recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus** – netikslūs vertimai**Jei galite, sutvarkykite.** |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį straipsnį ar jo skyrių reikėtų peržiūrėti.**Būtina ištaisyti gramatines klaidas, patikrinti rašybą, skyrybą, stilių ir pan.Ištaisę pastebėtas klaidas, ištrinkite šį pranešimą.  |

Matematikoje **priešingasis skaičius** skaičiui a yra skaičius, kurį pridėjus prie a yra gaunamas nulis. Operacija, paverčianti skaičių į jo priešingąjį skaičių, yra vadinama ženklo keitimu arba neigimu. Realieji skaičiai keičia savo ženklą: teigiamo skaičiaus priešingasis skaičius yra neigiamas, o neigiamo skaičiaus priešingasis skaičius yra teigiamas. Nulis priešingasis skaičius pats sau.

Skaičiaus Šablonas:Mvar priešingasis skaičius yra žymimas vienetainės operacijos minuso ženklu: −*a*  Pavyzdžiui, skaičiui 7 priešingasis skaičius yra -7, kadangi 7 + (−7) = 0, o skaičiui -0.3 priešingasis skaičius yra 0.3, kadangi −0.3 + 0.3 = 0. 

Atitinkamai, *a* − *b* priešingasis skaičius yra −(*a* − *b*), kuris gali būti užrašytas *b* − *a*. 2*x* − 3 priešingasis skaičius yra 3 − 2*x*, kadangi 2*x* − 3 + 3 − 2*x* = 0.

Šių kompleksinių skaičių dvi iš aštuonių verčių yra tarpusavyje priešingos

Pavyzdžiai
----------

Kiekvienam skaičiui priešingą skaičių galima gauti padauginant iš −1, t. y. −*n* = −1 × *n*. Tokios skaičių poros galioja sveikiesiems skaičiams, racionaliesiems skaičiams, realiesiems skaičiams ir kompleksiniams skaičiams.

### Santykis su atimtimi

Priešingasis skaičius yra glaudžiai susijęs su atimtimi, kuri gali būti vertinama kaip priešingo skaičiau pridėjimas:

*a* − *b*  =  *a* + (−*b*).
Atvirkščiai, Priešingasis skaičius gali būti laikomas atėmimu iš nulio:

−*a* = 0 − *a*.
### Kitos savybės

Be aukščiau išvardytų savybių, neigimas turi šias algebrines savybes:

* −(−*a*) = *a*
* −(*a* + *b*) = (−*a*) + (−*b*)
* −(*a* − *b*) = *b* − *a*
* *a* − (−*b*) = *a* + *b*
* (−*a*) × *b* = *a* × (−*b*) = −(*a* × *b*)
* (−*a*) × (−*b*) = *a* × *b*
	+ atitinkamai, (−*a*)2 = *a*2

Išnašos
-------

1. ↑  Brase, Corrinne Pellillo; Brase, Charles Henry (1976). *Basic Algebra for College Students* (anglų). Houghton Mifflin. p. 54. ISBN 978-0-395-20656-0. „...to take the additive inverse of the member, we change the sign of the number."
2. ↑   Terminas "neigimas" reiškia neigiamą skaičių, bet gali būti klaidinantis, kadangi neigiamam skaičiui priešingas sakičius bus teigiamas.
3. ↑  Weisstein, Eric W. „Additive Inverse". *mathworld.wolfram.com* (anglų). Nuoroda tikrinta 2020-08-27.
4. ↑  „Additive Inverse". *www.learnalberta.ca*. Nuoroda tikrinta 2020-08-27.
| **Vladas Astrauskas** |
| --- |
| Gimė | 1932 m. lapkričio 20 d.Šiauliai |
| Mirė | 2011 m. gegužės 30 d. (78 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | ekonomistas, habilituotas socialinių mokslų daktaras |

**Vladas Astrauskas** (1932 m. lapkričio 20 d. Šiauliuose – 2011 m. gegužės 30 d. Vilniuje) – Lietuvos ekonomistas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1959 m. baigė Vilniaus universitetą. 1982 m. ekonomikos mokslų daktaras, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

1959–1970 m. dirbo ekonomikos tarnybų vadovu „Žalgirio" staklių gamykloje ir Elektrinio suvirinimo įrengimų gamykloje Vilniuje. 1970–1996 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1986–1996 m. Įmonių ekonomikos katedros vedėjas, 1985 m. profesorius. 1980–1985 m. dirbo ir Lietuvos valstybiniame plano komitete. 1985–1988 m. Liaudies ūkio planavimo ir ekonomikos Mokslo tyrimo instituto direktoriaus pavaduotojas, 1988–1989 m. direktorius.

Bibliografija
-------------

* Darbo našumo planavimas pramonės įmonėje, 1972 m.
* Darbo našumas: jo didinimo veiksniai ir vertinimo metodai, 1976 m.
* Darbo našumo rodiklių sistema, 1979 m. rusų kalba

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vladas Astrauskas. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2018-11-15. Nuoroda tikrinta 2023-09-29.
2. ↑  *Vladas Astrauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 100 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Fransiskas de Oreljana** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1511 m.Truchiljas, Ispanijos imperija |
| Mirė | 1546 m. (~35 metai)Amazonija |
|  |
| Veikla | keliautojas, konkistadoras. |
|  |
|  **Vikiteka** | Francisco de Orellana |

**Fransiskas de Oreljana** (isp. *Francisco de Orellana*; g. 1511 m. Truchiljyje, Ispanijoje – m. 1546 m.) – Ispanijos keliautojas ir konkistadoras.

1532–1533 m. dalyvavo Fransisko Pisaro vadovaujamame Peru užkariavime. 1541 m. buvo vienas Gonsalo Pisaro leitenantų žygyje į Kitą ieškant legendinio „Cinamono slėnio".

1541 m. Oreljana Napo upėje pradėjo jį išgarsinusį žygį per Amazoniją. 1542 m. rugpjūtį ekspedicija pasiekė Amazonės upės žiotis. Jis buvo pirmasis europietis ištyrinėjęs šį atokų regioną bei suteikęs žinių apie Amazonijos indėnus. Kelionėje Oreljana stebėjo vieną karingą indėnų gentį, kur moterys kariavo kaip vyrai ir konkistadorui priminė legendines amazones. Dėl to upei buvo suteiktas Amazonės vardas. Oreljanos ekspediciją aprašė kapelionas Gasparas de Karvachalis.

Fransiskas de Oreljana mirė kelionėje aukštyn upe. Jo garbei pavadinta viena Ekvadoro provincijų (Oreljanos provincija).
| **Jazidas III** |
| --- |
| Gimė | apie 701 m.Sirija |
| Mirė | 744 m.Sirija |
| Tėvas | Validas I |
|  |
| Pareigos | kalifas |

**Jazidas III** (arab. يزيد بن الوليد بن عبد الملك = *Yazīd ibn al-Walīd ibn ʿAbd al-Malik*, apie 701–744 m.) – VIII a. arabų kalifas iš Omejadų dinastijos, valdęs 744 m.

Biografija
----------

Jazidas III buvo kalifo Valido I sūnus (Jazidas ibn Validas). 743 m. kalifu tapo Validas II, tuo buvo nepatenkinti kiti Omejadų princai. 744 m. pavasarį Jazidas su savo šalininkais užėmė Damaską, taip pradėdamas Trečiąjį kalifato pilietinį karą (Trečiąją fitną). Jazidas III turėjo kalbitų, jemenitų ir kai kurių šalininkų iš Šiaurės Sirijos genčių paramą. Validas II prisiglaudė rūmuose prie Palmyros, kur buvo surastas ir nužudytas. Jazidas III skelbė, kad jo kova prieš Validą II buvo teisėta, nes pastarasis ignoravo ankstyvojo islamo tradicijas, nesirėmė genčių tarybos patarimais (Šura). Jazidas III žadėjo, kad tarnaus žmonėms ir pasmerkė jo pirmtakų valdžios piktadarybes. Taip pat žadėjo, jei jam nepasiseks valdyti teisingai, jis pats pasitrauks iš kalifo posto. Jis atidavė pagarbą Umaro II politikai ir žadėjo lygias teises nearabų musulmonams. Sunku pasakyti, ar šios Jazido III kalbos buvo rimtos, ar tik politiškai spekuliatyvios, nes jis mirė vos po šešių mėnesių ir nieko per tą laiką neįgyvendino. Jis įpėdiniu buvo paskyręs savo brolį Ibrahimą, tačiau prasidėjus suirutei stipresniu varžovu pasirodė Marvanas ibn Muhamedas, kalifo Marvano I anūkas, kuris užgrobė valdžią pačioje 744 m. pabaigoje.

Šaltiniai
---------

* Asma Afsaruddin. *The First Muslims: History and Memory*, 2013
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Luis Váez de Torres kelionės žemėlapis
**Luisas Vaesas de Toresas** (*Luis Váez de Torres*; g. ~1565 m. – m. po 1607 m.) – Ispanijos keliautojas, pirmasis atradęs sąsiaurį, skiriantį Australiją nuo Naujosios Gvinėjos.

Nėra žinoma nei tiksli keliautojo gimimo data nei vieta. Nors Toresas dažnai įvardijamas kaip portugalų keliautojas, nėra jokių tai patvirtinančių duomenų, visai tikėtina, kad jis buvo galisas. Tapo jūrininku, pateko į Pietų Ameriką. Rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1606 m. kaip vienas iš Pedro Fernandeso de Kiroso ekspedicijos laivo kapitonų.

Toresas, valdydamas laivą *San Pedro* 1605 m. gruodžio 21 d. išvyko iš Kaljao uosto. Ekspedicijos tikslas buvo atrasti *Terra Australis*. 1606 m. gegužę keliautojai pasiekė Vanuatu salyną. Ten Kirosas atsiskyrė nuo kitų laivų ir vėliau grįžo į Meksiką. Luisas Vaesas de Toresas tuo tarpu tęsė kelionę į vakarus. Jis pasuko ekspediciją link Manilos, bet stiprūs priešiniai vėjai ją nubloškė šalia Naujosios Gvinėjos. Keliautojai praplaukė Luiziadų salyną, ten ne kartą konfliktavo su vietiniais gyventojais, paėmė keletą belaisvių. Toliau jie pasiekė pačią Naująją Gvinėją, plaukė Papua įlankos pakrante. Toresas praplaukė sąsiauriu, kuris dabar pavadintas jo vardu, tačiau nėra žinoma, matė jis Australiją ar ne. Kelionės užrašuose tik paminėta, kad „toliau pietuose taip pat yra salų". Keliautojas apiplaukė visą Naujosios Gvinėjos pietinę pakrantę, ją paskelbė Ispanijos Karūnos valda, toliau pro Seramą, Misolį 1607 m. sausį pasiekė Prieskonių salas (Ternatę). Gegužės 22 d. Luisas Vaesas de Toresas atplaukė į Manilą. Iš ten jis norėjo plaukti į Ispaniją, bet Filipinų valdytojas to neleido. Po to, apie Toresą daugiau nieko nėra žinoma.
| **Validas II** |
| --- |
| Valido II vardo kaligrafija |
| Gimė | apie 707 m.Sirija |
| Mirė | 744 m.Sirija |
| Tėvas | Jazidas II |
|  |
| Pareigos | kalifas |

Al Mafdžaro rūmų liekanos
**Validas II** (arab. الوليد بن يزيد = *al-Walīd ibn Yazīd*, apie 707–744 m.) – VIII a. arabų kalifas iš Omejadų dinastijos, valdęs 743–744 m.

Biografija
----------

Validas II buvo kalifo Jazido II sūnus (pilnas vardas – Abu al Abasas al Validas ibn Jazidas). Nuo jaunystės jis garsėjo palaidu elgesiu ir girtuoklyste, tad po tėvo mirties 724 m. Damaske kalifu buvo patvirtintas jo dėdė Hišamas. Validas pasitraukė į dykumą, kur nuolat lėbavo privačiose rezidencijose apsisupęs sugėrovais. Jis buvo, sakoma, neprastas poetas, skyręs eiles meilei, moterims ir vynui, bei neužmiršdavęs paskirti kandžių eilių dėdei Hišamui. Panašu, kad jis gaudavo nemažai pajamų ir jo rėmimui priskiriamos Al Mšatos (dab. Jordanija) ir Al Mafdžaro (dab. Vakarų krantas) rūmų statybos (dabar likę griuvėsiai). Abu šie rūmai yra to meto Omejadų architektūros ryškūs pavyzdžiai, kurių dekore nepaisyta griežtų islamo reikalavimų vaizdiniams. 

Po Hišamo mirties 743 m. Validas tapo Damasko kalifu pagal Jazido II nustatytą paveldėjimo eiliškumą. To meto kalifate buvo pradėję vėl nerimti šiitai ir charidžitai, o nearabų musulmonai mavaliai, numaldyti Umaro II politikos, irgi pradėjo kelti nepasitenkinimą dėl nelygių teisių su arabais musulmonais. Tačiau pagrindinė grėsmė Valido II valdžiai kilo iš kitų Omejadų pretendentų, nes Hišamas dar anksčiau jau buvo ruošęs sąlygas tapti kalifu vienam iš savo sūnų. Validas II greitai susidorojo su opozicija, įkalino pusbrolį Suleimaną ibn Hišamą. Savo įpėdiniais Validas II paskyrė kelis savo menkai žinomus sūnus. Tai sukėlė dar vieną nepasitenkinimo bangą tarp Omejadų ir tarp jų lyderiu iškilo Valido I sūnus Jazidas (vėliau Jazidas III). 744 m. pavasarį, kai Validas II buvo išvykęs, Jazidas su savo šalininkais užėmė Damaską, taip pradėdamas Trečiąjį kalifato pilietinį karą (Trečiąją fitną). Jazidas III turėjo kalbitų, jemenitų ir kai kurių šalininkų iš Šiaurės Sirijos genčių paramą. Validas II prisiglaudė rūmuose prie Palmyros, kur buvo surastas ir nužudytas.

Šaltiniai
---------

* Enciklopedija Britannica
* Asma Afsaruddin. *The First Muslims: History and Memory*, 2013
* Met Art muziejus
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Cėsių mūšis |
| --- |
| Priklauso: ATR-Švedijos karas (1600–1629) |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1601 m. sausio 7 d. |
| Vieta | šalia Cėsių |
| Rezultatas | ATR pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
|  ATR |  Švedijos karalystė |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Maciej DębińskiJürgen von Farensbach | Hans Bengtsson |
| Pajėgos |
| 700 (iš jų 350 husarai) | daugiau, nei 3000 |
| Nuostoliai |
| 10 žuvusių60 sužeistų | 300-1900 žuvusių ir sužeistų100 paimta į nelaisvęperimta 13 vėliavų |

**Cėsių mūšis** (kartais vadinamas *Vendeno mūšiu*) vyko 1601 m. sausio 7 d. tarp Lietuvos ir Švedijos kariuomenių.

Mūšyje švedų kariuomenė pirmą kartą susidūrė su *sparnuotaisiais husarais*.

Priešistorė
-----------

Kampanija prasidėjo 1599-ųjų pabaigoje. Švedų pajėgos užėmė Narvą Estijoje, o vėliau, padidėjusios iki 10 tūkstančių ir vadovaujamos Karolio IX, Piarnu, Felliną.

1601 m. sausio 6 d. švedai užėmė Tartu (tuomet – Dorpatą) ir kitą dieną bandė netikėtai užpulti prie Cėsių įsikūrusias ATR pajėgas.

### Mūšio eiga

Vendeno vaivada Jurgis Farensbachas
Vadovaujami pulkininko (o nuo 1602 m. ir Vendeno vaivados) Motiejaus Dembinskio (lenk. *Maciej Dębiński*) ATR daliniai sugebėjo pasiruošti netikėtam puolimui. Į pagalbą atvykus Vendeno vaivados Jurgio Farensbacho pajėgoms (vok. *Jürgen von Farensbach*) ATR pajėgos sudarė apie 700 karių.

Švedų kavalerija bandė naudoti *karakol* taktiką, tačiau pirmą kartą susidūrė su ATR *sparnuotaisiais husarais*. Kova truko neilgai ir švedai pradėjo atsitraukinėti. Kavalerijai jojant per Gaujos upę ledas lūžo ir dar labiau padidino švedų netektis. Švedų pėstinkai nepasidavė ir tai dar labiau didino didžiulius švedų nuostolius. Nuo 300 iki 1900 žuvo ar buvo sužeisti, 100 paimta į nelaisvę.

ATR pusėje žuvusių tebuvo 10, apie 60 sužeistų.

Pasekmės
--------

Nors mūšį laimėjo ATR pajėgos, tačiau ilgą laiką negaudami atlyginimo pradėjo apylinkių plėšimą.

1601-ųjų žiemą Karolio IX pajėgos užėmė Valmierą ir pasiekė Dauguvos upę. Kitas karo etapas buvo Koknesės pilies apgultis ir mūšis.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Fransisko de Uljoa kelionės žemėlapis
**Fransiskas de Uljoa** (*Francisco de Ulloa*; mirė 1540 m.) – ispanų keliautojas, Ernano Korteso nurodymu ištyrinėjęs vakarines Meksikos pakrantes.

Nežinoma nei Uljoa gimimo data, nei vieta. Žinoma tiek, kad dalyvavo trečiojoje Korteso kelionėje po Ramųjį vandenyną, kai šis 1534 m. Santa Kruso (dabar La Paso) įlankos pakrantėje įkūrė koloniją. Kortesas grįžo į Naująją Ispaniją ir Uljoa paliko kolonijos priežiūrą. Tačiau netrukus Peru vicekaralius Antonijus de Mendosa įsakė palikti koloniją.

1539 m. Kortesas surengė ketvirtąją ekspediciją po Ramųjį vandenyną, kuriai vadovauti paskyrė Fransiską de Uljoa. Liepos 8 d. iš Akapulko išvykusi 3 laivų ekspedicija turėjo rasti sąsiaurį, jungiantį abu vandenynus. Manyta, kad tas sąsiauris prasideda Kalifornijos įlankoje (tuomet vadintoje Korteso jūra), o užsibaigia Šv. Lauryno upe. Ties Marijų salomis Uljoa ekspedicija prarado vieną laivą ir tęsė kelionę dviem likusiais. Keliautojai pasiekė apleistą Santa Kruso koloniją, iš ten įplaukė gilyn į Kalifornijos įlanką, kol pasiekė Kolorado upės žiotis. Paskelbęs teritorijas Ispanijos Karūnos valda, Uljoa grįžo į Santa Krusą, apiplaukė Šv. Luko kyšulį ir pasuko į šiaurę Kalifornijos pusiasalio pakrantėmis. 1540 m. balandžio 5 d. Uljoa pasiekė Sedroso salą: iš jos išsiuntė laivą „Santa Ageda" su pranešimu Kortesui, o pats laivu „Trinidadas" tęsė kelionę. Tolimesnis Uljoa likimas nežinomas, laivas į Meksiką nebegrįžo.

Fransiskas de Uljoa tapo pirmuoju keliautoju, ištyrinėjusiu Kalifornijos įlanką, pasiekusiu Kolorado žiotis bei Sedroso salą. Nors jo kelionė įrodė, kad Kalifonija yra pusiasalis, o ne sala, tačiau kartografai dar iki pat XVII a. vaizdavo Kalifornijos salą.
| Vaitiekūnų tvenkinys |
| --- |
| Tvenkinys nuo Vaitiekūnų piliakalnioTvenkinys nuo Vaitiekūnų piliakalnioTvenkinys nuo Vaitiekūnų piliakalnio |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Radviliškio rajonas) |
| Plotas | 1,413 km² |
| Kranto linijos ilgis | 18,84 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 3,6 m |
| Didžiausias gylis | 11,0 m |
| Tūris | 0,0005 km³ |
| Įteka | Šušvė, Paupelis, Vendrė, Kiaunytė, Sarva, Vedreikė, 11 bevardžių upelių |
| Išteka | Šušvė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Vaitiekūnų tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  55°30′30″ š. pl. 23°38′36″ r. ilg.﻿ / ﻿55.50833°š. pl. 23.64333°r. ilg.﻿ / 55.50833; 23.64333Koordinatės: 55°30′30″ š. pl. 23°38′36″ r. ilg.﻿ / ﻿55.50833°š. pl. 23.64333°r. ilg.﻿ / 55.50833; 23.64333 |
|  |
|  Vikiteka | Vaitiekūnų tvenkinys |

**Vaitiekūnų tvenkinys** – tvenkinys vidurio Lietuvoje, Radviliškio rajone, į pietus nuo Grinkiškio gyvenvietės. Susidaręs patvenkus Šušvės upę (Nevėžio intakas) 60,4 km nuo jos žiočių. Ilgis (iš šiaurės į pietus) 7,8 km, plotis iki 0,31 km. Altitudė 96,5 m. Šiaurinis tvenkinio galas užpelkėjęs, yra 2 pelkėtos salos (1,03 ha ir 0,26 ha). Krantai aukštoki, kai kur statūs, daugiausia apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Aplink tvenkinį daugiausia plyti dirbami laukai, vietomis auga sodai. Vakarinėje pakrantėje stūkso Vaitiekūnų piliakalnis.

Debitas:

* Upės: 5,1 m³/s
* Užtvankos skaičiuotinis: 252 m³/s

Tvenkinys nuo užtvankos
Užtvanka
Užtvanka 300 m ilgio, 10 m pločio. Vandens pralaida – šachtinė. Įrengta 1979 m. Tvenkinys skirtas laukų drėkinimui. 2001 m. pastatyta 370 kW galios mažoji hidroelektrinė. Prie jo įsikūrusios gyvenvietės: Vaitiekūnai, Pypliai, Geručiai, Kairėnai, Kairėnėliai, Noručiai, Grinkiškis. Tvenkinio šiaurinį galą kerta kelias  **225**  Raseiniai–Baisogala , rytine pakrante eina kelias  **2011**  Krakės–Dovydiškiai–Grinkiškis , vakarine ir užtvanka – Nr.3429 (Grinkiškis – Pypliai – Vaitiekūnai).

Šaltiniai
---------

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998

1. ↑  *Vaitiekūnų tvenkinys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 426
**Iniciacija** (lot. *initium* 'pradžia, įėjimas'; *perėjimo ritualas*) – ritualas, atliekamas įvedant žmogų į naują jo gyvenimo tarpsnį, pašvenčiant jo naujai būklei. Iniciacijos ritualai vykdomi gimimo, brandos, vestuvių, laidojimo metu, taip pat gali būti rengiama iniciacija įžengiant į naujas pareigas (pvz. karūnavimas), į naują luomą, organizaciją, sektą, slaptą bendriją.

Iniciacijos esmė – kosmogonijos atkartojimas, senojo gyvenimo palaidojimas ir naujo sutikimas. Žmogus turi išgyventi simbolinės mirties ir prisikėlimo ritualus. Dažnai inicijuojamojo laukia sunkūs išbandymai, kančios, pažeminimai, jų metu, kaip tikima, pasirodo dievai, dvasios, protėviai.

Senosiose gentinėse santvarkose iniciacijų, susijusių su branda metu, dažnai taikomos fizinės kančios, apipjaustymai, skarifikavimai, tatuiravimai ir kt. Tai yra kertinis jaunuolio gyvenimo įvykis, kurio metu jis gauna priėjimą prie šventybės, vyriškumo ar moteriškumo paslapčių. Branda yra socialinis ir kultūrinis konstruktas, kuris labai įvairuoja skirtingose bendruomenėse ir yra nebūtinai susijęs su biologine lytinio brendimo pradžia. Pati ritualo reikšmė irgi gali kisti bėgant laikui. Pavyzdžiui, Mezoamerikos actekų ir majų bendruomenėse buvo laikoma, kad 15 m. sulaukusios merginos buvo pasiruošusios ištekėti, tačiau dabar Meksikoje pastaroji šventė (isp. *quinceañera*) žymi pasimatymų pradžią merginų gyvenime.

Lietuvių jaunuolių brandos apeigos buvo atliekamos pagal kaimo bendrijos papročius, sulaukus pilnametystės. XIX a. pabaigoje–XX a. pirmoje pusėje subrendę jaunuoliai buvo įvesdinami į jaunimo bendriją, juos dažniausiai įvesdindavo jaunimo lyderis ar smarkesni vaikinai, muzikantas. Įrašomieji į bernus turėjo viešai įrodyti savo sugebėjimus – vikrumą, fizinį pajėgumą (peršokti per stalą, iškęsti smūgius), pavaišinti jaunimą (gėrimu). Merginas įvesdindavo vakarėlyje šokdindami. Tapę jaunimo bendrijos nariais jaunuoliai galėjo lankytis pasilinksminimuose, pvz. eiti į naktigones ir dalyvauti naktiniame merginų lankyme (viena archajiškiausių jaunimo pramogų).

Modernesnėse visuomenėse iniciacija išreiškiama daugiau simboliniu aktu – krikštas, išpažintis, bar micva. Neformali iniciacija į įvairias bendruomenes pasireiškia naujokų krikštu, dedovščina, tyčiojimusi. Su vestuvinio gyvenimo iniciacija susiję bernvakariai, mergvakariai, su laidojimu – velionio šarvojimas, raudos.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  „Rite of passage". *Britannica*. Nuoroda tikrinta 2022-05-18.
2. 1 2  Mircea Eliade, Rites and Symbols of Initiation, first edition, New York, NY Harper and Row, 1958
3. ↑  *Iniciacija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
4. ↑  „Quinceañera". *Britannica*. Nuoroda tikrinta 2023-02-20.
5. ↑  „Quinceañera". *www.merriam-webster.com*. Nuoroda tikrinta 2023-02-20.
6. ↑  *Lietuvių pilnametystės papročiai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2024-03-30.
Uhlsport|  |
| Pramonė | sporto prekės, drabužiai, avalynė |
| Įkurta | 1948 m. |
| Įkūrėjas (-ai) | Karl Uhl |
| Centrinė būstinė | Balingenas, Vokietijos vėliava Vokietija |
| Produkcija | sportinė apranga, avalynė, kamuoliai ir kt. |
| Tinklalapis | Uhlsport |

**Uhlsport GmbH** – Vokietijos sporto prekių gamintojas. Iš pradžių 1948 m. įkurta „Haase & Uhl OHG", o vėliau pervadinta į „Karl Uhl GmbH". 1994 m. įmonė tapo „uhlsport GmbH". Tai tarptautinė įmonė, kurios nuolatinė būstinė yra Balingene, Badeno-Viurtembergo žemėje, Vokietijoje.

Įmonė gamina ir platina savo produkciją, žinomą prekiniais ženklais Uhlsport ir Kempa.

Istorija
--------

uhlsport GmbH būstinė Balingene
1948 m. bendrovę įkūrė Karlas Ūlas. Ankstyvoji gamyba buvo skirta futbolo batų odinių smeigių gamybai. 1953 m. uhlsport taip pat pradėjo gaminti futbolo batų padus sportinių batų gamintojams. Vėlesniais metais buvo gamyboje atsirado daugiau produktų, įskaitant blauzdų apsaugas, sportinius tvarsčius, futbolo kamuolius ir vartininko pirštines, kol galiausiai Uhlsport GmbH sukūrė visą futbolo įrangos asortimentą.

1998 metais Ūlų šeima įmonę pardavė Daisų šeimai.

Nuo 2002 m. įmonė vykdo kelių prekių ženklų futbolo ir rankinio strategiją. Nuo 2002 metų rankinio įranga prekiaujama naudojant „Kempa" prekės ženklą.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2021-02-08 iš Wayback Machine projekto.
hummel|  |
| Pramonė | sporto prekės, drabužiai, avalynė |
| Įkurta | 1923 m. |
| Įkūrėjas (-ai) | Albrech Messmer, Ludwig Messmer |
| Centrinė būstinė | Orhusas, Danijos vėliava Danija |
| Produkcija | sportinė apranga, avalynė, kamuoliai ir kt. |
| Tinklalapis | hummel.net |

**Hummel International Sport & Leisure A/S** – Vokietijoje įkurta Danijos sportinės aprangos prekės ženklo gamybos įmonė, įsikūrusi Orhuse. Šiuo metu įmonė gamina aprangą futbolo, regbio lygos, futzalo, rankinio, krepšinio, tinklinio ir esport komandoms. Be to, bendrovė taip pat siūlo drabužius ir avalynę vaikams kartu su savo mados antriniu prekės ženklu Hummel HIVE.

1923 m. bendrovę Hamburge, Vokietijoje, įkūrė Albert Messmer ir jo brolis Michael Ludwig Messmer, pavadinimu „Messmer & Co". Tais pačiais (1923) metais broliai pristatė pasauliui pirmuosius futbolo batelus. Hummel tapo daniška bendrove po to, kai 1956 m. ją perėmė Bernhardas Weckenbrockas, perkėlęs savo bazę į Kevelaerą, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje. Nuo 1999 m. Hummel priklauso Christian ir Thor Stadil įkurtai Danijos Thornico grupei.

„Hummel" – vienas seniausių sportinės aprangos prekių ženklų. Jų aprangas dėvėjo garsiausi futbolo klubai ir nacionalinės rinktinės: Madrido „Real", „Tottenham Hotspur", „Aston Villa", „Southampton", „Benfica" ir eilė kitų, o taip pat Danijos, Lietuvos nacionalinės rinktinės. „Hummel" remia rankinio ir futbolo klubus ir žaidėjus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  HUMMEL DELIVERS RECORD RESULT WITH MULTI-MILLION PROFIT
2. ↑
3. ↑  Danish Superstar Entrepreneur Sees Recession Coming-- And Buddhist Middle Paths To The Future
4. ↑  FROM HAMBURG TO HEARTS: THE FOOTBALL HERITAGE OF HUMMEL
Mitre|  |
| Forma | dukterinė įmonė |
| Pramonė | sporto prekės, tekstilė |
| Įkurta | 1817 m. |
| Įkūrėjas (-ai) | Harold Humphrey, Wallace Humphrey |
| Centrinė būstinė | Veikfildas, Anglijos vėliava Anglija |
| Produkcija | sportinė apranga, avalynė, kamuoliai ir kt. |
| Tinklalapis | Mitre |

**„Mitre Sports International Ltd."** – Anglijos sporto įrangos gamintojas, įsikūręs Veikfilde. Mitre daugiausia dėmesio skiria futbolui, bet taip pat tiekia įrangą (dažniausiai kamuolius) kitoms sporto šakoms. 1817 m. įkurta įmonė yra viena seniausių tokio tipo pasaulyje. Šiuo metu „Mitre" yra „Pentland Group" dukterinė įmonė.

Gamina futbolo kamuolius, aprangas, drabužių linijas, regbio kamuolius, treniruočių marškinėlius, krepšinio bei tinklinio kamuolius. Taip pat bendrovė siūlo krepšius, erdvės žymeklius, vandens butelius, apsauginius kūgius ir kt.

Istorija
--------

1817 m. Bendžaminas Krūkas Hadersfilde (Anglija) atidarė savo odos raugyklą. Bendrovės pavadinimo kilmė susijusi su ilgamete Krūko ir kaimo vyskupo draugyste. Bendrovę pavadino pagal iškilmingą galvos apdangalą, kurią dėvėjo tradicinės krikščionybės vyskupai, vadinamą mitra.

Įmonė gamino futbolo ir regbio kamuolius, o 1960 m. atsirado „Mitre" firmos sportinė avalynė. 

1964 m. žymus „Manchester United" futbolininkas Denisas Law tapo pirmuoju oficialiu Miterio atstovu spaudai.

1966 m. „Mitre" tapo oficialiu Anglijos futbolo asociacijos kamuolių tiekėju, o kitus keturiasdešimt metų FA taurės finalo rungtynėse turėjo būti žaidžiamas su „Mitre" kamuoliais.

Muhammad Ali dėvėjo Mitre 59-oje profesionalų kovoje su Leon Spinks Naujajame Orleane, o 1977 m. Stuart Pearce avėjo Mitre futbolo batelus. 

1987 m. regbio pasaulio čempionate, Mitre tapo kamuolių tiekiejais.

1992 m. „Mitre" tapo oficialiu kamuolių tiekėju naujai suformuotai FA „Premier" lygai, pristatydama sintetinius futbolo kamuolius vietoj anksčiau naudotų odinių kamuolių. 

2000 m. „Mitre" Argentinoje pasirašė sutartis su keliais „Primera División" klubais: Newell's Old Boys, Estudiantes de La Plata, Unión de Santa Fe, Belgrano de Córdoba, Arsenal de Sarandí ir Chacarita Juniors.

2003 m. „Mitre" kamuolys buvo naudojamas pasaulio tinklinio čempionate, vykusiame Jamaikoje. Anglijos tinklinio rinktinė turnyre taip pat pasirodė vilkėdama „Mitre" aprangą.

2008 m. „Mitre" pasirašė sutartį su Salvadoro nacionaline futbolo rinktine, kad bus išskirtinė aprangos tiekėja.

2009 m. „Mitre" tapo oficialiu daugelio Čilės lygos komandų aprangos tiekėju.

Šaltiniai
---------

1. ↑  ENTREVISTAS Mitre Argentina
2. ↑  RWC 15: A history of the World Cup match ball
3. ↑  Mitre and El Salvador extend partnership
4. ↑  Mitre Tops the League in Chile
**Gonsalas Koeljas** (*Gonçalo Coelho*, m. 1512 m.) – portugalų jūrininkas, keliautojas.

1500 m. Pedrui Alvarešui Kabralui atradus Braziliją, Portugalija skubėjo kuo greičiau ištyrinėti atrastas žemes. Tam 1501 m. sudaryta trijų karavelių ekspedicija, kuriai, pasak vienų šaltinių, vadovavo Gonsalas Koeljas, pasak kitų Gasparas de Lemošas ar Andrė Gonsalvešas (buvę Kabralo bendražygiai). Tarp įgulos narių buvo ir kartografas Amerigas Vespučis. 1501 m. rugpjūčio 17 d. ekspedicija pasiekė Brazilijos krantus, o pirmąją 1502 m. metų dieną įplaukė į Gvanabaros įlanką ir pavadino ją Rio de Žaneiru („sausio upe"). Gonsalo Koeljo ekspedicija toliau paplaukė pakrante dar maždaug per 2 laipsnius (kažkur iki dabartinės Kananėjos Brazilijoje), o tada apsisuko atgal link Portugalijos. Tačiau pasak Amerigo Vespučio, jie nuplaukę iki 52° pietų platumos (t. y. Patagonijos pakrančių), kur pasiekę atšiaurias jūras ir pakrantes (ar salas). Tik viena iš trijų karavelių 1502 m. rugsėjo 7 grįžo į Lisaboną.

Gonsalas Koeljas vadovavo 6 laivų ekspedicijai, 1503 m. vėl išplaukusiai į Braziliją (Amerigas Vespučis paskirtas vieno iš laivų kapitonu). Po sustojimo Žaliojo kyšulio salose, ekspedicija pasiekė nežinomą salą vidury vandenyno (matyt, Fernando de Noroniją), kur flagmanas įsirėžė į rifus ir nuskendo. Išsigelbėjusi įgula persikėlė į Vespučio laivą ir sėkmingai pasiekė Brazilijos krantus (Visų Šventųjų įlanką dabartinėje Bahijoje). Nesulaukę likusio laivyno, Koeljas su Vespučiu nuplaukė į kitą įlanką, ten pastatė fortą, pririnko brazilmedžio medienos. Palikę 24 vyrus forte, likę ekspedicijos dalyviai išplaukė atgal ir 1504 m. birželio 28 d. pasiekė Lisaboną.

Gonsalo Koeljo sūnus Duartė taip pat buvo jūrininkas, Pernambuko kapitonijos valdytojas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Duarte Nuno G. J. Pinto da Rocha. Coelho, Gonçalo,  *Instituto Camões*.
2. ↑  *Amerigo Vespucci*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
3. ↑  Pietro Omodeo. Amerigo Vespucci: The Historical Context of His Explorations and Scientific Contribution
4. 1 2  Morison, Samuel (1974). *The European Discovery of America: The Southern Voyages, 1492–1616*. New York: Oxford University Press.
5. ↑  Lester, C. Edwards. *The Life and Voyages of Americus Vespucius*. New York: New Amsterdam Publishing, 1903.
**Difterijos vakcina** – skiepas, naudojamas siekiant apsaugoti nuo difteriją sukeliančios bakterijos *Corynebacterium diphtheriae* infekcijos. Pradėjus ja skiepyti, nuo 1980 iki 2000 m. ligos atvejų sumažėjo daugiau nei 90 %. Rekomenduojama skiepyti trimis pradinėmis dozėmis, po kurių vakcina suveikia maždaug 95 % atvejų. Veiksmingumas išlieka maždaug 10 metų, paskui reikia paskiepyti kartotine doze. Imunizuoti galima pradėti šešių savaičių amžiaus kūdikius, tolesnes dozės suleidžiant kas keturias savaites.

Difterijos vakcina labai saugi. Reikšmingas šalutinis poveikis pasireiškia retai. Gali skaudėti injekcijos vietą. Injekcijos vietoje gali susidaryti gumbas, kuris gali išlikti kelias savaites. Šis skiepas saugus nėštumo laikotarpiu ir asmenims, kurių nusilpusi imuniteto funkcija.

Siekiant išvengti difterijos, naudojamas kelių vakcinų derinys. Tai vakcina su stabligės toksoidu (vadinamoji dT arba DT vakcina) ir stabligės bei kokliušo vakcina DPT vakcina. Pasaulio sveikatos organizacija rekomendavo jas naudoti 1974 m. Paskiepyta yra maždaug 84 % pasaulio populiacijos. Skiepijama suleidžiant vakciną į raumenis. Vakciną reikia laikyti šaltai, tačiau negalima užšaldyti.

Difterijos vakcina sukurta 1923 m. Ši vakcina įtraukta į Pasaulio sveikatos organizacijos būtinųjų vaistų sąrašą, kurį sudaro svarbiausi pagrindinės sveikatos priežiūros vaistai. 2014 m. duomenimis, vakcinos su stabligės toksiodu vienos dozės didmeninė kaina buvo 0,12–0,99 JAV dolerių. Jungtinėse Amerikos Valstijose ji kainuoja mažiau nei 25 JAV dolerius.

Nuorodos
--------

1. ↑  „MedlinePlus Medical Encyclopedia: Diphtheria immunization (vaccine)". Suarchyvuotas originalas 2009-03-02. Nuoroda tikrinta 2009-03-07.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „Diphtheria vaccine" (PDF). *Wkly Epidemiol Rec*. **81** (3): 24–32. Jan 20, 2006. PMID 16671240.
3. 1 2 3  Atkinson, William (2012 m. gegužės mėn.). *Diphtheria Epidemiology and Prevention of Vaccine-Preventable Diseases* (12 leid.). Public Health Foundation. pp. 215–230. ISBN 9780983263135.
4. ↑  Centre for Disease Control and Prevention. „Diphtheria Vaccination". Department of Health and Human Services. Nuoroda tikrinta 2011-11-08.
5. ↑  „Diphtheria". *who.int*. 2014-09-04. Nuoroda tikrinta 2015-03-27.
6. ↑  Macera, Caroline (2012). *Introduction to Epidemiology: Distribution and Determinants of Disease*. Nelson Education. p. 251. ISBN 9781285687148.
7. ↑  „WHO Model List of EssentialMedicines" (PDF). *World Health Organization*. 2013 m. spalio mėn. Nuoroda tikrinta 2014-04-22.
8. ↑  „Vaccine, Diphtheria-Tetanus". *International Drug Price Indicator Guide*. Nuoroda tikrinta 2015-12-06.[neveikianti nuoroda]
9. ↑  Hamilton, Richart (2015). *Tarascon Pocket Pharmacopoeia 2015 Deluxe Lab-Coat Edition*. Jones & Bartlett Learning. p. 313. ISBN 9781284057560.
| Negras |
| --- |
| Negras ties Čipolečiu Negras ties Čipolečiu |
| **Ilgis** | 640 km |
| **Baseino plotas** | 146 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 950 m³/s |
| **Ištakos** | Neukenas, Limajas |
| **Žiotys** | Atlanto vandenynas |
| **Šalys** | Argentinos vėliava Argentina |
|  |
|  **Vikiteka** | Negras |

**Negras** (isp. *Río Negro* – 'juodoji upė') – upė Argentinoje, Patagonijos šiaurėje, Rio Negro provincijoje. Susidaro susiliejus Anduose prasidedančioms Neukeno ir Limajo upėms, šalia Neukeno miesto. Teka į rytus per sausas Patagonijos lygumas. Įteka į Atlanto vandenyną ties El Kondoro kurortu, apie 30 km nuo Vjedmos.

Vidurupis suskyla į 2 šakas (Čoele Čoel Grandė ir Čoele Čoel Čika); daug salų. Žemupys labai vingiuotas, daug meandrų. Upės vanduo intensyviai naudojamas drėkinimui. Upės slėnyje įsikūrę dauguma Rio Negro provincijos sodų, tiekiančių net 70 % Argentinos vaisių produkcijos. Negro upė taip pat naudojama hidroenergijos gavybai. Negras vandeningiausias spalį ir lapkritį, sekliausias kovą. Upė laikoma šiaurine Patagonijos regiono riba. Laivuojama 400 km nuo žiočių.

Negro baseinas
Svarbiausi pakrančių miestai: Neukenas, Cheneral Roka, Čoele Čoelis, Cheneral Konesa, Karmen de Patagonesas, Vjedma.

Slėniai
-------

Upės vaga dalijama į tris slėnius: *Alto Valle* (Aukštutinis slėnis) aukštupyje, *Valle Medio* (Vidurinis slėnis) ties Čoele Čoelio miestu ir *Valle Inferior* (Žemutinis slėnis) upės žemupyje. Šiuose slėniuose vystoma intensyvi augalininkystė ir sodininkystė.

Vardo kilmė
-----------

Ispanų kalboje žodis *negro* reiškia juodą spalvą. Ši reikšmė kilo iš indėnų mapučių upės pavadinimo *Curú Leuvú*. Tačiau upės vanduo yra daugiau žalsvas nei juodas. Upė dažnai vadinama *Río de los Sauces* („Gluosnių upė") dėl gausiai pakrantėse augančių gluosnių.

Rekreacija
----------

Negro upėje vyksta ilgiausia pasaulyje kajakų regata. Distancijos ilgis 653 km ir vyksta 8 dienas.

* Negras ties Cheneral RokaNegras ties Cheneral Roka
* Tiltas per Negrą tarp Viedmos ir Karmen de PatagonesoTiltas per Negrą tarp Viedmos ir Karmen de Patagoneso
* Negro senvagės palydovinėje nuotraukojeNegro senvagės palydovinėje nuotraukoje
* Negras Čoele Čoelio apylinkėseNegras Čoele Čoelio apylinkėse

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Negro River // river, Argentina*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
2. 1 2  *Río Negro (Ri̇̀o Nègras)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XX (Rėv-Sal). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
3. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
4. ↑   Arias, Andres H.; Macchi, Pablo A.; Abrameto, Mariza; Solimano, Patricio; Migueles, Nathalia; Rivas, Fredy G.; Funes, Aimé I.; Calabrese, Graciela et al. (2021). Torres, Américo Iadran, ed. *Negro River Environmental Assessment*. Springer International Publishing. pp. 95-126.


1. ↑  su Neukenu 1125 km

Nuorodos
--------

* Aukštutinis slėnys
* Negro upės regata
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pedras Fernandesas de Kirosas
**Pedras Fernandesas de Kirosas** arba **Keirušas** (port. *Pedro Fernandes de Queirós*, isp. *Pedro Fernández de Quirós*; g. 1565 m. Evoroje – m. 1614 m. Panamoje) – portugalų keliautojas, tarnavęs Ispanijai, Ramiojo vandenyno tyrinėtojas.

Biografija
----------

Gimė Portugalijos mieste Evoroje, jaunystėje įstojo į Ispanijos laivyną. 1595 m. dalyvavo Alvaro de Medanjos de Neiros ekspedicijoje po Ramųjį vandenyną. Vėliau grįžo į Europą, 1600 m. lankėsi Romoje, gavo audienciją pas popiežių.

1603 m. iš Kaljao uosto Peru išvyko su trijų laivų ekspedicija, kurios tikslas buvo rasti mitinę *Tierra Australis* ir paskelbti ją Ispanijos valda. Kiroso ekspedicija praplaukė Tuamotu salas, 1606 m. sausio 26 d. atrado Diusi salą, o vėliau pasiekė Vanuatu salas. Kirosas pamanęs, kad atrado ieškotąjį žemyną, žemę pavadino *Austrialia del Espíritu Santo* (dabar Espiritu Santas). Ten ispanai bandė įkurti Naujosios Jeruzalės koloniją, bet dėl tarpusavio nesutarimų ir vietinių antpuolių, ji buvo greitai apleista. Vėliau dėl blogo oro laivai išsiskyrė – Luiso Vaeso de Toreso vadovaujami laivai nuplaukė toliau į vakarus, o Kirosas grįžo į Akapulką.

1607 m. Pedras Fernandesas de Kirosas grįžo į Ispaniją, gyveno skurde, siekė gauti iš karaliaus paramą naujai kelionei. Vėliau išvyko į Ameriką, kur 1614 m. ir mirė.

XIX a. Australijos katalikai bandė išpopuliarinti teoriją, kad Kirosas buvo pirmuoju Australijos atradėju. Jis taip pat laikomas vietovardžio „Australija" autoriumi.
| **Phillip Parker King** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1791 m. gruodžio 13 d.Norfolko sala, Naujojo Pietų Velso kolonija |
| Mirė | 1856 m. vasario 23 d. (64 metai)Sidnėjus, Naujojo Pietų Velso kolonija |
| Tėvai | Philip Gidley King, Anna Josepha King |
| Sutuoktinis (-ė) | Harriet Lethbridge |
|  |
| Veikla | jūrininkas, valdininkas |
| Organizacijos | Jungtinė Karalystė Anglijos laivynasAustralijos žemės ūkio kompanijaNaujasis Pietų Velsas N. P. Velso parlamento aukšt. rūmai |
|  |
| Alma mater | Portlando karinis jūrų laivynas |
| Žinomas (-a) už | Australijos, Pietų Amerikos pakrančių tyrinėjimo |

**Filipas Parkeris Kingas** (*Phillip Parker King*, 1791 m. gruodžio 13 d. – 1856 m. vasario 26 d.) – britų jūrininkas, hidrografas, valdininkas, tyrėjęs Australijos ir Patagonijos pakrantes.

Gimė Norfolko saloje, Naujojo Pietų Velso gubernatoriaus Filipo Gidlio Kingo šeimoje. Vaikystėje išvyko į Angliją, mokėsi Portsmuto karinio laivyno akademijoje. 1807 m. pradėjo tarnauti laivyne, 1814 m. paaukštintas į leitenantus.

Gavęs kartografavimo žinių, F. P. Kingas išsiųstas sužymėti Naujosios Olandijos krantus, kurių dar nekartografavo Metju Flindersas. 1817–1822 m. F. P. Kingas atliko 4 ekspedicijas Australijos pakrantėmis. Jų metu ne tik braižė žemėlapius, bet ir rinko duomenis apie pakrančių augaliją, geologiją, gyventojus (tam su savimi gabenosi botaniką Alaną Kaningamą, matininką Džoną Septimą Ro ir čiabuvį Bangarį).

1821 m. F. P. Kingas paaukštintas į komandorus, 1823 m. grįžo į Angliją. 1826–1830 m. laivu „Adventure" (kartu su laivu „Beagle") tyrinėjo ir kartografavo Pietų Amerikos pakrantes: Peru, Čilės, Patagonijos, Magelano sąsiaurio krantus. Surinko vertingų indėnų kultūros objektų, iliustruoti pasakojimams nupiešė keletą piešinių.

Grįžęs į Angliją kelionės rezultatus pristatė Karališkojoje geografų draugijoje. Grįžęs į Australiją ėjo administracines pareigas – buvo Australijos žemės ūkio kompanijos komisaru, Naujojo Pietų Velso aukštutinių parlamento rūmų nariu. 1855 m. gavo admirolo laipsnį.

Bibliografija
-------------

Svarbiausi veikalai:

* „Pasakojimas apie tarptropinių ir vakarinių Australijos krantų tyrinėjimus, atliktus tarp 1818 ir 1822 metų" ( *Narrative of a Survey of the intertropical and western Coasts of Australia: performed between the years 1818 and 1822*, 1827 m.)
* „Pasakojimas apie Jo Didenybės laivais *Adventure* ir *Beagle* atliktas tiriamąsias keliones tarp 1826 ir 1836 m. nupasakojant Pietų Amerikos pietinių pakrančių tyrimus ir laivo *Beagle* kelionę aplink Žemės rutulį. Pirmosios keliones (1826–30), vykdytos vadovaujant K. L. kapitonui, K. D. nariui, P. Parkeriui Kingui, medžiaga" ( *Narrative of the surveying voyages of His Majesty’s Ships Adventure and Beagle between the years 1826 and 1836, describing their examination of the southern shores of South America, and the Beagle’s circumnavigation of the globe. Proceedings of the first expedition, 1826–30, under the command of Captain P. Parker King, R.N. F.R.S.*, 1839 m.)

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  Phillip Parker King (1791–1856), *Australian Dictionary of Biography*
|  |
| --- |
| Kailiavos piliakalnis |
| [[Vaizdas:|center|290px|Kailiavos piliakalnis]] |
| Vieta | Kaliningrado sritis |
| Aukštis | 13 m |
| Aikštelės dydis | 54 x 50 m |
| Priešpilis | spėjamas |
| Naudotas | XI a. - XIII a.  |
| Žvalgytas |  m. |
| Kasinėtas |  m. |

**Kailiavos piliakalnis** – prūsų piliakalnis prie Kailių kaimo, (buv. Vėluvos apskritis, dab. Poddubnoje, Gvardeisko rajonas, Kaliningrado sr.), Deimenos upės pakrantės iškyšulyje.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnio šlaitai nuo upės statūs, iš pietvakarių – laukai. Aikštelė netaisyklingo apskritimo formos, 54 x 50 m dydžio. Nuo laukų pietvakarinėje dalyje ją skiria iki 6 m aukščio pylimas. Manoma, čia stovėjo istorijos šaltinių minima **Vustopolio pilis**, pastatyta kovų su Vokiečių ordinu laikotarpiu ir netrukus sugriauta. 

Iki Antrojo pasaulinio karo ant piliakalnio buvo švenčiama Rasos šventė. Piliakalnis labai apardytas per karą, jame buvo įrengta betoninių įtvirtinimų, iškasta apkasų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valdemaras Šimėnas. *Kailiavos piliakalnis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 130 psl.

54°43′55″ š. pl. 21°05′25″ r. ilg.﻿ / ﻿54.73194°š. pl. 21.09028°r. ilg.﻿ / 54.73194; 21.09028
| Kamantų piliakalnis |
| --- |
| 

Kamantų piliakalnisKamantų piliakalnis

54°25′50″š. pl. 22°02′10″r. ilg.﻿ / ﻿54.430556°š. pl. 22.036111°r. ilg.﻿ / 54.430556; 22.036111﻿ (Kamantų piliakalnis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kaliningrado sritis Kaliningrado sritis |
| **Rajonas** | Oziorsko rajonas |

**Kamantų piliakalnis** – prūsų piliakalnis prie Kamantų kaimo ir dvaro (vok. *Camanten*, nuo 1938 m. *Kamanten*, buv. Darkiemio apskritis, nuo 1946 m. rus. *Климовка – Klimovka*, Oziorsko rajonas, Kaliningrado sritis), Unguros kairiajame krante, dar vadinamas Švedų pylimais.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnio krantai statūs. Iš pietų ir rytų pusių piliakalnį supa gilios griovos, iš šiaurės ir vakarų jis nuo laukų atskirtas dviem 2 m ir 4 m aukščio pylimais. Aikštelė ištęsto ovalo formos, 75 x 30 m dydžio. Pasakojama, kad prie piliakalnio radus elnio ragus su apdirbimo žymėmis ir akmeninį kirvuką (skiriami akmens amžiui), XIX a. viduryje jį kasinėjo vietos dvarininkas. Mažajame pylime iškasęs duobę rado tik lauko akmenų. XX a. antroje pusėje piliakalnio aikštelėje žvalgomuosius tyrinėjimus atliko rusų archeologas Vladimiras Kulakovas, bet kultūrinio sluoksnio nerado. Piliakalnis datuojamas XI a. – XIII amžiumi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valdemaras Šimėnas. *Kamantų piliakalnis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 249 psl.
54°42′10″š. pl. 25°16′09″r. ilg.﻿ / ﻿54.7029°š. pl. 25.2691°r. ilg.﻿ / 54.7029; 25.2691

|  |
| --- |
| Treniruotė stadione 2024 m. |
| Vieta | Lietuva Vilnius, Linkmenų g. 8 |
| Savininkas | VšĮ „Fanų sporto projektai"  |
| Paviršius | Žolė |

**Fanų stadionas** – stadionas ir sporto kompleksas Vilniaus mieste, Šnipiškėse. Kompleksui priklauso pilnų matmenų futbolo aikštė, futbolo treniruočių aikštelė 7×7, futbolo 3×3 aikštelė, 3 atviri teniso kortai, 3 atviros paplūdimio tinklinio aikštelės. Yra šiuolaikiškai įrengtas administracinis pastatas su persirengimo patalpomis ir dušais.

Aikštynas eksploatuojamas ištisus metus. Čia vyksta daug sporto ir laisvalaikio renginių, vaikų treniruotės, įvairaus lygio profesionalų ir mėgėjų futbolo, padelio teniso, paplūdimio teniso ir tinklinio varžybos. Aikštyne laisvalaikį aktyviai praleidžia tiek įmonių kolektyvai, tiek pavieniai fiziniai asmenys ar jų grupės. Čia vykdomi įmonių renginiai, švenčiami vaikų gimtadieniai ir kitos šventės. Vyksta minifutbolo varžybos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Fanų sporto projektai, VšĮ. Vz.lt (tikrinta 2024-03-28).
2. ↑  Fanų sporto projektai (tikrinta 2024-03-28).
3. ↑  Fanų stadionas. Kaunopadelis.lt (tikrinta 2024-03-28).
4. ↑  VšĮ „Vilniaus futbolo fanų stadionas". Cvbankas.lt (tikrinta 2024-03-28).
5. ↑  Fanų stadionas. Minifutbolas.lt (tikrinta 2024-03-28).

Nuorodos
--------

* Stadiono „Facebook" paskyra (1)
* Stadiono „Facebook" paskyra (2)
| Eidaičių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Eidaičių piliakalnisEidaičių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°25′20.4″ š. pl. 21°32′54″ r. ilg.﻿ / ﻿55.422333°š. pl. 21.54833°r. ilg.﻿ / 55.422333; 21.54833 |

 |
| Vieta | Šilutės rajonas |
| Seniūnija | Gardamo seniūnija |
| Aukštis | 6 m |
| Plotas | skersmuo 26 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Registro Nr. | A481P / 3359 / AR1082 |

**Eidaičių piliakalnis**, *Pilalė, Pilalės kalnas*, (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A481P, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1082) – piliakalnis Šilutės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Eidaičių kaimo, Gardamo seniūnija. Pasiekiamas iš plento Šilutė – Eidaičiai, pravažiavus Tenenį ir Pašiliškiuose pasukus į kairę vakarų kryptimi, už 1,1 km pasukus į kairę pietvakarių kryptimi ir pavažiavus 850 m lauko keliuku bei palauke, yra lauko pietvakarių kyšulyje, miške.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Tenenio dešiniajame krante. Jį iš pietų juosia Tenenys, iš šiaurės ir vakarų – jo slenio dauba, kuria teka mažas upeliūkštis, tik rytinė dalis siekia aukštumą. Aikštelė apvali, 26 m skersmens, apjuosta 5 m pločio, 0,2 m aukščio pylimu. Pietrytinėje pusėje šis pylimas aukštesnis, 0,7 m aukščio, 29 m pločio. Už jo iškastas 6,5 m pločio, 1,5 m gylio griovys, už kurio supiltas antras 0,4 m aukščio, 5 m pločio pylimas. Už šio pylimo iškastas antras 4 m pločio, 1 m gylio griovys. Šlaitai statūs, 6 m aukščio. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia.

Piliakalnis labai suardytas arimų, apaugęs lapuočiais.Apie 400 m. į rytus buvęs Barvų vandens malūnas.

Tyrimai
-------

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1963 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. 

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Stankaičių piliakalnis 12 km  Sakūtėlių piliakalnis 11 km | Uoksų piliakalnis 9 km  Jomantų piliakalnis 7 km | Pavilnučio piliakalnis 8 km  Paulaičių piliakalnis 6 km |  |
|  |  | Žakainių piliakalnis 8 km  Dapkiškės piliakalnis 29 km |
| Rusnė 15 km  Ventės ragas 25 km | Kaukėnų pilis 21 km | Vanagių piliakalnis 11 km  Venckų piliakalnis 9 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑   Lietuvos TSR archeologijos atlasas, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 56 (Nr. 169).

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.180

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalnių atlasas Archyvuota kopija 2009-04-18 iš Wayback Machine projekto.
* Lietuvos piliakalniai
**Apostolos Vellios**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Apostolos Vellios |
| Gimimo data | 1992 m. sausio 8 d. (32 metai) |
| Gimimo vieta | Salonikai, Graikija |
| Ūgis | 1,93 m |
| Svoris | 79 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | [[]] |
| **Pozicija** | puolėjas |
| Jaunimo klubai |
| 2008 | Iraklis |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2008–20112011–20142014 | Iraklis Everton FC→ Blackpool (skol.) | 21 0(4)22 0(3)02 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2014 m. sausio 1 d.. |

**Apostolas Veliosas** (*Apostolos Vellios*; g. 1992 m. sausio 8 d.) – Graikijos futbolininkas, puolėjas; atstovavo šalies jaunimo rinktinėms.

Karjera
-------

### Klubinė karjera

Profesionalaus futbolininko karjerą Veliosas pradėjo „Iraklio" klube 2008 m. kuriame anksčiau rungtyniavo jo tėvas Kostas Veliosas. Pirmąsias oficialias rungtynes jis sužaidė 2009 m. balandžio 26 d. pasirodęs aikštėje po keitimo, o lapkričio 7 d. pelnė pirmąjį įvartį rungtynėse su „Olympiacos FC", padėdamas savo komandai pasiekti lygiąsias rungtynėse su vienu čempionato lyderių. Per visą sezoną jis 9 kartus pasirodė aikštėje (visus po keitimo) ir pelnė 2 įvarčius.

2011 m. susidomėjimą Veliosu išreiškė „Fulham", „Olympiacos" ir „Bologna", tačiau sausio mėn. už 250 tūkst. svarų sterlingų pasirašė 4 metų sutartį su „Evertonu". Rungtyniaudamas klubo rezervinėje komandoje pasižymėjo įvarčiu jau pirmosiose rungtynėse. 2011 m. balandžio 2 d. debiutavo pagrindinėje komandoje rungtynėse prieš „Aston Villa FC". Pirmąjį įvartį Veliosas pelnė rugsėjo 17 d. rungtynėse su „Wigan Athletic FC", tačiau pagrindinėje sudėtyje įsitvirtinti nepavyko, tad rungtynivo rezervinėje komandoje. 2014 m. nuomos pagrindais perleistas Blackpool FC.

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Karjera rinktinėse
------------------

Sužaidė 14 rungtynių Graikijos U-19 rinktinėje ir pelnė 7 įvarčius.

Sužaidė 21 rungtynes U-21 rinktinėje (4 įvarčiai).

2016 m. debiutavo Grakijos nacionalinėje rinktinėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Από τον Βέλλιο, στον... Βέλλιο!" (graikų). ΑΓΓΕΛΙΟΦΟΡΟΣ. 9 November 2009. Suarchyvuotas originalas 2012-03-08. Nuoroda tikrinta 24 January 2011.
2. ↑  „Apostolos Vellios Performance data for season 09/10". transfermarkt.co.uk. Nuoroda tikrinta 24 January 2011.