recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Kitos reikšmės – Laugaliai (reikšmės).*

| Laugaliaivok.  *Laugallen, Kleinjägerswalde* |
| --- |
| 

LaugaliaiLaugaliai

54°51′18″š. pl. 22°38′26″r. ilg.﻿ / ﻿54.8551°š. pl. 22.6405°r. ilg.﻿ / 54.8551; 22.6405﻿ (Laugaliai (Viliūnų parapija))Koordinatės: 54°51′18″š. pl. 22°38′26″r. ilg.﻿ / ﻿54.8551°š. pl. 22.6405°r. ilg.﻿ / 54.8551; 22.6405﻿ (Laugaliai (Viliūnų parapija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kaliningrado sritis Kaliningrado sritis |
| **Rajonas** | Krasnoznamensko rajonas |

**Laugaliai** (vok. *Laugallen*, nuo 1938 m. *Kleinjägerswalde*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, 13 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 14 km į pietryčius nuo Lazdynų.

Istorija
--------

1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 3 ugniakurais, 1818 m. – valstiečių kaimas su 3 ugniakurais ir 19 gyventojų, 1839 m. – valstiečių kaimas su 3 ugniakurais ir 31 gyventoju. 1723–1818 m. priklausė Grumbkaukaičių domenų valsčiui (Ragainės, vėliau Įsruties apskrities sudėtyje), 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai. 1874–1928 m. buvo Grumbkaukaičių valsčiaus sudėtyje, 1928 m. prijungtas prie naujai sudarytos Girėliškių (vok. *Jägerswalde*) kaimo bendruomenės Girėliškių valsčiuje. Tikintieji priklausė Viliūnų evangelikų liuteronų parapijai. Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

Gyventojai
----------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1905 m. ir 1910 m.** |
| **1905 m.** | **1910 m.** |
| 23 | 22 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Laugaliai: 8. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T.2 (Kas-Maž). Vilnius, Mažosios Lietuvos fondas, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
2. 1 2  Laugaliai (Viliūnų parapija), GenWiki vok.
3. ↑  Pilkalnio apskrities kaimų sąrašas (1910 m.) vok.
| Laukagalio akmuo su žmogaus pėda |
| --- |
| Mitologinis akmuo Laukagalyje (skilęs į dvi dalis) |
| 

Laukagalio akmuo su žmogaus pėdaLaukagalio akmuo su žmogaus pėda

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°54′06″š. pl. 24°42′16″r. ilg.﻿ / ﻿54.901693°š. pl. 24.704583°r. ilg.﻿ / 54.901693; 24.704583Koordinatės: 54°54′06″š. pl. 24°42′16″r. ilg.﻿ / ﻿54.901693°š. pl. 24.704583°r. ilg.﻿ / 54.901693; 24.704583 |

 |
| Vieta | Kaišiadorių rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Žaslių seniūnija |
| Plotas | 580 |
| Registro Nr. | u. k. 5034 / M178 / AR316 |

**Laukagalio akmuo su žmogaus pėda** – mitologinis akmuo Laukagalio kaime (Žaslių sen.), Kaišiadorių rajone. Riedulys slūgso nuošalioje drėgnoje vietoje, laukymėje, iš visų pusių supamoje melioruotų laukų, apie 1 km į vakarus nuo Paparčių, 0,5 km į šiaurės vakarus nuo kelio  **4717**  Vievis–Kazokiškės–Paparčiai–Žasliai . Prie akmens išlikęs senas betoninis stulpas be metalinio skydo, žymėjusio paminklą.

Riedulys 1992 m. įtrauktas į Kultūros vertybių registrą.. Archeologas Vykintas Vaitkevičius yra surinkęs pasakojimų apie ant akmens įspaustą pėdą.

Akmuo
-----

Akmuo pilko stambiagrūdžio granito, atrodo, kad perskilęs į dvi dalis, didžioji dalis 2,2 m ilgio, 0,9 m pločio ir iki 40 cm aukščio, mažesnioji – 1,45 m ilgio, 0,75 m pločio bei iki 40 cm aukščio. Akmens didesniojoje dalyje, jos pietvakarių pusėje pastebimas maždaug 35 cm ilgio iki 12 cm pločio bei 2-3 cm gylio natūralus įdubimas, vadinamas „Žmogaus pėda". Netoliese dar vienas akmuo guli 6 m į pietvakarius nuo pirmųjų ir yra 1,35 m ilgio, 0,7 m pločio bei iki 50 cm aukščio. Akmenys apsamanoję, apardyti ilgalaikių arimų.

Kaime yra dar vienas mitologinis akmuo – Laukagalio akmuo su dubenėliais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Laukagalio akmuo su žmogaus pėda". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

* Kaišiadorių rajono kultūros paveldas Archyvuota kopija 2014-12-10 iš Wayback Machine projekto.
* Laukagalis
**Pėteris Šenkas** (vok. *Peter Schenk*, ol. *Pieter Schenk*; g. 1660 m. Elberfelde – m. 1711 m. Leipcige) – vokiečių graviūrininkas ir kartografas.

Biografija
----------

Gimė 1660 m. vakarinėje Vokietijoje, 1675 m. persikėlė į Amsterdamą, kur mokėsi pas Gerardą Valką ir 1687 m. vedė jo seserį Agatą. 1694 m. kartu su G. Valku įsigijo dalį vario raižinių ir žemėlapių liejinių iš Jano Jansono. Vėliau persikėlė į Leipcigą, kur ir mirė. Sūnus Leonardas Šenkas taip pat užsiėmė kartografija.

Žemėlapiai
----------

P. Šenkas sudarė kelis žemėlapius, kuriame vaizduojama Lietuva ir ATR. Žinomi du žemėlapio su karaliaus Augusto II portretu variantai: karalius su galvos apdangalu (kepure) ir be jo. Padaryta ir trečioji žemėlapio laida – kartuše pakeisti metai į „1711", pakeistas Augusto II portretas, keletas kartografinių pakeitimų, perdarytas mažasis žemėlapis dešiniajame viršutiniame kampe.

P. Šenko žemėlapiai, vaizduojantys dabartinės Lietuvos teritoriją|  | Apie 1700 m. | Europa excultissima. // *(1706 m. žemėlapio versija, skirta Saulės užtemimui.)* |
|  | Apie 1700 m. | Haemisphaeriorum tabula Carthesiana. |
|  | 1705 m. | Friderico Augusto vere Augusto Polon. Lithuan. Borus. Pomer. regi duci principi Saxon. Utr. duci S. Imp. elect. haec imperii sui regna D.D.D. P. Schenkius sculpt. regius Amstelodami exc. prope forum. |

* 1700 m. ATR žemėlapis
* 1711 m. ATR žemėlapis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Peter Schenk. Prabook.com (tikrinta 2021-11-25).
2. ↑  Tartle.lt (tikrinta 2021-11-25).
3. ↑  1711 P. Schenk "Friderico Augusto vere Augusto. Polon. Lithuan…" III. Lpmaps.lt (tikrinta 2021-11-25).
| Piepalių piliakalnis |
| --- |
|  |
| 

Piepalių piliakalnisPiepalių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°4′26.1″ š. pl. 23°47′0.6″ r. ilg.﻿ / ﻿55.073917°š. pl. 23.783500°r. ilg.﻿ / 55.073917; 23.783500Koordinatės: 55°4′26.1″ š. pl. 23°47′0.6″ r. ilg.﻿ / ﻿55.073917°š. pl. 23.783500°r. ilg.﻿ / 55.073917; 23.783500 |

 |
| Vieta | Kauno rajonas |
| Seniūnija | Babtų seniūnija |
| Plotas | 17x24 |
| Naudotas | II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1961 |
| Registro Nr. | AR361 / 5060 /A1625 |

**Piepalių piliakalnis** piliakalnis ir gyvenvietė Kauno rajono savivaldybės teritorijoje, į pietryčius nuo Piepalių, Babtų seniūnija. Pasiekiamas keliu  **1922**  Raudondvaris–Naujieji Bernatoniai–Žemaitkiemis , ties kelio  **1914**  Vilkija–Padauguva–Vareikoniai  atsišakojimu į Žemaitkiemio dvarą.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas Nevėžio dešiniojo kranto aukštutinės terasos kyšulyje. Aikštelė trikampė, orientuota šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 17 m ilgio, 24 m pločio šiaurės vakarų gale. Šiaurės vakarų aikštelės krašte supiltas 3 m aukščio, 18 m pločio pylimas, kurio išorinis 5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 30 m pločio, 1,5 m gylio griovį. Pylime daug perdegusio smulkaus molio tinko. Šlaitai statūs, apie 15 m aukščio.

Dalis pietvakarių aikštelės krašto išgriuvusi į upelį, pietvakarinė pašlaitė eroduoja, aikštelės pietvakarių dalyje iškastas apkasas, pylimo pietvakarių dalyje – duobė. Piliakalnio rytiniame šlaite ir pylimo vidinėje pusėje nukirsti medžiai, pylimo išorinė pusė tebėra apaugusi krūmais.

Rytinėje piliakalnio papėdėje 2 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 10 800 m².

Tyrimai
-------

1961 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Pašilių piliakalnis 20 km  Daugėliškių piliakalnis 22 km | Vikūnų piliakalnis 9 km | Žeimių piliakalnis 29 km |  |
| Butvilonių piliakalnis 18 km  Ringovės piliakalnis 16 km |  | Laukagalių piliakalnis 32 km |
| Jaučakių piliakalnis 13 km | Bernatonių piliakalnis 12 km | Mažųjų Žinėnų piliakalnis 21 km  Lepšiškių piliakalnis 19 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 5060 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 134 (Nr. 575).

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.124.
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga.- KPC archyvas. F.1. Ap.1. B.35 (buv. 23). P.157 (Žemaitkaimis).
* A. Makarevičius. Vilkijos apylinkės archeologijos paminklai // Lietuva, 1925, liepos 9-13 (Nr. 150, 151, ir 153).
* Petras Tarasenka. Lietuvos archeologijos medžiaga. Kaunas, 1928, 211.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Piepaliai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Sankt Peterburgo imperatoriškoji Romos katalikų dvasinė akademija** – aukštoji katalikų bažnyčios mokykla, veikusi 1842–1918 m. Sankt Peterburge.

Peterburgo dvasinės akademijos pastatas, 2011 m.

Istorija
--------

Įsteigta Sankt Peterburge, kad Rusijos imperijos valdžia galėtų geriau kontroliuoti aukštųjų katalikų dvasininkų rengimą. Po 1863 m. sukilimo prie Sankt Peterburgo dvasinės akademijos 1867 m. prijungta Varšuvos Romos katalikų dvasinė akademija. Akademija 1885–1917 m. leido metraštį „Academia Caesare Romano–Catholica Ecclesiastica Petropolitana". Uždaryta po Spalio perversmo.

Asmenybės
---------

Akademijoje dėstė
Antanas Pranciškus Audzevičius (1880–1884 m. rektorius), Antanas Baranauskas, Aleksandras Kazimieras Beresnevičius (1860–1865 m. rektorius), Adomas Dambrauskas-Jakštas, Blažiejus Česnys, Aleksandras Grigaitis, Pranciškus Karevičius, Maironis, Justinas Bonaventūra Pranaitis, Jonas Radavičius, Motiejus Valančius

Akademijoje studijavo
Antanas Alekna, Antanas Pranciškus Audzevičius, Pranas Augustaitis, Pranciškus Augustaitis, Jonas Balvočius, Antanas Baranauskas, Feliksas Bartkus, Aleksandras Kazimieras Beresnevičius, Pranciškus Budrys, Pranciškus Būčys, Gasparas Cirtautas, Blažiejus Česnys, Kristupas Čibiras, Antanas Dambrauskas, Juozapas Silvestras Dovydaitis, Andrius Dubinskas, Petras Dvaranauskas, Vincas Dvaranauskas, Jonas Giedraitis, Silvestras Gimžauskas, Aleksandras Grigaitis, Povilas Januševičius, Kazimieras Jaunius, Stanislovas Jokūbauskis, Motiejus Juodišius, Antanas Juzumas, Klemensas Kairys, Pranciškus Karevičius, Antanas Karosas, Kazimieras Kybelis, Petras Kraujalis, Juozas Laukaitis, Teofilius Matulionis, Juozas Meškauskas, Liudas Noreika, Kazimieras Paltarokas, Juozas Purickis, Jonas Radavičius, Mečislovas Reinys, Juozapas Jonas Skvireckas, Ignas Starkus, Jonas Starkus, Jonas Steponavičius, Kazimieras Šaulys, Antanas Šmulkštys, Juozas Vailokaitis, Juozapas Želvys-Želvavičius ir kiti kunigai.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Peterbaldų vada
**Peterbaldai** arba **Peterburgo sfinksai** yra Rusijos bekailių kačių veislė. Jie išvesti Sankt Peterburge, kryžminant Dono sfinksų ir orientalų veisles. Tai grakščios orientalų katės, beplaukės dėl Kanados ir Dono sfinksų genų.

Istorija
--------

Peterbaldai dar žinomi kaip Peterburgo sfinksai ir beplaukiai orientalai.
Pirmoji peterbaldų veisėja buvo Olga Mironova. Peterbaldai yra viena iš jauniausių kačių veislių. Pirmasis Peterbaldų veislės atstovas gimė 1994 metais.

Veislė yra pripažįstama šių kačių asociacijų: CFA, TICA, WCF ir FIFE.

Aprašymas
---------

Peterbald veislės katės panašios į orientalų veislės kates – grakštus, cilindriškas ir tvirtas, gerai kaulėtas kūnas.
Liesa ir raumeninga katė turi dideles šikšnosparnio tipo ausis.
Galva ilga ir smaili, aukšti skruostikauliai, plokščia kaukolė ir beveik tiesus profilis.
Kojos yra ilgos ir plonos, uodega plona ir smaili.
Nepaisant to, kad šios veislės katės yra plikos, Peterbaldai turi labai minkštą poplaukį, atrodantį kaip oda. Stipresnis plaukas gali būti ant ausų, snukio, uodegos ir kojų.
Peterbaldo veislės katės turi labai smulkiai raukšlėtą kūną, kurį palietus jaučiama stipri šiluma. Galimos visos spalvos, išskyrus dūminę ir šešėlinę, kurioms reikalingas kailis. Spalva priklauso nuo odos pigmento.
Akių spalva dažniausiai yra žaliai auksinės spalvos, tačiau baltos ir taškuotos Peterbald veislės katės gali turėti mėlynos spalvos akis.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Peterbald** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
P. Minjaro autoportretas (Luvras)
**Pjeras Minjaras** (pranc. *Pierre Mignard*, 1612 m. lapkričio 17 d. – 1695 m. gegužės 30 d.) – XVII a. prancūzų baroko tapytojas.

Biografija
----------

Pjeras Minjaras gimė 1612 m. lapkričio 17 d. Trua mieste. Vaikystėje mokėsi pas skulptorių Žaną Bušė iš Buržo. 1630−1634 m. mokėsi Simono Vujė dirbtuvėse Paryžiuje. Po to 20 metų tobulinosi Italijoje. Romoje studijavo aukštojo renesanso meistrų ir Karačių darbus. 1657 m. grįžo į Paryžių, kur tapo populiariu aukštuomenės portretistu, tapė religinėmis ir mitologinėmis temomis. Jis buvo vienu reikšmingiausių to meto Prancūzijos tapytojų, laikomas klasikinės dailės tradicijos pradininku Prancūzijoje. Žymiausias jo monumentaliosios tapybos darbas, kuriuo jis išgarsėjo, yra 1664 m. atliktas *Val-de-Grâce* bažnyčios Paryžiuje kupolo dekoras, užsakytas Onos Austrės. P. Minjaras vadovavo Šv. Luko akademijai ir buvo aršus konkurentas karališkajam tapytojui Šarliui Le Brenui, kuris vadovavo Karališkajai akademijai. 1683 m. mirus Le Breno rėmėjui Ž. B. Kolberui, P. Minjarui atsivėrė galimybės gauti karališkųjų užsakymų. 1690 m. mirus Š. Le Brenui, P. Minjaras paskirtas Karališkosios akademijos direktoriumi. P. Minjaras mirė 1695 m. gegužės 30 d. Paryžiuje pradėjęs dirbti ties Invalidų rūmų dekoro projektu. Jo brolis Nikolia Minjaras (1606–1668) ir sūnėnas Polis Minjaras (apie 1638–1691) buvo pripažintais tapytojais.

Darbų galerija
--------------

* „Madona su vynuogėmis" (apie 1645 m. Luvras, Paryžius) „Madona su vynuogėmis" (apie 1645 m. Luvras, Paryžius)
* „Mistinės Šv. Kotrynos vestuvės" (1669 m. Ermitažas, Sankt Peterburgas) „Mistinės Šv. Kotrynos vestuvės" (1669 m. Ermitažas, Sankt Peterburgas)
* „Luiza Marija de Burbon" (apie 1681 m. Versalio rūmai) „Luiza Marija de Burbon" (apie 1681 m. Versalio rūmai)
* „Aleksandro Didžiojo gerumas Darijaus šeimai" (1689 m. Ermitažas, Sankt Peterburgas) „Aleksandro Didžiojo gerumas Darijaus šeimai" (1689 m. Ermitažas, Sankt Peterburgas)

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pierre Mignard** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Encyclopaedia Britannica, 2020 m.
**Hana Stanislava Šumilaitė** (g. 1955 m. gegužės 8 d. Kaune) – Lietuvos režisierė, humoristė. LTSR nusipelniusi artistė.

Biografija
----------

1972 m. baigė Kauno 24-tą vidurinę mokyklą (dabar Jono ir Petro Vileišių vidurinė mokykla) Vilijampolėje.
1979 m. – Lietuvos TSR valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetą (kurso vadovė T. Maceinienė).

1979-1998 m. gumos gaminių gamyklos „Inkaras" kultūros namų režisierė. Su vaikais ir suaugusiais pastatė apie 15 spektaklių. Žymiausi iš jų Eug. Švarco „Drakonas", M..Meterlinko „Aklieji". D. Vasermano „Žmogus iš La mančos", J. Erlicko „Kolumbo gimtadienis". 1986 m. kolektyvui suteiktas Liaudies teatro vardas. Spektakliai – festivalių ir apžiūrų laureatai.

1987-1992 m. Kauno Menininkų namų direktoriaus pavaduotoja, masinių renginių organizatorė.
Vėliau dirbo radijo stotyse „Tau", „Ultra vires", „Kauno fonas", „KF", „Pūkas".
Dalyvavo TV projektuose „Bentski šou", „Bobų šou", „Kaimynai", „Vasaros vakaras".

Kauno rajono Voškonių kultūros centro vaikų teatro „Vitaminas T" ir suaugusiųjų teatro „Siena" vadovė. Su spektakliais buvo Lenkijoje ir Vokietijoje. Veda renginius vaikams (kaip linksma teta „Kū-kū"), taip pat vaidina, skaito monologus, buria kortomis vestuvėse, šventėse ir jubiliejuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „TOP 10": geriausias Lietuvos humoristas (foto)
2. ↑  Hana Stanislava Šumilaitė Archyvuota kopija 2011-04-25 iš Wayback Machine projekto.
**Peter Eletu**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | angl. *Peter Etim Eletu* |
| Gimimo data | 2000 m. sausio 24 d. (23 metai) |
| Gimimo vieta | Nigerija |
| Ūgis | 183 cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FC Sète 34 |
| **Numeris** | 20 |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2020 20212022–2023 | Dakkada FC  Kėdainių „Nevėžis" FC Sète 34 | 0? 0(?) 27 0(1)0? 0(?) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2019 | Nigerijos U-20 rinktinė | 03 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2021 m. lapkričio 24 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2021 m. lapkričio 20 d.. |

**Pyteris Etimas Eletu** (*Peter Etim Eletu*; g. 2000 m. sausio 24 d.) – Nigerijos futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje. Lietuvoje žaidė Kėdainių „Nevėžyje". Kitados atstovo Nigerijos U-20 rinktinei.

Karjera
-------

Žaidė įvairiuose klubuose gimtojoje šalyje. Prince Kazeem Eletu FC, Dakkada FC.

Bandė laimę Vokietijoje FC Viktoria Köln jaunimo ekipoje.

### Kėdainių „Nevėžis"

Į Lietuvą žaidėjas atvyko 2021 m. kai Kėdainių „Nevėžio" klubas debiutavo aukščiausioje šalies lygoje. Debiutavo A lygoje 2021 m. kovo 6 d. rungtynėse prieš Alytaus „Dainavą". pirmąjį savo įvartį žaidėjas pelnė 2021 m. balandžio 21 d. rungtynėse prieš Gargždų „Bangą". Buvo skirtas 11 metrų baudinys, kurį realizavo P.Eletu – 3:1. O rungtynės baigėsi įtikinama gargždiškių pergale 5:2.

### Vėlesnė karjera

Nuo 2022 m. vasaros atstovavo FC Sète 34 (Prancūzija).

Statistika
----------

A lygos statistika.

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
|
| **2021** | **„Nevėžis"** | 27 | 1 |

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* alyga.lt (lietuvių k.)
* lietuvosfutbolas.lt
* Transfermarkt
|  |
| --- |
| Seid Memić |
|  
Seid Memić 1981 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Seid Memić |
| Dar žinoma | Vajta |
| Gimė | 1950 m. kovo 8 d. (73 metai)  Travnikas, Bosnijos ir Hercegovinos vėliava Bosnija ir Hercegovina |
| Žanrai | pop, rokas |
| Aktyvumo metai | 1973–dabar |
| Įrašų kompanija | Jugoton, Diskoton, Croatia Records |
| Svetainė | vajta.de |

**Seid Memić** (g. 1950 m. kovo 8 d. Travnike) – bosnių dainininkas. Jis yra žinomas sceniniu vardu ***Vajta***. Nuo 1994 m. atlikėjas gyvena Hamburge.

1975–1976 metais Vajta buvo Bosnijos roko grupės Teška industrija vokalistas ir lyderis. Su šia grupe jis išleido du studijinius albumus. Kaip atlikėjas, dalyvavo žinomuose muzikos festivaliuose buvusioje Jugoslavijoje: Splito festivalyje (1976, 1981, 1984 ir 1990 m.), *Vaš šlager sezone* (1978, 1979, 1981, 1982, 1987 ir 1999 m.) ir Opatijos festivalyje (1982, 1985 ir 1987 m.)

1981 metais Vajta su daina „Lejla" laimėjo Jugoslavijos atrankos konkursą *Jugovizija* ir buvo išrinktas šalies atstovu 1981 m. „Eurovizijos" dainų konkurse. Jame pasirodęs su atrankoje nugalėjusia daina „Lejla", su 36 taškais užėmė 15 vietą.

Nuo 2007 m. Vajta vėl yra grupės Teška industrija vokalistas, tais pačiais metais išleido albumą „Kantina".

Diskografija
------------

* *Ho-ruk* (1976, su Teška industrija)
* *Seid Memić-Vajta i Teška industrija* (1976, su Teška industrija)
* *Zlatna ribica* (1979)
* *Vajta 2 Ponoćni valcer* (1980)
* *Vajta 3* (1981)
* *Tebi pjevam* (1982)
* *Kad bulbuli pjevaju* (1984)
* *Vajta* (1985)
* *Vajta* (1987)
* *Vajta* (1988)
* *Kupi mi, tajo, harmoniku* (1991)

Nuorodos
--------

* Atlikėjo tinklalapis

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Ambasadori  *„Ne mogu skriti svoju bol"*** |  **Jugoslavijos atstovas Eurovizijoje**1981 | Po to:**Aska  *„Halo, Halo"*** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 36°48′43″ š. pl. 41°57′21″ r. ilg.﻿ / ﻿36.81194°š. pl. 41.95583°r. ilg.﻿ / 36.81194; 41.95583
**Hamukaras** (arab. حموقار) – svarbi archeologinė vietovė Džeziros plynaukštėje, šiaurės rytų Sirijoje, El Hasekės muchafazoje. Nuo 1999 m. vietovės archeologinius kasunėjimus vykdo Sirijos bei JAV Čikagos universiteto archeologai.

Archeologiniais tyrinėjimais nustatyta, kad Hamukaras yra vienas seniausių žinomų pasaulio miestų. Jo liekanų tyrimai leido paankstinti miestų atsiradimo Artimuosiuose Rytuose chronologiją. Iki Hamukaro atradimo „civilizacijos lopšiu" įprastai buvo laikomas Tigro ir Eufrato tarpupis dabartiniame Irake, kur maždaug 4000 m. pr. m. e. iškilo tokie miestai kaip Ūras, Urukas ir kt. Tačiau dabar žinoma, kad į „civilizacijos lopšį" patenka ir Tigro vidurupio sritis dabartinėje Sirijoje.

Hamukaro tyrimai taip pat leido pasiekti išvadą, kad atskiros kultūros gali pasiekti aukštą civilizacijos lygį ir neturėdamos rašto. Manoma, kad Hamukaras iškilo seniau nei 4000 m. pr. m. e. ir nebuvo susijęs su Šumeru. Apie 3500 m. pr. m. e. miestas buvo sugriautas karinio antpuolio.
Peteris Bolenas
**Peteris Bolenas** (vok. *Peter von Bohlen*, 1796 m. kovo 13 d. Vupelsas, Oldenburgas – 1840 m. vasario 6 d. Halė) – vokiečių kalbininkas, lietuvių liaudies dainų rinkėjas.

Biografija
----------

1821-1824 m. Halės ir Bonos universitetuose studijavo sanskritą. 1825-1839 m. Karaliaučiaus universiteto profesorius. Bendravo su L. G. Rėza ir J. Foigtu.

Apibūdino sanskrito ir lietuvių kalbos bendruosius bruožus. 1830 m. P. Bolenas išleido knygą „Apie lietuvių kalbos ir sanskrito giminystę". 1827-1835 m. Klaipėdos krašte užrašė 130 dainų, iš jų 101 su melodijomis. 59 dainos paskelbtos žurnale *„Neue Preussiche Provinzial-Blätter"* (1857-1866 m.), 60 dainų – Kristiano Barčo rinkinyje *„Dainų balsai"* (t. 2 1889 m.).

Bibliografija
-------------

* Über die Verwandschaft zwischen den Litauischen und Sanskritsprache, (Apie lietuvių kalbos ir sanskrito giminystę) 1830 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Peteris Bolenas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 316 psl.
Žemės riešutų sviestas.
**Riešutų sviestas** – valgis, gaminamas iš iki kreminės masės sutrintų riešutų. Skirstomas į įvairias rūšis pagal tai, kokie riešutai yra naudojami. Nuo to priklauso ir kiekvienos rūšies riešutų sviesto maistinė vertė, tačiau visi pasižymi dideliu riebalų kiekiu ir mineralų bei vitaminų gausa.

Migdolų sviestas.
Populiariausios rūšys (ne visi „riešutų sviestu" vadinami valgiai yra gaminami iš tikrųjų riešutų):

* žemės riešutų sviestas;
* migdolų sviestas;
* anakardžių sviestas;
* lazdyno riešutų sviestas.

Terminas
--------

Nors riešutų sviestas vadinamas sviestu, su juo susijęs tik tiek, kad yra riebus ir dažnai valgomas užteptas ant duonos. Europos Sąjungos nustatyti produktų ženklinimo reikalavimai (reglamentas Nr. 1169/2011 ir kt.) kai kuriose šalyse narėse draudžia riešutų sviestą ženklinti kaip „sviestą" ir siūlo terminą „riešutų kremas". Šie reikalavimai negalioja kasdienei kalbai, receptų knygoms ar kitokiai pateikiamai informacijai, kuri nesusijusi su produktų ženklinimu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Carolyn E. Moore. *Dictionary of Healthful Food Terms*. Barron's Educational Series, 1997, p. 186
2. ↑  Maisto ir veterinarijos tarnybai užkliuvo prekės ženklas „Sviestas sviestuotas" – įmonės įkūrėjoms liepta jį pakeisti, 15min.lt, 2020 gruodžio 31 d.
3. ↑  VMVT paaiškina: ar buvo galima taikyti išimtį prekės ženklo „Sviestas sviestuotas" gaminiams iš riešutų? Archyvuota kopija 2021-01-07 iš Wayback Machine projekto. Valstybinė maisto ir veterinarijos tarnyba, 2021 m. sausio 5 d.
Vilius Šaduikis, 1974.  
Foto: Jaan Künnap
**Vilius Šaduikis** (g. 1940 m. lapkričio 10 d. Audronys I, Obelių valsčius, Rokiškio apskritis) – inžinierius- energetikas, alpinistas, energetikos istorikas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1946–1951 m. mokėsi Obelių gimnazijoje, 1952–1954 m. Vilniaus 1-ojoje vidurinėje mokykloje, 1957 m. baigė Kauno 2-ąją vidurinę mokyklą. 1962 m. baigė Kauno politechnikos instituto Mechanikos fakulteto suvirinimo įrengimų ir technologijos specialybę, įgijo inžinieriaus mechaniko kvalifikaciją.

1962 m. pagal paskyrimą – Liaudies ūkio tarybos mechanizacijos ir automatizacijos projektavimo ir konstravimo biuro vyresnysis inžinierius.

1965–1976 m. Pramonės montavimo tresto darbų vykdytojas, vyr. darbų vykdytojas, valdybos viršininko pavaduotojas, valdybos vyriausiasis inžinierius.
1976–2002 m. Vilniaus šilumos tinklų direktoriaus pavaduotojas, įmonės sporto komiteto pirmininkas. Jo iniciatyva 2003 m. pabaigoje Vilniaus centrinės elektrinės 100 metų minėjimo proga, jos patalpose buvo įkurtas Lietuvos energetikos muziejus. 2003–2010 m. Lietuvos energetikos muziejaus direktorius. Inicijavo Lietuvos energetikos žinyno – enciklopedijos III - VIII t. sudarymą ir išleidimą.
2004 m su grupe draugų įkūrė Lietuvos alpinistų senjorų klubą, yra pastovus klubo valdybos narys.
Nuo 2010 m. - Lietuvos energetikų senjorų klubo prezidentas.

Žygiai kalnuose
---------------

Alpinizmu susidomėjo studijuodamas KPI ir beveik visas vasaras skirdavo kalnams. Daugkartinis Lietuvos ir Baltijos šalių čempionas. Dalyvavo Lietuvos alpinistų žygiuose į viršūnes, kurios pavadintos lietuviškais vardais:

* 1964 m. – Čiurlionio viršūnė, Donelaičio viršūnė, Lietuvos viršūnė.
* 1973 m. – Vilniaus viršūnė.
* 1979 m. – Mažvydo viršūnė, Vilniaus universiteto viršūnė

1988 m. jis, Dainius Makauskas ir Rimantas Neverauskas dalyvavo ekspedicijoje į Himalajų Kančendžungos viršūnės (8586 m) prieigas.

1989 – ekspedicija su įkopimais JAV kalnuose (Seatlo rajone, viršūnės: Mount Rainier, Mount Stuart, Mount Shaksan).

1991 – žvalgybinė ekspedicija prie Everesto iš šiaurės (Tibetas).

1992 m. spalio mėn. bendra su JAV lietuviu Alex Bertulis ekspedicija į Everestą. Dėl blogo oro pavyko pakilti iki V stovyklos 7850 m aukštyje.

1979–1993 m. Lietuvos alpinizmo federacijos (asociacijos) prezidentas, 1999–2009 m. viceprezidentas.

1995 – Kilimandžaras, 1996 – Monblanas, 2004 – Araratas, 2009 – Gedimino Akstino viršūnė, 2011 – Fudzijama.
2014 m -Donelaičio viršūnė, 2018 m. - Kirgizijos- Lietuvos draugystės viršūnė.

Bibliografija
-------------

* Kalnai lieka rymoti, 1970 m. bendraautoris
* Kalnų takais, 1981 m. bendraautoris
* Kalnams pašaukus, 2011 m. bendraautoris
* Lietuvos energetika. III t. Lietuvos energetikai. Vilnius, 2004 m. sudarytojas
* Lietuvos energetika. IV t. Vilnius, 2006 m. sudarytojas
* Lietuvos energetika. V t. Vilnius, 2013 m. sudarytojas
* Lietuvos energetika. VI t. Vilnius, 2017 m. sudarytojas
* Lietuvos energetika. VII t. Vilnius, 2019 m. sudarytojas
* Lietuvos energetika. VIII t. Vilnius, 2020 m. sudarytojas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos energetika. III t. Lietuvos energetikai. Vilnius, 2004
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| CenterEnzo Lefort |
| **Medaliai** |
| Fechtavimas |
| **Atstovaujant: Prancūzijos vėliava Prancūzija**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2020 Tokijas | Vyrų komanda |
| **Sidabras** | 2016 Rio | Vyrų komanda |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2014 Kazanė | Vyrų komanda |
| **Auksas** | 2019 Budapeštas | Vyrų rapyra |
| **Bronza** | 2013 Budapeštas | Vyrų komanda |
| **Bronza** | 2014 Kazanė | Vyrų rapyra |
| **Bronza** | 2017 Leipcigas | Vyrų komanda |
| Europos čempionatas |
| **Auksas** | 2014 Strazbūras | Vyrų komanda |
| **Auksas** | 2015 Montreu | Vyrų komanda |
| **Auksas** | 2017 Tbilisis | Vyrų komanda |
| **Auksas** | 2019 Diuseldorfa | Vyrų komanda |
| **Sidabras** | 2012 Legnano | Vyrų komanda |
| **Bronza** | 2019 Diuseldorfa | Vyrų rapyra |

**Enzo Lefort** (g. 1991 m. rugsėjo 29 d. Kajenoje, Prancūzijos Gvianoje) – Prancūzijos fechtuotojas, kuris specializuojasi rapros rungtyse. Olimpinis prizininkas ir daugkartinis pasaulio ir Europos čempionas.

Biografija
----------

2012 m. Europos čempionato sidabro medalio prizininkas komandinėje rungtyje. 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse buvo eliminuotas antrame etape. 2014 m. Europos ir pasaulio čempionas komandinėje rapyros rungtyje. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pelnė sidabro medalį komandinėje rungtyje. Individualioje rungtyje pralaimėjo pirmąją kovą 13-15 prieš Vokietijos atstovą Peter Joppich ir galutinėje rikiuotėje buvo klasifikuotas 24-oje vietoje. 2017 m. Europos čempionato komandinės rapyros aukso medalininkas. 2019 m. pasaulio fechtavimo čempionate pirmą kartą tapo pasaulio čempionu individualioje rungtyje.

Nuorodos
--------

* FIE svetainėje
| **Athyrium filix-femina** |
| --- |
| Paprastasis blužniapapartis (Athyrium filix-femina)Paprastasis blužniapapartis (*Athyrium filix-femina*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Šertvūnai  *( Polypodiophyta)* |
| Klasė: | Šertvainiai  *( Polypodiopsida)* |
| Šeima: | Blužniapapartiniai  *( Athyriaceae)* |
| Gentis: | Blužniapapartis  *( Athyrium)* |
| Rūšis: | Paprastasis blužniapapartis  *( Athyrium filix-femina)* |

 |

**Paprastasis blužniapapartis** (*Athyrium filix-femina*) – šertvūnų (*Polypodiophyta*) skyriaus papartinis augalas.

Sporofitas
----------

Labai panašus į kelminį papartį, nuo kurio skiriasi ryškiau skiautėtais lapais ir pailgais sorais. Sorai išsidėsto abaksialinėje (apatinėje) lapo pusėje, juose išsidėsčiusias sporanges dengia skarelės dar vadinamos induzijomis. Sporangės turi skiauterę – specialiuotų ląstelių, kurių išorinė sienelė yra plonesnė už vidinę, juostą, skirtą atverti sporangę subrendus sporoms. Šio augalo sporos yra vadinamos izosporomis, nes yra vienodos. Sporifikuoja birželio–rugsėjo mėnesiais.

Stiebas – šakniestiebis – požeminis, apaugęs tamsiais žvyneliais. Lapai auga iš šakniastiebio, yra šviesiai žalios spalvos, 2–3 kartus plunksniškai skiautėti , iš pradžių būna sraigiškai susisukę ir išsitiesina augdami, išsidėsto piltuviškai. Lapkotis trumpas, apaugęs pavieniais žvyneliais. Dirvožemyje įsitvirtina pridėtinėmis šaknimis. Išauga iki 0,8 m aukščio, kartais didesni.

Gametofitas
-----------

Lytinės kartos individai – polaiškai išsivysto sudygus sporoms. Paprastojo blužniapaparčio gametofitai yra gniužuliški, širdiškos formos, antžeminiai, autotrofiniai ir dvilyčiai (anteridžiai ir archegonės išauga ant to paties individo, tačiau skirtingu metu vengiant savivaisos), prie substrato tvirtinasi rizoidais. Po apvaisinimo iš polaiškio išauga sprorofitas ir gyvenimo ciklas kartojasi iš naujo.

Augavietės
----------

Auga šlaituose, įvairaus drėgnumo miškuose ir krūmynuose. Lietuvoje dažnas.

Panaudojimas
------------

Paprastasis blužniapapartis tradicinėje medicinoje buvo naudojamas kaip antihelmintinė priemonė prieš askarides. Naudojamas floristikoje dėl dekoratyvumo.

Šaltiniai
---------

1. ↑   thyrium filix-femina – lady fern, Northwestern Oregon Wetland Plants Project Mindy Fagerstrom, 1999:
2. 1 2  Naujalis J.R. ir kiti, Botaniko praktikos darbai – archegoninisi ir žiediniai augalai, 2009, Vilnius universiteto leidykla
3. ↑  Athyrium filix-femina, Royal Horticultural Society.
4. ↑  Daiva Patalauskaitė. *Blužniapapartis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
5. ↑  Bahadori M.B. ir kiti, Antibacterial evaluation and preliminary phytochemical screening of selected ferns from Iran, 2015: [;
| Vilja Hajesas*Villa Hayes* |
| --- |
| *Vilja Hajeso bažnyčia* |
|  |
| 

Vilja HajesasVilja Hajesas

25°06′0″ p. pl. 57°34′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.10000°š. pl. 57.56667°r. ilg.﻿ / 25.10000; 57.56667﻿ (Vilja Hajesas)Koordinatės: 25°06′0″ p. pl. 57°34′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.10000°š. pl. 57.56667°r. ilg.﻿ / 25.10000; 57.56667﻿ (Vilja Hajesas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Paragvajaus vėliava Paragvajus |
| **Departamentas** | Prezidento Hajeso departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1885 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 69 493  |
| **Altitudė** | 55 m |

**Vilja Hajesas** (isp. *Villa Hayes*) – miestas vidurio Paragvajuje, Paragvajaus upės dešiniajame krante, 31 km į šiaurės vakarus nuo Asunsjono. Prezidento Hajeso departamento administracinis centras. 69,5 tūkst. gyventojų (2002 m.).

Veikia metalurgijos gamykla ACEPAR. Taip pat verčiamasi žemdirbyste, gyvulininkyste, prekyba. Per miestą eina Transčiako plentas. Paragvajaus pakrantėje yra upių uostas.

Vilja Hajese yra Čiako karo memorialinis muziejus, *Virgen de la Victoria* bažnyčia, paminklas prezidentui Rutherford Hayes, Asunsjono universiteto ekonomikos fakultetas. Spalį mieste vyksta Šv. Viktorijos šventė.

Istorija
--------

Gyvenvietė pavadinimu Amanasijo Kuė (*Amancio Cué*) įkurta 1786 m. ir veikė kaip jėzuitų misija. Vėliau pervadinta į *Reducción Melodía*. Valdant Carlos Antonio López, 1885 m. toje vietoje įkurta kolonija *Villa Occidental*, ten perkelta 120 šeimų. Trigubo Aljanso karo metu argentiniečiams okupavus miestą jis vadintas *Villa Argentina*. Po karo nustačius sienas, miestas grąžintas Paragvajui ir pavadintas JAV prezidento Rutherford Hayes, padėjusio atgauti dalį prarastų žemių, garbei.

Galerija
--------

* SavivaldybėSavivaldybė
* Centrinė aikštė, seniau - karo ligoninėCentrinė aikštė, seniau - karo ligoninė

Šaltiniai
---------

* Geografía Ilustrada del Paraguay, Distribuidora Arami SRL; 2007. ISBN 99925-68-04-6
* Geografía del Paraguay, Primera Edición 1999, Editorial Hispana Paraguay SRL
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Cetonia aurata** |
| --- |
| Paprastasis auksavabalis (Cetonia aurata)Paprastasis auksavabalis (*Cetonia aurata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Antšeimis: | Plokštėtaūsiniai  *( Scarabaeoidae)* |
| Šeima: | Auksavabaliai  *( Cetoniidae)* |
| Gentis: | *Cetonia*  *( Cetonia)* |
| Rūšis: | Paprastasis auksavabalis  *( Cetonia aurata)* |

 |
| Binomas |
| ***Cetonia aurata***Linnaeus, 1758 |

išskleisti sparnai.
**Paprastasis auksavabalis** ar **bronzinukas** (*Cetonia aurata*) – auksavabalių (*Cetoniidae*) šeimos vabalas.

Kūnas 14 - 20 mm. Kresnas, metalo blizgesio. Viršutinė pusė žalios, žaliai auksiškos, žaliai bronzinės, ar žaliai violetinės spalvos; apatinė pusė vario raudonumo. Antsparniai su balsvomis skersinėmis dėmelėmis. Šoniniai antsparnių kraštai su išilgine išpjova, per kurią vabalas gali išskleisti sparnus nepakėlęs antsparnių, kurie yra suaugę.

Vabalai skraido birželio – liepos mėn. saulėtomis dienomis. Aptinkami ant žolinių, ypač skėtinių augalų ir įvairių krūmų žiedų. Taip pat prie ištekančių ir rūgstančių beržo bei ąžuolo sulčių.
Lervos vystosi trūnijančioje įvairių lapuočių medienoje, puveningoje dirvoje, galvijų mėšle, komposte. Gyvų augalų šaknų neliečia.

Lietuvoje labai dažna rūšis.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Lietuvoje gyvenantys auksavabaliai vabalai

Nuotraukos
----------

* LėliukėLėliukė
* 
* 
* 
* 
* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastasis auksavabalis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Nigoris - drumsta sakė
**Nigoris** (*nigori*, 濁り酒?) - drumstos sakės rūšis. Kaip ir visos sakės nigoris daromas iš ryžių. Žodis *nigori* reiškia 'debesiškas', jis atspindi miglišką nigorio išvaizdą. Pasibaigus fermentacijai paprasto sakės yra filtruojamos, taip iš jų pašalinamos kietos ryžių grūdų dalelės. Tuo tarpu nigoris lieka nefiltruotas, kas ir suteikia jam būdingą išvaizdą.

Nigoris yra saldžiausia sakė, turinti vaisišką aromatą ir švelnų skonį, todėl nigoris tinka valgant aštriais prieskoniais pagardintą maistą ar geriamas kaip desertinis vynas. Prieš patiekiant nigorį jo butelis gerai suplakamas, kad gerai išsimaišytų drumzlės, ir nigoris įgautų tiek būdingą išvaizdą, tiek skonį.
  
Patariama nigorį patiekti gerai atvėsintą, nigorio butelis turėtų būti laikomas kibire su ledu. Kaip ir visas sakes, nigorį negalima laikyti atkimštą, tenka išgerti visą butelį, nes atidarytas jis oksiduojasi ir praranda savo gardį.

Nuorodos
--------

* What is "Nigori sake"? Archyvuota kopija 2008-02-20 iš Wayback Machine projekto.
* Other Types of Sake. Nigori - zake Archyvuota kopija 2007-03-07 iš Wayback Machine projekto.
*Žoržo Roget portretas* 1800 m.
**Žoržas Ružet** (pranc. *Georges Rouget*; 1781 m. rugpjūčio 26 d. Paryžiuje, Prancūzija – 1869 m. balandžio 9 d. Paryžiuje) – prancūzų neoklasicizmo tapytojas.

*Napoleono ir Marijos Luizos vestuvės* 1811 m.

Gyvenimas
---------

Po studijų dailės mokykloje, 1797 m. Roget įstojo į garsaus dailininko Žako Lui Davido studiją ir greitai tapo mylimiausiu jo studentu Jis pradėjo savo profesinę karjerą, kaip pagrindinis meistro asistentas ir tęsė ją iki Ž. L. Davido emigracijos į Briuselį. Roget bendradarbiavo su Davidu, šiam tapant paveikslus: *„Napoleonas Didžiojoje San – Bernaro perėjoje"*, *„Napoleono karūnavimas"* (kurio kopiją, pasirašytą Davido nutapė būtent Roget), *„Leonidas prie Termopilų"*, taip pat vieną iš trijų *„popiežiaus Pijaus VII portreto"* kopijų. Nors laimėjęs 1803 m. Antrąjį Romos prizą, visgi tris kartus pralaimėjo stengdamasis iškovoti Pirmąją vietą.

Jis nutapė daugybę paveikslų Pirmajai Prancūzijos imperijai ir Bonapartų šeimai, kaip kad, pavyzdžiui, *„Napoleono ir Marijos Luizos vestuvės"* 1811 m. Mažasis tapytojas skyrė visą savo karjerą tapydamas didžiuosius Prancūzijos istorijos paminklus. Daugelis iš jo paveikslų papuošė musée de Versailles (Versalio muziejų), atidarytą 1837 m. karaliaus Liudviko Pilypo.

Palaidotas Père-Lachaise kapinėse (61e division), Paryžiuje.

Šaltiniai
---------

* Alain Pougetoux, *Georges Rouget, élève de Louis David* (exhibition catalogue), Musée de la Vie romantique, ed. Paris Musées Paris 1995, ISBN 2-87900-234-6
* Notice sur Abel de Pujol, peintre d’histoire,… Valenciennes impr. de E. Prignet, 1861 Gallica
| ***Kiaušinį sudėjusi mirtis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La morte ha fatto l'uovo |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija |
| Režisierius | Giulio Questi |
| Scenaristas (-ai) | Franco Arcalli Giulio Questi |
| Vaidina | Jean-Louis TrintingnantGina LollobrigidaEwa Aulin |
| Metai | 1968 |
| Žanras | giallo |
| Trukmė | 86 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Kiaušinį sudėjusi mirtis** (it. *La morte ha fatto l'uovo*) – 1968 m. sukurtas giallo stiliaus kriminalinis filmais.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Jean-Louis Trintignant – Markas
* Gina Lollobrigida – Ana
* Ewa Aulin – Gabri

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Markas ir Ana – sutuoktinių pora, kuriems priklauso eksperimentinė vištų ferma. Pas juos apsigyvena jaunesnioji Anos sesuo Gabri, netrukus tampanti Marko meiluže. Pastarasis niekaip nesiryžta palikti žmonos, kurios nebemyli, tačiau yra priklausomas nuo jos finansų. Gabri jos dviprasmiška padėtis taip pat pabosta, tačiau mergina sužino ir didžiąją Marko paslaptį: šis dažnai naudojasi prostitučių paslaugomis, o po to jas nužudo...
| Nigeris |
| --- |
| Nigeris ties Kulikoru Nigeris ties Kulikoru |
| **Ilgis** | 4160 km |
| **Baseino plotas** | 2 092 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 9300 m³/s |
| **Ištakos** | Siera Leonės-Liberijos aukštuma |
| **Žiotys** | Gvinėjos įlanka |
| **Šalys** | Gvinėja, Malis, Nigeris, Beninas, Nigerija |
|  |
|  **Vikiteka** | Nigeris |

**Nigeris** (pranc. *Niger*) – didžiausia Vakarų Afrikos upė. Teka Gvinėjos, Malio, Nigerio, Benino ir Nigerijos teritorijomis. Ilgis 4160 km. Džolibos (*Djoliba*) pavadinimu prasideda Siera Leonės-Liberijos aukštumoje. Teka kalnais, giliu slėniu. Vėliau išsiveržia į Sudano lygumas, kur skaidosi į daugybę atšakų ir protakų, suformuoja vidinę deltą (anksčiau upė įtekėjo į didelį nenuotakų ežerą). Tombuktu miesto apylinkėse Nigeris vėl susijungia į vieną vagą. Žemiau Elvos miesto upė kerta Šiaurės Gvinėjos aukštumą, toliau iki pat žiočių teka žemuma, giliu slėniu. Įteka į Atlanto vandenyno Gvinėjos įlanką; suformuoja deltą.

Svarbiausi intakai:

* dešinieji: Banis, Milas;
* kairieji: Sokotas, Kadūna, Benuė.

Patvinsta birželio-rugsėjo, o žemupyje – dar ir vasario mėnesiais. Vidutinis debitas 9300 m³/s (didžiausias – iki 35 tūkst. m³/s). Per metus nuplukdo apie 300 km³ vandens bei 67 mln. tonų nešmenų. Ties Kanidži patvenktas hidroelektrinės užtvanka. Nigeris plačiai naudojamas žvejybai, drėkinimui ir susisiekimui. Laivyba nuo Kurusu iki Bamako; nuo Sotubos krioklio (žemiau vidinės deltos) iki Ansongo ir nuo Niamėjaus iki žiočių. Svarbiausi pakrančių miestai: Kurusa (*Gvinėja*), Bamakas, Tombuktu (*Malis*), Niamėjus (*Nigeris*), Džeba, Lokodža, Port Harkortas (*Nigerija*).

Upę Nigeriu pavadino portugalų keliautojai pagal lotynų k. žodį *niger* – juodas. Mandingai upę vadina *Jeliba*, songajai – *Isa Ber*. Senoviniuose dokumentuose vadinamas *Dasibari, Quorra*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Entelodontidae** |
| --- |
| Entelodonai (*Entelodon*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Šeima: | Entelodontiniai  *( Entelodontidae)* |

 |

**Entelodontiniai** (*Entelodontidae*) – išnykusi žinduolių šeima, gyvenusi Šiaurės Amerikos ir Eurazijos miškuose nuo viduriniojo eoceno iki ankstyvojo mioceno (prieš 37,2-16,3 mln. metų).

Tai buvo stambūs, kresni, visaėdžiai gyvūnai, panašūs į šernus. Tačiau nustatyta, kad entelodontiniai genetiškai artimesni hipopotamams ar banginiams nei šernams. Didžiausių rūšių individai buvo apie 2 m aukščio ir svėrė apie 500 kg. Turėjo tvirtus nasrus, o smegenų tūris palyginti buvo labai mažas (apelsino dydžio).

Mito dvėseliena, augalais, galimai medžiojo kitus gyvūnus (eporedonus, poebroterijus). Manoma, kad buvo labai agresyvūs, entelodontų nasrų žymių rasta ant stambių gyvūnų kaulų.

Gentys
------

* *Archaeotherium*
* *Brachyhyops*
* *Cypretherium*
* *Daeodon*
* *Entelodon*
* *Eoentelodon*
* *Paraentelodon*
* *Proentelodon*

*Daeodon* griaučiai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Nihilizmas** (lot. *nihil* – „niekas") – filosofijos kryptis, teigianti, kad pasaulio ir žmogaus egzistavimas neturi jokios objektyvios prasmės, tikslo arba vertės. Paprastai nihilistai teigia, kad Dievas neegzistuoja (Dievo mirtis), moralė yra subjektyvi, gyvenimas neturi objektyvios prasmės, todėl vieni veiksmai negali būti laikomi geresni nei kiti.

Neretai nihilistiniais judėjimais vadinti dadaizmas, dekonstruktyvizmas, pankų judėjimas. Kai kurie istoriniai laikotarpiai taip pat charakterizuojami kaip nihilistiniai, pavyzdžiui, Baudrillardas nihilistine vadina visą postmoderniąją epochą; krikščioniškieji teologai ir mąstytojai tiek modernizmo, tiek postmodernizmo laikotarpius teigia esančius bedieviškais, todėl jiems taip pat taiko nihilizmo laiko vardą.

Ryškiausias nihilizmo filosofas buvo *Friedrich Nietzsche* (Frydrichas Nyčė), paskelbęs krikščioniškojo Dievo mirtį.
| Medaliai |
| --- |
| Georgia Taylor-Brown 2013 m. |
| Moterų triatlonas |
| **Atstovaujant:  Jungtinė Karalystė**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2020 Tokijas | Mišri estafetė |
| **Sidabras** | 2020 Tokijas | Triatlonas |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2020 | Triatlonas |
| **Bronza** | 2018 | Triatlonas |
| **Bronza** | 2019 | Triatlonas |

**Georgia Taylor-Brown** (g. 1994 m. kovo 15 d. Mančesteryje) – Jungtinės Karalystės triatlono sportininkė, olimpinė čempionė.

Biografija
----------

2018 m. pasaulio čempionato įskaitoje Georgia pirmą kartą pelnė medalį – bronzą moterų triatlone. 2020 m. britė pirmą kartą tapo pasaulio čempione.

Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Taylor-Brown varžėsi dvejose triatlono rungtyse. Moterų triatlono varžybose anglė nusileido tik Bermudų atstovei Flora Duffy ir iškovojo sidabro medalį. Pirmą kartą olimpiadoje vykusioje mišrių komandų estafetėje kartu su Jungtinės Karalystės rinktine (Jonathan Brownlee, Alex Yee, Jess Learmonth, Georgia Taylor-Brown) aplenkti visi varžovai bei pelnyti aukso medaliai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugsėjo 4 d.
2. ↑  Tokyo Olympics: Triathlon mixed relay gold for Learmonth, Brownlee, Taylor-Brown & Yee
didžioji seksta| Inversija | mažoji tercija |
| Pavadinimas |
| Santrumpa | d6 |
| Dydis |
| Pustonių skaičius | 9 |
| Intervalo klasė | 3 |
| Racionalusis intervalas | 5:3, 12:7, 27:16 |
| Centai |
| Lygioji temperacija | 900 |
| Ketvirtis tono | 900 |
| Racionalioji intonacija | 884 arba 933 |

**Didžioji seksta** – didesnysis iš dviejų muzikinių intervalų, apimančių šešis diatoninės gamos laipsnius. Kitas toks intervalas yra mažoji seksta. Didžioji seksta yra sutrumpintai žymima **M6**, o jai priešingas intervalas yra mažoji tercija. Dažniausiai šis intervalas sutinkamas minoriniuose akorduose tarp trečiojo laipsnio ir aukštesnės pagrindinės natos.

Racionaliojoje intonacijoje didžioji seksta dažniausiai atitinka dažnių santykis 5:3, tuo tarpu lygiojoje temperacijoje didžioji seksta yra lygi devyniems pustoniams ir yra didesnė už racionaliąją 0,91 %. Didžiąją ir mažąją sekstą sudaro santykiai tarp dviejų Fibonačio skaičių, atitinkamai 5:3 ir 8:5, o aukso pjūvis yra tarp šių sekstų.

Sekstos, kaip ir joms priešingos tercijos, yra laikomos vienais iš įdomiausių ir dinamiškiausių sąskambių. Didžioji seksta yra laikoma vienu iš labiausiai konsonuojančių intervalų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jan Haluska, *The Mathematical Theory of Tone Systems*. New York: Marcel Dekker; London: Momenta; Bratislava: Ister Science, 2004, p. 23.
2. ↑  Rytis Ambrazevičius. *Seksta*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
3. ↑  Costa M. et al. Psychological Connotations of Harmonic Musical Intervals. *Psychology of Music*, 2000. p. 4–28.

  

v • a • r **Diatoniniai muzikiniai intervalai** 

unisonas | mažoji sekunda | didžioji sekunda | mažoji tercija | didžioji tercija | kvarta | tritonis | kvinta | mažoji seksta | didžioji seksta | mažoji septima | didžioji septima | oktava