recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**GJ 3512 b** arba **Gliese 3512 b** – egzoplaneta, skriejanti apie raudonąją nykštukę GJ 3512, esančią Didžiųjų Grįžulo Ratų žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi 31 šviesmetį. Apie planetos atradimą pranešta 2019 m.

GJ 3512 b yra dujinė milžinė. Šios planetos masė siekia 0,463 Jupiterio masės, o spindulys apytikriai 1,27 karto didesnis nei Jupiterio. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per 203,6 paros, jos orbitos spindulys – 0,338 av, o ekscentricitetas – 0,44. Egzoplanetą drauge su kolegomis atrado Juan Carlos Morales iš Barselonos autonominio universiteto (isp. *Universidad Autónoma de Barcelona*). Planeta atrasta radialinių greičių metodu.

GJ 3512 žvaigždės, apie kurią skrieja GJ 3512 b planeta, masė siekia apie 0,12 Saulės masės (~126 kartus masyvesnė už Jupiterį). Juan Carlos Morales teigimu, pirmieji stebėjimai rodė, kad viena apie kitą sukasi dvi žvaigždės. Visgi vėlesni stebėjimai parodė, kad apie GJ 3512 skrieja neįprastai didelė planeta.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Planet GJ 3512 b". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-02-08.
2. 1 2 3 4 5  „GJ 3512 b". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-02-08.
3. ↑  „Massive Gas Giant in Orbit around Red Dwarf Challenges Current Models of Planet Formation". *Sci-News.com*, 2019-10-08. Nuoroda tikrinta 2020-02-08.
4. ↑  „This Mysterious Exoplanet Should Not Exist". *SciTechDaily*, 2019-09-27. Nuoroda tikrinta 2020-02-08.
5. ↑  „GJ 3512, LHS 252, LP 90-18". www.allplanets.ru. Nuoroda tikrinta 2020-02-08.
6. ↑  „Обнаружена крайне странная планетная система". in-space.ru. 2019-09-26. Nuoroda tikrinta 2020-02-08.
7. 1 2   Leah Crane. „An unexpectedly enormous planet is orbiting a tiny star". *New Scientist*, 2019-09-26. Nuoroda tikrinta 2020-02-08.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Džiumpstailas** (angl. *Jumpstyle*) – šokio ir muzikos rūšis, atsiradusi 1997 metais Belgijoje iš „gabber" muzikos.
Tuometinis šokis buvo visiškai nepanašus į dabartinį. Tai buvo tiesiog kojų mėtimas pirmyn ir atgal pagal muziką. Tik vėliau stilius įgavo savo formą, Jumpstyle pagrindus ir kelis judesius. Vėliau šokis vis tobulėjo, atsirado naujos stiliaus šakos, nauji judesiai.

Atliekamas Jumpstyle. Danų televizijos parodija.

Išplitimas
----------

Stilius daugiausiai praktikuojamas Europoje, ypatingai Nyderlanduose ir Belgijoje. Šokis buvo pavadintas „Jumpen" (liet. *šokinėjimas*). Iki 2005 metų šis šokis nebuvo populiarus.

Jumpstyle populiarumas išaugo 2007 metais. Iš Nyderlandų ir Belgijos šis šokis persikėlė ir į kitas Europos šalis – Prancūziją, Ispaniją, Vokietiją, Didžiąją Britaniją, kiek vėliau ir į šiaurės rytus – Daniją, Lietuvą, Rusiją. Nors ir daug šokėjų baigė savo šokių karjera, bet „jumpstyle" vis dar nesustoja populiarėjęs pasaulyje. Šokant „jumpstyle" šokį muzika yra labai svarbus akcentas. Šokant šokį kojos juda pagal muzikoje girdimus būgnus.

Jumpstyle šokio stiliai
-----------------------

* Jumpstyle
* Hardjump
* Sidejump
* Duojump
* Freestyle
* TekStyle/StarStyle
* OwnStyle

Jumpstyle šokio Tinklalapiai Lietuvoje
--------------------------------------

* Archyvuota kopija 2014-01-02 iš Wayback Machine projekto.
* 
*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Lukas Kučinskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1993 m. sausio 20 d. (30 metų)Utena, Lietuva |

**Lukas Kučinskas** (g. 1993 m. sausio 20 d. Utenoje) – Lietuvos sportininkas, akrobatinių triukų su motociklais Lietuvos čempionas.

Biografija
----------

Lukas Kučinskas gimė Utenoje. Šiuo metu gyvena Utenoje. Mokėsi Utenos Saulės gimnazijoje, Utenos muzikos mokykloje.

2000 m. sportininkas pradėjo užsiimti motociklų krosu, tačiau, jo tėvai, 2001 m. jam pasiūlė lankyti užsiėmimus Utenos muzikos mokykloje. 2009 m. baigė muzikos mokyklą, tačiau muzika L. Kučinsko nesužavėjo ir jis vėl grįžo prie motociklų.

Karjerą pradėjo 2009 m. – Baltojoje Vokėje, Vilniaus rajone. Ten vyko pirmosios sportininko varžybos su motoroleriu, kuriose jam pavyko iškovoti pirmąją savo pergalę – pirmąją vietą. Tačiau nuo 2012 m. jis savo motorolerį iškeitė į galingesnę transporto priemonę – motociklą. Šiuo metu Lukas Kučinskas važinėja 2005 m. gamybos Kawasaki Ninja ZX-6R klasės motociklu. Šiam sportininkui taip pat yra tekę dalyvauti ir 2010–2011 m. vykusiame Lietuvos talentų antrajame sezone.

Sportiniai pasiekimai
---------------------

* 2009 m. 1-oji vieta Lietuvos motorolerių akrobatinio važiavimo 1-ajame etape, Baltoji Vokė, Vilniaus rajonas;
* 2009 m. 2-oji vieta Baltijos šalių motorolerių akrobatinio važiavimo čempionato 2-ajame etape, Alytus;
* 2010 m. 1-oji vieta Baltijos šalių motorolerių akrobatinio važiavimo čempionato 1-ajame etape, Kaunas;
* 2010 m. 2-oji vieta Baltijos šalių motorolerių akrobatinio važiavimo čempionato 2-ajame etape, Alytus;
* 2012 m. 14-oji vieta „Northern Europe open Streetbike Freestyle Championship" Ventspilis, Latvija;
* 2013 m. 1-oji vieta akrobatinio važiavimo varžybose „Aras FreeStyle taurei laimėti", Vilnius.
| Ficrojus |
| --- |
| Ficrojus šalia Rokhamptono Ficrojus šalia Rokhamptono |
| **Ilgis** | 480 km |
| **Baseino plotas** | 143 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 182 m³/s |
| **Ištakos** | Makenzis, Dausonas |
| **Žiotys** | Koralų jūra |
| **Šalys** | Australija |

**Ficrojus** (angl. *Fitzroy River*) – upė rytų Australijoje, centriniame Kvinslande. Susidaro susiliejus Makenzio ir Dausono upėms (abi išteka iš Didžiojo Vandenskyros kalnagūbrio) ties Duaringos miesteliu. Teka į šiaurę, žemupyje pasuka į rytus. Įteka į Koralų jūros Kepelo įlanką netoli Rokhamptono.

Ficrojus sudaro antrą pagal dydį baseiną Australijoje (po Darlingo-Murėjaus). Upė keliose vietose patvenkta, jos vanduo naudojamas laukų drėkinimui, miestų aprūpinimui. Seniau Ficrojaus žemupys buvo laivuojamas, bet dabar vyksta tik turistinė laivyba.

Upė pasižymi didele gėlavandenių žuvų įvairove. Yra briaunagalvių krokodilų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 458
| ***Vienintelis, nepakartojamas ir paskutinis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Vienintelis, nepakartojamas ir paskutinis |
| Kilmės šalis | Lietuva |
| Režisierius | Linas Augutis |
| Prodiuseris (-iai) | Rasa Miškinytė |
| Metai | 2011 |
| Žanras | dokumentika |
| Trukmė | 56 min. |
| Kalba | lietuvių k. |

„**Vienintelis, nepakartojamas ir paskutinis**" – lietuviškas dokumentinis filmas, sukurtas 2011 m. 56 min. trukmės. Filmo premjera įvyko 2012 m. kovo 25 d. 17-ajame kino festivalyje „Kino pavasaris". 2012 m. „Sidabrinės gervės" apdovanojimuose nominuotas geriausio TV filmo kategorijoje. 

Šis filmas – tai duoklė lietuvių kino legendai, režisieriui, Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premijos laureatui (2012) Arūnui Žebriūnui, aktyviai kūrusiam sovietmečiu emociškai stiprius, išskirtinius filmus.

Filmo režisierius Linas Augutis (gim. 1962 m. – žinomo dokumentinio filmo „Vabzdžių dresuotojas" (2008 m.) autorius. Naujojo filmo struktūra susideda iš herojaus minčių apie savo gyvenimą, kitų žmonių, su kuriais jis dirbo ar gyvena, pasakojimų, o pabaigoje rodomas jo pasiruošimas kurti vaidybinį filmą – kaip jis mąsto dabar, kaip mato jaunimą šiandien.

Kūrybinė grupė
--------------

* Kompanijos – Era Film, LRT
* Režisierius – Linas Augutis
* Prodiuserė – Rasa Miškinytė
* Operatoriai – Audrius Kemežys, Eitvydas Doškus, Narvydas Naujalis

Nuorodos
--------

* Apie filmą *kinopavasaris.lt* svetainėje[neveikianti nuoroda]
* A.Žebriūnas: „Liko tik du mano filmai"[neveikianti nuoroda]
* Kino metras Arūnas Žebriūnas pas žiūrovus grįžta kaip filmo herojus (interviu su filmo kūrėjais)
* Filmo recenzija
* Filmo treileris
*Kitos reikšmės – vienaragis (reikšmės).*
„Mergina su vienaragiu" (Domenichino)
Achemenidų menas Sūzuose
**Vienaragis** – įvairių tautų mitologinė būtybė, vaizduojama panaši į baltą žirgą su kaktoje kyšančiu ilgu, smailiu ragu. Kartais perteikiama su barzda. Vaizduota senovės Mesopotamijos mene, sutinkamas senovės Indijos bei Kinijos mituose, aprašytas senovės graikų ir romėnų literatūroje, taip pat minimas judaizmo, ankstyvosios krikščionybės, islamo šaltiniuose.

Vienaragis tapo vienu svarbiausių įsivaizduojamų būtybių viduramžių ir renesanso mene, kurį apibūdindavo kaip nuožmų miško gyvūną, simbolizuojantį taurumą. Šią būtybę galėjo sugauti tik skaisti, romi mergelė. Ankstyvosios krikščionybės eroje perteikiama kaip mistinė angelo Gabrieliaus vienaragio medžioklė, jo prisišliejimas prie Marijos vaizduojamas kaip Apreiškimo Švenčiausiajai Mergelei alegorija. Viduramžių rašytojai prilygino vienaragį Kristui. Vėliau iš to išsivystė riteriškos meilės vaizdinys. Įsimylėjelis vaizduojamas tarsi medžiojamas savo panelės meilės. Kaip ir vienaragis užkariauja jos širdį ir prijaukintas tampa vyru.

Mitas išsirutuliojo ankstyvosios krikščionybės eroje, taip pat minimas islamo šaltiniuose. Būtybė pirmąkart minima Senajame Testamente. Vieni tai laiko klaidingo tauro žodžio vertimą iš hebrajų kalbos, kiti – baltojo orikso.

Viduramžiais Europoje, islamo pasaulyje, Kinijoje tarp kilmingųjų buvo manoma, jog puodelis iš vienaragio kaulo apsaugodavo nuo užnuodytų gėrimų. Iš tikrųjų būdavo naudojami raganosio ragas arba dramblio, narvalo iltis. Jų tariami milteliai naudoti ne tik kaip priešnuodis, bet ir kaip afrodiziakas.

Populiarioje kultūroje sutinkamas kaip animacinių filmų ir serialų personažas, pirmąkart – Čarlio Dodžsono 1865 m. Alisa stebuklų šalyje romane.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  „Unicorn". *Encyclopedia Britannica*. Nuoroda tikrinta 2020-03-20.
2. 1 2 3 4 5  Wood, Juliette. *Fantastic creatures in mythology and folklore: from medieval times to the present day*. ISBN 978-1-4742-0444-6. OCLC 1090445499.
3. ↑  „Wild Ox Definition and Meaning". *Bible Study Tools*. Nuoroda tikrinta 2020-03-21.
4. ↑  „Why the unicorn has become the emblem for our times". *The Guardian*. 2017-10-15. ISSN 0029-7712. Nuoroda tikrinta 2020-03-20.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Fidžio prezidentas** – aukščiausias titulas Fidžio salose. Prezidentą paskiria Fidžio vadovų Taryba penkerių metų kadencijai. Pats prezidentas šalyje neturi daug galių, tačiau jis paskiriamas šalies karinių pajėgų vadovu.

Fidžio prezidento pareigos buvo įkurtos tik po 1987 m. šalies karinių perversmų. Tokiu būdu pirmuoju šalies vadovu tapo karinių perversmų vadas generolas Sitiveni Rabuka. Metų pabaigoje Rabukas paskyrė pirmąjį tikrą šalies prezidentą – Penaia Ganilau. Jis vadovavo šaliai iki 1993 m.

Antruoju šalies prezidentu tapo pirmasis Fidžio ministras pirmininkas Kamisese Mara. Jis vadovavo iki 2000 m. kuomet kilo dar vienas karinis valdžios perversmas. Šio perversmo vadas karininkas Frank Bainimarama paiskelbė šalies valdovu. Tačiau greitai po to buvo paskirtas ir naujasis prezidentas – Josefa Iloilo.

Iloilo šaliai vadovavo iki pat 2006 m. Tų metų gruodžio mėnesį šalyje įvyko jau trečiasis karinis perversmas. Jo vadovu vėl buvo karininkas Frank Bainimarama. Tačiau po mėnesio Bainimarama vėl užleido prezidento postą Josefa Iloilo. 2009 m. liepos 30 d. Josefa Iloilo pasitraukė iš prezidento posto nepateikdamas jokios viešos priežasties. Jį pakeitė Fidžio viceprezidentas Epeli Nailatikau.

### Sąrašas Fidžio Prezidentai

1. Sitiveni Rambuka nuo 1987 - 1987 m.
2. Ratu Sir Penaia Ganilau 1987-1993 m.
3. Ratu Sir Kamisese Mara 1993-2000 m.
4. Frank Bainimarama 2000-2000 m.
5. Josefa Iloilo2000-2009 m.
6. Epeli Nailatikau nuo 2009 iki dabar.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Lukano biustas Ispanijoje
**Markas Anėjus Lukanas** (*Marcus Annaeus Lucanus*; 39 m. lapkričio 3 d. Kordoba – 65 m. balandžio 30 d. Roma) – romėnų poetas.

Marko Anėjaus Melo sūnus, Senekos Vyresniojo anūkas. Augo globojamas Senekos Jaunesniojo, studijavo Atėnuose.

Pelnė Nerono palankumą, tapo artimu jo draugu ir anksčiau laiko gavo kvestoriaus pareigybę. Parašė trijų dalių epinę poemą apie pilietinį karą „Farsalo mūšis" (*Pharsalia*). Remiantis Tacito pasakojimu „Analuose", Neronas iš pavydo uždraudė Lukanui išleisti šį kūrinį. Pasak Svetonijaus, kaip atsaką į prarastą susidomėjimą juo, Lukanas paskelbė užgaulių eilėraščių, į kuriuos Neronas niekaip nereagavo. Gramatikas Vaka iš esmės su tuo sutinka, teigdamas, jog vienas tų eilėraščių vadinosi „Apie degantį miestą". Tą patį eilėraštį mini Stacijus.

65 m. Lukanas prisideda prie Pizono sąmokslo, yra išaiškinamas, jam įsakoma nusižudyti.

„Farsalo mūšis" yra vienintelis išlikęs Lukano kūrinys.
| **Coenonympha arcania** |
| --- |
| Krūminis satyriukas (Coenonympha arcania)Krūminis satyriukas (*Coenonympha arcania*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Drugiai  *( Lepidoptera)* |
| Šeima: | Pleštekės  *( Nymphalidae)* |
| Gentis: | *Coenonympha*  *( Coenonympha)* |
| Rūšis: | Krūminis satyriukas  *( Coenonympha arcania)* |

 |
| Binomas |
| ***Coenonympha arcania***Linnaeus, 1761 |

**Krūminis satyriukas** (*Coenonympha arcania*) – pleštekių (*Nymphalidae*) šeimos drugys. Gyvena pamiškių pievose, krūmynuose, laukymėse.

Morfologiniai ypatumai: lytinis dimorfizmas ryškus. Patinas smulkesnis, tamsesnis. Priekinis sparnas geltonai rudas su plačiu tamsiai rudu apvadu. Užpakalinis sparnas juodai rudas. Jo apačia su plačia balta juosta, kurios išoriniame krašte išsidėsčiusios 3-5 akinės dėmės.

Sparno ilgis: 17 – 20 mm.

* Coenonympha arcania ♂*Coenonympha arcania* ♂
* Coenonympha arcania ♂  △*Coenonympha arcania* ♂ △
* Coenonympha arcania ♀*Coenonympha arcania* ♀
* Coenonympha arcania ♀  △*Coenonympha arcania* ♀ △

Skraidymo laikas: V–VIII mėn.

Mitybiniai augalai: striepsnė (*Melica sp.*), strugė (*Brachypodium sp.*) ir kiti migliniai.
Biologija: kiaušinėlius deda ant mitybinių augalų. Išsiritę vikšrai maitinasi ir nevisiškai suaugę žiemoja. Pavasarį vikšrai vėl maitinasi ir ant mitybinių augalų, paklotėje virsta lėliukėmis.

Paplitimas: Europa, Mažoji Azija.

Literatūra
----------

Lietuvos dieniniai drugiai, Povilas Ivinskis, Jonas Augustauskas, Kaunas, LUTUTĖ, 2004, ISBN 9955-575-41-7, psl. 190

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Krūminis satyriukas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
245 mm kalibro apgulties vienaragis ir jo grūstuvas
**Vienaragis** (rus. *единорог*) – senovinė rusiška lygiavamzdė haubica, turėjusi kūginę (platėjančią) parako kamerą.

Vienaragį 1757 m. sukonstravo artileristas M. Danilovas, o ginkluotėn įtraukė to meto Rusijos feldceichmeisteris (artilerijos viršininkas) grafas S. Šuvalovas. Vadinti vienaragiais, kadangi ant jo vamzdžio buvo grafo Šuvalovo herbas, kuriame buvo mitologinio vienaragio atvaizdas.

Vienaragių vamzdžių ilgis buvo 7,5–12,5 kalibrų, sviedinio masė buvo nuo 1,8 iki 40 kg. Šaudymo nuotolis – iki 4 km. Šaudydavo pilnaviduriais sviediniais, granatomis, karteče.

Vienaragius naudojo daugiau kaip 100 m. (kol buvo pereita prie graižtvinės artilerijos) kaip lauko, kalnų, apsiausties pabūklus. Vienaragiais ugnimi paremdavo atakuojančius pėstininkus, kadangi buvo galima apšaudyti priešą iškila trajektorija, sviediniams lekiant virš saviškių galvų. Keliose Rusijos tvirtovėse pavieniai vienaragių egzemplioriai sulaukė XX a pradžios.

Nuorodos
--------

* Vienaragis (Straipsnis „Единорог" žodyne Ю. В. Шокарев „Оружие") (rusų kalba)
* Берназ A. Техническое оснащение русской артиллерии начала XIX в. Орудия
* История развития артиллерийских боеприпасов
|  |
| --- |
| Fiat Punto |
|  |
| Bendra informacija |
| Gamintojas | FIAT |
| Metai | 1993 - 2018 |
| Chronologija |
| Prieš tai | Fiat Uno |
| Kėbulas ir važiuoklė |
| Klasė | Subkompaktinis automobilis |
| Variklis ir transmisija |
| Išmatavimai |
| Kita informacija |

**Fiat Punto** – nuo 1993 metų gaminamas itališkas automobilis, priklausantis subkompaktinių automobilių klasei. Modelis sulaukė trijų kartų – naujausias Punto modelis Fiat Grande Punto gaminamas nuo 2005 m. 2012 m. duomenimis buvo pagaminta 8,5 milijonų Punto modelių.

Pirmoji karta (1993–1999)
-------------------------

Tarptautiniu „Project 176" kodu pažymėtas modelis buvo pristatytas 1993 m. rugsėjį kaip pasenusio Fiat Uno pakaitalas. 1995 m. šis modelis buvo išrinktas Europos metų automobiliu, aplenkęs pagrindinį konkurentą Volkswagen Polo vos 78 taškais.

Antroji karta (1999–2010)
-------------------------

1999 m. Frankfurto automobilių parodoje pristatytas atnaujintas Punto modelis. Šis modelis tapo pirmuoju pažymėtu naujuoju Fiat grupės logotipu skirtu kompanijos šimtmečiui pažymėti.

2003 m. Fiat pagamino 5-milijoninį Punto automobilį. 2005 m. birželio 1 d. kompanija pagamino 6-milijoninį modelį Melfio gamykloje.

2005 m. spalį Serbijos kompanija Zastava susitarė su FIAT dėl Punto modelio gamybos Kragujevace ir vietiniu pavadinimu Zastava 10. Šie modeliai buvo gaminami iki 2011 m.

Trečioji karta (2005–2018)
--------------------------

2009 m. Grande Punto modelis
2005 m. Frankfurto automobilių parodoje buvo pristatytas naujasis Punto modelis Grande Punto.

2009 m. šis modelis buvo atnaujintas ir gavo naują pavadinimą Punto Evo, o 2012 m. dar kartą atnaujinus modelį vėl buvo grįžta prie pavadinimo Punto.

2014 m. spalį žurnalas Top Gear Punto Pop 1.2-L 8v 69 modelį įrašė į „blogiausių automobilių, kuriuos galima nusipirkti dabar" sąrašą. Tai buvo padaryta dėl to, kad modelis buvo „ne savo klasės pasenęs supermini, sunaudojantis 126 g/km kuro, 62 mylių per valandą greitį pasiekiantis per 14,4 sekundės ir kainuojantis brangiau nei 10 000 svarų sterlingų".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Fiat Punto 2012: the evolution of a best seller Archyvuota kopija 2016-03-06 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Punto
3. ↑  Zastava
4. ↑  The worst cars you can buy, right now Archyvuota kopija 2019-08-05 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Fiat Punto** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Hemerocallis** |
| --- |
| Geltonoji viendienė (Hemerocallis lilioasphodelus)Geltonoji viendienė (*Hemerocallis lilioasphodelus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Viendieniniai  *( Hemerocallidaceae)* |
| Gentis: | Viendienė  *( Hemerocallis)* |

 |

**Viendienė** (*Hemerocallis*) – viendieninių (*Hemerocallidaceae*) šeimos augalų gentis. Genties pavadinimas iš graikų k. žodžių *hemera* – diena ir *kallos* – grožis. Šių augalų dauguma veislių žydi tik vieną dieną, tačiau dėl didelių ne vienu metu sukrautų žiedų skaičiaus, žydėjimas tęsiasi mėnesį ir daugiau. 

Gentyje yra apie 26 rūšys. Kilmės vieta – Kinija, Japonija. Stiebas trumpas, su 5-7 poromis linijiškų lapų, kurie dažniausiai ties pagrindine gysla būna išlinkę. Žydi birželio-liepos mėn. Žiedynstiebis 30-150 cm aukščio, belapis. Žiedlapai būna geltoni, kreminiai, rusvi, raudoni ir kt. spalvų. Šaknys storos, kaupiančios maisto medžiagas.

Lietuvoje auginama:

* Geltonoji viendienė (*Hemerocallis lilioasphodelus*)
* Rusvoji vienadienė (*Hemerocallis fulva*)

ir kt.
| ***Če*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Che |
| Kilmės šalis |  JAV Ispanija Prancūzija |
| Režisierius | Styvas Soderbergas |
| Prodiuseris (-iai) | Lora Bikford (Laura Bickford)Benicio del Toro |
| Scenaristas (-ai) | Piteris Bekmenas (Peter Buchman) |
| Kompozitorius | Alberto Iglesias |
| Vaidina | Benicio del ToroDemianas BiširasKatalina Sandino MorenoFranka Potente |
| Metai | 2008 |
| Žanras | Biografinis |
| Trukmė | 269 min. |
| Kalba | Anglų, ispanų |
| Platintojas | IFC Films |
| Biudžetas | 58 mln. JAV dol. |
|  **IMDb įrašas** |

**Če** (angl. *Che*) – 2008 m. JAV režisierius Styvo Soderbergo biografinis filmas apie Argentinoje gimusį revoliucionierių, marksistą, Kubos partizanų lyderį, Če Gevarą. Filmas susideda iš dviejų skirtingų dalių: „Argentinietis", pasakojantis apie Če Gevaro politinę veiklą nuo 1956 m. iki Kubos revoliucijos, ir „Guerilla" – po Kubos revoliucijos, 1964 m. vizitą į JTO ir žūtį Bolivijoje 1967 m. .

Filmo premjera įvyko 2008 m. gegužės 21 d. Kanų kino festivalyje.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

*I dalis – Argentinietis*

1956 m. Lotinų Amerika verda revoliucinėmis nuotaikomis. Diktatoriaus Fulgencio Batistos režimui nuversti, sukilėlių vadas Fidelis Kastro Kubos pakrantėje renka savo armiją. Įžymiajam revoliucionierių būrui M-26-7 imasi vadovauti gydytojas–kardiologas iš Argentinos Ernestas Gevara. Savo karšta meilę už laisvę jis pelno savo bendražygių pagarbą, o paskui ir visos kubiečių tautos, kuri suteikė jam naują vardą – „Če" (isp. *draugas*)...

*II dalis – Guerilla*

Če Gevara. Legendos gimimas... Če ir toliau liekas ištikimas revoliucijoms. Jis organizuoja sukilėlių judėjimą Konge, bet nesėkmingai. 1966 m. jis suburia Bolivijos nacionalinį judėjimo armiją. Po metų kovos sužeistas Če Gevara patenka į nelaisvę ir sušaudomas. Bet žmonių protuose ir širdyse jis visam laikui lieka herojumi, kuris visada pasiruošęs pasiaukoti dėl kitų laimės, kovos už laisvę simboliu...

Aktoriai
--------

* Benicio del Toro – Če Gevara
* Demianas Biširas – Fidelis Kastro
* Džiulija Ormond – Liza Hovard
* Katalina Sandino Moreno – Aleida Marč, antroji Če Gevaro žmona
* Franka Potente – Tania
* Rodrigo Santoro – Raulis Kastro

ir kt.

Išnašos
-------

1. IMDb Filmo Če pirma dalis
2. ↑  IMDb Filmo Če antra dalis
3. ↑  Marijus Kulvietis išvyksta į Kanų kino festivalį - festivalis tęs geriausias tradicijas Archyvuota kopija 2008-05-14 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Oficiali filmo svetainė Archyvuota kopija 2008-09-06 iš Wayback Machine projekto.
* I dalis. Apdovanojimai ir nominacijos
* II dalis. Apdovanojimai ir nominacijos
|  |
| --- |
| Wolfsheim |
|  
Grupės nariai - 1992 m. debiutinio albumo „No Happy View" viršelyje |
| Biografija |
| Kilmė | Vokietija Hamburgas, Vokietija |
| Žanrai | Elektroninė muzikaDark waveSynthpop |
| Kūrinių kalbos | anglų, vokiečių |
| Aktyvumo metai | 1987–dabar |
| Svetainė | www.wolfsheim.de |
| Nariai |
| Peter HeppnerMarkus Reinhard |

**Wolfsheim** – Vokietijos dark wave / synthpop grupė, pavadinimą pasirinkę, inspiruoti Frencio Skoto Ficdžeraldo knygos „Didysis Getsbis". Duete – vokalistas, kompozitorius bei dainų tekstų kūrėjas Peter Heppner ir instrumentalistas Markus Reinhardt.

Biografija
----------

Dainos atliekamos anglų kalba, tik keletas kūrinių įrašyti gimtąja vokiečių kalba. Išleidusi 4 albumus, ypač didelio dėmesio grupė susilaukė tada, kai 1998 m. vokalistas Peter Heppner su garsiu Vokietijos dainininku Joachim Witt įrašė kūrinį „Die Flut", kuris pakilo iki 2-osios Vokietijos singlų topo vietos. Nuo to laiko Heppneris vis dažniau ėmė reikštis kaip solo atlikėjas, bendradarbiauti su tokiais garsiais vardais kaip „Schiller", „Glasgarten" ar Paul van Dyk. Penktasis grupės albumas „Spectators" pasiekė „auksinio" statusą.

2003 m. buvo išleistas kol kas paskutinis, 6-asis grupės albumas „Casting Shadows", kuris iš karto atsidūrė pirmoje Vokietijos albumų topo vietoje, pasiekė „platininio" ir „auksinio" albumo statusą. Grupė daug koncertavo pasaulyje, įskaitant ir Jungtines Amerikos Valstijas. 2004 m. grupė gavo svarbiausią Vokietijos muzikos apdovanojimą „ECHO" Geriausios Vokietijos alternatyvios grupės kategorijoje. Singlas „Kein Zurück" pasiekė „auksinio" statusą.

2007 m. tarp grupės narių iškilo nesutarimai. Reinhardas pabandė savo ilgametį kolegą P. Heppnerį išmesti iš grupės, paduodamas jį į teismą, tačiau bylos nelaimėjo. Vokalistas savo interviu iki šiol teigia, kad grupė nėra oficialiai išsiskyrusi ir jis suinteresuotas tęsti jos veiklą.

Kiti narių projektai
--------------------

2005 m. Peter Heppner pasirašė su „Warner Music Germany" kontraktą, o 2008 m. pradėjo solinę karjerą ir išleido albumą „Solo", kuris pasiekė Vokietijos topo dešimtuką. Bendradarbiavo su: Joachim Witt, Schiller, Paul van Dyk, José Alvarez-Brill, Milù ir Nena. Jo balsą galima išgirsti ir projektų „Girls Under Glass", „Umbra et Imago", „Alice 2", „New Rock Conference" ir „Goethes Erben" dainose.

Markus Reinhard projektai - su „Nefkom", „Neustart", „Care Company" ir „Comfortable Cave Goodbye".

Diskografija
------------

* 1992 m. – „No Happy View"
* 1993 m. – „Popkiller"
* 1995 m. – „55578"
* 1996 m. – „Dreaming Apes"
* 1997 m. – „Hamburg Rom Wolfsheim" (koncertinis)
* 1999 m. – „Spectators"
* 2003 m. – „Casting Shadows"

Nuorodos
--------

* Oficiali grupės svetainė
* „Wolfsheim" music.lt profilis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

Koordinatės: 54°39′49″š. pl. 25°17′11″r. ilg.﻿ / ﻿54.663704°š. pl. 25.286332°r. ilg.﻿ / 54.663704; 25.286332
**Užsienio lietuvių švietimo centras** – Vilniaus lietuvių namų struktūrinis padalinys. Įkurtas 2010 metų vasario 9 dieną Lietuvos Respublikos Švietimo ir mokslo ministerijos iniciatyva. Adresas - Dzūkų 43, LT-02116 Vilnius.

Veikla
------

Užsienio lietuvių švietimo centras koordinuoja formaliojo ugdymo užsienio lietuviškų mokyklų veiklas, rūpinasi šių mokyklų mokytojų bei vadovų kvalifikacijos tobulinimu, teikia metodinę pagalbą bei rūpinasi užsienio lietuvių studentais, siekiančiais studijuoti bei studijuojančiais Lietuvoje. Tobulina užsienio ir šalies mokyklose dirbančių pedagogų ir vadovų kvalifikaciją. Bendradarbiauja su Lietuvos aukštojo mokslo įstaigomis, švietimo politiką formuojančiais specialistais, mokytojų kvalifikacijos tobulinimo centrais.
Wolf 1061 sistema dailininko įsivaizdavimu
**Wolf 1061c** arba **WL 1061c** – egzoplaneta, skriejanti apie raudonąją nykštukę Wolf 1061. Planeta yra antroji pagal nuotolį Wolf 1061 sistemoje, jos orbitinis periodas – 17,9 dienos.

Wolf 1061c yra vadinamoji superžemė, jos minimali masė yra 4,25 karto didesnė nei Žemės, o planetos spindulys – ~1,64 karto didesnis.

Wolf 1061c bei kitos dvi šios sistemos planetos buvo atrastos Naujojo Pietų Velso universiteto mokslininkų komandos ESO („European Southern Observatory") observatorijos, esančios Čilėje, 3,6 m skersmens teleskopo „Harps" spektrografu.

Manoma, kad Wolf 1061c galėtų būti tinkama gyvybei, nes, kaip tikimasi, ši planeta turi uolėtą paviršių, joje gali būti vandens. Planeta patenka į Wolf 1061 žvaigždės, kuri yra daug vėsesnė už Saulę, gyvybės zoną. Wolf 1061c didysis pusašis yra 0,084 av, o Wolf 1061 sistemoje gyvybės zona tęsiasi nuo 0,073 iki 0,190 av (optimistiniu vertinimu). Wolf 1061 sistema yra santykinai netoli, už 13,8 šviesmečių, tad Wolf 1061c atradimo metu buvo artimiausia atrasta egzoplaneta, kurioje galimai egzistuoja gyvybė.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  „Three planets orbiting Wolf 1061" (PDF). *Newt.phys.unsw.edu.au*. Nuoroda tikrinta 2021-03-28.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| Wolfgang Kindl |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Austrija** |
| Rogučių sportas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Sidabras** | 2022 Pekinas | Vyrai |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2017 Iglsas | Vyrai |
| **Auksas** | 2017 Iglsas | Sprintas |
| **Bronza** | 2015 Sigulda | Vyrai |
| **Bronza** | 2016 Kengizė | Vyrai |
| **Bronza** | 2020 Sočis | Vyrai |

**Wolfgang Kindl** (g. 1988 m. balandžio 18 d. Insbruke) – Austrijos rogučių sportininkas, olimpinis ir pasaulio prizininkas.

Biografija
----------

2010 m. Kindl laimėjo savo pirmąjį Europos čempionatų medalį - sidabrą vyrų vienetų varžybose. Savo debiutinėse 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse austras užėmė 9-ą vietą. 2014 m. olimpiadoje Kindl dalyvavo dvejose rungtyse. Vyrų vienetų varžybose sportininkas liko 9-as, o mišrių komandų estafetėje kartu su Austrijos rinktine liko 7-as.

2015 m. Kindl laimėjo pirmąjį pasaulio čempionatų medalį - bronzą vyrų vienetų varžybose. 2017 m. pasaulio čempionate iškovojo du aukso medalius ir pirmą kartą tapo pasaulio čempionu.

2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse sportininkas finišavo 9-as. 2022 m. pirmą kartą tapo Europos čempionu.

2022 m. žiemos olimpiadoje Kindl vyrų vienetų varžybose nusileido tik vokiečiui Johannes Ludwig ir iškovojo sidabro medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2022 m. vasario 6 d.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Čačoengsaoฉะเชิงเทรา |
| --- |
| *Vat Sothonvararam Voravihan* |
|  |
| 

ČačoengsaoČačoengsao

13°41′25″ š. pl. 101°4′13″ r. ilg.﻿ / ﻿13.69028°š. pl. 101.07028°r. ilg.﻿ / 13.69028; 101.07028﻿ (Čačoengsao)Koordinatės: 13°41′25″ š. pl. 101°4′13″ r. ilg.﻿ / ﻿13.69028°š. pl. 101.07028°r. ilg.﻿ / 13.69028; 101.07028﻿ (Čačoengsao) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+7) |
|  |
| **Valstybė** | Tailando vėliava Tailandas |
| **Provincija** | Čačoengsao provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 60 893  |

**Čačoengsao** (taj. ฉะเชิงเทรา ) – centrinio Tailando miestas, Čačoengsao provincijos sostinė. Jis įsikūręs ant Bang Pakongo upės kranto. 2006 m. mieste gyveno 60 893 žmonės.

Miestas buvo įkurtas 1549 m. karaliaus Maha Chakkraphato iš Ajuthajos valdymo metais ir iš pradžių buvo naudojamas kaip ginkluotųjų pajėgų paruošimo vieta.

Čačoengsao kartais vadinamas Paet Riu, toks pavadinimas yra kilęs nuo didelės žuvies, kuri buvo čia gaudoma praeityje. Paet Riu pažodžiui reiškia „8 pjūviai ir griežinėliai", nurodant į žuvies pateikimo būdą kaip vietinės virtuvės patiekalą.

Miestas yra apie 50 km į rytus nuo Bankoko ir gali būti pasiektas traukiniu.

Vakarinėje provincijos pusėje yra Bang Pa Kong upės lyguma, kurioje auginami ryžiai. Rytuose dominuoja kalvotas reljefas, kurio vidutinis aukštis siekia 100 m virš jūros lygio.
| **Algimantas Ambrazevičius** |
| --- |
| Gimė | 1934 m. kovo 15 d.Kaunas |
| Mirė | 2010 m. liepos 11 d. (76 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | Lietuvos inžinierius energetikas šilumininkas, habilituotas technologijos mokslų daktaras. |
| Organizacijos | Lietuvos karo akademija |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Išsilavinimas | habilituotas technologijos mokslų daktaras |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1984 m. LTSR valstybinė premija |

**Algimantas Ambrazevičius** (1934 m. kovo 15 d. Kaune – 2010 m. liepos 11 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius energetikas šilumininkas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1955 m. baigė Kauno politechnikos institutą, 1960 m. apgynė disertaciją „Plokštės šilumos atidavimo klampių skysčių sraute tyrimas", technikos mokslų kandidatas, 1984 m. Baltarusijos mokslų akademijos branduolinės energetikos institute apgynė disertaciją „Šilumos mainai rekuperatyviškai grūdinant dujas", technikos mokslų daktaras

1964-1968 m. Kauno politechnikos instituto dėstytojas. 1955-1990 m. dirbo Fizikinių techninių energetikos problemų institute; 1969-1990 m. Aukštos temperatūros srautų laboratorijos vadovas. Nuo 1991 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto, nuo 1992 m. ir Lietuvos karo akademijos dėstytojas, nuo 1991 m. profesorius.

Darbai apie šilumos mainų įrenginius, plazmotronus, iš plazmos chemijos. 16 išradimų autorius.

Bibliografija
-------------

* Šilumos mainai grūdinant dujas, monografija, 1983 m. rusų kalba
* Aukštatemperatūriai šilumos mainai plazminės technologijos aparatuose, su V. Litvinovu, 1986 m. rusų kalba
* Ratinių kovos mašinų teorijos pagrindai, 1996 m.

Įvertinimas
-----------

* 1984 m. LTSR valstybinė premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Algimantas Ambrazevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 426 psl.
**Užsienio kalba** – kalba, kuri žmogui yra ne gimtoji. Jos išmokstama mokantis. Užsienio kalbų mokoma bendrojo lavinimo mokykloje, aukštesnio lygmens mokymo įstaigose (pvz. aukštosiose mokyklose), iš dalies ir ikimokyklinio ugdymo įstaigose (vaikų darželiuose). Vyksta specialios pamokos, kalbos kursai, rengiamos studijos. Taip pat galimas savarankiškas mokymasis. Užsienio kalbų mokėjimui patvirtinti rengiami įvairūs egzaminai (TOEFL – anglų, TestDaF – vokiečių ir t. t.), išduodami specialūs pažymėjimai.

Lietuva
-------

Lietuvos mokyklose mokoma bei rengiami  brandos egzaminai šių užsienio kalbų: anglų, vokiečių, rusų, prancūzų (NEC inf.). 

Taip pat mokoma lotynų ispanų, italų bei kt.

Vokietija
---------

Vokietijoje dažniausiai pasirenkama pirmoji užsienio kalba yra anglų. Kitos užsienio kalbos – lotynų, prancūzų, ispanų, italų, rusų,  danų bei nyderlandų. Anglų kalbos dauguma mokinių mokosi nuo 5 klasės. Plinta anglų kalbos pamokos pagrindinėje mokykloje bei darželiuose. 6-7 ir 9 klasėse, vėliau ir 11 klasėje (pasirinkus vidurinį mokslą, t. y. mokantis vok.  *Oberstufe*) gali būti pasirenkama papildoma užsienio kalba. Abitūrai reikalingos 2 užsienio kalbos, todėl antroji privaloma nuo 7 klasės. Reikalavimai gali skirtis nuo mokyklos tipo bei federalinės žemės (švietimo sritis priklauso federalinių subjektų reguliavimo kompetencijai, todėl žemės yra palyginti savarankiškos).

VDR nuo 5 klasės buvo privaloma rusų kalba, nuo 7 – dažniausiai anglų arba prancūzų.

45 % vyresnių nei 14 m. vokiečių pripažino nekalbantys arba nesuprantantys jokios užsienio kalbos (remiantis IfD Allensbach apklausa 2006-2007 m.)

Šveicarija
----------

 Šveicarijoje pirmąja užsienio kalba pasirenkama dažniausiai viena iš 3 oficialių kalbų – vokiečių, italų arba prancūzų. Vokiečių aukštaičių kalba *de facto* yra dėstoma nuo 1 klasės (žr. Diglosija). Retoromanai dažnai auga dvikalbėse šeimose. Anglų beveik visuose kantonuose mokoma bent jau nuo 7 klasės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2010 metų brandos egzaminų užduotys
2. ↑  Statistinė studija

Nuorodos
--------

* Kaip išmokti užsienio kalbų? Archyvuota kopija 2010-07-15 iš Wayback Machine projekto. (Europos Komisijos inf.)
| **Algimantas Adomaitis** |
| --- |
| Gimė | 1948 m. liepos 19 d. (74 metai)Molėtai |
| Sutuoktinis (-ė) | Veronika |
| Vaikai | Aidas, Donatas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Elektrėnų savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas. |
| Partija | 2002 m. Liberalų demokratų partija |

**Algimantas Adomaitis** (g. 1948 m. liepos 19 d. Molėtuose) – Lietuvos ir Elektrėnų savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1966 m. baigė Anykščių Jono Biliūno vidurinę mokyklą. 1972 m. baigęs Kauno medicinos instituto Gydomąjį fakultetą, įgijo gydytojo specialybę. 1973 m. po ordinatūros Kauno III klinikinėje ligoninėje suteikta gydytojo terapeuto kvalifikacija. 1988 m. įgijo gretutinę gydytojo echoskopuotojo specialybę.

1973–1977 m. Varėnos rajono Valkininkų ligoninės vyriausiasis gydytojas ir gydytojas terapeutas. 1977–2002 m. Elektrėnų ligoninės Terapijos skyriaus vedėjas. 2002–2003 m. Elektrėnų ligoninės gydytojas echoskopuotojas.

2003–2007 m. Lietuvos Respublikos specialiųjų tyrimų tarnybos vyriausiasis specialistas. 2007–2011 m. Elektrėnų savivaldybės mero pavaduotojas.

2003–2019 m. ir 2021–2023 m. Elektrėnų savivaldybės tarybos narys.

Nuo 2002 m. Liberalų demokratų, partijos Tvarka ir teisingumas Elektrėnų skyriaus pirmininkas.

Buvo Elektrėnų ligoninės Gydytojų sąjungos pirmininkas. Sutuoktinė Veronika, vaikai Aidas ir Donatas..

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Partija Tvarka ir teisingumas - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2014-02-08 iš Wayback Machine projekto.
Čačos gaminimas
**Čača** (gr. ჭაჭა, rus. *чача*, angl. *chacha*) – brendžio tipo gruzinų ir abchazų gėrimas. Kaukaze čača vadina ir vynuogių degtinę. Kartais čača vadina bet kokią vaisinę naminę degtinę (ne tik vynuoginę, bet ir figų, mandarinų, apelsinų, kaukazinių slyvų, šilkmedžio). 

Itališkas analogas – grapa. 

Čačos stiprumas – 45-50 %, kartais iki 60 %.

Tikra čača gaminama Gruzijoje tiek pramoniniu būdu, tiek namuose. Receptai įvairūs. Spiritas gaunamas iš neprinokusių, prastų vynuogių, iš vynuogių išspaudų. Dažniausiai naudojamos *rkaciteli* vynuogės. Distiliuojama vieną kartą, kartais – du. Gautas apie 70 % stiprumo spiritas skiedžiamas vandeniu ir pilstomas į butelius. Kai kurių markių čačą išlaiko ąžuolinėse statinėse. 

Čača geriama gryna, ją naudoja kokteiliams su šviežiais vaisiais ir ledu. Gruzijoje valstiečių šeimose yra tradicija šaltą rytą išgerti stikliuką čačos. Vakarų Gruzijoje čačą užkanda saldumynais, Rytų – sūdyta užkanda. Čača – stiprus gėrimas, tad nuo jos greitai apgirstama, išgėrus daugiau galima apsinuodyti etanoliu.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Čača** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Čačos butelio nuotrauka
* Chacha / Чача Archyvuota kopija 2007-07-18 iš Wayback Machine projekto.
| **Algimantas Butvila** |
| --- |
| Gimė | 1943 m. gegužės 25 d.Mažeikiai |
| Mirė | 2014 m. gegužės 20 d. (70 metų) |
|  |
| Veikla | dailininkas keramikas |
|  |
| Alma mater | 1971 m. LSSR dailės institutas |

**Algimantas Butvila** (1943 m. gegužės 25 d. Mažeikiuose – 2014 m. gegužės 20 d.) – Lietuvos dailininkas keramikas.

Biografija
----------

1962–1971 m. studijavo LSSR dailės institute. 1975–1985 m. Dvarčionių statybinių medžiagų kombinato vyriausiasis dailininkas. Nuo 1975 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys. Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Kūryba
------

Nuo 1972 m. dalyvavo dailės parodose Lietuvoje ir užsienyje. Sukūrė vazų, dekoratyvinių kompozicijų, pano. Ankstyvojoje kūryboje savitai interpretavo liaudies dailės tradicijas; kūriniai grubokų, nenudailintų formų, rupių paviršių, raiškių siluetų (Dekoratyvinės vazos, 1972 m.; Dekoratyvinė plastika, 1974 m.). Vėlesnieji kūriniai modernesni, lakoniškesni (Dekoratyvinė keramika, 1976 m.; 5 dalių kompozicija, 1982 m.).

Ornamentinėmis sienelėmis apipavidalino interjerų:

* Poliklinika, Maskva, 1975 m.
* Kultūros namai, Pasvalys, 1984 m.
* Kultūros namai, Utena, 1985 m.
* Santariškių ligoninės reabilitacinis centras, Grigiškės, 1991 m.
* Klaipėdos jūrininkų ligoninės reabilitacinis centras, Palanga, 1998 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2009-03-23 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Lijana Šatavičiūtė. *Algimantas Butvila*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 676 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Bilbaoisp. *Bilbao* |
| --- |
|        |
| *Šv. Antano bažnyčia ir tiltas* |
|  |
| 

BilbaoBilbao

43°16′00″ š. pl. 2°55′00″ v. ilg.﻿ / ﻿43.26667°š. pl. 2.91667°r. ilg.﻿ / 43.26667; 2.91667﻿ (Bilbao)Koordinatės: 43°16′00″ š. pl. 2°55′00″ v. ilg.﻿ / ﻿43.26667°š. pl. 2.91667°r. ilg.﻿ / 43.26667; 2.91667﻿ (Bilbao) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Ispanijos vėliava Ispanija |
| **Regionas** | Baskų kraštas Baskijos regionas |
| **Provincija** | Biskajos provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 351 400  |
|  |
|  **Vikiteka** | Bilbao |
|  |
| **Kirčiavimas** | Bilbão |

**Bilbao** – uostamiestis Baskijoje (šiaurės Ispanija), prie Nerviono upės, greta Biskajos įlankos. Miestą supa aukštos kalvos. Biskajos provincijos centras. Senamiestis yra dešiniajame Nerviono krante, naujamiestis (pradėjęs augti XIX a. pabaigoje) – kairiajame. Šias miesto dalis jungia keli tiltai. Yra tarptautinis oro uostas, metropolitenas (nuo 1995 m.). Tai vienas didžiausių šalies pramonės centrų, apylinkėse kasama geležies rūda. Išvystyta cemento, chemijos, maisto, geležies ir plieno, mašinų, popieriaus, tekstilės pramonė. Pro uostą eksportuojama geležies rūda, grūdai, vynas, importuojama anglis ir mediena.

Bilbao kasmet rugpjūtį vyksta *Semana Grande* bulių kautynės. Yra kelios bažnyčios (tarp jų gotikinė Šv. Jokūbo, XIV a.), muziejai (tarp jų archeologijos, *Guggenheim* šiuolaikinio meno). Jis atidarytas 1997 m. vykdant miesto rekonstrukciją. Veikia *Deusto* ir jėzuitų (nuo 1886 m.) universitetai.

Bilbao gyvena ir kuria aktorius ir režisierius Algis Arlauskas.

Sportas
-------

### Futbolas

Mieste 1982 m. vyko XII pasaulio futbolo čempionatas. Žymiausi miesto klubai:

* Athletic C. Bilbao
* Club Bizcaya
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ginkluotės stabilizatorius** (rus. *стабилизатор вооружения*), *patrankos stabilizatorius* – ginklo (paprastai patrankos) ir taikiklių automatinio reguliavimo sistema tanke ar laive. Stabilizatorius užtikrina tikslų ginklo nutaikymą – išsaugo suteiktą vamzdžio kanalo ašies ir taikymo linijos kryptį svyruojant ginklo pagrindui (pvz. svyruojant tankui, laivui ir pan.). Paprastesni stabilizatoriai stabilizuoti ginklą ir taikiklį vienoje plokštumoje, tobulesni – dviejose plokštumose.

Stabilizatorius palengvina taikymąsi ir padidina taiklumą. Tai šiuolaikinio tanko, šarvuočio ar laivo ugnies valdymo sistemos dalis.

Techniniu požiūriu stabilizatorių sudaro jutiklių rinkinys ir procesorius, sujungti su patrankos ar pan. ginklo sukiojimo pavara. Jutiklių teikiamos informacijos dėka procesorius paskaičiuoja patrankos pavarų judesius, kurie kompensuoja patrankos nukrypimus dėl platformos judėjimo.

Patrankos stabilizatoriaus veikimą vaizdžiai demonstruoja vadinamieji „tankų šokiai", kai tankas energingai sukiojasi ir važiuoja banguota vietove, tuo tarpu stabilizatorius laiko tanko patrankos vamzdį nukreiptą į taikinį. Vienas iš triukų tokiame demonstravime – tanko patrankos šūvis tankui šokant nuo tramplino.
**Almutė Gražulienė-Kankevičiūtė** (g. 1948 m. sausio 26 d. Vilniuje) – Lietuvos šokėja, baletmeisterė, pedagogė.

Biografija
----------

1960–1963 m. Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų baleto studijos Vilniuje, 1965–1968 m. dainų ir šokių ansamblio „Lietuva" šokėja. 1973 m. baigusi Šiaulių pedagoginio instituto Klaipėdos fakultetą jame(nuo 1975 m. Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetai, nuo 1995 m. – Klaipėdos universitetas) dėsto; nuo 1994 m. docentė. Jos iniciatyva Klaipėdos universitete įkurtas Choreografijos metodinis kabinetas, Liaudies šokio laboratorija ir Choreografijos katedros muziejus.

1978–1980 m. Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetų liaudies šokių kolektyvo „Vėtrungė", 1993–1995 m. „Vėtrungėlė" (jo įkūrėja), 1988–1989 m. Klaipėdos muzikos centro tautinių šokių ir dainų ansamblio „Žilvinas" baletmeisterė, viena vadovių. Dėstė 1981 m. Rygos, 1982 m. 1988 m. 2000 m. Tartu, 1983 m. Minsko aukštosiose mokyklose. 1994 m. 1998 m. Pasaulio lietuvių dainų šventės Šokių dienos baletmeisterė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Livija Gulbinaitė. *Almutė Gražulienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 118 psl.
**Ginocentrizmas** (sen. gr. *γυνή – 'moteris' + κέντρον – 'apskritimo centras*') – pasaulėžiūros tipas, kuriam būdinga moterų požiūrį ar poreikius laikyti svarbiausiais. Tokią pasaulėžiūrą turintis asmuo arba toks diskursas yra *ginocentriškas*. Panaši pasaulėžiūra, kurioje svarbiausiu laikomas vyriškas mąstymas ir prioritetai, vadinama androcentrizmu. Ginocentrizmas artimai siejasi su feminizmu bei matriarchatu.

Istorija
--------

Terminas „ginocentrizmas" pradėtas naudoti vėliausiai nuo 1897 m. XX a. 8 deš. iškilus antrosios bangos feminizmui, šiuo terminu buvo siekiama apibūdinti naujojo feminizmo pokyčius, kuris, priešingai nei feminizmas, reikalaujantis visiškos lygybės, pripažįsta lyčių skirtumus.

Pasak Masačusetso universiteto filosofės Kristos Hodep (*Christa Hodapp*), šiuolaikiniai vyrų judėjimai ginocentrizmą vertina kaip viduramžiams būdingos dvaro meilės tęsinį, kuomet moterys priklausė aristokratų klasei, o vyrai – žemesnio rango patarnautojų klasei. Šis požiūris feminizmą apibūdina kaip įsisenėjusių viduramžiškų nuostatų, tokių, kaip riteriškumas ar romantizuoti santykiai, sergėtoją, o ne liberalumą palaikančią jėgą.

Piterio Vraito (*Peter Wright*) tyrimas padarė išvadą, jog ginocentrizmas yra moteriška narcisizmo forma, savo tolimesnį gyvavimą pateisinanti tradiciniais lyčių vaidmenimis.

Išnašos
-------

1. ↑  *Nicholson, Linda J. (1997), „Gynocentrism: women's oppression, women's identity, and women's standpoint"*
2. ↑  *Christa Hodapp, Men's Rights, Gender, and Social Media, Lexington Books (2017-09-05)*
3. ↑  *Wright, P. „Gynocentrism As A Narcissistic Pathology", in New Male Studies: An International Journal, ISSN 1839-7816 ~ Vol 9, Issue 1, 2020, 24–49 p. Australijos vyrų sveikatos ir studijų institutas.*
Rusijos ginkluotųjų pajėgų užnugario emblema, priimta 2004 m. gruodžio 31 d.
Rusijos ginkluotųjų pajėgų užnugario vėliava, priimta 2004 m. birželio 14 d.
**Ginkluotųjų pajėgų užnugaris** – sudėtinė ginkluotųjų pajėgų dalis, karinių junginių, dalinių, padalinių, įstaigų ir tarnybų sistema, atliekanti užnugario aprūpinimo ir kovinių dalinių techninio aprūpinimo funkcijas.

*Ginkluotųjų pajėgų užnugaris* tokiu pavadinimu (tik rusiškai *Тыл Вооружённых Сил*) buvo ir yra vadinamas Rusijoje ir TSRS. Kitos valstybėse šias funkcijas atliekančios ginkluotųjų pajėgų struktūros vadinamos kitaip, pvz. Didžiosios Britanijos analogas yra Karališkasis Logistikos korpusas (*Royal Logistic Corps*).

Rusija ir TSRS
--------------

Ginkluotųjų pajėgų užnugaris yra tarpininkas tarp ginkluotųjų pajėgų ir šalies ūkio. Užnugario funkcijos:

* palaikyti ginkluotųjų pajėgų materialines atsargas (degalai, šaudmenys ir kita amunicija, maisto produktai, atsarginės detalės ir atsarginė technika) reikiamame lygyje
* pagal nustatytas taikos ar karo meto normas tiekti tai kitiems daliniams
* tiesti, naudoti ir taisyti kelius
* naudoti ir taisyti transporto priemones
* užtikrinti visus ginkluotosioms pajėgoms reikalingus vežimus
* taisyti kovinę techniką
* steigti ir palaikyti aviacijos ir laivyno bazes
* teikti medicinos ir sveikatos palaikymo pagalbą (gydyti ligonius ir sužeistuosius, rūpintis sanitarija ir higiena)
* rūpintis kareivių apgyvendinimu, maitinimu, atlyginimų mokėjimu ir kt.

Pagal priklausomybę ginkluotųjų pajėgų užnugaris skirstomas į lygius – fronto, apygardos, laivyno, armijos, korpuso, divizijos, pulko ir pan.

Nuorodos
--------

* Тыл Вооруженных Сил (iš „Большая Советская Энциклопедия")
* Тыл Вооружённых Сил Archyvuota kopija 2007-01-04 iš Wayback Machine projekto. (Rusijos Ginkluotųjų pajėgų Užnugario tinklalapis)
* Тыл Вооружённых сил
Koordinatės: 55°50′52″š. pl. 24°38′46″r. ilg.﻿ / ﻿55.84778°š. pl. 24.646139°r. ilg.﻿ / 55.84778; 24.646139

|  Bikiškių Kristaus Atsimainymo koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Panevėžio |
| **Savivaldybė** | Panevėžio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Daukšėnai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1886 m. |

**Bikiškių (Daukšėnų) Kristaus Atsimainymo koplyčia** – koplyčia Bikiškių kaimo kapinėse, Karsakiškio seniūnijoje, Panevėžio rajone. Koplyčia stovi apie 4 km į vakarus nuo kelio  **3012**  Tiltagaliai–Sodeliai , važiuojant iš Geležių pakeliui į Daukšėnus, Žaliojoje girioje. Paskutinėje kelio atkarpoje, likus apie 0,7 km ir įvažiuojant į mišką ties Skūpų vienkiemiu, pervažiuoti Žambo upelį, ties kirtaviete miško keliuku pasukti į dešinę.

Koplyčia 1886 m. pastatyta, 1992 m. atnaujinta. Pastatas suremontuotas, ji priklauso Geležių Šv. Juozapo parapijai. Iškilmingai švenčiami Kristaus Atsimainymo atlaidai. 2007 m. koplyčioje Šv. Mišias yra aukojęs Panevėžio vyskupas Jonas Kauneckas.

Kapinėse pastatytas paminklas Lietuvos partizanams. Kelių jų portretai iškabinti koplyčioje ant sienos. Čia yra vykę renginių Lietuvos partizanų atminimui (viename iš jų 2012 m. rugpjūčio 6 d. dalyvavo ministrė Rasa Juknevičienė).

* Šoninis fasadasŠoninis fasadas
* VidujeViduje

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bikiškių Kristaus Atsimainymo koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-11-10 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑