recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Adolfas Lasys** |
| --- |
| Gimė | 1929 m. kovo 9 d.Antaliežiai, Aluntos valsčius |
| Mirė | 1996 m. gruodžio 19 d. (67 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | statybinių medžiagų technologas |
| Partija | 1962 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1953 m. Kauno politechnikos institutas |

**Adolfas Lasys** (1929 m. kovo 9 d. Antaliežiuose, Aluntos valsčius – 1996 m. gruodžio 19 d. Vilniuje) – Lietuvos statybinių medžiagų technologas, technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1953 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1953–1959 m. dirbo statybinių medžiagų centrinėje laboratorijoje, 1959–1991 m. Naujų statybinių medžiagų instituto (nuo 1965 m. Termoizoliacijos institutas) direktoriaus pavaduotojas, 1991–1993 m. Anhidrito laboratorijos vedėjas; nuo 1973 m. vyriausiasis mokslo darbuotojas. 1971 m. technikos mokslų kandidatas. 1978–1990 m. Termoizoliacijos instituto tęstinio mokslo darbų rinkinio rusų kalba redakcinės kolegijos pirmininkas.

Mokslo darbų sritys: keramikos, rišamųjų, termoizoliacinių ir akustinių medžiagų gamybos technologija ir tyrimai. Paskelbė mokslinių straipsnių. Daugiau kaip 20 išradimų autorius.

Bibliografija
-------------

* Putų ir dujų silikatiniai gaminiai, 1959 m.
* Plytų, čerpių ir drenų gamyba, su kitais, 1961 m.
* Bendroji silikatų technologija, su kitais, 1963 m.

Įvertinimas
-----------

* 1979 m. LTSR nusipelnęs inžinierius

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Adolfas Lasys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 482
2. ↑  Antanas Laukaitis. *Adolfas Lasys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 545 psl.
|  |
| --- |
| The Hobos |
|  |
| Biografija |
| Kilmė |  Latvija |
| Žanrai | Rokas, popmuzika |
| Aktyvumo metai | 1999-dabar |
| Įrašų kompanija | Platforma Records |
| Nariai |
| Rolandas ŪdrisMartinš BurkevicasEgonas KronbergasVilnis Krievinš |

**The Hobos** – 1999 m. sausį įkurta latvių muzikos grupė.

Visi keturi The Hobos nariai yra iš Liepojos, tačiau savo karjerą grupė pradėjo Rygoje. 1999 m. sausio pabaigoje, įkūrimo mėnesį, savo pirmą koncertą The Hobos atliko kavinėje *Ai, Karamba*, kuri leido grupei pasirodyti, neduodama jokio atlygio. Koncertą atsitiktinai stebėjo vienas iš grupės Brainstorm narių, kuris *The Hobos* pasirodymo metu pietavo minėtoje kavinėje. Buvo pakviesti ir kiti grupės Brainstorm nariai, kas galiausiai išsivystė į improvizuotą renginį.

Pirmasis albumas pavadinimu *Numbvision*, išėjęs 1999 m. gruodį, sulaukė didelės sėkmės ir gavo Latvijos Muzikos įrašų metų apdovanojimų titulą *Geriausias pop & rock albumas ‘99*. Nufilmuotas klipas dainai *Christian (I’m gonna be)* gavo 2000 m. geriausio Latvijos videoklipo apdovanojimą.

Ir antrasis albumas *Perfect Solution*, kuris pasirodė 2001 m. ir trečiasis albumas *Flashback Mornings*, išėjęs 2002 m. pasižymėjo Latvijos Muzikos įrašų metų apdovanojimų istorijoje, gavę atitinkamai 2001 ir 2002 m. geriausio roko albumo apdovanojimus. Atskirą apdovanojimą (geriausia roko daina) 2002 m. gavo ir daina *Flying away* iš albumo *Flashback Mornings*.

Ketvirtasis albumas *Radio Jah Jah* pasirodė 2004 m. ir buvo sukurtas pažymint grupės gyvavimo penkmetį. Albumas susideda iš 2 diskų, iš kurių pirmame yra grupės originalios kompozicijos, o antrame įtrauktos įvairių populiarių dainų „cover" versijos.

Diskografija
------------

* *Numbvision* (1999)
* *Perfect Solution* (2001)
* *Flashback Mornings* (2002)
* *Radio Jah Jah* (2004)

Nariai
------

* Rolandas Ūdris (*Ūdrītis*) – solistas
* Martinš Burkevicas (*Tārts*) – bosistas
* Egonas Kronbergas (*Goņčiks-Poņčiks*) – gitaristas
* Vilnis Krievinš (*Villijs Bille*) – būgnininkas

Nuorodos
--------

* hobos.lv Archyvuota kopija 2007-12-24 iš Wayback Machine projekto.
* thehobos.com
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Uvangas** |
| --- |
| Valdovas (Wáng 王) |
|  |
| Uvangas |
| Zhōu 周 |
| Visas vardas | Jī Fā 姬發 |
| Sutuoktinis (-ė) | Yi Jiang 邑姜 |
| Kiti titulai | Wŭ Wáng 武王 (pomirtinis) |
| Pirmtakas | Valdovas Ven |
| Įpėdinis | Valdovas Čeng |

**Uvangas** (**Džou dinastijos valdovas U**, kin. 周武王, pinyin: *Zhōu Wŭ Wáng*, liet. *U vang*) – pirmasis (arba antrasis, po savo tėvo Ven) Kinijos Džou dinastijos valdovas.

U (asmeninis vardas Dzi Fa – *Ji Fa*) buvo antrasis Džou valdovo Ven sūnus. Džou tuo metu buvo atskira valstybė šalia Šang dinastijos teritorijos. U įvykdė tai, ką ketino padaryti jo tėvas: nukariavo Šang ir pradėjo naują dinastiją – Džou. Kadangi nukariavimas buvo jo tėvo mintis, Ven tradiciškai laikomas pirmuoju Džou valdovu.

Pomirtinis U vardas – Uvang – gali būti verčiamas pažodžiui kaip "Karingasis valdovas". Pomirtinis Ven vardas – Venvang – "Kultūringasis valdovas".

U įkurtą valstybę sudarė mažesnės kunigaikštystės, kurias valdė U broliai bei karvedžiai.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Valdovas Ven** | **Džou valdovas** | Po to:**Valdovas Čeng** |
|  |
| --- |
| *The Guardian* |
|  |
| Tipas | Dienraštis |
| Formatas | Broadsheet (1821–2005)Berliner (2005–2018)Compact (nuo 2018) |
| Savininkas | Guardian Media Group |
| Leidėjas | Guardian News and Media |
| Redaktorius | Alan Rusbridger |
| Įsteigta | 1821 m. |
| Būstinė | Kings Place, 90 York Way, Londonas N1 9GU |
| Tiražas | 209 354 (2012 m. duom.) |
| ISSN | 0261-3077 |
| Svetainė | guardian.co.uk |

**„The Guardian"**, iki 1959 m. **„The Manchester Guardian"** – britų nacionalinis dienraštis, leidžiamas nuo 1821 m.

Seseriniai laikraščiai – „The Observer" (sekmadieninis laikraštis) ir „The Guardian Weekly" (leidžiamas pasauliniu mastu). 2012 m. laikraščio tiražas siekė 209 354, pagal tai jis buvo 3-ias šalyje, po „The Daily Telegraph" ir „The Times". Laikraščio internetinė versija, kurią kasdien peržiūri apie 3 mln. lankytojų, yra antra skaitomiausia šalyje, po „Daily Mail" Mail Online. Spausdinamas *berliner* formatu. Laikraštis laikosi centro-kairiųjų liberalių politinių pažiūrų. Laikraštis daro įtaką leidinių kompozicijos ir leidybos sferoms, skirdamas daugybę apdovanojimų.

Laikraščio sensacingiausias pasiekimas buvo 2011 m. į viešumą iškeltas „News International" telefono įsilaužimo skandalas, kai buvo atskleista, jog buvo įsilaužta į nužudytosios paauglės Milly Dowler telefoną. Tyrimas privedė prie „News of the World", vieno didžiausių laikraščių pagal tiražą pasaulyje, uždarymo.

Istorija
--------

Laikraštį Mančesteryje 1821 m. įsteigė prekiautojas medvilne Džonas Edvardas Teiloras (*John Edward Taylor*), kurį parėmė individualistų verslininkų grupė „Little Circle".

2005 m. laikraštis nuo *broadsheet* formato perėjo prie šiek tiek didesnio *berliner* (arba *midi*) formato. 2018 m. dar kartą pakeitė laikraščio formatą, šįkart į *compact*.

Išnašos
-------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-01-16 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   *The Guardian*.
3. ↑   Archyvuota kopija 2015-07-01 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑   Archyvuota kopija 2012-07-06 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑   *The Guardian*.
6. ↑
| **Adolfas Narbutas** |
| --- |
| Gimė | 1913 m. birželio 1 d.Darbėnuose, Kretingos apskr. |
| Mirė | 1984 m. birželio 25 d. (71 metai)Santa Monicoje, Kalifornija, JAV |
|  |
| Veikla | pedagogas, dainininkas, vargonininkas, chorvedys. |

**Adolfas Narbutas** (1913 m. birželio 1 d. Darbėnuose, Kretingos apskrityje – 1984 m. birželio 25 d. Santa Monikoje, Kalifornija, JAV) – pedagogas, dainininkas, vargonininkas, chorvedys.

Biografija
----------

Turėdamas didelį potraukį dainai ir muzikai, 1934 m. įstojo į Klaipėdos muzikos mokyklą, kur pas Stepą Sodeiką mokėsi dainuoti, o pas J. Karosą muzikos teorijos ir su Stasiu Šimkumi, muzikos sudėtį. 1935–1940 m. buvo Lietuvos kariuomenės 6-ojo pėstininkų pulko chormeisteris.

Nuo 1940 m. mokėsi Vilniaus muzikos mokykloje, 1940–1941 m. buvo Vilniaus 6-osios vidurinės amatų mokyklos, o 1941–1943 m. Vilniaus aukštesniosios prekybos mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas. Pasitraukęs į Vokietiją, 1945–1947 m. gyveno Meerbecko lietuvių stovykloje. Keletą metų dainavimą studijavo pas prof. Kornilovą, vadovavo stovyklos chorams, dainų ir šokių ansambliui, kuris daug koncertavo lietuvių stovyklose, dėstė muziką lietuvių gimnazijoje ir vargonininkavo. Atvykęs į Kanadą, 1948 m. apsigyveno Toronte ir pradėjo vargonininkauti Šv. Jono lietuvių parapijoje, vadovavo vyrų ir Kanados lietuvių bendruomenės mišriajam chorui. 1954 m. persikėlė į JAV – Los Andžele, Kalifornijoje, vadovavo S. Šimkaus chorui, vargonininkavo Šv. Kazimiero parapijoje, nuo 1958 m. mokytojavo šeštadieninėje lietuvių mokykloje, talkino O. Razutienės vadovaujamam jaunimo ansambliui ir įvairiems kultūros renginiams. Yra sukūręs ir harmonizavęs lietuvių liaudies dainų, parašęs tekstų dainoms.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Elazar Shach** |
| --- |
| Elazar Shach |
| Gimė | 1899 m. sausio 1 d.Vabalninkas, Rusijos imperija |
| Mirė | 2001 m. lapkričio 2 d. (102 metai)Bene Berakas, Izraelis |
|  |
| Veikla | Rabinas, visuomenės veikėjas. |

Kapas Bene Berake
**Elazaras Šachas** (1899 m. sausio 1 d. Vabalninke, Rusijos imperija – 2001 m. lapkričio 2 d. Bene Berake, Izraelis) – Lietuvos žydų kilmės Izraelio ortodoksų rabinas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Gimė 1899 m. sausio 1 d. Vabalninke prekeivių šeimoje. 1909 m. pradėjo mokytis Panevėžio ješivoje, o nuo 1913 m. Vilijampolės ješivoje, kur mokėsi Talmudo pas rabiną Moshe Mordechai Epstein. 1915 m. išvyko mokytis į Slucko ješivą. Po I pasaulinio karo persikėlė į Klecko ješivą. 1923 m. vedė Guttel Gilmovski su kuria persikraustė į Myrių, tačiau po kelerių metų vėl grįžo į Klecką. Nuo 1925 m. dalyvavo Klecko ješivos valdyme. 1934 m. paskirtas Naugarduko ješivos vyriausiuoju roš ješiva, tačiau jau 1935 m. perėjo dirbti į Lunineco ješivą. Prieš prasidedant II pasauliniam karui išvyko į Vilnių pas rabiną Chaim Ozer Grodzinski, kuris parūpino E. Šachui bilietus į Palestiną. 1944 m. Bene Berake atkūrus Panevėžio ješivą jam buvo pasiūlyta tapti ješivos mokytoju. 

E. Šachas buvo Haredi judaizmo propaguotojas, jis pasisakė prieš pasaulietines mokyklas, teigė kad psichologijos ir istorijos studijos yra erezija, o verslo studijavimas jame nedalyvaujant yra nereikalingas. Jo teigimu Holokaustas įvyko kaip bausmė už visas žydų nuodėmes: *Dievas skaičiavo visas žydų nuodėmes ištisus šimtmečius kol nuodėmių skaičius pasiekė 6 milijonus. Žydai turi tuo tikėti, nes jei jie tuo netiki jie yra eretikai ir jei mes nepriimsime Holokausto kaip bausmės tai yra tas pats kas netikėti į Dievą*.

Taip pat jis pasisakė prieš demokratiją, įvardindamas Torą kaip tikrąją demokratiją. Pasisakė ir prieš žydų naujakurių statybas Vakarų Krante ir Gazos Ruože. Siekdamas kovoti prieš pasaulietiškumą ir sionizmą jis 1984, 1988 ir 1992 m. kandidatavo į Izraelio parlamentą, tačiau nebuvo išrinktas. Jo pasisakymai būdavo spausdinami spaudoje ir jis turėjo nemažai pasekėjų. E. Šachas mirė 2001 m. lapkričio 2 d. Bene Berake, jo laidotuvėse dalyvavo apie 200,000 žmonių. Po jo mirties Izraelio ministras pirmininkas Arielis Šaronas teigė, kad Izraelis prarado svarbią asmenybę.

Nuorodos
--------

* Biografija (ang.)
* Biografija (rus.)
* Rabbi Shach and Lithuanian Anti-Zionism
* Susiję straipsniai www.haaretz.com
* Orthodox Jewish leader whose manoeuvrings kept the Israeli right in power
* Rabbi Eliezer Shach, ex-Shas leader, dies

Šaltiniai
---------

1. ↑  Yated Neeman 29/12/90. Mussar Iru'ay HaTekufah (2001)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Molėtų herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 1997-06-27* |
|  |
|  *LSSR priimtas 1970* |
|  |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Molėtų herbas** – Molėtų miesto ir rajono heraldinis atributas.

Aprašas
-------

Sidabriniame skydo lauke trys į viršų skrendantys mėlyni kirai, raudonoje skydo galvoje auksinis raktas galvute atgal, barzdele priekin ir žemyn.

### Simbolika

* Raktas – simbolizuoja Molėtus kaip seną administracinį centrą
* Kirai – kurortinis krašto grožis, mėgstamos poilsio vietos

Istorija
--------

Nors Molėtai ir sena gyvenvietė, tačiau miesto teisės jai suteiktos tik 1950 m. 1970 m. buvo sukurtas herbas. Menotyrininkui Stasiui Pinkui pasiūlius buvo panaudotas rakto simbolis.

Tais pačiais metais herbas panaikintas. Pagal 1970 m. atkurtą piešinį Molėtų herbas (dail. M. Jonaitienė - Urmanavičiūtė) buvo patvirtintas Lietuvos Respublikos Prezidento 1997 m. birželio 27 d.
| San Pedro de Makorisasisp. *San Pedro de Macorís* |
| --- |
|        |
| *San Pedro de Makoriso katedra* |
|  |
| 

San Pedro de MakorisasSan Pedro de Makorisas

18°27′36″ š. pl. 69°18′36″ v. ilg.﻿ / ﻿18.46000°š. pl. 69.31000°r. ilg.﻿ / 18.46000; 69.31000﻿ (San Pedro de Makorisas)Koordinatės: 18°27′36″ š. pl. 69°18′36″ v. ilg.﻿ / ﻿18.46000°š. pl. 69.31000°r. ilg.﻿ / 18.46000; 69.31000﻿ (San Pedro de Makorisas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Dominikos Respublikos vėliava Dominikos Respublika |
| **Provincija** | San Pedro de Makoriso provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 293 700  |
| **Plotas** | 152,33 km² |
| **Tankumas** (2012) | 1 928 žm./km² |
| **Altitudė** | 4 m |
|  |
|  **Vikiteka** | San Pedro de Makorisas |

**San Pedro de Makorisas** (isp. *San Pedro de Macorís*) – miestas pietryčių Dominikos Respublikoje, Karibų jūros pakrantėje; San Pedro de Makoriso provincijos administracinis centras. Įsikūręs prie Makoriso upės žiočių. Tai trečias pagal gyventojų skaičių miestas šalyje, 2012 m. jame gyveno 293,7 tūkst. žmonių. Apie 80 km į rytus yra šalies sostinė Santo Domingas.

Tai prekybos ir žvejybos uostas, eksportuojamas cukrus. Miesto apylinkėse auginamos cukranendrės, vystoma cukraus, alkoholinių gėrimų pramonė. Mieste veikia universitetas (įkurtas 1970 m.).

Istorija
--------

Miestą XIX a. pabaigoje įkūrė nuo savo šalies Nepriklausomybės karo bėgę kubiečiai.[reikalingas šaltinis] Jie su savimi atsigabeno cukranendrių auginimo žinias ir prisidėjo prie to, kad cukraus pramonė taptų svarbiausia šio regiono veikla. Miestas labiausiai suklestėjo XX a. pirmajame ketvirtyje, kai po Pirmojo pasaulinio karo tarptautinėje rinkoje išaugo cukraus kainos.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5 6  *San Pedro de Macorís*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-12-17.
2. 1 2 3  *San Pedro de Macorís*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2022-12-17.
3. ↑  Christopher P. Baker: *A National Geographic Guide to the Dominican Republic*. G+J RBA Sp. z o. o. & Co. Sp. Kom. 2013, p. 93. ISBN 978-83-7596-445-5.
| **Arturas Evansasangl. *Arthur Evans*** |
| --- |
|  |
| Paminklas Arturui Evansui Knose |
| Gimė | 1851 m. liepos 8 d.Naš Milsas |
| Mirė | 1941 m. liepos 11 d. (90 metų)Julburis |
| Tėvai | Džonas Evansas |
|  |
| Veikla | anglų archeologas |
| Organizacijos | Oksfordo universitetas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Žinomas (-a) už | atrasta Mino civilizacija |
|  |
|  **Vikiteka** | Arthur Evans |

**Arturas Džonas Evansas** (angl. *Arthur John Evans*, 1851 m. liepos 8 d. Naš Milsas prie Londono – 1941 m. liepos 11 d. Julburis, Oksfordšyro grafystė) – anglų archeologas.

Biografija
----------

Seras, tėvas Džonas Evansas. 1884–1908 m. Ešmolio muziejaus Oksforde direktorius. Nuo 1909 m. Oksfordo universiteto profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Paminklas Arturui Evansui Knose
1894 m. nustatė Kretos valstybės sostinės Knoso vietą ir 1899–1935 m. su pertraukomis ją tyrinėjo; 1900–1903 m. kasinėjo Mino (Minojo) rūmų griuvėsius. Išskyrė Kretos kultūrą, ją suskirstė į 3 laikotarpius: Mino ankstyvąjį (apie 3000–2200 m. pr. m. e.), Mino vidurinį (apie 2200–1600 m. pr. m. e.) ir Mino vėlyvąjį (1600–1200 m. pr. m. e.). Surado daugiau kaip 3000 molio lentelių su senovės rašmenimis ir juos iššifravo.

Bibliografija
-------------

* Cretan Pictographs and Prae-Phoenician Script (*Kretos piktogramos ir prefinikiečių rašmenys*), 1895 m.
* Scripta Minoa, t. 1 1909 m. t. 2 1952 m.
* The Palace of Minos at Knossos (*Mino rūmai Knose*), 4 t. 1921–1936 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Arthur Evans*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 718 psl.
**Čeriomuchovas** (rus. *Черемухово*) – darbininkų gyvenvietė prie geležinkelio Jekaterinburgas – Nižnij Tagilas, Sverdlovsko sritis, Rusija, dab. Severouralsko miesto dalis.

Istorija
--------

1937 m. prie Čeriomuchovo aptiktas boksitų telkinys. Po Antrojo pasaulinio karo dirbti kasyklose iš įvairių TSRS vietų atvežta keli tūkstančiai įvairių tautybių tremtinių ir iš kalėjimų bei lagerių paleistų kalinių.

Lietuviai
---------

Čeriomuchove gyveno daug lietuvių: vieni iš TSRS okupuotos Lietuvos atvežti 1946 m. kovo mėn. kiti 1947–1955 m. perkelti iš kitų Sverdlovsko srities gyvenviečių ar paleisti iš lagerių. Kasė boksitus, įrenginėjo šachtas, kirto ir plukdė mišką, dirbo lentpjūvėje, molio karjeruose, prie geležinkelio, statė gyvenvietę. Dirbo ir vaikai nuo 13 metų. Daug žmonių žuvo ar susižalojo šachtose, mirė nuo plaučių ligų, kurias sukeldavo uolienų dulkėmis užterštas kasyklų oras, pateko į lagerius už bandymus pabėgti. 1956–1958 m. dauguma grįžo į Lietuvą. 1988–1991 m. iš Čeriomuchovo kapinių lietuvių palaikų parvežta į Lietuvą. 1990 m. Čeriomuchove tebegyveno lietuvių, sukūrusių mišrias šeimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aldona Juodvalkytė. *Čeriomuchovas (Severouralskas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 312 psl.

Koordinatės: 60°21′04″š. pl. 59°59′00″r. ilg.﻿ / ﻿60.3512433°š. pl. 59.9832916°r. ilg.﻿ / 60.3512433; 59.9832916
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Artezinis vanduo** (pagal Prancūzijos provincijos Artua lotynišką pavadinimą *Artesium*) – požeminis vanduo, hidrauliškai suspaustas tarp vandeniui sąlyginai nelaidžių sluoksnių (vandensparų).

Išgręžtame į vandeningąjį sluoksnį gręžinyje vanduo pakyla aukščiau vandeningojo sluoksnio kraigo. Linija jungianti pakilusio vandens lygio taškus gręžiniuose, vadinama *pjezometriniu lygiu*. Vandens pakilimo aukštis nuo vandeningojo sluoksnio kraigo iki pjezometrinio lygio vadinamas *spūdžiu*. Kai spūdis pakankamai didelis, artezinio vandens sluoksniai dažniausiai slūgso ikikvarteriniuose dariniuose, didelėse geologinėse struktūrose, sudarydami artezinius baseinus. Arteziniame baseine skiriamos trys sritys: maitinimo, spūdžio ir iškrovos arba drenažo.

* *Maitinimo srityje* vandeningas sluoksnis yra aukščiausioje vietoje ir nudrenuotas. Todėl vandenys čia turi laisvą (nespūdinį) paviršių (gruntiniai vandenys). Maitinimo srityje gruntinio vandeningojo sluoksnio storis priklauso nuo metereologinių veiksnių.
* *Spūdžio srityje* pjezometrinis lygis yra aukščiau vandeningojo sluoksnio kraigo (arteziniai arba spūdiniai vandenys). Spūdžio srityje artezinio vandeningojo sluoksnio storis visą laiką pastovus. Ties maitinimo ir spūdžio sričių riba gruntiniai vandenys dėl atmosferos kiekio laikinai gali pereiti į spūdinius arba atvirkščiai.
* *Iškrovos srityje*, daugiausia upių slėniuose, artezinis vanduo išteka į žemės paviršių šaltiniais ir formuoja upių požeminį nuotėkį.

Jeigu arteziniame baseine yra keli vandeningi sluoksniai, kiekvienas iš jų gali turėti skirtingą pjezometrinį lygį, priklausantį nuo maitinimo ir drenažo sąlygų. Didelių artezinių baseinų vanduo yra įvairios cheminės sudėties: nuo labai mineralizuotų chloridinio tipo sūrymų iki gėlų, mažai mineralizuotų, hidrokarbonationio tipo vandenų. Pirmieji dažniausiai slūgso baseino apatiniuose vandeninguose sluoksniuose, antrieji – viršutiniuose. Gėli viršutinių sluoksnių arteziniai vandenys susidaro iš kritulių arba susigėrusio paviršinio vandens; jie yra svarbiausias geriamo vandens šaltinis. Labai mineralizuoti apatinių sluoksnių arteziniai vandenys yra įvairių geologinių epochų vandenų reliktai. Lietuvos arteziniai vandenys priklauso Pabaltijo arteziniam baseinui.
|  |
| --- |
| Angélique Kidjo |
|  
Kidjo 2008 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Angélique Kpasseloko Hinto Hounsinou Kandjo Manta Zogbin Kidjo |
| Gimė | 1960 m. liepos 14 d. (62 metai)Kotonu, Beninas |
| Kilmė | Benino vėliava Beninas |
| Žanrai | Afropop, Afrobeat, regis, džiazas, world muzika |
| Kūrinių kalbos | fonų, jorubų, anglų, prancūzų |
| Veikla | dainininkė, visuomenės veikėja, dainų autorė |
| Instrumentai | vokalas |
| Aktyvumo metai | 1982– |
| Įrašų kompanija | Island, Mango, PolyGram, Columbia, Razor & Tie |
| Svetainė | www.kidjo.com |

**Andželika Kidžo** (*Angélique Kidjo*; g. 1960 m. liepos 14 d.) – iš Benino kilusi dainininkė, „Grammy" apdovanojimo laimėtoja. Žymių pasaulio žiniasklaidos priemonių (BBC, *Time Magazine*, *The Guardian*, *Daily Telegraph*) įvardinta kaip viena įtakingiausių Afrikos įžymybių, Afrikos muzikos karalienė, viena Afrikos ikonų. Kidžo atliekama muzika varijuoja tarp Afropop, džiazo, Kongo rumbos, Karibų zuko, gospelo. Prisidėjo prie įvairių filmų, televizijos laidų garso takelių kūrimo

Gimė Kotonu, tėvas fonų kilmės, iš Uidos miesto, motina jorubė. Nuo šešerių metų pradėjo vaidinti teatre, vėliau dainavo mokyklos grupėje, Andželikos dainos pateko į Benino nacionalinį radiją. 1983 m. išvyko į Paryžių, studijavo džiazo akademijoje. Prancūzijoje karjerą pradėjo kaip pritariančioji vokalistė įvairiose grupėse, 1985 m. tapo džiazroko grupės „Pili Pili" pagrindine vokaliste. Nuo 1990 m. pradėjo sėkmingą solinę karjerą. 2000 m. persikėlė į Niujorką.

Andželika Kidžo 2002 m. paskirta UNICEF geros valios ambasadore, aplankė daug Afrikos šalių, dalyvavo ir rengė labdaros akcijas, įvairius labdaros koncertus, taip pat dalyvavo akcijose, skirtose atkreipti dėmesį į gamtosaugos problemas, karinius konfliktus Afrikoje. Koncertavo Nobelio taikos premijos įteikimo koncertuose.

Diskografija
------------

* *Pretty* (1988 m.)
* *Parakou* (1990 m.)
* *Logozo* (1991 m.)
* *Ayé* (1994 m.)
* *Fifa* (1996 m.)
* *Oremi* (1998 m.)
* *Keep On Moving: The Best Of Angelique Kidjo* (2001 m.)
* *Black Ivory Soul* (2002 m.)
* *Oyaya!* (2004 m.)
* *Djin Djin* (2007 m.)
* *Õÿö* (2010 m.)
* *Spirit Rising (Live)* (2012 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* Angélique Kidjo svetainėje Last.fm
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Molukų salų geografinė padėtis
**Molukai, Molukų salos** (kolonijiniais laikais taip pat vadintos **Prieskonių salomis**) – Malajų salyno salų grupė tarp Sulavesio ir Naujosios Gvinėjos. Šiuo metu priklauso Indonezijai. Salos apima 74 505 km² plotą, kuriame gyvena 2,5 mln. 
(2010 m.) gyventojų.

Pavadinimas galbūt kilęs iš arabų kalbos *Jazirat - al-Muluk* („karalių žemė"), o VII a. kinai mini *Miliku* salas.

Geografija ir administracinis suskirstymas
------------------------------------------

Molukų salos
Regiono sostinė yra Ambonas. Nuo 1950 iki 1999 m. buvo viena Molukų provincija, vėliau padalinta į Šiaurės Molukus (*Maluku Utara*) ir Molukus (*Maluku*, arba Pietų Molukus).

Svarbiausios pietinės grupės salos yra Ambonas, Seramas ir Buru, taip pat Bandos, Aru ir Tanimbaro salos; svarbiausios šiaurinės dalies salos yra Halmahera, Ternatė ir Sula.

Gyventojai
----------

Gyventojai daugiausia malajai ir alfurai. Didelė krikščionių dalis (apie 33 %.) mažėja dėl didelės musulmonų imigracijos iš kitų Indonezijos dalių (transmigracijos politika).

Istorija
--------

*Pagrindinis straipsnis: Molukų istorija*

Molukų salos nuo senų laikų vaidino svarbų vaidmenį Malajų salyno istorijoje, XV-XVIII a. tapdamos atskiru kultūriniu ir politiniu vienetu, kontroliavusiu prieskonių gamybą ir prekybą. Šis faktas iki dabar skatina salų gyventojų separatizmą.

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŠalių sąrašas | Okeanija |
| --- |
|  |
| 
Australija | Fidžis | Kiribatis | Maršalo Salos | Mikronezija | Nauru | Naujoji Zelandija | Palau | Papua Naujoji Gvinėja | Rytų Timoras | Samoa | Saliamono salos | Tonga | Tuvalu | Vanuatu |
|  |
| 
**Kiti politiniai vienetai**: Amerikos Samoa | Guamas | Havajai | Kuko salos | Marianos šiaurinės salos | Midvėjaus atolas | Molukų salos | Naujoji Kaledonija | Niujė | Norfolko sala | Pitkernas | Prancūzijos Polinezija | Tokelau | Velykų sala | Veiko sala | Volisas ir Futūna |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

**Smegenų vykdomosios funkcijos** (angl. *executive functions*) − visi kognityviniai procesai reikalingi sąmoningai valingai elgesio ir veiksmų kontrolei, jų stebėjimui, atrinkimui bei keitimui siekiant apibrėžtų tikslų bei rezultatų. Tai žmogaus psichikos savireguliacijos nervinį pagrindą sudarantčios funkcijos nuo kurių priklauso sprendimai, dėmesio paskirstymas, emocijų ir veiksmų valdymas, savikontrolė. Paprastai neišsivysto iki 20 m. amžiaus.

Vykdomosios funkcijos skirstomos į bazines ir aukštesniąsias. Baziniai kognityviniai procesai: dėmesio kontrolė, kognityvinis impulsų slopinimas bei slopinimo kontrolė, trumpalaikė arba darbinė atmintis, kognityvinis lankstumas. Aukštesniosios vykdomosios funkcijos lygiagrečiai vienu metu naudoja keletą bazinių procesų, apima planavimą ir sklandų intelektą (angl. *fluid intelligence*) − samprotavimas ir problemų sprendimas. Kognityvinė kontrolė ir impulsų kontrolė atstovauja priešingus procesus, t. y. atitinkamai vidinį ir išorinį arba aplinkos dirgiklius. Šie procesai nuolat konkuruoja individui renkantis elgesį bei veiksmus.

Vykdomosios funkcijos palaipsniui vystosi ir kinta individo gyvenimo eigoje. Gali būti lavinamos ir tobulinamos bet kuriame gyvenimo etape, jas taip pat gali paveikti ir įvairūs išoriniai veiksniai ar gyvenimo įvykiai. Vykdomųjų funkcijų išsivystymui išmatuoti naudojami tiek neuropsichologiniai testai (pvz. Stroop), tiek įvertinimo skalės (pvz. BRIEF, IQ įvertinimai). Šie metodai gali būti naudojami ir kaip dalis plataus tyrimo siekiant diagnozuoti neurologinius ar psichinius sutrikimus. Kognityvinių procesų sutrikimai pasireiškia priklausomybėmis, apatija, ADHD, autizmu, silpnaprotyste ir kitais centrinės nervų sistemos sutrikimais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Savireguliacija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-05-17.
2. ↑  De Luca, Cinzia R.; Leventer, Richard J. (2008). „Developmental trajectories of executive functions across the lifespan". In Anderson, Peter; Anderson, Vicki; Jacobs, Rani. *Executive functions and the frontal lobes: a lifespan perspective*. Washington, DC: Taylor & Francis. pp. 24–47. ISBN 978-1-84169-490-0. OCLC 182857040.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Antrasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimas
Rusijos imperijos 1793 metais įgytų terirtorijų žemėlapis
**Antrasis iš trijų Abiejų Tautų Respublikos padalijimų** įvyko 1793 m. Sutartį pasidalyti valstybės teritorijas sausio 23 d. pasirašė Prūsijos karalius Frydrichas Vilhelmas II ir Rusijos imperatorė Jekaterina II. Po to Prūsijos kariuomenė užėmė Didžiąją Lenkiją, o Rusijos kariuomenė – rytines Abiejų Tautų Respublikos teritorijas.

Rugpjūčio 17 d. buvo sudarytas Abiejų Tautų Respublikos traktatas su Rusija, pagal kurį Rusijai atiteko Minsko, Kijevo, Braclavo ir Podolės vaivadijos taip pat dalis Vilniaus, Naugarduko, Bresto ir Volynės vaivadijų (250 tūkst. kv. km.).

Rugsėjo 25 d. pasirašyta sutartis su Prūsija, pagal kurią jai atiteko Gdanskas ir Torūnė, taip pat Gniezno, Poznanės, Kališo, Plocko, Kujavijos, Inovroclavo vaivadijos, Dobrynės žemė, taip pat dalis Krokuvos ir Mozūrijos vaivadijų (58 tūkst. kv. km.).

Padariniai
----------

Valstybė neteko apie 50 % savo teritorijos. Susilpnėjo karaliaus valdžia, Respublika tapo dar labiau priklausoma nuo užsienio. Lenkijoje valdžią paėmė konfederatai, išlaikyta „demokratinė" santvarka, neleidusi įsivyrauti valstybėje tvarkai.

Padalijimo ratifikavimas
------------------------

Prūsija ir Rusija primetė Seimui ratifikacijos aktą, kuriuo padalijimas pripažintas teisėtu. Pasirašydama ratifikavimo aktą, Abiejų Tautų Respublika atsisakė visų savo pretenzijų į užimtas teritorijas. Seimas neturėjo jokio pasirinkimo, kaip tik pripažinti padalijimą. Aplink buvo surinkta Rusijos kariuomenė, spaudimą darė Rusijos pasiuntinys Abiejų Tautų Respublikoje Jokūbas Sieversas ir kiti Rusijos bei Prūsijos diplomatai.

1793 m. rugsėjo 25 d. Gardine buvo sudaryta antrojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo (teritorijų atidavimo) sutartis su Prūsija, o spalio 16 d. seimas patvirtino Abiejų Tautų Respublikos ir Rusijos sąjungos sutartį. Lietuvos didysis iždininkas Mykolas Kleopas Oginskis, kaip ir dauguma seimo narių, savo parašu patvirtino Abiejų Tautų Respublikos teritorijų atidavimo sutartis ir su Rusija, ir su Prūsija.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Pirmasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimas
* Trečiasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimas
Koordinatės: 55°13′43″š. pl. 25°25′16″r. ilg.﻿ / ﻿55.228593°š. pl. 25.421157°r. ilg.﻿ / 55.228593; 25.421157


|  |
| --- |
| **Molėtų progimnazija** |
| Molėtų progimnazija herbas |
|  |
| **Adresas** | Molėtai |
| **Direktorius(-ė)** | Kazimieras Karalius |
| **Mokinių skaičius** | 491 (2012 m.) |
| **Įkūrimo data** | 1923 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 50 |

**Molėtų progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Molėtuose, Jaunimo g. 1, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191227788. Steigėjas Molėtų rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Lietuvos aukštesniojo mokslo departamento įsakymu Nr. 21 1923 m. spalio 12 d. Molėtų valsčiaus valdybos prašymu leista įsteigti mokyklą. 1923 m. rugsėjo 25 d. atidarytos I ir II klasės, kuriose mokėsi 52 mokiniai, 41 berniukas ir 11 mergaičių. 1926 mokslo metų pagaigoje Molėtų mokykloje mokėsi 122 mokiniai, iš jų 95 berniukai ir 27 mergaitės.

1980–2003 m. Molėtų I vidurinė mokykla, 2003–2013 m. Molėtų pagrindinė mokykla, nuo 2013 m. Molėtų progimnazija.

Direktoriai
-----------

* 1923–1925 m. Jurgis Andziulis
* 1925–1927 m. Jonas Urbietis
* 1927 m. Alfonsas Taškūnas
* 1940–1942 m. Kavaliauskas
* 1942–1944 m. Vyšniauskaitė
* 1944–1945 m. Jonas Valiukonis
* 1946–1947 m. Stonkus, Musteikis
* 1947–1948 m. A. Kairys
* 1948–1951 m. Jonas Valiukonis
* 1951–1952 m. Apolonija Novelskienė
* 1952–1956 m. Pranas Meškuotis
* 1956–1960 m. Juozas Kazlauskas
* 1960–1982 m. Alfonsas Kavoliūnas
* 1982 m. Vytautas Čereška
* 1982–1987 m. Rimantas Jakštas
* 1987–2012 m. Antanas Satkūnas
* nuo 2012 m. Kazimieras Karalius

Žymūs mokiniai
--------------

* Petras Bražėnas, baigė mokyklą 1958 m. literatūros kritikas
* Algimantas Budrys, baigė mokyklą 1967 m. žurnalistas
* Kazimieras Budrys, baigė mokyklą 1975 m. žurnalistas
* Povilas Gylys, baigė mokyklą 1965 m. ekonomistas
* Rolandas Kazlas, baigė mokyklą 1987 m. aktorius

Himnas
------

Tarp daugybės ežerėlių,
Kur vingiuoja Siesartis,
Stovi mus gimti Molėtai
Brangūs mums ir artimi.
O prie mūsų Siesartėlės
Tarp pušelių ir beržų
Rymo mūsų pagrindinė
Nuo senų senų laikų.
Čia prasideda mūs kelias
Su svajonėm ir dainom,
Čia pažįstame pasaulį,
Praturtėjame žiniom.
Tad mylėkime mokyklą
Savo jauna širdimi -
Visada mes ją branginkim,
Juk čia mus namai antri.
Dieve, laimink mūsų darbus,
Duok tvirtybės ir šviesos -
Dirbsim plušim dėl Tėvynės,
Dėlei mokslo ir tiesos.
*Žodžiai mokyklos bendruomenės, muzika Kazimiero Tučinsko.*

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
Koordinatės: 16°44′0″ p. pl. 151°27′0″ v. ilg.﻿ / ﻿16.73333°š. pl. 151.45000°r. ilg.﻿ / 16.73333; 151.45000

Bora Bora, Tahaa ir Rajatėja iš kosmoso
**Rajatėja** (pranc. *Raiatea*, tait. *Ra’iatea*) – sala Ramiajame vandenyne, Prancūzų Polinezijoje, Draugijos salose (Pavėjinių salų grupėje). Antra pagal dydį Draugijos salyno sala. Išsidėsčiusi 210 km į vakarus nuo Taičio, tarp Huahinės ir Bora Boros salų. Plotas 238 km². Gyvena 12 825 gyventojai (2017 m.). Gyventojų tankumas – 53,9 žm./km².

Rajatėją ir šiauriau esančią Tahaa salą supa bendras koralinis rifas ir lagūna todėl neretai laikomos viena sala. Sala vulkaninės kilmės; kalnuota. Aukštis iki 1017 m (Tefatoaiti k.). Saloje yra endeminių augalų rūšių (Taičio gardenija).

Rajatėjos sala padalinta į 3 komunas: Uturoa, Taputapuatea ir Tumaraa. Svarbiausia gyvenvietė – Uturoa (Pavėjinių salų padalinio administracinis centras). Yra ligoninė, trys koledžai (vienas privatus), 2 licėjai, oro ir jūrų uostai. Kopros gamyba, vanilės eksportas, žvejyba.

Senovėje Rajatėja buvo svarbus Polinezijos kultūros centras. Ji darė didelę įtaką aplinkinių salų kultūrai. Yra išlikę senovinių šventyklų griuvėsių (Taputapuatea maraė – pasaulio paveldo objektas). 1769 m. salą iš vakariečių pirmasis atrado Džeimsas Kukas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Recensement de 2017 – Répartition de la population de la Polynésie française par îles, *Institut de la statistique de la Polynésie française* (ISPF)

Nuorodos
--------

* Rajatėjos ir Tahaa žemėlapis Archyvuota kopija 2006-09-22 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kvapas** – lakios cheminės medžiagos, kurias uoslės organais gali pajusti gyvūnai.

Kvapai gali būti malonūs ir nemalonūs (nemalonus kvapas dažnai vadinamas dvoku, smarve).

Kvapas padeda gyvūnams įvertinti tam tikro objekto cheminę sudėtį, susirasti maisto ir įvertinti jo kokybę, bendrauti tarpusavyje. Dalis gyvūnų kvapais pasižymi savo teritoriją. Nemažai gyvūnų kvapų pagalba susiranda partnerį poravimosi metu – patinai dažnai turi gerą uoslę ir užuodžia poruotis pasirengusią patelę iš toli. Tai būdinga įvairiems gyvūnams, pavyzdžiui, vabzdžiams, žinduoliams.

Žmonių uoslė sąlyginai silpna. Tikriausiai ji susilpnėjo žmonių protėviams ėmus gyventi atvirose vietose, kur svarbesne funkcija tapo rega ir bendravimas garsais.

Žmonės mėgsta ne tik tuos kvapus, kurie jiems turi praktinę reikšmę (pavyzdžiui, maisto), bet ir susijusius su estetika (gėlių, kvepalų) kvapus.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Crocosmia** |
| --- |
| Gumbinė montbretė (Crocosmia x crocosmiiflora)Gumbinė montbretė (*Crocosmia x crocosmiiflora*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Vilkdalginiai  *( Iridaceae)* |
| Gentis: | Montbretė  *( Crocosmia)* |

 |

**Montbretė** (*Crocosmia*) – nedidelė vilkdalginių (*Iridaceae*) šeimos augalų gentis.

Kilusi iš Kapo regiono pievų (Pietų Afrikos Respublika), dabar auginamos visame pasaulyje kaip dekoratyvinės gėlės.

Apdulkinami vabzdžių, paukščių arba vėjo. Gali būti dauginami dalinant.

Lietuvoje dažnai darželiuose, želdiniuose, sodų kolekcijose auginama gumbinė montbretė (*Crocosmia x crocosmiiflora*). Augalas iki 80 cm aukščio. Žydi liepos – rugsėjo mėn.
| Juodupis |
| --- |
| **Ilgis** | 11 km |
| **Baseino plotas** | 25,2 km² |
| **Ištakos** | Nerimdaičių miškas |
| **Žiotys** | Virvytė |
| **Šalys** | Lietuva |

**Juodupis** – upelis Žemaitijoje, Telšių rajone, Virvytės kairysis intakas (Ventos baseinas).

Upelio ištakos yra Nerimdaičių miške, netoliese Krugeliškės kaimo. Iš pradžių Juodupis teka į šiaurės rytus, pirma mišku, paskui – dirbamais laukais, ties Laumiais pasuka į pietryčius. Ties Pavirvyčio kaimu įteka į Virvytę, Tryškių HE tvenkinį (33,9 km nuo jos žiočių). Didžiuma vagos sureguliuota.

Intakai: Tartalas, Žeberė (dešinieji).

Gyvenvietės prie Juodupio: Krugeliškė, Užsieniai, Laumiai, Dirmeikiai, Pavirvytis.

XVIII a. pabaigoje prie Juodupio ir Virvytės santakos įkurtas Pavirvyčio dvaras. Upelį užtvenkus, veikė dvaro vandens malūnas.

Pavadinimas reiškia „juoda upė".

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Juodupis*. Gamtos katalogas. Nuoroda tikrinta 2023-01-15.
2. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001.
3. ↑  Pavirvyčio dvaro sodyba. Telsiai.lt. Nuoroda tikrinta 2023-01-15.
4. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| Pavilnis |
| --- |
| Pavilnis Zervynose Pavilnis Zervynose |
| **Ilgis** | 4,2 km |
| **Baseino plotas** | 4,6 km² |
| **Ištakos** | Dainavos giria |
| **Žiotys** | Ūla |
| **Šalys** | Lietuvos vėliava Lietuva |

**Pavilnis** arba ***Povilnis*** – upelis pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Dzūkijos nacionaliniame parke; Ūlos kairysis intakas. Išteka šalia miško keliukų Lynežeris–Zervynos ir Marcinkonys–Kašėtos sankryžos. Eglėmis apaugusia dauba teka į Pavilnio ežerą, telkšantį 4 km į vakarus nuo Kašėtų. Toliau vinguriuoja į šiaurės vakarus Dainavos giria. Įteka į Ūlą 19,7 km nuo jos žiočių, Zervynose.

Povilnio ištakos Povilnio rezervate
Upė šaltiniuota, vandeninga ištisus metus. Upelio baseine sudarytas Povilnio rezervatas, pasižymintis didele gamtine įvairove.

Vandenvardis galbūt sietinas su žodžiu *pavilnis* („apatinė tanki žolė, pomiškis"). Vietos gyventojai upelį ar ežerą dar vadina *Povelniu*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos upės: B. Gailiušis, J. Jablonskis, M Kovalenkovienė, Kaunas, Lietuvos energetikos institutas, 2001, str. 505
2. 1 2  Mindaugas Lapelė. „Povilnio lobiai", *Šalcinis*, 2000 m. balandis, nr. 35, p. 5.
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Petras Vincentas Stukas** |
| --- |
| Gimė | 1933 m. birželio 5 d. (89 metai)Jasiuliškiai, Biržų aps. |
|  |
| Veikla | Lietuvos dvasininkas, prelatas |
|  |
| Alma mater | Kauno kunigų seminarija (1964 m.) |

**Petras Vincentas Stukas** (1933 m. birželio 5 d. Jasiuliškiuose, Biržų aps.) – Lietuvos dvasinininkas, Popiežiaus garbės prelatas.

Biografija
----------

Augo pamaldžioje šeimoje, su trimis broliais ir seserimis. Nuo 1941 m. mokėsi Diemedžių pradinėje mokykloje. 1954 m. baigė Vabalninko vidurinę mokyklą. 

1959 m. įstojo į Kauno kunigų seminariją. Kunigu įšventintas 1964 m. kovo 25 d. Nuo 1964 m. vikaravo Kretingoje, nuo 1966 m. – Šilalėje. 1968 m. paskirtas Pagėgių Šv. Kryžiaus bažnyčios (tuomet veikusios Pagėgių kapinių koplyčioje) klebonu. 1970–1972 m. klebonavo Viešvilės parapijoje, aptarnavo Vilkyškių ir Smalininkų katalikų parapijas. Nuo 1973 m. vadovavo Salantų parapijai. Nuo 1976 iki 2012 m. – Švėkšnos parapijos klebonas. Telšių vyskupijos Šilutės dekanato vicedekanas. 

Nuo 2008 m. – Popiežiaus garbės prelatas, nuo 2012 m. – Švėkšnos parapijos garbės klebonas. 

Remontavo ir išpuošė Švėkšnos bažnyčią, 1990 m. vadovavo Laisvės paminklo atstatymui.

Literatūra
----------

Kazys Misius. Iš Salantų bažnyčios ir parapijos istorijos. - Salantų bažnyčia. Žemaičių praeitis. - Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2011. - T. 15. - P. 94.
| Žiogelių paminklas partizanams |
| --- |
|  |
| 

Žiogelių paminklas partizanamsŽiogelių paminklas partizanams

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°59′11″š. pl. 21°18′05″r. ilg.﻿ / ﻿55.986277°š. pl. 21.301516°r. ilg.﻿ / 55.986277; 21.301516Koordinatės: 55°59′11″š. pl. 21°18′05″r. ilg.﻿ / ﻿55.986277°š. pl. 21.301516°r. ilg.﻿ / 55.986277; 21.301516 |

 |
| Vieta | Kretingos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Darbėnų seniūnija |
| Aukštis | 1,21 m |
| Plotas | 4 m² |
| Naudotas | Pastatytas 2007 m. |

**Žiogelių paminklas Kardo rinktinės Narimanto kuopos partizanams** – paminklas centrinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Žiogeliuose (Darbėnų seniūnija), 1,15 km į pietryčius nuo kelio  **2306**  Kūlupėnai–Darbėnai  ir kelio Žiogeliai–Kašučiai kryžkelės, Akmenos dešiniajame krante.

Paminklas
---------

Stovi prie nenaudojamo senojo kelio į Pagenčių (Genčų) dvarą, medžiais apaugusiame aukštumos pakraštyje, priekiniu fasadu atsuktas į vakarus, t. y. link kelio Žiogeliai–Kašučiai. 

Paminklas lauko akmenų mūro, stačiakampės, į viršų siaurėjančios piramidės nukirsta viršūne pavidalo. Priekinėje pusėje įmontuota netaisyklingos formos juodo šlifuoto akmens memorialinė lenta su iškaltu užrašus: „1947.IV.27. ČIA ŽUVO / LIETUVOS PARTIZANAI / ALBERTAS JUREVIČIUS / APOLINARAS GRABYS". Viršuje kyla metalinis, juodai dažytas, kaltinis kryželis. Jo stiebo viršūnės ir skersinio galai išplatinti, stilizuotos tulpės pavidalo, kryžmą vainikuoja keturi banguoti spinduliai, o stiebo apačią puošia pusmėnulis, atsuktas ragais į viršų. Priešais paminklą išbetonuotas stačiakampio plano pagrindas gėlėms ir žvakėms pastatyti. 

Paminklo aukštis – 1,21 m, teritorijos plotas – 4 m².

Istorija
--------

Buvusios Pagenčių (Genčų) dvaro sodybos ūkiniuose pastatuose Žiogelių kaime, Darbėnų vls. Kretingos aps. nakvojusius kelis Kardo rinktinės partizanus 1947 m. balandžio 27 d. apsupo MGB Darbėnų poskyrio stribai ir kareiviai. Susišaudymo metu žuvo per Akmenos upę persikėlę ir link Genčų–Baltkalnio miškų masyvo pasitraukti bandę Narimanto (Palangos) kuopos vadas Apolinaras Grabys–*Vaidila* ir partizanas Albertas Jurevičius–*Sakalas* (g. 1926 m. Užkanavės k. Palangos vls. Kretingos aps.). Jiems atminti 2007 m. artimųjų lėšomis pastatytas paminklas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos ypatingasis archyvas. – F. K-1. – Ap. 3, b. 1237. – L. 50  
 Lietuvos gyventojų genocidas, 1944–1947. – Vilnius, LGGRTC, 1998. – T. 2, d. 1 (A-J). – P. 515, 690
1200 gvardiečių paminklas Kaliningrade
**Petras Vaivada** (1906 m. birželio 29 d. Tauragėje – 1989 m. kovo 3 d.) – Lietuvos skulptorius monumentalistas.

Biografija
----------

1928–1932 m. mokėsi Kauno meno mokykloje, vėliau dirbo skulptorių Vinco Grybo ir Juozo Zikaro dirbtuvėse. Nuo 1930 m. dalyvavo dailininkų draugijų veikloje. 1944–1956 m. LSSR dailininkų sąjungos atsakingas sekretorius.

Kūryba
------

1945 m. dalyvavo kolektyviniame lietuvių skulptorių darbe kuriant 1200 gvardiečių paminklą Kaliningrade. Sukūrė skulptūrinę grupę „Žemės ūkis" (Žaliasis tiltas, 1952 m. su Bernardu Buču), Vinco Kapsuko paminklą (1962 m. Vilnius, nugriautas 1990 m.), portretų: Lenino (1946, 1950, 1961 m.), Liudos Vaineikytės (1957 m.), Prano Norkūno (1965 m.), Kapsuko (1960 m.), bareljefų: Jeronimo Uborevičiaus (1967 m.), paminklų projektų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rūta Purvinaitė. *Petras Vaivada*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 428
2. ↑
| **Jurki Katainenas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1971 m. spalio 14 d. (51 metai)Silinjervis, Suomija |
| Tautybė | suomis |
| Sutuoktinis (-ė) | Mervi Katainen |
|  |
| Veikla | Suomijos ir Europos politikas, buvęs Suomijos ministras pirmininkas |
| Pareigos | EK vicepirmininkas, Užimtumo, ekonomikos, investicijų bei konkurencingumo komisaras |
|  |
| Alma mater | Tamperės universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Jyrki Katainen |
| Parašas |
|  |

**Jurki Katainenas** (suom. *Jyrki Tapani Katainen*, g. 1971 m. spalio 14 d. Silinjervyje, Šiaurės Savas) – suomių politikas, buvęs partijos Nacionalinė koalicija pirmininkas, 2011 – 2014 m. - Suomijos ministras pirmininkas.

2014 m. birželio mėn. paskirtas EK nariu, atsakingu už finansus, o nuo lapkričio 1 d. Ž.K. Junkerio komisijoje yra vicepirmininkas bei užimtumo, investicijų, ekonomikos ir konkurencingumo komisaras

Biografija
----------

Anksti pradėjo dalyvauti politinėje veikloje: 1993 m. tapo Silinjervio savivaldybės tarybos nariu. 1998 m. baigė Tamperės universitetą, stažavosi Suomijos ambasadoje Londone. 1998–2000 m. buvo Europos liaudies partijos jaunimo organizacijos pirmininko pavaduotojas.

Nuo 1999 m. – Eduskuntos (Suomijos parlamento) deputatas. 2001 m. išrinktas Nacionalinės koalicijos partijos pirmininko pavaduotoju, 2004 m. – šios partijos pirmininku. Nuo 2005 m. – Europos liaudies partijos viceprezidentas.

2007–2011 m. buvo vicepremjeras ir finansų ministras Matti Vanhaneno ir Mari Kiviniemi vyriausybėse.

2011 m. birželio 22 d. paskirtas 72-tros Suomijos vyriausybės ministru pirmininku (63-čias šalies ministras pirmininkas). Vyriausybę sudarė šešios partijos. Šalies ministru pirmininku buvo iki 2014 m. birželio 24 d.

Papildoma informacija
---------------------

* 2008 m. Financial Times nominavo J.Kataineną geriausiu Europos finansų ministru.

Nuorodos
--------

* Asmeninis puslapis partijos svetainėje Archyvuota kopija 2014-04-16 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2012-11-12 iš Wayback Machine projekto. (newsbalt inf.)
2. ↑   Archyvuota kopija 2013-05-11 iš Wayback Machine projekto. (hs.fi inf.)

  



| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Ferdinando Nelli Feroci** | **Europos Komisijos vicepirmininkas,Užimtumo, investicijų, ekonomikos ir konkurencingumo komisaras**nuo 2014 m. lapkričio 1 d. | Po to:**-** |
| Prieš tai:**Mari Kiviniemi** | **Suomijos Respublikos ministras pirmininkas**2011 m. birželio 22 d. - 2014 m. birželio 24 d. | Po to:**Alexanderis Stubbas** |
| Prieš tai:**Eras Heinaluoma** | **Suomijos finansų ministras**2007–2011 m. | Po to:**Juta Urpilainen** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Palingenia longicauda** |
| --- |
| LašalasIlgauodegė palingenija Tisos upėje |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Poklasis: | Sparnuotieji  *( Pterygota)* |
| Būrys: | Lašalai  *( Ephemeroptera)* |
| Šeima: | *Palingeniidae*  *( Palingeniidae)* |
| Gentis: | *Palingenia*  *( Palingenia)* |
| Rūšis: | Ilgauodegė palingenija  *( Palingenia longicauda)* |

 |

**Ilgauodegė palingenija** (*Palingenia longicauda*) – vandeninis vabzdys, priklausantis prie lašalų, patenkantis į *Palingeniidae* šeimą. Ši rūšis paplitusi daugiausia Tisos upės baseine, taip pat kitose Dunojaus bei Dniestro baseinų upėse (sutinkamas Serbijoje, Vengrijoje, Rumunijoje, retas Ukrainoje). Seniau *Palingenia longicauda* lašalas buvo paplitęs ir Vakarų Europoje, bet dabar ten visiškai išnykęs.

Patino kūno ilgis (su cerkais) – iki 12 cm (didžiausia Europos lašalų rūšis). Apimtis ties sparneliais – 28–38 mm.

Veisiasi molinguose bei dumblinguose, skardinguose upių žemupių krantuose, iki 10 m gylio. Lervos išsirausia U pavidalo urvelius. Viename kvadratiniame metre gali būti iki 400 tokių urvelių. Maitinasi smulkiais vabzdžiais ir kitais vandens bestuburiais. Pereina keletą vystymosi tarpsnių. Suaugėliai išsirita birželio–rugpjūčio mėnesiais. Pavakare keletą valandų skraido, kol susiporuoja, tada žūva. Patelės vandens paviršiuje išmėto kiaušinėlius, iš kurių lervos išsirita po 45 dienų.

*Palingenia longicauda* yra švarių vandenų rodiklis. Seniau lervos naudotos kaip jaukas žvejojant šamus.