recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Nicholas Ray** |
| --- |
|  |
| Ža Ža Gabor ir Nikolas Rėjus (1953) |
| Gimė | 1911 m. rugpjūčio 7 d.Geilsvilis, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
| Mirė | 1979 m. birželio 16 d. (67 metai)Niujorkas, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
|  |
| Veikla | režisierius, scenaristas, aktorius |

**Nikolas Rėjus** (angl. *Nicholas Ray*, tikrasis vardas *Raymond Nicholas Kienzle*,1911 m. rugpjūčio 7 d. Geilsvilis, Viskonsinas, JAV – 1979 m. birželio 16 d. Niujorkas, JAV) – amerikiečių kino režisierius, scenaristas ir aktorius.

Biografija
----------

N. Rėjaus tėvas buvo vokiečių, o motina – norvegų kilmės. Iki pradėdamas statyti filmus N. Rėjus studijavo architektūrą. Kaip režisierius, nominuotas „Oskarui" už kultinę dramą „Maištininkas be priežasties" („Rebel Without a Cause", 1955), kurioje vaidina Džeimsas Dynas ir Natali Vud, ir už vieną iš daugybės Holivudo Naujojo Testamento ekranizacijų – savo užmoju ir laisva tradicinių temų traktuote išsiskiriantį filmą „Karalių karalius" („King of Kings", 1961), jame Jėzų iš Nazareto vaidina Džefris Hanteris.

N. Rėjus pirmasis kine iškėlė maištaujančio jaunimo problemą ir atskleidė jos psichologines bei socialines priežastis. Jis atkreipė dėmesį į daugelio amerikiečių šeimų negeroves ir išsakė savo nuomonę, ką tėvai turėtų iš tikrųjų suteikti savo vaikams ir ko juos mokyti.

Jis buvo kino festivalių vertinimo komisijų narys: Berlyno (1961 m.) ir San Sebastiano (1974 m.).

Asmeninis gyvenimas
-------------------

N. Rėjus buvo vedęs keturis kartus – Džyn Evans XX a. 4–ajame dešimtmetyje, vėliau aktorę ir šokėją Beti Uti, po to esė „Nikolo Rėjaus autobiografija" („The Autobiography of Nicholas Ray") autorę Siuzaną Švarc ir 1948–1952 m. aktorę Gloriją Grehem. Iš šių santuokų gimė trys vaikai: sūnus Entonis (*Anthony*, kuris vėliau vedė pamotę Gloriją Grehem, o tai sukrėtė visuomenę) ir dvi dukteris – Niką (*Nica*) ir Džuli (*Julie*). Nepaisant daugybės santykių su moterimis, N. Rėjus buvo biseksualus.

Filmografija
------------

* N. Rėjaus filmografija

Išnašos
-------

1. ↑  Eisenschitz, Bernard (1993). *Nicholas Ray: An American Journey*. London: Faber and Faber. pp. 3. ISBN 0-571-14086-6.
2. 1 2  „Nicholas Ray. Biography". IMDb. Nuoroda tikrinta 2023-02-11.
3. ↑  „SSIFF. List of past Festival Retrospectives". sansebastianfestival.com. Nuoroda tikrinta 2023-02-11.
4. ↑  Jonathan Rosenbaum, *Essential Cinema: On the Necessity of Film Canons*, p. 334.
5. ↑  Mark Cousins, *The Story of Film*, p. 229.
Vyriausioji administracinių ginčų komisija
**Administracinių ginčų komisija** (**AGK**) – išankstinio ne teismo tvarka administracinių ginčų nagrinėjimo institucija, ginčų sprendimo komisija. Ji nėra viešojo administravimo subjektas. Pagal prigimtį - kvaziteisminė institucija. Lietuvoje įsteigtos pagal 1999 m. LR ABTĮ ir LR administracinių ginčų komisijų įstatymus.

Darbo tvarka, kompetencija
--------------------------

Administracinius ginčus ne teismo tvarka Lietuvoje nagrinėja: 

* savivaldybių visuomeninės administracinių ginčų komisijos,
* apskričių administracinių ginčų komisijos
* Vyriausioji administracinių ginčų komisija.

Administracinių ginčų komisijų steigimo tvarką ir darbo principus nustato atskiras įstatymas.

Mokesčių administravimo subjektų sprendimai ar veiksmai (neveikimas) mokesčių, kitų privalomų mokėjimų klausimais, išskyrus mokestinius ginčus, skundžiami LR ABTĮ nustatyta tvarka. Mokestinių ginčų būtiną išankstinį nagrinėjimą ne teismo tvarka nustato mokesčių įstatymai. Atskiroms administracinių ginčų kategorijoms įstatymai gali nustatyti ir kitas išankstinio ginčų nagrinėjimo ne teismo tvarka institucijas. 

Savivaldybių, apskričių administracinių ginčų komisijos ir Vyriausioji administracinių ginčų komisija nesprendžia ginčų, nurodytų LR ABTĮ 16 straipsnyje, 18 straipsnio 2 ir 3 dalyse, 19 straipsnio 2 ir 3 dalyse, 20 straipsnio 1 dalyje, taip pat ginčų dėl mokesčių, kitų privalomų mokėjimų ir rinkliavų (LR ABTĮ 29 str.).

Sudėtis
-------

Komisiją gali sudaryti nebūtinai teisininkai.

Veikla
------

Įstatymo numatytais atvejais skundas (prašymas) pirmiausia turi būti paduodamas administracinių ginčų komisijai ar kitai išankstinio ginčų nagrinėjimo ne teismo tvarka institucijai, po to skundas gali būti paduodamas ir administraciniam teismui (LR ABTĮ 22 str. 3 d.). Kitais atvejais skundas (prašymas) gali būti paduodamas pasirinktinai - administracinių ginčų komisijai arba tiesiogiai administraciniam teismui (LR ABTĮ 22 str. 4 d.). 

Komisija per 14 dienų išnagrinėja žmonių ir juridinių asmenų skundus (prašymus) bei priima dėl jų sprendimus kai ginčijami valstybinio administravimo subjektų (ministerijų, departamentų, inspekcijų, tarnybų, komisijų ir kitų valstybės institucijų bei jų tarnautojų ir pareigūnų) priimti individualūs administraciniai aktai (prireikus motyvuotu komisijos sprendimu bendras skundo nagrinėjimo terminas gali būti pratęstas dar 14 dienų).

Komisija taip pat sprendžia ginčus kai šios institucijos, jų tarnautojai ir pareigūnai atsisako ar vilkina įstatymuose ir kituose teisės aktuose nustatyta tvarka bei terminais tvarkyti žmonių reikalus viešojo administravimo srityje arba nesuteikia pareiškėjų prašomos ir jiems teiktinos informacijos.

Nuorodos
--------

* Vyriausiosios administracinių ginčų komisijos tinklalapis Archyvuota kopija 2006-02-08 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 56°15′2″ š. pl. 23°36′37″ r. ilg.﻿ / ﻿56.25056°š. pl. 23.61028°r. ilg.﻿ / 56.25056; 23.61028

| Joniškio II tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Joniškio rajonas) |
| Plotas | 0,062 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,28 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,6 m |
| Didžiausias gylis | 2,7 m |
| Įteka | Sidabra |
| Išteka | Sidabra |

**Joniškio II tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Joniškio rajone, Joniškio šiauriniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Sidabros upę (Platonio intakas) 31 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,57 km, plotis – iki 0,15 km. Yra nedidelė (0,16 ha) sala. Altitudė 47 m. Krantai žemi. Aplink tvenkinį įrengta poilsio zona, rytinėje pakrantėje - Draugystės parkas. Vakarinį tvenkinio galą kerta geležinkelis Šiauliai–Joniškis–valstybės siena. Tvenkinio užtvanka eina kelias  **1607**  Joniškis–Vaineikiai–Šarkiai . 

Tvenkinys įrengtas 1985 metais.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| SuperTux |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | SuperTux Development Team |
| Leidėjas | — |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | 2003 balandis, 2006 gruodis |
|
| Žanras (-ai) | Platformų žaidimas |
| Režimas | Vieno žaidėjo |
|
| Reitingai | {{{reitingai}}} |
| **Platforma** | Tinka daugeliui platformų |
| Versija | {{{versija}}} |
| Variklis | {{{variklis}}} |
| Reikalavimai | {{{reikalavimai}}} |
| Platinimas | {{{media}}} |
|
| Licencija | GFDL |
| Pirmtakas | {{{pirmtakas}}} |
| Kitos dalys | {{{kitos dalys}}} |
| supertux.berlios.de |

**SuperTux** – klasikinis *bėgti ir šokti* stiliaus žaidimas, įkvėptas legendinių Nintendo žaidimų iš Super Mario serijos. Žaidimą sukūrė programuotojas Bill Kendrick, bet dabar SuperTux priklauso SuperTux kūrėjų komandai (*SuperTux Development Team*).

Vietoj *Mario*, pagrindinis veikėjas žaidime – mažasis Linux talismanas pingvinas Tuxas (tai vienintelis dalykas siejantis žaidimą su Linux operacine sistema). Didžiąją dalį žaidimo grafikos sukūrė Ingo Ruhnke, kito žaidimo, su tuo pačiu pingvinuku, *Pingus*, kūrėjas.

Pirmoji SuperTux versija 0.0.4 buvo išleista 2003 balandį.
I
0.1.3 versija, išleista 2005 metų liepos 9 dieną. Į ją įtrauktas pagrindinis žaidimo pasaulis (26 lygiai) ir dvi papildomos salos (po 22 ir 28 lygius). Dabar galima parsisiųsti tik pirminį kodą arba sukompiliuotą Linux, Windows ar Mac OS X versiją, nors ateityje žadama sukurti ir kitoms operacinėms sistemoms (FreeBSD, BeOS ir t. t.) pritaikytas versijas.

Naujausia Supertux 0.3.0 versija (dar vadinama *Milestone 1.9*) išleista 2006 metų gruodžio 17 dieną. Tai tik kurimo stadijos versija, pristatanti būsimos SuperTux 0.4 (kitaip *Milestone 2*) ypatybes. Tarp jų:

* Perrašyta kolizijos sistema
* Miško aplinka
* 800x600 raišką
* Galimybė išversti žaidimo tekstus
* UTF-8 palaikymas

2005 metų pradžioje SuperTux iš *SourceForge*  persikėlė į *BerliOS* .

SuperTux yra išleistas pagal GPL licenciją..

Priešai
-------

* Šuoliuojanti sniego gniūžtėŠuoliuojanti sniego gniūžtė
* ŽuvisŽuvis
* Skraidanti sniego gniūžtėSkraidanti sniego gniūžtė
* ŠoklysŠoklys
* Ponas BombaPonas Bomba
* Ponas LedasPonas Ledas
* Sniego gniūžtėSniego gniūžtė
* DygliusDyglius

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: SuperTux** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* supertux.berlios.de Oficiali SuperTux svetainė, wiki
* www.supertux.info Archyvuota kopija 2019-03-19 iš Wayback Machine projekto. SuperTux fanų svetainė **(**angl.**)**
Tretjakovo galerija
**Tretjakovo galerija** (rus. *Государственная Третьяковская галерея*) − dailės muziejus Maskvoje.

Galerija įsteigta 1856 m. kaip privati galerija Pavelo Tretjakovo namuose, 1892 m. perduota (kartu su Sergejaus Tretjakovo kolekcija) Maskvai. Po 1917 m. į Tretjakovo galerijos fondus pateko kitų muziejų ir privačių asmenų kolekcijos.

Muziejaus fonduose yra daugiau nei 130 000 objektų: XI−XX a. pradžios rusų dailės ikonos; kilnojamųjų dailės parodų draugijos narių ir XIX a. pabaigos − XX a. pradžios dailininkų kūriniai; yra archyvas, biblioteka, fototeka.

Galerija
--------

Kai kurie iš žinomiausių galerijos kūrinių:

* „Ivanas Rūstusis ir jo sūnus Ivanas", aut. Ilja Repinas „Ivanas Rūstusis ir jo sūnus Ivanas", aut. Ilja Repinas
* „Arimas. Pavasaris", aut. Aleksejus Venecianovas „Arimas. Pavasaris", aut. Aleksejus Venecianovas
* „Karo apoteozė", aut. Vasilijus Vereščiaginas „Karo apoteozė", aut. Vasilijus Vereščiaginas
* „Sėdintis Demonas", aut. Michailas Vrubelis „Sėdintis Demonas", aut. Michailas Vrubelis
* „Kas yra tiesa?", aut. Nikolajus Gė„Kas yra tiesa?", aut. Nikolajus Gė
* „Juodas kvadratas", aut. Kazimiras Malevičius „Juodas kvadratas", aut. Kazimiras Malevičius

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tretjakovo galerija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Tretjakovo galerija (anglų, rusų k.)
* Tretjakovo galerijos reprodukcijos (rusų k.)
* Rusijos meno galerija (anglų k.)
* Tretjakovo galerija Google meno projekte
| **Michailas Leontovičiusrus. *Михаил Александрович Леонтович*** |
| --- |
| Gimė | 1903 m. vasario 22 d.Maskva |
| Mirė | 1981 m. kovo 30 d. (78 metai)Maskva, Rusija |
|  |
| Veikla | rusų fizikas teoretikas |
| Organizacijos | Maskvos universitetas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Alma mater | Maskvos universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1958 m. – Lenino premija |

**Michailas Leontovičius** (rus. *Михаил Александрович Леонтович*, 1903 m. vasario 22 d. Maskva – 1981 m. kovo 30 d. ten pat, palaidotas Kuncevo kapinėse) – rusų fizikas teoretikas.

Biografija
----------

1923 m. baigė Maskvos universitetą. 1929–1934 m. dirbo Maskvos universiteto Fizikos institute, 1934–1941 m. ir 1946–1952 m. TSRS mokslų akademijos Fizikos institute, nuo 1951 m. – I. Kurčiatovo atominės energijos institute. 1934–1945 m. ir 1955–1971 m. dar dėstė Maskvos universitete, 1946–1954 m. ir Maskvos inžineriniame technikos institute; nuo 1934 m. profesorius. Nuo 1946 m. TSRS mokslų akademijos narys.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų sritys – termodinamika, statistinė fizika, optika, elektrodinamika, radiofizika, plazmos fizika, valdomoji termobranduolinė sintezė. 1929 m. su L. Mandelštamu sukūrė tunelinio reiškinio teoriją, išplėtojo Ramano sklaidos kristaluose teoriją. Pasiūlė kraštines sąlygas (Leontovičiaus kraštinės sąlygos) elektromagnetiniam laukui didelės kompleksinės dielektrinės skvarbos kūno paviršiuje. Sukūrė parabolinės lygties (Leontovičiaus parabolinė lygtis) metodą elektrodinamikos kraštiniams uždaviniams spręsti, kuris vėliau plačiai taikytas netiesinėje optikoje. Sukūrė tokamako – magnetinės gaudyklės aukštos temperatūros plazmai gauti ir laikyti teorijos pagrindus. Sukūrė TSRS radiofizikos ir plazmos fizikos teoretikų mokyklą.

Bibliografija
-------------

* Statistinė fizika, 1944 m.
* Termodinamikos įvadas, 1950 m. 2 leid. 1952 m.
* Termodinamikos įvadas. Statistinė fizika, 1983 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Michailas Leontovičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 18 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Varzea Grandė*Várzea Grande* |
| --- |
|              |
| *Plentų sankirta Varzea Grandėje* |
|  |
| 

Varzea GrandėVarzea Grandė

15°38′0″ p. pl. 56°07′0″ v. ilg.﻿ / ﻿15.63333°š. pl. 56.11667°r. ilg.﻿ / 15.63333; 56.11667﻿ (Varzea Grandė)Koordinatės: 15°38′0″ p. pl. 56°07′0″ v. ilg.﻿ / ﻿15.63333°š. pl. 56.11667°r. ilg.﻿ / 15.63333; 56.11667﻿ (Varzea Grandė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Vidurio vakarų regionas |
| **Valstija** | Mato Grosas Mato Grosas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1867 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 274 013  |
| **Altitudė** | 198 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Varzea Grandė |

**Varzea Grandė** (port. *Várzea Grande*) – miestas vidurio–vakarų Brazilijoje, Mato Grose, 7 km į vakarus nuo Kujabos (jos priemiestis), šalia Kujabos upės. Tai antras pagal dydį valstijos miestas. Įsikūręs plačiose užliejamose Kujabos upės slėnio savanose (varzėjoje). Varzea Grandėje yra įsikūręs Kujabos tarptautinis oro uostas. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (gyvulininkystė, žuvininkystė). Maisto (mėsos apdirbimo, gėrimų, ryžių, malimo), elektronikos, keramikos pramonė.

Istorija
--------

Varzea Grandė įkurta 1867 m. Trigubo Aljanso karo metu, kaip Kujabos ir apylinkių paragvajiečių įkalinimo vieta. 1948 m. Varzea Grandė kaip atskira savivaldybė atskirta nuo Kujabos.
Klaipėdos apskrities herbas
**Klaipėdos apskrities herbas** - vienas iš Klaipėdos apskrities heraldikos atributų. Herbo raudoname lauke, kurioje sidabrinė papėdė atskirta banguota linija, vaizduojama auksinė dantyta mūro siena ir už jos trys bokštai. Didesnis centrinis bokštas turi sidabrinę arką ir riterišką kryžių viršuje, o šoniniai - sidabrines rutulines viršūnes. Herbo skydą juosia mėlynas bordiūras su 10 dvigubų auksinių kryžių.

Istorija
--------

Klaipėdos apskrities ištakų reikia ieškoti tolimoje praeityje. Klaipėda *Memelburgo* vardu pirmą kartą istorijos šaltiniuose minima 1252 m. Tada šią vietovę, kurioje galėjo būti įsikūręs žvejų kaimelis, užgrobė Livonijos ordinas ir kartu su Kuršo vyskupu pastatė pirmąją medinę Memelburgo pilį. Klaipėda dėl patogios geografinės padėties Ordino ekspansijoje į baltų žemes turėjo tapti svarbiu strateginiu punktu, komtūrijos ir Kuršo vyskupystės sostine, taip pat Baltijos jūros, uostu, kuris galėtų kontroliuoti Nemuno prekybą.

Lietuvai Klaipėdos kraštas sugrįžo tik 1923 m. 1887 m. *Johanno Sachssendahlio* piešinys, kuriame vaizduojamas Klaipėdos vietininko (fogto) antspaudas, tyrinėtojų ilgą laiką buvo beveik nepastebėtas. Tai seniausias Klaipėdos antspaudas, turėjęs atsirasti XIII a. viduryje. Jame vaizduojami trys pilies bokštai virš neaukštos dantytos sienos - po ja, atrodo vanduo. Centrinis bokštas su kryžiumi. Nors jis priklauso vokiečių kultūrai, kartu su vietos administracija nutarta Klaipėdos apskrities herbui panaudoti seniausio, kaip labiausiai vietos specifiką atitinkančio, antspaudo ikonografiją. (Panašiai atneštinės kultūros dalykus traktuoja čekai, lenkai ir kiti Europos kraštai.) Raudona spalva ir auksas paimti iš apskrities centro - Klaipėdos miesto herbo, o skydo papėdė ir kai kurie kiti smulkūs elementai nuspalvinti sidabru. Banguota linija atskirta sidabrinė papėdė aiškiai rodo, kad Klaipėdos apskritis yra prie vandens, tai yra prie Baltijos jūros. Jos statusą, pabrėžia mėlynas bordiūras su 10 dvigubų auksinių kryžių.

Klaipėdos apskrities herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas dekretu Nr. 145 patvirtino 2004 m. liepos 7 d.

Herbo etalono autorius - dailininkas Arvydas Každailis.

Šaltiniai
---------

* Lietuvos heraldika II / Lietuvos heraldikos komisija prie Respublikos Prezidento; (sudarytojas ir parengėjas Edmundas Rimša) Vilnius: Baltos lankos, 2004, ISBN 9955-584-69-6.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Klaipėdos apskrities vėliava
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

***Pigeon drop*** - sukčiavimo forma, kuomet auka (čia vadinama angl. *pigeon* 'karvelis') įtikinama atiduoti tam tikrą pinigų sumą kaip užstatą, kad vėliau gautų žymiai didesnę pinigų sumą ar vertingesnį objektą. Iš tikro viskas sutvarkoma taip, kad auka nieko vertingo negauna ir lieka be užstato.

Pavyzdys
--------

Šiame pavyzdyje sukčiai veikia dviese. Vienas jų kokiu nors pretekstu gatvėje šalia kazino, banko ar kitos su didelėmis pinigų sumomis susijusios įstaigos kalbina žmones. Pavyzdžiui, klausinėja jų kelio, ar prašo pagalbos kokiu nors nereikšmingu klausimu. Svarbu, kad praeivis sustotų ir įsitrauktų į kažkiek ilgesnį pokalbį. Tuomet prieina antrasis sukčius ir suvaidina kad rado šalią jų nukritusią piniginę, klausia, ar ne jie pametė. Jei numatyta auka atsako, kad čia ne jos (kelio klausinėjęs bendrininkas, suprantama, taip pat sako, kad ne jo), sukčius atidaro piniginę ir išima didžiulę pinigų sumą, suvyniotą į popierių. Paskaičiavęs pasiūlo idėją visiems juos pasidalinti, tik prieš tai jis nueis į banką (kazino, ar koks bebūtų pastatas šalia) pasiklausti, ar niekas nepametė. Galimas variantas, kad siūlo pranešti radus tik piniginę, o pinigus pasidalinti. Arba iš pradžių nueis pažiūrėti ir jei neras savininko, tik tada pasidalins pinigus. Šiaip ar taip, jis nori iš abiejų kitų kažkokio užstato, kad kol suvaikščios, tie nedings su pinigais. Pokalbio metu kažkuriuo pretekstu duoda išimtus pinigus popieriuje palaikyti tai vienam, tai kitam pašnekovui, pavyzdžiui, kad turėtų laisvesnes rankas apžiūrėti, ar piniginėje daugiau nieko nebelikę. Kai vokelis atsiduria pas kelio klausinėjusį bendrininką, piniginės „radėjas" nukreipia aukos dėmesį, pavyzdžiui, išsakydamas pasiūlymą ar kažko klausdamas. Tuo metu bendrininkas popieriuje esančius pinigus nepastebimai pakeičia tokio pat dydžio paprastų popieriaus lakštų pluoštu. Auka dažniausiai sutinka duoti užstatą, nes rasti pinigai paliekami jam. Žmogus galvoja, kad neturi ko prarasti, nes net jei radėjas, nuėjęs į banką, pabėgtų su užstatu, jam liktų žymiai didesnė rasta pinigų suma. Iš tiesų tuo metu jis teturi popieriaus lakštus. Sukčius su užstatais nebegrįžta, o jo bendrininkas kažkokiu pretekstu irgi atsiskiria (pavyzdžiui, pasisiūlo nueiti paieškoti ilgai negrįžtančio radėjo, arba pasiūlo tą padaryti aukai).
Klaipėdos autobusų stotis
Senoji Klaipėdos autobusų stotis, nugriauta 2009 m. pradžioje
**Klaipėdos autobusų stotis** – autobusų stotis, įsikūrusi Klaipėdoje, Butkų Juzės g. 9 (miesto centre), greta Klaipėdos geležinkelio stoties (Priestočio g.) ir skulptūrų parko.

Per dieną Klaipėdos autobusų stoties paslaugomis naudojasi 6000–8000 keleivių, o per metus apie 2 milijonai keleivių.[reikalingas šaltinis]

Istorija
--------

Dabartinis Klaipėdos autobusų stoties pastatas yra jau trečias. Pirmoji autobusų stotis stovėjo toje pačioje vietoje, tačiau buvo dengta mediniu stogu, kuris vienos audros metu buvo nuplėštas vėjo. Antroji autobusų stotis buvo statoma 1987–1989 metais. Ši buvo suprojektuota per didelė ir nefunkcionali, todėl 2009 metų pradžioje ji buvo nugriauta ir pradėta statyti trečioji (šiandieninė) Klaipėdos autobusų stotis. Statybų darbai baigti ir Klaipėdos autobusų stotis oficialiai atidaryta 2009 m. rugpjūčio 28 dieną. Stotį sudaro dvi dalys: Klaipėdos autobusų stotis ir komercinės paskirties patalpos (maisto prekių parduotuvė, suvenyrai, spauda ir pan.). Dalį išlaidų dėl naujojo stoties pastato statybos finansavo komercinės dalies atstovai.

Susisiekimas
------------

Į Klaipėdos autobusų stotį galima atvykti naudojantis viešuoju Klaipėdos transportu:

Miesto autobusai:

* Nr. 1 – iš Vakarų Laivų Gamyklos į autobusų stotį (VLG);
* Nr. 8 – iš pietinių miesto rajonų į autobusų stotį.

Iš Klaipėdos autobusų stoties galimi tarptautiniai reisai į beveik visas Europos valstybes.

Populiariausi maršrutai Klaipėdos autobusų stotyje:
Klaipėda–Vilnius, Klaipėda–Palanga, Klaipėda–Šiauliai, Klaipėda–Šilutė, Klaipėda–Kretinga, Klaipėda–Ryga, Klaipėda–Liepoja, Klaipėda–Kaliningradas, Klaipėda–Talinas.

Populiariausi maršrutai:

* Autobusai vykstantys maršrutu Klaipėda–Palanga nepriklausomai nuo metų laiko dažni ir per dieną vyksta ne mažiau kaip 20 autobusų;
* Autobusai vykstantys maršrutu Klaipėda–Kaunas–Vilnius vyksta 16 kartų per dieną.

Nuorodos
--------

* Klaipėdos autobusų parkas
* Autobusų bilietai ir tvarkaraščiai internete Archyvuota kopija 2010-02-08 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RViešasis transportas Lietuvoje |
| --- |
|  |
| Autobusai | 
Busturas (Šiauliai) • Kauno autobusai • Kėdbusas (Kėdainiai) • Klaipėdos autobusų parkas • Panevėžio autobusų parkas • Vilniaus autobusai |
|  |
| Keltuvai | 
Aleksoto funikulierius • Gedimino kalno funikulierius • Žaliakalnio funikulierius |
|  |
| Tramvajai | 
Kauno arklinis tramvajus (uždarytas) • Klaipėdos tramvajus (uždarytas) • Vilniaus arklinis tramvajus (uždarytas) |
|  |
| Traukiniai | 
Lietuvos geležinkeliai • Lietuvos geležinkelio stotys |
|  |
| Troleibusai | 
Troleibusai Kaune • Vilniaus troleibusai |
|  |
| Kita | 
Alytaus viešasis transportas (mikroautobusai) • Tarpmiestinių autobusų maršrutai |

 |
Varėnos rajono savivaldybės administracija
**Varėnos rajono savivaldybės taryba** – Varėnos rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.

Tarybą sudaro 25 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.

Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.

Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.

Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.

Istorija
--------

Merai
-----

* Kazimieras Velžys – 1995–1997 m.
* Vidas Mikalauskas – 1997–2011 m. ir 2013–2015 m.
* Elvinas Jankevičius – 2011–2013 m.
* Algis Kašėta – nuo 2015 m.

Savivaldybės tarybos
--------------------

* Varėnos rajono taryba 1990–1995 m.
* Varėnos rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
* Varėnos rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
* Varėnos rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
* Varėnos rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
* Varėnos rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
* Varėnos rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė
| Marambidžis |
| --- |
| Marambidžis ties Gandagajumi Marambidžis ties Gandagajumi |
| **Ilgis** | 1485 km |
| **Baseino plotas** | 87 248 km² |
| **Vidutinis debitas** | 77 m³/s |
| **Ištakos** | Australijos Alpės |
| **Žiotys** | Murėjus |
| **Šalys** | Australija |

**Marambidžis** (angl. *Murrumbidgee River*) – upė Australijoje, Naujajame Pietų Velse ir Australijos sostinės teritorijoje, Murėjaus dešinysis intakas. Viena ilgiausių upių šalyje. Ilgis 1485 km, baseino plotas 87 248 km².

Prasideda Australijos Alpių šiaurinių atšakų vakariniuose šlaituose, aukštupyje teka pietryčių kryptimi, daro didelį lanką į šiaurę, teka pro Kanberą, prie Jaso žiočių pasuka į vakarus, teka lygumomis ir įsilieja į Murėjų netoli Balranaldo. Didžiausi intakai – Koteris, Tjumutas (kairieji) ir Jasas (dešinysis). Daugumą vandens Marambidžis surenka Didžiajame Vandenskyros kalnagūbryje, vidurupis ir žemupys sausuoju metų laiku kartais išdžiūsta. Upės vanduo naudojamas drėkinimui, geriamo vandens tiekimui, elektros energijos gamybai. Upė laivuojama nuo Gandagajaus miesto. Didžiausi miestai prie Marambidžio – Kanbera, Jasas, Vaga Vaga, Narandera, Hėjus ir Balranaldas.

Pirmasis europietis, pasiekęs upę, buvo Australijos tyrinėtojas Čarlzas Trosbis (*Charles Throsby*) 1821 m.

Viradjuri kalba žodis *Murrumbidgee* gali reikšti: „dideli vandenys", „žemyn upe" arba „labai gera vieta".

Marambidžis ties Vaga Vaga 2008 m.
Upės padėtis žemėlapyje

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Longest Rivers*, Geoscience Australia. Nuoroda tikrinta 2020-12-28.
2. ↑  *Murrumbidgee Selected Area, Monitoring and Evaluation Plan*, Commonwealth of Australia, 2014 m. p. 3. Nuoroda tikrinta 2020-12-28.
3. 1 2  *Murrumbidgee River*, Encyclopaedia Britannica. Nuoroda tikrinta 2020-12-28.
4. ↑  *Murrumbidgee* Archyvuota kopija 2020-12-12 iš Wayback Machine projekto. Murray-Darling Basin Authority, Australian Government. Nuoroda tikrinta 2020-12-28.
5. ↑  *Murrumbidgee*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
6. ↑  *Discover Our Territory*, Canberra & District Historical Society. Archyvuota 2013-09-12. Nuoroda tikrinta 2020-12-28.
7. ↑  *Murrumbidgee River*, NSW Geographical Names Board. Nuoroda tikrinta 2020-12-28.
| **Michailas Frunzėrus. *Михаи́л Васи́льевич Фру́нзе*** |
| --- |
|  |
| Michailas Frunzė |
| Gimė | 1885 m. vasario 2 d.Pišpekas, dab. Biškekas, Kirgizija |
| Mirė | 1925 m. spalio 31 d. (40 metų)Maskva |
| Palaidotas (-a) |  Nekropolis prie Kremliaus sienos |
|  |
| Veikla | TSRS karinis veikėjas, karybos teoretikas. |
|  |
|  **Vikiteka** | Michailas Frunzė |
| Parašas |
|  |

**Michailas Frunzė** (rus. *Михаи́л Васи́льевич Фру́нзе*, 1885 m. vasario 2 d. Pišpekas, dab. Biškekas, Kirgizija – 1925 m. spalio 31 d. Maskva) – TSRS karinis veikėjas, karybos teoretikas.

Biografija
----------

Pašto ženklas, išleistas Michailo Frunzės gimimo 100-mečiui
Gimė moldavų kilmės miesčionių šeimoje. Nuo 1904 m. priklausė Rusijos socialdemokratų darbininkų partijos bolševikų frakcijai, revoliucionierius profesionalas. 1905-1907 m. revoliucijos dalyvis, per 1905 m. sausio 9 d. manifestaciją Peterburgo Rūmų aikštėje sužeistas. 1907 m. kovo 24 d. už revoliucinę agitaciją suimtas Šujoje. Išsiaiškinus jo dalyvavimą ginkluotame Maskvos 1905 m. Gruodžio sukilime, 1909 m. sausio 27 d. nuteistas mirties baisme, kuri pakeista 10 m. katorgos. Dar kartą mirties nuosprendis paskebtas 1910 m. rugsėjo 22-23 d. vykusiame procese, bet ir jis pakeistas 10 m. katorga. 1910-1914 m. kalintas, nuo 1914 m. buvo tremtyje Sibire. 1915 m. sukūrė tremtinių politinę organizaciją, po apklausos policijoje iš tremties pabėgo į Čitą. Svetimais pasais nuo 1916 m. gyveno Maskvoje. 1916 m. balandžio mėn. išvyko į Baltarusijos frontą, kur prisidengdamas Žemietijų sąjungos mandatu kūrė partines organizacijas armijoje. Prasidėjus Vasario revoliucijai, Minsko darbininkų deputatų taryba ir valstiečių deputatų tarybą jį paskyrė Minsko milicijos viršininku. Redagavo bolševikų laikraštį „Zvezda". Rugpjūčio mėn. grįžo į Šują, išrinktas Šujos darbininkų, valstiečių ir kareivių deputatų tarybos pirmininku.

Per 1917-1922 m. Rusijos pilietinį karą 1919 m. liepos – rugpjūčio mėn. Raudonosios armijos Rytų fronto, kuris atrėmė ir sumušė A. Kolčiako baltagvardiečių armijas vadas, 1920 m. rugsėjo – gruodžio mėn. Pietų fronto, kuris sumušė P. Vrangelio pagrindines karines pajėgas vadas. 1924 m. Sovietų Rusijos generalinio štabo viršininkas, kariuomenės ir laivyno reikalų liaudies komisaro pavaduotojas. 1925 m. liaudies komisaras vietoje Levo Trockio. Reformavo TSRS reguliariąją armiją.

Nuo 1921 m. VKP(b) CK narys, nuo 1924 m. kandidatas į CK politinio biuro narius. Mirė per chirurginę operaciją. Manoma, kad nužudytas J. Stalino liepimu kaip galimas varžovas. Jo teoriniais veikalais ilgai buvo oficialiai grindžiama TSRS karinė doktrina.

Atminimas
---------

Jo vardu buvo pavadinta:

* 1926-1991 m. Kirgizijos sostinė Biškekas
* Pirmasis Maskvos aerodromas, dab. Chodinkos aviacijos muziejus.
* Frunzės karo akademija Maskvoje
* Viršūkalnė Pamyre
* Metro stotis Maskvoje

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Michailas Frunzė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 275 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Varzuga*Варзуга* |
| --- |
|        |
| *Varzugos panorama* |
|  |
| 

VarzugaVarzuga

66°24′0″ š. pl. 36°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿66.40000°š. pl. 36.61667°r. ilg.﻿ / 66.40000; 36.61667﻿ (Varzuga (gyvenvietė))Koordinatės: 66°24′0″ š. pl. 36°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿66.40000°š. pl. 36.61667°r. ilg.﻿ / 66.40000; 36.61667﻿ (Varzuga (gyvenvietė)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Murmansko sritis Murmansko sritis |
| **Rajonas** | Terio rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 351  |
| **Altitudė** | 52 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Varzuga |

**Varzuga** (rus. *Варзуга*) – kaimas Rusijoje, Murmansko srityje, Terio rajone, Kolos pusiasalio pietuose, prie Varzugos upės, 22 km nuo jos žiočių Baltojoje jūroje. Yra kelias į rajono centrą Umbą. Verčiamasi žvejyba ir žuvies apdirbimu, laivų remontu, vystomas turizmas.

Varzuga žymi savo architektūriniu paveldu: yra 1674 m. pastatyta medinė Uspenskio cerkvė, 1854 m. medinė Afanasijaus cerkvė, varpinė, XVIII a. Nikolajaus Stebukladario cerkvė, 1864 m. Petro ir Pauliaus cerkvė. Toliau nuo kaimo, Terio krante, yra XVII a. koplyčia ties nežinomo vienuolio kapu.

Istorija
--------

Varzuga yra viena seniausių Kolos gyvenviečių, šaltiniuose minima nuo 1466 m. Senovėje tai buvo svarbiausia gyvenvietė visame pusiasalyje. Ji priklausė Solovecų vienuolynui, vėliau – pavaldi Cholmogorams. XX a. pr. Varzugoje gyveno virš 1000 gyventojų, tačiau paskelbus TSRS ir uždarius cerkves, gyvenvietės reikšmė sumenko.

* Uspenskio cerkvėUspenskio cerkvė
* Afanasijaus cerkvėAfanasijaus cerkvė

Varzugos panorama
| **Antiochas I Soteras** |
| --- |
|  |
| Antiocho I atvaizdas ant monetos |
| Seleukidai |
| Gimimo vardas | Antíochos |
| Gimė | ~324 m. pr. m. e.Babilonas |
| Mirė | ~261 m. pr. m. e. (~61–63 metų) |
| Tėvai | Seleukas I Nikatoras, Apama |
| Sutuoktinis (-ė) | Stratonikė |
| Vaikai | Antiochas II Tėjas, Apama II, Stratonikė II ir kt. |
| Religija | Mesopotamijos religija |
| Seleukidų imperijos karalius |
| Ėjo pareigas | 281 – 261 m. pr. m. e. |
| Pirmtakas | Seleukas I Nikatoras |
| Įpėdinis | Antiochas II Tėjas |
|  |
|  **Vikiteka** | Antiochas I Soteras |

**Antiochas I Soteras** (sen. gr. Ἀντίοχος Σωτήρ, 324–261 m. pr. m. e.) – Seleukidų dinastijos valdovas, Sirijos karalius, 292–281 m. pr. m. e. valdęs rytines provincijas, o 281–261 m. pr. m. e. visą Siriją.

Karaliaus Seleuko I Nikatoro sūnus, Antiocho II Tėjo tėvas. Atrėmė klajoklių antpuolius karalystės rytuose, kuriuos valdyti jam perleido tėvas. Po tėvo nužudymo, perėmė visos karalystės valdžią.

Nuo pat valdymo pradžios susidūrė su sukilimais Sirijoje, Mažojoje Azijoje, o Makedonijos valdovas Antigonas II paskelbė jam karą. Visgi, netrukus Makedoniją nusiaubė galatai, kurie vėliau ėmė veržtis į Mažąją Aziją. 275 m. pr. m. e. Antiochas I nugalėjo galatus. Išlaisvintų iš galatų jonėnų pavadintas Gelbėtoju (*Sōtēr*). Sudarė taiką su Antigonu II.

Antiochas I Soteras skatino graikus imigruoti į Siriją, kad atsvertų galatų pavojų, Mažojoje Azijoje ir Irane įkūrė daug naujų miestų. Greičiausiai skatino babilonietiškos religijos ir kultūros atgimimą, kad atremtų persiškos kultūros įtaką. Paskelbęs savo tėvą dievu, valstybėje įvedė valdovų kultą. Per I Sirijos karą (274–271 m. pr. m. e.) su Egipto karaliumi Ptolemaju II Filadelfu prarado Finikiją ir Mažosios Azijos pakrantes. 266–261 m. pr. m. e. pralaimėjo karą su Pergamu.

Antiochas I Soteras paskutinis valdovas, titulavęsis prestižiniu Mesopotamijoje Visatos valdovo (akad. *šar-kiššati*) titulu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Atiochus I Soter*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
2. ↑  *Antiochas I Soteras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
3. ↑  Stevens, Kathryn (2014). „The Antiochus Cylinder, Babylonian Scholarship and Seleucid Imperial Ideology". *The Journal of Hellenic Studies*. 134: 73.
|  |
| --- |
| **Klaipėdos Sendvario progimnazija** |
| [[Vaizdas:|Klaipėdos Sendvario progimnazija herbas|center|100px]] |
|  |
| **Adresas** | Tilžės g. 39, Klaipėda |
| **Direktorius(-ė)** | Lina Logvinovienė |
| **Mokinių skaičius** | 750 |
| **Įkūrimo data** | 1960 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 81 |

**Klaipėdos Sendvario progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Klaipėdoje, Tilžės g. 39, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190439717. Steigėjas Klaipėdos miesto savivaldybė.

Istorija
--------

Mokykla įsteigta Klaipėdos miesto DŽDT Vykdomojo komiteto 1960 m. balandžio 22 d. sprendimu Nr. 191. 1962–1998 m. Klaipėdos 10-oji vidurinė mokykla. 1998 m. vasario 19 d. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos sprendimu Nr. 22 mokyklai suteiktas Sendvario vidurinės mokyklos vardas. 2001 m. Klaipėdos miesto tarybos sprendimu Nr. 114 reorganizuota į pagrindinę mokyklą ir vadinama Sendvario pagrindinė mokykla.

Pavadinimų kaita
----------------

***Mokyklos pavadinimų kaita***:

* nuo 1960 m. *Klaipėdos 10-oji vidurinė mokykla*
* nuo 1998 m. *Klaipėdos Sendvario vidurinė mokykla*
* nuo 2001 m. *Klaipėdos Sendvario pagrindinė mokykla*
* nuo ~2020 m. *Klaipėdos Sendvario progimnazija*

Direktoriai
-----------

* Lina Logvinovienė

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė

1. ↑  Sendvario vardo kilmė. Lm.lt (tikrinta 2022-04-22).
Košicė – vienas svarbiausių miestų Aukštutinėje Vengrijoje, 1617 m.
**Pentapolitana**, rečiau **Pentapolis** – viduramžiais buvusi Vengrijos karalystės penkių laisvųjų karališkųjų miestų (lot. *libera regiae civitas*) prekybinė ir politinė sąjunga, sudaryta Aukštutinėje Vengrijoje. Jai priklausė dabartinėje rytų Slovakijoje esantys miestai: Košicė, Bardejovas, Levoča, Prešovas ir Sabinovas. 

Pirmasis miestų atstovų susitikimas įvyko 1412 m. Sąjunga sustiprėjo tarp 1440 ir 1445 m. Per šį rajoną vedė svarbūs prekybiniai keliai. Sąjungos miestai pietrytinėje karalystės dalyje palaikė tarpusavio glaudžius ekonominius santykius, sprendė iškylančius ginčus amatininkų gildijose. Sąjunga tarpininkavo tarp užsienio ir vietinių pirklių. Čia buvo įkurtos jų interesus atstovaujančios atstovybės. Svarbiausią vaidmenį sąjungoje vaidino Košicė, kuri valdant Vengrijos karaliui Мotiejui Korvinui buvo tapusi vienu didžiausių viduramžių miestų Europoje. Košicė padengdavo apie 1/3 sąjungos administravimo ir išlaikymo išlaidų. 1571 m. parengti įstatai nusakė Pentapolitanos veiklos pobūdį įvairiose miestų tarpusavio santykių srityse. 

1549 m. reformacijos periodu Pentapolitanoje buvo įkurta sava tikinčiųjų sritis *Confessio Pentapolitana*.

Šaltiniai
---------

* Halaga, Ondrej Richard. *Spoločenstvá miest*. Martin : [s.n.], 1984. ISBN Osobitný výtlačok Štátnej vedeckej knižnice v Košiciach.
1925 m. Švedijoje išspausdintas žemėlapis, kuriame pavaizduoti Latvijos geležinkeliai: Mintaujos ir naujai tiesiamas maršrutu Liepoja-Saldus-Jelgava
**Mintaujos geležinkelis** – Rusijos imperijos susisiekimo bendrovė, stačiusi ir eksploatavusi Mažeikių–Rygos geležinkelį.

Istorija
--------

Geležinkelis buvo tiesiamas dviem etapais: 1867 m. išduota koncesija atkarpai tarp Rygos ir Mintaujos (dabar Jelgava), 1872 m. – tarp Mintaujos ir Mažeikių, Muravjovo geležinkelio stotyje įsijungiant į Liepojos–Romnų geležinkelį. 1873 m. lapkričio 3 d. Jelgavos–Mažeikių kelias (96,4 km) pradėjo viešąjį eismą. 1894 m. geležinkelio linijos ilgis siekė 131 varstą. Rangovas buvo Rygos-Mintaujos akcinė bendrovė, vėliau pervadinta į Mintaujos geležinkelį. Akcininkai – vietiniai Baltijos vokiečiai: grafas Palenas, baronas Hanas, Adolfas Tylo ir kt.

Geležinkelis siekė dalį krovinių nukreipti iš Liepojos uosto į Rygos uostą. Tam turėjo pasitarnauti ir valstybės vykdoma kainų geležinkelių politika – iš Ukrainos gabenamų javų pristatymo įkainiai į Liepoją ir Rygą buvo suvienodinti. Tačiau Mintaujos geležinkelis nuo pat eksploatacijos pradžios turėjo finansinių problemų ir nuo 1895 m. sausio 1 d. jau nebeegzistavo kaip savarankiškas geležinkelis, o tapo pavaldus Rygos–Oriolo geležinkeliui.

Po I pasaulinio karo Latvija dėjo pastangas įtraukti Mažeikius į savo sudėtį, nes tik per Mintaujos ir Liepojos–Romnų geležinkelius vyko geležinkelio transporto susisiekimas tarp Rygos ir Liepojos.

Nuorodos
--------

1. ↑  Gerasimas Kosakovskis. Lietuvos geležinkeliai (Г. И. Косаковский, Железные дороги Литвы). – Vilnius, „Mokslas", 1975. // psl. 82–83

* Mintaujos geležinkelis **(**rus.**)**
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Toni Cipriani
**Antonio „Toni" Cipriani** yra žaidimo Grand Theft Auto: Liberty City Stories
pagrindinis veikėjas ir žaidimo Grand Theft Auto III antraeilis veikėjas. Žinoma, kad Toni yra svarbus asmuo Leone Salvatore šeimos mafijai ir konkrečiai dirba Leone Salvatore, bet užduotys ima ir iš kitų asmenų. Gyvena Toni Liberty City su savo mama ir turi ten savo restoraną.

Toni Cipriani žaidime Grand Theft Auto III įgarsina Michael Madsen, o Grand Theft Auto: Liberty City Stories Danny Mastrogiorgio.

Vaidmuo
-------

### Grand Theft Auto: Liberty City Stories

Veiksmas vyksta 1998 m. mieste Liberty City, trejus metus iki Grand Theft Auto III įvykių. Toni Cipriani grįžta atgal į Liberty City iš Vice City po įvykdytos žmogžudystės ir sužino, kad jis jau nelabai gerbiamas mieste ir jo pareigas Leone šeimos mafijoje užima kitas žmogus. Tada Toni bandydamas grąžinti savo pagarbą iš kitų, vėl pradeda dirbti donui Leone Salvatore, padeda jam kariauti su kitų šeimų mafijomis, saugo Leone šeimą ir dar padeda grąžinti senas Leone mafijai priklaususias teritorijas. Toni šio laikotarpio metu rūko psichotropines medžiagas, žaidžia azartinius žaidimus, vagia automobilius ir žudo žmones.
Kai mafijų karai aprimo ir Toni jau yra gerbiamas, jis su savo mama nusiperka restoraną „Cipriani’s Ristorante" ir ramiai sau gyvena.

### Grand Theft Auto III

Toni Cipriani savo restorane Grand Theft Auto III žaidime
Veiksmas vyksta jau 2001 m. tame pačiame Liberty City. Toni Cipriani jau pasenęs, gyvena prie savo restorano su savo mama ir vis dar yra ištikimas Leone Salvatore. Bet dar turėdamas problemų su triadų mafija, jis prašo pagalbos pas smulkų nusikaltėlį Claude, kad jis padėtų jam atsikratyti nuo triadų ir apramintų Toni gyvenimą. Už atliktą darbą Toni moka pinigus Claude. Toni Cipriani Grand Theft Auto III žaidime matomas tik kelis kartus, nes jis žaidime tik antraeilis veikėjas.

  


v • a • r **Grand Theft Auto** 

|  |  |
| --- | --- |
| Žaidimai | GTA 1 • London 1969 • London 1961 • GTA 2 • GTA III • Vice City • Advance • San Andreas • Liberty City Stories • Vice City Stories • GTA IV • The Lost and Damned • The Ballad of Gay Tony • Chinatown Wars • GTA V • Online |
| Pagrindiniai veikėjai | Claude • Tommy Vercetti • Mike • Carl Johnson • Toni Cipriani • Victor Vance • Niko Bellic |
| Vietovės | Liberty City • Vice City • San Andreas |
| Muzika | GTA 1 • GTA 2 • GTA III • Vice City • Liberty City Stories • Vice City Stories • GTA IV |
Varveklis ant medžio
Varvekliai ant krūmo
Varvekliai ant stogo
**Varveklis** – ledinis, pailgas, smailas darinys, susiformuojantis sušąlant lašančiam (varvančiam) ar didesniais kiekiais krentančiam vandeniui. Varveklio galas kai kuriais atvejais dėl vėjo ar vandens tekėjimo greičio gali būti ne smailas, o apvalus.

Susidarymas
-----------

Paprastai varvekliai susidaro, kai nuo saulės šviesos ar kito šilumos šaltinio (pvz. iš apšildomo pastato vidaus kylančios šilumos) tirpsta sniegas arba ledas, o ištirpęs vanduo patenka į aplinką, kurios temperatūra žemesnė nei jo šalimo temperatūra. Dėl to vanduo vėl užšąla. Vėliau varvekliu tekantis vanduo užšąla: taip varveklis ilgėja ir smailėja.

Varveklių keliamos grėsmės
--------------------------

Priklausomai nuo varveklių susidarymo vietos ir jų dydžio, jie gali kelti grėsmę (žmonių saugumui, sveikatai), padaryti žalos. Dideli varvekliai, kabantys ant statinių gyvenvietėse, gali nulūžti ir krisdami sužeisti praeivius, padaryti žalos aplinkos objektams. Be to, ledo tankis yra santykinai didelis, gali susidaryti dideli bei sunkūs varvekliai, o varvekliai dažnai formuojasi ant statinių atbrailų ir kitokių išsikišimų. Šioms statinių konstrukcijoms dėl varveklių gali tekti atlaikyti didesnį svorį nei numatyta, dėl ko jos gali lūžti. Dėl tos pačios priežasties susidarantys varvekliai gali nulaužti ir medžių šakas.

Varvekliais taip pat vadinamas kristalų sankaupų tipas, žr. straipsnį **Mineralai**.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Varveklis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

* Ledo varveklių nuotraukos Archyvuota kopija 2007-06-21 iš Wayback Machine projekto.
**Isliamas Girėjus** (krym. *I İslâm Geray*) – Krymo chanas 1532 m. Astrachanės chanas 1531–1532 m. Priklausė Girėjų dinastijai, Mehmedo I Girėjaus sūnus, Mengli I Gerėjaus anūkas.

Biografija
----------

Nuo pat Saadeto I valdymo pradžios priešinosi naujajam chanui, pasitelkdamas Širinų šeimos paramą. Maištas buvo nesėkmingas, Isliamas atgailavo prieš Saadetą I Girėjų, ir jam buvo atleista. 1531 m. persikėlė į Chadžitarchaną, nuvertė vietinį chaną Kasimą. Remiantis įvairiais šaltiniais, valdžioje išsilaikė nuo 2 iki 8 mėnesių.

Tuo metu griežta Saadeto I Girėjaus politika Krymo bėjų atžvilgiu vėl subūrė nepatenkintuosius apie Isliamą Girėjų.

1532 m. jis vėl sukėlė sukilimą ir laimėjo mūšį prie Azako. Saadetas I Girėjus atsisakė sosto, o Isliamas I Girėjus buvo paskelbtas chanu bėjų susirinkime.

Valdė vos penkis mėnesius. Ne visi didikai buvo linkę jį palaikyti, o pagalbos iš Osmanų imperijos jam taip pat nereikėjo laukti. Isliamas Girėjus nusprendė, kad geriau susitaikyti su sultonu, pažadėjo sutikti su bet kokia jo pasiūlyta kandidatūra į Krymo sostą. Galimai Isliamas I Girėjus tikėjosi, kad sultonas patvirtins jį į sostą, tačiau chano titulą suteikė Sahibui I Girėjui.

Kelerius metus Isliamas I Girėjus gyveno santarvėje su naujuoju valdovu, tačiau 1535 m. vėl sukėlė maištą, išvyko iš Krymo į Juodosios jūros stepes ir paskelbė atkuriantis chanato galias.

1536 m. Isliamą I Girajų nužudė murza, norėjęs įgyti Sahibo I Girėjaus palankumą.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Sahibas Girėjus
* Menglis Girėjus
* Muhamedas Girėjus

Nuorodos
--------

* Поіменний перелік кримських ханів
* Почекаев Р. Ю. Цари ордынские. Биографии ханов и правителей Золотой Орды. — СПб.: Евразия, 2010. — 408 с. — ISBN 978-5-91852-010-9.
* Astrachanės chanatas Archyvuota kopija 2009-02-06 iš Wayback Machine projekto.
* Обретение Астрахани Archyvuota kopija 2017-01-16 iš Wayback Machine projekto.. Pagal P.H. Chlebnikovo medžiagą „Astrachanė senoje gadynėje" (1907 m.)
**Kasimas I, Astrachanės (Chadžitarchano) chanas** (mirė ~1500 m.) – antrasis Astrachanės chanas 1476–1480 ir 1482–1495 m.

Biografija
----------

Kilęs iš Tukatimuridų šeimos, Čingizidų dinastijos šakos. Vyriausias chano Machamudo sūnus.

Pirmą kartą šaltiniuose jį paminėjo Tverės pirklys Afanasijus Nikitinas savo kelionės pradžioje 1466–1468 m. Tuo metu Kasimas buvo žemių tarp Jeruslano ir Buzano upių valdytojas su Ordu Muazamo ir Ak Sarajaus miestais. Tikriausiai būtent Kasimas sulaikė ir apiplėšė Nikitiną arba pirmiausia pranešė savo tėvui, o paskui chano Machmudo įsakymu užpuolė pirklius.

Mirus tėvui chanui Machmudui, paveldėjo valdžią. Pasak Venecijos diplomato Ambrodžijo Kontarinio, Kasimas I iš pradžių valdė su dviem savo broliais. Manoma, kad jie buvo Janibekas ir Abdulkerimas.

Astrachanės chanas suteikė prieglobstį Muchamadui Šeibani ir Machmudui Sultanui, klajoklių uzbekų valstybės valdovo Abulchairo anūkui, kuris pabėgo į Chadžitarchaną po pralaimėjimo kazachams. Dėl šios priežasties apie 1472 m. jis konfliktavo su Achmatu, Didžiosios Ordos chanu. Po to brolius išvarė iš valstybės.

1480 m. Achmato kariuomenė įsiveržė į Kasimo valdas, pasodinusi į sostą Murtazą, chano Achamato sūnų. Tais pačiais metais, būdamas garbės kaliniu, Kasimas lydėjo pastarąjį žygyje į Maskvos Didžiąją Kunigaikštystę.

1482 m. Kasimas I sugebėjo atgauti sostą, pasinaudojęs chano Achmato mirtimi, kol vyko kova dėl sosto tarp velionio įpėdinių.

Apie tolesnę veiklą informacijos mažai. Manoma, kad Kasimas daugiausia dėmesio skyrė miestų ir savo chanato plėtrai.

1495 m. nuvertė jo paties brolis Abdulkerimas. Manoma, kad Kasimas mirė apie 1500 m.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Machmudas (Astrachanės chanas) – chano tėvas;
* Abdulkerimas (Astrachanės chanas) – chano brolis, sosto įpėdinis;

Nuorodos
--------

* Р. Ю. Почекаев Цари ордынские. Санкт-Петербург, «Евразия» 2010 ISBN 978-5-91852-010-9
* Astrachanės chanatas Archyvuota kopija 2009-02-06 iš Wayback Machine projekto.
* Обретение Астрахани Archyvuota kopija 2017-01-16 iš Wayback Machine projekto.. Pagal P.H. Chlebnikovo medžiagą „Astrachanė senoje gadynėje" (1907 m.)

| Karališkieji titulai |
| --- |
| Prieš tai:**Machmudas** | **Astrachanės chanas**1476–1496 | Po to:**Abdulkerimas** |