recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Austrijos baudžiamasis kodeksas** (vok. *Strafgesetzbuch*, *StGB*, *öStGB* arba *StGB-AT*) – Austrijos Federacinės Respublikos baudžiamasis kodeksas, pagrindinis Austrijos baudžiamosios teisės šaltinis. Priimtas 1974 m. sausio 23 d. Įsigaliojo 1975 m. sausio 1 d.

Istorija
--------

Teisyno pirmtakai - Habsburgų dinastijos partikuliariniai baudžiamieji teisynai, žinomi jau nuo XVI a. taip pat Vokietijos imperatoriaus Karolio V baudžiamasis teisynas (*Constitutio Criminalis Carolina*). Pirmą kartą baudžiamojo proceso ir materialinė baudžiamoji teisė Austrijos žemėse suvienodinta 1768 m. *Constitutio Criminalis Theresiana* teisyne, kuris iki savo įsigaliojimo paseno ir 1787 m. buvo pakeistas „Jozefianos" (vok. *Josefinische Strafgesetzbuch*). 

BK sudaro Bendroji dalis (1-74 paragrafai) ir Ypatingoji dalis (75-324 paragrafai).

Literatūra
----------

* Helmut Fuchs: *Österreichisches Strafrecht. Allgemeiner Teil I.* 7. Auflage. Springer, Wien/New York 2008. ISBN 978-3-211-74422-2

Nuorodos
--------

* Tekstas (RIS sistemoje, vokiečių k.)
* 1975 m. variantas (PDF; 4,42 MB)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Australopithecus africanus** |
| --- |
| (Australopithecus africanus)(*Australopithecus africanus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Primatai  *( Primates)* |
| Šeima: | Hominidai  *( Hominidae)* |
| Gentis: | Australopitekai  *( Australopithecus)* |
| Rūšis: | Australopitekas  *( Australopithecus africanus)* |

 |
| Binomas |
| ***Australopithecus africanus***Dart, 1926 |

Australopithecus africanus
**Australopitekas** (*Australopithecus africanus*) – buvo į žmones panaši išnykusi primatų (*Primates*) rūšis, gyvenusi maždaug prieš 1-5 milijonus metų. Daugiausia jų rasta Pietų ir Rytų Afrikoje. Manoma, kad tai tarpinė grandis tarp žmogbeždžionių ir dabartinių žmonių (*Homo sapiens*). Australopitekų (lot. australis – pietinis + gr. pithecos – beždžionė) terminą sukūrė Witwatersrand'o universiteto Pietų Afrikoje anatomijos profesorius Raymond Dart, 1925 m. taip pavadinęs fosilizuotą kaukolę iš Taung akmens skaldyklų.

Sprendžiant pagal trijų milijonų metų senumo griaučius, rastus 1974 metais Afrikoje, australopitekų kaukolė buvo beždžioniška, smegenys palyginti nedidelės, tačiau rankos trumpos ir jie galėjo vaikščioti stati dviem kojomis. Australopitekų smegenys tesudarė 35 % dabartinio žmogaus smegenų, kaukolės talpa 350-600 cm³. Jų ūgis buvo apie 1,3 m, kūno svoris galėjo siekti 25-50 kg.

Veidas prognatiškas, ryškūs antakių lankai, iltiniai dantys mažesni, o krūminiai didesni, nėra beždžionėms būdingos diastemos. Neabejotinai vaikščiojimui dviem kojomis pritaikyti griaučiai (stuburo, dubens, kelio sąnario sandara); tai tiesiogiai liudija ir 3-4 mln. m. senumo pėdų įspaudai (Laetoli, Tanzanija). Santykinai ilgos rankos, išlaikiusios primityvius bruožus, rodo prisitaikymą laipioti medžiais (ilgi lenkti pirštai, mentės sąnarinės duobės padėtis). Skeleto anatomija rodo, kad nors australopitekai galėjo vaikščioti žeme dviem kojomis, dalį laiko jie greičiausiai vis dar praleisdavo medžiuose, miegodami, maitindamiesi ar slėpdamiesi nuo plėšrūnų.



|  |  |
| --- | --- |
|  | Šis straipsnis yra tapęs savaitės straipsniu. |
| **Martin Varsavsky** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1960 m. balandžio 26 d. (63 metai)Argentinoje |
|  |
| Veikla | verslininkas, bendrovės FON ir to paties pavadinimo bevielio interneto dalijimosi tinklo įkūrėjas. |

**Martin Varsavsky** (g. 1960 m. balandžio 26 d. Argentinoje) – verslininkas, bendrovės FON ir to paties pavadinimo bevielio interneto dalijimosi tinklo įkūrėjas.

Gimė Argentinoje, Niujorko universitete baigė bakalauro studijas, tarptautinių santykių magistro bei MBA laipsnius įgijo Kolumbijos universitete.

Veikla
------

Per 20 m. Martinas įkūrė 7 bendroves (dėl to vadinamas *serijiniu verslininku*).
Pirmąją bendrovę Varsavskis įkūrė 1984 m. Tai buvo nekilnojamo turto bendrovė Urban Capital Corporation.
1986 m. Varsavskis įsteigė Kanadoje biotechnologijų bendrovę Medicorp Services, vieną pirmųjų pradėjusių tirti AIDS ligą.

M. Varsavskis 2005 lapkritį įsteigė bendrovę FON, siekdamas sukurti pasaulinę internautų bendruomenę, kurios nariai dalintųsi bevielio tinklo prieiga.

M. Varsavskis taip pat yra Instituto de Empresa profesorius bei valdybos narys, Safe Democracy Foundation bei savo vardo fondo Varsavsky Foundation steigėjas.

Nuorodos
--------

* Varsavskio biografija Archyvuota kopija 2008-01-23 iš Wayback Machine projekto.
* Apie Viatel's call - back verslą Archyvuota kopija 2006-10-16 iš Wayback Machine projekto.
| Martin Sheen |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Ramón Antonio Gerardo Estévez |
|  |
| Gimė | 1940 m. rugpjūčio 3 d. (80 metų) Deitonas, Ohajas |
|  |
| Šalis |  JAV |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
| Kitas Karuteris„Badlands", 1973 m.Kpt. Vilardas„Šių dienų apokalipsė", 1979 m. |
| Apdovanojimai |
| 2000/2001 m. – Kino aktorių gildijos apdovanojimas – Geriausias aktorius („The West Wing")2001 m. – Auksinis gaublys – Geriausias aktorius („The West Wing") |

**Ramonas Antonijus Cherardas Estevesas** (isp. *Ramón Antonio Gerardo Estévez*; g. 1940 m. rugpjūčio 3 d.), geriau žinomas sceniniu **Martino Šyno** vardu (angl. *Martin Sheen*) – JAV aktorius, labiausiai žinomas dėl prezidento Josiah Bartlet vaidmens televizijos seriale „The West Wing", rodyto 1999–2006 m. laikotarpiu. Taip pat atliko žymius vaidmenis filmuose „Badlands" (1973 m.), „Šių dienų apokalipsė" (1979 m.), „Volstrytas" (1987 m.), „Infiltruoti" (2006 m.), „Nepaprastas Žmogus Voras" (2012 m.). Įgarsino vieną iš pagrindinių kompiuterinių žaidimų serijos „Mass Effect" antagonistą.

Kai kurių kino kritikų laikomas vienu iš geriausių aktorių, nepaisant vaidybos pripažinimo nelaimėjusių Oskaro apdovanojimo. Už kapitono Vilardo vaidmenį filme „Šių dienų apokalipsė" buvo nominuotas BAFTA apdovanojimui. Pelnė Auksinio gaublio ir du Kino aktorių gildijos apdovanojimus už vaidmenį TV seriale „The West Wing". Taip pat pelnė Emmy už vaidmenį situacijų komedijoje „Murphy Brown".

Nuo 1989 m. turi savo žvaigždę Holivudo šlovės alėjoje. Aktorius turi tris sūnus (Emilijų, Ramoną ir Karlosą) ir dukrą vardu Renė. Visi jie yra aktoriai ir visi, išskyrus vieną, nusprendė pasilikti savo tikruosius vardus pradėdami aktoriaus karjerą, tik Karlosas pasirinko tėvo sceninį vardą ir tapo žinomas kaip Čarlis Šynas.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑  Atskleista televizijos šou *Inside the Actors Studio* interviu metu, 2003 m. gegužės 18 d.

Nuorodos
--------

* imdb.com: Martin Sheen
**Antrasis laiškas korintiečiams** – vienas iš trylikos, manoma, apaštalo Pauliaus parašytų laiškų.

Šiame laiške apaštalas Paulius moko apie tarnavimo Jėzui Kristui esmę. Šis tarnavimas neturįs nieko bendra su žmonių raginimu laikytis įstatymų. Jo rezultatai priklausą vien nuo Šventosios Dvasios, o tikslas – sutaikyti žmones su Dievu per Jėzų Kristų. Kai tai įvyksta, pasak Pauliaus, vyrai ir moterys tampa naujais žmonėmis, kuriems Dievas suteikė galimybę gyventi visiškai kitą gyvenimą.

Turinys
-------

Antrasis laiškas korintiečiams pradedamas pasveikinimais ir padėka. Toliau rašoma apie Pauliaus kelionės planus, tikrąją dvasinę tarnystę, gyvenimą amžinybės šviesoje, krikščioniškos tarnystės kainą. Užrašytas apaštalo Pauliaus kreipimasis į bažnyčią. Laiškas baigiamas pamokymais ir palaiminimu.

Parašymo vieta ir laikas
------------------------

Gali būti, kad šį laišką Paulius parašė kur nors Makedonijoje, šiaurinėje Graikijos dalyje, kurios sostinė buvo Filipai, veikiausiai praėjus metams ar dvejiems nuo Pirmojo laiško korintiečiams parašymo. Atrodo, kad Korinto bažnyčios nepaveikė ankstesnis apaštalo kreipimasis, todėl Paulius dar sykį juos aplankė ir paskui pasiuntė antrą laišką. Pauliaus draugas Titas pranešęs jam, jog Korinto krikščionys nuoširdžiai priėmę jo pamokymus, taigi šis laiškas esąs malonus Pauliaus atsakymas korintiečiams.[1]

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biblijos enciklopedija. Alna litera. Vilnius, 1992. 103 psl.

Nuorodos
--------

* Pirmasis laiškas korintiečiams
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*
Koordinatės: 55°07′29″š. pl. 25°04′48″r. ilg.﻿ / ﻿55.124588°š. pl. 25.080002°r. ilg.﻿ / 55.124588; 25.080002

|  Kiauklių Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kaišiadorių |
| **Dekanatas** | Širvintų |
| **Savivaldybė** | Širvintų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kiaukliai |
| **Adresas** | Bažnyčios g. 44 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 2000 m. |

**Kiauklių Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Kiauklių kaime, Kiauklių ežero pietrytiniame krante, prie kelio  **4311**  Šešuolėliai II–Kiaukliai .

Istorija
--------

Kiaukliuose XVI a. antrojoje pusėje buvo palivarkas, kuris priklausė Vilniaus vyskupo Šešuolių dvarui 1758 m. vyskupas Mykolas Jonas Zenkovičius naujai pastatytos Kiauklių bažnyčios altarijai dovanojo Vazgūnų kaimą su palivarku.

1817 m. senoji bažnyčia buvo perstatyta. 1858 m. jai pakeisti sienojai. 1831 m. Kiauklių bažnyčia tapo filija. 1869 m. iškėlus iš Kiauklių kunigą, valdžia neleido skirti kito dvasininko. Policija pateikė neteisingus duomenis, taip „įrodydama", kad bažnyčia nereikalinga. 1871 m. liepos 3 d. vidaus reikalų ministras įsakė ją uždaryti ir nugriauti. Tikintieji atvykusių griauti kareivių prie bažnyčios neprileido. 1872 m. sausio 20 d. įsaku maldos namai grąžinti. Kiauklių bažnyčios gynimas sustabdė beatodairišką Vilniaus vyskupijos bažnyčių uždarinėjimą.

1906 m. patvirtintas naujos medinės bažnyčios projektas (autorius - Tomas Tišeckis). 1909 m. pradžioje komisija priėmė pastatytą bažnyčią, joje leista rengti pamaldas. 1912–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.

Architektūra
------------

Laikinieji maldos namai iki bažnyčios atstatymo 2000 m.
1941 m. raudonarmiečiai, bėgdami nuo vokiečių, bažnyčią padegė. Liko tik akmeniniai pamatai. Okupacijos metais tarybų valdžia leidimo naujos bažnyčios statyboms nedavė. Vietos gyventojai maldos namus įrengė buvusioje prieglaudoje (globos namuose).

2000 m. ant karo metais sudegintos bažnyčios pamatų buvo pastatyta nauja šventovė. Prie bažnyčios stovi kryžius, koplytstulpis ir senoji mūrinė varpinė.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kredito kortelės.
**Mokėjimo kortelė** arba **banko kortelė** – atsiskaitomoji negrynaisiais pinigais priemonė. Atsiskaitant kortelėmis, už prekes ar paslaugas jų pardavėjui tiesiogiai sumoka kliento bankas.

Klientas yra identifikuojamas pagal kortelės magnetinėje juostelėje ar luste esančią informaciją, arba pagal ant kortelės užrašytus duomenis – ją išleidusią organizaciją, numerį, galiojimo laiką, naudotojo vardą ir pavardę, papildomą internetinį kodą.

Atsiskaitant kortelėmis, paprastai reikalaujama pasirašyti ant pirkimo čekio ar įvesti kortelės PIN kodą.

Kredito kortelių dydį ir formą apibrėžia ISO 7810 standartas.

Mokėjimo kortelių rūšys
-----------------------

### Pagal kreditingumo tipą

* Kredito kortelė – kortelė, paprastai išduodama su kredito limitu, t. y. su galimybe išleisti daugiau pinigų, nei yra sąskaitoje.
* Debeto kortelė – kortelė, paprastai išduodama be kredito limito, t. y. be galimybės išleisti daugiau pinigų, nei yra sąskaitoje.

Esminis skirtumas tarp šių kortelių rūšių – tai kad su kreditinėmis kortelėmis bankai paprastai siūlo papildomų privilegijų bei galimybę atsiskaityti prekybos vietose, rezervuoti vietas viešbučiuose, lėktuvo bilietus, išsinuomoti automobilį ir pan.

Debeto kortelių naudojimo mokesčiai paprastai yra mažesni, nei kreditinių kortelių.

### Pagal naudojamas technologijas

* Magnetinė kortelė – mokėjimo kortelė, kurioje duomenys yra saugomi magnetinėje juostelėje.
* Lustinė kortelė – tai mokėjimo kortelė, kurioje duomenys yra saugomi luste (mikroprocesoriuje). Jos yra žymiai saugesnės, jas sunkiau nukopijuoti.
| **Martin Lichtenstein** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1780 m. sausio 10 d.Hamburgas, Vokietija |
| Mirė | 1857 m. rugsėjo 2 d. (77 metai)Kylis, Vokietija |
| Pilietybė | vokietis |
|  |
| Veikla | tyrinėtojas, zoologas |
| Sritis | zoologija |
|  |
|  **Vikiteka** | Martin Lichtenstein |

**Martinas Lichtenšteinas** (vok. *Martin Hinrich Carl Lichtenstein*; 1780 m. sausio 10 d. Hamburgas, Vokietija – 1857 m. rugsėjo 2 d. Kylis, Vokietija) – vokiečių gydytojas, tyrinėtojas ir zoologas, Antono Lichtenšteino sūnus. Buvo pirmasis Berlyno zoologijos sodo direktorius.

Martinas Lichtenšteinas medicinos mokėsi Jėnoje ir Helmštede. Po to, 1802–1806 m. keliavo po Pietų Afriką, kurioje tarnavo Gerosios Vilties kyšulio gubernatoriaus leibmediku. 1811 m. tapo pirmuoju, Berlyne esančio Berlyno Frydricho Vilhelmo universiteto zoologijos katedros profesoriumi. 1813 m. buvo Berlyne esančio, gamtos istorijos muziejaus direktoriumi.

Lichtenšteinas buvo pirmojo Berlyno zoologijos sodo iniciatorius ir direktorius. 1841 m. jis įtikino Prūsijos karalių Frydrichą Vilhelmą IV nupirkti žemės sklypą, reikalingą zoologijos sodui.

Be to Lichtenšteinas buvo muzikaliai gabus. Buvo Berlyno Vokalinio meno akademijos narys. 1841 m. parašė didelį, jubiliejinį dainų rinkinį, skirtą 50-osioms Vokalinio meno akademijos įkūrimo metinėms paminėti. Glaudžiai susirašinėjo su kompozitoriumi Karlu Vėberiu. Be to, nuo 1811 m. buvo geros reputacijos Nelegalios Berlyno visuomenės narys.

Jo garbei pavadinta Lichtenšteino antilopė (*Alcelaphus lichtensteinii*).

Bibliografija
-------------

Standartinis autoriaus trumpinys **Licht.** yra naudojamas nurodyti šį asmenį kaip autorių, cituojant lotynišką binomą
* Hinrich Lichtenstein: *Reisen im südlichen Afrika*, 1810
* Hinrich Lichtenstein: *Zur Geschichte der Sing-Akademie in Berlin. Nebst einer Nachricht über das Fest am funfzigsten Jahrestage Ihrer Stiftung und einem alphabetischen Verzeichniss aller Personen, die ihr als Mitglieder angehört haben.* Verlag Trautwein, Berlin 1843.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Berlin-Kalender* des *Luisenstädtischer Bildungsverein|Luisenstädtischen Bildungsvereins*
**STOXX Europe 600** arba **STOXX 600 indeksas** – akcijų indeksas, atspindintis pokyčius Vakarų Europos šalių rinkose. Pristatytas 1998 m. Vienas iš pagrindinių „Deutsche Börse" ir tuo pačiu pasaulio indeksų, kartais pristatomas kaip amerikietiškojo „S&P 500" atitikmuo Europos rinkoje. Indeksą sudaro įvairaus rinkos kapitalizacijos dydžio akcinių bendrovių 17-oje Europos šalių. Kitaip nei „Euro Stoxx 50" neapsiriboja tik eurozonos šalių rinkomis.

„STOXX Europe 600" rodo didžiąją dalį Europos akcijų biržų kapitalizacijos. Akcijų indeksą sudaro akcinės bendrovės iš 17-os Europos šalių (Austrija, Belgija, Danija, Suomija, Prancūzija, Vokietija, Airija, Italija, Liuksemburgas, Nyderlandai, Norvegija, Lenkija, Portugalija, Ispanija, Švedija, Šveicarija, Jungtinė Karalystė).

Išnašos
-------

1. ↑  „STOXX 600 indeksas". *blog.swedbank.lt*. Nuoroda tikrinta 2022-01-24.
2. ↑  „What Is STOXX?". *Investopedia*. Nuoroda tikrinta 2022-01-24.
3. ↑   - Stoxx Current Fact Sheet, Mar 2021
4. ↑  „Index guide" (PDF). STOXX. Nuoroda tikrinta 2017-02-03.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAkcijų indeksai |
| --- |
|  |
| Amerikos indeksai | 
DOW | NASDAQ | Nasdaq-100 | S&P 500 |
|  |
| Europos indeksai | 
CAC 40 | DAX | Euro Stoxx 50 | FTSE MIB | FTSE 100 | IBEX 35 | RTS | SMI | STOXX 600 |
|  |
| Pabaltijo ir Šiaurės šalių indeksai | 
OMX Copenhagen | OMX Helsinki | OMX Oslo | OMX Stockholm | OMX Riga | OMX Vilnius | OMX Tallinn |
|  |
| Azijos indeksai | 
CSI 300 | Hang Seng | Nikkei 225 | KOSPI | SENSEX | TOPIX |

 |
| **Martinas Gusiatinas** |
| --- |
| Gimė | 1942 m. vasario 21 d. (81 metai) |
|  |
| Veikla | Lietuvos verslo vadybininkas, Klaipėdos miesto savivaldybės politinis veikėjas |
| Partija | 
* 1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partija;
* 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partija.

 |
|  |
| Alma mater | 1966 m. Kauno politechnikos institutas |

**Martinas Gusiatinas** (g. 1942 m. vasario 21 d.) – Lietuvos verslo vadybininkas, Klaipėdos miesto savivaldybės politinis veikėjas.

Biografija
----------

Brolis Michailas Gusiatinas.

Nuo 1959 iki 1966 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Mašinų gamybos fakultete. Žaidė „Politechnikos" futbolo komandoje.

Nuo 1966 iki 1970 m. Klaipėdos „Baltijos" laivų statyklos inžinierius, 1970–1972 m. Medžio apdirbimo kombinato vyr. konstruktorius, 1972–1975 m. Požeminių darbų statybos tresto Nr. 193 vyr. konstruktorius, nuo 1975 m. iki 1987 m. Klaipėdos vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas, nuo 1987 m. iki 1999 m. AB „Naftos terminalas" generalinis direktorius, AB „Klaipėdos nafta" generalinis direktorius, nuo 1999 m. AB „Klaipėdos Smeltė" generalinis direktorius, prezidentas. 1995–1997 m. (LDDP sąraše) ir 2003–2007 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, nuo 2001 iki 2005 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Klaipėdos skyriaus narys.

Buvo Klaipėdos universiteto tarybos nariu.

Išnašos
-------

1. ↑  „Kas valdo Klaipėdos įmones?" 2008.03.19 08:11
| **SVT-38** |
| --- |
|  |
| **Tipas** | savitaisis šautuvas |
| **Variantai** | SVT-40 |
| **Konstruktorius** | Fiodoras Tokarevas |
| **Šalis** | TSRS |
| **Sukurtas** | 1938 |
| **Gamintas** | 1939–1940 |
| **Kalibras, mm** | 7,62 |
| **Šovinys, mm** | 7,62x53 mm |
| **Šaudymo sparta, n/min.** | 25-35 |
| **Svoris, kg** | 4,2 (be dėtuvės) + 0,5 (dėtuvė) |
| **Ilgis, mm** | 1225 |
| **Vamzdžio ilgis, mm** | 620 |
| **Pradinis greitis, m/s** | 768 |
| **Dėtuvė** | 10 |

**SVT-38** (rus. *СВТ-38*, *самозарядная винтовка Токарева образца 1938 г.*) – tarybinis 7,62 mm savitaisis šautuvas, sukonstruotas F. Tokarevo. Šis šautuvas turėjo pakeisti Mosino šautuvus. Patobulintas SVT-38 vadinamas SVT-40.

Ant SVT-38 būdavo dedamas 48 cm ilgio durtuvas.

SVT-38 buvo skirtas padidinti šaulių būrio ugnies galiai – keli būrio kareiviai turėjo būti ginkluoti SVT-38, likę – Mosino šautuvais. Kai kuriuose daliniuose visi šautuvai buvo SVT-38 (pvz. TSRS-Suomijos karo metu ties Ladogos ežeru veikusios slidininkų brigados). SVT-38 šautuvai labai padidino šaulių ugnies galią, tačiau juos reikėjo atidžiau prižiūrėti. Dėl prastos priežiūros SVT-38 gana dažnai užstrigdavo, todėl kareiviai juo skundėsi.

Žiemos karo metu Suomijos armija surinko apie 4000 trofėjinių šautuvų AVS-36 ir SVT-38, kuriuos suomių kareiviai mėgo ir kuriuos suomių kariuomenė naudojo iki 1961 m.

Dabar SVT-38 šautuvus labai vertina ginklų kolekcionieriai.

Nuorodos
--------

* Tokarev SVT-38 SVT-40 (USSR – Russia) Archyvuota kopija 2003-12-16 iš Wayback Machine projekto.
* Finn capture SVT38 – 1939 Tula
**Patetiškoji sonata** (Sonata fortepijonui Nr. 8 c−moll, op. Nr. 13) – vokiečių klasikinės muzikos kompozitoriaus Liudviko van Bethoveno kūrinys. 

Sonata parašyta apie 1798 m. Vienoje. Išleista su prancūzišku pavadinimu *Grande sonate pathétique*. Jos pavadinime „Patetiškoji" šiuo atveju reiškia „aistringa", „emocionali". Vienų tyrinėtojų tvirtinimu, L. van Bethovenas pats ją taip pavadino. Kitų tvirtinimu, tai padarė leidėjas kompozitoriui to nežinant. Sonata dedikuota kompozitoriaus draugui ir rėmėjui, princui Karlui fon Lichnovskiui. Muzikos vertintojai greitai rado jos panašumų su prieš du dešimtmečius V. A. Mocarto parašyta sonata fortepijonui Nr. 14 toje pačioje tonacijoje, tačiau „Patetiškoji sonata" jau neabejotinai yra savarankiškas jauno L. van Bethoveno kūrinys, atliktas tradicinėje klasikinės sonatos formoje. Jos leidimo sėkmingi pardavimai įtvirtino L. van Bethoveno vardą kaip vieno talentingiausių to meto kompozitorių ir pianistų Vienoje.

Sonatos dalys
-------------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 

|  |
| --- |
| I. Allegro di molto e con brio (07:00) |
|  |
|  |
| 

---

 |
| II. Adagio cantabile (04:58) |
|  |
|  |
| 

---

 |
| III. Rondo: Allegro (04:35) |
|  |
| Visi įrašai Musopen nuosavybė |
| 

---

 |

 |

„Patetiškoji sonata" skirta fortepijono atlikimui ir sudaryta iš trijų dalių. 

1. *Allegro di molto e con brio*. Prasidedanti tamsia ir dramatiška nuotaika, kuri pereina į sonatoms labiau įprastą lengvą ir greitą.
2. *Adagio cantabile*. Vidurinė dalis rami. Prasideda viena žinomiausių L. Bethoveno muzikinių temų, kuri dalyje pakartojama tris kartus su dviem įterptiniais epizodais.
3. *Rondo: Allegro*. Greita ir lengva rondo formos dalis, kurioje panaudotas motyvas iš pirmosios dalies antrosios temos.

Šaltiniai
---------

* *Delphi Masterworks of Ludwig van Beethoven (Illustrated)*. Delphi Classics, 2017.
* Betsy Schwarm, *Encyclopaedia Britannica*, 2013 m.

Nuorodos
--------

* „Patetiškosios sonatos" įrašai, natos IMSLP projekte
| Juodupis |
| --- |
| **Ilgis** | 5,4 km |
| **Baseino plotas** | 18 km² |
| **Ištakos** | Narmantai |
| **Žiotys** | Erla |
| **Šalys** | Lietuva |

**Juodupis** – upelis Vakarų Lietuvoje, šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Salantų regioniniame parke, kairysis Erlos intakas.

Geografija
----------

Ištakos yra Narmantų kaimo pietrytinėje dalyje, 0,69 km į pietryčius - rytus nuo kelių Mažonai–Žalgiriai ir Juodupėnai–Narmantai kryžkelės. Teka atvira vietove, pietryčių kryptimi. Iki Juodupėnų tvenkinio ir žemupyje vaga ištiesinta, paversta melioracijos kanalu. Į Erlą įteka Juodupėnų kaimo rytiniame pakraštyje, 0,3 km į šiaurę nuo tilto per Erlą kelyje  **2318**  Leliūnai–Juodupėnai–Erlėnai , 17,5 km nuo jos žiočių.

TvenkiniaiJuodupėnų tvenkinys (įrengtas 1979 m.). Prie tvenkinio įrengtas kempingas.
GyvenvietėsNarmantai, Jakštaičiai, Juodupėnai.
Dešiniajame krante yra Juodupėnų, kairiajame – Jakštaičių senosios kapinės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos Respublikos upių ir tvenkinių klasifikatorius
Koordinatės: 21°36′07″š. pl. 56°01′12″r. ilg.﻿ / ﻿21.602°š. pl. 56.020°r. ilg.﻿ / 21.602; 56.020

**Naujosios Imbarės dvaras** – dvarvietė šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 5 km į pietryčius nuo Salantų ir 2 km į pietvakarius nuo kelio  **169**  Skuodas–Plungė , Blendžiavos dešiniajame krante.

Geografija
----------

Dvaro valdos plytėjo tarp Imbarės, Gedgaudžių, Žeimių, Reketės ir Skaudalių kaimų. Dvaro žemėmis tekėjo Blendžiava ir dešinysis jos intakas Kūlupis.

|  |
| --- |
| Aplinkinės gyvenvietės |
|  | SALANTAI – 5 km | Gedgaudžiai | Žeimiai – 3 km |  |
| Imbarė |  |  |
| Skaudaliai | Sėleniai – 3 km | Reketė ŠATEIKIAI – 5 km |

Istorija
--------

Po baudžiavos panaikinimo išdalinus valstiečiams dirbamą žemę, Platelių dvarui likusioje plėšininėje Imbarės kaimo bendrųjų ganyklų žemėje grafai Šuazeliai-Gufjė XIX a. II pusėje įkūrė palivarką. Norėdami atskirti nuo kito Imbarėje buvusio dvaro, pavadino jį *Naująja Imbare*. Dvarui priklausė apie 120 ha žemės, kurios centrinėje dalyje, į rytus nuo kaimo, dešiniajame Kūlupio krante buvo pastatyta palivarko sodyba – administracinis pastatas su kumetynu ir pagalbiniais ūkiniais-gamybiniais pastatais, pasodintas didelis vaismedžių sodas.

Imbarės gyventojai ir dvaro kumečiai palivarką vadino *Tridvariu*. Esą, taip jis buvo pavadintas todėl, kad dvaro statybos darbams vadovavusį meistrą persekiojo viduriavimas, t. y. žem. *trida*.

1923 m. dvare buvo 2 kiemai ir 41 gyventojas. Prasidėjus Lietuvos žemės reformai, 1922 m. dvaras buvo paimtas valstybės nuosavybėn ir išparceliuotas, o jo žemė 1926 m. išdalinta kumečiams bei iš Salantų valsčiaus kilusiems Lietuvos kariuomenės savanoriams. Naujoji gyvenvietė buvo pavadinta Gaivališkės kaimu, o pora dvaro žemės sklypų priskirta Žeimių kaimui. Administracinis pastatas su sodu buvo perduotas Imbarės pradžios mokyklai, išlaikomai Kretingos apskrities savivaldybės.

Literatūra
----------

* Julius Kanarskas. Imbarės žemė: žvilgsnis į 755 metų praeitį. – Kretinga: Kretingos muziejus, 2008. – P. 17, 22

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos apgyventos vietos. – Kaunas, 1925. – P. 119
2. ↑  Vyriausybės žinios – 1927 m. lapkričio 22 d. – Nr. 262. – P. 9
| Juodupio senosios kapinės |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Juodupio senosios kapinėsJuodupio senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°36′15″š. pl. 21°33′04″r. ilg.﻿ / ﻿55.604100°š. pl. 21.551220°r. ilg.﻿ / 55.604100; 21.551220Koordinatės: 55°36′15″š. pl. 21°33′04″r. ilg.﻿ / ﻿55.604100°š. pl. 21.551220°r. ilg.﻿ / 55.604100; 21.551220 |

 |
| Vieta | Klaipėdos rajonas |
| Seniūnija | Veiviržėnų seniūnija |
| Plotas | 0,4 ha |
| Naudotas | XVII–XIX a. |
| Registro Nr. | u. k. 23090 / L474 / |

**Juodupio senosios kapinės**, vadinamos *Marų kapeliais* (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 23090, senas vertybės kodas – L474) – neveikiančios kapinės pietinėje Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Juodupyje (Veiviržėnų seniūnija), 1 km į šiaurę nuo kelio  **2202**  Klaipėda–Veiviržėnai–Endriejavas , Juodupio dešiniajame krante.

Kapinės
-------

Įrengtos miške, pakilesnėje vietoje, apie 30 m į vakarus nuo upelio vagos. Stačiakampio plano, pailgos šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 26 m ilgio, 14 m pločio.

Teritorijos plotas – 0,4 ha.

Istorija
--------

Veikė XVII–XVIII a. vadinamos Marų kapeliais (žem. *Maro kapalē*). Laidoti nuo Juodupio kaimo gyventojai. Kapines uždarius, XIX a. retsykiais laidoti apylinkės savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, užkrečiamų ligų aukos.
Nuo seno kapinėse stovėjo koplytėlė ir keli ąžuoliniai monumentalūs kryžiai. Pasakojama, kad kapinėse vaidendavosi: pasirodydavo liepsnelės.

1972 m. paskelbtos vietinės reikšmės archeologijos paminklu (AV482), 1997 m. įrašytos į kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L474), 2005 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas. – Vilnius, 1973. – P. 247, eil. Nr. 482
2. ↑  Kultūros vertybių apsaugos departamento direktoriaus 1997-11-12 įsakymas Nr. 317
3. ↑  Lietuvos kultūros ministro 2005-04-29 įsakymas Nr. ĮV-190 „Dėl nekilnojamųjų kultūros vertybių pripažinimo saugomomis"

Nuorodos
--------

* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. – Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. – F. 1, ap. 1, b. 10. – L. 5 Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
* Kultūros vertybių registras: Juodupio k. senosios kapinės
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Apie kitas žodžio baseinas reikšmes žr. Baseinas (reikšmės)*.

| Patheinasပုသိမ်မြို့ |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

PatheinasPatheinas

16°46′0″ š. pl. 94°43′0″ r. ilg.﻿ / ﻿16.76667°š. pl. 94.71667°r. ilg.﻿ / 16.76667; 94.71667﻿ (Patheinas)Koordinatės: 16°46′0″ š. pl. 94°43′0″ r. ilg.﻿ / ﻿16.76667°š. pl. 94.71667°r. ilg.﻿ / 16.76667; 94.71667﻿ (Patheinas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+6:30) |
|  |
| **Valstybė** | Mianmaro vėliava Mianmaras |
| **Teritorija** | Ajejarvadžio regionas Ajejarvadžio regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 298 594  |
|  |
|  **Vikiteka** | Patheinas |

**Patheinas** (mjan. ပုသိမ်မြို့ ; buv. **Baseinas**) – miestas ir uostas pietų Mianmare, Ajejarvadžio provincijos sostinė. Apie 300 tūkst. gyventojų (2006 m.).

Miestas įsikūręs prie Iravadžio upės deltos, 190 km į vakarus nuo Jangono. Yra uostas kurį gali pasiekti okeaniniai laineriai, geležinkelis. Ryžių apdirbimas ir eksportas, medienos kirtimas. Prekybinis centras. Miesto įžymybė – *Shwemokhtaw Paya* budistų šventykla, kurią pasak legendos įkūrė karalius Ašoka. Stūpos aukštis 46,6 m.

Patheino pavadinimas kilo nuo žodžio, *Pathi*, mjanmų kalboje reiškiančio musulmoną (mieste lankydavosi daug indų ir arabų pirklių). 1826 m. britai Patheine įrengė fortą.
JTO – universali, didžiausia tarptautinė organizacija
**Tarptautinė organizacija** – organizacija, įsteigta tarptautine sutartimi ar kitu tarptautinės teisės reglamentuojamu aktu ir turinti savo tarptautinį teisinį subjektiškumą; be valstybių tarptautinės organizacijos nariais gali būti ir kiti dariniai (JT TT komisijos 2004-2006 m. Tarptautinių organizacijų atsakomybės straipsnių projekto 2 straipsnis).

Požymiai
--------

* Steigiamasis aktas – tarptautinė sutartis ar kitas teisės aktas.
* Narystė.
* Atitiktis teisei.
* Nuolatinio pobūdžio tikslai.
* Institucinė struktūra (aukščiausia institucija, vykdomoji, administracinė ir kt.).
* Teisinis subjektiškumas.

Rūšys
-----

**Tarptautinė tarpvalstybinė organizacija** – tarptautine sutartimi įsteigta organizacija; tarptautinės teisės subjektas. Tarptautinės teisės moksle tarptautinėmis organizacijomis paprastai vadinamos tarptautinės tarpvyriausybinės organizacijos, neapimant tarptautinių nevyriausybinių organizacijų.

Pagal organizacijos atvirumą skirstomos:

1. Uždara (ribota narystė).
Uždaros organizacijos sudaro daugumą regioninių organizacijų, bendro paveldo organizacijos, funkcinės organizacijos (OPEC) arba tokios organizacijos, kurios reikalauja narystės kitose organizacijose (Pasaulio Bankas).
2. Atvira (šalių skaičius neribojamas).

Pagal geografinę veiklos sferą ir narystės ypatumus:

1. Universali (pvz. JTO).
2. Regioninė (pvz. Europos Taryba, ESBO).
- subregioninė (lokalinė – pvz. Baltijos Asamblėja, Šiaurės Taryba).

**Tarptautinė nevyriausybinė organizacija** – asmenų ir (arba) organizacijų savanoriška asociacija pasaulinio ar regionalinio lygio, pvz. Raudonojo Kryžiaus Komitetą kaip draugiją įkūrė privatūs asmenys pagal nacionalinę (Šveicarijos) teisę. Ir NVO, ir piliečiai laikomi tarptautinės teisės subjektais tiek, kiek tai pripažįstama tarptautinėmis sutartimis (Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencija, Europos socialinė chartija ir kt.).

Tarptautinių organizacijų veiklą, statusą reguliuoja tarptautinė teisė (jos pošakis – tarptautinių organizacijų teisė).

Literatūra
----------

* Dainius Žalimas, Skirgailė Žaltauskaitė – Žalimienė, Zenonas Petrauskas, Jonas Saladžius. Tarptautinės organizacijos. Vilnius: Justitia, 2001. – 1100 p. ISBN 9986-567-67-X. UDK 061+341.12(100).

Nuorodos
--------

* Union des Associations Internationales
| Gimžiškių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Gimžiškių piliakalnisGimžiškių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°26′29.7″ š. pl. 25°37′45.5″ r. ilg.﻿ / ﻿55.441583°š. pl. 25.629306°r. ilg.﻿ / 55.441583; 25.629306Koordinatės: 55°26′29.7″ š. pl. 25°37′45.5″ r. ilg.﻿ / ﻿55.441583°š. pl. 25.629306°r. ilg.﻿ / 55.441583; 25.629306 |

 |
| Vieta | Utenos rajonas |
| Seniūnija | Utenos seniūnija |
| Aukštis | 15 m |
| Plotas | 50x25 |
| Naudotas | I tūkstantmetis pr. m. e. – I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1970 |
| Registro Nr. | AR1302 / A920 / 3579 |

**Gimžiškių piliakalnis** – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 3579; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1302; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A920) Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, į vakarus nuo Gimžiškių, Utenos seniūnija. Pasiekiamas iš plento  **111**  Utena–Kaltanėnai–Švenčionys  ties Kimėnais pasukus į kairę rytų kryptimi link kolektyvinių sodų, už 1 km prieš juos pasukus į dešinę pietuosna, pavažiavus 500 m lauko keliuku.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Vincelio ežero vakarų krante. Aikštelė trikampė, kampais į šiaurę, pietus ir vakarus, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 50 m ilgio, 25 m pločio rytinėje dalyje, 4 m aukštesniu šiauriniu kraštu. Aikštelėje rasta brūkšniuotos ir lygios keramikos. Šiauriniame šlaite, 2 m žemiau aikštelės yra 3,5 m pločio terasa, 2 m žemiau jos - antra 5 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 11-15 m aukščio, 4 m aukštyje nuo aikštelės dirbtinai pastatinti.

Piliakalnis apardytas arimų, dirvonuoja.

Tyrimai
-------

1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. - I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 4 ha. Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 1122000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Narkūnų piliakalnis 5,5 km | Nemeikščių piliakalnis 3 km | Klykių piliakalnis 9 km |  |
| Pakalnių piliakalnis 10 km |  | Kačiūnų piliakalnis 5,5 km |
| Gaižiūnų piliakalnis 7 km | Andreikėnų piliakalnis 5,5 km | Kuktiškių piliakalnis 5 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 64 (Nr. 213)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.197
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 228-229.
* Gintautas Zabiela. Piliakalniai // Utenos krašto enciklopedija. Vilnius, 2001. p. 47.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Gimžiškiai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Naujosios Akmenės herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 1998-04-17* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Naujosios Akmenės herbas** – vienas iš Akmenės raj. Naujosios Akmenės miesto heraldikos atributų.

Herbo aprašas
-------------

Skydo juodame lauke raudonas ratas su auksiniais ugnies liežuviais, sidabrinėje skydo galvoje – du raudoni sukryžiuoti kirtikliai, galvos viršuje, smaigaliai nukreipti žemyn. 

Tai simbolizuoja iš gelmėse slūgsančių klinčių išgaunamą cementą.

Istorija
--------

Pirmą kartą sukurti Naujosios Akmenės herbą bandyta 1969-1970 m. Tuomet dailininkui A. Švažui siūlyta herbe pavaizduoti dvi arba tris kelnes (mūrininkų darbo įrankis), komponuojant jas su penkiakampe žvaigždute viršuje arba dantračiais bei kitais panašiais dalykais. 1970 m. bebaigiant daryti miesto herbą (trys kelnės ir virš jų žvaigždutė), Heraldikos komisijos veikla sustabdyta, uždraustas herbų naudojimas (Lietuvos heraldikos komisijos 1969-1970 m. posėdžių protokolai).

Prie miesto herbo sugrįžta po beveik 30 metų. Heraldikos komisijoje apsvarsčius anksčiau siūlytus motyvus, nutarta jų atsisakyti ir ieškoti naujų, kurie labiau atspindėtų Naujosios Akmenės miesto specifiką, jos atsiradimo istoriją. Iš kelių dailininko Arvydo Každailio pasiūlytų variantų, pritarus vietos gyventojams, nuspręsta herbe pavaizduoti du simbolius. Į sidabrinę skydo galvą įdėti du raudonus sukryžiuotus kirtiklius, o pagrindiniame juodame lauke pavaizduoti raudoną auksu liepsnojantį ugnies ratą. Istoriniai kirtikliai simbolizuotų senąją kalnakasybą (klinčių gamybą), o raudonas liepsnojantis ratas primintų pagrindinį miesto atsiradimo ir vietos verslo šaltinį – cemento gamybą.

Naujosios Akmenės herbą Lietuvos heraldikos komisija aprobavo 1998 m. balandžio 9 d. (Komisijos posėdžio protokolas Nr. 187). Tų pačių metų balandžio 17 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 46.

Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Naujosios Akmenės vėliava
|  |
| --- |
| **Tarptautinė Šafhauzeno mokykla** |
| [[Vaizdas:{{{emblema}}}|Tarptautinė Šafhauzeno mokykla herbas|center|100px]] |
| Tarptautinė Šafhauzeno mokykla |
| **Adresas** | Šafhauzenas |
| **Direktorius(-ė)** | Gundula Kohlhaas |
| **Mokinių skaičius** | {{{skaičius}}} |
| **Įkūrimo data** | 1999 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** | {{{laidos}}} |
| **Pedagogų skaičius** | {{{darbuotojai}}} |

**Tarptautinė Šafhauzeno mokykla** – nedidelė Šafhauzene įsikūrusi privačioji tarptautinė mokykla. Nors skirta Šveicarijoje dirbančių užsieniečių vaikams, čia mokosi ir keli šveicarai. Ji įsikūrusi ant Reino upės kranto, netoli didžiausio krioklio Europoje – Reino krioklio.

1999 m. įkurta, siekant padėti dirbančių užsieniečių vaikams mokytis.

Mokykloje yra klasės vaikams nuo 3 iki 15 metų. Mokslo standartai atitinka Tarptautinės bakalaurato organizacijos (*International Baccalaureate Organization*) normas.

Pamokų kalba – anglų. Beveik visi mokytojai atvykę iš angliškai kalbančių šalių – Australijos, Britanijos ir kt.

Didelis dėmesys skiriamas moksleivių kritinio mąstymo, išradingumo, bendravimo ir bendradarbiavimo skatinimui.

Tarptautinės Šafhauzeno Mokyklos patalpos išsidėsčiusios trijuose gretimai esančiuose pastatuose.

Mokyklos direktorės pareigas šiuo metu eina *Gundula Kohlhaas* iš Vokietijos.

Nuorodos
--------

* Oficialus puslapis Archyvuota kopija 2007-03-11 iš Wayback Machine projekto.
* International Baccalaureate Organization

Šaltiniai
---------

1. ↑
| Dzirkalių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|295px]] |
| 

Dzirkalių piliakalnisDzirkalių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°31′28″š. pl. 26°02′10″r. ilg.﻿ / ﻿56.52442°š. pl. 26.03605°r. ilg.﻿ / 56.52442; 26.03605Koordinatės: 56°31′28″š. pl. 26°02′10″r. ilg.﻿ / ﻿56.52442°š. pl. 26.03605°r. ilg.﻿ / 56.52442; 26.03605 |

 |
| Vieta | Latvija |
| Seniūnija | Jekabpilio savivaldybė Kūkų valsčius |
| Aukštis | 14 m |
| Naudotas | I tūkstantmetis – XIII a. |
| Žvalgytas | 1928 |
| Registro Nr. | 910  |

**Dzirkalių piliakalnis su gyvenviete ir Bažnytkalniu** (latv. *Dzirkaļu pilskalns ar apmetni un Baznīckalnu*) – piliakalnis Latvijoje, Latgaloje, Jekabpilio savivaldybės teritorijoje, Kūkų valsčiuje, 12 km į rytus – šiaurės rytus nuo Jėkabpilio, 1,5 km į pietryčius nuo geležinkelio Krustpilis – Rėzeknė Kūkų stoties. Saugomas valstybės, valstybinės reikšmės kultūros paminklas, VKPAI Nr. 910. Pasiekiamas nuo kelio E22 Ryga – Zilupė ties Priedniekais pasukus pietų kryptimi link Dzirkalių, miške.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas pelkėtoje vietovėje aukštoje atskiroje kalvoje (altitudė 128,5 m) Darzupytės kairiajame krante. Šiaurinis šlaitas 14 m aukščio, papildomai apsaugota įtvirtinimais su terasa. Pietinėje pusėje įrengtas 1,5 m aukščio pylimas su giliu grioviu, dar vienas griovys iškastas nuo aikštelės pusės.

Ankstesniuose Latvijos piliakalnių registruose piliakalnis neminėtas, nors dar 1928 m jį aprašė Ernestas Brastinis, pažymėjęs, kad piliakalnio apylinkėse rasta geležies dirbinių. Minėjo šį piliakalnį ir Elvyra Šnuorė publikacijoje apie Ašuotės piliakalnį. 1980 m. po krūmų šaknimis rastos indų nuolaužos privertė pakeisti požiūrį į piliakalnį.

Į rytus nuo piliakalnio yra senovinė gyvenvietė.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Pormalių piliakalnis 19 km | Aruonos piliakalnis 32 km | Berzynės piliakalnis 91 km |  |
| Babranų piliakalnis 22 km |  | Karakapų piliakalnis 50 km |
| Kauprės piliakalnis 10 km Ašuotės piliakalnis 8 km | Biržų piliakalnis 25 km Jersikos piliakalnis 29 km | Gedučių piliakalnis 18 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kultūras Ministrijas 29.10.1998 rīkojums Nr.128, publicēts laikrakstā „Latvijas Vēstnesis" 18.12.1998
2. ↑  Dzirkalių piliakalnis. Vietos
3. ↑  Latvijos kultūros paminklų apsaugos inspekcija
4. ↑  Dzirkaļu pilskalns ar apmetni Archyvuota kopija 2008-06-12 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 20°39′ p. pl. 166°33′ r. ilg.﻿ / ﻿20.650°š. pl. 166.550°r. ilg.﻿ / 20.650; 166.550

Uvea salos padėtis
**Uvea** (pranc. *Ouvéa*, vietinėmis kalbomis *Iaai, Uvea*) – sala Okeanijoje, Naujojoje Kaledonijoje, Ištikimybės salų grupės šiaurės vakaruose. Plotas 132,1 km² (su mažomis aplinkinėmis salomis). Sala išsitęsusi iš šiaurės į pietus 50 km, yra 7 km pločio. Uvea yra koralinė sala – tai atolas, kurio tik rytinė pusė sudaro salą, o likusi dalis yra paniręs rifas. Paviršius plokščias, iki 46 m aukščio. Salą dengia miškai. Čia gyvena endeminė Uvea paraketa (*Eunymphicus uvaeensis*).

Uvea saloje 2004 m. gyveno 4359 žmogus. Beveik 99 % gyventojų yra kanakai. Saloje vartojamos prancūzų kalba, melanezietiška jai (*iaai*) kalba ir polinezietiška Faga Uvea kalba. Verčiamasi turizmu, kopros apdirbimu. Uvea, kartu su gretimomis Muli ir Fajavos salomis sudaro komuną. Pagrindinė gyvenvietė – Fajauė.

Uvea sala pagarsėjo 1988 m. kai Kanakų ir socialistų nacionalinio fronto sukilėliai paėmė įkaitais 27 žmones, reikalaudami Naujosios Kaledonijos nepriklausomybės.

* Uvea atolo nuotraukaUvea atolo nuotrauka
* Sala iš lėktuvoSala iš lėktuvo
* PaplūdimysPaplūdimys
* Uvea paraketaUvea paraketa
| ***Gimę mylėti*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Italija Ispanija |
| Režisierius | Sergio Castellitto |
| Metai | 2012 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 127 min. |
| Kalba | anglų, italųir bosnių |
| Biudžetas | 13 mln. eurų |
| **IMDb įrašas** |

**Gimę mylėti** (it. *Venuto al mondo*) – 2012 m. sukurtas filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Penélope Cruz – Džema
* Emile Hirch – Diego
* Adnan Haskovic – Gojko
* Saadet Aksoy – Aska
* Pietro Castellitto – Pjetro
* Luca de Filippo – Armandas
* Sergio Castellitto – Džiulijanas
* Mira Furlan – Velida
* Jane Birkin – psichologė
* Isabelle Adriani – žurnalistė

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Italė Džema, pakviesta draugo Gojko, po daugelio metų sugrįžta į Sarajevą kartu su paaugliu sūnumi Pjetro. Su šiuo miestu ją sieja daugybė prisiminimų. 1984 m. Olimpinių žaidynių metu, čia ji susipažino su fotografu Diegu. Nors šis buvo jaunesnis už ją, atkakliai siekė Džemos ir galiausiai jiedu susituokė. Jie liko čia gyventi, tačiau šeima netrukus susidūrė su nauju išbandymu – paaiškėjo, kad Džema negali turėti vaikų. Legaliai įsivaikinti jiems taip pat nepavyko, todėl Džemos draugas Gojko pasiūlė jiems surogatinę motiną – jauną merginą Aską, svajojančią užsidirbti pinigų ir išvykti iš šalies. Sprendimas dar labiau viską komplikuoja, nes Džema pradeda pavydėti Askai, o Gojko, seniai ją įsimylėjęs, vėl mėgina siekti moters palankumo. Visų tų įvykių fone dar prasideda pilietinis karas, ir nors užsieniečiai raginami išvykti, Džema lieka, kol Aska pagimdo kūdikį nuo Diego. Ji pasiima vaiką su savimi ir išvažiuoja...

Apdovanojimai
-------------

* David di Donatello (nominacija) – jaunimo apdovanojimas (S. Castellitto) ir geriasias daina (A. Annecchio)
* Auksinė taurė (nominacija) – geriausias dramos aktorius (S. Castellitto)
* Goja (nominacija) – geriausia aktorė (P. Cruz)
* Nastro d‘argento (nominacija) – geriausias garsas ir geriausia scenografija
* San Sebastiano filmų festivalis (nominacija)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Utroja |
| --- |
| Rytupė Karsavos apylinkėse Rytupė Karsavos apylinkėse |
| **Ilgis** | 176 (Latvijoje 56) km |
| **Baseino plotas** | 3000 (Latvijoje 1450) km² |
| **Ištakos** | Meiranų ežeras |
| **Žiotys** | Velikaja |
| **Šalys** | Latvija, Rusija |

**Utroja** (rus. *Утроя*), **Rytupė** (latv. *Rītupe*), upė Latvijoje ir Rusijos Pskovo srityje. Didžiausias intakas − Lža (dešinysis). Didžiausi prie Utrojos esantys miestai − Karsava ir Pytalovas.

Ištekėjusi iš Meiranų ežero, aukštupyje Utroja prateka dar keletą ežerėlių. Prie Karsavos upės plotis ~20 m. Upė vingiuota, krantai neaukšti, pelkėti. Teka į šiaurės rytus, lygiagrečiai kitoms iš Latgalos aukštumos ištekančioms upėms (Kuchva, Lža, Siniaja, Isa; Kuchva teka vakariau, kitos išvardytos upės − ryčiau Utrojos). Susiliejusi su Lža išsiplečia iki 30-40 metrų. Įteka į Velikają 12 km žemiau Ostrovo miesto.

Žemiau Karsavos upe eina Rusijos ir Latvijos siena.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **P-80** |
|  |
| P-80 |
|  |
| Tipas | naikintuvas |
| Gamintojas | Lockheed |
| Pirmas skrydis | 1944 m. sausio 8 d. |
| Pradėtas naudoti | 1945 m. |
| Pagaminta vnt. | 1 715 |

**P-80** **Shooting Star** (krintanti žvaigždė) arba **F-80** Lockheed gamintas JAV pirmasis reaktyvinis naikintuvas. Naudotas Korėjos kare. Pradėtas gaminti masiškai 1945, bet priešingai kai kurių manymui (labiausiai kilusiam iš kompiuterinių žaidimų) **P-80** nespėjo iššauti nei vieno šūvio antrajame pasauliniame kare, nors jau buvo negausiai dislokuotas Ramiojo vandenyno bazėse to karo metu ir spėjo atlikti kelis kovinius skridimus kurių metu su priešu nesusidūrė. Iš viso pagaminta 1715 vienetų. Jis pasiekia 965 km/h greitį.

Kūrimo istorija
---------------

prototipas **XP-80A**
1943 buvo gerai žinoma, kad naciai ekspermentuoja su reaktyvinias varikliais ir tuoj gali pasirodyti gal net garso greitį pasieksiantys naikintuvai. Amerikiečių būsimo atkirčio projektas vadinosi **XP-80**. Buvo pagaminta tik 15 šio prototipo vienetų bandymams. Bandymai neturint jokios patirties su visiškai naujo tipo varikliais ir tokiais kaip pilotai vadino "velniškais" greičiais ir pagreičiais pasirodė labai pavojingi. Per bandymus keturi prototipai sudaužyti ir du pilotai Burcham ir itin gabus asas majoras Richard Bong žuvo, LeVier sunkiai sužeistas. Nepaisant tokių tragiškų kliūčių po bandymų kiek patobulintas *P-80* pateko į masinę gamybą.

Variantai
---------

* T-33
* F-94

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: P-80 Shooting Star** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Utrių senosios kapinės |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Utrių senosios kapinėsUtrių senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°47′37″š. pl. 21°26′14″r. ilg.﻿ / ﻿55.793728°š. pl. 21.437346°r. ilg.﻿ / 55.793728; 21.437346Koordinatės: 55°47′37″š. pl. 21°26′14″r. ilg.﻿ / ﻿55.793728°š. pl. 21.437346°r. ilg.﻿ / 55.793728; 21.437346 |

 |
| Vieta | Klaipėdos rajonas |
| Seniūnija | Vėžaičių seniūnija |
| Aukštis | 0,8 m |
| Plotas | 0,07 ha |
| Naudotas | XVI–XIX a. |
| Žvalgytas | 1981 m. |
| Registro Nr. | 24440 /L772/ |

**Utrių senosios kapinės**, vadinamos *Maro, Marų kapeliais* (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 24440, senas registro kodas – L772) – neveikiančios kapinės šiaurinėje Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Utriuose (Vėžaičių seniūnija), kelio Utriai–Pikteikiai kairėje pusėje, 50 m į pietryčius nuo Minijos ir Plėkupio santakos.

Kapinės
-------

Įrengtos Minijos kairiojo kranto pakilumoje. Ovalo plano, pailgos rytų – vakarų kryptimi, 32 m ilgio, 22 m pločio, 0,8 m aukščio. Neveikiančios, apaugusios medžiais ir krūmais. Laidojimo žymių nesimato.

Teritorijos plotas – 0,07 ha.

1,2 km į šiaurę yra Pikteikių II senosios kapinės.

Istorija
--------

Veikė XVI–XIX a. laidoti Utrių kaimo gyventojai. Vadinamos *Maro, Marų kapeliais*. Seniau kapinėse stovėjo medinė koplytėlė.

1981 m. žvalgė Ignas Jablonskis.

1997 m. įrašytos į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L772), 1985 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ignas Jablonskis. Kai kurie žvalgyti archeologiniai paminklai Kretingos ir gretimuose rajonuose. – Lietuvos istorijos instituto rankraštynas. – F. 1, b. 1254. – L. 33 (brėž. 24)
2. ↑  Kultūros vertybių registras: Utrių k. senosios kapinės[neveikianti nuoroda]