recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Adomas Chreptavičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1768 m. kovo 19 d.Ščorsų dvaras, Naugarduko apskritis, ATR |
| Mirė | 1844 m. gruodžio 25 d. (76 metai)Višneucai, Smurgainių valsčius |
| Tėvas | Joachimas Liutauras Chreptavičius |
| Sutuoktinis (-ė) | Mariana Zamoiska-Granovskaitė |
|  |
| Veikla | politinis veikėjas, 1794 m. sukilimo dalyvis, filantropas, Vilniaus mokyklų vizitatorius. |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Adomas Chreptavičius** (lenk. *Adam Chreptowicz*, rus. *Адам Хрептович*; 1768 m. kovo 19 d. – 1844 m. gruodžio 25 d.) – 1794 m. sukilimo dalyvis, filantropas, Vilniaus mokyklų vizitatorius.

Biografija
----------

Adomas Chreptavičius gimė 1768 m. kovo 19 d. Ščorsų kaime, tėvų dvare, Naugarduko apskrityje, Joachimo Liutauro Chreptavičiaus ir Konstancijos Pržesdzepskos šeimoje. Chreptavičiai buvo sena, žinoma didikų – magnatų giminė.

Adomas Chreptavičius baigė Vilniaus univeristetą. Po mokslų baigimo Chreptavičius kažkiek laiko keliavo po Europą. Aplankė Vokietiją, Angliją, Daniją.

1790 m. jis buvo išrinktas deputatu nuo Naugarduko apskrities į Abiejų Tautų Respublikos Seimą. 1794 m. sukilimo metu tapo generolo Stanislovo Mokronovskio adjunktu.

Po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo tapo Vilniaus mokyklų vizitatoriumi.

Nuo 1834 m. vadovavo Vilniaus labdaros draugijai.

Adomas Chreptovičius kaip menų globėjas ir filantropas buvo publikavęs kažkiek straipsnių, parašytų istorine tematika. Tėvo dvare Ščorsuose sukaupė nemažą biblioteką ir leido net ir retomis knygomis kitiems naudotis. 1841 m. jo bibliotekos vedėjo pareigas pradėjo eiti poetas Jonas Čečiotas.

Adomas Chreptovičius tėviškėje ir Negnevičiuose įkūrė dvejas naujas mokyklas. Panaikino fizines bausmes valstiečiams, sumažino jiems mokesčius.

Mirė 1844 m. gruodžio 25 d. Višneucų kaime, Smurgainių valsčiuje.

Marijana Granovskaitė – Zamoiska (dailininkas – Johann Baptist Edler von Lampi)

Šeima
-----

Adomas Chreptovičius vedė našlę grafienę Marianą Granovskaitę – Zamoiską (1774–1846). Vaikų nesusilaukė. Jų santuoka iširo ir Marijana ištekėjo už grafo Aleksandro Zamoiskio (1170–1800). Mirus Zamoiskiui, ji tapo kunigaikščio Kazimiero Liubomirskio žmona.

Literatūra
----------

* Janusz Iwaszkiewicz: Chreptowicz, Adam. W: Polski Słownik Biograficzny. T. 3. Warszawa – Kraków – Łódź – Poznań – Wilno – Zakopane: Polska Akademia Umiejętności, 1937, s. 440.
* Marek Minakowski: Adam Litawor-Chreptowicz h. Odrowąż w Wielkiej genealogii Marka Minakowskiego. 2014.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Indigofera tinctoria** |
| --- |
| Dažinė indigažolė (*Indigofera tinctoria*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Pupiečiai  *( Fabales)* |
| Šeima: | Pupiniai  *( Fabaceae)* |
| Gentis: | Indigažolė  *( Indigofera)* |
| Rūšis: | Dažinė indigažolė  *( Indigofera tinctoria)* |

 |

**Dažinė indigažolė** (*Indigofera tinctoria*) – pupinių (*Fabaceae*) augalų šeimos krūmas. Kilęs iš Indijos, tačiau dabar natūralizuotas daugelyje pasaulio tropinių regionų.

Krūmas nedidelis, iki 2 m aukščio. Lapai sudėtiniai, sudaryti ir 4-7 porų lapelių. Lapeliai elipsiški, viršutinė pusė plika, apatinė apaugusi plaukeliais. Žiedai rožiniai arba violetiniai, susitelkę į nedideles kekes. Vaisius – linijiškai cilindriška ankštis su 4-6 sėklomis.

Lapuose yra bespalvio glikozido indikano. Veikiant fermentais iš jo gaunamas indigotinas, naudojamas indigo dažų gamyboje. Todėl dažinė indigažolė nuo seno naudota audinių dažymui. Taip pat turi ir vaistinių savybių.

Žiedynai

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dažinė indigažolė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Fibroblastai** – jungiamojo audinio ląstelės, gaminančios tarpląstelinio užpildo komponentus – kolageną, elastines skaidulas, glikoproteinus, glikozaminoglikanus.

Fibroblastas turi stambų elipsės pavidalo branduolį su 1–2 branduolėliais, didelį grūdėtąjį endoplazminį tinklą, gerai išsivysčiusį Goldžio kompleksą, daug citoplazmos ataugų, dėl ko ląstelė esti žvaigždės formos. Fibroblastai yra judrios ląstelės, geba judėti pseudopodijų pagalba. Judėjimo kryptį lemia citokinai, kuriuos gamina kitos ląstelės (trombocitai, leukocitai), kai pažeidžiamas audinių integralumas.

Fibroblastai geba dalytis. Dalijimąsi skatina augimo faktoriai (fibroblastų augimo faktoriai, transformuojantis augimo faktorius), kurių išskyrimas padidėja esant audinių pažeidimams. Aktyviai besidalijantys ir tarpląstelinio užpildo komponentus sekretuojantys fibroblastai svarbūs žaizdų gijimui.

Neaktyvūs, subrendę fibroblastai dar vadinami fibrocitais.

Fibroblastai kilę iš mezenchimos kamieninių ląstelių, esančių kaulų čiulpuose.Fibroblastai gali diferencijuotis į kitas mezoderminės kilmės ląsteles – kaulines (osteocitus, osteoblastus ir osteoklastus), chondrocitus, adipocitus, lygiųjų raumenų ląsteles.

Fibroblastai – dažnai in vitro kultivuojamos ląstelės. Tai lemia jų gebėjimas dalytis reaguojant į augimo faktorius. Fibroblastai auga prisitvirtinę prie substrato (indo sienelės), todėl suformuoja patogius mikroskopiniams stebėjimams monosluoksnius.
| **Adomas Jonas Gorskis (1787-1850)** |
| --- |
| Gorskiai |
| Herbas „Nałęcz" |
| Herbas „Nałęcz" |
|  |
| Gimė | 1787 m. liepos 10 d. |
| Mirė | 1850 m. rugsėjo 7 d. (63 metai)Biržuvėnuose |
| Palaidotas (-a) | Biržuvėnuose |
| Tėvas | Liudvikas Gorskis |
| Motina | Konstancija Adakauskaitė |
| Sutuoktinis (-ė) | Anelė Gobiataitė |
| Vaikai | Napoleonas Liudvikas Titas GorskisLiudvikas Juozapas Teodoras Gorskis |

**Adomas Jonas Gorskis** (lenk. *Adam Jan Gorski*, 1787 m. liepos 10 d. – 1850 m. rugsėjo 7 d.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (LDK) ir Abiejų Tautų Respublikos didikas, Šiaulių teismo pirmininkas.

Giminė
------

Kilęs iš Lenkijos karalystės didikų Gorskių giminės. Tėvas Liudvikas Gorskis (lenk. *Ludwik Gorski*, 1749 m. – 1815 m.), motina – Konstancija Adakauskaitė (lenk. *Konstancja Odachowska*, g. apie 1750 m.). Broliai iš tėvo II santuokos Ipolitas Gorskis, Aleksandras Gorskis ir Severinas Gorskis. Seserys iš tėvo I santuokos – Juozapa Ieva Rachelė Gorskaitė-Kosakovskienė, Karolina Cecilija Gorskaitė-Morikoni, Sofija Pulkerija Gorskaitė-Giedraitienė, iš II santuokos – Janina Gorskaitė-Bilevičienė, Praksėda Gorskaitė ir Bogumila Gorskaitė-Bilevičienė.

Žmona – Anelė Gobietaitė (lenk. *Aniela Gobiatto*, 1791 m. sausio 21 d. – 1865 m. vasario 21 d. palaidota Girdiškėje).

Vaikai
* Napoleonas Liudvikas Titas Gorskis (1811–1880 m.), Šiaulių ir Telšių apskričių bajorų maršalka
* Liudvikas Juozapas Teodoras Gorskis (1812–1843 m.)

Valdos
------

Biržuvėnų dvaro savininkas.

Veikla
------

Nuo 1823 m. – Šiaulių teismo pirmininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rita Regina Trimonienė. *Gorskiai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 12 psl.

Nuorodos
--------

* Adam Gorski z Góry h. Nałęcz: Potomkowie Sejmu Wielkiego
|  *DeAnna Price*  |
| --- |
|  |
|  |
| Pilnas vardas | DeAnna Price |
| Gimė | 1993 m. birželio 8 d. (29 metai)  Sent Čarlzas, JAV |
| Atstovauja (-vo) | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava JAV |
| Aktyvumo metai | 2011 - dabar |
|  |
| Rungtys | Kūjo metimas |
| Asmeniniai rekordai | 78,24 m (NR) |
| Klubas | Southern Illinois University |
|  |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas**1 | **Sidabras**0 | **Bronza**0 | **Suma**1 |
|  |
| World Athletics profilis: |  |

**Deana Prais** (gimė 1993 m. birželio 8 d.) – JAV lengvaatletė, kuri specializuojasi kūjo metime. Pasaulio čempionė.

Biografija
----------

2012 m. pasaulio jaunimo čempionate užimta 18-a vieta. 2015 m. Panamerikos žaidynių 4-os vietos laimėtoja. Tais pačiais metais debiutavo pasaulio čempionate, kuriame užėmė 18-ą vietą. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pasiekė finalą ir galutinėje rikiuotėje liko 8-oje vietoje. 2017 m. pasaulio čempionate liko 9-a. 2019 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionato finale Price kūjį numetė 77,54 m ir pirmą kartą tapo pasaulio čemopione.

Nuorodos
--------

* DeAnna Price IAAF svetainėje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Sinusinės įvairaus dažnumo bangos – žemiau išdėstytų bangų dažnumas aukštesnis
 *Kitos reikšmės – Dažnis (reikšmės).*
**Dažnis** (angl. *frequency*) – fizikinis dydis, rodantis, kiek kartų įvykis pasikartoja per laiko vienetą. Norint apskaičiuoti įvykio dažnį, pasikartojimų skaičius per tam tikrą laiko tarpą dalinamas iš to laiko tarpo trukmės.

SI sistemoje **dažnis** matuojamas hercais (Hz). 1 Hz – tai toks **dažnis**, kai per 1 sekundę įvyksta 1 svyravimas.

Dažnis paprastai žymimas arba *f* (taip žymėsime ir šiame straipsnyje), arba {\displaystyle \nu }.

Taigi dažnis pagal apibrėžimą yra

{\displaystyle f={\frac {1}{T}}}
Čia

* *T* – periodas (laiko tarpas, per kurį įvyksta 1 svyravimas).

Bangų dažnis
------------

Kadangi {\displaystyle \lambda =vT\,}, (v = bangos greitis, {\displaystyle \lambda } = bangos ilgis, T = periodas) tai

{\displaystyle f={\frac {v}{\lambda }}}
Čia

* {\displaystyle \lambda } – bangos ilgis.

Šviesai (ir kitoms elektromagnetinėms bangoms) vakuume ši formulė tampa

{\displaystyle f={\frac {c}{\lambda }}}
Čia

* *c* – šviesos greitis.

Kai elektromagnetinė arba akustinė banga pereina iš vienos terpės į kitą, pasikeičia jos sklidimo greitis, dėl šios priežasties pasikeičia bangos ilgis, o bangos dažnis nesikeičia. Nuo dažnio priklauso šviesos dalelių fotonų ir garso dalelių fononų energija.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Užstatymo teisė** (lot. *superficies*, **superficijus**) – teisė naudotis kitam asmeniui priklausančia žeme statiniams statyti ar įsigyti bei valdyti nuosavybės teise ar žemės gelmėms naudoti (LR CK 4.160 str.). Užstatymo teisė gali būti suteikta nepaisant būsimo užstatymo teisės turėtojo kitos daiktinės teisės arba jos suteikimas gali priklausyti nuo kitos daiktinės teisės arba nuo nekilnojamojo daikto nuomos. Pasikeitus žemės, statinių ar sodinių savininkui, užstatymo teisė išlieka.
Užstatymo teisę nustatančiame akte gali būti numatyta, kad šios teisės turėtojas turi sumokėti žemės savininkui vienkartinę sumą arba už ją mokėti periodiškai (LR CK 4.161 str.).

Užstatymo teisės turinys
------------------------

Užstatymo teisės turėtojas turi teisę ant kitam asmeniui priklausančios nuosavybės teise žemės įsigyti nuosavybėn ar turėti nuosavybės teise statinius bei daugiamečius sodinius (LR CK 4.162 str.). Nustatant užstatymo teisę, gali būti apribota užstatymo teisės turėtojo teisė statyti, naudoti ar griauti statinius bei sodinti ar naikinti sodinius. Užstatymo teisė gali būti terminuota ar neterminuota. Užstatymo teisė nustatoma žemės savininko ir užstatymo teisės turėtoju tampančio asmens susitarimu arba žemės savininko testamentu (LR CK 4.163 str.).

Užstatymo teisės pabaiga
------------------------

Užstatymo teisė baigiasi, kai užstatymo teisės turėtojas tampa ir žemės savininku; pasibaigus terminui; dėl senaties, jeigu užstatymo teisės turėtojas dešimt metų nesinaudoja užstatymo teisės objektu; užstatymo teisės turėtojui daugiau kaip už dvejus metus nesumokėjus užstatymo teisę nustatančiame akte nustatyto mokesčio (LR CK 4.164 str. 1 d.).

Pasibaigus užstatymo teisei, nuosavybės teisė į statinius ar sodinius pereina žemės savininkui (LR CK 4.164 str. 2 d.). Žemės savininkas turi atlyginti jų vertę, jeigu taip buvo numatyta užstatymo teisę nustatančiame akte. Užstatymo teisės turėtojas gali pasiimti statinius ar sodinius, jeigu jis grąžina ankstesnę žemės padėtį ir jeigu užstatymo teisę nustatantis aktas nenumato ko kita. Pažymėtina, kad statinių ar sodinių žuvimas nėra pagrindas užstatymo teisei baigtis, jeigu šalys nesusitarė kitaip.
**Martunas Abovianas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Martunas Ašotovičius Abovianas |
| Gimimo data | 1994 m. sausio 14 d. (29 metai) |
| Gimimo vieta | Rusija |
| Ūgis | 191 cm |
| Svoris | 80 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2013-2015  2016-2018  2018  2019  2019 | Maskvos „Strogino"  Riazanė  Atlantas  Riazanė Unia Tarnów | 08 0(0)41 0(3)13 0(0)08 0(0)0? 0(?) |
|  |

**Martunas Abovianas** (*Мартун Ашотович Абовян*; g. 1994 m. sausio 14 d.) – armėnų kilmės Rusijos futbolininkas, rungtyniaujantis gynėjo pozicijoje.

Karjera
-------

Maskvos „Lokomotyvo" jaunimo sistemoje išugdytas futbolininkas.

Profesionalo karjerą pradėjo „Strogino" klube.

2016–2018 m. žaidė „Riazanės" klube.

2018 m. rugpjūtį tapo Klaipėdos „Atlanto" nariu.

2019 m. pirmoje pusėje žaidė „Riazanės" klube.

2019 m. persikėlė į Lenkiją ir atstovavo „Unijos" klubui.

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Amara fulva** |
| --- |
| Geltonasis laukažygis (Amara fulva)Geltonasis laukažygis (*Amara fulva*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Antšeimis: | Žyginiai  *( Caraboidea)* |
| Šeima: | Žygiai  *( Carabidae)* |
| Pošeimis: | *Pterostichinae*  *( Pterostichinae)* |
| Triba: | *Zabrini*  *( Zabrini)* |
| Gentis: | Laukažygiai  *( Amara)* |
| Rūšis: | Geltonasis laukažygis  *( Amara fulva)* |

 |
| Binomas |
| ***Amara fulva***O.F. Muller, 1776 |

**Geltonasis laukažygis** (*Amara fulva*) – žygių (*Carabidae*) šeimos vabalas. Kūnas 7,5–10 mm gintarinės spalvos, patinai su žalsvu atspalviu. Akys juodos. Antsparniai su išilginėmis vagutėmis. Antenos nuo 4-o narelio apaugusios šviesiais plaukeliais.

Mityba
------

Skirtingai, nei dauguma plėšrūnų žygių, geltonojo laukažygio suaugėliai ir lervos nėra plėšrios, minta įvairių augalų sėklom.

Paplitimas
----------

Gyvena smėlėtuose, augmenija retai apaugusiose vietovėse. Ežerų pakrantėse, paplūdimiuose ir kt.

Paplitęs visoje Europoje, Azijoje iki Baikalo ežero. Žmonių introdukuotas Šiaurės Amerikoje.

*Harpalus flavescens*
---------------------

Išvaizda ši rūšis labai menkai skiriasi nuo taip pat smėlėtuose vietovėse gyvenančio tokios pat spalvos ir formos vikriažygio *Harpalus flavescens* ir šias rūšis lengva supainioti. *Harpalus flavescens* vidutiniškai didesnis (9–13mm), jo antenos apaugusios plaukeliais ne nuo 4-o, o nuo 3-io narelio.

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Geltonasis laukažygis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Megztas kapšelis su užtraukute
**Užtraukiamoji virvelė**, *užtraukutė* (angl. *drawstring, draw string*) – virvelė (grandinėlė, kaspinas, raištelis ar juosta) iš bet kokios tekstilinės ar netekstilinės medžiagos, skirta drabužio ar drabužio dalies dydžiui reguliuoti ar pačiam drabužiui užsegti, krepšiui uždaryti. Tam virvelė patraukiama ir užfiksuojama (paprastai surišama, kartais fiksuojama spaustuku). Paprastai užtraukiamoji virvelė būna perveriama per praveras, kilpas, ąsas ir pan. todėl tokias virveles dar vadina *įveriamoji virvelė*

Laisvosios užtraukiamosios virvelės dalies ilgis gali padidėti, kai užveržiant ji sutraukiama. Kai kuriais atvejais naudojama kilpos pavidalo užtraukiamoji virvelė su spaustuku, o ne vienlinka įveriamoji virvelė su dviem laisvais surišamais arba nesurišamais galais.

Naudojimas
----------

Užtraukutės naudojamos :

* drabužiuose – striukėse, kelnėse, pižamose, beretėse ir pan.
* bagažo reikmenyse – krepšiuose, kuprinėse ir pan.
* turistiniuose reikmenyse – miegmaišiuose,
* talpyklėse – šiukšlių maišuose,
* avalynėje – bateliuose (batraiščiai).

Dažnai drabužių, krepšių ir pan. užtraukiamosios virvutės galuose turi antgalius, kurie neleidžia galams nuspurti, palengvina virvelės įvėrimą į pravėras. 

* Drabužis su užtraukute
* Geltona suknelė su užtraukute ties klubais
* Kapšelis su užtraukiamąja juostele
* Užtraukiamoji virvutė paklodei tvirtinti
* Atidarytas megztas kapšelis su užtraukute

Pavojai
-------

1996 m. JAV Vartotojų produktų saugos komisija (angl. *United States Consumer Product Safety Commission, CPSC*) išleido nurodymus vaikų viršutinių drabužių saugai, turinčius apsaugoti nuo pasismaugimo drabužių kaklo ar juosmens užtraukiamosiomis virvutėmis ar apsiraizgymo jomis. 
Vaikų drabužių virvutės yra paslėptas rizikos veiksnys, nes gali tapti mirties ar sužalojimų priežastis, kai virvutės užsikabina už žaidyklų ir žaidimų aikštelių įrangos, autobusų durų, lovyčių ir pan. 
1985-1999 m. CPSC gavo pranešimus apie 22 mirtis ir 48 nemirtinus nelaimingus atsitikimus, kai vaikų drabužių virvutės už ko nors užkliuvo. 2006 m. CPSC išleido laišką vaikų viršutinių drabužių gamintojams, importuotojams ir pardavėjams, kuriuo ragina užtikrinti, kad drabužiai neturėtų kapišonų užtraukiamųjų virvučių, kurios kelia vaikams pasismaugimo grėsmę. Paskutiniais metais JAV buvo atšaukti keletas gaminių dėl galimos pasismaugimo grėsmės.

Lietuvoje galioja analogiškos paskirties europinis standartas LST EN 14682:2008. Vaikiškų drabužių sauga. Vaikiškų drabužių virvelės ir įveriamosios virvelės. Techniniai reikalavimai

Nuorodos
--------

1. ↑  LST EN 14682:2008. Vaikiškų drabužių sauga. Vaikiškų drabužių virvelės ir įveriamosios virvelės. Techniniai reikalavimai
2. ↑  Guidelines for Drawstrings on Children's Upper Outerwear Archyvuota kopija 2010-09-22 iš Wayback Machine projekto. Consumer Product Safety Commission (retrieved 21 August 2010)
3. 1 2  Drawstrings Archyvuota kopija 2010-06-13 iš Wayback Machine projekto. American Apparel and Footwear Association (retrieved 21 August 2010)
|  Mandanai |
| --- |
| Mandanas Varno ŠirdisMandanas Varno Širdis |
| Gyventojų skaičius | 130 / 1171 |
| Populiacija šalyse | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos(Šiaurės Dakotos vėliava Šiaurės Dakota) |
| Kalba (-os) | anglų, mandanų† |
| Religijos | krikščionybė, prigimtinė tikyba |
| Giminingos etninės grupės | kiti sijai: ypač hidatsai, arikarai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Mandanai |

**Mandanai** (iš odžibvių *Mayádąna*, angl. *Mandan*, sav. *Nųmą́khų́·ki*) – indėnų tauta, priklausanti sijams, gyvenanti Jungtinių Amerikos Valstijų šiaurėje, Šiaurės Dakotoje. Populiacija – 130 žmonių (kilmės – 1171). Mandanų kalba, priklausiusi sijų šeimai, iš gimtosios vartosenos išnyko 2016 m. dabar kalbama angliškai. Tikintieji – krikščionys (katalikai, protestantai), tradicinės tikybos išpažinėjai.

Maždaug prieš 1000 metų atskilo nuo kitų sijų. Pasak padavimo, iš dabartinio Viskonsino šiaurės vakarų priėjo Misūrio upę; pasak archeologinių duomenų – mandanai yra čiabuviai. XVIII a. turėjo 9 gyvenvietes Harto upės slėnyje (Šiaurės Dakota). Dėl asiniboinų bei dakotų antpuolių ir epidemijų mandanų skaičius sumažėjo labai ženkliai, liko tik 2 gyvenvietės (prie Naifo upės žiočių, šalia arikarų). XIX a. pr. populiacija siekė 1500 žmonių, po raupų epidemijos 1837 m. sumažėjo iki 125. 1825 m. su JAV sudarė sutartį. 1870 m. kartu su arikarais ir hidatsais perkelti į Fort Bertoldo rezervaciją.

Medžiagiškoji kultūra panaši į kitų prerijų indėnų. Tradiciniai verslai – raitoji bizonų medžioklė, kaplinė-lydiminė žemdirbystė, žvejyba (su pintais bučiais), valčių gamyba (apskritos, pintais rėmais, aptrauktos oda), keramika ir kt.

XIX a. pr. mandanai dalijosi į 13 matrilinijinių giminių (dalis jų pramaišiui su hidatsais). Kiekviena gyvenvietė susidėdavo iš dviejų brolijų, iš kurių kiekviena turėdavo vadą (viena – pagal paveldėjimą „taikos meto" vadą, kita – renkamą karvedį). Buvo karinių draugijų, suskirstytų pagal amžių, sistema (pagrindinė draugija – „Bizonai"), taip pat moterų apeiginės draugijos.

Tradicinei tikybai būdingas šamanizmas, tikėjimas asmeninėmis dvasiomis-globėjomis (su jomis susijusi pagrindinė vasaros apeiga – okipa). Apeiginiai rūbai puošti kalnų avinų pūkais. Vyrai pindavosi kasas, jas apsukdavo bebrų odomis. Jaunuoliai, priklausę „Juodaburnių" karinei draugijai, išsijuodindavo dantis.

* Mandanų ir arikarų delegacija (XIX a. pab.–XX a. pr.)Mandanų ir arikarų delegacija (XIX a. pab.–XX a. pr.)
* Mandanų šokių troba (Maklino apygarda, Šiaurės Dakota)Mandanų šokių troba (Maklino apygarda, Šiaurės Dakota)
* Mandanų būsto vidaus rekonstrukcijaMandanų būsto vidaus rekonstrukcija
* Mandanai (XIX a. vid. piešinys)Mandanai (XIX a. vid. piešinys)
* Mandanų karys (XIX a. piešinys)Mandanų karys (XIX a. piešinys)
* Mandanės uogauja (~1908 m.)Mandanės uogauja (~1908 m.)
* Mandanų mokasinaiMandanų mokasinai

Šaltiniai
---------

1. ↑  mhq Duomenys apie kodu „mhq" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
2. ↑
3. ↑  *Мандан*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
| **Thalictrum flavum** |
| --- |
| Geltonasis vingiris (*Thalictrum flavum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Vėdryniniai  *( Ranunculaceae)* |
| Gentis: | Vingiris  *( Thalictrum)* |
| Poklasis: | Geltonasis vingiris  *( Thalictrum flavum)* |

 |

**Geltonasis vingiris** (*Thalictrum flavum*) – vėdryninių (*Ranunculaceae*) šeimai priklausanti augalų rūšis. Savaime paplitęs Šiaurės Afrikoje, beveik visoje Europoje (išskyrus Britanijos salas), Kaukaze, Azijoje.[1]

Aprašymas
---------

Geltonasis vingiris yra vienas aukščiausių genties atstovų – žiedynai kartais ištįsta į 2 m aukštį. Žiedai sutelkti į smulkiai šakotus, šluotelės formos žiedynus. Auga derlinguose, puriuose, priemolinguose dirvožemiuose. Mėgsta drėgnas vietas, gamtoje auga pelkėtose pievose ar upelių pakrantėse. Lengvose, greitai išdžiūstančiose žemėse skursta, dažnai užsikrečia miltlige, galiausiai išnyksta. Žydi birželio, liepos ir rugpjūčio mėnesiais, stiebai pasipuošia citrininės-geltonos spalvos žiedais.[2][3][4]

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Taxon: Thalictrum flavum L.". ars-grin.gov (Germplasm Resources Information Network). Nuoroda tikrinta 2017-10-19.
2. ↑
3. ↑
4. ↑  „Common Meadow-rue". irishwildflowers.ie. Nuoroda tikrinta 19 October 2017.
Koordinatės: 55°22′43″š. pl. 22°03′10″r. ilg.﻿ / ﻿55.3787°š. pl. 22.0527°r. ilg.﻿ / 55.3787; 22.0527

|  Vizbarų šv. Pranciškaus Asyžiečio koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Šilutės |
| **Savivaldybė** | Tauragės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Visbarai |
| **Adresas** | Koplyčios g. 2 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | XVIII a. |
| **Stilius** | liaudies architektūra |

**Vizbarų šv. Pranciškaus Asyžiečio koplyčia** – katalikų koplyčia, esanti Tauragės rajone, Žygaičių seniūnijoje, Visbarų kaime, prie kelio  **4514**  Žygaičiai–Visbarai–Bikavėnai , už 8 km į šiaurę nuo Žygaičių. Įsiterpusi atskirame sklype tarp sodybinių namų, buvusiose nebenaudojamose kapinaitėse. Statinys mūrinis, sudėtas iš lauko riedulių ir plytų, atviru priengiu. Artimos aplinkos perimetrą žymi pavieniai akmenys, žalia veja.

Interjero fragmentas
Buvusi mauzoliejinė koplyčia suremontuota, įrengta laikyti pamaldoms. Nelikę angų į buvusias kriptas. Pamato cokolyje įmūrytas vienos kriptos antkapinis akmuo su įrašais. Koplyčia atidaroma šv. Mišioms keletą kartų metuose, per didžiąsias šventes. Telpa apie 20 žmonių. Kasmet spalio 4 d. kaimo gyventojai švenčia šv. Pranciškaus atlaidus. Priklauso Vainuto šv. Jono Krikštytojo parapijai.

Istorija
--------

Visbaruose buvę du dvarai. Dvarų pastatai neišliko. Išlikusios dvejos neveikiančios kapinės. Vienos jų atsirado XVIII a. kada jose Visbarų dvaro savininkas Gimbutas iš lauko akmenų ir plytų pastatė koplyčią. Koplyčioje ir greta jos buvusios kriptos. Čia 1764 m. palaidotas Gimbuto sūnus. Po Pirmojo pasaulinio karo koplyčia sunyko, buvo išplėštos kriptos.

Sovietmečiu koplyčios pastatas buvo nuniokotas, be stogo, su keliais sienų fragmentais. Atgimimo metais vietos meistrų atstatyta, papuošta.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vizbarų šv. Pranciškaus Asyžiečio koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Sukruto ir Visbarai – sukūrė bendruomenę, svajoja apie asfaltuotus kelius *kurjeris.lt*
2. ↑  Vainuto šv. Jono Krikštytojo parapija *telsiuvyskupija.lt*
3. ↑  Žygaičių seniūnija. Apie seniūniją Archyvuota kopija 2022-10-06 iš Wayback Machine projekto. *taurage.lt*
|  Paesai |
| --- |
| Paesų muzikantaiPaesų muzikantai |
| Gyventojų skaičius | 119 000 |
| Populiacija šalyse | Kolumbijos vėliava Kolumbija |
| Kalba (-os) | paesų, ispanų |
| Religijos | katalikybė, prigimtinė tikyba |
| Giminingos etninės grupės |  ?andakiai, guambijai, čibčai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Paesai |

**Paesai** (*páez*) arba ***nasai*** (*nasa*) – indėnų tauta, priskiriama čibčams, gyvenanti pietvakarių Kolumbijoje, Kaukos ir Huilos departamentuose, prie Paeso upės. Populiacija – 80–120 tūkst. žmonių. Paesų kalba neaiškios kilmės, ją bandoma gretinti su kitoms apylinkių indėnų kalbomis, didelė dalis paesų kalba ispaniškai. Dauguma – Romos katalikai, kiti puoselėja tradicinę tikybą.

Iki ispanų užkariavimo XVI a. paesai buvo gimininėje santvarkoje, pasižymėjo karingumu, aukodavo žmones. Kolumbijos nepriklausomybės kovų metu palaikė respublikonus. Dabartiniai paesai kovoja už savo autonomiją ir tradicinės kultūros išsaugojimą.

Verčiasi daugiausia kapline žemdirbyste – augina įvairius kukurūzus, bulves, pupeles, bolivines balandas, moliūgus, kviečius ir kt. Negausiai laiko naminius gyvūnus – smulkius raguočius, kiaules, arklius, naminius paukščius, šunis. Nuo XX a. vid. verčiasi ir prekyba – pardavimui augina kavą, perka žemės ūkio įnagius, alkoholinius gėrimus. Garsėja kaip geri tiltų iš lianų ir bambuko statytojai.

Tradicinis paesų būstas statomas iš vytelių ir cukranendrių, dabar – aptepamas moliu, atsirado vidinės pertvaros. Kai kuriuose kaimuose išlikę didieji svečių namai.

Rūbas buvo menkas, nešiodavo daug papuošalų, taip pat ir auksinių. Dabar vyrai dėvi kreoliškus rūbus, moterys – sijonus ir iš dviejų audeklų sujungtus viršutinius rūbus. Nešiojasi austinius krepšelius nedideliems daiktams.

Paesų šeima mažoji, neolokalinė, giminės linija vedama pagal abu tėvus. Kai kuriose bendruomenėse išlikę vadai. Iš dalies išlikusi mitologija, šamanizmas.

* Paesų moterys prekiaujaPaesų moterys prekiauja
* Muzikantai su kuvy fleitomisMuzikantai su *kuvy* fleitomis
* Betulijos paesų švietimo centrasBetulijos paesų švietimo centras
* XX a. pr. paesų sukilėlis, siekęs sukurti paesų valstybę, Kintinas Lamė (Quintín Lame), suimtas kolumbiečiųXX a. pr. paesų sukilėlis, siekęs sukurti paesų valstybę, Kintinas Lamė (*Quintín Lame*), suimtas kolumbiečių

Šaltiniai
---------

1. ↑  pbb Duomenys apie kodu „pbb" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
2. ↑  *ПАЭС*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Fortunella hindsii** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Rūtiniai  *( Rutaceae)* |
| Gentis: | Kinkanas  *( Fortunella)* |
| Rūšis: | Mandarininis kinkanas  *( Fortunella hindsii)* |

 |

**Mandarininis kinkanas** (*Fortunella hindsii*) – rūtinių (*Rutaceae*) šeimos kinkanų (*Fortunella*) genties augalų rūšis.

Dygus krūmas (2n = 18). Žinoma tetraploidinė forma (2n = 36).

Vaisiai – smulkūs 1-1,5 cm skersmens beveik rutuliški, skaisčiai ar raudonai oranžiniai citrinvaisiai. Minkštimas aštraus skonio, nevalgomas. Sulčių maišelių mažai, jie smulkūs, verpstiški.

Laukiniai mandarininiai kinkanai gausiai auga Pietryčių Kinijoje (*Guangdong* provincijoje), kalvose ir kalnuose.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Geltonkūnio preparatas, žiūrint mikroskopu
**Geltonkūnis** (lot. *corpus luteum*) – tai laikinoji vidaus sekrecijos liauka, kuri susidaro moters kiaušidėje po ovuliacijos vietoje suplyšusio folikulo. Ji gamina hormoną progesteroną.

Geltonkūnio susidarymą lemia hipofizės priekinėje dalies išskiriami hormonai. Geltonkūnio raidos stadijos:

* proliferacija – jos metu auga plyšusio folikulo granulocitai,
* vaskuliarizacija – granulocitai tampa liuteininiais (juose kaupiasi daug karotino ir ksantofilo, ir dėl to ląstelės pagelsta),
* agregacija – liuteininės ląstelės kaupiasi sluoksneliais,
* degeneracija – liuteininiai sluoksneliai ima irti ir geltonkūnis susitraukia.

Menstruacinis (vadinamasis „netikrasis", kai nėra įvykęs apvaisinimas) geltonkūnis funkcionuoja antrojoje moters ciklo fazėje, maždaug 10–12 dienų. Maždaug 2–3 dienos iki mėnesinių jis ima degeneruoti – nustoja gaminti hormonus, praranda geltoną atspalvį, liuteininės ląstelės pakeičiamos jungiamuoju audiniu ir susidaro randas – balkšvasis kūnas. Tačiau jeigu kiaušialąstės apvaisinimas yra įvykęs, susidaro nėštuminis geltonkūnis (vadinamas „tikruoju"), kuris funkcionuoja pirmąsias 12–16 nėštumo savaičių ir gamina progesteroną, paskui jo veikla sumažėja ir galiausiai išnyksta, o hormonų sekrecijos funkciją iki nėštumo pabaigos perima placenta.
| Paelbrusės nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Elbruso papėdės Elbruso papėdės |
| **Vieta:** | Rusijos vėliava Rusija(Kabardos-Balkarijos vėliava Kabarda-Balkarija) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Tyrnyauzas |
| 

Žemėlapis rodantis Paelbrusės nacionalinis parkas vietą.Paelbrusės nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 43°21′0″ š. pl. 42°33′0″ r. ilg.﻿ / ﻿43.35000°š. pl. 42.55000°r. ilg.﻿ / 43.35000; 42.55000Koordinatės: 43°21′0″ š. pl. 42°33′0″ r. ilg.﻿ / ﻿43.35000°š. pl. 42.55000°r. ilg.﻿ / 43.35000; 42.55000 |
| **Plotas:** | 1010,2 km² |
| **Įkurtas:** | 1986 m. |
|  **Vikiteka:** | Paelbrusės nacionalinis parkas |

**Paelbrusės nacionalinis parkas** (rus. *Национальный парк «Приэльбрусье»*) – saugoma gamtos sritis Rusijoje, Kabarda-Balkarijoje, Elbruso kalno papėdėje (Paelbrusėje), ~140 km į pietvakarius nuo Nalčiko. Įsteigtas 1986 m.

Parkas apima Didžiojo Kaukazo Centrinio ir Šoninio kalnagūbrių vidurinę dalį. Būdingas aukštikalnių kraštovaizdis (aukštis 1400–5642 m). Apima Baksano ir Malkos aukštupius. Gausu krioklių, šaltinių („Narzanų slėnis").

Būdingas vertikalusis zoniškumas – kalnų papėdėse veši spygliuočių miškai, aukščiau – retmiškiai, krūmynai, o arčiau viršūnų – subalpinės ir alpinės pievos. Jose žydi uolaskėlės, sinavadai, šilagėlės, katilėliai, lelijos. Paelbrusės nacionaliniame parke stebėtos 63 žinduolių, 111 paukščių, 8 varliagyvių, 11 roplių, 6 žuvų rūšys. Būdingesni gyvūnai: miškinė kiaunė, europinis vilpišys, rudasis lokys, gemzė, stirna, paprastasis aklys, balėsas, stepinis šeškas, kubaninis ožys, kaukazinis ularas, kaukazinis tetervinas, ūdra, juodasis grifas, kilnusis erelis, aviėdra, maitvanagis, palšasis grifas, sakalas keleivis, pasitaiko leopardų.

Parko teritorijoje plėtojamas alpinizmas, įrengtos kalnų slidinėjimo trasos.

* Čegeto kalnasČegeto kalnas
* Malkos slėnis po audrosMalkos slėnis po audros
* Kalnų šlaitaiKalnų šlaitai
* Baksano tarpeklisBaksano tarpeklis

Šaltiniai
---------

1. ↑
Kagujos paleidimo momentas.
**Kaguja** (jap. かぐや = *kaguya*) arba **SELENE** (nuo angl. *Selenological and Engineering Explorer*, liet. *selenologinis ir inžinerinis tyrinėtojas*) – Japonijos 2007 m. rugsėjo 14 d. į kosmosą paleistas Mėnulio palydovas, veikęs iki 2009 m. birželio 10 d. Kaguja tyrinėjo Mėnulio kilmę, formavimąsi ir rinko informaciją, reikalingą tolimesniam tyrimų vystymui. Palydovas skriejo maždaug 100 km aukštyje, kuris misijai artėjant prie pabaigos buvo palaipsniui mažinamas ir galiausiai, kaip planuota, Kaguja sudužo atsitrenkęs į Mėnulio paviršių.[1]

Kaguja į orbitą buvo paleistas su H-IIA kosmine raketa iš Tanegašimos kosminių skrydžių centro.

Palydovo pavadinimas kilo iš X a. pasakos apie bambukų kirtėją, kurios viena iš veikėjų yra Mėnulio princesė Kaguja.

2017 m. Japonija planuoja į Mėnulį išsiųsti antrą misiją, pavadintą SELENE-2.[2]

Šaltiniai
---------

1. ↑  KAGUYA (SELENE), JAXA
2. ↑  Japan SELENE-2 Lunar Mission Planned For 2017, Asian Scientist, 2012-07-16

Nuorodos
--------

* Oficialus puslapis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

Ši rūšis „plaukioja" smėlyje judindama visą kūną, dėl to jai būdingos labai sutrumpėjusios galūnės
**Rudimentas** – savo pirminę funkciją evoliucijos metu praradęs organas. 1893 m. Robert Wiedesheim paskelbė 86 žmogaus organų, kurių funkcijos buvo nežinomos, sąrašą. Teoriškai jie galėjo būti laikomi rudimentiniais, tai yra praradusiais savo funkciją evoliucijos metu.

Šiais laikais rudimentinių organų sąrašas yra žymiai mažesnis ir labai diskutuotinas. Rudimentiniais organais laikomas, pvz. apendiksas ir protiniai dantys. Rudimentine reakcija laikomas odos pašiurpimas tam tikrose emocinėse būsenose. Manoma, kad tai išlikusi gyvūnų plaukų pašiaušimo reakcija pavojaus akivaizdoje siekiant atrodyti didesniems ir taip atbaidyti priešą.

Banginių kūne galima rasti rudimentines buvusių galūnių kaulų liekanas.

Organai tampa rudimentiniais, kai pakinta rūšies gyvenimo sąlygos ir jie tampa gyvybiškai nesvarbūs, arba kai juos pavaduoja kiti organai.

Išnašos
-------

1. ↑  Bernard Delahousse; Martin Meganck (2009 m.) „Engineering in Context". 270 p. ISBN 978-87-7675-700-7.
2. ↑  Robert Wiedersheim (1893 m.) „The Structure of Man: an index to his past history". Londonas: Macmillan and Co. ISBN 978-0548486634


|  |  |
| --- | --- |
|  | Šis straipsnis yra tapęs savaitės straipsniu. |
| Padievaičio piliakalnis |
| --- |
| Padievaičio piliakalnio papėdė |
| 

Padievaičio piliakalnisPadievaičio piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°32′17″ š. pl. 21°59′46″ r. ilg.﻿ / ﻿55.53806°š. pl. 21.99611°r. ilg.﻿ / 55.53806; 21.99611Koordinatės: 55°32′17″ š. pl. 21°59′46″ r. ilg.﻿ / ﻿55.53806°š. pl. 21.99611°r. ilg.﻿ / 55.53806; 21.99611 |

 |
| Vieta | Šilalės rajonas |
| Seniūnija | Kvėdarnos seniūnija |
| Aukštis | 12-16 m |
| Plotas | 55x8-10 |
| Priešpilis | gyvenvietė |
| Naudotas | I tūkstantmečio I p.-XIV a. |
| Žvalgytas | 1902, 1964 |

Piliakalnis žiemą, nuo Velnio sosto pusės
**Padievaičio piliakalnis** arba **Kvėdarnos piliakalnis** – piliakalnis Šilalės rajono savivaldybės teritorijoje, 2 km į pietus nuo Kvėdarnos, Jūros kairiajame krante, prie jos santakos su Vėžos (kitaip – Druskio, Druskinės) upeliu. Registro kodas A725K1P.

Piliakalnis
-----------

Iš pietvakarių piliakalnį juosia Jūra, iš pietų ir rytų – Vėžos slėnis, šiaurinėje pusėje – aukštuma. Šlaitai statūs, 12–16 m aukščio. Aikštelė 55 m ilgio ir 8–10 m pločio, jos pietvakarinis kraštas nuslinkęs į Jūrą. Aikštelėje yra kultūrinis sluoksnis. Piliakalnį nuo aukštumos skiria 4,5 m aukščio pylimas, už kurio yra 8 m pločio ir 1,5 m gylio griovys.

Į šiaurę nuo piliakalnio, už šiaurinėje pašlaitėje esančio griovio, tarp Jūros ir Vėžos slėnių, yra buvusi 77 m ilgio priešpilio aikštelė, jos pietinis galas 50 m, šiaurinis – 90 m pločio, kultūrinis sluoksnis suardytas ariant. Iš šiaurės ją juosia apie 90 m ilgio griovys. Į šiaurę nuo priešpilio ir į rytus nuo piliakalnio, Vėžos kairiajame krante, yra senovinės gyvenvietės liekanų.

Tyrimai
-------

1902 m. piliakalnį aprašė Liudvikas Kšivickis, 1964 m. jo žvalgomuosius archeologinius tyrimus atliko Lietuvos istorijos institutas. L. Kšivickis griūvančiame pietvakariniame šlaite aptiko daug degėsių ir apdegusio molio. Vėliau rasta lipdytos grublėtu paviršiumi ir žiestos keramikos. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

Istorija
--------

Manoma, kad piliakalnyje stovėjo Kvėdarnos arba Gedimino pilis, kuri priklausė Žemaitijos gynybinei sistemai, 1329 m. sunaikinta kryžiuočių. Prie piliakalnio, slėnyje, Vėžos kairiajame krante, yra Padievaičio akmuo, vadinamas Velnio Sostu. Akmens skersmuo yra 1,5 m, turi pusapvalų įdubimą viename krašte.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Norgėlų piliakalnis 20 km | Stalgėnų piliakalnis 33 km | Šiuraičių piliakalnis 22 km |  |
| Jomantų piliakalnis 27 km  Šiūraičių piliakalnis 25 km |  | Padievyčio piliakalnis 17 km  Rūbaičių piliakalnis 13 km |
| Žakainių piliakalnis 20 km | Pakisio piliakalnis 10 km  Lileikėnų piliakalnis 10 km | Pavėžio piliakalnis 2 km  Rubinavo piliakalnis 12 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Padievaičio piliakalnis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 375 psl.
2. ↑  „Šilalės rajono savivaldybė - Lankytinos vietos". *silale.lt*. 2011-01-16. Suarchyvuotas originalas 2016-04-16. Nuoroda tikrinta 2016-04-16.

Nuorodos
--------

* Padievaičio piliakalnis
| Kaguanas |
| --- |
|  Tiltas per Kaguaną ties San Visente Kaguanu |
| **Ilgis** | 470 km |
| **Baseino plotas** | 14 530 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1090 m³/s |
| **Ištakos** | Rytų Andų Kordiljera |
| **Žiotys** | Kaketa |
| **Šalys** |  Kolumbija |

**Kaguanas** (isp. *Río Caguán*) – upė pietų Kolumbijoje, Kaketos departamente; kairysis Kaketos intakas (Amazonės baseinas). Prasideda Rytinėje Andų Kordiljeroje, piečiau Pistacijų Kordiljeros nacionalinio parko, 2800 m aukštyje, San Visente Kaguano savivaldybėje. Teka į pietryčius, pietus, smarkiai vinguriuoja. Įteka į Kaketą Putumajo departamento pasienyje.

Didžiausi intakai: Gvajasas, Sunsija (dešinieji).

Aukštupys slenkstėtas. Didžiausias miestas prie Kaguano – Kartachena del Čaira. Upės baseine gyvena daugiausia indėnai vitotai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Río Caguán: todo lo que necesita conocer sobre él, *Ríos del Planeta*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kahabonas |
| --- |
| Upė Semuk Čampėjaus parke Upė Semuk Čampėjaus parke |
| **Ilgis** | 196 km |
| **Baseino plotas** | 2459 km² |
| **Vidutinis debitas** | 164,2 m³/s |
| **Ištakos** | Siera de las Minasas |
| **Žiotys** | Poločikas |
| **Šalys** | Gvatemala |
|  |
|  **Vikiteka** | Kahabonas |

**Kahabonas** (isp. *Río Cahabón*) – upė Gvatemaloje, Aukštutinio Verapaso departamente; Poločiko kairysis intakas (Karibų jūros baseinas). Prasideda Siera de las Minaso kalnagūbryje, į netoli nuo Taktiko. Aukštupyje teka į šiaurės rytus, vėliau į rytus, pietryčius. Įteka į Poločiką netoli Kansoso miesto, paribyje su Isabalio departamentu.

Turi ~50 intakų. Vagoje įrengtos dvi hidroelektrinių užtvankos. Netoli Lankino upė patenka į Semuk Čampėjaus gamtos draustinį. Kahabono slėnis nuo pat majų laikų yra svarbiausias žemdirbystės plotas ir susisiekimo arterija. Miestai prie Kahabono: Kobanas, San Pedro Karčia, Lankinas, Santa Marija Kahabonas.

Pavadinimas Kahabonas kilo nuo kekčių žodžio *chikajbom*, reiškiančio „spalvoto smėlio vieta".
19 a. animacija, vaizduojanti mandagų pasisveikinimą.
**Mandagumas** – gebėjimas laikytis tam tikroje kultūrinėje terpėje priimtų tinkamo elgesio normų. Dažniausiai mandagumas siejamas su pagarbos rodymu, atidumu aplinkiniams, taktiškumu, etiketo normų išmanymu. Pagal mandagumo kriterijus gali būti vertinamas tiek žmogaus elgesys (neverbalinė komunikacija), tiek ir kalba (verbalinė komunikacija). Kiekviena kultūra (ar subkultūra, kaip kad tam tikro socialinio sluoksnio nariai) turi savas taisykles, pagal kurias apibrėžiamas mandagumas, todėl tas pats veiksmas vienoje kultūroje gali būti vertinamas kaip mandagus, o kitose – kaip nekultūringas, stačiokiškas.[1]

Mandagumas tokių tyrinėtojų kaip Penelope Brown ir Stephen Levinson skirstomas į dvi pagrindines kategorijas: negatyvųjį mandagumą ir pozityvųjį mandagumą. Manoma, kad skirtingos kultūros (arba skirtingi tos pačios kultūros socialiniai sluoksniai) yra linkę akcentuoti vieną iš šių mandagumo rūšių.[2]

* Negatyvusis mandagumas susijęs su mandagumo supratimu kaip atsiribojančiu ir atstumą su kitu žmogumi išlaikančiu elgesiu. Tokiais atvejais mandagus yra tas, kas elgiasi formaliai, pagarbiai, laikosi etiketo normų, siekia kitų netrukdyti, nesukelti jiems rūpesčių, naudoja netiesioginius išsireiškimus kalboje.
* Pozityvusis mandagumas siejamas su betarpiško ryšio kūrimu, dėmesio rodymu. Tokiu atveju bus mandagu, kai su kitu žmogumi aktyviai bendraujama, bandoma įsigilinti į jo asmenybę, ieškoma sutampančių interesų, siekiama įtraukti į bendras veiklas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Concise Encyclopedia of Pragmatics.* Elsevier, 2009, p. 711
2. ↑  Rosina Márquez-Reiter. *Linguistic Politeness in Britain and Uruguay: A Contrastive Study of Requests and Apologies*. John Benjamins Publishing, 2000, p. 15
|  |
| --- |
| LaFerrari |
|  |
| Bendra informacija |
| Gamintojas | Ferrari |
| Metai | 2013-2018 m. |
| Dizaineris (-iai) | Flavio Manzoni |
| Chronologija |
| Prieš tai | Ferrari Enzo |
| Kėbulas ir važiuoklė |
| Klasė | Sportinis automobilis |
| Kėbulo tipas (-ai) | 2 durų Berlinetta |
| Variklis ir transmisija |
| Variklis (-iai) | 6.3 L F140 V12, elektrinis variklis su KERS |
| Transmisija (-os) | 7 pavarų dvigubos sankabos |
| Išmatavimai |
| Ratų bazė | 2 650 mm |
| Kita informacija |

**LaFerrari** – 2 durų Berlinetta tipo riboto kiekio hibridinis Ferrari sportinis automobilis. Jis buvo pademonstruotas 2013 m. Ženevos automobilių parodoje. Iš viso buvo pagaminta 500 LaFerrari kupė modelių, kurių kiekvienas kainuoja apie 1,69 milijonus JAV dolerių. Nuo 2016 iki 2018 m. buvo pagaminta 210 specialių *Aperta* modelių su nukeliamu stogu, skirtų kompanijos 70-mečiui paminėti.

Modelio 6,3 l F140 V12 variklis išvysto 789 AG, o KERS sistema jas padidina iki 950 AG.

LaFerrari kėbulas pagamintas iš anglies pluošto – jį pagaminti padėjo Scuderia Ferrari ekipos technikos direktorius Rory Byrne.

Ferrari teigimu, šis modelis pasiekia maksimalų 350 km/val greitį, iki 100 km/val įsibėgėja per mažiau nei 3 s. Šis modelis Fiorano trasos ratą įveikė per 1 minutę ir 20 sekundžių, tapdamas greičiausiu gatvėms skirtu automobliu pagal šį rodiklį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ferrari unveils all-new hybrid supercar – and calls it LaFerrari
2. ↑  The Topless LaFerrari Aperta Is Unbelievably Gorgeous
3. ↑  FERRARI’S MOST AMBITIOUS PROJECT
4. ↑  Ferrari’s New Flagship Is The 'La Ferrari' Supercar: Video
5. ↑  LaFerrari – focus on vehicle dynamics
|  |
| --- |
| Etnografinis Kurpių muziejus |
|  |
| Įkurtas | 1927 m. birželio 19 d. |
| Vieta | Novogrudas, Lenkija Lietuva |
| Svetainė | www.skansenkurpiowski.republika.pl/ |

**Etnografinis Kurpių muziejus** (lenk. *Skansen Kurpiowski w Nowogrodzie im. Adama Chętnika*) yra Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Lomžos apskrityje, Novogrudo mieste. Muziejuje eksponuojama Kurpių etnografinės grupės tradicijos, kultūra, gyvenimo būdas ir architektūra.

Muziejus
--------

Muziejų 1927 m. birželio 19 d. įkūrė lenkų etnografas, Kurpių etnografinės grupės tyrinėtojas Adam Chętnik. Muziejus įkurtas ties Narevo ir Pisos upių santaka. Tai vienas iš seniausių etnografinės grupės muziejų Lenkijoje. Muziejuje yra apie 3000 eksponatų iš kurių didžiąją daugumą surinko muziejaus įkūrėjęs tyrinėdamas Kurpių girią. Muziejaus įkūrėjęs pradėjo rinkti įvairius daiktus ir medžiagą apie Kurpius nuo 1909 metų. Per I pasaulinį karą dalis surinktos medžiagos buvo sunaikinta Lomžoje buvusiame muziejuje, todėl buvo nuspręsta įkurti atskirą muziejų. 1919 m. muziejaus įkūrėjęs nusipirko šias vietoves ir apsigyveno čia kartu su savo šeima bei pradėjo muziejaus įkūrimo darbus. 1923 m. buvo pastatytas pirmasis muziejaus statinys, kuriame buvo jau apie 2,000 eksponatų. 1927 m. birželio 19 d. muziejus buvo iškilmingai atidarytas. Muziejaus įkūrėjęs ir buvo muziejaus direktoriumi iki II pasaulinio karo. Per karą muziejus stipriai nukentėjo ir buvo atstatinėjamas iki 1958 metų. Apie 1970 m. muziejuje buvo jau 16 didelių ir 14 mažų medinių Kurpių architektūrai būdingų statinių. Šiuo metu muziejuje yra 34 atskiri lankytini objektai. 

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Muziejaus tinklalapis (lenk.) Archyvuota kopija 2012-01-29 iš Wayback Machine projekto.;
* Muziejaus istorija (lenk.).

Literatūra
----------

* Kuczyńska Urszula, Skansen Kurpiowski im. Adama Chętnika w Nowogrodzie (przewodnik), Muzeum Okręgowe, Łomża 1997, ISBN 83-87108-02-2
* Marian Pokropek, Adam Chętnik - badacz Kurpiowszczyzny, Ostrołęckie Towarzystwo Naukowe, Muzeum Okręgowe w Ostrołęce, 1992
| Kahoraspranc. *Cahors* |
| --- |
|        |
| *Kahoras prie Lo upės ir Valantrė tiltas* |
|  |
| 

KahorasKahoras

44°26′0″ š. pl. 1°26′0″ r. ilg.﻿ / ﻿44.43333°š. pl. 1.43333°r. ilg.﻿ / 44.43333; 1.43333﻿ (Kahoras)Koordinatės: 44°26′0″ š. pl. 1°26′0″ r. ilg.﻿ / ﻿44.43333°š. pl. 1.43333°r. ilg.﻿ / 44.43333; 1.43333﻿ (Kahoras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| **Regionas** | Oksitanija |
| **Departamentas** | Lo |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 19 937  |
| **Plotas** | 64,7 km² |
| **Tankumas** (2019) | 308 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Kahoras |

**Kahoras** (pranc. *Cahors*) – miestas pietvakarių Prancūzijoje, Oksitanijoje, 90 km į šiaurę nuo Tulūzos; Lo departamento centras. Įsikūręs prie Lo upės, karstiniame Kversi krašte. Greta miesto eina Paryžiaus–Tulūzos geležinkelis ir plentas. Miestas garsėja kaip vyno *Cahors* gamybos centras. Apylinkėse plyti vynuogynai. Taip pat automobilių dalių, elektrotechnikos, chemijos, baldų pramonė. Veikia vynininkystės muziejus. Vystomas turizmas.

Išlikęs senamiestis su XII–XIV a. architektūros paminklais (romaninė gotikinė Šv. Stepono katedra, statyta 1119 m.; gotikinis Valentrė tiltas su trimis bokštais, 1308 m.; XIV a. popiežiaus Jono XXII rūmų, miesto gynybinių sienų su Pakartųjų bokštu ir Šv. Mykolo vartais liekanos), taip pat romėniškos termos, XIV–XV a. gyvenamieji namai.

Istorija
--------

Dabartinio Kahoro vietoje senovėje gyveno keltai kadrukai (nuo jų gyvenvietės pavadinimo *Cadurcorum* ir kilo Kahoro vardas), kuriuos I a. pr. m. e. užkariavo Julijus Cezaris. Netrukus iškilo kaip *Divona Cadurcorum* miestas, bet vėliau užkariautas vestgotų, frankų, saracėnų (732 m.). 1316–1789 m. Kahoras buvo vyskupo valda. Šiame mieste gimęs popiežius Jonas XXII 1331 m. įkūrė universitetą, kuris veikė iki 1751 m. (sujungtas su Tulūzos universitetu). Viduramžiais buvo didelis finansinis centras, liūdnai pagarsėjo dėl lupikavimo (Dantės „Dieviškojoje komedijoje" minimas greta Sodomos kaip itin nuodėmingas miestas).

* Kahoro reginysKahoro reginys
* Šv. Stepono katedraŠv. Stepono katedra
* Vyskupų rūmaiVyskupų rūmai

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. 
4. ↑
5. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 195
6. ↑  Bernhard Maier, *Dictionary of Celtic Religion and Culture*. Boydell and Brewer, 1997.
7. ↑  *Cahors*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003