recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Vytautas Gaidamavičius** |
| --- |
| Gimė | 1931 m. liepos 21 d.Lietuva Kaune |
| Mirė | 2008 m. gegužės 31 d. (76 metai)Lietuva Vilniuje |
|  |
| Veikla | Lietuvos pianistas, kultūros veikėjas. |

**Vytautas Gaidamavičius** (1931 m. liepos 21 d. Kaune – 2008 m. gegužės 31 d. Vilniuje) – Lietuvos pianistas, kultūros veikėjas.

Biografija
----------

1955 m. baigė Lietuvos konservatorijos A. Dvarionienės fortepijono klasę.

1955–1957 m. Lietuvos operos ir baleto teatro koncertmeisteris. 1957–1974 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas, 1959–1974 m. Instrumentinės muzikos katedros vedėjas, 1974–2001 m. Lietuvos konservatorijos dėstytojas, 1975–1984 m. ir 2000–2001 m. Fortepijono, muzikos teorijos ir kompozicijos fakulteto dekanas; nuo 1976 m. docentas. 1990–1991 m. Lietuvos Respublikos kultūros ir švietimo viceministras. Parašė muzikos mokymo priemonių.

Vedęs Ireną (Poškutę) Gaidamavičienę, turi dukrą Jurgą (Gaidamavičiūtę) Kanovičienę (g. 1966.05.12) ir sūnų Vytautą Gaidamavičių (g. 1978.03.11)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Arvydas Karaška. *Vytautas Gaidamavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 322 psl.
**Vytautas Gipiškis** (1930 m. rugpjūčio 3 d. Telšiuose – 2023 m. birželio 18 d.) – Lietuvos agronomas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

Gimė Telšių gimnazijos direktoriaus Prano Gipiškio ir Angelės Galvydytės šeimoje. 1959 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1971 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.

1958–1966 m. dirbo Samališkės bandymų stotyje, 1967–1992 m. – Žemdirbystės instituto Vėžaičių filiale, 1970–1978 m. Žolių ūkio sektoriaus, 1979–1992 m. Nemuno užliejamųjų pievų sektoriaus Šilutėje vedėjas. 1993–2000 m. Žemdirbystės instituto Žolininkystės skyriaus Nemuno pievų sektoriaus vedėjas.

Mokslinio darbo kryptys: ganyklų įrengimas jauriniuose dirvožemiuose, Nemuno žemupio užliejamųjų pievų gerinimas ir naudojimas.

Įvertinimas
-----------

* 1979 m. – LTSR valstybinė premija, su kitais;
* 1995 m. – Lietuvos respublikos nusipelnęs agronomas;
* 1996 m. – LDK Gedimino V laipsnio ordinas.
* 2020 m. - Lietuvos dirvožemininkų draugijos prie LMA ŽŪMMS garbės narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Gipiškis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 692 psl.
| **Vytautas Girdzijauskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1904 m. birželio 2 d.Šaukliai, Raseinių apskritis |
| Mirė | 1972 m. spalio 24 d. (68 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Paulina Girdzijauskienė |
| Vaikai | Audronė Girdzijauskaitė |
|  |
| Veikla | gydytojas mikrobiologas imunologas |
| Organizacijos | Kauno medicinos institutas |
| Pareigos | Mikrobiologijos katedros vedėjas |
| Partija | 1967 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas |

**Vytautas Girdzijauskas** (1904 m. birželio 2 d. Šaukliuose, Raseinių apskritis – 1972 m. spalio 24 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas mikrobiologas imunologas, Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas.

Biografija
----------

Žmona istorikė Paulina Girdzijauskienė, duktė Audronė Girdzijauskaitė.

1930 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1933–1938 m. tobulinosi Vienoje, Paryžiuje, Berlyne. 1940–1941 m. Vytauto Didžiojo universiteto Mikrobiologijos katedros vedėjas, nuo 1940 m. profesorius.

1940–1945 m. LSSR sveikatos apsaugos liaudies komisaras. 1941–1942 m. Permės medicinos instituto Epidemiologijos katedros vedėjas.

1944–1957 m. Vilniaus universiteto Mikrobiologijos katedros vedėjas. 1946–1957 m. Eksperimentinės medicinos ir onkologijos instituto direktorius. 1944–1962 m. Kauno medicinos instituto Mikrobiologijos katedros vedėjas. Nuo 1963 m. LSSR mokslų akademijos Chemijos ir biologijos mokslų skyriaus akademikas sekretorius.

1924 m. „Žiežirbos", 1925 m. studentų atstovybės narys. 1944–1947 m. LSSR Raudonojo Kryžiaus draugijos, 1955–1972 m. Mikrobiologų, epidemiologų ir infekcionistų draugijos pirmininkas.

Svarbiausi moksliniai darbai iš mikrobiologijos, imunologijos, epidemiologijos, sveikatos apsaugos.

Bibliografija
-------------

* Dizenterija ir kova su ja Lietuvos TSR, su D. Vikonyte-Vasiljeviene, 1964 m.
* Mikrobiologija, su D. Vikonyte-Vasiljeviene. – Vilnius: Mokslas, 1976 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Girdzijauskas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 624
2. ↑  *Vytautas Girdzijauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 699 psl.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Moisiejus Leonas Koganaskaip Sveikatos ir socialinės apsaugos ministras** | **Sveikatos apsaugos liaudies komisaras**1940–1945 m. | Po to:**Ksaveras Venciuskaip Sveikatos ministras, 1941 m.Stanislovas Banaitis1945–1947 m.** |
Koordinatės: 54°33′46″ š. pl. 23°31′48″ r. ilg.﻿ / ﻿54.56278°š. pl. 23.53000°r. ilg.﻿ / 54.56278; 23.53000

 *Kitos reikšmės – Šv. apaštalo Petro bažnyčia.*

|  Patilčių šv. Petro Išvadavimo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Marijampolės |
| **Savivaldybė** | Marijampolės savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Patilčiai (Marijampolė) |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 2010 m. |

**Patilčių šv. Petro Išvadavimo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Patilčių kaime, prie  **A16**  Vilnius–Prienai–Marijampolė  kelio, šalia Igliškėlių kaimo vakarinio pakraščio.

Naujosios bažnyčios interjeras

Istorija
--------

Kunigo J. Danieliaus rūpesčiu 1920 m. įkurta Patilčių parapija (iš dalies Daukšių, Igliaukos, Marijampolės parapijų kaimų). Pastatyta laikina bažnyčia, klebonija, ūkiniai trobesiai. Vėliau šventorius aptvertas gulsčių lentų tvora, pastatyta stulpinė varpinė. Po Antrojo pasaulinio karo bažnyčiai pristatytas bokštas.

Dar 1940 m. buvo parengtas projektas čia statyti naują, mūrinę bažnyčią, nes senoji medinė buvo tik laikina. Parapijiečiai rengėsi statyti naują bažnyčią, nupirko statybinių medžiagų, bet sovietinės valdžios nurodymu jos buvo panaudotos statant mokyklą.

Senoji bažnyčia buvo nugriauta, nes padarius ekspertizę komisija nusprendė jos neberemontuoti. Maldoms buvo pritaikyta paremontuota senoji klebonija. Patilčių parapiją aptarnavo klebonas Juozas Pečiukonis. 2009-2010 m. buvo pastatyta nauja, šiuolaikinių formų mūrinė bažnyčia.

Naujosios bažnyčios projektą sukūrė architektas Arūnas Lukoševičius. Jos pamatai buvo pašventinti 2009 m. birželio mėn. Jų įrengimui panaudoti akmenys iš 1905 m. pradėtos, bet 1915 m. vokiečių sugriautos Zapyškio bažnyčios. Per pusmetį iškilo sienos ir langai. Pirmosios pamaldos vyko dar statomoje bažnyčioje per šv. Kalėdas ir 2010 m. per šv. Velykas.

Architektūra
------------

Senoji bažnyčia buvo tradicinio gyvenamojo namo formos, stačiakampio plano, vienabokštė.

Galerija
--------

* Senoji bažnyčia su varpine 2007 m.Senoji bažnyčia su varpine 2007 m.
* Naujoji bažnyčiaNaujoji bažnyčia
* Vaizdas į balkonąVaizdas į balkoną

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Interviu su mons. Juozu Pečiukoniu

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Patilčių šv. Petro Išvadavimo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Patilčių šv. Petro Išvadavimo parapija (dekanato inf.) Archyvuota kopija 2018-03-31 iš Wayback Machine projekto.
| **Starožino draustinis** |
| --- |
| Starožino draustinis |
| **Tipas** | Miškų |
| **Vieta** | Plaskų valsčius |
| **Koordinatės** | 53°52′ š. pl. 23°21′ r. ilg.﻿ / ﻿53.867°š. pl. 23.350°r. ilg.﻿ / 53.867; 23.350Koordinatės: 53°52′ š. pl. 23°21′ r. ilg.﻿ / ﻿53.867°š. pl. 23.350°r. ilg.﻿ / 53.867; 23.350 |
| **Plotas** | 298.43 km² |
| **Įsteigimo data** | 1960 m. |
| **Pavaldumas** | Valstybinis |

**Starožino draustinis** (lenk. *Rezerwat przyrody Starożyn*) - draustinis esantis Augustavo lygumoje, Augustavo girioje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje ir Plaskų valsčiuje. Draustinyje saugomi įvairios Augustavo girios medžių rūšys: mišrieji ir plačialapiai miškai, ąžuolai ir spygliuočių miškai ir pelkiniai miškai. Draustinyje gyvena šios gyvūnų rūšys: briedis, elnias, stirna, šernas, pilkasis vilkas ir kurtinys.

Nuorodos
--------

* Aprašymas apie draustinį (lenk.)[neveikianti nuoroda].


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Starožino draustinis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Remigijus Gustas** (g. 1956 m. rugsėjo 22 d. Skaudvilėje) – Lietuvos informatikos inžinierius, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1979 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1999 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.

1979–1996 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, nuo 1996 m. Karlstado universiteto (Švedija) dėstytojas. Nuo 2000 m. profesorius. Stokholmo universiteto ir Švedijos Karališkojo technologijos instituto Informacinių sistemų ir programinės įrangos inžinerinės laboratorijos asocijuotasis narys.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrimų sritys – informacinių sistemų semantiniai ir pragmatiniai aspektai, konceptualus modeliavimas, organizacinių ir techninių procesų suderinamumas, elektroninių paslaugų procesų modeliavimas.

Bibliografija
-------------

* *Semantic and Pragmatic Dependencies oį Information Systems* (Informacinių sistemų semantinės ir pragmatinės priklausomybės), 1997 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Remigijus Gustas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 296 psl.
**Vytautas Greičiūnas** (g. 1944 m. rugsėjo 8 d. Šidagių k. Tauragės r.) – pedagogas ir chorvedys.

Biografija
----------

Baigęs Skaudvilės vidurinę mokyklą, 1962–1967 m. Šiaulių pedagoginiame institute studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą bei muziką (dirigavimo mokėsi pas R. Andriuškevičių).

Nuo 1967 m. rudens pradėjo mokytojauti Šiaulių 8-ojoje (dabar Salduvės) vidurinėje mokykloje. Iš pradžių dėstė lietuvių kalbą ir literatūrą, o nuo 1969 m. ir muziką, pradėjo vadovauti chorams ir vokaliniams ansambliams. Mokykloje įrengė pavyzdingą muzikos kabinetą, mokytojo pamokose lankėsi Lietuvos, Rusijos, Airijos, JAV ir Švedijos pedagogai. Daug metų vadovavo jaunučių, jaunių ir merginų chorams, kurie dažnai koncertuodavo, dalyvaudavo miesto dainų šventėse. 1985 m. respublikinei dainų šventei parengė jaunių chorą, 1987 m. respublikinei moksleivių dainų šventei – jaunučių ir jaunių chorus, 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei – jaunučių chorą. Mokykloje sumažėjus moksleivių, vadovauja tik jaunučių chorui, vaikinų ir merginų vokaliniams bei instrumentiniams ansambliams. Vokaliniai ansambliai yra respublikinių „Dainų dainelės" konkursų laureatai. 1981 m. subūrė ir skudučių ansamblį, kurį parengė 1985 m. respublikinei dainų šventei. 1990–1994 m. Šiaulių konservatorijoje dėstė muzikinio auklėjimo metodiką, buvo mokyklinės praktikos vadovas. Salduvės vidurinėje mokykloje Šiaulių pedagoginio instituto studentai nuolat atlieka muzikos ir chorvedybos praktiką. 1982 m. chorvedžiui suteiktas muzikos mokytojo metodininko vardas (1994 m. peratestuotas). Dirigavo Šiaulių miesto ir 1993 m. Šiaulių krašto dainų šventėse. Buvo pirmas tokių žinomų Lietuvos atlikėjų, kaip Gytis Paškevičius, Vadimas Kamrazeris (grupė VAIRAS, vaikų studijos EN-DEN-DU ir NIEKO TOKIO), Vytautas Mundinas (grupės VAIRAS ir JONIS) muzikos mokytojas, atvedęs juos į sceną .

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Geastrum fimbriatum** |
| --- |
| Tuščiaviduris žvaigždulis (*Geastrum fimbriatum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Poniabudiečiai  *( Phallales)* |
| Šeima: | Žvaigžduliniai  *( Geastraceae)* |
| Gentis: | Žvaigždulis  *( Geastrum)* |
| Rūšis: | Tuščiaviduris žvaigždulis  *( Geastrum fimbriatum)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Tuščiaviduris žvaigždulis** (*Geastrum fimbriatum*) – žvaigždulinių (*Geastraceae*) genties grybų rūšis.

Jaunas šio grybo vaisiakūnis yra mažas baltas rutulys, jo viršutinis sluoksnis galiausiai sutrūkinėja į žvaigždiškas mėsingas skilteles, kurios užsiriečia žemyn; jų būna nuo 5 iki 10. Skiltelės vėliau įgauna rausvą atspalvį ir grybui senstant tolydžio kietėja. Vidury šio žvaigždiško darinio yra sporų maišelis, kuriame bręsta sporos. Rutuliškas sporų maišelis iš pradžių būna baltas, vėliau žalsvai rudas arba riešuto spalvos. Subrendusio grybo maišelis pratrūksta ir viršuje atsiranda apvali, mažyčiais plaukeliais apžėlusi anga, iš kurios išbyra sporos, kurios būna 3-4,5 μm. 
Trama iš pradžių balta ir plaušinga, galiausiai virsta rudais milteliais.

**Būdingi požymiai**: vaisiakūnis dažniausiai su 8 skiautėmis. 

Auga rugpjūčio-spalio mėn. spygliuočių, rečiau lapuočių miškuose, dažnai po eglėmis, parkuose, soduose po alyvomis, mėgsta kalkingą dirvą. Neretas. Nevalgomas.

Literatūra
----------

* Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, psl. 475
* Grybai, Etorė Bielis, Mūsų knyga, 2004, ISBN 9955-573-65-1, psl. 197


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tuščiaviduris žvaigždulis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Miurcušlagasvok. *Mürzzuschlag* |
| --- |
| *Miurcušlago reginys* |
|  |
| 

MiurcušlagasMiurcušlagas

47°36′27″ š. pl. 15°40′23″ r. ilg.﻿ / ﻿47.60750°š. pl. 15.67306°r. ilg.﻿ / 47.60750; 15.67306﻿ (Miurcušlagas)Koordinatės: 47°36′27″ š. pl. 15°40′23″ r. ilg.﻿ / ﻿47.60750°š. pl. 15.67306°r. ilg.﻿ / 47.60750; 15.67306﻿ (Miurcušlagas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Austrijos vėliava Austrija |
| **Žemė** | Štirijos žemė |
|  |
| **Meras** | Karl Rudischer |
|  |
| **Gyventojų** (2016 m.) | 8 684  |
| **Plotas** | 51,31 km² |
| **Tankumas** (2016 m.) | 169 žm./km² |
| **Altitudė** | 670 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.muerzzuschlag.at |
|  **Vikiteka** | Miurcušlagas |

**Miurcušlagas** (vok. *Mürzzuschlag*) – miestelis šiaurės rytinėje Štirijos dalyje, Austrijoje. Nutolęs maždaug 85 km į pietvakarius nuo Vienos. Įsikūręs kalnuotoje vietovėje, netoli Zemeringo perėjos. Per miestelį teka Miurcas. Ribojasi su Žemutine Austrija. 8684 gyventojai (2016 m. duomenys).

Veikia geležinkelio muziejus, kuriame eksponuojami garvežiai bei kiti įrenginiai. Veikia plieno gamykla.

Miurcušlage gimė Elfriede Jelinek – austrų dramaturgė ir rašytoja.

Istorija
--------

Gyvenvietė, priklausiusi Štirijos kunigaikštystei, pirmą kartą paminėta 1227 m. 1854 m. nutiesta geležinkelio linija. 1862 m. pastatyta plieno gamykla. 1923 m. suteiktos miestelio teisės.

Miestų partnerystė
------------------

* Tanzanija Aruša, Tanzanija
* Čekija Blanskas, Čekija
* Čilė Čiljanas, Čilė

Galerija
--------

* BažnyčiaBažnyčia
* Geležinkelio stotisGeležinkelio stotis
* Miurcas MiurcušlageMiurcas Miurcušlage
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Barakas (reikšmės).*

**Barracas**| **Plotas** | 7,6 km² |
| **Gyventojų sk.** | 77 474 (2001) |
| **Gyventojų tankumas** | 10 194 žm./km² |
| ***Komuna*** | C4 |
|  |
| Kvartalo diena | gruodžio 13 |
| **Svarbiausi objektai** |  |
| 

---

 |

**Barakas** (isp. *Barracas*) – kvartalas pietrytinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje.

Rajonas išsidėstęs tarp Belgrano geležinkelio, Riačuelo upės, *Regimiento de Patricios, Defensa, Caseros, Vélez Sársfield, Amancio Alcorta, Lafayette* ir *Lavardén* gatvių. Rajono pavadinimas kilo nuo žodžio *barraca*, reiškiančio laikiną namą, pašiūrę. 

Ilgą laiką Barakas buvo skurdus imigrantų iš Italijos kvartalas.

Lanino gatvė

Flag of Buenos AiresFlag of Buenos AiresBuenos Airių kvartalai

Agronomija | Almagras | Balvanera | Barakas | Belgranas | Boedas | Kabaljitas | Čakarita | Koglanas | Kolechjalesas | Konstitusjonas | Floresas | Floresta | La Boka | La Paternalis | Linjersas | Mataderosas | Monte Kastras | Montseratas | Nueva Pompėja | Nunjesas | Palermas | Parke Aveljaneda | Parke Čakabukas | Parke Časas | Parke Patrisjos | Puerto Maderas | Rekoleta | Retiras | Savedra | San Kristobalis | San Nikolasas | San Telmas | Veles Sarsfildas | Versaljesas | Vilja Krespas | Vilja del Parkė | Vilja Devotas | Vilja Luganas | Vilja Luras | Vilja Mitrė | Vilja Ortusaras | Vilja Puejredonas | Vilja Realis | Vilja Riačuelas | Vilja Santa Rita | Vilja Soldatis | Vilja Urkisa
| Tuzų II senosios kapinės |
| --- |
| Bendras kapinių vaizdas iš pietų pusės |
| 

Tuzų II senosios kapinėsTuzų II senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°04′35″š. pl. 21°39′18″r. ilg.﻿ / ﻿56.076282°š. pl. 21.655136°r. ilg.﻿ / 56.076282; 21.655136Koordinatės: 56°04′35″š. pl. 21°39′18″r. ilg.﻿ / ﻿56.076282°š. pl. 21.655136°r. ilg.﻿ / 56.076282; 21.655136 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Imbarės seniūnija |
| Plotas | 0,19 ha |
| Naudotas | XVII – XX a. pr. |
| Žvalgytas | 2015 m. |
| Registro Nr. | 24242 (L575) |

**Tuzų II senosios kapinės**, vadinamos *Maro kapais, Senkapiais* (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas - 24242, senas vertybės kodas - L575) – neveikiančios kapinės šiaurės rytiniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Tuzuose (Imbarės seniūnija), 1,75 km į šiaurės vakarus nuo kelių  **2302**  Salantai–Plateliai–Alsėdžiai  (Kalvų g.) ir  **2324**  Žeimiai–Tuzai  (Velėnijų g.) kryžkelės, Tuzų miške, Salanto upės dešiniajame krante.

Kapinės
-------

Įrengtos kaimo žemių šiaurės vakariniame ir Tuzų miško pietvakariniame pakraštyje, pakilumoje. Jos netaisyklingo plano, pailgos šiaurės vakarų - pietryčių kryptimi, 49–50 m ilgio ir 34–43 m pločio, apaugusios mišku. Laidojimo žymių nesimato. Paviršius išraustas žvėrių urvų. Palei pietvakarinį pakraštį iškastas melioracijos griovys, skiriantis kapines nuo dirbamų laukų. 

Teritorijos plotas – 0,19 ha, perimetras – 176 m.

1,6 km į pietryčius yra Tuzų senosios kapinės.

Istorija
--------

Įrengtos XVII a. vadinamos Maro kapais, Senkapiais (žem. *Maru kapā, Senkapē*). Veikė iki XVIII a. pab. – XIX a. pr. Jose laidoti Tuzų kaimo gyventojai. Kapines uždarius, XIX a. – XX a. pr. jose pakasdavo savižudžius ir nekrikštytus mirusius kūdikius. Mirusiems atminti buvo statomi monumentalūs ąžuoliniai kryžiai, kurie sunyko.

1982 ir 1995 m. kartografuotos. 1997 m. įrašytos į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L574), 2005 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

### Tyrimai

1995 m. žvalgė Kultūros paveldo centras (Loreta Kazlavickienė ir Jadvyga Verksnienė), 2015 m. – Loreta Jatulionytė-Brezgienė (KPC) ir Julius Kanarskas (Kretingos muziejus).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kretingos rajono kapinių apskaitos duomenys (1982 m. lauko darbai). – Kaunas: Visasąjunginio žemės ūkio aerofotogeodezinių tyrinėjimų instituto Vakarų filialas, 1983. – L. 70
2. ↑  Julius Kanarskas. Tuzų kaimo kapinės (Imbarės apyl. Kretingos raj.), Kretinga, 1992 m. – Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. – F. 4, b. 250. – L. 9-10
3. ↑  Valstybės žinios – 1998 m. vasario 7 d. – Nr. 14. – P. 61
4. ↑  Valstybės žinios – 2005 m. gegužės 7 d. – Nr. 58-2034]

Nuorodos
--------

* „Tuzų k. antrosios senosios kapinės". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2015-10-04.
* Kretingos krašto enciklopedija Archyvuota kopija 2015-10-07 iš Wayback Machine projekto.
**Vytautas Dvareckas** (1928 m. rugsėjo 20 d. Puvočiai, Gardino apskr. – 2005 m. liepos 10 d. Vilnius) – Lietuvos geografas, geomorfologas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

Mokėsi Puvočių, Marcinkonių, Merkinės mokyklose, 1953 m. baigė Vilniaus universitetą. 1989 m. geografijos mokslų daktaras.

1953–1956 m. Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakulteto Mineralogijos katedros dėstytojas. 1956–1957 m. Lietuvos hidrometeorologijos valdybos Hidrologinių prognozių skyriaus viršininkas. Nuo 1964 m. Vilniaus universiteto, nuo 1995 m. ir Vilniaus pedagoginio universiteto dėstytojas, 1991–1995 m. VU Bendrosios geografijos ir kartografijos katedros vedėjas, nuo 1991 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Moksliniuose darbuose geomorfologiniu požiūriu analizavo pleistoceno vėlyvojo ledynmečio ir holoceno upių slėnius, jų paleogeografinę raidą, fliuvialinio reljefo raguvų ir griovų, rinų morfogenezę. Nuo 1965 m. dalyvavo fizinės geografijos ir geomorfologijos tyrimuose pagal UNESCO programas.

Nuo 1996 m. Lietuvos geomorfologų draugijos pirmininkas, Didžiosios Britanijos-Lietuvos draugijos valdybos narys. Lietuvos TSR atlaso (1981 m.) mokslinės komisijos sekretorius.

Įvertinimas
-----------

1983 m. LTSR valstybinė premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Dvareckas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 240 psl.

* Vytautas Dvareckas. Bibliografijos rodyklė. Vilniaus universitetas, Vilniaus universiteto biblioteka (sudarė Rita Kivilšienė, Salomėja Peciulkienė, Jūratė Zvėgienė). Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2007 m. ISBN 978-9986-19-984-7
| Nacionalinis Olimpinis stadionas Dinamo |
| --- |
|  |
| Vieta | Minskas, Baltarusija |
| Atidarytas | 1934 m. |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 22 246 sėdimų vietų |
| Lauko matmenys | 108 х 70 m |
| Nuomininkai | Baltarusijos vyrų futbolo rinktinė |

**Nacionalinis Olimpinis stadionas Dinamo** arba trumpai **„Dynama" stadionas** (blrs. *Нацыянальны Алімпійскі стадыён Дынама*) – įvairių paskirčių stadionas Minske, Baltarusijoje. Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms. Jame namų rungtynes žaidžia Baltarusijos vyrų futbolo rinktinė.

Istorija
--------

Pastatytas 1934 m. Atidarytas tų pačių metų birželio 12 d. 1939 m. išplėstas. Stadionas buvo sunaikintas Antrojo pasaulinio karo metu. 1947–1954 m. perstatytas. 1978–1980 m. renovuotas 1980 m. vasaros olimpinėms žaidynėms.

Iki 2008 m. stadione namų rungtynes žaidė FK Dinamo Minsk. Kasmet, nuo 1992 m. (išskyrus 2002 ir 2011 m.) vyksta Baltarusijos futbolo taurės finalinės rungtynės.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2017-07-02 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Stadiono profilis *pressball.by*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Mizan Zainal Abidin of Terengganu** |
| --- |
| Malaizijos sultonas |
| Gimė | 1962 sausio 22Kvala Terenganu, Terenganu, Malaizija |
| Malaizijos sultonas |
| Ėjo pareigas | 2006 gruodžio 16 –  |
| Ankstesnis | Sirajuddin of Perlis |

**Al-Wathiqu Billah Tuanku Sultan Mizan Zainal Abidin Ibni Al-Marhum Sultan Mahmud Al-Muktafi Billah Shah** (1962 m. sausio 22 d.) – 16-tasis Terenganu valstijos ir 13-asis Malaizijos sultonas – konstitucinis šalies valdovas.

Biografija
----------

Mizan Zainal Abidin yra pirmasis šalies valdovas gimęs po šalies nepriklausomybės paskelbimo 1957 m. Mizanas mokėsi vietinėse sultonų pagrindinėje ir vidurinėje mokyklose. Vėliau mokėsi Džilongo (Australija) aukštojoje mokykloje. 1988 m. jis baigė aukštuosius bakalauro mokslus Londone.

Sultonas
--------

1979 m. lapkričio 6 d. Mizanas buvo karūnuotas princu, o mirus jo tėvui Mahmud Al-Muktafi Billah Shah, 1998 m. gegužės 15 d. jis tapo Terenganu valstijos sultonu.

2006 m. lapkričio 3 d. Mizanas buvo išrinktas 13-uoju šalies sultonu penkerių metų kadencijai. Jis tapo antruoju šalies sultonu pagal amžių ir pirmuoju, gimusiu nepriklausomoje Malaizijoje.

Nuo 2001 iki 2006 m. jis buvo pirmasis Malaizijos Terenganu universiteto rektoriumi.

1990 m. sausio 28 d. Mizanas vedė Tuanku Nur Zahirah, kuri vėliau, Mizanui tapus sultonu, tapo šalies karaliene.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Tuanku Syed Sirajuddin** | **Malaizijos sultonas**2006– | Po to:**-** |
| Prieš tai:**Salahuddin** | **Malaizijos sultonas**2001 | Po to:**Tuanku Syed Sirajuddin** |
| Prieš tai:**Sultan Mahmud Al-Muktafi Billah Shah** | **Terenganu sultonas**1998- | Po to:**-** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Barakas (reikšmės).*
Austrijos-Vengrijos imperijos belaisviai prie barako. Sergejus Prokudinas-Gorskis, 1915 m.
**Barakas** (it. *baracca*) – laikinas, greitai surenkamas, pigus gyvenamas pastatas.

Dažniausiai vienaukštis ir medinis. Tradiciškai barakai naudojami kareivinėms, karo belaisvių apgyvendinimui, ligoninėms, neturtingiausių darbininkų apgyvendinimui. Per Antrąjį pasaulinį karą barakuose gyveno koncentracijos stovyklų kaliniai. TSRS barakai buvo vienu iš pagrindinių gyvenamųjų statinių tipų, kuriuose gyveno darbininkai iki masinių gyvenamųjų plotų statybų XX a. 7 dešimtmetyje. Ypač daug barakų buvo naujuose industriniuose TSRS miestuose šiaurėje ir Sibire. Trečiojo pasaulio šalyse barakai gali tapti nuolatiniais gyvenamaisiais pastatais, sudarydami vadinamąsias favelas.

Statomi iš paprasčiausių medžiagų – medienos, gofruotos skardos.
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| Nikolajus Paninas |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Rusijos imperija** |
| Dailusis čiuožimas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 1908 Londonas | Specialiosios |
| Pasaulio čempionatas |
| **Sidabras** | 1903 St Peterburgas | Vienetai |
| Europos čempionatas |
| **Sidabras** | 1908 Varšuva | Vienetai |
| **Bronza** | 1904 Davosas | Vienetai |

**Nikolajus Paninas** (1872 m. sausio 8 d. – 1956 m. sausio 19 d.) – Rusijos imperijos dailiojo čiuožimo ir sportinio šaudymo sportininkas, olimpinis čempionas. Šešių Rusijos nacionalinių čempionatų nugalėtojas.

Biografija
----------

1901 m. Paninas pirmą kartą tapo Rusijos nacionaliniu čempionu. 1903 m. pasaulio čempionate iškovotas sidabras. 1904 m. pelnė pirmąjį Europos čempionatų medalį - bronzą vyrų vienetų varžybose.

Londone vykusiose ketvirtose moderniose 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse rusas dalyvavo dailiojo čiuožimo varžybose. Vyrų vienetų varžybose Paninas pasitraukė iš kovos. Vyrų specialiųjų figūrų varžybose Paninas užėmė pirmą vietą ir tapo pirmuoju Rusijos imperijos olimpiniu čempionu.

1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse rusas dalyvavo sportinio šaudymo varžybose. Vyrų šaudyme pistoletu iš 50 m atstumo Paninas užėmė 8-ą vietą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  ISSF-Athlete

Nuorodos
--------

* TOK svetainėje
|  |
| --- |
| Keteringo geležinkelio stotis |
| Stoties fasadas (2023 m.) 
Stoties fasadas (2023 m.) |
| Šalis | Anglijos vėliava Anglija |
| Gyvenvietė | Keteringas |
| Platformų skaičius | 4 |
| Geležinkeliai | Midlandso |
| Aptarnaujanti įmonė | East Midlands Railway |
| Atidaryta | 1857 m. |
| Keleivių skaičius | 1,113 mln. (2021 m.) |

**Keteringo geležinkelio stotis** (angl. *Kettering railway station*) – keleivinės paskirties geležinkelio stotis Keteringe, vidurio rytų Anglijoje, Jungtinėje Karalystėje. Stotis pastatyta ant Midlandso geležinkelio linijos, kuria keliauja traukiniai iš Sent Penkro tarptautinės geležinkelio stoties.

Istorija
--------

1857 m. gegužę stotis oficialiai atidaryta. Pirmasis stoties planas turėjo tik vieną platformą. 1879 m. pastatytos dar trys platformos.

Galerija
--------

* British Rail Class 222 tipo traukinys stotyjeBritish Rail Class 222 tipo traukinys stotyje
* 2-oji ir 3-ioji platformos2-oji ir 3-ioji platformos
* EMR talismanas priešais įėjimą į stotįEMR talismanas priešais įėjimą į stotį
* Stoties planasStoties planas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kettering (KET) - Kettering station
2. ↑  Wellingborough (WEL)
|  Bapendai |
| --- |
|  |
| Gyventojų skaičius | ~420 tūkst. |
| Populiacija šalyse | Kongo Demokratinės Respublikos vėliava Kongo Demokratinė Respublika |
| Kalba (-os) | kipende |
| Religijos | Kongo religija, krikščionybė |
| Giminingos etninės grupės | bajakai, balundai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Bapendai |

**Bapendai** arba **pendai** (*BaPende*, *BaPhende*) – etninė bantų grupė, kurios gyvenamosios vietos yra Kvilu upės slėnyje, dabartinės Kongo Demokratinės Respublikos Bandundu provincijos rytinėje dalyje. Didžiausia jų gyvenvietė yra Gungu.

Jų teritorijos pietuose ribojasi su čokve ir balundų, pietvakariuose – su bajakų, o rytuose – su luba-Kasai teritorijomis.

Istorija
--------

Manoma, kad bapendai, panašiai kaip jiems giminingi bajakai, imbangalai, basuku ir čokviai, kilo iš Lundos karalystės toliau rytuose. Iš jos jie perėmė daug kultūrinių tradicijų. Skirtingai nei jų piečiau gyvenę kaimynai, jie vieningo valstybinio junginio nesukūrė, o gyveno atskiromis gimininėmis bendruomenėmis.

Nuo XIX a. vidurio bepende grėsmę kėlė jų agresyvūs kaimynai čokviai. 1891 m. dauguma bepende sričių atiteko Kongo Laisvajai valstybei, o vėliau – Belgijos Kongui. Taip bapende tapo viena iš daugelio KDR tautų.

Kultūra
-------

Bapendai yra žemdirbiai savanose, ir pagrindinės jų auginamos kultūros yra sora, kukurūzas, bananas, žemės riešutas. Jie garsėja įvairių tipų kaukėmis, taip pat gamina medines skultūras, kulto reikmenis. Tiki protėvių dvasiomis *mvumbi*. Svarbių švenčių metu dalyvauja dvasiomis persirengę šokėjai, *munganji*.

Nuorodos
--------

* Trumpa informacija Archyvuota kopija 2008-03-04 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Simcha Zissel Ziv** |
| --- |
| Gimė | 1824 m.Kelmė, Rusijos imperija |
| Mirė | 1898 m. liepos 26 d. (~74 metai)Kelmė, Rusijos imperija |
|  |
| Veikla | Rabinas, mokytojas. |

**Simča Ziselis Zivas** (1824 m. Kelmėje, Rusijos imperija – 1898 m. liepos 26 d. Kelmėje, Rusijos imperija) – rabinas, mokytojas, vienas iš Kelmės ješivos įkūrėjų bei vienas iš Musarų judėjimo lyderių.

Biografija
----------

Gimė 1824 m. Kelmėje, kaip Simcha Mordechai Ziskind Broida. Tėvas Reb Yisroel Broida, motinos Chajos protėvis buvo garsus XIX a. pradžios Lvovo rabinas Tzvi Ashkenazi. Motinos pavardė buvo Ziv ir Simča Ziselis motinos pavardę perėmė 1880 m. kai persikraustė dirbti į Gruobinią. S. Zivas vedė Chaya Leah, po vedybų išvažiavo mokytis į Kauną pas Musarų judėjimo pradininką rabiną Yisroel Salanter. Rabinas Salanteris išsiuntė Zivą stiprinti Musarų judėjimo Žagarėje, vėliau Kretingoje. Po kiek laiko Salanterio pavedimu kartu su įtakingu Lietuvos žydu Kalman Zev Wissotzky išvyko į Maskvą, kur gyveno dvejus metus ir padėjo Wissotzkio šeimai nenutolti nuo religijos. Iš Maskvos išvyko į Sankt Peterburgą, kur praleido vienerius metus ir jam buvo pasiūlyta tapti vienos iš kongregacijų rabinu, tačiau jis atsisakė šių pareigų ir pasiūlė jas Yitzchak Blazer.

Grįžęs į Lietuvą apie 1865 m. siekdamas stiprinti Musarų judėjimą Kelmėje įkūrė ješivą. Ješivoje mokė ne tik Talmudo ir Toros, bet ir matematikos, rusų kalbos ir geografijos. Tai buvo beprecedentis įvykis Lietuvos ješivose. 1872 m. nusipirko žemės sklypą, kuriame norėjo plėsti ješivos veiklą, tačiau įtari vietos valdžia to daryti neleido ir 1876 m. uždarė ješivą. S. Zivas ieškojo vietos kitur ir rado pastatą Gruobinios miestelyje, kur 1880 m. atidarė naują ješivą. Dėl prastos sveikatos jau 1881 m. buvo priverstas grįžti į Kelmę, o 1886 m. dėl sudėtingo administravimo teko uždaryti ir Gruobinios ješivą. Dalis jo studentų 1892 m. išvyko gyventi į Palestiną. S. Zivas mirė 1898 m. liepos 26 d. Kelmėje.

Literatūra
----------

* Simcha Zissel Ziv (1957–1964). Chochma Umusar חכמה ומוסר (in Hebrew). New York. OCLC 19193139.
* Simcha Zissel Ziv; Aryeh Leib Ziv (1984). Kisvai Hassaba Mikelm כתבי הסבא ותלמידיו מקלם (in Hebrew). Bnei Brak: Sifsay Chachamim שפתי חכמים. OCLC 27934895.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 52°35′48″ š. pl. 5°45′44″ r. ilg.﻿ / ﻿52.59667°š. pl. 5.76222°r. ilg.﻿ / 52.59667; 5.76222

| Ketelmeras |
| --- |
|  |
| Vieta | Flevolando provincija, Nyderlandai |
| Plotas | 35 km² |
| Vidutinis gylis | 2,4 m |
|  |
|  Vikiteka | Ketelmeras |

**Ketelmeras** (ol. *Ketelmeer* – „ežeras-katilėlis") – Nyderlandų ežeras, didžiąja dalimi telkšantis Flevolando provincijoje. Katelmero ežero plotas siekia 35 km², vidutinis gylis – 2,4 m.

Vakaruose jungiasi su Eiselio ežeru, kurio dalimi buvo iki 1956 m. kai buvo pastatyti Nordostpolderio ir Flevolando polderiai. Ežerų susijungimo vietoje nutiestas varstomasis Ketelbrugo tiltas. Rytinėje dalyje į ežerą įteka Eiselio upė, kurios delta priklauso Overeiselio provincijai. Taip pat tyvuliuoja Zvartemero ir Veluvemero sąsiauriai, atsiradę nusausinus naujus žemės plotus.

Viduryje ežero stūkso dirbtinė Eiselogo sala, supilta atliekų laikymui, kurių tūris gali siekti 23 mln. m³. Salos forma primena apvalią dambą, dugnas išklotas plėvele, apsaugančia nuo pratekėjimų.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Mineralinės medžiagos** – cheminiai elementai, būtini organizmo gyvybinių funkcijų palaikymui.

Mineralinės medžiagos palaiko šarmų-rūgščių pusiausvyrą, dalyvauja susitraukiant raumenims, dujų apykaitoje, nervų sistemos veikloje, krešant kraujui, greitina augimo ir atsistatymo procesus, išskiria energiją iš maistingųjų medžiagų ir padeda susidaryti naujiems audiniams. Organizme jos kaip statybinė medžiaga (kalcis, fosforas), kaip elektrolitai vandens druskų pusiausvyrai palaikyti, įeina į kai kurių fermentų struktūrą ir reguliuoja organizmo medžiagų apykaitą, įeina į organizmo organinių junginių (geležis) ir hemoglobino sudėtį.

Organizme esančios mineralinės medžiagos sudaro apie 4.5 % kūno svorio (pvz. 2,8 kg, jei žmogus sveria 70 kilogramų). Iš jų didžioji dalis, 5/6, įeina į kaulų sudėtį. Apie 50 % šio kiekio sudaro kalcis, 25 % - fosforas, kiti 5 makroelementai (magnis, natris, chloras, kalis ir siera) bei 14 mikroelementų (geležis, cinkas, varis, jodas, manganas, fluoras, molibdenas, kobaltas, selenas, chromas, alavas, nikelis, vanadis ir silicis) - likusius 25 proc. Makroelementų organizme yra daugiau nei 5 gramai, o mikroelementų - mažiau nei 5 gramai. Jos organizme atlieka dvejopas funkcijas: statybines (pvz. kalcis kauluose) ir reguliacines (pvz. jodas, įeinantis į skydliaukės hormonus, kalcis ir magnis reguliuoja raumenų kontrakciją ir atsipalaidavimą).

Sveikam žmogui svarbiausi yra 12 mineralinių elementų: kalcis, kalis, fosforas, magnis, geležis, cinkas, jodas, varis, manganas, fluoras, selenas, molibdenas ir 3 elektrolitai: natris, kalis, chloras. 

Mineralinės medžiagos matuojamos gramais, miligramais arba mikrogramais.

Mineralinių medžiagų skirstymas
-------------------------------

### Pagal kiekį organizme

* Makroelementai (sudaro 0,1 %):
	+ Chloras
	+ Fosforas
	+ Geležis
	+ Kalcis
	+ Kalis
	+ Natris
	+ Siera
* Mikroelementai (mažiau 0,01 %):
	+ Alavas
	+ Cinkas
	+ Chromas
	+ Fluoras
	+ Geležis
	+ Jodas
	+ Kobaltas
	+ Manganas
	+ Molibdenas
	+ Nikelis
	+ Selenas
	+ Silicis
	+ Vanadis
	+ Varis

### Pagal atliekamas funkcijas

* Pirmai grupei priklauso mineralai, kurie sudaro organizmo struktūros elementus, įeina į kaulų, dantų, odos, plaukų sudėtį. Tai kalcis, fosforas, siera, magnis ir fluoras.
* Antrai grupei priklauso cheminiai elementai, kurie dalyvauja palaikant organizmo šarmų-rūgščių balansą, svarbūs elektrolitų, vandens apykaitai, reguliuoja vidinės terpės pH. Tai natris, fosforas, magnis, siera.
* Trečiai grupei priklauso mineralinės medžiagos, kurių organizme yra labai maži kiekiai. Šie mikroelementai įeina į įvairių fermentų, hormonų, kitų organizmui būtinų junginių sudėtį. Svarbiausios iš jų geležis, varis, cinkas, manganas, molibdenas, kobaltas ir jodas.
Koordinatės: 52°23′46.68″ š. pl. 0°43′39″ v. ilg.﻿ / ﻿52.3963000°š. pl. 0.72750°r. ilg.﻿ / 52.3963000; 0.72750

| Keteringo biblioteka |
| --- |
|  |
|  |
| **Įkurta** | 1904 m. |
| **Vieta** | Keteringas, Anglija Anglija |

**Keteringo biblioteka** (angl. *Kettering Library*) – didžiausia viešoji biblioteka Keteringe, Anglijoje, Jungtinėje Karalystėje. Bibliotekos kompleksą sudaro keletas šalia vienas kito išdėstytų istorinių pastatų.

Istorija
--------

1902 m. birželio 10 d. išduotas leidimas pradėti bibliotekos statybos darbus ir patvirtintas 8450 £ biudžetas. 1904 m. gegužės 7 d. biblioteka oficialiai atidaryta. Pastatyta pagal architektų J Goddard, A H Paget ir W A Catlow architektūrinį planą. Pastatas pastatytas iš raudonų plytų, akmens, o stogas padengtas akmeninėmis plokštelėmis.

1913 m. bibliotekos kompleksas išplėstas ir šalia pastatyta dailės galerija.

1970 m. bibliotekos kompleksas įrašytas į saugomų architektūrinių paminklų sąrašą.

2012 m. biblioteka rekonstruota.

Galerija
--------

* II pasaulinio karo memorialasII pasaulinio karo memorialas
* Biblioteka iš vakarų pusėsBiblioteka iš vakarų pusės
* Bibliotekos sodaiBibliotekos sodai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kettering's £4.5m Cornerstone art gallery and library project needs community ‘support and understanding’, says councillor explaining extension leaks
2. ↑  Kettering Library
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Miunsterio sukilimas** buvo radikaliųjų anabaptistų bandymas sukurti teokratiją Vokietijos Miunsterio mieste, kurį anabaptistai pavadino Naująja Jeruzale.

Ištakos
-------

Miunsterio anabaptistai prikalusė radikaliam Šiaurės Vokietijos ir Nyderlandų melchioritų judėjimui. Judėjimo pavadinimas kilęs nuo Melchioro Hofmano, kuris laikomas ideologiniu Miunsterio anabaptistų įkvėpėju. Apokaliptinis - chiliastinis jo raštų pobūdis patraukė dalį anabaptistų.

Istorija
--------

Istorinis paveikslas vaizduojantis susidorojimą su anabaptistais turgaus aikštėje.
Tai, kad anabaptistų teokratijos vieta tapo Miunsteris susiję su prieštaravimai buvusiais šiame mieste tarp amatininkų ir katalikų klero, aukščiausią tašką pasiekę 1525 m. sukilimu. Nuo 1531 m. amatininkų gildijos susivienijo su dar jaunu evangelikų judėjimu ir atėmė valdžią iš Miunsterio patricijų. Siekdami išlaikyti savo padėtį Miunsterio miestiečiai įvairių pakraipų protestantus tuo metu priėmė kaip sąjungininkus. Tarp jų buvo ir iš Nyderlandų į miestą atvykę anabaptistai, kurie čia ėmė skleisti savo pažiūras. Jan Mathys pasiskelbė pranašu. Iš pradžių miestą valdė protestantų miesto taryba, tačiau netrukus ją perėmė anabaptistai. Jie atmetė Martyno Liuterio reformaciją kaip nepakankamai radikalią ir susilaukė palaikymo iš miestiečių pusės. 1534 m. jie paskelbė Miunsteryje kuriantys „Siono karalystę". Miunsterio ir Osnabriuko vyskupas Franz von Waldeck apgulė miestą. „Karaliumi" anabaptistai paskelbė Jan van Leiden, kuris per trumpą laikė įkūrė teokratiją ir brutaliai nuslopino jam besipriešininčius. Mieste buvo įvesta bendra turto nuosavybė ir, pasiremiant Senuoju Testamentu, poligamija.

Pasekmės
--------

Miunsterio anabaptistų karingumas priklausė ir nuo karine prasmes beviltiškos situacijos už miesto sienų. Dėl apsiausties greitai prasidėjo badas. Baltos kalkės nuo bažnyčių buvo skutamos, skiedžiamos vandenyje ir dalinamos kaip pienas. Po pusantrų metų 1535 m. birželio 24 d. miestas buvo užimtas. Anabaptistų karalystė buvo paskandinta kraujyje. Iš anabaptistų lyderių išsigelbėti pavyko tik buvusiam Švento Mauricijaus ir Lamberti bažnyčių pamokslininkui Bernd Rothmann. Kiti anabaptistų lyderiai Jan van Leiden, Bernd Krechting ir Bernd Knipperdolling 1536 m. sausio 22 d. buvo žiauriai nužudyti. Jų kūnai buvo įdėti specialius narvus, kurie pakabinti ant Lamberti bažnyčios bokšto.
|  |
| --- |
| Divna Ljubojević |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Дивна Љубојевић |
| Gimė | 1970 m. balandžio 7 d. (53 metai) Belgradas |
| Kilmė |  Serbija |
| Žanrai | bažnytinė muzika (ortdoksinė) |
| Kūrinių kalbos | serbų, graikų, rusų, bulgarų |
| Veikla | atlikėja, dirigentė, choro vadovė |
| Instrumentai | vokalas (sopranas) |
| Aktyvumo metai | 1991— |
| Svetainė |  |

**Divna Liubojevič** (*Дивна Љубојевић*; g. 1970 m. balandžio 7 d.) – Serbijos dainininkė, atliekanti bažnytinę Serbijos, Rusijos, Bulgarijos, Bizantijos ortodoksų muziką. Muzikinio choro „Melodi" įkūrėja, vadovė, dirigentė, solistė.

Divna Liubojevič būdama 10 metų pradėjo mokytis giedojimo Belgrado Šv. Marijos įžengimo į dangų vienuolyne. Vėliau užbaigė Belgrado muzikos mokyklą ir Novi Sado muzikos akademiją. 1991 m. prie Šv. Marijos vienuolyno įkūrė chorą „Melodi". Divna Liubojevič su savo choru giedojo daugelyje bažnytinės muzikos festivalių. Dainininkė pasižymi giliu, lyrišku vokalu.

Diskografija
------------

• *Аксион эстин*, 1996 m.   

• *Достойно есть*, 1999 m.   

• *Живоносный источник*, 2000 m.   

• *Мелоди*, 2001 m.   

• *Славословие*, 2002 m.   

• *Liturgija u manastiru Vavedenje*, 2004 m.  

• *Концерти*, 2006 m.  

• *Христос воскресе*, 2007 m.   

• *Христос се роди*, 2007 m.   

• *Divna en concert*   

• *Mysteres Byzantins*   

• *Lumieres du Chant Byzantin*   

• *La Divine Liturgie de Saint Jean Chrisostome*   

• *La Gloire de Byzance*

Nuorodos
--------

* Choro Melodi svetainė Archyvuota kopija 2009-02-28 iš Wayback Machine projekto.
* Divna Ljubojević svetainėje Last.fm
„Mizantropas". Piterio Breigelio Vyresniojo paveikslas, 1568 m.
**Mizantropija** (gr. *μίσος* 'neapykanta' + *άνθρωπος* 'žmogus') – neapykanta arba nepasitikėjimas žmonėmis, jų vengimas, šalinimasis. Žmogus, nepasitikintis arba nekenčiantis žmonijos, vadinamas *mizantropu*. Mizantropijos kilmę, fizinę, socialinę bei kultūrinę raidą nagrinėja *mizantropologija*. Tai gali būti laikoma rūšizmu arba diskriminacija, nukreipta prieš tam tikrą rūšį (žmonių).

Mizantropija nebūtinai reiškia nehumanišką, asocialų ar sociopatišką požiūrį ar elgesį.

Mizantropijos pasireiškimo formos
---------------------------------

Nors ir laikosi neigiamos pozicijos žmonijos atžvilgiu, mizantropai paprastai palaiko normalius santykius su kai kuriais atskirais asmenimis. Mizantropija gali būti paskatinta socialinės izoliacijos (individo buvimo atskirai nuo bendruomenės) arba *alienacijos* (individo nepriėmimo į bendruomenę). Mizantropas paprastai yra įtarus, žmonėmis nusivylęs, pesimistiškas, uždaras žmogus, save psichologiškai atskiriantis nuo žmonių daugumos. Jam įprasta žmonių veikla, interesai, poelgiai gali atrodyti kupini tuštybės, primityvūs.

Intensyvi atvira mizantropija yra palyginus reta, nors jos išraiška paplitusi satyros ir komedijos žanruose. Daug dažniau pasitaiko paslėpta, subtili mizantropijos raiška, ypatingai siekiant parodyti žmonių/žmonijos trūkumus. Kraštutiniais atvejais, mizantropai gali atsiskirti nuo visuomenės, tapdami atsiskyrėliais arba beveik absoliučiais namisėdomis.

Mizantropija literatūroje
-------------------------

Su mizantropija buvo susietas ne vienas satyrinis kūrinys ar rašytojas, tačiau kartais sunku atskirti ją nuo tiesiog kritiško ar juodo humoro požiūrio į žmoniją. Keletas pavyzdžių:

* Džonatanas Sviftas dažnai apkaltinamas mizantropija, ypatingai dėl „Guliverio kelionių" ketvirtosios knygos turinio;
* Mizantropu dažnai vadinamas Sero Arturo Konan Doilio personažas Šerlokas Holmsas, nors ir su humanizmo priemaišomis;
* Bene populiariausias mizantropo pavyzdys literatūroje – Moljero 1666 m. pjesės „Mizantropas" pagrindinis veikėjas;
* Viljamo Šekspyro kūryboje taip pat yra personažų su mizantropinėmis pažiūromis;
* Kurtas Vonegutas dažnai išreikšdavo mizantropines pažiūras savo knygose.
* Mizantropiškas mintis savo kūriniuose dėstė Artūras Šopenhaueris.
* Lietuvoje žymiausiu mizantropu laikomas gydytojas, keliautojas, etnografas ir rašytojas Stanislovas Moravskis, kuris šią teoriją naudoja daugelyje savo knygų.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mizantropija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Dizmanas Ilgūnas** (arba ***Dismanas Ilgūnas***, ***Dizmondas Ilgūnas***; 1916 m. kovo 6 d. Peterburge – 2008 m. spalio 6 d. Klaipėdoje) – Lietuvos futbolininkas, krepšininkas.

Biografija
----------

Gimė garsaus nepriklausomos Lietuvos finansininko Jono Ilgūno šeimoje. Joje, be Dizmano, užaugo dar trys seserys ir brolis Vytautas. Dizmano jaunesnysis brolis Vytautas Ilgūnas buvo žinomas ledo ritulininkas bei futbolininkas. Jis buvo Lietuvos čempionas, žaidė Lietuvos futbolo ir ledo ritulio rinktinėse.

D. Ilgūnui pirmajam iš Lietuvos futbolininkų buvo suteiktas buvusios SSRS sporto meistro vardas. Lietuvos futbolo rinktinėje debiutavo 1937 m. birželio 3 d. Kaune per rungtynes su Estija (1:2). Šalies rinktinėje jis sužaidė 18 rungtynių ir pelnė 1 įvartį. Buvo karininku.

D. Ilgūnas buvo pirmuoju Vilniaus „Dinamo" (dabar „Žalgiris") kapitonu. Be šios komandos, jis rungtyniavo LFLS Kaunas ir „Tauro" komandose.

1936 m. buvo Lietuvos vyrų krepšinio čempionas.

Neakivaizdžiai baigė Sankt Peterburgo Lesgafto kūno kultūros akademiją. Jis fizinio lavinimo pamokas dėstė Kauno komjaunimo vardo ir 24-ojoje vidurinėse mokyklose. Jo mokiniais yra buvę dabar žinomi politikai Vytautas Landsbergis ir Aloyzas Sakalas.

Dizmanas su žmona Elena užaugino dukrą Ildą ir du anūkus – Haroldą ir Patriciją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dizmanas Ilgūnas '*lse.lt*
2. ↑  Ilgūnas Dismanas // Lietuvos aviacijos istorija 1919–1940 m.
3. ↑  „Dizmanas Ilgūnas: gimęs revoliucijos lopšyje. // „Vakarų ekspresas", 2004-03-08
| **Aleksandras Donavok. *Alexander zu Dohna-Schlobitten*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1661 m. sausio 25 d.Ženeva |
| Mirė | 1728 m. vasario 25 d. (67 metai)Karaliaučius |
|  |
| Veikla | diplomatas, generolas, vienas Mažosios Lietuvos kolonizavimo XVIII a. pirmoje pusėje vadovų. |

**Aleksandras Dona** (vok. *Alexander zu Dohna-Schlobitten*, 1661 m. sausio 25 d. Ženeva – 1728 m. vasario 25 d. Karaliaučius) – diplomatas, generolas, vienas Mažosios Lietuvos kolonizavimo XVIII a. pirmoje pusėje vadovų.

Biografija
----------

Šliobyčių (vok. *Schlobitten* dab. lenk. *Slobity*, į rytus nuo Elbingo) burggrafas ir grafas. 1695 m. tapo Prūsijos kunigaikščio rūmų Karaliaučiuje vyr. mokytoju ir princo (būsimojo karaliaus) Frydricho Vilhelmo guverneriu. Auklėjo jį religingumo ir taupumo dvasia.

Nuo 1712 m. Prūsijos karalystės vyriausybės narys bei karaliaus rūmų kabineto viršininkas, nuo 1714 m. dar ir Prūsijos vokiečių (centras Karaliaučiuje) bei lietuvių (centras Tilžėje) valsčių rūmų šefas. Rūpinosi krašto atkūrimu po 1709-1711 m. maro bei vokiečių kolonistų apgyvendinimu Mažojoje Lietuvoje. Jo didelis dvaras Šliobyčiuose tapo gero ūkininkavimo Prūsijoje pavyzdžiu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Matulevičius. *Aleksandras Dona*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 41 psl.

* Lothar Graf zu Dohna: Dohna-Schlobitten, Alexander Burggraf und Graf zu. In: Neue Deutsche Biographie (NDB). Bd. 4, Berlin 1959