recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Orobanche elatior**Apsauga: 2(V) – Pažeidžiama rūšis |
| --- |
| Didžioji džioveklė (Orobanche elatior)Didžioji džioveklė (*Orobanche elatior*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Džiovekliniai  *( Orobanchaceae)* |
| Gentis: | Džioveklė  *( Orobanche)* |
| Rūšis: | Didžioji džioveklė  *( Orobanche elatior)* |

 |
| Binomas |
| ***Orobanche elatior***Sutton |
| **Sinonimai** |
| 

|  |
| --- |
| *Orobanche major* (L.) |

 |

**Didžioji džioveklė** (*Orobanche elatior*) – džioveklinių (*Orobanchaceae*) šeimos džioveklių (*Orobanche*) genties bechlorofilis parazitinis augalas. Ši rūšis yra labai reta, todėl įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Biologija
---------

Žiedynas
Didžiosios džioveklės parazituoja didžiagalvę bajorę (*Centaurea scabiosa*)
Tai daugiametis 10–75 cm aukščio augalas, gausiai apaugęs trumpais, rudais liaukiniais plaukeliais. Stiebas rusvas arba rausvas, iki 8 mm skersmens, sustorėjusiu pamatu, trikampiškai kiaušiniškais ir lancetiškais, gana gausiais lapais.

Žiedynas ilgas, negausiažiedis. Pažiedės lancetiškos, tokio pat ilgio kaip žiedai. Taurelės segmentai rudi, odiški, plaukuoti, kiekvienas su 2 danteliais. Vainikėlis rausvai gelsvas, iki 2 cm ilgio, kiek plaukuotas; viršutinė lūpa dviskiautė, apatinė – triskiautė; skiaučių kraštai smulkiai dantyti. Kuokeliai prisegti 3–6 mm atstumu nuo vamzdelio pamato, jų koteliai prie pamato tankiai apaugę paprastais plaukeliais, o viršutinė dalis plika arba liaukinga; apatiniai kuokeliai ilgesni už viršutinius. Liemenėlis liaukingas; purka geltona.

Žydi nuo birželio iki rugpjūčio mėnesio. Dauginasi sėklomis, kurias išnešioja vėjas ar vanduo.

Parazituoja ant didžiagalvių bajorių (*Centaurea scabiosa*) šaknų ir kai kurių kitų graižažiedžių.

Paplitimas ir augavietės
------------------------

Natūraliai paplitusi Vakarų ir Vidurio Europoje, Rytų Europos
pietinëje dalyje, Pietvakarių ir Centrinėje Azijoje. Lietuvoje labai reta, aptikta Trakų, Panevėžio, Kėdainių rajonuose.

Auga sausose ir normalaus drėgnumo upių ir upelių šlaitų pievose, ten, kur auga parazituojami augalai. Šviesomėgis.

Apsauga
-------

Didžioji džioveklė į Lietuvos raudonąją knygą įrašyta 2007 m.

Augalui grėsmę kelia parazituojamų augalų nykimas bei nešienaujamos ir neganomos pievos, kurių storas sudžiūvusios žolės sluoksnis neleidžia didžiosioms džioveklėms augti ir žydėti.

Literatūra
----------

* Lietuvos TSR Flora, Lietuvos TSR mokslų akademija (dab. Lietuvos mokslų akademija), Vilnius, Mokslas, 1971, V tomas, 494–495 p.

Nuorodos
--------

* Didžiosios džioveklės mokslinis lotynų kalba pavadinimas ir sinonimai per theplantlist.org (anglų k.)

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Didžioji džioveklė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Lietuvos raudonoji knyga. Red Data Book of Lithuania, Vilnius, 2007, 502 p.
Heinrichas Lizijus
**Johanas Heinrichas Lizijus** (vok. *Johann Heinrich Lysius*, 1670 m. lapkričio 24 d. Flensburgas – 1731 m. spalio 16 d. Karaliaučius) – Prūsijos evangelikų liuteronų kunigas, visuomenės veikėjas, teologijos daktaras. Pirmasis karaliaus 1717 m. paskirtas Prūsijos lietuviškų mokyklų ir bažnyčių prižiūrėtojas, pietizmo skelbėjas Mažojoje Lietuvoje.

Biografija
----------

1687 m. įstojo į Jenos institutą, 1688 m. perėjo į Leipcigo, 1690 m. – į Karaliaučiaus universitetą. Studijavo teologiją, filosofiją, klasikines ir Rytų kalbas, anatomiją, astronomiją, matematiką ir fortifikaciją. 1692 m. išvyko gilinti žinių į Kopenhagą, lankėsi Švedijoje, Norvegijoje. 1702 m. teologijos daktaras.

1702 m. paskirtas Karaliaučiaus Frydricho kolegijos direktoriumi; įvedė dėstymą vokiečių kalba, išplėtė jos pastatą. Tris kartus išrinktas Karaliaučiaus universiteto rektoriumi, 10 kartų Teologijos fakulteto dekanu; nuo 1709 m. profesorius. 1715 m. paskirtas Karaliaus rūmų trečiuoju pamokslininku, 1717 m. – konsistorijos tarėju. Frydricho Vilhelmo I įpareigotas 1718 m. parengė Prūsijos mokyklų reformos planą, labai nenaudingą lietuvininkams. Siūlė įvesti privalomą vokiečių kalbą mokyklose ir bažnyčiose, krašte steigti tik vokiečių mokyklas. Krašto vokietinimui pasipriešino lietuviškai mokantys vokiečių kunigai, konsistorija ir Jonas Jokūbas Kvandtas. 1718 m. konsultavo Frydrichą Vilhelmą I dėl Lietuvių kalbos seminaro steigimo Karaliaučiaus universitete; buvo pirmasis jo inspektorius. Vėliau buvo įpareigotas parengti M. Liuterio „Mažąjį katekizmą" lietuvių kalba, organizavo dvikalbio katekizmo rengimą, parašė jo pratarmę. Atmetus jo pateiktą Prūsijos vokietinimo planą nušalintas ir nuo katekizmo leidybos. Nuo 1721 m. dirbo kunigu Karaliaučiuje, Lyvenikės bažnyčioje.

Išlikusius jo katekizmo rankraščius 1993 m. mokslo reikalams paskelbė italų kalbininkas Pjetras Umbertas Dinis Vilniuje ir vokiečių kalbininkas Balduras Panceris Heidelberge.

Literatūra
----------

* Liucija Citavičiūtė. Karaliaučiaus universiteto Lietuvių kalbos seminaras: Istorija ir reikšmė lietuvių kultūrai. Vilnius, 2004.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Liucija Citavičiūtė. *Heinrichas Lizijus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 447 psl.

Nuorodos
--------

* Biografija. Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bd. 19, Duncker & Humblot, Leipzig 1884, S. 741 f.[neveikianti nuoroda]
**Įgaliojimas** – teisinis pavedimas atstovauti kokiam nors asmeniui trečiųjų atžvilgiu. Pvz. gali būti atstovavimas teisme.

Įgaliojimas vesti bylas
-----------------------

Įgaliojimas gali būti duodamas tam tikrai įgaliotojo bylai, kelioms ar visoms jo byloms vesti arba atskiriems procesiniams veiksmams atlikti (LR CPK 58 straipsnis).

Atstovo pagal pavedimą teisės
-----------------------------

Įgaliojimas atstovauti teisme suteikia atstovui teisę atlikti atstovaujamojo vardu visus procesinius veiksmus, išskyrus išimtis, nurodytas įgaliojime (LR CPK 59 str.).

Įgaliojimas atstovui pareikšti ieškinį ir priešieškinį, atsisakyti pareikšto ieškinio ir jį pripažinti, sudaryti taikos sutartį, perįgalioti, gauti vykdomąjį raštą ir pateikti jį vykdymui, gauti turtą, paduoti prašymą dėl proceso atnaujinimo turi būti atskirai aptarti įgaliojime.

Mandatas
--------

*Pagrindinis straipsnis – Mandatas*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Civilinio proceso kodekso patvirtinimo, įsigaliojimo ir įgyvendinimo įstatymas. Civilinio proceso KODEKSAS (Data: 2010-09-23. Aktuali 2010-10-26)
**Įkurtuvės** (*įkurės*) – šventė, kuria pažymimas įsikėlimas į naują namą ar butą. Jų proga keliamos vaišės, gali būti atliekamos apeigos.

Įkurtuvių apeigos susijusios su tikėjimu, jog persikeliant turi būti pagerbiamos ir prijaukinamos naujųjų namų dvasios. Pasak Mato Pretorijaus, XVII a. Mažojoje Lietuvoje prieš įsikeliant būta tokių papročių – į naują patalpą pirmiausia įleisdavo gaidį ir vištą (tikėta, kad galimos nelaimės ištiks juos; vėliau jų nepjaudavo maistui), įritindavo duonos kepalų; paskui keldavo vaišes. Anot Simono Daukanto, lietuviai į naujas, dar negyvenamas patalpas nakčiai įleisdavo katę arba šunį. Rytą nešini šv. Agotos duona apeidavo namą, jo kertes aprūkydavo šventintomis žolėmis, apšlakstydavo švęstu vandeniu, iškilmingai įkurdavo židinį iš senųjų namų atsinešta ugnimi.

Įkurtuvėms būdavo pasirenkama lyginė savaitės diena, dažniausiai per mėnulio pilnatį (kad neštų namams pilnatvę), tą dieną nieko neskolinta. Į įkurtuves kviesdavo kaimynus, artimiausius gimines. Aukštaitijoje įkurtuvėse dalyvaudavo visas kaimas. Nuo XIX a. vid. įkurtuvės – vaišės su šokiais ir dainomis, paprastai keliamos savaitė po įsikėlimo.

Anglijoje būta papročio, jog per įkurtuves svečiai atneša naujakuriams dovanų malkų. Iš čia kilo angliškas įkurtuvių pavadinimas *housewarming* („namų sušildymas").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Įkurtuvės. *Angelė Vyšniauskaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
2. ↑  Ernest Weekley. *An Etymological Dictionary of Modern English*
| **Clitocybe clavipes** |
| --- |
| Drūtgalė tauriabudė (*Clitocybe clavipes*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Baltikiniai  *( Tricholomataceae)* |
| Gentis: | Tauriabudė  *( Clitocybe)* |
| Rūšis: | Drūtgalė tauriabudė  *( Clitocybe clavipes)* |

 |
| Binomas |
| ***Clitocybe clavipes***[[(Pers.) P. Kumm.]], 1871 |
|  Index Fungorum |

**Drūtgalė tauriabudė** (*Clitocybe clavipes*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, tauriabudžių (*Clitocybe*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 5–8 cm skersmens, iš pradžių iškili, vėliau paplokščia, su buku gūbreliu, pilkai ruda, gelsvai ruda, lygi, pakraščiai ploni, šviesesni. Lakšteliai balsvi, kreminiai, gelsvi, nuaugtiniai. Kotas 5–7 cm ilgio, 1–2,5 cm storio, į pagrindą ryškiai storėjantis, plaušuotas, vagotas, gelsvai rusvas, pilkai rusvas, pagrindas balsvas. Trama sausa, balta, malonaus kvapo, skonio.

Auga liepos–spalio mėnesiais mišriuose, spygliuočių miškuose, ypač pušynuose, krūmynuose. Labai dažna Lietuvos miškuose. Grybas valgomas, IV kategorijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincentas Urbonas. *Grybai*. Vilnius: Mokslas, 1986. p. 128.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Drūtgalė tauriabudė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Į Laisvę (reikšmės).*
**„Į Laisvę"** – Lietuvių fronto (LF) pogrindinis periodinis leidinys, leistas Lietuvoje 1943–1944 metais.

Istorija
--------

1942 m. pabaigoje vokiečių okupacinei valdžiai uždarius legaliai ėjusį laikraštį „Į laisvę", LF vadovybė nutarė pogrindyje tuo pačiu pavadinimu leisti savo periodinį leidinį, skirtą plačiajai visuomenei. Laikraštį redaguoti pakviestas Antanas Strabulis. Redakcija ryšį su LF vadovybe palaikė per Juozą Ambrazevičių-Brazaitį, iš kurio gaudavo ir programinius vedamuosius.

Spaustuvė buvo įkurta Kaune, Vilniaus g. Kaziui Grigalavičiui priklaususiame rūsyje. Spausdinimo mašiną parūpino Vladislovas Telksnys, popieriaus – Matas Martinaitis. Tekstą rinko Juozas Gražys. Spausdino Juozas Gražys su Povilu Malinausku.

Pirmasis numeris datuotas 1943 m. sausio 15 d. Laikraštis buvo 4 puslapių, išeidavo maždaug kas dvi savaitės. Vidutinis tiražas – 10 tūkst. egzempliorių. Laikraštis daugelio pagalbininkų buvo išplatinamas visoje Lietuvoje. Atskirose vietose „Į Laisvę" dar buvo perspausdinamas, kai kur (pvz. Alytuje) spaustuviniu būdu tūkstantiniais tiražais, todėl skaitytojus pasiekdavo gal tris kartus didesnis tiražas.

Laikraščio straipsnių tematika:

* vedamieji, paprastai skirti santykių su okupacine valdžia aktualijoms;
* nurodymai kaip lietuviams elgtis okupacijos metu;
* vidaus žinios;
* informacija apie užsienio įvykius;
* straipsniai, skirti ateities Lietuvos vizijai;
* politinė polemika.

1943 m. buvo išleisti 23 „Į Laisvę" numeriai, 1944 m. – 11 numerių.

Paskutinis numeris datuotas 1944 m. birželio 20 d.

Literatūra
----------

* Mindaugas Bloznelis. Lietuvių frontas. – Kaunas, 2008.
| **Reinholdas Mesnerisit. *Reinhold Messner*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1944 m. rugsėjo 17 d. (78 metai) |
|  |
| Veikla | italų alpinistas. 1978 m. Mesneris drauge su austru Peteriu Habeleriu (*Peter Habeler*) tapo pirmaisiais žmonėmis, įkopusiais į Everestą be papildomo deguonies. 1986 m. Mesneris tapo pirmuoju žmogumi, įkopusiu į visas keturiolika aukštesnių nei 8000 m pasaulio viršūnių |
|  |
|  **Vikiteka** | Reinhold Messner |

**Reinholdas Andreasas Mesneris** (it. *Reinhold Andreas Messner*, 1944 m. rugsėjo 17) – italų alpinistas.

Alpinisto pasiekimai
--------------------

1978 m. Mesneris drauge su austru Peteriu Habeleriu (*Peter Habeler*) tapo pirmaisiais žmonėmis, įkopusiais į Everestą be papildomo deguonies. Tais pačiais metais Mesneris vienas įkopia į devintąją pagal aukštį pasaulio viršukalnę Nanga Parbatą – tai yra pirmasis pasaulyje vieno žmogaus įkopimas į aukštesnį nei 8000 m kalną.

1982 m. jis pirmasis pasaulyje per vienerius metus įkopia į tris aukštesnes kaip 8000 m viršukalnes. 1986 m. Mesneris tapo pirmuoju žmogumi, įkopusiu į visas keturiolika aukštesnių nei 8000 m pasaulio viršūnių.

1990 m. su vokiečiu Arvedu Fuchsu slidėmis – be jokių transporto priemonių – peršliuožia Antarktidą. Po trejų metų – Grenlandiją, o 1995 m. pasiekia Šiaurės ašigalį. 2004 m. Mesneris įgyvendina seną savo svajonę – įveikia maždaug 2000 m kelią pėsčiomis, pereina Gobio dykumą.

Nuo 1999 m. iki 2004 m. Mesneris buvo Europos parlamento nariu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „General Info". *8000ers.com*.
2. ↑  Messner, Reinhold (1991). *Antarctica: Both Heaven and Hell*. ISBN 9780898863055.
**Patarlių knyga** – viena iš Senojo Testamento knygų. Tai Izraelio išminties mokytojų posakių rinkinys.

Patarlių knygoje minimi du karaliai: Saliamonas, kurio globojama išmintis suklestėjusi pirmiausia, ir Ezekijas, kuris buvo liepęs rinkti išmintingus posakius. Gali būti, kad patarlės buvo renkamos bei klasifikuojamos ir vėlesniais laikais. Nemažai tyrinėtojų pastebėjo „Trisdešimties išmintingų posakių" (viena iš Patarlių knygos dalių) panašumą į vieną Egipto tekstą.

Patarlės yra labiau optimistinės nei Jobo ar Mokytojo knygos. Atsiliepiant į Pakartoto Įstatymo knygos idėjas tikima, kad žmogus, vaikštantis Dievo keliais, bus palaimintas.

Namai ir draugystė, darbas ir prekyba, karaliaus ir paprasto žmogaus gyvenimas – patarlių fonas.

Patarlių knygoje kalbama apie išmintį ir kvailybę, teisiuosius ir nedoruosius, išmintingą kalbą, turtą ir skurdą, viltį ir baimę, džiaugsmą ir liūdesį, pyktį, sunkų darbą ir tinginystę. Dievo baimė (pagarba jam) esanti visos išminties pagrindas.[1]

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biblijos enciklopedija. Alna litera. Vilnius, 1992. 93 psl.

Nuorodos
--------

* Patarlių knyga
| Duartės viršukalnė |
| --- |
| Duartės viršūnėDuartės viršūnė |
| **Aukštis** | 3098 m |
| **Žemynas** | Šiaurės Amerika (Karibai) |
| **Šalys** | Dominikos Respublikos vėliava Dominikos Respublika |
| **Kalnynas** | Centrinė Kordiljera |
| **Pirmasis įkopimas** | 1815 m.Robert Hermann Schomburgk |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Duartės viršukalnė

  |
| **Koordinatės:** | 19°01′23″ š. pl. 70°59′53″ v. ilg.﻿ / ﻿19.02306°š. pl. 70.99806°r. ilg.﻿ / 19.02306; 70.99806Koordinatės: 19°01′23″ š. pl. 70°59′53″ v. ilg.﻿ / ﻿19.02306°š. pl. 70.99806°r. ilg.﻿ / 19.02306; 70.99806 |
|  |
|  **Vikiteka** | Duartės viršukalnė |

**Duartės viršukalnė** (isp. *Pico Duarte*) – aukščiausias kalnas Espanjolos saloje ir visuose Karibuose. Stūkso Centrinėje Kordiljeroje, Dominikos Respublikos teritorijoje, netoli Charabakoa. Kalno aukštis įvairiuose šaltiniuose skiriasi – XX a. dažniausiai laikytas 3175 m, tačiau 2003 m. atlikus GPS matavimus nustatyta, kad aukštis yra 3098 m. Dominikos Respublikos institucijų duomenimis Duartės aukštis yra 3087 m.

Duartės viršukalnei būdingas vėsus klimatas, naktimis temperatūra artima neigiamai. Šlaitai daugiausia apaugę vakarinėmis pušimis, kurių šakose kero tilandsijos. Yra endeminių paukščių, retų graužikų rūšių.

Pirmą šaltiniuose užfiksuotą įkopimą į kalną 1815 m. atliko britų konsulas Robert Hermann Schomburgk, kalną pavadinęs *Monte Tina*. Valdant diktatoriui Rafaeliui Truchiljui, kalnas pervadintas *Pico Trujillo*. Žlugus jo režimui, kalnui suteiktas vieno Dominikos nepriklausomybės veikėjų, Chuano Pablo Duartės garbei. Viršūnėje pastatytas jo biustas.

Kryžius ir biustas, žymintis viršūnę

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Linkolno memorialas
**Linkolno memorialas** – paminklas Jungtinėse Amerikos Valstijose, pastatytas šešioliktojo JAV prezidento Abraomo Linkolno garbei. Paminklas yra Nacionalinėje alėjoje, JAV sostinėje Vašingtone. Memorialas buvo atidarytas 1922 m. gegužės 30 d. Statinio architektas buvo Henris Beikonas, pagrindinės statulos skulptorius – Danielis Česteris Frenčas, vidinių freskų tapytojas – Žiulis Guerinas. Linkolno memorialas yra vienas iš keleto JAV prezidentų garbei pastatytų paminklų.

Pastatas pastatytas graikų dorėnų šventyklos forma. Jame yra didžiulė sėdinčio Abraomo Linkolno skulptūra ir dviejų garsių, Linkolno pasakytų kalbų inskripcijos. Memoriale buvo pasakyta daug garsių kalbų, įskaitant ir Martino Liuterio Kingo kalbą „Aš turiu svajonę", pasakytą 1963 m. rugpjūčio 28 d. masiniame mitinge, žygio į Vašingtoną pabaigoje.

Kaip ir kitus Nacionalinėje alėjoje esančius memorialus, įskaitant Vietnamo karo ir Korėjos karo veteranų memorialus, taip ir nacionalinį Antrojo pasaulinio karo memorialą, Linkolno memorialą administruoja ir prižiūri Nacionalinė parkų tarnyba. Linkolno memorialas nuo 1966 m. spalio 15 d. yra įtrauktas į nacionalinį istorinių vietų registrą. Paminklas yra atviras visuomenei visą parą.

Galerija
--------

* Linkolno memorialo vaizdas iš oroLinkolno memorialo vaizdas iš oro
* Abraomo Linkolno skulptūra, memorialo vidujeAbraomo Linkolno skulptūra, memorialo viduje
* Getisbergo kalbos žodžiai, iškalti pietinėje sienoje memorialo vidujeGetisbergo kalbos žodžiai, iškalti pietinėje sienoje memorialo viduje
* Vaizdas iš Linkolno memorialo vidaus, matomas Vašingtono paminklasVaizdas iš Linkolno memorialo vidaus, matomas Vašingtono paminklas
| **Reinis Kaudzytėlatv. *Reinis Kaudzīte*** |
| --- |
| Gimė | 1839 m. gegužės 12 d.Madariai, Vecpiebalgos valsčius |
| Mirė | 1920 m. rugpjūčio 21 d. (81 metai)Kalno Kaibėniai, Vecpiebalgos valsčius |
|  |
| Veikla | latvių rašytojas |

**Reinis Kaudzytė** (latv. *Reinis Kaudzīte* arba *Kaudzītes Reinis*, 1839 m. gegužės 12 d. Madariai, Vecpiebalgos valsčius – 1920 m. rugpjūčio 21 d. Kalno Kaibėniai, Vecpiebalgos valsčius) – Latvijos rašytojas, slapyvardis *Kalninieks*. Matyso Kaudzytės brolis.

Biografija
----------

Augo hernhutiečių šeimoje. Savamokslis. Dirbo amatininku, gamino verpimo ratelius, nuo 1867 m. geografijos ir tikybos mokytoju Vecpiebalgoje. Mėgo keliauti, su broliu pėsčiomis apkeliavo didžiąją dalį Latvijos, nukako iki Sankt Peterburgo, 1898 m. aplankė Pasaulinę parodą Paryžiuje ir Eifelio bokštą. Gyveno Rygoje, Siguldoje, Cėsyse, 1920 m. apsigyveno pas brolį Kalno Kaibėniuose.

Kūryba
------

Pirmasis aforizmų kūrėjas latvių literatūroje. Parašė su broliu pirmą realistinį latvių romaną „Matininkų laikai". Jame pasakojama apie žemės permatavimą, kai latvių valstiečiai išpirkinėje iš dvarininkų žemes, satyriškai perteikiami XIX a. antros pusės socialiniai ir moraliniai procesai Latvijos kaime. Romanas „Izjuriečiai" liko nebaigtas, jame vaizduojamas tragiškas kaimiečių gyvenimas. Dar parašė eilėraščių, kritikos straipsnių apie latvių literatūrą ir visuomenę. Parašė pirmąjį geografijos dėstymo vadovėlį.

1929 m. Kalno Kaibėniuose atidarytas brolių Kaudzyčių muziejus.

Bibliografija
-------------

* Matininkų laikai (*Mērnieku laiki*), 1879 m. lietuvių kalba 1939 m. 1963 m. 2 leid. 1980 m.
* Izjuriečiai: Molienos gamtos vaizdai (*Izjurieši: Malienas dabas stāsti*), satyrinis romanas, 1928 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Brāļi Reinis un Matīss Kaudzītes
2. ↑  Silvestras Gaižiūnas'**. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 582 psl.**

Nuorodos
--------

* Kalna Kaibēni – brāļu Kaudzīšu muzejs Archyvuota kopija 2016-10-13 iš Wayback Machine projekto.
Kalėjimo kamera (Okupacijų ir laisvės kovų muziejus)
**Pataisos įstaiga** – laisvės atėmimo bausmes vykdanti institucija. Pataisos įstaigoje terminuoto laisvės atėmimo ir laisvės atėmimo iki gyvos galvos bausmės vykdomos, siekiant nuteistiesiems formuoti atsakomybės ir pagarbos jausmą įstatymui. Atlikusiems bausmę sudaromos sąlygos reintegruotis į visuomenę. Bausmės vykdymo būdą ir atlikimo tvarką, kad atlikę bausmę nuteistieji savo gyvenimo tikslų siektų teisėtais būdais ir priemonėmis, nustato bausmių vykdymo teisės normos. 

Skiriamos šių rūšių pataisos įstaigos: 

* kalėjimas (įstaiga su maksimalia nuteistųjų apsauga, priežiūra ir izoliacija)
* pataisos namai (taikomos lengvesnės nuteistųjų apsaugos ir laikymo sąlygos)
* atviroji kolonija (skirta nuteistiesiems už neatsargius ir nesunkius tyčinius nusikaltimus)

Daugelyje valstybių visos pataisos įstaigos vadinamos tiesiog kalėjimu, bet pagal saugumą skirstomos į įvairias kategorijas, uždarumo lygį, pagal kalinamų asmenų kategorijas (tardomieji, nepilnamečiai, recidyvistai).

Lietuvoje laisvės atėmimo bausmę vykdančios pataisos įstaigos yra pataisos namai, nepilnamečių pataisos namai, kalėjimai ir atvirosios kolonijos. Pataisos įstaigų rūšims prilyginamos laisvės atėmimo vietų gydymo įstaigos: gydymo-pataisos namai ir laisvės atėmimo vietos ligoninė. Pataisos įstaigas steigti, reorganizuoti, pertvarkyti ir likviduoti Lietuvos Respublikos Vyriausybei teikia Teisingumo ministerija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pataisos įstaiga*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVII (On-Peri). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010
2. ↑  Lietuvos Bausmių vykdymo kodeksas. 62 str. Pataisos įstaigų rūšys
Koordinatės: 55°03′51″š. pl. 23°19′17″r. ilg.﻿ / ﻿55.064197°š. pl. 23.321389°r. ilg.﻿ / 55.064197; 23.321389

 *Kitos reikšmės – Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia.*

|  Ilguvos Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Šakių |
| **Savivaldybė** | Šakių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Ilguva |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1814 m. |

**Ilguvos Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Ilguvos kaime, 3,5 km į pietryčius nuo Veliuonos, prie Nemuno ir Nykos santakos. Liaudies architektūros formų. 

Bažnyčios varpinė

Istorija
--------

Upytės seniūnas Pranciškus Grincevičius 1765 m. pastatė bažnyčią. Ji buvo Veliuonos filija. 1794 m. įkurta parapija. 1813 m. į bažnyčią trenkė žaibas, ji sudegė.

Julijonas Grincevičius 1814 m. pastatė dabartinę medinę bažnyčią. Ją 1822 m. konsekravo pavyskupis Augustinas Polikarpas Marcejevskis. 1907–1909 m. veikė „Žiburio" draugijos skyrius, turėjęs biblioteką. Po Antrojo pasaulinio karo ilgai klebonavęs Jonas Rakauskas bažnyčią suremontavo.

Architektūra
------------

Bažnyčia yra architektūros paminklas. Ji liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, su 2 šoniniais priestatais, apside ir 3 bokšteliais. Vidus 3 navų, atskirtų kolonomis. Šventorius aptvertas medinių statinių tvora, skiriančia nuo civilinių kapinių. Jame stovi medinė 3 aukštų varpinė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Bažnyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  „Varpinė". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ilguvos Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Ilguvos Šv. Kryžiaus Atradimo parapija *vilkaviskiovyskupija.lt*
* Ilguvos šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia ir varpinė *visitsakiai.lt*
| Rubokų kapinynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Rubokų kapinynasRubokų kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°17′22″ š. pl. 21°31′17″ r. ilg.﻿ / ﻿55.28944°š. pl. 21.52139°r. ilg.﻿ / 55.28944; 21.52139Koordinatės: 55°17′22″ š. pl. 21°31′17″ r. ilg.﻿ / ﻿55.28944°š. pl. 21.52139°r. ilg.﻿ / 55.28944; 21.52139 |

 |
| Vieta | Šilutės rajonas |
| Seniūnija | Šilutės seniūnija |
| Plotas | 50 000 m² |
| Naudotas | V–VII a. |
| Registro Nr. | A516/23818 |

**Rubokų kapinynas** – senovinė laidojimo vieta, rasta vakarų Lietuvoje, Šilutės rajone, 6 km į pietus nuo Šilutės, Klugonių miške į pietryčius nuo Vileikių, prie buvusio Rubokų kaimo. Valstybinės reikšmės archeologinis paminklas.

Kapinyne rasta griautinių žmonių ir žirgų kapų, apdėtų apvaliais ir pailgais akmenų vainikais. Greta mirusiųjų rasta V–VII a. įkapių: geležinių ginklų (įmovinių kirvių, ietigalių), galąstuvų, pentinų, sidabrinis geriamojo rago apkalas, papuošalų (sidabrinė antkaklė su dvigubu lankeliu, antkaklės su suktais lankeliais, stiklo, gintaro, emalio karoliais, įvairių žalvarinių segių).

1899 m. tris kapus ištyrė Adalbertas Becenbergeris, o 1900–1901 m. jis su Hugu Šojumi ištyrė dar 48 kapus. Rubokų kapinyno radiniai iki 1945 m. saugoti Karaliaučiaus muziejuje „Prussia".

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 23818 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  *Rubokų kapinynas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 575–576
**Reino notarų rūmai** (vok. *Rheinische Notarkammer*) - federalinės žemės Notarų rūmai, vienijantys Diuseldorfo ir Kelno notarus Reino krašte (Šiaurės Reinas-Vestfalija, Vokietija).

Istorija
--------

Įsteigti Notarų rūmus numatė Napoleonas vad. 1803 m. *Ventôse* įstatymu ir atitinkamu potvarkiu dėl notarų rūmų. Tuo remiantis kiekvienam iš 15 Reino *Arrondissement*ų buvo įsteigti Notarų rūmai, pvz. Köln, Bonn, Aachen, Crefeld ir Cleve. 

1822 m. Notarų rūmai panaikinti. 

1937 m. Reicho notariato įstatymas numatė vietinius Notarų rūmus..

1949 m. lapkritį buvo sujungti Düsseldorf ir Köln notarų rūmai, įsteigti Reino notarų rūmai.

Valdyba
-------

* Notaras Dr. Hans-Christoph Schüller, Prezidentas
* Notaras Dr. Timm Starke, Viceprezidentas
* Advokatas ir notaras Ulrich Blumberg, Viceprezidentas
* Notaras Jörg Bettendorf
* Notaras Dr. Norbert Frenz
* Advokatė ir notarė Dr. Birgitta Konrad
* Notaras Dr. Christoph Neuhaus

Šaltiniai
---------

1. ↑  Geschichte Archyvuota kopija 2011-11-10 iš Wayback Machine projekto.
*Šis straipsnis apie bendrovę. Apie Pietų Amerikos regioną skaitykite straipsnyje Patagonija.*

Patagonia|  |
| Forma | Privati bendrovė |
| Pramonė | ekstremalus sportas |
| Įkurta | 1973 m. |
| Įkūrėjas (-ai) | Yvon Chouinard |
| Centrinė būstinė | JAV |
| Pajamos | 1 mlrd. JAV dolerių |
| Tinklalapis | patagonia.com |

**„Patagonia"** – sporto prekių bendrovė, besitelkianti ekstremalaus sporto pramonėje.

2017 m. Pasaulio Ekonomikos Forume „Accenture" vadybos konsultacijų įmonė įteikė „Patagonia" bendrovei apdovanojimą už pavyzdinės žiedinės ekonomikos principų taikymą, perdirbtų žaliavų panaudojimą bendrovės produkcijos gamyboje. 2013 m. „Patagonia" pristatė dėvėtos aprangos programą, kurios dėka daugiau nei 45 000 drabužių sutaisomi kasmet.

„Patagonia" skiria 1 % pajamų aplinkosaugos organizacijoms, nevengia politikos. Pavyzdžiui, 2017 m. ji padavė JAV prezidentą Donaldą Trampą į teismą, po to kai jis gerokai sumažino kelių monumentų teritoriją Jutos valstijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „World Economic Forum Praises Patagonia and Nike". *ispo.com*. Nuoroda tikrinta 2018-06-02.
2. ↑  „Patagonia’s Philosopher-King". *The New Yorker*. Nuoroda tikrinta 2018-05-25.
3. ↑  „The profitable company that cares about the planet". *Financial Times*. Nuoroda tikrinta 2018-05-25.
4. ↑  „Patagonia v. Trump". *The New York Times*. 2018-05-05. Nuoroda tikrinta 2018-05-25.

Nuorodos
--------

* Vimeo paskyra
* Dirtbag Diaries
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 11°51′ š. pl. 66°45′ v. ilg.﻿ / ﻿11.850°š. pl. 66.750°r. ilg.﻿ / 11.850; 66.750

Gran Rokės sala
**Los Rokeso salynas** (isp. *Archipiélago Los Roques*) – salų grupė Karibų jūroje, Pietų Antilų salyne, tarp Las Aveso salyno vakaruose ir La Orčilos salos rytuose. Priklauso Venesuelai, sudaro federalines valdas.

Los Rokeso salyną sudaro ~350 salų, salelių ir seklumų, kurių bendras plotas 40,61 km². Los Rokeso salynas yra didelis atolas, kurio ilgis 40 km, plotis 30 km. Centrinėje dalyje plyti lagūna, o salelės išsidėsčiusios atolo žiede. Svarbiausia sala – Gran Rokė (1,7 km²). Salos apaugusios mangrovėmis, krūmynais, kaktusais. Gausu jūrinių paukščių, driežų, vėžlių. Lagūnoje gyvena delfinai, rajos, įvairūs koralai, jūrų ežiai ir kt. Visas atolas paskelbtas nacionaliniu parku.

2007 m. Los Rokeso salyne gyveno 1700 gyventojų. Dauguma jų susitelkę Gran Rokės saloje. Salos yra svarbus turistinis Venesuelos objektas. Yra oro uostas, kruizinių laivų terminalas. Taip pat verčiamasi žvejyba.

Los Rokeso salos žemėlapiuose žymimos nuo 1529 m. o 1589 m. priskirtos Venesuelos provincijai. Nuo XVIII a. čia pradėjo kurtis žvejai, guano rinkėjai, druskos kasėjai. 1938 m. Los Rokeso salynas oficialiai tapo Venesuelos valda.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Los Rokeso salynas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Patalininkas** (rus. *постельничий*) – sena pareigybė kunigaikščio ar caro dvare; rūmininkas, tvarkantis valdovo patalynę ir nakvynes.

Šaltiniuose pirmą kartą minima 1495 m. Iki tol ši pareigybė vadinosi *покладник*. Nuo XV a. užėmė svarbią padėtį kitų rūmininkų tarpe. Patalininkas tvarkė vadinamajį „patalinį iždą" (ikonos, kryžiai, auksiniai ir sidabriniai indai, apranga ir kt.). Patalininkas buvo vienu artimiausių caro tarnų – jis dažnai miegodavo viename kambaryje, kartu vaikščiodavo į pirtį, stebėdavo, kad caras turėtų visus reikalingus buities daiktus ir kt.

Carinėje Rusijoje patalininkas vadovavo Patalų prikazui. Patalininko pareigybė susijusi su tarnavimu asmeniškai carui. Patalininkai dažnai turėjo didelę įtaką carui, bet jis buvo asmeninis tarnas, todėl aukštos kilmės didikai šių pareigų neidavo. Iš 16 pirmųjų šeimų, kurių nariai buvo caro patalininkai, tik dvi šeimos iškilo (Volynskiai ir Godunovai). Keli patalininkai vėliau gavo aukštus rūmininkų laipsnius (pvz. okolničių).

Patalininkas paprastai būdavo šiek tiek jaunesnis už orūžničių (ginklininką).

Nuorodos
--------

* Постельничий
*Kitos reikšmės – Ilis (reikšmės).*

| Ilis |
| --- |
| Ilio upė Ilio upė |
| **Ilgis** | 1001 km |
| **Baseino plotas** | 140 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 479 m³/s |
| **Ištakos** | Tian Šanis |
| **Žiotys** | Balchašas |
| **Šalys** | Kinijos vėliava Kinija, Kazachstano vėliava Kazachstanas |

**Ilis** (kaz. *Іле*, kin. 伊犁河, pinyin: *Yili He*, uig. ئىلى دەرياسى = *Ili dəryasi*) – upė šiaurės vakarų Kinijoje (Sindziange) ir Kazachstane (daugiausia Almatos srityje). Prasideda rytiniame Tian Šanyje, susiliejus Tekeso ir Kungeso upėms. Teka vakarų, šiaurės vakarų kryptimi. Ilis aukštupyje – tipiška kalnų upė. Nuo santakos su Kašo upe slėnis išsiplėčia, upė skaidosi į atšakas. Prasiveržęs pro Kapčagajaus tarpeklį, Ilis teka Pabalchašės lyguma. Įtekėdamas į Balchašo ežerą sudaro deltą (plotas 9000 km²).

Didžiausi intakai: Kašas, Čarynas, Čilija, Kurty.

Upė užšalusi būna gruodžio – kovo mėnesiais. Ties Kapčagajumi Ilis patvenktas hidroelektrinės užtvanka, sudarytas Kapčagajaus tvenkinys. Vanduo naudojamas drėkinimui. Laivuojamas atskiruose ruožuose. Prie Ilio įsikūrę miestai: Kuldža (Jiningas), Kapčagajus.

Ilio upės baseine įsikūręs istorinis Semirečės (Žetysu) regionas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 163
| ***Lost Junction*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Lost Junction |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Peter Masterson |
| Scenaristas (-ai) | Jeff Cole |
| Vaidina | Neve Campbell |
| Metai | 2003 |
| Žanras | komedija |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Lost Junction** – 2003 m. JAV sukurta kriminalinis filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Neve Campbell – Misė Lofton
* Billy Burke – Džimis MakGi
* Jake Busey – Metas
* Charles Edwin Powell – Porteris
* David Gow – šerifas Frenkas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Džimio mašina sugedo netoli miestelio pavadinimu „Lost Junction" ir jo pavežėti sustojo simpatiška mergina Misė Lofton. Kadangi vietiniame servise jam buvo pasakyta, kad gedimui pašalinti reikės kelių dienų, Misė pasisiūlo laikinai pas ją apsistoti. Po kurio laiko mergina pasiūlo Džimiui kartu vykti į Naująjį Orleaną ir šis sutinka, tačiau netrukus paaiškėja, kad jis ką tik įsipainiojo į keistą istoriją, nes Misės automobilio bagažinėje jau keletą dienų guli jos vyro kūnas, tačiau ji tvirtina neprisidėjusi prie jo mirties...
**Kazimieras Paulauskas** (1906 m. liepos 11 d. Grūšlaukio kaime, Darbėnų valsčius – 1998 m. spalio 4 d. Tauragėje) – Lietuvos mokytojas ir tautodailininkas, Tauragės garbės pilietis.

Biografija
----------

Gimė žinomo tautodailininko Juozapo Paulausko šeimoje. Brolis Simonas buvo gabus grafikas, sesuo Stanislava – audėja. Kazimieras baigė klasikinę gimnaziją ir Kretingos pedagoginę mokyklą. 

Nuo 1930 m. dirbo Kalnėnų pradinės mokyklos vedėju. Po metų mokytojavo Girdiškėje, vėliau įdarbintas Tauragės apskrities mokyklų inspekcijoje. Sukūrė šeimą. Nuo 1933 m. paskirtas Tauragės pradinės mokyklos Nr. 1 vedėju. K. Paulausko pastangų dėka mieste ant Jūros kranto pastatyta naujas mokyklos pastatas. Čia jis įkūrė 80-ties moksleivių mišrų chorą, kuris pelnė didelį pripažinimą Kaune ir kt. šalies vietose. Vienos berniukų choro pavyzdžiu tauragiškiams dainininkams buvo pasiūti koncertiniai jūreiviški rūbai. Pats mokytojas dainavo Tauragės vyrų chore, buvo išrinktas šio muzikinio kolektyvo pirmininku. Jis taip pat priklausė Jaunosios Lietuvos sąjungai, aktyviai bendradarbiavo spaudoje: „Naujojoje Romuvoje", „Lietuvos mokykloje", „Skautų aide", „Mokykloje ir gyvenime", „Žemaičių prietelyje" ir kt.

1940 m. K. Paulauskas perkeltas į Gaurės pradinę mokyklą ir ten netrukus įkūrė chorą, kuris greitai išgarsėjo. Pokaryje paskirtas Tauragės apskrities švietimo skyriaus vedėju. Netrukus buvo apkaltintas antisovietine veikla ir nuteistas kalėti Tikšos lageryje Karelijoje. Po trejų metų paleistas ir grįžo į Lietuvą, ilgą laiką jam nebuvo leidžiama dirbti pedagoginio darbo. Vėliau įsidarbino Tauragės 2-ojoje, po to 1-ojoje vidurinėse mokyklose darbų mokytoju. Šiame mieste jis taip pat organizavo vaikų ir suaugusių chorus, dirigavo dainų šventėse.

Sekdamas savo tėvo pavyzdžiu, didelę dalį laisvalaikio skyrė medžio drožiniams. Iš viso sukūrė apie tūkstantį darbų – koplytstulpių, skulptūrėlių, koplytėlių. Naudojo ąžuolo ir liepos medieną, kai kuriuos darbus dažydavo. 1964 metais jis buvo priimtas į Lietuvos liaudies meistrų draugiją. 1996 m. Tauragėje surengė personalinę savo medžio drožinių parodą, vertingiausių darbų kolekciją padovanojo miesto „Santakos" muziejui.

Žmona Petronėlė – pedagogė, sūnūs: Kazys – mokytojas ir rašytojas, Remigijus – mokytojas ir karikatūristas, Raimondas – inžinierius.

Įvertinimas
-----------

* Trijų liepsnų žymuo (1935 m.)
* Gedimino ordinas (1939 m.)

Šaltiniai
---------

* *Tauragės garbės pilietis Kazimieras Paulauskas* / Parengė Laima Pikčiūnienė. Tauragės viešoji biblioteka, 1997
* *Paulauskas Kazimieras* / Parengė Birutė Paulauskaitė. Kretingos rajono savivaldybės M.Valančiaus viešoji biblioteka[neveikianti nuoroda]
* *Kazimieras Paulauskas* / Parengė Viliutė Ružinskaitė, Tauragės „Santakos" muziejaus etnografijos skyriaus vedėja
| **Kazimieras Romualdas Župerka** |
| --- |
| Gimė | 1937 m. kovo 4 d. (86 metai)Gėlainiai, Kėdainių rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Pedagogė Joana Župerkienė |
| Vaikai | Vita, Aušra |
|  |
| Veikla | kalbininkas, visuomenės ir kultūros veikėjas |
|  |
| Alma mater | 1958 m. Šiaulių pedagoginis institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžius (2018) |

**Kazimieras Romualdas Župerka** (g. 1937 m. kovo 4 d. Gėlainiuose, Kėdainių rajonas) – Lietuvos mokslininkas kalbininkas, visuomenės ir kultūros veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Dotnuvos vidurinėje mokykloje. 1958 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą (ŠPI). 1958 m. pakviestas dirbti ŠPI Lietuvių kalbos ir literatūros katedros asistentu. 1969 m. filologijos mokslų kandidatas.

1970–1972 m. ŠPI Lietuvių kalbos ir literatūros katedros docentas, 1972–1977 m. ŠPI prorektorius mokslo ir mokymo reikalams. Nuo 1977 m. ŠPI Humanitarinio fakulteto Lietuvių kalbos katedros docentas, Šiaulių universiteto Lietuvių kalbos katedros vedėjas. 1996 m. humanitarinių mokslų habilituotas daktaras. 2000 m. profesorius.

Lietuvių kalbos draugijos garbės narys. Valstybinės lietuvių kalbos komisijos narys (1990–2007)..

1983 m. išleido vadovėlį aukštųjų mokyklų studentams „Lietuvių kalbos stilistika", 1997 m. – vadovėlį „Stilistika", 1990 m. vadovėlio „Lietuvių kalba XI–XII klasei" bendraautoris.

Šiaulių miesto savivaldybės tarybos 2003 m. rugsėjo 11 d. sprendimu Nr. T-847 suteiktas Šiaulių Garbės piliečio vardas.

Su žmona, mokytoja Joana užaugino dukras – Vitą ir Aušrą.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2018-08-14 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Česys Grenda. *Kazimieras Romualdas Župerka*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 690
4. ↑   Archyvuota kopija 2014-12-28 iš Wayback Machine projekto.
| **Reinhard Dullien** |
| --- |
| Gimė | 1902 m. vasario 14 d.Šilutė, Vokietijos imperija |
| Mirė | 1982 m. rugpjūčio 5 d. (80 metų)Vysbadenas, Vakarų Vokietija |
|  |
| Veikla | Teisininkas. |

**Reinhardas Dulynas** (1902 m. vasario 14 d. Šilutėje, Vokietijos imperija – 1982 m. rugpjūčio 5 d. Vysbadene, Vakarų Vokietija) – teisininkas, Vokietijos kriminalinės policijos prezidentas.

Biografija
----------

Gimė 1902 m. vasario 14 d. Šilutėje. 1933 m. įstojo į NSDAP partiją. Baigęs teisės studijas pradėjo dirbti Rytų Prūsijos administracijoje. 1941 m. dirbo nacių okupuoto Voluinės-Podolės generalkomisariato administracijoje atsakingoje už krašto ūkį. 1949 m. pradėjo dirbti Vakarų Vokietijos vidaus reikalų ministerijoje. 1955 m. rugsėjį tapo trečiuoju Vokietijos kriminalinės policijos prezidentu, kuriuo išbuvo iki 1964 m. kai turėjo atsistatydinti po Spiegel skandalo susijusio su valstybės pareigūnų korupcija. Mirė 1982 m. rugpjūčio 5 d. Vysbadene.

Nuorodos
--------

* The BKA Presidents (ang.) Archyvuota kopija 2013-12-31 iš Wayback Machine projekto..

Literatūra
----------

* Ernst Klee: Das Personenlexikon zum Dritten Reich. Wer war was vor und nach 1945? 2. durchgesehene Auflage. S. Fischer, Frankfurt am Main 2003, ISBN 3-10-039309-0.
* Dieter Schenk: Die braunen Wurzeln des BKA. Durchgesehene Ausgabe. Fischer Taschenbuchverlag, Frankfurt am Main 2003, ISBN 3-596-15782-X (Fischer 15782 Die Zeit des Nationalsozialismus).
**Kazimieras Tučinskas** (1953 m. kovo 5 d. Sližiškių k. Molėtų r.), choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

Baigęs Molėtų vidurinę mokyklą ir vaikų muzikos mokyklą, 1970–1974 muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (dirigavimą dėstė J. Ciurilaitė). 1977–1982 neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. A. Petrauskas).

Nuo 1974 Molėtų vaikų muzikos mokyklos mokytojas, nuo 1982 direktorius.

Nuolat vadovavo šios mokyklos vaikų chorui, kurį parengė 1975, 1977, 1980, 1985 ir 1990 respublikinėms dainų šventėms. 1989 kartu su S. Skurulskiene Molėtų 1-ojoje vidurinėje mokykloje įkūrė vaikų choro studiją ir buvo jos chormeisteris. S. Skurulskienei išvykus į Vilnių, tapo minėtos studijos vadovu. Jaunių chorą parengė 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje ir 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventei. Du vaikų chorus paruošė 1996 Utenos apskrities ir Vilniaus miesto moksleivių dainų švetėms. Jaunių choras yra atlikęs ir sudėtingesnių kūrinių: ištraukų iš G. Pergolesi „Stabat Mater" ir iš J. S. Bacho kantatos Nr. 4, M. Hallerio „Missa Quinta Requiem".

Nuo 1993 pedagogas – Molėtų muzikos mokyklos chorinio dainavimo skyriaus choro vadovas.

K. Tučinskas yra gražiai pasirodęs ir su suaugusiųjų mėgėjų chorais.

Nuo 1978 vadovavo Molėtų kultūros namų mišriajam chorui, kurį parengė 1980 respublikinei dainų šventei. 1980–1990 vadovavo Molėtų rajono švietimo darbuotojų mišriajam chorui „Asvaja" (1986). Su šiuo kolektyvu jis išlaikė Lietuvos valstybinės konservatorijos baigimo choro dirigavimo valstybinius egzaminus (1982). Choras 1985 respublikinės dainų šventės konkurse pelnė geriausio kolektyvo vardą rajonų kultūros ir švietimo įstaigų grupėje. Chorą parengė 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei Vilniuje. Per dešimt metų „Asvaja" išmoko apie 70 įvairių kūrinių ir surengė per 50 koncertų savo rajone ir kitur.

K. Tučinskas nuo 1975 Molėtų rajono dainų švenčių vyr. dirigentas, dirigavo zoninėse dainų šventėse Švenčionyse ir Utenoje, vadovauja rajono muzikos mokytojų metodinei komisijai, konsultuoja mėgėjų chorus ir jų vadovus.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Kleptokratija** (gr. κλέπτειν 'vagiu' + *κράτος* 'valdžia') – valstybės valdymo forma, kai valdžios elitas iškyla iš nusikaltėlių ir valdininkų sąjungos.

Ypatybės
--------

Kleptokratija būdinga diktatūrai, autoritarizmui, nepotizmui. Neretai ją patiria žlungančios ir oligarchijomis tampančios demokratinės valstybės. Kleptokratinis vadovas savavališkai naudojasi valstybės iždu. Kleptokratinis režimas dažniausiai ignoruoja visuomenės poreikius, nesirūpina šalies ekonomikos, socialiniais, politiniais reikalais, pilietinėmis ir žmogaus teisėmis, atbaido užsienio investicijas, parduoda šalies resursus savanaudiškais praturtėjimo tikslais, smarkiai susilpnina vidaus rinką ir tarptautinę prekybą. Valdžia nesąžiningų operacijų būdu pasisavina piliečių pinigus, surenkamus kaip mokesčius, taip pat iš įvairių socialinių fondų ir juos švaisto. Kleptokratijai būdinga korupcija, lobizmas.

Kleptokratija skiriasi nuo plutokratijos (kai padėtį visuomenėje nulemia turtas), meritokratijos (kai asmens vietą valdžioje ar socialinėje hierarchijoje nulemia gabumai ir laimėjimai) ar technokratijos (kai valdo specialistai ir ekspertai). 

Kleptokratinėmis valstybėmis laikytinos senovės Roma, Kartagina, Asirija. XX a. pabaigoje – XXI a. pradžioje kleptokratiniais valdovais laikytini kai kurie buvę prezidentai: Sanis Abača (Nigerija), J. Arnoldas Alemanas (Nikaragva), Žanas Klodas Diuvaljė (Haitis), Džozefas Estrada, Ferdinandas Markosas (Filipinai), Albertas Fudžimoris (Peru), Slobodanas Miloševičius (buv. Jugoslavija), Mobutu Sésé Seko (buv. Zairas), Manuelis Noriega (Panama), Suhartas (Indonezija).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kleptokratija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 771 psl.
**Gerónimo de Aguilar** (*Cheronimas de Agilaras*, 1489-1531 m.) buvo pranciškonų vienuolis, gimęs Sevilijoje. Agilaras ir La Malinche vėliau buvo įtraukti į 1519-aisiais prasidėjusį Meksikos užkariavimą.

1511 m. Cheronimas de Agilaras kartu su Chuanu de Valdivija iš Panamos išplaukė į Santo Domingą. Per audrą jų laivas sudužo ties Jukatano pusiasaliu. Iš penkiolikos juo plaukusių žmonių išsigelbėjo tik du – Agilaras ir Gonsalas Gereras, Ispanijos jūrininkas iš Palos; stiprios jūrų srovės juodu atnešė prie dabartinės Meksikos valstijos Kintana Ro krantų.

Agilarą ir Gererą sugavo vietiniai majai, kurie ruošėsi juos paaukoti dievams. Jie vėliau sugebėjo pabėgti, tačiau susidūrė su kitu majų vadu Ksamansanu, kuris juos paėmė vergais. Nelaisvėje Gereras ir Agilaras išmoko kalintojų kalbą. Pastarasis aštuonerius metus gyveno kaip majų vergas; tuo tarpu Gereras tapo vadu, kai majai kariavo su Čektumalos valdovu Načanu Kanu. Jis taip pat vedė turtingą majų moterį ir su ja susilaukė pirmųjų Meksikoje metisų vaikų.

Hernanas Kortesas 1519 m. pradėjo karinę kampaniją prieš actekų imperiją. Jam dar būnant Kosumelio saloje, Agilaras prisijungė prie ekspedicijos. Vykstant Meksikos užkariavimui, Agilaras, mokėdamas ir majų, ir ispanų kalbas, kartu su La Malinche, kuri taip pat galėjo kalbėti majų ir nahuatlių kalbomis, vertėjavo tarp Korteso ir indėnų.

Cheronimas de Agilaras mirė 1531 m. nežinomoje vietoje.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Meksikos užkariavimas
* La Malinche
* Hernanas Kortesas
* Gonsalas Gereras

Nuorodos
--------

* Cheronimas de Agilaras: dvasininkas, pagreitinęs Meksikos užkariavimą Archyvuota kopija 2008-05-17 iš Wayback Machine projekto. (anglų kalba)
**Kazimieras Stasiulevičius** (1893 m. sausio 1 d. Dobilėje, Aukštosios Panemunės valsčius, Marijampolės apskritis, Suvalkų gubernija – 1985 m. kovo 14 d. Birštone, palaidotas Prienuose) – lietuvių vargonininkas, dirigentas, pedagogas, bažnytinės muzikos kūrėjas. Nuo 1959 m. iki mirties gyveno Birštone.

Biografija
----------

Dailininko Aloyzo Stasiulevičiaus, energetiko, atomistikos mokslininko Juozo Stasiulevičiaus tėvas.

1912–1917 m. muzikos teorijos ir vargonavimo mokėsi pas Pakuonio vargonininką A. Puidoką. 1917–1940 m. bemaž kasmet žinias gilino Vargonininkų ir dirigentų kursuose pas Juozą Naujalį, Aleksandrą Kačanauską, Konradą Kavecką, 1925 m. Klaipėdos muzikos mokykloje Muzikos ir dainavimo vasaros kursuose pas Juozą Žilevičių, Stasį Šimkų, Igną Prielgauską Klaipėdos\_Stasio\_Šimkaus\_konservatorija, režisierių Antaną Sutkų (1892).

Kūryba
------

Sukūrė mišių, apie 50 bažnytinių giesmių solo, ansambliams, chorams.

Darbinė veikla
--------------

Vargonininkavo, mokytojavo, būrė ir vadovavo bažnytiniams bei pasaulietiniams chorams, pučiamųjų orkestrams. 1924–1955 m. dalyvavo visose lietuvių dainų šventėse su išugdytais chorais ir pats dirigavo.
Dirbo muzikos mokytoju Skuode, Kėdainiuose, Jiezne, vargonavo bažnyčiose Pakuonyje, Nemajūnuose, Stakliškėse, Birštone. Gerbė savo mokytojus J. Naujalį ir S. Šimkų, jo vadovaujami chorai nuolat atlikdavo šių kompozitorių kūrinius.

Visuomeninė veikla
------------------

Būrė ir vadovavo teatro mėgėjų būreliams, režisavo spektaklius, kūrė jiems muziką, rengė lietuvių kultūros vakarus daugelyje Lietuvos vietovių, koncertavo. Priklausė Šaulių sąjungai, buvo rinktinės vadu Šateikiuose, dalyvavo 1941 m. birželio sukilime Kėdainiuose.

Šaltiniai
---------

* *Arvydas Karaška.* Kazimieras Stasiulevičius. *In* Muzikos enciklopedija, III tomas. Vilnius: Lietuvos muzikos ir teatro akademija, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007, p. 406.

Nuorodos
--------

;  Archyvuota kopija 2007-12-13 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pinatubo ugnikalnio išsiveržimas, 1991 m.
**Stichinė nelaimė** – gamtiniai įvykiai (pvz. ugnikalnių išsiveržimai, žemės drebėjimai, nuošliaužos), kurie pakenkia žmonių veiklai.

Žmonijos silpnoji vieta, apsunkinanti išgyvenimą užklupus gamtos stichijai yra nesugebėjimas planuoti ateitį arba neturėjimas priemonių padėsiančių apsisaugoti užklupus gamtos stichijai. Visa tai atsiliepia finansų, pastatų ir žmonių netektimi. Praradimų rezultatai priklauso nuo to kaip visuomenė reaguos į katastrofą. Tai galima suprasti kaip formuluotę: *stichija užklumpa tada, kai atsiranda galimybė būti pažeidžiamu*. Gamtos pavojai niekada netaps stichine nelaime, jei vietovė yra nepažeidžiama (pvz. stiprūs žemės drebėjimai neapgyvendintose vietovėse). Kartais terminas *gamtos* yra ginčytinas, nes kai kuriais atvejais pavojai ir katastrofos nenutinka be žmogaus įtakos. Stichijos poveikio stiprumas taip pat priklauso nuo stichijos dydžio, prigimties (pvz. žaibas gąsdina tik mažą vietovę, o smūginiai įvykiai gali sunaikinti civilizaciją).

Gamtos stichijų sąrašas:
------------------------

Sniego griūtis Jutoje, Timpanogos kalnas
* **Geologinės:**
	+ Griūtys, lavinos *(Velingtono lavina 1910 m. Blono lavina 1954 m.);*
	+ Žemės drebėjimai (Indijos vandenyne 2004 m. Kašmyras 2005 m.);
	+ Nuošliaužos;
	+ Smegduobės;
	+ Ugnikalnių išsiveržimai (Vezuvijaus išsiveržimas 1631 m.).

Limpopo upė, pietiniame Mozambike, per 2000 m. Mozambiko potvynį
* **Hidrologinės:**
	+ Potvyniai (Didysis potvynis 1993 m. Mozambiko potvynis 2000 m.);
	+ Sūkuriai (Moskstraumeno sūkurys prie Norvegijos);
	+ Stovinčiosios bangos;
	+ cunamiai (didžiausias 524 metrų aukščio užfiksuotas netoli Aliaskos).

Jaunas jautukas po pūgos, kovas 1966 m.
* **Klimatinės:**
	+ Pūgos (Didžioji pūga 1888 m.);
	+ Sausros (Indijoje 1900 m. Kinijoje 1928-30 m.);
	+ Taifūnai;
	+ Ledynmetis;
	+ Tornadai.