recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Adomas Rovas** (1924 m. gruodžio 24 d. Mergeluičių k. Akmenės r. – 1993 m. spalio 8 d. Papilėje, Akmenės r.), dainininkas (tenoras), muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija
----------

Iš mažens pasižymėjo muzikiniais gabumais. 1932–1938 m. mokėsi Kruopių pradžios mokykloje, 1938–1943 m. Žagarės progimnazijoje, 1944–1947 m. Šiaulių mokytojų seminarijoje, o 1953–1957 m. solinio dainavimo – Šiaulių muzikos mokykloje (dėst. J. Dargis), kur įgijo choro artisto ir solisto kvalifikaciją.

1947–1950 m. Akmenės progimnazijos muzikos ir dainavimo mokytojas, mokyklos ir miesto mišriųjų chorų vadovas. Moksleivių mišrųjį chorą parengė 1950 m. respublikinei dainų šventei. 1950–1951 m. Akmenės rajono švietimo skyriaus vedėjas. 1951–1987 m. muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei vokalinių ansamblių vadovas Papilės (Akmenės r.) S. Daukanto vidurinėje mokykloje. Mišrųjį chorą parengė 1955 ir 1960 m. respublikinėms dainų šventėms, gerai pasirodė 1976, 1979 ir 1983 m. mokyklų chorų zoninėse varžybose. Choro (70 dalyvių) koncertų programose buvo sudėtingesnių lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių. Vaikų chorai irgi dalyvaudavo respublikinėse moksleivių dainų šventėse. 1975 m. respublikinei dainų šventei mokytojas paruošė moksleivių pučiamųjų orkestrą, mokė ir skudučių ansamblį. Taip pat vadovavo Papilės kultūros namų moterų ir mišriajam chorui, kurį parengė 1970 ir 1980 m. respublikinėms dainų šventėms. Kiek laiko vadovavo Akmenės statybinių medžiagų kombinato chorui ir Papilės kultūros namų pučiamųjų orkestrui. Jo vadovaujami kolektyvai prizinių vietų pelnė meno mėgėjų apžiūrose, nuolat dalyvavo rajoninėse dainų šventėse ir koncertuose.

Nuo 1987 m. ilgai buvo Papilės kultūros namų direktorius, dainavo Respublikiniame mokytojų chore ir Akmenės rajono choruose. A. Rovas Akmenėje statytoje M. Petrausko operoje „Birutė" atliko pagrindinį tenoro vaidmenį, buvo Akmenės rajono dainų švenčių organizatorius ir dirigentas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Koordinatės: 55°23′26″š. pl. 24°45′36″r. ilg.﻿ / ﻿55.3905°š. pl. 24.7600°r. ilg.﻿ / 55.3905; 24.7600

|  Taujėnų Šv. Kryžiaus Išaukštinimo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Ukmergės |
| **Savivaldybė** | Ukmergės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Taujėnai |
| **Adresas** | Ukmergės g. 28 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1858 m. |
| **Stilius** | klasicizmas |

**Taujėnų Šv. Kryžiaus Išaukštinimo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Taujėnų miestelyje, prie kelio  **174**  Ukmergė–Raguva–Nevėžis , Mūšios (Šventosios dešiniojo intako) dešiniajame krante.

Istorija
--------

1669 m. minima Taujėnų altarija. Vėlesnė bažnyčia pastatyta 1785 m. Medinė bažnyčia 1845 m. sudegė. Taujėnų dvaro savininkas 1854 m. gavo leidimą baigti prieš 30 metų pradėtą statyti mūrinę bažnyčią. Pastatyta 1858 m. (architektas Šurinas).

Architektūra
------------

Bažnyčia klasicistinė, stačiakampio plano, bebokštė, vienanavė. Šventoriaus tvora metalinė. Jame stovi mūrinė varpinė.

Galerija
--------

* Bažnyčios interjerasBažnyčios interjeras
* Rašytojos Marijos Pečkauskaitės–Šatrijos Raganos portretasRašytojos Marijos Pečkauskaitės–Šatrijos Raganos portretas
* Šoninis fasadasŠoninis fasadas
* Bažnyčios varpinėBažnyčios varpinė

Nuorodos
--------

* Taujėnų Šv. Kryžiaus Išaukštinimo bažnyčia
Įvairūs taukai: iš kairės į dešinę: kiaulės taukai, kiaulės taukai su spirgais, žąstaukiai, lydytas sviestas (palyginimui)
**Taukai** – gyvūninės kilmės riebalai, naudojami kaip maistas ar techninėms reikmėms. Taukai gaunami iš naminių gyvulių (kiaulių, arklių, triušių, avių), žvėrių, vandens žinduolių (banginių, ruonių, jūrų vėplių), paukščių (vištų, žąsų, ančių), žuvų (lašišų, silkių, tuno, sardinių).

Skirtingos kilmės taukai lydosi skirtingose temperatūrose – kambario temperatūroje (15–20 °C) tepūs būna kiaulių taukai, apyskysčiai paukščių taukai, o žuvų taukai – skysti. Lydosi 20–54 °C, stingsta keliais laipsniais žemesnėje temperatūroje. Trumpai laikomi žemesnėje negu 4 °C, ilgai (kelis mėnesius) žemesnėje negu -8 °C temperatūroje. Nuo oro deguonies, šviesos taukai oksiduojasi – apkarsta, mažėja nesočiųjų riebalų rūgščių, skyla vitaminas A ir E, kaupiasi toksinai.

Maistui Lietuvoje vartotos taukinės (minimos nuo XVI a.). Taukai dažniausiai buvo sūdomi, pridėjus prieskonių susukti į pilvaplėvę, kartais sugrūsti į skrandį paslegiami, parūkomi. Taip pat lydomi, laikomi mediniuose induose arba molinėse puodynėse. Sūdyti taukai arba lydyti žąstaukiai tepti vietoje sviesto. Taukais vietoje aliejaus tepamos keptuvės, skardelės. Taukai taip pat naudojami chemijos, farmacijos, parfumerijos pramonėje, technikoje. Žuvų taukai naudajami organizmo stiprinimui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Taukai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013
2. ↑  Kokia žuvų taukų nauda organizmui?, *medicina.lt*
|  |
| --- |
| Lamborghini Sesto Elemento |
| Lamborghini Sesto Elemento |
| Bendra informacija |
| Gamintojas | Automobili Lamborghini S.p.A |
| Metai | 2011 |
| Gamykla | Bolonijos Sant'Agata, Italija |
| Chronologija |
| Kėbulas ir važiuoklė |
| Klasė | Sportinis automobilis |
| Kėbulo tipas (-ai) | 2 durų kupė |
| Variklis ir transmisija |
| Variklis (-iai) | 5,2 L V10 570AG |
| Transmisija (-os) | 6 greičių pusiau automatinė |
| Išmatavimai |
| Svoris | 999 kg |
| Kita informacija |

**Lamborghini Sesto Elemento** (italų kalba „šeštasis elementas") – dviejų durų, dviejų vietų, V10 variklio kupė sportinis automobilis, gaminamas Italijos gamintojo Lamborghini. Šis modelis pirmą kartą buvo pademonstruotas 2010 m. Paryžiaus automobilių parodoje.

Automobilio pavadinimas reiškia šeštąjį cheminės lentelės elementą anglį, taip pabrėžiant ypatingai daug automobilio masės sudarantį anglies pluoštą.

Sesto Elemento naudoja 6 greičių pusiau automatinę pavarų dėžę ir visų varančių ratų sistemą. Variklį modelis pasiskolino iš Lamborghini Gallardo. Didelis anglies pluošto naudojimas sumažino automobilio svorį iki 999 kg, taip jį padarant pačiu lengviausiu Lamborghini modeliu per visą istoriją.

Pasak gamintojų, šis modelis nuo 0 iki 100 km/val greitį pasiekia per 2,5 s.

Gamintoja planavo pagaminti tik 20 šio modelio vienetų ir visi jie iš karto buvo užsakyti bei parduoti. Pateikiamos kainos svyruoja nuo 2,2 iki 2,9 milijonų JAV dolerių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sesto Elemento: Overview Archyvuota kopija 2014-04-14 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  The Lamborghini Sesto Elemento is sold out Archyvuota kopija 2013-01-29 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lamborghini Sesto Elemento** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 55°24′33.8″ š. pl. 24°38′55.8″ r. ilg.﻿ / ﻿55.409389°š. pl. 24.648833°r. ilg.﻿ / 55.409389; 24.648833

Taujėnų miškai. Užulėnio miškas tarp Užulėnio ir Taujėnų
**Taujėnų miškai** − miškų masyvas Panevėžio ir Ukmergės rajonuose, 5 km į vakarus nuo Taujėnų.

Masyvo plotas ~ 15 000 ha. Miškų masyvas apie 26 km ištįsęs iš šiaurės į pietus, labai išsišakojęs.

Taujėnų miškų paviršius − mažai nuotaki priemolinga lyguma. Masyvo šiaurinėje dalyje telkšo Šilo ežeras. Masyve daug pelkių: pietuose − Plačiavos pelkė, Mikėnų pelkė, Ungurių pelkė, šiaurėje − Vėjeliškių−Balelių pelkė, Levaniškių pelkė, Sudeikių pelkė, Steprių pelkė.

Per Taujėnų miškų masyvą teka:

* Žižmoja (Linkuvės intakas),
* Apteka (Juodos intakas),
* Lėnupis (į Juodžio ežerą),
* Storė (Šventosios intakas),
* Strauzgėlė (Armonos intakas).

Vyraujantys medynai: beržynai – 48 %, eglynai – 17 %, drebulynai – 10 %, juodalksnynai – 8 %, uosynai – 5 %, baltalksnynai – 5 %, pušynai – 5 %, ąžuolynai – 2 %.

Tarp miškų įsikūrę kaimai (Jurgelionys, Lėnas, Užulėnis). Masyvo šiaurinę dalį kerta automagistralė  **A2**  Vilnius–Panevėžys  ir kelias Baleliai−Šilai. Per Taujėnų mišką eina keliai Taujėnai−Ramygala ir Taujėnai−Meilūnai.

Įsteigtas Barnėnų telmologinis draustinis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Taujėnų miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 278
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Malavio herbas
**Malavio herbas** – Malavio valstybės simbolis, sukurtas pagal senesnį Njasalando herbą.

Herbo aprašas
-------------

Herbo skydas klasikinės formos, raudona juosta padalintas į tris dalis. Viršutinis laukas su keturiomis mėlynomis ir baltomis banguotomis juostelėmis, raudonas juosta – su auksiniu einančiu liūtu virš nugaros užriesta uodega, apatinis laukas juodas, su auksine tekančia saule su spinduliais, kurių kas trečias yra liepsniškas.
  
Virš skydo riteriškas šalmas su auksine ir raudona grįžte bei karpyta auksine ir raudona šalmaskraiste. Šalmo papuošalas – tekančios auksinės saulės fone pilkas lizdas ir baltagalvis natūralios spalvos plėšrus paukštis, demonstruojantis nuleistus sparnus. Saulės spinduliai tokie patys, kaip ir skydo apatiniame lauke.
  
Skydininkai – ant dviejų kojų stovintys auksinis natūralios išvaizdos liūtas (heraldinėje dešinėje) ir natūralus leopardas (heraldinėje kairėje).
  
Skydo pagrindas yra pilkas uolėtas kalnas. Ant pagrindo – auksinė juosta su raudonai užašytu devizu angl. *UNITY AND FREEDOM* 'Vienybė ir laisvė'.

**Afrikos valstybių herbai**

|  |
| --- |
| Alžyras · Angola · Beninas · Bisau Gvinėja · Botsvana · Burkina Fasas · Burundis · CAR · Čadas · Dramblio Kaulo Krantas · Džibutis · Egiptas · Eritrėja · Etiopija · Gabonas · Gambija · Gana · Gvinėja · Kamerūnas · Kenija · Komorai · Kongas · Kongo DR · Lesotas · Liberija · Libija · Madagaskaras · Malavis · Malis · Marokas · Mauricijus · Mauritanija · Mozambikas · Namibija · Nigerija · Nigeris · Pietų Afrika · Pietų Sudanas · Pusiaujo Gvinėja · Ruanda · San Tomė ir Prinsipė · Seišeliai · Senegalas · Siera Leonė · Somalis · Sudanas · Svazilandas · Tanzanija · Togas · Tunisas · Uganda · Vakarų Sachara · Zambija · Zimbabvė · Žaliasis Kyšulys
Britų Teritorijos Indijos vandenyne · Majotas · Reunjonas · Šv. Elena |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai · Herbai |
Koordinatės: 55°29′03″š. pl. 24°04′12″r. ilg.﻿ / ﻿55.48409°š. pl. 24.069919°r. ilg.﻿ / 55.48409; 24.069919

| Daniliškio dvaras |
| --- |
| Vieno iš ūkio statinių griuvėsiai Vieno iš ūkio statinių griuvėsiai |
| Vieta | Daniliškis |
| Įkurtas | XVI a. pab. |
| Bajorų giminės | Mlečkos,Zavišos,Romanskiai,Platonas Jankauskas |
| Parkas | Liepų alėja |
| Pastatų būklė | Pavieniai ūkio statiniai |

**Daniliškio dvaras** – dvaras Panevėžio rajone, Daniliškyje, kairiajame Nevėžio upės krante, prie kelio  **2008**  Vilainiai–Šventybrastis–Krekenava , Krekenavos regioniniame parke.

Dvaro sodybos teritorijoje išlikę pavienių ūkio statinių bei parko želdinių, terasomis besileidžiančių į upę. Čia bene vertingiausia yra liepų alėja, paskelbta gamtos paveldo objektu. Ji pasodinta abipus 263 m ilgio supilto pylimo dvaro sodybos vakarų pusėje. Alėja veši apie 400 m į rytus nuo Nevėžio upės, nedidelės kalvos, kurioje stovėjo dvaro rūmai, papėdėje. Gretimose kapinaitėse stovi dvaro savininko Platono Jankausko kapo koplyčia.

Dvarvietė

Archeologiniai tyrimai
----------------------

Dvaro sodyboje 2013 m. rudenį vykdyti dalies teritorijos archeologiniai žvalgomieji tyrimai. Šlaite tarp liepų alėjos pylimo ir dvaro rūmų liekanų aptikta nelegalių kasinėjimų veiklos. Čia ant žemės rasti pavieniai radiniai, datuojami XVII−XIX a. (17 vienetų): keramikos šukės, kalvio nukaltos vinys, stiklinių indų dalys. Prie liepų alėjos iškastame 4x1 m dydžio šurfe taip pat rasta to paties laikotarpio gludintos keramikos šukių, atsitiktinai patekusių į pylimą kartu su piltiniu gruntu.

Istorija
--------

Daniliškio dvaras istoriniuose šaltiniuose minimas nuo XVI a. pabaigos. Įvairiais laikotarpiais Daniliškyje šeimininkavo dvarininkai Mlečkos, Zavišos, Romanskiai. XX a. pradžioje dvaro savininku tapo inžinierius mechanikas, profesorius Platonas Jankauskas (1860−1941). Jis buvo palaidotas savo žemėje pastatytoje koplyčioje. 1927 m. duomenimis, dvaro sodyboje būta 15 pastatų, iki parceliavimo priklausė 226 ha žemės.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Vitkūnas M. Dakanis B. Daniliškio dvaro sodyba. ATL 2013 metais. Vilnius, 2014, p. 229-232

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Daniliškio dvaras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sąrašas:Lietuvos dvarai
* Dvarų krašte – pamiršti gyvenimai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Symphytum** |
| --- |
| Vaistinė taukė (Symphytum officinale)Vaistinė taukė(*Symphytum officinale*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Agurkliniai  *( Boraginaceae)* |
| Gentis: | Taukė  *( Symphytum)* |

 |

**Taukė** (*Symphytum*) – agurklinių (*Boraginaceae*) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso daugiamečiai, šiurkščiai plaukuoti žoliniai augalai. Jų šaknys storos ir šakotos, o lapai stambūs. Žiedai sutelkti šakų viršūnėse.

Gentyje yra apie 25-35 rūšys. Lietuvoje auga viena rūšis:

* Vaistinė taukė (*Symphytum officinale*)

  

Taukės, augančios ganyklose, gali būti gyvulių kritimo priežastimi dėl jose esančių nuodingų pirolizidino alkaloidų. Tokie nuodingieji alkaloidai visų pirma yra kepenų nuodai. Todėl taukės net ir gydomaisiais tikslais negalima naudoti dideliais kiekiais, ją vartoti draudžiama nėščioms bei žindančioms moterims.
| Arlonaspranc. *Arlon*, ol. *Aarlen*, vok. *Arel* |
| --- |
|              |
| *Arlono centras* |
|  |
| 

ArlonasArlonas

49°41′00″ š. pl. 05°49′00″ r. ilg.﻿ / ﻿49.68333°š. pl. 5.81667°r. ilg.﻿ / 49.68333; 5.81667﻿ (Arlonas)Koordinatės: 49°41′00″ š. pl. 05°49′00″ r. ilg.﻿ / ﻿49.68333°š. pl. 5.81667°r. ilg.﻿ / 49.68333; 5.81667﻿ (Arlonas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Belgijos vėliava Belgija |
| **Regionas** | Valonijos regionas |
| **Provincija** | Liuksemburgo provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 26 929  |
| **Plotas** | 118,64 km² |
| **Tankumas** (2008) | 227 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | 6700, 6704, 6706 |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Arlonas |

**Arlonas** (pranc. *Arlon*) − miestas Belgijos pietryčiuose, svarbiausias Liuksemburgo provincijos miestas. Gyventojų daugumą sudaro prancūzai.

Arlonas, pagal čia rastus antikinius archeologinius radinius yra seniausias Belgijos miestas (tačiau pagal išlikusius dokumentus, seniausias − Tongerenas). Romėnų termomis miestiečiai naudojosi dar ir viduramžiais, kai miestą valdė grafai ir markgrafai Limburgai. Markgrafo titulą turėjo ir Ričardas I Liūtaširdis, kuris iš Arlono pilies patraukė į Kryžiaus žygį.

XVI−XVIII a. Arlonas buvo karo epicentre tarp prancūzų ir ispanų. Šie karai sunaikino visą buvusį turtingą Arlono architektūrinį palikimą.

Stambiausia šių dienų Arlono gamykla yra šokolado fabrikas *Ferrero Rocher*.

Miestai partneriai
------------------

* Vokietija Bitburgas, Vokietija
* Prancūzija Vogėzų Sen Djė, Prancūzija
* Prancūzija Ajanžas, Prancūzija
* Liuksemburgas Dykirchas, Liuksemburgas
* Jungtinės Amerikos Valstijos Sulfuras, JAV
* Italija Alba, Italija
* Jungtinė Karalystė Market Draitonas, Jungtinė Karalystė
| **Jonas Genys** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1945 m. sausio 21 d.Skiržemė, Tauragės rajonas |
| Mirė | 2013 m. balandžio 5 d. (68 metai) |
| Palaidotas (-a) | Ginkūnų kapinės |
| Sutuoktinis (-ė) | Danutė-Regina |
| Vaikai | Gediminas |
|  |
| Veikla | pedagogas, politinis ir visuomenės veikėjas |
| Partija | 1993 m. Tėvynės sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1971 m. Vilniaus universitetas |

**Jonas Genys** (1945 m. sausio 21 d. Skiržemėje, Tauragės rajonas – 2013 m. balandžio 5 d.) – Lietuvos matematikas, pedagogas, Šiaulių miesto politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1971 m. baigė Vilniaus universiteto Matematikos fakultetą. Šiaulių pedagoginio instituto, nuo 1997 m. Šiaulių universiteto dėstytojas. 2005 m. fizinių mokslų daktaras. 2005–2010 m. Šiaulių universiteto Matematikos ir informatikos fakulteto tarybos pirmininkas, 2007–2011 m. Matematikos katedros vedėjas, docentas.

1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatoriai) narys. 1990–1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas. 1995–2000 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys. 1995–2000 m. miesto valdybos narys, 1995–1997 m. Švietimo ir kultūros, 1997–2000 m. Biudžeto ir ekonomikos komiteto pirmininkas, 1996–1997 m. Šiaulių miesto mero pavaduotojas.

Žmona Danutė-Regina, sūnus Gediminas.

Palaidotas Ginkūnų kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-12-03 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2008-05-05 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Mirė Šiaulių miesto tarybos narys Jonas Genys
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Danijos žalieji galvijai(Rød dansk malkerace) |
| --- |
|  |
| 

|  |
| --- |
|  |

 |
| **Sukūrimo vieta** | Danijos vėliava Danija |
| **Kilmė** | vietiniai galvijaixAngelnai |

**Danijos žalieji** (dan. *Rød dansk malkerace*) – pieninių galvijų veislė, išvesta vietinius žemaūgius, gilaus liemens, blogo eksterjero Fiūno, Zelandijos, Lolando ir kitų Danijos salų galvijus kryžminant su angelnais ir Šiaurės Šlezvigo galvijais.

Savybės
-------

Danijos žalieji galvijai žali arba tamsiai žali, buliai šiek tiek tamsesni. Pasitaiko gyvulių su baltomis dėmėmis ant pilvo ir tešmens. Nosies veidrodėlis pilkas. Liemuo ilgas, gilus; kojos neilgos; skeletas plonas; krūtinė gili ir pakankamai plati, su gerokai išsivysčiusiu krūtinkauliu; nugara ilga; juosmuo platus; kryžmuo platus, ilgas. Raumenys išsivystę neblogai. Tešmuo didelis, taisyklingos formos; speniai ilgoki – 8–10 cm.

Karvės sveria 600–650 kg, buliai – 1000–1300 kg, vidutinis aukštis ties ketera – atitinkamai 132 ir 148 cm. Tik ką atsivestas veršelis sveria 39–40 kg. Iš karvės primelžiama po 6000–6500 kg 4,2 % riebumo pieno.

Šios veislės galvijai greitai auga: 12 mėn. buliukai sveria 420 kg, o 15 mėn. – 500 kg. Nupenėtų buliukų skerdienos išeiga – 53–56 %.

Danijos žalieji galvijai buvo panaudoti išvedant daugelį žalųjų galvijų veislių, taip pat ir Lietuvos. Per paskutinį dešimtmetį jų populiarumas sumažėjo dėl dažnos leukozės. Lietuvoje grynaveislių šios veislės karvių likę nedaug. Ir dabar Danijos žalieji naudojami Lietuvos žalųjų veislei gerinti.
**Lietuvos gimnastikos federacija** – nevyriausybinė organizacija, plėtojanti gimnastikos sporto šaką Lietuvoje.

Istorija
--------

1922 m. įkurta *Lietuvos gimnastikos ir sporto federacija* (dabar Lietuvos gimnastikos federacija). 1938 m. šaulių sąjungos šventėje Kaune įvyko pirmosios varžybos ant gimnastikos prietaisų. 1947 m. įvyko pirmasis Lietuvos sportinės gimnastikos čempionatas. 1950 m. surengtas pirmasis Lietuvos ritminės gimnastikos čempionatas.

1992 m. Lietuvos gimnastikos federacija įstojo į tarptautinę gimnastikos federaciją (FIG). Šalies gimnastai įgavo teisę varžytis tarptautinėse varžybose po Lietuvos vėliava ir atstovauti šaliai olimpinėse žaidynėse. 2008 m. veikė 3 sportinės gimnastikos centrai Vilniuje (Vilniaus miesto sporto centras), Kaune, Klaipėdoje, dirbo 30 trenerių, treniravosi 532 gimnastai. Taip pat veikė akrobatinės gimnastikos centras Visagine (Visagino akrobatikos sporto mokykla).

2002 m. Klaipėdoje vyko Pasaulio sportinės aerobikos čempionatas.

2015 m. Lietuvos gimnastikos federacija surengė pirmąsias meninės gimnastikos „Dalia Kutkaitė Cup" varžybas, kurios buvo įtrauktos į tarptautinės gimnastikos federacijos kalendorių. Tai pirmosios tokio pripažinimo sulaukusios gimnastikos varžybos Lietuvoje.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
**Jonas Edmundas Kvedaravičius** (g. 1943 m. kovo 20 d. Keželiuose, Nemunėlio-Radviliškio valsčius) – Lietuvos inžinierius, ekonomistas, vadybos specialistas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1966 m. baigė Kauno politechnikos instituto Mašinų gamybos fakultetą. 2002 m. habilituotas socialinių mokslų daktaras.

1967–1970 m. Kauno staklių gamyklos konstruktorius, 1970–1973 m. Kauno energoremonto įmonės inžinierius. 1973–1993 m. Kauno politechnikos instituto dėstytojas, nuo 1993 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, nuo 2002 m. Vadybos katedros vedėjas, nuo 2002 m. profesorius. Nuo 2000 m. dėsto ir ISM Vadybos ir ekonomikos universitete (iki 2005 m. Tarptautinė aukštoji vadybos mokykla) Kaune bei Baltijos vadybos institute (BMI) Vilniuje. Nuo 1993 m. konsultacijų bendrovės „Abišala ir partneriai" valdymo klausimų vyr. konsultantas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių darbų pagrindinės sritys: organizacijų valdymas ir plėtra, strateginis planavimas, vadybos plėtojimas taikant sisteminės minties veiklos metodologiją.

Bibliografija
-------------

* Ekonomikos transformavimas: Organizacijų vadybos paradigma, su kitais, 2000 m.
* Organizacijų vystymosi paradigma, su kitais, 2004 m.
* Organizacijų vystymosi vadyba, aukštųjų mokyklų vadovėlis, 2006 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jonas Edmundas Kvedaravičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 374 psl.
| **Jonas Eugenijus Bačinskas** |
| --- |
| Gimė | 1952 m. sausio 3 d. (71 metai)Kalvarijoje |
| Sutuoktinis (-ė) | Danutė |
| Vaikai | Jonas, Ieva |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Rietavo savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* 1995 m. Lietuvos centro sąjunga;
* 2003 m. Liberalų ir centro sąjunga.

 |
|  |
| Alma mater | 
* 1975 m. Kauno politechnikos institutas;
* 1999 m. Lietuvos žemės ūkio akademija.

 |

**Jonas Eugenijus Bačinskas** (g. 1952 m. sausio 3 d. Kalvarijoje) – Lietuvos pedagogas ir Rietavo savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1970 m. baigė Kalvarijos vidurinę mokyklą, 1975 m. – Kauno politechnikos institutą, Mašinų gamybos inžinierius, 1999 m. – edukologiją Lietuvos žemės ūkio universitete, magistras.

1987–2002 m. Rietavo aukštesniosios žemės ūkio mokyklos, 2002–2016 m. Žemaitijos kolegijos direktorius. Nuo 2003 m. Rietavo savivaldybės mero pavaduotojas.

1990–1995 m. Plungės rajono tarybos deputatas ir nuo 2000 m. Rietavo savivaldybės tarybos narys.

1995 m. Lietuvos centro sąjungos, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Rietavo skyriaus narys.

Žemės ūkio mokyklų asociacijos tarybos narys. Plungės pramonininkų sąjungos prezidentas. 

Vedęs. Žmona Danutė. Vaikai: Jonas ir Ieva.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2019-06-03 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2019-06-03 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2012-02-05 iš Wayback Machine projekto.
Megido archeologinė vietovė
**Armagedonas** (hebr. ‏הַר מְגִדּוֹ‎‏‎ = *Har Məgīddō*, sen. gr. Ἁρμαγεδών, lot. *Armagedōn*) – Naujajame Testamente, Apreiškimo Jonui 16,16, minima vieta, kur laikų pabaigoje žemės karaliai, vedami tamsos jėgų, kariausią su Dievo pajėgomis. Pavadinimas, manoma, hebrajiškos kilmės ir reiškia „Megido kalva", „kalnas prie Megido".

Megido vietovė (dab. šiaurės Izraelis) dėl savo strateginės reikšmės buvo daugelio karinių susirėmimų vieta. Teigiama, kad šis miestas kontroliavo perėjimą dviem karo ir prekybos keliais, vienas iš kurių jungė Egiptą su kraštais, kur dabar įsikūrusios Irano, Irako, Turkijos ir Sirijos valstybės, o kitas – Jeruzalę su dabartiniu Libanu.

Armagedono terminą neretai vartoja protestantų fundamentalistai, taip įvardydami būsimą pragaištingą kovą tarp gėrio ir blogio jėgų. Jehovos liudytojai Armagedonu vadina eschatologinį mūšį, per kurį Jahvė įveiksiąs Šėtoną.

Terminas vartojamas ir perkeltine prasme, pvz. įvardijant branduolinį pasaulinį karą.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  Armageddon. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2022-05-30.
2. 1 2  Religijotyros žodynas. – Vilnius: Mintis, 1991, 31 psl.
3. ↑  „Megidas: archeologų radinys ir tikroji krikščionio tapatybė". Bernardinai.lt. Nuoroda tikrinta 2022-05-30.
Koordinatės: 54°42′14″ š. pl. 23°50′15″ r. ilg.﻿ / ﻿54.70389°š. pl. 23.83750°r. ilg.﻿ / 54.70389; 23.83750

Klebiškio miškas nuo Patelviškio
**Klebiškio miškas** – miškų masyvas Lietuvoje, Prienų rajone, 9 km į šiaurės vakarus nuo Prienų, 1,5 km į šiaurę nuo Klebiškio. Šiaurės vakaruose siaura erčia atskirtas nuo Mozūriškių miško. Priklauso Dubravos mokomajai miškų urėdijai (Jiesios girininkijai) bei Prienų miškų urėdijai (Išlaužo girininkijai). Apima 13,9 km² plotą.

Miško paviršius – šiek tiek banguota lyguma. Būdingi velėniniai jauriniai, velėniniai jauriniai glėjiški bei glėjiniai priemoliai ir priesmėliai. Mišku teka Jiesia su intakais – Skerdupiu, Juodupe (su Kiauliške), taip pat Šventupės intakas Juodupė.

Medynai:

* eglynai: 35 %
* beržynai: 27 %
* juodalksnynai: 24 %
* pušynai: 10 %
* drebulynai: 2 %
* uosynai: 1 %
* baltalksnynai: 1 %

Klebiškio miške sutinkami briedžiai, stirnos, šernai, kiškiai, lapės, voverės, usūriniai šunys.

Miške įsikūrę Čepeliškių, Antaniškių kaimai, aplink – Pakiauliškis, Degimai, Pajiesys, Liepabūdis, Naujasis Klebiškis, Skerdupis, Kliokiškė, Garšvinė, Dambrava, Patelviškys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Klebiškio miškas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 337
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Jonas Elzbergas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1949 m. rugsėjo 3 d. (73 metai)Gabšiuose, Raseinių raj. |
|  |
| Veikla | Lietuvos profsąjungų ir politinis veikėjas, savivaldybininkas |
| Partija | 1999 m. Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Jonas Elzbergas** (g. 1949 m. rugsėjo 3 d. Gabšiuose, Raseinių raj.) – Lietuvos profsąjungų ir politinis veikėjas, savivaldybininkas.

Biografija
----------

Baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1998–2000 m. – Lietuvos žemės ūkio konsultavimo tarnybos Raseinių rajono konsultavimo biuras, biuro vedėjas. 1996–2000 m. Lietuvos žemės ūkio darbuotojų profesinių sąjungų federacijos Raseinių tarybos komiteto pirmininkas. Nuo 2003 m. – Raseinių miesto seniūnas.

Nuo 1999 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos narys, nuo 2001 m. sausio mėn. – LSDP tarybos narys, 2001–2003 m. – LSDP Raseinių skyriaus pirmininkas.

1990–1992 m. 2000–2003 m. ir 2003 m. balandžio iki liepos mėn. – Raseinių rajono savivaldybės tarybos narys, 2000–2003 m. – Raseinių rajono savivaldybės meras.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Jonas Ekdahl |
| Pilnas vardas | Jonas Ekdahl |
| Gimė | 1983 m. gegužės 1 d. (40 metų) |
| Kilmė |  Švedija, Geteborgas |
| Žanrai | Power metalasProgresyvusis metalasDeath metalas |
| Veikla | muzikantas |
| Instrumentai | Būgnai |
| Aktyvumo metai | 2003– |
| Susijusi veikla | Evergrey, Death Destruction |

**Jonas Ekdahl** (g. 1983 m. gegužės 1 d. Geteborgas) – švedų kilmės būgnininkas, šiuo metu grojantis Death Destruction, o 2003–2010 metais buvęs Evergrey narys. Jonas pradėjo groti būgnais būdamas 10 metų, prie Evergrey prisijungė 2003 metais, o 2004 metais įkūrė Death Destruction, kur groja ir dabar.

Diskografija
------------

### Evergrey

* *The Inner Circle* (2004)
* *A Night To Remember* (2005)
* *Monday Morning Apocalypse* (2006)
* *Torn* (2008)

### Death Destruction

* *Demo* (2004)

Įranga
------

* Jonas naudoja šią būgnų įrangą:

```
* (Pearl Masterworks with ‘Bubinga’ finish and chrome hardware):
* 22×18 Bassdrums x2
* 10×9 tom
* 12×10 tom
* 16×14 floor tom
* 18×15 floor tom
* DR-503 drumracks
* Pearl powershifter pedals
* PC-50 rack holders
* 14×6,5 Pearl free floating snare
* 12×7 Pearl maple soprano snare
* 14×6.5 REMO Masteredge snare
* 14×3.4 REMO Masteredge piccolo
Cymbals:
* 18„ SABIAN AAXplosion crash
* 18" SABIAN HHXtreme crash
* 17„ SABIAN Signature Saturation crash
* 14" SABIAN AAX studio crash
* 22„ SABIAN AA metal-X ride
* 14" SABIAN mini china
* 14„ SABIAN AA metal-x hi-hat
* 14" SABIAN AAX-exlerator hi-hat
* 10„ SABIAN HHX evolution splash
* 8" SABIAN AA splash
* 6„ SABIAN AA splash
* 20" SABIAN AAX china
* 18" SABIAN HHX Chinese
Other Equipment:
* REMO "Powerstroke 3" (on Bassdrums)
* REMO "Ambassador" (on snare)
* REMO "Emperor"/"Ambassador" (on toms)
* Vic Firth "5B" drumsticks
* Fostex ADAT
* Roch ‘n Soc drum throne
```
**Azerbaidžano lietuviai** – lietuviai, gyvenę ar mokęsi Azerbaidžane.

Istorija
--------

Lietuvių Azerbaidžane atsirado, kai po vienos 1828 m. pasirašytos Rusijos imperijos ir Irano sutarties šiaurės Azerbaidžano teritorija buvo prijungta prie Rusijos imperijos. XIX a. pirmoje pusėje išeiviai iš Lietuvos (Ignotas Petraševskis) ir kai kurie Vilniaus universiteto auklėtiniai – Juozapas Senkovskis, Aleksandras Boreika Chodzka ir kiti žinomi orientalistai tiurkologai – aplankė Azerbaidžaną, tyrinėjo šio krašto istoriją, literatūrą ir kultūrą. Be to, XIX a. lietuvių tarnavo Azerbaidžane dislokuotuose Rusijos imperijos kariuomenės daliniuose. XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje apsigyveno ir civilių. Jie dirbo naftos verslovėse, pašto, švietimo, medicinos įstaigose ir kitur. 1909–1920 m. Baku gyveno ir dirbo Vincas Krėvė.

Daug lietuvių Azerbaidžane atsidūrė per Pirmąjį pasaulinį karą. 1917–1920 m. čia veikė lietuvių tautos organizacijų taryba. 1920 m. Azerbaidžaną užėmusios Raudonosios armijos 11-osios armijos vienas aukštųjų vadų buvo Jeronimas Uborevičius. 1921 m. Baku Darbininkų ir kareivių tarybos pirmininko pavaduotoju ir Baku KP (b) CK biuro nariu buvo paskirtas Juozas Vareikis. Azerbaidžano pietuose ir šiaurėje lankėsi J. Pranaitytė, Matas Šalčius, kuris įspūdžius aprašė knygoje „Svečiuose pas 40 tautų", kiti keliautojai ir spaudos darbuotojai. 1946 m. Azerbaidžane lankėsi lietuvių rašytojų delegacija: Petras Cvirka, Juozas Paukštelis, Antanas Vienuolis-Žukauskas, Albinas Žukauskas. XX a. aštuntame – devintame dešimtmetyje lietuvių studijavo M. Azisbekovo naftos ir chemijos institute, grįžę į Lietuvą jie dirbo Mažeikių naftos perdirbimo įmonėje. 1990 m. Lietuvai atkūrus nepriklausomybę daug Azerbaidžano lietuvių grįžo į Lietuvą.

Lietuviai
---------


|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1970 m. ir 1989 m.** |
| **1970 m.** | **1979 m.** | **1989 m.** |
| 1 350 | 678 | 534 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Azerbaidžano lietuviai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 396 psl.



|  |  |
| --- | --- |
| **Lietuviai** |  |
| **Subetnosai**: Aukštaičiai | Žemaičiai | Dzūkai | Suvalkiečiai
**Istorinės diasporos**: Lietuvninkai
**Diasporos**: Airijos | Armėnijos | Australijos | Austrijos | Azerbaidžano | Argentinos | Baltarusijos | Belgijos | Brazilijos | Estijos | Italijos | Ispanijos | JAV | Jungtinės Karalystės | Kanados | Prancūzijos | Kolumbijos | Latvijos | Lenkijos | Rusijos | Švedijos | Šveicarijos | Ukrainos | Urugvajaus | Venesuelos | Vengrijos | Vokietijos |
Koordinatės: 54°40′42″š. pl. 24°48′40″r. ilg.﻿ / ﻿54.6784437°š. pl. 24.8110884°r. ilg.﻿ / 54.6784437; 24.8110884

|  Daniliškių Švč. Trejybės sentikių cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Данилишевский храм |
| **Savivaldybė** | Trakų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Daniliškės (Trakai) |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1931 m. |

**Daniliškių Švč. Trejybės sentikių cerkvė** – sentikių maldos namai Trakų rajone, Daniliškių kaime. Architektūros paminklas, nuo 2016 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą.

2017 m. gruodį

Istorija
--------

Daniliškių sentikių bendruomenė yra seniausia Vilniaus krašte, susikūrusi XVIII a. Pradžioje priklausė feodosėjų atšakai, o nuo XIX a. vid. – pomorų. XIX a. Trakų apskrityje buvo nemažiau 47 kaimų, kuriuose gyveno sentikiai. Daniliškių cerkvė minima nuo XIX a. Iki 1825 m. šia cerkve naudojosi ir Vilniaus sentikiai. Per I pasaulinį karą cerkvė smarkiai nukentėjo. 1931 m. pastatyta nauja medinė cerkvė su varpine ant betoninio pagrindo. 1937 m. turėjo 194 narius. Tarybiniais metais cerkvė uždaryta, o po 1990 m. atkurta, restauruota. Dėl nedidelio lankytojų skaičiaus dirba retai.

Cerkvės atnaujinimas
--------------------

2019 m. gavusi valstybės paramą iš Paveldotvarkos programos Daniliškių sentikių bendruomenė pradėjo cerkvės tvarkybos darbus. Buvo perdengtas kiauras stogas, sutvirtinti pamatai, pakeisti supuvę rąstai, grindys. Pagal paveldosaugininkų rekomendaciją žydra buvusi cerkvė perdažyta ruda spalva. Vėlesniais metais buvo pakeisti abu cerkvės kupolai su kryžiais, restauruoti langai, įstatytos naujos durys, patalpose įrengta gaisrinė signalizacija. Sentikis verslininkas Anatolijus Šalgunovas paaukojo lėšų ikonostasui, kurio cerkvėje iki šiol nebuvo. Atnaujintos ikonos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Cerkvė". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Cerkvės remontą išjudino be vargo *lrytas.lt* 2019-11-11
3. ↑  Daniliškių Švč. Trejybės sentikių cerkvė atgimsta vietos bendruomenės dėka *voruta.lt* 2021-03-25

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Daniliškių Švč. Trejybės sentikių cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Данилишкская община  Archyvuota kopija 2009-04-30 iš Wayback Machine projekto.
| **Klavdija Koršunova** |
| --- |
| Gimimo vardas | Klavdija Koršunova  Кла́вдия Ко́ршунова |
| Visas vardas | Klavdija Koršunova |
| Gimė | 1984 m. birželio 8 d. (38 metai)Maskva, Rusija |
| Tautybė | Rusė |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, televizija |
| Pareigos | Aktorė, dainininkė |

**Klavdija Koršunova** (rus. *Кла́вдия Алекса́ндровна Ко́ршунова*, g. 1984 m. birželio 8 d. Maskvoje) – Rusijos aktorė.

Biografija
----------

Kine debiutavo Andrejaus Proškino filme „Kareivio dekameronas", kuriame Elena Liadova atliko pagrindinį vaidmenį. Tais pačiais (2005) metais pasirodė filmuose „Aleksandro sodas" ir „Tu mano laimė". 

Atliko pagrindinį vaidmenį fantastinėje dramoje „977 / Devyni Septyni Septyni" ir kriminaliniame seriale „Ostrogas. Fiodoro Sechenovo atvejis", po kurių pasirodymo aktorė tapo atpažįstama. Vėliau Koršunova įtvirtino sėkmę Aleksandro Mindadzės dramoje „Išsiskyrimas". Verta paminėti ir jos pasirodymą melodramoje „Dubrovskis", filme „Anekdotas" (2008).

2015 m. vaidino serialuose „Inkvizitorius" ir „Gegužės juostos". Pastarojoje Koršunova atliko pagrindinį ekscentriškos merginos Olgos vaidmenį. Tais pačiais (2015) metais aktorė suvaidino pagrindinį vaidmenį politinėje komedijoje „Rytojus". Jos herojė yra Natasha Callahan, garsaus laikraščio „The Guardian" korespondentė Maskvoje. Koršunova atliko antraeilį vaidmenį prancūzų ir lietuvių filme „Mes tik svajojame apie taiką". Šios dramos premjera įvyko Kanų kino festivalyje.

2018 m. filmavosi socialinėje dramoje A.L.Ž.I.R. kuriame aktorė įkūnijo Aglają Demidovą. 2019 m. pasirodė drama „Degantis krūmas". Vėliau serialas buvo išleistas sumažinta versija ir kitu pavadinimu – „Nebaigtas mūšis".

Siaubo seriale „Teritorija" įkūnijo vieną iš pagrindinių vaidmenų. Filmas pasakojama apie jaunuolį Jegorą, kurio tėvai mokslinės ekspedicijos metu dingo Permės srities miškuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
Standartinė vėžė – melsva spalva pažymėtose šalyse
**1435 mm pločio geležinkelio vėžė** – labiausiai paplitusi pasaulyje plačiojo geležinkelio vėžė. Ji nutiesta beveik visose Europos Sąjungos šalyse (Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje, Airijoje, Suomijoje, Portugalijoje ir Ispanijoje labiau paplitę kitų standartų geležinkelio vėžės), taip pat JAV, Kinijoje, daugelyje kitų pasaulio valstybių. Šalyse kur naudojama, yra vadinama **standartine vėže**. Lietuvoje ši vėžė dažniausiai vadinama **europine vėže**.

Lietuvoje
---------

Lietuvoje didžiausią geležinkelio tinklą sudaro 1520 mm vėžė arba rusiškoji vėžė, tuo tarpu 1435 mm vėžės geležinkelis yra naudojamas susisiekimui su Lenkija ruože nuo Kauno iki valstybės sienos. Šio ruožo ilgis 126km.

Lietuvoje pradėtas rekonstruoti geležinkelio ruožas nuo Šeštokų iki valstybės sienos su Lenkija, siekiant nutiesti standartinės vėžės Rail Baltica geležinkelį, sujungsiantį Lenkiją, Lietuvą, Latviją ir Estiją. Planuojama, kad Rail Baltica geležinkelis nuo Lenkijos iki Mockavos bus standartinės, o nuo Mockavos iki Kauno – sugretintos (dvigubos) vėžės.

Šaltiniai
---------
| Kleboniškio kapinės |
| --- |
| Kapinių vartai su informacine lenta |
| 

Kleboniškio kapinėsKleboniškio kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°57′16″š. pl. 23°56′54″r. ilg.﻿ / ﻿54.954326°š. pl. 23.948351°r. ilg.﻿ / 54.954326; 23.948351Koordinatės: 54°57′16″š. pl. 23°56′54″r. ilg.﻿ / ﻿54.954326°š. pl. 23.948351°r. ilg.﻿ / 54.954326; 23.948351 |

 |
| Vieta | Kauno miesto savivaldybė |
| Seniūnija | Eigulių seniūnija |
| Plotas | 0,14 ha |
| Naudotas | veikiančios,riboto laidojimo |

**Kleboniškio kapinės** – viešos veikiančios kapinės Kaune, Kleboniškyje (Eigulių sen.) Palapinių g. Kapines administruoja savivaldybės įmonė „Kapinių priežiūra". Jos užima 0,14 ha plotą, yra riboto laidojimo.

Kapinių vaizdas nuo Vasarvietės ir Palapinių g. sankryžos
Kapinės pasiekiamos iš pagrindinės Kleboniškio gatvės, centre pasukus į pietus (link Kleboniškio miško) apie 100 m į lygiagrečiai einančią Palapinių gatvelę. Kapinės įsikūrusios nežymiai kylančiame kraštovaizdyje, jas supa individualūs gyvenamieji namai. Įėjimo vartai įrengti iš Pakapinių g. pagrindinis takas pravestas kapinių viduryje. Kapaviečių antkapiai ir paminkliniai akmenys orientuoti rytų kryptimi. Sklype auga pavienės brandžios pušys ir kelios tujos.

2017 m. kapinių sklypas visu perimetru buvo aptvertas nauja segmentine tvora su ištisiniu betoniniu pamatu.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Eigulių kapinės

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kleboniškio kapinės** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Kapinių sąrašas. *kaunokapiniuprieziura.lt*
2. ↑  Kauno miesto savivaldybėje esančių kapinių sąrašas Archyvuota kopija 2020-10-31 iš Wayback Machine projekto.. *kaunokapiniuprieziura.lt*
3. ↑  Artimųjų kapus lankančių kauniečių miesto kapinėse laukia netikėtumai Archyvuota kopija 2020-09-20 iš Wayback Machine projekto.. *kaunas.lt*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 32°54′33″ š. pl. 77°12′10″ r. ilg.﻿ / ﻿32.90917°š. pl. 77.20278°r. ilg.﻿ / 32.90917; 77.20278

Ežeras Šingo La kalnų perėjoje
**Šingo La** – kalnų perėja Indijoje, esanti ant sienos, kuri skiria Džamu ir Kašmyrą ir Himačal Pradešą. Dvidešimt metrų žemiau perėjos yra nedidelis ledyninis ežeras. Per perėją eina kieto grunto kelias, jungiantis Zanskarą ir Lahaulą. Šį kelią dažnai naudoja vietiniai gyventojai ir keliautojai. Šią, 5 000 m Indijos Himalajų perėją keliautojai įveikia gana lengvai, kadangi nėra apledėjusių ruožų bei stačių pakilimų. Didžiąją metų dalį perėja padengta sniegu, bet vasarą, nors ir trumpai, sniegas būna nutirpęs.

Perėją galima laikyti kraštiniu Lugnako slėnio (Zanskaras) tašku. Artimiausias Zanskaro pusės kaimas – Kuraighas, o Lahaulo pusės – Čaki. Nuo perėjos iki kiekvieno kaimo – 8-10 valandų kelio.

Indijos vyriausybė planuoja nutiesti kelią per kalnų perėją. Iki šiol nėra kelio vedančio į pietus nuo Zanskaro. Šešios valandos kelio nuo perėjos yra gruntinis kelias, nuo Darčos pusės vedantis į Zanskar Sumo. Transportas gali privažiuoti iki Palamao, tai yra 16 km nuo Zanskar Sumo, Darčos kryptimi.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šingo La** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Esther Hart |
|  
Esther Hart 2011 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Esther Katinka Hartkamp |
| Gimė | 1970 m. birželio 3 d. (53 metai)  Epe, Gelderlandas, Nyderlandų vėliava Nyderlandai |
| Žanrai | pop |
| Veikla | dainininkė |
| Svetainė | estherhart.nl |

**Esther Hart** (tikrasis vardas *Esther Katinka Hartkamp*, g. 1970 m. birželio 3 d. Epe, Gelderlando provincijoje) – olandų dainininkė.

Biografija
----------

Savo muzikinę karjerą pradėjo nuo 10-ies metų, kai prisijungė prie vaikų choro *De Lenteklokjes*, kur ji tapo soliste. 1988 metais pradėjo studijuoti konservatorijoje Roterdame, kur ji mokėsi vokalo. Po šešerių metų jį baigė su pagyrimu, tais pačiais metais išleido debiutinį studijinį albumą „D-Wys and the Voices of Soul". Po metų išleido kalėdinių dainų albumą „X mas in Harmony", kurį įrašė su a cappella grupe Stars en Belles.

2003 m. sausio mėnesį buvo paskelbta, kad Esther yra viena iš 32 dalyvių, dalyvaujančių Nyderlandų atrankoje *Nationaal Songfestival 2003* į Eurovizijos dainų konkursą. Sėkmingai įveikusi pusfinalį pateko į finalą. Finale, vykusiame kovo 1 dieną Ahoy arenoje Roterdame, įveikusi 7 varžovus, užėmė pirmą vietą bei iškovojo teisę atstovauti Nyderlandams Eurovizijos konkurse. Jame, kuris vyko gegužės 24 dieną Skonto arenoje Rygoje, Esther užėmė 13 vietą iš 26 dalyvių. Po konkurso finalo, atlikėja pelnė Marcel Bezençon Meno apdovanojimą. Tais pačiais metais išleido albumą „Straight from the Hart".

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Esther Hart** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Michelle Courtens  *„Out on My Own"*** |  **Nyderlandų atstovė Eurovizijoje**2003 | Po to:**Re-Union  *„Without You"*** |
| **Marcelinas Šikšnys** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1874 m. gegužės 14 d.Rusija Notiniškiai, Šiaulėnų valsčius, Rusijos imperija |
| Mirė | 1970 m. rugpjūčio 15 d. (96 metai)Lietuva Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Senosiose  Rasų kapinės |
|  |
| Veikla | Lietuvos pedagogas, dramaturgas, poetas, visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Maskvos universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Marcelinas Šikšnys |

Pedagogų posėdis mokytojų seminarijoje (kalba Juozas Kairiūkštis, jam iš dešinės sėdi kunigas Kristupas Čibiras, nežinomos moterys, Marcelinas Šikšnys, Viktoras Biržiška, Bronius Untulis, nežinomi moteris ir vyras, Vytautas Kairiūkštis. (Vilnius, 1921 metais)
**Marcelinas Šikšnys-Šiaulėniškis** (1874 m. gegužės 14 d. Notiniškiuose, Šiaulėnų valsčius, Rusijos imperija – 1970 m. rugpjūčio 15 d. Vilniuje) – pedagogas, dramaturgas, poetas.

Biografija
----------

1893 m. baigė Šiaulių berniukų gimnaziją. 1898 m. Maskvos universitete baigė Fizikos-matematikos fakultetą. Po to metus tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, gavo praporščiko laipsnį.

Nuo 1899 m. dėstė matematiką Rygos realinėje mokykloje, o šventadieniais, surinkęs mokinius į Aleksandro gimnazijos suteiktą butą, mokė juos lietuvių kalbos. Pirmojo pasaulinio karo metais Voronežo lietuvių gimnazijoje, nuo 1918 m. – Vilniaus gimnazijos direktoriaus pavaduotojas. Didžiausios pagarbos ir dėkingumo nusipelnė jo darbas lietuvių Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijoje Lenkijos okupuotame Vilniuje. Jo vadovaujama gimnazija buvo šviesos ir kultūros židinys daugeliui Vilniaus krašto valstiečių vaikų.

Parašė keletą algebros ir geometrijos vadovėlių, iš kurių iki Antrojo pasaulinio karo buvo mokamasi visose Lietuvos mokyklose. Jaunystėje daug jėgų ir laiko skyrė grožinei kūrybai, rašė eilėraščius ir siuntinėjo juos į draudžiamąją spaudą – „Varpą" ir „Ūkininką". Didžiausią pėdsaką lietuvių literatūroje, istorijoje, taip pat ir kultūroje paliko jo dramos, ypač „Pilėnų kunigaikštis", ilgą laiką vaidintas Lietuvos teatrų scenose.

Atminimo įamžinimas
-------------------

* Šiaulėnų Marcelino Šikšnio gimnazija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos albumas. Janina Markevičaitė, Liudas Gira, Adomas Kliučinskis – Kaunas / Otto Elsner, Berlin, 1921 m.

Literatūra
----------

* Rasa Paulavičienė. *Marcelinas Šikšnys*. Vilnius: Mokslas, 1992.

Nuorodos
--------

* Asmenybė, kurioje derėjo mokslininko išmintis ir kūrėjo prigimtis.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Šingu nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Kamajurų kaimas Kamajurų kaimas |
| **Vieta:** | Brazilija, Mato Grosas |
| 

Žemėlapis rodantis Šingu nacionalinis parkas vietą.Šingu nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 11°14′0″ p. pl. 53°11′0″ v. ilg.﻿ / ﻿11.23333°š. pl. 53.18333°r. ilg.﻿ / 11.23333; 53.18333Koordinatės: 11°14′0″ p. pl. 53°11′0″ v. ilg.﻿ / ﻿11.23333°š. pl. 53.18333°r. ilg.﻿ / 11.23333; 53.18333 |
| **Plotas:** | 27 000 km² |
| **Įkurtas:** | 1961 m. |
| **Valdymas:** | ICMBio |

**Šingu indėnų nacionalinis parkas** (port. *Parque Nacional Indígena do Xingu*) – saugoma teritorija Brazilijoje, Mato Groso valstijos šiaurėje. Įkurtas 1961 m. ir tapo pirmąja indėnų teritorija šalyje.

Parke būdingas kalvotas Brazilijos plokščiakalnio kraštovaizdis, padengtas daugiausia serado krūmynais ir retmiškiais, šiaurėje pereinantis į Amazonijos miškus. Parko upės priklauso Šingu baseinui, jose yra krioklių. Šingu nacionaliniame parke gyvena ~5500 indėnų, priklausančių 14 tautų: kamajurai, kajabiai, žurunai, avetai, meinakai, vaurai, javalapičiai, ikpengai, kalapalai, kuikurai, matipai, nahukvai, sujai, trumajai. Be to, parke rasta senovinių civilizacijų požymių.
| Apojekė |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Nikaragva Nikaragva |
|  |
| Aukštis | 518 m |
|  |
| Tipas | stratovulkanas |
|  |
| Amžius | piroklastinis skydas |
|  |
| Aktyvumas | ? |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 50 m. pr. m. e. m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 12°14′0″ š. pl. 86°20′0″ v. ilg.﻿ / ﻿12.23333°š. pl. 86.33333°r. ilg.﻿ / 12.23333; 86.33333Koordinatės: 12°14′0″ š. pl. 86°20′0″ v. ilg.﻿ / ﻿12.23333°š. pl. 86.33333°r. ilg.﻿ / 12.23333; 86.33333 |

**Apojekė** (isp. *Apoyeque*) – piroklastinis skydas Nikaragvoje, Managvos departamente, Managvos ežere esančiame Čiltepės pusiasalyje. Aukštis – iki 518 m. Centrinėje dalyje yra 2,8 km skersmens, 400 m gylio kaldera, kurią užpildęs vulkaninis ežeras (*Laguna de Apoyegue*). Jo krantas yra 100 m žemiau ugnikalnio viršūnės. Tuoj į pietryčius nuo Apojekės, tame pačiame pusiasalyje dar telkšo Šiloa (*Xiloá*) ežeras, taip pat esantis šio vulkaninio komplekso dalimi.

Apjekė paskutinį kartą išsiveržė ~I a. pr. m. e. Šis išsiveržimas klasifikuojamas kaip 6 klasės ir yra vienas didžiausių per pastaruosius kelis tūkstantmečius.

Nuorodos
--------

* Apojekė. Global Volcanism Program, Smithsonian Institution
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Alexandre Guimarães** |
| --- |
|  |
| Alexandre Guimaraes, 2018 m. |
| Gimė | 1959 m. lapkričio 7 d. (63 metai)Brazilijoje |
|  |
| Veikla | futbolo žaidėjas ir treneris, nuo 2005 metų treniruojantis Kosta Rikos vyrų futbolo rinktinę. |

**Alexandre Guimarães** (g. 1959 m. lapkričio 7 d.) – futbolo žaidėjas ir treneris, nuo 2005 metų treniruojantis Kosta Rikos vyrų futbolo rinktinę.

Gimė Brazilijoje, nuo 11 metų augo Kosta Rikoje. Žaidė Durpanel San Blas, Municipal Puntarenas, Deportivo Saprissa ir Turrialba FC klubuose. Saprizos klube sužaidė 377 rungtynes, per kurias įmušė 95 įvarčius, su klubu tris kartus tapo šalies čempionu (1982, 1988, 1989). 1985 metais tapo Kosta Rikos piliečiu, sužaidė 16 rungtynių už Kosta Rikos rinktinę.

1992 metais baigė futbolininko karjerą. 1995 metais tapo futbolo treneriu, trumpai treniravo Belen (1995–1996) ir Herediano (1996–1997) klubus, vėliau grįžo į Deportivo Saprissa klubą, kurį su pertrauka treniravo 1997–2000 metais ir du kartus tapo šalies čempionu (1997/98, 1999/2000). 1999 metais treniravo Gvatemalos CSD Comunicaciones klubą. 2000–2002 metais treniravo Kosta Rikos rinktinę. Vėliau treniravo Meksikos Real Irapuato (2002–2003) ir Dorados de Sinaloa (2004) klubus. Nuo 2005 metų vėl treniruoja šalies rinktinę.

Jo treniruodama Kosta Rikos rinktinė pateko į du iš eilės pasaulio čempionatus – 2002 m. čempionatą Pietų Korėjoje ir Japonijoje bei 2006 m. čempionatą Vokietijoje.