recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| ***Mertensiella caucasica*** |
| --- |
| Kaukazinė salamandra |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Varliagyviai  *( Amphibia)* |
| Būrys: | Uodegotieji varliagyviai  *( Caudata)* |
| Šeima: | Tikrosios salamandros  *( Salamandridae)* |
| Pošeimis: | Salamandrinae  *( Salamandrinae)* |
| Gentis: | Kaukazinės salamandros  *( Mertensiella)* |
| Rūšis: | Kaukazinė salamandra  *( Mertensiella caucasica)* |

 |
| Binomas |
| ***Mertensiella caucasica***Waga, 1876 |

**Kaukazinė salamandra** (*Mertensiella caucasica*) – uodegotųjų varliagyvių (*Caudata*) būrio, tikrųjų salamandrų (*Salamandridae*) šeimos varliagyvių rūšis. 

Gyvena kalnų upių pakrantėse. Dieną jos slepiasi po medžių šaknimis bei uolų plyšiuose. Sutemus bei naktį medžioja smulkius bestuburius. Dauginasi gegužės – birželio mėnesiais. Patelė padeda 11-17 stambių ikrų, kuriuos pritvirtina prie povandeninių augalų ir akmenų. Po pusantro mėnesio išsirita lervos, kurios greitai ima savarankiškai maitintis ir augti. Lervos žiemoja vandens telkiniuose, kitais metais tapdamos suaugusiomis salamandromis.

Kaukazinių salamandrų patinėlius nuo patelių galima atskirti pagal nedidelį išsikišimą patinėlių uodeginėje dalyje, be to patinėliai yra spalvingesni už pateles.

Kaukazinės salamandros paplitę Juodosios jūros regiono pietrytinėje dalyje.

Kaukazinė salamandra yra nykstanti rūšis ir yra įtraukta į Rusijos Raudonąją knygą.

Šaltiniai
---------



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kaukazinė salamandra** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| *Hopes and Fears* |
| --- |
|  |
| Keane studijinis albumas |
| Išleistas | 2004 m. gegužės 10 d. |
| Žanras | Piano rock, alternative rock |
| Trukmė | 50 min. 37 sek. |
| Įrašų kompanija | Island |
| Prodiuseris | Keane  Andy Green |
| Keane chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | Hopes and Fears (2004) | Under the Iron Sea (2006) |

 |

„**Hopes and Fears**" yra debiutinis studijinis britų roko grupės Keane albumas, išleistas 2004 m. gegužės mėn. 10 d. kuris Did. Britanijoje, išsilaikęs albumų tope net 1,3 metų, tapo 9 kartus platininiu, o pasaulyje buvo parduotas apie 5,7 mln. tiražu.

Albumo kūrimas
--------------

Albume esančios dainos yra iš įvairių kūrybos laikotarpių. Dauguma kūrinių įrašyti 2001 metais, bet „She Has No Time" sukurtas 1999 m. o „On a Day Like Today" ir „We Might As Well Be Strangers" - 2003 m. ir įtraukti į albumą paskutiniais.

Albumo titulinės dainos nėra, bet žodžiai „Hopes and fears" skamba singlo „Somewhere Only We Know" B-pusės dainoje „Snowed Under". 

Albumo viršelis, kuriame vaizduojama stilizuota pianino plaktukų pasikartojanti kompozicija, taip simbolizuotai atspindinti Keane „piano rock" stilių, buvo išleistas tamsiai žalioje (Did. Britanijoje), juodoje (Europai skirtas leidimas) ir baltoje (JAV) versijose.

Albumo dainos
-------------

1. Somewhere Only We Know (3:57)
2. Bend and Break (3:40)
3. We Might As Well Be Strangers (3:12)
4. Everybody's Changing (3:35)
5. Your Eyes Open (3:23)
6. She Has No Time (5:45)
7. Can't Stop Now (3:38)
8. Sunshine (4:12)
9. This Is the Last Time (3:29)
10. On a Day Like Today (5:27)
11. Untitled 1 (5:36)
12. Bedshaped (4:38)

Papildomos dainos
-----------------

Japonijai skirtoje albumo versijoje įtrauktos ir papildomos dainos.

* Snowed Under (3:52)
* Allemande (4:24)

Singlai
-------

Buvo išleisti singlai: „Somewhere Only We Know" (Nr. 1 Meksikoje, Nr. 3 Did. Britanijoje), „Everybody's Changing" (Nr. 2 Italijoje, Nr. 4 Did. Britanijoje), „Bedshaped" (Nr. 10 Did. Britanijoje), „This Is the Last Time" (Nr. 3 Nyderlanduose) ir „Bend and Break".

Kiti faktai
-----------

Tik išleistas 2004 m. gegužės mėn. albumas iš karto užėmė 1-ą Did. Britanijos albumų topo vietą. 2005 m. vasario mėn. albumas grįžo į topo viršūnę po to, kai Keane laimėjo "BRIT Award" apdovanojimą už Geriausią Metų Albumą. Viso albumų Top 75-uke jis praleido net 72 savaites (1,3 metų). Parduotas 2,5 milijono tiražu, Did. Britanijoje „Hopes and Fears" pasiekė 9 kartus platininio statusą ir tapo antru perkamiausiu albumu 2004 metais bei tūkstantmečio 16-uoju geriausiai perkamu albumu.

Airijoje albumas taip pat pasiekė albumų topo viršūnę ir tapo 5 kartus platininiu, Norvegijoje - 2 kartus platininiu, Argentinoje, Belgijoje, Meksikoje, Nyderlanduose, Ispanijoje ir Šveicarijoje tapo platininiu, JAV (parduota virš 1 mln.) ir Italijoje - auksiniu.

Pasaulyje „Hopes and Fears" albumas parduotas apie 5,7 milijono tiražu.

Nuorodos
--------

* Keane „Somewhere Only We Know" vaizdo klipas
* Oficiali svetainė
* Keane music.lt profilis
* Oficialus Keane VEVO vaizdo klipų kanalas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Viktoras Diawara, 2006 m.
**Viktoras Diawara** (pravardė **Vee**, g. 1978 m. vasario 13 d. Vilniuje) – Lietuvos dainininkas ir prodiuseris. „Skamp" grupės bei „LT United" projekto narys.

Biografija
----------

Gimė lietuvės ir Malio dramaturgo šeimoje. Augo Malyje, vėliau gyveno Vokietijoje ir Airijoje. 1995 m. Vokietijoje, Vasario 16-osios gimnazijoje kartu su Viliumi Alesiumi įkūrė grupę „Skamp". Grįžęs į Lietuvą 1998 m. nusprendė rimtai pradėti muzikinę karjerą.

2001 m. gegužės 12 d. – pirmas ryškus tarptautinis pasiekimas: viename didžiausių Europos muzikinių renginių – Eurovizijos dainų konkurse – užimta trylikta vieta. Viktoras Diawara kartu su grupe „Skamp" atliko dainą „U Got Style". 2006 m. gegužės mėnesį dalyvavo „LT United" projekte ir Eurovizijos projekte užėmė šeštąją vietą (didžiausias Lietuvos pasiekimas Eurovizijoje).
Romos imperijos diskas su *Sol Invictus* atvaizdu. III a.
Vatikano nekropolyje rasta mozaika (III a. pab.), kur Kristus vaizduojamas kaip *Sol Invictus*
**Sol Invictus** (iš lot. „Saulė nenugalimoji") – vėlyvosios Romos imperijos dievybė, karių globėjas. Romos imperatorius Aurelianas 274 m. gruodžio 25 d. oficialiai įvedė valstybinį *Sol Invictus* kultą. Kiti imperatoriai po Aureliano taip pat tęsė šį kultą, kol jis galiausiai buvo panaikintas Konstantino, šiam atsivertus į krikščionybę. Iki 387 m. fiksuojami *Sol Invictus* įrašai, o šios dievybės pasekėjų būta iki pat V a.

*Sol Invictus* kultas galimai sinkretinės kilmės – į jį galėjo sutekėti tiek ankstyvųjų romėnų adoruotas dievas-Saulė (*Sol*), tiek iš Artimųjų Rytų romėnų perimtas ir III a. pr. garbintas Elagabalas. Mitraizme *Sol Invictus* buvo sutapatintas su Mitra. Pasak graikų istoriko Zosimo (VI a. pr.), Aurelianas *Sol Invictus* perėmė iš Mesopotamijos Šamašo, nes Romos Saulės šventykloje pastatė iš Palmyros pagrobtą Šamašo (Šamso) skulptūrą.

Imperatoriaus Aureliano giminė buvo Saulės (*Sol*) kulto sekėjai. Imperatoriui pasiekus ryškių pergalių Rytuose, jis reformavo Romos religinę hierarchiją ir iki tol žemesniuose ranguose buvusius saulės kunigus (*sacerdotes*) perkėlė į pontifikų rangą. Romos Agripos lauke jis pastatydino Saulės šventyklą ir Saulės garbei kas ketveri metai pradėjo rengti žaidynes. Imperatorius Konstantinas taip pat palaikė *Sol Invictus* kultą – kaldino monetas, statė savo biustus su *Sol Invictus* užrašu. Saulės dievo statulėlės pavaizduotos ant Konstantino arkos. 321 m. jis Saulės dievo garbei septintąją savaitės dieną pavadino „Saulės diena" (*dies Solis*) ir paskelbė poilsio diena.

Romėnų kalendoriuje „354 m. chronografas" užsimenama, kad gruodžio 25 d. švenčiama „nenugalimojo" gimimo šventė (N·INVICTI·CM·XXX). Nuo XII a. o ypač XVIII–XIX a. paplito teorija, kad Kalėdos švenčiamos gruodžio 25 d. todėl, kad tą dieną romėnai šventė *Natalis Invicti* šventę. Kristus, ypač ankstyvajame romėnų mene, dažnai vaizduotas su saulės spindulių nimbu aplink galvą, todėl laikoma, kad jo paveikslo įtakai galėjo turėti *Sol Invictus* vaizdinys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Forsythe, Gary (2012). *Time in Roman Religion: One Thousand Years of Religious History*. Routledge. pp. 142–143.
2. ↑  Dirven, Lucinda (1999). The Palmyrenes of Dura-Europos: A Study of Religious Interaction in Roman Syria. BRILL. p. 169.
3. ↑  „Mystery religion - Roman imperial time". *Britannica*. Nuoroda tikrinta 2021-12-25.
4. ↑  *Christianity and Paganism in the Fourth to Eighth Centuries*, Ramsay MacMullen. Yale:1997, p. 155
5. ↑   Sir Edward Burnett Tylor, *Researches Into the Development of Mythology, Philosophy, Religion, Art, and Custom*, Vol. 2, p. 270; John Murray, London, 1871.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Beregano lyguma** (rumun. *Câmpia Bărăganului*) – stepių lyguma pietryčių Rumunijoje, sudaranti didelę dalį pietinės Valakijos lygumos. Garsėja juodžemiais, humuso gausa bei javų auginimu.

Pietuose ir rytuose ribojasi su Dunojumi, šiaurėje – su Dunojaus intakais Buzeu ir Kelmecujumi. Vakarinė riba yra linija, jungianti miestus Buzeu, Urzičenis, Budeštis ir Oltenica.

Bukareštas yra ne Beregeno lygumoje, o *Vlasiei* lygumoje.

Didžiausi miestai
-----------------

* Breila – 216 292 (2002)
* Kelerašis – 73 823 (est. 2005)
* Slobozija – 52 710 (2001)
* Feteštis – 33 294 (2002)

Buzeu, Urzičenis ir Oltenica laikomi esantys ant lygumos ribos, bet ne pačioje Beregano lygumoje.

Istorija
--------

Dėl miškų nebuvimo Beregano lyguma senovėje svarbus dabartine pietryčių Rumunija migravusių tautų maršrutas.

Beregeno stepė tradiciškai buvo Karpatų piemenų ganyklos, tačiau XIX a. pusėje tapo ariamomis žemėmis.

XX a. 6-tą dešimtmetį Rumunijos komunistinė valdžia naudojo Beregano lygumą kaip masinės deportacijos vietą. Iš Vakarinės Rumunijos čionai buvo deportuota apie 40 tūkst. politinių kalinių.

Klimatas
--------

Beregeno lyguma turi gana atšiaurų klimatą su karštomis sausomis vasaromis. Joje yra vietovė, kur buvo užfiksuota aukščiausia Rumunijoje oro temperatūra – +44,5 °C (*Ion Sion*). Žiemos šaltos, žiemą lygumoje būna pūgas sukeliantis vėjas *krivecas* (rumun. *crivăţ*). Manoma, kad dėl šios savybės lyguma pavadinta *Bărăgan*, nes kumanų kalboje šis žodis reiškia 'vieta, kur siautėja pūgos'.

Dėl klimato ši lyguma laikoma prasčiausia vieta gyventi Rumunijoje.

Savo romane *Ciulinii Bărăganului* ('Beregeno dagiai') rumunų rašytojas Panaitas Istratis (*Panait Istrati*) Beregano lygumą aprašė taip:

> 
> Medžiai čia neauga, o nuo vieno šulinio iki kito taip toli, kad gali ir numirti iš troškulio pusiaukelėje. Beregano gyventojai nuolat tikisi, kad vieną dieną kas nors ateis ir pamokys, kaip geriau gyventi Beregane, šiose bauginančiose dykvietėse, kur vanduo slypi giliai žemės viduriuose ir kur niekas neauga, išskyrus dagius. Jie padengia žemės paviršių mažiau kaip per savaitę. Tai vienintelis dalykas, ką Neregenas pakenčia. Išskyrus avis, kurios geidžia šių dagių ir godžiai juos ėda. Ateina žiema, ir piemenys palieka šią Dievo užmirštą žemę bei grįžta namo. Tada Beregenas apsikloja savo balto kailio dangalu ir ilsisi šešis mėnesius. Jame niekas daugiau negyvena. Tai yra Bereganas.
> 
> 
>
| Kauka |
| --- |
|   |
| **Ilgis** | 1350 km |
| **Baseino plotas** | 80 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 3000 m³/s |
| **Ištakos** | Sotaros paramos |
| **Žiotys** | Magdalena |
| **Šalys** |  Kolumbija |
|  |
|  **Vikiteka** | Kauka |

**Kauka** (isp. *Río Cauca*) – upė Kolumbijoje (Kaukos, Valje del Kaukos ir Antiokijos dep.); kairysis, svarbiausias Magdalenos intakas. Prasideda Sotaros paramose, Kolumbijos masyve, Centrinės Kordiljeros pietuose. Teka siauru giliu slėniu į šiaurę tarp Centrinės ir Vakarų Kordiljeros. Žemupyje teka Karibų jūros žemuma, kur sudaro pratakas ir ežerus. Įteka į Magdaleną (jos deltos kairiąją atšaką) ties Momposu.

Didžiausias intakas – Neči.

Laivyba nuo Kalio iki Kartago ir nuo Antiokijos iki žiočių. Ties Salvachina patvenkta hidroelektrinės tvenkiniu. Vandens lygis labai svyruoja. Vandeningiausia balandžio–gruodžio mėnesiais.

1971 m. upėje užfiksuotos 47 žuvų rūšys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Cauca*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
2. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
**Viktoras Falkenhanas** (vok. *Viktor Falkenhahn*, 1903 m. vasario 11 d. Katenhofas, dab. Katai, netoli Ščecino – 1987 m. balandžio 16 d. Berlynas) – vokiečių kalbininkas, daktaras (1939).

Biografija
----------

Nuo 1931 m. studijavo Karaliaučiaus universitete, nuo 1935 m. kartu dėstė lietuvių kalbą, kurią mokėjo nuo vaikystės. Nuo 1945 m. dirbo Hamburgo, 1948-1968 m. dėstė, taip pat ir lietuvių kalbą Berlyno Humboldtų universitetuose, 1959 m. profesorius.

1964-1984 m. Tarptautinės baltų-slavų santykių tyrimo komisijos Vokietijos Demokratinės Respublikos sekcijos pirmininkas, nuo 1984 m. garbės pirmininkas. Artimai bendravo su Vydūnu. Lankėsi Lietuvoje.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrė baltistikos istoriją, baltų ir slavų kalbų ryšius. Svarbiausias veikalas – „Lietuviškos Biblijos vertėjas Jonas Bretkūnas ir jo talkininkai" (*Der 0bersetzer der litauischen Bibel Johannes Bretke und seine Helfer*, 1941 m.). Išaiškino J. Bretkūno kilmę, aprašė jo gyvenimą, pateikė duomenų apie vertėjo talkininkus ir rankraščio taisytojus, išanalizavo Biblijos vertimo kalbą (yra prūsybių sąrašas). Į vokiečių kalbą išvertė lietuvių pasakų rinkinį (*Litauische Volksmärchen*, 1978). Parašė grožinės literatūros kūrinių apie J. Bretkūną.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Sabaliauskas. *Viktoras Falkenhanas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 749 psl.
| ***Katė su devyniomis uodegomis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Il gatto a nove code |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija Vokietija |
| Režisierius | Dario Argento |
| Scenaristas (-ai) | Dario Argento |
| Kompozitorius | Ennio Morricone |
| Vaidina | Catherine Spaak |
| Metai | 1971 |
| Žanras | kriminalinis |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Katė su devyniomis uodegomis** (it.  *Il gatto a nove code*) – 1971 m. režisieriaus Dario Argento sukurtas giallo stiliaus filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* James Franciscus – Karlas Džordanis
* Karl Malden – Franko Arno
* Catherine Spaak – Ana Terzi
* Pier Paolo Capponi – policininkas Spinis
* Horst Frank – daktaras Braunas
* Rada Rassimov – Bjanka Merusi
* Ada Pometti – telefono operatorė

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Institute, kuriame vykdomi biologiniai ir genetiniai tyrimai, nužudomas sargas, vėliau – dar keli darbuotojai. Žurnalistas Karlas Džordanis, rašantis apie šiuos nusikaltimus, susipažįsta su buvusiu kolega Franku Arno. Nors pastarasis prieš 15 metų prarado regėjimą, jo pomėgis spręsti galvosūkius ir praeito darbo įgūdžiai leidžia pastebėti tai, į ką dėmesio neatkreipia kiti. Abu vyrai, turintys savo rankose devynis įkalčius, imasi nusikaltimo tyrimo...
| Soledad Fandiño |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Soledad Fandiño |
|  |
| Gimė | 1982 m. balandžio 7 d. (39 metai), Buenos Airės, Argentina |
|  |
| Šalis |  Argentina |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
| Consuela("Rebelde way", 2002 m. - 2003 m.)Sandra Fierro "Sandy"("Son de Fierro", 2007 m. - 2008 m.) |
|  |
|  |

**Soledad Fandinjo** (*Soledad Fandiño*, taip pat gerai žinoma, kaip **Fandiño Solitude**, g. 1982 m. balandžio 7 d.) – Argentinos aktorė ir modelis.

Biografija
----------

Soledad gimė Floreso kvartale, Buenos Airėse, Argentinoje 1982 m. balandžio 7 d.

Ji augo vidutinės klasės šeimoje. Per savo vaikystę, dėl motinos veiklos, buvo priversta keletą kartų keisti gyvenamą vietą, todėl didžiąją dalį savo vaikystės ir paauglystės gyveno Vilja Lugane.

Baigusi vidurinę mokyklą, bandė įstoti į dramos meno konservatoriją, vėliau bandė tapti modeliu.

Karjera
-------

Vieną dieną Soledad, kai jai buvo aštuoniolika metų, kartu su drauge dalyvavo realybės šou, kuriame buvo ieškoma supermodelių Rikardo Pinjeiro agentūrai. Iš kelių tūkstančių merginų buvo atrinktos tik kelios – Soledad buvo tar jų. 2002 m. programa buvo transliuojama 13-uoju kanalu.

Soledad buvo išrinkta iš šešiolikos finalisčių ir laimėjo sutartį su agentūra *RP Modelos*.

Pradžioje demonstravo apatinius ir buvo ant moterų žurnalo viršelio. Retkarčiais pasirodydavo TV programose *Poné a Francella* ir *Resistiré*, kol gavo savo pirmą galimybę pademonstruoti aktorės įgūdžius suvaidinant TV seriale „Rebelde Way", kur pasirodė dešimtyje epizodų.

Filmografija
------------

### Serialai

| Metai | Pavadinimas | Vaidmuo | Žanras |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002–2003 | „Rebelde Way" | Consuela (2003) | TV serialas |
| 2004–2005 | „No hay 2 sin 3" | Felicitas Echegoyen | TV serialas |
| 2006 | „Juanita, la soltera" | Juana Ivanoff | TV serialas |
| 2007 | „Son de Fierro" | Sandra Fierro „Sandy" | TV serialas |
| 2008 | „Por amor a vos" | Jazmín Sassone | TV serialas |
| 2009 | „Dromo" | Jesica | TV serialas |
| 2010 | „Todos Contra Juan" |  | TV serialas |
| 2010 | „Contra las Cuerdas" | Ana | TV serialas |
| 2011 | „Television por la inclusion" | Victoria | TV serialas |
| 2011 | „Maltratadas" | Alicia | TV serialas |
| 2012 | „Mi viejo verde" | Lucia | TV serialas |

### Filmai

| Metai | Pavadinimas | Vaidmuo | Žanras |
| --- | --- | --- | --- |
| 2005 | Stephanie | Stephanie | Kino filmas |

Nuorodos
--------

* Oficiali Soledad Fandino svetainė
|  Jablečnos Šv. Anupro vienuolynas |
| --- |
|  |
| **Dekanatas** | Terespolio stačiatikių dekanatas |
| **Savivaldybė** | Slavatičės valsčius |
| **Gyvenvietė** | Jablečna |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | Prieš 1498 m. |
| **Stilius** | klasicizmas |


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jablečnos Šv. Anupro vienuolynas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Jablečnos Šv. Anupro vienuolynas** (lenk. *Monaster św. Onufrego w Jabłecznej*) – stačiatikių vyrų vienuolynas esantis Jablečnos kaime. Vienuolynas priklauso Lenkijos stačiatikių bažnyčiai. Tai vienas iš 6 stačiatikių vyrų vienuolynų Lenkijoje. Vienuolyne saugoma medinė XV a. *Šv. Anupro* ikona.

Istorija
--------

Vienuolynas pastatytas prieš 1498 metus. 1699 m. vienuolyną nusipirko Karolis Stanislovas Radvila. Radvilos bandė vienuolyną perduoti unitams, tačiau 1701 m. stačiatikiškojo vienuolyno gynėjai pasirūpino, kad vienuolynas taptų Vilniaus Šv. Dvasios stačiatikių vienuolyno filijalu ir taip išliktų stačiatikiškuoju vienuolynu. 1753 m. Jeronimas Florijonas Radvila finansavo unitų bažnyčios statybas šalia esančiame Jablečnos kaime. Unitų parapija perėmė didelę dalį stačiatikių vienuolyno žemių ir turtų. Po kelerių metų vienuolynas buvo apiplėštas. Nuo 1767 m. vienuolynas reguliariai gaudavo finansinę paramą iš Kijevo stačiatikių metropolijos. 1838–1840 m. pastatyta didžioji vienuolyno cerkvė. 1942 m. vienuolyne kilo gaisras, kurio metu sudegė nemaža dalis vienuolyno pastatų ir turtų. Po II pasaulinio karo ilgus metus vienuolynas buvo vienintelis stačiatikių vienuolynas komunistinėje Lenkijoje.

* Šv. Anupro cerkvės vidus
* Vienuolyno gyvenamieji pastatai
* Šv. Dvasios koplyčia
* Vienuolių kapinės

Literatūra
----------

* Jadczak S.: Monaster w Jabłecznej. Sanktuarium polskiego prawosławia. Lublin: Laser-Graf, 1992, s. 3.
* G. Kuprianowicz, K. Leśniewski: Monaster św. Onufrego w Jabłecznej. Jabłeczna: Prawosławna Diecezja Lubelsko-Chełmska, 1995, s. 23. ISBN 83-901221-2-X.
* Pawluczuk U. A.: Życie monastyczne w II Rzeczypospolitej. Białystok: Wydawnictwo Uniwersytetu w Białymstoku, 2007, s. 165. ISBN 978-83-7431-127-4.
* ks. S. Żeleźniakowicz: Istorija Jabłoczinskogo Swiato-Onufrijewskogo Monastyria. T. I. Warszawa: Warszawska Metropolia Prawosławna, 2006, s. 45. ISBN 978-83-60311-03-5.

Nuorodos
--------

* Vienuolyno tinklalapis (lenk.).

Koordinatės: 51°48′19″ š. pl. 23°37′59″ r. ilg.﻿ / ﻿51.80528°š. pl. 23.63306°r. ilg.﻿ / 51.80528; 23.63306
| Voronežasrus. *Воронеж* |
| --- |
|              |
|  |
|  |
| 

VoronežasVoronežas

51°40′19″ š. pl. 39°18′38″ r. ilg.﻿ / ﻿51.67194°š. pl. 39.31056°r. ilg.﻿ / 51.67194; 39.31056﻿ (Voronežas)Koordinatės: 51°40′19″ š. pl. 39°18′38″ r. ilg.﻿ / ﻿51.67194°š. pl. 39.31056°r. ilg.﻿ / 51.67194; 39.31056﻿ (Voronežas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3)------ vasaros: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Voronežo sritis Voronežo sritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1586 |
| **Meras** | Vadim Kstenin |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 1 050 602  |
| **Plotas** | 596,51 km² |
| **Tankumas** (2021) | 1 761 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | 394000 - 394095 |
| **Tel. kodas** | +7 473 |
| **Tinklalapis** | www.voronezh-city.ru |
|  **Vikiteka** | Voronežas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Vorònežas |

**Voronežas** – miestas vidurio Rusijoje; srities centras. Išsidėstęs prie Voronežo upės. Svarbus upių uostas, pramonės centras (regionas turi daug juodžemio, svarbaus žemės ūkyje), gaminamos mašinos, guma, maisto produktai. Yra Novovoronežskio atominė jėgainė.

Architektūros paminklai: Šv. Mykolo cerkvė (XVIII a. pr.), Potiomkino rūmai (XVIII a.). Veikia universitetas (iš pradžių vadinosi Tartu universitetu, kadangi 1918 m. čia evakuotas iš Estijos). Iš senovės išlikę skitų laidojimo kalvos.

Istorija
--------

Miestas įkurtas 1586 m. kaip tvirtovė, besiginant nuo Krymo ir Nogajaus totorių, puolančių iš pietinių stepių. 1695–1696 m. tapo laivų statybos centru (Petro I inicijuota Azovo kampanija). 1745 m. buvo įsteigta dvasinė seminarija. 1830 m. tapo svarbiu verslo ir kultūros centru. 1918 m. evakuoto Tartu universiteto pagrindu įsteigtas Voronežo valstybinis universitetas. II pasaulinio karo metu (1942–1943 m.) smarkiai sugriautas, bet po karo visiškai atstatytas.

Lietuviai Voroneže
------------------

Pirmojo pasaulinio karo metais Voronežas virto didžiausiu lietuvių centru Rusijoje. Jame iškart buvo įkurtos dvi Martyno Yčo vardo gimnazijos – viena berniukams, kita mergaitėms. Nors dėstomoji kalba išliko rusų, bet kaip atskiras dėstomasis dalykas buvo įvesta lietuvių kalba, kurią dėstė žinomas kalbininkas Jonas Jablonskis. Mokiniai gyveno bendrabučiuose, juos išlaikė, kaip ir visus lietuvių pabėgėlius Rusijoje šelpė, Lietuvių draugija nukentėjusiems dėl karo šelpti. 1917–1918 m. Voroneže veikė Lietuvių spaustuvė.

Mieste mokėsi, dirbo žymūs Lietuvos veikėjai: Julija Biliūnienė, Petras Biržys, Juozas Damijonaitis, Kazys Grinius, Domas Jasaitis, Povilas Karazija, Sofija Kymantaitė-Čiurlionienė, Mykolas Krupavičius, Marcelė Kubiliūtė, Pranas Mašiotas, Stasys Matijošaitis, Jadvyga Oškinaitė-Sutkuvienė, Antanas Sniečkus, Zigmontas Antanas Aleksa, Petras Tarulis, Antanas Tumėnas, Juozas Tūbelis, Konstantinas Šakenis, Šatrijos Ragana, Adomas Varnas, Juozas Vokietaitis ir kt.

Sportas
-------

* FK Fakel Voronež (futbolas)

Nuorodos
--------

* Voronežo miesto internetinis puslapis
| Jaboganas*Ябоган* |
| --- |
| 

JaboganasJaboganas

50°54′30″ š. pl. 85°04′15″ r. ilg.﻿ / ﻿50.90833°š. pl. 85.07083°r. ilg.﻿ / 50.90833; 85.07083﻿ (Jaboganas)Koordinatės: 50°54′30″ š. pl. 85°04′15″ r. ilg.﻿ / ﻿50.90833°š. pl. 85.07083°r. ilg.﻿ / 50.90833; 85.07083﻿ (Jaboganas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+7) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Altajaus Respublika Altajaus Respublika |
| **Rajonas** | Ust Kano rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 1 430  |
| **Altitudė** | 1 105 m |

**Jaboganas** (rus. *Ябоган*) – gyvenvietė apie 25 km į rytus nuo Ust Kano, Ust Kano rajonas, Altajaus Respublika, Rusija.

Lietuviai
---------

1941 m. liepos mėn. į Jaboganą ištremta apie 50 šeimų iš TSRS okupuotos Lietuvos, apie 20 mokytojų, trys jų ir buvo įkalinti lageriuose, vėliau dalis išvežta į Jakutijos šiaurę. Tuo metu Jaboganas buvo tarybinio ūkio centras. Tremtiniai dirbo žemės ūkio, miško darbus, prižiūrėjo avis, tvarkė vilnas, dirbo stalių dirbtuvėse, lentpjūvėje. Gyveno barakuose. Badavo, daug žmonių sirgo, mirė. 1956 m. tremtiniai pradėjo grįžti į Lietuvą, kai kurie nelegaliai. 1990 m. buvę tremtiniai Kužurloje prie Jabogano pastatė kryžių. Kužurloje ir Jabogane išlikę lietuvių kapų.

Jabogane gimė ar gyveno
* Algirdas Degutis, filosofas
* Valentinas Gustainis, žurnalistas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aldona Juodvalkytė. *Jaboganas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 459 psl.
**Dybovo riedulys** – galindų kultinis riedulys Šiaurės Lenkijoje. Dybovo kaimas priklauso Varmijos Mozūrų vaivadijos Mrongovo apskrities Mikolaikų valsčiui.

Riedulys guli Sniardvų ežero vakarinėje pakrantėje, apie 20 m aukščio kalvos viršūnėje. Nuo kaimo trobėsių nutolęs maždaug 0,5 km. Tai 4,5 m ilgio; 2,6 m pločio ir 1,2 m aukščio akmuo. Rusvo granito apimtis – 12,15 m³. Jo viršuje du įdubimai (aukojimo dubenys?): vienas ovalo formos, 15 cm gylio ir 50 cm ilgio; kitas – pailgas griovelis. 

Nuo kalvos atsiveria gražus vaizdas į Sniardvų ežerą (prie šio vandens telkinio dunkso ir daugiau riedulių, kai kurių apimtys viršija 4 m³).

Išnašos
-------

1. ↑  Klimek Robert. *Katalog kamieni kultowych na obszarze ziem pruskich.* // Kamienie w historii, kulturze i religii, pod red. Roberta Klimka i Seweryna Szczepańskiego. Olsztyn, 2010 psl. 76

Šaltiniai
---------

* Święte kamienie
* Klimek Robert. *Katalog kamieni kultowych na obszarze ziem pruskich.* // Kamienie w historii, kulturze i religii, pod red. Roberta Klimka i Seweryna Szczepańskiego. Olsztyn, 2010 psl. 82
* Głazowiska w powiecie mrągowskim Archyvuota kopija 2018-08-03 iš Wayback Machine projekto.
| Bielazariškių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Bielazariškių piliakalnisBielazariškių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°49′27.6″ š. pl. 24°54′3.9″ r. ilg.﻿ / ﻿54.824333°š. pl. 24.901083°r. ilg.﻿ / 54.824333; 24.901083Koordinatės: 54°49′27.6″ š. pl. 24°54′3.9″ r. ilg.﻿ / ﻿54.824333°š. pl. 24.901083°r. ilg.﻿ / 54.824333; 24.901083 |

 |
| Vieta | Vilniaus rajonas |
| Seniūnija | Dūkštų seniūnija |
| Aukštis | 30 m |
| Plotas | 90x40 |
| Naudotas | I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1971 |
| Registro Nr. | AR1444 / 5654 / |

**Bielazariškių piliakalnis**, *Gura zamkova, Pilies kalnas, Pilis* – piliakalnis Vilniaus rajono savivaldybės teritorijoje, Bielazariškėse, Dūkštų seniūnija. Pasiekiamas keliu Airėnai – Bielazariškės, ties kapinėmis pasukus į kairę, šlaite užvažiavus į aukštumą kairesniu keliu – yra 100 m į kairę, į šiaurės vakarus nuo elektros linijos.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas Neries dešiniojo kranto aukštumos krašte. Aikštelė keturkampė, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 90x40 m dydžio. Joje rasta brūkšniuotos keramikos. Šlaitai vidutinio statumo, iki 30 m aukščio, pietrytinis šlaitas labai nuolaidus, tik 1 m aukščio.

Piliakalnis labai suardytas arimų. Šiaurės vakarinis šlaitas apaugęs mišriu mišku, kita dalis užauga jaunais alksniais.

Tyrimai
-------

1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Įtvirtinimų nerasta, tik pietryčių krašte pastebėtas kultūrinis sluoksnis su keramika. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia. 

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Latvių piliakalnis 8 km  Paalkių piliakalnis 4 km | Kernavės piliakalniai 7 km Kriveikiškių piliakalnis 6 km | Veršiobalio piliakalnis 8,5 km |  |
| Kalninių Mijaugonių piliakalnis 19 km |  | Bradeliškių piliakalnis 3 km |
| Pipiriškių piliakalnis 15 km | Bražuolės piliakalnis 16 km | Karmazinų piliakalnis 1,5 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 40 (Nr. 85).

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Bielazariškės
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Dvyniai (reikšmės).*
Monozigotiniai dvyniai
Italų dvyniai
**Dvyniai** – individai, gimę iš moteriškojo organizmo vienu metu. Kai moters organizme iš karto subręsta dvi (retai – trys ar daugiau) kiaušialąstės (kiaušinėliai) ir jas apvaisina du spermatozoidai, tokie dvyniai vadinami dizigotiniais. Kai pačioje vystymosi pradžioje gemalas pasidalija į dvi, o kartais ir į daugiau dalių, gimsta genetiškai labai panašūs monozigotiniai dvyniai (arba *identiški dvyniai*). 

Sutrikus organizmo funkcijoms atsiranda įvairūs sklaidos defektai ir apsigimimai. Vienas iš tokių yra – **suaugę dvyniai** (Siamo dvyniai). Tokie dvyniai visuomet yra monozigotiniai, jie išsivysto nevisiškai atsiskyrus sudvigubėjusiam gemalui arba suaugus dviem monozigotiniams dvyniams ankstyvose vystymosi stadijose.



|  |  |
| --- | --- |
|  | Šis straipsnis yra tapęs savaitės straipsniu. |



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dvyniai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
*Kitos reikšmės – Bo (reikšmės).*
Žmogus su *bo*
**Bo** – ilga lazda japonų kovos menuose, pagaminta iš kietos medienos (pvz. baltojo ąžuolo) strypo, paploninto į abu galus, arba bambuko. Kartais *bo* gali būti metalinis ar sutvirtintas metalu.

Konstrukcija
------------

Viso ilgio *bo* vadinamas *rokushakubō* 'šešių pėdų bo', nes jos ilgis būna 6 pėdos (~1,82 m). *Bo* storis per vidurį būna apie 3 cm, o galuose – apie 2 cm. Toks storis leidžia tvirtai laikyti kartį blokuojant priešininko atakas. Bo skerspjūvis gali būti skirtingos formos:

* *maru-bo* – apvalus. Tai dažniausiais bo variantas
* *kaku-bo* – keturkampis
* *rokkaku-bo* – šešiakampis
* *hakkaku-bo* – aštuonkampis

Bo savo sandara gali būti gana įvairūs – nuo sunkių iki lengvų, nuo stangrių iki lanksčių, nuo paprastos lazdos iki įmantriai išraižyto meno kūrinio.

Japonijoje kautynių kartimi *bo* menas vadinamas *bōjutsu*. Paprastai *bo* laikomas ties *bo* trečdalių ribomis. Kai bo laikomas horizontaliai, dešinės rankos delnas nukreiptas nuo kūno, o kairės – į kūną. Tokia laikysena leidžia išsyk pradėti sukti *bo*. Daugelis atakų kartimi bo yra tokios pačios, kaip ir kaunantis ietimi ar naginata.

Nuorodos
--------

video:

* Bojutsu
* Dallas Ninjutsu Kukishin ryu Bojutsu › Ninjutsu › Grappling and Jiu-Jitsu › Fight Training Archyvuota kopija 2009-04-18 iš Wayback Machine projekto.

Vikižodynas 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bo** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Vorskla |
| --- |
| Vorskla Poltavoje Vorskla Poltavoje |
| **Ilgis** | 464 km |
| **Baseino plotas** | 14 700 km² |
| **Vidutinis debitas** | 28,5 m³/s |
| **Ištakos** | Vidurio Rusijos aukštuma |
| **Žiotys** | Dniepras |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija, Ukrainos vėliava Ukraina |

**Vorskla** (ukr. *Ворскла*, rus. *Ворскла*) – upė Rusijoje (Belgorodo srityje) ir Ukrainoje (Sumų ir Poltavos sr.); Dniepro kairysis intakas. Prasideda Vidurio Rusijos aukštumoje, prie Jakovlevo gyvenvietės. Teka į pietvakarius. Įteka į Dniepro upės Kamianskės tvenkinį.

Dešinysis krantas status, kalvotas, raižytas, kairysis – žemas, su plačiomis užliejamomis pievomis. Upės slėnyje auga nedidelės giraitės. Tėkmė vietomis lėta, susidariusios senvagės. Prie Vorsklos įsikūrę Graivorono (Rusija), Poltavos, Ochtyrkos ir Kobeliakų miestai (Ukraina).

Taip pat skaitykite
-------------------

* Vorsklos mūšis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
| Hujė*Huế* |
| --- |
| *Miesto panorama, tolumoje – Ngubinio kalnas* |
|  |
| 

HujėHujė

16°28′0″ š. pl. 107°36′0″ r. ilg.﻿ / ﻿16.46667°š. pl. 107.60000°r. ilg.﻿ / 16.46667; 107.60000﻿ (Hujė)Koordinatės: 16°28′0″ š. pl. 107°36′0″ r. ilg.﻿ / ﻿16.46667°š. pl. 107.60000°r. ilg.﻿ / 16.46667; 107.60000﻿ (Hujė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+7) |
|  |
| **Valstybė** | Vietnamo vėliava Vietnamas |
| **Provincija** | Tuatieno-Hujės provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 305 705  |
|  |
|  **Vikiteka** | Hujė |
|  |
| UNESCO vėliava **UNESCO** | (angl.) (pranc.): 678 |

**Hujė** (viet. *Huế*) – miestas vidurio Vietname, Pietų Kinijos jūros pakrantėje, prie Hjongo upės žiočių, ~700 km į pietus nuo Hanojaus. Tuatieno-Hujės provincijos centras. Pro miestą eina Hanojaus–Hošimino plentas ir geležinkelis, yra Fubajaus tarptautinis oro uostas. Ryžių valymo, miškų kirtimo, tekstilės pramonė, statybinių medžiagų gamyba. Verčiamasi turizmu, amatais (azijinių kepurių *nón lá* gamyba, tradicinių drabužių *áo dài* siuvimas).

Paveldas
--------

Miestas pasižymi turtingu architektūriniu paveldu: yra XIX a. Ngujenų karališkasis miestas (rūmai ir citadelė), imperatorių kapai, XVII a. Tienmu pagoda (aukščiausia šalyje) bei daug kitų pagodų, budistų šventyklų ir vienuolynų. Hjongo upės pakrantėje yra prancūziškų vilų kompleksas. Veikia Hujės karališkojo meno muziejus.

Istorija
--------

Miestas išaugo valdant Ngujenų karališkajai dinastijai, kuri XVII–XIX a. kontroliavo pietinį Vietnamą. Iki Ngujenų užkariavimo 1775 m. Hujės vietoje buvo ***Fusuano*** (*Phú Xuân*) miestas. 1802–1945 m. Hujė buvo Vietnamo sostine. Vietnamo karo metu miestas atsidūrė visiškai šalia Šiaurės ir Pietų Vietnamo ribos ir priklausė pietiečiams. 1968 m. miestas smarkiai apgriautas Hujės mūšio metu, o kraštą užkariavus Vietkongui daug istorinio palikimo sunaikinta, kadangi Ngujenų dinastija laikyta buržuaziniais feodalininkais.

1993 m. Hujės senamiestis įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

* CitadelėCitadelė
* Tienmu pagodaTienmu pagoda
* Anglikonų bažnyčiaAnglikonų bažnyčia
* Imperatoriaus Minmango mauzoliejusImperatoriaus Minmango mauzoliejus

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 473


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Vietname |
| --- |
|  |
| 
Hujės paminklų kompleksas (1993) · Halongo įlanka (1994) · Hojano senasis miestas (1999) · Misono šventvietės (1999) · Fongniakebango nacionalinis parkas (2003) · Tanglongo karališkoji citadelė – Hanojus (2010) · Ho dinastijos citadelė (2011) · Čangano vaizdingas kraštovaidžio kompleksas (2014) | Vietnamo vėliavaVietnamo vėliava |

 |
Vokiška boba (*Gugelhupf*)
Lenkiška boba su šokolado glaistu
Stačiatikių velykinis kuličas
**Boba** (rus. *баба*, vok. *Gugelhupf*) – saldus mielinis pyragas, paprastai ruošiamas didžiosioms metų šventėms (ypač Velykoms). Tradicinis Vidurio ir Rytų Europos virtuvių (rusų, ukrainiečių, lenkų, lietuvių, vokiečių, Balkanų tautų, žydų aškenazių) konditerinis gaminys.

Boba gaminama iš mielių, kurios įmaišomos į kvietinius miltus, sviesto ar taukų, pieno, keleto kiaušinių. Į tešlą dedama cukraus, šiek tiek druskos, kartais dedamos razinos, riešutai, aguonos. Užmaišyta tešla paliekama kilti, tada sukrečiama į tam tyčiomis pagamintą formą (kūgiška ir tuščiavidurė) ir kepama. Seniau už formą būdavo puodynė duonkepė, kurią, pyragą iškepus, sudaužydavo, arba kibiras. Iškepta boba apliejama glaistu. Velykinė boba patiekiama Velykų šventės vakare, dalijama šeimos nariams.

Tradiciškai laikyta, kad kuo boba aukštesnė, tuo ji geresnė. Gerai iškepta boba turi pasižymėti purumu, lengvumu. Laikoma, kad bobos kilo iš vakarų Rusios (Naugardo, Polocko, Pskovo kraštų). Nuo XIX a. tradicinė bobų gamyba nunyko, jas pakeitė panašūs, mažesni pyragai, Rusijoje vadinami „babkomis" (*бабка*).

Vietomis Rytų ir Vidurio Europoje kepamos bobos su romu. Stačiatikių kraštuose netuščiavidurė boba, kepama Velykoms, vadinama „kuliču" (rus. *Кулич*, gr. κουλλίκι).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Duonos kepėja pamokė, kaip iškepti tikrą senovinę Velykų bobą[neveikianti nuoroda]*, lrytas.lt, 2017 m. balandžio 11 d.
2. ↑  *Velykų boba, kurios receptui – daugiau nei 200 metų*, moteris.lt
3. ↑  *Кулинарный словарь В.В. Похлебкина*, 2002
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Annona muricata** |
| --- |
| Dygliuotoji anona (*Annona muricata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Anoniniai  *( Annonaceae)* |
| Gentis: | Anona  *( Annona)* |
| Rūšis: | Dygliuotoji anona  *( Annona muricata)* |

 |

**Dygliuotoji anona** (*Annona muricata*) – lapus metančių augalų rūšis, priklausanti anoninių (*Annonaceae*) šeimai. Kilusi iš Karibų salų ir Amerikos neotropikų, dabar natūralizuota daugelyje tropinių kraštų.

Tai 7,5-9 m aukščio medis. Lapai beplaukiai, kvapnūs, tamsiai žali. Žiedai pavieniai, gelsvai žali, auga ant šakų ir stiebų, sudaryti iš 3 vidinių ir 3 išorinių lapelių. Vaisius (vadinamas *grietininiu obuoliu*) širdiškas, 10-35 cm ilgio (didžiausias iš visų anonų) ir gali sverti nuo 4,5 iki 7 kg. Prinokusio vaisiaus odelė geltona, su dygliais. Minkštimas kremiškai baltas, purus, primena vatą. Sėklos nuodingos, sukelia pykinimą.

Vaisiai valgomi švieži, naudojami desertų, šerbetų, sirupų, sulčių gamyboje. Iš vaisių ekstrakto gaminama aromatinė arbata. Iš fermentuotų sulčių gaunamas silpnas alkoholinis gėrimas. Įvairios augalo dalys naudojamos liaudies medicinoje.

* PožymiaiPožymiai
* ŽiedasŽiedas
* Perpjautas vaisiusPerpjautas vaisius
* MedisMedis
|  |
| --- |
| **Čedasų Liudo Dovydėno pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Čedasų Liudo Dovydėno pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Čedasų Liudo Dovydėno pagrindinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Mokyklos g. 1, Čedasai |
| **Direktorius(-ė)** | Aldona Riūkienė |
| **Mokinių skaičius** | 46 |
| **Įkūrimo data** | 1916 m. |
| **Uždarymo data** | 2009 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 8 |

**Rokiškio rajono Čedasų Liudo Dovydėno pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Rokiškio raj. Čedasuose, Mokyklos g. 1, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190244959. Steigėjas Rokiškio rajono savivaldybės taryba. Pavadinta rašytojo Liudo Dovydėno (1906–2000) vardu.

Istorija
--------

Čedasų mokykla įkurta 1916 m. spalio 1 d. Pirmoji mokykla įrengta buvusioje caro valdymo metais Čedasų valsčiaus būstinėje, miestelio vakariniame gale, už kapinių prie kelio link Pandėlio. Vėliau toje vietoje stovėjo Jono Jaudzemo namas, dar vėliau – parduotuvė. Mokykloje veikė trys skyriai. Pirmosios mokyklos namas stovėjo galu į gatvę, o priekinis fasadas – į miestelio pusę. Patalpos buvo žemos ir mokyklai visai nepritaikytos. Pirmasis mokyklos mokytojas buvo Vladas Pekeliūnas, mokė visų trijų skyrių vaikus. 1920 m. atidarytas ketvirtas skyrius.

1933 m. Čedasuose pradėta statyti nauja tipinė keturių skyrių mokykla, o šalia jos ant sklypo ribos – daržinė. 1935 m. rudenį mokiniai persikėlė į naują erdvesnį ir šviesesnį pastatą. Nuo 1938 m. rudens buvo atidarytas penktas skyrius, 1939 m. – šeštas skyrius. Dviejų skyrių mokiniai mokėsi senajame pastate.

2009 m. dėl sumažėjusio mokinių skaičiaus mokykla uždaryta.

Direktoriai
-----------

* Aldona Riūkienė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Čedasų Liudo Dovydėno pagrindinė mokykla. Vz.lt (tikrinta 2022-04-29).
2. ↑  Dalia Zibolienė. Čedasų mokyklos pirmieji dešimtmečiai metraščiuose ir tėvų globos komiteto protokoluose. 2015-02-06, Grokiskis.lt (tikrinta 2022-04-29).

* Genovaitė Daugnorienė. „Čedasų pradinė mokykla 1916–1949". Čedasų krašto žmonės, 2009.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Cirsium vulgare** |
| --- |
| Dygioji usnis (*Cirsium vulgare*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Astriniai  *( Asteraceae)* |
| Gentis: | Usnis  *( Cirsium)* |
| Rūšis: | Dygioji usnis  *( Cirsium vulgare)* |

 |

**Dygioji usnis** (*Cirsium vulgare*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų rūšis, priklausanti usnių (*Cirsium*) genčiai. Natūraliai paplitusi Europoje, Azijoje, Šiaurės Afrikoje, kaip invazinė – Šiaurės Amerikoje.

Tai dvimetis žolinis augalas. Aukštis iki 1,2-5 m. Stiebas status, vagotas, gausiai dygliuotas. Lapai dygliuoti, skiautėti, įdubę 15-25 cm ilgio. Žiedynas 2,5-5 cm skersmens, rausvas, dvinamis. Sėklos 5 mm ilgio, prikibusios prie skristuko.

Dygioji usnis – įkyri piktžolė, auganti pievose, daržuose, pakelėse, tarp javų.

* ŽiedaiŽiedai
* SkristukaiSkristukai
* PožymiaiPožymiai

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dygioji usnis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Gelbėtojo evangelinė bažnyčia Prahos Senamiestyje – pagrindinė Čekijos brolių bažnyčios šventovė
**Čekijos brolių evangelinė bažnyčia**, *ČBEB* (ček. *Českobratrská církev evangelická*) – didžiausia Čekijos protestantų bažnyčia, antroji didžiausia bažnyčia Čekijoje. Įsikūrė 1918 m. Čekoslovakijoje sujungus Čekijoje veikusias liuteronų ir kalvinistų bažnyčias. Dabar ČBEB turi apie 155 tūkst. tikinčiųjų daugiau kaip 260 bendruomenių, kurios suskirstytos į 14 senioratų.

Teigiama, kad 2019 m. bažnyčia turėjo 70 tūkst. krikštytų narių.

Kilmė
-----

Čekijos žemėse reformacija prasidėjo XV a. Tuo metu daugelis čekų buvo protestantai, priklausę dviem bažnyčioms – utrakvistų husitų bažnyčiai (1431–1620 m.) ir Brolių sąjunga, kitaip Moravų bažnyčia (1457–1620 m.). Tačiau 1620 m. dėl griežto antireformacinio judėjimo visos nekatalikiškos bažnyčios buvo uždraustos.

Draudimas buvo panaikintas 1781 m. išleidus Pakantos ediktą, kuris Austrijoje-Vengrijoje leido veikti liuteronų ir kalvinistų bažnyčioms. Kitos bažnyčios liko uždraustos, ir taip buvo iki Čekoslovakijos įkūrimo 1918 m.

ČBEB buvo įkurta 1918 m. Bohemijoje ir Moravijoje suvienijus visas liuteronų ir kalvinistų bažnyčias, šis darinys turėjo tapti senosios Brolių sąjungos įpėdiniu.

ČBEB yra *Bažnyčių pasaulinės tarybos* (angl. *World Council of Churches*), *Europos bažnyčių konferencijos* (angl. *Conference of European Churches*), *Pasaulinės liuteronų federacijos* (angl. *Lutheran World Federation*) ir *Reformatų bažnyčių pasaulinės bendruomenės* (angl. *World Communion of Reformed Churches*) narė.

Išnašos
-------

1. ↑  LWF Statistics – Czech-republic Archyvuota kopija 2020-07-23 iš Wayback Machine projekto. The Lutheran World Federation

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Čekijos brolių evangelinė bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* ČBEB svetainė Archyvuota kopija 2008-05-23 iš Wayback Machine projekto. (čekų k.)
|  |
| --- |
| Jurijus Caleris  rus. *Юрий Цалер* |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Jurijus Aleksandrovičius Caleris |
| Gimė | 1973 m. gegužės 22 d. (50 metų)Pervouralskas, Sverdlovsko srities vėliava Sverdlovsko sritis |
| Kilmė | Rusijos vėliava Rusija |
| Žanrai | rokas |
| Veikla | gitaristas, klavišininkas |
| Susijusi veikla | Ptica Zu, Mumij Troll, Zemfira |
| Svetainė | mumiytroll.com |

**Jurijus Aleksandrovičius Caleris** (rus. *Ю́рий Алекса́ндрович Ца́лер*, g. 1973 m. gegužės 22 d. Pervouralske, Sverdlovsko sritis) – Rusijos muzikantas. 1997–2013 metais buvo grupės „Mumij Troll" gitaristas ir klavišininkas.

Biografija
----------

Jurijus Caleris gimė 1973 m. gegužės 22 d. Pervouralske, Sverdlovsko regione. Mokėsi Čaikovskio muzikos mokykloje Jekaterinburge, fortepijono klasę, tačiau greitai ją metė. Kiek vėliau jis susidomėjo rokenrolo muzika, grupėmis „Alisa" bei „DDT", tuo metu pradėjo groti gitara.

Koncertavo su savo tėvu, gerai žinomu džiazo muzikantu, vietiniuose baruose. Vėliau jis prisijungė prie grupės „Ptica Zu". Po grupės žlugimo išvyko į Maskvą, kur jis dirbo su muzikantais Pavelu Kašinu ir Sergejumi Mazajevu. 1997 metais Jurijus gavo pasiūlymą tapti grupės „Mumij Troll" nariu. 2005 m. pabaigoje pakartotinai išleistas grupės „Ptica Zu" albumas analogišku pavadinimu.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jurijus Caleris** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Mumij Troll oficiali svetainė – mumiytroll.com
**Horacijus Vernė** (pranc. *Horace Vernet*, 1789–1863 m.) – XIX a. prancūzų batalinių ir orientalistinių paveikslų tapytojas, portretistas.

Biografija
----------

Horacijus Vernė gimė 1789 m. birželio 30 d. Paryžiuje. Jo tėvas Karlas Vernė (1758−1836) buvo tapytojas, senelis iš tėvo pusės Žozefas Vernė (1714−1789) − vienas garsiausių XVIII a. prancūzų peizažistų. Horacijus Vernė iš jaunystės parodė išskirtinį talentą tapybai, buvo apmokytas tėvo. Ankstyvos vedybos 1811 m. privertė H. Vernė užsiimti įvairiausiais užsakymais, jis kūrė mados dizainus, karikatūras, portretus, tapė žirgus tėvo, o peizažus − senelio maniera. 1814 m. Napoleono karų metu jis dalyvavo Paryžiaus gynyboje būdamas vienu iš civilių. Tai vėliau atsispindėjo jo paveiksle „Kliši barjierai" (1820). H. Vernė po Napoleono valdžios nuvertimo Prancūzijoje buvo aršus antiburbonininkas. Jį rėmė Orleano hercogas, vėliau karalius Liudvikas Pilypas. H. Vernė draugu buvo Teodoras Žeriko. Tuo metu jis sulaukė palankaus valdžios dėmesio: 1825 m. apdovanotas Garbės legiono ordinu, 1826 m. priimtas į Prancūzijos Institutą, 1829 m. paskirtas Prancūzų akademijos direktoriumi Romoje. 

Po Liudviko Pilypo įžengimo į sostą 1830 m. H. Vernė sulaukė daug valstybinių užsakymų, kūrė istorinius paveikslus Versalio rūmams. Jis penkis kartus (1833, 1837, 1839−1840, 1845, 1853 m.) lankėsi Šiaurės Afrikoje, kur fiksavo prancūzų užkariavimus Alžyre ir Maroke. 1836 ir 1842−1843 m. lankėsi Rusijoje, jį rėmė caras Nikolajus I. 1854 m. dailininkas lankėsi Kryme karo metu. 1855 m. pasaulinėje parodoje Paryžiuje buvo pademonstruoti 24 jo paveikslai, kurie užtvirtino H. Vernė vardą, kaip garsiausio Prancūzijos dailininko. Prieš mirtį H. Vernė buvo trisdešimties dailės akademijų nariu, tačiau jau gyvenimo metu progresyvių kritikų buvo pašiepiamas už neįtikinamą realizmą, banalų stilių ir militaristinį, šovinistinį paveikslų patosą. Horacijus Vernė mirė 1863 m. sausio 17 d. Paryžiuje. Po mirties jo šlovė žymiai smuko.

Darbų galerija
--------------

* „Kliši barjerai", 1820 m. Luvras
* „Damos portretas", 1831 m. Los Andželo apygardos muziejus
* „Mūšyje prie Jėnos" (Jėnos mūšis), 1836 m. Versalio rūmai
* „Nikolajus I", po 1830 m. Ermitažas
* „Alžyrietė moteris medžioklėje su sakalais", Voleso kolekcija

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Horace Vernet** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Encyclopaedia Britannica
* Vašingtono nacionalinė dailės galerija
**Valerijonas Balčiūnas** (1904 m. lapkričio 27 d. Minskas – 1984 m. gruodžio 18 d. Floridos valstija, JAV) – Lietuvos ekonomistas, sportininkas, JAV lietuvių bendruomenės visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1923–1927 m. Lietuvos futbolo rinktinės vartininkas, 1924 m. Paryžiaus olimpiados dalyvis. 1924–1926 m. Kauno „Kovo" futbolo komandos vartininkas. Su S. Garbačiausku 1923 m. įkūrė Lietuvos futbolo lygą; pirmasis jos pirmininkas. 1926 m. įkūrė Lietuvos futbolo teisėjų kolegiją, ilgą laiką jai pirmininkavo. 1939 m. buvo paskirtas III Europos vyrų krepšinio pirmenybių Kaune vyriausiuoju teisėju.

1932 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. Dirbo žemės ūkio ministerijos Statistikos valdybos žemės ūkio direkcijos viršininku. Aprašė žemės reformą TSRS okupuotoje Lietuvoje 1940–1941 m. Vėliau pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. persikėlė į JAV. 1958–1961 m. dėstė matematiką Hartforde, 1962–1972 m. Midletoune. JAV lietuvių bendruomenės Hartfordo apylinkės organizatorius ir pirmininkas, dirbo radijuje „Tėviškės garsai". 1975–1978 m. LB Auksinio Kranto apylinkės pirmininkas.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos kaimų žemės tvarkymas, 1938 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Valerijonas Balčiūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 487 psl.