recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
54°54′47″š. pl. 23°53′35″r. ilg.﻿ / ﻿54.9131°š. pl. 23.8930°r. ilg.﻿ / 54.9131; 23.8930

|  |
| --- |
| **Kauno Suzuki progimnazija** |
| [[Vaizdas:|Kauno Suzuki progimnazija herbas|center|100px]] |
| Kauno Suzuki progimnazija |
| **Adresas** | A. Stulginskio g. 61a, Kaunas |
| **Direktorius(-ė)** |  |
| **Mokinių skaičius** |  |
| **Įkūrimo data** | 2021 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** |  |

**Kauno Suzuki progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kaune, A. Stulginskio g. 61a, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas – 191824228, steigėjas – Kauno miesto savivaldybė. Mokykla įsikūrusi buvusios Kauno S. Lozoraičio mokyklos pastate.

Filialas – Kauno Suzuki progimnazijos Šiaurės skyrius.

Istorija
--------

Mokykla nuo stadiono pusės
Mokykla įkurta 2021 m. Kauno Suzukio pradinės mokyklos pagrindu. Pastaroji mokykla Kalniečiuose liko kaip progimnazijos skyrius, o pati progimnazija įsikūrė Vilijampolėje buvusios Kauno S. Lozoraičio mokyklos pastate.

Nuorodos
--------

1. ↑  Kauno Suzuki progimnazija. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-07-24).
2. ↑  Vėjūnė Inytė. Kaunas nesnaudžia: rugsėjį pasitiks ypatingai – net 20 mokyklų jų auklėtiniai nepažins. 2021-07-28, Lrytas.lt (tikrinta 2022-03-17).

* Oficiali svetainė
| Itusaingo partidas*Partido de Ituzaingó* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Buenos Airių provincija Buenos Airių provincija |
| **Administracinis centras** | Itusaingo |
| **Įkūrimo data** | 1995 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 167 824 |
| **Plotas** | 39 km² |
| **Tankumas** (2010) | 4 303 žm./km² |

**Itusaingo partidas** (isp. *Partido de Ituzaingó*) – partidas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, Didžiųjų Buenos Airių aglomeracijoje. Yra į pietvakarius nuo Buenos Airių. Administracinis centras – Itusaingo.

Gyvenvietės
-----------

Partide yra šios gyvenvietės (gyventojų skaičius – 2001/2010 m.):

* Itusaingo (135,2 tūkst.)
* Vilja Udaondas (31,4)

Šaltiniai
---------

1. ITUZAINGÓ: Partido in Buenos Aires, *citypopulation.de*
2. ↑  ITUZAINGÓ: Partido in Buenos Aires, *citypopulation.de*
3. ITUZAINGÓ: Partido in Buenos Aires, *citypopulation.de*
4. ↑  ITUZAINGÓ: Partido in Buenos Aires, *citypopulation.de*

Flag of Buenos Aires ProvinceFlag of Buenos Aires Province Buenos Airių provincijos partidai

Adolfo Alsina | Albertis | Almirante Braunas | Aveljaneda | Ajakučas | Asulis | Bahija Blanka | Balkarsė | Baraderas | Benito Chuaresas | Berasategis | Berisas | Bolivaras | Bragadas | Brandsenas | Kampana | Kanjuelasas | Kapitan Sarmientas | Karlos Kasaresas | Karlos Techedoras | Karmen de Arekas | Kasteljis | Čakabukas | Čiaskomusas | Čivilkojus | Kolonas | Koronel Doregas | Koronel Pringlesas | Koronel Rosalesas | Koronel Suaresas | Daireo | De la Kosta | Doloresas | Ensenada | Escobaras | Esteban Ečeverija | Eksaltasion de la Krusas | Eseisa | Florensio Varela | Florentino Ameghinas | Cheneral Alvaradas | Cheneral Alvearas | Cheneral Arenalesas | Cheneral Belgranas | Cheneral Gidas | Cheneral Lamadridas | Cheneral Las Erasas | Cheneral Lavaljė | Cheneral Madariaga | Cheneral Pasas | Cheneral Pintas | Cheneral Puejredonas | Cheneral Rodrigesas | Cheneral San Martinas | Cheneral Viamontė | Cheneral Viljegasas | Guamini | Ipolito Irigojenas | Harlingamas | Itusaingo | Chosė Klemente Pasas | Chuninas | La Matansa | La Plata | Lanusas | Laprida | Las Floresas | Leandro N. Alemas | Linkolnas | Loberija | Lobosas | Lomas de Samora | Luchanas | Magdalena | Maipu | Malvinas Archentinas | Mar Čikita | Markos Pasas | Mersedesas | Merlas | Montė | Monte Ermosas | Morenas | Moronas | Navaras | Nekočėja | Nueve de Chulijas | Olavarija | Patagonesas | Peuachas | Pelegrinis | Pergaminas | Pila | Pilaras | Pinamaras | Presidente Peronas | Puanas | Punta Indijas | Kilmesas | Ramaljas | Raučas | Rivadavija | Rochasas | Roke Peresas | Savedra | Saladiljas | Saljikelo | Saltas | San Andres de Chilesas | San Antonio de Arekas | San Kajetanas | San Fernandas | San Isidras | San Miguelis | San Nikolasas | San Pedras | San Visentė | Suipačia | Tandilis | Tapalkė | Tigrė | Tordiljas | Tornkvistas | Trenke Laukenas | Tres Arojosas | Tres de Febreras | Tres Lomasas | Veintisinko de Majas | Visente Lopesas | Vilja Geselis | Viljarinas | Saratė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Valteris fon Kronbergas** |
| --- |
|  |
| Valterio fon Kronbergo herbas |
| Valterio fon Kronbergo herbas |
|  |
| Gimė | 1477 m.Kronbergas |
| Mirė | 1543 m. balandžio 4 d. (~66 metai)Mergentheimas |
| Religija | katalikybė |
|  |
|  **Vikiteka** | Valteris fon Kronbergas |

**Valteris fon Kronbergas** (vok. *Walter von Cronberg*, 1477 m. Kronbergas – 1543 m. balandžio 4 d. Mergentheimas) – Vokiečių ordino valstybės veikėjas, atnaujinto Vokiečių ordino magistras.

Biografija
----------

Valterio fon Kronbergo antkapinis paminklas
Kilęs iš nusigyvenusios riterių šeimos. 1493 m. įstojo į Vokiečių ordiną, nuo 1499 m. Mergentheimo komtūras, nuo 1504 m. Frankfurto komtūras. Valdant didžiajam magistrui Albrechtui buvo kryžiuočių pasiuntinys Lenkijos karaliaus Žygimanto Senojo dvare.

1517 m. matydamas, kas Vokiečių ordino brolių dauguma linkusi pereiti į liuteronų tikybą, įsteigė katalikiškos pakraipos Šv. Sebastijono broliją, kuri 1526 m. po to, kai Vokiečių ordino valstybė pasiskelbė pasaulietine Prūsijos kunigaikštyste, o didysis magistras Albrechtas Brandenburgietis tapo hercogu, Valterį fon Kronbergą išrinko Vokiečių ordino didžiuoju magistru.

Sprendimas buvo priimtas remiantis didžiojo magistro Vernerio fon Orselno statuto punktu, kuris skelbė, kad didžiajam magistrui vedus, jo funkcijas vykdo krašto magistras. Tačiau tokiam sprendimui pasipriešino tuo metu Livonijos ordino krašto magistro ir didžiojo magistro pavaduotojo pareigas ėjęs Valteris fon Platenbergas, kuriam būtų tekę užimti didžiojo magistro pareigas. Ginčą 1529 m. išsprendė Šventosios Romos imperijos imperatorius Karolis V Habsburgas, pripažinęs Valterį fon Kronbergą Ordino turto, likusio už Prūsijos ribų, valdytoju. Nuo 1530 m. fon Kronbergas užsiėmė Ordino pertvarka katalikiška kryptimi. Ordino sostine tapo Mergentheimas.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Albrechtas Brandenburgietis** |  **Vokiečių ordino magistras**1527–1543 | Po to:**Volfgangas Šulcbaras** |
|  |
| --- |
| ba. |
|  
2020 m. |
| Biografija |
| Kilmė | Vilnius |
| Žanrai | Alternatyvus rokas, punk |
| Aktyvumo metai | 2012 – |
| Nariai |
| Benas AleksandravičiusSimonas MotiejūnasNikita VoitovasDominykas Babikas |
| Buvę nariai |
| Jonas ButvydasMaratas |

Benas Aleksandravičius (2023)
**ba.** – vilnietiška alternatyvaus roko grupė.

Istorija
--------

2013 m. Beno Aleksandravičiaus daina su klipu „Tai ne žmogus" išpopuliarėjo YouTube. Vėliau koncertavo su būgnininku Jonu Butvydu. 2013 m. grupė išleido EP „Raktas" (5 dainos). 2014 m. išleido EP „Namai" (3 dainos). 2015 m. išleido albumą „Rasti/Pasiklysti". Populiariausios dainos – „Tai ne žmogus", „Sugebėt pasikeist", „Naktį judu" ir „Į mane". Iš Youtube pastebėjo radijas, TV.

2016 m. priėmė bosinį gitaristą Maratą, išleido EP „SAULĖSUŽTEMIMAS". 2017 m. EP „Garsiai Mąstau". 2017 m. išleisto klipų trilogiją „Kūną palikai/Atsibudai".

2017 m. Maratas su J. Butvydu paliko grupę. Juos pakeitė gitaristas Simonas Motiejūnas, bosinis gitaristas Nikita Voitovas, būgnininkas Dominykas Babikas.

2019 m. išleistas antras albumas „H8" (10 dainų). 3 jų paleistos singlais. Albumas pastebėtas reitinguose, grotas ture.

2020 m. MO muziejuje grotas akustinis koncertas. Jo pagrindu išleista LP su 10 dainų.

2018 m. išleista knyga „Chaosas manyje nieko naujo". Joje užkulisių nuotraukos, CD su populiariomis dainomis. Išleistas filmas apie grupės muzikinį gyvenimą.

2022 m. birželio 11 d. dešimtmetis švęstas koncertu Vingio parke. Didžiausias grupės koncertas, "Telia Play" išleido jo dokumentinį filmą.

Diskografija
------------

* *Raktas* (2013)
* *Namai* (2014)
* *Rasti/Pasiklysti* (2015)
* *Saulėsužtemimas* (2016)
* *Garsiai Mąstau* (2017)
* *H8* (2019)
* *NAUTO* (2022)

### Singlai

* *Pati Kalta* (2017)
* *Paprastu Instinktu Gyvenu* (2017)
* *Randai = Veiksmai*  (2018)
* *Hirudinea* (2019)
* *Iliuzija* (2019)
* *Išnara* (2019)
* *Trenk* (2020)
* *PP* (2021)
* *Vitrina* (2021)
* *Šokis* (2022)
* *Purvo Gerkle* (2022)
* *Praradau mintis* (2022)
* *Laikai mane* (2024)

Šaltiniai ba
------------

  


1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
| **Bruno Platter** |
| --- |
|  |
| Bruno Pliaterio herbas |
| Bruno Pliaterio herbas |
|  |
| Gimė | 1944 m. kovo 22 d. (80 metų)Pietų Tirolis, Italija |
|  |
|  **Vikiteka** | Bruno Platter |

**Brunas Pliateris** (vok. *Bruno Platter*; g. 1944 m. kovo 22 d. Pietų Tirolis, Italija) – 65-asis ir dabartinis Vokiečių ordino didysis magistras, išrinktas 2000 m. rugpjūčio 25 d.

Įstojo į ordiną 1963 metais. 1964 m. rugsėjo 12 d. pradėjo mokytis teologijos. Baigęs mokslus 1969 m. rugsėjo 29 d. įžengė į kunigystę ir pradėjo tarnauti Pietų Tirolyje. Čia be kitų dalykų, jis valdė provinciją ir buvo Insbruko universiteto teologijos daktaras. Nuo 1974 iki 2000 metų buvo konvikto (Katalikų seminarijos privati seminarija mokykla) rektoriumi Bolcane.

Žalgirio mūšio 600 metų jubiliejaus minėjimas
2000 m. rugpjūčio 25 d. buvo išrinktas Vokiečių ordino didžiuoju magistru. 2000 m. spalio 29 d. nuo Brikseno vyskupo gavo abato laipsnį.

Nuorodos
--------

* Bruno Platter auf Orden-Online

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Arnoldas Vilandas** | **Vokiečių ordino didysis magistras**2000–dabar | Po to:**---** |
| Kalijų mūšis |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1262 m. sausio 21 d. |
| Vieta | Kalijų kaime (vok. *Kalgen, Galgen*) prie Karaliaučiaus |
| Rezultatas | kryžiuočių pergalė |

 |

**Kalijų mūšis, Kalgių mūšis** – mūšis įvykęs 1262 m. sausio 21 d. Kalijų kaime (vok. *Kalgen, Galgen*) prie Karaliaučiaus per Didįjį prūsų sukilimą Karaliaučiaus apgulties metu. Kovėsi kryžininkų bei kryžiuočių ir prūsų sembų sukilėlių kariuomenės.

Mūšis
-----

Karaliaučiuje apgultiems Vokiečių ordino riteriams į pagalbą atvyko Julicho prie Reino (Vokietija) grafas Vilhelmas IV ir Brandenburgo markgrafas Engelbertas I su daugeliu karių. Įsikūrę Karaliaučiaus pilyje kryžiuočiai ketino užimti sembų įrengtus bokštus (kuorus), kuriais buvo apsupta pilis, bet sembai paliko juos, pasitraukė ir pastojo kelią kryžininkams iš Vokietijos. Pasak vokiečių kronikininko Petro Dusburgiečio, kryžininkai išvengė spąstų ir nugalėjo prūsų raitelius bei pėstininkus. Vienus išžudė, kitus privertė bėgti, treti pasitraukė į Kalijus, kur įvyko didelis mūšis. Kryžininkai į talką pasikvietė Karaliaučiaus riterius. 

Didelių nuostolių patyrė abi pusės. Veikiausiai perdėtomis Petro Dusburgiečio žiniomis, žuvo 3000 sembų ir kitų prūsų. Nepaisydami skaudaus pralaimėjimo, prūsai ir toliau kovėsi su užkariautojais, išskyrus kai kuriuos kilminguosius, kurie su šeimynomis atvyko į Karaliaučiaus pilį pasiduoti kryžiuočiams.

Šaltiniai
---------

* Dr. Wilhelm Storost-Vydunas. Sieben Hundert Jahren Deutsch-Litauischer Beziehung Archyvuota kopija 2009-01-09 iš Wayback Machine projekto.

Išnašos
-------

1. ↑  Algirdas Matulevičius. *Kalijų mūšis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 199 psl.

Koordinatės: 54°39′50″ š. pl. 20°25′10″ r. ilg.﻿ / ﻿54.66389°š. pl. 20.41944°r. ilg.﻿ / 54.66389; 20.41944
| Dzialdovaslenk. *Działdowo* |
| --- |
|              |
| *Kryžiuočių pilis* |
|  |
| 

DzialdovasDzialdovas

53°14′00″ š. pl. 20°11′00″ r. ilg.﻿ / ﻿53.23333°š. pl. 20.18333°r. ilg.﻿ / 53.23333; 20.18333﻿ (Dzialdovas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Varmijos Mozūrų vaivadija Varmijos Mozūrų vaivadija |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 20 824  |
| **Plotas** | 13,35 km² |
| **Tankumas** (2006) | 1 560 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Dzialdovas |

**Dzialdovas** (lenk. *Działdowo*, vok. *Soldau*) – miestas Lenkijos pietryčiuose, (Varmijos Mozūrų vaivadija) prie Vkros intako Dzialdovkos upelio, Dzialdovo apskrities centras. 21 100 gyv. (2003 m.).

Pro Dzialdovą eina geležinkelis Hava-Nasielskas ir Nidzica-Brodnica. Yra metalo konstrukcijų gamykla, stiklo, statybinių medžiagų, baldų, avalynės, maisto pramonė; spaustuvė.

Istorija
--------

Dzialdovo vietoje buvusią prūsų sasnių pilį XII a. pab. užėmė Vokiečių ordinas. Į apylinkes nuo XIV a. kėlėsi kolonistai iš Mozūrijos. 1340–1350 m. Vokiečių ordinas čia pastatė savo pilį, prie jos kūrėsi *Soldau* gyvenvietė. Miesto teisės nuo 1344 m.

1409 m. miestas sudegintas lietuvių. XV a. dėl Dzialdovo su kryžiuočiais kariavo lenkai, kurie 1410 m. ir 1454 m. trumpai jį buvo užėmę. Po 1466 m. Torunės taikos Dzialdovas liko Vokiečių ordinui. Nuo 1525 m. Prūsijos kunigaikštystės, nuo 1657 m. Brandenburgo hercogystės, nuo 1701 m. Prūsijos karalystės, nuo 1871 m. Vokietijos imperijos miestas.

XVI a. – XVIII a. prekybos ir amatų miestas. Nuo 1530 m. čia paplito evangelikų liuteronų tikėjimas. XIX a. lenkybės centras Mozūrijoje. 1920 m. atiteko Lenkijai. Per Antrąjį pasaulinį karą veikė koncentracijos stovykla. 1920–1975 m. ir nuo 1999 m. – Dzialdovo apskrities centras.

Architektūra
------------

Išlikusi barokinė rotušė, statyta 1796 m. 1922 m. perstatyta, gotikinė kryžiuočių pilis, statyta XIV a. viduryje, iki 1470 m. keliais etapais praplėsta, XVI a. ir XVII a. perstatyta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dzialdovas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 260 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Golubio pilis
**Golubio pilis** (lenk. *Zamek w Golubiu*) – keturių sparnų gotikinio-renesansinio stiliaus Vokiečių ordino pilis, pastatyta XIII a. pradžioje–XIV a. pabaigoje Golubio-Dobžyno mieste Kujavijos Pamario vaivadijoje, Lenkijoje.

Iš pradžių šioje vietoje buvo medinė tvirtovė, saugojusi perkėlą per Drvencos upę. 1293 m. tvirtovė buvo perduota Vokiečių ordinui.

Mūrinė pilis, kaip komtūro buveinė, statyta 1305–1311 m. Po Trylikos metų karo čia buvo seniūno Ulriko Raudonakio buveinė.

Pilis perstatyta po 1422 m. kai papilio pusėje buvo pastatyti du apvalios formos bokštai (šiuo metu išlikęs tik vienas). 1616–1623 pilį perstatinėjo karalaitė Ana Vazaitė, kuri liepė pridėti vėlyvojo renesanso atikus ir pastatą prie vartų. Pilis nusiaubta švedų karų metu ir XIX a. kai 1867 m. uraganinis vėjas iš dalies sugriovė atikus.

Po Antrojo pasaulinio karo pilis buvo atstatyta ir restauruota 1959–1967 ir 2006 m. (stilius – renesansas). 1987 m. pilyje įvyko viena pirmųjų Lenkijoje istorinė rekonstrukcija – riterių turnyras. Šiuo metu pilyje veikia muziejus, viešbutis bei restoranas.
Šiulaikinis vaizdas (2011 m.)
Pilies nuotrauka 1911 m. (dešinėje matosi paminklas lietuvių ulonams)
**Įsruties pilis** – Vokiečių ordino pilis, pastatyta 1336 m. vietoje sugriautos nadruvių Ansatrapio pilies, Įsruties komtūrijos centras. Iš vakarų ir šiaurės pilį juosė Šernupė.

Istorija
--------

Iš pradžių pastatyta medinė pilis, tapusi viena svarbiausių Vokiečių ordino atraminių pilių, iš jos dažnai buvo rengiami žygiai į Lietuvą. 1347 m. 1366 m. 1370 m. ją buvo apgulusi Algirdo ir Kęstučio kariuomenė. 1380 m. pastatyta 4 flygelių mūrinė pilis. 1390 m. pilyje buvo apsistoję grafo Henrio Bolingbroko (nuo 1399 m. Anglijos karalius Henrikas IV) vedami kryžininkai, kurie talkino Vokiečių ordino kariuomenei per žygį Vilniaus link. 1409 m. pilį puolė kunigaikštis Žygimantas Kęstutaitis. 1457 m. per Trylikos metų karą, pilį sugriovė Lenkijos kariuomenė.

Atstatyta 1525 m. pilis tapo Įsruties apskrities (Prūsijos kunigaikštystė) administracijos rezidencija. XVII a. po karų su švedais perstatyta. Nuo 1723 m. ar 1724 m. pilyje veikė Krašto teismas. 1881 m. pilis paversta kareivinėmis, joje stovėjo Lietuvių ulonų dvyliktojo pulko įgula, įrengtas kalėjimas. Per 1914 m. rugpjūčio – rugsėjo Rytų Prūsijos operaciją pilyje iš pradžių buvo Rusijos imperijos kariuomenės Pirmosios armijos (vadas Pavelas fon Renenkampfas), ją sumušus – Vokietijos imperijos kariuomenės aštuntosios armijos (vadas Paulis fon Hindenburgas) štabas. 1945 m. pilį sudegino TSRS kariuomenė. Po karo sovietinė okopacinė valdžia pilyje įsteigė pieninę, mašinų remonto įmonę. XX a. pabaigoje jos iškeltos, teritorija tvarkoma, numatoma įrengti muziejų. Veikia Pilies kultūros centras.

Prie pat pilies stovi paminklas Lietuvių ulonų pulko kariams, žuvusiems per Pirmąjį pasaulinį karą, dalis paminklo apie 1952–1953 m. sunaikinta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Matulevičius, Valdemaras Šimėnas. *Įsruties pilis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 313 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Įsruties pilis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

54°39′50″ š. pl. 21°49′50″ r. ilg.﻿ / ﻿54.66389°š. pl. 21.83056°r. ilg.﻿ / 54.66389; 21.83056

* Įsruties pilis (Insterburgas) Programa Tacis Archyvuota kopija 2009-01-05 iš Wayback Machine projekto.
* Įsruties istorija rusų kalba
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Lėciuslenk. *Giżycko* |
| --- |
|              |
|  |
|  |
| 

LėciusLėcius

54°03′00″ š. pl. 21°46′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.05000°š. pl. 21.76667°r. ilg.﻿ / 54.05000; 21.76667﻿ (Lėcius) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Varmijos Mozūrų vaivadija Varmijos Mozūrų vaivadija |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 29 667  |
| **Plotas** | 13,87 km² |
| **Tankumas** (2006) | 2 139 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Lėcius |

Lėciaus gimnazija 1911 m.
Bojeno tvirtovė prie Lėciaus
**Lėcius**, nuo 1946 m. **Gižickas** (lenk. *Giżycko*, vok. *Lötzen*, prūs. *Lēcai*) – miestas Varmijos Mozūruose (šiaurės rytų Lenkija) prie Negotyno ežero. 29,7 tūkst. gyventojų (2006). Yra medicinos kolegija.

Istorija
--------

1285 m. nukariavę prūsų gentį galindus jų pilies ir miestelio vietoje kryžiuočiai pastatė pilį *Loetzen*. 1365 m. šią pilį sudegino lietuviai, atstatytą 1455 m. sugriovė lenkai. Per Trylikos metų karą Lėcius tapo Lenkijos lenu, pilis 1460 m. vėl buvo atstatyta. 1612 m. Lėcius gavo miesto teises. Iki 1945 m. priklausė Rytų Prūsijai, buvo Lėciaus apskrities centras.

Miestų partnerystė
------------------

Miestai, su kuriais Lėcius yra užmezgęs partnerystės ryšius:

* Ukraina Dubnas, Ukraina
* Afganistanas Gaznis, Afganistanas
* Vokietija Kverfurtas, Vokietija
* Vokietija Noimiunsteris, Vokietija
* Danija Silkeborgas, Danija
* Lenkija Starachovicės, Lenkija
* Lietuva Trakai, Lietuva
**Frikas Meieris** arba **Fricas Meieris** (vok. *Fritz J.Meier*) (1893 m. liepos 16 d. Eikelis, Vokietija – 1967 m. vasario 6 d. Brazilijoje) – Vokietijos ir Lietuvos teisininkas, diplomatas.

Biografija
----------

Brandos atestatą įgijo Klaipėdoje, po to studijavo Heidelbergo, Miuncheno ir Strasbūro universitetuose. Teisės (1918 m.) ir valstybės valdymo (1919 m.) mokslų daktaras. Saaro žemės Prekybos rūmuose dirbo sekretoriumi.

1920 m. grįžo į Klaipėdą, dirbo Krašto Pramonės ir prekybos rūmų pirmuoju sekretoriumi, vėliau – juridiniu konsultantu. 1923 m. pasiųstas Klaipėdos krašto ekonominių reikalų ekspertu į Paryžių ir Ženevą. Nuo 1926 m. uostamiestyje dirbo įvairių Lietuvos Respublikos įstaigų (tame tarpe ir Klaipėdos krašto direktorijos) juridiniu konsultantu. Kartu su Mykolu Tolišiumi tuo metu buvo vieninteliai klaipėdiečiai advokatai, kurie mokėjo lietuviškai. 1932 m. buvo komandiruotas į Stokholmo Tarptautinį trečiųjų teismą ginti Lietuvos Respublikos Susisiekimo ministerijos interesų, tais pačiais metais paskirtas Ispanijos konsulu Lietuvai. 1939 m. naciams užėmus Klaipėdos kraštą, F.Meieris išvyko į Pietų Ameriką.

Apsigyveno Buenos Airėse, vėliau persikėlė į Rio de Žaneirą. Į pastarąjį miestą atvykusio LR Prezidento Antano Smetonos įsakymu 1941 m. vasario 26 d. paskirtas konsulu. Vėliau Frikas Meieris šiame mieste įsteigė Lietuvos pasiuntinybę, į kurią kultūros ir spaudos attache dirbti pakvietė žinomą visuomenės veikėją Petrą Babicką, o pats 1943 m. buvo paskirtas pirmuoju sekretoriumi, po to – laikinuoju reikalų patikėtiniu. 1951–1961 m. dr. F.Meieris dirbo LR pasiuntinybės įgaliotuoju ministru prie Brazilijos vyriausybės. Pasiuntinybė Pietų Amerikoje gynė Lietuvos Resublikos interesus, skleidė žinias apie okupuotą tėvynę. Frikas Meieris tomis temomis išspausdino eilę straipsnių brazilų periodikoje, kartu su estų ir latvių išeivių intelektualais išleido knygą apie Baltijos valstybes. Jo plunksnai priklauso ir nedidelis portugalų–lietuvių kalbų žodynėlis.

Bibliografija
-------------

* *Os Estados Bálticos: Estônia, Letônia, Lituânia* / [Karl Ast, Peters Z. Olins, Petras Babickas, Frikas Meieris]; [Alfredo Teodoro Rusins, traduziu]. – Rio de Janeiro: Publicado pelas Representações Diplomáticas dos Estados Bálticos, 1945
* *Portugalų kalbos žodynėlis* / išleido Frikas Meieris. – Rio de Janeiro: Frikas Meieris, 1948
* *Os Estados Bálticos: Estônia, Letônia, Lituânia* / [Karl Ast, Peters Z. Olins, Petras Babickas, Frikas Meieris]; [Alfredo Teodoro Rusins, traduziu]. – Rio de Janeiro: Publicado pelas Representações Diplomáticas dos Estados Bálticos, 1951

Išnašos
-------

1. ↑  Arnoldas Piročkinas. *Klaipėdos krašto teismai – antilietuviškos politikos atrama* // „Mokslo Lietuva", 2010 m. kovo 18 d. Nr. 6 (428)[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Arnoldas Piročkinas. *Klaipėdos krašto teismai – antilietuviškos politikos atrama* // „Mokslo Lietuva", 2010 m. kovo 18 d. Nr. 6 (428)[neveikianti nuoroda]
3. ↑  Eglė Karalienė. *Su gimtadieniu, Rio!* Archyvuota kopija 2018-09-17 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

* *Meieris, Frikas*// Mažosios Lietuvos enciklopedija, t. III, p. 48
**Politinė psichologija** – tarpdisciplininis mokslas, tiriantis sąsajas tarp pcichologijos ir politologijos, pagrindinį dėmesį skiriant žmonių mąstymui, emocijoms ir elgesiui politikoje.
Politinė psichologija analizuoja šiuos politologijos tyrimo objektus – rinkėjus, įstatymų leidėjus, vietinę ir nacionalinę valdžią ir administraciją, tarptautines organizacijas, politines partijas ir asociacijas. Nors disciplinos pavadinimas labaiu pabrėžia psichologiją, kaip šios disciplino branduolį, tačiau šį mokslą taip pat būtų galima vadinti „politikos psichologija", taip pabrėžiant vienodą politoogijos ir psichologijos reikšmę.
Be šių dviejų mokslų politinė psichologija apima ir kitas disciplinas: antropologiją, kognityvinę psichologiją, sociologiją, psichiatriją ir tokius santykinai tolimus mokslus kaip ekonomika ar filosofija.

Politinės psichologijos istorija
--------------------------------

Politologijos ir psichologijos tarpusavio įtaka didėja nuo XX a. penktojo dešimtmečio, nors abu mokslai tradiciškai labiau susiję su kitais mokslais, pvz. politologija su istorija, o psichologija su sociologija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sapiro, Virginia (2001). „INTRODUCTION TO POLITICAL PSYCHOLOGY". Suarchyvuotas originalas 2006-06-25. Nuoroda tikrinta 2006-05-19.
2. 1 2  Iyengar, Shanto; McGuire, William J. (Eds.) (1993). „Interdisciplinary Cross-Fertilization". *Explorations in Political Psychology*. Duke University Press.
3. ↑  McGuire, William J. (1993). „The Poly-Psy Relationship: Three Phases of a Long Affair". In Iyengar, Shanto; McGuire, William J. (red.). *Explorations in Political Psychology*. Duke University Press.`{{cite book}}`: CS1 priežiūra: multiple names: editors list (link)

Nuorodos
--------

* International Bulletin of Political Psychology Archyvuota kopija 2006-09-07 iš Wayback Machine projekto.
* The Center for the Study of Political Psychology
* The International Society of Political Psychology
* Politinė sociolingvistika Archyvuota kopija 2006-10-03 iš Wayback Machine projekto.
Cėsių pilies griuvėsiai
**Cėsių pilis** – viduramžių pilis, pastatyta Livonijos Ordino 1209 m. Stūkso Cėsių mieste, Latvijos šiaurinėje dalyje, Vidžemėje, vaizdingose apylinkėse ir įeina į Gaujos nacionalinio parko teritoriją, Gaujos upės kairiajame krante.

1239–1561 m. buvo įsikūręs Livonijos ordino magistras. XVI a. pilies gynybinė sistema buvo sutvirtinta, Cėsių pilis įgavo dabartinę formą. Livonijos ordino magistras Volteris fon Pletenbergas XVI a. viduryje pilį perstatė pagal to meto gynybinius reikalavimus – iškirto angas ugniasvaidžiams ginklams naudoti. Tuo metu buvo pastatyti ir apvalūs gynybiniai bokštai. 1577–1578 m. Livonijos karo metu pilies įtvirtinimai buvo apgriauti. 1703 m. per Šiaurės karą pilis gerokai nukentėjo.

Kiekvienais metais pilyje rengiamos „Viduramžių dienos". Joje kasmet vyksta klasikinės muzikos festivaliai.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Cėsių pilis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  „Cėsių pilis – buvusi Lietuvos priešų tvirtovė". *alfa.lt*. Nuoroda tikrinta 2018-08-25.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
Embutės pilis
**Embutės pilis** (latv. *Embūtes pils*) – kuršių, vėliau vokiečių pilis kuršių Bandavos žemėje, dab. Pietų Kuršo savivaldybėje, prie Embutės.

Istorija
--------

Žinoma nuo 1244 m. pabaigos, kai kuršių medinę pilį (vok. *Amboten*) užvaldė Livonijos ordino krašto magistras Ditrichas fon Griuningenas. Kariaudamas su Griuningenu, 1245 m. pr. pilį puolė Lietuvos didysis kunigaikštis Mindaugas, bet neužėmė. 1253 m. kaip pažymi Hermano Vartbergės kronika, pilis atiteko Kuršo vyskupui. 1265 m. magistras Konradas fon Mandernas 0,5 km į pietus nuo buvusios kuršių pilies jam pastatydino mūrinę pilį.

Nuo XVI a. kaip pilis nenaudota, vėliau tapo dvaro buveine. 1700 m. Šiaurės karo metu pilis sugriauta. XVIII a. pilies mūrai panaudoti dvaro sodybos pastatui, vėliau jis išplėstas iki pilies bokšto. 1919 m. dvaro pastatą sudegino bermontininkai.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Embutės mūšis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tomas Baranauskas. *Embutės pilis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 491 psl.

Nuorodos
--------

56°30′18″ š. pl. 21°49′06″ r. ilg.﻿ / ﻿56.50500°š. pl. 21.81833°r. ilg.﻿ / 56.50500; 21.81833

* Embutės pilies istorija[neveikianti nuoroda]
|  |
| --- |
| Straipsnių serija |
| Islamas |
|  |
| 
Pranašai ir dvasininkai
* + Alachas · Dievo vienovė · Mahometas · Kiti pranašai · Ahl al-Bayt · Sahaba · Rašidų kalifatas · Kalifas · Imamatas · Imamai

 |
| 
Musulmonų praktikos
* + Šahada · Salatas · Zakiatas · Saumas · Chadžas

 |
| 
Islamiškosios šventės
* + Id al Fitras · Id al Adcha · Maulidas · Miradžas · Didybės naktis

 |
| 
Islamo atšakos
* + Sunizmas · Šiizmas · Sufizmas

 |
| 
Tekstai ir religiniai šaltiniai
* + Koranas · Suna · Hadisai · Fikhas · Adabas · Šariatas · Kalam

 |
| 
Kultūra ir visuomenė
* + Mečetė · Menas · Islamizmas · Džihadizmas · Islamo fundamentalizmas · Islamofobija

 |
| Islamo terminų žodynas |
| Ž • A • R |

**Islamo fundamentalizmas** (arab. أصولية إسلامية = *Uṣūlīyah Islāmīyah*) – musulmoniškas religinis sąjūdis. Svarbiausia vertybe laiko religinę tradiciją, ragina grįžti prie pranašo Mahometo laikų islamo, priešiškas bet kokioms permainoms (bida), islamo reformas suvokia kaip tikėjimo tapatumo pažeidimą.

Pagrindinis dabartinio islamo fundamentalistų siekis – apginti musulmonų visuomenės savitumą, nušalinti egzistuojančius režimus ir sukurti valstybes, kurių pagrindas būtų islamo teisė (šariatas). Fundamentalistai imasi masių gynėjo vaidmens. Kai kuriose šalyse kova vyksta ne tarp pasaulietinio ir islamiškojo plėtros kelio, o pirmiausia tarp valdančiojo elito ir visuomenės.

Ypač suaktyvėjo nuo XX a. 8 deš. Iš islamo fundamentalistų sąjūdžių pažymėtina Musulmonų brolija. Egzistuoja daug kitų radikalių islamistinių organizacijų, viena jų – Osamos bin Ladeno sukurta pogrindinė organizacija „al Kaida", siekianti primesti šariato valdymą nuo Atlanto iki Indijos vandenyno.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
D1 traukinys Mažeikių stotyje, 2014 m.
**D₁** – dyzelinių traukinių serija, kurią 1964–1988 m. gamino Vengrijos gamykla „MÁVAG". Traukiniai buvo gaminami Budapešte pagal TSRS susisiekimo ministerijos užsakymą. Iš viso buvo pagaminti 605 sąstatai, kuriuos sudarė 2540 vagonai. Lyginant su 1960–1964 m. gamintais D serijos traukiniais, D1 turėjo galingesnį variklį ir papildomą vagoną (4 vietoje 3).

Salono vidus su mediniais suolais
D1 traukiniai buvo eksploatuojami Gorkio, Donecko, Maskvos, Lvovo, Odesos-Kišiniovo, Spalio, Pabaltijo (t. y. ir Lietuvoje), Pietryčių geležinkelių filialuose. Viename 4 vagonų sąstate tilpdavo 400 keleivių, jis buvo 99 metrų ilgio, svėrė 210 tonų, turėjo 2 variklius 538 kW galingumo, galėjo pasiekti 120 km/val. greitį. Traukinys buvo pagamintas iš plieno.

Lietuva
-------

D1 traukinys Vilniaus traukinių depe, 1967 m.
Į Lietuvą D1 tipo traukiniai pateko gana greitai – 1965 m. praėjus metams nuo jų gamybos pradžios. Tais metais D1 traukiniai pasiekė Vilniaus geležinkelio stoties dyzelinių traukinių depą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Эрнест СТЕФАНОВИЧ. Моторвагонные поезда Литовских железных дорог. Narod.ru (tikrinta 2024-03-13).

* Документальный фильм - дизель-поезд Д1 / D1 DMU train documentary (with eng subtitles) (Youtube.com)
|  |
| --- |
| **moterų  „Wrexham"** |
|  |
| **Pavadinimas** | Wrexham Association Football Club |
| **Įkurtas** | **2003 m. moterų ekipa** |
| **Stadionas** | „The Rock" stadionas, Reksamas |
| **Vietų sk.** | 000 |
| **Vadovas**  | Velsas ? |
| **Vyr. treneris**  | Velsas ? |
| **Lyga** | **Ardan Premier (I)** |
| **2023–2024** | **3 vieta** |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 




**Apranga  namie**
 | 




**Apranga  svečiuose**
 | 




**Trečioji  apranga**
 |

 |

**Reksamo „Wrexham"** – Velso futbolo klubas iš Reksamo. Šis straipsnis apie klubo moterų ekipą, rungtyniavusią Velso moterų futbolo lygoje.

Istorija
--------

2003 m. suburta moterų ekipa, kuri vėlesniais metais (nuo 2009–2010 m. sezono) rungtyniavo tuometinėje Velso moterų Premjer lygoje. 

2009–2010 m. Šiaurinėje konferencijoje tarp keturių dalyvių, iškovojusios vos vieną tašką, liko paskutinėje vietoje.

2010–2011 m. Šiaurinėje konferencijoje tarp penkių dalyvių, užėmė trečią vietą.

2011–2012 m. Šiaurinėje konferencijoje tarp penkių dalyvių, buvo stipriausios. Pateko į finalą, tačiau kovoje dėl čempionių titulo nusileido UWIC Ladies.

2012–2013 m. sezono Premjer divizionas tapo vientisa lyga, o Wrexhamo ekipa liko trečioje vietoje.

2013–2014 m. sezone buvo šeštoje vietoje, 2014–2015 m. vėl liko šeštos Premjer divizione, tačiau dėl finansinių problemų pasitraukė iš čempionato. 

Vėlesniais metais rungtyniavo žemesniuose divizionuose.

2020 m. lapkričio mėn. klubas susilaukė investicijų. 2021–2022 m. sezone rungtyniavo antroje pakopoje, Šiaurės zonoje užėmė antrą vietą, o 2022–2023 m. antroje pakopoje, Šiaurės zonoje tapo nugalėtojomis. Po sezono buvo perkeltos į stipriausią divizioną.

2023–2024 m. sezone rungtyniavo aukščiausiame divizione – Ardan Premier.

Pasiekimai
----------

Velso čempionatas
* 

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Sezonai
-------

| Sezonas | Pakopa | Lyga | Užimta vieta | Nuorodos | Pastabos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |
| **2012–2013** | **1.** | **Welsh Premier League** | **3.** |  |
| **2013–2014** | **1.** | **Welsh Premier League** | **6.** |  |
| **2014–2015** | **1.** | **Welsh Premier League** | **6.** |  |
|  |  |  |
| **2023–2024** | **1.** | **Ardan Premier** | **.** |  |

Šaltinis:

Apranga
-------

|  |  |
| --- | --- |
| 




**nežinomi metai**
 | 




**nežinomi metai**
 |

Sudėtis
-------

* Atnaujinta: 2023 m. rugsėjo 4 d.

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  RSSSF duomenų bazė: Velso moterų futbolo lyga

Nuorodos
--------

* Oficiali klubo svetainė

[ moterų ekipa]
* [ Globalsportsarchive]
| Lopanė |
| --- |
| Lopanė Charkive Lopanė Charkive |
| **Ilgis** | 93 km |
| **Baseino plotas** | 2000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2,24 m³/s |
| **Ištakos** | Vidurio Rusijos aukštuma |
| **Žiotys** | Uda |
| **Šalys** | Rusija, Ukraina |
|  |
|  **Vikiteka** | Lopanė |

**Lopanė** (ukr. *Лопань*) – upė Rusijoje (Belgorodo sritis) ir Ukrainoje (Charkovo sritis); Udos kairysis intakas (Šiaurinio Doneco baseinas). Prasideda pietvakarinėse Vidurio Rusijos aukštumos pašlaitėse, ties Vesiolaja Lopanės kaimu Belgorodo rajone. Teka pietų kryptimi, prateka Derhačių ir Charkivo miestus, pastarojo pietiniame pakraštyje įteka į Udą (52 km nuo jos žiočių).

Didžiausias intakas – Charkivas (kairysis).

Vagos plotis nuo 1 iki 20 m, gylis 0,3-1 m. Rusijoje Lopanės slėnyje įrengtas tvenkinys. Charkive upės vaga pagilinta, suformuoti krantai.

Etimologija
-----------

Vietovardis kildinamas iš rytų slavų žodžio *ло́пань* 'šaltinis pelkėje', kurio pirminė reikšmė galėjusi būti 'ištvinstanti; besiveržiantys vandenys'.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Каталог річок України* / сост.: Г. І. Швець, Н. І. Дрозд, С. П. Левченко; ред.: В. І. Мокляк. — К.: Вид-во АН УРСР, 1957.
2. ↑  ло́пань, Фасмер Макс. Этимологический словарь русского языка. Тт. 1—4. М. 1964–1973.
| **Kazys Kailiūnas** |
| --- |
| Gimė | 1956 m. (~68 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | teisininkas |
|  |
| Alma mater | 1979 m. Vilniaus universitetas |

**Kazys Kailiūnas** (g. 1956 m. Vilniuje) – teisininkas, teisėjas, buvęs advokatas, Lietuvos SSR Aukščiausiojo Teismo teisėjas.

Biografija
----------

1974 m. baigė Vilniaus 16-ąją vidurinę mokyklą. 1974–1979 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete studijavo teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją.

1979–1980 m. Trakų rajono LTD vykdomojo komiteto instruktorius. 1980–1982 m. LLKJS Trakų rajono komiteto skyriaus vedėjas. 1982–1987 m. Vilniaus miesto Lenino rajono liaudies teismo teisėjas. 1987–1990 m. LSSR Aukščiausiojo Teismo teisėjas. 1990–1992 m. Vilniaus miesto 2-osios advokatų kontoros, 1992–1993 m. Vilniaus miesto advokatų kontoros „Foresta" advokatas. 1993–1999 m. Vilniaus miesto 1-osios advokatų kontoros advokatas. 1999–2004 m. Vilniaus apygardos teismo, nuo 2004 m. Lietuvos apeliacinio teismo teisėjas. Moka rusų ir vokiečių kalbas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2010-03-10 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

**SEO** *(angl.* Search Engines Optimization*) – internetinio puslapio optimizavimas paieškos sistemoms/varikliams (google/yahoo ir kt').*

Optimizavimas paieškos sistemoms yra mokslas apie svetainės tobulinimą, siekiant padidinti jos matomumą, kai žmonės ieško produktų ar paslaugų. Kuo daugiau svetainės matomumo paieškos sistemose, tuo didesnė tikimybė, kad prekės ženklas pritrauks vartotojus.

Svetainės matomumas paprastai matuojamas pagal svetainės vietą arba reitingą paieškos variklio rezultatų puslapiuose (SERP). O įmonės visada varžosi dėl pirmojo puslapio, kuris susilauks daugiausiai dėmesio.

Naudojant „Google" kaip pavyzdį, SERP dažnai pateikiami skelbimai puslapio viršuje. Tai yra pozicijos, už kurias įmonės nori mokėti, kad užtikrintų vietą pirmajame puslapyje. Toliau pateikti skelbimai yra įprasti paieškos sąrašai, kuriuos rinkodaros specialistai ir paieškos sistemos vadina natūralios paieškos rezultatais. SEO procesu siekiama padidinti įmonės natūralios paieškos rezultatus, pritraukiant natūralios (organinės) paieškos srautą į svetainę. Tai leidžia duomenų rinkodaros specialistams atskirti srautą, patenkantį į svetainę iš kitų kanalų, pvz. mokamos paieškos, socialinių tinklapių, žiniasklaidos, persiuntimo ir tiesioginio, ir natūralios paieškos srautą.

Natūralios paieškos srautas paprastai yra aukštesnės kokybės srautas, nes vartotojai aktyviai ieško konkrečios temos, produkto ar paslaugos, kuriai svetainė gali būti reitinguojama. Jei vartotojas randa tą svetainę naudodamas paieškos variklį, tai gali paskatinti geresnį prekės ženklo įtraukimą.

SEO optimizavimas dažniausiai būna skirstomas į **Vidinį SEO** ir **Išorinį SEO**. Vidinis SEO – tai svetainės struktūros ir kodo optimizavimas, turinio optimizavimas, meta duomenų kūrimas, vidinių nuorodų strategijos kūrimas ir daug kitų veiksmų. Kodo ir struktūros optimizavimas yra kritiškai svarbus žingsnis optimizuojant tinklalapį paieškos varikliams.
Tuo tarpu išoriniu SEO siekiama pagerinti svetainės matomumą ir patikimumą internete per nuorodas, socialinės žiniasklaidos įsitraukimą ir kitokiais būdais.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
Koordinatės: 55°17′49″š. pl. 21°22′26″r. ilg.﻿ / ﻿55.296932°š. pl. 21.373869°r. ilg.﻿ / 55.296932; 21.373869

|  Rusnės šv. Juozapo koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Šilutės |
| **Savivaldybė** | Šilutės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Rusnė |
| **Adresas** | K. Jurkšaičio g. 2 |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 2008 m. |

**Rusnės koplyčia** – Rusnės Šv. Juozapo parapijos katalikų koplyčia, veikianti Šilutės rajone, Rusnėje. Atidaryta 2008 m. Joje vyksta sekmadieninės pamaldos, kasmetiniai atlaidai. Aptarnauja atvažiuojantis kunigas iš Šilutės Šv. Kryžiaus bažnyčios.

Koplyčios interjeras, 2018 m. kovo mėn.

Istorija
--------

Rusnėje gyvena nemaža dalis evangelikų tikėjimą išpažįstančių žmonių. Jie turi savo nemažą bažnyčią. Romos katalikai turėdavo važiuoti melstis į Šilutę, esančią beveik už dešimties kilometrų. Atkūrus Lietuvos Nepriklausomybę, tuometinė buvusi Rusnės savivaldybė (dabar belikusi tik seniūnija) išnuomojo rusniškiams patalpas koplyčiai įrengti. Ir taip rusniškiai, prisiglaudę pusiau valdiškose patalpose, meldėsi penkiolika metų. Kadangi tos patalpos koplyčiai buvo skirtos tik laikinai, Šilutės rajono savivaldybė Rusnės tikintiesiems skyrė buvusį vaikų darželį, kaip manyta, jau ilgesniam naudojimuisi, o gal net ir visam laikui.

Koplyčią 2008 m. balandžio mėn. Atvelykio dieną, pašventino Telšių vyskupas Jonas Boruta. Ji buvo tituluota Šv. Juozapo Darbininko vardu. Šis titulas Rusnėje labai simboliškas, nes rusniškiai dažniausiai verčiasi sunkiu darbu – žvejyba. O žvejyba dar nuo Kristaus laikų buvo laikoma nelengvu užsiėmimu.

2019 m. į koplyčią buvo pasikėsinę vagys.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rusnės šv. Juozapo koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Rusnės Šv. Juozapo parapija *telsiuvyskupija.lt*
2. ↑  Šilutės Šv. Kryžiaus parapija *telsiuvyskupija.lt*
3. 1 2  Pašventinta katalikų koplyčia *xxiamzius.lt* 2008-04-08
4. ↑  Apiplėšta Rusnės koplyčia: vagių grobis itin menkas, klebonui gaila sugadintų durų *delfi.lt* 2019-11-20
Stančikų tiltai
**Stančikų tiltai** – du išardyto geležinkelio tiltai Suvalkijoje, prie buv. *Stačiausių* kaimelio (dabar Stančikai) šiaurės rytų Lenkijoje (Varmijos Mozūrų vaivadija, Geldapės apskritis, Dubininkų valsčius). Stovi į šiaurės vakarus nuo Suvalkų, technikos ir architektūros paminklai.
Parvežti iš Lietuvos, Alytaus. Kadaise stovėję Dainavoje. Tikrasis karalius vaikščiodavo jais, tačiau juos pavogė piratai ir perkelė į užsieny, t.y lenkiją. Lenkai šito nekomentuoja, ciganai.

Istorija
--------

Tiltai pastatyti Romintos girios pakraštyje, per Blindės upelį tiesiant geležinkelio linijos Rytų Prūsijoje atkarpą Geldapė-Žydkiemis. Šiaurinis tiltas pastatytas 1912–1914 m. darbai nutrūko prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui. Pietinis tiltas pastatytas 1923–1924 m.

Abu tiltai penkių arkų, abiejų ilgis 180 m, aukštis 31,5 m. Tai aukščiausi tiltai Lenkijoje. Pastatyti pagal Senovės Romos akveduko prie Pont du Gard pavyzdį. Tiltus projektavo vokiečių inžinieriai, manoma, kad jie pastatyti betoną klojant be armatūros. Bėgiai buvo pakloti tik ant šiauriniojo tilto, nes 1927 m. baigta tiesti geležinkelio linija buvo vienbėgė, antrasis vaidino tik strateginį ir propagandinį vaidmenį. 1945 m. geležinkelio linija, kurioje yra šie tiltai, buvo išardyta. 

Su tiltų statyba susijęs įdomus faktas. Juos užbaigus, po 1926 m. gegužės 31 d. vykusios audros išnyko greta kaimo buvęs Stančikų ežeras. Išsiveržus ežero dugne susikaupusioms balų dujoms, ežero vanduo, susimaišęs su dumblu ir moliu, pakilo didžiuliu stulpu į orą ir pasiskleidė apylinkėse. 

Kurį laiką tiltais naudojosi ekstremalaus sporto mėgėjai šuolininkai su *Bungee* kordu, tačiau, tiltams patekus į privačią valdą, tokie šuoliai uždrausti. Tiltai buvo panaudoti 2007 m. sukant Stanislavo Tymo filmą „Lūšis" (lenk. *Ryś*). 

Patekimas ant tiltų mokamas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stačiausiai // Vilius Pėteraitis. *Mažosios Lietuvos ir Tvankstos vietovardžiai: jų kilmė ir reikšmė* – Vilnius: Mažosios Lietuvos fondas. Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1997, psl. 367
2. ↑  www.przewodnik.e-mazury.com.pl/stanczyki/

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Stančikų tiltai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

54°17′54″ š. pl. 22°39′26″ r. ilg.﻿ / ﻿54.29833°š. pl. 22.65722°r. ilg.﻿ / 54.29833; 22.65722
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Alčidė De Gasperis  it. *Alcide De Gasperi*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1881 m. balandžio 3 d.Pjeve Tezinas, Tirolis, Austrija-Vengrija |
| Mirė | 1954 m. rugpjūčio 19 d. (73 metai)Borgo Valsugana, Trentas, Italija |
| Pilietybė | italas |
| Sutuoktinis (-ė) | Francesca Romani |
|  |
| Partija | Italijos krikščionių demokratų partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Alcide De Gasperi |

**Alčidė Amedeo Frančesko De Gasperis** (it. *Alcide Amedeo Francesco De Gasperi*; 1831 m. balandžio 3 d. Pjeve Tezine, Tirolis, Austrija-Vengrija – 1954 m. rugpjūčio 19 d. Borgo Valsugana, Trento, Italija) – pirmasis Italijos respublikos premjeras, vidaus reikalų ministras, Italijos karalystės paskutinis užsienio reikalų ministras. Italijos krikščionių demokratų partijos įkūrėjas, pirmasis partijos pirmininkas. Antrasis Europos parlamento prezidentas.

Politinis ir asmeninis gyvenimas
--------------------------------

Gimė Austrijos-Vengrijos imperijoje, mažame kaimelyje Tirolio provincijoje (dabar Italija). Vedė italę Francesca Romani, susilaukė 4 dukterų. Aktyviai kovojo prieš fašizmą ir prieš Benito Mussolini valdžią. Baigęs Vienos universitetą. 1943 m. nelegaliai įkūrė demokratinę partiją – Italijos krikščionių demokratų partija, nes fašistinė valdžia priešinosi demokratiniam judėjimui, todėl demokratinių partijų įkūrimas buvo draudžiamas. Britams valdant Italijos karalystę, gyvavusią paskutiniuosius monarchijos metus, De Gasperi buvo paskutinis užsienio reikalų ministras. Vėliau jo partija laimėjo ne vienerius rinkimus ir buvo tapusi valdančioji partija Italijoje. Italijai tapus respublika ir partijai surinkus daugiausia piliečių balsų per parlamento rinkimus, Alcide De Gasperi tapo pirmuoju ministru pirmininku Italijos respublikoje. Būnant premjeru, jam teko vienu metu būti vidaus reikalų ministru, o vėliau ir užsienio reikalų ministru su premjero pareigomis. Gyvenant paskutiniuosius 72-uosius metus, Alcide De Gasperi buvo išrinktas antruoju Europos parlamento prezidentu, o 1954 m. kadencijos metu jis mirė. Po mirties jam už nuopelnus ir didelį indėlį įkuriant Europos Sąjungą atiteko vieno iš Europos Sąjungos įkūrėjų titulas.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Ferruccio Parri** | **Italijos ministras pirmininkas**1945–1953 | Po to:**Giuseppe Pella** |
| Prieš tai:**Paul-Henri Spaak** | **Europos parlamento prezidentas**1954–1954 | Po to:**Giuseppe Pella** |
| Prieš tai:**Giuseppe Romita** | **Italijos vidaus reikalų ministras**1946–1947 | Po to:**Mario Scelba** |
| Prieš tai:**Ivanoe Bonomi** | **Italijos užsienio reikalų ministras**1944–1946 | Po to:**Pietro Nenni** |
| Prieš tai:**Carlo Sforza** | **Italijos užsienio reikalų ministras**1951–1953 | Po to:**Giuseppe Pella** |
| **Atelidae** |
| --- |
| Koata (Ateles sp.)Koata (*Ateles* sp.) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Primatai  *( Primates)* |
| Šeima: | Koatos  *( Atelidae)* |

 |

**Koatos** (*Atelidae*) – primatų (*Primates*) šeima. Labai vikriai laipioja, turi liekną liemenį, ilgas galūnes ir labai šmaikščią uodegą, kuria nuolat kabinasi už šakų.

Skirstoma į du pošeimius (iš viso 24 rūšys):

* Pošeimis. *Alouattinae*
	+ Staugūnai, riaumūnai (*Alouatta*). Gentyje 10 rūšių.
* Pošeimis. *Atelinae*
	+ Koatos (*Ateles*). Gentyje 7 rūšys.
	+ Vorabeždžionės (*Brachyteles*). Pasaulyje 2 rūšys.
	+ Vilnotosios koatos (*Lagothrix*). Gentyje 4 rūšys.
	+ *Oreonax*. Vienintelė rūšis – geltonuodegė vilnotoji beždžionė (*Oreonax flavicauda*).

Paplitimas ir buveinė
---------------------

Aptinkamos tik Amerikos žemyne, arealas tęsiasi nuo pietų Meksikos iki Bolivijos ir pietų Brazilijos. Yra skirtingų miškų tipų gyventojai. Kai kurie atstovai, pavyzdžiui, iš koatų genties, gyvena sengirėse, o staugūnai gali gyventi lapuočių miškuose ir net į savanas panašiose buveinėse.

Išvaizda
--------

Ilgis 34–72 cm. Svoris 5–15 kg. Uodega ilga, iki 90 cm, naudojama kaip papildoma galūnė judant medžių lajomis. Rankos ir kojos su nagais. Daugumos rūšių kailis tamsiai rudas, pilkas arba juodas, dažnai su blyškesniais ženklais. Ryškus lytinis dimorfizmas: patinai žymiai sunkesni už pateles, o kartais būna ir kitos kailio spalvos.

Mityba
------

Žolėdžiai, minta daugiausiai lapais ir vaisiais, tačiau taip pat pastebėta, kad mažesnės rūšys minta vabzdžiais ar kitais smulkiais gyvūnais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Macdonald, David Whyte (1984). *The Encyclopedia of Mammals*. New York: New York, NY : Facts on File. p. 361. ISBN 0-87196-871-1.
2. ↑  „Atelidae (howler and prehensile tailed monkeys)". *Animal Diversity Web*. Nuoroda tikrinta February 28, 2024.
*Šis straipsnis apie miestą Rusijoje. Apie miestą Ukrainoje skaitykite straipsnyje Haličas (miestas).*

| Galičas *Галич* |
| --- |
|              |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

GaličasGaličas

58°23′0″ š. pl. 42°21′0″ r. ilg.﻿ / ﻿58.38333°š. pl. 42.35000°r. ilg.﻿ / 58.38333; 42.35000﻿ (Galičas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kostromos sritis Kostromos sritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1159 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 16 922  |
| **Plotas** | 16,5 km² |
| **Tankumas** (2014) | 1 026 žm./km² |
| **Altitudė** | 130 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Galičas |

**Galičas** (rus. *Галич*) – miestas Rusijoje, Kostromos srityje, prie Galičo ežero, 121 km į šiaurės rytus nuo Kostromos; rajono centras (bet į jo sudėtį neįeina). Geležinkelių mazgas, plentai į Kostromą, Bujų, Čuchlomą. Mašinų (ekskavatorių ir autokranų gamybos), maisto pramonė (seniau – taip pat odos, baldų, avalynės). Veikia krašto muziejus, XIV a. moterų vienuolynas, soboras (jame buvo žymi Galičo Motinos ikona, bolševikmečiu dingusi), Šv. Kozmos ir Demiano cerkvė, taip pat keletas nebeveikiančių XVII–XIX a. cerkvių, soborų ir vienuolynų.

Istorija
--------

Vietovė gyvenama nuo seno; rastas neolitinis Galičo lobis su varinėmis figūrėlėmis. Laikoma, kad Galičas įkurtas 1159 m. – tai buvo Rostovo-Suzdalės kunigaikštystės šiaurės rytinis taškas, iš kurio vyko Viatkos žemės ir šiaurės kraštų kolonizacija. Miestas greičiausiai kūrėsi merių gyvenvietės vietoje. 1246 m. tapo Galičo kunigaikštystės sostine, bet 1362 m. prijungtas prie Maskvos kunigaikštystės. 1428 m. Galičą buvo apgulę totoriai. Vėliau miestas sukilo prieš Maskvą, bet 1450 m. galutinai prie jos prijungtas. Vėliau miestą buvo užėmę lenkai.

XVII a. augo kaip prekybos su Sibiru, žvejybos centras, ėmė steigtis cerkvės ir vienuolynai. XIX a. klestėjo kailių pramonė. XX a. Galičo kultūrinė reikšmė sumenko, imta vystyti ekskavatorių gamyba.

* Miesto gatvėMiesto gatvė
* Šv. Bazilijaus cerkvėŠv. Bazilijaus cerkvė
* Moterų vienuolynasMoterų vienuolynas
* GaisrinėGaisrinė
* Medinis namasMedinis namas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 106