bei ekonominį bendradarbiavimą tarp abiejų šalių, sumažinti tvyrančią įtampą, leisti susitikti išskirtoms šeimoms, išspręsti Korėjos karo klausimus (iki šiol yra pasirašytos paliaubos, bet ne taikos sutartis), siekti Korėjos pusiasalio denuklearizacijos, o ateityje galbūt ir abiejų Korėjų susivienijimo.

Lig šiol vykusių susitikimų sąrašas:

1. 2000 m. birželio 13-15 d. Pchenjane tarp Kim Čen Iro ir Kim Dedžiuno.
2. 2007 m. spalio 2-4 d. Pchenjane tarp Kim Čen Iro ir No Mu Hiono.
3. 2018 m. balandžio 27 d. Bendroje saugumo erdvėje tarp Kim Džonguno ir Mun Džėino.
4. 2018 m. gegužės 26 d. Bendroje saugumo erdvėje tarp Kim Džonguno ir Mun Džėino.
5. 2018 m. rugsėjo 18-20 d. Pchenjane tarp Kim Džonguno ir Mun Džėino.
6. 2019 m. birželio 30 d. Bendroje saugumo erdvėje tarp Kim Džonguno ir Mun Džėino, susitikimą netikėtai inicijavus JAV prezidentui Donaldui Trampui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Austin Ramzy. *When North Met South: A Short History of Inter-Korean Summits*, The New York Times, April 26, 2018
2. ↑  US-North Korea: Trump and Kim agree to restart talks in historic meeting, BBC News, 2019–06–30
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Aldona Sellienė** (g. 1936 m. sausio 5 d.) – Lietuvos pedagogė, ilgametė Kauno „Saulės" gimnazijos direktorė (1979–2014 m.).

Biografija
----------

1971 m. baigė Vilniaus universitetą, kur įgyjo lietuvių kalbos filologo bei dėstytojo kvaifikaciją. Iki 1979 m. lapkričio – Kauno J. Aleksonio vidurinės mokyklos (*dab.* Kauno „Saulės" gimnazija) direktoriaus pavaduotoja ugdymui, o nuo 1979 m. lapkričio 13 d. – gimnazijos direktorė, kuriai vadovavo iki 2014 m. liepos mėn. Aldona Sellienė – gimnazijai ilgiausiai vadovavusi direktorė.

Veikla
------

Aldonos Sellienės vadovavimo metu, 1989 m. balandžio 30 d. mokyklai sugrąžintas istorinis „Saulės" vardas, o 1993 m. išimties tvarka ketvirtai mokyklai Lietuvoje suteiktas gimnazijos statusas. Taip pat gimnazija turi atributus: priesaiką, himną, vėliavą, ženklelį, skarelę, uniformas. Aldonos Sellienės iniciatyva gimnazijoje kiekvienais metais renkamas Vasario 16-osios laureatas, rengiama „Mokslo šlovės galerija", kurioje pagerbiami mokslo pirmūnai, o iškiliausiems mokytojams įteikiamos aukso ir sidabro saulutės. Lietuvos Respublikos Vyriausybė, įvertinusi Aldonos Sellienės nuopelnus, 2003 m. apdovanojo ją Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžiumi, o 2006 m. Kovo 11-osios proga Kauno miesto savivaldybė už nuopelnus Kauno miestui apdovanojo A. Sellienę 2-ojo laipsnio Santakos garbės ženklu.
| Džeksono kalnas |
| --- |
|  |
| **Aukštis** | 3184 m |
| **Žemynas** | Antarktidos vėliava Antarktida |
| **Pirmasis įkopimas** | 1964 m. lapkričio 23 d. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Džeksono kalnas

  |
| **Koordinatės:** | 71°23′0″ p. pl. 63°22′0″ v. ilg.﻿ / ﻿71.38333°š. pl. 63.36667°r. ilg.﻿ / 71.38333; 63.36667Koordinatės: 71°23′0″ p. pl. 63°22′0″ v. ilg.﻿ / ﻿71.38333°š. pl. 63.36667°r. ilg.﻿ / 71.38333; 63.36667 |

**Džeksono kalnas** (angl. *Mount Jackson*) – kalnas Antarktidos pusiasalyje. Jis yra 3184 m aukščio ir anksčiau buvo laikomas aukščiausiu pusiasalio kalnu, kol buvo išmatuotas tikslus Houpo kalno aukštis (kuris siekia 3239 m).

Džeksono kalnas atrastas 1939–1941 m. ekspedicijų metu ir pavadintas 7-ojo JAV prezidento Endriu Džeksono vardu.

Pirmoji į kalną įkopė JK ekspedicija, vadovaujama John Crabbe Cunningham, 1946 m.

Džeksono kalnas yra status savo pietrytinėje pusėje, o šiaurinėje jo dalyje yra lygesnis paviršius (kara).

Kalno geologija buvo ištirta 1972 m. Tyrimų metu ištirtos uolienos, taip pat pastebėtas vulkaninis aktyvumas.

Išnašos
-------

1. ↑  Antarctica Detail
2. ↑  New satellite imagery reveals new highest Antarctic Peninsula Mountain
3. ↑  Mountaineers and Skiers in British Antarctic Territory Place-names
4. ↑  Antarctica
Koordinatės: 54°40′11″š. pl. 25°18′09″r. ilg.﻿ / ﻿54.669694°š. pl. 25.302397°r. ilg.﻿ / 54.669694; 25.302397

|  Gimbutų šeimos koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Vilniaus miestas |
| **Gyvenvietė** | Rasos (Vilnius) |
| **Adresas** | Rasų g. |
| **Statybinė medžiaga** | betonas |
| **Pastatyta** | XX a. pr. |
| **Stilius** | modernas |

**Rasų kapinių komplekso Gimbutų šeimos kapo koplyčia** - viena iš daugelio Vilniaus Rasų kapinėse esančių kilmingų giminių laidojimo rūsių ir koplyčių. Ji stovi netoli nuo kapinių pagrindinių kapinių vartų, į pietryčių pusę, šalia tvoros, einančios palei Rasų gatvę, tarp administracijos pastato ir Mončinskių koplyčios. Koplyčioje buvo laidojami Gimbutų šeimos nariai. 

Gimbutų koplyčia yra regioninės reikšmės paminklas, 2012 m. liepos 26 d. įrašytas į Kultūros vertybių registrą (unik. kodas 34916). Koplyčios vertingųjų savybių pobūdis, lemiantis reikšmingumą – architektūrinis (retas) ir memorialinis (svarbus). Kapinių paminklų sąraše pažymėta nr. 195.

Architektūra
------------

Manytina, kad koplyčia pastatyta apie 1910 m. Apie tai liudija art nouveau stiliaus bruožai, suderinti su gelžbetonio konstrukcija, tuomet tai buvo naujoviškas sprendimas. Panašiu laikotarpiu, 1904 m. buvo
baigta pirmosios, secesinės pagal formą gelžbetonio konstrukcijos bažnyčios Paryžiuje – Saint-Jean de Montmartre - statyba. Gimbutų koplyčios modernumas gali patvirtinti prielaidą, kad ją galėjo būti sukūręs Antanas Vivulskis. Hipotetinės prielaidos autoriai remiasi stilistinėmis ypatybėmis – pirmiausia dėl betono konstrukcijos neišbaigtumo bei secesinės plastikos detalių.

Statinys betoninis, kvadratinio plano su įgilintu laidojimo rūsiu, apsuptas antkapinių kryžių ir paminklų. Ant sutapdinto stogo pastatytas betono kryžius. Šiaurės rytų fasade įrengtos dvivėrės metalinės durys su kryžiaus formos kiaurapjūviu. Virš įėjimo durų įtaisytas skydas su Gediminaičių stulpų reljefu ir karūna virš jų. Po šiuo herbu pritvirtinta iškilių metalinių raidžių eilė – užrašas lenkų kalba: „*GROBY RODZINNE GIMBUTTOW*" (liet. *Gimbutų šeimos karstai*). Čia palaidoti Janas, Stanisławas ir Aleksander Gimbuttai.

Taip pat skaityti
-----------------

Gimbutų giminės atstovų palaidojimų yra Vizbarų Šv. Pranciškaus Asyžiečio koplyčioje (Tauragės raj.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2019-01-05.
2. 1 2 3 4  Rasų kapinės Vilniuje. Istorija, menas, gamta POLONIKA, 2019, p. 220, 230

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gimbutų šeimos koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Koplyčios nuotraukos (*facebook.com*)
| **Aldona Visockienė-Guščaitė** |
| --- |
| Gimė | 1936 m. rugsėjo 10 d. (86 metai)Pakalnės k. Ukmergės r. |
|  |
| Veikla | choro dirigentė ir pedagogė. |

**Aldona Visockienė-Guščaitė** (1936 m. rugsėjo 10 d. Pakalnės k. Ukmergės r.) – choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija
----------

1952–1956 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. B. Piekarskis). 1958–1963 choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Armino klasė). 1983 stažavo Talino valstybinėje konservatorijoje.

1956 pradėjusi dirbti Biržų rajoninių kultūros namų meno vadove, subūrė moterų chorą, o 1960–1970 vadovavo mišriajam chorui, kuris 1965 respublikinės dainų šventės konkurse pelnė prizinę vietą, dalyvavo ir 1970 respublikinėje dainų šventėje. Choras dainavo per Rygos televiziją, padarė įrašų Lietuvos radijui, surengė kompozitoriaus A. Budriūno kūrinių koncertą.

1967–1974 Biržų 1-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovė. 1962–1974 Biržų vaikų muzikos mokyklos mokytoja ir jaunių choro vadovė – parengė 1969 respublikinei moksleivių meno ir sporto šventei Vilniuje.

1974–1986 A. Visockienė Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetų vyr. dėstytoja, pedagoginės praktikos vadovė. 1974–1988 Klaipėdos žemės ūkio buhalterinės apskaitos technikumo merginų choro (70-80 dalyvių) meno vadovė ir dirigentė. Kolektyvą parengė Klaipėdos miesto, 1975, 1980, 1985 ir 1987 respublikinėms dainų šventėms, pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė respublikinėse apžiūrose, dažnai koncertuodavo. 1986–1989 Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) direktoriaus pavaduotoja užklasiniam darbui, 1989–1992 direktoriaus pavaduotoja ugdymo reikalams, nuo 1992 rudens choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja; parengė 15 jaunųjų chorvedžių.

A. Visockienė – Biržų rajono dainų švenčių organizatorė ir vyr. dirigentė, rajono muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkė, Klaipėdos miesto dainų švenčių dirigentė.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| ***Džentelmenai renkasi blondines*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis | JAV |
| Režisierius | Howard Hawks |
| Prodiuseris (-iai) | Sol C. Siegel |
| Scenaristas (-ai) | Charles Lederer |
| Kompozitorius | Hoagy CarmichaelJule StyneEliot DanielLionel Newman |
| Vaidina | Jane RussellMarilyn Monroe |
| Metai | 1953 |
| Žanras | Muzikinė komedija |
| Trukmė | 91 min. |
| Kalba | Anglų k. |
| Platintojas | 20th Century Fox |
| **IMDb įrašas** |

**Džentelmenai renkasi blondines** (angl. *Gentlemen Prefer Blondes*) – 1953 m. JAV filmas, muzikinė komedija, kurioje pagrindinius vaidmenis atliko Jane Russell ir Marilyn Monroe, režisierius – Howard Hawks. Filmas pastatytas pagal to paties pavadinimo 1949 m. miuziklą, kuris savo ruožtu sukurtas remiantis 1925 m. Anitos Lus (*Anita Loos*) komediniu romanu „Džentelmenai renkasi blondines: intymus profesionalės dienoraštis" (angl. *Gentlemen Prefer Blondes: The Intimate Diary of a Professional Lady*).

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Pramoginių pasirodymų merginos blondinė Lorelei Ly (*Lorelei Lee*) ir brunetė Dorotė Šou (*Dorothy Shaw*) laineriu „Queen Mary" plaukia Paryžiun į gastroles, jas persekioja įtartinas Lorelei sužadėtinio tėvo pasamdytas seklys, taip pat turtingas, įsimylėjęs senukas ir daugybė žavių gerbėjų. Abi merginos trokšta ištekėti, bet Dorotė nori santuokos iš meilės, o Lorelei – tik iš išskaičiavimo. Po daugybės nuotykių filmo pabaigoje draugės tuo pačiu metu susituokia šio lainerio denyje.

Aktoriai
--------

* Jane Russell – Dorothy Shaw
* Marilyn Monroe – Lorelei Lee
* Charles Coburn – ponas Francis „Piggy" Beekman
* Elliott Reid – Ernie Malone
* Tommy Noonan – Gus Esmond Jr.
* George Winslow – Henry Spofford III
* Marcel Dalio – teismo pareigūnas
* Taylor Holmes – ponas Esmond Sr.
* Norma Varden – Lady Beekman
* Howard Wendell – Watson
* Steven Geray – viešbučio vadybininkas
* Henri Letondal – Grotier (titruose nenurodytas)
* Noel Neill – keleivis (titruose nenurodytas)
* Jean Del Val – laivo kapitonas (titruose nenurodytas)

Kritikų atsiliepimai
--------------------

Remdamasi 41 recenzija, įvertinimų apibendrinimo svetainė „Rotten Tomatoes" filmui suteikė 98% reitingą ir 7,8 balo iš 10. Vokiečių kino režisierius Raineris Verneris Fasbinderis teigia, jog tai vienas iš dešimties geriausių kada nors sukurtų filmų.

Nuorodos
--------

* Filmo „Džentelmenai renkasi blondines" ištrauka su Marilyn Monroe („YouTube" kanalas, anglų k.)

Išnašos
-------

1. ↑  „Džentelmenai renkasi blondines". IMDb. Nuoroda tikrinta 2022-10-18.
2. ↑  „Gentlemen Prefer Blondes". *Rotten Tomatoes*. Flixster. Nuoroda tikrinta 2022-10-18.
3. ↑  „Rainer Werner Fassbinder’s 10 Favorite Films". *IMDb*. Nuoroda tikrinta 2022-10-18.
**Aldona Lukoševičiūtė** (g. 1929 m. balandžio 22 d. Kaune) – Lietuvos gydytoja kardiologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija
----------

1954 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1968 m. medicinos mokslų daktarė.

1954–1957 m. Kauno medicinos instituto Hospitalinės terapijos katedros klinikinė ordinatorė. 1956–1958 m. Respublikinės Kauno klinikinės ligoninės Vidaus ligų, 1958–1965 m. – Kardiologijos skyriaus vedėja. 1971–2001 m. Kauno medicinos instituto (1989–1998 m. Kauno medicinos akademija, nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytoja, 1975–1994 m. Anesteziologijos ir reanimatologijos katedros vedėja, nuo 1978 m. profesorė. 1991–2001 m. Lietuvos mokslų akademijos narė ekspertė.

Mokslinė veikla
---------------

Pirmą kartą Lietuvoje (1963 m.) sėkmingai panaudojo gaivinimo metodus (netiesioginis širdies masažas, transtorakalinė elektrinė širdies defibriliacija). Įdiegė fonokardiografiją, transezofaginę elektrokardiografiją, širdies ritmo sutrikimo gydymą antiaritminiais vaistais ir impulsine elektros srove, transezofaginę širdies defibriliaciją. Patobulino ir sėkmingai naudojo transezofaginę širdies stimuliaciją. Paskelbė daugiau kaip 400 mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Reanimatologija, su kitais, 1979 m.
* Širdies ritmo ir laidumo sutrikimai, su kitais, 1984 m. rusų kalba
* Anesteziologija ir reanimatologija vadovėlis, su kitais, 1984 m.

Įvertinimas
-----------

* 1970 m. TSRS valstybinė premija
* 2003 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Komandoro kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Aldona Lukoševičiūtė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 684 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Moters lytiniai organai: 1. Kiaušintakis, 2. Šlapimo pūslė, 3. Kaulas, 4. G-taškas, 5. Varputė, 6. Šlaplė, 7. Makštis, 8. Kiaušidė, 9. Gaubtinė žarna, 10. Gimda, 11. Makšties dugnas, 12. Gimdos kaklelis, 13. Tiesioji žarna, 14. Išangė 
**Gimdos kaklelis** (lot. *cervix uteri*) – siaurasis gimdos dalis, jungianti gimdos ertmę su makštimi. Kaklelis sudaro trečdalį gimdos aukščio (apie 2-3 cm). Ektocerviksas - apatinė gimdos kaklelio dalis esanti makštyje, matoma ginekologinės apžiūros metu, ši dalis yra išklota daugiasluoksniu plokščialąsteliniu neragėjančiu epiteliu. Endocerviksas, kaklelio kanalas, nėra matomas apžiūros metu, ši dalis yra išklota vienasluoksniu stulpiniu epiteliu, sekretuojančiu gleives, saugančias nuo mikroorganizmų patekimo į gimdą (sekretas sudaro savotišką kamštį), kai kurios ląstelės su plaukeliais, virpančiais makšties pusėn. Transformacijos zona – vieta, kurioje susisiekia abu epitelio tipai. Menstruacijų metu kaklelio gleivinė nepasišalina. Menopauzės laikotarpiu kaklelio gleivinė, kaip ir apskritai visa gimdos gleivinė, atrofuojasi, sekrecija silpnėja. 

Normaliai gimdos kaklelis sudaro su gimdos kūnu buką kampą, atvirą į priekį (tai – priekinis gimdos pasvirimas). Pasitaiko nukrypimų nuo šios padėties, tuomet kartais vien dėl to moteris negali pastoti, kadangi spermatozoidai neprasiskverbia į gimdos ertmę.

Ligos
-----

* Gimdos kaklelio vėžys

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

**Lytiniai organai**  

**Moters:**
Bartolino liaukos - 
Gimda -
Gimdos kaklelis - 
Kiaušintakiai - 
Kiaušidės - 
Lytinės lūpos - 
Makšties prieangis - 
Makštis - 
Mergystės plėvė - 
Vulva -
Skeno liaukos - 
Varputė
  

**Vyro:**
Kapšelis - 
Kuperio liaukos - 
Priešinė liauka - 
Sėklidės - 
Sėklidės prielipas - 
Sėklinės pūslelės - 
Sėklinis latakas - 
Šlaplė -
Varpa



|  |  |
| --- | --- |
|  | Šis straipsnis yra tapęs savaitės straipsniu. |
**Matelių lobis** – vienas didžiausių Lietuvoje rastų sidabrinių monetų lobių. Rastas 1954 m. Mateliuose (Molėtų raj. Inturkės seniūnija) prie Baltųjų Lakajų ežero ariant dirvą.

Tyrimai
-------

Matelių lobis buvo drobiniame maišelyje. 1954 Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto ekspedicija (vadovas Pranas Kulikauskas) radimo vietoje dirvoje surinko apie 100 monetų, iš gyventojų – dar 3322 monetas. 1956 Istorijos institutas perdavė Lietuvos istorijos ir etnografijos muziejui 3422 monetas. Manoma, lobyje buvo apie 5000-7000 monetų, dalis jų pateko į privačius rinkinius.

Muziejuje saugomą lobio dalį sudaro XV a. pab. – XVII a. pirmojo ketvirčio 2286 Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės, 882 Lenkijos, po vieną Austrijos, Brandenburgo, 2 Ciešino, 5 Čekijos, 10 Danijos, 3 Ispanijos, 5 Kuršo, 3 Legnicos-Bžego, 2 Nyderlandų, 38 Prūsijos, 103 Rusijos, 32 Švidnicos, 38 Šv. Romos imperijos, viena Transilvanijos, 9 Vengrijos monetos.

7 monetos – falsifikatai: Lietuvos – Žygimanto Senojo ir Žygimanto Augusto pusgrašių, Rygos – Zigmanto Vazos šilingų. 3421 lobio monetą saugo Lietuvos nacionalinis muziejus (1 moneta muziejuje dingo); dar žinoma apie 400 lobio monetų, saugomų privačiuose rinkiniuose. Manoma, lobis užkastas XVII a. 1 ketvirtyje, vėlyviausia moneta – Zigmanto Vazos ortas – nukaldinta 1622 m.

Literatūra
----------

* Eugenijus Ivanauskas. Lietuvos pinigų lobiai. Paslėpti 1390–1865 metais, Vilnius, 1995 m.
* Zenonas Duksa. Matelių lobis (Molėtų r. 1622/ 1954 m.). Numizmatika, 2000 t. I.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Zenonas Duksa. *Matelių lobis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 421 psl.
| ***Anakonda*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Anaconda |
| Kilmės šalis | JAV, Brazilija, Peru |
| Prodiuseris (-iai) | Andy Fickman Verna Harrah Carole Little |
| Vaidina | Jennifer Lopez Ice Cube |
| Metai | 1997 |
| Žanras | Siaubo trileris |
| Trukmė | 89 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Anakonda** (angl. *Anaconda*) – 1997 m. siaubo trileris, pasakojantis apie milžiniškas anakondas Amazonijoje. Vėliau sukurti tos serijos filmai *Anakonda 2: kruvinosios orchidėjos beieškant (2004 m.), Anakonda 3: palikuonis (2008 m.), bei Anakonda 4: kraujo pėdsakai (2009 m.)*

Aktoriai
--------

*(aktorius-personažas)*

* Jennifer Lopez – Terri Flores
* Ice Cube – Danny Rich
* Jon Voight – Paul Sarone
* Eric Stoltz – Dr. Steven Cale
* Jonathan Hyde – Warren Westridge
* Owen Wilson – Gary Dixon
* Kari Wuhrer – Denise Kalberg
* Vincent Castellanos – Mateo
* Danny Trejo – brakonierius

Kritika
-------

Filmas kritikuojamas dėl klaidingų faktų apie anakondas skleidimo. Šios gyvatės nors didelės, bet lėtos (ypač sausumoje), prarijusios auką ilgai nemedžioja. Filme jos pateikiamos kaip milžiniškos (40 m), labai greitos ir užkietėjusios žudikės, rijančios vieną auką po kitos.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Terri Flores vadovaujama ekspedicija laivu leidžiasi į Amazonės džiungles kurti dokumentinio filmo apie dingusią indėnų širišamų gentį. Per audrą į jų laivą prašydamas pagalbos patenka Polas Saronė – brakonierius, medžiojantis gyvates. Jam patekus į laivą, čia įsivyrauja įtampa. Vieną po kito nelaimės ištinka ekspedicijos dalyvius. Galiausiai Saronė užvaldo laivą ir plaukia tik jam žinomais keliais gaudyti milžiniškos anakondos. Like gyvi Terri, Danny ir Styvenas kovoja ne tik prieš Saronę, bet ir prieš milžinišką gyvatę – žmogėdrą.
**Stefanija Aldona Sakalauskaitė–Malachovska** (lenk. *Aldona Malachowska*, 1890 m. balandžio 4 d. Augustave, Lenkija – 1972 m. Peče, Vengrija) – Lenkijos lietuvių dainininkė.

Biografija
----------

Gimė ir augo žinomo Lenkijos lietuvių visuomenės veikėjo ir poeto Ksavero Sakalausko-Vanagėlio šeimoje. Baigusi Lomžos gimnaziją, studijavo Varšuvos konservatorijoje, bendravo su tuo metu Lenkijos sostinėje besimokiusiais būsimais Lietuvos muzikais: Jonu Bendoriumi, Mikalojumi Konstantinu Čiurlioniu, Juliumi Štarka, Stasiu Šimkumi. Tėvas vadovavo Lomžos lietuvių draugijai „Pagalba" ir Varšuvos lietuvių savišalpos draugijai; Sakalauskų šeimoje lankėsi žinomos Lietuvos asmenybės – Jonas ir Vytautas Bendoriai, Antanas Aleksandravičius, Mykolas Bukša, Jonas Valaitis, M. K. Čiurlionis ir kt.

Po konservatorijos baigimo koncertavo, yra dainavusi *Aidos* partiją to paties pavadinimo Džiuzepės Verdžio operoje. Ištekėjo už gydytojo Malachovskio, gimė duktė. Paskutinius gyvenimo metus praleido Vengrijoje, Pėčo mieste. Nors Lietuvoje nebuvo apsilankiusi, bet ryšius su lietuvių poetais ir rašytojais palaikė. Parašė vertingų prisiminimų *Apie mano gyvenimą ir gimimą* (rankraštis). Jos ir tėvo Ksavero Sakalausko-Vanagėlio archyvas saugomas Lietuvių literatūros ir tautosakos institute Vilniuje.

Šaltiniai
---------

* Marija Macijauskienė. „Lėkčiau, lėkčiau, kad galėčiau..."
| ***Džekas Žaibas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Lightning Jack |
| Kilmės šalis |  Australija |
| Režisierius | Simon Wincer |
| Scenaristas (-ai) | Paul Hogan |
| Vaidina | Paul HoganCuba Gooding Jr.Beverly D‘Angelo |
| Metai | 1994 |
| Žanras | vesternas, komedija |
| Trukmė | 98 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Džekas Žaibas** (angl.  *Lightning Jack*) – 1994 m. Australijoje sukurtas komiškas vesternas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Paul Hogan – Džekas „Žaibas" Keinas
* Cuba Gooding Jr. – Benas Doilas
* Beverly D‘Angelo – Lana Kastel
* Kamala Lopez – pilar
* Pat Hingle – maršalas Denas Kurcas
* L. Q. Jones – šerifas
* Richard Riehle – Markus
* Frank McRae – misteris Doilas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Po to, kai gauja, kuriai jis priklausė, buvo išžudyta bandant apiplėšti banką, australas nusikaltėlis Džekas, pravarde „Žaibas", vienintelis liko gyvas ir sėkmingai paspruko iš pasalos. Nusprendęs, kad gali ir pats sėkmingai verstis plėšikavimu, Džekas mėgina pats apiplėšti banką, tačiau jam tenka sprukti, paėmus įkaitu nebylį juodaodį Beną Doilą. Pastarasis, visų laikomas nevykėliu, pasisiūlo tapti Džeko bendrininku ir šis padvejojęs sutinka, neįtardamas, kad išmokyti Doilą plėšiko amato bus dar sunkiau nei juos įvykdyti...
**Analitinė sociologija** – sociologijos kryptis, bandanti paaiškinti tokius makrosocialinius reiškinius kaip socialinė segregacija ar socialinė stratifikacija per mikro-lygmens mechanizmus. Tai bandoma pasiekti sutelkiant dėmesį į individų veiksmus ir sąveikas bei naudojant kompiuterines simuliacijas.

Jos atstovai remiasi pažiūra, jog tinkami moksliniai aiškinimai privalo kuo tiksliau nurodyti konkrečius mechanizmus sukėlusius socialinius reiškinius. Jie taip pat laikosi mokslinio realizmo pozicijos: teoretiniai modeliai negali remtis empiriškai klaidingomis prielaidomis apie žmonių motyvaciją, kognityvinius procesus, ar socialinius reiškinius (ir t. t.) net jei tokios prielaidos naudingos prognozuojant socialinius reiškinius.

Analitiniai sociologai teoretinių modelių kūrimui plačiai naudoja agentais grįstą modeliavimą. Tai kompiuterinės simuliacijos, kurių metu autonomiški agentai sąveikauja pagal tam tikras iš anksto nustatytas taisyklės. Ši technika padeda suprasti, kaip įvairūs makrosocialiniai reiškiniai gali sekti iš daugelio pavienių socialinių sąveikų. Vienas pirmųjų tokios simuliacijos pavyzdžių buvo Thomo Schellingo segregacijos modelis.

James Coleman, Jon Elster, Robert K. Merton, Thomas Schelling ir Raymond Boudon yra laikomi klasikais analitinės sociologijos atstovų tarpe.

Literatūra
----------


* Hedstrom, P. (2005). Dissecting the social: On the principles of analytical sociology. Cambridge University Press.
* Hedström, P. & Bearman, P. (2009). The Oxford handbook of analytical sociology. Oxford University Press.
* Demeulenaere, P. (Ed.). (2011). Analytical sociology and social mechanisms. Cambridge University Press.
* Manzo, G. (Ed.). (2014). Analytical sociology: actions and networks. John Wiley & Sons.
* Elster, J. (2015). Explaining social behavior: More nuts and bolts for the social sciences. Cambridge University Press.

Nuorodos
--------

* Tarptautinis Analitinių Sociologų Tinklas
| **Aldona Mikšytė** |
| --- |
| Gimė | 1936 m. sausio 7 d. (87 metai)Tauragė |
| Sutuoktinis (-ė) | Anicetas Kunčius |
| Vaikai | Herkus Kunčius |
|  |
| Veikla | Lietuvos dainininkė |
| Organizacijos | Kauno valstybinis muzikinis teatras |
| Pareigos | solistė (sopranas) |
|  |
| Alma mater | Lietuvos konservatorija |

**Aldona Virginija Mikšytė-Kunčienė** (g. 1936 m. sausio 7 d. Tauragėje) – Kauno Valstybinio muzikinio teatro solistė, sopranas.

Biografija
----------

Aldona Mikšytė mokėsi Pasvalio vidurinėje mokykloje. Solinio dainavimo studijas pradėjo 1954 m. Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje, O. Krasnopolskytės klasėje. Baigusi muzikos mokyklą stojo į Lietuvos konservatoriją. Norinčių buvo 60, o priėmė tik Aldoną Mikšytę, Balį Urboną, H Žaidį, Vaclovą Daunarą ir Anicetą Kunčių. 1962 m. baigė Aleksandros Staškevičiūtės solinio dainavimo klasę. Diplominiai darbai buvo paruoštos partijos operose: Mikaela – Žoržo Bize operoje „Karmen", Eglė – Vytauto Klovos operoje „Pilėnai", Tatjana – Piotro Čaikovskio operoje „Eugenijus Oneginas". 

Nuo 1962 m. Kauno muzikinio teatro solistė. Pradėjus dirbti muzikiniame teatre, į kurį atėjo ir kursiokas Anicetas Kunčius, susideaugavo ir vėliau sukūrė šeimą ir 1965 m. jiems gimė sūnus Herkus.

Vaidmenys
---------

Aldona Mikšytė sukūrė daugiau kaip 70 vaidmenų operose, operetėse, muzikinėse komedijose, miuzikluose. 
Tarp jų: Mikaela Žoržo Bizė operoje „Karmen", „Džilda" ir „Violeta" – Džiuzepės Verdžio operose „Rigoletas" ir „Traviata", Dona Ana Volfgango Amadėjaus Mocarto „Don Žuanas", Santuča Pietro Maskanio „Kaimietiška garbė", Asta Vitolio Baumilo „Rožės žydi raudonai", Ramunė Jurgio Karnavičiaus operoje „Gražina", Mergelė Antano Belazaro „Kupriukas muzikantas", Adelė Johano Štrauso operetėje „Šikšnosparnis", Serpoletė Roberto Planketo „Kornevilio varpai" ir kt.

Koncertinė veikla
-----------------

Aldona Mikšytė koncertavo Vokietijos, Vengrijos, Lenkijos, Suomijos, Rusijos, JAV, Kanadoje.

Kita veikla
-----------

Aldona Mikšytė dėstė Kauno berniukų chorinio dainavimo muzikos mokykloje "Varpelis".

Nuorodos
--------

* Pokalbis su Aldona Mikšyte – Kunčiene
* „Atspindžiai": A. Mikšytė–Kunčienė – gyvenimas muzikai ir teatrui… (audio)

Įvertinimas
-----------

1986 m. už sukurtus vaidmenis ir aktyvią koncertinę veiklą jai suteiktas Lietuvos SSR nusipelniusios artistės vardas.

Susiję puslapiai
----------------

* Aldonos Mikšytės sukurtų vaidmenų sąrašas

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Irena Vanagienė. *Aldona Mikšytė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 118 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 53°05′ š. pl. 80°35′ v. ilg.﻿ / ﻿53.083°š. pl. 80.583°r. ilg.﻿ / 53.083; 80.583

Džeimso įlankos palydovinė nuotrauka
**Džeimso įlanka** (angl. *James Bay*, pranc. *Baie James*, kri *Wînipekw*) – didelė Hadsono įlankos atšaka vidurio Kanadoje. Tai toliausiai į pietus nutolusi Hadsono įlankos dalis, įsiterpianti į Kvebeko ir Ontarijo žemes. Įlankoje esančios salos (Akimiskis ir kt.) priklauso Nunavutui. Džeimso įlanka vėliausiai užšąlanti ir anksčiausiai atitirpstanti Hadsono įlankos dalis, jos pakrantės labiausiai tinkamos gyvenimui.

Į įlanką suteka nemažai upių (Olbanis, Briedžių upė, Brodbakas, Rupertas, Harikana, Istmeinas, La Grandė ir kt.), dauguma jų užtvenktos. Įlankos pakrantėse ir vandenyse gyvena žieduotieji ruoniai, baltieji lokiai, baltieji delfinai.

Džeimso įlankos pakrantėse nuo seno gyvena indėnai kri, šiaurinėje dalyje – inuitai. Pagrindinės pakrančių gyvenvietės: Vaskaganišas, Istmeinas, Čisasibis, Mus Fektoris, Musonis, Fort Olbanis.

Įlanka pavadinta valų jūrininko Tomo Džeimso (*Thomas James*) garbei.
| ***Anakonda 2: kruvinosios orchidėjos beieškant*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Anacondas: The Hunt for the Blood Orchid |
| Kilmės šalis | JAV |
| Režisierius | Dwight H. Little |
| Prodiuseris (-iai) | Acobus RoseVerna HarrahSusan Ruskin |
| Scenaristas (-ai) | Hans BauerJim CashJack Epps, Jr. |
| Kompozitorius | Nerida Tyson-Chew |
| Vaidina | Johnny Messner  KaDee Strickland  Matthew Marsden |
| Metai | 2004 |
| Žanras | siaubo trileris |
| Trukmė | 97 min. |
| Kalba | anglų |
| Biudžetas | 20 mln. $ |
| **IMDb įrašas** |

**Anakonda 2: kruvinosios orchidėjos beieškant** (angl. *Anacondas: The Hunt for the Blood Orchid*) – 2004 m. siaubo trileris, režisuotas Dwight H. Little. Tai siužetu nesusijęs filmo „Anakonda" tęsinys. Jame pasakojama apie ilgaamžiškumą suteikiančios orchidėjos ieškančią farmacininkų ekspediciją, kuri patenka į milžiniškų gyvačių irštvą.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Farmacininkų grupė, gavusi įrodymų, kad „kruvinosios orchidėjos" žiedai stabdo ląstelių senėjimą ir yra lyg jaunystės eleksyras, leidžiasi į ekspediciją Borneo salon. Ši gėlė labai reta, auga tik viename džiunglių regione, ir žydi kartą per 7 metus. Per liūčių laikotarpį keliautojus plukdyti sutinka tik kapitonas Bilas. Džekas jam pažada sumokėti papildomą sumą, jei jis keliausiąs greitesniu, bet nesaugiu maršrutu. Laivas nukrenta nuo krioklio, todėl ekspedicijos dalyviai priversti keliauti pėsčiomis. Čia jie susiduria su milžiniškomis anakondomis. Viena jų pražudo ir kapitoną Livingstoną, kuris turėjęs išgelbėti sudužusią ekspediciją. Žmonės pasiekia apleistą galvų medžiotojų kaimą ir ima statytis plaustą. Tačiau Džekas nelinkęs pasiduoti ir siekia pririnkti orchidėjų, nors visi kiti tam priešinasi. Tuomet jis pagrobia plaustą ir išplaukia pats vienas rinkti gėlių. Likę ekspedicijos nariai milžiniškų gyvačių pilnomis džiunglėmis priversti keliauti, kad atgautų plaustą. Tačiau ten Džekas, grasindamas ginklu juos verčia rinkti gėles, augančias virš anakondų irštvos. Džeką sugelia nuodingas voras ir jis praryjamas gyvatės, o vėliau visą ežerą su gyvatėmis užverčia nuošliauža.

Aktoriai
--------

* Johnny Messner – Bill Johnson
* KaDee Strickland – Samantha Rogers
* Salli Richardson – Gail Stern
* Matthew Marsden – Dr. Jack Byron
* Eugene Byrd – Cole Burris
* Morris Chestnut – Gordon Mitchell
* Karl Yune – Tran Wu
* Nicholas Gonzalez – Dr. Ben Douglas
* Andy Anderson – John Livingston

Filmavimas
----------

Filmas filmuotas Fidžyje (Navua upė, Viti Levu), Naujojoje Zelandijoje, JAV (Oklahoma Sityje).
| **Aldona Lučinskienė** |
| --- |
| Gimė | 1923 m. spalio 20 d.Kaimynėliai, Musninkų valsčius |
| Mirė | 2016 m. liepos 23 d. (92 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | Lietuvos botanikė, biomedicinos mokslų daktarė. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1973 m. LTSR valstybinė premija
 |

**Aldona Lučinskienė** (1923 m. spalio 20 d. Kaimynėliai, Musninkų valsčius – 2016 m. liepos 23 d. Vilnius) – Lietuvos botanikė, biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija
----------

1954 m. baigė Vilniaus universitetą. 1968 m. biologijos mokslų kandidatė.

1954–1975 m. Vilniaus universiteto botanikos sodo vedėja, 1967–1992 m. Vilniaus universiteto dėstytoja, nuo 1991 m. docentė.

Mokslinė veikla
---------------

Jos rūpesčiu Vilniaus universiteto botanikos sode sukauptos gausios vaistinių augalų, sistematikos, dendrologijos, gėlininkystės, daržininkystės, pomologijos, grūdinių ir techninių augalų kolekcijos. Svarbiausia mokslinio darbo kryptis – P-indolilacto rūgšties poveikis dekoratyvinių krūmų auginių šaknijimuisi. Introdukavo apie 40 rūšių dekoratyvinių augalų.

Bibliografija
-------------

* Kambarinės lapinės gėlės, 1980 m.
* Daugiametės gėlės, 1986 m.

Įvertinimas
-----------

* 1973 m. LTSR valstybinė premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Aldona Lučinskienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 662 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Matematinė svyruoklė
**Matematinė svyruoklė** – supaprastintas svyruoklės (švytuoklės) matematinis modelis kuris tinka jei svyravimų kampas ({\displaystyle \theta }) nedidelis ir dauguma jos masės sukoncentruota apatiniame švytuoklės gale, siūlas ne tamprus, oro pasipriešinimo nėra. Matematinė svyruoklė paprastai vaizduojama kaip ant siūlo pakabintas rutuliukas, nes toks įrenginys į ją panašiausias. Matematinė svyruoklė yra harmoninis osciliatorius: jis aprašomas tomis pačiomis lygtimis kaip ir kiti žinomi harmoniniai osciliatoriai (spyruoklė bei virpamasis kontūras), tik lygties kintamųjų (išskyrus laiką) reikšmė skirtingose sistemose ne ta pati.

Svyruoklės kampo pagreitis bet kurio laiko momentu

{\displaystyle {\theta ''}=-{g \over \ell }\sin \theta },
kur {\displaystyle \theta } yra nukrypimo nuo vertikalės kampas, *l* – svyruokės ilgi, *g* – planetos gravitacijos stiprumą nusakantis laisvojo kritimo pagreitis. Planetoje su silpnesne gravitacija (tarkim, Mėnulyje) svyruoklė švytuotų lėčiau. Lėčiau taip pat svyruoja ilgesnė svyruoklė, o nuo rutuliuko masės ir švytavimų amplitudės šio abstraktaus prietaiso svyravimo periodas nepriklauso. Ši lygtis vadinama Émile Léonard Mathieu lygtimi. Jos sprendinys yra

{\displaystyle \theta (t)=\theta \_{0}\cos \left({\sqrt {g \over \ell \,}}\,t\right)},
kur {\displaystyle \theta \_{0}} – pradinis atlenkimo kampas (kuomet *t = 0*). Matematinės svyruoklės periodas, kuris realioms svyruoklėms yra tik apytikslis, lygus

{\displaystyle T\_{0}=2\pi {\sqrt {\frac {\ell }{g}}}}
Ši lygtis dar vadinama Christiaan Huygens periodo taisykle.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Džegvasfar. *Gjógv* |
| --- |
|  |
|  |
| 

DžegvasDžegvas

62°19′30″ š. pl. 6°56′28″ v. ilg.﻿ / ﻿62.32500°š. pl. 6.94111°r. ilg.﻿ / 62.32500; 6.94111﻿ (Džegvas)Koordinatės: 62°19′30″ š. pl. 6°56′28″ v. ilg.﻿ / ﻿62.32500°š. pl. 6.94111°r. ilg.﻿ / 62.32500; 6.94111﻿ (Džegvas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Farerų vėliava Farerai |
| **Regionas** | Eisturojaus regionas |
| **Savivaldybė** | Sundos savivaldybė |
|  |
| **Gyventojų** (2011 m.) | 39  |
|  |
| **Pašto kodas** | FO 476 |
|  **Vikiteka** | Džegvas |

**Džegvas** (far. *Gjógv*, 'tarpeklis') – kaimas šiaurės rytinėje Eisturojaus salos pakrantėje, Fareruose. Nutolęs 63 km į šiaurę nuo Torshauno. Gyvenvietė pavadinta pagal 200 m ilgio tarpeklį.

Džegvas pirmą kartą paminėtas 1584 m. Gyvenvietėje yra surenkamų gelžbetonio gaminių fabrikas, įkurtas 1982 m. Taip pat yra žuvies fabrikas, svečių namai, hostelis, mokykla (pastatyta 1884 m.), bendruomenės centras, paštas. 1929 m. pastatyta bažnyčia.

Apylinkės
---------

Tarp Džegvo ir Eidžio stūkso Sletaratinduras (882 m) ir Grafelis (857 m). Į rytus nuo gyvenvietės – Tyrilas ir Midagsfjalas (601 m). Į šiaurės vakarus nuo Džegvo yra *Ambadaluro* slėnis.

Galerija
--------

* DžegvasDžegvas
* Džegvo bažnyčiaDžegvo bažnyčia
* Džegvas žiemąDžegvas žiemą
* TarpeklisTarpeklis
| **Aldona Keturakienė-Sabaliauskaitė** |
| --- |
| Gimė | 1945 m. kovo 9 d. (78 metai)Ukmergėje |
|  |
| Veikla | Lietuvos keramikė. |

**Aldona Keturakienė-Sabaliauskaitė** (g. 1945 m. kovo 9 d. Ukmergėje) – Lietuvos keramikė.

Biografija
----------

1973 m. baigė Lietuvos dailės instituto Kauno skyrių. 1967-1989 m. dirbo Kauno „Dailės" kombinate. 1990-1999 m. Vilniaus dailės akademijos Kauno dailės instituto Taikomosios keramikos ir stiklo katedros vedėja, 1999-2003 šio instituto direktorė, nuo 1991 m. docentė.

Kūryba
------

Sukūrė keramikos kompozicijų visuomeniniams interjerams (dekoratyvinė sienelė „Pėdsakas" Menininkų namuose, 1982, dekoratyviniai pano J. Jablonskio mokykloje, 1985 m. Tekstilės pramonės mokslinio tyrimo institute, 1987 m. Onkologinėje ligoninėje 1988 m. 1990 m. visi Kaune), objektų ir instaliacijų („Baltas kelias. Rankšluostis", „Tėvo marškiniai", abu 1994 m. „Iš auksinės žuvelės pasakų" 1998 m. „Šeimyninis objektas" 2000 m. „Šviesa mano takui", „Visų žemė", „Dialogas", visi 2005 m.). 

Daug eksperimentuoja, naudoja įvairias medžiagas (dažniausiai baltą molį, akmens masę, kaulinį porcelianą), taiko įvairias technologijas. Ankstyvuoju kūrybos laikotarpiu naudojo tapybos, grafikos priemones, vėliau perėmė minimalizmo principus. Nuo 1972 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Italija, Vokietija, Estija, Prancūzija, Danija, Čekija, Olandija), individualios parodos surengtos Kaune 1977 m. 1995 m. 2001 m. 2005 m. Vilniuje 1996 m. 1998 m. 2002 m. 2004 m. Ukmergėje 1999 m. 2004 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.

Literatūra
----------

* D. Zovienė. Aldona Keturakienė, Vilnius, 2002 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Aldona Keturakienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 778 psl.