recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Daimler AG|  |
| Forma | Koncernas |
| Pramonė | Automobilių ir sunkvežimių |
| Įkurta | 1998 m. |
| Centrinė būstinė | Vokietija Štutgartas, Vokietija |
| Svarbiausi darbuotojai | Dieter Zetsche |
| Pajamos | 149,467 milijardų € (2015) |
| Darbuotojų | 284 015 (2015) |
| Tinklalapis |  |

**Daimler AG** – Vokietijos automobilių gamintojas. Gamina autobusus, vilkikus, sunkvežimius, teikia finansines automobilių verslo paslaugas. Komercinis transportas: Freightliner, Mercedes-Benz Trucks, Mitsubishi Fuso Truck and Bus, Setra, Sterling Trucks, Thomas Built Buses, Western Star Trucks.

Kompanijos istorija
-------------------

Motininės kompanijos:

* 1883–1926 m. Benz & Cie.
* 1890–1926 m. Daimler-Motoren-Gesellschaft

1926 m. motininės kompanijos susijungė į Daimler-Benz AG.

* 1926–1998 m. Daimler-Benz AG

1998 m. suformuotas aljansas su JAV Chrysler.

* 1998–2007 m. DaimlerChrysler AG

2007 m. aljansas išardytas

* Nuo 2007 m. Daimler AG

Koncernas įkurtas 1998 m. į akcinę bendrovę susijungus Chrysler Corporation (JAV) bei Daimler-Benz AG (VFR). Nuo 2006 m. DaimlerChrysler AG valdybos pirmininku buvo Dyteris Cetšė.

2007 m. gegužės 14 d. DaimlerChrysler AG paskelbė, kad parduos 80,1 % Chrysler akcijų amerikiečių kompanijai Cerberus Capital Management. 2007 m. įkurta Daimler AG.

2021 m. gruodžio 10 d. „Daimler Truck" nuo „Mercedes Benz" automobilius gaminančios bendrovės atskirtas vilkikų gamybos padalinys.

Išnašos
-------

1. ↑  „„Daimler Truck" debiutas Frankfurto biržoje pasitiktas teigiamai". *Verslo žinios*. Nuoroda tikrinta 2022-02-01.

Nuorodos
--------

* Oficiali „Daimler AG" svetainė Archyvuota kopija 2005-05-14 iš Wayback Machine projekto.
* „Mercedes-Benz Bank" svetainė
* Mercedes-Benz Vertriebsorganisation Deutschland
| **Veronika Alseikienė-Janulaitytė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1883 m. gegužės 18 d.Malavėnai, Šiaulių apskritis. |
| Mirė | 1971 m. rugsėjo 26 d. (88 metai)Kaunas |
| Tėvas | Matas Janulaitis |
| Motina | Agota |
| Sutuoktinis (-ė) | Danielius Alseika |
| Vaikai | Vytautas Kazimieras Alseika Marija Birutė Alseikaitė-Gimbutienė |
|  |
| Veikla | Lietuvos gydytoja oftalmologė, daktarė, Vilniaus krašto visuomenės veikėja. |

**Veronika Alseikienė-Janulaitytė** (1883 m. gegužės 18 d. Malavėnai, Šiaulių apskritis – 1971 m. rugsėjo 26 d. Kaunas) – Lietuvos gydytoja oftalmologė, medicinos mokslų daktarė, Vilniaus krašto visuomenės veikėja.

Biografija
----------

Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti Centro komitetas. Sėdi, iš kairės: Ona Žebrauskaitė, Juozas Stankevičius, Jonas Basanavičius, Veronika Alseikienė ir Pranas Bieliauskas. Stovi, iš kairės: Jurgis Šlapelis, Petras Kraujalis ir Vladas Jezukevičius.
Jauniausia 13 vaikų šeimoje, kurioje išgyveno broliai Kalikstas, Juozas, Petras, Pranciškus, Jurgis, Augustinas, seserys Ona ir Julija. Vyras Danielius Alseika (susituokė 1910 m.), sūnus Vytautas Kazimieras Alseika, duktė Marija Birutė Alseikaitė-Gimbutienė.

Mokėsi Šiaulių mergaičių gimnazijoje, iš kurios už lietuviškos spaudos platinimą pašalinta. 1902 m. baigė Mintaujos gimnaziją. Studijavo mediciną Berne, Vienoje, Berlyne. 1908 m. daktaro laipsniu baigė Berlyno universitetą, pirmoji lietuvaitė akių gydytoja, gavusi tokį mokslinį laipsnį užsienyje. Darbo vadovas pasiūlė dirbti asistente Berlyno akių klinikoje, bet ji atsisakė.

Nuo 1908 m. dirbo Simbirske, kur atliko trachomos, kataraktos operacijas. 1913–1914 m. su vyru gyveno Vienoje, prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui grįžo į Lietuvą, dirbo Vilniaus Raudonojo Kryžiaus ligoninėje, vėliau Voroneže, kur tuo metu apsistojo nemažai lietuvių pabėgėlių. 1915–1918 m. gydytojavo Minske. Ten su vyru ir A. Krutuliu įkūrė Lietuvių sanitarinės pagalbos draugiją, 1918 m. su jais Vilniuje įsteigė polikliniką, ilgainiui virtusią pirmąja miesto lietuvių ligonine. Iki 1931 m. joje dirbo, Akių ligų skyriaus vedėja. Padarė apie 300 akies kataraktos operacijų. Vilniuje įsteigė mergaičių amatų mokyklą, kartu su kitais – „Kultūros" draugiją. 1931 m. su vaikais, kad jie galėtų siekti mokslo lietuviškose mokyklose, persikėlė į Kauną, gydytojavo Kaune.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Henrikas STUKAS. PIRMOJI OKULISTĖ – MOKSLŲ DAKTARĖ. Mūsų žodis. 2008 Nr.07 Archyvuota kopija 2008-10-15 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Danielius Alseika. Samogitia.lt Archyvuota kopija 2020-01-19 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  *Veronika Alseikienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 389 psl.
Pavolas Nedas (1908–1984)
**Sorbistikos institutas** (sorb. *Institut za sorabistiku*) – aukštoji mokslo įstaiga, priklausanti Leipcigo universiteto Filologijos fakultetui. Sorbistikos instituto užduotis – tirti sorbistiką, mokslinį dalyką, skirtą vakarų slavų tautai sorbams, jų kultūrai, literatūrai, istoriniams, etnologiniams ir visuomeniniams klausimams, aukštutinių ir žemutinių sorbų kalboms bei tarmėms.

Institutas buvo įsteigtas 1951 m. sorbų rašytojo Michalo Navkos iniciatyva. Pradžioje vadinosi Sorbų institutu. Institute buvo dvi sekcijos: istorijos ir kalbos bei literatūros. Iki 1964 m. pirmasis instituto direktorius buvo sorbų folkloristas ir visuomenininkas Pavolas Nedas. Kitus 30 metų iki 1992–ųjų instituto direktoriaus pareigas ėjo sorbų profesorius, slavistas Haincas Šusteris-Ševcas. Nuo 1967 iki 1982 m. Sorbistikos institutas kasmet vasarą organizuodavo tarptautinius Sorbų kalbų ir Lužicos kultūros kursus. Po 1968 m. VDR aukštojo mokslo reformos Sorbų institutas buvo pavadintas Sorbistikos institutu.

Šiuo metu Sorbistikos institutas yra vienintelė universitetinė įstaiga, ruošianti aukštąjį išsilavinimą turinčius sorbistus. Sorbų instituto absolventai gauna humanitarinių mokslų bakalauro, pedagogikos bakalauro, humanitarinių mosklų magistro ir pedagogikos magistro laipsnius. Institute dėstoma sorbų kalbomis.

Vykdydamas savo veiklą Sorbistikos institutas bendradarbiauja su 1992 m. įkurtu Sorbų institutu.

Dabartinis Sorbistikos instituto direktorius – Edvardas Vornaras.

Išnašos
-------

1. ↑  Dietrich Šołta, Sonja Wölkowa, Prof. dr. dr. h.c. Hinc Schuster-Šewc 80 lět Archyvuota kopija 2019-05-09 iš Wayback Machine projekto. Lětopis 54 (2007) 1, 131 – 133

Literatūra
----------

* Гугнин А. А. Введение в историю серболужицкой словесности и литературы от истоков до наших дней, Российская академия наук, Институт славяноведения и балканистики, научный центр славяно-германских отношений, М. 1997, стр. 158, ISBN 5-7576-0063-2

Nuorodos
--------

* Oficialusis Sorbistikos instituto puslapis *(a. sorb. k.)*
|  |
| --- |
| Koro |
| Kalbama | Indija (Arunačal Pradešas) |
| Kalbančiųjų skaičius | 800-1200 |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | į šimtuką nepatenka |
| Kilmė | Kinų-tibetiečių Tibetiečių-mjanmų  Koro |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba | - |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-1 | - |
| ISO 639-2 | - |
| ISO 639-3 | mis |

**Koro kalba** - priklauso kinų-tibetiečių kalbų šeimai, tibetiečių-mjanmų kalbų grupei, vartojama daugiausia Indijos Arunačal Pradešo valstijos, Rytų Kamengo rajone, kalbančiųjų yra apie 800–1200 žmonių. 

2008 metais koro kalbą atrado Deividas Harisonas, Gregoris Andersonas ir Ganešas Murmu, kurie tik ieškojo aka ir miji kalbų per „Nacionalinės geografijos" „Enduring Voices" projekto metu. Ši kalba labai skiriasi nuo kitų aplinkinių tibetiečių-mjanmų kalbų grupės kalbų, tad tyrinėtojai spėja, kad ji kilo iš gupės žmonių, kurie buvo pavergti ir atgabenti į šį rajoną iš kitur.
Dabar atvykėliai turi gauti specialų leidimą, kad galėtų apsilankyti vietovėje kur paplitusi koro kalba.

Nuorodos
--------

* 
* 
*
Lagranžo taškai tarp Saulės ir Žemės
**Lagranžo taškai** – padėtys tarp dviejų, vienas aplink kitą besisukančių kūnų (Žemės ir Mėnulio, Saulės ir Žemės), kuriuose trečiasis mažos masės objektas (tarkim, kosminis laivas) gali neribotą laiką išbūti nenaudojant jokių papildomų jėgų jo padėčiai stabilizuoti. Lagranžo taške abiejų kosminių kūnų gravitacijos jėgos kompensuojasi, todėl ten esančio objekto padėtis jų atžvilgiu nesikeičia.

Lagranžo taškus apie 1772 m. matematiškai atrado žymus italų kilmės prancūzų matematikas *Joseph Louis Lagrange*, nagrinėdamas apribotą trijų kūnų sąveikos uždavinį. „Apribotą" šiuo atveju reiškia jog trečiojo kūno masė nepalyginamai daug mažesnė nei kitų dviejų.

Matematiškai galimi penki Lagranžo taškai, tačiau pirmieji trys (L1-L3) yra nestabilūs: nežymus nukrypimas nuo taško padėties gali ir nesukurti atgal į tašką grąžinančių jėgų. L1 ir L2 yra labai nestabilūs — be kurso taisymų palydovas ten išsilaikytų vidutiniškai apie 23 dienas. L3 yra stabilesnis: palydovas ten ko gero pasiliktų apie 150 dienų. Tačiau galimos stabilios orbitos apie šiuos taškus: pavyzdžiui, Gaia skrieja stabilia orbita aplink Saulės – Žemės L2 tašką, nuo mūsų nutolusį apie 1,5 mln. km.

Priklausomai nuo kūnų masių santykio, taškai L4 ir L5 gali būti ir stabilūs, nes juose pasireiškia stabilizuojantis Koriolio efektas. Jie stabilūs, jei didesniojo ir mažesniojo kūnų masių santykis (M1/M2) yra didesnis nei 24,96. Tai teisinga Saulės – Žemės, Žemės – Mėnulio poroms ir daugeliui kitų porų Saulės sistemoje. Žemės – Mėnulio L4 ir L5 taškuose yra dulkių debesys (Kordylewski debesys).

Žinoma pseudomokslinė teorija, jog taške L2 už Mėnulio yra Lilita. Į žemiau Mėnulio esantį tašką L1 kartais iškeliami dirbtiniai palydovai. Žemės – Saulės L1 taip pat naudojamas kaip ideali vieta Saulę stebinčioms observatorijoms. Saulės – Jupiterio L4 ir L5 taškuose skrieja vadinamoji Trojos asteroidų grupė. Saturno palydovai Tetija ir Dionė L4 ir L5 taškuose turi mažesnius palydovus Telestą bei Kalipsę ir Elenę bei Polideuką.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Neil J. Cornish: The Lagrange Points. nasa.gov
2. 1 2 3  Neil J. Cornish (1999). The Lagrange Points. physics.montana.edu
3. ↑  Markus Bauer (2014). Gaia enters its operational orbit /sci.esa.int
4. ↑  Royal Astronomical Society (26 October 2018). „Earth's dust cloud satellites confirmed". *EurekAlert!*. Nuoroda tikrinta 27 October 2018.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Darijus III Graniko mūšyje (mozaika iš Pompėjos)
**Darijus III** (380–330 m. pr. m. e.) – paskutinis Persijos Achemenidų dinastijos karalius, valdęs 336–330 m. pr. m. e. Nuverstas Aleksandro Didžiojo per jo užkariaujamąjį žygį į Persiją.

Po to, kai 338 m. pr. m. e. ambicingas chiliarchas Bagoas nužudė karalių Artakserksą III ir jo sūnų karalių Arses, jis siekė karaliumi padaryti naują, lengvai valdomą asmenį. Jis pasirinko Kodomaną (*Codomannus*), kuris buvo tolimas karališkosios šeimos giminaitis, pasižymėjęs kovose su kadūziečiais ir tuo metu buvo karališkuoju pasiuntiniu. Kodomanas karališkuoju vardu pasirinko vardą Darijus III ir greitai parodė savo nepriklausomumą nuo savo globėjo žudiko. Tuomet Bagoas bandė nunuodyti ir Darijų III, bet jis buvo įspėtas ir pats privertė Bagoasą išgerti nuodų. Naujasis karalius turėjo valdyti nestabilią imperiją, kurios didžiąją dalį valdė pavydūs ir nepatikimi satrapai, o gyventojai buvo linkę į sukilimus.

336 pr. m. e. Makedonijos karalius Pilypas II Korinto lygos buvo įgaliotas kaip hegemonas pradėti šventąjį keršto karą prieš Persiją už Atėnų šventyklų išniekinimą ir sudeginimą per Antrąjį Persijos karą. Jis pasiuntė avangardines pajėgas, vadovaujamas generolų Parmeniono ir Atalo „išlaisvinti" graikus, kurie buvo valdomi persų. Jiems užėmus graikų miestus Azijoje nuo Trojos ir Meandro upės, Pilypas II buvo nužudytas ir jo žygis sustabdytas, kol jo įpėdinis sustiprins savo valdžią Makedonijoje ir likusioje Graikijos dalyje.

334 m. pr. m. e. pavasarį Aleksandras Didysis (Makedonietis), kurį Korinto lyga patvirtino hegemonu, permetė per Dardanelus graikų kariuomenę į Mažąją Aziją ir sumušė skaičiumi didesnę persų kariuomenę ties Graniku. 333 m. pr. m. e. Darijus III pats patraukė į mūšį su graikais, bet jo žymiai didesnė kariuomenė buvo apeita iš krašto ir sumušta Isos mūšyje. Darijus III buvo priverstas bėgti, palikęs savo kovos vežimą, stovyklą ir šeimą, kurie pateko į Aleksandro Didžiojo rankas. 331 m. pr. m. e. Darijaus III sesuo – žmona Statira, su kuria buvo gerai elgiamasi, mirė nelaisvėje, greičiausiai per gimdymą. Tų pačių metų rugsėjį Aleksandras Didysis atmetė Darijaus taikos pasiūlymus ir dar kartą sumušė jo kariuomenę Gaugamelos mūšyje. Mūšio metu buvo užmuštas Darijaus kovos vežimo važnyčiotojas ir karalius iškrito iš vežimo. Persų kariuomenėje kilo panika, nes kariai pagalvojo, kad karalius žuvo.

Darijus III pabėgo į Ektabaną, kur pradėjo rinkti ketvirtą kariuomenę, tuo tarpu Aleksandras Didysis užėmė Babiloną, Sūzus ir Persijos sostinę Persepolį.

Vėliau Darijus III pabėgo į Baktriją, bet vėliau buvo savo palydovų paimtas į nelaisvę ir mirtinai sužeistas paliktas kelyje, kur jį jau mirusį surado ir palaidojo Aleksandras Didysis.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Vermuto butelis
**Vermutas** – gėrimas, gautas į vynuogių vyną pripylus įvairių augalų ekstraktų, taip pat rektifikuoto spirito, cukraus arba sutirštintos vynuogių misos. Svarbiausias vermuto komponentas yra pelynas. Vermutas būna baltas, rožinis ir raudonas, 16–18 % stiprumo įvairaus cukringumo.

Vermutas vartojamas neskiestas arba atskiestas sodos vandeniu su ledu. Jis ypač tinka kokteiliams ir kitiems mišriems gėrimams gaminti. Vermutas pasižymi stipriu aromatu ir deginančiu skoniu. Jis gali būti stiprus (18 % spirito, 10 % cukraus) ir desertinis (16 % spirito, 17 % cukraus). Jo gamybai naudojama 30 – 50 ingredientų ir daugiau. Vermutas gaminamas tik iš baltojo ar kelių vyno rūšių. Jų mišinys laikomas ąžuolinėse statinėse apie metus. Gautas vermutas kartais laikomas, filtruojamas, pasterizuojamas ir pilstomas į butelius. Pagrindiniai vermuto gamintojai – Italija ir Prancūzija. Vermutas geriamas grynas, arba gaminami kokteiliai. Grynas naudojamas kaip aperityvas, atšaldytas ar su ledu. Jis dera su spiritiniais gėrimais, ypač džinu.
| **Milton Friedman** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | angl. *Milton Friedman* |
| Gimė | 1912 m. liepos 31 d.Niujorkas |
| Mirė | 2006 m. lapkričio 16 d. (94 metai)San Franciskas |
| Tautybė | Amerikietis |
| Pilietybė |  JAV |
| Sutuoktinis (-ė) | Rose Friedman |
| Vaikai | David D. FriedmanJan Martel |
|  |
| Veikla | Ekonomistas |
| Sritis | Neoliberalizmas, monetarizmas |
| Organizacijos | Čikagos universitetas |
| Pareigos | Profesorius |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Nobelio ekonomikos premija (1976) |
|  |
|  **Vikiteka** | Milton Friedman |
| Parašas |
|  |

**Miltonas Fridmanas** (1912 m. liepos 31 d. Niujorke – 2006 m. lapkričio 16 d. San Franciske) – žymus amerikiečių ekonomistas.

monetarizmo teorijos pradininkas, keinsistinės teorijos kritikas, Nobelio ekonomikos premijos laureatas. Čikagos universiteto profesorius.

Laikomas vienu neoliberalizmo ideologų. Nežiūrint M. Fridmano įnašo į ekonomikos teoriją, jam nepavyko sukurti tvaraus augimo, bekrizės ekonomikos modelio. Dėl šių priežasčių jo ideologinės nuostatos susilaukė kritikos, ypač paaštrėjusios 2008–2009 m. pasaulio ekonominės krizės metu. M. Fridmano teorinės koncepcijos trūkumai ir spragos stimuliavo H. Minsky tyrinėjimus apie ekonomikų nestabilumą bei dėmesį jo idėjoms.

Biografija
----------

Gimė žydų emigrantų šeimoje. 1928 m. baigė mokyklą. Gavęs stipendiją, įstojo į Rutgerso universitetą, 1932 m. jį baigė. Mokslus tęsė Čikagos universitete, statistikos žinias tobulino Kolumbijos universitete.

Baigęs magistro studijas įsidarbino valstybinėse įstaigose, 1941–1943 m. dirbo patarėju JAV finansų departamente. Čia pradėjo ruošti pokarinę mokestinę politiką. Savo profesinės veiklos pradžioje pasisakė už keinsistinės ekonomikos apmokestinimo principų taikymą, vėliau šio požiūrio atsisakė ir tapo aktyviu mažų mokesčių, menkai reguliuojamos laisvos rinkos šalininku.

1946 m. pradėjo dėstyti Čikagos universitete, kur išdirbo virš 30 metų. Čikagos universitete buvo suteiktas profesoriaus vardas. 1960–aisiais dirbo prezidento R. Niksono administracijoje.

1962 m. išleistas pirmasis jo ryškus darbas – „Capitalism and Freedom", o 1976 m. M. Fridmanas sulaukė svarbiausio pripažinimo – jam suteikta Nobelio ekonomikos premija.

Vėliau dirbo R. Reigano administracijoje, rašė mokslinius straipsnius.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Milton Friedman: Free Market Thinker
| **Artakserksas IV** |
| --- |
|  |
| Spėjamas Artakserkso IV atvaizdas ant monetos |
| Achemenidai |
| Gimė |  ? |
| Mirė | 336 m. pr. m. e. |
| Tėvai | Artakserksas III, Atosa |
| Vaikai | - |
| Religija | zoroastrizmas |
| Persijos Karalių karalius |
| Ėjo pareigas | 338 m. pr. m. e. – 336 m. pr. m. e. |
| Pirmtakas | Artakserksas III |
| Įpėdinis | Darijus III |
| Egipto faraonas |
| Ėjo pareigas | 338 m. pr. m. e. – 336 m. pr. m. e. |
| Pirmtakas | Artakserksas III |
| Įpėdinis | Darijus III |
|  |
|  **Vikiteka** | Artakserksas IV |

**Artakserksas IV** arba ***Arsas*** (sen. pers. 𐎠𐎼𐎫𐎧𐏁𐏂𐎠 = *Artaxšaçāʰ*, sen. gr. Ἀρταξέρξης, Ἀρσής, mirė 336 m. pr. m. e.) – Persijos Achemenidų imperijos karalius, valdęs 338–336 m. pr. m. e. Karaliaus Artakserkso III sūnus.

Enuchui Bagojui nužudžius karalių Artakserksą III ir jo vyresniuosius sūnus, Artakserksas IV įvesdintas į sostą. Juo pasinaudodamas, Bagojas siekė valdyti šalį. Jo valdymo metais, Pilypas II Makedonietis įsiveržė į Mažąją Aziją, nes Artakserksas III parėmė Perinto miesto pasipriešinimą makedonams.

Artakserksas IV stengėsi nusikratyti jam įsakinėjusio Bagojo ir bandė jį nunuodyti, tačiau apie tai sužinojęs Bagojas nužudė Artakseksą IV ir į sostą pasodino šio pusbrolį Darijų III.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Arses*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
| **Daina Šurnienė-Baltrušytė** |
| --- |
| Gimė | 1940 m. rugsėjo 2 d. (82 metai)Maneitų k. Radviliškio r. |
|  |
| Veikla | chorvedė ir muzikos mokytoja. |

**Daina Šurnienė-Baltrušytė** (1940 m. rugsėjo 2 d. Maneitų k. Radviliškio r.) – chorvedė ir muzikos mokytoja.

Biografija
----------

Su šeima ištremta į Sibirą, 1948–1957 gyveno ir mokėsi Krasnojarsko krašto Partizansko rajone. Grįžusi į Lietuvą, 1959 Panevėžyje baigė vidurinę mokyklą. 1962–1966 choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. J. Daukšytė-Aramavičienė). 1977–1980 neakivaizdiniu būdu muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose, kur baigė tris kursus (diriguoti mokė P. Januška).

Nuo 1966 rudens Pakruojo vaikų muzikos mokyklos muzikos mokytoja, 1971–1991 vaikų choro vadovė, vėliau J. Pakalnio vaikų muzikos mokyklos mokytoja. Vaikų chorą parengė 1975, 1977, 1980, 1985 ir 1987 respublikinėms dainų šventėms. Muzikos ir dainavimo mokytoja dirbo ir Pakruojo rajono vidurinėse mokyklose. 1975 respublikinei dainų šventei parengė Klovainių kultūros namų mišrųjį chorą. Yra Pakruojo rajono dainų švenčių dirigentė; 1985 ji apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Tisokas *Telleriano-Remensis* kodekse
**Tisokas** (nah. *Tīz-oc Chālchiuh-tlatona* – „apsmaigstytas smaragdais"; m. 1486 m.) – actekų valdovas (tlatoanis).

Montesumos I sūnus. Valdovu tapo 1481 m. kai mirė iki tol valdęs jo brolis Ašajakatlis. Tisoko valdymo metu didelių karinių laimėjimų nepasiekta. Vietoje naujų žemių grobimo Tisokas ėmėsi jau valdomų teritorijų įsisavinimo, malšino maištingų miestų sukilimus. Nors valdovo įsakymu buvo iškaltas monolitas, vadinamas „Tisoko akmeniu", simbolizuojantis valdovo laimėjimus, tačiau manoma, kad tie laimėjimai buvę daugiau jo protėvių, o ne paties valdovo.

Tisoko valdymo metais pradėta Tenočtitlano Didžiosios šventyklos rekonstrukcija. Valdovas mirė 1486 m. Dalis šaltinių nurodo, kad Tisokas buvo nunuodytas ar tapo raganavimo, ligos auka. Manoma, kad generolai, aukštuomenė buvo nepatenkinti pernelyg konservatyvia užkariavimų politika. Nauju valdovu tapo Tisoko brolis Ahuicotlis.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Ašajakatlis** | **Actekų tlatoanis**1481-1486 | Po to:**Ahuicotlis** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tisokas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Vaindlo sala
**Vaindlo** (est. *Vaindloo saar*; šved. *Stenskär*) – nedidelė sala Suomijos įlankoje, Baltijos jūroje. Šiauriausias Estijos taškas. Nutolusi 26 km į šiaurę nuo šalies krantų. Salos plotas – 6,2 hektarai. Vaindlo priklauso Vihulos kaimo savivaldybei, kuri yra Vakarų Viru apskrityje.

Sala yra atvaizduota 2 eurų estiškoje monetoje

Gyvūnija
--------

Saloje peri upinės žuvėdros, poliarinės žuvėdros, lututės, didžiosios zylės, jūriniai bėgikai, raguotajieji vieversai, plėšriosios medšarkės, geltonosios startos bei kiti paukščiai.

Istorija
--------

Iki 1721 m. sala priklausė Švedijai. Pagal tais metais pasirašytą Ništato taikos sutartį, ji atiteko Rusijai. Antrojo pasaulinio karo metu šalia salos vyko aktyvūs karo veiksmai. Sala vėl priklauso Estijai, jai atkūrus valstybingumą. 1718 m. saloje buvo pastatytas medinis švyturys. Vėliau jo vietoje, 1871 m. pastatytas naujas švyturys, vadinamas *Vaindloo tuletorn*, kurį prižiūri šalies Jūros administracija (est. *Veeteede Amet*). Taip pat saloje yra 50 m sargybos bokštas su radaru, kuriame įsikūręs šalies pasienio sargybos postas. Turistai į salą neįleidžiami.

Galerija
--------

* Sala žemėlapyjeSala žemėlapyje
* Vaindlo salaVaindlo sala
* Švyturys. 2005 m.Švyturys. 2005 m.
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  On the 2 Euro coin two small islands, Vaindloo and Nootamaa, are depicted.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vaindlo** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Kornejus Ivanovičius Čiukovskisrus. *Корне́й Ива́нович Чуко́вский*** |
| --- |
|  |
| K. Čiukovskio portretas (I. Repino darbas) |
| Gimė | 1882 m. kovo 31 d.Sankt Peterburgas, Rusijos imperija |
| Mirė | 1969 m. spalio 28 d. (87 metai)Maskva, Sovietų Sąjunga |
| Tautybė | rusas |
|  |
| Veikla | vaikų rašytojas, poetas, vertėjas, literatūros kritikas |
|  |
| Žinomas (-a) už | 1916 m. „Krokodilas"  1924 m. „Musė – vilko pusė"  1926 m. „Baltprausys"  1936 m. „Daktaras Aiskauda" |
|  |
|  **Vikiteka** | Kornejus Čiukovskis |

**Kornejus Ivanovičius Čiukovskis** (rus. *Корне́й Ива́нович Чуко́вский*, 1882 m. kovo 31 d. – 1969 m. spalio 28 d.) – vienas žymiausių Rusijos vaikų rašytojų, poetas, vertėjas, literatūros kritikas. Sukūrė žymųjį daktaro Aiskaudos personažą.

Biografija
----------

Tikrasis vardas ir pavardė – Nikolajus Korneičiukovas (rus. *Николай Корнейчуков*). Būsimasis rašytojas buvo nesantuokinis Jekaterijos Korneičiukovos ir Emanuilo Levinsono sūnus. Čiukovskio tėvai niekada nesusituokė, todėl sūnus neteko teisės vadintis tėvavardžiu. Dėl to rašytojas visą gyvenimą jautė gėdą. Su motina ir seserimi gyveno Odesoje, ten lankė gimnaziją, iš kurios buvo pašalintas dėl žemos kilmės. Pradėjęs intensyviai kurti, rašytojas pasirašinėjo Kornejaus Ivanovičiaus Čiukovskio slapyvardžiu (tėvavardis Ivanovičius yra išgalvotas). Po revoliucijos šis pseudonimas tapo tikruoju rašytojo vardu ir pavarde.

Nuo 1901 m. Čiukovskis rašė į laikraštį „Odesos naujienos". 1903 m. išvyko į Londoną ir savarankiškai studijavo anglų kalbą ir literatūrą. Vėliau grįžo į Rusiją ir leido žurnalą „Signalas", skirtą revoliucinėms to meto idėjoms. Greitai Čiukovskį uždarė į kalėjimą, ten rašytojas vertė Volto Vitmano kūrinius.

1916 m. Maksimas Gorkis, tuomet – vienos leidyklos savininkas, pakvietė Čiukovskį bendradarbiauti, kuriant vaikų literatūros skyrių. Tuo metu Čiukovskis jau buvo sukūręs „Krokodilą", o pradėjęs dirbti leidykloje toliau intensyviai rašė vaikams. Pirmieji rašytojo kūriniai susilaukė daug kritikos: esą jie perdėm buržuaziniai, skatina tuštybę. Kai kurie Čiukovskio kūriniai net buvo uždrausti.

Tyrinėjo vaikų psichikos, kalbos ir elgsenos ypatumus. Maskvos priemiestyje įkūrė vaikų biblioteką, saviveiklos teatrą, rengė susitikimus su rašytojais ir kitais žymiais žmonėmis.

Galiausiai Čiukovskis sulaukė pripažinimo ne tik gimtojoje Rusijoje, bet ir visame pasaulyje. Jam suteiktas Oksfordo universiteto garbės daktaro vardas.

Nuorodos
--------

* Apie Kornejų Čiukovskį. *Rubinaitis*, 2012 m. Archyvuota kopija 2016-07-30 iš Wayback Machine projekto.
* Čiukovskio knygos „Musė – vilko pusė" ištrauka (lietuvių k.)[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Rotifera** |
| --- |
| (Philodina)*Philodina* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Verpetės  *( Rotifera)* |

 |

**Verpetės** (*Rotifera*) – mažyčiai (0,1-0,5 mm ilgio) mikroskopiniai bestuburiai gyvūnai, savo dydžiu galintys prilygti stambiems pirmuonims (*Protozoa*). Pirmą kartą aprašė John Harris 1696 m. kitas formas 1703 m. aprašė Anton van Leeuwenhoek

Verpetės yra daugialąsčiai gyvūnai, turintys determinuotą ląstelių skaičių (iki 1000). Dauguma verpečių yra apie 0,1–0,5 mm ilgio (nors jų dydis gali varijuoti nuo 50μm iki 2 mm); paplitusios visame pasaulyje gėlo vandens baseinuose – upėse, ežeruose, balose ir grioviuose, tik nedidelė dalis gyvena jūros vandenyje, pvz. Synchaeta gentis.

Minta pirmuonimis ir kitais mikroskopiniais organizmais, kuriuos suvilgo seilių liaukų sekretu. Sausuoju metų laiku verpetės dažniausiai būna anabiozės būsenoje. Taip jos gali išbūti keletą metų.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Šis straipsnis yra apie banko paslaugų teikimą telefoniniu ryšiu. Banko paslaugų teikimas specifinėmis mobiliųjų telefonų technologijomis (SMS, WAP) yra aptariamas straipsnyje **Mobilioji bankininkystė***

**Telefoninė bankininkystė** – banko paslaugų teikimas telefonu.

Rūšys
-----

Skiriamos dvi telefoninės bankininkystės rūšis – automatizuotos paslaugos, kai klientas bendrauja su automatu, kurį valdo spausdamas telefono mygtukus, bei banko specialisto paslaugos.

Kliento atpažinimui paprastai naudojama slaptažodžių sistema.

Automatinės paslaugos
---------------------

Klientas bendrauja su autoatsakikliu (vadinamąja IVR sistema), kurį valdo mygtuko paspaudimais (DTMF signalais).

Šiuo būdu paprastai iš banko sužinoma informaciją apie sąskaitos likutį, atliktas praeitas operacijas, taip pat kitokią bankinę informaciją, pavyzdžiui, valiutų kursus.

Taip pat kartais galima atlikti veiksmus su sąskaitomis, pavyzdžiui, pervesti pinigus į kitą sąskaitą.

Automatinės paslaugos paprastai teikiamos visą parą.

Specialisto paslaugos
---------------------

Šiuo būdu telefonu kalbamasi su banko specialistu. Paprastai toks specialistas gali padaryti tą patį, ką ir banko darbuotoja banko padalinyje, išskyrus grynųjų pinigų priėmimą ar išmokėjimą.

Tokiu būdu dažniausiai galima atlikti daugiau bankinių operacijų, nei automatizuotąja sistema, tačiau specialisto paslaugos taip pat yra brangesnės.
| Tistedasdan. *Thisted* |
| --- |
|        |
| *Miesto centre* |
|  |
| 

TistedasTistedas

56°57′00″ š. pl. 8°41′00″ r. ilg.﻿ / ﻿56.95000°š. pl. 8.68333°r. ilg.﻿ / 56.95000; 8.68333﻿ (Tistedas)Koordinatės: 56°57′00″ š. pl. 8°41′00″ r. ilg.﻿ / ﻿56.95000°š. pl. 8.68333°r. ilg.﻿ / 56.95000; 8.68333﻿ (Tistedas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Danijos vėliava Danija |
| **Regionas** | Šiaurės Jutlandijos regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 13 416  |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Tistedas |

**Tistedas** – miestas Danijoje, Jutlandijos pusiasalio šiaurinėje dalyje. Pagal 2018 m. duomenis gyventojų skaičius buvo 13 416 žmonės.

Istorija
--------

Vienas iš lietuvių sukurtų paminklų
Apylinkėse išliko *Landgos* – didžiausias šalyje bronzos amžiaus piliakalnis. Viduramžiais Tistedas buvo stambiu prekybos centru, 1500 m. suteiktos miesto teisės. 

### Lietuviai

Miesto poilsio zonoje *Dragsbaeklejren* Antrojo pasaulinio karo metais nacistinės Vokietijos kariuomenė buvo įsirengusi aerodromą. Vėliau šioje vietoje įsikūrė karo pabėgelių stovykla. Iš tūkstančio pabėgėlių trys ketvirtadalius sudarė lietuviai. Kaip padėkos ir atminimo ženklą 1947 m. išeiviai iš Lietuvos pastatė paminklinį ansamblį „Tėvynei Lietuvai". Po to stovykla ištuštėjo – jos gyventojai išvyko į kitas šalis. 1950 m. teritorijoje įsikūrė Danijos karalystės *Nepaprastųjų situacijų valdymo agentūra*, išlikę paminklai paimti valstybės globon.

Sportas
-------

### Futbolas

* Thisted FC – futbolo klubas.
* FC Thy-Thisted Q – merginų futbolo ekipa.
* Sparekassen Thy Arena – talpa 4 tūkst. žiūrovų.

Galerija
--------

* RotušėRotušė
* BažnyčiaBažnyčia
* Geležinkelio stotisGeležinkelio stotis
* Mieste gimęs rašytojas Jensas Peteris JacobsenasMieste gimęs rašytojas Jensas Peteris Jacobsenas

Išnašos
-------

1. ↑  Rima Brazinskaitė. *Lietuvių pabėgėlių palikimas Danijoje* // pasauliolietuvis.lt

Šaltiniai
---------

* Dansk Center for Byhistorie – Thisted
* Bronzealderhus fundet
Zarasai Pirmojo pasaulinio karo metu. Dešinėje – Kristaus Atsimainymo cerkvės bokštai, kairėje – katalikų bažnyčia
**Zarasų Kristaus Atsimainymo cerkvė** – Zarasų mieste stovėjusi cerkvė, kuri buvo pastatyta 1877 m. ir nugriauta XX a. ketvirtojo dešimtmečio viduryje.

Istorija
--------

Mūrinė cerkvė buvo pastatyta padidėjus Zarasų stačiatikių gyventojų skaičiui, joje galėjo tilpti apie 300 žmonių. Cerkvė stovėjo labai arti Zarasų Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų katalikų bažnyčios, todėl, Lietuvai atgavus nepriklausomybę, ji 1922 m. buvo paversta moksleivių bažnyčia. 

1936 m. Zarasų miesto taryba nusprendė cerkvę iš centro perkelti į K. Būgos gatvę. Švietimo ministerija tam skyrė lėšų. 
XX a. ketvirtojo dešimtmečio viduryje pastatas buvo nugriautas, o įrangos didžioji dalis perkelta į Zarasų Visų Šventųjų cerkvę. 

Viešpaties Atsimainymo cerkvė perstatyta apie 1938 m. Ji 1941 m. sudegė.

Literatūra
----------

* Шлевис, Герман. *Православные храмы Литвы* — Вильнюс: Свято-Духов монастырь, 2006; ISBN 9986-559-62-6, c.98

Šaltiniai
---------

1. ↑  10 prarastų kultūros paveldo objektų Zarasuose. Stačiatikių cerkvė Zarasų miesto aikštėje *15min.* 2019-11-18 Archyvuota kopija 2020-10-07 iš Wayback Machine projekto.
Telemacho statula
**Telemachas** (sen. gr. Τηλέμαχος = *Tēlemachos*) graikų mitologijoje – Penelopės ir Odisėjo sūnus. Odisėjui išvykus į Trojos karą Telemachą auklėjo Mentoras. Užaugęs, Telemachas tėvo ieškoti išvyko į Pilą ir Spartą, tačiau grįžęs sužinojo, kad Odisėjas sugrįžo anksčiau už jį. Jiedu drauge nudobė Penelopę vesti norėjusius vyrus, Telemachui puotų salėje paslėpus jų ginklus. Pagal vėlesnę tradiciją, Telemachas po tėvo mirties vedė Kirkę arba Kalipsę.

Telemacho kelionės aprašytos Homero „Odisėjos" „Telemachijoje" (I–IV giesmės) ir jos įkvėptuose kūriniuose. Telemachas yra pagrindinis veikėjas Fransua Fenelono „Telemacho, Uliso sūnaus, nuotykiuose" (pranc. *Les Aventures de Télémaque, fils d'Ulysse*), kur pasakojama apie Telemacho tėvo Uliso (Odisėjo) paieškas kartu su Mentoru – užsimaskavusia išminties deive Minerva.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Odisėjas
* Penelopė
* „Odisėja"
* „Telemacho nuotykiai"

Išnašos
-------

1. 1 2  „Telemachas". *Visuotinė lietuvių enciklopedija*. Nuoroda tikrinta 2022-10-21.
2. ↑  „Telemachus". *Encyclopædia Britannica*. Nuoroda tikrinta 2022-10-01.
3. ↑  „Les Aventures de Télémaque". Gallica. Nuoroda tikrinta 2022-10-01.
**Nikola Pizanas** (it. *Nicola Pisano*, g. apie 1220 m.(?) – m. 1278 m.(?) ) – XIII a. italų viduramžių ir protorenesanso skulptorius.

Biografija
----------

Manoma, kad Nikola Pizanas gimė apie 1220 m. Apulijoje. Apulijos valdovas Frydrichas II (m. 1250 m.) kvietėsi Prancūzijos gotikinio stiliaus menininkus dirbti į savo dvarą. Tikriausiai jų įtakotas mokėsi ir išvystė savo stilių Nikola Pizanas. Pirmą kartą Nikola Pizanas dokumentuotas 1258 m. Lukoje. Pizoje Nikola buvo užsakytas sukurti Pizos baptisterijos sakyklą (datuojama 1255 − 1260 m.). Ant sakyklos Nikola Pizanas pasirašė ir datavo kūrinį. Pizos katedrai skulptorius kūrė išorės skulptūras, įskaitant antro aukšto arkados figūras ir aukščiau esančių langų ornamentuotę, bei pusės stoto Kristaus, Šv. Marijos ir Šv. Jono Krikštytojo statulas prie ornamentuotės. 

1264 m. Nikola suprojektavo Šv. Dominyko kapą („arką") Šv. Dominyko bažnyčioje Bolonijoje. Šį projektą įgyvendino Nikolos mokiniai. 1265 m. Nikola Pizanas buvo Sienoje, kur kūrė sakyklą vietos katedrai iki 1268 m. Sienoje jis paminėtas dokumentuose „Nikola, Pjetro sūnus, iš Apulijos". Po to Nikola Perudžoje kūrė miesto didįjį fontaną kartu su savo sūnumi Džovaniu Pizanu, kuris irgi tapo reikšmingu Italijos viduramžių skulptoriumi. Nikola Pizanas laikomas gotikinio stiliaus atstovu, retkarčiais įpindavusiu į savo kūrybą antikinės skulptūros motyvų. Paskutinį kartą Nikola paminėtas 1278 m. tikriausiai greitu laiku po to mirė. Jo mokiniais buvo sūnus Džovanis Pizanas, Arnolfas di Kambijus, Fra Giuglielmo, Lapo. 

Nikola Pizano įtakos pagalba Italijos skulptūra peržengė romanikos stiliaus ribotumus ir priartėjo prie renesanso. Reikšmingiausiu Nikolos Pizano kūriniu laikoma Pizos baptisterijos sakykla.

Darbų galerija
--------------

* Sakykla, Pizos baptisterija Sakykla, Pizos baptisterija
* Sakyklos fragmentas, Pizos baptisterija Sakyklos fragmentas, Pizos baptisterija
* Sakykla, Sienos katedra Sakykla, Sienos katedra
* Sakyklos fragmentas, Sienos katedra Sakyklos fragmentas, Sienos katedra
* Perudžos didysis fontanas, Perudža Perudžos didysis fontanas, Perudža
* Nikola Pizano scenos virš Lukos katedros įėjimo „Nuėmimas nuo kryžiaus" ir „Guldymas į karstą", Luka Nikola Pizano scenos virš Lukos katedros įėjimo „Nuėmimas nuo kryžiaus" ir „Guldymas į karstą", Luka
* Šv. Dominyko arka, sarkofagas − Nikola Pizano mokinių darbas. Šv. Dominyko bažnyčia, Bolonija Šv. Dominyko arka, sarkofagas − Nikola Pizano mokinių darbas. Šv. Dominyko bažnyčia, Bolonija

Šaltiniai
---------

* Encyclopaedia Britannica
* L’Enciclopedia Italiana
* Lilian H. Zirpolo. *Historical Dictionary of Renaissance Art.* The Scarecrow Press, Inc. – 2008. p. 342-343
* Anita Fiderer Moskowitz. *Nicola Pisano's Arca Di San Domenico and Its Legacy*. Penn State Press, – 2010.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nicola Pisano** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* smarthistory Archyvuota kopija 2014-07-13 iš Wayback Machine projekto.
* Skulptoriai Pizanai WGA tinklalapyje
* Nikolos Pizano biografija Giorgio Vasari „Le Vite" (anglų k.) Archyvuota kopija 2017-11-10 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| **Zarasų aerodromas** |
|  |
| IATA: - ICAO: EYZA |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | civilinis |
| Operatorius | Zarasų aviaklubas |
| Miestas | Zarasai |
| Aukštis virš jūros lygio | 163 m |
| Koordinatės | 55°45′6″ š. pl. 26°15′43″ r. ilg.﻿ / ﻿55.75167°š. pl. 26.26194°r. ilg.﻿ / 55.75167; 26.26194Koordinatės: 55°45′6″ š. pl. 26°15′43″ r. ilg.﻿ / ﻿55.75167°š. pl. 26.26194°r. ilg.﻿ / 55.75167; 26.26194 |
|
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| MK 019°-199°° | 440 | 40 | gruntas |

**Zarasų aerodromas** – civilinis gruntinis aerodromas, esantis Zarasų šiauriniame pakraštyje, priemiestiniame Dimitriškių kaime, 1,5 km į šiaurę nuo Zarasų centro, pasienio su Latvija zonoje. Priklauso Zarasų aviaklubui.

Aerodromo veikla
----------------

Aerodrome veikia Lietuvos Broniaus Oškinio vaikų aviacijos mokyklos filialas, vaikus skraidyti sklandytuvais moko instruktorius. Aerodromu naudojasi parasparniai ir motorizuotos skraidyklės, į dangų kyla radijo bangomis valdomi skraidymo aparatai. Aeroklubas „Orlėkis" rengia skraidymus motorizuotais parasparniais.

Zarasų aerodromas – skraidymo entuziastų dėka gaivinamas aerodromas. Jame nėra reikalingos infrastruktūros priimti motoriniams orlaiviams. Netolimoje praeityje, iki 2010 m. aerodrome dar leisdavosi parašiutininkai, vėliau aerodromo veikla apmirė: lėktuvų angare vietą užėmė lentpjūvės gateris, po lauką ėmė važinėti ūkininkai, buvo ganomos karvės.

Techniniai duomenys
-------------------

Aerodromo eismo zona priklauso Vilniaus skrydžių informacijos paslaugų sektoriui. Vertikalios ribos nustatytos nuo žemės paviršiaus iki 457 m nuo vidutinio jūros lygio, horizontalios – 5,6 km spinduliu nuo aerodromo kontrolinio taško.

* Kilimo ir tūpimo takas: 440x40 m
* Aerodromo aukštis virš jūros lygio: 163 m
* Maksimali leistina orlaivio masė: 5700 kg
* Magnetinis kursas: 019°-199°
* Magnetinis nuokrypis: + 6°
* Dangos tipas: gruntas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Zarasų aeroklubas „Orlėkis" Archyvuota kopija 2017-09-06 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Išvaduotas nuo karvių ir ralistų Zarasų aerodromas laukia investicijų

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos oro uostai ir aerodromai
* Zarasų aerodromo gyvenimas
* Zarasų aerodromo skrydžių instrukcija Archyvuota kopija 2014-04-02 iš Wayback Machine projekto.
* Zarasų aerodromas žemėlapyje (*wikimapia.org*)
Klaipėdos avialinijos|  |
| 

| IATA | ICAO | Šaukinys |
| --- | --- | --- |

 |
| Įkurta | 1977 m. |
| Pagrindinis oro uostas | Dirvupių k. Sendvario sen. Klaipėdos r. savivaldybė |
| Būstinė | Dirvupių k. Sendvario sen. Klaipėdos r. savivaldybė. |
| Tinklalapis | www.airklaipeda.lt |

**Klaipėdos avialinijos** – Lietuvos oro linijų bendrovė. Bendrovės pagrindinė bazė Dirvupių k. Sendvario sen. Klaipėdos r. savivaldybė.

Veikla
------

Įmonė veiklą pradėjo 1977 m. kai buvo įkurta Klaipėdos aviacijos eskadrilė.
Iš pradžių įmonės veikla susidėjo iš sanitarinių, gelbėjimo ir specialiųjų aviacijos darbų žemės ir miškų ūkyje.
Šiandien pagrindinę aviakompanijos veiklą sudaro specialieji aviacijos darbai, orlaivių techninė priežiūra ir remontas bei pilotų ruošimas.
Įmonėje atliekamas orlaivių aptarnavimas ir remontas, tiekiamos lėktuvų AN-2 dalys.

Orlaiviai
---------

Šiuo metu eksploatuojami lėktuvai:

* AN-2;
* Cessna-17;
* Cessna-182.

Vadovai
-------

* Viktoras Šišniauskas.

Avarijos
--------

An-2 avarija Baltijos jūroje įvyko 2015 m. gegužės 16 d. 116 km nuo kranto, tarp Liepojos ir Palangos. „Klaipėdos avialinijų" vienmotoris lėktuvas An-2 skrido iš Danijos per Kattlebergo oro uostą prie Geteborgo į Klaipėdą. Avarijoje žuvo du įmonės lakūnai.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| Latvijos Respublika
 |
| --- |
| Latvijos herbas |
| Šis straipsnis yra serijosLatvijos politinė sistemair vyriausybėdalis |
| 
Konstitucija
* + Konstitucija
	+ Konstitucinis Teismas

 |
| 
Vyriausybė
* + Prezidentas (sąrašas)
	+ Raimonds Vējonis
	+ Ministras Pirmininkas (sąrašas)
	+ Laimdota Straujuma

 |
| 
Parlamentas
* + Saeima

 |
| 
Rinkimai
* + Rinkimai
	+ Parlamento: 1990, 1993  1998, 2002, 2006, 2009
		- * Prezidento: 1993, 1996  1999, 2003, 2007
	+ Referendumai
	+ Politinės partijos

 |
| 
Adm. suskirstymas
* + Savivaldybės

 |
| 
Užsienio politika
* + Tarptautiniai santykiai
	+ Užsienio reikalų ministrai
	+ ES politinė sistema

 |
| Ž • A • R |

**Latvijos Respublikos Konstitucija** (latv. *Latvijas Republikas Satversme*, neologizmo autorius – Atis Kronvaldas) – pamatinis Latvijos Respublikos įstatymas, šalies Konstitucija.

Latvijos Konstitucija yra seniausia iki šiol galiojanti konstitucija Vidurio bei Rytų Europoje, taip pat šeštoji seniausia respublikos tipo konstitucija pasaulyje.

Istorija
--------

1922 m. vasario 15 d. Konstituciniame susirinkime priimta pirmoji dalis. 1922 m. balandžio 5 d. atmestas antrosios dalies projektas. Priėmus pirmąją dalį, 1922 m. lapkričio 7 d. Konstitucija įsigaliojo.

Galiojimas laikinai sustabdytas 1934 m. gegužės mėn. palaipsniui atkurtas nuo 1990 m. gegužės 4 d. iki 1993 m. liepos 6 d.

Saeimos posėdyje už Konstitucijos įsigaliojimą nepasirašė vienintelis iš posėdyje registruotų 99 narių (Joachimas Zygeristas); nebalsavo posėdyje ir nedalyvavęs areštuotas Alfredas Rubikas.

### Naujausi papildymai

Konstitucijos tekstas iki šių dienų iš esmės liko toks pats. Pastarąjį kartą Konstitucija papildyta 2009 m. numatyta referendumo dėl Saeimos paleidimo galimybė.

2013 m. Konstitucinės teisės komisijos pirmininkas Egilis Levitas sukūrė Konstitucijos įvado (preambulės) projektą. Jame pabrėžiama, jog Latvija yra ne atsitiktinis istorijos produktas, o tikslingai kurta valstybė. Konstitucijos preambulė galutinai priimta 2014 m. birželio 19 d. Saeimos sprendimu.

Struktūra
---------

Iki 1998 m. kai Saeima priėmė skyrių „Žmogaus teisės", buvo 7 skyriai ir 88 straipsniai.

Dabar ją sudaro 8 skyriai, juose 116 straipsnių.

### Skyriai

* 1 skyrius. Bendrosios nuostatos
* 2 skyrius. Seimas
* 3 skyrius. Valstybės Prezidentas
* 4 skyrius. Ministrų kabinetas
* 5 skyrius. Įstatymų leidyba
* 6 skyrius. Teismas
* 7 skyrius. Valstybės kontrolė
* 8 skyrius. Pagrindinės žmogaus teisės.

Išnašos
-------

1. ↑  Jarinovska, K. "Popular Initiatives as Means of Altering the Core of the Republic of Latvia", Juridica International. Vol. 20, 2013. p. 152 ISSN1406-5509
2. ↑  Satversme papildināta ar preambulu Jānis Kincis, Diena.lv. 2014. gada 19. jūnijā
3. ↑

Nuorodos
--------

* Latvijos Respublikos Konstitucija (latvių k.)
* Konstitucijos vertimas Archyvuota kopija 2008-12-09 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**
|  |
| --- |
| **Klaipėdos Naujakiemio suaugusiųjų gimnazija** |
| [[Vaizdas:|Klaipėdos Naujakiemio suaugusiųjų gimnazija herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Klaipėdos Naujakiemio suaugusiųjų gimnazija|250px]] |
| **Adresas** | I. Simonaitytės g. 24, Klaipėda |
| **Direktorius(-ė)** | Pranas Surblys |
| **Mokinių skaičius** | 323 |
| **Įkūrimo data** | 1953 m. |
| **Uždarymo data** | 2014 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 28 |

**Klaipėdos Naujakiemio suaugusiųjų gimnazija** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Klaipėdoje, I. Simonaitytės g. 24, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas suaugusiems. Įstaigos kodas 190452611.

Istorija
--------

Mokykla įsteigta 1953 m. Tuo metu ji buvo antroji vakarinė mokykla rusakalbiams Klaipėdos mieste. Vėliau mokyklos pavadinimas keitėsi: 3-ioji darbo jaunimo vakarinė vidurinė mokykla, 3-ioji vakarinė (pamaininė) vidurinė mokykla, 3-ioji vakarinė vidurinė mokykla. 1998 m. mokyklai suteiktas Naujakiemio suaugusiųjų vidurinės mokyklos vardas, ji pavadinta buvusios gyvenvietės, kurią sunaikino besiplečiantis miestas, vardu.

Nuo 1969 m. mokykloje atidarytos lietuviškos klasės. Iki 1981 m. mokykla pastovių patalpų neturėjo, glaudėsi 3-iojoje, 13-ojoje, 15-ojoje vidurinėse mokyklose ir dabartiniame Moksleivių saviraiškos centre. 1996 m. prijungta 2-oji vakarinė (pamaininė) vidurinė mokykla. Nuo 2012 m. kovo 1 d. Naujakiemio suaugusiųjų gimnazija, 2014 m. prijungta prie Klaipėdos suaugusiųjų gimnazijos.

Direktoriai
-----------

* Moisej Barmak – 1953–1961 m. Galina Solovjova – 1961 m. Pranas Kelpšas – 1961–1964 m. Viktor Kulikov – 1964–1969 m. Zigmas Vitkus – 1970 m. Aldona Arlauskienė – 1970–1972 m. V. Šukys – 1972–1973 m. Benediktas Stončius – 1974–1976 m. Nijolė Mažeikienė – 1976–1978 m. Liubov Ryseva – 1979–1981 m. Pranas Surblys – 1981–2014 m.

Žymūs mokiniai
--------------

Iki 1975 m. buvo išleidžiama po vieną iki 30 abiturientų klasę, dabar kasmet mokykloje mokosi apie 550 moksleivių, baigia apie 150 suaugusių abiturientų. Moksleivių amžius – nuo 18 iki 30 metų.

Nuorodos
--------

1. ↑  Suaugusiųjų ugdyme – naujas istorijos puslapis. 2014-09-04, Diena.lt (tikrinta 2022-04-24).
**Jungtinių Tautų chartija** – tarptautinė sutartis, pagal kurią buvo suformuota ir sukurta tarptautinė organizacija – Jungtinės Tautos; JT „Konstitucija".

Istorija
--------

Sutartis buvo pasirašyta Jungtinių Tautų konferencijos metu (1945 metų birželio 26 d.), San Franciske, JAV. Jungtinių Tautų chartiją pasirašė 50 valstybių. Chartija įsigaliojo 1945 metų spalio 24 d. kai ją ratifikavo penkios nuolatinės Saugumo tarybos narės – Kinijos Respublika (vėliau ją pakeitė Kinijos Liaudies Respublika), Prancūzija, Sovietų Sąjunga (vėliau ją pakeitė Rusijos federacija), Jungtinė Karalystė ir Jungtinės Valstijos.

Chartijos punktams turi paklusti visos šalys narės. Be to, Chartijoje teigiama, kad šalių įsipareigojimai Jungtinėms Tautoms yra aukščiau kitų sutarčių įsipareigojimų. Jungtinių Tautų Chartiją yra ratifikavusios dauguma pasaulio valstybių. Viena žymesnių išimčių yra Vatikanas, kuris Jungtinėse Tautose turi tik stebėtojo statusą, ir todėl nėra pasirašęs chartijos..

Šaltiniai
---------

1. ↑  Įvadas
| Blankenfeldės dvaras |
| --- |
|   |
| Vieta | Latvija Jelgavos savivaldybė Vilcės valsčius |
| Įkurtas | 1689 m. |
| Rūmų stilius | Barokas |
| Savininkas | Milija Zybertė |

Koordinatės: 56°20′40″š. pl. 23°32′50″r. ilg.﻿ / ﻿56.34442°š. pl. 23.54731°r. ilg.﻿ / 56.34442; 23.54731
**Blankenfeldės dvaras** (vok. *Blankenfeld*) – dvaras Latvijoje, Žiemgaloje, Jelgavos savivaldybė, Vilcės valsčius, prie pat Lietuvos sienos. Pasiekiamas iš Joniškio rajono savivaldybės Vaineikių kaimo, arba nuo kelio E77 Tilžė – Ryga Elėjoje pasukus į vakarus, į kelią P103 Bauskė – Duobelė ir 5-ame kilometre pietų kryptimi.

Istorija
--------

Rašytiniuose šaltiniuose Blankenfeldė pirmą kartą paminėta 1462 m.; tada ji priklausė Ernstui fon Medemui (*Ernst von Medem*). 1711 m. šio dvaro savininkas buvo Otas Kristoferis fon Medemas (*Otto Christopher von Medem*). 1738 m. dvaras parduotas E. J. fon Butlarui (*Ernst Johann von Buttlar*), o 1742–1743 m. – K. F. fon Manteifeliui-Scėgei (*Christopher Friedrich von Manteuffel-Szoege*). 1791 m. dvaras vėl parduotas, šį kartą Rusijos karališkosios kanceliarijos patarėjui, Maltos ordino riteriui baronui A. fon Kionigfelsui (*Andreas von Königfels*), kurio giminei jis priklausė iki 1840 m. Tais metais dvaras buvo parduotas Vilhelmui fon Hanui (*Wilhelm von Hahn*). Jo šeima dvare šeimininkavo iki 1920 m. žemės reformos.

Ponų name 1804–1805 m. du kartus buvo apsistojęs tremtyje gyvenęs Prancūzijos karalius Liudvikas XVIII.

Rūmai
-----

Iki šių dienų išlikę dvaro pastatai, statyti XVIII a. viduryje. Priešais ponų namą yra uždaras kiemas, kurį supa ūkiniai pastatai, mūrinė tvora, likusi iš senojo dvaro ansamblio, ir maži paviljonai kampuose, statyti XIX a. Vartų bokštas pastatytas XX a. pradžioje. Senojo ponų namo vietoje 1743 m. atsirado iki šių dienų išlikęs santūrios baroko formos ponų namas. XIX a. viduryje pastatytas namo priestatas, perstatytas stogas. Šiame pastate išliko pirmoji interjero apdaila (vėlesniais laikais ji buvo keičiama) – parketas, lubų plafonas su profilio juosta, medžio inkrustacijos durys, XIX a. pradžios klasicizmo stiliaus piešiniai salėje, XIX a. langai ir durys. 

Dvaras iš kitų Latvijos dvarų išsiskiria tuo, kad čia gausu mažosios architektūros formų, pvz.: įvažiuojamieji vartai, arbatos paviljonai, grota, vieninteliai Latvijoje rokoko stiliaus kalti geležiniai sodo varteliai.

Dvarui priklauso 36 ha žemės, iš kurios 14 ha ariama. 2009 m. pradėta dvaro parko rekonstrukcija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Blankenfeldės dvaras
2. ↑  Blankenfeldės dvaro svetainė Archyvuota kopija 2011-12-09 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Blankenfeldės dvaras
* Loreta RIPSKYTĖ, Dvarus bejungia klaidžiojanti raganos vėlė, Šiaulių kraštas, 2017 m. birželio 17 d.
| **Psyllidae** |
| --- |
| *Psylla alni* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Straubliuočiai  *( Hemiptera)* |
| Pobūris: | Lygiasparniai  *( Sternorrhyncha)* |
| Antšeimis: | Blakutiniai  *( Psylloidea)* |
| Šeima: | Blakutės  *( Psyllidae)* |

 |

**Blakutės** (*Psyllidae*) – lygiasparnių (*Sternorrhyncha*) pobūrio vabzdžių šeima. Jų fosilijos randamos permo periodo nuogulose, kuomet suvešėjo pirmieji žiediniai augalai.

Turi dvi poras plėviškų sparnų, kurie yra ilgesni už kūną. Pilvelis segmentuotas. Užpakalinės kojos šokamosios. Blakutės vikriai skraido ir šokinėja. Dalis rūšių kaip ir amarai išskiria „medaus rasą" (skystas lipnias išmatas). Kiaušinėlius deda ant augalų stiebų. Iš jų išsirita plokščios, trumpomis kojomis lervos, mintančios augalais.

Rūšys
-----

Lietuvoje žinoma ~60 blakučių rūšių. Dalis jų yra vaismedžių ir daržovių kenkėjai:

* Kriaušinė blakutė (*Psylla pyri*)
* Obelinė blakutė (*Psylla mali*)
* Morkinė blakutė (*Trioza viridula*)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Blakutės*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 267