recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Ričardas Juška** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1960 m. gegužės 11 d. (62 metai)Jurbarko rajonas |
| Vaikai | Ieva, Karolis |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Jurbarko rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Organizacijos | Jurbarko rajono savivaldybė |
| Pareigos | Meras (2011-2015 m.); Vicemeras (2003-2007 m.) |
| Partija | Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdis |
|  |
| Alma mater | Vilniaus inžinerinis statybos institutas |

**Ričardas Juška** (g. 1960 m. gegužės 11 d. Jurbarko raj.) – Lietuvos ir Jurbarko rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1978 m. baigė Jurbarko 1-ąją vidurinę mokyklą. 1984 m. baigė Vilniaus inžinerinio statybos instituto Mechaninės technologijos fakultetą, įgijo automobilių transporto ekonomikos ir organizavimo inžinieriaus – ekonomisto kvalifikaciją.

1984–1989 m. Jurbarko autotransporto įmonės vyresnysis inžinierius. 1989–1995 m. Jurbarko rajono savivaldybės plano komisijos pirmininko pavaduotojas, inžinierius, ekonomikos ir socialinių klausimų skyriaus vedėjas, valdytojo pavaduotojas. 1996–2003 m. AB „Lietuvos draudimas" Jurbarko skyriaus direktorius. 2003–2007 m. Jurbarko rajono savivaldybės mero pavaduotojas. 2009–2015 m. Jurbarko rajono savivaldybės meras.

2015–2016 m. Europos Parlamento nario Antano Guogos patarėjas. Nuo 2016 m. Seimo narys. Nuo 2020 m. Liberalų frakcijos seniūno pavaduotojas.

1995–2016 m. Jurbarko rajono savivaldybės tarybos narys. 1997–2003 m. Valdybos narys.

Nuo 1995 m. buvo Lietuvos liberalų sąjungos narys, Jurbarko skyriaus pirmininkas. Nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys, LiCS Jurbarko skyriaus pirmininkas. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio (LRLS) narys, nuo 2013 m. LRLS Jurbarko skyriaus pirmininkas. 

Rotary klubo narys. Vaikai Ieva, Karolis.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2019-03-06 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑
4. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
**Ričardas Tamutis** (1927 m. gruodžio 22 d. Krikonyse, Mielagėnų valsčius,  Švenčionių apskritis – 2015 m. kovo 1 d.) – choreografas, tautinių šokių ansamblių „Rasa", „Žilvitis", „Nemunas", „Malūnėlis" ir VGTU tautinių šokių ansamblio „Vingis" buvęs vadovas.

Biografija
----------

Gimė mokytojų šeimoje. Vėliau, šeimai persikėlus į Vilnių, mokėsi šešiaklasėje lenkų mokykloje, po kurios įstojo į Vytauto Didžiojo gimnaziją. Ją baigęs nuo 1942 iki 1946 m. Vilniaus politechnikume baigė elektrotechniką, buvo priimtas į Vilniaus universiteto (VU) Fizikos ir matematikos fakultetą.

Nors liaudies šokiais susižavėjo dar mokyklos laikais, tačiau rimčiau į šią veiklą įsitraukė tik pirmuosiuose studijų kursuose, kartu su bendraminčiais įkurdamas šokių būrelį. 1947 m. priimtas į prestižinį centrinį VU šokių kolektyvą.

Baigęs du kursus VU, nuo 1947 m. Kauno universiteto Technikos fakultete nuo antro kurso studijavo elektrotechniką. Tuo metu KU centriniam šokių kolektyvui vadovavo valstybinio liaudies ansamblio šokėjas Alfonsas Mileišis, kuris, gerai pažinodamas Ričardą Tamutį, pasiūlė jam vadovauti kolektyvui 1950 m. Kauno universitetą suskaldžius į du institutus – Medicinos ir Politechnikos, ansamblis pradėjo vadintis Kauno politechnikos instituto studentų dainų ir šokių ansambliu. Vėliau jam buvo suteiktas „Nemuno" vardas. Šiame kolektyve Ričardas išdirbo 25 metus kaip vadovas ir choreografas. Be „Nemuno" Ričardas tuo metu vadovavo ir Kauno žemės ūkio projektavimo instituto šokių ansambliui, įkurtam 1976 m. bei vėliau gavusiam „Rasos" vardą.

Po 25 metų grįžo atgal į Vilnių. Tuo metu Vilniaus inžineriniame statybos institute (VISI) buvo formuojama Estetikos katedra. Tamutis joje užėmė VISI šokių ansamblio, įkurto 1962 m. meno vadovo pareigas. Kartu kolektyve dirbo orkestro vadovas Antanas Jonušas, vokalo – Antanas Pūgžlys, choreografai Gintautas Vėžauskas ir Vilija Bukėnaitė.

Tamutis aktyviai dalyvavo ir visuomeninėje veikloje: kuravo respublikos miestus ir rajonus, buvo nuolatinis meno komisijos narys, vadovas konsultantas, skiriamas respublikinių švenčių šokių dienos, ansamblių vakaro, „Gaudeamus" baletmeisteriu. Buvo Kauno ir Vilniaus miesto choreografijų sekcijų pirmininkas. Vedė rajoninius ir zoninius šokių seminarus, dalyvavo švenčių repertuarų sudarymo komisijoje, dalyvavo ruošiant ir atkuriant Lietuvos choreografų sąjungą. Mokė baletmeisterio amato Vilniaus kultūros mokykloje.

Sukūrė per 200 šokių bei ratelių.
Tamutis vadinamas produktyviausiu choreografu Lietuvoje. Jo šokiams būdinga savita šokėjų laikysena. Dauguma judesių, žingsnių yra tik Ričardui Tamučiui būdingos manieros. Pats Ričardas prisipažįsta, jog jam lengviau penkis šokius sukurti, negu vieną aprašyti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  CV Archyvuota kopija 2015-04-02 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Kazio Poškaičio apybraiža „Paprašė seselės šokimėlio", 1997 m.
| Ričardsonasangl. *Richardson* |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

RičardsonasRičardsonas

32°57′56″ š. pl. 96°42′57″ v. ilg.﻿ / ﻿32.96556°š. pl. 96.71583°r. ilg.﻿ / 32.96556; 96.71583﻿ (Ričardsonas)Koordinatės: 32°57′56″ š. pl. 96°42′57″ v. ilg.﻿ / ﻿32.96556°š. pl. 96.71583°r. ilg.﻿ / 32.96556; 96.71583﻿ (Ričardsonas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6)------ vasaros: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Teksasas Teksasas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 99 223  |
| **Plotas** | 74,2 km² |
| **Tankumas** (2010) | 1 337 žm./km² |
| **Altitudė** | 192 m |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Ričardsonas |

**Ričardsonas** (angl. *Richardson*) – miestas Teksaso valstijos šiaurėje, JAV. Dalaso priemiestis.

Mieste filialus yra įsteigusios kelios stambios telekomunikacijų bendrovės, kaip kad „AT&T", „Ericsson", „Verizon", „Cisco Systems", „Samsung", „MetroPCS", „Texas Instruments", „TriQuint Semiconductor" ir „Fujitsu".

Istorija
--------

Naujakuriai iš Kentukio ir Tenesio atsikraustė į šią teritoriją XIX a. 5-ajame dešimtmetyje. Po JAV pilietinio karo gyvenvietės šiaurėje buvo nutiestas geležinkelis ir arčiau jo perkeltas gyvenvietės centras. 1873 m. miestas buvo pavadintas geležinkelio statybos rangovo E.H. Ričardsono garbei. 1908 m. nutiesta elektrinė geležinkelio linija Ričardsoną sujungė su Denisono, Veiko, Korsikanos bei Fortvorto miestais. 1910 m. mieste gyveno apie 600 gyventojų. 1925 m. Ričardsonui suteiktas miesto statusas. 1940 m. gyv. skaičius išaugo iki 740.

Po Antrojo pasaulinio karo, 1950 m. mieste gyveno apie 1300 gyv. Įsteigus radijo stotį, policijos departamentą, parkus, prekybos centrus, nutiesus greitkelį, miestas pradėjo sparčiai augti. Dalase, netoli Ričardsono, savo biurą atidarė „Texas Instruments", buvo įsteigtas Teksaso universitetas. 1972 m. mieste gyveno 56 000 gyv. Ekonominis augimas išaugo XX a. 9-ajame dešimtmetyje. 1990 m. gyveno 74 840 gyv. o 2000 m. pasiekė 91 802 sk.

Literatūra
----------

* Braithwaite, Barbara. *A History Of Richardson*. Ričardsonas, Teksas: Richardson Centennial Corporation, 1973 m.
* Gillespie, Gwyn. *Historic Richardson: An Illustrated History*. San Antonijas, Teksas: Historical Publishing Network, 2002 m.
* Harris, Janet. *And The Telling Takes Us Back: An Oral History of Richardson*. Ričardsonas, Teksas: University of Texas, c1984–85 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „The Dallas Morning News". *dallasnews.com*. Suarchyvuotas originalas 2009-12-01. Nuoroda tikrinta 2018-03-20.
2. ↑  COR.net Press Release Archyvuota kopija 2011-07-28 iš Wayback Machine projekto.
**Ekskubitoriai**, *ekskubitai* (lot. *excubitores; excubiti*; gr. Εξκουβίτορες, Εξκούβιτοι – kareiviai iš kohortos, kuri saugojo Romos imperatoriaus rūmus. Kohortos vadas vadinosi *ekskubitorių tribūnas* (lot. *tribunus excubitor*). Ekskubitoriai egzistavo ir Bizantijoje, kur buvo pirmųjų Bizantijos imperatorių gvardija, o vėliau tapo viena iš tagmų.

Ekskubitoriai ne tik saugojo Romos imperatoriaus rūmus ir lydėdavo imperatorių, kai šis keliaudavo į kitų namus.

Ekskubitorių kohortą 461 m. įkūrė imperatorius Leonas I Didysis, ją suformavo iš tvirtų ir karingų izaurų. Kohorta turėjo atsverti Asparo vadovaujamus kareivius germanus.
  
Bizantijos ekskubitorių kohortą sudarė 300 karių, jiems vadovavo *ekskubitorių komesas* (lot. *Comes Excubitorum*). Tai buvo labai įtakingas postas, jo vadai nesykį tapo imperatoriais (Justinas I, jo sūnėnas Justinianas I, Tiberijus II).

Dalinys egzistavo ir vidurinėje Bizantijoje (VII–XI a.). 767 m. ekskubitoriai buvo reorganizuoti į ekskubitorių tagmą, kuri buvo elitinis sunkiosios Bizantijos kavalerijos pulkas. VIII a. pabaigoje ekskubitoriai buvo išvesti iš Konstantinopolio ir bazavosi Mažojoje Azijoje.

Nuorodos
--------

* О новой гвардии – excubitores
| Japonijos teisingumo ministerija |
| --- |
|  |
|  |
| **Įkurta** | 1948 m. |
| **Panaikinta** | {{{Panaikinta}}} |
| **Trumpinys** |  |
| **Tipas** | Japonijos ministerija |
| **Agentūros pirmtakė** | įsteigta 1871 m. kaip jap. 司法省 = *Shihō-shō* |
| **Jurisdikcija** | Japonijos vyriausybė |
| **Būstinė** | 1-1-1 Kasumigaseki, Čijoda, Tokijas, Japonija |
| **Metinis biudžetas** | {{{Metinis biudžetas}}} |
| **Vadovas** | Yoko Kamikawa |
| **Pavaduotojas** | {{{Pavaduotojas}}} |
| **Darbuotojų skaičius** | 53 400 (2018 m.) |
| **Narių skaičius** | {{{Narių skaičius}}} |
| **Biudžetas** | {{{Biudžetas}}} |
| **Aukštesnioji agentūra** | {{{Aukštesnioji}}} |
| **Tinklalapis** | moj.go.jp |
| 
Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Japonijos teisingumo ministerija** (jap. 法務省, *Hōmu-shō*) – Japonijos vykdomosios valdžios institucija, atsakinga už teisės politikos (civilinės, baudžiamosios, migracijos ir kt.) vykdymą, teisės viršenybės principo įgyvendinimą, su teisingumo vykdymu susijusių institucijų (pvz. kalėjimų) priežiūrą. Ministerijos ištakos siekia 1871 m. o dabartine forma ji buvo įkurta 1948 m.

Istorija
--------

Ministerija buvo įsteigta 1948 m. po karo reorganizavus nuo 1871 m. Japonijos imperijoje egzistavusią teisingumo ministeriją (jap. 司法省 = *Shihō-shō*). Pagrindinis po reorganizavimo atsiradęs skirtumas buvo tai, kad teismų priežiūra perduota Aukščiausiajam Japonijos teismui.

Struktūra
---------

Ministeriją sudaro sekretoriatas ir septyni padaliniai: Civilinių reikalų, Kriminalinių reikalų, Pataisos, Reabilitacijos, Žmogaus teisių, Ginčų nagrinėjimo ir Pilietinių teisių. Ministerija taip pat atsakinga už Generalinio prokuroro biurą (jap. 検察庁 = *kensatsu-chō*), Viešojo saugumo žvalgybos agentūrą (jap. 公安調査庁 = *kōanchōsa-chō*), Viešojo saugumo tyrimo komisijos (jap. 公安審査委員会 = *kōanshinsai-iinkai*) ir kitų jai pavaldžių institucijų veiklą.

Ministrai
---------

Kaip ir kitų Japonijos ministerijų atveju, Teisingumo ministerijai būdinga dažna ministrų kaita – nuo 1948 m. buvę daugiau nei 100 kadencijų. Ilgiau nei dvejus metus poste yra išbuvę tik trys ministrai: Osamu Inaba (1974–1976 m.), Mayumi Moriyama (2001–2003 m.) ir Yoko Kamikawa (2014–2015, 2017–2018, nuo 2020 m.).

Galerija
--------

* Ministerijos pavadinimas prie įėjimoMinisterijos pavadinimas prie įėjimo
* Naujasis ministerijos pastatasNaujasis ministerijos pastatas
* Senasis ministerijos pastatasSenasis ministerijos pastatas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Structure, Historical Background, Quota and Budget for the Ministry of Justice, Ministry of Justice
2. ↑  *Global National Security and Intelligence Agencies Handbook Volume 1*. International Business Publications USA, p. 122
3. ↑  Stockwin, J. (2003). *Dictionary of the Modern Politics of Japan.* Routledge, p. 235
4. ↑  Structure, Historical Background, Quota and Budget for the Ministry of Justice, Ministry of Justice
5. ↑  法務大臣・歴代一覧, 閨閥学
Koordinatės: 35°40′41″ š. pl. 139°42′53″ r. ilg.﻿ / ﻿35.67806°š. pl. 139.71472°r. ilg.﻿ / 35.67806; 139.71472

| Japonijos nacionalinis stadionas |
| --- |
|  |
| Vieta | Japonija Tokijas, Japonija |
| Statusas | Veikiantis |
| Architektas | Kengo Kuma |
| Statybų pradžia | 2016 m. gruodžio 11 d. |
| Statybų pabaiga | 2019 m. lapkričio 30 d. |
| Savininkas | Japonijos sporto taryba |
| Atidarymas | 2019 m. gruodžio 21 d. |
| Paskirtis | Sporto arena |
| Aukštis | 47 m |
| Plotas | 192 000 m² (du požeminiai ir penki antžeminiai aukštai) |
| Kaina | 1,4 mlrd. $ |
| Talpa | 80 016 (futbolas)  68 000 (lengvoji atletika) |

**Japonijos nacionalinis stadionas** (jap. 国立競技場 = *Kokuritsu kyōgijō*) – daugiafunkcė sporto arena Tokijuje, Japonijoje. Pastatyta specialiai 2020 m. vasaros olimpinėms ir parolimpinėms žaidynėms. Arenoje vyko olimpinės lengvosios atletikos, futbolo varžybos, atidarymo ir uždarymo ceremonijos. Stadiono vietoje prieš tai stovėjo 1964 m. vasaros olimpinių žaidynių pagrindinė olimpinė arena.

Istorija
--------

Senasis stadionas netiko 2020 m. olimpinėms žaidynėms dėl savo mažos talpos, atviro tipo (be stogo žiūrovams) ir bendro susidėvėjimo. Atsižvelgiant į tai, buvo nuspręsta senąjį stadioną nugriauti ir jo vietoje statyti naują. 2012 m. pradžioje buvo paskelbtas stadiono projekto konkursas, o tų pačių metų lapkričio mėnesį įvardyta jo nugalėtoja architektė Zaha Hadid, pasiūliusi dinamišką ir futuristinį dizainą. 2015 m. senasis stadionas buvo nugriautas, o naująjį planuota pastatyti iki 2019 m. pradžios.

Kilęs viešas nepasitenkinimas dėl didelės stadiono kainos bei kritikuojamų architektūrinių sprendimų paskatino Japonijos premjerą Šinzo Abę 2015 m. pradžioje oficialiai atšaukti Zaha Hadid projektą. Tų pačių metų pabaigoje naujai paskelbtą konkursą laimėjo japonų architekto Kengo Kuma pasiūlymas, sumažinęs stadiono statybos kainą, labiau integravęs stadioną į aplinką ir panaudojęs japonų tradicinės architektūros elementus. Statybos prasidėjo 2016 m. gruodį ir truko trejus metus. Oficialus stadiono atidarymas įvyko 2019 m. gruodžio 21 d.

Ypatumai
--------

Statant stadioną buvo panaudota daug vietinės medienos, atkeliavusios iš visų 47 Japonijos prefektūrų. Pastatas taip pat panaudoja natūralius oro srautus vėdinimui, yra pritaikytas neįgaliesiems. Stadiono viršuje įrengtas visą perimetrą (850 m) užimantis lankytojams atviras parkas.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  New National Stadium, JNTO
2. ↑  Japan bids farewell to Olympic stadium before July's demolition, The Straits Times, 2014–06–01
3. ↑  The troubled history of Zaha Hadid's Tokyo Olympic stadium project, The Guardian, 2015–07–17
4. ↑  Kengo Kuma Wins Japan National Stadium Competition, Architect, 2015–12–22
5. ↑  【国立競技場オープニングイベント～HELLO, OUR STADIUM～】レポート＆日本選手コメント, JAAF, 2019–12–23
6. ↑  Japan's National Stadium, Japan Sport Council
| **Lepus alleni** |
| --- |
| *Lepus alleni* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Kiškiažvėriai  *( Lagomorpha)* |
| Šeima: | Kiškiniai  *( Leporidae)* |
| Gentis: | Kiškiai  *( Lepus)* |
| Rūšis: | Antilopinis kiškis  *( Lepus alleni)* |

 |
| Binomas |
| ***Lepus alleni***Mearns, 1890 |

**Antilopinis kiškis** (*Lepus alleni*) – kiškinių šeimos žinduolis, gyvenantis pietinėje Arizonoje bei šiaurės vakarų Meksikoje.

Fizinės savybės
---------------

Antilopinis kiškis išsiskiria savo dydžiu. Ypač didelės ausys – apie 16 cm ilgio. Ausys beveik be kailio, išskyrus kraštelius bei patį galiuką. Bendras kūno ilgis – apie 60 cm, kūno masė svyruoja nuo 3 iki 4,5 kg. Pilvinė dalis balta, viršutinė – gelsva arba ruda su juodais dryžiais. Prisitaikę gyventi karštyje – priklausomai nuo metų laiko, kinta antilopinio kiškio medžiagų apykaita. Kailis atspindi karštį. Šis kiškis gali sulėtinti kraujotaką, nukreipdamas ją į ausis, taip vėsindamas kūną.

Buveinė
-------

Arizonoje antilopinis kiškis sutinkamas žole apaugusiose atšlaitėse. Meksikoje įsikuria atvirose, žemose ganyklose, prieškalnėse su žemais krūmeliais bei žolynais. Taip pat gyvena prie vandens telkinių krantų esančiose prieškalnėse.

Dauginimasis
------------

Dauginimosi sezonas trunka gruodžio–rugsėjo mėn. Patelė per metus išveda 3–4 vadas. Nėštumas trunka 6 savaites, vadoje būna 3–4 kiškiukai. Mažyliai jau po penkių dienų yra gana savarankiški. Kiškiukais rūpinasi tik patelė. Manoma, jog patelė vienos vados kiškiukus „išbarsto" skirtingose vietose ir naktį sugrįžta jų pamaitinti, tačiau šie duomenys nėra patvirtinti.

Mityba
------

Beveik negeria vandens – pakankamai jo gauna grauždamas kaktusus. Antilopinis kiškis skabo lapus, ieško grūdų bei įvairių sultingųjų augalų. Kartais užsiima geofagija.

Galerija
--------

* Paplitimo arealas
* Užsimaskavęs antilopinis kiškis
* Piešinys

Nuorodos
--------

* Lapus skabanti antilopinis kiškis (video medžiaga)
* Antilopinis kiškis (informacija anglų k.)
Antinojo ir Erelio žvaigždynai. Iš Johann Bode „Vorstellung der Gestirne" (1782 m.).
**Antinojas** – žvaigždynas, buvęs į pietus nuo Erelio žvaigždyno. Dabar tai pastarojo žvaigždyno dalis.

Šis žvaigždynas pavadintas jauno vaikino Antinojo, imperatoriaus Hadriano mylimojo, vardu. Apie 130 m. e. m. Antinojas nuskendo Nilo upėje. Tuo metu manyta, jog jaunuolis nusiskandinęs pats, kad apsaugotų imperatorių nuo blogos lemties. Po Antinojo mirties imperatorius Hadrianas, be kita ko, jo garbei pavadino naują žvaigždyną. Jam priskirtos kelios blyškios žvaigždės į pietus nuo Erelio žvaigždyno (iki tol jos nebuvo priskiriamos jokiam kitam žvaigždynui).

Ptolemėjo veikale „Almagestas" Antinojas įvardijamas pietine Erelio žvaigždyno tąsa. Anot Ptolemėjo, jį sudarė šešios žvaigždės; dabar jos įvardijamos *Eta*, *Theta*, *Delta*, *Iota*, *Kappa* ir *Lambda Aquilae*.

1536 m. Antinojo žvaigždynas buvo pavaizduotas ant vokiečių matematiko ir kartografo Caspar Vopel dangaus gaublio (seniausias žinomas atvaizdas). Po keliolikos metų, 1551 m. ant gaublio šį žvaigždyną pavaizdavo Gerardas Merkatorius. Antinojas vaizduotas nešamas Erelio naguose.

Šis žvaigždynas įtrauktas į Tycho Brahės 1602 m. katalogą. Kaip atskiras žvaigždynas, Antinojas buvo plačiai pripažįstamas iki pat XIX a. Į 1922 m. Tarptautinės astronomų sąjungos patvirtintą oficialų žvaigždynų sąrašą Antinojo žvaigždynas nebuvo įtrauktas.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  Courtney Seligman. *Antinous*. Celestial Atlas. Nuoroda tikrinta 2021-05-15.
2. 1 2 3  Ian Ridpath. *Antinous*. Nuoroda tikrinta 2021-05-16.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Oreotragus oreotragus** |
| --- |
| Antilopė šoklė (Oreotragus oreotragus)Antilopė šoklė (*Oreotragus oreotragus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Pobūris: | Atrajotojai  *( Ruminantia)* |
| Šeima: | Dykaraginiai  *( Bovidae)* |
| Pošeimis: | Tikrosios antilopės  *( Antilopinae)* |
| Gentis: | Antilopės šoklės  *( Oreotragus)* |
| Rūšis: | Antilopė šoklė  *( Oreotragus oreotragus)* |

 |

**Antilopė šoklė, sasa** (*Oreotragus oreotragus*) – tikrųjų antilopių (*Antilopinae*) pošeimio dykaraginis (*Bovidae*) žinduolis.

Savotiškos išvaizdos antilopė, prisitaikiusi gyventi uolėtose vietovėse. Kūno aukštis 50-60 cm, masė 14-18 kg. Nugara išgaubta, didelės plačios ausys, palyginti storos kojos, kurios remiasi į žemę tik nagų viršūnėmis. Skiriasi nuo kitų antilopių ir šiurkščiais, tankiais, trapiais plaukais. Kailis gelsvas arba gelsvai rudas, išmargintas smulkiais tamsiais taškeliais. Kakta ir kojų galiukai tamsiai rudi arba juodi, kojos rusvai arba sidabriškai pilkos. Papilvė, lūpos, smakras ir apvadai apie akis balti arba gelsvai balti. Labai didelė priešakinės liaukos duobutė. Patinai su tiesiais, nežymiai į priekį išlinkusiais, vienas nuo kito nutolusiais, vidutiniškai 10 cm ilgio ragais.

Patinas
Gyvena krūminguose kalnų šlaituose, kalvotose uolėtose vietovėse. Laikosi pavieniui, poromis ir šeimyninėmis grupėmis. Minta krūmų lapais ir ūgliais, rečiau žoliniais augalais. Veisiasi įvairiu metų laiku. Nėštumas trunka apie 7 mėnesius, gimsta 1 jauniklis. Lytiškai subręsta pirmųjų gyvenimo metų pabaigoje. Nelaisvėje išgyvena iki 15 metų.

Paplitusi nuo Nigerijos šiaurinės dalies iki Etiopijos, R. Afrikoje, P. Afrikoje, Angolos pietinėje dalyje ir Namibijoje.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Antilopė šoklė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Kadohadačai** (angl. *Kadohadacho*) – Šiaurės Amerikos indėnų gentis, priklausiusi kadų konfederacijai. Dabar priskirti Oklahomos kadams (angl. *Caddo Nation of Oklahoma*).

Istorija
--------

Kadohadačai tradiciškai gyveno ties dabartinių Teksaso, Oklahomos, Arkanzaso ir Luizianos valstijų sienomis. Jie augino tokias žemės ūkio kultūras kaip kukurūzai, pupos, moliūgai ir pekaninė karija, gamino pardavimui lankus ir molinius indus.

1541 m. kadohadačų grupės sutiko Ernando de Soto ekspediciją, nors ispanai į kadohadačų teritoriją nebuvo įžengę. 1687 m. kadohadačų gentis priėmė *La Salle* ekspedicijos išlikusius narius savo kaimuose Teksase. Nuo tada kadohadačai palaikė draugiškus ryšius su prancūzais.

XVII-XVII a. kadohadačai buvo viena iš trijų kadų genčių grupių. Kadohadačų buvo 4 bendruomenės, gyvenusios netoli Raudonosios upės Didžiojo vingio.

XVIII a. pradžioje kadohadačus puolė *Chickasaw* indėnai ir dalį išžudė, dalį pavergė. Kadohadačų genties likučiai pasitraukė į vakarus ir prisijungė prie nasonių ir načitočių genčių. XVIII a. pabaigoje kadohadačų likučiai prie giminingų načitočių šiaurės vakarų Luizianoje.

Perkėlimas
----------

1845 m. JAV federalinė vyriausybė kadohadačus ir *hasinai* indėnus perkėlė į Brazoso rezervatą Teksase. 1859 m. šios gentys vėl buvo perkeltos kartu su kitais kadais į Indėnų teritoriją, į rezervatą tarp Kaneidiano ir Vošitos upių.

Dabar
-----

Kadohadačai yra Oklahomos kadų (angl. *Caddo Nation of Oklahoma*) nariai kartu su *Hasinai*, *Hainai* bei kitomis kadų gentimis. Kadohadačų dialektas priklauso kadų kalbai, artimas *Hasinai* ir načitočių dialektams, juo šiandien tebekalbama.

Nuorodos
--------

1. ↑  Sturtevant, 617
2. 1 2 3  Meredith, Howard. "Caddo (Kadohadacho)." Archyvuota kopija 2010-07-19 iš Wayback Machine projekto. *Oklahoma Historical Society's Encyclopedia of Oklahoma History and Culture.* (retrieved 6 Sept 2009)
3. 1 2  "Kadohadacho Indian Tribe". *Access Genealogy*. (retrieved 6 Sept 2009)
4. ↑  Sturtevant, 616
5. ↑  Lauber, 30
6. ↑  Vocabulary. *Kiwat Hasinay Foundation.* (retrieved 6 Sept 2009)

* Edmonds, Randlett. *Nusht'uhtitiʔ Hasinay: Caddo Phrasebook.* Richardson, TX: Various Indian Peoples Publishing, 2003. ISBN 1-884655-00-9.
* Sturtevant, William C. general editor and Raymond D. Fogelson, volume editor. *Handbook of North American Indians: Southeast*. Volume 14. Washington DC: Smithsonian Institution, 2004. ISBN 0-16-072300-0.
* Lauber, Almon Wheeler. *Indian Slavery in Colonial Times Within the Present Limits of the United States*. New York: AMS Press, 1969. (originally published by Columbia University Press, 1913)
* Williams, Stephen; W. H Goodenough (1964). "The Location of the Kadohadacho and Related Tribes". Explorations in Cultural Anthropology. New York: McGraw Hill.

* Caddo Nation of Oklahoma Archyvuota kopija 2008-10-20 iš Wayback Machine projekto.
* Kadohadacho Archyvuota kopija 2010-07-19 iš Wayback Machine projekto. article from the Oklahoma Historical Society
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kaderas Abdolahas** (pers. قادر عبدالله = *Qāder `Abdollah*, tikr. pers. حسین سجادی قائم‌مقامی فراهانی = *Hoseyn Sadjadi Qa'emmaqami Farahani*, g. 1954 m. lapkričio 12 d.) – persų rašytojas ir poetas.

Karjera
-------

Gimė 1954 m. Irane (Arake). 1977 m. Kaderas baigė fizikos studijas Teherano universitete. Tais pačiais metais įsijungė į tuometinį kairiųjų aktyvistų pogrindinį judėjimą, nukreiptą prieš šacho valdžią. 1988 m. nusprendė palikti gimtąjį Iraną ir pasiprašė politinio prieglobsčio Nyderlanduose. Savo literatūriniu pseudonimu pasirinko dviejų savo žuvusių draugų vardus. Autorius publikuoja savo darbus olandų kalba.

Kūryba
------

2000 m. pasirodė Kadero romanas „Mano tėvo užrašų knygelė", kurioje dviejų pagrindinių personažų gyvenimais pasakojama visos Irano šalies istorija. Poetine ir turtinga kalba autorius nagrinėja glaudų tėvo ir sūnaus santykį, per kurį atsiveria šalies kultūra, tradicijos ir įvairios laikmečio aktualijos.

Bibliografija
-------------

lietuvių kalba
* *Mečetės namai*: romanas/ iš olandų k. vertė Birutė Mumėnaitė. – Vilnius: Baltų lankų leidyba, 2010. – 405 psl.
* *Mano tėvo užrašų knygelė*: romanas/ iš olandų k. vertė Saulė Rygertaitė. – Vilnius: Baltų lankų leidyba, 2011. – 302 psl.
| Kadlerošilikas |
| --- |
| **Ilgis** | 104 km |
| **Baseino plotas** | 1290 km² |
| **Ištakos** | į rytus nuo Sagvono |
| **Žiotys** | Boforto jūra |
| **Šalys** |  Jungtinės Amerikos Valstijos |

**Kadlerošilikas** (angl. *Kadleroshilik River*) – upė JAV, Aliaskoje, Šiaurės Nuokalnių regione. Ilgis siekia 104 km, o baseino plotas – 1290 km².

Upė teka iš pietų į šiaurę, įteka į *Foggy Island* įlanką, priklausančią Boforto jūrai, apie 32 km į rytus nuo Prudhou Bėjaus. Pavadinimą upei suteikė Ernest de Koven Leffingwell – pavadino pagal gretimą Kadlerošiliko pingą – aukščiausią žinomą pingą pasaulyje (jam taip pat buvo suteikęs pavadinimą).

1995 m. atlikto tyrimo duomenimis, upėje aptinkami arktiniai kiršliai (*Thymallus arcticus*), kamčiatkinės palijos (*Salvelinus malma*) ir devynspyglės dyglės (*Pungitius pungitius*). Ankstesnis tyrimas parodė, kad upėje esama ir *Cottus cognatus*.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Hemming, Carl R. (1996 m. balandžio mėn.). „Fish Surveys of Selected Coastal Streams Sagavanirktok River to Bullen Point, 1995" (PDF). Alaska Department of Fish and Game. p. 5. Nuoroda tikrinta 2021-03-21.
2. ↑  USGS GNIS: Kadleroshilik River
3. ↑  Leffingwell, Ernest de K. (1919). *The Canning River Region, Northern Alaska*. Washington: GPO. p. 96. Nuoroda tikrinta 2021-03-21.
4. ↑  Hemming, p. 19.
5. ↑  Hemming, p. 3.
**Kadruotoji divizija** (rus. *дивизиями кадра, скадрованные дивизии, кадрированные дивизии*; angl.  *cadre division*) – divizijų rūšis Rusijos Federacijos ginkluotosiose pajėgose.

Šios divizijos masiškai atsirado žlugus Tarybų Sąjungai. Kai kurių motorizuotų šaulių ir tankų divizijų personalas buvo labai sumažintas (dažnai iki maždaug 500 žmonių), sandėliuose išsaugant visą sunkiąją ir kitokią ginkluotę. Daug tokių divizijų buvo pavadintos *ginkluotės ir technikos saugojimo bazėmis* (rus. *база хранения вооружения и техники; БХВТ*. Jos turi visą pilnavertei tankų ar motorizuotų šaulių divizijai reikalingą techniką ir ginkluotę, tačiau personalo yra tik tiek, kad pakanka tą techniką prižiūrėti ir saugoti.

Numatyta, kad karo atveju tokias divizijas papildys iš atsargos pašaukti kareiviai ir karininkai (mobilizacija) ir jos įgis atitinkamą kovinę gebą. Taikos metu tokia divizija negali vykdyti jokių kovos veiksmų.

Kadruotieji daliniai egzistavo ir paskutiniais TSRS egzistavimo metais. Pvz. 150-oji motošaulių divizija (Užbaikalės karinė apygarda) 1972 m. kovo mėn. buvo performuota kaip kadruota. Tokia ji buvo iki 1976 m. guodžio, kai tapo mokomąja divizija. 1990 m. Telšiuose buvo dislokuotas kadruotas jūrų pėstininkų pulkas.

Nuorodos
--------

1. ↑  26. 1992-04-05 – 1992-04-09 įvykių suvestinė[neveikianti nuoroda] Leidinyje: Rusijos kariuomenės išvedimas iš Lietuvos dokumentuose. V.:2005. p. 52-54.
Bernardo Dadžio „Madona, Šv. Tomas Akvinietis ir Šv. Paulius" (apie 1330, J. Paul Getty muziejus, Los Andželas)
**Bernardas Dadis** (it. **Bernardo Daddi**, apie 1280 – 1348 m.) – italų protorenesanso dailininkas iš Florencijos.

Biografija
----------

Bernardas Dadis gimė, spėjama, Florencijoje apie 1280 m. Mokėsi Džoto dirbtuvėse. Įmanoma, kad pats Džotas buvo jo mokytoju. Florencijoje Dadis atidarė savo dirbtuves. Daugiausia kūrė mažus Madonos paveikslus ir sulankstomus altorinius poliptikus. Pirmasis Dadžio darbas datuojamas 1312 m. paskutinis − 1347 m. prieš pat mirtį. 

Keletas freskų priskiriama Dadžiui. Viena jų − „Šv. Stepono mirtis" Šv. Kryžiaus bazilikoje Florencijoje. Vienu geriausiu jo darbų vertinamas triptikas „Madona su Kūdikiu, Šv. Matas ir Šv Mykolas", atliktas 1328 m. Visų Šventųjų (Ognissanti) bažnyčiai Florencijoje (dabar Uficių galerijoje). Savo kūryboje Bernardas Dadis išlaikė savo mokytojo Džoto dailės didingumą ir vienijo jį su bizantišką stilių propagavusios Sienos dailės mokyklos įtaka. Visų pirma Pietro Lorenzetti. Tai padėjo jam suteikti savo darbams lyriškumo. Dadis mirė, spėjama, Florencijoje 1348 m.

Darbų galerija
--------------

* „Šv. Stepono mirtis" (apie 1324, Šventojo Kryžiaus bazilika, Florencija)
* „Madona su Kūdikiu, Šv. Matas ir Šv. Paulius" (1328, Uficių galerija, Florencija)
* „Geroji naujiena" (apie 1335, Luvras, Paryžius)
* Šv. Pankracijaus poliptiko detalė „Šv. Naktis" (apie 1338, Uficių galerija, Florencija)
* „Šv. Jekaterina Aleksandrietė su rėmeju ir laiminančiu Kristumi" (apie 1340, Santa Maria del Fiore muziejus, Florencija)
* „Madona su Kūdikiu ir šventieji" (apie 1346, Orsanmichele bažnyčia, Florencija)
* „Kristaus nukryžiavimas", poliptkas (apie 1347-48, Kurto meno institutas, Londonas)

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bernardo Daddi** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Bernardo Daddi WGA tinklalapyje
* Bernardo Daddi Uficių galerijos tinklalapyje
* Bernardo Daddi J. Paul Getty muziejaus tinklalapyje
| Bilozirijaukr. *Білозір'я* |
| --- |
|              |
| *Bilozirijos cerkvė* |
|  |
| 

BilozirijaBilozirija

49°18′19″ š. pl. 31°53′32″ r. ilg.﻿ / ﻿49.30528°š. pl. 31.89222°r. ilg.﻿ / 49.30528; 31.89222﻿ (Bilozirija)Koordinatės: 49°18′19″ š. pl. 31°53′32″ r. ilg.﻿ / ﻿49.30528°š. pl. 31.89222°r. ilg.﻿ / 49.30528; 31.89222﻿ (Bilozirija) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ukrainos vėliava Ukraina |
| **Sritis** | Čerkasų sritis Čerkasų sritis |
| **Rajonas** | Čerkasų rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 8 506  |

**Bilozirija** (ukr. *Білозір'я*) – gyvenvietė centrinėje Ukrainoje, Čerkasų srityje, netoli Dniepro upės, 12 km nuo Čerkasų.

Istorija
--------

Gyvenvietė pavadinimu žinoma nuo viduramžių. 1754 m. čia buvo pastatyta cerkvė.

Po Antrasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1793 m. gyvenvietė atiteko carinei Rusijai.

Sportas
-------

Vietos futbolo komanda „Zoria", žaidė mėgėjiškame lygmenyje.

Gyvenvietę garsino futbolo komanda „Čerkaščina-Akademija", kuri čia įsikūrė 2018 m. tačiau po sezono (2019 m. vasarą) vėl išsikėlė į Čerkasus.

„Zoria" futbolo stadionas, kurio talpa 1 000.

Gyventojai
----------

* 2001 m. – 8 506

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-11-22 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 53°28′š. pl. 23°28′r. ilg.﻿ / ﻿53.47°š. pl. 23.47°r. ilg.﻿ / 53.47; 23.47

| Sokolianų valsčius |
| --- |
| Laikotarpis: 1919 – 1939 m. |
| 


 |
| Apytikrė valsčiaus vieta dabartinės Lenkijos žemėlapyje |
| **Adm. centras:** | Sokolianos |
|  |
| Lenkija Lenkija |
| Balstogės vaivadija | Sokulkos apskritis (1919–1939) |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |

**Sokolanų valsčius** (lenk. *Gmina Sokolany*) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Lenkijos teritorijoje. Centras – Sokolianos.

Istorija
--------

Valsčius įkurtas po I pasaulinio karo, tikriausiai vietoje buvusio Novovolios valsčiaus. 1933 m. spalio 16 d. įkurta 16 gromadų.

Valsčius nustojo gyvuoti prasidėjus II pasauliniam karui, po karo jo teritorija atiteko Sidros valsčiui ir Sokulkos valsčiui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jemielity W. (2002). Podziały administracyjne powiatów sokólskiego i dąbrowskiego w latach 1919-2000. Studia Łomżyńskie, 13, 2002. // psl. 119-146.
2. ↑  Białostocki Dziennik Wojewódzki. 1933, nr 11, poz. 49
|  |
| --- |
| **Dabikinės Vladimiro Zubovo mokykla** |
| [[Vaizdas:|Dabikinės Vladimiro Zubovo mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Dabikinės Vladimiro Zubovo mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Mokyklos g. 3, Dabikinė |
| **Direktorius(-ė)** | Birutė Elena Jakaitienė |
| **Mokinių skaičius** | 147 |
| **Įkūrimo data** | 1973 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 31 |

**Akmenės rajono Dabikinės Vladimiro Zubovo mokykla** – valstybinė internatinė dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Dabikinėje (Akmenės raj.), vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba akliesiems ir silpnaregiams, kurtiesiems ir neprigirdintiesiems, turintiesiems intelekto sutrikimų, judesio ir padėties sutrikimų, kalbos ir kitų komunikacijos sutrikimų. Įstaigos kodas 290984490. Steigėjas Šiaulių apskrities viršininko administracija.

Istorija
--------

Mokykla įsteigta 1973 m. rugpjūčio 1 d. LSSR švietimo ministro 1973 m. birželio 29 d. įsakymu Nr. 123. Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministro 1997 m. rugsėjo 24 d. įsakymu Nr. 1222 mokyklos steigėjo funkcijos nuo 1997 m. spalio 1 d. perduotos Šiaulių apskrities viršininkui. Mokykla turi bendrabutį. 2000 m. – specialiojo ugdymo centras, 2005 m. – specialioji mokykla, nuo 2018 m. – Dabikinės Vladimiro Zubovo mokykla.

Pavadinimų kaita
----------------

***Mokyklos pavadinimų kaita***:

* nuo 1973 m. *Akmenės rajono pagalbinė internatinė mokykla*
* nuo ~1980 m. *Akmenės rajono specialioji internatinė mokykla*
* nuo 2000 m. *Dabikinės specialiojo ugdymo centras*
* nuo 2005 m. *Dabikinės specialioji mokykla*
* nuo 2018 m. *Akmenės rajono Dabikinės Vladimiro Zubovo mokykla*

Direktoriai
-----------

* Vaclovas Laukys
* Birutė Elena Jakaitienė

Nuorodos
--------

1. ↑  Mokyklos istorija. 2021-12-10, Zubovomokykla.lt (tikrinta 2022-04-22).

* Mokyklos svetainė
| **Giovan Battista Pellegrini** |
| --- |
| Gimė | 1921 m. vasario 23 d.Čenčenige Agordinas, Italijos karalystė |
| Mirė | 2007 m. vasario 3 d. (85 metai)Paduja, Italija |
|  |
| Veikla | kalbininkas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Alma mater | Padujos universitetas |

**Džovanas Batista Pelegrinis** (it. *Giovan Battista Pellegrini*, 1921 m. vasario 23 d. Čenčenige Agordinas, Italijos karalystė – 2007 m. vasario 3 d. Paduja, Italija) – italų kalbininkas, romanistas, finougristas, albanologas ir dialektologas.

Biografija
----------

Dž. Pelegrinis lankė mokyklą Belune, Padujos universitete studijavo pas K. Taljavinį, studijas baigė apgynęs darbą „I nomi locali del Medio ed Alto Cordevole" (Florencija, 1948). 1946–1956 m. Pizos universitete dirbo asistentu. 1957–1958 m. Palermo universitete ėjo docento pareigas, vėliau Triesto universitete dirbo profesoriumi, galiausiai 1964–1996 m. dirbo Padujos universiteto Kalbotyros katedroje. 1987–1992 m. vadovavo Italų dialektologijos studijų centrui, kurį jis įkūrė drauge su O. Parlandželiu.

Dž. Pelegrinis nuo 1990 m. buvo Italijos nacionalinės kalbos akademijos (it. *Accademia della Crusca*) narys korepondentas, o 2003 m. tapo visateisiu jos nariu. 1989 m. tapo Budapešto universiteto garbės daktaru. Beluno provincijoje jo vardu pavadintas miestelis.

Išnašos
-------

1. ↑  Nello stesso periodo (1951), assume anche l’insegnamento di Lingua serbo-croata e di Storia comparata delle lingue classiche come libero docente.

Bibliografija
-------------

* Dž. Pelegrinio bibliografija
| **Gioachino Colombo** |
| --- |
| Gimė | 1903 m. sausio 9 d.Lenjanas, Italija |
| Mirė | 1987 m. balandžio 27 d. (84 metai)Milanas, Italija |
|  |
| Veikla | Automobilių variklių dizaineris |

**Gioachino Colombo** (1903 m. sausio 9 d.–1988 m. balandžio 24 d.) buvo Italijos automobilių variklių dizaineris.

1937 m. italas pagamino Alfa Romeo 158 modeliui variklį ir tokiu būdu patraukė Ferrari vadovo Enzo Ferrari dėmesį. Po II pasaulinio karo Ferrari paprašė suprojektuoti variklį jų pirmajam modeliui Ferrari 125 S.

1950 m. Colombo sugrįžo į Alfa Romeo gretas. Tuo metu jis tapo sėkmingų komandos metų Formulėje 1 (pergales pelnė Nino Farina ir Juan Manuel Fangio) liudininku.

1953 m. Colombo pradėjo dirbti Maserati gamykloje, po dvejų metų – Bugatti, o nuo 1957 iki 1970 m. dirbo MV Agusta motociklų gamykloje.

1988 m. balandžio 24 d. italas mirė Milane.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Colombo's flawed brilliance
2. ↑  Fox (2012-02-05). „Prottegisti in Ferrari". Modelfoxbrianza.it. Nuoroda tikrinta 2012-06-23.
Giovanni Baglione
**Džovanis Baljonė** (it. *Giovanni Baglione*, apie 1570 m. – 1644 m. gruodžio 30 d.) – italų dailininkas, biografas.

Biografija
----------

Džovanis Baljonė gimė apie 1570 m. Romoje. Karjeros pradžioje buvo paveiktas manierizmo stilistikos. Apie 1600 m. pradėjo tapyti aštrių tamsos-šviesos kontrastų paveikslus, įtakotus Karavadžo dailės. Su pačiu Karavadžu Baljonė konkuravo dėl užsakymų Romoje ir nuolat konfliktavo. 1603 m. Baljonė padavė į teismą Karavadžą ir dar kelis dailininkus už jį pašiepiančių dainelių platinimą. Karavadžas esą grasino jį nužudyti. Baljonės geriausiais darbais kaip tik laikomi jo karavadžistiniai paveikslai: „Šv. Petras ir Paulius" S. Cecilia a Trastevere bažnyčioje ir „Dangiškosios meilės pergalė prieš žemiškąją" (Berlyno paveikslų galerija). Jo darbų yra daugelyje Romos bažnyčių (Šv. Petro bazilika, Santa Maria Maggiore, Laterano Šv. Jono bazilika, Santa Maria degli Angeli ir kt.), tačiau geriausiai Baljonė žinomas dėl 1642 m. išleisto jo menininkų biografijų rinkinio „*Le vite de' pittori, scultori, ed architetti*", kuriame jis apžvelgia Romoje dirbusius italų, taip pat į Romą atvykusius dailininkus, pvz. Rubensą. Vėlesniesiems Baljonės dailės darbams labiau būdingi klasikinio baroko bruožai. Dailininkas mirė 1644 m. Romoje.

Darbų galerija
--------------

* „Šv. Pranciškaus ekstazė" (apie 1601, Čikagos meno institutas) „Šv. Pranciškaus ekstazė" (apie 1601, Čikagos meno institutas)
* „Dangiškosios meilės pergalė prieš žemiškąją" (apie 1602, Berlyno paveikslų galerija) „Dangiškosios meilės pergalė prieš žemiškąją" (apie 1602, Berlyno paveikslų galerija)
* „Judita su Holoferno galva" (apie 1608, Borgezių galerija, Roma) „Judita su Holoferno galva" (apie 1608, Borgezių galerija, Roma)
* „Madona šlovėje" (1630-38, Kapitolijaus muziejai, Roma) „Madona šlovėje" (1630-38, Kapitolijaus muziejai, Roma)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Giovanni Baglione** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Giovanni Baglione WGA tinklalapyje
* Giovanni Baglione biografija *l’Enciclopedia Italiana*
* Oxford Reference
Koordinatės: 54°57′57″š. pl. 25°57′34″r. ilg.﻿ / ﻿54.965735°š. pl. 25.959497°r. ilg.﻿ / 54.965735; 25.959497

| Zalavo dvaras |
| --- |
| Dvaro statiniai (darbininkų namas ir rūkykla) Dvaro statiniai (darbininkų namas ir rūkykla) |
| Vieta | Zalavas, Švenčionių rajonas |
| Įkurtas | XIX a. |
| Bajorų giminės | Pilsudskiai |
| Parkas | Sodinamas parkas |
| Pastatų būklė | Dvaro darbininkų namas, rūkykla, rūsys, dvarininko namo pamatai |

**Zalavo dvaras** – buvęs Pilsudskių šeimos dvaras, kurio liekanos išlikusios Zalavo kaime, Pabradės seniūnijoje, Švenčionių rajone, netoli kelio  **102**  Vilnius–Švenčionys–Zarasai . Į dvarvietę atveda daugelio lenkų tautybės turistų maršrutas, nes čia gimė žymus Lenkijos valstybės veikėjas, maršalas Juzefas Pilsudskis (1867–1935). Jis aukštinamas dėl indėlio atkuriant nepriklausomą Lenkiją po Pirmojo pasaulinio karo, bet Lietuvoje jo atminimas yra kontroversiškas dėl Vilniaus krašto okupacijos.

Pilsudskio ąžuolas
Dvarvietė yra atviroje vietovėje tarp plento ir Meros upės. Į ją veda lauko kelias, grįstas skaldytais akmenimis. Teritorija sutvarkyta, puoselėjamas parkas su renginių vieta, pastatyti atminimo akmenys žymiems lenkų tautos žmonėms. Išlikę tik senieji ūkiniai pastatai ir ąžuolas, pasodintas buvusios dvaro sodybos vietoje.

Zalavo dvaras 1992 m. įrašytas į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas 717 ).

Istorija
--------

Zalavo dvaras buvo pastatytas XIX a. iš dalies rekonstruotas XX a. pradžioje. Pilsudskiams jis priklausė nuo 1863 metų. Dvaras sudegė 1875 m. per kilusį gaisrą ir daugiau nebeatsigavo. Pilsudskiai persikėlė gyventi į Vilnių.

1935 m. imtasi tvarkyti garsiųjų Pilsudskių tėviškę. Atstatyta oficina – tarnų namas, suremontuoti kepyklos ir kalvės pastatai, senoji rūkykla. Buvusioje kepykloje buvo įrengtas muziejus ir skaitykla su J. Pilsudskio kūriniais. Šalia dvaro liekanų 1937 m. pasodintas ąžuolas, kuris tebestovi ir dabar. Sovietmečiu atnaujinta sodyba buvo sunaikinta. 

Idėja sutvarkyti vietą, kurioje stovėjo Pilsudskių dvaro sodyba, kilo Lenkijos nevyriausybinei organizacijai „Wspolnota Polska". 2005 m. Lietuvos lenkų sąjungos iniciatyva J. Pilsudskiui buvo pastatytas paminklinis akmuo.

Galerija
--------

* Viena iš atminimo stelųViena iš atminimo stelų
* Medelis, pasodintas mokinių iš SuražoMedelis, pasodintas mokinių iš Suražo
* Medelis, pasodintas mokinių iš Turošn KošcelnosMedelis, pasodintas mokinių iš Turošn Košcelnos

Šaltiniai
---------

1. ↑  Zalavas
2. ↑  „Dvaras". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2016-08-30.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Zalavo dvaras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sąrašas:Lietuvos dvarai
* Zalavo dvarvietė Archyvuota kopija 2016-09-15 iš Wayback Machine projekto.
* Renkamos lėšos Juzefo Pilsudskio gimtinei Švenčionių rajone sutvarkyti
* Švenčionių rajono lankytinos vietos. Architektūriniai objektai
| **Vincentas Jarulaitis** |
| --- |
|  |
| Dūmos deputatas V. Jarulaitis, 1906 m. |
| Gimė | 1859 m.Raizgiai, Šiaulių vls. |
| Mirė | 1939 m. lapkričio 25 d. (~80 metų)Aukštelkė, Šiaulių vls. |
| Tėvas | Petras Jarulaitis |
| Motina | Magdalena Petrauskaitė–Jarulaitienė |
|  |
| Pareigos | Rusijos imperijos Valstybės Dūmos deputatas |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | Kauno kunigų seminarija |

**Vincentas Jarulaitis** (1859 m. Raizgių k. Šiaulių vls. – 1939 m. lapkričio 25 d. Aukštelkės k. Šiaulių vls.) – kunigas, lietuvių visuomenės veikėjas, Rusijos imperijos Valstybės Dūmos deputatas.[reikalingas šaltinis]

Biografija
----------

Baigė Šiaulių gimnaziją, 1880 m. — Žemaičių kunigų seminariją Kaune. Buvo vikaru Jurbarke, Joniškyje, Šiauliuose. Nuo 1890 m. buvo kunigas Sidabrave, 1893 m. — Kuliuose, 1900 m. – Rietavo dekanato (Plungėje) vadovas. 1909 m. prie Babrungo kranto įrengė Plungės Lurdą. 

1905–1906 m. priklausė Lietuvos socialdemokratų partijai (LSDP). Pasisakė už visų tautų lygybę, išskirtinių įstatymų panaikinimą. Buvo persekiojamas policijos, baudžiamas. Buvo vienas iš šv. Kazimiero bendrovės steigėjų, išrinktas pirmuoju bendrovės pirmininku. 

1906 m. kovo 26 d. buvo išrinktas Kauno gubernijos atstovu į Rusijos imperijos I šaukimo Valstybės Dūmą. Priklausė lietuvių grupei, kėlė lietuviams aktualias problemas. Padėjo parašą po įstatymo projektu „Apie piliečių lygybę", pasirašė pareiškimą sukurti komisiją neteisėtiems pareigūnų veiksmams tirti.

V. Jarulaičio pastangomis 1909 m. buvo įkurta „Artojo" bendrovė, netrukus pavirtusi slaptu banku. Šis kaupė kapitalą į varžytines patekusiems dvarams supirkinėti. Per keletą metų buvo nupirkti 7 dvarai su daugiau kaip 5 tūkst. hektarų žemės.

V. Jarulaitis buvo būsimosios rašytojos Sofijos Kymantaitės-Čiurlionienės dėdė, motinos brolis. Nuo 1910 m. dirbo Viekšnių Šv. Jono Krikštytojo parapijoje. Čia neretai atvykdavo Sofija, kiti giminaičiai, į Viekšnius persikėlė ir senieji Kymantai. Būdamas Viekšniuose, V. Jarulaitis tiesiogiai politinėje veikloje nebedalyvavo, tačiau palaikė glaudžius ryšius su daugeliu visuomenės veikėjų, būsimųjų nepriklausomos Lietuvos kūrėjų.

1916 m. vasario mėn. vokiečių okupantų buvo ištremtas į Vokietiją, kurioje prabuvo pusantrų metų. Nuo 1917 m. buvo klebonu Naujosios Žagarės bažnyčioje, 1920–1928 m. — klebonas Papilėje. Vėliau klebono pareigų atsisakė, pakeltas garbės kanauninku. Nuo 1934 m. kovo 17 d. buvo išrinktas į Šiaulių kraštotyros draugijos valdybą. 

Apsigyvenęs Aukštelkės kaime, atnaujino Aukštelkės bažnyčią. Buvo palaidotas šios bažnyčios šventoriuje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  / ЯРУЛАЙТИС Викентий Петрович / Vincentas Jarulaitis (rusų k.) Archyvuota kopija 2016-03-10 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Atspindžiai. Paveldo kolekcija. Sofijos Kymantaitės-Čiurlionienės vaikystės ir jaunystės takais
| Medaliai |
| --- |
| Evita GriskenasEvita Griskenas |
| Moterų meninė gimnastika |
| **Atstovaujant: Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava JAV**  |
| Panamerikos žaidynės |
| **Auksas** | 2019 Lima | Daugiakovė |
| **Auksas** | 2019 Lima | Lankas |
| **Auksas** | 2019 Lima | Kamuolys |
| **Auksas** | 2019 Lima | Kaspinas |
| **Bronza** | 2019 Lima | Kuokelės |
| Panamerikos čempionatas |
| **Auksas** | 2017 Deitona Byčas | Komanda |
| **Auksas** | 2017 Deitona Byčas | Daugiakovė |
| **Auksas** | 2017 Deitona Byčas | Lankas |
| **Auksas** | 2017 Deitona Byčas | Kamuolys |
| **Auksas** | 2017 Deitona Byčas | Kuokelės |
| **Auksas** | 2017 Deitona Byčas | Kaspinas |
| **Auksas** | 2022 Rio de Žaneiras | Komanda |
| **Auksas** | 2022 Rio de Žaneiras | Daugiakovė |

**Evita Griskenas** (g. 2000 m. gruodžio 3 d. Čikagoje) – lietuvių kilmės JAV gimnastė, kuri specializuojasi meninės gimnastikos rungtyse, olimpietė.

Biografija
----------

Griskenas tėvai emigravo į JAV prieš gimstant Evitai. Tėvas Sigitas Griškėnas – dukart pasaulio čempionas fitneso rungtyse (1997 m. ir 1999 m.). Motina Olga daugkartinė pasaulio fitneso čempionatų dalyvė, 1997 m. užėmusi 5-ą vietą, o 1999 m. likusi 4-oje pozicijoje. Griskenas kalba anglų, rusų ir ispanų kalbomis.

Savo debiutiniame 2017 m. pasaulio meninės gimnastikos čempionate sportininkė užėmė 11-ą vietą daugiakovėje ir 7-ą vietą kaspino rungties finale. Tais pačiais metais vykusiame panamerikos čempionate sportininkė iškovojo aukso medalius visose šešiose rungtyse.

2019 m. Panamerikos žaidynėse sportininkė pelnė 4-is aukso ir vieną bronzos medalius.

Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse amerikietė užėmė 12-ą vietą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Olympedia profilis

Nuorodos
--------

* FIG profilis
| ***Evoliucija*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Evolution |
| Kilmės šalis | JAV |
| Režisierius | Ivan Reitman |
| Prodiuseris (-iai) | Joe MedjuckIvan ReitmanDaniel Goldberg |
| Scenaristas (-ai) | David DiamondDon JakobyDavid Weissman |
| Vaidina | David DuchovnyOrlando JonesJulianne MooreSeann William Scott |
| Metai | 2001 |
| Žanras | Fantastinė komedija |
| Trukmė | 101 min. |
| Kalba | Anglų |
| Biudžetas | 80 mln. dolerių |
| **IMDb įrašas** |

**Evoliucija** (angl. *Evolution*) – 2001 JAV mokslinės fantastikos komedija. Filmas paremtas Don Jackoby istorija, kurią perdarė David Diamond ir David Weissman. Filme pasakojama apie kitokią nei Žemės gyvybės evoliuciją.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Ira Kane ir Harry Block meteorite nukritusiame į Žemę atranda nežemiškos kilmės organizmų. Jie pastebi organizmai nepaprastai greitai evoliucionuoja. Iškviečiami kariškiai suvaldyti staigiai kintančios situacijos. Galiausiai situacijai tapus nevaldomai bandoma nežemišką gyvybę sunaikinti naplamu, tačiau paaiškėja, kad jis tik paspartino evoliucija. O nežemišką gyvybę gali įveikti selenas, kurio yra Head & Shoulders šampūnuose. Selenas yra analogiškai nuodingas svetimai gyvybei kaip žemiškai arsenas.

Aktoriai
--------

*Aktorius – filmo veikėjas*
* David Duchovny – Dr. Ira Kane
* Julianne Moore – Dr. Allison Reed
* Orlando Jones – Prof. Harry Block
* Seann William Scott – Wayne Grey
* Ted Levine – Russell Woodman
* Ethan Suplee – Deke
* Michael Bower – Danny
* Dan Aykroyd – Lewis