recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 54°53′42.22″ š. pl. 23°53′37.02″ r. ilg.﻿ / ﻿54.8950611°š. pl. 23.8936167°r. ilg.﻿ / 54.8950611; 23.8936167

|  |
| --- |
| **Švabės hebrajų gimnazija** |
| [[Vaizdas:|Švabės hebrajų gimnazija herbas|center|100px]] |
| Švabės hebrajų gimnazija |
| **Adresas** | Kaunas, Karaliaus Mindaugo pr. 11 |
| **Direktorius(-ė)** |  |
| **Mokinių skaičius** | 368 (1929–1930 m.) |
| **Įkūrimo data** | 1927 m. |
| **Uždarymo data** | 1940 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** |  |

**Kauno Švabės hebrajų gimnazija** (hebr. ‏הגימנסיה העברית ע"ש שוואבה בקובנה‏‎) – buvusi žydų gimnazija su dėstomąja hebrajų kalba, veikusi 1927-1940 m. Kaune.

Istorija
--------

Nuo 1927 m. gimnazija buvo įsikūrusi Draugijos mokslams skleisti tarp žydų naujai pastatytoje mokykloje Prieplaukos Kranto gatvėje (dab. Karaliaus Mindaugo pr. 11).

1929–1930 mokslo metais joje mokėsi 202 berniukai ir 166 mergaitės (viso 368). Dabar šiame pastate įsikūręs Kauno paslaugų verslo darbuotojų profesinio rengimo centras, o prie įėjimo pritvirtinta lentelė lietuvių ir hebrajų kalbomis skelbia: „*Šiuose rūmuose 1927–1940 veikė Kauno žydų (hebrajų) gimnazija, kurios dauguma auklėtinių žuvo per holokaustą*".

Mokyklą įkūrė žymus žydų švietėjas Moshe Schwabe (1889-1956).

Žymūs mokiniai
--------------

* Leah Goldberg, rašytoja, Izraelio premijos laureatė
* Dov Levin, istorikas

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kauno Švabės hebrajų gimnazija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Švabės hebrajų gimnazija (anglų k.) Archyvuota kopija 2012-12-07 iš Wayback Machine projekto.
* Kauno žydų istorija ir paveldas: švietimas Archyvuota kopija 2016-03-31 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Gojanijaport. *Goiânia* |
| --- |
|              |
| *Gojanija naktį* |
|  |
| 

GojanijaGojanija

16°40′0″ p. pl. 49°15′0″ v. ilg.﻿ / ﻿16.66667°š. pl. 49.25000°r. ilg.﻿ / 16.66667; 49.25000﻿ (Gojanija)Koordinatės: 16°40′0″ p. pl. 49°15′0″ v. ilg.﻿ / ﻿16.66667°š. pl. 49.25000°r. ilg.﻿ / 16.66667; 49.25000﻿ (Gojanija) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3)------ vasaros: (UTC-2) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Vidurio vakarų regionas |
| **Valstija** | Gojasas Gojasas |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 1 281 975  |
| **Altitudė** | 749 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Gojanija |

**Gojanija** (portug. *Goiânia*) – miestas Brazilijos vidurio vakaruose; Gojaso valstijos sostinė. 1,17 mln. gyventojų (2005). Apylinkėse teka keletas upių, iš kurių didžiausia – *Meia Ponte*. Su sostine miestą jungia automagistralė, yra oro uostas. Išvystyta drabužių, telekomunikacijų, maisto, baldų pramonė, kalnakasyba. Apylinkėse intensyvi žemdirbystė. Yra zoologijos sodas (nuo 1946 m.), *Cobra Veiga* gyvačių tyrimo centras. Muziejai: antropologijos, šiuolaikinio meno, ornitologijos ir kt. Du universitetai.

Istorija
--------

Kaip ir Brazilijos miestas ir Belo Horizontė, Gojanija yra planuotas miestas. Jis įkurtas 1933 m. spalio 24 d. Pirmiesiems pastatams (architektas – *Atílio Correia Lima*) būdingas dekoratyvinio meno stilius, vėliau imti statyti įvairaus stiliaus pastatai, turintys aukštą architektūrinę vertę.
| Gojasas*Goiás* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Gojaso vėliava | Gojaso herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Vidurio vakarų regionas |
| **Administracinis centras** | Gojanija |
| **Mezoregionai** | 5 |
| **Mikroregionai** | 18 |
| **Savivaldybės** | 246 |
| **Gubernatorius** | Alcides Rodrigues |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 7 206 589 |
| **Plotas** | 340 103 km² |
| **Tankumas** (2021) | 21 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | GojasasVikiteka |

**Gojasas** (port. *Goiás*) – valstija Brazilijoje, šalies centrinėje dalyje. Ribojasi su Tokantinsu šiaurėje, Bahija – šiaurės rytuose, Minas Žeraisu – pietryčiuose, Pietų Mato Grosu – pietuose ir Mato Grosu – vakaruose. Gojaso apsuptyje yra federalinė Brazilijos sostinė. Valstijos sostinė – Gojanija.

Geografija
----------

Visa valstijos teritorija yra Brazilijos plokščiakalnyje, kurio vidutinis aukštis siekia 750–900 m. Aukščiausia dalis yra Šapada Veadeiroso kalnai, kurių aukštis siekia 1676 m (Poso Alto k.). Gojase yra trijų didžiausių Brazilijos upinių baseinų – Amazonės, Paranos ir San Fransisko – vandenskyra. Svarbiausios upės yra Paranaiba, Aragvaja, Tokantinsas, Meja Pontė, Maranjanas, Parananas. Upės, kirsdamos plokščiakalnį sudaro daug vaizdingų kanjonų, krioklių ir slenksčių.

Klimatas tropinis, žemyninis. Karščiausio mėnesio vidutinė temperatūra 26 °C, šalčiausio – 22 °C. Lietingasis sezonas trunka nuo spalio iki kovo, sausasis – nuo balandžio iki rugsėjo. Vidutinis metinis kritulių kiekis – 1700 mm.

Didžiąją dalį valstijos dengia tropinė savana su krūmokšniais ir miškeliais, vadinama seradu. Upių slėniuose yra išlikę tropinių miškų. Gojase esantys Šapado de Veadeiroso ir Emaso nacionaliniai parkai bei Gojaso miestas įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Gyventojai
----------

Etninė sudėtis:

* pardo – 52,41 %
* baltieji – 41,45 %
* juodaodžiai – 5,6 %
* azijiečiai ir indėnai – 0,5 %

Didžiausi miestai
-----------------

* Gojanija – 1265 tūkst. gyv. (2008 m.)
* Aparesida de Gojanija – 494,9
* Anapolis – 331,3
* Luzianija – 203,8
* Rio Verdė – 158,8
* Aguas Lindas de Gojasas – 139,8
* Valparaiso de Gojasas – 120,8
* Trindadė – 102,8
* Kaldas Novas – 72,1

Rio Preto slėnis Šapada Veadeiroso kalnuose

Šaltiniai
---------

1. ↑  BRAZIL: States and Major Cities, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Brazilijos valstijos** |  |
| Akrė | Alagoasas | Amapa | Amazonė | Bahija | Espirito Santas | Gojasas | Maranjanas | Mato Grosas | Minas Žeraisas | Para | Paraiba | Parana | Pernambukas | Piaujis | Pietų Mato Grosas | Pietų Rio Grandė | Rio de Žaneiras | Rondonija | Roraima | Santa Katarina | Seara | Seržipė | San Paulas | Šiaurės Rio Grandė | Tokantinsas |
Brauktukai
**Brauktukas**, **mediatorius** arba **plektras** – mažas, dažniausiai plastikinis, įrankis groti gitara ar kitu styginiu instrumentu. Egzistuoja įvairių formų ir spalvų. Svarbi savybė – atsparumas lenkimui. Brauktukus gitaristai pasirenka pagal grojimo stilių. Solo gitaristai dažniausiai naudoja kietus brauktukus, o ritmo partijų grojimui renkasi minkštesnius.

Svarbus reikalavimas brauktukui – jis turi lengvai slysti per stygas. Pernelyg plonas ir lankstus brauktukas taip pat gali neperduoti gitaristo judesių pakankamai tiksliai, nes grojant jis nemažai išlinksta. Sakoma, jog svingo stiliumi grojantys gitaristai, sekdami Django Reinhardt, „groja kelnių sagomis".

Praeityje labai gera (ar net vienintele tinkama) medžiaga brauktukams buvo laikomas vėžlio kiautas. Kadangi vėžlio kiautų nepakanka, dauguma dabartinių brauktukų pagaminti iš plastiko, nors tokie gana greitai tampa dantyti – juos tenka keisti ar tvarkyti, poliruoti. Eddie Peabod visą gyvenimą grojo vienu ir tuo pačiu vėžlio kiauto brauktuku.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Das Plektrum banjoist.de

Taip pat skaitykite
-------------------

* Gitara
| **Trioza viridula** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Blakės  *( Hemiptera)* |
| Pobūris: | Lygiasparniai  *( Sternorrhyncha)* |
| Šeima: | Blakutės  *( Psyllidae)* |
| Gentis: | *Trioza*  *( Trioza)* |
| Rūšis: | Morkinė blakutė  *( Trioza viridula)* |

 |

**Morkinė blakutė** (*Trioza viridula*) – lygiasparnių (*Sternorrhyncha*) pobūrio blakučių (*Psyllidae*) šeimos vabzdys.

Turi dvi poras plėviškų sparnų, kurie yra ilgesni už kūną. Pilvelis segmentuotas. Kūnas 1,7–2 mm ilgio, šviesiai žalios spalvos. Lervos ir suaugėliai minta morkų ir kitų salierinių augalų lapų ir lapkočių sultimis. Dėl to pažeisti lapai nebeauga, o šakniavaisiai tampa kieti, neskanūs, smulkūs. Morkinė blakutė per metus išveda 1 jauniklių kartą. Suaugėliai žiemoja ant spygliuočių medžių, todėl labiau puola arčiau spygliuočių miškų augančias morkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Morkinė blakutė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 267
Koordinatės: 55°50′ p. pl. 67°25′ v. ilg.﻿ / ﻿55.833°š. pl. 67.417°r. ilg.﻿ / 55.833; 67.417

Vulastono ir Hermitės salos
Deseito salos siluetas
**Hermitės salos** (isp. *Islas Hermite*) – salynas pietų Čilėje, Ugnies Žemės salyne, į pietus nuo Ugnies Žemės salos, šalia Vulastono salyno; toliausiai į pietus nutolusi Čilės teritorija. Patenka į Magelano ir Čilės Antarktidos regioną (Čilės Antarktidos provincija). Horno saloje yra piečiausia Amerikos vieta – Horno kyšulys.

Salyną sudaro 7 kalnuotos, uolingos salos ir daug smulkių salelių bei uolų:

* Hermitė (143,59 km²)
* Cherdanas (6,09 km²)
* Heršelio sala (65,51 km²)
* Deseitas (40,40 km²)
* Horno sala (28,29 km²)
* Halas (3 km²)
* Maksvelas (1,02 km²)
* Sedlas, Aresifė, Čantikliras

Salos pavadintos pagal XVI–XVII a. olandų jūrininką Žaką Hermitą (*Jacques L’Hermite*). Dėl salyno nuo 1888 m. vyko ginčai tarp Čilės ir Argentinos. 1984 m. sutartimi Hermitės salos patvirtintos Čilei.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Hermìtė
| Hermono kalnas |
| --- |
| Hermono kalnas, dengiamas sniegoHermono kalnas, dengiamas sniego |
| **Aukštis** | 2814 m |
| **Žemynas** | Azija |
| **Šalys** | Sirijos vėliava Sirija, Libano vėliava Libanas |
| **Kalnynas** | Antilibanas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Hermono kalnas

  |
| **Koordinatės:** | 33°24′0″ š. pl. 35°51′0″ r. ilg.﻿ / ﻿33.40000°š. pl. 35.85000°r. ilg.﻿ / 33.40000; 35.85000Koordinatės: 33°24′0″ š. pl. 35°51′0″ r. ilg.﻿ / ﻿33.40000°š. pl. 35.85000°r. ilg.﻿ / 33.40000; 35.85000 |
|  |
|  **Vikiteka** | Hermono kalnas |

**Hermono kalnas** (arab. جبل الشيخ = *Džabal Eš-Šeich*, hebr. ‏הר חרמון‏‎ = *Har Chermon*) yra Antilibano kalnuose, Sirijos ir Golano aukštumų (oficialiai Libano, faktiškai Izraelio) pasienyje. Aukštis – 2814 m virš jūros lygio. Tai aukščiausias Sirijos ir Izraelio taškas. Slidinėjimo bazės. Regionas intensyviai kontroliuojamas Izraelio karinių oro pajėgų. Hermono kalnas – svarbus objektas Biblijoje.

Nuorodos
--------

Hermono paminėjimai Biblijoje
| Moronas*Morón* |
| --- |
| *Morono senamiesčio gatvė* |
|  |
| 

MoronasMoronas

22°06′0″ š. pl. 78°37′0″ v. ilg.﻿ / ﻿22.10000°š. pl. 78.61667°r. ilg.﻿ / 22.10000; 78.61667﻿ (Moronas (Kuba))Koordinatės: 22°06′0″ š. pl. 78°37′0″ v. ilg.﻿ / ﻿22.10000°š. pl. 78.61667°r. ilg.﻿ / 22.10000; 78.61667﻿ (Moronas (Kuba)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Kubos vėliava Kuba |
| **Provincija** | Sjego de Avilos provincija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1750 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 64 661  |
| **Altitudė** | 7 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Moronas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Morònas |

**Moronas** (isp. *Morón*) – miestas vidurio Kuboje, Sjego de Avilos provincijoje, į šiaurę nuo Sjego de Avilos, ant vandenyno (Buena Vistos įlankos) kranto. Per miestą eina Santa Klaros–Nuevitaso geležinkelis ir plentas. Vystoma maisto (mėsos, cukraus, tabako), medienos apdirbimo pramonė, apylinkėse auginamos cukranendrės, tabakas, kakava, kava, vaisiai, veisiami galvijai, yra chromo rūdos telkinių. Moronas – svarbus turistinis centras. Šalia miesto yra poilsiautojų pamėgtas Chardines del Rėjaus salynas (pagrindinis turistinis taškas – Kajo Kokas). Yra krašto muziejus.

Istorija
--------

Moronas įkurtas 1750 m. plėtota cukraus pramonė, žvejyba. XIX a. miestelį pasiekė geležinkelis. XX a. pr. tapo svarbiu transporto mazgu ir cukraus eksporto centru. Nuo XX a. antros pusės imtas plėtoti turizmas.

* Miesto gatvėMiesto gatvė
* Gaidžio paminklasGaidžio paminklas
* Miesto architektūraMiesto architektūra
* Krašto muziejusKrašto muziejus

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. ↑
4. ↑  *Morón*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Hermes House Band |
|  |
| Biografija |
| Kilmė | Nyderlandai Nyderlandai |
| Žanrai | pop muzika, dance muzika |
| Kūrinių kalbos | anglų |
| Aktyvumo metai | 1984- |
| Įrašų kompanija | Polydor |
| Svetainė | www.hermeshouseband.com |
| Nariai |
| Judith Ansems, Job Wijlacker ir Robin Maas |

**Hermes House Band** - 1984 m. Olandijoje, Roterdame studentų įkurta muzikos grupė. Išgarsėjo 1994 m. perdainavusi Gloria Gaynor 1979 m. dainą *I Will Survive*. Vėliau pardavė 2,5 mln. šios dainos įrašų. Studentams keičiantis, keitėsi ir grupės nariai (iš viso jų buvo 75).

Hermes House Band sudainuota *I Will Survive* versija tapo labai populiari sporto renginiuose, ypač Olandijoje (Roterdamo Feyenoord varžybose grojama po kiekvieno šeimininkų įvarčio), Ispanijoje, Turkijoje. Nuo 1998 m. Judith Ansems, Job Wijlacker ir Robin Maas sudaro pasovią grupės, pavadintos **HHB International** sudėtį. Grupė perdainavo taip pat tokias garsias dainas kaip *Country roads*, *Que sera, sera*. 2001 m. su DJ Ötzi perdainavo dainą *Live is Life*.

Hermes House Band yra išleidusi net 25 albumus ir singlus.

2003 m. grupė koncertavo Lietuvoje, „Radiocentro" apdovanojimuose.

Nuorodos
--------

* *I Will Survive* vaizdo klipas
*Tai straipsnis apie Lietuvos ežerą Telšių rajone. Apie ežerą Vilkaviškio rajone skaitykite straipsnyje Morkiškių ežeras*.
Koordinatės: 56°05′51″š. pl. 22°15′50″r. ilg.﻿ / ﻿56.0976°š. pl. 22.2639°r. ilg.﻿ / 56.0976; 22.2639


| Morkiškių ežeras |
| --- |
| Vieta | Telšių raj. Lietuva |
| Plotas | 0,109 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,44 km |
| Įteka | Burbesis, Rūdupis, bevardis upelis |
| Išteka | Tarpijų upis |

**Morkiškių ežeras** – ežeras vakarų Lietuvoje, Telšių rajone, apie 2 km į pietvakarius nuo Nevarėnų. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,46 km, plotis – iki 0,33 km. Altitudė 113,7 m. Ežeras labai užžėlęs vandens augalija. Krantai žemi, plačiai užpelkėję – plyti ~ 50 ha Morkiškių pelkė, nutįsusi iš šiaurės rytų į pietvakarius virš 1,5 km. Rytinis ežero krantas aukštas, plyti pievos. Vakaruose išteka Tarpijų upis link Šiliškių ežero (Ventos upės baseinas). Šalia įsikūrę Morkiškių ir Skaudučių kaimai. Rytine pakrante eina kelias  **4604**  Anulynas–Tirkšliai .

Šaltiniai
---------

1. ↑
**Lietuvos istorikų komitetas**, **Lietuvos nacionalinis istorikų komitetas** – Lietuvos istorikams profesionalams atstovaujanti institucija, veikianti Kaune, Donelaičio 58.

Veikla
------

Lietuvos istorikų komitetas formaliai įsteigtas 1996 m. Nutraukus veiklą Lietuvos istorijos draugijai, 2004 m. sausio mėn. nutarta suaktyvinti Lietuvos istorikų komiteto veiklą. 2004 m. balandžio mėn. Lietuvos istorijos institute įvyko pagrindinių istorijos mokslo institucijų atstovų, deleguotų į komitetą, posėdis, išrinkta komiteto vadovybė.

Lietuvos istorikų komitetas sudaromas iš 12 narių, deleguotų istorijos mokslo institucijų. Komiteto kadencija – 5 metai. Lietuvos istorikų komitetas – Tarptautinio istorijos mokslų komiteto (*Comitė International des Sciences Historiques*) narys. Lietuvos istorikų komitetas siekia koordinuoti Lietuvos istorijos mokslą, pirmiausia – didelius projektus, kuriems įgyvendinti reikia jungtinių istorikų pajėgų, skatinti mokslininkų ir mokslinių centrų bendravimą, propaguoti Lietuvos istorijos mokslo laimėjimus ir reprezentuoti jį pasaulyje. Lietuvos istorikai skatinami dalyvauti tarptautiniuose moksliniuose renginiuose, ieškoti būdų ir formų istorikams mokslininkams dalyvauti viešajame Lietuvos valstybės gyvenime, bendradarbiauti su valstybės ir visuomeninėmis institucijomis, diegti tarptautinius profesinės etikos principus. 2005 m. rugsėjo mėn. komiteto iniciatyva sušauktas pirmasis Lietuvos istorikų suvažiavimas.

Prezidentai
-----------

* Egidijus Aleksandravičius – 1996–2004 m.;
* Alvydas Nikžentaitis – nuo 2004 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos istorikų komitetas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. - 235 psl.

Nuorodos
--------

* Lietuvos nacionalinis istorikų komitetas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Bravas** (it. *bravi*) – nutrūktgalvis, padauža, valkata) – samdomas žudikas, avantiūristas, XVI–XVIII a. Italijoje, galintis pavartoti, bet kokį smurtą. Bravų luomas atsirado Lombardijoje, Milano mieste, iš antikos laikų ateinančios klientelos tradicijos pagrindu. Tai bežemiai, be verslo ar kito užsiėmimo, asocialūs asmenys, puikiai valdantys ginklus ir kaip klientai tarnavę riteriams, bajorams, valdininkams ar pirkliams kaip apsauginiai arba asmenys ypatingiems pavedimams, reikalaujantiems smurto (įbauginti valdinius, pašalinti konkurentą ir pan.). 1583–1632 m. Milane prieš bravus buvo priimti įstatymai, kuriais vadovaujantis asmuo, įtartas esantis bravu, galėjo būti iš karto suimtas ir kankinamas, baudžiamas kalėjimu ar ištremtas iš šalies.

Bravus mini italų literatūros klasikas Alessandro Manzoni istoriniame romane „Sužadėtiniai".
**Maži ežiuko sapnai**| 
Pirmojo leidimo viršelis |
| **Autorius** | Selemonas Paltanavičius |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Žanras** | Literatūra vaikams |
| **UDK:** | 821.172-93-34 |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | Maži ežiuko sapnai |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Kalba** | lietuvių |
| **Leidykla** | Nieko rimto |
| **Išleista** | 2015 m. |
| **Formatas** | Kietais viršeliais |
| **Puslapių** | 56 |
| **ISBN-13:** | 9786094413421 |

**Maži ežiuko sapnai** – lietuvių rašytojo ir gamtininko Selemono Paltanavičiaus knyga ikimokyklinio amžiaus vaikams, pirmą kartą išleista 2015 m. 

Pagrindinis knygos personažas – mažas ežiukas, gyvenantis su mama. Kiekvieną naktį ežiukas sapnuoja vis kitokį įdomų sapną, o pabudęs dažnai sumaišo sapnų pasaulį su tikrove. Iš knygelės „Maži ežiuko sapnai" vaikai gali šiek tiek sužinoti apie ežių gyvenimo būdą, pavyzdžiui, jog šie gyvūnai aktyvūs naktį, o dieną miega.

Knygą išleido leidykla „Nieko rimto", iliustravo – Lina Eitmantytė–Valužienė.

„Maži ežiuko sapnai" skaitytojų išrinkta geriausia 2016 m. knyga vaikams (iš penkių ekspertų atrinktų knygų).

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* Pasaką „Maži ežiuko sapnai" skaito M. Capas – I dalis
* Pasaką „Maži ežiuko sapnai" skaito M. Capas – II dalis
* Pasaką „Maži ežiuko sapnai" skaito M. Capas – III dalis

### Išnašos

1. ↑
| Asenovgradasbulg. *Асеновград* |
| --- |
|        |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

AsenovgradasAsenovgradas

42°01′00″ š. pl. 24°52′00″ r. ilg.﻿ / ﻿42.01667°š. pl. 24.86667°r. ilg.﻿ / 42.01667; 24.86667﻿ (Asenovgradas)Koordinatės: 42°01′00″ š. pl. 24°52′00″ r. ilg.﻿ / ﻿42.01667°š. pl. 24.86667°r. ilg.﻿ / 42.01667; 24.86667﻿ (Asenovgradas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Bulgarijos vėliava Bulgarija |
| **Sritis** | Plovdivo sritis |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 54 778  |
| **Altitudė** | 269 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Asenovgradas |

**Asenovgradas** (bulg. *Асеновград*) – miestas vidurio pietų Bulgarijoje, Plovdivo srityje, 19 km į pietryčius nuo Plovdivo, Rodopų papėdėje. Pro miestą eina Plovdivo–Rudozemo plentas. Miestas yra tradicinis vynininkystės ir tabako pramonės centras. Mašinų gamybos, chemijos pramonė, netoliese yra švino-cinko metalurgijos gamykla ir hidroelektrinė. Siuvamos tradicinės bulgarų vestuvinės suknelės.

Paveldas
--------

Asenovgradas žymus savo architektūros paveldu. Mieste ir jo apylinkėse yra 5 vienuolynai, 15 bažnyčių ir 58 koplyčios. Žymiausi iš šių objektų yra Šv. Dievo Motinos cerkvė (XII a.), Šv. Trejybės cerkvė (XIX a.), Šv. Jono Krikštytojo cerkvė (XII–XIV a.), Šv. Petkos, Arapovo ir Šv. Kiriko, Bačkovo vienuolynai. Taip pat yra Aseno tvirtovė, įkurta dar trakų laikais (dabartinis pastatas XIII a.). Veikia paleontologijos, istorijos, etnografijos muziejai. Apylinkėse gausu versmių, poilsiaviečių.

Istorija
--------

Miestas IV-V a. pr. m. e. įkurtas trakų ir vadintas *Stenímachos*. 72 m. pr. m. e. buvo užkariautas romėnų. 251 m. miestą sugriovė gotai. Bulgarijos imperijos laikais miestas tapo strateginiu kariniu centru. Osmanų laikais miestas vadintas *Stanimaha*. 1934 m. miestas pervadintas į Asenovgradą, caro Ivano Aseno II garbei.

Galerija
--------

* Šv. Jono Krikštytojo cerkvėŠv. Jono Krikštytojo cerkvė
* Šv. Bazilo ir Šv. Marinos bažnyčios varpinėŠv. Bazilo ir Šv. Marinos bažnyčios varpinė
* Aseno tvirtovės liekanos ir bažnyčiaAseno tvirtovės liekanos ir bažnyčia
* Bačkovo vienuolynasBačkovo vienuolynas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 39
| Lietuvos juodmargiai galvijai |
| --- |
|  |
| 

|  |
| --- |
|  |

 |
| **Sukūrimo vieta** |  Lietuva (1951 m.) |
| **Kilmė** | vietiniai galvijaixOlandijos juodmargiai,Vokietijos juodmargiai,Švedijos juodmargiai |

**Lietuvos juodmargiai galvijai** – pieninių galvijų veislė, išvesta kryžminant vietinius galvijus iš pradžių su įvairių veislių galvijais, o vėliau su Olandijos juodmargiais, ostfryzais bei Švedijos juodmargiais ir veisiant mišrūnus tarpusavyje. Kaip savarankiška veislė Lietuvos juodmargiai pripažinti 1951 m. Dabar jie sudaro apie 60 % Lietuvoje veisiamų galvijų. Dėl Olandijos juodmargių įtakos truputį sumažėjo Lietuvos juodmargių aukštis ir šiek tiek padidėjo krūtinės ir užpakalio matmenys, pagerėjo tešmens morfologinės ir fiziologinės savybės. Suaugusių karvių aukštis ties ketera apie 130 cm. Gyvuliai stiprūs, proporcingo kūno sudėjimo. Geresnėse bandose karvės sveria apie 550 kg, buliai – 950–1000 kg. Pastaraisiais metais plačiai panaudojus holšteinų veislės bulius, geriausiose bandose karvių masė padidėjo iki 600 kg. Kontroliuojamose bandose iš karvės vidutiniškai primelžiama po 4000–4500 kg 3,8–4,0 % riebumo, 3,2–3,3 % baltymingumo pieno. Geresnėse bandose iš šios veislės karvių per metus primelžiama po 6000 kg. Daugumos karvių tešmenys tinka mechanizuotai melšti: per minutę išsiskiria 1,5–1,9 kg, o priekiniuose ketvirčiuose telpa 42–43 % pieno

Prieauglis greitai auga. Intensyviai šeriami buliukai per parą priauga po 1000–1200 g, kilogramui priesvorio suvartodami 5,8–6,5 pašarinio vieneto, ir 15–18 mėn. sveria 470–500 kg. To paties amžiaus telyčios sveria 380–420 kg. Prieauglio skerdienos išeiga – 51–52 %, normalaus įmitimo karvių – apie 50 %.

Gerinant Lietuvos juodmargius, stengiamasi didinti pieningumą, pieno riebumą ir baltymingumą, gerinti tešmens morfologines ir fiziologines savybes ir nepabloginti mėsinių savybių.

Taip pat skaityti
-----------------

* Tauras
* Lietuvos naminių paukščių ir gyvulių senosios veislės

Šaltiniai
---------

Nuorodos
--------
Naujas asfaltbetonio sluoksnis
**Asfaltbetonis** (dažnai tiesiog vadinamas asfaltu) – betonas, kurio rišamoji medžiaga yra bitumas. Naudojamas kelių, stovėjimo aikštelių, oro uostų kilimo ir tūpimo takų dangoms, kartais pramoninių pastatų grindims ar hidroizoliacijai.

Mišinio ruošimas
----------------

Asfaltbetonio mišinį ruošia asfaltbetonio agregatas, kuriame mineralinės medžiagos išdžiovinamos, pakaitinamos iki reikiamos temperatūros, dozuojamos ir maišomos su bitumu.

Mišinį paprastai sudaro 3,5-9 % bitumo, skalda, atsijos, smėlis, mineraliniai milteliai.

Mišinys skirstomas pagal klojamo mišinio temperatūrą – karštasis (>120 °C), šiltasis (>70 °C) ir šaltasis (>5 °C).

Kelių klojimas
--------------

Asfalto klotuvas
Maža asfalto gamykla kelių tiesimui.
Tiesiant kelius, naudojamas asfaltbetonio klotuvas – savaeigė ratinė ar vikšrinė mašina, savivarčiais atvežtą asfaltbetonį tolygiai paskirstanti ant paruošto pagrindo, išlyginanti ir šiek tiek sutankinanti. Būna sunkieji ir lengvieji asfaltbetonio klotuvai.

Klotuvas pakloja 2-3 sluoksnius ant skaldos, sutvirtinto žvyro ar betono. Apatiniai sluoksniai poringesni, viršutinis – tankesnis, į jį pridedama mineralinių miltelių. Dviračių ir pėsčiųjų takams klojamas vienas sluoksnis. Asfaltbetonis tankinamas plentvoliais, tankinant sukietėja, tampa stiprus, tankus, beveik nepraleidžia vandens.

Lietuvos automobilių kelių direkcija prie Susisiekimo ministerijos yra išleidusi statybos rekomendaciją R 35-01 „Automobilių kelių asfaltbetonio ir žvyro dangos", kurioje labai detaliai aprašytas šios dangos tipas.

Istorija
--------

Jau VII–V a. pr. m. e. asfaltbetonio kelių danga naudota Babilonijoje, tačiau vėliau iki XIX a. vidurio nebenaudota. Lietuvoje pradėta naudoti XX a. 3-4 dešimtmečiais.

Nuorodos
--------

1. ↑  Visuotinė lietuvių enciklopedja. – Vilnius : Mokslo ir enciklopedijų leidybos inst. 2002-. T. 2

Statybos remkomendacija R 35-01  Archyvuota kopija 2007-09-22 iš Wayback Machine projekto.
| Lietuvos kaimo peizažas |
| --- |
|  |
| Menininkas | Pranas Domšaitis |
| Metai | 1918 |
| Meno kryptis |  |
| Medžiagos, technika | aliejinis paveikslas, drobė |
| Matmenys | 65 cm × 65 cm |
| Miestas (vieta) | Vilnius |
| Muziejus | Lietuvos dailės muziejus |

**„Lietuvos kaimo peizažas"** – lietuvių dailininko Prano Domšaičio paveikslas, sukurtas 1918 m.

Aprašymas
---------

Paveikslas nutapytas aliejumi ant drobės. Matmenys 65 x 65 cm. Paveikslas saugomas Lietuvos dailės muziejaus kolekcijoje, Vilniuje.

Nagrinėjimas
------------

Pranas Domšaitis yra vienas žymiausių Lietuvos dailininkų ir Lietuvos tapytojų ekspresionistų. Jis studijavo Karaliaučiaus karališkojoje meno akademijoje. Po Pirmojo pasaulinio karo jis buvo gerai žinomas Vokietijoje, o po Antrojo – Pietų Afrikoje. Pranas Domšaitis dalyvavo keliose parodose ir palaikė ryšius su daugeliu žymių dailininkų iš Vakarų Europos regiono. Nepaisant XX a. pradžios meno tendencijų įtakos jis išlaikė nacionalinį identitetą.

Paveiksle „Lietuvos kaimo peizažas" vyrauja dramatiška nuotaika, kylanti dėl karo ir baisaus benamių pabėgėlių likimo. Šalta mėnesiena pabrėžia grėsmingus debesis. Paslaptingumas perteikiamas turtinga spalvų palete ir bendromis formomis.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  **(**(en)**)**  Scenery of Lithuanian Village, Pranas Domsaitis. // europeana.eu. Посетен на 1 май 2016 г.
2. 1 2 3  **(**(lt)**)**  Lietuvos kaimo peizažas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 10°13′57″ š. pl. 61°37′41″ v. ilg.﻿ / ﻿10.23250°š. pl. 61.62806°r. ilg.﻿ / 10.23250; 61.62806

Asfalto ežeras 2011 m.
**Asfalto ežeras** (angl. *Pitch Lake*) – didžiausias natūralus asfalto telkinys pasaulyje. Telkšo Trinidade ir Tobage, Trinidado salos pietvakariuose, La Brea apylinkėse. Ežeras užima 40 ha plotą, o jo gylis siekia 75 metrų.

Ežere susidaro asfaltas, prilygstantis pramoniniu būdu gaminamam asfaltui, kuris naudojamas kelių dangai. Vyksta jo gavyba (150 000 tonų per metus). Ežero duburio centre asfaltas be perstojo vis dar gaminasi. Viena iš teorijų teigia, kad ežeras yra susidaręs dėl dviejų tektoninių plokščių poslinkių. Dėl didelio slėgio giluminės liekanos iškyla į viršutinį Žemės plutos sluoksnį, lengvesni elementai išgaruoja, palikdami tik natūralų gamtinį asfaltą. Čia esančios bakterijos jį apdoroja, vietomis suformuodamos benzino telkinius.

Vakariečiams Asfalto ežeras žinomas nuo 1595 m. kai jį atrado seras Valteris Raleigas, keliaudamas po La Brea apylinkes.
*Kitos reikšmės – Abakanas (reikšmės).*

| Abakanas*Абакан* |
| --- |
|              |
| *Abakano savivaldybė* |
|  |
| 

AbakanasAbakanas

53°43′0″ š. pl. 91°25′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.71667°š. pl. 91.41667°r. ilg.﻿ / 53.71667; 91.41667﻿ (Abakanas)Koordinatės: 53°43′0″ š. pl. 91°25′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.71667°š. pl. 91.41667°r. ilg.﻿ / 53.71667; 91.41667﻿ (Abakanas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+7)------ vasaros: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Chakasija Chakasija |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 163 617  |
| **Altitudė** | 245 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Abakanas |

**Abakanas** (rus. *Абакан*, chak. *Ағбан*) – miestas Rusijoje 275 km į pietvakarius nuo Krasnojarsko, pietų Sibire, Minusinsko dubumoje, prie Jenisėjaus ir Abakano upių santakos. Miestas – Chakasijos sostinė. 167,3 tūkst. gyventojų (2007). Metalo apdirbimo, lengvoji, maisto pramonė. Prie Abakano kasama akmens anglys ir geležies rūda. Keliai į Kyzylą, Abazą, Krasnojarską. Yra geležinkelių mazgas ir oro uostas, upių prieplauka. Yra Chakasijos universitetas ir bei Chakasų istorijos, kalbos ir literatūros, politechnikos institutai. Mieste veikia dendrariumas ir zoologijos sodas.

Istorija
--------

Cerkvė Abakane
Abakanas įkurtas 1675 m. kaip ostrogas.

Iš jo 1823 m.išaugo Ust Abakanskojės (ru. *Усть-Абаканское*) gyvenvietė, 1925 m. pervadintas **Chakasku** (ru. *Хакасск*). 1931 m. suteiktos miesto teisės ir dabartinis pavadinimas

Lietuviai
---------

XVIII a. pabaigos ir XIX a. į Abakaną iš Lietuvos buvo tremiami 1794 m. 1830–1831 m. 1863 m. sukilimų dalyviai: knygnešiai ir kiti kovotojai prieš carizmą. XX a. 5-6 dešimtmetyje veikė lagerių grupė, kaliniai dirbo akmens anglių kasyklose. Po Stalino mirties iš gretimų mažesnių gyvenviečių buvo atsikėlusių tremtinių iš Lietuvos.

Papildomos nuorodos
-------------------

* rus. *{{{1}}}* Abakan web portal
* angl. *{{{1}}}* Abakan city streets views
* turk. *{{{1}}}*  Archyvuota kopija 2018-06-20 iš Wayback Machine projekto.Beyaz Arif Akbas, „Khakassia: The Lost Land", Portland State Center for Turkish Studies, 2007.

Literatūra
----------

1. ↑  Aldona Juodvalkytė. *Abakanas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
Olykos pilis
**Olykos pilis** (ukr. *Олицький замок*) – vėlyvaisiais viduramžiais statyta pilis Olykoje, Voluinės sritis (Ukraina). Viena iš pirmųjų bastioninių tvirtovių Ukrainoje.

Istorija
--------

Pilies įvažos vartai
Kai 1514 m. Olykos dvaro paveldėtoja Ona Kiškaitė ištekėjo už Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos didiko Jono Radvilos, Olyka tapo Radvilų giminės dvaru. Radvilos vertino šią vietovę, ne veltui 1547 m. Mikalojus Radvila Juodasis išrūpino iš imperatoriaus Karolio V paveldimą titulą *Olykos ir Nesvyžiaus kunigaikštis*. Jį vėliau patvirtino ir Lenkijos karalius-Lietuvos didysis kunigaikštis Žygimantas Augustas.

1564 m. buvo pastatyta kvadratinė pilis, kurią juosė pylimas. Jos išmatavimai buvo maždaug 100 х 120 m; pietinėje dalyje buvo gyvenama, o kitos naudojamos gynybiniams poreikiams. Sienos atlaikė Turkijos kariuomenės apgultį; 1702 m. Olykos miestelį buvo užėmę švedai, bet į pilį patekti jiems nepavyko. Vėliau tvirtovė neteko savo karinės reikšmės, Radvilos ėmėsi ją pritaikyti dvaro rūmams. Atsirado balkonai, buvo pastatytas trečias aukštas ir įrengta atvira galerija, o stogas įgavo baroko bruožų.

1812 m. karo su Napoleonu metu Rusijos imperijos kariuomenė pilyje buvo įrengusi ligoninę. Ji veikė ir po karo iki pat 1840 m, vėliau pastatai buvo apleisti ir iki 1882 m. juose niekas negyveno. Vėliau prasidėjęs remontas užtruko net trisdešimt metų. Pirmojo pasaulinio karo metu pilis vėl buvo apgriauta ir Radvilų dar kartą atstatoma. Po Antrojo pasaulinio karo įrengta psichiatrinė ligoninė.

Šaltiniai
---------

* Ukraina: Lietuvos epocha, 1320-1569. - Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras, Vilnius, 2010

Nuorodos
--------

* Fotoreportažas apie buvusios pilies kiemą (ukr.) Archyvuota kopija 2020-10-01 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Olykos pilis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 55°53′31″š. pl. 22°31′14″r. ilg.﻿ / ﻿55.891807°š. pl. 22.520505°r. ilg.﻿ / 55.891807; 22.520505

|  |
| --- |
| **Luokės Vytauto Kleivos gimnazija** |
| Luokės Vytauto Kleivos gimnazija herbasLuokės Vytauto Kleivos gimnazija herbas |
| Luokės Vytauto Kleivos gimnazija |
| **Adresas** | Mokyklos g. 5, Luokė |
| **Direktorius(-ė)** | Renata Buivydienė |
| **Mokinių skaičius** | 288 (2012 m.) |
| **Įkūrimo data** | 1648 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** | 58 |
| **Pedagogų skaičius** | 36 |

**Telšių rajono Luokės Vytauto Kleivos gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Luokėje (Telšių raj.), Mokyklos g. 5, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 290558380. Steigėjas Telšių rajono savivaldybės taryba.

***Mokyklos pavadinimų kaita***:

* nuo 1918 m. *Luokės pradžios mokykla*
* nuo 1952 m. *Luokės vidurinė mokykla*
* nuo 2014 m. *Luokės gimnazija*
* nuo 2016 m. *Luokės Vytauto Kleivos gimnazija*

Skyriai:

* Luokės gimnazijos Kuršų skyrius (Baltininkai)
* Luokės gimnazijos Viekšnalių skyrius

Istorija
--------

Luokės mokykla pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėta 1648 m. spalio 18 d. Luokės bažnyčios generalinės vizitacijos ataskaitoje. XIX a. pradžioje veikė parapinė mokykla. Joje mokytojavo Juozas Varkulevičius, rašęs žemaitiškus eilėraščius. 1824 m. Luokės parapinėje mokykloje mokėsi 82 mokiniai. 1853 m. įkurta valdinė pradžios mokykla, kurioje mokėsi 41 mokinys. Parapinė mokykla po 1863 m. sukilimo uždaryta.

1938 m. atidaryta nauja, didelė 6 komplektų mokykla. Pagal išplanavimą ir įrengimą – tai pirmoji tokia pradinė mokykla Telšių apskrityje, kainavusi 126 tūkst. litų. Projektą parengė ir statybas prižiūrėjo inžinierius architektas Steponas Stulginskis, prezidento Aleksandro Stulginskio brolis. Tai pirmasis dabartinės mokyklos pastatas, kuriame buvo centrinis šildymas, erdvios klasės, didelė rūbinė, aktų salė. 1940 m. mokykloje jau buvo septyni skyriai. 1952 m. mokykla reorganizuota į vidurinę mokyklą. 1978 m. pradedėtas statyti priestatas. 2009 m. prijungta Kuršų pagrindinė mokykla. 2014 m. rugsėjo 1 d. mokykla tapo gimnazija, 2016 m. birželio 30 d. ji pavadinta Vytauto Kleivos vardu.

Direktoriai
-----------

* 1952 m. Jonas Žilinskas
* 1960 m. Jonas Savickas
* 1975 m. Algirdas Kleiva
* 1978 m. Albertas Vaišvila
* 1980 m. Edmuntas Limantas
* nuo 2009 m. Renata Buivydienė

Žymūs mokiniai
--------------

* Vytautas Barsteiga, Telšių politikas
* Vydas Gedvilas, LR Seimo pirmininkas
* Petras Ivoškus, Šiaulių politikas
* Vytautas Kleiva, Telšių politikas
* Vanda Klikūnienė, valstybės ir visuomenės veikėja
* Eugenijus Palskys, teisininkas kriminalistas
* Jonas Švoba, žurnalistas ‎

Nuorodos
--------

1. ↑  Gimnazijos istorija. Lm.lt (tikrinta 2022-04-22).

* Mokyklos svetainė
Koordinatės: 54°57′34.16″ š. pl. 23°55′20.32″ r. ilg.﻿ / ﻿54.9594889°š. pl. 23.9223111°r. ilg.﻿ / 54.9594889; 23.9223111

Sodyba Saliuose, kur įsikūręs pogrindinės spaustuvės muziejus
**ab** – slapta Lietuvos pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui spaustuvė-leidykla, 1981–1990 m. veikusi Salių kaime prie Kauno.

Istorija
--------

Įėjimas į muziejų šalia šiltnamio sodyboje
Įėjimas į slaptą rūsį
Spaustuvę 1978–1981 m. įrengė Vytautas Andziulis savo sodyboje po gyvenamuoju namu, jam padėjo Juozas Bacevičius. „ab" pavadinimas kilo iš steigėjų pavardžių pirmųjų raidžių. Spaustuvės inventorių iš nurašytų įrengimų surinko ir trūkstamas detales pagamino valstybinėse spaustuvėse dirbęs V. Andziulis. Į spaustuvės 12 m², vėliau 22 m² ploto patalpas įėjimas buvo iš šiltnamio, po slankiojančiu vandens baseinu. 1981 m. kai buvo spausdinamas pirmas leidinys – vyskupo Kazimiero Paltaroko „Tikybos pirmamokslis" (5000 egz.), spaustuvė turėjo vieną tiglinę ranka leidžiamą spaudos mašiną, apie 200 kg kelių rūšių rankomis renkamo šrifto, rinktuvą ir formą voleliams lieti. 1989 m. įsigijo kitą tiglinę spausdinimo mašiną, pjovimo mašiną, presą ir kitų įrengimų.

Leidyba
-------

1981–1990 m. spaustuvė leido antisovietinę religinę, politinę, istorinę ir grožinę literatūrą. Išspausdino 9 knygas, 14 brošiūrų, 16 smulkių spaudinių. „Tikybos pirmamokslį" 1981–1989 m. išspausdino 11 kartų (32 000 egz.), maldynėlį „Garbė Tau, Viešpatie" – 32 kartus (55 500 egz.).

„ab" pirmą kartą išspausdino Juozo Urbšio knygą „Lietuva ir Tarybų Sąjunga lemtingais Lietuvai 1934–1940 m." (1987 m. 1000 egz.; 1988 m. 4000 egz.), Kęstučio Genio poezijos knygas „Ugnies kryžius" (1989 m. 2000 egz.), Lietuvos partizanų dainas „Kovų aidai" (1990 m. 2000 egz.), Adolfo Damušio „Lietuvos gyventojų aukos ir nuostoliai 1939–1949 m." (antrasis pataisytas leidimas 1990 m. 2000 egz.; pirmasis išleistas JAV). 1991 m. „ab" įregistruota kaip V. Andziulio įmonė.

Muziejus
--------

Nuo 1997 m. spaustuvė yra Vytauto Didžiojo karo muziejaus filialas. Muziejus įsikūręs Neries bendrijos kolektyviniuose soduose šalia Kauno miesto ribos, prie kelio  **232**  Vilijampolė–Žeimiai–Šėta . Jo adresas – Salių kaimas, Domeikavos seniūnija, Kauno rajonas.

1999 m. spaustuvė įrašyta į LR Nekilnojamųjų kultūros paveldo objektų registrą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Domas Akstinas. *Ab spaustuvė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
2. ↑
3. ↑  „Spaustuvė". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

* Muziejus vaizdo medžiagoje
| ***Paskutinis šokis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Last Dance |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Bruce Beresford |
| Scenaristas (-ai) | Ron Koslow |
| Vaidina | Sharon Stone |
| Metai | 1996 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 103 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Paskutinis šokis** (angl.  *Last Dance*) – 1996 m. JAV sukurta drama, kurioje aktorė Sharon Stone atliko pagrindinį – mirties nuosprendžio laukiančios kalinės – vaidmenį.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Sharon Stone – Sindė Lygit
* Rob Morrow – Rikas Heizas
* Randy Quaid – Semas BErnsas
* Peter Gallagher – Džonas Heizas
* Jack Thompson – gubernatorius
* Jayne Brook – Džilė

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Sindė Lygit jau 12 metų laukia mirties nuosprendžio, kuris jai buvo skirtas už nužudymą. Bausmės vykdymas keletą kartų buvo atidėtas, bet šį kartą greičiausiai tai nebeįvyks.

Jaunas teisininkas Rikas Heizas, gavęs darbą malonės prašymus nagrinėjančioje komisijoje įtakingo brolio dėka, susidomi Sindės byla bei tai, kad ši nebeteikia prašymo komisijai. Nors iki bausmės vykdymo lieka kelios dienos, Rikas ryžtingai ima gilintis į prieš 2 metų nutikusius įvykius ir randa vis daugiau įrodymų, kad teismas savo laiku atsižvelgė ne į visas aplinkybes. Vis dėlto nei žuvusiųjų giminės, nei gubernatorius nenusiteikę dar kartą atidėti bausmės įvykdymo...

Apdovanojimai
-------------

* Auksinė avietė (nominacija) – blogiausia nauja aktorė (Sharon Stone) (kartu su vaidmeniu filme „Apsėstieji")
DDoS atakos diagrama
**Paskirstyta paslaugos trikdymo ataka** (angl. *Distributed Denial of Service, DDoS*) – kibernetinė ataka, skirta informacinių sistemų užvaldymui, sutrukdyti vartotojų prisijungimui prie serverių. Paprastai DDoS vykdomos automatizuotomis priemonėmis, be kitų, pasitelkiant kenkėjiška programine įranga užterštus botinklus, įterpiant kenkimo kodus į prastai apsaugotas internetines svetaines.

Atakų vykdymas
--------------

Šios atakos gali būti nukreiptos prieš ekonominius konkurentus, valstybines institucijas, pasitelkiamos vykdant politinius protestus (pvz. „Bronzinio kareivio" kampanija Estijoje, 2007; WikiLeaks, 2011). 

Eilinių kompiuterinės įrangos vartotojų įrenginiai, piktavaliams vykdant DDoS atakas, veikia kaip savotiški atakų stiprintuvai. Nors asmeniniuose įreginiuose esančios saugumo spragos ir nekelia tiesioginės grėsmės jų savininkų duomenų saugumui, bet automatizuotai vykdomos DDos atakos gali įtraukti daugybę to nė neįtariančių žmonių. Siekiant išgauti internetinių paskyrų duomenis ir iš to pasipelnyti, kuriamos internetinių svetainių klastotės. Tokių svetainių kūrėjai fišingo pagalba išvilioja vartotojų konfidencialius duomenis. Pastaroji klastotė pavojinga tuo, kad tinklalapis atrodo ir veikia taip, kad naudotojui būna sunku uždaryti naršyklės langą ir kompiuteris atrodo lyg būtų „užblokuotas".

Apsauga
-------

Apsaugai nuo tinklo atakų, be kitų, naudojami specialūs filtrai, prijungiami prie didelio pralaidumo interneto kanalų. Filtrai veikia taip, kad nuosekliai analizuotų perduodamą srautą, aptiktų neįprastą tinklo veiklą ir klaidas. Nagrinėjami nestandartinio srauto modeliai apima visus žinomus atakos būdus, įskaitant tuos, kurie įgyvendinami pasitelkus išplatintus botnetus.

CERT-LT duomenimis, 2016 m. Lietuvoje daugiausia buvo klastojamos socialinio tinklo svetainė facebook.com, elektroninio pašto sistemos (gmail.com, yahoo.com), elektroninių atsiskaitymų svetainė paypal.com, kai kada – užsienio bankų svetainės. Naudotojai, susidūrę su tinklų ir informacijos saugumo problemomis, apie kibernetinių atakų incidentus gali pranešti CERT-LT internetinėje svetainėje užpildę specialią formą (*cert.lt/pranesti.html*) arba elektroniniu paštu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kibernetinė ataka: Lietuva gali likti be interneto, o dalyvauja to nė nežinantys
2. ↑  Jūsų įrenginys – pagrindinė šalies kibernetinio saugumo problema Archyvuota kopija 2017-08-29 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* DDoS atakų pasaulio žemėlapis realiu laiku
* DoS atakų nuorodų katalogas Archyvuota kopija 2017-05-04 iš Wayback Machine projekto. (DMOZ projektas)
| Gbe valstybė:Asogli |
| --- |
|  |
| Šalis | Gana (Volta) |
| Tautos | eve |
| Laikotarpis | nuo XVII a. |
| Miestai | Ho |
| Valdovai | **Agbogbomefia** |
|  |
|  |

**Asogli** – istorinė gbe (eve) valstybė Vakarų Afrikoje, Vergų krante (dabartinės pietryčių Ganos teritorijoje) su centru Ho mieste. Jos gyventojai kalba atskiru eve kalbos dialektu **ho**.

Istorija
--------

Kaip ir dauguma eve valstybių Asogli buvo įkurta XVII a. migrantų iš seniausios jų valstybės – Notsės. Legendos pasakoja, kad Notsėje valdė ypač žiaurus valdovas Togbe Agorkolis, iš kurio priespaudos norėję pabėgti gyventojai gudrumu prasiskverbė pro storas miesto sienas. Jiems vadovavo Kakla. Pabėgėliai migravo į vakarus, kur pasiekė pirmąją įkurtą savo gyvenvietę Komedzralę. Čia jų vadas turėjo tris sūnus ir dukterį.

Kadangi Komedzralėje eve galiausiai išsekino žemę, Kaklos palikuonys išvedė savo grupes ieškoti derlingesnių vietų ir įkūrė 4 savo gyvenvietes, kurios sudaro karalystės tradicines teritorijas. Jauniausias sūnus Asoras įkūrė Ho gyvenvietę, kuri tapo naujosios karalystės sostine.

Asoglio valstybė buvo prijungta prie Vokietijos Togolando XIX a. pabaigoje, išlaikant jos tradicinę monarchiją. Po 1918 m. Ho miestas perėjo britams kaip Britų Togolendo dalis, o vėliau prijungtas prie Ganos.

Asoglio valdovų titulas yra *agbogbomefia*, o prieš vardus naudojamas pagarbus eve titulas *togbe*. Asoglis turi tradicinę vyriausybę, kurią sudaro 5 skyriai: Ahoe, Bankoe, Dome, Heve ir Hliha. Kiekvienas skyrius turi savo vadą, kuris savo ruožtu turiu savo tarybą, karo vadą *asafofia* ir jaunimo reikalų vadą *sohefia*. Agbogbomefia tiesiogiai vadovauja Bankoe skyriui.

Valdovų sąrašas
---------------

* Togbe Afede I
* Togbe Ati Akporsor (Afede II)
* Togbe Afede Agbonyoe (Afede III)
* Togbe Afede IV
* Togbe Afede Korwu (Afede V)
* Togbe Afede Nkudze (Afede VI)
* Togbe Afede Adi (Afede VII)
* Togbe Afede Koko (Afede VIII)
* Togbe Afede Akpo (Afede IX)
* Togbe Afede Kwame (Afede X)
* iki 1904/05 Togbe Fia Kodzo Akpo (Afede XI)
* 1905–1948 Togbe Aogbe Korsi (Afede XII)
* 1952–2001 Togbe Afede Asor II (Afede XIII)
* 2001–2003 Togbe Kasa III (regentas)
* nuo 2003 Togbe Afede XIV

Nuorodos
--------

* Anlo valdovų sąrašas
* Asogli valstybės tinklalapis Archyvuota kopija 2013-08-11 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R**Vergų kranto valstybės**  |
| --- |
|  |
| Eve | 
Agvė • Anlo • Asogli • Be • Kpandas • Kpesi • Notsė • Peki • *vaciai* • *vudu* |  |
|  |
| Gen | 
Agbodrafas • Anehas • Glidži • Lolanas • Popas |
|  |
| Adžai | 
Tado • Ardra (*aizai*) |
|  |
| Fonai | 
Dahomėjos karalystė • Hogbonu / Adžačė (*gun*) • *ci* • *defiai* • *vemiai* |
|  |
| Pakrantės tautos | 
Agbanankinas (*fla*) • Hveda (*hvelai*) • tofinai • gbesiai • kotafonai • sahviai |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Aspirinas |
| --- |
|   |
| Sisteminis (IUPAC) pavadinimas |
| 2-acetiloksibenzenkarboksirūgštis |
| acetilsalicilo rūgštis,O-acetilsalicilo rūgštis |
| Identifikacija |
| CAS numeris | 50-78-2 |
| PubChem | 2244 |
| ChemSpider | 2157 |
| DrugBank | APRD00264 |
| Cheminė informacija |
| Cheminė formulė | C9H8O4 |
| Molinė masė | 180,157 g/mol |
| SMILES | O=C(C)Oc1ccccc1C(=O)O |
|
| Rūgštingumas (p*Ka*) |  |
| Bazingumas (p*Kb*) |  |
| Valentingumas |  |
| Fizinė informacija |
| Tankis | 1,40 g/cm³ |
| Išvaizda |  |
| Lydymosi t° | 135 °C (275 °F) |
| Virimo t° | 140 °C (284 °F) (*suįra*) |
| Lūžio rodiklis (*n*D) |  |
| Klampumas |  |
| Tirpumas H2O | 3 mg/mL (20 °C) |
| Šiluminis laidumas |  |
| log P |  |
| Garavimo slėgis |  |
| kH |  |
| Kritinis santykinis drėgnumas |  |
| Farmakokinetinė informacija |
| Biotinkamumas |  |
| Metabolizmas | Kepenys |
| Pusamžis | 300–650 mg dozė: 3,1–3,2 h1 g dozė: 5 h,2 g dozė: 9 h |
| Pavojus |
| MSDS |  |
| ES klasifikacija |  |
| NFPA 704 |  |
| Žybsnio t° |  |
| Užsiliepsnojimo t° |  |
| R-frazės |  |
| S-frazės |  |
| LD50 |  |
| Struktūra |
| Kristalinė struktūra |  |
| Molekulinė forma |  |
| Dipolio momentas |  |
| Simetrijos grupė |  |
| Termochemija |
| Δf*H*~~o~~298 |  |
| Giminingi junginiai |
| Giminingi grupė |  |
| Giminingi junginiai |  |
| Giminingos grupės |  |

**Aspirinas** (angl. *Aspirin*, **acetilsalicilo rūgštis**) – analgetikų grupės vaistas, salicilio rūgšties darinys. Blogai vandenyje tirpstantys balti kristaliniai milteliai. Mažina karščiavimą, malšina skausmą, gydo reumatą. Vartojamas tabletėmis.

Istorija
--------

Žodis „aspirin" yra sudarytas iš *a-* (pagal acetilo grupę) + *-spir-* (nuo *spiraea* gėlės) ir *-in* (pagal vaistų to meto pavadinimo galūnių taisykles). 1899 m. kovo 6 d. F. Bajeris (*Friedrich Bayer*) užregistravo žodį *Aspirin* kaip prekinį ženklą.

Po pirmojo pasaulinio karo remiantis Versalio sutartimi Vokietijos firma Bayer turėjo atsisakyti *Aspirin* prekinio ženklo ir patentų teisių valstybių sąjungininkių rinkose. 1918 m. „Sterling Drug" korporacija nusipirko iš JAV teisę į aspirino prekinį ženklą, taip pat visus kitus *Bayern* prekybos ženklus (patentus). Tačiau dar iki pirmojo pasaulinio karo pabaigos *Bayer* buvo nepajėgi sustabdyti varžovų nuo formulės kopijavimo. Taigi, rinka buvo perpildyta įvairaus tipo aspirinų ir žmonės jau nebegalėjo atskirti originalaus aspirino gamintojo. XX a. 6-ame dešimtmetyje JAV federalinis teismas nusprendė, kad aspirino prekinis ženklas negali būti *Sterling Drug* išimtinė nuosavybė ir nuo to laiko žodis „aspirinas" ten tapo bendriniu.
| ***Paskutinis atstumtasis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | The last Outlaw |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Geoff Murphy |
| Vaidina | Mickey Rourke |
| Metai | 1993 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 93 min. |
| Kalba | anglų |
| Biudžetas | 5,5 mln. JAV dolerių |
| **IMDb įrašas** |

**Paskutinis atstumtasis** (angl.  *The Last Outlaw*) – 1993 m. JAV sukurtas televizijos filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Mickey Rourke – Grafas
* Dermott Mulroney – Justas
* Ted Levine – Potsas
* John C. McGinley – Vilis
* Steve Buscemi – Filas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Po pilietinio karo būrys Konfederacijos armijos karių, vadovaujamų Grafo, tapo plėšikais. Po vieno banko apiplėšimo, kurio metu keletas jų buvo sužeista, gaują imasi persekioti šerifas ir banko valdytojas su būriu samdinių. Tarp plėšikų prasideda nesutarimai ir vienas jų, Justas, šauna į Grafą, tačiau šis spėja nukristi nuo olos. Čia jį randa persekiotojai ir Grafas pasisiūlo padėti sugauti buvusius bendražygius. Šerifas nenoromis sutinka, tačiau laiko Grafą surakintą antrankiais.

Keliantis per upę, plėšikai užpuola persekiotojus ir šie priversti trauktis. Sumaištyje Grafas nužudo šerifą, o likę be vado, vyrai pradeda maištauti ir prieš bankininką. Pasinaudojęs aplinkybėmis ir įtaiga, Grafas netrunka ne tik būti išlaisvintas, bet ir imasi vadovauti būriui. Persekiojimas tęsiasi ir po keleto susidūrimų upę, žyminčią sieną su Meksika, pasiekia tik Justas ir Grafas, kur jų laukia lemiamas mūšis...