recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Belvederio Apolonas |
| --- |
|  |
| Menininkas | nežinoma (kopija nuo Leocharo IV a. pr. m. e.?) |
| Metai | II a. |
| Meno kryptis | Antika |
| Medžiagos, technika | marmuras |
| Matmenys | aukštis 224 cm |
| Miestas (vieta) | Roma |
| Muziejus | Vatikano muziejai |

**Belvederio Apolonas** – antikinė skulptūra, esanti Vatikano muziejuose Romoje. Viena iš geriausiai žinomų antikinių statulų.

Apie skulptūrą
--------------

„Belvederio Apolonas" buvo rastas XV a. pabaigoje Romoje ir buvo popiežiaus Julijaus II asmeninėje kolekcijoje. Bent nuo 1508 m. statula žinoma buvusi Vatikano Belvederio kieme (iš to jos pavadinimas). Skulptūroje vaizduojamas antikinis dievas Apolonas, tikriausiai tik ką paleidęs strėlę iš lanko, kurį laikė kairiojoje rankoje. Statula sukurta II a. Romoje ir, manoma, yra apie 330-320 m. pr. m. e. Sen. Graikijos skulptoriaus Leocharo sukurtos bronzinės statulos kopija. Marcatonio Raimondi savo graviūra XVI a. pradžioje statulą išpopuliarino Europoje. Berninis „Belvederio Apolono" vaizdinį panaudojo garsioje savo skulptūroje „Apolonas ir Dafnė".

XVIII a. statulos autoritetas dar labiau išaugo, kai jos vertę iškėlė vokiečių menotyrininkas Johanas Joachimas Vinkelmanas, kuris „Belvederio Apoloną" laikė pačia didingiausia iš antikinių statulų ir aukščiausiu meno idealu. Tačiau XIX a. skulptūros autoritetas smuko. Kritikai pradėjo ją laikyti pernelyg šalta ir akademine. Kenneth Clark (XX a.) žodžiais, nei vienoje kitoje garsioje skulptūroje jos idėja ir atlikimas nėra taip nemaloniai išsiskyrę. 1798-1815 m. laikotarpyje skulptūra buvo pagrobta Napoleono ir eksponuojama Luvre. Antonijas Kanova sukūrė statulą „Persėjas su Medūzos galva" tam, kad pakeisti pagrobtąją. Persėjo vaizdinys joje imituoja „Belvederio Apoloną".

Taip pat skaitykite
-------------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Belvederio Apolonas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Mirštantis galas
* Belvederio torsas
* Laokoonas ir jo sūnūs

Išnašos
-------

1. ↑  Vatikano muziejų informacija
2. ↑  Oxford Reference
| ***Liepą*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Im Juli |
| Kilmės šalis |  Vokietija |
| Režisierius | Fatih Akin |
| Scenaristas (-ai) | Fatih Akin |
| Vaidina | Moritz Bleibtreu  Christiane Paul  Branka Katič |
| Metai | 2000 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 155 min. |
| Kalba | vokiečių |
| **IMDb įrašas** |

**Liepą** (vok. *Im Juli*) – 2000 m. sukurta romantinė komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Moritz Bleibtreu – Danielis
* Christiane Paul – Juli
* Mehmet Kurtulus – Iza
* Idil Uner – Melek
* Jochen Nickel – Leo
* Branka Katič – Luna
* Birol Unel
* Sandra Borgmann

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Matematikos mokytojas Danielis vasaros atostogų pradžioje iš merginos gatvėje įsigija žiedą. Ji taip pat pakviečia Danielį į vakarėlį, kuriame šis neva turi sutikti savo gyvenimo merginą, turinčią tokį pat simbolį. Mergina, pardavusi jam žiedą, yra slapta įsimylėjusi Danielį, tačiau tą vakarą jis sutinka turkę Melek, vilkinčią marškinėliais su „reikalingu" simboliu. Praleidęs kartu vakarą, Danielis įsitikinęs, kad Melek yra kaip tik ta mergina, tačiau kitą rytą ji išvyksta į Stambulą. Danielis leidžiasi iš paskos, tačiau vėl susiduria su žiedą pardavusia Juli. Mergina apsimeta taip pat traukianti į Stambulą.

Apdovanojimai
-------------

* Tromso kino festivalis – auditorijos apdovanojimas
| **Jurgis Glušauskas-Arminas** |
| --- |
| Gimė | 1909 m. balandžio 23 d.Balbieriškis, Marijampolės apskritis |
| Mirė | 1970 m. kovo 19 d. (60 metų)Adelaidė, Australija |
|  |
| Veikla | spaudos darbuotojas, visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Adelaidės universitetas |

**Jurgis Glušauskas-Arminas** (1909 m. balandžio 23 d. Balbieriškyje, Marijampolės apskritis – 1970 m. kovo 19 d. Adelaidėje, Australija) – Lietuvos spaudos darbuotojas, Australijos lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1935 m. Valstybinėje egzaminų komisijoje Kaune įgijo brandos atestatą. Sovietams okupavus Lietuvą, nuo 1940 m. birželio 22 d. Kauno apskrities viršininkas, 1940–1941 m. miško pramonės liaudies komisaras. Kartu palaikė ryšį su antisovietine rezistencija.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1948 m. Niurnberge baigęs aukštuosius prekybos mokslus persikėlė į Australiją. Dvejus metus dirbo „Leigh Creeko" (Pietų Australijos valstija) rusvųjų anglių kasykloje, gyveno palapinėje. 1948 m. išleido pirmąjį Australijoje lietuvišką laikraštį „Australijos lietuvis", redagavo jį iki 1956 m. Nuo 1949 m. gyveno Adelaidėje. Adelaidės universitete baigė ekonomiką.

1951 m. įsteigė pirmąją Australijoje lietuviškų knygų leidyklą „Australijos lietuvis", kuri veikė iki 1956 m. Joje 1951 m. išleido pirmąją Australijoje spausdintą lietuvių knygą – Pulgio Andriušio „Sudiev, kvietkeli", iš viso išleido apie 10 knygų. 1957 m. įsteigė Lietuvių biblioteką, joje veikė ir savaitgalio mokykla. Dalyvavo Australijos lietuvių bendruomenės veikloje, įvairiuose komitetuose, komisijose. Leido Adelaidės lietuvių biuletenį „Lietuvių žinios".

Bibliografija
-------------

* Prekybinė korespondencija, 1946 m.
* Prekybos skaičiavimo pamokų užrašai, 1946 m.
* Buhalterija, 1946 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stasė Matulaitytė. *Jurgis Glušauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. - 772 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 152 psl.
| ***O jeigu Dievasbūtų Saulė?*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | What If GodWere the Sun? |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Stephen Tolkin |
| Scenaristas (-ai) | Janet Dulin JonesJamie Pachino |
| Metai | 2007 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 88 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**O jeigu Dievas būtų Saulė?** (angl.  *What If God Were the Sun?*) – 2007 m. JAV sukurta televizijos drama

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Lacey Chabert – Džeimė Spagnoleti
* Gena Rowlands – Melisa Eizenblum
* Sam Trammell – Džefas
* Sarah Rafferty – Reičelė Eizenblum
* Klea Scott – Karmen
* Amanda Brugel – Leisė

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Džeimė Spagnoleti, besiruošianti tekėti už advokato Džefo, dirba greitosios pagalbos priėmimo skyriuje ir pirmoji suteikia pagalbą čia atvykstantiems žmonėms. Tokių įvykių fone nuo šautinių žaizdų miršta Džeimės tėvas, policininkas, o netekti dar labiau apsunkina tai, kad mergina prieš mirtį su juo susipyko. Kamuojama prieštaringų jausmų, ji padaro klaidų darbe ir gauna priverstinį pasiūlymą laikinai persikelti į kitą skyrių. Čia ji susipažįsta su Melisa – pagyvenusia moterimi, kenčiančia nuo vėžio. Nors šios dukra desperatiški stengiasi priversti motiną gydytis, pastaroji atrodo susitaikiusi su likimu ir tiesiog nori nugyventi likusias dienas savo namuose. Po pradinės antipatijos, vėliau tarp Džeimės ir Melisos atsiranda ryšys, ir, stebėdama šios elgesį, jaunoji moteris pradeda suvokti, kad gyvenimas nesibaigia mirtimi...

Apdovanojimai
-------------

* Emmy (nominacija) – geriausia antrojo plano aktorė seriale arba filme (G. Rowlands)
* Ekrano aktorių gildijos apdovanojimas (nominacija) – geriausia antrojo plano aktorė seriale arba filme (G. Rowlands)
|  Ačioliai |
| --- |
| Ačiolių vaikaiAčiolių vaikai |
| Gyventojų skaičius | 800 000 |
| Populiacija šalyse | Uganda, Pietų Sudanas |
| Kalba (-os) | ačiolių |
| Religijos | katalikybė, protestantizmas, islamas |
| Giminingos etninės grupės | kitos luo tautos |

**Ačioliai** (*acoli, acholi*) – Afrikos tauta, gyvenanti žemyno vidurio rytuose, Ugandos šiaurėje ir Pietų Sudano pietuose. Populiacija – apie 800 000 žmonių (1998 m.). Kalba nilotų kalbų šeimai priklausančia ačiolių kalba.

Ugandos Ačiolilendas
Ačoliai gyvena taip vadinamame Ačiolilende, kultūriniame regione, kuris apima tris šiaurinius dabartinės Ugandos regionus: Gulu, Kitgumą ir Paderį, ir yra traktuojamas kaip Ugandos administracinis vienetas – subregionas. Taip pat ačiolių gyvenamos žemės apima Magvės apskritį Pietų Sudane.

Istorija
--------

Manoma, kad ačiolių protėviai prieš 300–400 metų atsikėlė iš Pietų Sudano teritorijų, ir čia įsitvirtindami daug kovojo su pietiniais kaimynais langais. Jie priklauso luo etnolingvistinei grupei. Skirtingai nei gandai ar ankoliai pietuose, ačioliai niekuomet nesukūrė vieningos valstybės, o XVII–XIX a. gyveno susiskaidę į smulkius gentinius junginius, vadovaujamus vadų *rwot*.

XIX a. pabaigoje ačiolių žemes nominaliai valdė Egipto chedivatas, ir jos buvo prijungtos prie Ekvatorijos provincijos. 1920–1962 m. ačiolių žemės priklausė Britų valdomam Ugandos protektoriatui. Skirtingai nei pietinėje Ugandos dalyje, britai neskatino politinio ar ekonominio vystymo ačiolių krašte. Ačioliai buvo naudojami kaip darbo jėga ir sudarė didelę dalį Ugandos armijos. Tai nulėmė, kad po Ugandos nepriklausomybės jie įgijo didelę karinę galią šalyje, ir dalyvavo vyriausybiniuose perversmuose. Vienas žymiausių buvo Tito Okelo perversmas 1985 m.

Iki šiol veikia separatistiniai ačiolių judėjimai prieš centrinę Ugandos valdžią (Alice Auma Šventosios dvasios judėjimas).

Kultūra
-------

Kiekvienas kaimas susideda iš kelių patrilinijinių giminių. Vienas didelis ar keli mažesni kaimai iš tradicinės giminės renka vadą. Verčiasi gyvulininkyste (avių, galvijų auginimu) ir žemdirbyste (auginami kukurūzai, sorgas, pupos, žemės riešutai). Prekiauja tabaku, medžioja ir žvejoja.

Nors dauguma ačiolių priėmę krikščionybę ar islamą, senieji tikėjimai tebėra gajūs. Turi išvystytą literatūrinę tradiciją (Okot p’Bitek epinė poema „Lavino daina").

Galerija
--------

* Ačiolių vadas, apie 1870 m.Ačiolių vadas, apie 1870 m.
* Ačiolių muzikantaiAčiolių muzikantai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ačioliai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
Koordinatės: 56°11′51″ š. pl. 24°51′4″ r. ilg.﻿ / ﻿56.19750°š. pl. 24.85111°r. ilg.﻿ / 56.19750; 24.85111


| Obelaukių II tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Biržų rajonas) |
| Plotas | 0,011 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,6 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Įteka | O-2 |
| Išteka | O-2 |

**Obelaukių II tvenkinys** arba **Svirgeliškių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Biržų rajone, 6 km į rytus nuo Biržų, Svirgeliškių kaime. Sudarytas užtvenkus O-2 upelį (Obelaukio intakas) 3,8 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,25 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 59,3 m. Krantai žemi, vietomis apaugę medžiais ir krūmais. Rytinėje tvenkinio pusėje krantas smėlėtas, nes buvo supiltas smėlis, kuris liko gilinant ir platinant tvenkinį. O 50–70 metrų nuo jo yra keliukas, vedantis į gretimas sodybas, kuris apaugęs ypač senais medžiais. Vakariniame krante sovietmečiu veikė K.Požėlos kolūkio kailių apdirbimo cechas. Vanduo tvenkinyje būdavo gelsvos spalvos. Buvo nerekomenduojama maudytis šiame tvenkinyje.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Svirgeliškiai
* Obelaukių I tvenkinys

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys
Koordinatės: 55°06′01″š. pl. 22°58′56″r. ilg.﻿ / ﻿55.100264°š. pl. 22.982163°r. ilg.﻿ / 55.100264; 22.982163


| Zamkaus dvaras |
| --- |
|  Zamkaus dvaro (buv. saleziečių vienuolyno) pastatai |
| Vieta | Pilis I, Jurbarko raj. |
| Rūmų stilius | Mūrinis |
| Bajorų giminės | Stanislovas Puslovskis,Antanas Petraitis,Saleziečių vienuolynas |
| Parkas | išlikęs |

**Zamkaus dvaras** – dvaras, esantis Pilies I kaime, Jurbarko rajone.

Zamkaus dvaras ribojasi su Panemunės pilimi (dar vadinama Gelgaudų, Vytėnų pilimi) ir susiformavo kaip šios pilies ūkinis kiemas.

Istorija
--------

Dvaras nuo 1867 m. priklausė dvarininkui Puslovskiui, 1925 m. nacionalizuotas ir varžytinėse parduotas kunigui, visuomenininkui, astronomui Antanui Petraičiui (1861–1933). 

48 hektarų dvarui priklausė gyvenamasis namas, tvartas, kumetynas, daržinė, sodas. 1930 m. testamentu kunigas A. Petraitis įgytą turtą perdavė saleziečių kongregacijai. 1934 m. į Lietuvą atvykę saleziečių vienuoliai Zamkaus dvare įsteigė Vytėnų saleziečių vienuolyną. 1934–1938 m. dvaro teritorijoje pastatyti nauji pastatai, buvę – pritaikyti vienuolyno reikmėms. Ūkiniame pastate buvo įrengta saleziečių vienuolyno koplyčia. 

2009 m. rugsėjo mėn. Kultūros paveldo departamento Nekilnojamojo kultūros paveldo vertinimo taryba dvarą įtraukė į Kultūros vertybių registrą, objektui suteiktas vietinio reikšmingumo lygmuo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kultūros vertybių registrą papildė naujas objektas. Kultūros paveldo departamentas[neveikianti nuoroda]
| Didysis teatras |
| --- |
|  |
|  |
| **Įkurta** | 1776 m. |
| **Panaikinta** | {{{Panaikinta}}} |
| **Trumpinys** | Bolšoj |
| **Tipas** |  |
| **Agentūros pirmtakė** |  |
| **Jurisdikcija** | Rusijos kultūros ministerija |
| **Būstinė** | Teatro a. 1Maskva |
| **Metinis biudžetas** | {{{Metinis biudžetas}}} |
| **Vadovas** | Vladimiras Urinas(nuo 2013) |
| **Pavaduotojas** |  |
| **Darbuotojų skaičius** | >900 |
| **Narių skaičius** | {{{Narių skaičius}}} |
| **Biudžetas** |  |
| **Aukštesnioji agentūra** | {{{Aukštesnioji}}} |
| **Tinklalapis** | Bolshoi.ru |
| 
Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Rusijos valstybinis akademinis Didysis teatras** arba tiesiog **Didysis teatras** – vienas svarbiausių pasaulyje, muzikinis (operos ir baleto) teatras Maskvoje.

1960–1993 m. jame dirigavo Algis Žiūraitis, 1981–1993 m. lietuvių kilmės baleto artistas Gediminas Taranda.

Istorija
--------

Pirma nuolatinė teatro grupė suburta Maskvoje Jekaterinos II vyriausio prokuroro ir teatro gerbėjo Princo Petro Urusovo ir buvusio anglų akrobato vardu Maiklo Madokso (*Michael Maddox*). Princas Urusovas, 1780 m. ėmęs konstruoti pastatą, pastatė teatrą Petrovkos gatvėje, rodė dramos, operos ir baleto pastatymus.

Pirmuosius baleto spektaklius statė garsūs prancūzų ir italų baleto meistrai – Filipas Bekari, Moreli broliai, Žanas Lamiratas. Netrukus jauni rusų choreografai (Adomas Gukovskis), dirbo rusiškomis temomis. 1820–1830 m. iki 150 šokėjų išsiplėtusi trupė, vystėsi pagal prancūziškas tradicijas veikiama Felicite-Virginie Hullin-Sor and Fanny Elssler, kurie supažindino Rusijos žiūrovus su Žiulio Peroto baletais.

1840 m. pastatyti pirmieji Michailo Glinkos spektakliai „Ivanas Susaninas" ir „Ruslanas ir Liudmila", pažymėjo *rusiškos mokyklos* įkūrimą. Tokią pačią įtaką operos ir baleto istorijai padarė Piotras Čaikovskis. Šiame teatre pirmą kartą parodyti dauguma jo darbų, įskaitant „Eugenijų Oneginą", „Pikų damą" ir „Gulbių ežerą".

1956 m. pirmąsyk pasirodė Vakaruose, Karališkajame Operos teatre, Kovent Garden, o 1957 m. – Niujorke.

2005–2011 m. vyko pagrindinio/istorinio pastato remontas. Beveik visas repertuaras rodytas Naujoje scenoje, stambesni pastatymai – valstybiniuose Kremliaus rūmuose. Operos ir baleto trupės rengė vietines ir tarptautines turnė. 2005 m. trupė pradėjo turnė „Didysis Rusijai", kai spektakliai rodyti Rusijos didmiesčiuose. Pirmasis pasirodymas surengtas Samaroje, kur teatras buvo įsikūręs karo metais. Tuo pat metu abi operos ir baleto trupės keliavo pagal intensyvų grafiką, rengdamos pasirodymus Rusijos miestuose ir prestižiškiausiose pasaulio scenose.

2006 m. (opera ir baletas) ir 2007 m. (baletas) teatras 2 sezonus pasirodė Londone, o 2008 m. – Paryžiaus Nacionalinėje Operoje. 2007 m. vasarą teatras dalyvavo Savonlinna Operos Festivalyje (Suomija), ir 2008 m. sausį teatro orkestras ir choras surengė koncertą La Scaloje.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Maskvos didysis teatras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Soso** (soninkių kalba: *Sosso*), dar vadinama **Soso imperija**, **Kaniaga** – senovės Afrikos valstybė, 1180–1234 m. egzistavusi dab. Malio, Mauritanijos ir Senegalo teritorijoje. Viena istorinių Afrikos valstybių, priklausanti Sahelio civilizacijai.

Valstybės kūrėjai buvo soso, tauta, gimininga soninkiams. Nėra aišku, iš kur kilo tautos ir valstybės pavadinimas. Mandingai šią valstybę vadino *Kéniéka*, kas reiškė „šiaurė". Iš to kilo kitas naudojamas valstybės pavadinimas – Kaniaga.

Istorija
--------

XI a. žlugus Vagadu imperijai, Vakarų Sahelyje susiformavo politinis vakuumas, kurio apie 100 metų niekas neužpildė. Buvusios imperijos teritorijose susiformavo smulkios valstybės, tokios kaip Diafanu, Jaresna, Ghiriu, Malis, Sama, Dženė, Songajus.

Soso valstybės branduolys buvo į pietus nuo Kumbi Saleho, ir Vagadu imperijoje šios teritorijos buvo administruojamos kaip Tunka provincija, valdoma soninkių kilmės vietininkų (*farina*), iš *Diarisso* giminės. Po Vagadu imperijos žlugimo ir Almoravidų atsitraukimo, Diarisso paskelbė nepriklausomybę, taip pradėdami Soso valstybę ir įgydami hegemoniją Vagadu imperijos centrinėse teritorijoje (todėl jie laikomi Vagadu tiesioginiais palikuonimis).

Tačiau joje viešpatavo anarchija. Šiuo laikotarpiu šalyje įsigalėjo gyvulių augintojai fulbiai, kurie, spėjama, galėjo atnešti pavadinimą valstybei.

Valdžią pavyko atkurti tik 1180 m. kitam dinastijos atstovui Diarra Kante. Jo sūnus Sumaoro turėjo ambicijas atkurti senąją Vagadu imperijos galybę ir teritoriją. XIII a. pradžioje jam tai dalinai pavyko, ir jis sugebėjo pavergti daugelį anksčiau imperijai priklausiusių tautų. Tačiau 1234 m. Kirinos mūšyje Sumaoro pralaimėjo mandingų lyderiui Sundjata Keita. Pastarasis nukariavo Soso imperiją ir įkūrė Malio imperiją.

Valdovai
--------

* Kambiné Diarisso (1076–1090)
* Suleiman (nuo 1090)
* Banna-Bubu
* Makhan
* Gané
* Moussa
* Birama
* Diarra Kante (1180-)
* Sumaoro (apie 1200–1234)

|  |  |
| --- | --- |
| **Vakarų Sahelio istoriniai regionai ir imperijos** |  |
| **Regionai**: Diafanu (Kaarta) | Gana | Baraquri | Manden (Kenedugu, Vasulu) | Segu | Vidinė Nigerio Delta (Masina, Dina) | Songajus **Hegemonijos**: Vagadu (VIII–XI a.) > Soso (XII–XIII a.) > Malis (XIII–XIV a.) > Songajus (XV–XVI a.) > Bamana (XVII–XVIII a.) > Tukuleras (XIX a.) |
| ***Juodas malūnas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | The Black Windmill |
| Kilmės šalis | Jungtinė Karalystė Jungtinė Karalystė |
| Režisierius | Don Siegel |
| Scenaristas (-ai) | Leigh Vance |
| Vaidina | Michael Caine |
| Metai | 1974 |
| Žanras | kriminalinis |
| Trukmė | 106 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Juodas malūnas** (angl.  *The Black Windmill*) – 1974 m. Didžiojoje Britanijoje sukurtas kriminalinis trileris pagal Clive Egletono romaną „Seven Days to a Killing".

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Michael Caine – majoras Džonas Tarantas
* Donald Pleasence – Sedrikas Harperis
* Delphine Seyrig – Selė Berouz
* Clive Revill – Alfas Čestermanas
* John Vernon – Makky
* Joss Ackland – Frėjus

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Pagrobiamas agento Džono Taranto, tiriančio ginklų kontrabandos Airijos Respublikos armijai bylą, sūnus. Pagrobėjų reikalavimas – deimantų siunta, kurią turi biuras. Požymiai ima rodyti, kad už pagrobėjų esantys asmenys greičiausiai patys priklauso slaptajai tarnybai arba turi joje savo žmogų. Tarantas taip pat tampa vienu iš įtariamųjų, tačiau netrukus jis supranta, kad tarnyba neketina mokėti išpirkos už jo sūnų. Savavališkai pasisavinęs deimantus, jis leidžiasi į Paryžių, kuriame pagrobėjai paskyrė susitikimo vietą. Čia Tarantas užpuolamas, tačiau sugeba pabėgti, sužinojęs, kad sūnus yra kalinamas Britanijoje, vietovėje, kurioje greta stovi du malūnai. Persekiojamas savo paties kolegų, Tarantas grįžta namo ir, buvusios žmonos pagalba sužinojęs galimą malūnų vietą, paskambina visiems savo tarnybos vadovams, paskirdamas ten susitikimą. Tas, kuris atvyks, ir bus tikrasis pagrobimo organizatorius...
**Leksika** (sen. gr. lexikos – žodinis) – kalbos žodžių visuma. Terminas „leksika" dar vartojamas kalbos lygmens ar funkcinio stiliaus (pvz. literatūrinės kalbos, publicistikos), tarmės ar jos dalies, socialinės žmonių grupės, kurio nors vieno žmogaus ar leidinio žodžių visumai pavadinti. Leksika pateikiama įvairiuose žodynuose. Mokslas, tiriantis leksiką, vadinamas leksikologija. Leksiką taip pat tiria stilistika ir poetika.

Kalbos leksika nėra vienalytė. Ją galima skirstyti pagal vartojimo sritį (pavyzdžiui, mokslinė, profesinė, buitinė), vartojimo platumą (pvz. bendrieji kalbos žodžiai, tarmybės), stilistinę diferenciaciją (šnekamosios kalbos, kanceliarinių raštų leksika), žodžių reikšmę (pvz. abstrakčioji, konkrečioji leksika, antonimai, sinonimai), formą (variantai, paronimai), kilmę (iš prokalbės paveldėti žodžiai, atsiradę kalbos gyvavimo laikais), tematiką (drabužių pavadinimai, medicinos terminai). Stiliaus atžvilgiu dar išskiriama neutralioji leksika (pavyzdžiui, lietuvių „septyni", „eiti", „medis") ir stilistiškai ribota (pavyzdžiui, lietuvių poetinė – „dainius", „vakaris"; tarminė – „atvarslai" – vadžios; žargoninė) leksika. Su leksika susiję frazeologizmai. 

Leksika yra greitai kintanti kalbos sistemos dalis: dalis žodžių išnyksta (archaizmai, istorizmai), atsiranda naujų (naujadarai). Dėl vartotojų bendruomenės (genties, tautos) kontaktų su kitakalbėmis bendruomenėmis leksikoje yra nemažai skolinių (tarptautinių žodžių, vertinių, barbarizmų). Ypač daug tarptautinių žodžių mokslo ir technikos terminijoje, kuri indoeuropiečių kalbose daugiausiai remiasi senovės graikų ir lotynų kalbomis.

Kalbų leksika labai skiriasi žodžių skaičiumi. Vartotojų bendruomenės, turinčios išplėtotas kultūros ir senas literatūros tradicijas, kalboje yra keli šimtai tūkstančių, o menkos kultūros ir neturinčios literatūros bendruomenės kalboje gali būti tik keli šimtai ar tūkstančiai žodžių.

Lietuvių kalbos leksika
-----------------------

Lietuvių kalbos leksika yra įvairi ir gausi. Kilmės atžvilgiu žodžiai, atsiradę lietuvių kalbos gyvavimo laikais, sudaro didžiausią jos dalį. Vieni iš šių žodžių sudaryti, naudojantis savomis žodžių darybos priemonėmis, kiti – skolinantis leksemas iš kitų kalbų. Nemaža žodžių dalis paveldėta iš indoeuropiečių (pvz. „akis", „árti", „aš", „avis", „duktė", „motina", „sesuo") ir baltų (pvz. „ąžuolas", „merga", „tikras", „žirgas") prokalbės laikų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Leksika*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, VI t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1980. T.VI: Kombinacija-Lietuvos, 413 psl.
| Sičengas西城区 *Xīchéng Qū* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kinijos Liaudies Respublikos vėliava Kinijos Liaudies Respublika |
| **Miestas** | Pekinas |
| **Rajonų skaičius** | 15 |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 1 259 000 |
| **Plotas** | 50,7 km² |
| **Tankumas** (2016) | 24 832 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | SičengasVikiteka |

**Sičengas** (kin. 西城区, pinyin: *Xīchéng Qū*, liet. *Vakarų miesto rajonas*) – vienas iš Pekino rajonų, esantis istoriniame miesto centre. Plotas – 52 kv. km. gyventojų – 1,26 mln. (2016 m. duomenimis). Ribojasi su istorinio miesto centro Dongčengo rajonu bei centriniais Haidiano ir Fengtajaus rajonais.

Skirstomas į 15 mikrorajonų (kin. 街道, pinyin: *jiēdào*). Rajono pietines ribas žymi Taorantingo parkas (陶然亭公园), šiaurines – Pekino zoologijos sodas (北京动物园) ir Houhai ežeras (后海).

Istorija ir geografija
----------------------

Sičengo rajone įsikūrusi Pekino finansų gatvė
Sičengo pietinėje dalyje susiformavo seniausias miestas Pekino teritorijoje. Tai buvo Dzičengas, įkurtas XI a. pr. m. e. Dzi karalystės sostinė. Vėliau šis miestas buvo Jan karalystės, o nuo III a. pr. m. e. – Jou provincijos sostinė. Po to, kai Pekino teritorijas užėmė kidaniai, čia buvo jų Liao karalystės pietinė sostinė, o vėliau džurdžėnų Dzin karalystės pagrindinė sostinė. Iš šių laikų išlikusi X a. statyta Niudzie mečetė ir XII a. statyta Tianning šventyklos pagoda.

Sičengo šiaurinėje dalyje XIII a. pastatyta Mongolų imperijos sostinė Dadu. Sičenge buvo jos vakarinė dalis su Mingų laikais čia susiformavo Aukštutinis miestas, o vietoj senosios džurdžėnų sostinės išaugo Žemutinis miestas. Būtent Ming ir Čing dinastijų laikotarpiais buvo pastatyta ar atstatyta dauguma rajono istorinių pastatų.

Rajonas buvo suformuotas 1958 m. Senąjį Pekiną padalinus į keturias dalis. Sičengas užėmė vakarinę vidinio miesto dalį. 2010 m. prie Sičengo prijungtas Siuanu rajonas, kas padidino Sičengo teritoriją beveik dvigubai.

Susisiekimas
------------

Per rajoną eina 1, 2, 4, 6, 7, 8 ir 13 metro linijos.

Valstybinės įstaigos
--------------------

* Kinijos švietimo ministerija
* Kinijos mokslo akademija
* Kinijos maisto ir vaistų administracija

Lankytinos vietos
-----------------

* Beihai parkas
* Šičahai parkas
* Taorantingo parkas
* Pekino zoologijos sodas
* Dzingšano parkas
* Fajuano šventykla
* Miaojingo šventykla
* Niudzie mečetė
* Baltųjų debesų šventykla

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* Oficiali savivaldybės svetainė

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RPekino rajonai |
| --- |
|  |
| 
Čangpingas · Čaojangas · Dasingas · Dongčengas · Fangšanas · Fengtajus · Haidianas · Huairou · Jančingas · Mentougou · Mijunas · Pingu · Sičengas · Šidzingšanas · Šunji · Tongdžou |

 |
| Sjandziangas |
| --- |
| Sjandziango upė vakare Sjandziango upė vakare |
| **Ilgis** | 801 km |
| **Baseino plotas** | 94 900 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2270 m³/s |
| **Ištakos** | Nanlino kalnai |
| **Žiotys** | Duntinhu |
| **Šalys** | Kinijos vėliava Kinija |

**Sjandziangas** (kin. 湘江, pinyin: *Xiāng Jiāng*) – upė pietrytinėje Kinijoje, daugiausia Hunano provincijoje. Prasideda šiauriniuose Nanlino kalnų šlaituose Guangsi provincijoje. Teka į šiaurės rytus kalvota lyguma. Įteka į Duntinhu ežerą, kuris protaka jungiasi su Jangdzės upe.

Didžiausi intakai – Siaodziangas ir Žengdziangas. Sjandziangas senoviniu Lingku kanalu sujungtas su Lidziango upe. Vasarą vyksta upė poplūdis. Vanduo naudojamas laukų drėkinimui. Upė laivuojama.

Didesni miestai prie Sjandziango: Jongžou, Henjangas, Žužou, Siangtanas, Čangša.

Upės baseinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 413
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vietovės pravažumas** – vietovės ypatybė, galimybė bekele važiuoti ratinėms ir vikšrinėms transporto priemonėms. Pravažumą lemia vietovės grunto klampumas (purus gruntas, užpelkėjęs gruntas), augalija (žolinė danga, krūmynai, medžiai), rieduliai ir stambūs akmenys, kyšančios uolos, vandens kliūtys (kanalai, upeliai ir kt.), nuolydis ir kt.
  
Vietovės užterštumas radioaktyviomis medžiagomis, cheminiu ar biologiniu ginklu, minų laukai irgi apsunkina judėjimą vietove, bet jie nėra laikomi vietovės pravažumo veiksniais.

Pagal pravažumą vietovė būna:

* pravaži – ratinės ir vikšrinės transporto priemonės gali važiuoti bet kuria kryptimi
* nelabai pravaži – mašinos gali važiuoti tik tam tikrose vietose, ribotu greičiu
* nepravaži – mašinos gali važiuoti tik keliais ar keliūtėmis.

Vertinant pravažumą atsižvelgiama į dalinio turimų mašinų technines galimybes (mašinų pravažumą).
|  |
| --- |
| Axel Hirsoux |
|  
Axel Hirsoux 2014 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Axel Hirsoux |
| Gimė | 1982 m. rugsėjo 26 d. (40 metų) |
| Kilmė | Šarlerua, Belgijos vėliava Belgija |
| Žanrai | pop |
| Veikla | dainininkas |
| Instrumentai | vokalas |

**Axel Hirsoux** – Belgijos dainininkas iš Šarlerua.

2014 m. kovo 16 d. laimėjo Flandrijos televizijos organizuotą Belgijos nacionalinę atranką *Eurosong*. Atrankos finale Axel laimėjo triuškinančiu skirtumu – daina „Mother" surinko daugiau nei 50 % žiūrovų balsų, o net keturi iš septynių tarptautinės komisijos narių atlikėjui skyrė maksimalius balus. Dėl pergalės jis atstovavo Belgijai 2014 m. Eurovizijos dainų konkurse Kopenhagoje, Danijoje. Jis pasirodė pirmajame konkurso pusfinalyje, ten užėmė 14 vietą ir į finalą nepateko, nepaisant teigiamų atsiliepimų prieš „Euroviziją".

Diskografija
------------

### Singlai

* 2014: *Mother*
* 2014: *Bellissimo*
* 2014: *Because You Need Me* (su Camille Beniest)
* 2015: *Haut l'humain*

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Axel Hirsoux** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Axel Hirsoux – „Mother" (video)

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Roberto Bellarosa  *„Love Kills"*** |  **Belgijos atstovas Eurovizijoje**2014 | Po to:**Loïc Nottet  *„Rhythm Inside"*** |
**Leksema** (sen. gr. λέξις ' žodis, posakis') kalbotyroje – žodis kaip abstraktus morfologinės analizės vienetas. Į vieną leksemą įeina skirtingos paradigminės vieno žodžio formos. Pavyzdžiui, *žodynas*, *žodyno*, *žodynui* – tai formos tos pačios leksemos, kuri pagal susitarimą gali būti užrašyta kaip ŽODYNAS.

Pagal kai kurias koncepcijas į leksemą įtraukiami įvairūs žodžio semantiniai (prasminiai) variantai, priklausantys nuo konteksto, kuriame jis vartojamas (pavyzdžiui, *druska* kaip medžiagos pavadinimas ir kaip dalykas, suteikiantis kokiam nors pasakymui, minčiai aštrumo arba keliantis susidomėjimą). 

Pasenusios leksemos reikšmės – tai besisiejančių žodžių grupė.[1] Dabar tokia reikšme vartojamas terminas „semantinė grupė". 

Leksema – labai svarbi morfologijos sąvoka, todėl daugybę kitų sąvokų galima perteikti kaip šios sąvokos vedinius. Pavyzdžiui, žodžių kaitybos ir žodžių darybos skirtumus galima paaiškinti šitaip:

* Žodžių kaitybos taisyklės leksemą sieja su jos formomis.
* Žodžių daryba leksemą sieja su kitomis leksemomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Пешковский А. М.Лексема // Литературная энциклопедия: Словарь литературных терминов: В 2-х т. — М.; Л.: Изд-во Л. Д. Френкель, 1925. Т. 1. А—П. — Стб. 399—402.
| Sjego de Avilos provincija*Provincia de Ciego de Ávila* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kubos vėliava Kuba |
| **Administracinis centras** | Sjego de Avila |
| **Savivaldybių skaičius** | 10 |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 435 326 |
| **Plotas** | 6 783 km² |
| **Tankumas** (2020) | 64 žm./km² |

**Sjego de Avilos provincija** (isp. *Provincia de Ciego de Ávila*) – provincija vidurio Kuboje, driekiasi tarp šiaurinio ir pietinio salos krantų. Ribojasi su Kamagvėjaus provincija rytuose bei Sankti Spirituso provincija vakaruose. Administracinis centras – Sjego de Avila.

Provincija sudaryta 1975 m. atskyrus dalį Kamaguėjaus provincijos.

Geografija
----------

Šiaurinėje pakrantėje provincijai priklauso dalis Sabanos-Kamagvėjaus salyno (Koko, Giljermo salos ir kt.). Pietinė pakrantė pelkėta, apaugusi mangrovėmis. Sjego de Avilos provincijoje yra didžiausias natūralus Kubos vandens telkinys – Lečės lagūna.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Provincija padalinta į 10 savivaldybių:

* Baragva,
* Bolivija,
* Čambasas,
* Sjego de Avila,
* Siro Redondas,
* Florensija,
* Machagva,
* Moronas,
* Primero de Eneras,
* Venesuela.

Šaltiniai
---------

1. ↑  CUBA, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Kubos provincijos** |  |
| Artemisa | Chuventudas | Granma | Gvantanamas | Havana | Holginas | Kamaguėjus | Kubos Santjagas | Las Tunasas | Majabekė | Matansasas | Pinar del Rijas | Sankti Spiritus | Siego de Avila | Sjenfuegosas | Vilja Klara |
| ***Ką tu veikei kare, tėti?*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | What Did You Do in the War, Daddy? |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Blake Edwards |
| Scenaristas (-ai) | William Peter Blatty |
| Vaidina | James CoburnGiovanna Ralli |
| Metai | 1966 |
| Žanras | karinė komedija |
| Trukmė | 116 min. |
| Kalba | anglų, italų ir vokiečių |
| Biudžetas | 7 mln. dolerių |
| **IMDb įrašas** |

 **Ką tu veikei kare, tėti?**  (angl.  *What Did You Do in the War, Daddy?*) – 1966 m. JAV sukurta karinė komedija, kurioje pagrindinį vaidmenį atliko aktorius James Coburn. Filmo pavadinimu režisierius pasirinko savo sūnaus Geoffrey jam užduotą klausimą.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* James Coburn – leitenantas Kristijanas
* Dick Shawn – kapitonas Lionelis Kešas
* Sergio Fantoni – kapitonas Opo
* Giovanna Ralli – Džina Romano
* Aldo Ray – seržantas Rizo
* Harry Morgan – majoras Potas
* Carroll O‘Connor – generola Boltas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Kapitonas Kešas paskiriamas dalinio, kuris ruošiasi šturmuoti Italijos miestelį Valerną, vadu. Vienas iš dalinio karininkų, leitenantas Kristijanas, įkalba kapitoną ne pulti miestelį, o pasiūlyti jame esantiems italams pasiduoti. Šie, vadovaujami kapitono Opo, su džiaugsmu sutinka ir nori vakare suorganizuoti šventę karo pabaigos proga. Kešas priešinasi, bijodamas, kad vyresnybė gali apie tai sužinoti, tačiau Kristijanas pasiunčia pranešimą, kad vyksta mūšis, o amerikiečiai ir italai ima linksmintis.

Ryte, kariams dar nespėjus atsigauti, pasklinda žinia, kad atvyksta majoras Potas. Amerikiečiai ir italai imasi inscenizuoti kovą, kurios metu pastarieji turėtų pasiduoti, tačiau, prasiveržus asmeniškumams, planai ima griūti. Negana to, suvaidintus mūšius iš oro pastebi Vokietijos aviacija, o šių vadovybė nusprendžia į pagalbą italams atsiųsti savo dalinį.
Butyrkų kalėjimas 1890 m.
Butyrkų kalėjimas
**Butyrkų kalėjimas** (rus. *Бутырская тюрьма, Следственный изолятор № 2 УФСИН «Бутырская тюрьма»*) – kalėjimas Maskvoje.

Istorija
--------

Butyrkų kalėjimas minimas XVII a. istorijos šaltiniuose. XVIII a. antroje pusėje, valdant imperatorei Jekaterinai II, pastatyta Butyrkų kalėjimo tvirtovė (architektas M. Kazakovas), 1879 m. jos vietoje – Centrinis persiuntimo kalėjimas. Vėliau, ypač TSRS metais, kalėjimas ne kartą perstatytas ir plėstas. Per Butyrkų kalėjimą į Sibiro katorgą ir tremtį buvo siunčiami kaliniai iš visos Rusijos imperijos europinės dalies. Čia kalėjo 1863 m. sukilimo dalyviai, vėliau narodovolcai, kiti politiniai kaliniai, t. p. kriminaliniai nusikaltėliai. Režimas buvo ypač griežtas. Tarybų valdžios metais Butyrkų kalėjimas paverstas NKVD tardymo kalėjimu. Jame vienu metu kalėjo iki 20 000 kalinių, po 70–100 žmonių kamerose, skirtose 25-50 žmonėms.

Kalėjimo kompleksą sudaro 20 trijų aukštų korpusų, kuriuose 434 kameros, iš jų 101 bendro režimo, 32 karceriai.

Lietuviai
---------

Butyrkose kalėjo ir lietuvių, tarp jų:

* Kazys Grinius, 1889 m.
* Julius Čaplikas, (sušaudytas)
* Antanas Gustaitis, (sušaudytas)
* Palaimintasis kankinys arkivyskupas Teofilius Matulionis
* Augustinas Voldemaras (čia mirė)
* Antanas Povilaitis,
* Kazys Skučas, (sušaudytas)
* Jonas Žemaitis, (sušaudytas)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aldona Juodvalkytė. *Butyrkų kalėjimas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 669 psl.

Koordinatės: 58°03′36″š. pl. 114°18′00″r. ilg.﻿ / ﻿58.0600°š. pl. 114.3000°r. ilg.﻿ / 58.0600; 114.3000

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Butyrkų kalėjimas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 0°48′ p. pl. 89°24′ v. ilg.﻿ / ﻿0.800°š. pl. 89.400°r. ilg.﻿ / 0.800; 89.400

San Kristobalio sala
**San Kristobalio sala** (isp. *Isla de San Cristóbal* – „Šv. Kristoforo sala") – toliausiai į rytus nutolusi Galapagų salyno sala (Ekvadoras). Plotas 558 km².

Sala vulkaninės kilmės, geologiškai seniausia visuose Galapaguose. Paviršiaus aukštis iki 730 m. Ugnikalnio krateryje telkšo didžiausias salyno ežeras – El Chunkas. San Kristobalyje sutinkami fregatiniai paukščiai, jūrų liūtai, Galapagų vėžliai, mėlynkojai ir raudonkojai padūkėliai, kirai, delfinai.

Saloje gyvena apie 5600 gyventojų, susitelkusių salos pietvakariuose esančioje Puerto Bakeriso Moreno gyvenvietėje. Verčiamasi žvejyba, turizmu. Yra lėktuvų pakilimo takas.

* Jūrų liūtaiJūrų liūtai
* El Chunko lagūnaEl Chunko lagūna
* Puerto Bakeriso MorenasPuerto Bakeriso Morenas
* Fregata minor*Fregata minor*
* Microlophus bivittatus*Microlophus bivittatus*
* Schistocerca melanocera*Schistocerca melanocera*
* Zalophus californianus wollebaeki*Zalophus californianus wollebaeki*
**Finansinių rodiklių analizė** yra viena iš svarbiausių įmonės valdymo funkcijų, kurią atlieka finansų analitikai ar įmonės buhalteriai. Analizė atliekama remiantis įmonės apskaitos informacija ir padeda laiku atskleisti įvairių veiklos sričių efektyvumą, numatyti trūkumus bei imtis veiksmų jiems pašalinti. Duomenys imami iš balanso ar pelno (nuostolio) ataskaitos, rečiau iš pinigų srautų ataskaitos.

Finansinius rodiklius naudoja

* kreditoriai skolindami lėšas, taip siekdami sumažinti kredito riziką.
* investuotojai ir įmonių savininkai norėdami įvertinti įmonės praėjusių metų rezultatus ar jų dinamiką.
* investuotojai norėdami įsigyti naujos įmonės akcijas.

Finansinių rodiklių analizė atliekama kartu įvertinant ir kitus finansinius verslo vertės aspektus ir neturėtų būti atskirta. Dažniausiai finansiniai rodikliai skaičiuojami vertinant finansinę atskaitomybę. Skaičiuodami rodiklius analitikai įvertina įmonės finansinę būklę ir matydami trūkumus gali iškelti klausimus kodėl taip yra bei analizuoti priežastis dėl ko susidarė tokia situacija. Finansiniai rodikliai naudojami palyginimui tarp

* tarp vienos šakos įmonių,
* tarp skirtingų pramonės šakų,
* tiria įmonės veiklą įvairiais laikotarpiais
* lygindami įmonės ir tos šakos įmonių vidurkius

Lyginant rodiklius svarbu nepažeisti rodiklių palyginamumo principo ir yra pavojinga lyginti skirtingų šakų ar skirtingos kapitalo struktūros įmonių rodiklius, taip pat reikia atsižvelgti į konkurencijos sąlygas rinkoje, kurioje įmonė veikia.

Rodiklių grupės
---------------

### Pelningumo rodikliai

* Bendrasis pelningumas
* Veiklos pelningumas
* Grynasis pelningumas
* Turto pelningumas (ROA)
* Nuosavybės grąža (ROE)
* Investicijų pelningumas (ROI)

### Likvidumo rodikliai

* Bendrasis likvidumo rodiklis
* Skubaus likvidumo rodiklis
* Apyvartinis kapitalas

### Kapitalo struktūros rodikliai

* Skolų – turto santykis (DR)
* Palūkanų padengimo koeficientas (TIER)
* Skolų – nuosavybės santykis (DTER)

### Turto panaudojimo efektyvumo rodikliai

* Atsargų apyvartumas
* Gautinų sumų apyvartumas
* Mokėtinų sumų apyvartumas
* Ilgalaikio turto apyvartumas (FATR)
* Turto apyvartumas (TATR)

Nuorodos
--------

* Finansiniai rodikliai
* Finansų analizė
| Rimkūnų dvaras |
| --- |
| Dvaro sodyba, 2019 m. pavasaris Dvaro sodyba, 2019 m. pavasaris |
| Vieta | Rimkūnai |
| Įkurtas | 1853 m. |
| Bajorų giminės | PuzinaiKarpiaiSteponas Jonas ChodakauskasKarolis Dineika |

**Rimkūnų dvaras** – dvaras Rimkūnuose (Linkuvos valsčius), dab. Pakruojo rajono savivaldybės teritorijoje, Linkuvos seniūnijoje.

Istorija
--------

Dvaras priklausė dvarininkų Puzinų, Karolinai Puzinaitei ištekėjus už Benedikto Karpio, nuo 1797 m. – Karpių giminei. Kraštotyrininkės Rimos Žemrietaitės iš žmonių pasakojimų užrašytose istorijose Rimkūnų dvaras prisimenamas kaip nedidelis, tik 275 hektarus žemės teturintis, tačiau gerai tvarkomas, su raudonų plytų rūmu, dengtu skarda, dideliu sodu ir parku su alėjomis. 1808 m. Ignotas Karpis dvaro valstiečius atleido nuo baudžiavos. Vėliau dvarą valdė Eustachijus Karolis Karpis, Konstantinas Karpis, jo brolis Felicijonas Karpis. Iki Pirmojo pasaulinio karo dvarą nuomojo lenkų bajorų kilmės Steponas Jonas Chodakauskas, būsimosios prezidentienės Sofijos Smetonienės dėdė.

1922 m. dvaras buvo išparceliuotas. Apylinkės gyventojai pasidalijo į dvi grupes. Vieni siekė, kad dvaro sodyba būtų perduota bažnyčiai, kiti – kad mokyklai. Po ilgų ginčų rūmas, tvartas ir rūsys atiteko mokyklai, čia įsikūrė Rimkūnų pradinė mokykla. Likusieji pastatai išdalyti naujakuriams, gavusiems Rimkūnų dvaro žemės.

Vienas iš jų, Linkuvos gimnazijos inspektorius Karolis Dineika, suremontavo dvaro kumetyno pastatą, uždėjo raudonų čerpių stogą, moderniai įsirengė kambarius gyventi bei, nusipirkęs žemės, įkūrė ūkį, valdžiusį 21 ha žemės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Janina Šaparnienė. Rimkūnų dvarą gaubia tyla. Šiaulių kraštas, 2011 m. lapkričio 18 d.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Filė** (gr. φυλή 'klanas. žmonės', iš sen.gr. φύεσθαι  'būti kilusiam') – bendruomenė, gimininis junginys, klanas senovės Atikoje. Vėliau filėmis ėmė vadinti teritorinius Atikos vienetus, kuriose šios bendruomenės gyveno. Gimininės filės paprastai būdavo sudarytos iš 3 fratrijų (dorėnų - iš 4 fratrijų). Filė buvo bendruomenė, turinti savus žynius, savo karinį dalinį, kuris irgi buvo vadinamas *file* ir kuriam vadovavo *filarchas*.

Atėnai
------

Solono laikais Atėnuose buvo 4 filės, kurios į miesto tarybą deleguodavo po 100 žmonių. 508-507 m. pr. m. e. Kleistenas sukūrė 10 naujų administracinių filių, senosioms filėms, kurios buvo labai priklausomos nuo kilmingųjų giminių, tik religines funkcijas. Naujosios filės buvo sudalintos į tritijas (miesto, pakrantės, kalnų) ir demus. Kiekvieną naująją filę miesto taryboje (bulėje) atstovavo penkiasdešimt žmonių. 

Visa teritorija buvo padalinta į tris zonas - miesto, pakrantės ir gilumos. Kiekviena zona buvo padalinta į 10 tritijų ('trečdalių'), kiekvienai buvo priskirta nuo 1 iki 10 demų - gyvenviečių, kaimų ar miesto kvartalų iš 139 tuo metu buvusių. Trys tritijos (miesto, pakrantės ir gilumos) sudarė *filę* (klaną ar gentį), kurių buvo 10. Kiekviena filė buvo pavadinta vietinio herojaus vardu, gyventojai joms priklausė geografinių principu, jų paveldėjimas buvo realizuojamas pagal vyrišką liniją. 

Daug visuomeninių funkcijų imta vykdyti pagal files:

* Kiekviena filė tapo baze, kuri sudarydavo savo karinį dalinį, vadovaujamą filarcho.
* Filės buvo rinkiminės apygardos renkant magistratus - filarchus, miesto tarybos narius (50 žmonių iš filės), prisiekusiuosius ir kitus įvairius pareigūnus.
* Filės sudarydavo bėgikų, šokėjų, dainininkų grupes įvairioms šventėms.

Kiekviena filė turėjo savo oficialius asmenis, savo šventyklas. 

Filės turėjo savo oficialią tvarką: *Erechtheis*, *Aigeis*, *Pandionis*, *Leontis*, *Akamantis*, *Oineis*, *Kekropis*, *Hipponthotis*, *Aiantis* ir *Antiochis*.

Sparta
------

Spartos miestas buvo įkurtas po to, kai tose vietose įsikūrė dorėnų kraustymosi metu atvykusios trys dorėnų filės – dimanai, hylėjai ir pamfilai.
| **Lipoptena cervi** |
| --- |
| Briedmusė (*Lipoptena cervi*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Dvisparniai  *( Diptera)* |
| Šeima: | Briedmusės  *( Hippoboscidae)* |
| Gentis: | *Lipoptena*  *( Lipoptena)* |
| Rūšis: | Briedmusė  *( Lipoptena cervi)* |

 |

**Briedmusė** (*Lipoptena cervi*) – dvisparnių vabzdžių (*Diptera*) eilei priklausantis kraujasiurbis vabzdys.

Paplitusi Eurazijos vidutinių platumų miškuose (Europoje, Sibire, šiaurės Kinijoje), taip pat pateko ir į Šiaurės Ameriką.

Tai 5–7 mm ilgio rudos spalvos vabzdys. Briedmusė turi dideles, kibias galūnes, todėl primena peraugusią erkę. Maitinasi briedžių ir elnių krauju. Kūnas plokščias, minkštas, lankstus, slidus, todėl vabzdys patekęs ant odos sunkiai pašalinamas. Briedmusės kūnas pritaikytas judėti glotniame elninių žvėrių kailyje, o kibios naguotos kojelės leidžia išsilaikyti bei judėti. Vabzdys laikosi žolėje, krūmuose ar lapuočiuose medžiuose. Auką nustato pagal iškvepiamą anglies dvideginį. Ją aptikusios skrenda pulkais tiesiai į tikslą, tačiau paprastai atstumas nebūna didesnis kaip 50 metrų. Patekus ant kailio vabzdžio gležni sparnai dažniausiai nulūžta, o pats gyvūnas priglunda prie odos ir siurbia kraują. Kas 6–8 dienas briedmusė pagimdo lervutes, kurios krinta žemėn, įsirausia gilyn ir joje virsta lėliukėmis. Šios vystosi 3–4 mėnesius.

Briedmusės dažniausios pelkėtuose lapuočių miškuose. Gausiausiai skraido vasaros gale ir rudens pradžioje, kai oro temperatūra svyruoja apie 10–15 °C. Po pirmųjų šalnų jų sumažėja, nors šiltais rudenimis laikosi iki spalio pabaigos.

Briedmusių aukomis yra briedžiai ir įvairių rūšių elniai, tačiau šie vabzdžiai taip pat puola ir žmones, šunis, barsukus. Iš žmogaus kraujo nesiurbia, bet kanda. Įkandimo vietoje gali likti guzas.

Nuorodos
--------

* Žengiantiems į miškus grybų – perspėjimas Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Butrinto nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Romėnų teatras Butrinte Romėnų teatras Butrinte |
| **Vieta:** | Albanija |
| 

Žemėlapis rodantis Butrinto nacionalinis parkas vietą.Butrinto nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 39°44′0″ š. pl. 20°01′0″ r. ilg.﻿ / ﻿39.73333°š. pl. 20.01667°r. ilg.﻿ / 39.73333; 20.01667Koordinatės: 39°44′0″ š. pl. 20°01′0″ r. ilg.﻿ / ﻿39.73333°š. pl. 20.01667°r. ilg.﻿ / 39.73333; 20.01667 |
| **Plotas:** | 29 km² |
| **Įkurtas:** | 2000 m. |
|  **Vikiteka:** | Butrinto nacionalinis parkas |

**Butrinto nacionalinis parkas** sukurtas 2000 m. kovo mėnesį pietinėje Albanijoje. Jis apima 29 km² istorinio landšafto, kuriame saugomi archeologiniai paminklai ir gamtinė aplinka.

Butrinto nacionalinis parkas priklauso UNESCO pasaulio paveldo objektų sąrašui. Tai viena svarbiausių šalies archeologijai vietų, nes radiniai čia apima laikotarpį nuo bronzos amžiaus iki XIX a. Dalis svarbiausių paminklų yra išlikę, tarp jų miesto sienos, Didžioji bazilika, teatras ir Venecijos pilys. Archeologinius paminklus supa miškai, kurių sudėtinga ekosistema susijusi su šalia esančiu Butrinto ežeru, kuris per Vivari protaką išteka į Jonijos jūrą. Dėl istorinių paminklų ir gamtinės aplinkos derinio Butrintas turistų yra mėgstamas jau nuo XVIII-XIX a.

Parkas įkurtas bendradarbiaujant Albanijos kultūros ministerijai, 2002–04 m. vadovaujamai Edi Ramos, ir UNESCO, ICROM ir ICOMOS. Pagrindinis tikslas buvo sukurti subalansuotą kultūrinio paveldo objektą, įtraukiant vietos bendruomenes ir nacionalinis institucijas. ŠIs parkas turėjo būti pavyzdiniu modeliu kitiems Albanijos parkams. Vadovaujant pirmajam parko direktoriui Auron Tare, jis tapo svarbiu praktinių mokymų centru archeologinių metodikų taikymo srityje. Parkas organizuoja teatro, koncertinius pasirodymus. 2005 m. parką aplankė 55 000 turistų.
| **Nikolajus Breikšaslatv. *Nikolajs Breikšs*** |
| --- |
| Gimė | 1911 m. sausio 10 d.Mogiliavas, Rusijos imperija |
| Mirė | 1972 m. rugpjūčio 1 d. (61 metai)Ryga, Latvijos TSR |
|  |
| Veikla | latvių tapytojas |
| Organizacijos | Latvijos dailės akademija |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Alma mater | Latvijos dailės akademija |

**Nikolajus Breikšas** (latv. *Nikolajs Breikšs*, 1911 m. sausio 10 d. Mogiliavas, Rusijos imperija – 1972 m. rugpjūčio 1 d. Ryga, Latvijos TSR) – latvių tapytojas.

Biografija
----------

1937 m. baigė Latvijos dailės akademiją, nuo 1945 m. joje dėstė; nuo 1971 m. profesorius.

Kūryba
------

Nuo 1935 m. dalyvavo parodose. Nutapė natiurmortų („Natiurmortas su antimi" 1949 m. „Tetervinai" 1960 m. „Medus" 1964 m.), buitinės tematikos kompozicijų („Gausus derlius" 1957 m.). Sukūrė akvarelių, iliustravo knygų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Nikolajus Breikšas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 464 psl.