recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Privatinė teisė** – (lot. *ius privatum*) – teisės sistemos dalis; visuma teisės normų, reguliuojančių privačių asmenų (teisės subjektų) statusą, tarpusavio santykius (civilinė apyvarta, darbas ir kt.). Reguliavimo metodas – dispozityvinis, vyrauja dispozityvinės teisės normos. Teisinių santykių požymiai – lygybė (paritetas), galimybė plėtoti, nustatyti teisinius santykius patiems dalyviams. Imperatyvių normų, t. y. tokių, kurios santykių dalyviams yra adresuojamos įsakmia forma, yra visoje teisės sistemoje – tiek viešosios, tiek ir privatinės teisės šakose. Privatinėje teisėje jos nedominuoja, kadangi teisinių santykių šalims teisės normomis užtikrinama galimybė pačioms pasirinkti elgesio variantus, juos teisiškai įtvirtinti, susitarti dėl jų teisinio privalomumo, sankcijų ir kitų dalykų.

Viešoji ir privatinė teisė buvo skiriama jau romėnų teisėje. Šiuolaikinėje teisės teorijoje teisės šakos atribojama pagal reguliavimo metodą, dalyką. Germaniškosios teisės valstybėse paplitusi Modifikuotoji subjektų teorija (vok. *Modifizierte Subjektstheorie*); be to, Vokietijoje yra žinoma vad. Subordinacijos teorija (*Subordinationstheorie*).

Materialinė privatinė teisė Kontinentinės teisės valstybėse yra susisteminta (kodifikuojama). Pagrindiniai tokios teisinės konsolidacijos ir sistematizacijos rezultatai – kodeksai, teisynai (pvz. Civilinis kodeksas, Komercinis kodeksas, Darbo kodeksas, Šeimos kodeksas ir kt.).

Šakos
-----

Privatinės teisės pamatinė dalis – civilinė teisė. Darbo teisė įvairiose teisinėse sistemose priskiriama tiek privatinei, tiek ir viešajai, kai kur – abejoms teisės šakoms.

* Civilinė teisė – asmenų teisė, daiktinė teisė, paveldėjimo teisė, prievolių teisė, sutarčių teisė
* Šeimos teisė: išskiriama savarankiškai arba kaip civilinės teisės pošakis
* Darbo teisė
* Tarptautinė privatinė teisė: priskiriama privatinei teisei tik iš dalies, pvz. tarptautinė komercinė teisė, kitos sutartinės normos
* Komercinė teisė (prekybos teisė).

Privatinės teisės mokslas
-------------------------

Privatinę teisę tiria įvairios teisės mokslo (teisėtyros) šakos (civilistika – civilinę teisę, darbo teisės mokslas – darbo teisę ir t. t.).

Lietuvoje privatinę teisę tiria:

* Vilniaus universiteto Teisės fakulteto Privatinės teisės katedra (Vedėjas – prof. Vytautas Mizaras)
* VDU Teisės fakulteto Privatinės teisės katedra
* MRU Teisės fakulteto Civilinės, Verslo teisės katedros (ir kt.)
* Teisės institutas (Teisinės sistemos tyrimo skyrius, anksčiau – Privatinės teisės problemų tyrimų skyrius)

Nuorodos
--------

* VU Teisės fakulteto Privatinės teisės katedros tinklalapis
|  D A T A R O C K  |
| --- |
| **Šalis** | Norvegija |
| **Stilius** | Naujasis reivas |
| **Nariai** | Fredrik Saroea, Ketil Mosnes |
| **Įkurta** | 2000 m. |

**Datarock** – Norvegijos muzikos grupė. „Datarock" į muzikinę sceną žengė 2000 metais, lygiuodamiesi į Devo, Talking Heads ir Happy Mondays. Kaip ir daugeliu atvejų grupę įkūrė trys draugai: vokalistas, gitaristas, būgnininkas ir klavišininkas Fredrik Saroea, bosistas, klavišininkas ir pritariantis vokalistas Ketil Mosnes ir vokalistas Kevin O‘Brien. Vėliau grupė pasamdė ketvirtą muzikantą – klavišininką Tom Maeland. Ketverto muzikavimas truko trumpai, Tom Maeland ir Kevin O‘Brien paliko kolektyvą.

Debiutinis „Datarock" albumas tuo pačiu pavadinimu išleistas 2005 metais dešimtyje valstybių. Albumą norvegai įrašė nuosavoje įrašų kompanijoje „Young Aspiring Professionals". Pirmas skandinavų darbas kritikų įvertintas labai palankiai ir sulaukė daug pagyrų. Ypatingą pasisekimą rokeriai turi Britų salose, kur iki šiol populiarus jų hitas „FaFaFa".

Vienas grupės įkūrėjų Fredrik Saroea vysto solo karjerą. Jis yra įrašęs ne vieną kūrinį, viena daina įrašytą kartu su Norvegijos pop žvaigžde Annie.

„Datarock" yra surengę daugiau nei 300 koncertų 16 šalių. Grupės muziką girdėjo daugiau nei 15 tūkstančių žmonių Vibrations festivalyje Sidnėjuje ir daugiau nei 10 tūkstančių minia „Meredith" muzikos festivalyje prie Melburno (Australija), be to, „Datarock" koncertavo pagrindinėje Sonar festivalio Ispanijoje scenoje. „Datarock" koncertavo ir Lietuvoje, 2007 metų vasara Be2gether muzikos festivalyje.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Datarock** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Dainos Bulldozer muzikinis klipas
* Datarock oficialus puslapis Archyvuota kopija 2007-08-19 iš Wayback Machine projekto.
* Datarock's Myspace Profile
* Datarock Last.fm'e
* Datarock Archyvuota kopija 2007-12-20 iš Wayback Machine projekto.
* Datarock Interview @ Format Archyvuota kopija 2007-11-16 iš Wayback Machine projekto.
| Dasmarinjasas*Lungsod ng Dasmariñas* |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

DasmarinjasasDasmarinjasas

14°34′8″ š. pl. 121°10′12″ r. ilg.﻿ / ﻿14.56889°š. pl. 121.17000°r. ilg.﻿ / 14.56889; 121.17000﻿ (Dasmarinjasas)Koordinatės: 14°34′8″ š. pl. 121°10′12″ r. ilg.﻿ / ﻿14.56889°š. pl. 121.17000°r. ilg.﻿ / 14.56889; 121.17000﻿ (Dasmarinjasas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Filipinų vėliava Filipinai |
| **Regionas** | CALABARZON |
| **Provincija** | Kavitės provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2015) | 659 019  |
| **Plotas** | 90,13 km² |
| **Tankumas** (2015) | 7 312 žm./km² |
| **Altitudė** | 77 m |
|  |
| **Tinklalapis** | dasmarinas.gov.ph |
|  **Vikiteka** | Dasmarinjasas |

**Dasmarinjasas** (tag. *Lungsod ng Dasmariñas*, trumpiau *Dasma*) – didžiausias Kavitės provincijos miestas Filipinuose, įsikūręs Lusono salos pietvakariuose, 30 km į pietus nuo šalies sostinės Manilos. 2015 m. duomenimis, turėjo apie 659 tūkst. gyventojų, teritorija užėmė 90,13 km². Daugiausiai mieste katalikų, vyrauja anglų ir tagalų kalbos.

Istorija
--------

Miestas pavadintas Filipinų gubernatoriaus ispano Gómez Pérez Dasmariñas (1519–1593) garbei. 1867 m. ispanų kolonijinė valdžia Dasmarinjasui suteikė municipalines teises. 1897–1898 m. Filipinų revoliucijos metais, mieste vyko susirėmimai tarp kovojančių pusių. Ispanams užėmus miestą, buvo sudeginti visi miesto pastatai, išskyrus katalikų bažnyčią. 1905–1907 m. Dasmarinjasas buvo gretimo Imuso miesto rajonu (*barrio*). 1907 m. vėl išskirtas į atskirą municipalitetą.

Ekonomika
---------

Manilos metropolijos kaimynystė lėmė spartų miesto vystymąsi, pramonės, švietimo ir sveikatos įstaigų augimą. Veikia trys pramonės parkai: *First Cavite Industrial Estate*, Dasmarinjaso technoparkas, NHA pramonės parkas. Mieste įsikūrę Manilos universitetų padaliniai.

Galerija
--------

* Prie miesto rotušėsPrie miesto rotušės
* GatvėGatvė
* Namų kvartalasNamų kvartalas
* Prekybos centrasPrekybos centras
* BažnyčiaBažnyčia

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Dasmarinjasas** – kelionių gidai, susiję su straipsniu |

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2006-03-23 iš Wayback Machine projekto.
**Tarptautinė kovos su skurdu diena** - nuo 1987 m. minima diena, skirta bado aukoms pagerbti ir dėmesiui į skurdžiausiai gyvenančius pasaulio žmones atkreipti. Tai dalis vystomojo bendradarbiavimo veiksmų skurdo mažinimo linkme. Minima spalio 17-ąją.

Istorija
--------

Tarptautinės kovos su skurdu dienos iniciatorius – pastorius Joseph Wresinski, 1987 m. spalio 17 d. į vieną Paryžiaus aikštę sugebėjęs sukviesti 100 000 žmonių tam, kad pagerbtų mirusiuosius iš bado ir pradėtų tarptautinio masto kovą au skurdu visoje planetoje. 
1992 m. Jungtinių tautų organizacijos Generalinė asamblėja spalio 17-ąją oficialiai patvirtino Tarptautine kovos su skurdu diena.

Siekiai
-------

Šios dienos minėjimas akcentuoja 3 siekius:

* palaikyti vargingiausiai gyvenančių žmonių pastangas pasipriešinti skurdui ir socialinei atskirčiai;
* priversti išklausyti skurstančius žmones ir užmegzti su jais dialogą;
* drauge su pačiais skurdžiausiais siekti, kad visuotinės žmogaus teisės iš tiesų galiotų visiems.

Renginiai Lietuvoje
-------------------

Nuo 2009 m. Vilniuje vyksta dokumentinių filmų apie skurdžiausias šalis peržiūros, kurias organizuoja Nevyriausybinių organizacijų informacijos ir paramos centras pagal projektą "We are ready" („Mes pasirengę padėti kitiems"), finansuojamą Europos komisijos ir LR Užsienio reikalų ministerijos.

Istorinės citatos
-----------------

* Užrašas ant marmuro plokštės Paryžiaus Žmogaus teisių aikštėje (*Trocadero*) primena apie šios atmintinos datos kilmę:

*1987 m. spalio 17 d.*  

*viso pasaulio žmogaus teisių gynėjai susirinko šioje aikštėje*  

*ir pagerbė bado aukas bei išreiškė įsitikinimą.*  

*kad skurdas nėra neįveikiamas.*  

*Jie pademonstravo savo solidarumą su tais,*  

*kurie visame pasaulye kovoja už skurdo įveikimą.*  

* *„Ten, kur žmonės pasmerkti gyventi skurde, pažeidžiamos ir žmogaus teisės. Suvienyti jėgas jų labui – mūsų šventa pareiga."*

*Joseph Wresinski*

Nuorodos
--------

* Jungtinių tautų organizacijos svetainė (anglų kalba)
* Kovos su skurdu svetainė (anglų kalba)
**Tarptautinė baltųjų lokių išsaugojimo sutartis** (angl. *Agreement on the Conservation of Polar Bears*) – 1973 m. lapkričio 15 d. Osle pasirašyta tarptautinė sutartis, draudžianti nereguliuojamą baltųjų lokių medžioklę sportiniais tikslais, taip pat baltųjų lokių medžioklę iš sraigtasparnių ir ledlaužių. Sutartis įpareigoja ją pasirašiusias šalis imtis reikalingų priemonių baltųjų lokių gyvenamoms ekosistemoms išsaugoti, ypatingą dėmesį skiriant vietovėms, kur jie veda jauniklius, maitinasi ir migruoja. Pasirašiusios šalys taip pat įsipareigoja prižiūrėti baltųjų lokių populiacijas pagal priimtą tinkamą rūšių išsaugojimo praktiką, naudodamos patikimiausius turimus mokslinius duomenis.

Pagal sutartį, lokių medžioklė yra leidžiama tik moksliniais tikslais, arba apsaugoti nuo rimtos grėsmės žmonių gyvenvietes, arba tradicinėse čiabuvių medžioklėse naudojant primityvias tradicines priemones, kaip leidžia atitinkami tradicinę medžioklę reguliuojantys įstatymai. Tokiu būdu sumedžiotų baltųjų lokių kailiai ir kitos kūno dalys negali būti naudojamos komerciniais tikslais.

Galiausiai, šalys įsipareigojo savo valstybėse uždrausti baltųjų lokių importą, eksportą ir pervežimą.

Sutartį pasirašė penkios šalys, turinčios didžiausias baltųjų lokių populiacijas: Kanada, Danija, Norvegija, JAV ir Tarybų Sąjunga. Ją sudaryti paskatino padidėjusi baltųjų lokių medžioklė XX a. septintuoju – aštuntuoju dešimtmečiais. Sutarties šalys iki dabar dalinasi mokslinių tyrimų medžiaga ir kas kelerius metus susitinka aptarti baltųjų lokių populiacijų situacijos bei išsaugojimo priemonių.

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* Pilnas sutarties tekstas Kolumbijos universiteto tinklalapyje Archyvuota kopija 2020-07-11 iš Wayback Machine projekto.
* PMEL Arctic zone: Polar bears in recent decades
*Kitos reikšmės – Steigiamasis susirinkimas (reikšmės).*
Steigiamojo susirinkimo posėdžio nuotrauka
**Visos Rusijos Steigiamasis susirinkimas** (rus. *Всероссийское учредительное собрание*) – demokratiniuose rinkimuose išrinktas susirinkimas, turėjęs nustatyti Rusijos santvarką po Vasario revoliucijos ir vykęs 1918 m. sausio 5 (18)-sausio 6 (19) d.

Istorija
--------

 Taurijos rūmai 2016 m.
Steigiamojo susirinkimo sudėtis
Rusijoje supratimą „Steigiamasis susirinkimas" įvedė narodnikai.

1917 m. kovo pabaigoje Petrogrado Tarybos Vykdomasis Komitetas sudarė komisiją Steigiamojo susirinkimo organizavimui. Gegužę ypatingajame pasitarime pradėtas ruošti rinkimų projektas (komisijoje dalyvavo visų didžiausių politinių partijų atstovai). Tik 1917 m. liepą, kai pribrendo rimta vyriausybės krizė, Laikinoji vyriausybė paskyrė rinkimų datą – 1917 m. rugsėjo 17 (30) d. Rugpjūtį pradėjo veikti Visos Rusijos komisija rinkimų reikalams.

Sušaukti Steigiamąjį susirinkimą buvo nuspręsta rugsėjo 30 (spalio 13) d. Po to Laikinoji vyriausybė paskelbė naujus rinkimų ir sušaukimo terminus – 1917 m. lapkričio 12 (25) d. ir lapkričio 28 (gruodžio 11) d. atitinkamai. Balsavimas vyko pagal 1917 m. rugsėjo partijų sąrašus. Petrograde balsavo daugiau kaip 70 procentų, o Maskvoje apie 70 procentų. Didžiuosiuose miestuose rinkimų procedūrų pažeidimų nebuvo pastebėta. Rinkimų rezultatai: eserai – 58,5 proc. bolševikai – 25 proc. menševikai – 2,6 proc. kadetai – 4,7 proc. kitų partijų atstovai - 9,2 proc.

Rusijos steigiamasis susirinkimas prasidėjo 1918 m. sausio 5 (18) d. Taurijos rūmuose Peterburge. Dalyvavo 410 deputatų iš 715 išrinktų. Susirinkimas atmetė Jakovo Sverdlovo pristatytus bolševikų vado Vladimiro Lenino bei II Visos Rusijos tarybų suvažiavimo dekretus, ir tada bolševikai paliko susirinkimą, galutinai suardydami kvorumą bei apšaudė susirinkimą palaikiusią taikią demonstraciją. Peterburgo ČK vadas Moisiejus Urickis uždraudė demonstracijas prie Taurijos rūmų. Demokratijos šalininkai kitą dieną vėl surengė demonstraciją, kuri buvo apšaudyta iš kulkosvaidžių – žuvo 21 žmogus ir šimtai buvo sužeisti.

Sausio 6 (19) d. vakare bolševikų CK paskelbė, kad uždaro susirinkimą, o tą pačią dieną III Visos Rusijos Tarybų suvažiavimas jį panaikino. Sausio 9 (22) d. Maskvoje buvo apšaudyta ir išvaikyta Steigiamąjį susirinkimą palaikiusi demonstracija. Žuvo 50 ir buvo sužeista daugiau nei 200 žmonių.[nepatikimas šaltinis?]

Išnašos
-------

1. ↑   Archyvuota kopija 2018-03-21 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Visos Rusijos Steigiamasis susirinkimas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
| Klasikinispadalinimas | Galimybė išimti iš vartojimo |
| TAIP | NE |
| Konkurencijavartojime | TAIP | privatus turtas: maistas,
drabužiai, kompiuteriai | visų turtas: natūrali gamta |
| NE | klubinis turtas: privačios mokyklos,
teatrai, kinai, klubai | visuomeninis turtas:gynyba, policija, gaisrinė |

**Visuomeninis turtas** tai turtas, kuris gali būti naudojams iš karto daugelio vartotojų be žalos kam nors kitam.

Plačiąją prasme visuomeninsis turtas apima taip pat klubinį turtą ir visų turtą. Siaurąją prasme visuomeninis turtas neapima klubinio ir bendro turto ir kartais apibrėžiamas kaip „švariu visuomeniniu turtu".

Visuomeninio turto pavyzdžiu gali būti: krašto gynyba, menas, mokslas, nemokama programinė įranga.

Specifinė visuomeninio turto dalis yra klubinis turtas. Tai yra visuomenis turtas, kuris gali būti privačiu turtu, bet dėl įvairių priežasčių yra (įprastai dėl vasltybės vedamos visuomeninės politikos) pasiekiamas kiekvieno gyventojo ir finansuojamas valstybės (pvz. švietimas, medicina).

Priešingas visuomeniniam turtui yra privatus turtas. Privatus turtas yra: duona, automobilis, tai turtas, kurio vartotojai turi pinigų juos įsigyti.
|  Čikitanai |
| --- |
| Gyventojų skaičius | ~185 - 190 tūkst. |
| Populiacija šalyse | Bolivijos vėliava Bolivija: 184 248Brazilijos vėliava Brazilija: ~2500 |
| Kalba (-os) | čikitanų |
| Religijos | krikščionybė |

**Čikitanai** (isp. *Chiquitanos*) – indėnų tauta, gyvenanti pietryčių Bolivijoje ir Brazilijos Mato Groso valstijoje. Kalba čikitanų kalba (izoliuota arba makro že šeimos). Populiacija – Bolivijoje 184 200, Brazilijoje 2400. Smarkiai asimiliavęsi su kitomis aplinkinėmis tautomis.

Čikitanai seniau gyveno plačiose Gran Čiako teritorijose nuo Guaporės aukštupio šiaurėje, Otokiso upės pietuose, Paragvajaus upės rytuose ir San Migelio upės vakaruose. Vertėsi žvejyba ir medžiokle, rankiojimu. Ispanai šiuos indėnus pavadino čikitanais (*chiquito* – mažytis) dėl mažų jų būstų durų. Buvo karingi, naudojo užnuodytas strėles. Kai kurios gentys gerai mokėjo puodininkystės ir audimo amatą, plaukiojo kanojomis. Paplitusi monogamija, nors vadai turėjo haremą. Dabar daugiausia dirba fazendose – gano gyvulius, dirba tarnais ūkiuose.

Čikitanais taip pat neretai vadinami visi Bolivijos regiono Čikitanijos indėnai (gvaraniai, Čiako indėnai).

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2009-01-29 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Salix humboldtiana** |
| --- |
| Čilinio gluosnio (*Salix humboldtiana*) žiedai |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Gluosniniai  *( Salicaceae)* |
| Gentis: | Gluosnis  *( Salix)* |
| Rūšis: | Čilinis gluosnis  *( Salix humboldtiana)* |

 |

**Čilinis gluosnis** (*Salix humboldtiana*, sin. *Salix chilensis*, isp. *Sauce criollo, sauce chileno*) – gluosninių (*Salicaceae*) šeimos medžių rūšis, paplitusi Pietų Amerikos subtropikuose ir vidutinėse platumose. Auga Argentinoje, Urugvajuje, Čilėje, Brazilijoje, Paragvajuje, Peru.

Tai lapus metantis, dvinamis medis, užaugantis iki 15 m. Lapai šviesiai žali, paprastieji, 6-12 cm ilgio. Žiedas – žirginys; vyriškas – 7 cm ilgio, gelsvas, moteriškas – 3-4 cm ilgio, žalias. Čilinis gluosnis auga upių ir upelių pakrantėse.

Mediena minkšta ir lengva, naudojama įpakavimų gamybai.
|  Čiliečiai |
| --- |
| Čiliečiai (1903 m.)Čiliečiai (1903 m.) |
| Gyventojų skaičius | >18,5–19 mln. |
| Populiacija šalyse | Čilės vėliava Čilė: 18 mln. 
Argentinos vėliava Argentina: 429 000
Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos: 113 000
Švedijos vėliava Švedija: 42 000
Australijos vėliava Australija: 33 000
Brazilijos vėliava Brazilija: 28 000
Venesuelos vėliava Venesuela: 27 000 |
| Kalba (-os) | ispanų |
| Religijos | katalikybė, protestantizmas |
| Giminingos etninės grupės | ispanai, mapučiai, baskai, argentiniečiai, kiti lotynoamerikiečiai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Čiliečiai |

**Čiliečiai** (isp. *Chilenos*) – lotynoamerikiečių tauta, gyvenanti Čilėje. Taip pat šiek tiek čiliečių gyvena Argentinoje, Australijoje, JAV, Europoje. Bendra populiacija – 18,5–19 mln. žmonių. Kalba ispanų kalba (čiliečių tarme). Dauguma tikinčiųjų – katalikai, yra protestantų (ypač sekmininkų).

Čiliečių tauta ėmė klostytis XVI a. ispanams užkariaujant vidurio Čilės žemes (nuo pietinių Atakamos pakraščių iki Bio Bijaus upės). Iki užkariavimų čia gyveno žemdirbiškos indėnų tautos – šiauriniai mapučiai (pikunčiai) ir diagitai. Ispanakalbiai čiliečiai susidarė maišantis vietos gyventojams su atvykėliais iš Europos – pradžioje su ispanais, nuo XIX a. – taip pat su italais, baskais, vokiečiais, airiais, britais, kroatais, prancūzais ir kt. Europiečiai atvykėliai, kėlęsi iki XX a. 7-ojo dešimtmečio, gan greitai asimiliavosi. Kolonijiniu laikotarpiu iš Europos į Čilę atsikraustė 50–70 tūkst. žmonių. 1843 m. ispanakalbiai sudarė apie 1,5 mln. Čilės gyventojų. Likę indėnai greitai asimiliavosi dėl mišrių santuokų (tarp atvykėlių daugumą sudarė vyrai), dėl geresnio ūkinio ir visuomeninio metisų statuso. Iki XX a. pab. dauguma čiliečių buvo valstiečiai. Ypatingą grupę sudarė atsikėlėliai, įsikūrę Araukanijoje, į pietus nuo Maulės upės. Ten mažesnė buvo indėniška sudedamoji, greičiau vystėsi tautinė savivoka. Šio krašto gyventojai nuožmiausiai kovojo už Čilės nepriklausomybę nuo Ispanijos, bei vėliau prieš mapučius.

Dabar čiliečiai dirba paslaugų sektoriuje, kalnakasybos ir apdirbamojoje pramonėje, mėsinėje gyvulininkystėje ir žemdirbystėje (grūdinės, subtropinės kultūros), miškų ūkyje.

Čiliečių daiktiškoji kultūra panaši į Pietų Europos gyventojų, bet paveikta vietos indėnų. Archetipinis čiliečio paveikslas siejamas su huaso – raitaisiais piemenimis (plg. kaubojai, gaučai), gyvenančiais Araukanijos paribiuose. Šis vaizdinys dažnai naudojamas liaudies mene, muzikiniame folklore. Liaudies kūryboje susipina ispaniškos ir indėniškos tradicijos – tautosaka artima ispanų liaudies poezijai, audime, keramikoje, medžio drožyboje ryškūs indėniški motyvai, šokiai panašūs į perujiečių ir argentiniečių.

* Čiliečiai kalnakasiaiČiliečiai kalnakasiai
* HuasaiHuasai
* ŠokėjaiŠokėjai
* ŽvejasŽvejas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Чилийцы*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
| **Jurgis Petras Daukantas** |
| --- |
| Daukantai |
| Ślepowron |
| Ślepowron |
|  |
| Gimė | 1826 m. balandžio 29 d.Mitkaičiuose |
| Mirė | 1913 m. sausio 11 d.Tiškų dvare |
| Tėvas | Andriejus Daukantas |
| Motina | Marcijona Mitkevičiūtė |
| Sutuoktinis (-ė) | Marija Kačanauskaitė |
| Vaikai | Julius Kazimieras, Andriejus Pranciškus, Marija, Aleksandras |
|  |
| Veikla | Gydytojas, dvarininkas |

**Jurgis Petras Daukantas** (lenk. *Jerzy Piotr Dowkontt*; 1826 m. balandžio 29 d. Mitkaičiuose, Telšių pavietas, Rusijos imperija – 1913 m. sausio 11 d. Tiškų dvare, Telšių pavietas) – Rusijos imperijos gydytojas ir valstybės patarėjas, dirbęs Sankt Peterburge ir Žemaitijoje.

Biografija
----------

Tėvas Andrius Daukantas – Telšių pavieto žemės regentas, motina Marcijona Mitkevičiūtė – Žemaitijos bajorė. Šioje stambių žemvaldžių šeimoje augo trys sūnūs ir tiek pat dukterų. Jurgis Petras Daukantas, įgijęs brandos atestatą Telšiuose, toliau studijavo Sankt Peterburgo medicinos–chirurgijos akademijoje ir ją baigė 1855 m.

Liko gyventi ir dirbti Sankt Peterburge, išgarsėjo originaliais gydymo metodais. To meto Rusijos sostinė kentėjo nuo kylančių epidemijų, sukeltų nešvaraus vandens. J.P.Daukantas pastebėjo, kad dažniausiai pasveiksta tie ligoniai, kuriems buvo pakilusi labai aukšta temperatūra. Savo pacientus gydytojas guldydavo į karšto vandens vonias ir tai duodavo teigiamus rezultatus – ligoniai išgydavo. Pats mėgdavo profilaktiškai išgerti juodųjų pipirų ir degtinės antpilo. Vėliau susidomėjo fitoterapija, gydydamas vaistažolėmis eksperimentavo, apie gautus rezultatus medicininėje spaudoje paskelbė keletą straipsnių. J.P.Daukantas tapo pripažintu mediku, jį kviesdavosi į konsiliumus kiti daktarai. Priklausė įvairioms medicinos organizacijoms ir draugijoms Rusijoje bei kitose užsienio šalyse. 

1897 m. grįžęs į Žemaitiją, valdė du dvarelius ir žemės plotą Mitkaičiuose. Nepaisant to, kad 60 ha plotą 1892 m. padovanojo Mitkaičių altarijai, jo valdos išliko didelės ir XX a. pr. sudarė: Dadotkuose 479 ha ir Tiškuose 248 ha; be to Telšiuose jam priklausė penki namai. Gyd. J.P.Daukantas Dadotkuose įrengė ligonių kabinetą ir priiminėjo lankytojus. Nuo 
1908 m. pacientus gydė Tiškuose, kur pagal jo projektą pastatytas tam reikalui skirtas namelis.

Šeima
-----

J.P.Daukantas su žmona Marija Kačanauskaite išaugino tris sūnus ir dukrą:

* Julius Kazimieras tapo teisininku,
	+ (pastarojo sūnus – Lietuvos kariuomenės Lietuvos generolas ir diplomatas Teodoras Daukantas);
* Andriejus Pranciškus Sankt Peterburge baigė Universiteto Fizikos-matematikos fakultetą, o vėliau ir Technologijos institutą. Garsios Ginklų gamyklos Radome (Lenkija) statytojas, jo vardu mieste pavadinta gatvė.;
* Marija – Sankt Peterburgo konservatorijos auklėtinė;
* Aleksandras dingo Pirmojo pasaulinio karo metu.

Šaltiniai
---------

* Povilas Šverebas. *Jurgis Petras Daukantas* // Žemaičių žemė, 2001 m. Nr. 1 Archyvuota kopija 2019-11-14 iš Wayback Machine projekto.
* Povilas Šverebas. *Dadotkų ir Tiškų dvarų savininkas Jurgis Petras Daukantas* // ACTA ACADEMIAE ARTIUM VILNENSIS 47–48 • 2008
| **Jurgis Oksas** |
| --- |
| Gimė | 1934 m. liepos 15 d.Kaune |
| Mirė | 1993 m. rugsėjo 1 d. (59 metai)Kaune |
| Palaidotas (-a) | Panemunės kapinėse |
|  |
| Veikla | istorikas, visuomenės veikėjas, politinis kalinys |
| Partija | 
* Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdis;
* Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjunga.

 |
|  |
| Alma mater | 1976 m. Vilniaus universitetas |

**Jurgis Oksas** (1934 m. liepos 15 d. Kaune – 1993 m. rugsėjo 1 d. Kaune, palaidotas Panemunės kapinėse) – istorikas, visuomenės veikėjas, politinis kalinys.

Biografija
----------

Pokariu gyveno senelio ūkyje prie Panevėžio. 1949 m. dalis šeimos buvo išvežta į Sibirą, tęsė mokslą Kaune, kur jį globojo vienuolė Marija Strašinskaitė. 1950 m. su draugais mokykloje įkūrė pogrindinę savanorių jaunimo organizaciją. Už antitarybinę veiklą nuo 1952 m. buvo kalinamas Kauno bei Vilniaus kalėjimuose ir Archangelsko srities lageriuose. Iš tremties sugrįžo 1962 m.

Grįžęs 1969 m. dirbo Mokslinėse restauracinėse-gamybinėse dirbtuvėse, kurias pertvarkius, nuo 1970 m. tęsė darbą Paminklų konservavimo institute – tyrinėjo senojo Kauno bei Kėdainių istoriją. 1971–1976 m. dirbdamas menotyrininku, studijavo Vilniaus universitete ir įgijo istoriko specialybę. Be tiesioginio darbo, vertė ir slapta platino religinę bei patriotinę literatūrą.

Prasidėjus Atgimimui, buvo išrinktas Lietuvos persitvarkymo sąjūdžio, Politinių kalinių ir tremtinių sąjungos tarybos nariu.

Atminimas
---------

2007 m. nauja Kauno gatvė Romainiuose pavadinta J. Okso vardu.

Nuorodos
--------

1. ↑   Archyvuota kopija 2007-08-23 iš Wayback Machine projekto.
| **Gustavas Oskaras Aveidė** |
| --- |
| Gimė | 1837 m.Marijampolė |
| Mirė | 1897 m. rugpjūčio 20 d. (~60 metų)Viatka, Rusija |
| Tėvai | Edvardas Aveidė Paulina Aveidė-Rutkauskaitė |
| Vaikai | Marija Aveidė |
|  |
| Veikla | teisininkas, ekonomistas1863 m. sukilimo veikėjas |
|  |
| Alma mater | Peterburgo universitetas |

**Gustavas Oskaras Aveidė** (lenk. *Oskar Awejde*, 1837 m. Marijampolė – 1897 m. rugpjūčio 20 d. Viatka, Rusija) – teisininkas, ekonomistas, 1863 m. sukilimo veikėjas.

Biografija
----------

Gimė penkių vaikų Marijampolės advokato Edvardo Aveidės ir Paulinos Rutkauskaitės šeimoje. 1843 m. šeima persikėlė į Suvalkus. 1848–1854 m. mokėsi Suvalkų gimnazijoje. 1854–1858 m. studijavo Sankt Peterburgo universiteto Teisės fakultete. Išlaikęs teisės kandidato egzaminus 1857–1859 m. stažavo Varšuvos gubernijos civiliniame tribunole. 1859–1861 m. studijavo Berlyno, Heidelbergo ir kelis mėnesius Paryžiaus universitetuose. 1861 m. grįžo į Suvalkus, nuo 1862 m. sausio mėn. dirbo Varšuvos pataisos policijos teismo kolegijoje.

Nuo 1862 m. rudens – Nacionalinio centro komiteto (NCK) narys. Raudonųjų politinės grupuotės šalininkas, buvo linkęs bendradarbiauti su baltaisiais. Atstovavo vadinamiesiems nuosaikiesiems (vidurinei raudonųjų srovei), siekusiems sukilimą atidėti iki 1863 m. gegužės mėn. Suredagavo 1863 m. sausio mėn. valstiečių paleidimo iš baudžiavos dekretą. Iki 1863 m. rugpjūčio mėn. Nacionalinės vyriausybės narys. Sukilimo išvakarėse Varšuvoje tarėsi su Lietuvos delegatu E. Veriha, vėliau – su B. Dluskiu dėl Judėjimo komiteto santykių su NCK, 1863 m. kovo mėn. Vilniuje – su Lietuvos sukilėlių vadovybe. Pasiųstas į Lietuvą 1863 m. rugsėjo 3 d. suimtas Vilniaus geležinkelio stotyje. Tardomas Vilniuje ir Varšuvoje pateikė žinių apie sukilėlių organizaciją, NCK sudėtį, jo ryšius; ištremtas į Viatką dirbo advokatu. Ten 1884 m. gimė duktė Marija Aveidė, 1905–1907 m. ir 1917 m. revoliucijų dalyvė, žuvusi 1919 m. per Rusijos pilietinį karą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ona Maksimaitienė. *Gustavas Oskaras Aveidė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 709 psl.
| **Gustavas Čechovičius** |
| --- |
| Herbas „Czechowicz" |
| Herbas „Czechowicz" |
|  |
| Gimė | 1837 m.Račkovščiznos dvaras, Švenčionių apskritis |
| Mirė |  ? |
|  |
| Veikla | 1863 m. sukilimo veikėjas |

**Gustavas Čechovičius** (g. 1837 m. Račkovščiznos dvaras, Švenčionių apskritis – m. ?) – Lietuvos 1863 m. sukilimo veikėjas.

Biografija
----------

Rusijos imperijos kariuomenės kapitonas. Prasidėjus sukilimui, tapo Švenčionių apskrities sukilėlių kariniu viršininku. Prie Strūnaičio suorganizavo sukilėlių būrį, su juo išvyko į Naročiaus ežero apylinkes, kur susijungė su brolio L. Čechovičiaus būriu. 1863 m. [[birželio mėn. kovėsi prie Liubkų (Baltarusija). Veikė Švenčionių, Vilniaus apskrityse. Susijungęs su K. Jasevičiaus būriu rugpjūčio 28 d. kovėsi prie Lavoriškių, rugsėjo 15 d. prie Klevyčios, rugsėjo 29 d. – prie Rūdiškių ir Pirčiupiu, spalio 19 d. – prie Rūdninkų, spalio pab. – tarp Seirijų ir Lazdijų. Su būreliu likusių gyvų kovotojų pasitraukė į Augustavo miškus, vėliau į užsienį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ona Maksimaitienė. *Gustavas Čechovičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 724 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Dangaus dievas nukauna drakoną Ilujanką (850-800 m. pr. m. e.).
**Ilujanka** – gyvatiškas drakonas hetitų mitologijoje, kurį nukovė Tarhuntas (Kitaip Tešubas), hetitiškas huritų dangaus ir audrų dievo analogas. Tai žinoma iš hetitų dantiraščio lentelių, aptiktų ties *Çorum-Boğazköy*, buvusioje hetitų sostinėje Hatuše. šis įvykis būdavo atkartojamas hatų pavasario šventėje Purulyje.

Mitas užrašytas „Catalogue des Textes Hittites" 321, kur pateiktos dvi nuoseklios versijos.

Vardas
------

Vardas *Ilujanka*, manoma, yra sudėtinis, sudarytas iš dviejų žodžių, reiškiančių 'gyvatė': IE *\*h₁illu-* + IE *\*h₂eng(w)eh₂-*. Tie patys sandai, tik atvirkščia tvarka, sutinkami žodyje lot. *anguilla* 'ungurys'. Žodis *\*h₁illu-* yra visiškas žodžio angl. *eel* 'ungurys' atitikmuo.

Mito variantai
--------------

Pirmojoje versijoje du dievai kaunasi ir Ilujanka laimi. Tešubas eina pas hatų deivę Inarą patarimo. Tešubas pažadėjo jai mirtingojo Hupasijo meilę mainais už šio pagalbą, tad Inara sugalvojo spąstus drakonui. Ji ateina pas drakoną su labai daug valgių ir stiprių gėrimų ir įkalba jį viską išgerti. Prisigėrusį drakoną Hupasijas suriša virve. Tada atvyksta dangaus dievas Tešubas kartu su kitais dievais ir užmuša drakoną.

Antrojoje versijoje du dievai irgi kaunasi, ir Tešubas pralaimi. Ilujanka paima Tešubo akis ir širdį. Kad atkeršytų drakonui dangaus dievas Tešubas veda deivę Hebatą. Jiems gimsta sūnus Saruma, kuris užauga ir veda drakono Ilujankos dukterį. 

Dangaus dievas Tešubas sako sūnui, kad šis kaip vestuvinės dovanos paprašytų grąžinti Tešubo akis ir širdį. Sūnus taip ir padaro. Atgavęs akis ir širdį Tešubas vėl meta iššūkį drakonui Ilujankai. Tuo metu, kai drakonas jau beveik nukautas, Saruma sužino apie kautynes ir supranta, kad juo pasinaudojo šiam tikslui. Jis pareikalauja, kad tėvas kartu su Ilujankos gyvybe paimtų ir jo gyvybę. Tešubas užmuša abu juos žaibais ir lietumi. 

Ši versija yra iliustruota bareljefe, kuris buvo aptiktas Malatijoje ir datuojamas 1050-850 m. pr. m. e. Bareljefas eksponuojamas Anatolijos civilizacijų muziejuje Ankaroje (Turkija).

Interpretacija
--------------

Hetitų tekstus 1930 m. pristatė *W. Porzig*, kuris pirmasis ir palygino Tešubo ir Ilujankos mūšį su dangaus dievo Dzeuso mūšiu su gyvatišku Tifonu, apie kurį „Bibliotekoje" pasakojo Pseudo-Apolodoras. Tuo metu hetitų ir graikų paralelės sulaukė mažai šalininkų. Tuo metu dar buvo neperskaitytas ir nepaskelbtas hetitų mitas apie tai, kaip Kumarbis iškastravo dangaus dievą, Ši istorija irgi aiški paralelė su graikų mitais.
| **Imantas Lazdinis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1944 m. sausio 9 d. (79 metai)Joniškyje |
| Sutuoktinis (-ė) | Virginija |
| Vaikai | Marius |
|  |
| Veikla | miškininkas, aplinkosaugininkas, buvęs politikas, Lietuvos aplinkos apsaugos ministras ir aplinkos viceministras |
|  |
| Alma mater | 1970 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Imantas Lazdinis** (g. 1944 m. sausio 9 d. Joniškyje) – miškininkas, aplinkosaugininkas, buvęs politikas, Lietuvos aplinkos apsaugos ministras ir aplinkos viceministras.

Išsilavinimas
-------------

1950–1954 m. Imantas Lazdinis mokėsi Joniškio rajono Jankūnų pradinėje mokykloje, nuo 1954 iki 1957 m. – Joniškio rajono Endriškių septynmetėje mokykloje, 1957–1961 m. – Joniškio 1-ojoje vidurinėje mokykloje. 1961–1970 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje. 1980–1986 m. – Lietuvos žemės ūkio akademijos aspirantūroje. Dirbdamas Lietuvos miškų ūkio MTI, apgynė mokslų kandidato disertaciją „Pušinės požievinės blakės biologiniai ypatumai ir miško ūkinė reikšmė Lietuvos pušynuose", mokslų kandidatas; 1993 m. laipsnis nostrifikuotas į gamtos mokslų (biomedicininiai mokslai) daktaro laipsnį. 2008 m. vasario 6-10 d. stažavosi Turibos verslo aukštojoje mokykloje (Ryga, Latvija).

Mokslinė, dalykinė veikla
-------------------------

1968–1977 m. Lietuvos miškotvarkos įmonės technikas, vyresnysis inžinierius, nuo 1977 iki 1990 m. – Lietuvos miškų ūkio mokslinio tyrimo instituto jaunesnysis mokslo darbuotojas, vėliau – vyresnysis mokslo darbuotojas ir Varėnos miško apsaugos punkto vedėjas, nuo 1990 iki 1996 m. – Dzūkijos nacionalinio parko direktoriaus pavaduotojas, nuo 1996 m. – direktorius, nuo 1996 iki 1998 m. – LR aplinkos apsaugos ministras, nuo 1998 m. – LR aplinkos viceministras, nuo 2001 iki 2002 m. Varėnos miškų urėdijos urėdo pavaduotojas, nuo 2002 iki 2005 m. Lietuvos medienos pramonės įmonių asociacijos direktorius, nuo 2005 m. kovo 18 d. iki 2005 m. rugpjūčio 31 d. Privačių miškų savininkų asociacijos konsultantas.

Nuo MRU Aplinkos politikos ir valdymo katedros docentas, katedros vedėjas. Nuo 2006 m. birželio mėn. iki 2007 lapkričio mėn. projekto DARNA (Visuomenės darnaus vystymosi tarpdalykinė jungtinė magistrantūra) pagal ES BPD 2.5 priemonę (kartu su MRU, KTU, VU) vykdytojas. Mokslinių interesų kryptys – Aplinkos apsaugos politika ir valdymas, gamtos išteklių valdymas, darnaus vystymosi vadyba ir administravimas.

Lietuvos Centro sąjungos tarybos narys, Varėnos rajono tarybos narys. Lietuvos centro sąjungos kandidatas į Lietuvos Respublikos Seimo narius Varėnos-Eišiškių rinkimų apygardoje Nr.70.

Žmona Virginija (g. 1946 m.), sūnus Marius (g. 1974 m.) LR AM Miškų ir saugomų teritorijų departamento tarnautojas.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Bronius Bradauskas** | **Lietuvos aplinkos ministras**1996 - 1998 | Po to:**Algis Čaplikas** |

Šaltiniai
---------

* LRS informacija Archyvuota kopija 2008-09-22 iš Wayback Machine projekto.;
* MRU informacija Archyvuota kopija 2008-08-19 iš Wayback Machine projekto..
Smilkytuvas
**Smilkytuvas** – smilkomasis prietaisas, pakabintas ant grandinių metalo indas su smilkalais, kurie deginami apeigų metu, paprastai naudojamas krikščioniškose bažnyčiose, praktinės magijos seansuose.

Smilkytuvo veikimo principas paprastas: puošniame metaliniame inde smilkalinėje deginama medžio anglis, ant kurios dedami smilkalai. Šis procesas apeigų metu gali būti kartojamas ne sykį, nes smilkalai, siūbuojant smilkytuvą, išsiskiria pro skylėtą indo dangtį ir sudega palyginti greitai. Sudėjus anglį ir kvapiąsias medžiagas, indas uždaromas ir yra paruoštas smilkymui.

Religinėse apeigose
-------------------

Smilkytuvai religinių apeigų metu naudojami įvairiai, priklausomai nuo bažnyčios ir patvirtintų taisyklių: per mišias smilkomas kryžius ir altorius, taip pat kiti kulto daiktai, statiniai, tikintieji, dvasininkai, procesijos ir pan. Ypač gausiai smilkoma stačiatikių bažnyčios apeigose per laidotuves, atminimo renginius. Smilkalai simbolizuoja Šventosios Dvasios malonės ir Šventųjų maldų kilimą į dangų. Trys laikomosios grandinės simbolizuoją šventąją Trejybę, vidurinė ketvirtoji – vieną Dievą (monoteizmą). Kai kuriose Vakarų bažnyčiose tenaudojama viena laikymo grandinė. Stačiatikių smilkytuvuose laikančiosios grandinės dar nusagstytos 12 varpelių, kurių skambėjimas šventinimo metu reiškia 12 apaštalų mokymą. Smilkytuvu paprastai šventina kunigas, diakonas, kai kuriose bažnyčiose tą daro ir zakristijonas ar jo padėjėjas.
Tai daroma dešiniąja ranka laisvai siūbuojant indą, ore atliekant, pvz. kryžiaus ženklo ir kitas figūras.

Vienas didžiausių ir žymiausių pasaulyje smilkytuvas Botafumeiro naudojamas kulto apeigose Kompostelos Santjago katedroje Ispanijoje.

* XV a. indas
* Stačiatikių smilkytuvas
* Muziejinis eksponatas
* Skulptūroje
* Vakarų bažnyčiios smilkytuvas su viena grandine

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Smilkytuvas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Smilkalų naudojimas Katalikų bažnyčioje Archyvuota kopija 2012-09-12 iš Wayback Machine projekto.
* Apie smilkymą stačiatikybėje
| **Gyroporus castaneus** |
| --- |
| Smiltyninis šilbaravykis (*Gyroporus castaneus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Baravykiečiai  *( Boletales)* |
| Šeima: | Alksniabaravykiniai  *( Gyroporaceae)* |
| Gentis: | Šilbaravykis  *( Gyroporus)* |
| Rūšis: | Smiltyninis šilbaravykis  *( Gyroporus castaneus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Smiltyninis šilbaravykis** (lot. *Gyroporus castaneus*) – alksniabaravykinių (*Gyroporaceae*) šeimos, šilbaravykių (*Gyroporus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Smiltingi spygliuočių, lapuočių miškai.

* **Augimo laikas**

rugsėjis - spalis

* **Pagrindiniai požymiai**

Kepurėlė ir kotas geltonai rudos arba kaštoninės spalvos.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio, retai dideli, mėsingi. Kepurėlė 5–10 cm skersmens, matinė, rausvai ruda, kaštono spalvos, geltonai ruda. Vamzdeliai ir poros balti, vėliau - gelsvi. Kotas 5–8×1–3 cm, be tinklelio, beveik kepurėlės spalvos. Trama balta, kieta, malonaus kvapo ir skonio, įpjauta spalvos nekeičia. Sporos 8–12×5–6 μm.

**Būdingi požymiai:** kieti, kaštono spalvos vaisiakūniai. Didesnių vaisiakūnių kotelyje susiformuoja ertmės.

Auga pavieniui ar po 2–3 vaisiakūnius, lapuočių, spygliuočių, mišriuose miškuose, mėgsta ąžuolo kaimynystę. Lietuvoje dažnesnis smėlėtų pušynų, šviesesnėse vietose. Valgomas, gardus, bet nedažnas.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 47 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Smiltyninis šilbaravykis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Amanita crocea** |
| --- |
| Oranžinė musmirė (*Amanita crocea*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Skydabudiniai  *( Pluteaceae)* |
| Gentis: | Musmirė  *( Amanita)* |
| Rūšis: | Oranžinė musmirė  *( Amanita crocea)* |

 |
| Binomas |
| ***Amanita crocea***Quél.) Sing. 1951 |
|  Index Fungorum |

**Oranžinė musmirė** arba *oranžiškoji musimirė* (*Amanita crocea*) – musmirių (*Amanita*) genties grybas.

Vaisiakūniai dideli. Kepurėlė 5-10 cm skersmens, jauna kiaušiniška, varpelio formos, senesnė paplokščia, su buku gūbreliu, pakraščiai vagoti, blizganti, drėgnu oru gleivėta, kartais su balto šydo lopinėliais, geltonai ruda, oranžiškai ruda, oranžinė. Lakšteliai iš pradžių balti, vėliau gelsvi, platūs, minkšti, laisvi. Kotas 8-12 cm ilgio, 0,8-2 cm storio, balsvas, smulkiai plaušuotas, žvynuotas, su skersiniais koncentriniais dryžiais, be rinkio, į apačią storėjantis, pamatinė dalis apgaubta didele, balta, laisva, iš išorės rusva išnara.
Trama balta.

Auga liepos–rugsėjo mėnesiais drėgnuose miškuose. IV kategorijos, valgoma (tinka vartoti šviežia, sūdyta, sulčių ir miltų gamybai).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincentas Urbonas. *Grybai*. Vilnius: Mokslas, 1986. p. 143.
|  |
| --- |
| IMRI |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Imri Ziv |
| Dar žinoma | IMRI |
| Gimė | 1991 m. rugsėjo 12 d. (31 metai)Hod Hašaronas, Izraelio vėliava Izraelis |
| Žanrai | popmuzika |
| Veikla | dainininkas |
| Aktyvumo metai | 2009–dabar |

**Imri Ziv** (g. 1991 m. rugsėjo 12 d. Hod Hašaronas), taip pat žinomas kaip **IMRI** – Izraelio dainininkas.

Nuo pat jaunystės pradėjo dainuoti net keliomis kalbomis – ispanų, anglų ir hebrajų. 2015 m. buvo pritariantysis Nadav Guedj (daina „Golden Boy") vokalas „Eurovizijoje" Vienoje ir 2016 m. Hovi Star (daina „Made of Stars") Stokholme. 

2017 m. Imri su daina „I Feel Alive" laimėjo TV dainų konkursą „Rising Star" ir tuo pačiu iškovojo teisę atstovauti Izraelui „Eurovizijoje" Kijeve.

Diskografija
------------

### EP

* 2015: *Imri*

### Singlai

* 2017: *I Feel Alive*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Imri Ziv** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Dainos „I Feel Alive" vaizdo klipas

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Hovi Star  *„Made of Stars"*** |  **Izraelio atstovas Eurovizijoje**2017 | Po to:**–** |
**Imunologijos institutas** – Lietuvos mokslo tyrimo įstaiga, veikusi 1990–2009 m. Vilniuje.

Istorija
--------

1990 m. reorganizavus kai kuriuos Lietuvos mokslų akademijos Biochemijos instituto padalinius, įsteigtas Lietuvos mokslų akademijos Imunologijos institutas, nuo 2002 m. – Vilniaus universiteto Imunologijos institutas. 2009 m. sujungus VU Imunologijos institutą su VU Eksperimentinės ir klinikinės medicinos institutu įkurtas Inovatyvios medicinos centras.

Struktūra
---------

Imunologijos institutas turi Molekulinės imunologijos, Imunotechnologijos, Ekologinės imunologijos, Farmakologijos ir Biomodelių laboratorijas ir du sektorius. Yra eksperimentinių gyvūnų veislynas ir vivariumas. Dirbo 60 darbuotojų, iš kurių 3 habilituoti daktarai, 23 mokslo daktarai, studijuoja 6 doktorantai.

Prie instituto veikia Lietuvos imunologų draugija.

Veikla
------

Svarbiausios mokslinio tyrimo kryptys: molekulinio ir ląstelinio imuniteto veikimo dėsningumų tyrimai; imuninės būklės funkcinio aktyvumo ir jai įtakos turinčių veiksnių tyrimai.

Institutas dalyvavo tarptautinių ir valstybinių programų vykdyme, kartu su Vilniaus universitetu turi teisę ruošti biomedicinos srities, biologijos ir medicinos krypčių, imunologijos, serologijos, transplantacijos šakos doktorantus. Mokslininkai skaito paskaitas Vilniaus universitete ir Vilniaus pedagoginiame universitete, dalyvavo ruošiant bakalaurų ir magistrų darbus. Institutas išleido 11 mokslinių leidinių ir monografijų, paskelbta per 500 publikacijų Lietuvos ir užsienio spaudoje.

Direktoriai
* Vytas Tamošiūnas – 1990–2007 m.
* Mykolas Mauricas – 2007–2009 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Almantas Šiaurys. *Imunologijos institutas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 27 psl.

Koordinatės: 54°45′08″š. pl. 25°16′26″v. ilg.﻿ / ﻿54.7521334°š. pl. 25.2739942°v. ilg.﻿ / 54.7521334; -25.2739942

Nuorodos
--------

* Imunologijos instituto svetainė
*Kitos reikšmės – Stealth (reikšmės).*
JAV KOP bombonešis „B-2 Spirit"
Švedų KJP korvetė „HMS Helsingborg", kurioje pritaikyta „stealth" technologija
**Stealth** (angl. *stealth* – „nematomas, slaptas") – technologija, metodų kompleksas, naudojamas karo aviacijoje ir karo laivyboje siekiant sumažinti objektų aptikimo radarais galimybę.

Naudojamos specialios medžiagos ir konstrukcijos sprendimai sumažina radarų siunčiamo signalo atspindžius, todėl objektai beveik neaptinkami radarais. 

Vienas pirmųjų lėktuvų su šia arba labai panašia technologija buvo Antrojo pasaulinio karo metu vokiečių kurtas „Horten Ho 229" (1944 m.).

Dažniausiai ši technologija pritaikoma aviacijoje – karo lėktuvuose, tačiau naudojama ir karo laivuose.

Lėktuvai, kuriems pritaikyta „stealth" tehnologija:

* B-2 Spirit
* F-117 Nighthawk
* F-22 Raptor
* F-35 Lightning II
* Suchoj PAK FA T-50

Šaltiniai
---------

1. ↑  Military Factory: „Horten Ho IX / Horten Ho 229 Jet-Powered Flying Wing Fighter-Bomber"
2. ↑  Luftwaffe Resource Centre: „Horten Ho 229"

Nuorodos
--------

* Kas yra *Stealth*? Archyvuota kopija 2007-11-11 iš Wayback Machine projekto.

**(**angl.**)**
Koordinatės: 39°55′ š. pl. 25°15′ r. ilg.﻿ / ﻿39.917°š. pl. 25.250°r. ilg.﻿ / 39.917; 25.250

Salos padėtis Graikijoje
**Lemnas** (gr. Λήμνος) – sala Egėjo jūros šiaurėje, priklauso Graikijai, Šiaurės Egėjo periferijai. Plotas – 476 km² (8-a pagal dydį šalies sala).

Sala kalvota, ypač vakaruose, kur aukštis siekia 430 m (Viglos k.). Pakrantėse gausu paplūdimių. Kraštovaizdžiai sukultūrinti – vynuogynai, alyvmedžių giraitės, javų pasėliai.

2011 m. Lemne gyveno 16 992 gyventojai. Pagrindinė gyvenvietė – Mirina (8000 gyv.). Verčiamasi daugiausia turizmu, avių auginimu ir pieno pramone, vaisių auginimu (arbūzai, migdolai, figos, melionai ir kt.), vyno, alyvų aliejaus gamyba.

Lemne yra seniausia rasta Egėjo salyno archeologinė gyvenvietė, datuojama 12 tūkstm. pr. m. e. Taip pat yra antikinio Hefaistijos miesto liekanos, Osmanų laikų tvirtovės. Senovėje bendruomenė vartojo lemniečių kalbą.

Galerija
--------

* Paradisio kalvaParadisio kalva
* Kornoso kaimelisKornoso kaimelis
* Hefaistijos amfiteatrasHefaistijos amfiteatras
* Mirinos krantinėMirinos krantinė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 249
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Paminklas Lempirai Erandikės miestelyje
**Lempira** – indėnų lenkų karo vadas. XVI a. pirmoje pusėje vadovavo aktyviam vakarų Hondūro genčių pasipriešinimui prieš ispanų konkistadorus, vadovaujamus Fransisko de Montecho.

Pasak Hondūro istoriko Jorge Lardé y Larín, vardas Lempira kilęs nuo lenkų žodžių *lempa* – „valdovas" ir *era* – „kalnai". 1535 m. Lempira lenkų kasiko Entepikos nurodymu įsitvirtino Serkino kalne ir ten ruošė pasipriešinimą ispanams. Jam pavyko sutelkti apie 30 tūkst. indėnų iš 200 kaimų. Juo pasekusios sukilo indėnų grupės Komajagvos slėnyje ir Olanče. Fransikas de Montechas, o vėliau Alonsas de Kaseresas negalėjo numalšinti sukilimo iki pat 1537 m.

Tik nužudę Lempirą ispanai sugebėjo įsitvirtinti vidurio ir vakarų Hondūre. 1539 m. jie ten įkūrė Grasjaso miestą.

Tikslios indėnų vado mirties aplinkybės nėra žinomos, yra tik du vienas kitam prieštaraujantys šaltiniai: pasak kronikininko Antonio de Herrera y Tordesillas (jo versija Hondūre laikoma oficialia), Lempira buvo įviliotas į ispanų spąstus. Jį ispanai įkalbėję susitikti su dviem Alonso de Kasereso patikėtiniais ir sudaryti sutartį dėl taikos. Tačiau susitikimo metu vienas kavalerijos narys nušovė vadą su arkebūza. Pagal kitą Indijų generaliniuose archyvuose rastą 1558 m. Rodrigo Ruiso parašytą dokumentą, vieno iš mūšių metu Ruisas nukirtęs Lempirai galvą. Pasak jo, indėnų vadas buvo apsirengęs ispanų šarvais ir manė esąs nenukaunamas.

Lempira laikomas Hondūro nacionaliniu didvyriu. Jo garbei pavadinta šalies valiuta, departamentas ir miestas (žr. Lempira (reikšmės)).
**Jokūbas Brodovskis** (g. apie 1692 m. Geldapėje ar jos apylinkėse, Lenkija – 1744 m. Trempuose, Darkiemio aps. Mažojoje Lietuvoje) – leksikografas, tautosakos rinkėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Karaliaučiuje, lotyniškoje gimnazijoje, nuo 1710 m. – Karaliaučiaus universitete, kurio greičiausiai nebaigė. Nuo 1713 m. iki mirties dirbo Trempų precentoriumi.

J. Brodovskis padėjo pagrindus naujajai lietuvių leksikografijai, parengdamas stambų dviejų dalių vokiečių – lietuvių ir lietuvių – vokiečių kalbų žodyną *Lexicon Germanico – Lithvanicvm et Lithvanico – Germanicvm*, prie kurio dirbo apie 30 metų. Žodynas nebuvo išspausdintas ir išliko tik dalis rankraščio. Jame pateikiama daug frazeologijos, daugiau kaip 2000 smulkiosios tautosakos pavyzdžių, vietovardžių. Žodyno rankraščiu naudojosi Kristijonas Milkus, jo medžiagos paskelbė Augustas Schleicheris, Wilhelmas Mannhardtas, Jurgis Lebedys.

Nuorodos
--------

* Literatūra apie Jokūbą Brodovskį ir ikonografija Martyno Mažvydo bibliotekoje[neveikianti nuoroda]
* Lietuvių literatūros enciklopedija[neveikianti nuoroda]