recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| RK1924 |
| --- |
| **privažiuojamasis kelias prie Patamulšėlio nuo kelio "Rokeliai–Vainatrakis–Pakuonis".** |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 1,14 km |
| Pabaiga | Patamulšėlis |
| Apskritys | Kauno |

**RK1924** – rajoninis kelias, tarnaujantis kaip privažiuojamasis kelias prie Patamulšėlio gyvenvietės nuo rajoninio kelio  **1913**  Rokeliai–Vainatrakis–Pakuonis . Kelio ilgis – 1,14 km.

Kelias tarnauja kaip atšaka nuo rajoninio kelio  **1913**  Rokeliai–Vainatrakis–Pakuonis  ir kerta Patamulšėlio gyvenvietę.

v • a • r **Kauno apylinkių rajoniniai keliai** 

1901 - 1902 - 1903 - 1904 - *1905* - 1906 - 1907 - 1908 - 1909 - 1910 - 1911 - 1912 - 1913 - 1914 - 1915 - 1916 - 1917 - 1918 - 1919 - 1920 - 1921 - 1922 - 1923 - 1924 - 1925 - 1926 - 1927 - 1928 - 1929 - 1930 - 1931 - 1932 - 1933 - 1934 - 1935 - 1936 - 1937 - 1938 - 1939 - 1940 - 1941 - 1942 - 1943 - 1944 - 1945 - 1946 - 1947 - 1948 - 1949 - 1950 - 1951 - 1952 - 1953 - 1954 - 1955
| Margos kalnas |
| --- |
| Margas kalnas nuo Stupelių piliakalnio |
| 

Margos kalnasMargos kalnas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°10′29″š. pl. 25°28′12″r. ilg.﻿ / ﻿56.17477°š. pl. 25.47004°r. ilg.﻿ / 56.17477; 25.47004Koordinatės: 56°10′29″š. pl. 25°28′12″r. ilg.﻿ / ﻿56.17477°š. pl. 25.47004°r. ilg.﻿ / 56.17477; 25.47004 |

 |
| Vieta | Latvija |
| Seniūnija | Viesytės savivaldybė Ritės valsčius |
| Aukštis | 21 m |
| Plotas | 30x24 m. |
| Žvalgytas | 1882 m. ir 1926 m. |

**Margos kalnas** arba **Margos piliakalnis** (latv. *Margas kalns, pilskalns*) – piliakalnis Sėloje, Viesytės savivaldybės teritorijoje, Ritės valsčius, Latvija. Iš esmės tai yra piliakalnis, tačiau taip pat dažnai vertinamas kaip senovės kulto vieta.

Jau 1882 m. kai A. Bylenšteinas pirmą kartą aprašė, jis pripažįstamas kaip senovės garbinimo ar maldos namai. A. Bylenšteinas nurodė, kad kuklus kultūrinis sluoksnis susidaręs ne vietinių gyventojų, o dėl Stupelių piliakalnio kulto vietos veiklos.

1926 m. tyrinėtojas Ernestas Brastinis jį pripažino kaip tikrą piliakalnį ir ėmėsi jo tyrimo bei aprašymo.
Piliakalnis yra 21 metrų aukščio, kalno aikštelės dydis yra 30 x 24 m.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Muldeniekų piliakalnis 15 km | Gribtainių piliakalnis 10 km | Knavų piliakalnis 7 km |  |
| Strobukų piliakalnis 19 km |  | Alksnių piliakalnis 5 km |
| Žiobų piliakalnis 38 km | Stupelių piliakalnis 400 m | Sidabrinės piliakalnis 8 km |

Nuorodos
--------

*
| **Rhombomys** |
| --- |
| Didžioji smiltpelė (*Rhombomys opimus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Graužikai  *( Rodentia)* |
| Šeima: | Peliniai  *( Muridae)* |
| Pošeimis: | Smiltpelės  *( Gerbillinae)* |
| Gentis: | Didžiosios smiltpelės  *( Rhombomys)* |

 |

**Didžiosios smiltpelės** (*Rhombomys*) – pelinių (*Muridae*) šeimos graužikų gentis, kurioje vienintelė rūšis – **didžioji smiltpelė** (*Rhombomys opimus*). Išvaizda panaši į žiurkę. Kailis tankus ir minkštas. Būdingas sezoninis dimorfizmas: žiemą kailis tankesnis ir ilgesnis nei vasarą. Nugara smėlio geltonumo, oranžinė, tamsiai geltona ar tamiai pilka. Pilvas šviesus. Turi odos liaukas. Kūnas 13,5-20 cm, uodega – 12,6-16 cm ilgio. Ausys nedidelės. Užpakalinės galūnės nežymai ilgesnės už priekines. Užpakalinių galūnių pirmasis pirštas sutrumpėjęs. Letenų pirštų nagai ilgi. Priekinių ir užpakalinių letenų pagalvėlės apaugusios plaukais. Uodega apaugusi tankiais ilgais plaukais, kurie gale sudaro šepetėlį.

Gyvena dykumų smėlynuose, priekalnių zonoje. Dažnai aptinkamos supūstytų smėlio kaubrių apatinėje dalyje. Gyvena kolonijomis, įsirengia sudėtingus požeminius urvus. Urvai sudaro kelis aukštus, kurių apatiniai gali būti net iki 2 m gylyje. Priklausomai nuo kolonijos dydžio urvai gali turėti iki šimto angų, taip pat daug maisto atsargų kamerų bei lizdo kamerą. Maisto atsargų kamera kartais gali būti iki 1 m ilgio ir iki 25 cm aukščio. Gyvenamoji kamera paprastai būna labai giliai – net iki 3 m. Aktyvūs dieną. Karštomis vasaros dienomis aktyvūs anksti rytą ir sutemus. Ištikus pavojui skleidžia įspėjamą balsą arba užpakaline koja sutrypia į smėlį.

Minta augaliniu maistu, apgraužia dykumų krūmų šakas. Ruošdamos maisto atsargas dalijasi darbais – kai vienos nugraužia šakas ir numeta ant žemės, kitos jas nutempia į urvą.

Išveda dvi, kartais tris vadas, po 5-6 jauniklius kiekvienoje. Kartais dauginasi ir rudenį, tačiau dažniausiai pavasarį iki prasidedant karščiams.

Gausumas nevienodas, kartais gali pakenkti kultūriniams grūdiniams augalams. Paplitusios Vidurinėje Azijoje. Perneša marą.

Nuorodos
--------

* Rhombomys gentis **(**angl.**)**
* Didžioji smiltpelė (iliustracijos, tekstas – anglų k.)
Pirmojo IQ numerio viršelis (2010 m. balandis)
**IQ** (taip pat vadinamas *IQ. The Economist*) – politikos, ekonomikos ir kultūros temomis rašantis žurnalas, nuo 2010 m. balandžio mėn. leidžiamas Lietuvoje.

Žurnalą leidžia žiniasklaidos bendrovė „Naujienų centras", pasirašiusi bendradarbiavimo sutartį su Didžiosios Britanijos prestižinio savaitraščio „*The Economist*" leidėjais. Žurnalo vyriausiasis redaktorius Ovidijus Lukošius.

Pagal sutartį su partneriais Didžiojoje Britanijoje, dalį IQ žurnalo turinio sudaro savaitraščio „The Economist" apžvalgininkų rašiniai, o bendrovė „Naujienų centras" įsigijo išskirtines teises lietuvių kalba ir Lietuvos teritorijoje skelbti „The Economist" straipsnius tiek spaudoje, tiek internete.

Bendradarbiaudama su „The Economist" IQ redakcija Lietuvoje taip pat leidžia gyvenimo būdo žurnalą „Intelligent Life" (nuo 2016 m. žurnalo pavadinimas „IQ Life") ir metinį politikos ir ekonomikos prognozių leidinį „Pasaulis..." ("The World in...").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pasirodė pirmasis žurnalo „IQ. The Economist" numeris
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| RK1925 |
| --- |
| **Čekiškė–Liučiūnai–Cinkiškiai** |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 13 km |
| Pradžia | Čekiškė |
| Pabaiga | Cinkiškiai |
| Apskritys | Kauno |
|  |
| Įvažiavimas į Liučiūnus |

**RK1925** – rajoninis kelias, jungiantis Čekiškę ir Cinkiškius. Kelio ilgis – 13 km.

Kelias prasideda Čekiškėje, sankryžoje su  **1955**  Čekiškė–Langakiai–Pesliškės . Pakeliui esančios gyvenvietės: Liučiūnai, Karalgiris. Baigiasi Cinkiškių sankryžoje su magistrale  **A1**  Vilnius–Kaunas–Klaipėda . Toliau kelias eina kaip krašto kelias  **229**  Aristava–Kėdainiai–Cinkiškiai .

v • a • r **Kauno apylinkių rajoniniai keliai** 

1901 - 1902 - 1903 - 1904 - *1905* - 1906 - 1907 - 1908 - 1909 - 1910 - 1911 - 1912 - 1913 - 1914 - 1915 - 1916 - 1917 - 1918 - 1919 - 1920 - 1921 - 1922 - 1923 - 1924 - 1925 - 1926 - 1927 - 1928 - 1929 - 1930 - 1931 - 1932 - 1933 - 1934 - 1935 - 1936 - 1937 - 1938 - 1939 - 1940 - 1941 - 1942 - 1943 - 1944 - 1945 - 1946 - 1947 - 1948 - 1949 - 1950 - 1951 - 1952 - 1953 - 1954 - 1955
| RK2906 |
| --- |
| **Rozalimas-Plaučiškiai-Pakalniškiai** |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 17,39 km |
| Pradžia | Rozalimas |
| Pabaiga | Pakalniškiai |
| Apskritys | Šiaulių |
| Miestai | Rozalimas |

**RK2906** – rajoninis kelias, jungiantis Rozalimą, Plaučiškius ir Pakalniškius. Kelio ilgis – 17,39 km, visas kelias yra asfaltuotas.

Kelias prasideda Rozalime, sankryžoje su  **149**  Smilgiai–Pakruojis . Kelias eina per Pakruojo ir Radviliškio rajonus. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Rozalimas, Meldiniai, Plaučiškiai, Raginėnai, Pakalniškiai. Kelias baigiasi Radviliškio rajone, Pakalniškiuose, sankryžoje su automagistrale  **A9**  Panevėžys–Šiauliai   **E272**  Vilnius-Panevėžys-Šiauliai-Palanga-Klaipėda . Rozalime iš kelio atsišakoja  **2901** Rozalimas–Derveliai–Aukštelkai  ir į kelią įsilieja  **2903**  Rimšoniai–Klovainiai–Rozalimas , Plaučiškiuose iš kelio atsišakoja  **2926**  Plaučiškiai–Birjagala–Sliekiai .

Išnašos
-------

1. ↑ . Vilnius21.lt. Nuoroda tikrinta 2022-08-20.

v • a • r **Pakruojo apylinkių rajoniniai keliai** 

2901 - 2902 - 2903 - 2904 - 2905 - 2906 - 2907 - 2908 - 2909 - 2910 - 2911 - 2912 - 2913 - 2914 - 2915 - 2916 - 2917 - 2918 - 2919 - 2920 - 2921 - 2922 - 2923 - 2924 - 2925 - 2926 - 2927 - 2928 - 2929 - 2930 - 2931 - 2932 - 2933
Juniano taberna Pompėjoje
**Taberna** – nedidelė, vieno kambario parduotuvėlė senovės Romoje. Tabernos būdavo įrengiamos uždarų patalpų turguose, dažniausiai eilėmis greta viena kitos. Kiekviena taberna turėdavo palėpę prekių laikymui, skliautines lubas, langą palubėje orui ir šviesai įleisti, platų įėjimą. Vienas didžiausių tokių turgų uždaroje patalpoje buvo Trajano turgus Romoje. Tabernos taip pat buvo įrengiamos didelių horreum sandėlių centriniuose kiemuose, skirtuose prekybai. Šias patalpas dažniausiai nuomodavosi atskiri prekybininkai, ir kiekvienoje būdavo pardavinėjamos įvairiausios prekės ir paslaugos. Be didelių prekyviečių, tabernos būdavo statomos ir insulėse, romėnų daugiabučiuose, kur dažniausiai gyvendavo neturtingi žmonės, paprastai atleistiniai. Galiausiai, individualūs namų ūkiai taip pat galėjo turėti tabernas, kur savininkai parduodavo savo produktus.

* *Via Biberatica* gatvė buvusiame Trajano turguje su tabernų eile, Roma, 2006 m.

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* penelope.uchicago.edu tabernos aprašymas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Cacatua sanguinea** |
| --- |
| Mažoji korela (Cacatua sanguinea)Mažoji korela (*Cacatua sanguinea*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Papūginiai paukščiai  *( Psittaciformes)* |
| Šeima: | Kakadu  *( Cacatuidae)* |
| Pošeimis: | Baltosios kakadu  *( Cacatuinae)* |
| Gentis: | Tikrosios kakadu  *( Cacatua)* |
| Pogentė: | Korelos  *( Licmetis)* |
| Rūšis: | Mažoji korela  *( Cacatua sanguinea)* |

 |
| Binomas |
| ***Cacatua sanguinea***Gould, 1843 |
| Mažosios korelos paplitimo arealasMažosios korelos paplitimo arealas |

**Mažoji korela** (*Cacatua sanguinea*) – kakadu (*Cacatuidae*) šeimos papūga.

Išvaizda
--------

Kūnas 35-40 cm, uodega 12 cm ilgio, svoris 430-580 g. Plunksnų danga balta. Kaktoje šviesiai raudona juostele. Vairuojamosios ir plasnojamosios plunksnos apatinėje pusėje su geltonu atspalviu. Galvos, kaklo ir kuodo plunksnos šviesiai rožinės, kai kurių papūgų tokios pat spalvos yra pilvo plunksnos. Aplink akis esanti sritis plika, pilkos spalvos. Kuodas nedidelis, ramybės būklėje vos matomas. Snapas šviesus, kaulo spalvos. Abiejų lyčių akies rainelė ruda. Letenos pilkos.

Paplitimas
----------

Paplitusi Australijos šiaurės ir šiaurės vakarinėje dalyje ir Naujojoje Gvinėjoje.

Gyvenimo būdas
--------------

Apsigyvena laukuose, pelkėse, miškuose, pusdykumėse, sukultūrintuose landšaftuose, savanoje, priekrančių miškuose. Gyvena iki 100 m aukštyje virš jūros lygio. Gyvena nedidelėmis grupėmis. Triukšmingos ir bendruomeninės papūgos. Aktyviausios būna ankstų rytą ir vėlai dieną. Dažnai pastebimos su kitomis kakadu rūšimis, ypač prie vandens telkinių.

Maitinasi įvairiomis sėklomis ir grūdais, lesa augalų šaknis, įvairiais bestuburiais. Gyvenvietėse aptinkamos sąvarynuose. Maitinimosi metu susirenka dideliais pulkais.

Lizdą įsiruošia aukštų medžių (eukaplitų) uoksuose, 3-12 m aukštyje. Viename medyje gali būti keletas lizdų. Tą patį lizdą naudoja skirtingos poros keletą metų. Trūkstant medžių, lizdus įsiruošia uolų plyšiuose ir kitose neįprastose vietose. Per metus 1-2 vados. Dėtyje 3-4 kiaušiniai. Peri abu tėvai. Jaunikliai įsirita po 25-26 d. o dar po dviejų mėnesių palieka lizdą.

Laikymas
--------

Namų sąlygomis laikomos retai. Nesugeba pamėgdžioti žmogaus kalbos. Gyvenimo trukmė – apie 50 metų.

Mažoji korela

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mažoji korela** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| RK1916 |
| --- |
| **Vandžiogala–Užumiškiai–Pakapiai** |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 9,12 km |
| Pradžia | Vandžiogala |
| Pabaiga | Pakapiai |
| Apskritys | Kauno |

**RK1915** – rajoninis kelias, jungiantis Vandžiogalą ir Pakapius. Kelio ilgis – 9,12 km.

Prasideda Vandžiogaloje, sankryžoje su krašto keliu  **222**  Kaunas–Vandžiogala . Iki sankryžos su magistraliniu keliu  **A8**  Panevėžys–Aristava–Sitkūnai , kelias yra asfaltuotas. Už sankryžos kelias yra neasfaltuotas, išskyrus Užumiškių gyvenvietę, kurioje yra asfaltuota trumpa apie 1 kilometro atkarpa. Baigiasi ties Pakapių kaimu, sankryžoje su kitu rajoniniu keliu  **1906**  Aukštutiniai Kaniūkai–Babtai–Labūnava–Kėdainiai . Beveik palei visą šio kelio maršrutą, dešinėje pusėje mažesniu nei 500 m atstumu teka Urkos upelis.

v • a • r **Kauno apylinkių rajoniniai keliai** 

1901 - 1902 - 1903 - 1904 - *1905* - 1906 - 1907 - 1908 - 1909 - 1910 - 1911 - 1912 - 1913 - 1914 - 1915 - 1916 - 1917 - 1918 - 1919 - 1920 - 1921 - 1922 - 1923 - 1924 - 1925 - 1926 - 1927 - 1928 - 1929 - 1930 - 1931 - 1932 - 1933 - 1934 - 1935 - 1936 - 1937 - 1938 - 1939 - 1940 - 1941 - 1942 - 1943 - 1944 - 1945 - 1946 - 1947 - 1948 - 1949 - 1950 - 1951 - 1952 - 1953 - 1954 - 1955
Koordinatės: 56°18′16″ š. pl. 21°59′6″ r. ilg.﻿ / ﻿56.30444°š. pl. 21.98500°r. ilg.﻿ / 56.30444; 21.98500


| Margininkų tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Mažeikių rajonas) |
| Plotas | 0,195 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,85 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2,8 m |
| Didžiausias gylis | 7,8 m |
| Įteka | Gedvydas |
| Išteka | Gedvydas |

**Margininkų tvenkinys** arba **Viliotės tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, 2 km į pietvakarius nuo Židikų miestelio, Viliotės miško rytiniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Gedvydo upelį (Kvistės intakas, Varduvos upės baseinas) 3,2 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 1,1 km, plotis – iki 0,3 km. Yra 2,32 ha mišku apaugusi sala. Altitudė 101,4 m. Krantai žemi, daugiausia apaugę medžiais ir krūmais. Šiaurinis tvenkinio galas užpelkėjęs. Rytinėje ir pietinėje pakrantėse plyti dirbami laukai.

Tvenkinys įrengtas 1974 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Alle alle** |
| --- |
| Mažoji alka (Alle alle)Mažoji alka (*Alle alle*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Sėjikiniai paukščiai  *( Charadriiformes)* |
| Šeima: | Alkiniai  *( Alcidae)* |
| Gentis: | Mažosios alkos  *( Alle)* |
| Rūšis: | Mažoji alka  *( Alle alle)* |

 |

**Mažoji alka** (*Alle alle*) – alkinių (*Alcidae*) šeimos paukštis. Maždaug strazdo dydžio jūrinis paukštis. Snapas mažas, masyvus. Paukščiai veisimosi apdaru baltos ir juodos spalvos. Ant sparnų ir prie akies yra nedidelės baltos dėmelės. Galva, kaklas, sparnų viršus ir kūnas juodos spalvos, o kūno apačia balta.

Maitinasi tik jūroje. Peri kolonijomis, sudaro paukščių turgus. Lietuvoje retai aptinkama Baltijos pajūryje traukimo metu.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Čarasanisisp. *Charazani* |
| --- |
| *Čarasanio panorama* |
|  |
| 

ČarasanisČarasanis

15°11′0″ p. pl. 68°59′0″ v. ilg.﻿ / ﻿15.18333°š. pl. 68.98333°r. ilg.﻿ / 15.18333; 68.98333﻿ (Čarasanis)Koordinatės: 15°11′0″ p. pl. 68°59′0″ v. ilg.﻿ / ﻿15.18333°š. pl. 68.98333°r. ilg.﻿ / 15.18333; 68.98333﻿ (Čarasanis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Bolivijos vėliava Bolivija |
| **Departamentas** | La Paso departamentas |
| **Provincija** | Bautista Savedros provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 9 900  |
| **Altitudė** | 3 200 m |

**Čarasanis** (isp. *Charazani*, keč. *Charasani*) – miestelis vakarų Bolivijoje, La Paso departamente, Bautista Savedros provincijos centras. 9,9 tūkst. gyventojų (2001 m.). Yra 3200 m aukštyje, slėnyje tarp Munekaso Kordiljeros pietuose, Apolabambos Kordiljeros šiaurėje bei Mapiri upės (Beni baseinas). Čarasanis įsikūręs 257 km į šiaurę nuo La Paso. Kelias į Uariną (iš ten į La Pasą) ir Eskomą (prie Titikakos ežero).

Verčiamasi žemės ūkiu (kviečiai, kukurūzai, galvijų auginimas). Turizmas. 4 km nuo miestelio yra terminės versmės.

Istorija
--------

Čarasanis įkurtas 1826 m. gruodžio 23 d. prezidento Antonio José de Sucre dekretu.
| **Tabaré Ramón Vázquez Rosas** |
| --- |
|  |
| Foto 2007 m. vasario 26 d. |
| Gimė | 1940 m. sausio 17 d. Montevidėjas, Urugvajus |
| Mirė | 2020 m. gruodžio 6 d. (80 metų) Montevidėjas, Urugvajus |
| Sutuoktinis (-ė) | María Auxiliadora Delgado |
|  |
| Pareigos | Urugvajaus Prezidentas |
| Partija | *Frente Amplio* |
|  |
| Išsilavinimas | gydytojas onkologas (Universidad de la República, Urugvajus) |
|  |
|  **Vikiteka** | Tabaré Vázquez |

**Tabaré Vázquez** (piln. **Tabaré Ramón Vázquez Rosas**, 1940 m. sausio 17 d. Montevidėjuje, Urugvajuje – 2020 m. gruodžio 6 d. ten pat) – buvęs Urugvajaus prezidentas, politikas, gydytojas onkologas. Buvo centro-kairės „Plataus fronto" (isp. *Frente Amplio*) partijos narys.

Biografija
----------

Gimė Urugvajaus sostinės Montevidėjaus *La Teja* rajone. 1972 m. baigė universitetą Montevidėjuje (isp. *Universidad de la República*) ir įgijo gydytojo onkologo specialybę. 1976 m. papildomai mokėsi Paryžiaus *Gustave Roussy* institute.

1990–1995 m. buvo Montevidėjaus meras. Jis buvo pirmasis šiame poste iš „Plataus fronto" partijos.

1994 m. dalyvavo rinkimuose į prezidento postą, tačiau surinkęs 30,6 % balsų kovą pralaimėjo. 1996 m. buvo išrinktas „Plataus fronto" partijos lyderiu. 1999 m. vėl dalyvavo prezidento rinkimuose. Surinko 45,9 % balsų, tačiau to neužteko ir prezidentu tada buvo išrinktas Jorge Batlle.

Tabaré Vázquez kartu su viceprezidentu Rodolfo Nin šalia Generalinės asamblėjos (parlamento) pastato 2005 m.
2004 m. rinkimuose surinko 51,7 % balsų ir buvo išrinktas Urugvajaus prezidentu (paskelbtas 2004 m. spalio 31 d.). Pareigas ėjo nuo 2005 m. kovo 1 d. iki 2010 m. kovo 1 d.

2014 m. rinkimuose surinko 53 % balsų ir buvo antrąkart išrinktas Urugvajaus prezidentu. Pareigas ėjo nuo 2015 m. kovo 1 d. iki 2020 m. kovo 1 d.

Pasisakė už mokesčių reformą, sveikatos apsaugos ir socialinių garantijų didinimą. Plėtė ryšius su kitomis šalimis, ypač su pietryčių Azijos.

Nuorodos
--------

* Urugvajaus Prezidento tinklalapis Archyvuota kopija 2011-02-24 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°24′27″š. pl. 22°35′16″r. ilg.﻿ / ﻿55.4073786°š. pl. 22.5878249°r. ilg.﻿ / 55.4073786; 22.5878249


|  Skaudvilės evangelikų liuteronų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Tikėjimo srovė** | liuteronai |
| **Savivaldybė** | Tauragės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Skaudvilė |
| **Adresas** | Kelmės g. 38a |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1827 m. |
| **Stilius** | liaudies architektūra |

**Skaudvilės evangelikų liuteronų bažnyčia** – evangelikų liuteronų bažnyčia Skaudvilėje, pastatyta 1827 m.

Istorija
--------

XVIII a. reguliarios pamaldos buvo laikomos Trepų dvare (Herenchofe). 1795-1799 m. parapijiečiai pamaldoms rinkdavosi Leliškės kaime. Nuo 1800 m. pamaldos buvo laikomos viename dideliame kambaryje Adakavo dvare. 1838 m. parapija pastatė namą kantoriui gyventi ir atvykusiam kunigui apsistoti, pradėjo mokėti reguliarų metinį mokestį kantoriui išlaikyti. 1827 m. pastatyta bažnyčia, 1860 m. parapija įsigijo varpą. 1862 m. Skaudvilės mieste iš viso būta 850 registruotų parapijiečių. Kasmet buvo konfirmuojama 20-30 vaikų. Veikė parapijos išlaikoma mokykla, kurioje kasmet mokėsi 15 berniukų ir 15 mergaičių. Mokykloje dirbo vienas mokytojas, kuris išsilaikė iš parapijos gaunamų lėšų. Parapijos daugumą sudarė vokiečių kilmės asmenys, kurie vertėsi amatais, garsėjo medžioklinių šautuvų gamyba, ortopedine avalyne ir kita produkcija. 1884 m. nuo vokiškai kalbančios Skaudvilės parapijos atsiskyrė lietuviškai kalbanti Batakių parapija. Iki 1940 m. kovo mėn. dauguma parapijiečių išvyko į Vokietiją. 1947-1948 m. bažnyčia buvo paversta grūdų sandėliu. 1948 m. liepos 17 d. Darbo žmonių tarybos nutarimu Nr. 21 bažnyčią nutarta nacionalizuoti, tačiau nacionalizacijos procesas tęsėsi iki 1952 m. Bažnyčios taip ir nepavyko iki galo uždaryti, nes ją saugojo ir gynė ištikima parapijietė Eugenija Bapkaitė, kuri praardė bažnyčios stogą ir išpylė ant grūdų vandenį. Atėjusi komisija nusprendė, kad grūdams laikyti ši patalpa netinkama. 1981 m. parapijiečių pastangomis suremontuotas bažnyčios stogas ir vidus. 1993 m. restauruotos bažnyčios sienos, 1995 m. atliktas vidaus remontas, sutvarkytas altorius. Nuo 1997 m. rugsėjo 1 d. liuteronų tikybos pradėta mokyti vaikus Skaudvilės vidurinėje ir pagalbinėje mokyklose. 

Skaudvilėje dirbo kunigai:

* Jonas Linkis – 1792-1802 m.
* Karolis Kryzė – 1802-1805 m.
* Jonas Goltfrydas Čėsna – 1805-1831 m.
* Karolis Julius Čėsna – 1831-1871 m.
* Jonas Pipiras – 1872-1882 m.
* Martynas Keturakaitis – 1883-1892 m.
* Gustavas Matisonas – 1893-1911 m.
* Augustas Vymeris – 1911-1936 m.
* Julius Hiršas – 1937-1940 m.
* vyskupas Jonas Kalvanas – 1940-1995 m.
* Mikas Preikšaitis – 1946-1972 m.
* vyskupas Jonas Viktoras Kalvanas – 1987-2003 m.
* Mindaugas Dikšaitis – nuo 2004 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kun. Edikas Šulcas. Parapijos svetainė Archyvuota kopija 2007-10-27 iš Wayback Machine projekto.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Skaudvilės evangelikų liuteronų bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  Čaraimakai |
| --- |
|  |
| Gyventojų skaičius | 1 620 000 |
| Populiacija šalyse |  Afganistanas - 1,4 mln. Iranas - 209 000 Tadžikija - 7000 |
| Kalba (-os) | aimakų tarmė |
| Religijos | islamas (sunitai, šiitai) |
| Giminingos etninės grupės | hazarai, tadžikai, mongolai |

**Čaraimakai** arba **aimakai** – tautų grupė, gyvenanti Azijos Viduriniuosiuose Rytuose. Gyvena daugiausia šiaurės ir šiaurės vakarų Afganistane, Irano Rezavio Chorasano provincijoje bei Tadžikistane. Kalba persų kalbos aimakų tarme, kuri šiek tiek paveikta mongolų ir tiurkų kalbų. Dauguma Afganistano čaraimakų – musulmonai sunitai, Irano – šiitai. Čaraimakai yra daugiausia indoiranėnų kilmės, tačiau dalis genčių turi mongoliškų bruožų.

Artimi tadžikams ir hazarams, neretai priskiriami prie šių tautų. Susiskirstę į daug genčių ir giminių.

Iki XIX a. pab. čaramakai gyveno klajokliškai. Vėliau tapo sėslūs ir užsiima žemdirbyste (kviečiai, miežiai) ir galvijininkyste. Paplitę amatai – verpimas, kupranugarių kailių, ožkenų apdirbimas ir odos dirbiniai (burkos, pabalnės arkliams). Būdingi socialiniai bruožai – patriarchatas, leviratas.

Kilmė ir įvairovė
-----------------

Čaraimakų etnosas konsolidavosi Chorasano pietinėje dalyje, Herato regione (dab. vakarų Afganistanas ir gretimos teritorijos Irane). Nuo VIII a. šis kraštas buvo islamizuotas, vėliau persizuotas, ir gyventojų daugumą sudarė etniniai tadžikai, kalbėję rytiniu persų kalbos dialektu.

Kuomet XIII a. regioną nukariavo Mongolų imperija, o vėliau valdant mongolų kilmės dinastijoms, į regioną kėlėsi vis daugiau mongolų, kurie maišėsi su tadžikais ir perėmė jų kalbą, tačiau išlaikė klajoklinį gyvenimo būdą ir dalį mongoloidinės rasės bruožų. Jie ir buvo čaraimakų protėviai. Čaraimakai nesikėlė į regiono gyvenvietes, o iki dabar yra apgyvendinę nederlingus gyvulininkystei tinkamus plotus, skirtingai nei jiems giminingi tadžikai, kurie gyvena miestuose ir sėsliose gyvenvietėse.

Pats tautos pavadinimas yra jungtinis žodis, derinantis persišką šaknį *čar* („keturi") ir mongolišką šaknį *aymak* („gentis, gentinė teritorija"). Šis pavadinimas reiškė keturis pagrindinius subetnosus, išsidėsčiusius aplink Herato miestą.

* Džemšidai (جمشیدی) – šiauriausias subetnosas, gyvenantis į šiaurę nuo Paropamizo kalnų, Kuškos upės aukštupyje (Herato provincijos šiaurė);
* Firuzkohai (فیروزکوهی) – šiaurės rytinis subetnosas, gyvenantis į šiaurę nuo Paropamizo kalnų, Murgabo aukštupyje (jų teritorijos administraciškai padalintos tarp Badgiso, Goro ir Farjabo provincijų);
* Taimaniai (تیمنی) – pietrytinis subetnosas, gyvenantis Faraho aukštupyje (Goro provincijos pietinė dalis);
* Teimuriai (تیموری) – vakarinis subetnosas, gyvenantis į vakarus nuo Herato (Herato provincijos vakarinė dalis ir gretimos teritorijos Irane).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Čaraimakai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
2. ↑  Рахимов Р. Р. Теймури // Народы и религии мира / Глав. ред. В. А. Тишков. М.: Большая Российская Энциклопедия, 1999. – С. 819.
|  |
| --- |
| **Skaudvilės ugdymo ir vaiko gerovės centras** |
| [[Vaizdas:|Skaudvilės ugdymo ir vaiko gerovės centras herbas|center|100px]] |
| Skaudvilės ugdymo ir vaiko gerovės centras |
| **Adresas** | Liaudies a. 6, Skaudvilė |
| **Direktorius(-ė)** | Vida Ilgininė |
| **Mokinių skaičius** | 103 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 35 |

**Tauragės rajono Skaudvilės ugdymo ir vaiko gerovės centras** – valstybinė internatinė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Skaudvilėje (Tauragės raj.), Liaudies a. 6, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190986889.

Istorija
--------

1963 m. sausio 3 d. Skaudvilėje įsteigta pagalbinė mokykla-internatas sulėtinto mąstymo vaikams. 1965 m. mokykloje įkurta biblioteka. Nepriklausomybės laikotarpiu mokyklos steigėja buvo Tauragės apskrities viršininko administracija. Nuo 2006 m. vadinosi Skaudvilės specialioji mokykla. 2010 m. panaikinus apskritis, steigėjo teises perėmė Tauragės rajono savivaldybė ir mokykla vadinasi Tauragės r. Skaudvilės specialioji mokykla. 2020 m. vasario 5 d. perorganizuota į Tauragės rajono Skaudvilės ugdymo ir vaiko gerovės centrą.

Direktoriai
-----------

* Rolandas Beišys

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mokyklos istorija. Skaudvileuvgc.lt (tikrinta 2022-04-22).

* Centro svetainė Archyvuota kopija 2022-05-25 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

ISDN telefonas
**ISDN** (*Integrated Services Digital Network*) – tarptautinis skaitmeninio komunikacijų tinklo standartas. Santrumpą ISDN galima versti kaip integruotų paslaugų skaitmeninis tinklas. Jo tikslas – viename tinkle sujungti įvairias telekomunikacijų paslaugas. Anksčiau skirtingoms tarnyboms, kaip telefonija, duomenų perdavimas ir kt. paprastai buvo kuriami atskiri tinklai. Dabar ISDN (vartotojo požiūriu, tai siaurajuostis tinklas S-ISDN) jau vienija visas komunikacijų rūšis. Universalus turėtų tapti visas paslaugas vienijantis plačiajuostis ISDN (B-ISDN).

Analoginio telefono tinklo pakeitimas skaitmeniniu buvo prielaida realizuoti ISDN. Ir analoginiuose telefono tinkluose, ir ISDN vyksta grandinių komutavimas (*circuit switching*).

ISDN tinkluose fizinis „taškas – taškas" sujungimas sudaromas tarp dviejų galinių įrenginių. Tartum sudaroma fizinė grandinė tarp ryšį palaikančių galinių įrengimų. Ši grandinė komutuojama atskirose ISDN komutavimo stotyse ir tiesiogiai skiriama galiniams įrenginiams.

ISDN jungimo metu kartu gali būti perduotas su šiuo sujungimu susijęs papildomas valdymas tarp ryšį palaikančių galinių įrenginių. Šis valdymas vadinamas signalizavimu. Signalizavimui nėra sudaromas „taškas – taškas" jungimas tarp perjungiamų galinių įrenginių, nes signalizavimas per ISDN realizuojamas pagal paketų atmetamojo perdavimo (*store and forward*) principą sudarytų struktūrizuotų pranešimų forma.

Kadangi duomenys ISDN automatinėse telefono stotyse nekaupiami, tai ISDN apmokestinimui naudojama ryšio trukmė. Todėl ISDN ypač tinka byloms persiųsti (*filetransfer*).

Privalumai ir trūkumai
----------------------

ISDN tinklas turi tam tikrų privalumų ir trūkumų.

### Privalumai

* per ISDN sudaromas skaidrus tiesioginis „taškas – taškas" jungimas (galima perduoti įvairių formatų duomenis),
* ISDN nekelia jokių reikalavimų naudojamiems ryšio protokolams,
* ISDN sujungime galima tikėtis beveik pastovios signalo perdavimo trukmės.

### Trūkumai

* abu sujungime dalyvaujantys duomenų apdorojimo galiniai įrenginiai turi siųsti ir priimti informaciją ta pačia bitų sparta;
* jeigu nėra multipleksorio, tai galimas tik vienas fizinis ISDN sujungimas;
* nutrūkus ISDN sujungimui, duomenų perdavimas nutrūksta.

Norint naudotis ISDN, pirmiausia būtina instaliuoti ISDN prieigą.

Tuomet vartotojas gauna vieną ar keletą standartizuotų tinklo sąsajų, tinkamų galiniams įrenginiams prijungti prie ISDN
Koordinatės: 54°34′36″ š. pl. 24°34′38″ r. ilg.﻿ / ﻿54.57667°š. pl. 24.57722°r. ilg.﻿ / 54.57667; 24.57722



| Tabaliukas |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Trakų rajonas) |
| Plotas | 0,024 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,56 km |
| Kilmė | termokarstinė |
| Vidutinis gylis | 7,1 m |
| Didžiausias gylis | 18,5 m |

**Tabaliukas** – 2,4 ha ploto glaciokarstinės (termokarstinės) kilmės ežeras Dzūkų aukštumoje, Trakų rajone, 3 km į rytus nuo Aukštadvario. Saugomas Aukštadvario regioniniame parke, Tabaliukų hidrografiniame draustinyje. Ežeras eutrofinis, telkšo glaciokarstinėje dubėje, yra gan taisyklingos apskritos formos. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,2 km, plotis – iki 0,17 km, altitudė 122,8 m v.j.l. (Lietuvos aukščių sistemoje), didžiausias gylis 18,5 m, vidutinis gylis 7,1 m, tūris 169,7 tūkst. m3. Šiaurrytinis krantas aukštas, čia prie ežero prieina Ubiškių (Gubiškių) miškas. Vakariniame ežero krante įsikūrusi viena Tabaliukų kaimo sodyba. Piečiau ežero eina kelias  **A16**  Vilnius–Prienai–Marijampolė . Ežeras nenuotakus, priklauso Verknės upės baseinui. Į šiaurės vakarus už 40 m telkšo dar vienas, mažesnis, Tabaliuko ežeras. Abu Tabaliukų ežerus skiria tik tarpuežerio pelkė, drėgnesniais laikotarpiais jie susisieja per pelkės lagą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Karmaza, B. (1999). Aukštadvario regioninio parko ekogeologinis ir geomorfologinis ištyrimas. Vilnius: Geologijos institutas, Kvartero geologijos skyrius.
2. ↑  Pileckas, M. Alekna, T. (2020). Škilietų ir Tabaliukų ežerų morfometrija. *Geografija ir edukacija : mokslo almanachas = Geography and education : science almanac*, *(8)*, 69–84. DOI:
Koordinatės: 47°15′ š. pl. 59°45′ v. ilg.﻿ / ﻿47.250°š. pl. 59.750°r. ilg.﻿ / 47.250; 59.750

Kaboto sąsiauris iš Keip Bretono salos
**Kaboto sąsiauris** (angl. *Cabot Strait*, pranc. *détroit de Cabot*) – Atlanto vandenyno sąsiauris rytų Kanadoje, tarp Niufaundlando ir Bretono Kyšulio salos. Jungia Šv. Lauryno įlanką su Atlanto vandenynu. Sąsiaurio ilgis 195 km, plotis 105–375 km, didžiausias gylis 477 m, laivakelio gylis 101–477 metrai. Nuo gruodžio iki balandžio sąsiaurį dengia plaukiojantys ledai. Sąsiauryje yra maža Šv. Pauliaus salelė su švyturiu.

Prie Kaboto sąsiaurio įsikūrę Sidnėjaus, Čanel Port o Basko uostai.

Sąsiauris pavadintas pagal 1497 m. jį pasiekusį italų jūrininką Džiovanį Kabotą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Caboto sąsiauris*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 181
3. ↑  „The Cabot Strait". *The Canadian Encyclopedia*. Anthony Wilson-Smith – Historica Canada.
**Kachetijos-Chevsuretijos sukilimas** (კახეთ-ხევსურეთის აჯანყება) – 1921 m. Gruzijos Kachetijos ir Chevsuretijos regionuose po Sovietų įsiveržimo į Gruziją kilęs sukilimas prieš bolševikus.

Sukilimas vyko po 1921 m. Svanetijos sukilimo ir buvo organizuotas Gruzijos nepriklausomybės komiteto bei jos Karinio komiteto, sudaryto iš Gruzijos Demokratinės Respublikos karininkų. Judėjimui vadovavo princas Kakuca Čolokašvilis, Gruzijos armijos pulkininkas, buvęs pulkininku Rusijos imperijos armijoje ir Pirmojo pasaulinio karo Sarykamyso mūšio didvyris. Nuo 1921 m. pavasario Čolokašvilis Kachetijoje ir Chevsuretijoje iš patyrusių Gruzijos armijos karių ir didikų suorganizavo stiprius ginkluotus būrius. Šios pajėgos palaikė artimus ryšius su Gruzijos patriarchu Ambrozijumi.

Pirmiausia sukilėliai blokavo visus kelius į Tušetiją, Pšaviją ir Chevsuretiją, o po laimėto mūšio Žinvalyje patraukė į Chevsuretiją. Bolševikai prieš sukilėlius siuntė daugybę nepatyrusių karių, naudojo karinę aviaciją ir patyrė daug nuostolių, tuo tarpu Čolokašvilio nuostoliai buvo minimalūs.

Sukilimą silpnino įvairių Gruzijos politinių partijų nesutarimai. Pvz. socialdemokratai manė, kad būdamas didiku Čolokašvilis negali būti partizaninės armijos vadu. Kita vertus, bolševikai suėmė ir nužudė sukilėlių šalininkus Kartlijoje ir Kachetijoje bei perkėlė daugiau armijos dalinių iš Grozno.

Dėl ČK veiksmų prieš Gruzijos gyventojus ir nesutarimų tarp Gruzijos politinių partijų Kakuca Čolokašvilis buvo priverstas atsitraukti į kaimyninę Čečėniją, iš ten rengė antpuolius į Gruziją ir neleido sovietams įsitvirtinti rytinės Gruzijos kalnuose, o vėliau prisijungė prie stambaus sukilimo prieš sovietus 1924 m. rugpjūtį.

Išnašos
-------

1. ↑  A. Surguladze, P. Surguladze. *History of Georgia, 1783–1990.* Tbilisi, 1992.

Šaltiniai
---------

* Jones, Stephen F. (October 1988), „The Establishment of Soviet Power in Transcaucasia: The Case of Georgia 1921–1928". *Soviet Studies* 40, No. 4: 616–639
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Paso Jobajus*Paso Yobai* |
| --- |
| 

Paso JobajusPaso Jobajus

25°43′0″ p. pl. 56°0′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.71667°š. pl. 56.00000°r. ilg.﻿ / 25.71667; 56.00000﻿ (Paso Jobajus)Koordinatės: 25°43′0″ p. pl. 56°0′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.71667°š. pl. 56.00000°r. ilg.﻿ / 25.71667; 56.00000﻿ (Paso Jobajus) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Paragvajaus vėliava Paragvajus |
| **Departamentas** | Gvaira |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1923 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 1 708  |

**Paso Jobajus** (isp. *Paso Yobai*) – miestelis pietryčių Paragvajuje, Gvairos departamento rytuose, greta Ibitirusu Kordiljeros. Pasiekiamas plento *Ruta 2* atšaka ties Mbokaiti.

Yra nedidelė aukso kasykla (dėl jos padidėjęs vietovės užterštumas gyvsidabriu). Tai pat auginama matė, medvilnė, daržovės. Apylinkės pasižymi gražiais kraštovaizdžiais, miškais, upokšniais.

Paso Jobajaus apygardoje yra 7 indėnų (gvaranių mbijų) bendruomenės: *Rancho Kuña, Yryvu Kua, Naranjito, Santa Teresita, Nance, Ovenia* ir *Isla Hu*.

Istorija
--------

Gyvenvietę 1923 m. įkūrė prancūzų imigrantas Žoržas Navilis, čia pradėjęs matės auginimo verslą. Savivaldybė sukurta 2002 m. atskiriant nuo Kolonija Independensijos.
*Šis straipsnis apie vaidybinį filmą. Apie TV serialą skaitykite straipsnyje Jos vardas Nikita.*

| ***Nikita*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La Femme Nikita |
| Kilmės šalis |  Prancūzija Italija |
| Režisierius | Luc Besson |
| Scenaristas (-ai) | Luc Besson |
| Vaidina | Anne ParillaudMarc Duret |
| Metai | 1990 |
| Žanras | veiksmo |
| Trukmė | 118 min. |
| Kalba | prancūzų, italų ir anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Nikita** (pranc.  *La Femme Nikita*) – režisieriaus Luc Besson 1990 m. sukurtas veiksmo filmas apie moterį, įkalintą iki gyvos galvos už policininko nužudymą ir sulaukusią pasiūlymo tapti žudike, vykdančią saugumo tarnybų užskymus. Filmas nominuotas Auksiniam gaubliui geriausios užsienio juostos kategorijoje.

Interneto svetainėje „Rotten Tomatoes" juosta vertinama 87% teigiamų atsiliepimų. 1993 m. JAV buvo sukurtas filmo perdirbinys „Point of No Return", kuriame pagrindinį vaidmenį atliko Bridget Fonda.

1997 m. pasirodė serialas „Jos vardas Nikita", taip pat paremtas filme pasakojama istorija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Anne Parillaud – Nikita
* Marc Duret – Riko
* Patrick Fontana – Kojotas
* Alain Lathiere – Zapas
* Jean–Hugues Anglade – Markas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Pankė ir narkomanė Nikita nuteisiama iki gyvos galvos už policininko nužudymą. Įkalinimo įstaigoje ji apsvaiginama vaistais, o atsibudusi sulaukia pasiūlymo – tapti žudike, vykdančia slaptųjų tarnybų užsakymus. Oficialiai paskelbta, jog mergina mirė ir atsisakymas reikštų tikrą jos mirtį.

Po ilgų dvejonių ir pasipriešinimų Nikita sutinka. Treniruotės trunka keletą metų, o po sėkmingai išlaikyto egzamino ji išleidžiama į laisvę ir ima fiktyviai dirbti medicinos įstaigoje. Netrukus Nikita susipažįsta su prekybos centre dirbančiu Marku, tačiau tariamą jos laisvę riboja nuolat gaunamos užduotys...
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Čarlstaunas*Charlestown* |
| --- |
| *Miesto pagrindinė gatvė* |
|  |
| 

ČarlstaunasČarlstaunas

17°08′30″ š. pl. 62°37′40″ v. ilg.﻿ / ﻿17.14167°š. pl. 62.62778°r. ilg.﻿ / 17.14167; 62.62778﻿ (Čarlstaunas)Koordinatės: 17°08′30″ š. pl. 62°37′40″ v. ilg.﻿ / ﻿17.14167°š. pl. 62.62778°r. ilg.﻿ / 17.14167; 62.62778﻿ (Čarlstaunas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Sent Kitso ir Nevio vėliava Sent Kitsas ir Nevis |
| **Parapija** | Šv. Pauliaus Čarlstauno parapija |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 1 700  |
|  |
|  **Vikiteka** | Čarlstaunas |

**Čarlstaunas** (angl. *Charlestown*) – miestelis Sent Kitse ir Nevyje, svarbiausia Nevio salos gyvenvietė, jos administracinis centras. Įsikūręs salos vakaruose, Karibų jūros pakrantėje, prie Pineiso paplūdimio. Yra kelias aplink salą, jūrų uostas (kruizinių laivų terminalas, krovininis uostas, keltų prieplauka). Veikia prekybos centras, vidurinė mokykla, muziejus, paminklas žuvusiems II pasauliniame kare, paštas, ligoninė, viešbučiai, Nevio salos administracija.

Istorija
--------

Čarlstaunas įkurtas XVII a. pastačius Čarlio tvirtovę. Klestėjo kaip labai svarbus cukraus išvežimo uostas. 1755 ar 1757 m. čia gimė vienas JAV įkūrėjų Aleksandras Hamiltonas. Dėl žemės drebėjimų senasis Čarlstaunas sunyko, dabar daug pastatų suręsta ant buvusių akmeninių pamatų.
| ***Paskutinė tvirtovė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | The Last Stand |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Kim Jee-Woon |
| Scenaristas (-ai) | Andrew Knauer |
| Vaidina | Arnold Schwarzenegger  Forest Whitaker  Johnny Knoxville |
| Metai | 2013 |
| Žanras | Nuotykių filmas |
| Trukmė | 107 min. |
| Kalba | anglų |
| Biudžetas | 30 mln. dolerių |
| **IMDb įrašas** |

**Paskutinė tvirtovė** (angl. *The Last Stand*) – 2013 m. JAV sukurtas nuotykių filmas, kuriame pagrindinį vaidmenį po ilgos pertraukos sukūrė Arnoldas Švarcnegeris.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Arnold Schwarzenegger – šerifas Rėjus Ovensas
* Forest Whitaker – FTB agentas Džonas Banisteris
* Eduardo Noriega – Gabrielis Kortesas
* Johnny Knoxville – Liujisas Dinkumas
* Luis Guzman – Maikas Figuerola

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Rėjus Ovensas – mažo JAV ir Meksikos pasienio miestelio Somertono šerifas, kur jis persikėlė dirbti po to, kai Los Andžele policijos operacijos metu buvo sužeistas, o 7 jo kolegos žuvo.

Tuo metu Las Vege FTB būrys, vadovaujamas Džono Banisterio, rengiasi narkotikų barono Gabrielio Korteso pergabenimui į kitą kalinimo vietą, tačiau šiam pavyksta pabėgti, kartu paimant įkaitę. Kortesas, buvęs lenktynininkas, skuba link sienos specialiai jam parengtu sportiniu automobiliu, tuo tarpu jo pagalbininkai netoli Somertono stato surenkamą tiltą per kanjoną, kuriuo Kortesas galės pervažiuoti tiesiai į Meksiką.

Ovenso pareigūnai, ieškodami dingusio ūkininko, netyčia aptinka statomą tiltą. Per susišaudymą žūva vienas iš policininkų, ir Ovensas, iš Banisterio sužinojęs apie bėglį, ima ruoštis mūšiui, ketindamas sutrukdyti Kortesui pereiti sieną.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Indaplovė
**Indaplovė** – mechaninė indų plovimo mašina. Dažnai naudojamos restoranuose, taip pat prabangesnėse virtuvėse. Skirtingai nei plaunant rankomis, indaplovių veikimo principas paremtas karšto vandens (55-65 °C) cirkuliacija ir labai stipriom valančiom priemonėm (dažnai labai šarminės, galinčios kenkti odai). Paprastai indaplovė yra tik prietaisai, purškiantis vandenį, pirmiausia sumaišytą su valymo priemonėmis, vėliau švarų skalavimui. Kai kurios indaplovės turi kaitinimo elementą, naudojamą indų džiovinimui.

Istorija
--------

Pirmas žinomas mechaninis indų plovimo prietaisas sukurtas Džoelio Hugtono (*Joel Houghton*) ir patentuotas 1850 metais. Šis prietaisas veikė rankiniu būdu.

Šiuolaikinių indaplovių prototipai sukurti Džosefinos Kochren (*Josephine Cochrane*) 1886 metais taip pat buvo rankiniai. Jie buvo pristatyti 1893 metų Pasaulinėje Mugėje Čikagoje. Kochren buvo gana turtinga, ji buvo Džono Fičo (*John Fitch*), sukūrusio garlaivius, anūkė. Indaplovę ji sukūrė todėl, kad jos tarnai per dažnai sudaužydavo jos kinišką porcelianą.

Indaplovės, naudojančios elektrą atsirado trečiajame XX a. dešimtmetyje, o kaitinimo elementai pradėti naudoti 1940 metais.

Pradžioje indaplovės naudotos tik komerciniais tikslais, o aštuntajame dešimtmetyje pradėjo populiarėti buityje.
**Nikodemas Raštutis**, lenk. *Nikodem Rasztutis* (1881 m. sausio 25 d. Žvingių parapijoje (Tauragės apskritis) – 1947 m. birželio 16 d. Veidene, Vokietija) – Romos katalikų kunigas, Vilniaus krašto lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

N.Raštutis mokėsi Palangos progimnazijoje, vėliau – Kauno kunigų seminarijoje. 1903 m. lapkričio 2 d. įšventintas kunigu. Vikaravo Pabiržėje, platino draudžiamą lietuvišką spaudą. 1906 m. perkeltas į Pakruojį, 1907 m. – į Rokiškį. Pastarajame mieste įsitraukė į visuomeninę veiklą, dalyvavo Blaivybės ir „Saulės" draugijų veikloje. 1909–1913 m. studijavo Freiburgo universitete. Grįžęs į Lietuvą apsigyveno Kaune, dirbo Šv.Kazimiero draugijoje. Įvairiose vietovėse padėjo organizuoti Ateitininkų, Pavasarininkų, Blaivybės, Šv.Kazimiero ir kt. katalikiškas draugijas. 

Pirmojo pasaulinio karo metais gyveno Rusijoje, dirbo sielovados darbą tarp lietuvių pabėgėlių. 1919 m. su 107 vaikų prieglauda grįžo iš Orenburgo į Vilnių. Ši socialinė įstaiga įsikūrė Trinapolyje, kun. N.Raštutis iki 1922 m. tarnavo Trinapolio Švč. Trejybės bažnyčios klebonu.

1923–1927 m. dėstė lietuvių kalbą Vilniaus kunigų seminarijoje. Priklausė Laikinajam Vilniaus lietuvių komitetui, katalikiškai Šv.Kazimiero draugijai, vienas iš „Ryto" švietimo draugijos įkūrėjų. Jo pastangų dėka krašte steigėsi lietuviškos pradinės mokyklos ir vaikų darželiai, skaityklos; Vilniuje įsikūrė Šv.Kazimiero knygynas. Dėl savo veiklos tautiečių tarpe lenkų administracijos buvo persekiojamas. 1927 m. kartu su kitais Vilniaus krašto lietuvių veikėjais buvo kalinamas Lukiškių kalėjime, po to deportuotas į Lietuvos Respubliką. Kiek vėliau N.Raštučiui leista grįžti į Vilnių. Dirbo Šv.Kazimiero draugijos valdyboje, „Ryto" draugijos mokinių kapelionu, buvo renkamas pastarosios ir Blaivybės draugijų valdybų nariu.

1936 m. lapkričio 6 d. vėl deportuotas į Lietuvos Respubliką, tarnavo rektoriumi Kauno Įgulos bažnyčioje. Redagavo literatūros, mokslo ir politikos žurnalą „Draugija". Apie 1940 m. persikėlė gyventi į Vilnių. Antrojo pasaulinio karo metais, artėjant frontui, pasitraukė į Vokietiją. Gyveno Pirnoje, vėliau Veidene. Pastarajame mieste mirė, palaidotas Katalikų kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Senųjų vilniečių sąrašas
2. ↑  Nikodemas Raštutis
3. ↑   Ištremtas kun. N.Raštutis // Vilniaus rytojus, 1936 m. lapkričio 10 d.
4. ↑  Laima Petrauskienė. *Akademikas Pranciškus Baltrus Šivickis ir Lietuvos kino istorija*
5. ↑  Registracijos kortelė
Šv. Morkaus cerkvės varpinė
**Šventojo Morkaus cerkvė** (serb. *Црква Светог Марка у Београду*) – Serbijos stačiatikių bažnyčios cerkvė Belgrade, Palilulos savivaldybėje. Įtraukta į saugomų kultūros paminklų registrą (Nr. SK133). Tai antroji pagal dydį po Šv. Savos cerkvės bažnyčia Belgrade ir visoje Serbijoje.

Priklauso Serbijos stačiatikių bažnyčios Belgrado ir Karlovcų arkivyskupystei.

Šv. apaštalui ir evangelistui Morkui pašvęsta cerkvė yra Tašmajdano parke, netoli Serbijos Liaudies Skupščinos (parlamento). Jos ilgis yra 62 m, o plotis 45 m. 10 metrų diametro kupolų aukštis siekia 60 m. Bažnyčios vidaus plotas yra 1150 m², čia gali susirinkti 2000 tikinčiųjų.

Cerkvėje saugomas sarkofagas su Serbijos imperatoriaus Stefano Dušano relikvijomis, o marmurinėje kriptoje – patriarcho Germano Džoričiaus (1899–1991 m.) palaikai. Čia yra ir paskutiniojo Obrenovičių dinastijos karaliaus Aleksandro Obrenovičiaus ir jo žmonos Dragos Mašin kapas. Šv. Morkaus cerkvėje yra didelė XVII–XIX a. ikonų kolekcija.

Istorija
--------

Karaliaus Aleksandro bulvaro (*Bulevar kralja Aleksandra*) Nr.17 adresu esanti cerkvė pastatyta 1931–1940 m. architektų Petaro ir Branko Krstičių. Ji yra senesnės, Belgrado metropolito Petaro Jovanovičiaus (1833-1859 m.) laikais 1835-36 m. pastatytos medinės cerkvės vietoje. Pagrindinis senosios bažnyčios mecenatas buvo pirklys Lazaras Panča (m. 1831). Šalia nedidelių kapinių pastatytos senosios cerkvės jau nebebuvo 1870 m. Tai buvo keturkampės formos statinys, kurio išorinis plotas buvo 11,5 x 21 m, o vidaus plotas - 7,75 x 17,46 m. Tuo pačiu metu kunigaikštis Milošas Obrenovičius, kuris irgi prisidėjo prie cerkvės statybos, pastatė Šv. apaštalų Petro ir Povilo cerkvę Topčidere.

Kaip ir Šv. Savos katedros, taip ir Šv. Morkaus cerkvės statybos pasibaigus Antrajam pasauliniam karui nutrūko, dėl to iki šiol didelė dalis interjero tebėra neužbaigta, freskomis neištapyti jos skliautai. Nors ir nebaigta 1948 m. cerkvė buvo konsekruota Serbijos patriarcho Gavrilo Dožičiaus ir atidaryta tikintiesiems.

Architektūra
------------

Pusapvalės arkos ir kupolai būdingi XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje Belgrade susiformavusiam Serbijos-Bizantijos arba neobizantiniam architektūros stiliui (kaip ir pvz. Šv. Savos katedrai). Šio stiliaus cerkvės primena viduramžių Serbijos cerkves, o Šv. Morkaus cerkvės inspiracija laikomas Gračanicos vienuolynas (XIV a.). Iki Šv. Savos katedros pastatymo tai buvo didžiausia stačiatikių bažnyčia buvusioje Jugoslavijoje. 

Cerkvės planas yra dvigubo kryžiaus formos, ji turi varpinę ir penkis kupolus. Cerkvė turi centrinį šildymą ir elektra valdomus varpus.

Nuorodos
--------

1. ↑  Duomenys iš oficialaus cerkvės puslapio Archyvuota kopija 2016-12-17 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Dejan Aleksić (2017-05-09), "Šest decenija opštine Palilula - Nekad selo, a danas urbana celina grada", Politika (serbų k.)
3. ↑  М. Ђурђевић, Архитекти Петар и Бранко Крстић, изд. Музеј науке и технике и Републички завод за заштиту споменика културе, Београд 1996.