recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ričardas Grušas** (g. 1950 m. lapkričio 9 d. Pakempinių k. Akmenės r.) – muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija
----------

Baigęs Židikų vidurinę mokyklą, 1968–1972 m. muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (diriguoti mokė A. Ilčiukas). 1975–1976 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. N. Kazakauskienės klasė).

Nuo 1972 m. Kelmės vaikų muzikos mokyklos fortepijono mokytojas, 1974–1975 m. Kelmės rajoninių kultūros namų mišriojo choro chormeisteris, 1976–1980 m. vadovas. 1977 m. respublikiniame chorų konkurse „Dainuoja darbo Lietuva" ir 1978 m. J. Naujalio konkurse Raudondvaryje laimėjo trečiąsias vietas, o 1979 m. respublikinėje chorų apžiūroje antrąją vietą, dalyvavo 1980 m. respublikinėje dainų šventėje.

Nuo 1980 m. Mažeikių vaikų muzikos mokyklos direktorius, nuo 1981 m. Kultūros centro mišriojo choro „Draugystė" meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvą parengė 1985 m. respublikinei dainų šventei – konkurse pelnė pirmąją vietą, 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje. 1986 m. choras koncertavo Čekoslovakijoje (Prahoje, Bratislavoje ir kitur), 1990 m. dainavo J. Karoso, 1991 m. J. Žilevičiaus gimimo 100-mečių jubiliejiniuose minėjimuose, o 1993 m. Vydūno gimimo 125-mečio minėjime. „Draugystė" ne kartą koncertavo Latvijoje ir Estijoje, dalyvavo Mažeikių, Akmenės, Telšių ir kitų aplinkinių rajonų dainų šventėse, 1995 m. koncertavo Lenkijoje, dalyvavo 1995 m. Baltijos ir Siaurės šalių chorų festivalyje Rygoje (Latvija) ir 1997 m. panašiame festivalyje Gotlando saloje (Švedija). Chorą išmokė daug įvairių kūrinių, surengė koncertų daugelyje Žemaitijos miestų ir miestelių.

R. Grušas – Mažeikių rajono dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, atsakingas už daugelį rajono ir respublikinių kultūros renginių. Dirigavo dainų šventėse bei festivaliuose ir kituose miestuose. Lietuvos muzikos mokyklų direktorių tarybos pirmininkas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Bormijo miestelis aukštutiniame Valtelinos slėnyje
**Valtelina** (it. *Valtellina*, lomb. *Valtulina*, ret. *Vuclina*) – kalnų slėnis šiaurės Italijoje, Lombardijoje, Šveicarijos pasienyje. Driekiasi per 120 km Alpių kalnuose, į rytus nuo Komo ežero. Slėniu į Komo ežerą teka Ados upė. Per slėnį eina plentas ir geležinkelis, jungiantis Lombardiją ir Šveicariją, yra keletas hidroelektrinių. Verčiamasi žemdirbyste, taip pat išvystas turizmas, kalnų slidinėjimas, vynininkystė, sūrių gamyba.

Pagrindinis miestas – Sondrijas.

XVI–XVIII a. slėnis priklausė Graubiundeno aljansui, čia mišriai gyveno vokiškai, lombardiškai, itališkai, retoromaniškai kalbantys žmonės. Trisdešimtmečio karo metu Valtelina buvo užimta Habsburgų pajėgų, o 1797 m. prisijungė prie Cizalpinės respublikos, taip vėliau tapdama Italijos dalimi. 1944 m. italų fašistai, pralaimėję karą, bandė įsitvirtinti Valtelinoje. 1987 m. slėnį nuniokojo liūčių ir nuošliaužų sukeltas smarkus potvynis, kurio metu ištvinusi Ados upė griovė užtvankas ir užliejo gyvenvietes.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Valtelina*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1984. T.XII: Vaislapėlis-Žvorūnė, 60 psl.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Valtelina** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Ričardas Bukys** |
| --- |
| Gimė | 1967 m. rugsėjo 5 d. (55 metai)Veiviržėnai, Klaipėdos raj. |
|  |
| Veikla | irkluotojas |
|  |
| Alma mater | Lietuvos kūno kultūros akademija |
| Žinomas (-a) už | olimpietis |

**Ričardas Bukys** (g. 1967 m. rugsėjo 5 d. Veiviržėnai, Klaipėdos raj.) – Lietuvos olimpietis, irkluotojas, akademinio irklavimo rinktinės narys 1992 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. 

Treniravosi pas Danielių Juozaitį (1984-1986 m.), Liudviką Milešką (1986 m.). 1988 m. gavo SSRS tarptautinės klasės sporto meistro vardą. 2001 m. baigė Lietuvos kūno kultūros akademiją. 1995-2001 m. buvo Klaipėdos irklavimo centro treneris. Nuo 2001 m. buvo bendrovės „Torlina" direktorius.

SSRS čempionate 1989 m. laimėjo sidabrą su aštuonviete. Daugkartinis Lietuvos irklavimo čempionas. Baltijos šalių čempionas (pavienės keturvietės be vairininko, 1993 m. Piarnu, Estija). Tarptautinių regatų laimėtojas, pasaulio čempionato Čekijoje (1993 m.) dalyvis.

XXV olimpinėse žaidynėse (1992 m. Barselona, Ispanija) su paviene dviviete be vairininko 2000 m distancijoje parodė laiką 7:01.82, užimdamas 17–tą vietą tarp 19 įgulų (su Zigmantu Gudausku).

Nuorodos
--------

* Ričardas Bukys (*sports-reference.com*) Archyvuota kopija 2012-11-13 iš Wayback Machine projekto.
* Ričardas Bukys *Lietuvos sporto enciklopedijoje*
* Ričardas Bukys (*worldrowing.com*)[neveikianti nuoroda]
* Lietuvos irkluotojai olimpiečiai
Dėl Krovo nestabilumo pakitę lėktuvo pėdsakai ir sūkurio žiedai
**Krovo nestabilumas** (angl. *Crow instability*) aerodinamikoje apibūdinamas kaip linijinio srauto sūkurio nestabilumas. Šis nestabilumas dažniausiai stebimas iškart po didelių orlaivių paliekamų lėktuvų pėdsakų. Paprastai šis nestabilumas susidaro sąveikaujant sparno „snapeliui" ir lėktuvų pėdsakams. Jų gyvavimo laikas trunka iki kelių minučių, santykinai, tai laikoma gana ilgas laiko tarpas. Šis reiškinys pavadintas jo atradėjo S. C. Crow garbei.

Susidarymas
-----------

Krovo nestabilumas ir pakitęs lėktuvo pėdsakas
Kadangi Krovo nestabilumas susijęs su keletu susidarančių sūkurių nestabilumu, jis dažnai turi kelias susidarymo stadijas:

* Prieš laikrodžio rodyklę besisukantys sūkuriai veikdami vienas kitą padidina mažus sinusoidinius iškraipymus sūkurio formoje
* Nuo pradinio sutrikdymo priklauso simetriškos arba asimetriškos bangos susiformavimas
* Pats sutrikdymas auga eksponentiškai bangos amplitudėje, kartu sąveikaujant abiem sūkuriams ir varomai savo sukurtos indukcijos principu.
* Sūkurio amplitudės pasiekia kritines vertes ir atsiskiria nuo bendros linijos, taip sukurdamos sūkurio žiedus.

Įtaka
-----

Orlaivio sukuriama turbulencija ir suformuotas sūkurys nuo sparno snapelio
Pavojingiausia stadija laikoma, kuomet lėktuvų pėdsakus pradeda veikti turbulencija (Krovo nestabilumas). Ypatingai didelę reikšmę turi mažesnių gabaritų orlaiviams, kurie skrenda iškart už didesnio orlaivio. Nekenksminga stadija pasiekiama, kuomet iš tiesių lėktuvo pėdsakų pereinama į „žiedo" formos debesis arba pėdsakai visiškai išsisklaido.

Šaltiniai
---------

* Crow, S. C. Stability theory for a pair of trailing vortices, AIAA J. 8, 2172–2179 (1970).
* Saffman, P. G. Vortex Dynamics, Cambridge Uni. Press, New York (1992).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Danutė Mileikienė** |
| --- |
| Gimė | 1948 m. vasario 7 d. (75 metai)Pabiržulio kaime, Telšių rajonas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Telšių rajono politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | 
* 1993 m. Tėvynės sąjunga,
* 2000 m. Nuosaikiųjų konservatorių sąjungos,
* 2003 m. Krikščionių konservatorių socialinė sąjunga

 |
|  |
| Alma mater | 1971 m. Šiaulių K. Preikšo pedagoginis institutas |

**Danutė Mileikienė** (g. 1948 m. vasario 7 d. Pabiržulio kaime, Telšių rajonas) – Lietuvos ir Telšių rajono politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1971 m. baigė Šiaulių K. Preikšo pedagoginio instituto Fizikos – matematikos fakultetą.

1971 m. Telšių 3-iosios vidurinės mokyklos fizikos mokytoja. 1972–1994 m. Telšių rajono Lauksodos aštuonmetės mokyklos direktoriaus pavaduotoja mokymo ir auklėjimo reikalams. 1994–1995 m. Ryškėnų pagrindinės mokyklos direktoriaus pavaduotoja mokymo ir auklėjimo reikalams. 1995–1997 m. Telšių rajono savivaldybės merė. 1997–1999 m. Telšių apskrities viršininkė. 1999–2000 m. Žemėtvarkos ir teisės departamento prie Žemės ūkio ministerijos vyriausioji specialistė. 2000–2004 m. Seimo nario Gedimino Vagnoriaus padėjėja sekretore.

Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos, nuo 2000 m. Nuosaikiųjų konservatorių sąjungos, nuo 2003 m. Krikščionių konservatorių socialinės sąjungos Telšių skyriaus pirmininkė.

1995–1997 m. ir nuo 2003 m. Telšių rajono savivaldybės tarybos narė.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Mersija** – ankstyvųjų viduramžių anglosaksų karalystė. Pavadinimas kilo, lotynizavus *Mierce* ar *Myrce* (pasienio žmonės). Karalystės centras buvo Trento baseine. Mersijos sostinė – Tamvertas nuo 584 m. kai karalius Kreoda čia pastatė tvirtovę. nuo to laikotarpio Mesija 300 metų dominavo priversdama paklusti ar prisijungdama kitas karalystes į pietus nuo Hamberio: Rytų Angliją, Eseksą, Kentą, Saseksą ir Veseksą. Ofos, liepusio supilti pylimą, atskyrusi anglosaksų ir velsų karalystes, valdymas laikomas Mersijos aukso amžiumi.

Mersija iš pradžių buvo pagoniška karalystė, bet karalius Peada apie 656 m. priėmė krikščionybę. VII a. pabaigoje krikščionybė išplito karalystėje. Mersijos vyskupystė įkurta 656 m. pirmasis vyskupas Diuma valdė iš Reptono. 669 m. penktasis vyskupas Šv. Čadas perkėlė centrą į Ličfyldą ir vyskupystės centras ten išliko iki šių dienų. 691 m. vyskupystė pakeitė pavadinimą iš Mersijos į Ličfyldo. Vyskupystė trumpam laikui buvo tapusi archivyskupyste tarp 787 m. ir 799 m. bet statusas buvo panaikintas 803 m.

IX a. danų vikingai užėmė didžiąją Mersijos dalį. Paskutinis Mersijos karalius Keolvulfas II mirė 879 m. Po to valdė Mersijos lordai. Mersija nesugebėjo išsaugoti nepriklausomybės ir buvo prijungta prie Vesekso.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Valsčius (reikšmės).*
**Valsčius** (vok. *Amtsbezirk*) – 1874–1945 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos ir iki 2010 m. sausio 1 d. Šveicarijos Berno kantono administracinis teritorinis vienetas.

Istorija
--------

1872 m. gruodžio 13 d. Vokietijos imperijos įstatymu „Dėl apskričių pertvarkymo šešiose Rytų Prūsijos provincijose", siekiant pašalinti policinį dvarų valdytojų smurtą, žemės ūkio bendruomenės, dvarai ir girininkijos (valstybiniai medžioklės rezervatai) nuo 1874 m. sausio 1 d. buvo sujungti į valsčius. Prūsijos valsčius neturėjo savivaldos teisių, tačiau jis nebuvo pavaldus ir apskrities administracijai.

Valsčiaus valdytojas, renkamas, arba karaliaus, vėliau valdančiojo prezidento skiriamas 6 metų kadencijai, buvo vyriausia krašto policijos institucija. 1920 m. Gdansko mieste kadencija sutrumpinta iki 4 metų, Klaipėdoje – iki 3 metų.
**Danutė Nedzinskienė-Pronskutė** (1957 m. rugpjūčio 4 d. Telšiuose), muzikos mokytoja ir choro dirigentė.

Biografija
----------

Baigusi Telšių 5-ąją vidurinę mokyklą ir vaikų muzikos mokyklą (mokyt. Z. Palkienės akordeono klasė), 1975–1979 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dėst. R. Pupelio klasė). Studijuodama vadovavo Klaipėdos buitininkų mišriajam chorui, kuris 1978 respublikinėje buitininkų meno mėgėjų apžiūroje laimėjo antrąją vietą.

1979–1986 Raseinių 1-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovė. Pastarąjį parengė 1983 mokyklinių chorų zoninėms varžyboms, o jaunuosius dainininkus „Dainų dainelės" konkursams. 1983–1985 Raseinių rajoninių kultūros namų mišriojo choro vadovė – parengė 1985 respublikinei dainų šventei. 1986–1992 Ariogalos melioracijos statybos ir montavimo valdybos moterų choro vadovė. Choras – respublikinių melioratorių meno mėgėjų apžiūrų laureatas, 1987 chorų konkurso „Dainuoja darbo Lietuva" prizininkas, 1990 Lietuvos tautinės dainų šventės Vilniuje dalyvis. 1988–1991 Ariogalos melioracijos statybos ir montavimo valdybos vyrų choro „Šaltinis" meno vadovė ir dirigentė. Choras buvo respublikinių melioratorių meno mėgėjų apžiūrų laureatas ir 1990 Lietuvos tautinės dainų šventės dalyvis. 1993–1995 Ariogalos miesto moterų choro vadovė – parengė jį 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventei Kaune ir Vilniuje.

Nuo 1990 Raseinių vaikų muzikos mokyklos Ariogalos filialo vedėja ir mokytoja.

D. Nedzinskienė – Raseinių rajono dainų švenčių ir kitų renginių dirigentė, 1989 vyrų chorų festivalio – konkurso Ariogaloje vyr. dirigentė.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Chimaphila umbellata** |
| --- |
| Skėtinė marenikė (Chimaphila umbellata)Skėtinė marenikė (*Chimaphila umbellata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Erikiniai  *( Ericaceae)* |
| Gentis: | Marenikė  *( Chimaphila)* |
| Rūšis: | Skėtinė marenikė  *( Chimaphila umbellata)* |

 |

 **Skėtinė marenikė** (*Chimaphila umbellata*) – erikinių (*Ericaceae*) šeimos augalų rūšis.

Augalas daugiametis, iki 15 cm aukščio su šliaužiančiu šakniastiebiu. Stiebas stačias, medingas, briaunotas. Lapai visžaliai, storoki, blizgūs, odiški, dantytais kraštais, išsidėstę menturiškai. Žiedynas – nusvirusi skėtiška kekė, sudaryta iš 2-7 žiedų. Vainiklapiai rausvi. Žydi birželio – liepos mėn. Vaisius – pūkuota, rutulio formos dėžutė.

Auga sausuose pušynuose. Lietuvoje apyretė rūšis.

Skėtinė marenikė – vaistinis augalas, vaistams naudojama visa žolinė augalo dalis. Augalo preparatai skatina prakaito, šlapimo išsisiskyrimą, jais gydoma akmenligė, reumatas, virškinamojo trakto, inkstų uždegimai, gonorėja. Kompresai naudojami gydant žaizdas, odos bėrimus.

Požymiai

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Skėtinė marenikė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Valstybės tarnyba** – teisinių santykių, atsirandančių įgijus valstybės tarnautojo statusą, jam pasikeitus ar jį praradus, visuma.

Valstybės tarnyba susijusi su valstybės tarnautojo viešojo administravimo veikla valstybės ar savivaldybės institucijoje ar įstaigoje įgyvendinant tam tikros valstybės valdymo srities politiką ar užtikrinant jos įgyvendinimo koordinavimą, koordinuojant tam tikros valstybės valdymo srities įstaigų veiklą, valdant, paskirstant finansinius išteklius ir kontroliuojant jų panaudojimą, atliekant auditą, priimant ir įgyvendinant teisės aktus, valstybės ir savivaldybių institucijų ar įstaigų sprendimus viešojo administravimo srityje, rengiant ar koordinuojant teisės aktų, sutarčių ar programų projektus ir teikiant dėl jų išvadas, valdant personalą arba turint viešojo administravimo įgaliojimus nepavaldžių asmenų atžvilgiu.

Valstybės tarnyba Lietuvoje
---------------------------

Valstybės tarnybą Lietuvos Respublikoje reglamentuoja Valstybės tarnybos įstatymas ir kiti teisės aktai (statutai, Etikos kodeksas ir kt.). Lietuva, ruošdamasi narystei ES, 2004 m. priėmė Valstybės tarnybos įstatymą ir 2009 m. buvo pripažinta lydere tarp Vidurio Rytų Europos šalių, kaip geriausių valstybės tarnybos tobulinimo rezultatų pasiekusi šalis,kurios valstybės tarnyba atitiko Europos viešojo administravimo principus.
Valstybės tarnybos įstatymo ir su juo susijusių teisės aktų įgyvendinimui užtikrinti yra įsteigtas Valstybės tarnybos departamentas.
Lietuvos Respublikoje valstybės tarnyba grindžiama įstatymų viršenybės, lygiateisiškumo, lojalumo, politinio neutralumo, skaidrumo, atsakomybės už priimtus sprendimus ir karjeros principais.

Kiekviena valstybės ar savivaldybės institucija, per kurią vykdomos valstybės funkcijos, kiekvienas valstybės tarnautojas turi paisyti teisėtumo reikalavimų. Valstybės tarnautojai turi nepiktnaudžiauti jiems nustatytomis galiomis, nepažeisti teisės aktų reikalavimų.

Valstybės tarnyba kitose šalyse
-------------------------------

Europoje yra šalių (pvz. Prancūzija, Ispanija), kurių valstybės tarnyba apima visus viešajame sektoriuje dirbančius tarnautojus. Kitos šalys (pvz. Danija, Vokietija, Italija) valstybės tarnybai priskiria tik dalį universitetų dėstytojų ir mokytojų.

Šalių praktika labai įvairi ir dirbantieji viešajame sektoriuje skirtingose šalyse gali turėti skirtingą statusą.

Išnašos
-------

1. ↑  Valstybės tarnybą reglamentuojantys teisės aktai Archyvuota kopija 2008-02-09 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Statneckytė, S. Dvorak, J. (2019). Lietuvos valstybės tarnybos reforma 2004-2018 m. – Europeizacijos aspektas. Region Formation and Development Studies, No. 1 (27), p. 70-78
3. ↑  Straipsnis apie valstybės tarnybą Archyvuota kopija 2008-02-06 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Valstybės tarnybos departamento interneto svetainė Archyvuota kopija 2008-01-31 iš Wayback Machine projekto.
* Lietuvos Respublikos Konstitucinis teismas apie valstybės tarnybą Archyvuota kopija 2008-02-07 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Rizikos analizė** - procesas, kuriuo efektyviai padedama organizacijos operacijoms, identifikuojant rizikas, kurioms reikia valdytojų/valdybos dėmesio. Valdytojai turi prioriterizuoti rizikos kontrolės veiksmus, atsižvelgdami į galimą naudą organizacijai. Vidinės kontrolės efektyvumas gali būti apibūdintas kaip tam tikras laipsnis, pagal kurį rizika arba bus pašalinta, arba pasiūlytomis priemonėmis sumažinta. Vidinės kontrolės išlaidų efektyvumas - kontrolės įgyvendinimo išlaidų lyginimas su rizikos sumažinimo gauta nauda.

Pasiūlyta kontrolė turi būti pamatuojama potencialiu ekonominiu efektu, kuris matuojama jei būtų neįsiimta jokių veiksmų, lyginant su siūlomų veiksmų išlaidomis. Siūlomų veiksmų neaiškumas reikalauja daugiau detalios informacijos ir prielaidų, tada kai jų ypač reikia. Efektyvus rizikos valdymas reikalauja struktūros atsiskaitymų ir peržiūrų, kad būtų rizikos efektyviai būtų identifikuotos ir įvertintos bei tinkamos kontrolės priemonės būtų priimtos. Turi būti atliekami reguliarūs politikos ir standartų auditai, kurių metų būtų nustatomos patobulinimo galimybės. Reikia prisiminti, kad organizacija yra dinamiška ir veikia tokioje pat dinamiškoje aplinkoje. Pokyčiai organizacijoje ir jos veiklos aplinkoje turi būti identifikuoti ir atliktos atitinkamos sistemų modifikacijos. Stebėjimo procesas turi užtikrinti, kad veikia atitinkamos kontrolės priemonės kiekvienai organizacijos veiklai bei kad procedūros yra suprantamos ir jų laikomasi. Pokyčiai organizacijoje ir jos veiklos aplinkoje turi būti identifikuoti ir atlikti atitinkami sistemų pakeitimai.

Bet koks stebėjimas ir peržiūros procesas turi taip pat nustatyti ar:

* Priimtos priemonės veikia taip kaip turėtų;
* Procedūros priimtos ir informacija surinkta, įvertinimas tinkamas;
* Patikslintos ir išplėtotos žinios turi padėti priimti geresnius sprendimus ir identifikuoti anksčiau padarytas klaidas būsimiems įvertinimams ir rizikos valdymui;

Pirmiausia, įgyvendinimo išlaidos turi būti patvirtintos. Tai turi būti padaryta su tam tikru tikslumu, kadangi greitai tai tampa pradiniu tašku nuo kurio matuojamas efektyvumas. Praradimo galima tikėtis, jei nebus atlikta jokių veiksmų, kas turi būti įvertinta ir palyginta su rezultatais, valdymo metu gali būti nuspręsta ar tikslinga įgyvendinti rizikos kontrolės priemones.
Visada turi būti atitikimas įstatymams ir kitiems reguliavimams. Organizacija turi suprasti jai taikomus įstatymus ir turi įdiegti tokią kontrolės sistemą, kad ji juos atitiktų.

Tik kartais pasitaiko tam tikras galimas lankstumas, kada rizikos mažinimo išlaidos yra visiškai neproporcingos rizikai.
Vienas iš metodų pasiekti finansinę apsaugą nuo rizikos poveikio yra rizikos finansavimas, kuris apima ir draudimą. Tačiau reikia pripažinti, kad praradimai/žala ar tam tikrų elementų netektis gali būti neapdraudžiama, pvz. sveikatos pablogėjimą susijęs su darbu, saugumą ar aplinkosauginiai incidentai, kurie gali žaloti darbuotojų moralę ir organizacijos reputaciją.
**Danutė Petraitienė-Kirkickytė** (1950 m. gegužės 4 d. Visbutų k. Tauragės r.), muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija
----------

Baigusi Tauragės vaikų muzikos mokyklą (akordeono specialybė), 1966–1970 choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. S. Juščius). 1972–1977 neakivaizdiniu būdu muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokėsi pas E. Senkuvienę).

1970–1971 Skuodo rajoninių kultūros namų meno vadovė, vadovavo miesto ir Gėsalų kultūros namų vokaliniams ansambliams, 1971–1973 mokytojavo Skuodo vaikų muzikos mokykloje ir vadovavo chorui.

Nuo 1973 rudens Tauragės vaikų muzikos mokyklos mokytoja ir chorų vadovė.

Nuo 1975 chorinio dainavimo skyriaus jaunių choro vadovė. Chorą parengė rajono ir visoms mišriajam chorui ir vyrų vokaliniam ansambliui, surengė koncertą choro įkūrimo 20-mečio proga, dalyvavo Tauragės ir Šilalės rajonų dainų šventėse, 1985 respublikinėje dainų šventėje Vilniuje. 1989–1994 buvo Tauragės dainų ir šokių ansamblio „Jūra" mišriojo choro vadovė (meno vadovas J. Jankauskas). Su šiuo kolektyvu dalyvavo 1990 Lietuvos tautinėje dainų šventėje ir 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje, 1992 koncertavo Latvijoje, 1993 Vokietijoje, kolektyvą padėjo parengti 35-mečio sukakties koncertui.

D. Petraitienė – Skuodo ir Tauragės rajonų dainų švenčių dirigentė. 1985 ji apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu, o 1994 jai suteikta vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategorija.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Skytalė
**Skytalė** (gr. σκυτάλη – lazda) – senovinis sukeičiamojo šifravimo prietaisas, naudotas Senovės Spartoje. Tai siaura odinė juostelė, ant kurios užrašytas tekstas. 

Ant tokios juostelės tekstą rašydavo taip: užvyniodavo juostelę ant lazdelės taip, kad sluoksniai būtų šalia vienas kito, ir rašydavo ant jos eilutę po eilutės vis pasukant lazdelę. Užrašius tekstą, juostelę nuvyniodavo. Ant jos matosi tik pabiros raidės, kurios atrodo, kad yra išdėstytos be jokios tvarkos. Skaitant raides iš eilės užrašyto teksto perskaityti neįmanoma. Norint jį suprasti, juostelę reikia užvynioti ant tokio pat skersmens lazdelės. Taip užšifruoto teksto siuntėjas ir gavėjas turi turėti tokias pat lazdeles. 

Ši šifravimo sistema naudota daugiau kaip prieš du tūkstančius metų, skytalė minima keliuose Senovės Graikijos autorių kūriniuose, pvz. poeto Arciloko, Plutarcho tekstuose.

Šaltiniai
---------

* Stakėnas, Vilius. Šifrų istorijos. Matematikos bibliotekėlė. TEV: Vilnius, 2005. 8-as psl. ISBN 995-491-94-9.
| **Igoris Vernikas** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | И́горь Ве́рник |
| Visas vardas | И́горь Эми́льевич Ве́рник |
| Gimė | 1963 m. spalio 11 d. (59 metai)Maskva, RTFSR |
| Tautybė | Rusas |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorius, režisierius, prodiuseris |

**Igoris Vernikas** (rus. *И́горь Эми́льевич Ве́рник*, g. 1963 m. spalio 11 d. Maskvoje) – Rusijos teatro ir kino aktorius, televizijos prodiuseris, televizijos ir radijo laidų vedėjas, dainininkas ir kino kompozitorius.

Biografija
----------

1984 m. jis suvaidino raudonąjį vadą filme „Pirmoji kavalerija". Vaidmuo buvo nedidelis – jo pavardė titruose nepasirodė. Iki 90-ųjų pradžios jis daugiausia vaidino televizijos pjesėse („Pasakyk jiems tiesą", „Baltas arklys - sielvartas ne mano", „Tavo švelnus įvaizdis" ir kt.). 1993 m. jis gavo vaidmenį populiariame televizijos seriale „Goriačiovas ir kiti". Tiesa, šį serialą išgarsino ne Vernikas, o pagrindinį heojų suvaidinęs Igoris Bochkinas.

Nuo 1986 m. vaidino filmuose, dirbo teatruose, vedė TV laidas ir dalyvavo įvairiuose projektuose. Įgarsino posovietinius animacinius filmus, įskaitant kapitoną Proniną iš to paties pavadinimo animacinio serialo.

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* IMDb profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
| **Igoris Chalupiecaslenk. *Igor Chalupec*** |
| --- |
| Gimė | 1966 m. gegužės 29 d. (56 metai)Varšuvoje |
|  |
| Veikla | lenkų verslininkas, finansininkas, PKN ORLEN S.A. valdybos pirmininkas, generalinis direktorius. |

**Igoris Chalupiecas** (lenk. *Igor Chalupec*, 1966 m. gegužės 29 d. Varšuvoje) – lenkų verslininkas, finansininkas, PKN ORLEN S. A. valdybos pirmininkas, generalinis direktorius.

Išsilavinimas
-------------

Igoris Chalupecas baigė Pagrindinės prekybos mokyklos (anksčiau Planavimo ir statistikos pagrindinė mokykla) Tarptautinės prekybos fakultetą, įgijo ekonomikos magistro laipsnį. Vėliau baigė Varšuvos universiteto Teisės ir valdymo fakultetą, įgijo teisės ir valdymo magistro laipsnį.

1990 m. studijavo administravimą Milane (Italijos Tarptautinės prekybos institutas, ICE). 1991 m. baigė bankų valdymo personalo mokymus Kellogg Business School Čikagoje.

1991 m. licencijuotas vertybinių popierių makleris (lic. nr. 45)

1993 m. mokymai išankstinių sandorių ir opcionų srityje, Refco & Inc. Čikaga

1996 m. mokymai bankų finansų reformos ir privatizavimo srityje, International Law Institute, Vašingtonas.

Profesinė veikla
----------------

1989–1990 m. Polexpert Sp. z o. o. konsultacinė įmonė, konsultantas.

Nuo 1990 Proexim Sp. z o. o. ekonominių ir ūkinių konsultacijų biuras, konsultantas.

1991–1995 m. Bank Pekao S. A. centrinio maklerių biuro direktorius.

1995–2000 m. Bank Pekao S. A. banko valdybos narys.

2000–2003 m. Bank Polska Kasa Opieki S. A. (Bank Pekao S. A.), banko valdybos pirmininko pavaduotojas.

2003–2004 m. valstybės sekretoriaus pavaduotojas, finansinės informacijos generalinis inspektorius, Finansų ministerija.

Kita veikla
-----------

Nuo 1998 m. Priežiūros reguliavimo komiteto prie Lenkijos bankų asociacijos narys; 1993–1995 m. Maklerių įmonių savivaldos narys (1993–1994 m.) ir pirmininkas (1994–1995 m.).

Domisi grožine literatūra, kinu, politika, tenisu, bridžu. Laisvai kalba angliškai, gerai moka vokiečių ir rusų kalbas.

Nuorodos
--------

* Orlen Lietuva **(**liet.**)**
Koordinatės: 54°13′š. pl. 24°34′r. ilg.﻿ / ﻿54.21°š. pl. 24.57°r. ilg.﻿ / 54.21; 24.57

| Varėnos II valsčius |
| --- |
| Laikotarpis: 1925 – 1939 m. |
| 


 |
| Apytikrė valsčiaus vieta dabartinės Lietuvos žemėlapyje |
| **Adm. centras:** | Varėna II |
|  |
| Lenkija Lenkija |
| Naugarduko vaivadija (1925–1926)  Vilniaus vaivadija (1926–1939) | Lydos apskritis (1925–1926)  Vilniaus-Trakų apskritis (1926–1939) |
|  |
| Lietuva Lietuva |
|  | Valkininkų apskritis (1939–1940) |
|  |
| Trečiasis Reichas Trečiasis Reichas |
| Ostlandas | Eišiškių apskritis (1941–1944) |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |

**Varėnos II valsčius** (lenk. *gmina Orany*) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės pietų Lietuvos teritorijoje. Centras – Varėna II.

Istorija
--------

Valsčius įkurtas 1925 m. liepos 1 d. iš dalies Kaniavos valsčiaus ir dalies neutralių žemių. 1930 m. gegužės 19 d. prijungta dalis Eišiškių valsčiaus, 1930 m. birželio 3 d. – visas likęs Kaniavos valsčius. II pasaulinio karo metais Lenkijai netekus šiaurės rytinių žemių, Varėnos II valsčius susijungė su Varėnos valsčiumi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dz.U. 1925 nr 16 poz. 110
2. ↑  Dz.U. 1930 nr 37 poz. 311
3. ↑  Dz.U. 1930 nr 42 poz. 365

* Valsčiaus kaimai (Radzima.net)
Valkininkų miškų urėdija
**Valkininkų miškų urėdija** − viena iš 42 miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą.

Valkininkų miškų urėdija įsteigta 1939 m. Tuo metu urėdijos miškai buvo paskirstyti 4 girininkijoms. 1945 m. miškų urėdijas pertvarkant į miškų ūkius, Valkininkų urėdija buvo panaikinta. 1958 m. iš dalies Varėnos ir Trakų miškų ūkių buvo įsteigtas Valkininkų miškų ūkis. Vėliau ūkio plotas ir ribos keitėsi nežymiai. 1992 m. urėdijai perduota virš 13 000 ha buvusių žemės ūkio įmonių miškų.

Valkininkų miškų urėdas − Arvydas Strazdas.

Urėdijos miškai yra keturių savivaldybių teritorijose: Alytaus, Šalčininkų, Trakų ir Varėnos rajonuose. Valkininkų miškų urėdijos teritorijoje esančių miškų plotas yra 48 007 ha, iš jų − 24 949 ha valstybinės reikšmės miškų. Urėdijos teritorijoje yra 30 km magistralinių kelių ir 80 km krašto kelių. Urėdijos miškus kerta Vilniaus–Marcinkonių geležinkelis. Jo ilgis 17 km.

Lietuvos miškai išsidėstę šešiuose miško gamtiniuose regionuose. Valkininkų miškų urėdijos miškai priskiriami šeštam (Dzūkų ir Sūduvos aukštumos) sėkliniam rajonui (gamtiniam regionui).

Valkininkų miškų urėdijoje yra įkurtos šios saugomos teritorijos:

* Rūdninkų kraštovaizdžio draustinis
* Taurupio kraštovaizdžio draustinis
* Navakonių geologinis draustinis
* Šarkučių geomorfologinis draustinis
* Žygmantiškių geomorfologinis draustinis
* Spenglos hidrografinis draustinis
* Šalčios hidrografinis draustinis
* Merkio ichtiologinis draustinis

Valkininkų miškų urėdijos miškai suskirstyti į 9 girininkijas.

Girininkijos
------------


|  |  |
| --- | --- |
| **Girininkija** | **Girininkijos vieta** |
| **Seniūnija** | **Gyvenvietė** |
| Eišiškių | Eišiškių seniūnija | Padvarionys |
| Pirčiupių | Valkininkų seniūnija | Pirčiupiai |
| Šalčios | Valkininkų seniūnija | Užuperkasis |
| Tiltų | Rūdiškių seniūnija | Tiltai |
| Valkininkų | Valkininkų seniūnija | Valkininkų GS |
| Versekos | Matuizų seniūnija | Papiškės |
| Vėžionių | Daugų seniūnija | Vėžionys |
| Žygmantiškių | Pabarės seniūnija | Žygmantiškės |
| Žilinų | Jakėnų seniūnija | Žilinai |

Literatūra
----------

* Valkininkų krašto miškų istorija (sud. Romualdas Mankus, Eugenija Strazdienė). – Kaunas: Adaksita, 2006. – 168 p.: iliustr. – ISBN 9955-631-15-5

Nuorodos
--------

* Valkininkų miškų urėdijos tinklalapis Archyvuota kopija 2008-03-16 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 45°14′11.71″ š. pl. 36°25′2.95″ r. ilg.﻿ / ﻿45.2365861°š. pl. 36.4174861°r. ilg.﻿ / 45.2365861; 36.4174861

Laivo vaizdas ant Nimfėjaus šventyklos sienos (III a. pr. m. e.), Ermitaže
**Nimfėjus** (sen. gr. *Νυμφαι̃ον* – šventyklos nimfa) – senovės Graikijos miestas, esantis vakariniame Kerčės sąsiaurio krante. Strabonas Nimfėjų vadino „miestu su puikiu puikiu uostu".[1]

Nimfėjus įkurtas apie 570-uosius – 560-uosius m. pr. m. e.[2] Nežinoma ar miestas buvo įkurtas kaip nepriklausomas polis ar kaip Pantikapėjaus kolonistų gyvenvietė.

Pirmoje VI a. pr. m. e. pusėje, Nimfėjuje iškilo šventykla, dedikuota Demetrai (ji egzistavo iki V a. pr. m. e.). V a. pr. m. e. mieste vyko aktyvi būstų statyba. 438-437 m. pr. m. e. miestas priklausė Atėnams ir mokėjo forosą talentais.[3] Eschino liudijimu mieste buvo Atėnų įgula. Po jūrų mūšio prie Egospotamų (405 m. pr. m. e.), Nimfėjus atiteko Bosporo carui Satirui pirmajam.[4]

IV a. pr. m. e. pradžioje miestas buvo apjuostas gynybine siena ir netrukus po to buvo sunaikintas dėl tiksliai nežinomos priežasties.[5][6]

Šaltiniai
---------

1. ↑  Страбон. География, VII, 4, 4
2. ↑  *Кузнецов В. Д.* Ранние апойкии Северного Причерноморья // КСИА, 1991, Nr. 204. − 34 psl.
3. ↑  Гарпократион. Речения десяти ораторов. Нимфей (со ссылкой на ΙX книгу сборника псефизм Кратера).
4. ↑  Эсхин. Против Ктесифонта, ΙΙΙ, 171-172
5. ↑  *Скуднова В. М.* Раскопки Нимфея в 1958 г. // КСИА, 1961. — Nr. 81. − 65 psl.
6. ↑  *Шурпая И. Г.* Нимфей, Мирмекий, Тиритака, Торик, Илурат // Античные государства Северного Причерноморья. — М.: Наука, 1984. − 66 psl.
| Vyžyskaslenk. *Wyrzysk* |
| --- |
|              |
| *Bažnyčia* |
|  |
| 

VyžyskasVyžyskas

53°9′9″ š. pl. 17°16′4″ r. ilg.﻿ / ﻿53.15250°š. pl. 17.26778°r. ilg.﻿ / 53.15250; 17.26778﻿ (Vyžyskas)Koordinatės: 53°9′9″ š. pl. 17°16′4″ r. ilg.﻿ / ﻿53.15250°š. pl. 17.26778°r. ilg.﻿ / 53.15250; 17.26778﻿ (Vyžyskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Didžiosios Lenkijos vaivadija |
|  |
| **Įkūrimo data** | prieš 1320 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 5 232  |
| **Plotas** | 4,12 km² |
| **Tankumas** (2009) | 1 270 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | 89-300 |
| **Tinklalapis** | www.wyrzysk.pl |
|  **Vikiteka** | Vyžyskas |

**Výžyskas**  (lenk. *Wyrzysk*, vok. *Wirsitz*) – miestas šiaurės vakarų Lenkijoje, Didžiosios Lenkijos vaivadijoje, Pilos apskrityje.

Istorija
--------

I tūkstantmečio pr. šioje teritorijoje apsigyveno keltai. Rašytiniuose šaltiniuose Vižiskas paminėtas 1326 m. vietovės pavadinimas buvo įrašytas vadinamajame Didžiosios Lenkijos kodekse. 

1565 m. miestui suteiktos Magdeburgo teisės. Po eilės karų, vykusių XVII a. XVIII a. pr. Vižiskas vėl tapo kaimu. Po 1772 m. ATR padalijimo Vižiskas buvo prijungtas prie Prūsijos. Miestui teisės 1773 m. grąžino Prūsijos karalius Frydrichas Didysis. Nuo 1807 iki 1815 m. miestas įėjo į Napoleono Bonaparto įkurtos Varšuvos kunigaikštystės sudėtį, o vėliau pagal Vienos kongreso sąlygas perleistas Prūsijai ir liko jos sudėtyje iki Pirmojo pasaulinio karo.

Po Versalio taikos sutarties grąžintas naujai susikūrusiai Lenkijos Respublikai. 1939–1945 m. miestas buvo okupuotas Nacistinės Vokietijos, o po karo vėl grąžintas Lenkijai.

Žymūs žmonės
------------

* Rudolf Bauer (1889–1953) – vokiečių tapytojas
* Wernher von Braun (1912–1977) – vokiečių raketų konstruktorius, kosminės aviacijos inžinierius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pasaulio vietovardžių žodynas. – Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006–2014. (VLKK versija)
|  |
| --- |
| **Valkininkų gimnazija** |
| [[Vaizdas:|Valkininkų gimnazija herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Valkininkų gimnazija|250px]] |
| **Adresas** | Mokyklos g. 2, Užuperkasis |
| **Direktorius(-ė)** | Gidita Benkienė |
| **Mokinių skaičius** | 253 |
| **Įkūrimo data** | 1940 |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 29 |

**Varėnos rajono Valkininkų gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Varėnos raj. Valkininkų seniūnijoje, Užuperkasyje, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190109662. Filialas Varėnos r. Valkininkų vidurinės mokyklos Valkininkų geležinkelio stoties gyvenvietės pradinis skyrius.

Istorija
--------

Valkininkų vidurinė mokykla pradėjo veikti 1940 m. lapkričio 10 d. Didžiausias mokinių skaičius mokykloje buvo 1954 m. – 505 mokiniai. Vėliau mokinių skaičius ima mažėti: 1979 m. – 334; 1985 m. – 207; 1987 m. – 189, 1998 m. – 170, 2004 m. – 249. 1966 m. pastatytas netipinis pastatas, kuriame įrengtas 21 kabinetas. 1982 m. pastatytas 80 vietų mokyklos bendrabutis.

1966 m. mokykloje įsteigtas kraštotyros muziejus. Jame per 300 eksponatų. Muziejaus įkūrėjas istorijos mokytojas Vytautas Galvėnas.

2015 m. Valkininkų vidurinė mokykla įgijo gimnazijos statusą.

Direktoriai
-----------

* 1940 m. L. Skunskis;
* 1982 m. Vytautas Galvėnas;
* 1995 m. Algimantas Adomaitis;
* 2004 m. Vytautas Jakučionis;
* 2007 m. Gidita Benkienė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Varėnos rajono savivaldybės tarybos nutarimas[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
**Jonas Lukoševičius** (1904 m. lapkričio 15 d. Kamšai, Kalvarijos apskr. – 1979 m. vasario 12 d. Vilnius) – Lietuvos agronomas ekonomistas, visuomenės veikėjas, ekonomikos mokslų kandidatas (1951 m.).

Biografija
----------

1924–1926 m. studijavo Lietuvos universitete, buvo Studentų socialistų draugijos narys. Už dalyvavimą mitinguose kalintas. Po 1926 m. Gruodžio septynioliktosios perversmo emigravo į Vokietiją. 1931 m. baigė Karaliaučiaus universitetą. 1933 m. Vokietijoje suimtas, grąžintas į Lietuvą, nuteistas 6 m. kalėti.

1940–1941 m. ir 1944–1946 m. Plano komisijos Žemės ūkio skyriaus viršininkas. 1946–1947 m. Lietuvos mokslų akademijos prezidiumo mokslinis sekretorius. 1947–1956 m. dirbo įvairiuose žemės ūkio institutuose. 1945–1950 m. Vilniaus universiteto, 1957–1961 m. – Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas, nuo 1958 m. docentas. 1956–1979 m. dirbo Žemdirbystės instituto Vokės filiale; 1957–1965 m. direktoriaus pavaduotojas, 1965–1979 m. Žolės miltų skyriaus vedėjas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų sritis – darbo organizavimas ir pašarų gamyba. Paskelbė 50 mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Darbo organizavimas kolektyviniame ūkyje, 1948 m.
* Pašarų gamyba, 1956 m.
* Vitamininių žolės miltų gamyba ir naudojimas, su kitais, 1966 m.

Įvertinimas
-----------

* 1971 m. LTSR valstybinė premija
* 1976 m. TSRS valstybinė premija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jonas Lukoševičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 683 psl.
| ***Puikioji Roma*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija Vokietija |
| Režisierius | Carlo Lizzani |
| Metai | 1971 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 100 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Puikioji Roma** (it. *Roma Bene*) – 1971 m. sukurta komedija, kurios režisierius Carlo Lizzani.

Tai buvo 17-as pagal pajamas 1971–1972 m. filmas.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filme parodijuojamas šiuolaikinės italų aukštuomenės gyvenimas, kupinas intrigų, tarpusavio apgavysčių, vagysčių ir kitokių nusikaltimų, kuriuos vis tenka tirti komisarui Kvintilijui. Nusigyvenęs baronas, vagiantis moterų papuošalus, vaikų pagrobimą inscenizuojantys sutuoktiniai, meilužę turintis monsinjoras – visi jie iš pažiūros tvarkingi ir paklusnūs piliečiai, iš tiesų kiekviena proga besitaikantys išpešti sau naudos iš aplinkinių. Kuomet komisaras išsiaiškina pagrobimo apgavystę, jam pagrasinama perkėlimu, o galiausiai, kad byla būtų numarinta, suteikiamas paaukštinimas.

Filmo pabaigoje beveik visi herojai išplaukia į jūrą jachta, šoka maudytis, tačiau pamiršta palikti kopėčias. Jie bergždžiai mėgina įsigauti į laivą, tačiau galiausiai netenka jėgų ir nuskęsta…

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*

* Senta Berger – princesė Dede Mareskali
* Vittorio Caprioli – baronas Mauricijus Di Vitis
* Franco Farbrizi – Nino Rapis
* Virna Lisi – Silvija Santi
* Nino Manfredi – komisaras Kvintiljas Tartamela
* Michele Mercier – Vilma Rapi
* Irene Papas – Elena
* Umberto Orsini – princas Rubio
* Gastone Moschin – monsinjoras
* Annabella Incontrera
* Carla Mancini

Išnašos
-------

1. ↑  „Stagione 1971-72: i 100 film di maggior incasso". *hitparadeitalia.it*. Nuoroda tikrinta 2017-01-13.
| Vyžuonos paminklinis akmuo |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| Vieta | Rokiškio rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Rokiškio kaimiškoji seniūnija |
| Naudotas | nuo 1960 m. |
| Registro Nr. | 1155 / IV 557 |

**Vyžuonos paminklinis akmuo** – akmuo, esantis Vyžuonos kaime (Rokiškio kaimiškojoje sen.), Rokiškio rajone. 

Paminklas yra pavienis kultūros objektas, skirtas sudegintiems Miliūnų, Šlapekių ir Lauciūnų kaimams atminti. Atidengtas 1960 m. spalio 13 d. Paminklą sudaro trys akmeniniai blokai, užkelti vienas ant kito. Prie paminklo pritvirtinta metalinė atminimo lenta su užrašu: „*1943 m. spalio 13 d. vokiškųjų okupantų ir lietuviškųjų nacionalistų sudegintiems Lauciūnų, Miliūnų, Šlapekių kaimams atminti*". Pastatytas miško apsuptyje.

1993 m. paminklinis akmuo buvo įregistruotas Kultūros vertybių registre, 2011 m. paminklo teisinė apsauga panaikinta.

Istorija
--------

Per  Antrąjį pasaulinį karą Miliūnų gyventojai, daugiausia rusai sentikiai, rėmė sovietinius partizanus, kai kurie iš jų 1943–1944 m. priklausė jų Žemaitės brigadai. Šie partizanai turėjo susirėmimų su policija. Dalis aktyvistų buvo sušaudyta dar 1941 m. liepos mėn. 

1943 m. rugpjūčio mėn. ties Miliūnais įvyko partizanų susirėmimų su policija. Naciai ir lietuvių policija turėjo aukų. Kai kurių šaltinių duomenimis, 1943 m. spalio 4 d. naciai sudegino 4 Miliūnų sodybas. Spalio 13 d. rytą iš Kauno atvykęs nacių baudžiamasis dalinys kartu su nacių žandarmerija iš Rokiškio, Panevėžio apygardos saugumo policija kaimą apsupo ir sudegino. Iš viso sudegintos 67 sodybos su visais pastatais; 64 jų priklausė rusams sentikiams, 3 – lietuviams. Žuvo sentikių šventikas ir dar 3 žmonės. Lauciūnų kaime buvo sudegintos 8, Šlapeikių kaime – 7 sodybos. Sunaikintas žmonių turtas. Kaimo gyventojai rusai išvežti į Pravieniškių lagerį, darbams į Vokietiją. Daugelis jaunesnių vyrų pabėgo pas partizanus.

Sovietmečiu, be 1960 m. pastatyto paminklinio akmens, 1978 m. Miliūnuose įrengtas memorialinis stogastulpių ansamblis. 2013 m. miliūniečio Teremtijaus Ivanovo rūpesčiu atidengtas dar vienas paminklas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Objekto Nr. 11155 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. 1 2 3  Rokiškio kaimiškosios seniūnijos lankomos vietos. Paminklas sudegintiems Miliūnų, Šlapekių, Lauciūnų kaimams (1943 m.) Archyvuota kopija 2018-12-21 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Miliūnų kaimas: sudegintas, bet nepražuvęs ir gyvybingas
| **Jonas Macevičius** |
| --- |
| Gimė | 1922 m. vasario 28 d.Krakės, Kėdainių apskritis |
| Mirė | 1999 m. gegužės 18 d. (77 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | filosofas, partinis veikėjas |
| Partija | 1943 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1949 m. Aukštoji partinė mokykla prie VKP(b) CK, 1952 m. Visuomenės mokslų akademija prie SSKP CK |

**Jonas Macevičius** (1922 m. vasario 28 d. Krakėse, Kėdainių apskritis – 1999 m. gegužės 18 d. Vilniuje) – Lietuvos filosofas, partinis veikėjas, filosofijos mokslų kandidatas.

Biografija
----------

Brolis Kazys Macevičius. 1942–1943 m. 16-osios lietuviškosios šaulių divizijos pulko komjaunimo sekretorius. Nuo 1943 m. SSKP narys. 1943–1944 m. LLKJS CK ir Šiaurės srities komiteto sekretorius, „Žalgirio" raudonųjų partizanų būrio komisaras. 1944–1946 m. LLKJS CK I sekretorius. 1946–1950 m. SSRS AT deputatas. 1949 m. baigė Aukštąją partinę mokyklą prie VKP(b) CK, 1952 m. Visuomenės mokslų akademiją prie SSKP CK Maskvoje. 1952 m. filosofijos mokslų kandidatas. 1953 m. LSSR mokslų akademijos narys korespondentas.

1952–1957 m. Respublikinės partinės mokyklos Filosofijos katedros vedėjas; nuo 1954 m. docentas. Mažosios lietuviškosios tarybinės enciklopedijos (t. 1 1966 m. t. 2 1968 m.) vyr. redaktoriaus pavaduotojas. 1963–1969 m. LSSR MA Filosofijos katedros vedėjas. 1969–1977 m. Filosofijos, teisės ir sociologijos skyriaus prie LSSR MA Istorijos instituto vadovas. Filosofijos, sociologijos ir teisės instituto įkūrimo vienas iniciatorių, 1977–1984 m. jo direktorius. 1984–1987 m. LSSR MA Visuomenės mokslų skyriaus akademikas sekretorius.

Paskelbė straipsnių Lietuvos filosofijos ir visuomeninės minties istorijos klausimais.

Bibliografija
-------------

* Šviesos! Daugiau šviesos! Juozo Adomaičio-Šerno pasaulėžiūros horizontai / Jonas Macevičius, Antanas Gaidys. – Vilnius: Lietuvos filosofijos ir sociologijos institutas, 1998. – 174 p.

Įvertinimas
-----------

* 1986 m. LSSR valstybinė premija (su kitais)

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Visvaldas Butkus. *Jonas Macevičius*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 667
3. ↑  *Jonas Macevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 731 psl.
| ***Grynieji pinigai*** |
| --- |
|  |
| Grynieji pinigai |
| Pavadinimas | Ca$h |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Stephen Milburn Anderson |
| Prodiuseris (-iai) | Naveen Chathappuram  Stephen Milburn Anderson  Prema Thekkek  |
| Scenaristas (-ai) | Stephen Milburn Anderson |
| Vaidina | Sean Bean  Chris Hemsworth  Victoria Profeta |
| Metai | 2010 |
| Žanras | Drama, kriminalinis, komedija |
| Trukmė | 108 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Grynieji pinigai** arba **Grynieji** (angl. *Ca$h*) – kriminalinė drama, komedija, kuri pasirodė 2010 m. Režisierius Stephen Milburn Anderson. Jis taip pat parašė ir scenarijų. Tai filmas apie vagystės metu nusikaltėlio išmestą kuprinę ir ją radusios porelės nuotykius.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Semas važiavo senutėliu pikapu, o tuo metu mieste vyko gaudynės. Nusikaltėlis išmetė kuprinę su pinigais šalia kelio. Semas tuos pinigus parsivežė namo ir galvojo, kad viskas tuo ir pasibaigė. Sugautas nusikaltėlis savo broliui pasakė kur išmetė kuprinę ir nuožmusis broliukas ėmėsi aiškintis, kas galėjo paimti pinigus. Galiausiai susirado porelę, kuri jau spėjo nusipirkti naują džipą ir kitų gėrybių. Principingasis banditas norėjo viską atsiimti, net naują džipą privetė parduoti pusvelčiui. O trūkstamą sumą net sugalvojo atsiimti plėšdami miesto parduotuves. Kol vienas būdavo įkaitu, kitas plėšdavo ir atiduodavo grobį Kubikui.

Veikėjai
--------

*Aktorius – veikėjas*
* Sean Bean : nusikaltėliai, broliai Kubikai, Pyke Kubic / Reese Kubic
* Chris Hemsworth : Sam Phelan
* Victoria Profeta : Leslie Phelan
* Mike Starr : Melvin Goldberg
* Glenn Plummer : Glen
* Michael Mantell : bankininkas Dale
* Antony Thekkek : krautuvininkas Bahadurjit Tejeenderpeet Singh
* Tim Kazurinsky : Chunky Chicken Salesman
* Robert C. Goodwin : barmenas

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* IMDb svetainėje (anglų k.)
* rottentomatoes.com
* boxofficemojo.com
* allmovie.com
|  |
| --- |
| Nina Badrić |
|  
Nina Badrič 2007 m. |
| Biografija |
| Gimė | 1972 m. liepos 4 d. (50 metų)Zagrebas, Kroatijos vėliava Kroatija |
| Žanrai | pop, soul |
| Veikla | dainininkė, dainų autorė |
| Instrumentai | vokalas |
| Svetainė | www.ninabadric.com |

**Nina Badrić** (g. 1972 m. liepos 4 d.) – Kroatijos pop dainininkė. Prieš pradedant savo karjerą pramogų versle ji dirbo banko kasininke. Ji taip pat labai populiari Serbijoje, Bosnijoje ir Hercegovinoje, Juodkalnijoje, Slovėnijoje ir Turkijoje.

Ji 4 kartus dalyvavo „Dora" – kroatų atrankoje į „Eurovizijos" dainų konkursą. 1993 metais su daina „Ostavljam te" užėmė 7 vietą, 1994 metais su daina „Godine nestvarne" – 10 vietą, 1995 m. – 18 vietą su daina „Odlaziš zauvijek" ir 2003 metais su daina „Čarobno jutro" užėmė antrą vietą. Nina nusifilmavo populiariame Kroatijos televizijos šou *Mjenjačnica*.

Badrić atstovavo Kroatijai 2012 m. Eurovizijoje Baku, Azerbaidžane su daina „Nebo" (liet. *Dangus*). Tačiau antrajame konkurso pusfinalyje užėmė 12 vietą ir nepateko į finalą.

Diskografija
------------

### Studijiniai albumai

* 1995 – *Godine nestvarne*
* 1997 – *Personality*
* 2000 – *Nina*
* 2003 – *Ljubav*
* 2007 – *07*
* 2011 – *NeBo*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nina Badrić** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė (kroatų k.)

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Daria Kinzer  *„Celebrate"*** |  **Kroatijos atstovė Eurovizijoje**2012 | Po to:**Klapa s Mora  *„Mižerja"*** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Australijos herbas |
|  |
| Informacija |
| Herbas nuo | 1912 m. |
| Herbo skydas | sudaro kiekvienos Australijos valstijos simbolis. |
| Skydininkai | kengūra ir emu |
| Devizas | AUSTRALIA |

**Australijos herbas** – oficialus Australijos simbolis. Pirmasis herbas buvo patvirtintas Karaliaus  Eduardo VII 1908 m. gegužės 7 d. Dabartinė herbo versija buvo patvirtinta karaliaus Jurgio V 1912 m. rugsėjo 19 d. Nepaisant to, 1908 metų herbo versija buvo vartojama ir toliau (iki 1966 m.) kai kuriose kontekstuose, aiškiai pasirodydama ant šešių pensų Australijos monetos.

Dizainas
--------

Pagrindinė herbo dalis – skydas, kurį sudaro kiekvienos Australijos valstijos simbolis. Viršutinėje pusėje, iš kairės į dešinę simbolizuojamos Naujojo Pietų Velso, Viktorijos ir Kvinslendo valstijos. Apatinėje pusėje, iš kairės į dešinę – Pietų Australijos, Vakarų Australijos ir Tasmanijos valstijos. Virš skydo yra Australijos valstybės žvaigždė. Šeši žvaigždės smaigaliai simbolizuoja šešias Australijos valstijas, o septintasis smaigalys simbolizuoja jungtines Australijos teritorijas. Visumoje skydas simbolizuoja Australijos federaciją. Herbo apačioje popieriaus ritinys, kuriame parašytas tautos pavadinimas.

**Okeanijos valstybių herbai**

|  |
| --- |
| Australija · Fidžis · Kiribatis · Maršalo Salos · Mikronezija · Nauru · Naujoji Zelandija · Palau · Papua Naujoji Gvinėja · Samoa · Saliamono Salos · Tonga · Tuvalu · Vanuatu
Amerikos Samoa · Guamas · Kuko Salos · Marianos Šiaurinės Salos · Naujoji Kaledonija · Niujė · Norfolkas · Pitkernas · Prancūzijos Polinezija · Tokelau · Volisas ir Futūna |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai· Herbai |