recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Didysis Sausasis |
| --- |
| Didysis Sausasis nuo krantoDidysis Sausasis nuo krantoDidysis Sausasis nuo kranto |
| Vieta | Lenkijos vėliava Lenkija |
| Plotas | 0,11 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,96 km |
| Kilmė | Ledyninė |
| Vidutinis gylis | 3,9 m |
| Didžiausias gylis | 9,6 m |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Didysis Sausasis

  |
| **Koordinatės** |  54°01′40″ š. pl. 23°03′21″ r. ilg.﻿ / ﻿54.02778°š. pl. 23.05583°r. ilg.﻿ / 54.02778; 23.05583Koordinatės: 54°01′40″ š. pl. 23°03′21″ r. ilg.﻿ / ﻿54.02778°š. pl. 23.05583°r. ilg.﻿ / 54.02778; 23.05583 |

**Didysis Sausasis** (lenk. *Jezioro Duży Sucharek*) – ežeras, Sūduvos aukštumoje, Vakarų Sūduvos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje, Suvalkų valsčiuje, Vygrių nacionaliniame parke į šiaurę nuo Vygrių ežero. Netoli ežero yra Kreivojo kaimas. T

ai distrofinis ežeras, kuriame yra nemažai durpių. Ežero vandenyje beveik nėra kalcio. Ežero apylinkėse gyvena bebrai. Nuo 1985 m. ežeras įtrauktas į gamtos apsaugos teritoriją. Ežero vanduo yra tamsiai rudos spalvos, kurią sukelia augalų liekanos humusas, susidaręs iš aplinkinių miškų spyglių, šakų ir lapų. Taip pat šiam ežerui būdinga stratifikacija, kai ežero paviršiaus beveik neveikia vėjai dėl aplinkinių medžių ir augalų gausos. Vasarą vandens temperatūros skirtumas 1 m gylyje kartais svyruoja tarp 5-6 laipsnių Celsijaus. Nešvarus ir neskaidrus vanduo neleidžia augti vandens augalijai, 2 metrų gylyje yra labai mažai kalcio todėl negali gyventi moliuskai, nes kalcis reikalingas jų kriauklėms susidaryti. Taip pat auga šios augalų rūšys: kupstinis švylys, balžuva, spanguolė, apskritalapė saulašarė. Vietomis pakrantėse auga beržai ir pušys.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Sausasis ežeras

Šaltiniai
---------

* Komisja Standaryzacji Nazw Geograficznych: Wykaz polskich hydronimów. S. 73.

Literatūra
----------

* S. Maciejewski, Po ziemi suwalskiej. Przewodnik turystyczny, Wyd. Hańcza, Suwałki 1994 m.;
* M. Ambrosiewicz, W. Malinowska, M. Osewski, L. Wesołowksa, Z. Zaborowski, Ścieżka edukacyjna jeziora, Wyd. Wigierski Park Narodowy, Krzywe 2001 m.
Koordinatės: 55°15′00″š. pl. 24°45′57″r. ilg.﻿ / ﻿55.250043°š. pl. 24.76585°r. ilg.﻿ / 55.250043; 24.76585

| Ukmergės kraštotyros muziejus |
| --- |
|  |
| Ekspozicijų salė |
| **Įkurtas** | 1944 m. |
| **Vieta** | Ukmergė,Kęstučio a. 5 |
| **Tematika** | kraštotyra |
| **Kolekcija** | archeologijos, gamtos, etnografijos, tautodailės, numizmatikos ekspozicijos |
| **Lankytojai** | 20,8 tūkst. (2019 m.) |
| **Vadovas** | Violeta Reipaitė |
| **Filialai** | Prezidento A. Smetonos dvaras, Užugirio mokykla-muziejus, Veprių muziejus, Siesikų pilis |
| **Interneto svetainė** | ukmergesmuziejus.lt |

Lankymui pritaikytas senosios gaisrinės apžvalgos bokštas
**Ukmergės kraštotyros muziejus** – muziejus, įsikūręs Ukmergės centre, Kęstučio a. 9, restauruotame buvusio „Draugystės" kino teatro pastate. 

Filialai: Prezidento A. Smetonos dvaras, Užugirio mokykla-muziejus, Veprių muziejus, Siesikų pilis.

Muziejaus veikla
----------------

Muziejus veikia nuo 1944 m. Jame pristatomi archeologijos, gamtos, etnografijos, tautodailės, numizmatikos eksponatai, atspindintys Ukmergės krašto kultūrinę ir istorinę praeitį nuo V iki XIX a. Muziejaus parodų salėje rengiamos parodos, kuriose pristatomi muziejaus rinkiniai, kitų Lietuvos muziejų parengtos parodos, Lietuvos menininkų kūryba. 2020 m. duomenimis, fonduose sukaupta daugiau kaip 45 800 eksponatų. Tarp jų saugomas unikalus Žemaitkiemio meteoritas.

Be kitų programų, muziejus siūlo kopimą į senosios gaisrinės apžvalgos bokštą. Tai XIX a. pabaigos statinys, kurio aukštis – 18 m. Bokšto viršuje įrengta apžvalgos aikštelė, atverianti Ukmergės senamiesčio panoramą.

2018 m. muziejų aplankė 16,6 tūkst. 2019 m. – 20,8 tūkst. žmonių.

Vadovai
-------

* Vaidutė Sakolnikienė (1989–2019)
* Violeta Reipaitė (1987–1989 ir nuo 2020)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ukmergės kraštotyros muziejus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015
2. ↑  Paaiškėjo konkurso laimėtoja *gzeme.lt* 2019-12-22

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ukmergės kraštotyros muziejus** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
* Lankytini objektai Ukmergės senamiestyje Archyvuota kopija 2017-07-08 iš Wayback Machine projekto.
**Kauno Žalgirio FA**|  |
| **Pavadinimas** | VšĮ Kauno Žalgirio futbolo akademija |
| **Įkurtas** | 2020 m. (1973 m.) |
| **Stadionas** | SM Tauras stadionas, Kaunas |
| **Vadovas** | Laimis Bičkauskas |
| **Lyga** |  |
|  |  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 




**Apranga  namie**
 | 




**Apranga  svečiuose**
 |

 |

| Kauno Žalgirio klubo veiklos sritys |
| --- |
| Krepšinis |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Krepšinis | Krepšinis |
| Krepšinis | Krepšinis B |

 |
| Futbolas |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Futbolas | Futbolas |
| Vyrų futbolas | Vyrų futbolas B |
| Futbolas | Futsalas |
| Salės futbolas | Vyrų futbolas C |

 |
| Akademijos |
| 

|  |
| --- |
| Futbolas |
| Jaunuolių futbolas |

 |
| Buvusios sritys |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Futbolas | Futbolas | Regbis |
| Moterų futbolas | Merginų futbolas | Regbis |
|  |  |  |

 |
| Ž • A • R |

**„Kauno Žalgirio" futbolo akademija** - Lietuvos futbolo klubas iš Kauno, kuris ugdo berniukus ir mergaites futbolo įgūdžių įvairiose amžiaus grupėse.

Istorija
--------

Apie 1928-1944 m. egzistavusį klubą skaitykite FK Tauras Kaunas
**SM Tauras Kaunas** – buvusi futbolo komanda, įkurta prie „Tauro" futbolo mokyklos
**MFK SM Tauras Kaunas** – „Tauro" futbolo mokyklos moterų futbolo komanda
**Kauno Žalgiris B** ir **Kauno Žalgiris C** – vyresnio amžiaus jaunimo komandos, FK Kauno Žalgiris klubo piramidės dalys
Kauno futbolo mokykla „Tauras" buvo įkurta 1973 m. kaip klubas, kuriame žaidė įvairaus amžiaus jaunimas ir vaikai. Tai buvo vaikų, jaunimo ir suaugusiųjų papildomo ugdymo Kauno miesto savivaldybės biudžetinė įstaiga.

Įvairaus amžiaus jaunimo **SM Tauras** komandos žaidė įvairiose miesto ir šalies pirmenybėse. 

2004 m. mokyklos treneriai nutarė sudaryti galimybę mokyklą baigusiems futbolininkams tęsti profesionalų karjerą. Nuo 2005-ųjų septynerius metus klubas su „Tauro" mokyklos auklėtiniais dalyvavo LFF II lygos pietų zonos pirmenybėse. 2013-aisiais Spyris Kaunas pavadinimu debiutavo LFF I lygos pirmenybėse. „Spyrio" pagrindu 2015 m. sukurtas FK Kauno Žalgiris startavo A lygoje.

2020 m. rudenį „Kauno Žalgirio" klubas ėmė formuoti pilną futbolo piramidę, buvo prijungtas FK Vytis Futsal klubas, bei Kauno sporto mokykla Tauras. Atitinkamai buvo pakeisti ir komandų pavadinimai į **„Kauno Žalgirio" futbolo akademija**.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2021-01-19 iš Wayback Machine projekto.
* Facebook puslapis
| **Antanas Juška (1819)** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1819 m. birželio 16 d.Daujotai, Ariogalos valsčius |
| Mirė | 1880 m. lapkričio 1 d. (61 metai)Rusija Kazanė |
|  |
| Veikla | Lietuvos kunigas, tautosakininkas, leksikografas. |
|  |
| Alma mater | Vilniaus kunigų seminarija |

Paminklas Pušalote (sumanytojai ir įgyvendintojai Petras Palilionis ir Petras Garnys, skulptorius Vytautas Ulevičius, 2009 m.)
Paminklas iš apačios
**Antanas Juška** (1819 m. birželio 16 d. Daujotai, Ariogalos valsčius – 1880 m. lapkričio 1 d. Kazanė, 1990 m. perlaidotas Veliuonoje) – Lietuvos kunigas, tautosakininkas, leksikografas.

Biografija
----------

Brolis Jonas Juška. 1843 m. baigęs Vilniaus kunigų seminariją kunigavo įvairiose parapijose, 1854–1862 m. – Pušalote, 1862-1864 – Vilkijoje, 1865–1871 m. – Veliuonoje, altarista gyveno Alsėdžiuose. Per 1863 m. sukilimą 9 mėn. rusų valdžios kalintas. 1879 m. išvyko pas brolį Joną į Kazanę, rūpindamasis surinktų dainų spausdinimu, ten ir mirė.

Veikla
------

Paminklo lentelė
Atminimo lenta Veliuonoje
Alsėdžių, Pušaloto, Veliuonos, Vilkijos apylinkėse užrašė apie 7000 dainų ir apie 2000 melodijų, aprašė veliuoniškių ir pušalotiečių vestuvių apeigas. Svarbiausius užrašymus paskelbė knygose. 1863 m. išleido elementorių „Abecela", kurioje vietoje lenkiškų *sz* ir *cz* vartojo *š* ir *č*. 1853–1854 m. parašė apie 7000 žodžių lenkų – lietuvių žodyną. Sudarė 30 000 žodžių lietuvių – lenkų žodyną su šnekamosios kalbos sakiniais. Peterburgo mokslų akademija išspausdino šio žodyno dalis, galutinėje redakcijoje žodžiai buvo verčiami į rusų kalbą. Apie 1875 m. parašė latvių – lietuvių – lenkų žodyną (apie 6000 žodžių, neišspausdintas). J. Bodueno de Kurtenė pastangomis Krokuvoje 1900 m. išleistas jo surinktų lietuvių liaudies dainų melodijų rinkinys (lenk. *Melodje ludowe litewskie*).

Antanas Juška įtvirtino tautosakos rinkimo ir publikavimo principus (tekstų autentiškumas, pateikėjų metrikos), jo tautosakiniai darbai turėjo įtakos XIX a. lietuvių literatūros plėtotei.

Bibliografija
-------------

* Lenkų-lietuvių žodynas (*Słownik polsko-litewski*), 1853–1854 m.
* Abecela, 1863 m.
* Lietuviškos dainos, 3 t. 1880–1882 m. 2 leid. 1954 m.
* Svotbinė rėda veliuonyčių lietuvių, 1880 m.
* Lietuviškos svotbinės dainos, 2 t.1883 m. 2 leid. 1955 m.
* Lenkų-lietuvių žodynas (*Słownik polsko-litewski*), d. l (A–D raidės) išsp. 1897 m. d. 2 (E-J raidės) – 1904 m. d. 3 (iki žodžio kuokštuotis) – 1922 m.

Literatūra
----------

* Juozas Tumas. Lietuvių literatūra rusų raidėmis ir broliai Juškos-Juškevičiai, Kaunas, 1924 m.
* Antanas Mockus. Broliai Juškos, Vilnius, 2003 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „"Žemaičių žemės" žurnalas (2006 m. Nr. 1). Iškilūs Raseinių krašto kultūros, mokslo, visuomenės veikėjai". *samogitia.mch.mii.lt*. 2006-03-18. Suarchyvuota iš originalo 2016-03-03. Nuoroda tikrinta 2016-04-23.
2. ↑  Vytautas Vanagas. *Antanas Juška (1819)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
| **Harpia harpyja** |
| --- |
| Harpija (*Harpia harpyja*) |
| Apsaugos būklė |
| Beveik nykstantys (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Vanaginiai paukščiai  *( Accipitriformes)* |
| Šeima: | Vanaginiai  *( Accipitridae)* |
| Gentis: | Harpijos  *( Harpia)* |
| Rūšis: | Harpija  *( Harpia harpyja)* |

 |
| Binomas |
| ***Harpia harpyja***Linnaeus, 1758 |

**Harpija** (*Harpia harpyja*) – plėšrus vanaginių (*Accipitridae*) šeimos paukštis, su pilkomis, juodomis ir baltomis plunksnomis ir ilga dryžuota uodega. Turi dvigubą skiauterę, stiprų snapą ir labai storas, galingas kojas. Tai labai stambus paukštis, sveria 4-9 kg, ištiesti sparnai yra daugiau kaip 2 metrai. Harpija labai vikri, todėl gali skraidyti tarp medžių viršūnių ir gaudyti grobį. Gaudo tinginius, gyvates, driežus, papūgas ir net beždžiones. 

Gyvena Meksikos pietinėje dalyje ir paplitusi iki Pietų Amerikos centrinės dalies. Lizdą suka aukštai medžiuose. Dažnai tupi ant nudžiuvusių šakų ir stebi žemiau esančią lają bei ieško grobio. Šio paukščio populiacija nyksta, kadangi kertami miškai ir ardomos natūralios jų gyvenimo buveinės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „IUCN Red List - Harpia harpyja". IUCN Red list. Suarchyvuotas originalas 2012-02-11. Nuoroda tikrinta 2012-05-14.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Harpija (paukštis)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Kamienė |
| --- |
| Vieta | Lenkijos vėliava Lenkija |
| Plotas | 0,38–0,44 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,5 km |
| Kilmė | Ledyninė |
| Vidutinis gylis | 6,4 m |
| Didžiausias gylis | 20,0 m |
| Tūris | 2809,0 km³ |
| Įteka | Rospuda |
| Išteka | Rospuda |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Kamienė

  |
| **Koordinatės** |  54°11′55″ š. pl. 22°37′20″ r. ilg.﻿ / ﻿54.19861°š. pl. 22.62222°r. ilg.﻿ / 54.19861; 22.62222Koordinatės: 54°11′55″ š. pl. 22°37′20″ r. ilg.﻿ / ﻿54.19861°š. pl. 22.62222°r. ilg.﻿ / 54.19861; 22.62222 |

**Kamienės ežeras** (lenk. *Jezioro Kamienne*) – ežeras, Sūduvos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje ir Pilypavo valsčiuje. Ežeras yra 173 m aukštyje virš jūros lygio. Per ežerą teka Rospudos upė.

Tai ledyninės kilmės ežeras, upokšniu susijungęs su Rospudo ežeru. Ežeras yra labai pailgas, besitęsiantis iš šiaurės į rytus. Ežero krantai statūs ir smėlėti, vietomis siekia 15 metrų. Ežero dugne glūdi daug akmenų, dėl kurių gausos ir kilo ežero pavadinimas. Ežero viduryje yra medžiais apaugusi sala. Netoli ežero yra Aukštasis (*Wysokie*) ežeras, kuris 7 m aukštesnis už Akmens ežerą. Ežero pietuose stovi Pilypavo kaimas. Iš ežero galima baidarėmis plaukti į Rospudos upę. Šiauriniame ežero krante pastatytos kelios stovyklavietės. 1990 m. mokslininkai ištyrė ežero vandens švarumą ir priskyrė II ežero vandens švarumo kategorijai.

Šaltiniai
---------

* Adam Choiński: Katalog jezior Polski. Poznań: Wydawnictwo Naukowe UAM, 2006 m. s. 351. ISBN 83-232-1732-7.
| **Antanas Kvedaras** |
| --- |
| Gimė | 1887 m. spalio 3 d.Žiuriai, Žagarės valsčius |
| Mirė | 1967 m. balandžio 12 d. (79 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Panemunės kapinėse |
|  |
| Veikla | miškininkas, vienas pirmųjų Lietuvos aplinkosaugininkų. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1929 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas.
 |

**Antanas Kvedaras** (1887 m. spalio 3 d. Žiuriuose, Žagarės valsčius – 1967 m. balandžio 12 d. Kaune, palaidotas Panemunės kapinėse) – miškininkas, vienas pirmųjų Lietuvos aplinkosaugininkų.

Biografija
----------

Dalyvavo 1905–1907 m. revoliuciniuose įvykiuose, bendradarbiavo socialdemokratų žurnaluose „Naujoji Gadynė", „Skardas" ir juos platino. 1907–1917 m. gyveno Šveicarijoje, Belgijoje, JAV. 1917 m. Vilniaus konferencijos dalyvis. Už antivalstybinę veiklą Lietuvos valdžios 1919 m. kalintas.

1923 m. baigė Dotnuvos žemės ir miškų ūkio mokyklą, dirbo miškininku Panemunės miškų urėdijoje. 1924–1940 m. Miškų departamento girininkas. 1926 m. organizavo miško kirtimą ūkiniu būdu. 1940–1941 m. Miškų departamento direktorius. Antrojo pasaulinio karo metus praleido Rusijoje.

1944–1946 m. Lietuvos miško pramonės liaudies komisaras. 1950–1961 m. Lietuvos miškų ūkio instituto direktorius. Rūpinosi Lietuvos miškininkystės ir ūkininkavimo tobulinimu. 1964 m. A. Kvedaro ir bendradarbių pastangomis ant Kauno marių kranto įkurta nauja miškinikų gyvenvietė – Girionys. 1950–1961 m. Lietuvos mokslų akademijos Gamtos apsaugos komisijos pirmininkas. Vienas Miškininkų draugijos steigimo iniciatorių; 1958–1961 m. jos pirmininkas. Paskelbė apie 50 mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Prof. Povilas Matulionis – įžymus Lietuvos miškininkas, 1958 m.;
* Gamtą reikia apsaugoti, 1959 m.;
* Lietuvos miškų ūkio mokslinio tyrimo instituto dešimtmetis, 1961 m.

Įvertinimas
-----------

* 1929 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas;
* 1967 m. A. Kvedaro vardas suteiktas Kauno miškų technikumui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Žymūs Kauno žmonės: atminimo įamžinimas". *atminimas.kvb.lt*. Suarchyvuotas originalas 2016-03-05. Nuoroda tikrinta 2016-04-26. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
2. ↑  Leonardas Kairiūkštis. *Antanas Kvedaras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 375 psl.
| Oževas |
| --- |
| Vieta | Lenkija |
| Plotas | 0,55 km² |
| Kranto linijos ilgis | 10,8 km |
| Kilmė | Ledyninė |
| Vidutinis gylis | 18,3 m |
| Didžiausias gylis | 55,5 m |

**Oževo ežeras** (lenk. *Jezioro Ożewo*) – ežeras, Baltijos aukštumoje, Augustavo lygumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje, Suvalkų valsčiuje, į šiaurės vakarus nuo Suvalkų. Ežero pakrantėje įsikūrę Stara Turuvkos ir Tacevo kaimai. Šiaurės rytų pakrantėje eina Vaivadijos kelias Nr. kuris skiria ežerą nuo Akmens ežero. Tai ledyninės kilmės ežeras, oligotrofinis su skurdžia augalija. Ežeras yra 191,3 m aukštyje virš jūros lygio. Krantai vidutinio statumo, vietomis apie 20 metrų, daugiausiai apaugę alksniais. Kai kurios pakrantės yra akmenuotos, tokios pakrantės dar yra Ančios ežere. Ežere veisiasi seliavos žuvų rūšys.

Šaltiniai
---------

* Aprašymas apie ežerą (lenk.)[neveikianti nuoroda].

Literatūra
----------

* S. Maciejewski, Szlakami północnej Suwalszczyzny, Wyd. Jaćwież, Suwałki 2001 m.

Koordinatės: 54°08′52″ š. pl. 22°48′38″ r. ilg.﻿ / ﻿54.14778°š. pl. 22.81056°r. ilg.﻿ / 54.14778; 22.81056
Automobilvežis
Automobilvežis sunkvežimio MAZ basėje, perveža *Lanos Daewoo*. 
**Automobilvežis** (rus. *автовоз, автомобилевоз*; angl. *car transporter*), *autovežis* – specializuotas automobilis, skirtas pervežti lengvuosius automobilius, automobilines priekabas, motociklus ir panašią ratinę techniką. Paprastai automobilvežį sudaro vilkikas ir speciali priekaba ar puspriekabė.

Kalbininkai rekomenduoja naudoti terminą automobilvežis, o ne autovežis.

Automobilvežiai būna atviri ir dengti (su bortais ir tentais).

Standartinis automobilvežis paprastai numatytas pervežti 7-8 B klasės automobilius (*Renault Logan*, *Chevrolet Lanos*), europinėse priekabose gali tilpti iki 9-10 automobilių, skaičius priklauso nuo automobilių gabaritų.

Rusijoje automobilvežiai negali būti didesnių gabaritų kaip 20 m ilgio ir 4 m aukščio, Vokietijoje – 20,75 m ilgio ir 4 m aukščio.

Egzistuoja ir automobiliai, skirti pervežti vieną automobilį. Tačiau šie paprastai skirti pervežti sugedusiems automobiliams iš avarijos ar gedimo vietos.

Automobilvežiais automobilius perveža ne tik vietiniais, bet ir tarptautiniais maršrutais.

Automobilvežių priekabas gamina tokios kompanijos kaip *Lohr* (Prancūzija), *Kassbohrer* (Austrija), *Rolfo* (Italija)) VZTM (Rusija) ir kt.

Nuorodos
--------

1. ↑  „Ar taisyklingas terminas „autovežis"?". *vlkk.lt*. Suarchyvuota iš originalo 2016-06-06. Nuoroda tikrinta 2016-06-06.
| Pobondziai |
| --- |
|  |
| Vieta | Lenkija |
| Plotas | 0,5 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,9 km |
| Kilmė | Ledyninis |
| Vidutinis gylis | 3,6 m |
| Didžiausias gylis | 10 m |
| Įteka | Šešupė |
| Išteka | Šešupė |

**Pobondzių ežeras** (lenk. *jezioro Pobondzie*) – ežeras šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijos Suvalkų apskrities Rūtelės valsčiuje, į pietvakarius nuo Rūtelės ir šalia Pabandžių kaimo. Šalia ežero eina vaivadijos kelias Nr.DW655. Ežeras yra netaisyklingos formos, vietomis suformuoja įlankas, pusiasalius ir liūnus. Ežero krantai apaugę alksniais ir nendrių laukai. Rytinėje pakrantėje auga eglių ir pušų miškai. Ežeras yra eutrofikuotas su turtinga ir įvairia augalija. Ežere gyvena karšiai ir ežeriniai upėtakiai.

Literatūra
----------

* Stefan Maciejewski, Po ziemi suwalskiej – Przewodnik turystyczny, Wydawnictwo Hańcza, Suwałki 1998 m. ISBN 83-87415-12-X;
* Stefan Maciejewski, Szlakami Północnej Suwalszczyzny, Wydawnictwo Jaćwierz, Suwałki 2001 m. ISBN 83-903140-6-1.

Koordinatės: 54°18′39″ š. pl. 22°56′51″ r. ilg.﻿ / ﻿54.31083°š. pl. 22.94750°r. ilg.﻿ / 54.31083; 22.94750

Nuorodos
--------

* Ežero nuotraukos Archyvuota kopija 2016-02-11 iš Wayback Machine projekto..
| **Birutė Bražinskaitė-Jakštienė** |
| --- |
| Gimė | 1940 m. rugpjūčio 12 d.Šakiai |
| Mirė | 2022 m. kovo mėn. (~82 metai) |
|  |
| Veikla | televizijos žurnalistė ir režisierė |
|  |
| Alma mater | 1973 m. Vilniaus universitetas |

**Birutė Bražinskaitė-Jakštienė** (1940 m. rugpjūčio 12 d. Šakiuose – 2022 m. kovo mėn.) – LRT televizijos žurnalistė ir režisierė.

Biografija
----------

1959 m. baigė Druskininkų vidurinę mokyklą, 1962 m. – Vilniaus kultūros–švietimo technikumo dramos skyrių ir įgijo saviveiklinių dramos kolektyvų režisierės specialybę, 1973 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistiką.

1962 m. pradėjo dirbti Lietuvos televizijoje: iš pradžių meninių laidų redakcijos režisieriaus padėjėja, nuo 1966 m. – režisieriaus asistentė. Nuo 1968 m. Lietuvos televizijos programų vyriausiosios redakcijos kino laidų skyriaus redaktorė, nuo 1975 m. – vyresnioji redaktorė, nuo 1976 m. – TV Literatūros ir meno vyriausiosios redakcijos vyresnioji redaktorė, nuo 1976 m. gruodžio – TV muzikos vyriausiosios redakcijos vyresnioji redaktorė. Rengė laidas „Kino pasaulyje", pramogines laidas „Svečiuose pas Onutę", „Šokio sūkury", etnokultūros laidų ciklus „Žemyna", „Kalendorinės šventės", „Užeikit, sveteliai" ir kt.

Įvertinimas
-----------

* 2003 m. – Petro Abukevičiaus premija (kartu su operatorius Kastyčiu Mačiūnu)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mirė LRT muzikinių laidų ir koncertų scenaristė bei režisierė Birutė Bražinskaitė-Jakštienė. lrt.lt. 2022-03-23. Nuoroda tikrinta 2022-03-24.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 180 psl.
3. ↑  „P.Abukevičiaus premiją pelnė filmas apie Vilniaus paukščius". *delfi.lt*. 2005-09-05. Suarchyvuota iš originalo 2016-06-03. Nuoroda tikrinta 2016-06-03.
Koordinatės: 56°10′42″š. pl. 23°07′27″r. ilg.﻿ / ﻿56.1782°š. pl. 23.1243°r. ilg.﻿ / 56.1782; 23.1243

|  |
| --- |
| **Šakynos pagrindinė mokykla** |
| Šakynos pagrindinė mokykla herbasŠakynos pagrindinė mokykla herbas |
| Šakynos pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Šiaulių g. 20, Šakyna |
| **Direktorius(-ė)** | Vytautas Arvasevičius |
| **Mokinių skaičius** | 120 |
| **Įkūrimo data** | 1804 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 23 |

**Šiaulių rajono Šakynos pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šiaulių raj. Šakynoje, Šiaulių g. 20, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190076714. Steigėjas – Šiaulių rajono savivaldybė. Dabar tai Gruzdžių gimnazijos skyrius.

Istorija
--------

Vyskupas Motiejus Valančius mini, kad pirmąją Romos katalikų bažnyčią Šakynoje 1680 m. pastatęs Šakynos laikytojas Bergas. 1804 m. įsteigta Šakynos parapinė mokykla, uždaryta po 1863 m. sukilimo. 1894 m. kovo 15 d. susekta slapta daraktorinė mokykla, kurioje mokytojas Ignas Narmontas vienuolika vaikų mokė lietuviško ir rusiško rašto, tikybos. 1898 m. įsteigta valdinė, vėliau pradžios mokykla. 1950 m. ji tapo septynmetė mokykla, 1961 m. – aštuonmetė mokykla, 1986 m. – devynmetė mokykla, nuo 2003 m. – dešimtmetė pagrindinė mokykla.

Mokyklos vėliava pašventinta 1999 m. gegužės 29 d. 2021 m. mokykla prijungta prie Gruzdžių gimnazijos.

Direktoriai
-----------

* A. Pajeda, O. Akuliavičienė, J. Skirka, T. Andriuškaitė, Sokaitė-Mikolaitienė, Kestenienė, D. Ubavičienė;
* Genovaitė Stulpinienė – 1966–1968 m.;
* Vytautas Arvasevičius.

Žymiausi mokytojai
------------------

* Domas Andrulis, kompozitorius.

Žymiausi mokiniai
-----------------

* Pranas Venckus, kunigas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Šiaulių r. Šakynos mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-06-20).
2. ↑  Šiaulių r. Gruzdžių gimnazijos Šakynos skyrius. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-06-20).
3. ↑  Bronius Kviklys. Mūsų Lietuva. Vilnius, 1991. T.3, p. 44.
4. ↑  *Šakynos mokykla įžengė į trečiąjį šimtmetį* Archyvuota kopija 2023-04-13 iš Wayback Machine projekto. Šiaulių kraštas, 2004-06-22.

Nuorodos
--------

* Naujoji mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2012-10-18 iš Wayback Machine projekto.
**Cheminių ginklų kapinynas Baltijos jūroje** – ginklų kapinynas, pradėjęs kauptis iš karto po II pasaulinio karo, kai 1945 m. Vokietijos ir Sąjungininkų turėtus didelius cheminio ginklo kiekius pradėta laidoti Baltijos ir Šiaurės jūrose. Šiose vietose buvo paskandinta beveik 300 000 tonų cheminių ginklų.

Baltijos jūroje iš viso buvo paskandinta apie 50 000 tonų cheminių užtaisų. Didžioji dalis jų buvo bombos ir kiti kariniai užtaisai su ipritu. Didžiausias arsenalas buvo išmestas netoli Gotlando ir Bornholmo salų. 2013 m. vasarą cheminio ginklo pėdsakų aptikta ir Gdansko įlankoje. Dažniausiai cheminiai užtaisai tiesiog buvo išmetami per laivo bortą, tačiau pasitaikydavo ir visų laivų paskandinimų.

Cheminių ginklų palaidojimo Baltijos jūroje tyrimai atliekami pagal europinį „CHEMSEA" projektą. Jo metu išsiaiškinta, kad ne visos oficialiai nurodytos palaidojimo vietos yra vienintelės. Taip pat mokslininkai ištyrė, jog šiose vietovėse padidėja žuvų mutacijos ir išsigimimai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Official dumping sites". *chemsea.eu*. Suarchyvuota iš originalo 2018-04-11. Nuoroda tikrinta 2020-06-13.
2. ↑  Dumping at sea Archyvuota kopija 2013-09-23 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  „Mokslininkai: Baltijos jūroje nuskandintas cheminis ginklas sukelia žuvų mutacijas". *lrytas.lt*. 2013-09-15. Suarchyvuotas originalas 2014-01-07.
4. ↑  Risk Assessment Archyvuota kopija 2013-09-23 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°56′10″š. pl. 23°18′45″r. ilg.﻿ / ﻿55.9362°š. pl. 23.3124°r. ilg.﻿ / 55.9362; 23.3124

|  |
| --- |
| **Šiaulių menų mokykla** |
| [[Vaizdas:|Šiaulių menų mokykla herbas|center|100px]] |
| Šiaulių menų mokykla |
| **Adresas** | Aušros al. 52, Šiauliai |
| **Direktorius(-ė)** | Kęstutis Šaltis |
| **Mokinių skaičius** |  |
| **Įkūrimo data** | 2019 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** |  |

**Šiaulių menų mokykla** – meninio ugdymo institucija, veikianti Šiauliuose. Tai neformaliojo vaikų švietimo mokykla ir formalųjį švietimą papildančio ugdymo mokykla, suaugusiųjų švietimo mokykla. Įstaigos kodas 190530992, steigėjas – Šiaulių miesto savivaldybė.

Istorija
--------

Įstaiga įkurta 1955 m. rugsėjo 1 d. kaip ***Šiaulių moksleivių namai***. Čia įsteigti choreografijos, dramos, piešimo, darbščiųjų rankų, jaunųjų mičiūrininkų, radijo technikų, aviamodelistų, elektrotechnikų, foto mėgėjų, šaškių-šachmatų ir turizmo būreliai. Toliau buvo plečiama būrelių veikla, kasmet ieškoma įvairesnių darbo formų ir metodų. 2019 m. birželio 27 d. įstaiga tapo ***Šiaulių menų mokykla***.

Mokykla įsikūrusi tarpukariu pastatytame karininkų ramovės pastate.

Direktoriai
-----------

* Virginija Daugėlienė
* Kęstutis Šaltis (2022)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Šiaulių menų mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2023-02-03).
2. ↑  Šiaulių menų mokykla. Vz.lt (tikrinta 2023-02-03).
3. ↑  *Moksleivių namai švenčia penkiasdešimtmetį* Archyvuota kopija 2023-02-03 iš Wayback Machine projekto.. Šiaulių kraštas (tikrinta 2023-02-03).
4. ↑  Istorija ir tradicijos. Siauliumn.lt (tikrinta 2023-02-03).
5. ↑  Jonas Nekrašius, *Šiaulių istorija, kuri įamžinta medžiuose, skveruose, parkuose (XIXa.-XXI a. pradžia)*, Žaliasis pasaulis. Nuoroda tikrinta 2023-02-03.
6. ↑  *Valdžia dirba po paklode*. Šiaulių kraštas (tikrinta 2023-02-03).

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
Dogerio banka.
**Dogerlandas** – sausumos sritis, jungusi Didžiąją Britaniją su Europos žemynu. Ji patvino pakilus jūros lygiui 6500–6200 m. pr. m. e. Geologiniai tyrimai rodo, kad Dogerlandas buvo tarp rytinės Britanijos pakrantės ir dabartinės Olandijos, vakarinės Vokietijos pakrantės ir Jutlandijos. Ten tikriausiai buvo daug gyvūnų, kuriuos medžiojo mezolito laikotarpio žmonės. Kylant jūros lygiui, iš Dogerlando liko tik kelios žemos salos, kurias galbūt paskandino cunamis, susidaręs po Storegos nuošliaužos.

Dogerlando radiniai domino žmones nuo XX a. pradžios. Susidomėjimas išaugo 1931 m. kai žvejybinis laivas į rytus nuo Vošo įlankos ištraukė elnio ragus. Šis radinys buvo datuotas ir priskirtas tam laikotarpiui, kai Dogerlande buvo tundra. Kiti laivai ištraukė mamutų, liūtų ir kitų gyvūnų liekanų bei priešistorinių ginklų, įrankių.

Dogerlandas XX a. dešimtame dešimtmetyje pavadintas pagal Dogerio banką, o šį pavadinimą gavo nuo XVII a. olandų žvejybinių laivų.

Išnašos
-------

1. ↑  „The Doggerland Project", University of Exeter Department of Archaeology Archyvuota kopija 2020-06-06 iš Wayback Machine projekto. Tikrinta 2020-05-01
2. ↑  „Patterson, W, "Coastal Catastrophe" (paleoclimate research document), University of Saskatchewan]" (PDF). Suarchyvuotas originalas (PDF) 2008-04-09. Nuoroda tikrinta 2020-05-01. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
3. ↑  Rincon, Paul. „Prehistoric North Sea 'Atlantis' hit by 5m tsunami". BBC News. Nuoroda tikrinta 2020-05-01.
4. ↑  White, Mark J. (November 24, 2006). „Things to do in Doggerland when you're dead: Surviving OIS3 at the northwestern-most fringe of Middle Palaeolithic Europe". *Taylor & Francis Online =*. Nuoroda tikrinta 2020-05-01.
| ***Draudžiami jausmai*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Draudžiami jausmai |
| Kilmės šalis | Lietuva, Ispanija |
| Režisierius | Deimantas Narkevičius |
| Scenaristas (-ai) | Deimantas Narkevičius |
| Vaidina | Valentinas KrulikovskisAleksas KazanavičiusEglė Driukaitė |
| Metai | 2011 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 45 min. |
| Kalba | lietuvių k. anglų k. |
| **IMDb įrašas** |

**Draudžiami jausmai** (angl. *Restricted Sensation*) – lietuviškas trumpametražinis kino filmas, 45 min. trukmės, sukurtas 2011 m. Premjera Lietuvoje – 2011 m. spalio 9 d. 5-ajame Tarptautiniame Kauno kino festivalyje.

Tai režisieriaus  Deimanto Narkevičiaus, 2008 m. Nacionalinės kultūros ir meno premijos laureato, filmas. Jis nominuotas 2012 m. 41-ojo Roterdamo kino festivalio „Tigras" (IFFR), Lietuvos „Sidabrinės gervės" apdovanojimuose trumpametražinio vaidybinio kino filmo kategorijoje, dalyvavo 62-ojo Berlinale festivalio „Forum Expanded" programoje. Filmo garsiniam takeliui keletą dainų sukūrė grupė „Without Letters".

Filmo veiksmas vyksta 1970 m. sovietinėje Lietuvoje, kai homoseksualumas buvo laikomas nusikaltimu. 122 straipsnis sovietų Baudžiamajame kodekse skelbė, kad bausmė už „seksualinę sueitį tarp dviejų vyriškos lyties partnerių" yra 3 metai įkalinimo. Tais laikais individualios žmogaus laisvės buvo reguliuojamos ir suvaržomos. Ypač nesaugūs jautėsi individualiai kuriantys menininkai. Pasak D. Narkevičiaus, filme nereiktų ieškoti istorinio teisingumo. Tai daugiau kūrinys-metafora, grąžinantis žiūrovus į netolimą praeitį, kada vienos ar kitos ryškesnės asmenybės individualūs bruožai ar charakterio skirtumai nebuvo laikomi visuomenę turtinančiais komponentais, tačiau keliantys jai grėsmę, tuo pačiu klibinantys politinį sistemos stabilumą.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Laimonas atleidžiamas iš darbo teatre. Pareiškiami įtarimai, kad vyras yra gėjus. Laimonas areštuojamas ir nuvežamas į milicijos nuovadą. Tardytojas, KGB darbuotojas, kurio užduotis yra paruošti bylą teismo procesui, įsimyli sulaikytąjį. Filmo veiksmas vyksta 1970-ųjų sovietinėje Lietuvoje, kuomet homoseksualumas buvo laikomas nusikaltimu. 122 straipsnis sovietų baudžiamajame kodekse skelbė, kad bausmė už „seksualinę sueitį tarp dviejų vyriškos lyties partnerių" yra 3 metai įkalinimo.

Aktoriai
--------

* Valentinas Krulikovskis
* Aleksas Kazanavičius
* Eglė Driukaitė
* Mikalojus Urbonas
* Vytautas Kaniušonis
* Arūnas Smailys
* Marius Repšys

Kūrybinė grupė
--------------

* Režisierius, scenaristas – Deimantas Narkevičius
* Scenarijus – Andrius Blaževičius
* Operatorius – Audrius Kemežys
* Kompozitorius – Teisutis Makačinas

Šaltiniai
---------

1. ↑   Filmas „Draudžiami jausmai"
2. ↑  „Šį savaitgalį – Deimanto Narkevičiaus filmo „Draudžiami jausmai" premjera". *g-taskas.lt*. Suarchyvuota iš originalo 2016-06-15. Nuoroda tikrinta 2016-06-15.

Nuorodos
--------

* Apie filmą *lfc.lt* svetainėje
* Lietuviškas filmas „Draudžiami jausmai" kovos dėl Roterdamo kino festivalio „Tigro"[neveikianti nuoroda]
* Filmo treileris
| **Kacuhiro Otomojap. 大友 克洋** |
| --- |
|  |
| K. Otomo 2016 m. |
| Gimė | 1954 m. balandžio 14 d. (69 metai)Tomė, Mijagis, Japonija |
| Tautybė | japonas |
|  |
| Veikla | Rašytojas, iliustruotojas, kino režisierius |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Will Eisner apdovanojimas
* Harvey apdovanojimas
* Nihon SF Taisho apdovanojimas
* Kodansha Manga apdovanojimas
 |
|  |
|  **Vikiteka** | Katsuhiro Otomo |

**Kacuhiro Otomo** (jap. 大友 克洋 = *Ōtomo Katsuhiro*; g. 1954 m. balandžio 14 d.) – japonų manga rašytojas, scenaristas ir kino režisierius. Plačiai žinomas dėl „Akira" manga komiksų ir jų adaptacijos. K. Otomo taip pat režisavo keletą vaidybinių filmų, kaip kad 2006 m. manga komiksų „Mushishi" adaptacija.

Biografija
----------

Kacuhiro Otomo gimė Tomės mieste, Mijagio prefektūroje. Lankydamas vidurinę mokyklą K. Otomo susižavėjo kino filmais, per atostogas dažnai vykdavo traukiniu jų pasižiūrėti. 1973 m. baigęs mokyklą, jis išvyko į Tokiją tikėdamasis tapti manga rašytoju. Tų pačių metų spalio 4 d. K. Otomo išleido pirmąjį savo darbą, Prospero Merimė apsakymo „Mateo Falcone" manga adaptaciją, pavadinimu „A Gun Report".

Karjera
-------

Po daugybės trumpų istorijų, parašytų žurnalui „Action", 1979 m. K. Otomo išleido mokslinės fantastikos kūrinį „Fireball". Jo kūrinys „Dōmu" 1983 m. pelnė Nihon SF Taisho apdovanojimą, japonišką Nebula premijos variantą.

1982 m. debiutavo kine dirbdamas veikėjų dizaineriu prie anime filmo „Harmagedon". Po metų ėmėsi rašyti savo žymiausio kūrinio „Akira", kurį užbaigė po aštuonerių metų, jo apimtis siekė daugiau nei 2000 puslapių. 1988 m. dar bekurdamas manga, jis ėmė rašyti scenarijų manga motyvais paremtam animuotam filmui. Vėliau sekė anime filmai „Neo Tokyo" ir „Robot Carnival". 2004 m. sukūrė vieną brangiausių Japonijos animacinių filmų „Steamboy".

Bibliografija
-------------

* 1973: *A Gun Report*
* 1979: *Short Peace*
* 1979: *Highway Star*
* 1980: *Domu: A Child’s Dream*
* 1980: *Kibun wa mō Sensō*
* 1981: *Sayonara Nippon*
* 1982: *Akira*
* 1984: *Visitors*
* 1990: *Kanojo no Omoide…*
* 1990: *The Legend of Mother Sarah*
* 1991: *ZeD*
* 1996: *SOS! Tokyo Metro Explorers*
* 1996: *Batman: Black & White #4*
* 2001: *Hipira: The Little Vampire*
* 2006: *Park*
* 2012: *DJ Teck’s Morning Attack*
* 2006: *Park*
* 2006: *Park*
* 2006: *Park*

Filmografija
------------

* 1987: *Neo Tokyo*
* 1987: *Robot Carnival*
* 1988: *Akira*
* 1991: *World Apartment Horror*
* 1991: *Roujin Z* (scenarjus)
* 1995: *Memories*
* 2001: *Metropolis* (scenarjus)
* 2004: *Steamboy*
* 2006: *Mushishi* (vaidybinis)
* 2012: *Combustible*

Išnašos
-------

1. ↑  „Nihon SF Taisho Award Winners List". Science Fiction Writers of Japan. Suarchyvuotas originalas 2012-12-13. Nuoroda tikrinta 2013-03-26.
2. ↑  Leyland, Matthew (2005-11-26). „Movies – review – Steamboy". BBC. Nuoroda tikrinta 2013-03-26.

Nuorodos
--------

* imdb.com: Katsuhiro Ōtomo
Koordinatės: 55°55′8″ š. pl. 23°17′49″ r. ilg.﻿ / ﻿55.91889°š. pl. 23.29694°r. ilg.﻿ / 55.91889; 23.29694

UAB Baltik vairas|  |
| Originalus pavadinimas | UAB Baltik vairas |
| Pramonė | dviračių gamyba |
| Centrinė būstinė | Šiauliai, Pramonės 3, Lietuva, LT-78138 |
| Produkcija | dviračiai |
| Darbuotojų | 418 |
| Tinklalapis | www.baltikvairas.lt |

**UAB Baltik vairas** – didžiausia dviračių gamintoja Šiaurės Europos regione.
UAB Baltik vairas buvo įsteigta 1993 m. ir pratęsė dviračių pramonės gamybos tradicijas Šiauliuose.

Dviračių gamybos Šiauliuose istorijos pradžia siekia 1948 metus, kai buvo įsteigta Šiaulių dviračių gamykla.

Vienos didžiausių Šiaulių regiono pramonės įmonių UAB Baltik vairas veiklos kryptis – dviračių komponentų dažymas, dekoravimas ir dviračių surinkimas.

Per metus pagaminama apie 320 tūkst. dviračių, kurie eksportuojami į 15 šalių.

Veikla
------

Baltik vairas gamina dviračius miestui (City), kelionėms (Trekking), kalnų, vaikiškus dviračius, taip pat elektrinius (e-bike) dviračius bei specialios paskirties dviračius (tandemus, triračius ledams, pramonėje naudojamus dviračius ir pan.).

Kiekvieną sezoną įmonėje pagaminama apie 500 skirtingų modelių, apie 50 prekių ženklų dviračių. Jų atitiktis Europos Sąjungos standartams ir kitiems saugumo reikalavimams tikrinama specialiose bandymų laboratorijose.

Priklausomai nuo sezoninio gamybos apkrovimo lygio įmonėje dirba iki 600 darbuotojų. Nuolatinis darbuotojų skaičius yra 320.

2013 metais įmonės apyvarta siekė 163,7 mln. Lt (56 mln. eu).

Pagrindinė Baltik vairas rinka – Vakarų Europos šalys, o ateities planuose – plėtra į Šiaurės šalių, Centrinės Europos ir Rytų Europos rinkas.
Į gamybos įrengimų atnaujinimą kasmet investuojanti įmonė planuoja vėl pradėti gaminti detales, visų pirma – dviračių rėmus.

UAB Baltik vairas yra viena iš EBMA (*European Bicycle Manufactoring Association*) steigėjų, Vokietijos ir Baltijos šalių prekybos rūmų narė, Šiaulių prekybos, pramonės ir amatų rūmų narė.

Bendrovė remia profesionalią dviračių sporto komandą „Staki–Baltik vairas".

Istorija
--------

  

1993 m. kovo 18 d. įsteigta bendra Lietuvos-Vokietijos įmonė UAB Baltik vairas. Įmonė tapo PANTHER International GmbH įmonių grupės dalimi.

1993 m. gruodžio 1 d. UAB Baltik vairas iš valstybinės dviračių ir variklių gamyklos „Vairas" perėmė su dviračių gamyba susijusius padalinius, o valstybinė įmonė, pervadinta į „Šiaulių vairas", tęsė vidaus degimo variklių gamybą.

1999 m. pagamintas pirmas milijonas dviračių nuo UAB Baltik vairas įsikūrimo.

2011 m. rugpjūčio mėnesį nuo konvejerio nuriedėjo penki milijoninis UAB Baltik vairas pagamintas dviratis.

2013 metų rugsėjį įmonės akcijas nupirko privatus investuotojas iš Danijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  www.lrytas.lt Archyvuota kopija 2014-02-26 iš Wayback Machine projekto.
| **Edvardas Kaniava** |
| --- |
| Gimė | 1937 m. liepos 1 d. (86 metai)Lietuva Klaipėda |
| Tėvas | Stasys Kaniava |
| Motina | Elena Kaniavienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Rūta Kaniavienė, Barbara Abramavičiūtė-Kaniavienė |
| Vaikai | Andrius, Edvardas |
|  |
| Veikla | dainininkas, kultūros, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1995 m. LDDP, 2001 m. LSDP |
|  |
| Alma mater | 1960 m. LSSR konservatorija |

**Edvardas Kaniava** (g. 1937 m. liepos 1 d. Klaipėdoje) – dainininkas (baritonas), Lietuvos kultūros, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1954 m. baigė Kauno Komjaunimo vidurinę mokyklą. 1954 m. įstojo į Veterinarijos akademiją, tikėdamasis po metų be egzaminų pereiti į Medicinos institutą, tačiau po dviejų semestrų pasirinko studijas konservatorijoje. 1955–1960 m. studijavo LSSR konservatorijoje (Petro Olekos klasė), įgijo dainininko specialybę.

1958–1993 m. LSSR operos ir baleto teatro solistas. 1966–1967 m. stažavosi Sofijos (Bulgarija) operos teatre. 1979–1981 m. LSSR konservatorijos vyr. dėstytojas, 1981 m. docentas, 1988 m. profesorius, 1989–1992 m. Dainavimo katedros vedėjas. 1993–1994 m. Karakaso (Venesuela) dainavimo akademijos profesorius. Nuo 1994 m. Lietuvos muzikos akademijos profesorius. Nuo 2005 m. Klaipėdos universiteto Menų fakulteto Dainavimo katedros dėstytojas. Klaipėdos universiteto Senato narys, Menų fakulteto atestacinės komisijos narys. Klaipėdos muzikinio teatro Meno tarybos pirmininkas ir teatro pedagogas.

Rengė parodomąsias dainavimo pamokas Sankt Peterburgo (Rusija), Kelno (Vokietija) aukštosiose muzikos mokyklose. Gastroliavo daugiau nei 70 pasaulio šalių. Su savo mokiniu dainininku Deiviu išleido du albumus „Tu, kuris aukštai" ir „Ave Maria".

Nuo 1995 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys. 2000–2004 m. LR Seimo narys. 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Etikos ir procedūrų komisijos narys. 2004–2006 m. Ministro pirmininko Algirdo Brazausko visuomeninis patarėjas kultūrai.

Žmona Barbara Abramavičiūtė-Kaniavienė, vaikai Andrius ir Edvardas.

Bibliografija
-------------

* Dainavimas – toks mano amatas. – Vilnius: Grafija, 2008. – 35 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-9342-5-7

Įvertinimas
-----------

* 1964 m. LTSR nusipelnęs artistas
* 1974 m. LSSR liaudies artistas
* 1979 m. SSRS liaudies artistas
* 1992 m. Metų žmogus (Kembridžas)
* 1997 m. DLK Gedimino 3 laipsnio ordinas
* 1998 m. Gotliebo Fricko medalis (Vokietija)
* 2006 m. Vyriausybės kultūros ir meno premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Eduardas Kaniava: vietoj karvių uodegų – dainavimas". *Žmonės.lt*. 2009-12-16. Suarchyvuota iš originalo 2016-03-05. Nuoroda tikrinta 2016-06-15.
2. ↑   Archyvuota kopija 2013-12-15 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  2000–2004 m. kadencijos Seimo narys
4. ↑   Archyvuota kopija 2008-05-07 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑

Nuorodos
--------

* Edvardas Kaniava // Kauno diena, 2004-03-06
| **Ursus americanus kermodei** |
| --- |
| Kermodo juodasis lokys (Ursus americanus kermodei)Kermodo juodasis lokys (*Ursus americanus kermodei*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Plėšrieji žinduoliai  *( Carnivora)* |
| Šeima: | Lokiniai  *( Ursidae)* |
| Gentis: | Meškos  *( Ursus)* |
| Rūšis: | Juodasis lokys  *( Ursus americanus)* |
| Porūšis: | Kermodo juodasis lokys  *( Ursus americanus kermodei)* |

 |
| Binomas |
| ***Ursus americanus kermodei***Hornaday, 1905 |

**Kermodo juodasis lokys** (*Ursus americanus kermodei*), **dvasių lokys** (angl. *spirit bear*) – juodojo lokio (*Ursus americanus*) porūšis, gyvenantis Britų Kolumbijos centrinėje ir šiaurinėje dalyse. Maždaug dešimtadalis populiacijos individų yra balto ar gelsvo kailio. Tokią spalvą kailiui suteikia unikalus recesyvinis kailio spalvos geno alelis. Šie individai nėra albinosai, jie nesusiję su baltaisiais lokiais ar šviesiakailiais vadinamųjų *ABC salų* Aleksandro salyne rudaisiais lokiais.

Dėl savo neįprastos vaiduokliškos išvaizdos Kermodo lokiai užėmė ryškią vietą vietinių indėnų mitologijoje..

Kermodo lokiai gyvena nuo *Princess Royal* salos iki Prins Ruperto (*Prince Rupert*) miesto Britų Kolumbijoje pakrantėje bei gilyn į žemyną iki Heizeltono (*Hazelton*) miestelio. Vietiniai gyventojai šiuos lokius vadina *Moksgm’ol*.

2006 m. Britų Kolumbijos leitenantgubernatorius pareiškė, kad Britų Kolumbija ketina Kermodo lokį paskelbti oficialiu valstijos žvėrimi.

Kermodo juodasis lokys pavadintas Fransio Kermodo (*Francis Kermode*), buvusio Britų Kolumbijos Karališkojo muziejaus direktoriaus garbei. ir tyrinėjusio šią rūšį. F. Kermodas buvo Viljamo Hornadėjaus (*William Temple Hornaday*). kuris aprašė porūšį, kolega.

Stebėjimai
----------

2009 m. pavasarį laukinės gamtos fotografas Stivas Kozlovskis (*Steve Kozlowski*) ekspedicijos Britų Kolumbijos pakrantės miškuose metu nufotografavo lokį su recesyviniu baltu kailiu.

Kermodo lokiai dažnai pastebimi ir fotografuojami šiaurės vakarų Britų Kolumbijos pakelėse, ypač ties 113-tąja magistrale tarp *Terrace* ir *New Aiyansh*.

Kermodo lokiai buvo aptikti ir šiaurės rytų Britų Kolumbijoje, o rytuose pasiekia Minesotą (JAV).

Nuorodos
--------

1. 1 2 3 4  „Spirit Bear Facts". Province of British Columbia. Suarchyvuotas originalas 2009-12-17. Nuoroda tikrinta 2009-12-03.
2. ↑  Last Stand of the Great Bear. National Geographic. 2006. ISBN 0-7922-4110-X
3. ↑  Steve Warmack. „The Kermode Bear". Suarchyvuotas originalas 2008-04-16. Nuoroda tikrinta 2008-04-18.
4. ↑  „Spirit bear captured on camera". The Daily Telegraph. 5 June 2009. Suarchyvuotas originalas 2009-06-08. Nuoroda tikrinta 2009-06-06.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Šis straipsnis apie ežerą. Apie Švedijos miestą skaitykite straipsnyje Bodenas (Švedija).*

| Bodenas |
| --- |
|  |
| Vieta | Vidurio Europa (Austrijos vėliava Austrija, Šveicarijos vėliava Šveicarija, Vokietijos vėliava Vokietija) |
| Plotas | 536 km² |
| Kranto linijos ilgis | - km |
| Kilmė | Ledyninis |
| Vidutinis gylis | 90 m |
| Didžiausias gylis | 254 m |
| Tūris | 48,5 km³ |
| Įteka | Reinas |
| Išteka | Reinas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Bodenas

  |
| **Koordinatės** |  47°39′0″ š. pl. 9°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.65000°š. pl. 9.31667°r. ilg.﻿ / 47.65000; 9.31667Koordinatės: 47°39′0″ š. pl. 9°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.65000°š. pl. 9.31667°r. ilg.﻿ / 47.65000; 9.31667 |
|  |
|  Vikiteka | Bodenas |

**Bodeno ežeras** (vok. *Bodensee*, dar vad. *Konstanco ežeru*) – ežeras Vidurio Europoje, ribojasi su Austrija, Šveicarija ir Vokietija.

Ežeras išsidėstęs slėnyje atsiradusiame po ledynmečio. Jis yra 395 m aukštyje virš jūros lygio, 63 km ilgio ir 14 km pločio. Krantai daugiausia kalvoti ir tik pietryčiuose kalnuoti. Prie ežero yra keletas draustinių. Per ežerą prateka upė Reinas: įteka pietryčiuose, išteka šiaurės-vakaruose. Žiemą užšąla esant tik labai šaltai žiemai.

Palydovinė nuotrauka
Ežere plaukioja vidaus vandenų transportas, yra keletas perkėlų.

2002 m. liepos 1 d. dėl dispečerio klaidos virš ežero netoli Juberlingeno miesto (Vokietija), susidūrė Baškirijos avialinijų keleivinis Tu-154 ir DHL įmonės transporto Boeing-757 lėktuvai. Žuvo 71 žmogus.

Ežero salos:

* Mainau
* Reichenau
* Lindau

Pakrantėje išsidėstę miestai:

* Brėgencas (Austrija)
* Fridrichshafenas (Vokietija)
* Konstancas (Vokietija).
**Erikas Kaliačius** (g. 1955 m. Vilniuje) – Lietuvos teisininkas.

Biografija
----------

1973–1975 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1978–1988 m. dirbo jaunesniuoju milicininku, patrulinės tarnybos būrio vadu, kuopos vadu. 1988–1989 m. Vilniaus OMON štabo viršininkas, 1989–1991 m. – vadas.

1991–1993 m. Vilniaus miesto vyriausiojo policijos komisariato Viešosios policijos skyriaus komisaras-inspektorius. 1993–1997 m. Vidaus reikalų ministerijos Policijos departamento Viešosios policijos valdybos užsienio šalių atstovybių apsaugos rinktinės „Vytis" vadas. 1999–2001 m. Policijos departamento generalinio komisaro pavaduotojas; 1999–2005 m. Vilniaus miesto vyriausiojo policijos komisariato viršininkas.

2006–2012 m. UAB „EKADA" direktorius. 2005–2006 m. ir nuo 2014 m. advokatas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Eriko Kaliačiaus verslo keliai veda į Balkanus". *xxiamzius.lt*. Suarchyvuotas originalas 2016-03-05. Nuoroda tikrinta 2016-05-08. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
2. ↑  „Vilniaus policijai vadovaus Erikas Kaliačius". *delfi.lt*. 2001-04-10. Suarchyvuotas originalas 2016-03-05. Nuoroda tikrinta 2016-05-08. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
**Esagila** arba **Esagil** – Marduko, aukščiausiosios dievybės babiloniečių panteone, šventykla, stovėjusi Babilono mieste. Šventyklos kompleksas buvo centrinėje miesto dalyje, Procesijų kelyje. Jos pavadinimas šumerų kalba reiškia „namai, kurie pakelia savo galvą".

Anot mito, šventyklą pastatęs pats dievas Mardukas, kuomet užmušęs pabaisą Tiamat ir įtvirtinęs kosmose tvarką. Esagilos šventykla babiloniečių pasaulėvaizdyje buvo visatos centras.

Centrinę šventovę sudarė dvi patalpos: prieškambaris ir „šventų švenčiausioji". Šioje patalpoje stovėjo Marduko ir jo sutuoktinės Sarpanitu statulos. Norint patekti į šventovę, reikėjo pereiti du Esagilos komplekso kiemus – didesnįjį (40×70 m) ir mažesnįjį (40×25 m). Greta Esagilos (į šiaurę) stovėjo iš 7 pakopų sudarytas Etemenanki zikuratas, kurio aukštis siekė 92 metrus. Šio zikurato pavadinimas reiškia „dangaus ir žemės pamatas".

Apie Esagilą rašė senovės graikų istorikas Herodotas (manoma, jog V a. pr. m. e. jis lankėsi Babilone). Jis mini, kad persams nusiaubus Babiloną, karaliaus Kserkso nurodymu iš Esagilos buvo išgabenta statula. Be to, jis aprašė didelius Esagilos turtus.

Žinoma, kad ši šventykla jau egzistavo Senosios Babilonijos karalystės laikais. Dideli šventyklos atnaujinimo darbai buvo atlikti valdant Nabuchodonosarui II. Restauruoti Esagilą buvo nurodęs ir Aleksandras Didysis; jo laikais Etemenanki zikuratas jau buvo virtęs griuvėsiais. Visgi darbams sutrukdė Aleksandro Didžiojo mirtis.

Teigiama, kad I m. e. a. Esagila dar veikė. Senovėje šventykla buvo išgrobstyta, tad 1899–1917 m. čia kasinėjimus atlikę vokiečių archeologai vertingų objektų rado mažai.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „Babylon, Esagila". *Livius.org*. Nuoroda tikrinta 2021-02-06.`{{cite web}}`: CS1 priežiūra: url-status (link)
2. 1 2  Jeremy Black; Anthony Green (1992). Gods, Demons and Symbols of Ancient Mesopotamia: An Illustrated Dictionary. University of Texas Press, p. 77–78. ISBN 978-0-292-70794-8.
3. 1 2  *Esagila*. Britannica Online Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2021-02-06.