recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Kitos reikšmės – Juristas (reikšmės).*
**Juristas** (kartais vad. *juristkonsultas*; lot. *iurist*, nuo *iuris* - 'teisės', 'teisinis') - organizacijos teisininkas. Privačiame sektoriuje tai gali būti įmonės teisininkas (paprastai vad. verslo teisininkas) arba vad. *juriskonsultas*. Viešajame sektoriuje - valstybinės įstaigos ar institucijos teisininkas (viešojo administravimo teisininkas, teisės specialistas, konsultantas), NVO, lobistinės organizacijos (asociacijos) juristas ir kt. Juristas sprendžia visus organizacijos teisės klausimus, taip pat su juo susijusius bei kitus jam pavestus klausimus, atstovauja organizacijai išorės santykiuose, teisinėse (teisminėse) organizacijose, ginant organizacijos interesus viešuomenėje ir kitur, t. y. veda ir tvarko organizacijos „teisinį ūkį".

Sindikas
--------

**Siñdikas** (gr. syndikos) - istorinė jurist(konsult)o profesija. Senovės Graikijoje sindikas buvo gynėjas teisme. Feodalizmo laikotarpio Europos miestuose – cecho arba gildijos vyresnysis arba patarėjas teisės klausimais. Bažnytinėse organizacijose - teisininkas (pvz. vienuolių ordino sindikas, vienuolyno sindikas, generalinis ordino sindikas ir t. t.). Sindikai teikdavo teisines išvadas, patarinėdavo miestų arba atitinkamai savo organizacijų vadovams. Kai kuriose Europos šalyse (pvz. Vokietijoje) sindikas iki šiol yra organizacijos teisininkas, neretai - organizacijos arba įstaigos įgaliotinis byloms teismuose vesti. Pvz. Hamburge - Senato sindikas (vok. *Senatssyndicus*).

Sindikas advokatas
------------------

**Siñdikas advokatas** (dažniausiai vad. vok. *Syndikus* ('sindikas'), taip pat *Syndikusanwalt* arba *Firmenanwalt*, 'firmos advokatas') - advokatas, pagal darbo sutartį dirbantis pas darbdavį ne advokatūroje. Tai gali būti įmonė (pvz. bankas), asociacija, susivienijimas, paramos fondas, pramonės ir prekybos rūmai (ir pan.). Greta to jis taip pat turi teisę užsiimti advokato praktika (t. y. veikti kaip laisvosios profesijos atstovas). Sindikai advokatai negali savo darbdaviams atstovauti pagal Vokietijos advokatūros įstatymo 46 § (*Bundesrechtsanwaltsordnung*) – jeigu advokato dalyvavimas yra būtinas (vok. *Anwaltszwang*) – teisme arba arbitraže, veikdami kaip advokatai. Jeigu teismuose advokato dalyvavimas yra nebūtinas, tuomet sindikai turi teisę atstovauti savo darbdaviams (atitinkamoms organizacijoms).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sindikas (zodziai.lt, Tarptautinių žodžių žodynas, Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985 m.)
2. ↑  Kretingos vienuolyno sindikai[neveikianti nuoroda] (Kretingos vienuolynas ir jo istorija)
3. ↑  Vilniaus Bernardinų bažnyčios istorija[neveikianti nuoroda]
Salų žemėlapis
Atkos kaimas Atkos saloje
**Andrejanovo salos** (angl. *Andreanof Islands*, aleu. *Niiĝuĝin tanangis*) – salų grupė centrinėje Aleutų salyno (JAV, Aliaska) dalyje. Yra tarp Žiurkių salų vakaruose (atskirtos Amčitkos sąsiauriu) ir Keturių Kalnų salų rytuose (atskirtos Amuktos sąsiauriu). Andrejanovo salos nusidriekusios iš rytų į vakarus 440 km.

Salų grupę sudaro 46 vulkaninės salos ir daug mažų uolų. Didžiausios salos:

* Atka (1048,8 km²)
* Adakas (711,2 km²)
* Tanaga (530 km²)
* Amlia (445,7 km²)
* Kanaga (369 km²)
* Seguamas (207,3 km²)
* Didysis Sitkinas (160 km²)
* Garelojus (67,2 km²)

Andrejanovo salose yra 8 veikiantys ugnikalniai. Aukščiausias taškas – 1806 m (Tanagos s.). Būdingos subarktinės pievos, viržynai. Salas dažnai gaubia tiršti rūkai.

2000 m. salose gyveno 412 gyventojų (didžioji dauguma – Adako miestelyje). Salos atrastos 1760–1764 m. rusų keliautojo Andrejano Tolstycho ir pavadintos jo vardu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 28
| **Laurus nobilis** |
| --- |
| Kilnusis lauramedis (*Laurus nobilis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Lauramediniai  *( Lauraceae)* |
| Gentis: | Lauramedis  *( Laurus)* |
| Rūšis: | Kilnusis lauramedis  *( Laurus nobilis)* |

 |

**Kilnusis lauramedis** (*Laurus nobilis*) – lauramedinių (*Lauraceae*) šeimos visžalių medžių ir krūmų rūšis. Kilusi iš Viduržemio jūros regiono.

Priklausomai nuo augimo sąlygų gali išaugti įvairaus aukščio, daugiausia iki 10-15 m. Žievė lygi, ruda, ūgliai pliki. Laja tanki, piramidiška. Lapai paprastieji, trumpais lapkočiais, lygiakraščiai, lancetiniai arba elipsiški, pliki, 6-20 cm ilgio, 2-4 cm pločio. Žiedynai tankūs, skėtiniai, susitelkę po 1-3 lapų pažastyse. Žiedai smulkūs, gelsvi, vienalyčiai. Vaisius – tamsiai žalias elipsiškas kaulavaisis, kurio ilgis 1,5-2 cm. Jo viduje yra didelė sėkla.

Visose augalo dalyse yra eterinio laurų aliejaus ir aromatinių medžiagų, suteikiančių augalui kvapnų aromatą ir būdingą skonį. Kilniojo lauramedžio lapai (vadinami **laurų lapais**) – labai populiarus prieskonis. Jais gardinamos sriubos, mėsos patiekalai, konservai, marinatai. Eterinio aliejaus dedama į konditerinius gaminius, likerius, jis naudojamas masažuose, aromaterapijoje.

Laurais nuo antikos laikų buvo gydomos nervinės ligos, kosulys, karščiavimas. Lauramedžio medienos ir sakų dūmais baidydavo uodus, skruzdėles, museles. Laurų lapai – taip pat ir garbės, kilnumo, taikos simbolis. Laurų vainikais antikoje puošdavo mūšių laimėtojus, sportinių žaidynių nugalėtojus, poetus, žynius.

* PožymiaiPožymiai
* AugalasAugalas
* ŽiedaiŽiedai
* Džiovinti lapaiDžiovinti lapai

Nuorodos
--------

Lauro lapai kulinarijoje
**Ažugirių kapinynas** – kapinynas Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, prie Ažugirių kaimo, Pakapių kalne.

Tyrimai
-------

1976 m. Istorijos instituto ir Utenos kraštotyros muziejaus archeologai (tyrimų vadovas Vytautas Urbanavičius) ištyrė 614 m² m. plotą. Rasti 56 XIV a. pabaigos – XVII a. kapai; kai kurie jų suardyti. Mirusieji laidoti stačiakampėse iki 2 m ilgio duobėse, įvairiame gylyje, su karstais ir be jų. Vienoje duobėje aptikti vyro ir vaiko palaikai. Tirtuose kapuose rasta geležinių įrankių, ietigalių, peilių, molinių puodų (jų aptikta tik moterų kapuose), žalvarinių papuošalų (segių, žiedų, apyrankių, antsmilkinių), Lietuvos, Lenkijos ir Švedijos monetų, odinių piniginių liekanų. Radinius saugo Utenos kraštotyros muziejus (60 dirbinių) ir Lietuvos nacionalinis muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Urbanavičius. *Ažugirių kapinynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 400 psl.

Literatūra
----------

* Urbanavičius V. Ažugirių (Utenos raj.) senkapis / Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1976–1977 metais. V. 1978. P. 210–215
* Urbanavičienė S. Ažugirių kapinynas / Lietuvos archeologija. V. 1995. T. 11. P. 152–168
* Kultūros paminklų enciklopedija. V. 1998. T. 2. P. 142.
| **Andrejis Jurjanaslatv. *Andrejs Jurjāns, Jurjānu Andrejs*** |
| --- |
| Gimė | 1856 m. rugsėjo 30 d.Ėrgliai |
| Mirė | 1922 m. rugsėjo 29 d. (65 metai)Ryga |
|  |
| Veikla | latvių kompozitorius, etnomuzikologas, dirigentas, valtornininkas |
|  |
| Alma mater | Peterburgo konservatorija |

**Andrejis Jurjanas** (arba **Jūrjanų Andrėjis**, latv. *Andrejs Jurjāns, Jurjānu Andrejs*, 1856 m. rugsėjo 30 d. Ėrgliai – 1922 m. rugsėjo 29 d. Ryga) – latvių kompozitorius, etnomuzikologas, dirigentas, valtornininkas. Vienas latvių klasikinės muzikos ir muzikos folkloristikos pradininkų.

Biografija
----------

1880 m. baigė Sankt Peterburgo konservatorijos L. Gomilijaus vargonų klasę, 1881 m. – N. Rimskio-Korsakovo kompozicijos klasę, 1882 m. F. Gomilijaus valtornos klasę.

1882–1916 m. dėstė Charkovo muzikos mokykloje. 1888 m. 1895 m. 1910 m. Latvijos dainų švenčių vyr. dirigentas. Nuo 1920 m. gyveno Rygoje.

Kūryba
------

Sukūrė 5 kantatas, tarp jų – „Tėvynei" (1886 m.), Džiūgaukite, linksminkitės (1893 m.), simfoninę poemą „Latvių liaudies išsivadavimas" (1891 m.), koncertą violončelei ir orkestrui, Latvijos visuotinės dainų šventės maršą (1888 m.) – „Latvių šokius" (1894 m.), chorų, romansų, harmonizavo latvių liaudies dainų. Parašė veikalą

Bibliografija
-------------

* Latvių liaudies muzikos medžiaga (*Latvju tautas muzikas materiali*, 6 t. 1894–1926 m.

Literatūra
----------

* Jurjānu Andrejs mūzikas kultūrā un tautā. Sastādījis Arnolds Klotiņš. Rīga, Zinātne,1981.
* Torgāns Jānis. Jurjānu Andrejs. Rīga, Liesma, 1981 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazys Jasinskas. *Andrejis Jurjanas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 60 psl.

Nuorodos
--------

* Jurjānu Andrejs (1856. - 1922.) BIOGRĀFIJA Archyvuota kopija 2016-10-03 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 54°17′š. pl. 23°05′r. ilg.﻿ / ﻿54.28°š. pl. 23.09°r. ilg.﻿ / 54.28; 23.09

| Andrejavo valsčius |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| **XX a.** |

 |
| 


 |
|  |
|  |
| **Administracinis centras** | Andrejavas,  Jeziorkai (188?–1915) |
|  |
| **1913?–1952 m.** | Suvalkų apskritis |

**Andrejavo valsčius** (rus. *гмина Андржеево*; lenk. *gmina Andrzejewo*) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje, abipus kelio Kalvarija–Suvalkai. Valsčiaus pavadinimas kilęs nuo Andrejavo kaimo, bet valsčiaus centras buvo Jeziorkų kaimas. Kai kurie šiaurės rytinėje valsčiaus dalyje iki II pasaulinio karo buvę kaimai galimai yra dabartinėje Lietuvos teritorijoje.

Istorija
--------

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.

Carmečiu XX a. Lenkijos Kongreso karalystės laikais valsčiaus teritorija priklausė Suvalkų apskričiai, Suvalkų gubernijai. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį valsčius buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Tarpukario laikotarpiu valsčius priklausė Suvalkų apskričiai, Balstogės vaivadijai.

Valsčius panaikintas 1952 m. birželio 25 d. jo teritorija pateko Šipliškės valsčiui ir Punsko valsčiui.

| Valsčiaus istorija |
| --- |
| ***Metai*** | ***Plotas, km²*** | ***Gyventojų sk.*** | ***Ūkių sk.*** | ***Suskirstymas*** | ***Gyvenvietės*** |
| 1888 |  | 4084 |  |  |  |
| 1921 |  | 1985 |  |  |  |

Tautinė ir religinė sudėtis
---------------------------

Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą valsčiuje gyveno 1 985 žmonės, kurių tautinė sudėtis atrodė taip:.

* Lenkai – 62% (1 232);
* Lietuviai – 35,8% (712);
* Rusai – 1,3% (26);
* Vokiečiai – 0,6% (12);
* Žydai – 0,1% (3).

Religinė sudėtis atrodė taip:

* Katalikai – 95,9% (1 905);
* Protestantai – 2,5% (51);
* Sentikiai – 1,3% (26);
* Judėjai – 0,1% (3).

1888 m.:

* Lietuviai – 47,5 %
* Lenkai – 39,0 %
* Vokiečiai – 6,2 %
* Mozūrai – 5,0 %
* Žydai – 2,2 %

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dz. U. 1952 nr 29 poz. 200
2. ↑  Списки населенныхъ мѣстъ Сувалкской губерніи: как матеріалъ для историко-этнографической географіи края. Собралъ Э. А. Вольтеръ. Санктпетербургъ, 1901. (Archive.org nuoroda)
3. ↑  *Skorowidz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej: opracowany na podstawie wyników pierwszego powszechnego spisu ludności z dn. 30 września 1921 r. i innych źródeł urzędowych*, tomy I–VII. – Warszawa, 1923.
4. ↑  1921 m. gyventojų surašymo duomenys

* Główny Urząd Statystyczny w Warszawie: Województwa centralne i wschodnie Rzeczypospolitej Polskiej – podział na gminy według stanu z dnia 1.IV 1933 roku, Książnica-Atlas, Lwów, 1933.
| Juriuzanė |
| --- |
| Juriuzanės aukštupys Juriuzanės aukštupys |
| **Ilgis** | 404 km |
| **Baseino plotas** | 7240 km² |
| **Vidutinis debitas** | 55 m³/s |
| **Ištakos** | Uralo kalnai |
| **Žiotys** | UfaPavlovkos tvenkinys |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija(Čeliabinsko sritis, Baškirija) |
|  |
|  **Vikiteka** | Juriuzanė |

**Juriuzanė** (rus. *Юрюзань*, bašk. *Йүрүҙән*) – upė Rusijoje, rytų Baškirijoje ir Čeliabinsko srityje; Ufos kairysis intakas (Kamos baseinas). Prasideda Pietinio Uralo vakariniuose šlaituose, į šiaurę nuo Jamantau masyvo, Pietų Uralo rezervate. Aukštupyje teka į šiaurę siaurais, skardingais tarpukalnių slėniais. Toliau Čeliabinsko srityje teka į vakarus, čia slėnis išplatėja. Žemupyje srūva į šiaurės vakarus vėl pro Baškiriją, siauru slėniu, kertančiu Ufos plynaukštę. Įteka į ant Ufos sudarytą Pavlovkos tvenkinį.

Didesni intakai: Katavas (kairieji), Tiuliukas, Bereziakas, Bulanka, Košeliovka, Didžioji Berdiaška (dešinieji).

Skardžiai Juriuzanės pakrantėje Ust Katavo rajone
Mityba mišri, daugiausia srūva sniego tirpsmo vandenimis. Pavasarį nuteka ~60 % metinio nuotėkio; vasarą dažni poplūdžiai. Užšąla lapkričio viduryje, atitirpsta balandį. Juriuzanė naudota miško plukdymui, 15 km žemupio ruožas buvo laivuojamas. Ties Juriuzanės miestu patvenkta. Naudojama vandens turizmo reikmėms.

Prie upės įsikūrę Juriuzanės, Triochgorno, Ust Katavo miestai (Čeliabinsko sr.), stambi Malojazo (Baškirija) gyvenvietė.

Upėvardis kildinamas iš baškirų *юр, йур* „didelis" ir *үҙән* „upė, slėnis" ir galimai reiškia „didelė upė".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Azija*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Juriuzãnė.
2. ↑  *Юрюзань*,Большая советская энциклопедия, T. XXX (Экслибрис—Яя). – Москва: Советская энциклопедия, 1978
3. ↑  Юрюзань[neveikianti nuoroda], Географические названия мира: Топонимический словарь
Kirigua miesto valdovo emblema. Ženklas „Ahau" šiuo atveju žymimas dviem ženkliukais viršuje dešinėje
**Ahau** (angl. *ajaw*, *ahau* ar *ahaw*) – valdovo titulas, aptiktas ikikolumbiniuose majų civilizacijos įrašuose. Titulas verčiamas kaip 'lordas', 'valdytojas', 'karalius', 'lyderis'. Šiuo žodžiu vadindavo atskiros teritorijos valdančiosios kilmingųjų klasės atstovus, jis nereiškė vienintelio asmens. Ahau atlikdavo ir religines pareigas, todėl juos paprastai priskiria ir majų dvasininkijai.

*Kuhul ajaw* ('dieviškasis valdovas') buvo suverenus teritorijos valdovas. Jo valdomos teritorijos dydis galėjo būti labai įvairus. *Ahau* vadino ir tokius valdovus, kurie nebuvo visiškai suverenūs ir pripažindavo aukštesnę kito asmens, kitos dinastijos ar valstybės valdžią.

Titulu *ahau* vadindavo ir moteris, tik prieš žodį *ahau* dar naudodavo lytį nurodantį priešdėlį *Ix*.

Žodis *ahau* yra kilęs iš majų kalbų. Jis buvo naudotas keliose to meto kalbose (pvz. klasikinėje majų kalboje), jis, kad ir šiek tiek pakitęs, naudojamas ir dabartinėse jų palikuonėse. Šiuolaikinėje rašyboje (1994 m. patvirtintoje *Guatemalan Academia de Lenguas Mayas*) žodis rašomas *ajaw*, ši forma naudojama daugelio majistų mokslininkų. Iki šio nutarimo dažniau buvo naudojama forma *ahau*, atitikusi XVI a. jukatekų majų kalbos perrašą į ispanų kalbą.

Majų hieroglifinėje rašyboje, kaip ir bet kuris kitas žodis, žodis *ahau* galėjo būti užrašomas kaip logograma arba paskiemeniui. Žinomi keli abejopo užrašymo būdai. Kuomet „ahau" yra kaip elementas didesniame glife (vietovardyje), jis rašomas glifo viršuje.

Ahau ir kalendorius
-------------------

Dienos ženklas *ahau*
Žodis *ahau* taip pat reiškia tzolk’ino (260-ies dienų majų kalendoriaus) dvidešimties dienų ciklo dvidešimtą dieną.

Nuorodos
--------

* Kettunen H. Helmke C. (2005) Introduction to Maya Hieroglyphs (tikrinta 2007-05-08).
* Montgomery J. Mathews P. Helmke C (2002–2007) Dictionary of Maya Hieroglyphs. (tikrinta 2007-05-08}
* Osborne D. (1994–95) The History of the Transcription of the Mayan Languages. In: Amerindia, Revue d’Ethnolinguistique amérindienne, vol.19-20, pp. 435–442. Archyvuota kopija 2006-11-19 iš Wayback Machine projekto. (tikrinta 2007-05-08)
* Thomas C, (1897)Day Symbols of the Maya Year. In: Powell J.W. ed. (1894-95) Sixteenth Annual Report of the Bureau of American Ethnology to the Secretary of the Smithsonian Institution, 1894–1895. pp.199–266
**Magnus Ducatus Poesis** (**Poezijos Didžioji Kunigaikštystė**) yra Vidurio Europos tautų – lietuvių, baltarusių, latvių (ir latgalių), lenkų, rusų, ukrainiečių bei kitų – poetų ir poezijos vertėjų, muzikų, dailininkų, kitų poezijai artimų menininkų bendrija, kuriama siejant save su estetinėmis bei etinėmis vertybėmis, taip pat, Vandos Zaborskaitės žodžiais tarus, *su LDK respublikoniškomis laisvės ir tolerancijos idėjomis, asmens orumo ir piliečio pareigos vertybėmis*. Pirmasis viešas Magnus Ducatus Poesis pasirodymas – poezijos ir muzikos vyksmas Lietuvos Respublikos ambasadoje Minske 2006 m. liepos 5 d. minint Lietuvos Valstybės (Mindaugo karūnavimo) dieną. Idėjos autorius – lietuvių poetas Vladas Braziūnas.

Pirmojo vyksmo dalyviai poetai
------------------------------

* ***Lietuva:*** Vladas Braziūnas, Antanas A. Jonynas, Kornelijus Platelis.
* ***Baltarusija:*** Andrejus Chadanovičius, Vladimiras Arlovas, Maryja Martysevič.
* ***Lenkija:*** Barbara Gruszka-Zych, Romualdas Mieczkowskis.
* ***Ukraina:*** Dmitro Lazutkinas, Olehas Kocarevas.

* ***Lietuva / Rusija:*** Georgijus Jefremovas.

Pirmojo vyksmo dalyviai muzikantai
----------------------------------

* ***Lietuva:*** Algirdas Klova.
* ***Baltarusija:*** Todaras Kačkurevičius.
* ***Latvija:*** Rūta Muktupavela, Valdis Muktupavelas.

Nuorodos
--------

* Projekto svetainė: www.magnusducatuspoesis.lt[neveikianti nuoroda]
* Vladas Braziūnas. „Magnus Ducatus Poesis"
* Minske įsteigta Lietuvos ir Baltarusijos Poetų Didžioji Kunigaikštystė, 2006-07-07, delfi.lt
* Magnus Ducatus Poesis, 2011-10-21, „Literatūra ir menas" elektroninė versija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Nacionalinis nusikaltėlių sindikatas** (*National Crime Syndicate*) – mafijos sindikatas, susikūręs JAV 1930 metais ir bazavęsis Niujorko mieste. Jis dažnai tapatinamas su JAV mafija apskritai.

Istorija
--------

Pamatus organizacijai padėjo Salvatorė Maranzano, kurio karų dėka Niujorke liko tik penkios didelės šeimos, ir visos – pavaldžios Maranzano šeimai. Tačiau tikru Sindikato įkūrėju laikomas Laimingasis Lučiano. Po Kastelamarezės karo tapęs vienu iš Niujorko mafijos lyderių, jis sujungė penkias didžiausias miesto šeimas. 

Prohibicijos erai einant į pabaigą, dar buvo likę daug pelningų verslų – prostitucija, narkotikai, azartiniai žaidimai. Lučiano, kaip ir kiti naujosios kartos gangsteriai, manė, kad verčiau visą laiką ir jėgas skirti verslui, nei tarpusavio karams.

Kiekviena šeima – Sindikato narė turėjo jai priklausančią teritoriją ir verslo sritis. Bet kokie nesutarimai būdavo sprendžiami derybomis, jokie karai netoleruojami. Naujos verslo sritys ar teritorijos pasidalijamos derybų keliu. Bet kokia paklusti atsisakiusi šeima atsidurtų viena prieš visą Sindikatą – karas, kurio neįmanoma laimėti.

Valdymas
--------

Aukščiausias Sindikato valdžios organas buvo Komisija. Pirmieji jos nariai:

* Čarlzas Lučiano
* Mejeris Lanskis
* Joe Adonis
* Olandas Šulcas
* Luizas Lepkė
* Frankas Kostelo

Komisijos nutarimų vykdymą užtikrino Murder, Inc. – profesionalių žudikų grupė, vadovaujama Luizo Lepkės.

Nors Sindikatas vadinosi *Nacionaliniu*, iš tiesų didžiulę, beveik neribotą įtaką nusikalstamam pasauliui turėjo tik Amerikos rytuose.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RStraipsnių apie mafiją serija |
| --- |
|  |
| Istorija | 
Ūsuotieji Pitai · Havanos konferencija |
|  |
| Gangsteriai | 
Laimingasis Lučiano · Vilis Moretis · Al Kaponė · Andželas Bruno · Mejeris Lanskis |
|  |
| Organizacijos | 
Sindikatas · Murder, Inc. |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Nacionalinis antropologijos muziejus
**Nacionalinis antropologijos muziejus** (isp. *Museo Nacional de Antropología*) – nacionalinis muziejus Meksikoje, įsikūręs šalies sostinėje Meksike, tarp Reformų prospekto ir Čaputlepeko parko. Muziejus atidarytas 1964 m. jį suprojektavo architektas Pedras Ramiresas Vaskesas. Pastatas sudarytas iš 23 kambarių, apima ~8 ha teritoriją.

Ekspozicija
-----------

Nacionaliniame antropologijos muziejuje saugoma gausiausia ir vertingiausia ikikolumbinių Meksikos kultūrų artefaktų kolekcija. Taip pat eksponuojami kitų senovinių kultūrų (Persijos, Graikijos, Kinijos, Egipto) radiniai.

Svarbiausi muziejaus eksponatai:

* Actekų „Saulės akmuo"
* Masyviosios olmekų galvų skulptūros
* Majų stelos, freskos
* Actekų, majų ir kt. kultūrų keramikos dirbiniai, dievų, totemų skulptūros ir tt.
* Mištekų nefritinės kaukolės
* Majų nefritinės kaukės
* Tenočtitlano maketas

* Actekų Saulės akmuoActekų Saulės akmuo
* Palenkės valdovo Pakalio pomirtinė kaukėPalenkės valdovo Pakalio pomirtinė kaukė
* Majų stela iš JaščilanoMajų stela iš Jaščilano
* Olmekų galvaOlmekų galva
* Tlaloko kaukė iš TeotihuakanoTlaloko kaukė iš Teotihuakano
* Mištekų keramikaMištekų keramika
| **Polystichum aculeatum**Apsauga: 1(E) – Prie išnykimo ribos |
| --- |
| Miškinis spyglainis (*Polystichum aculeatum* ) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Šertvūnai  *( Polypodiophyta)* |
| Klasė: | Šertvainiai  *( Polypodiopsida)* |
| Šeima: | Papartiniai  *( Dryopteridaceae)* |
| Gentis: | Spyglainis  *( Polystichum)* |
| Rūšis: | Miškinis spyglainis  *( Polystichum aculeatum)* |

 |

**Miškinis spyglainis** (*Polystichum aculeatum*) – papartinių (*Dryopteridaceae*) šeimos augalas. Daugiametis, sporinis, žolinis hemikriptofitas. Auga jūrinio klimato srityse. Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą, priskirtas kritiškai grėsmingos būklės kategorijai (CR).

Miškinio spyglainio sorai
Miškinio spyglainio sporofitas

Morfologija
-----------

Šakniastiebis 40–50 cm aukščio, padengtas rudais žvyneliais ir nunykusių lapkočių sumedėjusiomis dalimis. Pridėtinės šaknys 20–50 cm ilgio.

Augimo pradžioje lapai sraigiškai susisukę. Lapalakščiai vieną arba du kartus plunksniškai šakoti, tamsiai žali, odiški. Lapalakščio rachis (pagrindinė ašis) su gausiais gelsvais žvyneliais ir šviesiais plaukeliais. Lapkotis padengtas rudais žvyneliais. Manoma, kad senuose lapuose esančios medžiagos panaudojamos naujų lapų augimui.

Sporangės susitelkusios į sorus apatinėje lapų pusėje. Sporangių sienelė vienasluoksnė, su skiautere. Sorus dengia induzijos.

Gyvenimo ciklas
---------------

Vyksta dviejų kartų kaita: vyraujančio, diploidinio sporofito ir haploidinio gametofito (polaiškio). Sporofitas daugiametis, jo lapų apatinėje pusėje yra sporangės, kuriose formuojasi haploidinės izosporos. Sporifikuoja rugpjūčio–rugsėjo mėn. Iš sporų išdygsta mažas, redukuotas polaiškis. Ant polaiškio gali susiformuoti anteridžiai su spermatozoidais ir archegonės, kuriuose formuojasi kiaušialąstės. Gametofito vystymąsi įtakoja anteridiogenas, kuris nulemia ankstesnį anteridžių susiformavimą. Miškinio spyglainio gametofitas gali reaguoti ir į kitos rūšies (*P. setiferum*) anteridiogeną. Po apvaisinimo išauga naujas sporofitas. Apvaisinimui reikalingas vanduo.

Paplitimas
----------

Paplitęs Eurazijos apyvėsio klimato zonoje, Š. Afrikoje, aptinkamas kalnuose ir lygumose. Kalnuose auga ant uolų, nuobirynų. Lietuvoje rastas Jurbarko ir Druskininkų apylinkėse, spygliuočių miške.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5  Rašomavičius, V. (red.), 2021, Lietuvos raudonoji knyga. Gyvūnai, augalai, grybai Archyvuota kopija 2021-06-02 iš Wayback Machine projekto.. – Vilnius.
2. 1 2 3  J. R. Naujalis, E. Meškauskaitė, S. Juzėnas ir A. Meldžiukienė, *Botanikos praktikos darbai: archegoniniai ir žiediniai augalai,* Vilniaus universiteto leidykla 2009 m.
3. ↑  Landi M. Zoccola A. Bacaro G. Angiolini C. 2012. Phenology of *Dryopteris affinis* ssp. *affinis* and *Polystichum aculeatum*: modeling relationships to the climatic variables in a Mediterranean area. *Plant Species Biology,* 29(2), pp. 1-9.
4. ↑  Pangua E. Quintanilla L. G. Sancho A. Pajarón S. 2003. A Comparative Study of the Gametophytic Generation in the *Polystichum aculeatum* Group (Pteridophyta). *International Journal of Plant Sciences*, 164(2), pp. 267–288.
*Sas* – Berlič-Strutinskių herbas
**Jadvyga Strutinska-Ciechanoviecka-Manuzzi** (lenk. *Jadwiga ze Strutyńskich Ciechanowiecka-Manuzzi*; g. apie 1736 m. – m. 1778 m. rugsėjo 22 d. Gardine) – LDK bajorė, mecenatė.

Biografija
----------

Gimė žinomo LDK Tribunolo maršalkos, Šakių ir Seivų seniūno Juozapo Berlič-Strutinskio šeimoje. Motina – grafaitė Rožė Pliaterytė, sesuo Teresė (vėliau ištekėjusi už Pinsko kašteliono kunigaikščio Francišeko Druckio-Liubeckio). 

Jadvyga pasižymėjo išskirtiniu grožiu, jai pasipiršo Apso seniūnas Jonas Ciechanovieckis. Nors pastarasis buvo karštas Radvilų atstovų į ATR sostą šalininkas, o Strutinskiai priklausė priešingai stovyklai, 1754 m. jaunieji apsivedė. Santuoka nebuvo laiminga ir artėjo prie skyrybų. Netrukus tarp giminių įsiplieskė konfliktai, per kuriuos 1756 m. Breslaujoje žuvo Jadvygos svainis Ksaveras Ciechanovieckis, o 1761 m. Vilniuje – ir josios tėvas. Už pastarąją žmogžudystę sutuoktinis Jonas Ciechanovieckis su kitais dviem broliais 1764 m. buvo pripažinti netekę bajoriškos garbės ir nuteisti kalėti. Dar tais pačiais metais J. Ciechanovieckis mirė, sužeistas per susidūrimą su savo priešininkais Apse. 

Palikonių šeima neturėjo. Gražuolė našlė išvyko gyventi į Varšuvą ir ATR valdovo dvare patraukė paties karaliaus Stanislovo Poniatovskio dėmesį. Jie slapta susitikinėjo, po kiek laiko J.Ciechanovecka pasijuto nėsčia. Norint išvengti skandalo, 1773 m. ji buvo ištekinta už karaliaus bičiulio Mikalojaus Manuzzi, kuriam suteiktas šambeliono titulas ir pavesta valdyti Apso seniūniją. Po vestuvių jaunavedžiai gyveno atskirai, Jadvyga Manuzzi dienas leido Seivuose pas savo motiną Rožę Strutinskienę. Gimė sūnus, pavadintas biologinio tėvo vardu – Stanislovas.

Jaunoji moteris buvo žinoma mecenatė: Apso miestelyje jos lėšomis pastatyta medinė *Šv.Jono Krikštytojo* bažnyčia (sudegė 1886 m.). Kartu su motina ir seserimi paaukojo didžiules lėšas Seinų Šv.Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčios dar 1764 m. pradėtai pertvarkai: vietoje buvusios presbiterijos iškilo du aukšti bokštai su įspūdingu fasadu, padidintas vidinis tūris.

Jadvyga Manuzzi mirė nuo tuberkuliozės, būdama vos keturiasdešimt dvejų metų. Jos sūnų Stanislovą išaugino sutuoktinis grafas Mikalojus Manuzzi.

Išnašos
-------

1. ↑  Parafia Nawiedzenia Najświętszej Maryi Panny w Sejnach / Historia

Šaltiniai
---------

* Jadwiga Manuzzi zd. Strutyńska Archyvuota kopija 2017-04-30 iš Wayback Machine projekto.
* Ciechanowiecka, Jadwiga

Literatūra
----------

* Emanuel Rostworowski. *Manuzzi Jadwiga*. – PSB t. 19, Kraków: 1974, s. 502–504 (biograma)
* Marek Sadzewicz. *Jadwizka i jej zalotnicy*. – Warszawa: Wydawnictwo Ministerstwa Obrony Narodowej, 1961 (beletrizuota apysaka)
| *Re-Mission* |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | Realtime Associates, Inc. |
| Leidėjas | HopeLab |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | 2006 m. balandžio 3 d. |
|
| Žanras (-ai) | Trečio asmens šaudyklė, rimtas žaidimas |
| Režimas | Vieno žaidėjo |
|
| Reitingai | ESRB: T (Teen) |
| **Platforma** | Windows |
| Versija | {{{versija}}} |
| Variklis | {{{variklis}}} |
| Reikalavimai | 1,4 GHz CPU, 256 MB RAM, 100 MB laisvos vietos (tik DVD; 4 GB (CD)), Direct3D vaizdo plokštė w/64MB VRAM, DirectX 9.0c, DirectX palaikymas |
| Platinimas | CD (4) ar DVD (1) |
|
| Licencija | {{{licencija}}} |
| Pirmtakas | {{{pirmtakas}}} |
| Kitos dalys |  |
|  |

**Re-Mission** – kompiuterinis žaidimas, išleistas ne pelno siekiančios organizacijos „HopeLab" 2006 m. balandžio 3 d. Žaidimas yra ir pramoginio, ir mokomojo pobūdžio bei skirtas vėžiu sergantiems vaikams ir paaugliams. Mokslinis tyrimas su 375 pacientais parodė, kad žaidimas išties turi teigiamą poveikį jį žaidžiantiems žmonėms.

Žaidime žaidėjas valdo RX5-E („Roxxi") nanobotą, kuris įvedamas į žmogaus organizmą ir kovoja su tam tikromis vėžio rūšimis bei susijusiomis infekcijomis ląstelių lygmenyje. Žaidėjas taip pat turi stebėti paciento sveikatą bei pranešti apie simptomus gydytojui Dr. West. Visuose 20 žaidimo lygių galima susipažinti su įvairiais gydymo metodais, kaip jie veikia bei kodėl svarbu elgtis pagal tuos metodus.

„Re-Mission" galima įsigyti nemokamai vėžiu sergantiems jauniems žmonėms oficialiame žaidimo tinklalapyje.

Nuorodos
--------

* Oficiali žaidimo svetainė
* Oficiali „HopeLab" svetainė
| **Toru Takemitsu  武満 徹** |
| --- |
|  |
| Toru Takemitsu |
| Gimė | 1930 m. spalio 8 d.Tokijas, Japonija |
| Mirė | 1996 m. vasario 20 d. (65 metai)Tokijas, Japonija |
|  |
| Veikla | kompozitorius |
|  |
|  **Vikiteka** | Toru Takemitsu |

**Toru Takemicu** (1930 m. spalio 8 d. – 1996 m. vasario 20 d.) – japonų kompozitorius ir muzikologas. Pagarsėjo unikalaus skambesio kūriniais, kuriuose derino vakarietiškos ir rytietiškos muzikos tradicijas. Sukurė garso takelius 93 kino filmams, išleido 20 knygų apie muziką. Laikomas vienu geriausių Japonijos XX a. kompozitorių.

Biografija
----------

Gimė Tokijuje. Dalį vaikystės praleido tuo metu Japonijos valdomoje Mandžiūrijoje. Prasidėjus Antram pasauliniam karui tarnavo armijoje, kur pirmą kartą susidūrė su vakarietiška muzika (ji tuo metu Japonijoje buvo uždrausta). Po karo toliau ja domėjosi, pradėjo rašyti kompozicijas. Per savo gyvenimą neįgijo jokio formalaus muzikinio mokymo, išskyrus kelias privačias pamokas pas Yasuki Kiyose; daug studijavo savarankiškai.

Nuo 1951 m. priklausė Eksperimentinėms dirbtuvėms (*Jikken Kōbō*) – nusistovėjusias normas laužančių ir nuo tradicinių japoniškų menų atsiriboti siekiančių menininkų draugijai. Igoriui Stravinskiui 1958 m. lankantis Japonijoje, jam per klaidą buvo duota paklausyti Takemitsu kūrinio *Requiem* styginiams (sukurto 1957 m.) Sužavėtas Stravinskis vėliau susitiko su Takemitsu ir prisidėjo prie jo išpopuliarėjimo tarptautiniu mastu.

Per ateinančius dešimtmečius Takemitsu buvo kviečiamas į įvairius tarptautinius renginius, prisidėjo prie festivalių organizavimo, skaitė paskaitas tiek Japonijos, tiek užsienio šalių universitetuose. Visą gyvenimą aktyviai kūrė, kompozicijas skyrė tiek koncertų salių, tiek ir populiariosios muzikos ansambliams. Prisidėjo prie beveik 100 garso takelių sukūrimo.

Kūryba
------

Takemitsu stilių įtakojo vakarų populiarioji muzika, džiazas, kompozitoriai Claude Debussy, Olivier Messiaen, John Cage ir kiti. Takemitsu retai naudojo tradicinės japonų muzikos elementus, tačiau kai kuriuos kūrinius skyrė tradiciniams instrumentams. Nepaisant to, ne viename Takemitsu kūrinyje galima rasti japoniškos estetikos bruožų, kaip kad simetrijos vengimo, pirmenybės teikimo lėtiems pokyčiams, meditacijai, jautrumo metų laikams, aplinkos detalėms.

Kūriniai
--------

Žymesni Toru Takemitsu kūriniai:

* Requiem (1957)
* Tableau noir, narr, chbr orch (1958)
* Koralų sala (1959)
* Medžių muzika (1961)
* Žalia (1967)
* Žiema (1971)
* Gemeaux (1971–86)
* Ruduo (1973)
* Gitimalya (1974)
* Sapnų metas (1981)
* Link sapno ribos (1983)
* Nostalgija (1987)
* Vizijos (1990)

Šaltiniai
---------

1. ↑  A guide to Toru Takemitsu’s music, The Guardian, 2013-02-11
2. ↑  Alison Latham. *The Oxford Companion to Music*. Oxford University Press, 2011 (elektroninė Oxford Reference Online versija)

Nuorodos
--------

* Requiem (video)
| **Coprinus silvaticus** |
| --- |
| Miškinis mėšlagrybis (*Coprinus silvaticus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Pievagrybiniai  *( Agaricaceae)* |
| Gentis: | Mėšlagrybis  *( Coprinus)* |
| Rūšis: | Miškinis mėšlagrybis  *( Coprinus silvaticus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Miškinis mėšlagrybis** (*Coprinus silvaticus*) – pievagrybinių (*Agaricaceae*) šeimos, mėšlagrybių (*Coprinus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Lapuočių miškai, parkai, pakelės, sodybos.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Sporos didelės, karpotos.

Vaisiakūniai nedideli. Kepurėlė 3–5 cm skersmens, jauna – varpeliška, vėliau – kūgiškai varpeliška, gofruotai skiautėta, rusvai ruda, geltonai ruda, su žaižaruojančiomis skaidulėlėmis, pasenusi tampa rusvai pilka pakraščiai juosvi. Lakšteliai balsvi, seni – juodi. Kotas 3–8(10)×0,3–0,5 cm, balsvas, senas – rusvas. Trama plona, balta, rusva, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 10–15×6–10 μm, karpotos.

**Būdingi požymiai:** labai panašus į kelminį mėšlagrybį, tik auga kur kas mažesnėmis grupelėmis ar net pavieniui.

Auga vasarą, rudenį, ant papuvusios medienos, esančios žemėje ir dirvos paviršiuje. Retas, medienos saprotrofas. Mitybinė vertė nežinoma.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 223 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Miškinis mėšlagrybis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Jadvyga Tarlo** |
| --- |
|  |
| Tarlos |
| Herbas „Topor" |
| Herbas „Topor" |
|  |
| Mirė | 1629 m. |
| Tėvas | Mikalojus Tarlo |
| Motina | Jadvyga Stadnicka |
| Sutuoktinis (-ė) | Jurgis Mnišekas |

**Jadvyga Tarlo-Mnišek** (lenk. *Jadwiga Tarło-Mniszech*, tarp 1560 ir 1570–1629) – karaliaus sekretoriaus Mikalojaus Tarlos ir Jadvygos Stadnickos duktė. Priklausė žymiai Lenkijos bajorų Tarlų giminei, iškilusiai XV amžiaus pradžioje. Nuo 1582(?) iki 1613 metų Sandomiro vaivados, Lvovo, Samboro, Sokaklo, Sanoko seniūno, Radomo kašteliono Jurgio Mnišeko žmona.

Jos tėvais kaip kraitį Jurgiui Mnišekui padivanojo Bankovicą, Murovaną, stambias žemės valdas su Charkovo ir Samboro miestais, stambiais Dembovicos ir Potoko kaimais.

Jadvyga aktyviai dalyvavo Smutos įvykiuose ir ypatingai savo dukters, karūnuotos Maskvos carienės Marinos Mnišek likime. Po Lžedimitrijaus žūties priėmė pas save Samboro pilyje 1606metais Michailą Molčianovą, kur jis sutiko Ivaną Bolotnikovą. Taip pat ji išsiuntė savo sūnus Mikalojų ir Zigmantą į Romą, kur jie gavo audienciją pas popiežių Paulių V ir įtikinėjo jį tuo, kad stebuklingai išsigelbėjusio caro Dimitrijaus Ivanovičiaus ir Marinos Mnišek misija Maskvos valstybėje tęsiasi.

Šeima
-----

Santuokoje su Jurgiu Mnišeku turėjo 9 vaikus:

* Marina (1588–1614), karūnuota kaip Maskvos caraitė, apsišaukėlių Dimitrijaus I ir Dimitrijaus II žmona,
* Uršulė (m. 1622), Belzo ir Rusios vaivados, kunigaikščio Konstantino Konstantinovičiaus Višnioveckio (1564–1641), žmona nuo 1603 metų,
* Efrosinija, Jermolo Jordano žmona,
* Ana, Voinicos kašteliono Petro Šiškovskio žmona
* Stanislavas Bonifacijus (1580–1644), Sanoko, Lvovo, Samboro, Glininsko seniūnas,
* Mikalojus (1587–1613), Lukuvo seniūnas,
* Stefanas Janas (m. 1602), Sanoko seniūnas,
* Pranciškus (1590–1661), Sondecko kaštelionas, Sanoko ir Ščirecko seniūnas,
* Zigmantas (m. apie 1613).

Literatūra
----------

* В. Н. Козляков Марина Мнишек, в серии „Жизнь замечательных людей" (2005).

Nuorodos
--------
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Crotalus horridus** |
| --- |
| Miškinė barškuolė (Crotalus horridus)Miškinė barškuolė (*Crotalus horridus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Ropliai  *( Reptilia)* |
| Būrys: | Žvynaropliai  *( Squamata)* |
| Pobūris: | Gyvatės  *( Serpentes)* |
| Šeima: | Angys  *( Viperidae)* |
| Pošeimis: | Duobagalvės angys  *( Crotalinae)* |
| Gentis: | Barškuolės  *( Crotalus)* |
| Rūšis: | Miškinė barškuolė  *( Crotalus horridus)* |

 |
| Binomas |
| ***Crotalus horridus***Linnaeus, 1758 |
|  |

**Miškinė barškuolė** (*Crotalus horridus*) – barškuolių (*Crotalus*) genties gyvatė, priklausanti angių (*Viperidae*) šeimai, duobagalvių angių (*Crotalinae*) pošeimiui.

Aprašymas
---------

Kūnas iki 1,5-1,9 m ilgio, geltonai rudas, su juodomis ar tamsiai rudomis ryškiomis skersinėmis dėmėmis. Šonuose jos susilieja ir sudaro pusmėnulio formos dėmes. Dažnai jos būna atskirtos siaura šviesiai geltona juosta.

Paplitimas
----------

Paplitusi JAV rytinėje dalyje ir į pietus iki Meksikos įlankos. Gyvena uolingose vietose ir žemakalnėse, kur auga reti krūmynai ir pavieniai medžiai. Kartais pasitaiko pelkėtose žemumose, upių lankose, miško aikštelėse.

Mityba
------

Gaudo įvairius graužikus, taip pat paukščius, varliagyvius, kartais ėda paukščių kiaušinius. Pavasarį išlindusi iš savo žiemojimo vietos, poruojasi. Rugsėjo mėn. patelė atveda 5-17 jauniklių.

Miškinės barškuolės įkandimas pavojingas ir kartais mirtinas. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Miškinė barškuolė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Salos kraštovaizdis
**La Tortuga** (isp. *Isla La Tortuga*) – Venesuelai priklausanti negyvenama sala Karibų jūroje. Kartu su keliomis kitomis salomis, kaip kad *Tortuguillas* bei *Palaquines*, sudaro salyną. Sala yra elipsės formos, ištįsusi 12 km šiaurės–pietų bei 25 km rytų–vakarų kryptimis, plotas apie 156 km². Nutolusi 85 km į šiaurę nuo žemyninės šalies dalies (Mirandos valstija) ir 170 km į šiaurės rytus nuo sostinės Karakaso.

Istorija
--------

Salą 1499 m. atrado Alonsas de Ocheda. Antrosios kelionės metu, kurioje taip pat dalyvavo ir Amerigas Vespučis, sala pavadinta *La Tortuga* vardu, dėl gausiai saloje gyvenančių vėžlių. XVI a. antrojoje pusėje saloje dažnai lankydavosi olandų jūreiviai, kurie čia kasdavo druską. Kad apsaugotų druskos kasyklas nuo ispanų antpuolių, olandai saloje įrengė tvirtovę. Visgi 1631 m. ispanams įsiveržus į salą ir sugriovus tvirtovę jie buvo išvyti, o druskos klodai užtvindyti. Nuo tada sala tapo negyvenama, jos unikalus kraštovaizdis liko beveik nepaliestas, kas paskatino rengti turistines išvykas į šią salą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Hernández Caballero, Serafín. 1998: *Gran Enciclopedia de Venezuela*. Editorial Globe, C.A. Karakasas. 10 tomas. ISBN 980-6427-00-9 ISBN 980-6427-10-6

Koordinatės: 10°55′54″ š. pl. 65°18′29″ v. ilg.﻿ / ﻿10.93167°š. pl. 65.30806°r. ilg.﻿ / 10.93167; 65.30806
| **Nicole Hoevertsz** |
| --- |
|  |
| Nicole Hoevertsz (2018) |
| Visas vardas | Nicole L. M. Hoevertsz |
| Gimė | 1964 m. gegužės 30 d. (58 metai)Oranjestadas, Arubos vėliava Aruba |
|  |
| Veikla | Sportininkė |
| Sritis | Dailusis plaukimas |
| Organizacijos | Tarptautinis olimpinis komitetas |

**Nicole Hoevertsz** (g. 1964 m. gegužės 30 d.) – Arubos dailiojo plaukimo sportininkė, tarptautinio olimpinio komiteto narė.

Biografija
----------

### Sportas

1984 m. sportininkė atstovavo Nyderlandų Antilų nacionalinę komandą sinchroninio plaukimo 1984 m. vasaros olimpinėse žaidynėse varžybose. Individualių varžybų figūrų atrankos etape surinko 64,9 taškų ir užėmė paskutinę 50-ą vietą. Duetų varžybose, kartu su Esther Croes po techninės ir laisvųjų programų turėjo 141,884 taškų ir užėmė paskutinę 18-ą vietą.

Nuo 1991 m. eina Arubos plaukimo federacijos generalinės sekretorės pareigas. Viena iš Arubos sporto medicinos fondo įkūrėjų. Arubos olimpinio komiteto generalinė sekretorė (nuo 1998 m.). 

2006 m. Hoevertsz išrinkta į Tarptautinį olimpinį komitetą.

### Politika

1991 m. - 1994 m. Arubos užsienio reikalų departamento teisinė patarėja. 1994 m. - 1996 m. vyresnioji sekretorė Arubos ministrų taryboje. 1997 m. - 2001 m. Arubos premjero teisinė patarėja. Nuo 2002 m. vėl eina Arubos užsienio reikalų departamento teisinės patarėjos pareigas.

Nuorodos
--------

* Nicole Hoevertsz TOK svetainėje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Reaktyvioji varža** nusako grandinės elemento pasipriešinimą srovės pokyčiui, sukurtą elektrinių ar magnetinių laukų elemente. Šie laukai sukuria priešinimosi elektromagnetinius laukus, kurie yra proporcingi srovės kitimo greičiui (laiko išvestinei), arba jos kaupimui (laiko integralas). Vektorinėje analizėje reaktyvioji varža yra menamoji impedanso dalis. Ji žymima simboliu {\displaystyle \scriptstyle {X}}. Reaktyviosios varžos SI sistemos vienetas yra omas.
  

{\displaystyle {\tilde {Z}}=R+jX}
Reaktyvioji {\displaystyle \scriptstyle {X}} ir aktyvioji {\displaystyle \scriptstyle {R}} varža yra naudojamos impendanso skaičiavimui:

{\displaystyle |{\tilde {Z}}|={\sqrt {ZZ^{\*}}}={\sqrt {R^{2}+X^{2}}}}
Kaip matome impendanso modulis {\displaystyle \scriptstyle {|{\tilde {Z}}|}} ir fazė {\displaystyle \scriptstyle {\theta }} priklauso ir nuo aktyviosios ir nuo reaktyviosios varžos:

{\displaystyle |{\tilde {Z}}|={\sqrt {ZZ^{\*}}}={\sqrt {R^{2}+X^{2}}}}
{\displaystyle \theta =\arctan {X \over R}}
Impendanso modulis {\displaystyle \scriptstyle {|{\tilde {Z}}|}} nusako santykį tarp įtampos ir srovės amplitudžių, o fazė {\displaystyle \scriptstyle {\theta }} įtampos ir srovės fazių skirtumą.
| **Jadvyga Nalivaikienė** |
| --- |
| Gimė | 1897 m. birželio 25 d.Poškonys |
| Mirė | 1969 m. gegužės 12 d. (71 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | tautodailininkė tapytoja |

**Jadvyga Nalivaikienė** (g. 1897 m. birželio 25 d. Poškonys – 1969 m. gegužės 12 d. Vilnius) – Lietuvos tautodailininkė tapytoja.

Biografija
----------

1914–1957 m. gyveno Odesoje. Nuo 1932 m. pradėjo tapyti, intensyviausiai kūrė 7-ame dešimtmetyje. Nuo 1961 m. dalyvavo parodose, 1963 m. Vilniuje surengta individuali paroda.

Kūryba
------

Sukūrė sąlyginio, primityvistinio vaizdo kompozicijų miesto („Odesos uostas", 1917 m. „Trakai"), karo („Žiemos rūmai", „Čapajevo kulkosvaidis"), darbo („Kukurūzų ėmimas", „Obuolius skina"), švenčių („Derliaus šventė", „Joninės Vilniuje"), medžioklės („Meškos medžioklė"), padavimų („Velnias ir kalvis"), legendų („Lizdeika", „Legenda"), vizijų („Mėnulio fantazija"), alegorine („Taika mindo karą") tema. Nutapė peizažų („Namai miške", „Žiema"), portretų („Jaunavedžiai", „Vyšnios žydi"), autoportretų („Autoportretas", „Portretas su sūnumi", „Atminimas", „Mano šeima").

Kūriniams būdinga šventinė, lyrinė nuotaika, frontalumas, plokštuminis vaizdas, juostinė kompozicija, statiškos figūros, sodrus žalių, mėlynų, rudų ir geltonų spalvų koloritas, smulkus potėpis. Jos kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.

Literatūra
----------

* Sigitas Geda. Beveik užmiršti žmonės ir paveikslai. Šiaurės Atėnai, 2004-06-26 nr. 706

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nijolė Žilinskienė. *Jadvyga Nalivaikienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 19 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 27°7′58″ p. pl. 55°42′0″ v. ilg.﻿ / ﻿27.13278°š. pl. 55.70000°r. ilg.﻿ / 27.13278; 55.70000

Trinidado misijos liekanos
**La Santisima Trinidad de Parana** (isp. *La Santísima Trinidad de Paraná* – „Paranos Švč. Trejybė") – jėzuitų misijos komplekso griuvėsiai rytų Paragvajuje, Itapujos departamente, 28 km į šiaurės rytus nuo Enkarnasjono, Trinidado apygardoje, netoli Paranos upės kranto.

La Santisima Trinidad de Parana įkurta 1706 m. ir buvo viena iš daugelio jėzuitų misijų Paranos baseine. 1728 m. misijai priklausė apie 3000 indėnų gvaranių. Misijos bažnyčią suprojektavo italų kilmės architektas Chuanas Bautista Primolis. Pagrindiniai misijos pastatai išdėstyti aplink centrinę aikštę: bažnyčia, kapinės, daržai, kiemelis, ūkiniai pastatai, mokykla, toliau pakraščiuose buvo indėnų namai bei apžvalgos bokštas.

Išsiuntus jėzuitus iš kolonijų misija buvo apleista, tačiau išliko iki šių dienų. 1993 m. La Santisima Trinidad de Parana misija drauge su Chesus de Tavarangės misija įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą (vienintelis pasaulio paveldo objektas visame Paragvajuje).

|  |  |
| --- | --- |
| UNESCO vėliava | UNESCO pasaulio paveldasObjekto nr. 648  (anglų k.) • (prancūzų k.) |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Paragvajuje |
| --- |
|  |
| Materialusis | 
La Santisima Trinidad de Paranos ir Chesus de Tavarangės jėzuitų misijos (1993) | Paragvajaus vėliavaParagvajaus vėliava |
|  |
|  Nematerialusis | 
Tererės praktika ir tradicinės žinios gvaranių tradicinio gėrimo Pohã Ñana kultūroje (2020) |

 |
*Kitos reikšmės – Nida (reikšmės).*

| Nidalatv. *Nida* |
| --- |
| *Vieškelis Nidon* |
|  |
| 

NidaNida

56°05′36″ š. pl. 21°03′52″ r. ilg.﻿ / ﻿56.09333°š. pl. 21.06444°r. ilg.﻿ / 56.09333; 21.06444﻿ (Nida (Latvija))Koordinatės: 56°05′36″ š. pl. 21°03′52″ r. ilg.﻿ / ﻿56.09333°š. pl. 21.06444°r. ilg.﻿ / 56.09333; 21.06444﻿ (Nida (Latvija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Latvijos vėliava Latvija |
| **Istorinis regionas** | Kuržemė Kuržemė |
| **Savivaldybė** | Pietų Kuršo savivaldybė |
| **Valsčius** | Rucavos valsčius |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 8  |
|  |
|  **Vikiteka** | Nida |

**Nida** (latv. *Nida*) – kaimas Latvijoje, Pietų Kuršo savivaldybėje, 10 km į pietvakarius nuo Rucavos, 3 km nuo Lietuvos sienos (Būtingės), Rucavos valsčiuje, prie Baltijos jūros kranto. Nuo žemyno skiria didelės Nidos tyrelio pelkės. Nida tradiciškai vadinama tik centrinė kaimo dalis; šiaurinė yra Buožiai, pietinė – Brustai. Kaimas patenka į Papės regioninį parką. Išlikusios senos žvejų sodybos, kapinės.

Istorija
--------

Nida (*Nidaw*) šaltiniuose minima nuo 1561 m. Čia vėliau būta dvaro. XVIII a. buvo nedidelis žvejų uostas, kaimas priklausė Būtingės dvarui. 1919 m. atidaryta mokykla. Tarpukariu čia gyveno ~300 žmonių.

* Nidos kapinėsNidos kapinės
* Nidos paplūdimysNidos paplūdimys

Šaltiniai
---------

1. Vietvārdu datubāze
2. ↑  Vietvārdu datubāze
| **Jadvyga Godunavičienė** |
| --- |
| Gimė | 1932 m. spalio 7 d.Klaipėda |
| Mirė | 2019 m. lapkričio 29 d. (87 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistė, poetė |
|  |
| Alma mater | 1966 m. Vilniaus universitetas |

**Jadvyga Giedraitė-Godunavičienė** (1932 m. spalio 7 d. Klaipėdoje – 2019 m. lapkričio 29 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistė, poetė.

Biografija
----------

Klaipėdą užėmus hitlerinei Vokietijai, šeima persikėlė į Šventąją. 1939–1946 m. mokėsi Šventosios šešiametėje mokykloje, 1946–1949 m. Palangos gimnazijoje, kur buvo literatų būrelio narė. 1949 m. kartu su šeima ištremta į Krasnojarsko kraštą. 1949–1951 m. Tasiejevo rajone dirbo kolūkyje, 1951–1954 m. miškų chemijos ūkyje miško darbininke. 1954–1958 m. Tasiejevo rajono Troickojės vidurinės mokyklos būrelių vadovė. Kaip solistė dalyvavo meno saviveikloje. Į Lietuvą grįžo 1958 m.

1958–1960 m. mokėsi Palangos vakarinėje vidurinėje mokykloje. 1958–1964 m. dirbo buhaltere Palangos prekybos valdyboje. 1960–1966 m. Vilniaus valstybinio Vinco Kapsuko universiteto neakivaizdiniame skyriuje studijavo žurnalistikos specialybę. 1964–1965 m. Kretingos rajono laikraščio „Švyturys" redakcijos korektorė ir žurnalistė. Nuo 1965 m. gyveno Vilniuje, dirbo laikraščio „Vakarinės naujienos" redakcijos naujienų skyriuje, nuo 1967 m. šio laikraščio kultūros skyriaus darbuotoja. 1999–2007 m. Lietuvos nacionalinio muziejaus atstovė spaudai.

1988 m. dalyvavo kuriant Vilniaus politinių kalinių ir tremtinių bendriją, iki 1995 m. jos valdybos narė, nuo 2006 m. etikos komisijos narė.

Parašė daug reportažų, teatro spektaklių, knygų, dailės parodų anotacijų ir recenzijų, apybraižų apie kultūros žmones. Taip pat rašė apie Sibiro tremtį, žmones, kalėjusius lageriuose. 1994 m. „Vyturio" leidyklos išleistoje keleto autorių knygoje „Ešelonų sesės" išspausdintos Sibire rašyto dienoraščio ištraukos „Ar grįšim kada?".

Bibliografija
-------------

* Neišskrisk, baltas paukšti: eilėraščiai. – Vilnius: Petro ofsetas, 2002. – 95 p. – ISBN 9955-534-10-9
* Juodalksni, broli mano… : eilėraščiai. – Vilnius: Petro ofsetas, 2006. – 95 p. – ISBN 9955-668-43-1
* Vėjas į veidą… : iš atminties paraščių… – Vilnius: Kultūros studijos, 2017. – 104 p.: iliustr. – ISBN 978-609-95645-5-5

Įvertinimas
-----------

* 1981 m. LSSR nusipelniusi žurnalistė
* 2014 m. LŽS medalis „Už nuopelnus žurnalistikai"

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 152 psl.
2. ↑  „Atidengus atminties atodangas"… Žurnalistė, poetė Jadvyga Godunavičienė, 2012-05-03