recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Cetinės opštinajuodkal. *Општина Цетиње* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Juodkalnijos vėliava Juodkalnija |
| **Administracinis centras** | Cetinė |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 16 757 |
| **Plotas** | 910 km² |
| **Tankumas** (2011) | 18 žm./km² |

**Cetinės opština** (juodkal. *Општина Цетиње*) arba **Senoji karališkoji sostinė Cetinė** (juodkal. *Prijestonica Cetinje / Пријестоница Цетиње*) – savivaldybė centrinėje ir pietvakarinėje Juodkalnijos dalyje, administracinis centras – Cetinė (15 137 gyv.). Cetinėje yra Juodkalnijos prezidento rezidencija.

Opštinos plotas – 910 km², gyventojų tankis – 20,31 gyv./km². Centro gyventojai sudaro 81,9% viso opštinos gyventojų.

Savivaldybės tarybą sudaro visuotiniuose rinkimuose renkami 33 atstovai (juodkal. *odbornici*). Tarybai vadovauja pirmininkas (juodkal. *Predsjednik Skupštine*).

Gyventojai
----------

Opštinoje pagal gyventojų surašymą 2011 m. gyveno 16 757 gyv. Iš jų 15 082 (90,54 %) užsirašė kaip juodkalniečiai ir 727 (4,36 %) kaip serbai. Čia taip pat gyvena nedidelis skaičius kitų tautybių (pvz. čigonų) ar identitetų (pvz. „serbų-juodkalniečių") žmonių.

Didžiausia religinė bendruomenė su 15 349 nariais (92,15 %) yra stačiatikiai. 241 asmuo (1,45 %) priskyrė save ateistams.

Gyventojų skaičiaus raida:

* 1948 m. – 25 114
* 1953 m. – 25 549
* 1961 m. – 23 503
* 1971 m. – 22 024
* 1981 m. – 20 213
* 1991 m. – 20 307
* 2003 m. – 18 482
* 2011 m. – 16 757

Nuorodos
--------

1. ↑  [ Ethnic composition of Montenegro 2011. In: pop-stat.mashke.org. Tikrinta 2018-10-17
2. 1 2 3  Religious composition of Montenegro 2011. In: pop-stat.mashke.org. Tikrinta 2018-10-17.
3. ↑  Ethnic composition of Yugoslavia 1961. In: pop-stat.mashke.org. Tikrinta 2018-10-17.


|  |  |
| --- | --- |
|  **Juodkalnijos opštinos** |  |
| Andrijevicos opština | Baro opština | Beranės opština | Bijelo Polės opština | Budvos opština | Cetinės opština | Danilovgrado opština | Herceg Novio opština | Kolašino opština | Kotoro opština | Moikovaco opština | Nikšičiaus opština | Plavo opština | Plužinės opština | Plevlios opština | Podgoricos opština | Rožajės opština | Šavniko opština | Tivato opština | Ulcinio opština | Žabliako opština |
Ozarko plynaukštės aukščio žemėlapis
**Ozarko plynaukštė** (angl. *Ozarks, Ozark Mountains, Ozark Highlands, Ozark Plateau*) – didelė kalkakmenio plynaukštė centrinėje JAV dalyje, žinoma kaip ypatingas kultūrinis ir istorinis regionas bei rekreacinė, turistinė šalies zona. Ozarko plynaukštės centras yra Misūrio valstijoje, o mažesni plotai driekiasi į šiaurės Arkanzasą, šiaurės rytų Oklahomą, pietų Ilinojų ir pietryčių Kanzasą. Daugeliu atžvilgių (taip pat ir etnografiniu) Ozarko plynaukštė primena Apalačų plynaukštę ir kalnus.

Visa plynaukštė išsidėsčiusi dešiniajame Misisipės krante, plotas – apie 130 000 km², vidutinis aukštis 400–500 m, aukščiausias taškas – Bostono kalnuose, Arkanzase (600 m). Klimatas subtropinis, daug miškų (ąžuolynai, pušynai), kultivuojama žemdirbystė (auginami kviečiai, kukurūzai, vaismedžiai), yra 1921 m. įkurtas Hot Springso nacionalinis parkas.

Žodis *Ozark* tikriausiai yra iškraipytas prancūzų prekybos posto *Aux Arc* pavadinimas, šis postas čia buvo įkurtas XVIII a.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  „Ozark Mountains". *britannica.com*. Nuoroda tikrinta 2023-05-15.
2. ↑  Sabina Prušinskienė (2010-06-15, red. 2019-02-05). „Ozarko plynaukštė". VLE. Nuoroda tikrinta 2023-05-15.
| Pikas (ugnikalnis) |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Portugalija Portugalija |
|  |
| Aukštis | 2351 m |
|  |
| Tipas | stratovulkanas |
|  |
| Amžius |
|  |
| Aktyvumas | aktyvus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 1963 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 38°28′19″ š. pl. 28°21′50″ v. ilg.﻿ / ﻿38.47194°š. pl. 28.36389°r. ilg.﻿ / 38.47194; 28.36389Koordinatės: 38°28′19″ š. pl. 28°21′50″ v. ilg.﻿ / ﻿38.47194°š. pl. 28.36389°r. ilg.﻿ / 38.47194; 28.36389 |

**Piku** (port. *Ponta do Pico*) − veikiantis ugnikalnis Atlanto vandenyne, Portugalijoje, Azorų salyne, Piku saloje. Aukščiausias Portugalijos ir Piku salos taškas.

Piku ugnikalnis 2351 m iškilęs virš jūros lygio ir 6098 m nugrimzdęs į Atlanto vandenyno dugną. Ugnikalnio kraterio skersmuo 500 m, o gylis 30 m.

Savo aukščiu Piku ugnikalnis du kartus lenkia visus kitus Azorų salyno kalnus. Šis kalnas turi didžiausią nugrimzdusią į vandenį povandeninę kalno dalį. Todėl Piku ugnikalnis įrašytas į Gineso rekordų knygą.

Paskutinis nedidelis ugnikalnio išsiveržimas įvyko 1963 m. Patys didžiausi išsiveržimai buvo 1562 ir 1564 m. bei 1718 ir 1720 m.

Nuorodos
--------

* Piku kalnas (anglų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Šelifasالشلف |
| --- |
| *Šelifo gatvė* |
|  |
| 

ŠelifasŠelifas

36°20′0″ š. pl. 1°50′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.33333°š. pl. 1.83333°r. ilg.﻿ / 36.33333; 1.83333﻿ (Šelifas)Koordinatės: 36°20′0″ š. pl. 1°50′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.33333°š. pl. 1.83333°r. ilg.﻿ / 36.33333; 1.83333﻿ (Šelifas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Alžyro vėliava Alžyras |
| **Vilaja** | Šelifo vilaja |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 154 500  |

**Šelifas** (arab. الشلف = *aš-Šalif*, pranc. *Chlef*) – miestas šiaurės Alžyre, prie Šelifo upės, 200 km į vakarus nuo sostinės Alžyro; vilajos centras. 154,5 tūkst. gyventojų (2007). Išsidėstęs labai karštame šalies regione. Prekybos ir susisiekimo centras. Išvystyta tekstilės, maisto, odos, chemijos pramonė. Universitetas. Yra seniausios Afrikos bažnyčios, bazilikos liekanos (324 m.).

Istorija
--------

Romėnų laikais miestas vadinosi *Tingitanum*. Vėliau arabai jį pervadino *al Asnam* (arabiškai „skulptūros"). 1843 m. prancūzai čia įkūrė **Orleanvilį** (pranc. *Orléansville*). 1954 m. beveik visiškai nuniokotas žemės drebėjimo. 1962 m. pervadintas arabišku **Asnamu**, 1980 m. miestą vėl ištiko žemės drebėjimas, todėl vėliau miestui suteiktas dabartinis pavadinimas (pagerbiant ilgiausią šalies upę), siekiant išvengti miesto asociacijų su gamtos katastrofomis.

Sportas
-------

* ASO Chlef – futbolo klubas; rungtyniavęs aukščiausioje šalies lygoje ir 2010–2011 m. tapęs čempionu.
* Namų rungtynes žaidžia Mohamedo Bumezrago stadione (pranc. *Stade du Mohamed Boumezrag*), talpinančiame 15 tūkst. žiūrovų.

Išnašos
-------

1. ↑  ASO Chlef pagal Globalsportsarchive
2. ↑  2010–2011 m. sezonas pagal RSSSF duomenų bazę
3. ↑  Stadiono talpa 15 tūkst. žiūrovų
| Šelmuo |
| --- |
|  Šelmuo netoli Šiaudviečių |
| **Ilgis** | 12,5 km |
| **Baseino plotas** | 29,7 km² |
| **Ištakos** | Grygališkės apylinkės |
| **Žiotys** | Šustis |
| **Šalys** | Lietuva |

**Šelmuo** – upė Lietuvoje, Šilutės rajono rytuose; Šusties kairysis intakas (Šyšos baseinas). Prasideda 1 km į pietryčius nuo Grygališkės, šalia Galnutės upelio. Teka laukais į vakarus, vidurupyje pasuka į šiaurės vakarus ir toliau teka giliu slėniu. Įteka į Šustį 12,2 km nuo jos žiočių, Žemaičių Naumiestyje.

Intakas – Vanagis (dešinysis).

Aukštupio vaga ištiesinta, likusi – savaiminė, vingiuota. Šalia upės yra Grygališkės, Šiaudviečių, Budrikų, Vanagių kaimai ir Žemaičių Naumiestis. Pakrantėje – Šiaudviečių senieji kapeliai.

Upėvardis *Šelmuõ* kildinamas nuo žodžio *šelmuo* („stogo kraigas, gūbrys").

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 328
Piketuotojai prie prezidentūros Taline
**Piketas** (pranc. *piquet*) – viena iš protesto formų, kai susirinkę žmonės savo nepasitenkinimą susiklosčiusia situacija (pvz. valdžios sprendimais) išreiškia politinio ar visuomeninio turinio plakatais, kalbomis. Piketas yra taikaus pasipriešinimo forma, jo metu negali būti smurto. Piketuoti gali ir vienas asmuo.

Vienišas piketuotojas Maskvoje

Piketavimas Lietuvoje
---------------------

Piketo organizavimą Lietuvoje apibrėžia Susirinkimų įstatymas. Juos organizuojant būtina apie tai pranešti savivaldybei. Pranešimą apie susirinkimo organizavimą organizatorius arba jų atstovas paduoda ne vėliau kaip prieš 5 darbo dienas iki numatomo susirinkimo vedimo dienos. Organizatoriai informuoja apie numatomą susirinkimą savivaldybės tarybos vykdomojo organo vadovą ar jo įgaliotą atstovą raštišku pranešimu (pateikiamas ir jo nuorašas), kurį pasirašo ne mažiau kaip du asmenys, kad suderintų susirinkimo vietą, laiką ir sąlygas (dalyvių skaičių, pageidavimus policijai dėl viešosios tvarkos palaikymo ir kt.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Piketų organizavimas Lietuvoje Archyvuota kopija 2015-08-20 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Šela*Sala Colonia* |
| --- |
|  |
| Romėnų griuvėsiai Šeloje |
| 

ŠelaŠela

 |
| Koordinatės | 34°00′24″ š. pl. 06°49′13″ v. ilg.﻿ / ﻿34.00667°š. pl. 6.82028°r. ilg.﻿ / 34.00667; 6.82028Koordinatės: 34°00′24″ š. pl. 06°49′13″ v. ilg.﻿ / ﻿34.00667°š. pl. 6.82028°r. ilg.﻿ / 34.00667; 6.82028 |
| Vieta | Rabato–Salė–Zamuro–Zearo regionas, Marokas |
| Regionas | Magribas |
| Istorija |
| Statytojas | finikiečiai |
| Sugriautas | 1154 m. |
| Laikotarpis | antika, ankstyvieji viduramžiai |
| Tauta | romėnai, berberai, arabai |
| Informacija |
| Vikiteka |  **Vikiteka**Vikiteka |
| UNESCO vėliava **UNESCO** | (angl.) (pranc.): 1401 |

**Šela** (arab. شالة‎ = *Šālah*) arba ***Sala Kolonija*** (lot. *Sala Colonia*) – senovinis nekropolis ir gyvenvietės liekanos Maroke, šalia dabartinio Rabato miesto, prie Bu Regrego upės žiočių.

Vietovė įkurta finikiečių kaip ir keletas kitų jų kolonijų vandenyno pakrantėje. Romėnų laikais tai buvo Mauritanijos Tingitanos provincijos miestas, Ptolemėjaus įvardintas kaip *Sala*. Tuomet pastatytas forumas, triumfo arka, romėniška gatvė (*decumanus maximus*). Salą pasiekė romėnų kelias iš Liksuso, o kitas vedė į Anfą (dab. Kasablanka). Šela kartu su Mogadoru buvo romėnų autpostai Atlanto vandenyno pakrantėje.

1154 m. Šela buvo apleista, o greta iškilo Salės uostamiestis. Almohadų laikais šis miestas vaiduoklis pradėtas naudoti kaip nekropolis. XIV a. vid. valdant Ali I Abdalhasanui, čia pastatyti vartai, mečetė, zavija, karališkieji kapai. 1755 m. dėl Lisabonos žemės drebėjimo daugelis statinių sugriuvo.

Šela 2012 m. drauge su kitais svarbiais kultūriniais Rabato objektais įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

* Marinidų laikų miesto vartaiMarinidų laikų miesto vartai
* Bokšto liekanosBokšto liekanos
* Romėniška gatvėRomėniška gatvė
* Marinidų nekropolio liekanosMarinidų nekropolio liekanos
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Pika** – ilga ietis briaunotu antgaliu. Antgalis paprastai tribriaunis ar keturbriaunis. Bendras ilgis – iki 3-4 m, antgalio ilgis ~12 cm, masė 3-4 kg.

Šiuolaikinė XVII a. pikininkų kuopos imitacija.
Senas pėstininkų ir raitelių ginklas. Daugelio valstybių pėstininkai plačiai naudojo kirstynėse iki XVIII a.
Pikos atsirado kaip ieties variantas, pritaikytas pramušinėti šarvus, kuriuos sunkiai įveikdavo akstys ir paprastos ietys, kurių antgaliai paprastai būdavo plokšti (durklo tipo). Tuo tarpu daugmaž taisyklingo trikampio ar keturkampio skerspjūvio pikų antgaliai turėdavo mažesnį skerspjūvio plotą, todėl smūgio metu energija koncentruodavosi į mažesnį šarvų plotą. Dėl šios priežasties iš plačiaašmenių iečių atsirado pikos, iš plačių durklų – stiletai, o iš kalavijų – končiarai ir estokai.

Pikų antgaliai paprastai būdavo briaunoti, su vagelėmis. Briaunos paprastai būdavo pagaląstos, todėl antgaliui smingant į kūną jos pjaudavo aplinkinius audinius, darydamas pavojingesnę žaizdą (paprastas kūgiškas smaigalys tokiu atveju praduriamus audinius praskečia, o ištraukus žaizda vėl susiaurėja). Antgalio vagelės didino briaunų aštrumą ir mažino antgalio masę nemažinant antgalio tvirtumo. Antgalį sudarydavo geležtė, mova ir nuo movos einančios juostos, kurios sutvirtindavo kotą ir trukdydavo jį perkirsti.

XVIII a. pėstininkams kaunantis su kavaleristais pikininkai paprastai stovėdavo pirmose gretose ir kavaleristams neleisdavo prisiartinti prie muškietininkų. Kavaleristai taip pat naudojo pikas, nors jos dažnai būdavo trumpesnės negu pikininkų. Rusijos kariuomenėje kazokai naudojo pikas iki pat Rusijos pilietinio karo pabaigos. TSRS Raudonosios Armijos kavalerija pikas naudojo iki 1931 m. o kazokai – iki 1941 m.

Kaunantis pikininkams su pikininkais pranašumą turėdavo tie, kurių pikos būdavo ilgesnės. Todėl kai kada naudodavo ir 6 m ilgio pikas. Jas darydavo iš gerai apdoroto uosio, į galą kotai būdavo kiek smailėjantys, kad būtų lengvesnės. Tokios ilgos pikos visiškai netikdavo artimai kovai, todėl pikininkai visada turėdavo kalavijus ar durklus, o kartais – ir mažus skydus.

Šveicarų ir landsknechtų susirėmimas. Matyti, kad artimoje kovoje pikos visiškai bevertės. Kur kas geriau alebardos ir ypač kalavijai.

Literatūra
----------

* Weapons: An International Encyclopedia from 5000 B.C. to 2000 A.D. 1991
* Асмолов К.В. История холодного оружия. Восток и запад. Ч.1. 1993
* Попенко В.Н. Холодное оружие. Энциклопедический словарь. 1996

Vikižodynas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Tokelau vėliava
**Tokelau vėliava** – Naujajai Zelandijai pavaldžios Tokelau teritorijos simbolis. Ilgą laiką kraštas neturėjo savo oficialios vėliavos ir naudojo Naujosios Zelandijos vėliavą, tačiau 2009 m. patvirtinta Tokelau vėliava.

Išvaizda
--------

Tokelau vėliava turi mėlyną foną, kuriame pavaizduotas geltonas polinezietiškos kanojos siluetas bei keturios baltos žvaigždės. Jos simbolizuoja tiek Pietų Kryžiaus žvaigždyną, kuris yra vienas ryškiausių dangaus objektų šiose platumose, tiek 4 Tokelau sudarančius atolus (tarp jų JAV valdomą Sveinso salą).

1989 m. pasiūlytas variantas

Istorija
--------

Jau 1989 m. buvo sukurtas Tokelau vėliavos variantas, kurį sudarė 3 žvaigždės ir palmė mėlyname fone, sujungti geltonais pusapskritimiais. 2007 m. Tokelau parlamentas *General Fono* pasiūlė naują vėliavos variantą. Vėliava referendumu nebuvo patvirtinta, o 2008 m. pasiūlyta nauja vėliava, kuri nuo senosios skyrėsi žvaigždžių išdėstymu. 2009 m. ši vėliava patvirtinta.

**Okeanijos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Australija · Fidžis · Kiribatis · Maršalo Salos · Mikronezija · Nauru · Naujoji Zelandija · Palau · Papua Naujoji Gvinėja · Samoa · Saliamono Salos · Tonga · Tuvalu · Vanuatu
Amerikos Samoa · Guamas · Kuko Salos · Marianos Šiaurinės Salos · Naujoji Kaledonija · Niujė · Norfolkas · Pitkernas · Prancūzijos Polinezija · Tokelau · Volisas ir Futūna |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai· Herbai |
| Šelmenta |
| --- |
| **Ilgis** | 25 km |
| **Baseino plotas** | 138,1 km² |
| **Ištakos** | Jasionovo kalvos apylinkės |
| **Žiotys** | Šešupė |
| **Šalys** | Lenkija, Lietuva |

**Šelmenta** (lenk. *Szelmentka*) – upė šiaurės rytų Lenkijoje ir pietų Lietuvoje, dešinysis Šešupės intakas. Bendras ilgis 25 km, iš jų 22 km Lenkijoje ir 3 km – Lietuvoje. Ištakos yra į pietryčius nuo Jasionovo kalno. Teka per kelis ežerus: Zaleščiavą (2,3 ha), Leščiavą (7,6 ha), Didįjį Šelmentą (356 ha), Mažąjį Šelmentą (168,5 ha), Ilgelį (16 ha), Kupavą (27 ha).

Ant upės kranto stovi kaimai: Beceilai (tiltas), Šelmentas, Postavelekas, Baltos Balos, Smolnikai. Prie pastarojo kaimo Šelmentos upe tris kilometrus eina Lenkijos-Lietuvos valstybės siena. Lietuvos teritorijoje, 0,3 km nuo žiočių, įteka dešinysis intakas – Reketija. (1995–2000 m. tyrimai parodė, kad Šelmenta yra palyginti švari upė. Pagal paviršinių vandenų kvalifikaciją ją galima priskirti lašišinių vandenims.

Upėvardis siejamas su žodžiu *šelmuo* („stogo kraigas, gūbrys").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Violeta Vincevičienė, Dainius Januškevičius. Šešupės baseino hidrologinių ir hidroheminių parametrų įvertinimas [neveikianti nuoroda]
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.

Nuorodos
--------

* Upės nuotraukos Archyvuota kopija 2009-09-30 iš Wayback Machine projekto..
Pjaustyklė
**Medienos pjaustyklė**, taip pat *skersapjūklis, skersinio pjovimo staklės, skersavimo ir suleidimo pjūklas* – elektrinis medienos apdirbimo įrankis, diskinis pjūklas su nuleidžiamu bei vartomu pjovimo disku. Skirtas tiksliam ruošinių pjaustymui įvairiausiais kampais vertikalioje ir horizontalioje plokštumoje. Tai kompaktiškas ir lengvas pjūklas, tinkantis mobiliam naudojimui.

Apibūdinimas
------------

Paprasčiausia pjaustyklė, veikianti švytuoklės principu, yra įtaisyta ant horizontalaus pagrindo su pasukamuoju ratu. Šio rato galinėje dalyje (priešingoje pusėje nuo įrankį valdančio operatoriaus) prie šarnyro su spyruokle įtaisytas posūkio mechanizmas („švytuoklė"), ant kurio tvirtinamas diskinis pjūklas. Ruošinys pjovimui stumiamas įrėmus jį į kreipiančiąją, pritvirtintą prie pjaustyklės pagrindo, o pjovimo kampas jos atžvilgiu parenkamas sukiojant pasukamąjį ratą aplink vertikalią ašį. Fiksuojamos pasukamo disko padėtys leidžia pjaustyti norimais kampais. Atlikdamas pjūvį operatorius nuspaudžia rankeną su pjūklu žemyn į prispaustą ruošinį. Pjovimo diskas nekliudomai nuleidžiamas į pasukamojo rato plyšį. Pjūklas juda tik aukštyn ir žemyn.

Kombinuotoje pjaustyklėje kampiniai pjūviai atliekami dviejose plokštumose, todėl joje yra įrengtas papildomas šarnyras, leidžiantis sukioti pjūklą ir horizontalios ašies atžvilgiu. Paprastai toks posūkis galimas į vieną pusę, nes priešingoje pusėje įrengtas elektros variklis trukdo atlikti tokį veiksmą. Naudojami 190–355 mm skersmens pjovimo diskai. Toks įrankis riboja pjaunamo gaminio plotį, todėl sudėtingesniuose modeliuose pjūklas ne tik nuspaudžiamas žemyn, paverčiamas, bet dar ir paslenkamas horizontalioje plokštumoje išilgai kreipiančiųjų.

Šiuolaikiniai pjūklai turi lazerinius žymeklius, leidžiančius tiksliai pjauti nuosklembas, juose įrengtas dulkių nusiurbimas.

* Rankinė pjaustyklė
* Darbas su pjaustykle
* Vartomas pjūklas
* Vertikaliai judantis pjūklas
* Slankusis pjūklas, stumdomas išilgai horizontalių kreipiančiųjų

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Medienos pjaustyklė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Pjaustyklės pasirinkimas ir naudojimas (*finehomebuilding.com*)
| **Antanas Vagonis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1963 m. rugsėjo 8 d. (59 metai)Karaganda, Kazachstanas |
| Sutuoktinis (-ė) | Asta Bulovaitė-Vagonienė, Inga Staigytė-Vagonė |
| Vaikai | Aidas, Aringas, Benediktas |
|  |
| Veikla | politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | 1993 m. Lietuvos muzikos akademija |
|  |
|  **Vikiteka** | Antanas Vagonis |

**Antanas Vagonis** (g. 1963 m. rugsėjo 8 d. Karagandoje, Kazachstanas) – Lietuvos ir Rokiškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1986–1989 m. Rokiškio 2-osios vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotojas ūkio reikalams, 1989–2003 m. Rokiškio Juozo Tumo-Vaižganto vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotojas ugdymui. 1993 m. baigė Lietuvos muzikos akademiją, muzikos mokytojas. Nuo 1999 m. A.Vagonio individualios įmonės savininkas. 2003–2007 m. Rokiškio Juozo Tumo-Vaižganto vidurinės mokyklos direktorius.

2007–2012 m. AB Ūkio bankas Rokiškio skyriaus verslo vadybininkas, skyriaus viršininkas. 2012–2015 m. AB „Rokiškio komunalininkas" direktorius.

Nuo 2007 m. Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narys. 2015–2019 m. Rokiškio rajono savivaldybės meras.

Iki 2017 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Rokiškio rajono skyriaus narys, skyriaus pirmininko pavaduotojas.

Sutuoktinė Inga (g. 1974 m.), vaikai Aidas, Aringas, Benediktas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2018-10-20 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Socialdemokratų gretas paliekantis Rokiškio rajono meras: „Išaugau iš šios partijos kelnaičių", 2017-09-27 Archyvuota kopija 2018-10-20 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  2007 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai
4. ↑  2015 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai
|  Tokelaujiečiai |
| --- |
| Buvęs Tokelau pirmininkas Foua ToloaBuvęs Tokelau pirmininkas Foua Toloa |
| Gyventojų skaičius | ~2500 |
| Populiacija šalyse | Tokelau vėliava Tokelau: ~1400Naujosios Zelandijos vėliava Naujoji Zelandija: ~2000 |
| Kalba (-os) | tokelau, anglų, samojiečių |
| Religijos | krikščionybė (protestantai, katalikai) |
| Giminingos etninės grupės | samojiečiai, tuvaliečiai, kiti polineziečiai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Tokelaujiečiai |

**Tokelaujiečiai** arba ***tokelau*** – polineziečių tauta, gyvenanti Tokelau salyne (Naujosios Zelandijos valda) bei Sveino saloje (Amerikos Samoa, JAV). Be to, gyvena išeivijoje daugiausia Naujojoje Zelandijoje. Populiacija – ~2,5 tūkst. žmonių. Kalba austroneziečių kalbų šeimos, rytų austroneziečių šakos tokelau kalba. Taip pat vartoja anglų, samojiečių kalbas. Tikintieji – krikščionys (daugiausia protestantai).

Tokelau salos nuolat apgyvendintos XVIII a. kai čia atvyko samojiečiai. Nuo 1949 m. Tokelau tapo Britanijos valda. XX a. tokelaujiečių etnogenezėje dalyvavo ir portugalų atvykėliai. XX a. pab. tokelaujiečiai užmezgė ryšius su samojiečiais, iškilo tautinio-kalbinio savitumo savivoka.

Tradiciniai verslai – rankinė žemdirbystė (pandanai, kolokazija, bananai, papajos), gyvulininkystė ir žvejyba. Pagrindiniai amatai – medžio drožyba ir audimas.

Tokelaujiečių tradicinė kultūra mažai skiriasi nuo samojiečių. Iki XX a. vid. kiekviena Tokelau sala sudarydavo atskirą didžiosios šeimos bendruomenę, kuriai vadovaudavo seniūnai (*matai*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Энциклопедия «Народы и религии мира», М.-1998
| **Romas Dikčius** |
| --- |
| Gimė | 1947 m. balandžio 10 d. (76 metai)Mažeikiškiai, Ukmergės apskritis |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | 1973 m. Vilniaus universitetas |

**Romas Dikčius** (g. 1947 m. m. balandžio 10 d. Meižiškiuose, Ukmergės apskritis) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1969–1973 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa" literatūrinis darbuotojas. 1973 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę.

1973–1974 m. Elektros matavimo technikos gamyklos savaitraščio „Impulsas" redaktorius. 1974–1982 m. tresto „Vilniaus statyba" savaitraščio „Mūsų statybos" redaktorius. 1984–1987 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa" redaktoriaus pavaduotojas. 1987–1992 m. susivienijimo „Fermentas" savaitraščio „Sveikata" redaktorius. 1992–1993 m. žurnalo „Mokykla" redakcijos atsakingasis sekretorius. Nuo 1993 m. žurnalo „Aljansas" vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, vėliau savaitraščio „Apskaitos, audito ir mokesčių aktualijos" korespondentas. Daugiausia rašo ekonomikos, sporto temomis. Nuo 2014 m. „AAM aktualijų" savaitraščio redaktorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 107 psl.
|  |
| --- |
| Cannibal Corpse |
|  
Koncerto metu 2007 m. |
| Biografija |
| Kilmė | Bufalas, JAV |
| Žanrai | Death metal, brutal death metal |
| Aktyvumo metai | 1988–dabar |
| Įrašų kompanija | Metal Blade, Sony BMG |
| Svetainė | www.cannibalcorpse.net |
| Nariai |
| George „Corpsegrinder" FisherPat O'BrienRob BarrettAlex WebsterPaul Mazurkiewicz |
| Buvę nariai |
| Jeremy TurnerJack OwenBob RusayChris Barnes |

**Cannibal Corpse** yra death metal grupė iš JAV, susikūrusi 1988 metais. Grupė yra išleidusi 10 studijinių albumų bei 1 DVD. Išpopuliarėjo su albumais *Butchered at Birth* (1991) ir *Tomb of the Mutilated* (1992). Grupė pasaulyje pardavė per 1 mln. albumų, iš jų virš 560 000 JAV.

Cannibal Corpse dažniausiai užsitraukia visuomenės nešlovę dėl siaubo fantastikos tematikos albumų viršelių bei dainų tekstų, kuriuose dažnai apdainuojamas kraujas, luošinimas, žmogžudystė, kankinimas ir mirtis. Kai kuriose šalyse dėl viršeliuose vaizduojamo seksualumo ir smurto, albumai cenzūruojami ar visai uždrausti.

Biografija
----------

Cannibal Corpse susiformavo iš trijų iširusių Bufalo death metalo grupių: *Beyond Death* (Webster, Owen), *Leviathan* (Barnes) ir *Tirant Sin* (Barnes, Rusay, Mazurkiewicz). Pirmą kartą scenoje pasirodė 1989 m. Bufalo „River Rock Cafe" kavinėje, netrukus po to, kai buvo įrašyta 5 kūrinių demo kasetė. Tais pačiais metais grupė pasirašė sutartį su JAV įrašų kompanija Metal Blade. Debiutinis albumas *Eaten Back to Life* išleistas 1990 m. rugpjūtį.

1995 m. dėl muzikinių nesutarimų iš grupės išmestas vokalistas Chris Barnes (šiuo metu savo pareigas atliekantis Six Feet Under grupėje). Jo vietą užėmė iš Monstrosity atėjęs George „Corpsegrinder" Fisher.

Nariai
------

### Dabartiniai

* George „Corpsegrinder" Fisher – vokalas (nuo 1995)
* Pat O'Brien – gitara (nuo 1997)
* Rob Barrett – gitara (1993–1997, nuo 2005)
* Alex Webster – bosinė gitara (nuo 1988)
* Paul Mazurkiewicz – mušamieji (nuo 1988)

### Buvę

* Chris Barnes – vokalas (1988–1995)
* Bob Rusay – gitara (1988–1993)
* Jack Owen – gitara (1988–2004)
* Jeremy Turner – gitara (2004–2005)
* Benjamin Stephen Velliquette – mušamieji (1995–1996)

Diskografija
------------

*Pagrindinis straipsnis – Cannibal Corpse diskografija*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *CANNIBAL CORPSE: 1,000,000 Records Sold Archyvuota kopija 2007-09-30 iš Wayback Machine projekto.*, Blabbermouth.net, 2003.
2. ↑  *It's Official: CANNIBAL CORPSE Are The Top-Selling Death Metal Band Of The SoundScan Era Archyvuota kopija 2007-09-30 iš Wayback Machine projekto.*, Blabbermouth.net, 2003.

Nuorodos
--------

* Oficialus grupės tinklalapis
* Cannibal Corpse svetainėje Last.fm
**Igor Milošević**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1986 m. balandžio 14 d. (36 metai) |
| Gimimo vieta | Belgradas, Serbija |
| Ūgis | 1,93 m |
| Svoris | 93 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Kavalos "Panorama GS" |
| **Pozicija** | įžaidėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 2003-20052005-20082008-20092009-201020102010-20112011-201220122013- | Salonikų "Iraklis" Belgrado "Crvena Zvezda"Pirėjo "Olympiacos"Atėnų "Maroussi"Vilniaus "Lietuvos Rytas"Trabzono "Trabzonspor"Astanos "Tigers"Braunšveigo "New Yorker Phantoms"Kavalos "Panorama GS" |  |
| Šalies rinktinė |
| 2009 | Graikija Graikija |  |
|  |

**Igor Milošević** (sulietuvintai **Igoris Milošėvičius** g. 1986 m. balandžio 14 d. Belgrade) – profesionalus Graikijos krepšininkas, kilęs iš Serbijos. Krepšininko ūgis yra 1,93 m. Rungtyniauja įžaidėjo, bei atakuojančio gynėjo pozicijose.

Karjera
-------

Profesionalaus krepšininko karjerą I. Miloševičius pradėjo 2003 metais Graikijos klube Salonikų „Iraklis". 2005–2008 metais įžaidėjas vilkėjo Belgrado „Crvena Zvezda" komandos marškinėlius, o praėjusį, 2008–2009 sezoną tapo Pirėjo „Olympiacos" komandos nariu. 2009–2010 metų sezoną pradėjo Atėnų „Maroussi" komandoje, tačiau 2010 m. sausio 24 d. sukirto rankomis su Vilniaus "Lietuvos Ryto" komanda, su kuria pasirašė pusantrų metų sutartį su galimybe ją pratęsti dar vienam sezonui. 2010 m. gruodžio 30 d. krepšininkas buvo atleistas.

2010 m. gruodžio 31 d. pasirašė sutartį su Turkijos Trabzono "Trabzonspor" klubu.

Graikijos rinktinė
------------------

2004 metų Europos jaunių (iki 18 metų) čempionate I. Miloševičius atstovavo Graikijos rinktinei. Šios rinktinės marškinėlius Belgrade gimęs krepšininkas vilkėjo ir 2006 metų Europos jaunimo (iki 20 metų) pirmenybėse.

Pasiekimai
----------

* 2010 m. LKF taurės laimėtojas.
* 2010 m. LKL čempionas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
**Antanas Varnagiris** (1850 m. Vidgirėlių kaime, Padovinio valsčius, Marijampolės apskritis – 1918 m. Vilks Bare, Pensilvanijos valstija, JAV) – Romos katalikų kunigas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas, gydytojas.

Biografija
----------

Augo valstiečių šeimoje. Baigė pradinę mokyklą Daukšiuose, vėliau mokėsi Marijampolės gimnazijoje ir Seinų kunigų seminarijoje. 1884 m. persikėlė į JAV, dirbo pastoracinį darbą mišrioje čekų–lenkų parapijoje *Independence* vietovėje (Viskonsino valstija). Bendraminčiai kunigai V. Čižauskas ir Dr. M. Kasakauskas prikalbino jį persikelti į Niujorką, kur norėjo kartu įkurti lietuvišką draugiją, panašią į lenkų „Związek Norodowy Polski". Šis sumanymas, kaip ir bandymas įkurti lietuvišką parapiją nepavyko, todėl 1886 m. jis pervažiavo į *Freeland* (Pensivanijos valstija), o vėliau į Plimutą, kur klebonavo mišrioje lenkų–lietuvių parapijoje. Pastarajame mieste 1886 m. lapkričio 22 d. kartu su bendražygiais sušaukė lietuvių katalikų suvažiavimą ir įkūrė *Susivienijimą Visų Draugysčių Katalikiškų Lietuviškų Amerike*, buvo išrinktas šios draugijos pirmininku. Entuziazmo buvo daug: Antanas Varnagiris telkdamas lietuvius rašė į spaudą (daugiausiai į „Vienybė Lietuvininkų"), ruošėsi net įsteigti lietuvišką vienuolyną ir mokytojų seminariją. Vėliau įkarštis išblėso ir 1887 m. *Susivienijimo* Antrojo suvažiavimo metu, A. Varnagiris iš užimamų pareigų atsistatydino, likdamas organizacijos dvasios tėvu. 1888 m. atsisakė ir šių pareigų, o 1889 m. metė kunigystę.

1893 m. baigė Pensilvanijos Džefersono medicinos kolegiją (angl. *Jefferson Medical College*), įgijo teisę užsiiimti medicinine praktika. Nuo lietuviškos veiklos atsiribojo ir iki pat mirties dirbo gydytojo darbą Vilks Bario mieste.

Literatūra
----------

* Kunigas, daktaras Antanas Varnagiris. (Iš *Lietuvių Romos Katalikų Susivienijimas Amerikoje*), 1956
Roger Taylor, 2017 m.
**Rodžeris Teiloras** (angl. *Roger Taylor*; g. 1949 m. liepos 26 d. Kings Line) – grupės „Queen" būgnininkas.

2005 m. JK radijo stotis „Planet Rock" išrinko R. Teilorą 8-u geriausiu pasaulio būgnininku.

Biografija
----------

Gimė Vakarų Norfolke, Winifred ir Michael Taylorų šeimoje. Būdamas aštuonerių, 1957 m. Rodžeris žiūrėdavo, kaip jo pusbrolis grodavo gitara. Jis taip pat pradėjo mokytis groti šiuo instrumentu ir po kiek laiko pradėjo groti „Bubblingover Boys" grupėje. Grupė koncertuodavo tik mokyklos šokiuose. Tai buvo trumpalaikis Rodžerio pasirodymas.

Kalėdų proga 1961 m. tėvas padovanojo Rodžeriui mušamuosius. Rodžeris visiškai pasinėrė į muzikinį gyvenimą, todėl nieko nespėdamas, 1967 m. jis mokyklą metė. 1968 m. Rodžeris grižo į Londoną, į universitetą, ieškodamas sau kitos grupės. Ankstų rudenį Les Brown perdavė jam Brian May rašytą laišką, kur jam ir dar keliems jo būgnininkams buvo paprašyta ateiti į peržiūrą, į naują grupę. Rodžeris labai susidomėjo ir tapo grupės „Smile" nariu. Kuomet „Smile" paliko vokalistas, prie likusių narių (Briano ir Rodžerio) prisijungė Fredis ir jie kartu įkūrė grupę „Queen".

Nuorodos
--------

* Oficiali Roger Taylor svetainė
* Oficiali Queen svetainė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Roger Taylor interview: The Queen drummer has written the soundtrack for British film Solitary
2. ↑  Zeppelin voted 'ideal supergroup'
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Romas (reikšmės).*

  

**Romas** – stiprus alkoholinis gėrimas, gaminamas iš cukranendrių spirito.

Kai kurios romo rūšys daromos fermentuojant ir distiliuojant cukranendrių sultis, kitos iš melasos, kuri gaunama kaip cukraus gaminimo iš cukranendrių šalutinis produktas. Kai kurios romo rūšys gaminamos įvairiomis proporcijomis maišant cukrašvendrių sultis, sirupą ir melasą.

Įprastiniu būdu gaminant romą yra sumalamos cukranendrės, iš jų išgaunamos sultys, kurias kaitinant gaunamas sirupas. Gautas sirupas yra distiliuojamas ir fermentuojamas. Tokiu būdu gautas gėrimas laikomas (brandinamas) ąžuolinėse statinėse, kur įgauna šviesiai geltoną arba tamsesnį – iki rudo – atspalvį. Romo spalva nebūtinai rodo jo brandinimo laiką – kai kurie gamintojai išlaikytą romą filtruoja, o kiti į mažiau brandintą romą prideda karamelės spalvai suteikti.

Romas paprastai geriamas grynas arba maišomas kokteiliuose.

### Kokybė

Geras romas yra ilgą laiką brandinamas ąžuolinėse statinėse, panašiai kaip viskis ar konjakas.

### Istorija

Pirmieji rašytiniai šaltiniai romą mini Barbadoso saloje 1688 m. Nuo to laiko romo gamyba pasižymi Karibų jūros regiono salos. Taip pat gaminamas Filipinuose, Australijoje, Madagaskare, Mauricijuje, Indijoje, Rejunione ir Kanaruose.

Romas nuo XVII amžiaus pradėtas vartoti Europoje, ypač Didžiojoje Britanijoje.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Romas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Ignotas Pranciškus Pžebendovskis** |
| --- |
| Pžebendovskiai |
| Gimė | 1731 m. |
| Mirė | 1791 m. rugsėjo 14 d. (~60 metų) |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Order Orła BiałegoOrder Orła Białego |

**Ignotas Pranciškus Ksaveras Pžebendovskis** (1731–1791 m. rugsėjo 14 d.) – ATR valstybinis veikėjas, Pamario vaivada (1772–1779), Krokuvos generalinis seniūnas (1779–1783), Malborko (1765), Kosciano (1769), Pucko ir Mirachovsko seniūnas. Nuolatinės taryos maršalka ir užsienio reikalų departamento konsularis (1786), karališko pašto generalinis direktorius (1776), Nuolatinės tarybos konsularis (1775), Edukacinės komisijos narys (1785).

Biografija
----------

Lenkijos bajorų Pžebendovskių giminės atstovas, herbo „Kuna" savininkas.

Čartoriskių partijos Prūsijoje pirmaujantis aktyvistas. Buvo Osvencimo ir Zatoro kunigaikštystėse Čartoriskių konfederacijos maršalka (1764).

1764 m. buvo išrinktas pasiuntiniu (deputatu) nuo Osvencimo ir Zatoro kunigaikštysčių į elekcinį seimą, kur palaikė Stanislovo Augusto Poniatovskio kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą. Tais pačiais 1764 m. – pasiuntinys nuo Osvencimo ir Zatoro kunigaikštysčių į karūnacinį seimą.

1776 m. Ignotas Pranciškus Pžebendovskis įėjo į Adnriaus Mokronovskio konfederacijos sudėtį.

1778 m. – Krokuvos Geros Tvarkos komisijos pirmininkas.

Švento Stanislovo (1765) ir Baltojo erelio ordinų (1773) kavalierius.

Šeima ir vaikai
---------------

1754 m. vedė Feliciją Vielopolską, Sandomiro vaivados, grafo Jano Vielopolskio (1700–1773) ir Marianos Jablonovskos (1708–1765) dukterį. Sutuoktiniai turėjo vienintelę dukterį:

* Mariana Felicija Pžebendovska (1765–1799), 1-mas vyras nuo 1786 m. Volbromo seniūnas Ignotas Aleksejus Jokūbas Dembinskis (1766–1829), 2-ras vyras nuo 1790 m. Tadeušas Viktorinas Matuševičius (1765–1819).

Literatūra
----------

* Aleksander Czaja Między tronem, buławą a dworem petersburskim, Warszawa 1988

Nuorodos
--------

* Ignacy Franciszek Ksawery Przebendowski h. Kuna
Capcom Co. Ltd.|  |
| Forma | Akcinė bendrovėTYO: 9697 |
| Pramonė | Video ir kompiuteriniai žaidimai |
| Įkurta | 1979 m. gegužės 30 d. |
| Centrinė būstinė | Osaka, Japonija |
| Svarbiausi darbuotojai | Kenzo TsujimotoHaruhiro TsujimotoHiroshi TobisawaKatsuhiko Ichii |
| Pajamos | $791,61 mln. USD (2017 m.) |
| Darbuotojų | 2811 (2017 m.) |
| Tinklalapis | www.capcom.com |

**Capcom Co. Ltd.** (jap. 株式会社カプコン = *Kabushiki-gaisha Kapukon*) – japonų įmonė, kurianti bei platinanti kompiuterinius žaidimus, skirtus tiek asmeniniams kompiuteriams, tiek ir žaidimų konsolėms bei žaidimų automatams. Įsikūrusi Osakoje. „Capcom" sukūrė tokias daugiamilijoniniais pardavimais pasižyminčias frančizes kaip „Street Fighter", „Mega Man" ir „Resident Evil".

Istorija
--------

1979 m. gegužės 30 d. buvo įkurta „I.R.M Corporation", taip pat ir jos filialas „Japan Capsule Computer Co. Ltd.". Jos abi specializavosi elektroninių žaidimų mašinų kūrime ir platinime. 1981 m. šios įmonės susijungė ir pasivadino „Sambi Co. Ltd.", o „Capcom Co. Ltd." buvo įkurta 1983 m. birželio 11 d.

1989-ųjų sausį, „Capcom Co. Ltd." susijungė su „Sambi Co. Ltd.". Buvo pasirinktas **Capcom** pavadinimas, susidedantis iš „**Cap**sule **Com**puter". Jis turėjo atspindėti ankstyvąją įmonės veiklą (žaidimų automatų kūrimą).

Pirmasis „Capcom" produktas buvo žaidimo „Little League" automatas, pasirodęs 1983 m. liepą, o pirmasis tikras video žaidimas, išleistas 1984 m. gegužę, buvo „Vulgus". 1985 m. gruodį išleidusi žaidimą „1942", skirtą Nintendo Entertainment System konsolei, įmonė žengė rizikingą žingsnį į namų konsolių video žaidimų rinką, kas keleriais metais vėliau tapo jos pagrindine komercine veikla. Nuo to laiko „Capcom" sukūrė 15 multimilijoniniais pardavimais pasižyminčių žaidimų serijų, iš kurių sėkmingiausia buvo „Resident Evil".

Žymiausios žaidimų serijos
--------------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * *19XX*
* *Ace Attorney*
* *Bionic Commando*
* *Breath of Fire*
* *Darkstalkers*
* *Dead Rising*
* *Devil May Cry*
* *Dino Crisis*
* *Final Fight*
* *Ghosts 'n Goblins*
* *Lost Planet*
* *Mega Man*
* *Monster Hunter*
 | * *Onimusha*
* *Power Stone*
* *Resident Evil*
* *Rival Schools*
* *Sengoku Basara*
* *Star Gladiator*
* *Street Fighter*
* *Strider*
* *Versus*
* *Viewtiful Joe*
 |

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Ocampo, Jason (2008-06-11). „Capcom Marks 25th Anniversary". *IGN.com*. IGN Entertainment, Inc. Nuoroda tikrinta 2011-07-28.  **(**angl.**)**
2. 1 2  „Corporate Information: History". Capcom Co. Ltd. 2009-09-30. Nuoroda tikrinta 2011-07-28.  **(**angl.**)**
**Ignotas Julijonas Ceizikas** (lenk. *Ignacy Julian Cejzych, Ceyzik*, 1779 m. Palenkė – 1860 m. Irkutskas) – Lietuvos dailininkas keramikas, skulptorius.

Biografija
----------

Nuo 1798 m. Vilniaus universitete studijavo piešimą ir tapybą pas P. Smuglevičių. Nuo 1803 m. studijuota chemija, istorija, prancūzų kalba. Dirbo Vilniaus universiteto kaligrafu. Po 1805 m. gyveno Slanime, Vienoje, Podolėje. Už pinigų padirbinėjimą 1828 m. ištremtas į Rytų Sibirą, vėliau kalintas, dirbo Akatujaus kasyklose. Nuo 1857 m. gyveno Irkutske.

Kūryba
------

Sukūrė keraminių skulptūrų (neišliko), portretų, reljefų, plakečių, dekoratyvinių ir buitinių indų, smulkiosios keramikos (pypkių, suvenyrų). Išrado specialią keraminę masę. Indai ir suvenyrai daugiausia spausti formose, klasicistinio pavidalo, puošti preciziškomis reljefinėmis mitologinės tematikos scenomis, miestų vaizdais, augaliniu, gyvūniniu, figūriniu dekoru – gėlių pynėmis, deivių figūromis, emblemomis.

Svarbiausi kūriniai: plaketės „Akatujaus kasyklos", „Autoportretas (Ceizikas kalėjime)", „Ruda vaza", „Taurelė" (visus saugo Lietuvos dailės muziejus), „Motinystė" (Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus). Kūriniai nedatuoti ir nesignuoti, po jo mirties buvo masiškai dauginami jo padarytose formose.

Literatūra
----------

* O. Mažeikienė. Ignotas Ceizikas – gabus dailininkas ir aistringas pinigų klastotojas, Lietuvos dailės muziejus. Metraštis, kn. 2, Vilnius, 1998 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lijana Šatavičiūtė. *Ignotas Julijonas Ceizikas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 742 psl.
| **Ignotas Žagelis** |
| --- |
| Gimė | 1826 m. vasario 14 d.Pavirinčiai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1891 m. birželio 21 d. (65 metai)Varšuva, Lenkijos Kongreso karalystė |
|  |
| Veikla | Gydytojas, istorikas, archeologas, keliautojas |

**Ignotas Žagelis** (1826 m. vasario 14 d. Pavirinčiuose, Rusijos imperija – 1891 m. birželio 21 d. Varšuvoje, Lenkijos Kongreso karalystė) – gydytojas, istorikas, archeologas, vienas žymiausių XIX a. lietuvių keliautojų.

Biografija
----------

Gimė 1826 m. vasario 14 d. Pavirinčiuose. Tėvas buvo dvarininkas kunigaikštis, teisėjas. Brolis Adomas Eduardas Maksimilijonas Žagelis buvo teisininkas, kraštotyrininkas. Iki 1843 m. mokėsi Ukmergėje. 1845–1850 m. studijavo Kijevo universiteto Medicinos fakultete, įgijo gydytojo išsilavinimą. 1850–1852 m. I. Žagelis dirbo gydytoju Odesoje. 1852–1856 m. jis išvyko į mokslinę kelionę po Europą, tobulinosi Berlyne, Drezdene, Prahoje ir Vienoje. Nuo 1856 m. jis studijavo Paryžiaus universitete, paskui tęsė ir baigė studijas Londone, kur 1859 m. gavo medicinos daktaro mokslinį laipsnį.

1859 m. I. Žagelis dirbo gydytoju Londone, paskui tobulinosi Sorbonoje ir Oksforde, išgarsėjo kaip okulistas. Gyvendamas didmiesčiuose, jis lankė muziejus, mokslo centrus, bendravo su mokslininkais, buvo išrinktas Oksfordo universiteto garbės nariu. 1859–1863 m. jis buvo Jungtinės Karalystės kariuomenės gydytojas Madrase (Indija). 1863–1870 m. I. Žagelis gyveno Egipte, kur buvo vicekaraliaus rūmų okulistas, 1870–1876 m. tarnavo pas Maroko sultoną Abdul Azizą.

1860–1861 m. jis dalyvavo archeologiniuose tyrinėjimuose Karnako šventyklos ir Tėbų griuvėsiuose. 1863–1876 m. keliavo po Šiaurės Afriką ir Sacharą, Abisiniją, Turkiją, lankėsi Ceilone, Javoje, Sumatroje, Madagaskare. Kartu su M. Tiškevičiumi jis tyrinėjo Arabijos regioną ir Egiptą. Jis laikomas pirmuoju europiečiu, atradusiu Nilo ištakas. I. Žagelis keliavo Nilu nuo pat jo ištakų iki žiočių, surinko daug eksponatų, kuriuos pasiuntė Europos muziejams.

Nuo 1871 m. jis buvo Imperatoriškosios Vilniaus medicinos draugijos narys. 1876 m. sugrįžęs į Lietuvą ir apsigyvenęs Vilniuje, I. Žagelis 1876–1881 m. dirbo Vilniaus miesto tarybos sanitarinės komisijos pirmininku. Gyvendamas Vilniuje parašė apie 20 knygų ir straipsnių medicinos, istorijos, geografijos, geologijos, klimatologijos ir kitais klausimais lenkų, prancūzų ir anglų kalbomis.

Darbai
------

* *Historja Egiptu* ("Egipto istorija", 2 tomai, lenkų kalba, 1879–1880 m.)
* *Podroz do zrodel Nilu* (lenkų kalba, 1882 m.),
* *Sur la climat d'Egypte* ("Apie Egipto klimatą", prancūzų kalba, 1883 m.),
* *Podróż historyczna po Abissynii, Adel, Szoa, Nubii, u źródeł Nilu, z opisaniem jego wodospadów, oraz po krajach podrównikowych; do Mekki i Medyny, Syryi i Palestyny, Konstantynopolu i po Archipelagu* (lenkų kalba, 1884 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija
Sušį ruošiantis šefas
**Virtuvės šefas** (pranc. *Chef de Cuisine*) – virėjas, pasiekęs aukšto profesinio meistriškumo lygį, paprastai atsakantis už visą maisto gamybos procesą virtuvėje, vadovaujantis virėjų kolektyvui. Išradingas, norintis eksperimentuoti ir improvizuoti virtuvėje šefas gali parašyti sukurtų kulinarinių receptų knygą, atidaryti savo kulinarinę mokyklą skleisti profesinėms žinioms. Pasaulyje žinomos prestižinės „Le Cordon Bleu" mokyklos.

Europoje didelėse virtuvėse priimta, kad virėjų komandos nariai dirba jiems priskirtus darbus pagal vadinamąją brigadinę sistemą (pranc. *brigade de cuisine*), kurios autoriumi laikomas Georges Auguste Escoffier (1846–1935), populiarinęs prancūzišką virtuvę, kėlęs aukštosios virtuvės idėją.
Paprastai virtuvės šefas (*Chef de Cuisine*) gali būti atsakingas ne tik už savo virtuvę, bet ir už savininko kelių restoranų virtuves. Jis turi padėjėją (*Sous-chef de Cuisine*), vadovauja virėjų (*Chef de Partie*) darbui. Atskiri virėjai, ruošiantys konkrečius patiekalus, taip pat turi savo vardus: *Sauté Chef* (padažai ir patiekalai su jais), *Poissonier* (žuvies patiekalai), *Rotisseur* (mėsos patiekalai), *Pâtissier* (kepiniai) ir t. t.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Virtuvės šefas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kaip tampama šefu
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Salamijaarab. سلمية |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

SalamijaSalamija

35°0′0″ š. pl. 37°3′0″ r. ilg.﻿ / ﻿35.00000°š. pl. 37.05000°r. ilg.﻿ / 35.00000; 37.05000﻿ (Salamija)Koordinatės: 35°0′0″ š. pl. 37°3′0″ r. ilg.﻿ / ﻿35.00000°š. pl. 37.05000°r. ilg.﻿ / 35.00000; 37.05000﻿ (Salamija) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Sirijos vėliava Sirija |
| **Muchafaza** | Hamos muchafaza |
|  |
| **Gyventojų** (2003) | 87 732  |
| **Altitudė** | 475 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Salamija |

**Salamija** (arab. سلمية = *Salamīya*) – miestas šiaurės vakarų Sirijoje, Hamos muchafazoje, 33 km į pietryčius nuo Hamos. Kelių mazgas (plentai į Hamą, Homsą, Raką). Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu.

Paveldas
--------

Salamijoje yra architektūros paminklų: senovinė turkiška pirtis, bizantiškos citadelės siena, antikinė Šmemio pilis, miesto sienos, imamo Izmailo mečetė (pastatyta Dzeuso šventyklos vietoje), romėnų drėkinamųjų kanalų liekanos.

Istorija
--------

Salamija žinoma nuo Babilonijos laikų (3500 m. pr. m. e.). Miestą sugriovė asirai 720 m. pr. m. e. Vėliau jį atstatė romėnai, vietinė valdininkų dinastija pastatė Šmemio pilį. Bizantijos laikais Salamijoje veikė arkivyskupija, buvo svarbus krikščionybės centras. Karų su persais metu miestas nuniokotas. Salamija atstatyta arabų Abasidų dinastijos. Vėliau miestas tapo svarbiu izmailizmo centru. X a. pr. kilo susiskaldymas ir karai tarp izmailitų, 903 m. miestas vėl sugriautas izmailitų karmatų antpuolio. Salamija atkurta tik XIX a. vid. osmanų. Į miestą atsikėlė daug izmailitų ir dabar Salamija yra didžiausias izmailizmo centras Arabų pasaulyje.

Šmemio pilies liekanos
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Inkų virvinis tiltas
**Virvinis tiltas** – kabančių tiltų tipas, kur tiltas pagamintas iš virvių. Tai vienas primityviausių tiltų tipų, kuris dažniausiai naudojamas itin atokiose vietovėse.

Virvinis tiltas
Virviniai tiltai išsiskiria savo rišimo technikomis. Primityviausi virviniai tiltai surišti iš dviejų pagrindinių virvių iš šonų, kurios sudaro tilto rėmus, bei papildomų virvių primityviai konstrukcijai užpildyti. Taip pat kartais naudojamas pavojingesnis virvinio tilto tipas, kuomet tiltą sudaro dvi virvės: viena skirta kojoms, o kita rankoms. Sudėtingesnėse konstrukcijose naudojamos lentos pririštos prie virvių kojų atramai.

Virviniai tiltai skirti negali būti labai ilgi. Tinka naudoti įveikti gilius, bet siaurus tarpeklius, upių vagas ir pan. kadangi jiems nereikia jokių tarpinių atramų. 

Skirti pėstiesiems ir gyvulių bandoms pervesti.

Inkų imperija
-------------

*Pagrindinis straipsnis – Inkų virvinis tiltas*.
Inkų civilizacija buvo plačiausiai virvinius tiltus naudojusi kultūra. Virviniai tiltai taip išplito, jog inkai jais naudodavosi kasdien. Dažniausiai būdavo surišti virš kanjonų, tarpeklių ir upių. Tokie tiltai labai prigijo regione, nes vietiniai nenaudojo jokių stambių ar ratuotų transportavimo priemonių. Tokius tiltus taip pat dažnai naudojo žinias nešantys pasiuntiniai (*Chasquis*). Inkai tiltams rišti naudojo virves iš natūralių pluoštų, rastų vietinėje aplinkoje. Skirtingi pluoštai būdavo susukami kartu, jog suformuotų stipresnę virvę. Iš abiejų tarpeklio pusių tiltą prilaikydavo dideli akmenys.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Krylatskoje kalvos
**Krylatskojė** – Maskvos rajonas, esantis dešiniajame Maskvos-upės krante tarp Kuncevo, Chorošiovo-Mniovnikų, Strogino ir Filiovskio parko. Rajone vyksta parasparnininkų, motociklininkų, auto sportininkų, slidininkų varžybos. Pagrindinės gatvės: Krylatskaja, Krylatskije cholmy, Osennij bulvar, Osenniaja. Yra metro stotis „Krylatskojė".

Istorija
--------

Pavadinimas yra kilęs iš buvusios Kryleckojės gyvenvietės vardo, pirmą kartą paminėto Maskvos kunigaikščio Vasilijaus I Dimitraičio 1417 m. antrajame dvasiniame rašte, kuriuo Maskvos kunigaikštis perdavė gyvenvietę savo žmonai Sofijai Vytautaitei.

XVI a. pab. – XVII a. pr. Krylatskoję valdė bojarai Romanovai. 1862–1877 m. čia buvo pastatyta Dievo Motinos Gimimo cerkvė.

Dabartinis rajonas atsirado Tatarovo kaimo ir Krylatskojės gyvenvietės vietoje, kurie nuo 1960 m. rajonas įėjo į Maskvos sudėtį.

Dabartis
--------

Krylatskojė yra vienas švariausių Maskvos rajonų. Čia gyvena žinomi valstybės veikėjai, politikai, aktoriai, menininkai, poetai ir rašytojai. Bendras gyventojų skaičius – 62,1 tūkst.

Gamta
-----

5 unikalūs gamtos paminklai, išsidėstę 300 ha plote, tarp kurių gamtinis parkas „Moskvoreckij": Serebrianovorsko urėdija, Krylatskije kalvos, Tatarovskaja salpa ir kt. Yra šaltinis, tačiau vanduo neatitinka sanitarinių normų.

Sportas
-------

Krylatskoje stadionas (Bandis ir greitasis čiuožimas)
* olimpinė dviračių trasa
* dviračių takas
* irklavimo kanalas
* Olimpinis sporto kompleksas
* golfo klubas
* kalnų slidinėjimo trasa
* fitneso klubai Master-gym ir La Collina
* jogos centras
* atvira kino čiuožykla
* Ledo rūmai
* stalo teniso centras

Lankytinos vietos
-----------------

Nuo apžvalgos aikštelės prie cerkvės atsiveria panoraminis vaizdas į Maskvos centrą ir šiaurės vakarus.