recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Kalniškių piliakalnis (Vaiguva) |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Kalniškių piliakalnis (Vaiguva)Kalniškių piliakalnis (Vaiguva)

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°40′24.9″ š. pl. 22°43′56.8″ r. ilg.﻿ / ﻿55.673583°š. pl. 22.732444°r. ilg.﻿ / 55.673583; 22.732444Koordinatės: 55°40′24.9″ š. pl. 22°43′56.8″ r. ilg.﻿ / ﻿55.673583°š. pl. 22.732444°r. ilg.﻿ / 55.673583; 22.732444 |

 |
| Vieta | Kelmės rajonas |
| Seniūnija | Vaiguvos seniūnija |
| Aukštis | 10­-20 m |
| Plotas | 45x33 m |
| Naudotas | I tūkstantmečio pradžia |
| Tirtas | 2004 m. |

**Kalniškių piliakalnis** – piliakalnis Kelmės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Kalniškių kaimo, Vaiguvos seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Vaiguva – ­Karklėnai per Burčiškę Kiloniuose pasukus į kairę pietryčių kryptimi link Akmenių, pavažiavus 650 m ir už miško kairėje pasukus į kairę rytų kryptimi lauko keliuku 500 m – yra 100 m į šiaurę nuo naujo karjero, keliuko dešinėje į rytus.

Piliakalnis
-----------

Knituojos dešiniojo kranto slėnio. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 45x33 m dydžio, kiek nelygiu viršumi. Šlaitai vidutinio statumo-statūs, 10­-20 m aukščio. Šiaurinis šlaitas viršutinėje 4 m aukščio dalyje gana nuolaidus, primena trikampę 50 m ilgio terasą. Piliakalnis anksčiau buvo miške, kuris iškirstas ir iš naujo atsodintas eglaitėmis.

Tyrimai
-------

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 2004 m. atlikęs Bronius Dakanis aikštelės šiaurinėje ir pietinėje dalyse ištyrė bendrą 8 m² dydžio plotą, rado 20 cm storio kultūrinį sluoksnį su brūkšniuota keramika. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Biržuvėnų piliakalnis 28 km  Miksodžio piliakalnis 19 km | Kalniškių piliakalnis (Šaukėnai) 22 km | Gabriejolės piliakalnis 20 km  Puikiškės piliakalnis 15 km |  |
| Paspąsčio piliakalnis 12 km  Piltinės piliakalnis 9 km |  | Burbaičių piliakalnis 19 km |
| Papilalio piliakalnis 1 km  Šilgalio piliakalnis 18 km | Galinių piliakalnis 5 km  Papilių piliakalnis 8 km | Šeduviškės piliakalnis 19 km  Gaučiškės piliakalnis 18 km |

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalniai
| **Balys Dundulis** |
| --- |
| Gimė | 1910 m. gruodžio 21 d.Čekonys, Debeikių valsčius |
| Mirė | 1994 m. lapkričio 20 d. (83 metai)Čikaga |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Balys Dundulis** (1910 m. gruodžio 21 d. Čekonys, Debeikių valsčius – 1994 m. lapkričio 20 d. Čikaga) – žurnalistas, redaktorius, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1930–1936 m. studijavo humanitarinius mokslus Vytauto Didžiojo universitete, draugijos „Varpas" narys.

1935–1936 m. vienas žurnalo „Moksleivis" redaktorių. 1936–1940 m. dirbo laikraščio „Lietuvos žinios", 1941–1944 m. dirbo leidinių „Kultūra", „Į laisvę", „Savaitė" redakcijose.  Nacių okupacijos metais su kitais leido ir platino nelegalų laikraštį „Nepriklausoma Lietuva".

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1946 m. Liubeke redagavo laikraštį „Laisvės varpas", nuo 1946 m. Pfulingene – VLIK leidžiamus Eltos biuletenius, nuo 1948 m. – dvisavaitinį laikraštį „Varpas". 1949 m. persikėlė į JAV. Dirbo „Burlingtono" geležinkelio bendrovėje. Bendradarbiavo JAV lietuvių laikraštyje „Varpas" ir jį redagavo, žurnale „Sėja".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 114 psl.
2. ↑  Domas Šniukas. *Balys Dundulis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 204 psl.
| Kampinių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Kampinių piliakalnisKampinių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°26′49.2″ š. pl. 23°11′53.1″ r. ilg.﻿ / ﻿54.447000°š. pl. 23.198083°r. ilg.﻿ / 54.447000; 23.198083Koordinatės: 54°26′49.2″ š. pl. 23°11′53.1″ r. ilg.﻿ / ﻿54.447000°š. pl. 23.198083°r. ilg.﻿ / 54.447000; 23.198083 |

 |
| Vieta | Kalvarijos savivaldybė |
| Seniūnija | Kalvarijos seniūnija |
| Aukštis | 7 m |
| Plotas | 50x20 |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Tirtas | 1994 m. |
| Registro Nr. | 2707 /21066, 17321, 17322/ A6K |

**Kampinių piliakalnis su gyvenviete**, *Apšutkalnis* – piliakalnis (Nr. naujai išaiškinamųjų sąraše 2707; unikalus objekto MC kodas 17321; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A6K) ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 17322) Kalvarijos savivaldybės teritorijoje, Kampinių kaime, Kalvarijos seniūnija. Pasiekiamas *Via Baltica* trasa  **E67**   **A5**  Kaunas–Marijampolė–Suvalkai  Kampiniuose lauko keliuku pasukus į dešinę vakarų kryptimi, už 400 m.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga vakarų – rytų kryptimi, 50x20 m dydžio, į pietus lenktu viduriu. Šlaitai vidutinio statumo, 7 m aukščio.

Piliakalnis apardytas arimų, šiaurinė aikštelės dalis nustumdyta melioracijos metu. Dirvonuoja.

Tyrimai
-------

Rytinėje, šiaurinėje ir šiaurės vakarų papėdėse 1,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, tyrinėta 1994 m. 25-­40 cm storio I tūkstantmečio vidurio kultūriniame sluoksnyje rasta lygios ir gludintos keramikos. 1994 m. Povilas Tebelškis piliakalnyje ištyrė 6 m², rado stulpavietę.

Piliakalnis datuojamas I tūkst. viduriu. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 36000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Naujienėlės piliakalnis 5 km | Piliūnų piliakalnis 28 km | Kumelionių piliakalnis 12 km |  |
| Piliakalnių piliakalnis (Vilkaviškis) 10 km |  | Liudvinavo piliakalnis 10 km |
| Menkupių piliakalnis 4,5 km | Aglinės piliakalnis 15 km | Lakinskų piliakalnis 8 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Povilas Tebelškis. 1996a. Kampinių piliakalnio ir papėdės gyvenvietės 1994 m. žvalgomieji archeologiniai tyrimai // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1994 ir 1995 metais. Vilnius, p. 60–61.

* Gintautas Zabiela. Lietuvos medinės pilys. Vilnius. 1995, p. 232­-233 (Nr. 29)

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Nikita Chruščiovasrus. *Никита Сергеевич Хрущёв*** |
| --- |
| Tarybų Sąjungos komunistų partijos pirmasis sekretorius |
|  |
| Gimė | 1894 m. balandžio 17 d.Kalinovka, Kursko gubernija |
| Mirė | 1971 m. rugsėjo 11 d. (77 metai)Maskva, SSRS |
| Palaidotas (-a) | 1971 m. rugsėjo 13 d. Novodevičės kapinėse |
| Tarybų Sąjungos komunistų partijos pirmasis sekretorius |
| Vadovavo | 1953 m. rugsėjo 14 d. -1964 m. spalio 14 d. (11 metų) |
| Ankstesnis | Josifas Stalinas |
| Vėlesnis | Leonidas Brežnevas |
| TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas |
| Vadovavo | 1958 m. kovo 27 d. -1964 m. spalio 14 d. (6 metai) |
| Ankstesnis | Nikolajus Bulganinas |
| Vėlesnis | Aleksejus Kosyginas |
| 

|  |
| --- |
| TSKP Centro komiteto pirmininkas |
| Vadovavo | 1956 m. vasario 27 d. -1964 m. lapkričio 16 d. (8 metai) |
| Ankstesnis | Naujas postas |
| Vėlesnis | Leonidas Brežnevas |

 |
|  |
|  **Vikiteka** | Nikita Chruščiovas |
| Parašas |
|  |

**Nikita Sergevičius Chruščiovas** (rus. *Никита Сергеевич Хрущёв*; 1894 m. balandžio 17 d. – 1971 m. rugsėjo 11 d.) – Tarybų Sąjungos valstybės veikėjas, nuo Stalino mirties 1953 metais iki 1964 metų spalio faktiškai valdęs šalį. Buvo Aukščiausiosios Tarybos deputatu (1937–1966 m.), Maskvos miesto ir srities komunistų partijos centrinio komiteto pirmuoju sekretoriumi (1935–1939; 1949–1953 m.), Ukrainos komunistų partijos centrinio komiteto pirmuoju sekretoriumi (1938–1949 m.), TSKP CK sekretoriumi (1949–1953 m.).

Biografija
----------

Gimė šachtininko šeimoje Kalinovkoje (Kursko srityje). Nuo pat mažens dirbdamas piemeniu, per ketverius metus įgijo mokyklinį išsilavinimą parapijos kaimo mokykloje, paskui Kalinovkos valstybinėje mokykloje.

1908 m. paskui tėvą, persikėlė į Juzovką. Miestas buvo vienas iš labiausiai išsivysčiusių Rusijos imperijos regionų. Ten Chruščiovas rado metalo montuotojo mokinio darbą.

Netrukus, jo pameistrystė baigėsi ir jis dabar dirbo mašinų remontininku Juzovkos regiono anglies kasyklose. Čia jis dirbo beveik dešimtmetį.

Karjera
-------

Nuo 1918 metų – komunistų partijos narys. Prisidėjo prie Stalino represijų. 1956 metų vasario mėnesio TSKP XX suvažiavime perskaitytu pranešimu „Apie asmenybės kultą ir jo padarinius" pradėjo „atšilimą" – dalinę totalitarinio režimo liberalizaciją, šiame laikotarpyje pradėti naikinti lageriai, paleista dalis kalinių. Šeštajame dešimtmetyje organizavo plėšininių žemių panaudojimo kampaniją, centralizuotą ūkį pakeitė regioniniu.[reikalingas šaltinis]

Chruščiovo valdymo metu numalšinta Vengrijos revoliucija, tačiau susilpninta sovietinio bloko valstybių kontrolė, 1962 metais dėl branduolinių raketų gabenimo į Kubą sukelta Karibų krizė. Daugiausiai dėl šiurkštaus valdymo prarado daugelį šalininkų ir 1964 metų spalio 14 dieną buvo priverstas atsistatydinti [reikalingas šaltinis]. Septynerius metus praleido namų arešte. 1970 metais užsienyje išspausdinti jo prisiminimai.

Išnašos
-------

1.
| **Barclay de Tolly** |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Gimė | 1761 m. gruodžio 24 d.Pamūšyje, Pakruojo rajone |
| Mirė | 1818 m. gegužės 26 d. (56 metai)Įsrutyje |
| Palaidotas (-a) | Barklajaus de Tolio mauzoliejus |
|  |
| Veikla | Rusijos imperijos karys, vėliau Rusijos feldmaršalas. |
|  |
|  **Vikiteka** | Barclay de Tolly |

**Michailas Barklajus de Tolis** (**Barclay de Tolly**, 1761 m. gruodžio 24 d. Pamūšyje, Pakruojo rajone – 1818 m. gegužės 26 d. Įsrutyje) – kunigaikštis 1815 m. Rusijos imperijos kariuomenės vadas, feldmaršalas. Palaidotas Barklajaus de Tolio mauzoliejuje (Estija).

Biografija
----------

Kilęs iš škotų giminės, kurios dalis XVII a. viduryje pasitraukė iš Škotijos į Livoniją, po to kai O. Kromvelis įvedė Anglijoje diktatūrą.

1776 m. pradėjo tarnauti Rusijos imperijos kariuomenės Pskovo karabinierių pulke. Dalyvavo daugelyje Rusijos karų: su Osmanų imperija (1787–1791 m.), Švedija (1788–1790 m.), Prancūzija (1806–1807 m.), slopino Kosciuškos sukilimą. Buvo Suomijos generalgubernatorius. 1810–1812 m. Rusijos karo ministras. 1812 m. karo su Prancūzija metu buvo Rusijos kariuomenės Pirmosios Vakarų armijos vadas. Vengdamas susidūrimų su Napoleono vadovaujama Prancūzijos kariuomene, traukėsi į Rusijos gilumą, ir tokiu būdu išsaugojo Rusijos kariuomenės pagrindines jėgas. Vadovavo Rusijos ir Prūsijos jungtinei kariuomenei 1813–1814 m. kare su Prancūzija.

Barklajui de Toliui skirti paminklai
------------------------------------

* RygojeRygoje
* TartuTartu
* Černiachovske (Įsrutyje)Černiachovske (Įsrutyje)
* Sankt PeterburgeSankt Peterburge
* BorodineBorodine

Šaltiniai
---------

1. ↑   *Barclay de Tolly*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 644 psl.
| Kruopių herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 1999-09-28* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Kruopių herbas** – vienas iš Kruopių miestelio (Akmenės raj.) heraldikos atributų. Miestelio simbolis – iš metalo nukaldintas tetervinas – įtaisytas ant akmens šalia plento prie Kruopių. Pasak vietinių, anksčiau šie paukščiai buvo įprasti, perėdavo gretimuose miškuose.

Aprašas
-------

Herbo auksiniame lauke ant rudos šakos tupintis juodas tetervinas su raudonu antakiu ir sidabriniais uodegos plunksnų galais.

Istorija
--------

Kruopiai anksčiau herbo neturėjo. Heraldikos komisijos nariai kartu su vietos seniūnija nutarė herbe pavaizduoti nykstantį Lietuvos paukštį teterviną. Simbolių kalboje paukščiai dėl gebėjimo skraidyti yra laikomi tarpininkais tarp dangaus ir žemės, reiškia sielos įsikūnijimą. Paukščiai yra išminties, intelekto ir minties žvitrumo reiškėjai. Vakarų mene paukštis simbolizuoja orą ir prisilietimą.

1999 m. rugsėjo 28 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 600. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Kruopių vėliava

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Akmenės rajono savivaldybė Herbai Archyvuota kopija 2022-02-17 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Dekoratyvinis tetervinas – virš akmens prie KruopiųArchyvuota kopija 2021-11-02 iš Wayback Machine projekto.
| Lebapo velajatas*Lebap welaýaty* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Turkmėnijos vėliava Turkmėnija |
| **Administracinis centras** | Turkmėnabatas |
| **Rajonų skaičius** | 15 |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 1 447 298 |
| **Plotas** | 93 730 km² |
| **Tankumas** (2022) | 15 žm./km² |

**Lebapo velajatas** (turkm. *Lebap welaýaty*) yra Turkmėnistano šiaurės rytuose, Uzbekistano ir Afganistano pasienyje. Administracinis centras – Turkmėnabatas.

Sovietmečiu teritorija vadinosi **Čardžou sritimi** (rus. *Чарджоуская область*).

Geografija
----------

Didžiąją velajato dalį užima Karakumų dykuma. Pačiuose rytuose yra Gisaro kanagūbrio pakraštys (aukštis iki 3139 m, Airababos k.). Klimatas ryškiai kontinentinis. Vidutinė sausio temperatūra -4 °C, liepos 28 °C. Per metus vidutiniškai iškrinta ~150 mm. Per Lebapą teka Amudarja, nuo jos atsišakoja Karakumų kanalas. Vyrauja dykumų augalija, upių slėniuose – krūmų sąžalynai (tugajai).

Ekonomika
---------

Lengvoji, odos, chemijos pramonė. Gamtinių dujų, sieros gavyba. Drėkinamoji žemdirbystė (medvilnė, vaisiai, moliūginiai).

Didžiausi miestai
-----------------

* Turkmėnabatas (Čardžou)
* Atamuratas (Kerkis)
* Magdanli (Gaurdakas)

Skirstymas
----------

Ahalo velajatą sudaro 15 rajonų ir 3 miestų savivaldybės:

* Magdanli
* Seidi
* Turkmėnabatas
* Atamurato raj.
* Bejik Turkmėnbašy raj.
* Biratos raj. (Dargan-Ata)
* Farapo raj. (Farabas)
* Galkynyšo raj. (Deinau)
* Garabekeviulio raj. (Karabekaulas)
* Garašsyzlyko raj.
* Halačo raj.
* Hodžambazo raj.
* Kojitendago raj. (Čaršanga)
* Magdanli raj.
* Sakaro raj.
* Sajato raj.
* Serdarabato raj.
* Seidi raj.

Šaltiniai
---------

1. ↑  TURKMENISTAN, *citypopulation.de*
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.


|  |  |
| --- | --- |
|  **Turkmėnistano velajatai** |  |
| Ahalas | Balkanas | Dašoguzas | Lebapas | Maras |
Koordinatės: 54°41′09″š. pl. 25°16′09″r. ilg.﻿ / ﻿54.6857°š. pl. 25.2691°r. ilg.﻿ / 54.6857; 25.2691

**Pamėnkalnis** (arba ***Tauro kalnas, Taurakalnis, Velnio kalnas, Vaiduoklių kalnas***) – kalva Vilniaus centre, Naujamiesčio seniūnijoje.

Istorija
--------

„Vaizdas nuo Tauro kalno". Jozefo Marševskio paveikslas
2021 m.
2006 m.
2013 m. snieglenčių trasa
Archeologo Vykinto Vaitkevičiaus teigimu, nuo senų laikų *Pamėnkalnis* arba *Tauro kalnas* turėjo kitą pavadinimą – *Velnio kalnas*. 1441 m. Ldk Kazimiero Jogailaičio privilegijoje Vilniaus miestiečiams kalnas buvo minimas kaip orientyras – *ipa usque ad fluvium Wilia ab vna et a Czarthowahora vsq ad Lukyschky partibus*. *Velnio kalnas* (lenk. *Góra Czartowa*) aptinkamas ir vėliau, o XVII a. atsiranda ir įsitvirtina *Pamėnkalnis* (šis pavadinimas kilo nuo žodžio *pamėnas* – „pamėklė, šmėkla").

Istorikas dr. Jonas Jurkštas tyrinėdamas Vilniaus vietovardžius senųjų aktų rinkiniuose surado 1602 m. aktą, kuriame gatvė, einanti nuo Vilijos (Neries) vartų į Lukiškes, vadinama Pamėnkalnio vardu. 1648 m. Lukiškių planeliuose matosi, kad *Tauro kalnas* ir *Pamėnkalnis* – tas pats kalnas.

XVIII a. kalno žemė ar tik jos dalis priklausė LDK matininkui, Stakliškių seniūnui Juozapui Teodorui Daraškevičiui Bufalui (lenk. *Józef Teodor Doroszkiewicz Bouffał*). Vietos gyventojai kalną pradėjo vadinti savininko vardu – lenk. *góra Bouffałowa*. Pirmojo lietuviško vadovo po Vilnių rengimo metu, Mykolas Biržiška su bendraminčiais, gal nelabai gilindamiesi į kalno lenkiško pavadinimo asmenvardinę kilmę, išsivertė pavadinimą pažodžiui – „laukinis jautis" arba „tauras". Tai labai gražiai derėjo ir prie legendos apie tai, kaip Gediminas sumedžiojo taurą, o ilsėdamasis susapnavo geležinį vilką ir upių santakoje ėmė statyti Vilniaus miestą.

1860 m. pirmos gildijos Vilniaus pirklys Vilhelmas Šopenas miesto pakraštyje prie Tauro kalno pastatė alaus daryklą (dabartinė „Vilniaus tauro" alaus darykla).

Žymūs šalies veikėjai, tokie kaip Mikalojus Konstantinas Čiurlionis bei Jonas Basanavičius, ketino ant Pamėnkalnio įkurti Tautos namus – visos Lietuvos kultūros centrą. Apie tai buvo paskelbta 1907 m. Lietuvių mokslo draugijos steigiamajame susirinkime. Tam nupirktas sklypas ir surinkti pinigai, bet idėjos įgyvendinimui sutrukdė prasidėjęs Pirmasis pasaulinis karas. 2007 m. Tautos namų idėjos 100-osioms metinėms ant Pamėnkalnio atidengtas paminklinis akmuo, ant kurio užrašyta, kad šioje vietoje turi stovėti Tautos namai.

1963 m. ant Pamėnkalnio pastatyti Respublikiniai profsąjungų kultūros rūmai. 1988 m. gruodžio 12 d. juose atkurtas Lietuvos tautinis olimpinis komitetas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-12-20 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Pirmieji futbolo stadionai Vilniuje: futbolininkai ant Tauro kalno, Pilsudskio perdavimas ir iš lėktuvo išmestas kamuolys. 2022-11-14, Lrt.lt (tikrinta 2022-11-17).
| **Benediktas Sugintas** |
| --- |
| Gimė | 1895 m. sausio 3 d.Vytogala, Skaudvilės valsčius, Tauragės apskritis |
| Mirė | 1972 m. balandžio 20 d. (77 metai)Čikaga, JAV |
|  |
| Veikla | kunigas, visuomenės veikėjas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Lietuvos universitetas |

**Benediktas Sugintas** (1895 m. sausio 3 d. Vytogala, Skaudvilės valsčius, Tauragės apskritis – 1972 m. balandžio 20 d. Čikaga, JAV) – Lietuvoskunigas, visuomenės veikėjas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

Baigė Žemaičių kunigų seminariją ir 1919-05-04 buvo įšventintas į kunigus, 1926 m. – Lietuvos universiteto Teologijos-filosofijos fakultetą. Dirbo kunigu Kėdainių, Panevėžio, Ukmergės, Raseinių, Tauragės parapijose, mokė tikybos įvairių pakopų mokyklose. 

1931 m. išvyko į Braziliją, San Paule dirbo kapelionu. 1931 m. Brazilijos lietuvių Romos katalikų Šv. Juozapo bendruomenės pirmininkas. Jo iniciatyva 1931 m. San Paulo mieste atidaryta pirmoji lietuviška koplyčia Vila Bela. Organizavo ir rinko lėšas pirmajai lietuviškai bažnyčiai statyti. 1936 m. bažnyčia pastatyta ir pradėjo veikti Vila Zelinoje. Bažnyčia veikia iki pat šiol, viduje paminklinė lenta jos statytojui Benediktui Sugintui. Rašė straipsnius laikraščiui „Brazilijos lietuvis". 1935 m. įsteigė ir redagavo savaitraštį „Garsas", kuris nuo 3-ojo numerio vadinosi „Šviesa". 1937 m. grįžo į Vilnių, studijavo Kauno Vytauto Didžiojo ir Vilniaus universitetuose. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. atvyko į JAV, rūpinosi tremtinių reikalais, labdara. JAV organizavo paramą lietuviškiesiems švietimo židiniams. Subūrė apie 40 šalpos būrelių - Vasario 16-osios gimnazijai Vokietijoje surinko apie 150 000 dolerių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 478 psl.
| Lando Buzzanca |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Gerlando Buzzanca |
|  |
| Gimė | 1935 m. rugpjūčio 24 d.Palermas, Sicilija, Italija |
| Mirė | 2022 m. gruodžio 18 d. (87 metai)Roma, Italija |
|  |
| Šalis |  Italija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
| Sutuoktinis | Lucia Peralta (1956–2010) |
| Vaikai | 2 |
|  |
| Aktyvumo metai | 1959–2021 |
| Užsiėmimas | aktorius |
|  |
|  |
| Apdovanojimai |
| Globo d'oro (2008 m.) |

**Landas Buzanka** (it. *Lando Buzzanca*, 1935 m. rugpjūčio 24 d. – 2022 m. gruodžio 18 d.) – italų teatro, televizijos ir kino aktorius, kurio aktyvi karjera truko daugiau kaip 60 metų.

Biografija
----------

Landas gimė augo Sicilijoje. Būdamas 16-os, jis metė mokslus ir išvyko į Romą, norėdamas tapti aktoriumi. Čia jis vertėsi įvairiais atsitiktiniais darbais, filmavosi masinėse scenose (1959 m. filme „Ben-Huras" vaidino vergą), kol 1961 m. oficialiai debiutavo kine, juostoje „Itališkos skyrybos" su Marcello Mastroianni ir Stefania Sandrelli). Po šio vaidmens jam dažnai teko įkūnyti atvykėlius iš Pietų Italijos.

Sėkmė Landą aplankė 7-ajme dešimtmetyje, kuomet išpopuliarėjo erotinės komedijos žanras (it. *Commedia sexy all‘italiana*), kuriose jis vaidindavo satyrinius politikų, dvasininkų ar verslininkų personažus. Vėliau, sumenkus komedijų populiarumui, aktorius sėkmingai tęsė karjerą teatre ir televizijoje, kur išliko pastebimas dėka populiarumo sulaukusių TV serialų („Terra ribelle", „Il restauratore" ir kt.)

Šeima
-----

Landas buvo vedęs 56-ius metus ir su žmona Lucia susilaukė dviejų sūnų: Mario ir Massimiliano (pastarasis taip pat aktorius). 2010 m. mirus žmonai, aktorius ilgai sirgo depresija, o 2013 m. bandė nusižudyti persipjaudamas venas. Iš depresijos jam pavyko išsivaduoti tik 2015 m.

Nuo 2016 m. Landas gyveno su žurnaliste ir aktore Francesca della Valle.

Su aktore Gaia Germani 1975 m.
Su radio laidų vedėja R. M. Rebasti 1975 m.

Dalinė filmografija
-------------------

* Ben-Huras (1959)
* Itališkos skyrybos (1961)
* Mergina iš Parmos (1963)
* Suviliota ir pamesta (1964)
* Lapino medžioklė (1966)
* Mūsų vyrai (1966)
* Santuokinė pareiga (1970)
* Kai moterys turėjo uodegas (1970)
* Apnuoginta violončelė (1971)
* Homo Eroticus (1971)
* Senatoriui patinka moterys (1972)
* Tėvelio vaikas (1975)
* Ištrūkęs iš šeimos (1978)

Apdovanojimai
-------------

* Avelino neorealizmo kino festivalis – geriausias aktorius (1965)
* David di Donatello (nominacija) – geriausias aktorius (2008)
* Globo d'oro – geriausias aktorius (2008)

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Lando Buzzanca died, the actor was 87 years old". *Italy 24 News*. 2022-12-18. Nuoroda tikrinta 2022-12-18.
2. 1 2  Enrico Lancia, Roberto Poppi. „Buzzanca, Lando". *Gli Attori*. Gremese Editore, 2003. ISBN 8884402697.
3. ↑  „Lando Buzzanca, playboy senza età". *Novella 2000*. 2016-11-24. Nuoroda tikrinta 4 December 2016.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lando Buzzanca** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis
| **Bernard-Henri Lévy** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1948 m. lapkričio 5 d. (75 metai) |
|  |
| Veikla | prancūzų filosofas |
|  |
| Alma mater | Aukštoji normalinė mokykla |

**Bernaras Anri Levi** (pranc. *Bernard-Henri Lévy*, g. 1948 m. lapkričio 5 d. Beni Safas, Alžyras) – prancūzų filosofas, Naujųjų filosofų grupės atstovas.

Biografija
----------

1968–1971 m. studijavo filosofiją Aukštojoje normalinėje mokykloje Paryžiuje, klausė L. Althusero ir Ž. Derida paskaitų. Nuo 1973 m. dėsto epistemologiją Strasbūro universitete ir Aukštojoje normalinėje mokykloje.

Filosofija
----------

Filosofinėms pažiūroms turėjo įtakos Frydrichas Nyčė, Alberas Kamiu, prancūzų struktūralistai. Daugiausia tyrinėja socialinės filosofijos problemas. Teigia, kad visuomeniniam gyvenimui būdinga nuolat didėjanti valdžios patologija. Valdžios struktūros, įtvirtintos kalboje, lemia žmogaus mirtį – visišką individualumo, asmeninio gyvenimo niveliaciją. Neigė socialinės pažangos galimybę, utopijas, revoliucinės veiklos kolektyvines formas. Skatino puoselėti krikščioniškąsias tradicijas, kurių vertybės gali padėti sudvasinti valdžios struktūras ir visuomenę.

Bibliografija
-------------

* Bangladešas, nacionalizmas revoliucijoje / Bangla Desh, Nationalisme dans la révolution, 1973 (pakartotas pavadinimu *Les Indes rouges* 1985 m.)
* Žmogiškasis barbarizmas / *La Barbarie a visage humain*, 1977 m.
* Dievo testamentas / *Le Testament de Dieu* 1979 m.
* Prancūzų ideologija / *Idéologie française*, 1981 m.
* Esminiai klausimai / *Questions de principe*, 1983 m.
* Velnias galvoje / *Le Diable en tête*, 1984 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bernaras Anri Levi*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 53 psl.
| **Bernardas Lo Montgomeris angl. *Bernard Law Montgomery*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1887 m. lapkričio 17 d.Londonas |
| Mirė | 1976 m. kovo 24 d. (88 metai)Alton, Hampšyro grafystė |
|  |
| Veikla | Jungtinės Karalystės feldmaršalas |
|  |
|  **Vikiteka** | Bernard Law Montgomery |

**Bernardas Lo Montgomeris** (angl. *Bernard Law Montgomery*; 1887 m. lapkričio 17 d. Londone – 1976 m. kovo 24 d. šalia Altono vietovės, Hampšyro grafystėje, Jungtinėje Karalystėje) – britų karininkas, Antrojo pasaulinio karo dalyvis, feldmaršalas.

Biografija
----------

Gimė ir užaugo dvasininko šeimoje. 1889 m. tėvą paskyrus Tasmanijos vyskupu, Bernardas gyveno Australijoje. Šeima 1902 m. grįžo į Angliją. 1908 m. baigė Sandhursto karo akademiją. Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare, kuriame buvo sunkiai sužeistas. Tarnavo Indijoje, Airijoje, Palestinoje, Egipte. Antrojo pasaulinio karo išvakarėse buvo paskirtas Jungtinės Karalystės kariuomenės 3-iosios pėstininkų divizijos vadu. Diviziją permetus į Prancūziją, jai vadovavo viso Keistojo karo metu. Divizija dengė Sąjungininkų pajėgų pasitraukimą iš Prancūzijos 1940 m. Diunkerko mūšio metu. Nuo 1942 m. rugpjūčio paskirtas 8-osios britų armijos, veikusios Šiaurės Afrikoje vadu. Tų pat metų spalio mėnesį Al Alameino mūšyje sutriuškino Vokietijos ir Italijos kariuomenes, vadovaujamas E. Romelio. 1943 m. kovo mėnesį sumušė E. Romelio kariuomenę Tunise ir privertė jį kapituliuoti. Nuo 1943 m. gruodžio iki 1944 m. rugpjūčio – Jungtinės Karalystės, o vėliau – ir Kanados kariuomenių Vakarų fronte vadas. Kartu su Dwight Eisenhower vadovavo 1944 m. Vakarų kariuomenių išsilaipinimui Normandijoje ir vėlesniems karo veiksmams Vakarų Europoje. 1946 m. – 1948 m. Jungtinės Karalystės kariuomenės generalinio štabo viršininkas. 1951 m. – 1958 m. NATO kariuomenės vyriausiojo vado pavaduotojas. Parašė kelias knygas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Montgomery Bernard Law (Bernardas Lo Montgomeris)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 452 psl.

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Bernard Law Montgomery***
Koordinatės: 56°10′21″š. pl. 21°34′11″r. ilg.﻿ / ﻿56.1725°š. pl. 21.5697°r. ilg.﻿ / 56.1725; 21.5697

|  Mosėdžio šv. Roko koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Skuodo |
| **Savivaldybė** | Skuodo rajonas |
| **Gyvenvietė** | Mosėdis |
| **Adresas** | Akmenų g. 46 |
| **Statybinė medžiaga** | aimenų mūras |
| **Pastatyta** | 1845 m. |
| **Stilius** | renesansas |

**Mosėdžio šv. Roko koplyčia** – katalikų koplyčia, stovinti Skuodo rajone, Mosėdžio miestelio šiauriniame pakraštyje įsikūrusiose kapinėse. Koplyčia stūkso tolimajame kapinių kampe, jų šiaurės vakarinėje dalyje.

Koplyčios interjeras. Už tekintų baliustrų tvorelės – šv. Roko altorius
Pavadinta Šv. Roko vardu. Šio šventojo atlaidai kapinių koplyčioje vyksta rugpjūčio mėn. Koplyčia patenka į Mosėdžio šv. arkangelo Mykolo parapijos teritoriją. Ji yra Žemaičių kraštui būdingas XIX a. vidurio mūrinės sakralinės architektūros statinys. Nuo 2005 m. koplyčia įrašyta Kultūros vertybių registre.

Istorija
--------

Pastatyta 1845 m. parapijiečių lėšomis, konsekruota šv. Roko titulu. Koplyčioje buvo šarvojami mirusieji, o prie šv. Roko altoriaus – atliekamos Vėlinių mišios.

Architektūra
------------

Koplyčia mūrinė, renesansinio stiliaus, vienaukštė, pailgo stačiakampio plano, su užapvalinta apside, priekiniu fasadu orientuota į pietryčius, pagrindinių kapinių vartų pusę. Koplyčios ilgis – 8 m, plotis – 5 m. Virš jos apsidės yra puskūgio formos dvišlaičio stogo dalis, statinio stačiakampė dalis dengta dvišlaičiu stogu. Nedidelis įmantrios formos bokštelis įtaisytas virš pagrindinio fasado, apkaustytas skarda, vainikuojamas ant profiliuotos smailės įtvirtintu metaliniu kryželiu. Apsidės puskūgio formos stogo dalis viršuje užbaigta ažūriniu metaliniu kryželiu - saulute. Pamatai ir sienos sumūryti iš lauko akmenų, su tinkuotais ir kalkėmis baltintais raudonų plytų mūro apvadais. Langai įstatyti į arkines angas, jie su plačiais tinkuoto mūro apvadais. Išsikišęs į priekį frontonas remiasi į keturias apvalias medines kolonas. Vidus - vienos patalpos, lubos - plokštuminės, apkaltos lentomis, šviesiai dažytos.

Galerija
--------

* Užapvalinta apsidė, atsukta į kapinių nuokalnęUžapvalinta apsidė, atsukta į kapinių nuokalnę
* Išlikęs balkono fragmentas – be dalies tvorelės, laiptųIšlikęs balkono fragmentas – be dalies tvorelės, laiptų
* Profiliuota bokštelio smailėProfiliuota bokštelio smailė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mosėdžio šv. arkangelo Mykolo parapija. (dekanato informacija)
2. ↑  „Objekto Nr. 30635 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mosėdžio šv. Roko koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kretingos muziejus. Mosėdžio kapinių šv. Roko koplyčia[neveikianti nuoroda]
| Liudvinavo piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Liudvinavo piliakalnisLiudvinavo piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°28′27.1″ š. pl. 23°20′46.4″ r. ilg.﻿ / ﻿54.474194°š. pl. 23.346222°r. ilg.﻿ / 54.474194; 23.346222Koordinatės: 54°28′27.1″ š. pl. 23°20′46.4″ r. ilg.﻿ / ﻿54.474194°š. pl. 23.346222°r. ilg.﻿ / 54.474194; 23.346222 |

 |
| Vieta | Marijampolės savivaldybė |
| Seniūnija | Liudvinavo seniūnija |
| Aukštis | 4­-7 m |
| Plotas | 8x11 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1964 m. ir 1968 |
| Registro Nr. | AR332 / 22981, 22982, 5088 /A236KP |

**Liudvinavo piliakalnis su gyvenviete**, *Lapkalnis, Lapiakalnis* – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22982) Marijampolės savivaldybės teritorijoje, į pietvakarius nuo Liudvinavo, Liudvinavo seniūnija. Pasiekiamas iš plento Marijampolė – Kalvarija į Liudvinavą vedančio kelio pasukus į dešinę pietryčių kryptimi link Prodobulės, pervažiavus Sūduoną, pasukus į kairę šiaurės kryptimi, paėjus 480 m per pievas ir laukus.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Sūduonios dešiniajame krante. Šlaitai vidutinio statumo, 4­-7 m aukščio. Aikštelė keturkampė, orientuota šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 8 m ilgio, 11 m pločio. Joje rasta grublėtos keramikos. Šiaurės vakarų aikštelės gale supiltas 0,5 m aukščio, 9 m pločio pylimas, pietryčių gale – 0,2 m aukščio, 4 m pločio pylimas, juosęs visą piliakalnio aikštelę, tik šonuose yra suardytas. Pietryčių šlaite yra 10x15 m dydžio, pietvakarių šlaite ­– 15x15 m dydžio terasa.

Piliakalnis apardytas arimų, žvyrduobių, lapių urvų. Dabar jis dirvonuoja.

Pietvakarių – pietryčių papėdėse, 2,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 34 400 m². Išmatavimai: 80 m ilgio šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi ir iki 60 m pločio.

Tyrimai
-------

1964 m. ir 1968 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Šukių piliakalnis 29 km | Kumelionių piliakalnis 5 km | Padovinio piliakalnis 7 km |  |
| Naujienėlės piliakalnis 13 km |  | Tarašiškių piliakalnis 4 km |
| Kampinių piliakalnis 10 km | Lakinskų piliakalnis 5,5 km | Būriškių piliakalnis 6 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 99 (Nr. 394)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.121.
* Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. V.1997. P.96-97.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Liudvinavas
|  |
| --- |
| Šatrija |
|  
Luokės etnografinis ansamblis |
| Biografija |
| Kilmė | Luokė, Lietuva |
| Aktyvumo metai | 1972-dabar |

**Luokės etnografinis ansamblis** arba „**Šatrija**" – Žemaitijos etnografinis ansamblis.

Kolektyvo repertuarą sudaro Luokės krašto folkloras, tęstinės žemaitiškos dainos, žemaičių tarme atliekamos mišių giesmės.

Istorija
--------

Etnografinė grupė pirmąjį viešą pasirodymą Luokėje surengė 1972 m. vasario 15 d. Užgavėnių karnavale. Ilgainiui į ją įsitraukė vis daugiau liaudies muzikantų, prasidėjo koncertinė veikla. 1974 m. etnografinį ansamblį sudarė 28 dalyviai, įrašyta pirmoji kolektyvo dainų plokštelė, pradėta dalyvauti dainų šventėse, konkursuose. Ansamblį kviesta koncertuoti į Vilnių.

1986 m. suteiktas liaudies kolektyvo vardas „Šatrija". Tuometinė vadovė – įkūrėja Joana Vaigauskaitė-Misiūnienė.

Diskografija
------------

* „Patalkiū vakaruonė"
* „Loukės mozėkontā"

Galerija
--------

* 
*

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Luokės folkloro ansambliui „Šatrija" – penkiasdešimt*. Telšių žinios. Nuoroda tikrinta 2023-04-01.
2. 1 2 3  *Mišių giesmės gali būti atliekamos ir žemaitiškai*. ELTA. Nuoroda tikrinta 2023-04-01.
3. ↑  *40-asis Luokės folklorinio ansamblio „Šatrija" jubiliejus*. Telšių žinios. Nuoroda tikrinta 2023-04-01.
| **Birutė Mačienė** |
| --- |
| Gimė | 1949 m. spalio 6 d. (73 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | žurnalistė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Birutė Mačienė-Liutkutė** (g. 1949 m. spalio 6 d. Kaune) – Lietuvos žurnalistė.

Biografija
----------

Baigė Kauno maisto pramonės technikumą, 1980 m. – Vilniaus universitete žurnalistikos specialybę.

Rašyti į spaudą pradėjo 1970 m. 1972–2000 m. laikraščio „Vakarinės naujienos" redakcijos Kauno skyriaus mašininkė, vertėja, jaunesnioji korespondentė, korespondentė, skyriaus vedėja. Daugiausia rašė teisėsaugos ir teisėtvarkos, saugaus eismo, gamybos, prekybos, ekonomikos temomis. Išspausdino straipsnių kituose žurnaluose ir laikraščiuose. Rengė reportažus iš Kauno Lietuvos radijui, sukūrė scenarijų televizijos užsakymu muzikiniam filmui apie Kauną. Parašė keletą brošiūrų.  2001–2007 m. dirbo Kauno savivaldybės Miesto plėtros skyriuje, mero patarėja bei atstove spaudai, nuo 2007 m. ELTA politikos skyriaus korespondentė.

Nuo 1987 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narė, nuo 1998 m. Kauno apskrities skyriaus valdybos narė.

Įvertinimas
-----------

* 1970 m. konkurso „Gintarinė triūba" diplomantė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 308 psl.
| Mačiūnų piliakalnis |
| --- |
| Mačiūnų (Prienų) piliakalnis prie Kauno gatvės |
| 

Mačiūnų piliakalnisMačiūnų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°39′6.2″ š. pl. 23°56′53.1″ r. ilg.﻿ / ﻿54.651722°š. pl. 23.948083°r. ilg.﻿ / 54.651722; 23.948083Koordinatės: 54°39′6.2″ š. pl. 23°56′53.1″ r. ilg.﻿ / ﻿54.651722°š. pl. 23.948083°r. ilg.﻿ / 54.651722; 23.948083 |

 |
| Vieta | Prienų rajonas |
| Seniūnija | Ašmintos seniūnija |
| Aukštis | 12 m |
| Plotas | 5x8 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Registro Nr. | AR817/ 5503/A214 |

**Mačiūnų piliakalnis**, *Prienų piliakalnis* – piliakalnis ir gyvenvietė Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, Prienų miesto paribyje, ties Kauno g. 101, pradėjus kilti iš Nemuno slėnio. Pasiekiamas iš plento  **130**  Kaunas–Prienai–Alytus .

Piliakalnis pritaikytas lankymui

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas kalvoje, Morkūnupio kairiajame krante. Aikštelė keturkampė, orientuota pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 5 m ilgio, 8 m pločio (1953 m. buvo 20x10 m). Jos šiaurės rytų krašte supiltas 1,2 m aukščio, 12 m pločio pylimas, pietvakarių krašte – 1 m aukščio, 8 m pločio. Į pietvakarius nuo jo yra 4 m pločio, 0,5 m gylio griovys ir supiltas antras 0,5 m aukščio, 9 m pločio pylimas. Šio pylimo 1,5 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 8 m ilgio, 6 m pločio trikampę terasą. Šlaitai statūs, 12 m aukščio.

Rytinė piliakalnio dalis apardyta statant pastatus, šiaurės rytų šlaitas – tiesiant Kauno – Prienų plentą. Šiaurės vakarų šlaitas nuslinkęs į upelį, dabar jo vietoje tvenkinys. Terasa apardyta apkasų, šiaurės rytų pylimas – duobės. Piliakalnis dirvonuoja, šiaurės vakarų šlaitas apaugęs mišriu mišku.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 3 ha.

Tyrimai
-------

1953 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Čiudiškių piliakalnis 5 km | Pajiesio piliakalnis 23 km Sabalėnų piliakalnis 7 km | Pašventupio piliakalnis 9 km  Pagaršvio piliakalnis 5 km |  |
| Prienlaukio piliakalnis 5 km  Naujasodžio piliakalnis 12 km |  | Pelekonių I piliakalnis 11 km  Žarijų I piliakalnis 4 km |
| Šakališkių piliakalnis 20 km  Pašlavančio piliakalnis 13 km | Naravų piliakalnisPa 7 km | Birštono piliakalnis 7,5 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 101 (Nr. 405)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.159
* Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997, p. 118­-119.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mačiūnų piliakalnis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Mačiūnai
**Pe̍h-ōe-jī** (sutrump. **POJ**, tariama Pevedzi) – pietų minų kalbos, vienos iš kinų kalbos tarmių, ypač Taivaniečių ir Amojiečių, romanizacijos, t. y. transkripcijos lotyniškais rašmenimis, būdas. Šią rašto sistemą sukūrė Vakarų misionieriai, XIX a. dirbę kinų diasporose Pietryčių Azijoje, o ištobulino misionieriai, dirbę Siamene ir Tainane. Rašto sistema susideda iš lotynų abėcėlės ir kai kurių diakritinių ženklų.

Po pradinio pasisekimo Fudziane, POJ plačiai paplito po visą Taivaną, o XX a. vid. jau buvo daugiau kaip 100 tūkst. POJ raštą mokančių žmonių. Buvo išleista daug šiuo raštu parašytos spausdintos medžiagos, tiek religinės, tiek pasaulietinės, įskaitant pirmąjį Taivano laikraštį – „Taivano bažnyčios naujienos" (*Tâi-oân Kàu-hoē Kong-pò*).

POJ rašto sistema buvo uždrausta Japonijos okupacijos laikais (1895–1945 m.), o vėliau, Guomindanui šalyje įvedus karo padėtį (1947–1987 m.), prieš šią rašo sistemą imtasi ir kitokių atsakomųjų priemonių. Fudziane POJ rašto naudojimas sumenko po Kinijos Liaudies Respublikos įkūrimo (1949 m.), XXI a. ten jau nebebuvo pagrindo jos naudoti. Dabar pe̍h-ōe-jī naudojamas Taivano krikščionių, nevietinių, šios kalbos besimokančių žmonių ir vietinių kalbos entuziastų tarpe. 2004 m. pe̍h-ōe-jī rašto sistema tapo pilnai pritaikyta darbui su kompiuterinėmis sistemomis. Laikui bėgant buvo sukurta kitų rašo sistemų, konkuruojančių su šia, todėl dabar Taivane vyksta diskusijos dėl rašto sistemos pasirinkimo. Buvo išrasta keletas pe̍h-ōe-jī versijų ir kitoms kalboms, įskaitant hakų kalbą ir Čaošano tarmę.

Abėcėlė
-------

POJ naudoja šias raides ir jų kombinacijas:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Didžiosios raidės | A | B | Ch | Chh | E | G | H | I | J | K | Kh | L | M | N | Ng | O | O͘ | P | Ph | S | T | Th | U |
| Mažosios raidės | a | b | ch | chh | e | g | h | i | j | k | kh | l | m | n | ⁿ | ng | o | o͘ | p | ph | s | t | th | u |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Klöter, Henning (2002). „The History of Peh-oe-ji". 2002台灣羅馬字教學KAP研究國際學術研討會論文集 [*Proceedings of the 2002 International Conference on Taiwanese Romanization Research*]. Taipei: Taiwanese Romanization Association.
2. ↑  Iûⁿ, Ún-giân (2009). *Processing Techniques for Written Taiwanese – Tone Sandhi and POS Tagging (Doctoral dissertation)*. National Taiwan University. OCLC 367595113.
3. ↑  Klöter, Henning. *Written Taiwanese*, p. 99.
**Bičiulis** – Kelmės rajono laikraštis, einantis nuo 1948 m. gruodžio 5 d. Kelmėje, L. Giros g. 9.

Istorija
--------

Iki 1953 m. vadinosi „Bolševikinis žodis", nuo 1953 m. birželio – „Komunistinis žodis", nuo 1988 m. – „Bičiulis". Iki 1950 m. buvo Kelmės apskrities laikraštis, 1950–1990 m. – LKP Kelmės rajono komiteto ir LDT leidinys, nuo 1990 m. – nepriklausomas rajono laikraštis. Steigėja Kelmės rajono savivaldybė, leidėja – UAB „Roseba". 1948–1949 m. ėjo vieną-dukart, nuo 1950 m. – triskart, nuo 1990 m. – dukart per savaitę. Tiražas 1948 m. – 2150 egz. 1987 m. – 11 700 egz. 1997 m. – 5500 egz.

Žymesni žurnalistai: A. Bitvinskas, Bronislavas Klimašauskas, Vaclovas Paulauskas.

Redaktoriai
-----------

* Stasys Trakimas – 1948–1955 m.
* L. Šiškauskas – 1955–1957 m.
* A. Šveikauskas – 1957–1959 m.
* Petras Sargautas – 1959–1962 m.
* Henrikas Juršys – 1962–1965 m.
* Vytautas Jonas Pikturna – 1965–1990 m.
* Raimundas Mikalčius – 1990–2004 m.
* Ona Jautakienė-Umantaitė – nuo 2004 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 64 psl.

Nuorodos
--------

* Kelmės rajono laikraštis
**João Prates**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | João Manuel Lopez Prates |
| Gimimo data | 1973 m. balandžio 2 d. (50 metų) |
| Gimimo vieta | Foros do Mocho, Portugalija |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | vyr. treneris |
| Profesionalūs klubai\* |
| ??? | ??? | 0? 0(?) |
|  Treniruotos komandos |
| 2007–2008  2009–2012  2013–2014  2015–2016  2017–2018  2019–2022  2022–2023 | Eléctrico FC (asistentas)  União Montemor vyr. treneris  Atlético SC Reguengos vyr. treneris  Hajer Club U-19 (treneris)  Al-Batin FC koordinatorius  Vaulen IL vyr. treneris  Džiugas vyr. treneris |
|  |

**Žuaunas Manuelis Lopesas Pratesas** (port. *João Manuel Lopez Prates* g. 1973 m. balandžio 2 d.) – Portugalijos futbolo specialistas, futbolo treneris. 

Nuo 2022 m. Telšių „Džiugo" vyr. treneris. Turi UEFA Pro licenciją.

Biografija
----------

### Žaidėjo karjera

Portugalijoje žaidė futbolą, bet didelių aukštumų pasiekti nepavyko, nes sutrukdė patirta trauma.

### Trenerio darbas

2007–2008 m. sezone tapo Eléctrico FC vyr. trenerio asistentu.

2009–2010 m. sezone dirbo Sporting CP sistemoje ir treniravo vaikus ir jaunimą.

2009 m. lapkričio mėn. tapo União Montemor. Dirbo iki 2012 m. vasaros.

Nuo 2013 m. kovo dirbo Atlético SC Reguengos treneriu. Klube užsibuvo iki 2014 m. pabaigos.

Nuo 2015 m. vasaros dirbo Hajer Club su U-19 ekipa. 2016 m. spalio mėn. paliko klubą.

Nuo 2017 m. gegužės darbavosi Al-Batin FC (Saudo Arabija). Buvo klubo koordinatoriumi. 2018 m. gegužę išvyko iš klubo.

Nuo 2019 m. sausio dirbo Vaulen IL vyr. treneriu. Klube užsibuvo iki 2022 m. kovo.

#### FC Džiugas

Lietuvoje dirbo Telšiuose. Kai iš „Džiugo" klubo pasitraukė ilgametis treneris Marius Šluta į jo vietą buvo ieškoma naujo stratego. Juo tapo João Manuel Lopez Prates (nuo 2022 m. birželio 15 d.)

2022 m. birželio 18 d. įvyko trenerio debiutas šiame poste. Šiose rungtynėse namie, Telšiuose, rungtyniavęs „Džiugo" klubas kovojo prieš Marijampolės „Sūduvą". Rungtynės baigėsi rezultatyviomis lygiosiomis 2–2.

2024 m. sausio 10 d. pranešta, kad portugalas palieka Telšių „Džiugą", o naujuoju vyr. treneriu tapo Andrius Lipskis.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  2022-06-18 Džiugas 2-2 Sūduva (pagal alyga.lt)
6. ↑  2022-06-18 Džiugas 2-2 Sūduva (pagal LF)
7. ↑

Nuorodos
--------

* alyga.lt
* [ lietuvosfutbolas.lt]
* SOCCERWAY
* SOFASCORE
* Transfermarkt


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | FC Džiugas sudėtis |  |
| · 1 Marius Paukštė · 4 Adomas Mika · 7 Martynas Vasiliauskas · 9 Juozas Lubas · 11 Vinicius Ribeiro · 13 Tomas Rapalavičius · 15 Dragan Nedeljković · 16 Airimas Pilipavičius · 19 Vertti Hänninen · 21 Danilas Ankudinovas · 23 Jurgis Jankauskas · 24 Motiejus Burba · 33 Lukas Ankudinovas · 36 Edward Sarpong · 40 Domas Jankevičius · 51 Dominykas Kubilinskas · 56 Gvidas Girdvainis · 62 Serhijus Kulynyčius · 77 Aurimas Stulga · 88 Andrija Krivokapić · 94 Simone Moschin · 99 Jardeu Ribeiro · n Miroslavas Puškarovas · n Tomas Dombrauskis
 |
Treneris: Lietuva Andrius Lipskis |
| Peišė |
| --- |
| Peišės upė Peišės valstijos parke Peišės upė Peišės valstijos parke |
| **Ilgis** | 320 km |
| **Ištakos** | Mirantės kalnagūbris |
| **Žiotys** | Parana |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Peišė |

**Peišė** arba ***Do Peišė*** (port. *Rio do Peixe* 'žuvų upė')  – upė Brazilijoje, San Paulo valstijoje; kairysis Paranos intakas. Prasideda Mirantės kalnagūbryje, ~600 m aukštyje, šalia Garsos miesto. Teka plokščiakalniu į šiaurės vakarus, lygiagrečiai Agvapei ir Paranapanemos upėms. Įteka į Paraną (Porto Primaveros tvenkinį) į pietus nuo Panoramos miesto.

Upės baseine įsteigtas Peišės valstijos parkas.

Miestai prie Peišės: Garsa, Vera Kruzas, Prasinija, Mariapolis.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Mapa físico do estado do São Paulo, IBGE, 2011.
3. ↑  Mapa Multimodal São Paulo, DNIT, 2013.
**UEFA Regionų taurė**| UEFA Regionų taurės emblema |
| **Įkurta** | 1999 |
| **Regionas** | Europa (UEFA) |
| **Dalyvių skaičius** | 55 UEFA narių atstovai |
| **Dabartiniai čempionai** | Lenkija Žemutinė Silezija |
| **Oficiali svetainė** | UEFA Regionų taurė |
|

**UEFA Regionų taurė** (angl. **UEFA Regions Cup**) - UEFA kas dvejus metus organizuojamas futbolo turnyras neprofesionalams. Šis turnyras buvo pradėtas rengti 1998-1999 m. sezone. Kiekvienai UEFA šaliai leidžiama deleguoti vieną komandą.

Istorija
--------

Tarp 1966 ir 1978 m. egzistavo **UEFA mėgėjų taurė**, kurioje varžėsi mėgėjų rinktinės, tačiau dėl populiarumo stokos buvo panaikinta. 1999 m. naujai įkurtoje UEFA regionų taurėje šalį galėjo atstovauti regionų mėgėjų rinktinės, vietinės mėgėjų lygos nugalėtojai, arba šalies federacijos išrinkta komanda. Mažosioms šalims gali atstovauti nacionalinė rinktinė. Žaisti gali žaidėjai, kurie niekad nebuvo profesionaliais futbolininkais.

Dėl kilusios COVID-19 pandemijos, 2021 m. turnyras nevyko.

Nugalėtojai
-----------

* 1999 m. Italija Venetas
* 2001 m. Čekija Centrinė Moravija
* 2003 m. Italija Pjemonto Valle d'Aosta
* 2005 m. Ispanija Baskija
* 2007 m. Lenkija Žemutinė Silezija
* 2009 m. Ispanija Kastilija ir Leonas
* 2011 m. Portugalija Braga
* 2013 m. Italija Venetas
* 2015 m. Airija Airijos rytinis regionas
* 2017 m. Kroatija Zagrebas
* 2019 m. Lenkija Žemutinė Silezija
* 2021 m. *nevyko*

Lietuvos atstovai
-----------------

1999 - 2003 m. Lietuvą atstovavo miestai, nuo 2005 m. LFF parinkti LFF I lygos atstovai. 

* 1999 m. Klaipėda
* 2001 m. Marijampolė
* 2003 m. Tauragė
* 2005 m. Kvintencija Kaunas
* 2007 m. FK Alytis Alytus
* 2009 m. FK Alytis Alytus
* 2011 m. FK Alytis Alytus
* 2013 m. Lietava Jonava
* 2015 m. FK Nevėžis
* 2017 m. FK Nevėžis
* 2019 m. FK Nevėžis
* 2021 m. *nevyko*

Nuorodos
--------

* Turnyro puslapis UEFA svetainėje

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑