recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Mieliatilčio piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Mieliatilčio piliakalnisMieliatilčio piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°23′45″ š. pl. 26°23′54.6″ r. ilg.﻿ / ﻿55.39583°š. pl. 26.398500°r. ilg.﻿ / 55.39583; 26.398500Koordinatės: 55°23′45″ š. pl. 26°23′54.6″ r. ilg.﻿ / ﻿55.39583°š. pl. 26.398500°r. ilg.﻿ / 55.39583; 26.398500 |

 |
| Vieta | Ignalinos rajonas |
| Seniūnija | Naujojo Daugėliškio seniūnija |
| Aukštis | 1-4 m |
| Plotas | 62x42 |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Žvalgytas | 2004 |
| Registro Nr. | VT257 / 31117 |

**Mieliatilčio piliakalnis** – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 31117; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. VT257) Ignalinos rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Mieliatilčio, Naujojo Daugėliškio seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Naujasis Daugėliškis – Rimšė neprivažiavus Dysnos pasukus į dešinę pietryčių kryptimi, pavažiavus miško keliuku 2 km, laikantis dešinės, iki pat kelio galo prie Dysnos – yra 20 m į vakarus.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas Dysnos dešiniajame krante esančiame aukštumos kyšulyje. Aikštelė keturkampė, pailga beveik vakarų – rytų kryptimi, 62x42 m dydžio. Jos rytiniame gale supiltas puslankio formos 50 m ilgio, 0,6 m aukščio, 20 m pločio pylimas, už kurio iškastas 15 m pločio, 0,6 m gylio griovys. Šlaitai į Dysną ir jos krante esančias pelkes statūs, 1–4 m aukščio. Piliakalnis apardytas arimų metu (nuskleistas pylimas, užartas griovys), apsodintas pušimis. Jo pietinį šlaitą plauna Dysna. Išgraužoje matyti iki 1,5 m storio kultūrinis sluoksnis su degusiais akmenimis, grublėtoji keramika.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. KPD Nekilnojamojo kultūros paveldo vertinimo tarybos aktas. 2007-02-27; Nr.: KPD-RM-257

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Kazlupiškės piliakalnis 8 km | Vaškonių piliakalnis 19 km  Vėderinių piliakalnis 19 km | Niurvėnų piliakalnis 32 km  Pūškų piliakalnis 12 km |  |
| Papiliakalnės piliakalnis 25 km  Ginučių piliakalnis 25 km |  |  |
| Ažušilės piliakalnis 12 km | Ruokiškės piliakalnis 3 km | Adutiškio piliakalnis 28 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------


* Džiugas Brazaitis. Mieliatilčio gyvenvietės // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2004 metais. Vilnius, 2006, Lietuvos archeologijos draugija; p. 7-10, ISBN 9955-9913-0-5.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Mieliatiltis
| **Ramutė Stakėnienė** |
| --- |
| Gimė | 1960 m. kovo 31 d. (63 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | Virgis Stakėnas |
|  |
| Veikla | Lietuvos dailininkė dizainerė |
| Organizacijos | Mados ir dizaino studija „Ramutė" |
| Pareigos | direktorė |
|  |
| Alma mater | Šiaulių pedagoginis institutas |

**Ramutė Stakėnienė** (g. 1960 m. kovo 31 d. Šiauliuose) – Lietuvos dailininkė dizainerė.

Biografija
----------

1978-1983 m. studijavo Šiaulių pedagoginio instituto Dailės fakultete. 1983-1985 m. dirbo pedagoginį darbą. 1985-1988 m. Šiaulių įmonės „Šatrija" dailininkė. 1988-1990 m. Šiaulių geležinkelininkų klubo kursų vadovė. Nuo 1990 m. individualios įmonės „Ramutė", Mados ir dizaino studijos „Ramutė" direktorė, drabužių dizainerė.

Nuo 1989 m. Lietuvos dizainerių sąjungos narė.

Kūryba
------

Sukūrė 22 parodines kolekcijas, surengė 6 personalines parodas, dalyvavo 29 parodose, festivaliuose. Dalyvavo parodose, mugėse užsienyje: Suomija (1990 m.), Kanada (1990 m.), Norvegija (1992 m.), Olandija (1993 m.), Danija (1994 m.) Sceninių drabužių ansambliams, šokių kolektyvams, orkestrams, dainininkams, muzikinėms grupės („Vairas", „Jonis", „Sekmadienis", „Nerija"), tarnybinių drabužių dizainerė. Siuvinėjo Šiaulių miesto (1991 m.), Šiaulių ligoninės (1993 m.), Krašto apsaugos savanorių vėliavas.

Tarptautinės parodos
* Madų dienos, 1987, 1988, 1989 m. Talinas,
* Pabaltijo taikomosios dailės trienalė, 1988 m. Ryga-Jūrmala,
* In Vogue, 1993, 1995, 1996, 1997 m. Vilnius,

Respublikinės parodos
* Mūsų jūra, 1987 m. Klaipėda,
* Pirmoji lietuvių modeliuotojų paroda, 1988 m. Vilnius,
* Madų dienos, 1991, 1992 m. Vilnius,
* Moteris ir mada, 1994 m. Kaunas,
* Siluetas, 1995 m. Kaunas.

* Personalinė tapybos ant šilko paroda „Pictura et vestis", Airija, 2007 m.

Bibliografija
-------------

* Tarp dangaus ir žemės, albumas, 2006 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Ramutė Stakėnienė. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka

Nuorodos
--------

* Mados ir dizaino studija „Ramutė"
| **Ramutis Bonifacas Mikšys** |
| --- |
| Gimė | 1940 m. birželio 5 d. (82 metai)Vilnius |
|  |
| Pareigos | inžinierius geologas |
|  |
| Išsilavinimas | fizinių mokslų daktaras |
| Alma mater | 1964 m. Vilniaus universitetas |

**Ramutis Bonifacas Mikšys** (g. 1940 m. birželio 5 d. Vilnius) – Lietuvos inžinierius geologas, fizinių mokslų daktaras, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1964 m. baigė Vilniaus universitetą. 1968 m. baigė aspirantūrą Leningrado kalnakasybos institute. 1971 m. geologijos ir mineralogijos mokslų kandidatas. Žinias gilino Maskvos valstybiniame universitete, Ostravos kalnakasybos institute Čekijoje ir Prahos technikos universitete.

1964–1965 m. dirbo Pramonės statybos projektavimo institute. 1967–1970 m. Vilniaus hidrogeologijos ir inžinerinės geologijos stoties inžinierius. Nuo 1968 m. Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakulteto dėstytojas, nuo 1979 m. docentas. 1998–2009 m. ir Lietuvos geologijos tarnybos Inžinerinės geologijos ir ekogeologijos skyriaus vyriausiasis specialistas valstybinei priežiūrai.

Nuo 1966 m. Lietuvos pasipriešinimo okupaciniam režimui dalyvis. 1994–1997 m. – Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centro direktorius. Vienas iš Lietuvos piliakalnių gelbėjimo iniciatorių.

Parengė statybos technikos reglamentą „Inžineriniai geologiniai (geotechniniai) tyrimai" (2004 m.), mokomąją priemonę „Gruntų mechanika. Gruntų geotechninių parametrų vertinimas" (2008 m.). Paskelbė per 100 mokslinių darbų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Gaigalas. *Ramutis Bonifacas Mikšys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 117 psl.
**Ramutis Klimas** (g. 1960 m. rugsėjo 11 d. Skindeliškės, Kapsuko raj.) – Lietuvos zooinžinierius, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1985 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1996 m. stažavo Švedijoje. 2002 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

1985–2002 m. dirbo Lietuvos gyvulininkystės institute, 1999–2001 m. direktoriaus pavaduotojas, 2002 m. Gyvūnų veisimo ir genetikos skyriaus vedėjas. Nuo 2001 m. dėsto Šiaulių universitete, nuo 2002 m. profesorius. Nuo 2003 m. Biologinių tyrimų mokslinio centro direktorius.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų sritis – gyvūnų genetika, veisimas ir selekcija. Paskelbė apie 160 mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Kiaulių veislės Lietuvoje, su kitais, 2000 m.
* Priemonės ir metodai kiaulių mėsingumui gerinti, su kitais, 2000 m.
* Grynaveislių Lietuvos baltųjų kiaulių populiacijos genetinio potencialo gerinimas panaudojant Anglijos didžiąsias baltąsias, su kitais, 2003 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ramutis Klimas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 268 psl.
**Ramutė Aleksandra Jasudytė** (1930 m. lapkričio 30 d. Kaune – 2021 m. spalio 7 d. Švenčionyse) – Lietuvos dailininkė tekstilininkė.

Biografija
----------

Sesuo Giedrė Konstancija Jasudytė. 1951 m. baigė Utenos mergaičių vidurinę mokyklą, 1952–1958 studijavo Vilniaus dailės institute, mokytojai Sofija Veiverytė, Juozas Balčikonis. 1957–1970 m. fabriko „Audėjas" dailininkė, 1970–1972 m. Lietuvos kino studijos kostiumų dailininkė. Nuo 1972 m. pradėjo savarankišką kūrybinį darbą.

Kūryba
------

Nuaudė teminių, ornamentinių gobelenų („Lietuvaitės" 1968 m. „Laivai" 1970 m. Gūnia I, II, 1987–1988 m. „Laisvi" 1990 m. „Netikėtumas" 1993 m. „Budėjimas" 1996–1997 m. „Atmintis I, II" 1995 m. 2003 m. „Godos" 2001–2002 m. „Atsisveikinimas" 2003–2005 m. Sukūrė gobelenų interjerams: ciklą „Broleliai", „Gulbelė", „Sesulės" 1972–1977 m. Vilniaus universitetas, „Ruduo I Žinia" 1978–1979 m. TASS rūmuose Maskvoje.

Lygaus klasikinio gobeleno plonais siūlais kūrėja. Mėgstamiausia medžiaga – nedažyta pilka arba įvairiais atspalviais tonuota naminė vilna. Reikšmingiausi dailininkės kūriniai yra monumentalūs dekoratyviniai gobelenai visuomeniniams interjerams, jiems būdingas asociatyvus temos traktavimas, siužetiškumas, monochrominis koloritas, muzikalus ritmingumas, asimetrinė šviesokaita. Lietuvos dailiosios tekstilės fone R. Jasudytės kūryba išsiskiria originaliu poetiniu temos perteikimu; ji liaudiška paprastomis formonis, santūriais spalviniais deriniais.

Nuo 1958 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje – Lenkijoje, Rumunijoje, Čekijoje, Vengrijoje, Bulgarijoje, Švedijoje, Suomijoje, Austrijoje, Prancūzijoje, Kanadoje, Čilėje, JAV, Italijoje. Personalines parodas surengė Vilniuje (1981 m.), Kaune (1981 m.), Norvegijoje (1991 m.). Kūrinių yra visuomeniniuose interjeruose Vilniuje ir Maskvoje, jų turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.

Įvertinimas
-----------

* 1981 m. LTSR valstybinė premija už Vilniaus universiteto interjerui sukurtus monumentalius gobelenus „Kovos su kryžiuočiais" (triptikas, 1972–1978 m.) ir „Daina" iš ciklo „Lietuva" (1979–1980 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Giedrė Konstancija Jasudytė. Utenos krašto enciklopedija Archyvuota kopija 2008-04-16 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Nijolė Žilinskienė. *Ramutė Aleksandra Jasudytė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 586 psl.
3. ↑  Nijolė Žilinskienė. Giedrė Konstancija Jasudytė. Lietuvos taikomoji dekoratyvinė dailė Archyvuota kopija 2009-06-24 iš Wayback Machine projekto.
| **Ramutis Kairaitis** |
| --- |
|  |
| R. Kairaitis (kairėje) ir IFBB prezidentas Benas Weideris (1999 m.) |
| Gimė | 1946 m. lapkričio 27 d. (76 metai)Marijampolė |
|  |
| Veikla | Lietuvos kultūrizmo sportininkas, treneris, teisėjas ir sporto veikėjas. Kauno kūno kultūros akademijos docentas ir prorektorius. |
|  |
| Alma mater | KPI (1971 m.) |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Sausio 13‑osios atminimo medalis (2002 m.), IFBB aukso medalis (1999 m.), EBFF aukso medalis (2005 m.) |

**Ramutis Kairaitis** (g. 1946 m. lapkričio 27 d. Marijampolėje) – Lietuvos kultūrizmo sportininkas, treneris, teisėjas ir sporto veikėjas. Lietuvos sporto universiteto dėstytojas, mokslininkas ir vadovas.

Biografija
----------

1971 m. baigė KPI, 1980 m. apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją. Nuo 1988 m. dėsto Lietuvos kūno kultūros institute, 1992 m. suteiktas docento vardas, 2006 m. paskirtas šios aukštosios mokyklos infrastruktūros plėtros ir sporto prorektoriumi. Mokslinių interesų sritys – sveikatingumas, maisto papildai, jėgos treniruotės. 

Būdamas studentu, 1967 m. tapo Lietuvos TSR kultūrizmo čempionu (ūgio kategorijoje 168 cm). 1974 m. pirmasis Lietuvoje ir SSRS gulėdamas ant suolelio išspaudė 200 kg svorio štangą. 1978–1991 m. buvo renkamas Lietuvos atletinės gimnastikos Teisėjų kolegijos pirmininku, nuo 1991 m. – Lietuvos kultūrizmo federacijos prezidentas. 1993 m. suteikta tarptautinė teisėjo kategorija, o 2006 m. – Lietuvos nusipelniusio trenerio vardas. Europos sporto komiteto generalinis sekretorius (2008 m.), Europos kultūrizmo ir fitneso federacijos (EBFF) atstovas šiame komitete. Lietuvos neolimpinio komiteto generalinis sekretorius, nuo 1990 m. leidžiamo žurnalo „Kultūrizmas" vyriausias redaktorius.

Bibliografija
-------------

* Kairaitis R. Jankauskienė R. Mačiukas A. *Raumenų lavinimo pratimai ir jų ypatumai* – Kaunas: LKKA, 2004
* Kairaitis R. *Jėgos treniruotė. Kultūrizmas. Sveikatingumas.* – Kaunas: LKKA, 2012

Įvertinimas
-----------

* Sausio 13-osios atminimo medalis (2002 m.),
* KKSD medaliai *Už aukštus sporto pasiekimus* (1994 m. ir 1996 m.),
* Lietuvos kultūrizmo federacijos *Aukso ženklelis* (2005 m.),
* IFBB sidabro medalis (1991 m.),
* IFBB aukso medalis (1999 m.),
* EBFF aukso medalis (2005 m.).

Šaltiniai
---------

* Ramutis Kairaitis // ifbb.lt Archyvuota kopija 2020-07-23 iš Wayback Machine projekto.
* Kultūrizmas, kultūrizmas IFBB // www.lse.lt
* Kairaitis, Ramutis // www.lse.lt
| **Ramutis Čepinskas** |
| --- |
| Gimė | 1944 m. liepos 21 d. (78 metai)Joniškis |
| Sutuoktinis (-ė) | Marija Čepinskienė |
| Vaikai | Gintė, Julius |
|  |
| Veikla | pianistas, pedagogas |
|  |
| Alma mater | Lietuvos valstybinė konservatorija |

**Ramutis Čepinskas** (g. 1944 m. liepos 21 d. Joniškyje) – Lietuvos pianistas, pedagogas.

Biografija
----------

1968 m. baigė Lietuvos konservatoriją, Jurgio Karnavičiaus klasę. 1968–1971 m. Lietuvos operos ir baleto teatro, 1971–1974 m. Lietuvos konservatorijos koncertmeisteris.

Nuo 1968 m. Lietuvos konservatorijos (dab. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytojas, 1984–1989 m. fortepijono, teorijos, istorijos ir kompozicijos fakulteto dekanas, 1989–1996 m. Kauno fakulteto dekanas, nuo 1996 m. studijų ir mokslo prorektorius, Senato narys. Nuo 1989 m. docentas. Nuo 1990 m. dar ir Kauno J. Naujalio muzikos gimnazijos Fortepijono skyriaus pedagogas metodininkas.

1977–1979 m. dėstė Irako nacionalinėje muzikos ir baleto mokykloje Bagdade. Akompanavo dainininkei Aušrai Stasiūnaitei Michailo Glinkos (Tbilisis, 1975 m.), Vioti (Verčelis, Italija, 1976 m.) vokalistų konkursuose, apdovanotas diplomais už geriausią akompanavimą. Dalyvavo daugiau, kaip 500 koncertų Lietuvoje ir užsienyje.

Bibliografija
-------------

* Akompanimento menas, metodinių darbų rinkinys (bendraautoriai Ramutė Vaitkevičiūtė, Melita Diamandidi, Irena Čiurilaitė). – V.: Lietuvos muzikos ir teatro akademija, 2005. – ISBN 9986-503-52-3

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vidutis Bakas. *Ramutis Čepinskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 305 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kairysis **viršutinis žandikaulis** (*maxilla*)
**Žandikauliai** - kaukolės veidinės dalies kaulai, kurių duobelėse įsitvirtina dantys.

Viršutinis žandikaulis
----------------------

Viršutinis žandikaulis (lot. *maxilla*) – porinis tuščiaviduris kaulas. Tai netaisyklingo kubo formą primenentis kaulas, kurį sudaro tuščiaviduris kūnas ir keturios ataugos – kaktinė, skruostinė, dantinė ir gomurinė.

Apatinis žandikaulis
--------------------

Apatinis žandikaulis (*mandibula*)
Apatinis žandikaulis (lot. *mandibula*) – stambus, neporinis, neorinis kaulas. Jį sudaro kūnas ir dvi šakos. Kiekvienos šakos viršuje yra vainikinė ir sąnarinė ataugos. Sąnarinę ataugą sudaro apatinio žandikaulio galva bei kaklas. Kūno viršutiniame krašte yra šešiolika dantinių duobelių, kur įsitvirtina apatiniai dantys.

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

Griaučiai ← **Galvos griaučiai**  

Viršutinis žandikaulis-
Apatinis žandikaulis-
Noragas-
Nosikaulis-
Ašarikaulis-
Skruostikaulis-
Akytkaulis-
Gomurikaulis-
Poliežuvinis kaulas-
Momenkaulis-
Smilkinkaulis-
Kaktikaulis-
Pakauškaulis-
Pleištakaulis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Žandikaulio traškėjimas** – vienas žandikaulio sąnario sutrikimų. Kramtant arba žiovaujant žandikaulio sąnariai skleidžia tokius garsiu traškėjimo garsus, kad žandikaulio traškėjimą girdi ne tik pats pacientas, bet ir aplinkiniai.

Priežastys
----------

Žandikaulio sąnario traškėjimas dažniausiai atsiranda dėl išsprūdusių iš savo vietos sąnarinių diskų - tą pirmasis pasaulyje 1930 m. nustatė amerikiečių gydytojas James Bray Costen, kurio vardu ir pavadintas Costeno sindromas (angl. *Costen's syndrome*, vėliau pakeistas kitu terminu - kraniomandibulinė disfunkcija).

Galimos priežastys: netaisyklingas sąkandis (netaisyklingas sukandimas), dantų praradimas, apatinio žandikaulio padėties pokyčiai ir kt.

Gydymas
-------

Žandikaulio traškėjimas gydomas specialiomis sukandiminėmis plokštelėmis, prieš tai atlikus išsamią žandikaulio sąnario diagnostiką. Odontologai, kurie specializuojasi konkrečiai žandikaulio sąnario sutrikimų gydyme, be chirurginio įsikišimo išgydo 99 % visų pacientų.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Teisinė gynyba** - veikla, skirta asmens teisėms bei teisėtiems interesams ginti; teisė į teisinę gynybą; teisinės veiklos sritis.

Teisminė gynyba
---------------

*Pagrindinis straipsnis – Teisė į gynybą*.
Teisinė gynyba gali pasireikšti kaip teisminė gynyba. Kaip asmens teisė kreiptis į teismą, siekiant apginti savo pažeistas teises išplaukia iš teisinės valstybės principo, daugelyje valstybių teisė į gynybą yra konstitucinė teisė, įtvirtinta aukščiausios galios įstatymuose (Konstitucijose).

Lietuvoje yra garantuojama antrinė teisinė pagalba (advokato paslaugos).

Konsulinė gynyba
----------------

*Pagrindinis straipsnis – Konsulinė gynyba*.
Teisinė gynyba taip pat gali pasireikšti kaip, pvz. piliečių, esančių užsienyje, teisė į valstybės globą (*Lietuvos valstybė globoja savo piliečius užsienyje*, LR Konstitucijos 13 straipsnis).
| **Algirdas Andruškevičius** |
| --- |
| Gimė | 1946 m. liepos 14 d. (76 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | statybos inžinierius |
| Organizacijos | Vilniaus Gedimino technikos universitetas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Išsilavinimas | technologijos mokslų daktaras |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Algirdas Andruškevičius** (g. 1946 m. liepos 14 d. Vilnius) – Lietuvos statybos inžinierius, technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1968 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1985 m. technikos mokslų kandidatas.

Dirbo Vilniaus statybos organizacijose, 1976–1980 m. – Statybos ir remonto valdybos Nr. 4 viršininkas, 1980–1992 m. – Vilniaus miesto statybos ir remonto tresto vyr. inžinierius, nuo 1992 m. – bendrovės „Giedra" generalinis direktorius. Nuo 1986 m. dar Vilniaus inžinerinio statybos instituto (dab. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas, nuo 2008 m. profesorius.

Nuo 2004 m. Tarptautinės informacijos akademijos tikrasis narys.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių darbų svarbiausios sritys: senų miestų istorinių centrų kompleksinės rekonstrukcijos metodai, statybos organizacinių ir technologinių sprendinių kompleksinis vertinimas, statinių naudojimas ir atnaujinimas. Paskelbė daugiau kaip 120 mokslinių straipsnių, vieno išradimo autorius. Parašė mokomąją knygą „Statybos procesų technologija" (su P. Malinausku. 2006 m.) ir 11 kitų knygų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Algirdas Andruškevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 705 psl.
| **Algirdas Balčytis** |
| --- |
| Gimė | 1948 m. kovo 9 d.Lietuva Ramuvoje, Žemaičių Naumiesčio valsčius |
| Mirė | 2016 m. lapkričio 7 d. (68 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | Elvyra |
| Vaikai | Varūnas, Loreta, Eglė |
| Šilutės rajono savivaldybės meras |
| Ėjo pareigas | 2000 – 2001 |
| Ankstesnis | Šarūnas Laužikas |
| Vėlesnis | Arvydas Jakas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Šilutės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Naujoji sąjunga (socialliberalai) |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Algirdas Balčytis** (1948 m. kovo 9 d. Ramuvoje, Žemaičių Naumiesčio valsčius – 2016 m. lapkričio 7 d. Šilutėje) – Lietuvos ir Šilutės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Baigė Klaipėdos politechnikumą ir 1984 m. Vilniaus inžinerinį statybos institutą, inžinierius statybininkas.

1984 m. Šilutės kaimo mechanizuotos kolonos darbų vykdytojas, Šilutės žemės ūkio valdybos vyriausiasis inžinierius statybai, Šilutės rajono statybinės organizacijos viršininkas. 1990–1991 m. Šilutės rajono savivaldybės valdytojo pavaduotojas statybai. 1991–1995 m. Šilutės rajono savivaldybės valdytojas ir valdybos narys. 1995–2000 m. ir nuo 2001 m. verslininkas, UAB „Grabupėliai" valdybos pirmininkas. 2000–2001 m. Šilutės rajono savivaldybės meras. Nuo 2012 m. rajono vicemeras.

2000–2016 m. Šilutės rajono savivaldybės tarybos narys.

Nuo 1999 m. Naujosios sąjungos (socialliberalai) narys.

1995 m. išrinktas populiariausiu rajono žmogumi, 2001 m. išrinktas populiariausiu Pamario krašto žmogumi. Šilutės aeroklubo prezidentas.

Žmona Elvyra, vaikai Varūnas, Loreta ir Eglė..

Išnašos
-------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Naujoji sąjunga (socialliberalai) – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-12-16 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Taleris (reikšmės).*
1/3 Prūsijos talerio moneta (1788 m. Frydrichas Vilhelmas II)
**Prūsijos taleris** (vok. *Thaler*, kartais *Reichsthaler*) – Prūsijos piniginis vienetas iki 1857 m. Nuo 1750 m. jis skyrėsi nuo Šiaurės Vokietijos reichstalerio (naudoto kaip apskaitos vieneto) tuo, kad:

* jis atitiko 1/14 Kelno markės, o ne 1/12,
* jis buvo kaldinamas kaip moneta.

Šiuos pokičius įdiegė *Philipp Graumann*, ir sistema, kai 14 talerių lygu 1 Kelno markei buvo vadinama vok. *Graumannscher Fuß*.

Iki 1821 m. Brandenburge taleris buvo dalijamas į 24 *Groschen*, kurių kiekvienas buvo lygus 12 *Pfennige*. Pačioje Prūsijoje Prūsijos taleris skirstomas į 3 *Lenkijos guldenus = FL = Zloty* , o šie – į 30 *Groschen* (kiekvienas grašis = 18 pfenigių) ar 90 šilingų. Prūsijos valiuta buvo suvienodinta 1821 m. Tada Prūsijos taleris tapo lygus 30 sidabrinių grašių (vok. *Silbergroschen*), o vienas toks grašis – 12 pfenigių.

1857 m. Prūsijos taleris buvo pakeistas sąjunginiu taleriu (vok. *Vereinsthaler*), kuris tapo standartiniu pinigu Vokietijoje.
**Lietuvių mokslo draugystė**, **Lietuvių mokslo draugystė Amerikoje** – viena pirmųjų JAV lietuvių kultūros organizacijų, veikusi 1886–1896 m. Baltimorėje.

Istorija
--------

Steigėjai Amerikos aušrininkai. Draugija skatino JAV lietuvių švietimą ir mokslą lietuvių kalba, spausdino ir platino mokslines ir kt. knygas. 1891 m. Filadelfijoje, Pitstone, Plymute, Šenandoa ir kitur veikė draugijos kuopos. 1891–1892 m. Lietuvių mokslo draugystė turėjo apie 100–120 narių, aktyviausi Juozas Andziulaitis-Kalnėnas, Vincas Karalius, Jonas Šliūpas.

Sušaukė 3 suvažiavimus (seimus). Leido žurnalus „Apšvieta", „Nauja gadynė", knygas, 1891 m. 1892 m. metinius pranešimus. Steigė lietuvių mokyklas, bibliotekėles, dramos būrelius, rengė minėjimus, paskaitas apie įžymius žmones – Simoną Daukantą, Motiejų Valančių, Jurgį Zauerveiną, Volterą, organizavo visuomenines politines akcijas: 1891 m. protesto mitingus prieš Rusijos valdžios politiką Lietuvoje, 1894 m. – dėl Kražių skerdynių.

Pirmininkai
-----------

* 1886–1891 m. Jonas Šliūpas
* 1892–1896 m. I. Bubelis

Bibliografija
-------------

* Jonas Šliūpas. Lietuviškieji raštai ir raštininkai, 1890 m.
* Jonas Basanavičius. Apie senovės Lietuvos pilis, 1890 m.
* Metinis praneszimas „Lietuvių mokslo draugystės" Amerikoje, parengė J. Šliūpas: 1891 m. ataskaita. Antras metas. Plymouth (Pa): Spausdinta kasztais „Lietuvių mokslo draugystės", 1892 m. Spaustuvėje Juozo Paukszczio.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvių mokslo draugystė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 177 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Lietuvių katalikų blaivybės draugija** – katalikiška organizacija, įkurta 1908 m. balandžio 4 d. Kaune. Didžiausias draugijos dėmesys buvo kreipiamas į tautos blaivinimo reikalus.

Istorija
--------

Pirmieji katalikų organizuoti sambūriai Lietuvoje buvo bažnytinės brolijos, įsteigtos prie kai kurių bažnyčių dar Vytauto laikais. Tarp Lietuvoje veikusių brolijų pažymėtina vyskupo Motiejaus Valančiaus Žemaičių vyskupijoje išplatinta Blaivybės brolija, pasiekusi ne tik gretimas Vilniaus ir Gardino gubernijas, bet ir tolimesnes Rusijos vietas. Blaivybės brolijos nariai turėjo susilaikyti nuo svaigalų vartojimo, duodami priesaiką bažnyčioje.

1860 m. Kauno, Vilniaus ir Gardino gubernijose daugiau kaip pusė katalikų priklausė blaivybės brolijai, o Kauno gubernijoje net 83 % katalikų nevartojo svaigalų. Vyskupo M. Valančiaus platinamas ir palaikomas krašto blaivinimas kėlė žmonių religinį, dorovinį ir ekonominį gyvenimą. Rusų valdžia įžiūrėjusi vyskupo Valančiaus veikloje pavojų jos siekiamiems tikslams, 1859 m. uždraudė skelbti blaivybę, o 1864 m. Michailas Muravjovas uždarė visas brolijas.

Dar neišnykusi vyskupo M. Valančiaus skleistoji blaivybės idėja buvo atgaivinta 1908 m. Kaune įsteigus Lietuvių katalikų blaivybės draugiją. 1919 m. draugija buvo atgaivinta prie Katalikų veikimo centro. Prie Katalikų veikimo centro buvo įsteigta blaivybės žinyba. 1931 m. draugija turėjo 169 skyrius su apie 16 tūkst. narių. 1933 m. draugija sukvietė Kaune pirmąjį Lietuvos priešalkoholinį kongresą.

Vaikams 1921 m. buvo įsteigta *Angelo Sargo sąjunga*, globojama Lietuvių katalikų blaivybės draugijos. Jos tikslas buvo 7-15 m. amžiaus vaikams įdiegti tvirtą tikėjimą, tėvynės meilę, dorus papročius, blaivybės jausmą. Sąjunga turėjo padalinius visose parapijose, jai priklausė apie 60 tūkst. narių.

Jaunimą telkė „Pavasario" sąjunga, plėtojusi religinio, tautinio, visuomeninio ir kultūrinio pobūdžio veiklą; apie 8000 „Pavasario" sąjungos narių priklausė Blaivybės sekcijoms. Vytauto Didžiojo universitete veikė atskira Studentų ateitininkų abstinentų korporacija „Narsa". 46-iose moksleivių kuopose buvo blaivybės sekcijos.
**Lietuvių meno ir literatūros draugija** – Vilniuje 1932–1940 m. veikusi lietuvių kultūros organizacija. Įkurta 1932 m. balandžio 12 d. Vilniaus lietuvių inteligentų iniciatyva.

Organizacijos tikslas – puoselėti lietuvių literatūrą ir meną nuo Lietuvos atplėštame Vilniaus krašte. Ji rengė vaidinimus, koncertus, paskaitas, propagavo lietuvišką dailę ir literatūrą. Draugija globojo „Vaidilos" teatrą, išleido keletą knygų: straipsnių ir eilėraščių rinkinį „Menas ir literatūra" (1934 m.), Onos Miciūtės poezijos rinkinį „Žiburiai pelkėse" (1938 m.). Draugiją finansiškai remdavo JAV lietuviai, 1939 metais joje buvo apie 60 narių. 

Organizacijai visą laiką vadovavo kun. Antanas Viskantas, vicepirmininkais buvo renkami Vytautas Kairiūkštis, Vladas Narbutas, Rapolas Mackevičius. Kiti aktyvūs nariai: G.Šlapelytė, Br.Untulis, J.Kanopka, J.Cicėnas, S. Urbonas, O.Miciūtė, A.Valaitis, A.Čelnaitė. Draugijos buveinė buvo Garborių g. Nr. 14.

Šaltiniai
---------

* Dr. Aldona Kačerauskienė. *Vilniaus draugijos – kultūros šviesa.* // XXI amžius, Nr. 37 (1534)
* A.Juškevičius, J.Maceika. *Vilnius ir jo apylinkės.*– Vilnius: Mintis, 1991; 231–232 p.
**Lietuvių literatūros draugija** (vok. *Litauische litterarische Gesellschaft*) – Mažosios Lietuvos ir lietuvių kalbos bičiulių draugija, 1879–1923 m. veikusi Tilžėje.

Istorija
--------

Lietuvių literatūros draugija išsiplėtojo iš 1873 m. Tilžėje įkurto Lietuvių ratelio (*Litauisches Kranzschen*). Dar 1879 m. pradžioje dalyvaujant draugijos nariams sukurtas atsišaukimas ir parengtas bendrasis draugijos projektas, kuris išsiuntinėtas į įvairius lituanistinius ir slavistikos leidinius. Apie šį atsišaukimą rašė Londono „Atheneum". Juo siekta iškelti lietuvybės Rytprūsių žemėse svarbą. Tai kreipimasis į visus, neabejingus lietuviškam žodžiui, įsijungti į tiriamąjį darbą. 1897 m. draugija turėjo 115, 1903 m. – 198, 1908 m. – 228 narius. Draugijai priklausė žymūs vokiečių, lenkų ir rusų kalbininkai, lietuvių kultūros veikėjai Silvestras Baltramaitis, Antanas Baranauskas, Kristianas Barčas, Jonas Basanavičius, Adalbertas Becenbergeris, Filipas Fortunatovas, Vilius Gaigalaitis, Eduardas Gizevijus, Augustinas Janulaitis, Jonas Karlovičius, Janas Boduenas de Kurtenė, Georgas Neselmanas, Liudvikas Pasargė, Eduardas Volteris, Jurgis Zauerveinas ir kiti.

Veikla
------

Draugijos posėdžiuose buvo skaitomi pranešimai lietuvių kalbos, lietuvių raštijos, istorijos, tautosakos, etnografijos klausimais. Draugija turėjo gausius etnografijos, tautodailės, tautosakos, numizmatikos rinkinius. Lietuvių literatūros draugijos biblioteka turėjo apie 2500 tomų, joje buvo retų lietuviškų knygų, XVII a. – XIX a. rankraščių. Draugija leido tęstinį leidinį „Mitteilungen der litauischen literarischen Gesellschaft" (1880–1912 m. išėjo 5 t. 31 sąs.). 1905 m. draugijos iniciatyva įsteigtas Tilžės etnografijos muziejus. 1925 m. draugija reorganizuota atsisakiusi lituanistinės veiklos.

Pirmininkai
-----------

* Karlas Rudolfas Jakobis – 1879–1881 m.
* Maksimilianas Felkelis – 1881–1882 m.
* Valdemaras Hofheinzas – 1882–1889 m.
* Teodoras Proisas – 1890–1898 m.
* Aleksandras Kuršaitis – 1899–1925 m.

Literatūra
----------

* Domas Kaunas, Hansas Masalskis. Paskutinis Lietuvių literatūros draugijos narių sąrašas. Knygotyra, 1998 m. t. 34.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvių literatūros draugija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 173 psl.
| Šilalės akmuo su dubeniu |
| --- |
| Akmuo su dubeniu iš šiaurės rytų pusės |
| 

Šilalės akmuo su dubeniuŠilalės akmuo su dubeniu

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°09′10″š. pl. 21°33′41″r. ilg.﻿ / ﻿56.152771°š. pl. 21.561494°r. ilg.﻿ / 56.152771; 21.561494Koordinatės: 56°09′10″š. pl. 21°33′41″r. ilg.﻿ / ﻿56.152771°š. pl. 21.561494°r. ilg.﻿ / 56.152771; 21.561494 |

 |
| Vieta | Skuodo rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Mosėdžio seniūnija |
| Aukštis | 0,43 m |
| Plotas | 0,00013 ha |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Žvalgytas | 1970, 1987, 1990, 2001, 2003, 2006 m. |
| Tirtas | 1970 m. |
| Registro Nr. | 16375, M252 |

**Šilalės akmuo su dubeniu** (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas - 16375, senas registro kodas - M252, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1719) – mitologinis akmuo pietvakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Šilalėje (Mosėdžio seniūnija), 0,27 km į pietryčius nuo Šakalės upelio, 0,22 km į vakarus nuo kelio Skuodas–Plungė.

Apibūdinimas
------------

Akmuo netaisyklingo, puslankiu išlenkto ovalo pavidalo, 1,5 m ilgio, 1,3 m pločio ir 40–43 cm aukščio, nuožulniu paviršiumi. Siauresniojo galo viršutinės plokštumos krašte yra kiek netaisyklingos formos apskritas dubuo, kurio skersmuo 23–28 cm, o gylis – 8–14 cm.

Teritorijos plotas – 0,00013 ha.

0,13 km į šiaurės rytus stūkso penktasis pagal dydį Lietuvoje akmuo – Didysis kūlis, o 0,15 km – apeiginis akmuo su plokščiadugniu dubeniu, vad. Aukuru.

Istorija
--------

Akmuo stūkso kalvelės, kurioje augo senas ąžuolynas ir iki XVII a. veikė pagonių šventykla, pietvakariniame pakraštyje, apsuptas pelkių, per kurias link kaimo vedė kūlgrinda. 1970 m. jį aptiko Mosėdžio akmenų muziejaus įkūrėjas Vaclovas Intas. 

1988 m. paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu, 2003 m. įrašytas į kultūros vertybių registro mitologinių vietų sąrašą, 2005 m. pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe.

### Tyrimai

1970 m. žvalgė Ignas Jablonskis, 1987 m. – Bronius Dakanis, Gintautas Zabiela, Algimantas Merkevičius, 1990 m. – Vykintas Vaitkevičius, 2001, 2006 m. – Julius Kanarskas, 2003 m. – Linas Tamulynas (Kultūros paveldo centras). 1970 m. aplinką tyrinėjo Vytautas Urbanavičius (Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institutas). 

Tyrinėjant aplinką kultūrinio sluoksnio pėdsakų ir archeologinių radinių nerasta.

Datuojamas I tūkstantmečiu.

Nuorodos
--------

* „Šilalės antrasis akmuo su dubeniu". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2018-02-05.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valstybės žinios - 2004, sausio 21. - Nr. 11. - P. 98
2. ↑  Kultūros vertybių registras: Akmuo su dubeniu, Skuodo r. sav. Šilalės k. (Mosėdžio sen.)

* Bronius Dakanis, Algimantas Merkevičius, Gintautas Zabiela. Skuodo rajono archeologijos paminklų žvalgymas. - Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1986 ir 1987 metais. - Vilnius, 1988. - P. 182
* Rimantas Matulis. Istoriniai akmenys. - Vilnius, 1990. - P. 79, Nr. 246
* Vykintas Vaitkevičius. Senosios Lietuvos šventvietės: Žemaitija. - Vilnius, 1998. - P. 147
**Šilalės rajono savivaldybės taryba** – Šilalės rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.

Tarybą sudaro 25 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.

Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.

Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.

Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.

Istorija
--------

Merai
-----

* Zita Lazdauskienė – 1995–1997 m.
* Osvaldas Šarmavičius – 2000–2001 m.
* Steponas Norbutas – 2001–2002 m.
* Albinas Ežerskis – 2002–2003 m. 2007–2011 m.
* Valdemaras Jasevičius – 2003–2007 m.
* Jonas Gudauskas – 2011–2019 m.
* Algirdas Meiženis – 2019–2023 m.
* Tadas Bartkus – nuo 2023 m.

Savivaldybės tarybos
--------------------

* Šilalės rajono taryba 1990–1995 m.
* Šilalės rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
* Šilalės rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
* Šilalės rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
* Šilalės rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
* Šilalės rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
* Šilalės rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė
Garonos žemumos kraštovaizdis. Žironda
**Garonos žemuma**, kitaip ***Akvitanijos žemuma*** arba ***Akvitanijos baseinas*** (pranc. *Bassin aquitain*) – gamtinė sritis pietvakarių Prancūzijoje, Akvitanijoje, tarp Centrinio masyvo rytuose, Pirėnų pietuose ir Biskajos įlankos vakaruose. Žemumą kerta Garonos upė. Žemumos ilgis apie 200 km. Užima 66 000 km² plotą. Susiklostė iš mezozojaus ir kainozojaus nuogulų.

Būdingi plačialapių medžių miškai ir sodinti pušynai, Viduržemio jūros pobūdžio krūmynai. Didžiuma žemumos sukultūrinta – plyti sodai, vynuogynai, javų pasėliai, tabako plantacijos. Biskajos įlankos pakrantėje yra žemiausia, itin pelkėta žemumos dalis – Landai. Be to, pakrantėje yra aukščiausia Europoje Pilos kopa. Didžiausias miestas – Bordo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 109
**Gastaldas** (lot. *gastaldus* ar *castaldus*, it. *gastaldo* ar *guastaldo*) – valdytojas Lombardų karalystėje, valdęs tam tikrą karaliaus asmeninio domeno dalį, kuri vadinosi *gastaldija* (*gastaldia* ar *castaldia*). Žodžio kilmė; nuo dviejų prūsiškų žodžių: gasta [= "sklypas"] ir waldan [= "nuosavybė, valda"]. Gastaldas gastaldijoje turėjo civilinę, karinę ir teisinę valdžią. Pagal 643 m. *Edictum Rothari* gastaldai turėjo civilinę valdžią miestuose ir fogto tipo valdžią kaimo vietovėse. Lombardų valdymo laikais domenas buvo padalintas į kelias gastaldijas.

Gastaldai buvo lombardų karalių, kurių sostas buvo Pavijoje, mokami pareigūnai ir atstovai, todėl gastaldai dažnai konfliktuodavo su hercogais. Lombardų karalystės didikai dažnai siekdavo kuo didesnio savarankiškumo.
  
IX a. gastaldų pareigos sunyko iki praktiškai vien administracinių. Paskutinį lombardų valdymo šimtmetį pareigybė praktiškai išnyko, išliko tik keliose vietose. Gastaldai ilgiau išsilaikė Pietų Italijoje, kur gastaldo titulas dar IX a. buvo lygus grafo titului.
  
Apie 1200 m. *Uguiccione* iš Pizos veikale „*Magna derivationes*" mini sąvoką *gastradeus* (klaidingas žodžio *gastaldeus* užrašymas) su prasme 'vietinis valdytojas; vietos administratorius'.

Milane gastaldų pareigos išliko bažnytinėje sferoje, kur išsilaikė beveik iki viduramžių pabaigos. Gastaldo pareigos Venecijos laivų statyklose išliko iki Napoleono laikų.

Nuorodos
--------

1. ↑  H. D. Austin, "Germanic Words in Uguiccione's Lexicon" *Speculum* **23**.2 (April 1948:273-283) p. 276.
| **Gasparas Gocisit. *Gasparo Gozzi*** |
| --- |
|  |
| Gasparas Gocis |
| Gimė | 1713 m. gruodžio 4 d.Venecija |
| Mirė | 1785 m. gruodžio 25 d. (72 metai)Paduva |
|  |
| Veikla | italų rašytojas, žurnalistas |
|  |
|  **Vikiteka** | Gasparas Gocis |

**Gasparas Gocis** (it. *Gasparo Gozzi*, 1713 m. gruodžio 4 d. Venecija – 1785 m. gruodžio 25 d. Paduva) – italų rašytojas, žurnalistas. Vienas pirmųjų italų žurnalistų.

Biografija
----------

Gimė kilmingo, bet neturtingo dvarininko šeimoje. Brolis Karlas Gocis. Priklausė Graneleskio akademijai. 1774 m. paskirtas Paduvos mokyklų valdytoju. Dvisavaitiniams Venecijos leidiniams „Gazzetta veneta" (1760-1761 m.) ir „Osservatore Veneto" (1761–1762 m.) rašė straipsnius meno, literatūros, dorovės temomis, miesto kronikos vaizdelius. Sukūrė parodijų, dramų.

Gasparas Gocis, *L'Osservatore*, La Barbèra editore, 1881

Bibliografija
-------------

* Linksmos šiuolaikinio autoriaus eilės (*Rime piacevoli di un moderno autore*) 1751 m.
* Dantės apgynimas (*Difesa di Dante*), poleminė esė 1758 m.
* Ištarmės (*Sermoni*), satyra 1763 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dainius Būrė. *Gasparas Gocis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 34 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 27°45′ š. pl. 90°40′ r. ilg.﻿ / ﻿27.750°š. pl. 90.667°r. ilg.﻿ / 27.750; 90.667

| Gasos rajonasbot. མགར་ས |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Butano vėliava Butanas |
| **Administracinis centras** | Gasa Dzongas |
| **Gevogų skaičius** | 4 |
|  |
| **Gyventojų** () | 3 116 |
| **Plotas** | 4 561 km² |
| **Tankumas** () | 0,68 žm./km² |

**Gasos rajonas** (bot. མགར་ས *mgar sa*) – vienas iš 20 rajonų (dzongkhagų) Butane, didžiausias ir rečiausiai gyvenamas rajonas, išsidėstęs Aukštuosiuose Himalajuose. Pietuose regioną supa Timpu rajonas, Punakos rajonas ir Vangdue Phodrango rajonas. Šiaurėje ribojasi su Kinija (Tibetu).

Ekonomika
---------

Dėl atšiaurių sąlygų labai nederlingas regionas, ūkis remiasi jakų veisimu, bet Butano vyriausybė siekia įdiegti garstyčių auginimo programą. Jame vystomas turizmas, kurio pagrindiniai ištekliai yra alpinizmas po Himalajų viršūnes (sukurtas „Sniego žmogaus takas"), miškai, karštosios versmės ir pusiau klajoklės etninės grupės lajapai bei lunanapai.

Kai kur jau atvesta elektra, ir elektrifikaciją tikėtasi pabaigti iki 2012 m.

Gevogai ir kaimai
-----------------

Rajone yra keturi gevogai, su to paties pavadinimo kaimais:

* Laja
* Lunana
* Goenkhaatoe
* Goenkhamae

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RButano rajonai |
| --- |
|  |
| Centrinis regionas | 
 Dagana **·**  Gasa **·**  Punakha **·**  Tsirangas **·**  Vangdue Phodrangas  | Butanas |
|  |
| Pietų regionas | 
 Bumtangas **·**  Sarpangas **·**  Trongsa **·**  Žemgangas  |
|  |
| Vakarų regionas | 
 Čukcha **·**  Haa **·**  Paras **·**  Samcė **·**  Timpu  |
|  |
| Rytų regionas | 
 Lhuncė **·**  Mongaras **·**  Pemagačelas **·**  Samdrupas Džongkharas **·**  Trašigangas **·**  Trašijangcė  |

 |
| Kutasarab. الكوت |
| --- |
| *Tiltas per Tigrą Kute* |
|  |
| 

KutasKutas

32°30′0″ š. pl. 45°49′0″ r. ilg.﻿ / ﻿32.50000°š. pl. 45.81667°r. ilg.﻿ / 32.50000; 45.81667﻿ (Kutas (Irakas))Koordinatės: 32°30′0″ š. pl. 45°49′0″ r. ilg.﻿ / ﻿32.50000°š. pl. 45.81667°r. ilg.﻿ / 32.50000; 45.81667﻿ (Kutas (Irakas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3)------ vasaros: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Irako vėliava Irakas |
| **Muchafaza** | Vasito muchafaza |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 315 167  |
| **Altitudė** | 23 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kutas |
|  |
| **Kirčiavimas** | al Kùtas |

**Kutas** arba ***al Kutas*** (arab. الكوت‎ = *al-Kūt*), taip pat ***Kut al Amara*** – miestas rytiniame Irake, 160 km į pietryčius nuo Bagdado, Tigro kairiajame krante; Vasito muchafazos centras. Plentai į Bagdadą, Basrą, Nasiriją, Bakubą; upių uostas. Vystoma tekstilės (medvilnės), odos ir avalynės, maisto (aliejaus) pramonė, audžiami tradiciniai kilimai. Apylinkėse auginami ryžiai, soros ir kiti javai, sezamas, datulės, renkamos saldymedžio šaknys. Yra 1940 m. ant Tigro įrengta užtvanka ir drėkinimo kanalų sistema.

Istorija
--------

1915–1916 m. I pasaulinio karo metais, osmanų kariuomenė apgulė ir užėmė britų valdytą Kuto tvirtovę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *al Kut*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007
| Kutijasas*Cutias* |
| --- |
|              |
| *Nauja gatvė Kutijase* |
|  |
| 

KutijasasKutijasas

0°59′09″ š. pl. 50°48′07″ v. ilg.﻿ / ﻿0.98583°š. pl. 50.80194°r. ilg.﻿ / 0.98583; 50.80194﻿ (Kutijasas)Koordinatės: 0°59′09″ š. pl. 50°48′07″ v. ilg.﻿ / ﻿0.98583°š. pl. 50.80194°r. ilg.﻿ / 0.98583; 50.80194﻿ (Kutijasas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės regionas |
| **Valstija** | Amapa Amapa |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1840 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 3 230  |
|  |
|  **Vikiteka** | Kutijasas |

**Kutijasas** (port. *Cutias*) arba ***Kutijas do Aragvaris*** (*Cutias do Araguari, Cutias do Araguary*) – miestas ir savivaldybė Brazilijos šiaurės rytuose, Amapos valstijoje, 105 km į šiaurės rytus nuo Makapos. Išsidėstęs dešiniajame Aragvario krante. Kelias link Makapos. Žemės ūkio rajono prekybinis centras (galvijai, kiaulės, kukurūzai, bananai, manijokai), verčiamasi žvejyba. Miestas garsėja kasmetiniu pirarukų karnavalu.

Savivaldybės plotas – 2114 km², gyventojų skaičius – 6217 (2021 m.). Kita didesnė gyvenvietė: Gurupora.

Savivaldybės padėtis Amapos valstijoje

Istorija
--------

Vietovės pavadinimas galimai kilo nuo žodžiu *cutia* Brazilijoje vadinamų agučių.

Kutijaso savivaldybė sudaryta 1992 m. atskyrus nuo Makapos savivaldybės.

Šaltiniai
---------

1. BRAZIL: Amapá, *citypopulation.de*
2. ↑  BRAZIL: Amapá, *citypopulation.de*
3. ↑  Cutias, IBGE
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Kutbas ud Dinas Aibekas** |
| --- |
| Mamliukų dinastija |
| Mirė | 1210 m.Lahoras |
| Vaikai | Aramšachas, 3 dukterys |
| Religija | islamas |
| Delio sultonas |
| Kelintas | 1 |
| Ėjo pareigas | 1206 m. – 1210 m. |
| Pirmtakas | - |
| Įpėdinis | Aramšachas |

**Kutbas ud Dinas Aibekas** (pers. قطب الدین ایبک‎ = *Quṭb ud-Dīn Aībak*; m. 1210 m.) – tiurkų karvedys, pirmasis Delio sultonas.

Gimė Afganistane, tiurkų šeimoje. Greičiausiai kilęs iš Aibako miesto. Jaunystėje buvo paimtas į karius-vergus (guliamus). Jį nusipirko Nišapūro kadis, leido Aibekui gauti išsilavinimą, išmokti karybos meno. Savininkui mirus, Kutbą ud Diną nusipirko garsus Guridų karvedys Muhamadas Guri.

Kutbo ud Dino mauzoliejus Lahore
Kutbas ud Dinas Aibekas pasižymėjo Guri mūšiuose šiaurės Indijoje, tapo generolu, užėmė Adžmerą, 1193 m. – Delį. Muhamadas Guri Aibeką laikė savo patikimiausiu generolu, jį paskyrė vadovauti žygiams Indijoje. Kutbas ud Dinas Aibekas toliau rengė karines kampanijas į Bengaliją, Biharą, Gudžaratą.

1206 m. Lahore Muhamadas Guri Aibeką paskyrė savo vietininku Indijoje, jam tada suteikė Kutbo ud Dino („tikėjimo ašies") vardą. Tais pačiais metais Guri mirė, nepalikęs sūnų, todėl Kutbas ud Dinas Aibekas pasiskelbė valstybės sosto perėmėju. Tačiau šiaurines Guridų valdas užėmė Čingischanas, o dalyje kitų valdų įsivyravo vietiniai generolai. Kutbas ud Dinas įkūrė Delio sultonatą ir davė pradžią Mamliukų dinastijai. Valstybės sostinę perkėlė iš Lahoro į Delį, vykdė islamizaciją Indijoje, pradėjo Kutbo minareto statybas, jo valdymo metu plito persų kalba.

Sultonas mirė 1210 m. Lahore žaisdamas polą. Ten ir buvo palaidotas. Jo sūnus Aramšachas tapo valdovu, bet jau po metų jį pakeitė Aibeko vergas Iltumišas.
Koordinatės: 20°10′ p. pl. 157°20′ v. ilg.﻿ / ﻿20.167°š. pl. 157.333°r. ilg.﻿ / 20.167; 157.333

Maukės vaizdas iš kosmoso
**Maukė** (arba  ***Akatokamanava***) – sala Ramiajame vandenyne, priklausanti pietinei Kuko salų grupei, plytinti jos rytinėje dalyje, už 241 km nuo didžiausios Rarotongos salos. Saloje gyvena apie 600 žmonių.

Geografija
----------

Salos žemėlapis
Maukė yra perpus mažesnė už Rarotongą – pakrantės ilgis sudaro 18 km, sala ištįsusi 6, 5 km. Saloje dominuoja centrinė vulkaninė plynaukštė, kuri aukštėja iki 30 m. Ji apsupta fosilizuoto koralinio rifo (*makatea*), iškylančio už 100 m nuo pakrantės ir besidriekiančio apie 1000 m gilyn į salos teritoriją. Nesant upių, krituliai virš salos nubėga nuo vidinių *makatea* šlaitų į pelkes, toliau filtruojasi į lagūną. Vidurinė Maukės dalis yra palyginti atvira, užimta gyvulių ganyklų, derlingoje žemėje vystoma žemdirbystė.

Maukė padalinta į 4 administracinius rajonus, kurie dar skirstomi į tapere (čiabuvių genčių žemės). Salos kaimai:

* Kimiangatau (įsikūrusi administracija),
* Ngatiarua,
* Areora (Makatea),
* Oiretumu (stovi bažnyčia).

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Maukė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Maukė
* Maukės žemėlapis