recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*
Koordinatės: 55°27′59″ š. pl. 22°30′59″ r. ilg.﻿ / ﻿55.46639°š. pl. 22.51639°r. ilg.﻿ / 55.46639; 22.51639

|  Girdiškės Švč. Mergelės Marijos Snieginės bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Šilalės |
| **Savivaldybė** | Šilalės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Girdiškė |
| **Adresas** | D. Poškos g. 20 |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1914 m. |
| **Stilius** | neogotika |

**Girdiškės Švč. Mergelės Marijos Snieginės bažnyčia** – bažnyčia, stovinti  Šilalės rajono savivaldybėje, Girdiškės kaime (Bijotų sen.), prie kelio  **4109**  Upyna–Bijotai–Bardžiai , už 8 km į šiaurės vakarus nuo Skaudvilės. Tai vienintelė bažnyčia Lietuvoje pašvęsta Švč. Mergelės Marijos Snieginės garbei.

Šoninis altorius su ąžuolo šakomis

Istorija
--------

Pirmąją bažnyčią 1781 m. pastatė dvarininkas Jonas Adomavičius. Ji veikė koplyčios teisėmis, buvo Batakių parapijos filija. 1803 m. įkurta parapija. 1804 m. bažnyčiai dovanoti 2 valakai žemės. Apie 1896 m. pradėta statyti nauja mūrinė bažnyčia. Jos statyba labiausiai rūpinosi nuo 1894 metų Girdiškėje klebono pareigas ėjęs Juozapas Čerkeliauskas (1857–1926), kilęs iš Pušaloto (palaidotas prie Šiluvos Šviesos koplyčios). 1907 m. sienos buvo išmūrytos iki langų.

1909 m. gruodžio 31 d. senoji medinė bažnyčia sudegė. Pamaldos perkeltos į varpinę. Dar neįrengtoje mūrinėje bažnyčioje 1912 m. pradėta melstis. 1911–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos ir Lietuvių katalikių moterų draugijos skyriai. Naujoje bažnyčioje 1928 m. įrengti originalūs altoriai iš ąžuolo šakų. Statyba rūpinosi kunigas Juozapas Čerkeliauskas, altorių įranga – kunigai Kazimieras Gasčiūnas ir Kazimieras Andriukaitis.

1928 m. bažnyčią konsekravo vyskupas Justinas Staugaitis. 1936 m. apmūrytos kapinės.

Architektūra
------------

Bažnyčia kryžminio plano, dvibokštė. Šventoriaus tvora medinių statinių, vartai papuošti arka iš ąžuolo šakų.

Bažnyčioje yra įspūdingi du šoniniai altoriai. Juos sukūrė 30 metų Girdiškėje kunigavęs Kazimieras Andriukaitis. Altoriai sukomponuoti iš nužievintų ąžuolų kamienų ir šakų. K. Andriukaitis vadovavo ir Telšių kunigų seminarijos statybai, buvo gabus statybininkas, apskaičiavo šiam pastatui reikalingų plytų skaičių taip, kad liko tik dvi. Taip pat Girdiškės parapijiečiams sukonstravo mašiną grūdams kulti ir valyti, įrenginius durpėms kasti, degti kalkėms.

Galerija
--------

* Girdiškės bažnyčiaGirdiškės bažnyčia
* Bažnyčios interjerasBažnyčios interjeras
* Centrinis altoriusCentrinis altorius
* Vargonų chorasVargonų choras
* Šventoriaus vartaiŠventoriaus vartai

Šaltiniai
---------

1. ↑  „O Bijotuose labai gražiai tebegyvena Dionizas Poška". *manokrastas.lt*. 2015-09-06. Suarchyvuotas originalas 2016-04-11. Nuoroda tikrinta 2016-04-11.
2. ↑  Verta aplankyti. Girdiškės Švč. Mergelės Marijos Snieginės bažnyčia *bijotai.lt*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Girdiškės Švč. Mergelės Marijos Snieginės bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Girdiškės Švč. Mergelės Marijos Snieginės parapija (dekanato inf.)
* Bažnytiniai dokumentai
**Krakatukų pievelė**| 
Pirmojo leidimo leidimo viršelis |
| **Autorė** | Renata Šerelytė |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Žanras** | Literatūra vaikams |
| **UDK:** | 888.2-93-34 |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | Krakatukų pievelė |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Kalba** | lietuvių |
| **Leidykla** | Alma littera |
| **Išleista** | 2007 m. |
| **Formatas** | Kietais viršeliais |
| **Puslapių** | 205 |
| **ISBN:** | 9955-24-417-8 |

**„Krakatukų pievelė"** – lietuvių rašytojos Renatos Šerelytės knyga vaikams, išleista 2007 m. Knygoje pasakojama apie pievelę, kurioje auga krakatukų krūmai, nokinantys stebuklingas uogas. Pagrindiniai knygos veikėjai – Birbindonas, Tešlius, Buntė ir maumas. Kartą į šią ramią vietą atkeliauja didžiaausė senė, kuri sudrumsčia taikų krakatukų pievelės gyvenimą. Knyga iliustruoja Irminos Dūdėnienės piešiniais.

„Krakatukų pievelė" – ketvirtoji Renatos Šerelytės knyga vaikams. 2008 – 2013 m. buvo išleisti keturi knygos tęsiniai.

Nuorodos
--------

* Skaityta.lt apie „Krakatukų pievelę"
* „Krakatukų pievelė" (2008–ieji – skaitymo metai) Archyvuota kopija 2015-02-14 iš Wayback Machine projekto.
**Rihards Matrevics**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Rihards Matrevics |
| Gimimo data | 1985 m. rugsėjo 21 d. (37 metai) |
| Gimimo vieta | Latvija |
| Ūgis | 201 cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Riga FC |
| **Numeris** | 1 |
| **Pozicija** | vartininkas |
| Jaunimo klubai |
| 2006–2015  2015–2018 | „Babīte"  West Ham United |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2021–20222023– | Valmiera FCRiga FC | 58 0(0)00 0(0) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2022– | Latvija Latvija | 2 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. sausio 28 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2023 m. sausio 28 d.. |

**Rihardas Matrevičas** (*Rihards Matrevics*; g. 1999 m. kovo 18 d.) – Latvijos futbolininkas, vartininkas.

Buvo kviečiamas į įvairaus amžiaus Latvijos jaunimo rinktines, o nuo 2022 m. atstovavo Latvijos nacionalinei rinktinei.

Karjera
-------

Futbolo paslapčių sėmėsi „Babīte" klubo jaunimo ekipose.

Vėliau persikėlė į Angliją. Priklausė West Ham United FC U-18 ir U-21 jaunimo ekipoms.

Nuo 2018 m. rugpjūčio mėn. atstovavo Barnet FC (Anglija).

Nuo 2020 m. spalio mėn. priklausė Hendon FC (Anglija).

Nuo 2021 m. kovo 1 d. priklausė „Valmieros" klubui, kuris 2021 m. Virsliga buvo antras, o 2022 m. tapo Latvijos čempionais.

2022 m. gruodžio 8 d. pranešta, kad atstovaus Riga FC.

Latvijos rinktinė
-----------------

2022 m. kovo 29 d. įvyko žaidėjo debiutas nacionalinėje rinktinėje rungtynėse prieš Azerbaidžaną.

Latviai palaužė varžovus minimaliu rezultatu 1:0.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rihards Matrevics Latvijos rinktinėje
2. ↑  Oficiali Riga FC svetainė Archyvuota kopija 2022-12-20 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Azerbaijan vs. Latvia 2022-03-29

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* SOFASCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
| **Dejokas** |
| --- |
| Medų dinastija |
| Gimimo vardas | Dahyuka |
| Gimė |  ? |
| Mirė | 675 m. pr. m. e.? |
| Vaikai | Fraortas |
| Religija | zoroastrizmas |
| Medijos karalius? |
| Ėjo pareigas | 728 – 675 m. pr. m. e. |
| Pirmtakas | - |
| Įpėdinis | Fraortas |

**Dejokas** arba ***Dahjukas*** (sen. gr. Δηιόκης, sen. pers.  = *Dahyu-ka-*, Šablonas:Elx) – VIII a. pab. – VII a. pr. m. e. pr. medų vadas, buvęs pavaldus Manajaus karalystei (dab. šiaurės vakarų Iranas). Tradiciškai laikomas Medijos karalystės pradininku.

Pasak Herodoto, Dejokas buvęs pirmuoju medų karaliumi. Pradžioje medai gyvenę be valdžios, bet paskui nusprendę išsirinkti karalių ir pasirinkę Dejoką – kaimo teisėją, pagarsėjusį teisingumu. Dejokas suvienijęs medų gentis, pastatęs sostinę Ekbataną ir valdęs 53 metus (728–675 m. pr. m. e.). Tačiau dabartiniai istorikai mano, kad Herodotas Dejoką supainiojęs su Fraortu, kuris iš tiesų įkūręs medų valstybę.

Asirų šaltiniuose minimas tūlas *Daiukku*, gyvenęs Sargono II valdymo laikais (721–705 m. pr. m. e.) siejamas su Dejoku. Jis įvardijamas Manajaus provincijos valdytoju (*šaknu*). Dejokas, kurio sūnų buvo paėmę įkaitu uratiečiai, parėmė Urartu karalių Rusą I kovoje prieš Manajaus valdovą Ulsunu, bet galop į kovą stojo Sargonas II, sulaikė Dejoką ir su šeima ištrėmė į Hamatą (Sirija). Tačiau nėra jokių šaltinių, patvirtinančių, kad asirų minimas *Daiukku* yra tas pats Herodoto minimas Dejokas.

Asmenvardis *\*Dahyu-ka-* siejamas su iranėnų *dahju-* („žemė").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Deioces*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
2. 1 2  Rüdiger Schmitt. Deioces, *Encyclopædia Iranica*, Vol. VII, Fasc. 3, 1994, pp. 226–227.
**Mindaugas Katelynas**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1983 m. gegužės 16 d. (40 metų) |
| Gimimo vieta | Alytus, Lietuva |
| Ūgis | 2,06 m |
| Svoris | 102 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Baigęs karjerą |
| **Pozicija** | puolėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 2003-20052005-20062006-20072007-20092009-20102010-20112011-201320132014 | Čatanugos universitetasKantu „Vertical Vision"Fastweb Casale MonferratoMilano „Armani Jeans"→Alikantės Lucentum *(skol.)*Sevilijos „Cajasol"Vilniaus „Lietuvos rytas"Trabzono „Trabzonspor"Bambergo „Brose Baskets" | 7,8121,611,25,9 |
|  |

**Mindaugas Katelynas** (g. 1983 m. gegužės 16 d. Alytuje) – Lietuvos krepšininkas.

Alytaus sporto mokyklos auklėtinis. 2001 m. Mindaugas Katelynas priėmė „Eastern Utah" kolegijos komandos pasiūlymą ir žaidė žemiausiame NCAA divizione. 2003 m. balandžio 30 d. gavo stipendijos pasiūlymą iš Čatanugos universiteto. 2005 m. kovo mėn. Mindaugas Katelynas buvo pakviestas į NCAA dėjimo į krepšį varžybas ir jas laimėjo. 2005 m. balandžio mėn. žaidėjas buvo pakviestas į „Portsmouth Invitational", kuriame žaidėjus stebėjo skautai iš NBA. Mindaugas Katelynas dalyvavo 2005 m. naujokų biržos stovykloje, bet jo niekas nepasirinko. Žaidėjas nusprendė dalyvauti NBA vasaros stovykloje „Phoenix Suns" komandoje, bet didelio dėmesio nesulaukė. 2005 Mindaugas Katelynas pasirašė vienerių metų sutartį su Kantu „Vertical Vision", bet treniruotėje patyrė rankos traumą ir klubas jį atleido. 2006 m. krepšininkas sudarė sutartį su Italijos antrosios lygos klubu „Casale". 2007 m. liepos mėn. Mindaugas Katelynas rungtyniavo NBA vasaros lygoje „Golden State Warriors" klube. Mindaugas Katelynas sudarė vienerių metų sutartį su Milano „Armani Jeans" klubu. 2008 m. liepos mėn. jis pratęsė sutartį dar dvejiems metams.

2009 m. rugpjūčio 24 d. buvo paskolintas vienam sezonui Alikantės „Lucentum" komandai. 2010 m. rugpjūčio 10 d. pasirašė dvejų metų kontraktą su Sevilijos „Cajasol" klubu. 2011 m. liepos 4 d. klubas nusprendė nepratęsti sutarties su M. Katelynu.

2011 m. rugpjūčio 1 d. pasirašė trejų metų sutartį su Vilniaus „Lietuvos ryto" klubu.

2014 m. rugsėjo viduryje pasirašė vienerių metų sutartį su Bambergo „Brose Baskets" klubu.

Pasiekimai
----------

* 2005 m. NCAA dėjimų į krepšį turnyro nugalėtojas

Nuorodos
--------

* NBA 2005 m. Naujokų biržos puslapis apie Mindaugą Katelyną[neveikianti nuoroda]
* Mindaugo Katelyno pasirodymas NCAA dėjimų konkurse

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑   Archyvuota kopija 2011-07-23 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑   Archyvuota kopija 2021-11-24 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| Oscar Piastri |
|  |
| Pilietybė | Australija |
| Gimė | 2001 m. balandžio 6 d. (22 metai)Melburnas, Australija |
| Formulė 1 |
| Pirmi metai | 2023 m. |
| Komanda | McLaren-Mercedes |
| Numeris | 81 |
| Startai | 11 |
| Pergalės | 0 |
| Pole poz. | 0 |
| Greič. ratai | 0 |
| Ankstesni čempionatai |
| 2016–1720172018–1920202021 | Formula 4 UAE ChampionshipF4 British ChampionshipFormula Renault EurocupFormulė 3Formulė 2 |
| Čempiono titulai |
| 201920202021 | Formula Renault EurocupFormulė 3Formulė 2 |

**Oskaras Piastris** (angl. *Oscar Piastri*, g. 2001 m. balandžio 6 d.) – autosporto lenktynininkas iš Australijos. Nuo 2023 m. atstovauja „McLaren" komandai.

Biografija
----------

2011 m. australas pradėjo lenktyniauti kartingais. 2014 m. tapo profesionalu ir dalyvavo įvairiuose tarptautiniuose kartingų čempionatuose.

2016 m. O. Piastris debiutavo Formulės 4 čempionate.

2017 m. australas prisijungė prie Formula Renault lenktynių, o 2019 m. tapo jų čempionu.

2020 m. tapo Formulės 3 čempionu, o kitais metais laimėjo ir Formulės 2 čempionatą.

2022 m. sezone buvo Formulės 1 „Alpine F1 Team" ir „McLaren" komandų pilotu bandytoju.

Prieš 2023 m. pradžią buvo pranešta, kad australas prisijungs prie „McLaren" komandos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  McClure, Michael (2022-09-02). „Piastri to join McLaren in 2023 after Alpine snub". *F1 Feeder Series* (anglų). Nuoroda tikrinta 2022-09-02.
2. ↑  „2021 FIA F2 CHAMPION OSCAR PIASTRI TO JOIN McLAREN RACING IN 2023". *www.mclaren.com*. McLaren Group. Nuoroda tikrinta 2 September 2022.
| **Žakas de Morganaspranc. *Jacques Jean Marie de Morgan*** |
| --- |
|  |
| Žakas de Morganas |
| Gimė | 1857 m. birželio 3 d.Huisseau–sur–Cosson, Luara ir Šeras |
| Mirė | 1924 m. liepos 12 d. (67 metai)Paryžius |
|  |
| Veikla | prancūzų archeologas, egiptologas, geologas, etnologas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1906 m. – Garbės legiono ordinas |
|  |
|  **Vikiteka** | Jacques de Morgan |

**Žakas de Morganas** (pranc. *Jacques Jean Marie de Morgan*, 1857 m. birželio 3 d. Huisseau–sur–Cosson, Luaros ir Šero departamentas – 1924 m. liepos 12 d. Paryžius) – prancūzų archeologas, egiptologas, geologas, etnologas.

Biografija
----------

Su tėvu nuo 1868 m. dalyvavo archeologiniuose tyrinėjimuose. 1879–1882 m. studijavo Aukštesniojoje kasybos mokykloje Paryžiuje.

1887–1889 m. atkasė 576 kapus ties Alaverdi ir Achtala (Armėnija). 1892–1897 m. Egipto senienų tarybos direktorius, tyrė I dinastijos faraonų kapus Nagdade, Dahšuro piramidę, joje rado Vidurinės dinastijos valdovų lobių, maštabą Sakaroje. 1897–1912 m. tyrė Persijos archeologinės vietoves. Tyrinėjo Sūzus, atkasė stelą su Hamurapio kodeksu, Elamo įrašų. 1907 m. Tunise atrado Kapsos kultūrą. Paskelbė daugiau kaip 130 veikalų apie archeologinius tyrimus Kaukaze (1889 m.), Persijoje (5 t. 1894–1905 m.), Egipto kilmės tyrimą (1896 m.), Egipto senienų katalogą (su U. Buria, G. Legrenu ir kitais, 1894–1905 m.), žmonijos priešistorės (1921 m.) ir Rytų priešistorės tyrimą (1925 m.), etnologijos veikalą apie tyrimus Malaizijoje (1886 m.), armėnų tautos istoriją (1919 m.), numizmatikos veikalą apie Sasanidų monetas (1913 m.), Rytų, antikos ir viduriniųjų amžių numizmatikos vadovėlį (2 t. 1923–1924 m.). Parašė geologijos veikalų.

Įvertinimas
-----------

* 1906 m. – Garbės legiono ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Žakas de Morganas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 486 psl.
| **Arūnas Keserauskas** |
| --- |
| Gimė | 1956 m. rugpjūčio 26 d. (66 metai)Kaune |
| Sutuoktinis (-ė) | Jurgita Keserauskienė-Leškutė |
| Vaikai | Vytis, Adas, Arnas, Lina, Emilis, Nora |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Kauno miesto politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1993 m. Tėvynės sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1982 m. Kauno politechnikos institutas |

**Arūnas Keserauskas** (g. 1956 m. rugpjūčio 26 d. Kaune) – Lietuvos ir Kauno miesto politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1982 m. baigė Kauno politechnikos institutą, ekonomistas. 1995 m. BĮ Terra Optima direktorius, 1998 m. SP UAB „Kauno vandenys" valdybos pirmininkas. 2000 m. AB „Lietuvos energija" generalinis direktorius.

1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys, 2007 m. vykdomasis sekretorius. 1997–2000 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys. Nuo 2006 m. vasario 13 d. Kauno miesto savivaldybės administracijos direktorius. 2007 m. balandžio 19 d. miesto mero Andriaus Kupčinsko siūlymu vėl išrinktas Kauno miesto savivaldybės administracijos direktoriumi. Tais pat metais turėjo trauktis iš posto dėl pareikšto bendrapartiečių nepasitikėjimo, buvo kaltinamas asmeninės naudos siekimu. 2009–2015 m. – AB „Vilniaus šilumos tinklai" direktorius.

Vaikai Vytis, Adas, Arnas, Lina, Emilis ir Nora.

Išnašos
-------

1. ↑  delfi.lt
2. ↑  delfi.lt

Nuorodos
--------
**Abdulkerimas** – Didžiosios Ordos chanas (1482–1485, 1488–1490, 1491 m.), trečiasis Astrachanės chanas (1495–1504 m. 1509–1514 m.).

Biografija
----------

Kilęs iš Tukatimuridų šeimos, Čingizidų dinastijos šakos. Chano Machmudo sūnus.

Mirus tėvui (1471 ar 1476 m.) sostas atiteko Machmudo sūnui Kasimui I, o Abdulkerimas gavo ulusą į pietus nuo Volgos žiočių.

1481 m. Abdulkerimas pasinaudojo Didžiosios Ordos chano Achmato mirtimi, įsivėlė į kovą dėl valdžios. Buvo paskelbtas Ordos chanu (kartu su Saidu Ahmadu II).

1482 m. Šeichachmadas taip pat paskelbtas Didžiosios Ordos chanu, netrukus užėmė Sarajberkę ir plėtė savo įtaką į kitus ulusus.

Abulkerimas kovojo prieš Šeichachmadą iki 1485 m. tačiau priverstas trauktis į Dono stepę. Sudarė sąjungą su Saidu Ahmadu II, pabėgusiu iš Krymo chanų nelaisvės. Apie 1488 m. Abulkerimas buvo paskelbtas Didžiosios Ordos bendrachanu (kartu su Saidu Ahmadu II ir Murtaza).

1490 m. Abdulkerimas kartu su Saidachmadu II ir Šeichachmadu apiplėšė šiaurines Krymo chanato žemes. Vėliau sąjungininkai pasitraukė į Dniepro žemupį. Čia jie sužinojo apie Krymo chano Mengli I Girėjaus ir Maskvos didžiojo kunigaikščio Ivano III puolimą, dėl kurio jie pasitraukė į Pavolgį. Abulkerimas netrukus prarado chano titulą.

1495 m. nuvertė savo brolį Kasimą I, užgrobdamas valdžią Astrachanės chanate. 1498 m. apsigynė nuo Didžiosios Ordos kariuomenės bandymo užgrobti Chadžitarchaną.

1501 m. Nogajų ordos vadas Jamgurčis primetė Abdulkerimui susitarimą, pagal kurį Astrachanės gyventojai kasmet turėjo sumokėti Nogajų Ordai 40 000 altynų pinigais.

1504 m. Abulkerimą nuvertė Nogajų Ordos karvedys Hasanas Bėjus, pasodinęs į sostą Kasimą II, Saido Achmado II sūnų.

1509 m. buvo grąžintas į sostą. Tais pačiais metais prisijungė prie karinės kampanijos Kryme. Tačiau kertant Volgą juos užpuolė Krymo kalgas Mehmedas Gerėjus, kuris sutriuškino Nogajaus ir Astrachanės totorius.

1514 m. įsitraukė į Alchagiro ir šeicho Machometo rietenas dėl valdžios. 1514 metais Abdulkerimą nuvertė Alchgiras, pasodinęs į sostą savo brolį Janibeką.

Apie tolesnę veiklą informacijos mažai. Spėjama, kad Abdulkerimas mirė arba žuvo apie 1520 m.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Kasimas I (Astrachanės chanas) – brolis;
* Machmudas (Astrachanės chanas) – tėvas;
* Abdulrachmanas (Astrachanės chanas) – sūnus;

Nuorodos
--------

* Сафаргалиев М. Г. Заметки об Астраханском ханстве // Сборник статей преподавателей Мордовского государственного педагогического университета. Саранск, 1952
* Похлёбкин В. В. Татары и Русь. Глава 3. — Москва. «Международные отношения» 2000 г.
* Почекаев Р. Ю. Цари ордынские. Биографии ханов и правителей Золотой Орды. — СПб.: Евразия, 2010. — 408 с. — ISBN 978-5-91852-010-9.
* Astrachanės chanatas Archyvuota kopija 2009-02-06 iš Wayback Machine projekto.
* Обретение Астрахани Archyvuota kopija 2017-01-16 iš Wayback Machine projekto.. Pagal P.H. Chlebnikovo medžiagą „Astrachanė senoje gadynėje" (1907 m.)

| Karališkieji titulai |
| --- |
| Prieš tai:**Kasimas I** | **Astrachanės chanas**1495–1525 | Po to:**Kasimas II** |
| Kotelničius*Котельнич* |
| --- |
|        |
| *Miesto vaizdas* |
|  |
| 

KotelničiusKotelničius

58°18′0″ š. pl. 48°20′0″ r. ilg.﻿ / ﻿58.30000°š. pl. 48.33333°r. ilg.﻿ / 58.30000; 48.33333﻿ (Kotelničius)Koordinatės: 58°18′0″ š. pl. 48°20′0″ r. ilg.﻿ / ﻿58.30000°š. pl. 48.33333°r. ilg.﻿ / 58.30000; 48.33333﻿ (Kotelničius) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kirovo sritis Kirovo sritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1181 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 20 144  |
| **Plotas** | 28,5 km² |
| **Tankumas** (2021) | 707 žm./km² |
| **Altitudė** | 120 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kotelničius |

**Kotelničius** (rus. *Котельнич*) – miestas Rusijoje, Kirovo srityje, ~80 km į pietvakarius nuo Kirovo, Viatkos dešiniajame krante. Rajono centras (į jo sudėtį nepatenka). Geležinkelių mazgas (linijos į Kirovą, Žemutinį Naugardą, Vologdą), plentai į Kirovą, Kostromą, Joškar Olą. Nutiestas geležinkelio tiltas per Viatką. Verčiamasi mašinų gamyba, tekstilės (mezgimo), medienos apdirbimo ir baldų, maisto (sviesto, konditerijos) pramone. Stovi Švč. Trejybės soboras (1713 m.), Šv. Mikalojaus bažnyčia (1903 m.), svečių namai (1856 m.), veikia paleontologijos, kraštotyros muziejai.

Šv. Mikalojaus cerkvė
Apylinkėse rasta piliakalnių, parejazaurų paleontologinių radaviečių.

Istorija
--------

XVII–XVIII a. Viatkos metraštyje minima, kad 1181 m. marių kaimo Kokšarovo vietoje naugardiečiai įkūrė Kotelničiaus miestą. XIV a. miestas įtvirtintas. 1489 m. prijungtas prie Maskvos valstybės. XVII a. Kotelničius buvo svarbus prekybinis centras. 1780 m. gavo miesto teises, buvo apskrities centras. 1903–1905 m. pastačius geležinkelio tiltą per Viatką, tapo svarbiu transporto mazgu.

Šaltiniai
---------

1. RUSSIA: Kirov Oblast, *citypopulation.de*
2. ↑  RUSSIA: Kirov Oblast, *citypopulation.de*
3. RUSSIA: Kirov Oblast, *citypopulation.de*
4. ↑  RUSSIA: Kirov Oblast, *citypopulation.de*
5. ↑  *Kotelnič*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
6. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 229
| **Jonas Zamoiskis** |
| --- |
| Zamoiskiai |
| Jelita (herbas) |
| Jelita (herbas) |
|  |
| Gimė | 1570 m. |
| Mirė | 1619 m. (~49 metai) |
| Tėvas | Jonas Zamoiskis |

**Jonas Zamoiskis** (apie 1570–1619) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas, karaliaus rotmistras, Karūnos lauko sargybinis (1600–1619), Chelmo kaštelionas (1604–1613). Karūnos didžiojo etmono ir kanclerio Jono Zamoiskio tolimas giminaitis.

Biografija
----------

Lenkijos bajorų Zamoiskių giminės atstovas, herbo „Jelita" savininkas. Jono Zamoiskio sūnus, turėjo brolius Lvovo kaštelioną Vaclovą (m. 1650) ir Stanislovą. Daugelio karų su Krymo totoriais ATR pietiniame pasienyje dalyvis. Kaip senatorius dalyvavo 1609 m. 1613 m. ir 1615 m. seimuose.

1619 m. žuvo kovoje su totoriais.

Šeima
-----

Apie 1592 m. vedė kunigaikštytę Aną Konstantinovną Višniovecką, Zitomiro seniūno ir Kijevo pavaivadžio, kunigaikščio Konstantino Ivanovičiaus Višnioveckio (m. 1574) ir Anos Elžbietos Sveršč dukterį. Vaikai:

* Jurgis
* Moricas
* Jonas Zdislavas (m. 1670), Černigovo kaštelionas
* Aleksandras, Karūnos didysis sargybinis (1619)
* Janas (m. 1655), Peremyšlio ir Lucko vyskupas
* Elena, Mazivijos vaivados Andžejaus Horaiskio žmona

Išnašos
-------

1. ↑  Leszek Andrzej Wierzbicki, Senatorowie koronni na sejmach Rzeczypospolitej, Warszawa 2017, s. 176-177.

Šaltiniai
---------

* Kasper Niesiecki, Jan Nepomucen Bobrowicz; Herbarz polski Kaspra Niesieckiego S.J. s.70
* Leszek Podhorodecki, *Stanisław Żółkiewski*, 1988, s. 311
| **Plegadis falcinellus** |
| --- |
| Rudasis ibis (Plegadis falcinellus)Rudasis ibis (*Plegadis falcinellus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Gandriniai paukščiai  *( Ciconiiformes)* |
| Šeima: | Ibiniai  *( Threskiornithidae)* |
| Gentis: | *Plegadis*  *( Plegadis)* |
| Rūšis: | Rudasis ibis  *( Plegadis falcinellus)* |

 |
| Binomas |
| ***Plegadis falcinellus***Linnaeus, 1766 |

**Rudasis ibis** (*Plegadis falcinellus*) – ibisinių (*Threskiornithidae*) šeimos paukštis.

Išvaizda
--------

Rudasis ibis yra mažesnis už pilkąjį garnį. Patinas tamsiai rausvai rudas, metalo blizgesio. Sparnai ryškesnės žalsvos spalvos, purpurinio blizgesio. Kūno apačia raudonai ruda. Snapas lyg dalgis nulinkęs žemyn, rusvas. Kojos rusvos. Rainelė rausvai ruda. Patelė panaši į patiną, tik jos apdaras rudesnis. Jauniklių kaklas pilkai rudas, kartais – su baltais taškučiais. Trumpesnis snapas.

Paplitimas
----------

Rudasis ibis (*Plegadis falcinellus*)
Arealas pertrauktas. Eurazijoje paplitęs nuo Balkanų pusiasalio iki Mianmaro. Šiaurėje arealas siekia Vengriją, Dunojaus, Volgos deltą, Aralo jūrą, pietinę Himalajų papėdę. Į pietus paplitęs iki Indostano pusiasalio, Irano, Mažosios Azijos. Taip pat gyvena Šiaurės Amerikoje, Afrikoje, Australijoje.

Žiemoja Karibų jūros salose, Afrikoje, Viduržemio jūros pakrantėse.

Lietuvoje matytas tik kelis kartus.

Biologija
---------

Gyvena atvirose pelkėse, gausiai apaugusiose vandens augalija, upių pakrantėse, ežerų bei jūrų įlankose. Maitinasi įvairiuose vandens telkiniuose, tačiau ten turi būti dvi būtinos sąlygos – atviras kraštovaizdis ir plačios seklumos.
Aktyvus dieną. Maistą renka dumblėtose seklumose. Baikštus ir tylus paukštis, laikosi būreliuose. Peri kolonijomis su kitais garniais, naktikovais, girnovėmis, kormoranais. Rečiau – ir atskiromis kolonijomis.

Lizdą suka abu poros nariai sunkiai prieinamose vietose tarp pernykščių nendrių, tarp krūmų. Neretai užima senus garnių lizdus. Dėtyje paprastai būna 3–4 kiaušiniai, perimi abiejų paukščių apie 22 dienas. Patinas neša maistą, o patelė maitina jauniklius maždaug mėnesį. Palikę lizdą, vieni jaunikliai laikosi su suaugusiais, o kiti pasklinda po kitus regionus.

Minta vabzdžiais ir jų lervomis, vėžiagyviais, kirmėlėmis, moliuskais, varliagyviais, mailiumi, augalų šaknimis. Mityba kinta priklausomai nuo sezono. Kai pasirodo daugiau buožgalvių, skėrių, rudasis ibis tuojau ima jais maitintis.

Šaltiniai
---------

* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
**Kazymirza** arba **Hazy ben Urakas** – Mažosios Nogajų ordos įkūrėjas. Nogajų Ordos chano Seido Achmato anūkas. Šeimos atšaka, kuriai priklausė Hazi ben Urakas, buvo nušalinta iš valdžios 1530 m.

Biografija
----------

Iš pradžių su savo ulusu klajojo tarp Buzuluko upės ir Aralo jūros (dabartinės Rusijos Orenburgo ir Kazachstano Aktobės srities teritorijos).

Dėl vidinio konflikto Nogajų Ordoje ir nesutarimų su Ordos valdovu Ismailbėjumi su savo ulu persikėlė į šiuolaikinės Krasnodaro krašto (stepės) teritoriją. Ulusas klajojo tarp Azovo jūros ir Kabardos. Netrukus ulusas sustiprėjo tiek, kad Kazymurza ėmė save vadinti bėjumi, aukščiausiojo valdovo, titulu.

Užsienio politikoje Kazymirza rėmėsi Krymo chanatu. Sąjungą patvirtino 1570-ųjų sandūroje apsikeitę jaunesniais giminaičiais. Du Kazymirzos pusbroliai atvyko į Bachčisarajų, o Krymo chano Devleto I Girėjaus sūnūs Muradas ir Fatas buvo išsiųsti gyventi į Kazy ulusą. Pagrindinis sąjungos tikslas buvo karinis-politinis aljansas prieš bendrus priešus. Abu vadai nepalankiai vertino Maskvos įtaką ir nuolat kovojo prieš Didžiąją Nogajų Ordą. Kazymirza dalyvavo Girėjų puolimee prieš Astrachanę 1569 m. bei žygiuose prieš Maskvą 1571 ir 1572 m.

Šiaurės Kaukaze Kazymirza sudarė politinę sąjungą su Kabarda, patvirtinęs ją santuoka su Kabardijos kunigaikštuko Kajtukino dukra. O Ivanas IV, Maskvos valdovas, 1561 m. vedė pagrindinio Pšeapšokos Kajtukino priešininko Temriuko Idarovo dukrą. Kabardų kunigaikštystės buvo padalytos į dvi koalicijas. 

Maskvos ir Temriuko politinei sąjungai priešinosi Kajtukinas, Kazymirza ir Krymo chananato atstovai.

Vienoje iš kampanijų prieš Temriuką 1576 m. kovo mėn. Kazymirza buvo nužudytas kartu su savo dviem broliais ir keliais sūnumis.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Mažoji Nogajų orda
* Nogajų Orda

Nuorodos
--------

* Малая Ногайская Орда. Очерк истории (arch.)
* Падение Татарского Ногайского Княжества (arch.)
* Похлёбкин В. В. Татары и Русь. Глава 3. — Москва. «Международные отношения» 2000 г.
* Почекаев Р. Ю. Цари ордынские. Биографии ханов и правителей Золотой Орды. — СПб.: Евразия, 2010. — 408 с. — ISBN 978-5-91852-010-9.
1543 m. Julicho (Vokietija) apgulties talerio klipa. 
1633 m. Breisacho (Vokietija) apgulties baceno klipa. 
**Klipa** (vok. *Klippe*, iš šved. *klippa* 'pjauti, kirpti') – apvali moneta, nukalta ant kvadratinio ar stačiakampio ruošinio. Tokias monetas kaldindavo nepalankiomis sąlygomis, paprastai apsiaustuose miestuose. Pvz. tokias supaprastintas monetas 1529 m. kaldino Vienoje, kai ji buvo apgulta osmanų kariuomenės.

Pirmos tokios monetos pasirodė jau XI a. Skandinavijoje.

Daugelis vokiškų klipų yra apgulčių pinigai. Vėliau kvadratines klipų pavidalo monetas ėmė kaldinti kaip bandomąsias monetas arba kaip atmintines ar apdovanojamąsias monetas, pvz. už pergalę varžybose ar gerą mokymąsi.

Šiuolaikinės klipos
-------------------

Klipos kartais kaldinamos ir dabar. Pvz. Lenkijos nacionalinis bankas 10-ies metų jubiliejui išleido klipą.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Klipa** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

1. ↑  "klippe. "Webster’s Third New International Dictionary, Unabridged[neveikianti nuoroda]. Merriam-Webster, 2002.
2. ↑  Клипа
3. ↑  Unusual coins. Square – rectangular, pentagonal and hexagonal coins

* Hexagonal taler klippe 1663 Archyvuota kopija 2009-01-06 iš Wayback Machine projekto.

Iliustracijos:

* 1578 m. ispanų apsiausto Amsterdamo 20 solių klipė
* Gold klippe ducat (Auksinio dukato klipė. Niurnbergo kalykla, 1700)
Koordinatės: 55°34′45″ š. pl. 26°22′03″ r. ilg.﻿ / ﻿55.57917°š. pl. 26.36750°r. ilg.﻿ / 55.57917; 26.36750

Sausašilio miškas Visagino ežero pakrantėje 
Sausašilio miškas
**Sausašilio-Tumiškės miškai** – miškai šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų, Ignalinos rajonuose ir Visagino savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Dūkšto, aplink Visaginą, tarp Drūkšių, Luodžio ir Samavo ežerų. Priklauso Zarasų miškų urėdijai (Tumiškės, Smalvų girininkijoms) ir Ignalinos miškų urėdijai (Dūkšto, Gaidės girininkijoms). Apima 127 km² plotą.

Miškų masyvą sudaro 11 miškų: Tumiškės, Sausašilio, Gintėnų, Sedulos, Gaidės, Gailiutiškės, Karačiūnos, Magūnų, Salų ir kt. Paviršius kalvotas, daubotas. Būdingi dirvožemiai – jauriniai silpnai sujaurėję, velėniniai jauriniai smėliai bei priesmėliai ir žemapelkiniai durpžemiai. Gausu ežerų (52): Šventas, Visaginas, Smalvas, Smalvykštis, Asavas, Dūkštas, Luodykštis, Kampinis ir kt. Šiaurės rytuose yra pelkių, iš kurių didžiausia – Smalvykščio. Mišku teka Šventoji, taip pat teka Drūkšių ežero baseinui priklausantys upeliai (Gulbinė, Smalva, Karačiunka).

Medynai:

* pušynai: 78 %
* beržynai: 15 %
* eglynai: 6 %
* juodalksnynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 31 % medynų, pusamžiai medžiai 58 %, pribręstantys 7 %, brandūs 4 %.

Sausašilio-Tumiškės miškuose gyvena briedžiai, stirnos, šernai, elniai, vilkai, kiškiai, usūriniai šunys, lapės, voverės, kiaunės, barsukai, ūdros, bebrai, ondatros, yra įvairių plėšriųjų, vandens ir pelkių paukščių. Auga retos augalų rūšys, gausu uogų, grybų, vaistinių augalų. Vakarinė miško pusė saugoma Gražutės regioniniame parke (Smalvo-Smalvykščio, Gražutės draustiniai), rytuose yra Visagino botaninis draustinis.

Miškuose yra 8 pilkapiai, prie Smalvykščio stūkso Vitkūnų piliakalnis. Masyvą kerta Vilniaus–Daugpilio geležinkelis, plentai  **102**  Vilnius–Švenčionys–Zarasai ,  **113**  Dūkštas–Visaginas . Miške įsikūrusios gyvenvietės: Visaginas, Žagarinė, Marceliškis, Drobiškės, Tumiškė, Kaziūriškės, Girutiškė II, Taboras, Ramybė, Karačiūna, Paberžuonė, Ąžuolynė, Platumos, Lapušiškė, Makaravas, Skryteliai ir kt.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Sausašilio–Tumiškės miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 634
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

BMW 850
BMW 840 Ci
**BMW 8 serija** (kėbulo kodas **BMW E31**) – kupė, gamintas 1989–1999 m, galintis pasiekti 300 km/h greitį.
1989-ais metais BMW 8 debiutavo Frankfurto automobilių parodoje.
Automobiliui sukurti „BMW" koncernas skyrė pusantro milijardo Vokietijos markių. Jame buvo sumontuotas pirmas V12 motoras bei šešių pavarų mechaninė greičių dėžė.

830i
----

830i – modelis turėjo 3,0 litrų V8 variklį, nusižiūrėtą iš BMW 530i/730i. Tokių automobilių buvo pagaminta aštuoniolika.

840Ci
-----

840Ci – gamintas nuo 1993-ių vidurio, buvo aprūpintas 4,0 litrų 286-ių AG varikliu. O nuo 1995-ų vidurio į 840Ci buvo pradėtas ir 4,4 litro motoras. Šie modeliai, gaminti iki 1999-ųjų, buvo su 5-ių laipsnių automatine, arba šešių – mechanine greičių dėžėmis.

850i/850Ci
----------

850i – penkialitris 300-ų AG V12, sukurtas 1989-aisiais. Yra manoma, kad „BMW" nutarė įterpti „C" raidę, norėdami paįvairinti gana vienodus kodinius „BMW" modelių vardus, taip tarsi išskirdama naująjį kupė nuo kitų „BMW" sedanų. 1994-ais į 850Ci buvo montuojamas ir 5,4 litro, 326 AG variklis.

850CSi
------

850CSi – buvo paimtas iš protopinio M8. Važiuoklė buvo patobulinta standžiomis spyruoklėmis, praplatinti ratai. Priekinis ir galinis bamperiai buvo projektuoti iš naujo, dėl to pagerėjo aerodinaminės automobilio savybės. Keturkampius duslintuvus pakeitė keturi apvalūs, nerūdijantys plieniniai išmetimo vamzdžiai. 850CSi buvo siūlomas su šešių bėgių mechanine dėže, tačiau 1996 m. modelio gamyba buvo sustabdyta dėl naujų oro taršos reikalavimų.
Tuomet automobilio kaina JAV buvo peržengusi 100 000 dolerių ribą. Per dešimt gaminimo metų parduota kiek daugiau nei 30 tūkstančių 8-os klasės „BMW" automobilių.
| **Rimantas Rokas Jonaitis** |
| --- |
| Gimė | 1939 m.Šiauliai |
| Mirė | 2023 m. gegužės 27 d. (~84 metai)Šiauliai |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | inžinierius, kino mėgėjas, Šiaulių krašto visuomenės veikėjas |
|  |
| Išsilavinimas | aukštasis |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Rimantas Rokas Jonaitis** (1939 m. Šiauliuose – 2023 m. gegužės 27 d. ten pat) – inžinierius, filmų kūrėjas, Šiaulių miesto politikas ir visuomenės veikėjas.

Vienas Šiaulių kino muziejaus įkūrėjų ir Šiaulių kino meno klubo pradininkų, ilgametis klubo pirmininkas, Lietuvos kino mėgėjų sąjungos narys.

Biografija
----------

Baigė Šiaulių Juliaus Janonio vidurinę mokyklą, Kauno politechnikos institutą. 1988–1990 m. buvo Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio rėmimo grupės seniūnas, Šiaulių miesto Sąjūdžio tarybos narys. 1990–1995 m. dirbo Šiaulių miesto savivaldybės taryboje.

Kūryba
------

Sukūrė mėgėjiškų dokumentinių filmų: „Po Audros" (~1979 m.) – pirmasis R. Jonaičio filmas apie žmones, likviduojančius audros padarinius; „Odė smuikui" – apie smuikininką Algirdą Stulgį, „Liko Kryžius" (1988 m. antra vieta respublikiniame konkurse) – apie Šiaulių apskrityje buvusį Mamaičių kaimą, „Mergos dūdas pūč..." – apie merginų moksleivių dūdų orkestrą, „Gaisrininkai", „Reikalingas žmogus" ir kitus.

Kūrybai turėjo įtakos Federiko Felinio, Andrejaus Tarkovskio darbai. Būdinga simbolinės paralelės, personifikuoti vaizdai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mirė filmų kūrėjas Rimantas Rokas Jonaitis*, LRT, 2023-05-27. Nuoroda tikrinta 2023-05-28.
2. ↑  *Dar viena netektis: mirė filmų kūrėjas Rimantas Rokas Jonaitis*, Lrytas.lt, 2023-05-27. Nuoroda tikrinta 2023-05-28.
3. 1 2  Alvydas Januševičius, *Rimantas Jonaitis – inžinierius, kuris kuria kiną ir 62 metus vaikšto į futbolo rungtynes*, 15min, 2014-09-06. Nuoroda tikrinta 2023-05-28
4. 1 2 3  Irena Vasinauskaitė, *Visas gyvenimas užimtas...*, Šiaulių kraštas, 2022-08-23. Nuoroda tikrinta 2023-05-28.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Grubūs vaikinai** (angl. *rudeboys*, *rudies*) – subkultūra, susidariusi Jamaikoje XX a. 6 deš. pradžioje.

Istorija
--------

Terminas „grubus vaikinas" kilo iš Jamaikos slengo („kietas", „madingas"). „Grubūs vaikinai" šokių aikštelėse ir gatvėse vilkėjo pagal paskutinę madą.

„Grubių vaikinų" kultūra atsirado Kingstono getuose ir sutapo su šokių vakarėlių bei garso sistemų populiarėjimu. Negaunantys nei meilės, nei darbo miesto jaunuoliai kartais laikinai įsidarbindavo pas garso operatorius ir nutraukdavo varžovų šokius. Tai (ir kitos gatvių kovų formos) tapo sudėtine blogų berniukų gyvenimo būdo dalimi ir dažnai sąlygodavo gaujų atsiradimą.

Daugelis „blogiukų", įkvėpti amerikietiškų gangsterių filmų ir soul muzikos grupių, ėmė dėvėti griežtus kostiumus, siaurus kaklaraiščius ir skrybėles. XX a. 6 deš. pabaigoje, augant emigracijai, „grubių vaikinų" kultūra ir jos muzika, ska ir rokstedis, išplito į Jungtinę Karalystę ir kitas šalis.
| Bytuvaslenk. *Bytów* |
| --- |
|              |
| *Bytuvo pilis* |
|  |
| 

BytuvasBytuvas

54°08′00″ š. pl. 17°30′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.13333°š. pl. 17.50000°r. ilg.﻿ / 54.13333; 17.50000﻿ (Bytuvas)Koordinatės: 54°08′00″ š. pl. 17°30′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.13333°š. pl. 17.50000°r. ilg.﻿ / 54.13333; 17.50000﻿ (Bytuvas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Pamario vaivadija |
| **Apskritis** | Bytuvo apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 16 715  |

**Bytuvas** (lenk. *Bytów*, kaš. *Bëtowò*, vok. *Bütow*) – miestas šiaurinėje Lenkijos dalyje.

Istorija
--------

1113 m. vietovė pirmą kartą paminėta *Bitom* pavadinimu. Kai kryžeiviai užėmė prūsų gyventas teritorijas, jie pradėjo užiminėti Pamario kraštą, kurį valdė lenkai.

Mieste yra išlikusi viduramžių pilis, kurią statė kryžiuočiai nuo 1399 iki 1405 m. Po Žalgirio mūšio 1410 m. pilies reikšmė sumenko. Aplinkines teritorijas po Melno taikos užvaldė lenkai.

1773 m. po Pirmojo Žečpospolitos padalinimo miestas buvo prijungtas prie Prūsijos karalystės. Apylinkių gyventojai, buvo vadinami kašubais. Daug jų išvyko iš gimtųjų kraštų į Ameriką.

1945 m. miestas atiteko Lenkijai. 2006 m. duomenimis, gyventojų skaičius buvo 16 715.

Sportas
-------

* MKS Bytovia Bytów (futbolas)
* Miesto stadionas. Talpina 1 500 žiūrovų.

Galerija
--------

* Senas tiltasSenas tiltas
* Pilis apie 1900 m.Pilis apie 1900 m.
* Pilies sienaPilies siena
* Pilies vaizdasPilies vaizdas
* Pilies kiemasPilies kiemas
* Bytuvo pilisBytuvo pilis
* BažnyčiaBažnyčia

Miestų patnerystė
-----------------

Bytuvas yra užmezgęs partnerystės ryšius su šiais miestais:

* Švedija Markaridas, Švedija
* Ukraina Zaleščykai, Ukraina
* Vokietija Frankenbergas, Hesenas, Vokietija
* Jungtinės Amerikos Valstijos Vinona, Minesota, JAV
* Lenkija Gdanskas, Lenkija
* Lietuva Tauragė, Lietuva

Nuorodos
--------

* Oficiali miesto svetainė (lenkų k.)

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-05-03 iš Archive.is projekto
| **Vytautas Algimantas Buinevičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1933 m. vasario 16 d.Kaune |
| Mirė | 2005 m. liepos 27 d. (72 metai)Kaune |
|  |
| Veikla | Lietuvos mokslo, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partija |
|  |
| Alma mater | 1955 m. Kauno politechnikos institutas |

**Vytautas Algimantas Buinevičius** (1933 m. vasario 16 d. Kaune – 2005 m. liepos 27 d. Kaune) – Lietuvos mokslo, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1939–1943 m. mokėsi Vievio pradžios mokykloje, 1950 m. baigė Kaišiadorių vidurinę mokyklą, 1955 m. Kauno politechnikos institutą (KPI), 1960–1965 m. Kauno radijo matavimo technikos instituto aspirantas. 1980 m. habilituotas daktaras. 1982 m. profesorius.

1955 m. Kauno politechnikumo dėstytojas, 1958 m. Kauno Radijo matavimo technikos mokslo tyrimo instituto inžinierius, skyriaus viršininkas, 1985 m. KPI Specialistų kvalifikacijos kėlimo fakulteto dekanas, 1988 m. KPI (nuo 1990 m. KTU) Automatikos ir telemechanikos katedros vedėjas, profesorius. 1992–1996 m. Seimo narys. Nuo 1996 m. KTU Valdymo technologijų katedros profesorius.

Nuo 1959 m. TSKP narys, nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, 1990–2001 m. LDDP Kauno miesto tarybos narys, 2001–2005 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kauno skyriaus tarybos narys.

Vadovavo technikumo radijo mėgėjų būreliui. Lietuvos radijo sporto federacijos narys.

Mokslinė veikla
---------------

Paskelbė per 150 mokslinių straipsnių. Mokslinės veiklos kryptys – statistinių procesų matavimo sistemos. Su kitais sukūrė atsitiktinių procesų analizatorių teoriją ir įdiegė juos į gamybą. 14 išradimų iš atsitiktinių procesų charakteristikų matavimo autorius. Jam vadovaujant 13 doktorantų apgynė daktaro disertacijas.

Bibliografija
-------------

* Statistiniai radijo matavimų metodai, 1985 m. rusų kalba;
* Informacijos ir sistemų teorijos laboratoriniai darbai, 2001 m.

Įvertinimas
-----------

* 1978 m. LTSR valstybinė premija;
* 1983 m. Lietuvos nusipelnęs inžinierius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Algimantas Buinevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 574 psl.
Kinų zodiako ženklų drožinys
**Kinų zodiakas** (kin. 生肖, pinyin: *Shēngxiào*) – tam tikras Kinijos ir kai kurių kitų Azijos šalių mitologinis dvylikos metų ciklas, kuriame kiekvieni metai siejami su kažkokiu realiu ar mitologiniu gyvūnu. Terminu „zodiakas" jis vadinamas tik vakaruose, dėl panašumų į vakarietišką zodiaką (ciklas iš dvylikos mėnesių, kur mėnesiai taip pat siejami su įvairiais tikrais ar mitologiniais gyvūnais). Kaip ir iš vakarietiško, iš kinų zodiako bandoma nustatyti žmogaus asmenybę ir galimus įvykius jo gyvenime.

Metai ir simboliai
------------------

Ciklo pradžia tradiciškai laikomi žiurkės metai:

1. Žiurkė
2. Jautis
3. Tigras
4. Kiškis
5. Drakonas
6. Gyvatė
7. Arklys
8. Ožka
9. Beždžionė
10. Gaidys
11. Šuo
12. Kiaulė

Kinų astrologijoje manoma, kad žmogaus būdo savybės – tikros arba kaip jas mato kiti – yra įtakojamos su jo gimimo data siejamo gyvūno savybių. Be metų, su gyvūnais yra siejami ir mėnesiai („vidiniai gyvūnai"), dienos („tikrieji gyvūnai") bei valandos („slaptieji gyvūnai").

Šie gyvūnų pavadinimai nėra tikslūs vertimai, kadangi kai kurie pavadinimai turi daugiau nei vieną atitikmenį kitose kalbose. Pavyzdžiui, tradiciškai pirmieji ciklo metai vadinami žiurkės (鼠), tačiau gali būti laikomi ir pelės, kadangi kinų kalboje šie gyvūnai vadinami tuo pačiu žodžiu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Koks jūsų charakteris pagal kinų horoskopą?". *ve.lt*. 2022-10-26. Nuoroda tikrinta 2022-11-06.

Nuorodos
--------

* travelchina.com Chinese Zodiak
|  Lapų Šv. Apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Lomžos |
| **Dekanatas** | Lapių |
| **Savivaldybė** | Lapių valsčius (Balstogės apskritis) |
| **Gyvenvietė** | Lapiai (Palenkės vaivadija) |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1927 m. |
| **Stilius** | neoromanizmas-neogotika |

**Lapių Šv. Apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia** (lenk. *Kościół pw. św. Apostołów Piotra i Pawła w Łapach*) – Romos katalikų bažnyčia šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Lapių valsčiuje, Lapių mieste. Bažnyčia priklauso Lapių Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapijai. Bažnyčia yra neoromaninio-neogotikinio architektūros stiliaus. Bažnyčioje yra trys navos. Bažnyčios ilgis 46 m; plotis 22 m ir aukštis 37 metrai.

Istorija
--------

1905-1906 m. šioje vietoje buvo pastatyta medinė koplyčia. 1920 m. prasidėjo bažnyčios statybos, kurios buvo užbaigtos 1927 metais. 1927 m. rugsėjo 18 d. bažnyčia buvo pašventinta. Per II pasaulinį karą buvo sunaikinta apie 75% bažnyčios. 1945-1949 m. bažnyčia buvo atstatyta. 1981 m. spalio 20 d. bažnyčia buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.

* Marijos statulėlė šalia bažnyčiosMarijos statulėlė šalia bažnyčios
* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lapų Šv. Apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

* Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.)[neveikianti nuoroda];
* Parapijos tinklalapis (lenk.) Archyvuota kopija 2012-04-19 iš Wayback Machine projekto.;
* Aprašymas apie parapiją (lenk.) Archyvuota kopija 2012-08-04 iš Archive.is projekto.
**Darbotvarkė 21** – su aplinkos apsauga ir darniuoju vystymusi susijęs veiksmų planas, priimtas Aplinkos ir plėtros konferencijoje 1992 metais. Darbotvarkė 21 apima platų temų sąrašą ir yra sukurtas kaip patarimų rinkinys, galintis padėti tarptautinėms organizacijoms, valstybėms, nevyriausybinėms organizacijoms ir pavieniams individams pritaikyti darnios raidos principus praktikoje. Darbotvarkės 21 svarba ir įgyvendinimo būtinybė buvo iš naujo patvirtinta 2002 metais vykusiame Žemės susitikime dėl darnios plėtros bei 2012 m. rengtoje Konferencijoje dėl darnios plėtros.

Struktūra
---------

Darbotvarkė 21 suskirstyta į 4 dalis ir 40 skyrių. Pirmoji dalis skirta socialiniams ir ekonominiams darnios raidos klausimams. Antroji – resursų apsaugai ir efektyviam panaudojimui. Trečioji – įvairių įtakos grupių, kaip kad vietinių gyventojų, valdžios institucijų ir NVO, įtraukimui į sprendimų priėmimą ir jų įtakos stiprinimui. Ketvirtoji – iškeltų tikslų įgyvendinimo būdams (kaip kad technologijoms, švietimui, institucijoms) ir jų finansavimui.

Įgyvendinimas
-------------

Jungtinių Tautų darnios raidos komisija veikia kaip Darbotvarkės 21 įgyvendinimą prižiūrinti institucija.

Darbotvarkė 21 nėra teisiškai įpareigojantis dokumentas, valstybės neprivalo įgyvendinti jame išdėstytų nuostatų. Dėl to joje iškeltų tikslų įgyvendinimas yra lėtas ir ribotas. Nepaisant to, Darbotvarkė 21 padarė įtaką šalims sukurti savas darnios raidos strategijas, įgyvendindamos darniojo vystymosi principus ja remiasi įvairios organizacijos bei pačios Jungtinės Tautos.

Nuorodos
--------

* Darbotvarkės 21 tekstas Archyvuota kopija 2007-11-08 iš Wayback Machine projekto.

Susiję straipsniai
------------------

* Jungtinių Tautų Aplinkos ir plėtros konferencija
* Jungtinių Tautų darnios raidos komisija

Išnašos
-------

1. ↑  Agenda 21, UN
2. ↑  Darbotvarkė 21 Archyvuota kopija 2007-11-08 iš Wayback Machine projekto. LR Aplinkos ministerija
3. ↑  Jane Roberts. Environmental Policy. Taylor & Francis Group, 2010, p. 190
**Kauno styginių kvartetas** – styginių instrumentų kvartetas iš Kauno, kurį sudaro Karolina Beinarytė–Palekausienė (smuikas), Aistė Mikutytė (smuikas), Eglė Lapinskė (altas) ir Saulius Bartulis (violončelė).

Istorija
--------

Nuo 1981 m. koncertuojantis Kauno kvartetas, Talino (Estija, 1983) ir Voronežo (Rusija, 1987) konkursų diplomantas, yra sugrojęs per 2200 koncertų Lietuvoje ir daugelyje užsienio šalių (Suomijoje, Norvegijoje, Lenkijoje, Didžiojoje Britanijoje, Vokietijoje, Vengrijoje, Šveicarijoje, Čekijoje, Argentinoje, Čilėje, Danijoje Ukrainoje ir kt.). Platus skirtingų epochų ir stilių muzikos repertuaras (repertuarą sudaro per 350 kūrinių, sukurtų daugiau kaip šimto įvairių šalių kompozitorių) leidžia kvartetui aktyviai propaguoti klasikinę, šiuolaikinę lietuvių bei užsienio autorių muziką, kolektyvas yra išleidęs 14 CD, įrašęs daug Radijo ir TV fondinių įrašų. 2008 m. Kauno kvartetui įteiktas Metų apdovanojimas „Tikra muzika" už šiuolaikinės muzikos populiarinimą. 2009 m. už lietuvių kompozitorių muzikos propagavimą Lietuvoje ir užsienyje ansamblis paskelbtas „Įsimintiniausiu Kauno kūrybiniu kolektyvu". 2012 m. už nuopelnus Lietuvos kultūrai ir menui paskirta Lietuvos Respublikos Vyriausybės premija.

Nuorodos
--------

* Tinklalapis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Istorija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Prievaizdas** (lenk. *Kuchmistrz*, lot. *magister cuinae, magister coquinae, praefectus culinae*) – svarbiausias iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos dvaro pareigūnų.

Įgaliojimai
-----------

Vadovavo karaliaus (Lenkijoje) ir Didžiojo kunigaikščio (Lietuvoje) dvaro virtuvės personalui, rūpinosi tiekiamų produktų ir gaminamo maisto kokybe. padalindavo maistą dvaro nariams, o puotos metu asistavo karaliui, pateikdamas jam patiekalus, tačiau jų neragaudavo. Dėl to, kad pareigūnas nuolat būdavo greta karaliaus, pareigos buvo vertinamos ypač aukštai.

Bibliografija
-------------

* Zbigniew Góralski, *Urzędy i godności w dawnej Polsce*, Warszawa 1988

Taip pat skaitykite
-------------------

* Sąrašas:Lietuvos didieji prievaizdai
* Abiejų Tautų Respublikos Senato pareigūnai
* Centrinės valdžios pareigūnai
* Abiejų Tautų Respublikos žemietijų pareigūnai
* Abiejų Tautų Respublikos dvaro pareigūnai
Norfa|  |
| Forma | UAB |
| Pramonė | Mažmeninė prekyba |
| Įkurta | 1997 m. Lietuva Vilnius |
| Centrinė būstinė | Savanorių pr. 176, Vilnius |
| Darbuotojų | 3393 (2023 m.) |
| Padaliniai | 158 parduotuvės |
| Tinklalapis | www.norfa.lt |

**Norfa** – parduotuvių tinklas priklausantis UAB „Norfos mažmena". Tai ketvirtas pagal dydį mažmeninių parduotuvių tinklas Lietuvoje. Tinklo parduotuvės pagal dydį skirstomos į (2023 m.):

* **S** – 3, Prekybos salės plotas iki 200 kv. m.
* **L** – 11, Prekybos salės plotas nuo 200 iki 500 kv. m.
* **XL** – 109, Prekybos salės plotas nuo 500 iki 1500 kv.m.
* **XXL** – 28, Prekybos salės plotas viršija 2000 kv. m.
* **H** – 4. Prekybos salės plotas viršija 5000 kv. m.

2023 m. iš viso Norfos tinklui priklausė 155 parduotuvių. Bendrovės būstinė įsikūrusi Vilniuje. 2023 metais bendrovėje dirbo 3393 darbuotojų. 2011 m. bendrovei „Norfos mažmena" jau priklausė 128 parduotuvės, iš kurių 20 Vilniaus mieste. 2012 m. spalį Norfos tinklui priklausė 132 parduotuvės.

Istorija
--------

UAB „Norfos mažmena" buvo įsteigta 1997 m. Bendrovė pirmąją parduotuvę atidarė 1997 m. Vilniuje. 1999 m. bendrovės akcininkai nusprendė investuoti į mažmeninės prekybos parduotuvių tinklo plėtrą. 2000–2002 metais buvo atidarytos 43 tinklo parduotuvės. Iki 2004 metų pabaigos parduotuvių skaičius išaugo iki 87.
2002 metais „Norfos mažmena" įžengė į Rusijos rinką, atidarydama parduotuvę Maskvos rajono mieste Mytiščiuose.

Išnašos
-------

1. ↑  Į naująją „Norfą" Vilniuje investavo 11 mln. Lt
2. ↑  Į 132-ąją „Norfą" investavo 1,5 mln. Lt

Nuorodos
--------

* Oficialusis tinklalapis