recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Burgosasisp. *Burgos* |
| --- |
|              |
| *Švč. Mergelės katedra* |
|  |
| 

BurgosasBurgosas

42°21′00″ š. pl. 3°42′00″ v. ilg.﻿ / ﻿42.35000°š. pl. 3.70000°r. ilg.﻿ / 42.35000; 3.70000﻿ (Burgosas)Koordinatės: 42°21′00″ š. pl. 3°42′00″ v. ilg.﻿ / ﻿42.35000°š. pl. 3.70000°r. ilg.﻿ / 42.35000; 3.70000﻿ (Burgosas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Ispanijos vėliava Ispanija |
| **Regionas** | Kastilijos ir Leono regionas Kastilijos ir Leono regionas |
| **Provincija** | Burgoso provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 170 200  |
|  |
|  **Vikiteka** | Burgosas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Bùrgosas |

**Burgos** – miestas Kastilijoje ir Leone (šiaurės Ispanija), prie Arlansono upės. Provincijos centras. Senamiestis išsidėstęs vakariniame upės krante, naujamiestis rytiniame (šias dalis jungia keletas tiltų). Išvystyta vilnos, žemės ūkio, odos, konditerijos, popieriaus, chemijos pramonė.

Burgoso Švč. Mergelės katedra pastatyta 1221–1567 m. vėlyvosios gotikos stiliaus, pastatyta iš kalkakmenio, primena lotyniškąjį kryžių.

Istorija
--------

Įkurtas IX a. 1035–1560 m. buvo Kastilijos ir Leono karalystės sostinė (po to sostine tapo Madridas). Nuo 1074 m. vyskupijos, nuo 1574 m. arkivyskupijos būstinė. XV a. miestas buvo svarbus Kastilijos prekybos centras, vėliau jo svarba sumažėjo. Pilietinio karo metu 1936–1939 m. mieste buvo nacionalistinės F. Franko vyriausybės būstinė.

1994 m. mokslininkai prie Burgoso esančiuose kalnuose, *Gran Dolina* oloje aptiko kaulų fragmentus ir akmeninius įrankius, kurių amžius siekia 780 tūkst. metų. Tai seniausi Europoje aptikti hominidų pėdsakai.

Sportas
-------

* Real Burgos CF (futbolas)
* Burgos CF (1936) buvęs futbolo klubas
* „El Plantío" stadionas, kurio talpa 14 tūkst. žiūrovų
* „San Pablo" (krepšinis)
**Alė Kalvaitytė-Velbasienė, Elena Kalvaitytė-Morkūnienė** (1908 m. birželio 13 d. Pajevonys, Vilkaviškio valsčius – 2004 m. kovo 27 d. Sent Pitersbergas, Floridos valstija) – Lietuvos dainininkė (mecosopranas).

Biografija
----------

Brolis Brunonas Kalvaitis. 1934 m. baigė Kauno konservatoriją, dainuoti mokėsi pas V. Grigaitienę ir O. Marini. 1934–1944 m. Valstybės teatro operos solistė. 1935 m. stažavo Milane. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, koncertavo. 1948–1949 m. su solistų grupe gastroliavo Didžiojoje Britanijoje. Nuo 1949 m. gyveno JAV, koncertavo lietuvių kolonijose. 1960 m. Čikagos lietuvių operoje sukūrė Azučenos vaidmenį.

Vaidmenys
---------

* Azučena, Emilija – Džiuzepė Verdis. Trubadūras, Otelas
* Karmen – Žoržas Bizė. Karmen
* Olga – Piotras Čaikovskis Pikų dama
* Suzuki – Džakomas Pučinis. Madam Baterflai
* Zybelis – Šarlis Guno. Faustas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vaclovas Juodpusis. *Alė Kalvaitytė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 237 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Beledveinė*Beletweeyne* |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

BeledveinėBeledveinė

4°44′0″ š. pl. 45°12′0″ r. ilg.﻿ / ﻿4.73333°š. pl. 45.20000°r. ilg.﻿ / 4.73333; 45.20000﻿ (Beledveinė)Koordinatės: 4°44′0″ š. pl. 45°12′0″ r. ilg.﻿ / ﻿4.73333°š. pl. 45.20000°r. ilg.﻿ / 4.73333; 45.20000﻿ (Beledveinė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Somalio vėliava Somalis |
| **Regionas** | Hirano regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2013) | 94 100  |
| **Plotas** | 24 km² |
| **Tankumas** (2013) | 3 921 žm./km² |
| **Altitudė** | 183 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Beledveinė |

**Beledveinė** (som. *Beletweeyne*, arab. بلد وين = *Baladwayn*) – miestas vidurio vakarų Somalyje, 332 km į šiaurę nuo Mogadišo, prie Šebelės upės, netoli Etiopijos sienos. Hirano krašto administracinis centras. Yra oro uostas, plentai į Mogadišą, Godę, Galkajų, Chudurą.

Istorija
--------

1909 m. Dervišų valstybė čia įkūrė savo tvirtovę. Maždaug nuo 1970 m. Beledveinė buvo pagrindinė Vakarų Somalio išvadavimo fronto, siekusio Ogadeno prijungimo prie Somalio, būstinė. Prasidėjus Somalio pilietiniam karui Beledveinė atsidūrė įvykių sūkuryje. XXI a. pr. čia įvyko keletas didelių mūšių tarp Etiopijos ir Somalio pajėgų iš vienos pusės ir islamistų (al Šabab ir kt.) iš kitos.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Burenas – milžiniškas kalkakmenio laukas
**Burenas** (*air*. *An Bhoireann* – didžioji uola) – unikalus karstinis kraštovaizdis Klario grafystės šiaurės vakaruose (Airija). Tai 300 km² karbono kalkakmenio laukas apsuptas Balyvogano (air. *Baile Uí Bheachain*), Kinvaros (air. *Cinn Mhara*), Gorto (air. *Cort Inse Guare*), Korofino (air. *Cora Finne*), Kilfenoros (air. *Cill Fionnabharch*), Lisdonvarnos (air. *Lios Dúin Bhearna*) kaimų ir Juodojo iškyšulio švyturio. Burene yra vandens, kuris teka griovomis tarp klinčių blokų. Griovos gali būti iki kelių šimtų metrų ilgio. Beveik visiškai nėra dirvožemio, todėl augmenija Burene yra itin skurdi. Medžių išvis nėra, išskyrus kelis, pasodintus žmonių, siekiant apsaugoti ūkininkų namus.

Burenas susidarė erozijos būdu, vandeniui graužiant kalkakmenio klodus. Vandens suformuotose griovose kaupiasi dirvožemio dalelės ir ten gali užsimegzti augalijos bei smulkios gyvūnijos gyvybė.

Burenas yra labai trapus. Jį žaloja sunkiasvorė žemės ūkio įranga, nuo chemikalų pakitusi vandens sudėtis, taip pat ir turistai.

Vietovė garsėja retomis alpinėmis gėlėmis, įspūdingomis olomis, duburiais ir ežerais.

Bureno sritis yra kandidatė į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

| Belenas*Belém* |
| --- |
|              |
| *Beleno katedra* |
|  |
| 

BelenasBelenas

1°27′0″ p. pl. 48°30′0″ v. ilg.﻿ / ﻿1.45000°š. pl. 48.50000°r. ilg.﻿ / 1.45000; 48.50000﻿ (Belenas)Koordinatės: 1°27′0″ p. pl. 48°30′0″ v. ilg.﻿ / ﻿1.45000°š. pl. 48.50000°r. ilg.﻿ / 1.45000; 48.50000﻿ (Belenas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Šiaurė |
| **Valstija** | Para (valstija) Para (valstija) |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 1 493 530  |
| **Altitudė** | 10 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Belenas |

**Belenas** (port. *Belém* arba *Belém do Pará*) – miestas Brazilijos šiaurėje, Paros valstijos sostinė. 1,41 mln. gyventojų (2005). Yra *Val de Cães* tarptautinis oro uostas. Išvystyta maisto, medžio apdirbimo pramonė, yra universitetas, *Santo Alejandre* vienuolynas (XVIII a.).

Tai vienas iš didžiausių Brazilijos miestų Amazonės regione; Amazonės žiotys yra į šiaurę nuo miesto. Mieste auga daug mangų (todėl jis kartais vadinamas *Cidade das mangueiras* – mangų miestu).

Savivaldybės plotas – 1059 km², gyventojų skaičius – 1 506 420 (2021 m.).

Istorija
--------

Miestą 1616 m. sausio 12 d. įkūrė portugalų kapitonas *Francisco Caldeiras de Castelo Branco*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  BRAZIL: Pará, *citypopulation.de*
| Svirkalnis |
| --- |
| **Ilgis** | 18 km |
| **Baseino plotas** | 50 km² |
| **Ištakos** | Pakruojo rajonas |
| **Žiotys** | Yslykis |
| **Šalys** | Lietuva, Latvija |

**Svirkalnis** (latv. *Svirkale*) – upė Lietuvoje (Pakruojo rajonas) ir Latvijoje. Yslykio kairysis intakas. Ilgis 28 km (Lietuvoje 17 km), baseino plotas 50 km². Prasideda Judiškių apylinkėse, 8 km į šiaurę nuo Linkuvos. Teka į šiaurę. Įteka į Yslykį 20 km nuo jo žiočių, 6 km į vakarus nuo Bauskės.

Etimologija
-----------

Upėvardis (dar žinomas kaip *Cvirkalis, Švirkalis, Švirkale*) yra neaiškios kilmės. Šaknis *svir-* siejama su žodžiais *švirksėti*, latv. *svirkstēt* („čiurkšėti"), *svirkti*, latv. *svirkt* („spragėti, tekėti, birti"), *švirkšti* („smarkiai veržtis, purkšti").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Svirkalnis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 324
| Midvėjaus mūšis |
| --- |
| Priklauso: Antrasis pasaulinis karas Ramiajame vandenyne |
| Amerikiečių pikiruojamieji bombonešiai „Douglas SBD-3 Dauntless" ruošiasi trečią kartą atakuoti degantį japonų kreiserį „Mikuma" (1942 m. birželio 6 d.) |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1942 m. birželio 4–7 d. |
| Vieta | Midvėjaus atolas |
| Rezultatas | JAV pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
| Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava JAV | Japonijos imperijos vėliava Japonija |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| 
* Jungtinės Amerikos Valstijos Chester W. Nimitz
* Jungtinės Amerikos Valstijos Frank Jack Fletcher
* Jungtinės Amerikos Valstijos Raymond A. Spruance

 | 
* Japonijos imperija Isoroku Yamamoto
* Japonijos imperija Nobutake Kondō
* Japonijos imperija Chūichi Nagumo
* Japonijos imperija Tamon Yamaguchi †

 |
| Pajėgos |
| 3 sunkieji lėktuvnešiai7 sunkieji kreiseriai1 lengvasis kreiseris15 eskadrinių minininkų360 lėktuvų16 povandeninių laivų | 4 sunkieji lėktuvnešiai2 sunkieji kreiseriai1 lengvasis kreiseris12 eskadrinių minininkų248 lėktuvai13 povandeninių laivų |
| Nuostoliai |
| 1 sunkusis lėktuvnešis1 eskadrinis minininkas150 lėktuvų | 4 sunkieji lėktuvnešiai1 sunkusis kreiseris248 lėktuvai |

Memorialas Midvėjuje
**Midvėjaus mūšis** (angl. *Battle of Midway*) − stambus Japonijos ir Jungtinių Amerikos Valstijų karo laivynų mūšis per Antrąjį pasaulinį karą Ramiajame vandenyne. Mūšis vyko 1942 m. birželio 4–7 d. prie Midvėjaus atolo.

Midvėjaus mūšis vyko 1942 m. birželio 4−7 d. tarp Japonijos ir JAV (po 6 mėn. kai Japonija užpuolė Perl Harborą). Mūšyje svarbiausią vaidmenį suvaidino aviacija. Japonija, nepaisydama nesėkmės mūšyje Koralų jūroje (1942 m. gegužės mėn.), siekė užimti Midvėjaus salą ir karines bazes Aleutų salose. Japonijos admirolas Isoroku Yamamoto prie Midvėjaus pasiuntė didesnę Japonijos laivyno dalį, tarp jų 4 sunkiuosius (Akagi, Kaga, Sōryū, Hiryū) ir 3 lengvuosius lėktuvnešius, apie 5 000 karių, JAV − 3 sunkiuosius lėktuvnešius (Yorktown, Enterprise, Hornet) bei aviaciją iš Midvėjaus ir Havajų karinių bazių. Mūšiui vadovavo admirolas F. Fletčeris. Japonija neteko 4 geriausių sunkiųjų lėktuvnešių, 1 sunkiojo kreiserio, 3 500 karių, JAV − 1 sunkiojo lėktuvnešio ir eskadrinio minininko. Prie Midvėjaus JAV pilotai subombardavo geriausius japonų karo laivus. Žuvo per 4 000 elitinių Japonijos karių. Amerikos karinės pajėgos atkeršijo už Perl Harboro ataką, o vėliau aktyviai dalyvavo sprendžiant konfliktus Europoje.

Midvėjaus mūšis lėmė JAV ir Japonijos karinės kampanijos baigtį − sustabdytas Japonijos puolimas ir pasiektas santykinis karinis paritetas Ramiajame vandenyne.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Midvėjaus mūšis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Midvėjaus mūšio chronologija (1 d.) (anglų k.)
* Midvėjaus mūšio chronologija (2 d.) Archyvuota kopija 2014-10-02 iš Wayback Machine projekto. (anglų k.)
Koordinatės: 55°26′20″š. pl. 23°02′55″r. ilg.﻿ / ﻿55.438837°š. pl. 23.048641°r. ilg.﻿ / 55.438837; 23.048641


|  Alėjų Švč. Trejybės bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Raseinių |
| **Savivaldybė** | Raseinių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Alėjai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1939 m. |

 *Kitos reikšmės – Švč. Trejybės bažnyčia.*
**Alėjų Švč. Trejybės bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Alėjų kaime, šalia  **3503**  Paraseinys–Alėjai–Lioliai–Kelmė  kelio, prie Alėjos ir jos dešiniojo intako Kūdlankio santakos. Neogotikinė, turi istoristinių elementų.

Istorija
--------

Alėjų palivarkas 1642 m. atiteko Raseinių dominikonams (1842 m. buvo suvalstybintas). 1716 m. pastatyta mūrinė koplyčia. Ji 1802 m. gerokai remontuota. Pamaldos laikytos 3 kartus per metus: balandžio 23 d. gegužės 21 d. ir lapkričio 1 d.

Parapija pradėta organizuoti 1928 m. Filialistu paskirtas kunigas Antanas Šufinskis. Filialistas kunigas Vincas Rudzinskas 1935 m. nugriovė koplyčią ir 1939 m. pastatė medinę bažnyčią bei kleboniją. Kunigas K. Rajunčius 1949 m. bažnyčią suremontavo (apdengė skarda, išdažė vidų).

Architektūra
------------

Bažnyčia neogotikinė (turi istoristinių elementų), kryžminio plano, su 3 fasado bokštais ir bokšteliu virš presbiterijos. Vidus 3 navų, atskirtų kolonomis. Vidurinę navą dengia skliautai. Šventoriuje yra kapinės.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Alėjų Švč. Trejybės bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Apie Alėjų Švč. Trejybės parapiją
Armorial Bellenville. Prancūzijos Nacionalinėje bibliotekoje saugomas herbyno originalas

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Belenvilio herbynas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Belenvilio herbynas** (pranc. *L'armorial Bellenville*) – viduramžiais sudarytas universalaus tipo herbynas. Žinomas nuo XIV amžiaus. Šio herbyno kitas pavadinimas pranc. *Armorial Beaulaincourt*.

Belenvilio herbynas datuotas 1364–1386 metais.

Istorija
--------

XIV amžiuje, esant aktyviai Europos herbų kodifikacijai, tokiose šalyse kaip Prancūzija, daugiausia Šiaurinėje jos dalyje, Anglija, būsimos Belgijos teritorija, vokiečių žemėse buvo sudaryti tokie žinomi herbynai, kaip Gelreso (pranc. *amorial de Gelre*), Ciuricho (pranc. *Zürich Armorial*), tarp jų ir Belenvilio. 

Šie herbynai – aukšto profesionalaus lygmens dokumentai, taip pat jie traktuojami ne tik kaip heraldikos šedevrai, bet ir kaip savotiški dailės kūriniai. 

Belenvilio herbynas buvo kuriamas apie dešimtmetį nežinomo heroldo ar keleto jų. Yra nuomonių, jog Belenvilio herbyno autorius – Claes Heinen. 

Herbynas liko nebaigtas.

Herbyno struktūra
-----------------

Šį herbyną sudaro ant 75 pergamento lapų nutapyti herbai. Pagal knygos dydį, herbynas nedidelis (240 x 155 mm). Jis susideda iš dviejų dalių. Herbyne pavaizduoti 1738 Europos kilmingųjų šeimų herbai. 478 herbuose pavaizduotas šalmas.

Herbynas apėmė herbus iš 17 tuometinių Europos valstybių. 

Pirmą herbyno dalį sudaro bendrieji Europos kilmingų giminių (lot. *Nobile*) herbai (t. y. iš viso 1333 herbai), suskirstyti pagal provincijas (pranc. *marches d’armes*), atsižvelgiant į XIV a. heraldikos tradicijas.

Tai klasikinis herbyno variantas, nežiūrint to, jog šiame herbyne vyravo Nyderlandų ir Reino Vokietijos žemių herbai. 

Antroji šio herbyno dalis susideda iš 405 herbų. Ji skirta herbams, kuriuos turėjo įvairūs kilmingieji, neretai susiję su XIV amžiaus kariniais žygiais.

Galerija
--------

* lapas 49
* lapas 50
* lapas 60
* lapas 67
* lapas 67 (kita pusė)
* lapas 68
* lapas 72

Literatūra
----------

* L'armorial Bellenville, publ. par Michel Pastoureau et Michel Popoff ; avec la collab. de Christophe Vellet, Lathuile : Éd. du Gui, 2004.
* Léon Jéquier, « l'armorial Bellenville », dans Les cahiers d'héraldique, tome V, Paris, le Léopard d'or, 1983.

Nuorodos
--------

* Prancūzijos Nacionalinės bibliotekos resursai elektroniniame formate. Belenvilio herbynas.
**Gaoh**, **Ga-oh** arba **Gǎ-oh** – vėjo dvasia ir milžinas irokėzų, huronų ir senekų mitologijoje.

Gaoh įgyjąs vienišo senio pavidalą. Pavaldus Didžiajai Dvasiai, o irokėzų mitologijoje – dievui Adekagagvaa. Gali būti susijęs su Ga-Gaah – šventuoju varnu.

Nors Gaoh laikytas daugiausia palankia dvasia, tikėta, jog galįs būti ir neramus, šėlstantis (taip atsirandančios audros). Gaoh kai kuriuose mituose apibūdinamas kaip žmogėdra, galintis su šaknimis išrauti medžius ir besišvaistantis akmenimis. Pasak vienų mitų, Gaoh gyvenąs danguje esančiame name, pasak kitų – kalnų oloje, pramintoje „Vėjų namais". Iš savo buveinės Gaoh valdo metų laikus bei keturių krypčių vėjus: Ya-o-gah, šiaurės vėją lokį, Da-jo-ji, vakarų vėją panterą, O-yan-do-ne, rytų vėją briedį, ir Ne-o-gah, pietų vėją elniuką. Kai kada mituose vėjai įvardijami Gaoh namų sargais, o kitose mitų atmainose pasakojama, kad vėjai užrakinti Gaoh namuose ir paleidžiami, kuomet Gaoh gauna nurodymą iš Didžiosios Dvasios. Anot senekų mito varianto, Gaoh yra prikaustytas prie uolos, jam pamėginus išsilaisvinti, ima pūsti vėjai. Kai Gaoh pavargęs ilsisi, vėjai nurimsta.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Anna Cummings Johnson; Mrs. Anna C. Johnson Miller (1855). *The Iroquois; Or, The Bright Side of Indian Character*. D. Appleton. pp. 131–133.
2. 1 2 3 4  Charles Russell Coulter; Patricia Turner (2013). *Encyclopedia of Ancient Deities*. Routledge. ISBN 978-1-135-96397-2.
3. 1 2 3 4  Tamra Andrews (2000). *Dictionary of Nature Myths: Legends of the Earth, Sea, and Sky*. Oxford University Press. p. 79. ISBN 978-0-19-513677-7.
4. ↑  Harriet Maxwell Converse; Arthur Caswell Parker (1908). *Myths and Legends of the New York State Iroquois*. University of the State of New York. pp. 38–39.
5. ↑  Charles Godfrey Leland (1884). *The Algonquin Legends of New England: Or, Myths and Folk Lore of the Micmac, Passamaquoddy, and Penobscot Tribes*. S. Low, Marston, Searle & Rivington. p. 204.
| **Gomphidius roseus** |
| --- |
| Rožiaspalvė geltonpėdė (*Gomphidius roseus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Baravykiečiai  *( Boletales)* |
| Šeima: | Geltonpėdiniai  *( Gomphidiaceae)* |
| Gentis: | Geltonpėdė  *( Gomphidius)* |
| Rūšis: | Rožiaspalvė geltonpėdė  *( Gomphidius roseus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Rožiaspalvė geltonpėdė** (lot. *Gomphidius roseus*) – geltonpėdinių (*Gomphidiaceae*) šeimos, geltonpėdžių (*Gomphidius*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Pušynai, ypač sausuose, gūbriuotuose jų pakraščiuose.

* **Augimo laikas**

Ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kepurėlė ir kotas švelnios rožinės spalvos, lakšteliai pilki.

Vaisiakūniai smulkesni negu gličiosios geltonpėdės ir visai negleivėti. Kepurėlė 3–5 cm skersmens, sausa, rausva, rožinio atspalvio. Lakšteliai pilki, pilkai rudi, stori, reti. Kotas iki 4 cm ilgio ir 1–1,5 cm storio, kepurėlės spalvos, ties pamatu gelsvas. Trama balta, švelnaus skonio. Sporos 15–21×5–7 μm.

**Būdingi požymiai:** auga pušynuose, ypač senesniuose ir retesniuose, vaisiakūniai negleivėti.

Dygsta pavieniui, rečiau po kelis vaisiakūnius. Valgoma, malonaus skonio, išvirta nejuoduoja. Nedažna.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 83 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rožiaspalvė geltonpėdė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Pagramančio herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2010-12-07* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Pagramančio herbas** – Pagramančio miestelio heraldinis atributas.

Aprašas
-------

Žaliame skydo lauke penki auksiniai ietigaliai su smaigaliais į viršų, išdėstyti dviem eilėmis (apatinėje trys, viršutinėje du). Jie taip pat sietini su Pagramančio apylinkėse veikusiais 1863 m. sukilėliais. Herbe gamtos turtus simbolizuoja žalia skydo spalva. Žalia papėdė nuo pagrindinio lauko atskirta trimis sidabrinėmis banguotomis juostelėmis. Sidabras rodo vandenį, o trys banguotos juostelės - tris Pagramančio apylinkių upes ir kartu legendinę gražuolę Gramančią.

Istorija
--------

Herbą patvirtino 2010 m. gruodžio 7 d. Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-548. Herbo dailininkas – Arvydas Každailis.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  
Almonaitis, Vytenis; Almonaitienė, Junona. *Pietų Karšuva* (Antra ed.). Keliautojo žinynas. ISBN 978-609-8063-13-4.
2. ↑  „Dėl Pagramančio herbo tvirtinimo". *Lietuvos Respublikos Seimo kanceliarija*. Nuoroda tikrinta 2021-09-01.
| Kilmingųjų titulai |
| --- |
| Šis straipsnis yra serijos**Kilmingųjų titulai** dalis

---

 |
| 
Monarchai
* Imperatorius | Kaizeris
Caras 
Karalius | Konungas 
Didysis kunigaikštis

 |
| 
Tituluoti kilmingieji
* Kunigaikštis | Princas | Hercogas | Jarlas 
Markgrafas | Markizas
Landgrafas
Grafas | Erlas
Vikontas
Baronas | Freiheras
Baronetas

 |
| 
Neapibrėžtos padėties
* Burggrafas | Bojarinas  Šatelenas | Edleris |

 |
| Ž • A • R |

**Burggrafas** (vok. *Burggraf*) – vidurinių amžių pilies ar įtvirtinto miesto valdytojas, turintis grafo titulą, vienur atitinkąs kaštelioną ar šateleną, kitur – vikontą. Burggrafą skirdavo (dažnai kartu su domenu) imperatorius arba vyskupas paprastai iš ministerialų. Burggrafas vykdydavo administracines, karines ir teismo funkcijas.

Pavadinimas kilęs iš vokiečių kalbos. Viduramžių lotynų kalba jis buvo vadinamas *burcgravius* ar *burgicomes*.

Pradžioje burggrafas atitiko kaštelioną ar šateleną kaip pilies ir/ar miesto valdytoją ar savininką (vok. *Burg* 'pilis; įtvirtintas miestas').

Vokietijoje šis titulas įgijo papildomą atspalvį. Šventosios Romos Imperijos žemėse burggrafo pareigos XIII a. pabaigoje tapo sinekūra, ir burggrafo titulą turėjo daug reichsfiurstų, todėl šis titulas įgijo aukštesnį statusą, negu paprastas kaštelionas.

Burggrafo titulas buvo naudojamas kaip papildomas kai kurių Vokietijos kunigaikščių ir Prūsijos karaliaus titulas. Prūsijos karaliaus protėviai virš 200 m. buvo Niurnbergo burggrafai, todėl į Prūsijos karaliaus titulavimą įėjo ir Niurnbergo burggrafo titulas.

Nyderlanduose burgrafo (ol. *burgraaf*) titulas tapo vikonto titulo analogu. Nuo XIII a. pamažu prarado reikšmę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Burggrafas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
**Ganos ryšiai ir komunikacijos:**

* **Telefonija:**
	+ fiksuoto ryšio: 256 653 (2016 m.)
	+ mobilaus ryšio: 5,9 mln. (2007 m.)

Šalies kodas – **233**

* **Radijas:**
	+ Radijo stotys: AM – 0, FM – 137 ir 2 trumpųjų bangų (2007 m.)
	+ Radijo vartotojai: 12,8 mln. (2007 m.)

* **Televizija:**
	+ Televizijos kanalai: 34 (2016 m.)
	+ Televizijos vartotojai: 1,7 (1997 m.)

* **Internetas:**
	+ Interneto tiekėjai: 29 (2007 m.)
	+ Interneto vartotojai: 10,1 mln. (2017 m.)
	+ Internetinis kodas: .gh

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2020-09-29 iš Wayback Machine projekto.

v • a • r **Afrikos šalių ryšiai** 

Alžyras · Angola · Beninas · Bisau Gvinėja · Botsvana · Burkina Fasas · Burundis · CAR · Čadas · Dramblio Kaulo Krantas · Džibutis · Egiptas · Eritrėja · Etiopija · Gabonas · Gambija · Gana · Gvinėja · Kamerūnas · Kenija · Komorai · Kongas · Kongo DR · Lesotas · Liberija · Libija · Madagaskaras · Malavis · Malis · Marokas · Mauricijus · Mauritanija · Mozambikas · Namibija · Nigerija · Nigeris · Pietų Afrika · Pusiaujo Gvinėja · Ruanda · San Tomė ir Prinsipė · Seišeliai · Senegalas · Siera Leonė · Somalis · Sudanas · Svazilandas · Tanzanija · Togas · Tunisas · Uganda · Vakarų Sachara · Zambija · Zimbabvė · Žaliasis Kyšulys  
  
Britų Teritorijos Indijos vandenyne · Majotas · Reunjonas · Šv. Elena
| **Sturnus roseus** |
| --- |
| Rožinis varnėnas (*Sturnus roseus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Varnėniniai  *( Sturnidae)* |
| Gentis: | Tikrieji varnėnai  *( Sturnus)* |
| Rūšis: | Rožinis varnėnas  *( Sturnus roseus)* |

 |
| Binomas |
| ***Sturnus roseus***Linnaeus, 1758 |

 *Sturnus roseus* 
**Rožinis varnėnas** (*Sturnus roseus*) – varnėninių (*Sturnidae*) šeimos paukštis.

Paplitimas
----------

Eurazijoje paplitęs nuo Vengrijos iki Altajaus ir Pamyro. Šiaurinė arealo riba eina Volgos vidurupiu, šiaurės Kazachstanu, pietuose siekia iki Mažosios Azijos, Afganistano, Viduržemio jūros. Žiemoja paplitimo areale, taip pat pietų Azijoje.

Lietuvoje labai retas. Užklydę rožiniai varnėnai buvo stebimi Neringoje, Ventės rage.

Išvaizda
--------

Rožinis varnėnas tokio dydžio kaip ir paprastasis varnėnas. Galva, kuodas, pagurklis, sparnų kraštai, uodega ir pauodegys juodi. Nugara, krūtinė, pilvas rausvi. Kojos gelsvai rausvos. Sveria: patinas – 80 g, patelė 65-69 g.

Elgsena
-------

Gyvena atviruose landšaftuose – pievose, stepėse, pusdykumėse, kalnuose, netoli gėlų vandens telkinių. Dažnai skraidžioja gausiais būriais. Žeme vaikšto dideliais žingsniais, vikrus. Peri gausiomis kolonijomis. Lizdą iš žolių stiebų suka uolų plyšiuose, griuvėsiuose, akmenų krūvose. Gegužės pabaigoje deda 4-6 šviesiai melsvus kiaušinius. Peri 15 dienų. Per metus veda vieną vadą.

Mityba
------

Maisto ieško laukuose, soduose, vynuogynuose. Lesa vabzdžius, moliuskus, vėžiagyvius. Vasaros pabaigoje lesa uogas, sėklas. Nors rožinis varnėnas yra svarbus kenkėjų (ypač skėrių) naikintojas, tačiau taip pat nusiaubia ir vynuogynus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Lietuvos fauna": Paukščiai 2. Vilnius, „Mokslas", 1991 m.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rožinis varnėnas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Truapranc. *Troyes* |
| --- |
|        |
|  |
|  |
| 

TruaTrua

48°18′0″ š. pl. 4°05′0″ r. ilg.﻿ / ﻿48.30000°š. pl. 4.08333°r. ilg.﻿ / 48.30000; 4.08333﻿ (Trua)Koordinatės: 48°18′0″ š. pl. 4°05′0″ r. ilg.﻿ / ﻿48.30000°š. pl. 4.08333°r. ilg.﻿ / 48.30000; 4.08333﻿ (Trua) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| **Regionas** | Šampanė-Ardėnai |
| **Departamentas** | Obas (departamentas) |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 63 044  |
| **Plotas** | 13,2 km² |
| **Tankumas** (2006) | 4 776 žm./km² |
| **Altitudė** | 103−118 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Trua |
|  |
| **Kirčiavimas** | Truà |

**Trua** – miestas Šampanėje-Ardėnuose (šiaurės Prancūzija), prie Senos upės; Obo departamento centras. Yra geležinkelio stotis. Stovi Šv. Petro ir Povilo katedra (nuo 1549 m.), išlikusi rotušė, Aleksandro aikštė. Išvystyta avalynės pramonė.

Istorija
--------

Trua buvo keltų genties trikasų (*Tricassii* arba *Tricasses*), Romos imperijoje vadintas *Augustobona Tricassium*. Miestas buvo daugelio kelių susikirtimo taškas – svarbiausi keliai vedė į šiaurę iki Reimso ir į pietus iki Milano, taip pat svarbūs keliai buvo į Puatjė ir Orleaną. IV a. miestas tapo vyskupystės centru. 451 m. į vakarus nuo Trua vyko Katalaunijos mūšis tarp Atilos ir Aecijaus.

Sportas
-------

* ES Troyes Aube Champagne (futbolas)

Nuorodos
--------

1. ↑  *Princeton Encyclopedia of Classical Sites*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Galvijų ganykla
**Ganykla**, pašarų naudmena – žole apaugęs žemės plotas, kuriame ganomi gyvuliai. Ganyklos teikia pigiausią ir labai vertingą žaliąjį pašarą.

Pagal ganymo laiką būna vasaros, žiemos ir sezoninės ganyklos.

* *vasaros ganyklose* pradedama ganyti, kai žolė užauga iki 8-10 cm aukščio, ir baigiama prieš 3-4 savaites iki žolių vegetacijos pabaigos. Lietuvoje yra tik vasaros ganyklos.
* *žiemos ganyklos* būna pusdykumių, dykumų, kalnų zonose. Jose gyvuliai (dažniausiai avys) ganomi žiemą.
* *sezoninės ganyklos* yra natūralios ir sėtinės pašarinės naudmenos, naudojamos tam tikrą ganiavos laiko dalį. Nejuodžemio zonoje sezoniniam ganymui naudojami daugiamečių žolių atolai, vienmečių žolių ir tarpinių augalų pasėliai.

Kad didėtų ganyklų derlingumas, daugėtų gerųjų pašarinių žolių, atliekami paviršinio ir pagrindinio gerinimo darbai (pievų ir ganyklų gerinimas]), stengiamasi tinkamai jas naudoti (aptvarinis ganymas, ganyklų rotacija). Lietuvoje 1990 m. buvo daugiau kaip 0,8 mln. ha ganyklų.

Pagal žolyno susidarymo būdą ganyklos būna natūralios ir sėtinės (kultūrinė ganykla).

### Natūralioji ganykla

Natūraliųjų ganyklų žolynas susidaro savaime. Šių ganyklų yra miškų, miškastepių, stepių, pusdykumių ir dykumų zonose, taip pat kalnuose. Miškų zonos natūraliosios ganyklos yra daugiausia daugiametėmis žolėmis apaugusios pievų (sausuminių, salpinių, žemumų), pelkių naudmenos, taip pat miškų ir parkų laukymės. Kartais įrengiamos pagerintos natūralios ganyklos (natūralus žolynas gerinamas agrotechnikos ir kultūrotechnikos priemonėmis). Lietuvoje jų plotai mažėja (įrengiamos sėtinės ganyklos).

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ganykla** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Chlodionas Ilgaplaukis** |
| --- |
| Salijų Frankų karalius |
|  |
| Merovingai |
| Gimė | apie 395 m. |
| Mirė | 448 m. (~53 metai) |
| Tėvas | Teodomeras |
| Valdė | 426-448 m. |
| Pirmtakas | Faramondas |
| Įpėdinis | Merovingas |
|  |
|  **Vikiteka** | Chlodionas Ilgaplaukis |

**Chlodionas Ilgaplaukis** (*Chlodio*, *Cloio*, *Clodio*, *Clodius*, Chlogio, apie 395 m. – 448 m.) – salijų frankų karalius iš Merovingų dinastijos.

Gyveno prie Tiuringijos sienos, vietoje, vadinamoje Dispargu. Iš ten jis 428 m. įsiveržė į Romos imperiją ir įsikūrė šiaurės Galijoje, kur jau gyveno salijų frankų bendruomenės. Nors jį buvo užpuolę romėnai, jis atsilaikė ir 431 m. išplėtė savo karalystės valdas į pietus iki Somos upės. 448 m. romėnų generolas Flavijus Etijus nugalėjo Chlodioną nenustatytoje vietoje, vadinamoje *Vicus Helena*.

Kaip visi frankų karaliai, jis turėjo ilgus plaukus pagal ritualinę tradiciją. Jo įpėdinis tikriausiai buvo Merovingas, kurio vardu pavadinta dinastija. Viena legenda teigia, kad jo tėvas buvo Faramondas. Vieninteliai Chlodiono istorijos šaltiniai yra Gregorijus iš Tūro ir Sidonijus Apolinaris.

Didysis frankų genčių vienytojas karalius Chlodvigas buvo vadinamas „Le Chevelu" – Ilgaplaukiu (nuo to ir kilęs liaudiškas pavadinimas „ševeliūra"), ir pagal regione vyravusį senovinį germanišką paprotį niekas kitas negalėjo turėti plaukų, ilgesnių nei šio didiko.

Išnašos
-------

1. ↑  Vardo formos, kurios randamos šaltiniuose.
| **Arnas Rosenas** |
| --- |
| Gimė | 1933 m. kovo 31 d.Kaunas |
| Mirė | 2002 m. birželio 29 d. (69 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Antakalnio kapinėse, Menininkų kalnelyje |
| Tėvas | Antanas Rosenas |
| Motina | Jadvyga Rosenienė-Griauzdienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Regina Rosenienė |
| Vaikai | Ina Rosenaitė |
|  |
| Veikla | aktorius, literatūros kūrinių skaitovas |
| Partija | 1958 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1956 m. LSSR konservatorija |

A. Roseno antkapinis paminklas Vilniaus Antakalnio kapinėse
**Arnas Rosenas** (1933 m. kovo 31 d. Kaune – 2002 m. birželio 29 d. Vilniuje) – Lietuvos aktorius, literatūros kūrinių skaitovas.

Biografija
----------

1956 m. baigęs LSSR konservatoriją debiutavo Kapsuko dramos teatre, tais pačiais metais perėjo į LSSR dramos teatrą (dab. Nacionalinis), kur dirbo beveik keturis dešimtmečius.

Šiame teatre sukūrė keliasdešimt ryškių vaidmenų, tarp jų – įsimintini personažai lietuvių dramaturgijos pastatymuose: Vismantas, Laurynas, Berankis (Justino Marcinkevičiaus „Mindaugas", 1969, „Katedra", 1971, „Mažvydas", 1978), Dangelis (Jono Avyžiaus „Sodybų tuštėjimo metas", 1975), Jaksas (Juozo Grušo „Cirkas yra cirkas", 1976), Bialozaras (Balio Sruogos „Kazimieras Sapiega", 1979), Trakimas (Vytauto Bubnio „Po vasaros dangum", 1983), Profesorius (Romualdo Lankausko „Svečiai atvyksta prieš perkūniją", 1985).

Nuo 1990 m. dirbo Vilniaus mažajame teatre – čia vaidino Firsą Antono Čechovo „Vyšnių sode".

Garsėjo kaip skaitovas – deklamavo Algimanto Baltakio, Vytauto Mačernio, Eugenijaus Matuzevičiaus, Vytauto Montvilos, Antano Strazdo, Pauliaus Širvio eiles. Yra įrašyta ir išleista nemažai aktoriaus skaitomų pasaulinės literatūros kūrinių (Ernesto Hemingvėjaus „Kam skambina varpai" ir daugelis kitų). Daug vaidino radijo ir televizijos spektakliuose.

A. Rosenas mirė 2002 m. birželio 29 d. Vilniuje, palaidotas Antakalnio kapinėse.

Filmografija
------------

* 1956 m. Uosinis – Tiltas, rež. Borisas Šreiberis
* 1971 m. Gurauskas – Žaizdos žemės mūsų, rež. Marijonas Giedrys
* 1977 m. Tadas – Vaikinas iš Darbo gatvės, rež. Algirdas Dausa
* 1978 m. Harkeris – Veidas taikinyje, rež. Almantas Grikevičius
* 1986 m. Rodžeris – Visi prieš vieną, rež. Artūras Pozdniakovas
* 1990 m. Gužas – Miškais ateina ruduo, rež. Raimondas Vabalas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Petras Bielskis, Alfonsas Dūdys. *Arnas Rosenas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. - 569-570
2. ↑  Mirė garsus Lietuvos aktorius Arnas Rosenas, 2002-07-05 Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.

Literatūra
----------

* Arnas Rosenas: prisiminimai apie aktorių Arną Roseną, pokalbiai, straipsniai, faktografija / Daiva Šabasevičienė. – Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2008. – 254 p.: iliustr. + 1 garso diskas (CD). – ISBN 978-9986-39-564-5
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Gao*Gao* |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

GaoGao

16°16′0″ š. pl. 0°03′0″ v. ilg.﻿ / ﻿16.26667°š. pl. 0.05000°r. ilg.﻿ / 16.26667; 0.05000﻿ (Gao)Koordinatės: 16°16′0″ š. pl. 0°03′0″ v. ilg.﻿ / ﻿16.26667°š. pl. 0.05000°r. ilg.﻿ / 16.26667; 0.05000﻿ (Gao) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Malio vėliava Malis |
| **Regionas** | Gao regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2013) | 49 483  |
| **Altitudė** | 226 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Gao |

**Gao** (pranc. *Gao*) – miestas rytiniame Malyje, Sahelyje, Nigerio pakrantėje, 320 km į rytus nuo Timbuktu. Gao regiono centras. Keliai į Kidalį, Moptį, Niamėjų. Veikia keltas į Kulikorą, valtys plaukioja į Buremą. Svarbus prekybinis, žemdirbystės centras. Užliejamame Nigerio slėnyje auginami kviečiai, ryžiai, daržovės. Maisto, tekstilės pramonė.

Gao būdinga tradicinė Sahelio architektūra. Yra XV a. Askijos kapas (pasaulio paveldo objektas), kelios mečetės, kapinės. Šalia miesto yra vaizdinga „rausvoji kopa". Gao gyventojai yra daugiausia songajai, taip pat gyvena bozai, tuaregai, fulbiai.

Istorija
--------

Gao nuo senovės laikų buvo vienas svarbiausių Transsacharinės prekybos centrų. Arabų šaltiniuose (Chorezmio, Jakubio veikaluose) miestas minimas nuo IX a. kaip  *Al-Kawkaw* – didžiausias Sudano krašto miestas. Rašoma, kad per  *Al-Kawkaw* ėjęs prekybinis kelias tarp Egipto ir Senovės Ganos. Jau X a. jį valdė musulmonai. Senasis Gao miestas buvo keli kilometrai nuo dabartinio ir siejamas su *Gao-Saney* archeologine vietove.

XIII a. Gao valstybė žlugo ir tapo Malio imperijos dalimi. 1353 m. Gao aplankė Ibn Batuta. XIV a. Suni dinastija sukilo prieš Malio imperiją, ir, nors maliečiai sukilimą numalšino, XV a. songajai visgi įkūrė Songajaus imperiją su sostine Gao. Pirmasis jų valdovas buvo Askija Mohamadas I, kurio sukurta imperija buvo didžiausia visoje Vakarų Afrikoje. Leo Africanus aprašė Gao kaip svarbų prekybinį centrą, kuriame buvo prekiaujama vergais, duona, mėsa, ryžiais, moliūgais, melionais, agurkais. Manoma, kad XVI a. Gao gyveno ~45 tūkst. gyventojų.

1591 m. maurai nusiaubė Songajaus imperiją – jai žlugus, politinis ir prekybinis regiono centras persikėlė į Timbuktu. Gao sunyko iki kaimo ir vėl išaugo tik valdant prancūzams.

2012 m. įvykus Tuaregų sukilimui, Gao buvo paskelbtas Azavado valstybės sostine. Vėliau miesto kontrolę perėmė džihadistai, o 2013 m. sausį jungtinės Malio–Prancūzijos pajėgos sugrąžino Malio valdžią mieste.

* Pirogos Nigerio pakrantėjePirogos Nigerio pakrantėje
* Askijos kapasAskijos kapas
* Rausvoji kopaRausvoji kopa
Trijų dimensijų Rošo potencialo pavaizdavimas dvinarėje sistemoje, kurios narių masių santykis lygus 2. Paryškintos lašo formos figūros tarp ekvipotencialinių linijų vadinamos Rošo ertmėmis. L1, L2 ir L3 yra Lagranžo taškai, kuriuose gravitacinės jėgos kompensuoja viena kitą. Medžiaga gali tekėti nuo vienos žvaigždės ant kitos, jei pirmoji išsiplečia už savo Rošo ertmės ribų. Šaltinis. 
**Rošo ertme** dvinarėje sistemoje vadinama erdvės sritis apie žvaigždę, kurioje medžiaga yra gravitaciškai surišta su ta žvaigžde. Jei viena žvaigždė išsiplečia už Rošo ertmės ribų, medžiaga pradės tekėti ant kitos žvaigždės. Rošo ertmė yra maždaug lašo formos ekvipotencialinis paviršius, kurio viršūnė yra vadinama pirmu Lagranžo tašku.

Šią koncepciją įvedė prancūzų astronomas Édouard Roche.

Medžiagos pertekėjimas nuo vienos žvaigždės ant kitos sukelia įvairius astronominius reiškinius: kartotines novas, rentgeno ir milisekundinius pulsarus.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Akrecija
* Dvinarė žvaigždė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Slovakijos kraštai** (svk. *Samosprávne kraje*) yra savivaldūs, pagrindiniai administraciniai-teritoriniai vienetai Slovakijoje po 1996 m. Šiuo metu yra 8 kraštai ir jie priklauso ES NUTS 3-iam lygmeniui. Kiekvienas kraštas padalintas į apskritis *(okres)*. Šiuo metu yra 79 apskritys.

Kraštai
-------

Dabartiniai kraštai, suformuoti 1996 m.:

| Nr. | Kraštas | Gyventojų skaičius | Plotas (km²) | Gyventojų tankumas |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Bratislavos kraštas | 603 699 | 2,052.6 | 294,11 |
| 2 | Trnavos kraštas | 554 172 | 4 172.2 | 132,76 |
| 3 | Trenčyno kraštas | 600 386 | 4 501,9 | 133,36 |
| 4 | Nitros kraštas | 708 498 | 6 343,4 | 111,69 |
| 5 | Žilinos kraštas | 694 763 | 6 808,4 | 102,04 |
| 6 | Banska Bistricos kraštas | 657 119 | 9 454,8 | 69,50 |
| 7 | Prešovo kraštas | 798 596 | 8 974,5 | 88,98 |
| 8 | Košicės kraštas | 771 947 | 6 751,9 | 114,33 |

Istorija
--------

### Iki 1949

Šalis buvo suskirstyta į savivaldybes (svk. *župy* arba *stolice* nuo IX a.)

1928–1939 laikotarpiu, būdama Čekoslovakijos sudėtyje, beveik visa dabartinė Slovakija buvo priskirta vadinamai „Slovakų žemėj" svk. *Krajina slovenská*

### 1949–1960

Kiekvienas kraštas pavadintas pagal savo administracinio centro pavadinimą:

* Bratislavos kraštas
* Banska Bistricos kraštas
* Košicės kraštas
* Nitros kraštas
* Prešovo kraštas
* Žilinos kraštas

### 1960–1990

* Centrinė Slovakija
* Rytų Slovakija
* Vakarų Slovakija
* Bratislava *(iki 1968 m. priklausė Vakarų Slovakijai)*

### 1990–1996

Šiuo laikotarpiu Slovakija į kraštus nebuvo padalinta. Aukščiausias pagal svarbumą administracinis vienetas buvo apskritis (svk. *okres*).
| Volfo ugnikalnis |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Ekvadoras Ekvadoras |
|  |
| Aukštis | 1707 m |
|  |
| Tipas | skydinis |
|  |
| Amžius |
|  |
| Aktyvumas | aktyvus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 2015 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 0°02′0″ š. pl. 91°20′0″ v. ilg.﻿ / ﻿0.03333°š. pl. 91.33333°r. ilg.﻿ / 0.03333; 91.33333Koordinatės: 0°02′0″ š. pl. 91°20′0″ v. ilg.﻿ / ﻿0.03333°š. pl. 91.33333°r. ilg.﻿ / 0.03333; 91.33333 |

**Volfo ugnikalnis** (isp. *Volcán Wolf*) – aukščiausia Galapagų salų (Ekvadoras) viršukalnė, iškilusi Isabelos salos šiaurinėje dalyje. Aukštis – 1707 m. Tai aktyvus skydinis ugnikalnis, susidaręs dėl magminių ertmių Žemės plutoje. Ugnikalnis iškilęs tiesiai ties pusiauju, pasižymi stačiais (35°) šlaitais. Ugnikalnio kalderos matmenys 6 x 7 km, gylis 700 m.

1797 m. aprašytas pirmas žinomas Volfo išsiveržimas. Paskutinis įvyko 2015 m.

Ugnikalnis pavadintas vokiečių geologo Theodor Wolf garbei.

Nuorodos
--------

* Global Volcanism Program
Koordinatės: 55°46′23″š. pl. 24°44′41″r. ilg.﻿ / ﻿55.7731°š. pl. 24.7446°r. ilg.﻿ / 55.7731; 24.7446

|  Subačiaus šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Kupiškio |
| **Savivaldybė** | Kupiškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Subačius |
| **Adresas** | Biržų g. 6 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1940 m. |
| **Stilius** | romantizmas |

 *Kitos reikšmės – Šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia.*
**Subačiaus šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Subačiaus mieste, 1 km į šiaurę nuo geležinkelio stoties, prie Viešintos ir jos dešiniojo intako Kumpono santakos.

Parapijoje veikia Lukonių, Žiliškių, Tiltagalių, Miliūnų, Stračnių koplyčios.

Istorija
--------

Iš Subačiaus miestelio parapijos kunigo Pr. Kazlausko palikimo bažnyčios statybai vyskupas paskyrė 10 000 litų. Nupirktas 2,5 ha žemės sklypas. 1940 m. pradžioje būsimos bažnyčios rektoriumi paskirtas kunigas Povilas Mikalajūnas (1943 m. palaidotas šventoriuje). Pastatyta medinė bažnyčia 1940 m. spalio 6 d. pašventinta. 1941 m. sausio 9 d. įsteigta parapija. Prie jos iš Subačiaus miestelio parapijos priskirtos 28 gyvenvietės. Po Antrojo pasaulinio karo nusavinta ūkiniams pastatams suvežta medžiaga.

Priekinis fasadas

Architektūra
------------

Bažnyčia kryžminio plano, vienabokštė, 24 m ilgio, karkasinės konstrukcijos. Turi 3 altorius. Yra 2 zakristijos. Šventoriaus tvora medinių statinių.

Nuorodos
--------

* Parapijos svetainė Archyvuota kopija 2014-11-10 iš Wayback Machine projekto.
* Subačiaus šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčios panoraminių fotografijų katalogas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Chlamida** (gr. χλαμύς, gen.: χλαμύδος) – senovės Graikijos apsiaustas. Tokius apsiaustus nuo V a. pr. m. e. iki III a. pr. m. e. dėvėjo daugelis Graikijos kareivių.

Chlamidą dar vadindavo *efapčiu* (gr. ἐφαπτίς; ephaptis). Chlamida panaši į romėnų paludamentumą ir lacerną.

Pradžioje chlamida būdavo dėvima apie juosmenį kaip šlauniaraištis, vėliau „pakilo" aukštyn.

Chlamida buvo antklodės dydžio vilnonis audinio stačiakampis, paprastai apkraštuotas. Ją paprastai susegdavo ant dešinio peties. Chlamidas galėdavo dėvėti ant kitų drabužių, bet jauni kariai ir pasiuntiniai dažnai vilkėdavo tik chlamidą.
Tai buvo tipiškas to meto kariškas drabužis. Apsuktą apie ranką kirstynėse kartais naudodavo kaip lengvą improvizuotą „skydą".

Chlamidos pasiekė Bizantijos laikus, bet tada jau buvo dažniausiai didesnės, priekyje ir užpakalyje beveik siekiančios žemę.

Galerija
--------

* Chlamida, kaip ji būdavo vilkima.Chlamida, kaip ji būdavo vilkima.
* Ptolemėjaus III, vaizduojančio Hermį ir vilkinčio chlamidą, statula.Ptolemėjaus III, vaizduojančio Hermį ir vilkinčio chlamidą, statula.
Oficialus simbolis – Prancūzijos vėliava
Neoficiali Voliso ir Futūnos vėliava. Proporcija 2:3
**Voliso ir Futūnos vėliava** – Prancūzijos užjūrio valdos Okeanijoje, Voliso ir Futūnos simbolis. Oficialus salyno simbolis yra Prancūzijos vėliava, tačiau taip pat naudojama ir neoficiali, 1985 m. sukurta vėliava.

Neoficiali Voliso ir Futūnos vėliava yra raudona, jos kairiajame viršutiniame kampe (kantone) pavaizduota Prancūzijos vėliava (su baltu apvadu). Dešinėje pusėje yra baltas kvadratas, padalintas raudonų įstrižainių (kartais vietoje kvadrato būna baltas skiautėtas kryžius). Pastarasis ženklas kilo iš XIX a. naudotos pagrindinės Voliso ir Futūnos karalystės, Uvea, vėliavos.

Galerija
--------

* Uvea istorinės karalystės vėliavaUvea istorinės karalystės vėliava
* 1915–1985 m. naudota neoficiali vėliava1915–1985 m. naudota neoficiali vėliava
* 1887–1910 m. naudota neoficiali vėliava1887–1910 m. naudota neoficiali vėliava
* Uvea karalystės vėliava (1886–1887 m.)Uvea karalystės vėliava (1886–1887 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑


**Okeanijos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Australija · Fidžis · Kiribatis · Maršalo Salos · Mikronezija · Nauru · Naujoji Zelandija · Palau · Papua Naujoji Gvinėja · Samoa · Saliamono Salos · Tonga · Tuvalu · Vanuatu
Amerikos Samoa · Guamas · Kuko Salos · Marianos Šiaurinės Salos · Naujoji Kaledonija · Niujė · Norfolkas · Pitkernas · Prancūzijos Polinezija · Tokelau · Volisas ir Futūna |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai· Herbai |
Archeologinės kultūros IX-XI a.
**Borščevo kultūra** arba **Romnų–Borščevo kultūra** – VIII a. – X a. archeologinė kultūra. Pavadinimas kilo nuo 1928–1929 m. P. Jefimenkos tyrinėto piliakalnio prie Borščivo (Borščevo) miesto (Ukraina).

Arealas
-------

Borščevo kultūra buvo paplitusi nuo Dniepro vidurupio ir aukštupio iki aukštutinės Okos ir aukštutinio Dono baseinų. Į šiaurės vakarus nuo Borščevo kultūros vyravo viatičiai, į pietryčius – Saltovo kultūra.

Kultūra
-------

Žmonės gyveno įtvirtintuose piliakalniuose; rasta pusiau žeminių pastatų, sujungtų vidiniais perėjimais, komplekso liekanų. Prie jų šliejosi patalpa grūdams malti – rasta rankinių girnų. Manoma, kad čia buvo įsikūrusi didžioji patrilokalinė šeima. Gyventojai vertėsi žemdirbyste ir gyvulininkyste, iš dalies žvejyba ir medžiokle. Prekiavo su stepių gyventojais ir arabais. Rasta molinių indų, arabiškų monetų, geležinių dirbinių. Mirusiuosius laidojo sudegintus. Borščevo kultūra priskiriama rytų slavams. Iš Borščevo kultūros tyrimų žinoma apie kaimo kultūrinį ir socialinį gyvenimą Kijevo Rusios kūrimosi laikotarpiu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Borščevo kultūra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 372 psl.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSlavų geležies amžiaus archeologinės kultūros |
| --- |
|  |
| Iki V a. | 
Pamario (?) · Pševorsko (?) (lugijai) · Zarubincų (?) · Černiachovo (?) · Kijevo |  |
|  |
| Nuo V a. | 
Sukovo-Dzedzicių · Pskovo ilgųjų pilkapių · Prahos-Korčiako (venedai · dulebai) · Koločino (?) · Penkovo (antai) · Iloteščio-Kindeščio · Volyncevo (severianai) · Romnų (severianai) · Borščevo (viatičiai) · Naugardo sopkų · Smolensko-Polocko ilgųjų pilkapių (krivičiai) · Riuseno · Luka-Raikoveco · Feldbergo · Karantanijos · Belobrodo |
|  |
| *Klaustukai žymi mišrias kultūras, arba dėl kurių slaviškumo abejojama* |

 |
Vėliavos proporcijos – 2:3
**Ganos vėliava** – vienas oficialių Ganos simbolių. Vėliava trispalvė, sudaryta iš trijų vienodo aukščio horizontalių juostų: viršutinės raudonos, vidurinės geltonos ir apatinės žalios. Vėliavos centre įkomponuota juoda žvaigždė. Vėliava įteisinta 1966 m. vasario 28 d.

Istorija
--------

Dabartinės Ganos vėliavos dizainas kildinamas iš 1949 m. įkurtos politinės partijos „*Convention People’s Party*" vėliavos. Partijos vėliavą sudarė trys horizontalios juostos: raudona, balta ir žalia. Ji vėliau tapo nepriklausomybės ir modernizacijos simboliu. 1957 m. kovo 7 d. Gana paskelbė nepriklausomybę. Naujosios valstybės vėliava panaši į politinės partijos vėliavą, tiktai balta juosta pakeista į geltoną ir į veliavos centrą įterpta juoda penkiakampė žvaigždė. Jos kūrėja – Theodosija Okoho.

Ganos vėliava prisijungus Maliui prie sąjungos 1960 m. 1958 m. įkūrus Afrikos valstybių sąjungą kartu su Gvinėja, į vėliavą įterpta antra žvaigždė ir 1960 m. prisijungus Maliui įdėta trečia. 1963 m. sąjunga žlugo ir, Kvamė Nkrumos įsakymu, įteisinta nauja vėliava, panaši į 1957 m. trispalvę, tačiau geltona juosta pakeista į baltą. 1966 m. vasario 24 d. K. Nkruma buvo pašalintas iš prezidento pareigų ir vasario 28 d. vėl sugrąžinta 1957 m. vėliava.

Ganos vėliava nuo 1963 iki 1966 m.

Simbolika
---------

Raudona spalva simbolizuoja kraują, išlietą kovojant dėl nepriklausomybės; geltona – žemės gelmių turtus, o žalia – valstybę puošiančius miškus. Juoda žvaigždė simbolizuoja laisvę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Flag of Guinea". *Encyclopedia Britannica* (anglų). Nuoroda tikrinta 2021-01-15.
2. ↑  „Ghana Flag Coat of Arms & National Anthem". *The Permanent Mission of Ghana to the UN* (anglų). Nuoroda tikrinta 2021-01-15.
3. ↑  „Flag of Ghana - A Brief History" (PDF). *Flagmakers* (anglų). Nuoroda tikrinta 2021-01-15.
4. 1 2 3 4  „Flag of Ghana - Colors, Meaning, History ??". *Edarabia* (anglų). Nuoroda tikrinta 2021-01-15.
5. ↑  „April 29, 1958: Ghana - Guinea Union formed". *Edward A. Ulzen Memorial Foundation* (anglų). Nuoroda tikrinta 2021-01-15.


**Afrikos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Alžyras · Angola · Beninas · Bisau Gvinėja · Botsvana · Burkina Fasas · Burundis · CAR · Čadas · Dramblio Kaulo Krantas · Džibutis · Egiptas · Eritrėja · Etiopija · Gabonas · Gambija · Gana · Gvinėja · Kamerūnas · Kenija · Komorai · Kongas · Kongo DR · Lesotas · Liberija · Libija · Madagaskaras · Malavis · Malis · Marokas · Mauricijus · Mauritanija · Mozambikas · Namibija · Nigerija · Nigeris · Pietų Afrika · Pusiaujo Gvinėja · Pietų Sudanas · Ruanda · San Tomė ir Prinsipė · Seišeliai · Senegalas · Siera Leonė · Somalis · Sudanas · Svazilandas · Tanzanija · Togas · Tunisas · Uganda · Vakarų Sachara · Zambija · Zimbabvė · Žaliasis Kyšulys
Britų Teritorijos Indijos vandenyne · Majotas · Reunjonas · Šv. Elena |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Herbai |