recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Žakujis |
| --- |
| Fandango tiltas per Žakujį prie Kašoeira do Sulo Fandango tiltas per Žakujį prie Kašoeira do Sulo |
| **Ilgis** | 790 km |
| **Baseino plotas** | 71 807 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1900 m³/s |
| **Ištakos** | Paso Fundo apylinkės |
| **Žiotys** | Gvaibos ežeras (Patoso lagūna) |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Žakujis |

**Žakujis** (*Žakuji, Žakui*, port. *Rio Jacuí*) – upė pietryčių Brazilijoje, Pietų Rio Grandėje. Prasideda Paso Fundo savivaldybėje (Sera Žeralo aykštumose, 610 m aukštyje), teka daugiausia į pietus. Žemupyje, į vakarus nuo Porto Alegrės, kartu su Gravatajaus, Sinoso ir Kajaus upėmis sudaro pelkėtą deltą, kuri išsilieja į Gvaibos ežerą, kuris jungiasi su Patoso lagūna, susiliejančia su Atlanto vandenynu.

Didžiausi intakai: Takvaris, Pardas, Irujis, Botukarajus, Pikviris, Koloradas, San Bentas, Butija.

Ties Salto do Žaukuju upėje įrengta hidroelektrinių kaskada (Itaubos ir kt.). Laivuojama (plukdomos akmens anglys, žemės ūkio produkcija).

Prie Žakujo įsikūrę miestai: Salto do Žakujis, Kašoeira do Sulas, Rio Pardas.

Upėvardis kildinamas iš tupių-gvaranių kalbų: *îaku* (toks paukštis, penelopė) ir *y* („vanduo").

Šaltiniai
---------

1. ↑  "Jacui"
2. ↑  Žakuì
3. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
4. ↑  *Jacuí River*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
5. ↑  NAVARRO, E. A. *Dicionário de Tupi Antigoː a Língua Indígena Clássica do Brasil*. São Paulo. Global. 2013. p. 578.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

**Komivojažierius** (pranc. *commis voyageur*, *commis* komisas ir *voyage* – kelionė) – prekiautojas, prekes perkantis tiesiai iš gamintojo ar didmenine prekyba besiverčiančios įmonės (didmenininko) ir jas parduodantis mažmenine prekyba besiverčiančioms įmonėms ar galutiniam vartotojui.

Komivojažierius – fizinis asmuo.

Veiklos sritys
--------------

Mažmenine prekyba užsiimantys asmenys paprastai užsiima įvairių produktų, prekių prekyba, todėl jiems ne visada apsimoka vykti pas gamintojus ar urmininkus ir įsigyti prekių nedideliais kiekiais. Komivojažieriai atlieka savotišką tarpininko vaidmenį prekybos rinkoje tarp pačių verslininkų.

Taip pat yra toks prekybos būdas, kaip prekių pasiūlymas galutiniam vartotojui ne prekybos vietoje, kai einama per jų gyvenamas vietas, namus, butus. Tokiu būdu galutiniam vartotojui nereikia kur nors vykti ieškoti prekių. Šiuo prekybos būdu ne visi pirkėjai būna patenkinti, kadangi negali palyginti kainų, siūlomos ne visada norimos pirkti prekės.

Veiklos ypatumai
----------------

Komivojažierius paprastai dirba vienas, nešioja prekes pats ar didesniems jų kiekiams vežioti turi automobilį ar autobusiuką ir prekiauja tik vienos rūšies ar tik vieno gamintojo ar didmenininko prekėmis. Jie praktiškai niekada nesudaro su gamintojais ar prekiautojais jokių sutarčių, tiesiog atvažiuoja ir perka prekes kaip sau.

Komivojažieriai prekiaujantys didesniais kiekiais su mažmenininkais visada stengiasi minimizuoti likučius, nes neturi didesnių sandėliavimo patalpų, kas yra ypač svarbu prekiaujant, pvz. greitai gendančiais produktais.

Lietuvoje komivojažerystės paslaugas galima teikti ir tik turint verslo liudijimą. Kartais komivojažerystės paslaugas pradeda teikti gamintojai ir didmenininkai. Jie siekiantis padidinti pardavimų apimtis savo prekiaujamą produkciją išvežioja patys į kitų prekiautojų prekybos vietas tokiomis pačiomis kainomis, kaip, kad būtų pardavinėję iš sandėlio ar bazės.

Išnašos
-------

1. ↑  Ar „komivojažierius" dar vartojamas žodis?. VLKK. Nuoroda tikrinta 2022-04-23.
2. ↑  *Komivojažierius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-04-23.
| Turoslės valsčiuslenk. *Gmina Turośl* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Palenkės vaivadija Palenkės vaivadija |
| **Apskritis** | Kolno apskritis |
| **Administracinis centras** | Turošlas |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 4 994 |
| **Plotas** | 198,43 km² |
| **Tankumas** (2008) | 25 žm./km² |
|  |
| **Teritorijos kodas** | 2006062 |
| **Pašto kodas** | PL 18-525 |
| **Tel. kodas** | 86 |
|  |
| **Tinklalapis** | http://www.turosl.pl |

**Turošlo valsčius** (lenk. *Gmina Turośl*) – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Kolno apskrityje. Centras – Turošlas. Ribojasi su Kolno, Lisės, Pišo ir Zbuinos valsčiais.

Istorija
--------

Nuo V a. pr. m. e. iki XIII a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artimos baltų gentys jotvingiai ir galindai. Nuo XV a. šias vietoves pradėjo kolonizuoti mozūrai ir lenkai. Nuo X a. iki 1526 m. priklausė Lenkijos karalystės Mazovijos kunigaikštystei. Nuo 1529 m. iki 1569 m. Liublino unijos Mazovijos vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Didžiosios Lenkijos provincijos Mazovijos vaivadijos valdose. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Lomžos departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Augustavo vaivadijai, nuo 1837 m. iki 1866 m. Augustavo gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Lomžos gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiajam reichui. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945–1975 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Lomžos vaivadijai.

Paviršiaus struktūra
--------------------

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 198,43 km², iš kurių:

* ariama žemė: 68 %
* miškai: 26 %
* vandens telkiniai: 6 %

Valsčius sudaro 21,12 % Kolno apskrities.

Gyventojai
----------

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

| Aprašymas | Bendrai | Moterys | Vyrai |
| --- | --- | --- | --- |
| Gyventojai | **4994** | 100 % | 2338 | 46,8 % | 2656 | 53,2 % |
| Gyventojų tankumas(Gyv./km²) | 25,2 | 11,8 | 13,4 |

Pagal 2002 metų duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1451,76 zlotai.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Adamusai, Charubinas, Charubinai, Cecorai, Celoška, Dudų Nadžečnė, Kruša, Ksebkai, Lacha, Lemanas, Nova Ruda, Popiolkai, Potasiai, Ptakai, Pudelkas, Pupkai, Samulė, Šablakai, Turošlas, Tžcinskiai, Vanacja ir Zimna.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2012-02-11 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RKolno apskrities valsčiai |
| --- |
|  |
| 
Grabovo valsčius • Kolnas • Kolno valsčius • Malų Plocko valsčius • Staviskų valsčius • Turošlo valsčius  |  |

 |
| Fredeforto krateris |
| --- |
| Pasaulio paveldo sąrašas |
| 

---

Krateris iš palydovo |
| **Vieta** |  Pietų Afrikos Respublika |
| **Tipas** | Gamtinis |
| **Kriterijus** | viii |
| Pasaulio paveldo emblema **Nuoroda** | (angl.) (pranc.): 1162 |
| **Regionas**\*\* | Afrika |
| **Įrašymo istorija** |
| **Įrašas** | 2005  (29 sesija) |
| 

Fredeforto krateris šalies/regiono žemėlapyje

 |
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Fredeforto krateris** (afr. *Vredefortkoepel*, angl. *Vredefort Dome, Vredefort Crater, Vredefort impact structure*) – meteoritinis smūginis krateris Pietų Afrikos Respublikos šiaurėje, 120 km į pietvakarius nuo Johanesburgo, Fristeite, netoli Fredeforto miestelio. Tai didžiausias žinomas meteoritinis krateris (astroblema) Žemėje.

Krateris susidarė maždaug prieš 2,023 milijardų metų į Žemę atsitrenkus dideliam meteoritui. Tai antras seniausias žinomas meteoritinis krateris (senesnis Jarabubos krateris Vakarų Australijoje, jo amžius 2,229 mlrd. metų). Apskaičiuota, kad kraterį išmušė 5–10 km (kitur nurodoma 20–25 km) skersmens asteroidas, trenkęsis 150 000–200 000 km/h greičiu. Kraterio skersmuo 250–280 km. Krateryje matosi daugiažiedės struktūros, o viduje milžiniškas kupolas. Dėl erozijos ir tektoninių judesių išliko tik 50–70 km skersmens žiedo dalis kraterio šiaurės vakarinėje dalyje. Kraterio teritorijoje kasamas auksas. Prateka Valio upė.

Pradžioje manyta, kad Fredeforto krateris gali būti vulkaninės kilmės, tačiau 1937 m. amerikiečių geologai Džonas Būnas (*John Boon*) ir Klodas Albritonas (*Claude Albritton*), palyginę su Arizonos krateriu, iškėlė hipotezę, kad tai gali būti meteorito padarinys. 1961 m. kas tai astroblema įrodė geologas R. B. Hargreivsas (*R. B. Hargraves*).

2005 m. Fredeforto krateris paskelbtas UNESCO pasaulio paveldo objektu.

* Valio slėnis kraterio dugneValio slėnis kraterio dugne
* Smūgio iškeltos uolienosSmūgio iškeltos uolienos
* Geologiniai stebėjimaiGeologiniai stebėjimai

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  *Vredefort Dome*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
2. 1 2 3  *Vredeforto krateris (Vredefort Dome, Frèdeforto krãteris)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014
| **Hesiodasgr.  Ἡσίοδος** |
| --- |
|  |
| Gimė | VIII a. pr. m. e. pabaiga |
| Mirė | VII a. pr. m. e. pradžia |
| Tautybė | graikas |
|  |
| Veikla | graikų poetas ir rapsodas |
|  |
|  **Vikiteka** | Hesiodas |

**Hesiodas** arba **Heziodas** (gr.  Ἡσίοδος) – graikų poetas ir rapsodas, gyvenęs apie 700 m. pr. m. e. vienas pirmųjų graikų ir visos Europos poetų. Kilęs iš Askros Bojotijoje. Hesiodo tėvas buvo paprastas žemdirbys, brolis Persas, papirkęs teisėjus, pasisavino Hesiodo palikimą. Pasak paties poeto, savo talentą gavęs vaikystėje iš mūzų, kurios pasirodžiusios jam ganant avis.

Kūriniai
--------

Išlikę du hegzametru sukurti Hesiodo epai – „Darbai ir dienos" ir „Teogonija". „Darbai ir dienos" laikoma pirmąja Europos didaktine poema, turėjusia įtakos ir naujųjų laikų kūrybai, tarp jų ir lietuvių literatūros klasikui Kristijonui Donelaičiui, bei jo „Metams". Poema be siužeto, veikėjų, skirta broliui Persui sugrąžinti į tiesos kelią. Joje aprašomi žemės ūkio darbai, mokoma teisingumo, darbštumo, dievotumo, aukštinamas valstiečio darbas ir buitis. Yra patarlių ir priežodžių. „Teogonija" – svarbus veikalas vadinamajai Homero religijai pažinti, joje bandoma sutvarkyti senovės graikų dievų panteoną, pateikiama jų hierarchija, genealogija, vaizduojamas Visatos susidarymas, parodoma, kaip iš chaoso pamažu susidarė darnus pasaulis.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Hesiodas*, Antikos žodynas, p. 189, Vilnius, „Alma Litera" 2008 m. ISBN 9-986-02562-1
2. 1 2  *Dalia Dilytė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
3. ↑  *Hesiod*, Encyclopaedia Britannica. Nuoroda tikrinta 2020-11-22.
4. ↑  Karolina Sadauskaitė, *Čekijos lituanistams dėstantis V. Šeferis: Donelaičio „Metai" yra kaip senas šeimyninis nuotraukų albumas*, Bernardinai, 2019-07-12. Nuoroda tikrinta 2020-11-22.
5. ↑  Germanas Hafneris, „Žymūs antikos žmonės", Heziodas, p. 136. Vilnius, Vyturys, 1987 m.

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Hesiodas***
**Borisas Adomavičius** (1870 m. lapkričio 15 d. – 1936 m. kovo 22 d. Sarajeve) – lietuvių kilmės Rusijos imperijos karinis veikėjas, generolas leitenantas.

Biografija
----------

Kilęs iš Poltavos gubernijos bajorų.1890 m. baigęs karo mokyklą tarnavo Keksholmo gvardijos pulke Varšuvoje. Dalyvavo Japonijos-Rusijos kare. 1904–1905 m. Kijevo karo mokyklos bataliono vadas, vėliau Vilniaus karo mokyklos viršininkas. Per Pirmąjį pasaulinį karą Keksholmo pulko, vėliau 3-osios gvardijos pėstininkų brigados vadas, ypatingųjų reikalų generolas prie Rusijos karo ministro, inspektavo karo mokyklas.

Per 1918–1920 m. Rusijos pilietinį karą tarnavo baltagvardiečių Savanorių armijoje. Po karo emigravo į Serbų, kroatų ir slovėnų karalystę, Rusų kadetų korpuso direktorius. Parašė darbų apie karo muziejus ir karinių dalinių istoriją .

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gintautas Surgailis. *Borisas Adomavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 96 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – La Pasas (reikšmės).*

| La Pasasisp. *La Paz* |
| --- |
| *La Pasas* |
|  |
| 

La PasasLa Pasas

16°30′0″ p. pl. 68°09′0″ v. ilg.﻿ / ﻿16.50000°š. pl. 68.15000°r. ilg.﻿ / 16.50000; 68.15000﻿ (La Pasas)Koordinatės: 16°30′0″ p. pl. 68°09′0″ v. ilg.﻿ / ﻿16.50000°š. pl. 68.15000°r. ilg.﻿ / 16.50000; 68.15000﻿ (La Pasas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Bolivijos vėliava Bolivija |
| **Departamentas** | La Paso departamentas |
| **Provincija** | Pedro Domingo Murillo provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 877 363  |
| **Altitudė** | 3 640 m |
|  |
|  **Vikiteka** | La Pasas |

**La Pasas, Chuqi Yapu** (isp. *La Paz* arba *La Paz de Ayacucho*, aymar. *Chuqi Yapu,* keč. *Chuqiyapu*) – miestas šiaurės vakarų Bolivijoje, vienas didžiausių šalies miestų. Gyventojų apie 1 milijoną. Yra tarptautinis oro uostas. Tai pagrindinis šalies ekonomikos centras (sutelkta apie 75 proc. apdirbimo pramonės): išvystyta tekstilės, maisto, odos, avalynės, cemento pramonė.

Mieste klesti amatai, gaminami sidabro, aukso, keramikos dirbiniai. Yra universitetas, nacionalinis *Tlahuanaco* muziejus, teatrai. Išlikę XVIII a. rūmai ir bažnyčios. Yra aukščiausias pasaulyje Estadio Hernando Siles futbolo stadionas.

Istorija
--------

Miestą įkūrė ispanai 1548 metais. Nuo šalies nepriklausomybės iki 2010 m. tai buvo faktinė šalies sostinė. Vėliau ji galutinai perkelta į Sukrę.

Galerija
--------

* Vyriausybės rūmaiVyriausybės rūmai
* Miesto katedraMiesto katedra
| **Augustas Rogalis** |
| --- |
| Gimė | 1880 m. kovo 10 d.Pavembriai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1941 m. spalio 29 d. (53 metai)Klaipėda, Trečiasis Reichas |
|  |
| Veikla | politikas, Antrojo Seimo narys |

**Augustas Rogalis** (vok. *August Rogall*) (1880 m. kovo 10 d. Pavembriuose, Rusijos imperijoje – 1941 m. spalio 29 d. Klaipėdoje Trečiasis Reichas) – politikas, Lietuvos seimo narys 1923–1926 m. aktyvus Lietuvos vokiečių bendruomenės veikėjas.

Biografija
----------

Gimė 1880 m. kovo 10 d. Pavembriuose, Vilkaviškio apskrityje, pasiturinčioje evangelikų reformatų ūkininkų šeimoje. Baigė Sankt Peterburgo aukštąją verslo mokyklą. Baigęs mokslus dirbo *Vitgenšteinų* šeimos buhalteriu. 1914–1917 m. kariavo Pirmajame pasauliniame kare, Rytų Galicijoje. 1917 m. tapo baltagvardiečiu ir kovojo prieš bolševikus Rusijos pilietiniame kare, bėgdamas nuo bolševikų 1922 m. grįžo į Lietuvą. 1923 m. pradėjo dirbti Kauno vokiečių kooperatyviniame banke.

1923–1926 m. buvo išrinktas į II Seimą, kur priklausė vokiečių ir rusų bendrai frakcijai. Kandidatavo ir į Trečiąjį Seimą, bet nebuvo išrinktas. 1930 m. tapo Lietuvos vokiečių kooperatyvo žurnalo bei *Vokiečių kalendoriaus* redaktoriumi. 1941 m. prasidėjus Antrajam pasauliniam karui užsirašė savanoriu į vermachtą, bet fronte buvo sužeistas ir mirė 1941 m. spalio 29 d. Klaipėdoje.

Nuorodos
--------

* Antrojo Seimo nariai Archyvuota kopija 2013-08-27 iš Wayback Machine projekto.

Literatūra
----------

* Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, Lituanistikos tradicijų ir paveldo įprasminimo komisija, Vilniaus pedagoginis universitetas, Vilnius 2007
Koordinatės: 54°41′41″š. pl. 25°18′42″r. ilg.﻿ / ﻿54.6947°š. pl. 25.3117°r. ilg.﻿ / 54.6947; 25.3117

Saulės kapinės
Šv. Vincento Pauliečio koplyčia
Meištavičių giminės koplyčia
**Saulės kapinės** (arba ***Vilniaus Šv. Petro ir Povilo bažnyčios kapinės***) yra Vilniuje, Antakalnio mikrorajone, palei Saulės ir M. K. Paco gatves. Saulės kapinių pavadinimu žinomos tik nuo 1945 m. taip pavadintos pagal greta esančią gatvę.

Istorija
--------

Dokumentų, kuriuose būtų užregistruota bažnyčios kapinių įsteigimo data, nėra. 1828 m. jos jau minimos kaip parapinės. Tuo metu jų plotas buvo apie 2 ha. Šios kapinės nebuvo vienintelės Šv. Petro ir Povilo bažnyčios kapinės – jų minima 16. Parapinėse kapinėse buvo laidojami Antakalnio, Šnipiškių ir Lukiškių priemiesčių gyventojai.

Kapinės pradžioje nebuvo aptvertos, tik 1872 m. paraginus miesto valdybai jos buvo apjuostos pylimu. Mūrine tvora aptvertos 1932 m. Geležiniai varteliai įrengti už K. Rekečio pinigus.

XIX a. pabaigoje buvo palaidota nemažai turtingų žmonių, atsirado prabangių antkapinių paminklų, laidojimo rūsių. Prie centrinės koplyčios laidojo Oginskių, Žabų, Zdavatskių ir kitų įtakingų šeimų narius. Kapinėse trūko ploto, tad laidojama buvo tankiai.

1945 m. prie kapinių prijungti 2 ha žemės.

Apie 1863–1884 m. buvo pastatyta Oginskių šeimos koplytėlė. XX a. (restauruota 2015 m.). Taip pat stovi Prisikėlimo koplyčia – Sidorovičių ir Zavišų giminių palaidojimo vieta. Vėliau pastatyta ir pseudogotikinė Meištovičių koplyčia.

Koplyčia
--------

*Pagrindinis straipsnis – Saulės kapinių Šv. Vincento Pauliečio koplyčia*.
Kapinių centre yra Šv. Vincento Pauliečio koplyčia, pašventinta 1811 m. rugpjūčio 3 d. Ją pastatė Laterano kanauninkų vienuolis, Vilniaus katedros prelatas J. F. Slivinkis už Teresės Andžeikovič ir jos vyro paaukotus pinigus. Vėliau šalia jos palaidoti kapitulos nariai, kunigai. Šiuo metu koplyčia yra avarinės būklės - įgriuvęs stogas, sienos sutvirtintos metaliniu karkasu.

Kapai
-----

Kapinėse palaidoti:

* Juozapas Zavadskis (1778–1838) – spaustuvininkas;
* Jonas Ptašickis (1854–1912) – matematikos profesorius;
* Petras Kraujalis (1882–1933) – kunigas, publicistas, Vilniaus krašto visuomenininkas;
* Kazimieras Karafa-Korbutas (1878–1935) – Vilniaus Universiteto profesorius;
* Danielius Alseika (1881–1936) – Vilniaus krašto lietuvių visuomenės veikėjas, gydytojas;
* Feliksas Mieliauskas (1929–1959) – sportinio alpinizmo pradininkas Lietuvoje;
* Stasys Kazlauskas (1901–1964) – esperantininkas, žurnalistas, agronomas;
* Jonas Kazlauskas (1930–1970) – kalbininkas, profesorius;
* Teodoras Kazimieras Valaitis (1934–1974) – skulptorius ir tapytojas;
* Jonas Karosas (1912–1975) – žurnalistas;
* Laima Tupikienė (1935–1989) – pedagogė;
* Algimantas Valentinas Indriūnas (1925–2022) – inžinierius, žurnalistas, politinis bei visuomenės veikėjas.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Saulės kapinės** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Girininkienė V. Vilniaus kapinės, Vilnius: Atkula, 2004. ISBN 9955-505-05-2.
| **Boxer** |
| --- |
|  |
| **Tipas** | Šarvuotis |
| **Kūrėjas** | ARTEC GmbH |
| **Šalis** | Vokietijos vėliava Vokietija, Nyderlandų vėliava Nyderlandai |
| **Sukurta** |  |
| **Gaminta** |  |
| **Gamintojas** | ARTEC GmbH |
| **Pagaminta vienetų** |  |
| **Naudota** | nuo 2008 m. |
| **Charakteristikos** |
| **Ekipažas** | 3-8 |
| **Masė (t)** | 25,20 |
| **Kovinė masė (t)** | 33 |
| **Ilgis (m)** | 7,88 |
| **Plotis (m)** | 2,99 |
| **Aukštis (m)** | 2,37 |
|  |
| **Šarvo storis (mm)** |  |
| **Pagrindinis ginklas** | 40 mm automatinis granatsvaidis arba 12,7 mm Browning M2 kulkosvaidis |
| **Kalibras** |  |
| **Papildomi ginklai** |  |
|  |
| **Važiuoklė (formulė)** | 8x8 |
| **Kelio prošvaisa** |  |
| **Variklis** | MTU 8V 199 TE20 |
| **Variklio galia (AJ, (kW))** | 530 AG (711 hp) |
| **Kuras** | dyzelinas |
| **Nuotolis plentu (km)** | 1100 |
|  |
| **Važiavimo greitis (km/h)** | 103 km/h |
| **Plaukimo greitis (km/h)** |  |
| **Įveik.sienelės aukštis (m)** |  |
| **Įveik.griovio plotis (m)** |  |
| **Įveik.įkalnė** |  |

**Boxer** – bendros Vokietijos ir Nyderlandų kompanijos „ARTEC GmbH" gaminama šarvuota kovinė mašina.

Pradžioje prie „Boxer" projekto dirbo Vokietijos, JK ir Prancūzijos įmonės, tačiau vėliau pastarosios dvi iš jo pasitraukė. 2002 m. pirmieji „Boxer" prototipai buvo pristatyti Vokietijos karinėms pajėgoms. 2003 m. spalį pirmuosius prototipus gavo ir Nyderlandų kariai.

Pirmosios standartinės mašinos buvo pradėtos naudoti nuo 2008 m. Vokietijos kariai pirmuosius „Boxer" šarvuočius gavo 2009 m.

Lietuvoje
---------

Lietuvos kariuomenės Boxer (Vilkas) 2018 m. lapkričio mėn.
2015 m. liepos 9 d. buvo pranešta, kad Lietuvos kariuomenės Sausumos pajėgos planuoja įsigyti vokiško varianto „Boxer" šarvuočius. Tų pačių metų gruodžio 11 d. buvo patvirtintas 88 „Boxer" kovinių mašinų įsigijimas.

2019 m. liepos 9 d. Rukloje Lietuvos kariuomenei oficialiai perduoti pirmieji „Boxer", kurie Lietuvoje vadinasi „Vilkais".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuva ketina pirkti vokiškus „Boxer" šarvuočius
2. ↑  Lithuania to proceed with Germany’s Boxer in armoured vehicle purchase
3. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tarichaisp. *Tarija* |
| --- |
| *Šokiai miesto gatvėje* |
|  |
| 

TarichaTaricha

21°32′0″ p. pl. 64°44′0″ v. ilg.﻿ / ﻿21.53333°š. pl. 64.73333°r. ilg.﻿ / 21.53333; 64.73333﻿ (Taricha)Koordinatės: 21°32′0″ p. pl. 64°44′0″ v. ilg.﻿ / ﻿21.53333°š. pl. 64.73333°r. ilg.﻿ / 21.53333; 64.73333﻿ (Taricha) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Bolivijos vėliava Bolivija |
| **Departamentas** | Tarichos departamentas |
| **Provincija** | Serkado provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 170 900  |
| **Altitudė** | 1 854 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Taricha |

**Taricha** (isp. *Tarija*, aim. *Tarixa*) – miestas pietų Bolivijoje, 1854 m aukštyje, Nuevo Gvadalkviro upelio slėnyje. Tarichos departamento centras. 170,9 tūkst. gyventojų (2006 m.). Maisto (vyno, pieno, vaisių), keramikos, tekstilės pramonė. Yra katedra, kolonijinio laikotarpio pastatų.

Istorija
--------

Dabartinio miesto apylinkės nuo seno buvo apgyvendintos vietinių indėnų (čurumatų, tomatų). Konkistadorai miestą įkūrė 1574 m. ir pavadino *Villa de San Bernardo de la Frontera de Tarixa*. Kolonijiniu laikotarpiu buvo žemdirbystės ir vynininkystės centras. 1817 m. prie Tarichos įvyko Tablada de Tolomosos mūšis tarp nepriklausomybės kovotojų ir rojalistų. 1826 m. Taricha inkorporuota į Boliviją (iki tol priklausė Argentinai).

* CD Real Tomayapo – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje lygoje.

  

Paminklas Fransiskui de Uriondui Tarichoje
| Kuršėnų herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 1994-10-24* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Kuršėnų herbas** – Kuršėnų miesto ir seniūnijos heraldinis atributas.

Aprašas
-------

Herbo skydo laukas perskeltas, heraldiškai dešinysis laukas mėlynas su penkiomis šešiakampėmis žvaigždėmis, kraštiniame stulpelyje dvi, viduriniame – trys, kairysis laukas sidabrinis su raudonu ąsočiu rankena nukreipta atgal, pripiltu mėlyno vandens.

### Simbolika

* Mėlynas laukas su auksinėmis žvaigždėmis – simbolizuoja kalendorininką Lauryną Ivinskį.
* Ąsotis – krašto amatininkų ir tautodailininkų tradicijas.

Istorija
--------

Kuršėnų miesto herbo etaloną parengė dailininkas profesorius Juozas Galkus. Svarstant naujo herbo idėjas, buvo ieškoma simbolių, kurie geriausiai atskleistų ir įprasmintų Kuršėnų miesto specifikaciją, tradicijas, istorinius įvykius bei žmones, labiausiai nusipelniusius tam kraštui. Kuršėnai senojo istorinio herbo niekada ir neturėjo, todėl nebuvo kuo remtis, kuriant miesto simbolį. Prisiminus miesto istoriją, kultūros tradicijas, nutarta akcentuoti du simbolius: žvaigždes dangaus fone, kurios primintų Lauryną Ivinskį, ir ąsotį, kuris įprasmintų amatininkų, tautodailininkų darbus.

Herbas patvirtintas 1994 m. spalio 24 d. LR Prezidento dekretu Nr. 408.
| Upytės herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2004-06-01* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Upytės herbas** – vienas iš Upytės miestelio ir seniūnijos (Panevėžio rajono savivaldybė) heraldikos atributų.

Aprašas
-------

Herbo sidabriniame lauke, kurio raudona papėdė atskirta dantyta mūro linija, juodas kovarnis, snape laikantis raudoną raktą.

Simbolika
---------

Herbe įprasmintos dvi idėjos. Nuo pagrindinio lauko dantyta mūro linija atskirta raudona skydo papėdė simbolizuoja kadaise čia buvusį svarbų gynybos centrą arba pilį, kuri atlaikė ne vieną Livonijos ordino puolimą, o jos gynėjai savo krauju apgynė kraštą nuo pavergimo. Antruoju simboliu pavaizduotas juodas kovarnis (jie čia veisiasi) – ilgaamžiškumo simbolis, rodantis Upytės senumą ir jos vardo gajumą. Kovarnio snape laikomas raudonas raktas simbolizuoja apsaugą, gynybą ir valdžią, kadaise čia buvusį svarbų Vidurio Lietuvos administracinį centrą.

Istorija
--------

2004 m. birželio 1 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 83. Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Patvirtintas Upytės herbas. Lsa.lt (tikrinta 2023-11-10).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Senosios Įpilties III kapinynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Senosios Įpilties III kapinynasSenosios Įpilties III kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°07′09″š. pl. 21°14′44″r. ilg.﻿ / ﻿56.119225°š. pl. 21.245508°r. ilg.﻿ / 56.119225; 21.245508Koordinatės: 56°07′09″š. pl. 21°14′44″r. ilg.﻿ / ﻿56.119225°š. pl. 21.245508°r. ilg.﻿ / 56.119225; 21.245508 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Darbėnų seniūnija |
| Plotas | 0,08 ha |
| Naudotas | VIII–XIII a. |
| Žvalgytas | 2003 m. |

**Senosios Įpilties III kapinynas** (saugotinas kultūros paveldo objektas) – kapinynas šiaurės vakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Senojoje Įpiltyje, 0,2 km į vakarus nuo kelio  **2310**  Darbėnai–Laukžemė–Senoji Įpiltis , Šventosios kairiajame krante.

Kapinynas
---------

Įrengtas kalvelėje, esančioje bevardžio upelio (Šventosios upės kairiojo intako) kairiajame krante. Kalvelė netaisyklingo ovalo plano, pailga šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi, 50 m ilgio, 15 m pločio, dirvonuoja. Joje auga pora lapuočių medžių, paviršiuje gausu užslinkusių duobių (buvę bulviarūsiai). Pakraščiuose suversti iš laukų surinkti akmenys. Anotacinio kultūros paveldo objekto ženklo nėra.

Teritorijos plotas – 0,08 ha.

0,4 km į šiaurę yra Senosios Įpilties piliakalnis-*Pilies kalnas*, 0,58 km į šiaurės vakarus – kapinynas-*Karių kapeliai*, 0,6 km į šiaurės rytus II kapinynas, 0,74 km ta pačia kryptimi – Senosios Įpilties III piliakalnis-*Marijos kalnelis*.

Istorija
--------

Kasant duobes bulvių rūsiams bei dirbant kitus žemės judinimo darbus kalvelėje buvo randama įvairių archeologinių radinių. Į muziejus pateko VIII–XIII a. geležinis įmovinis ietigalis.

2005 m. žvalgė ir kartografavo Kultūros paveldo centras (Linas Tamulynas, Renaldas Augustinavičius).
| **Andrejus Ždanovasrus. *Жданов Андрей Александрович*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1896 m. vasario 26 d.Mariupolyje, Ukrainoje |
| Mirė | 1948 m. rugpjūčio 31 d. (52 metai)Maskva, Rusija |
| Palaidotas (-a) | Nekropolis prie Kremliaus sienose |
|  |
| Veikla | tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, vienas žymiausių TSRS stalininino laikotarpio ideologų |
| Partija | TSKP CK Politinio biuro narys |
|  |
|  **Vikiteka** | Andrejus Ždanovas |

**Andrejus Ždanovas** (rus. *Жданов Андрей Александрович*, 1896 m. vasario 26 d. Mariupolyje, Ukrainoje – 1948 m. rugpjūčio 31 d.) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, vienas žymiausių TSRS stalininino laikotarpio ideologų, buvęs VKP(b) CK Politinio biuro narys.

Biografija
----------

A. Ždanovas gimė pasiturinčioje šeimoje (tėvas buvo mokyklų inspektorius), baigė realinę mokyklą. Bolševikų judėjime dalyvavo nuo 1915 m. 1917 m. rugpjūčio mėn. tapo RSDDP(b) Šadrinsko miesto komiteto pirmininku. 1918–1920 m. buvo Raudonosios armijos politinis darbuotojas.

1920-1922 m. buvo RSDDP(b) Tverės gubernijos komiteto atsakingojo sekretoriaus pavaduotojas, Tverės gubernijos vykdomojo komiteto pirmininkas. 1922 m. tapo partijos Nižnij Novgorodo srities komiteto skyriaus vedėju, 1924 m. išrinktas komiteto pirmuoju sekretoriumi.

1934 m. tapo VKP(b) CK sekretoriumi, vadovavo Propagandos ir agitacijos valdybai. Po S.Kirovo nužudymo tuo pat metu 1934–1944 m. buvo partijos Leningrado miesto ir srities komitetų pirmasis sekretorius. Vokietijos-TSRS karo metu buvo Šiaurės vakarų krypties ir Leningrado fronto karinių tarybų narys. Turėjo generolo pulkininko karinį laipsnį. 1946–1947 m. buvo TSRS Aukščiausiosios Tarybos Sąjungos tarybos pirmininkas. Buvo TSRS Aukščiausiosios Tarybos 1 ir 2 šaukimų deputatas. VKP(b) CK narys nuo 1930 m. (kandidatas į CK narius 1925-1930 m.). 1935-1939 m. buvo kandidatas į VKP(b) CK Politinio biuro narys, 1939–1948 m. – TSKP CK Politinio biuro narys.

1940 m. sovietams okupavus Estiją, joje koordinavo sovietizacijos procesus. 1944–1947 m. vadovavo Sąjungininkų kontrolės komisijai Suomijoje.

Mirė nuo širdies smūgio. Palaidotas prie Kremliaus sienos Maskvoje.

Veiklos vertinimas
------------------

A. Ždanovas laikomas vienu aršiausių partinės kontrolės visuose gyvenimo srityse stiprintoju. Puolimas inteligentijos atžvilgiu vėliau buvo vadinamas „ždanovščina". Mene visuotinai diegė „socialistinio realizmo" principus, skelbė A. Achmatovos, M. Zoščenkos, S. Eizenšteino, D. Šostakovičiaus, S. Prokofjevo kūrybą smerkiančius straipsnius.

Šaltiniai
---------

1. ↑   (Mогилы знаменитостей)
2. ↑   (www.hrono.ru)
| **Danielius Vaitelis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1913 m.Geležiai, Vadoklių valsčius |
| Mirė | 1948 m. gegužės 13 d. (~35 metai)Juodvisinė, Taujėnų valsčius |
|  |
| Veikla | rezistentas, kovotojas už Lietuvos nepriklausomybę |

**Danielius Vaitelis-Briedis** (1913 m. Geležiuose, Vadoklių valsčius – 1948 m. gegužės 13 d. Juodvisinėje, Taujėnų valsčius) – Lietuvos rezistentas, kovotojas už Nepriklausomybę, Lietuvos partizanų Vyčio apygardos vadas.

Biografija
----------

1932 m. baigęs Šėtos progimnaziją, įstojo į Kėdainių kultūros ir technikos mokyklą, bet jos nebaigęs pradėjo mokytis Kauno karo mokykloje, kurią baigė 1938 m. gavo artilerijos leitenanto laipsnį. 1940 m. paleistas į atsargą.

Sovietams okupavus Lietuvą buvo ieškomas, slapstėsi. 1944 m. įstojo į Vietinę rinktinę. 1945 m. pradžioje tapo Vyčio apygardos vadu. 1948 m. gegužės 13 d. Taujėnų valsčiuje, prie Juodvisinės kaimo D. Vaitelį, jo pavaduotoją Joną Kilijoną-Miką ir štabo apsaugos būrio vadą Antaną Šyvį-Šalapką užpuolė MVD kareiviai ir stribai. D. Vaitelis sužeistas į koją, nusišovė, o jo bendražygiai žuvo.

1997 m. Danieliui Vaiteliui-Briedžiui suteiktas Kario savanorio statusas. 1998 m. Lietuvos Prezidento dekretu apdovanotas Vyčio kryžiaus 3-iojo laipsnio ordinu.

Nuorodos
--------

* Biografija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Maksimas Saburovasrus. *Макси́м Заха́рович Сабу́ров*** |
| --- |
| Gimė | 1900 m. vasario 19 d.Donecko srityje, Ukraina |
| Mirė | 1977 m. kovo 24 d. (77 metai)Maskva, Rusija |
|  |
| Veikla | tarybinis partinis ir valstybės veikėjas. Tris kartus užėmė TSRS Valstybinio plano komiteto pirmininko pareigas |
| Partija | 1952 m. TSKP CK |
|  |
| Alma mater | 
* 1926 m. J. Sverdlovo vardo komunistinis universitetas;
* 1933 m. Maskvos N. Baumano vardo mechanikos - mašinų gamybos institutas.

 |

**Maksimas Saburovas** (rus. *Макси́м Заха́рович Сабу́ров*, 1900 m. vasario 19 d. Donecko srityje, Ukraina – 1977 m. kovo 24 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys. Tris kartus užėmė TSRS Valstybinio plano komiteto pirmininko pareigas.

Išsilavinimas
-------------

1923–1926 m. J. Sverdlovo vardo komunistinis universitetas;

1928–1933 m. Maskvos N. Baumano vardo mechanikos – mašinų gamybos institutas.

Karjera
-------

1920–1921 – tarnavo Ypatingos paskirties daliniuose;

1921–1923 – komjaunimo, profsąjungų funkcionierius Ukrainos TSR;

1926–1928 – VKP(b) CK propagandistas Donbase;

1933 – gamyklos technloginio biuro vedėjas Maskvoje;

1933–1937 – Novokramatorsko mašinų gamyklos instrumentinio skyriaus vedėjas, vyr. technologas;

1937–1938 – TSRS Mašinų gamybos liaudies komisariato vyr. valdybos inžinierius;

1938–1940 – TSRS Liaudies komisarų tarybos (LKT) Plano komisijos mašinų gamybos sektoriaus viršininkas;

1938–1940 – TSRS LKT Valstybinės plano komisijos pirmininko pavaduotojas, 1940–1941 m. – pirmasis pavaduotojas, 1941–1942 – komisijos pirmininkas; 1941–1944 m. – TSRS LKT pirmininko pavaduotojas;

1944–1945 m. buvo Valstybinės gynybos tarybos specialusis įgaliotinis Vengrijoje, Silezijoje, Berlyne, Mandžūrijoje ir Korėjoje. 1945 – tarybinės karinės administracijos Vokietijoje vadovo pavaduotojas;

1945–1949 – TSRS LKT Valstybinės plano komisijos (vėliau – plano komiteto) pirmininko I pavaduotojas, 1949–1953 m. – pirmininkas; 1947–1953 m. – TSRS Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas bei MT mašinų gamybos biuro pirmininkas;

1953 m. gegužės – rugpjūčio mėn. – TSRS mašinų gamybos ministras;

1953–1955 – TSRS MT Valstybinio plano komiteto pirmininkas, TSRS Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas;

1955–1957 m. liepos mėn. – TSRS Ministrų tarybos pirmininko I pavaduotojas;

1957 m. vasarą palaikė Molotovo-Kaganovičiaus-Malenkovo "antipartinę grupuotę", siekusią nuversti N. Chruščiovą ir neteko aukštų postų:

1957–1958 – TSRS Užsienio ekonominių ryšių komiteto pirmininko pavaduotojas;

1958–1966 – Syzranės specializuotos sunkiųjų mašinų gamyklos, plastmasių perdirbimo gamyklos direktorius.

Partinė ir visuomeninė karjera
------------------------------

1952–1961 – TSKP CK narys
1952–1957 – TSKP CK Politinio biuro narys

TSRS Aukščiausiosios Tarybos 2–4 šaukimų deputatas.
| **Matas Menčinskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1896 m. rugsėjo 15 d.Ostampas, Simno valsčius |
| Mirė | 1942 m. kovo 18 d. (45 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Eigulių kapinės |
|  |
| Veikla | skulptorius, tapytojas |

**Matas Menčinskas** (1896 m. rugsėjo 15 d. Ostampas, Simno valsčius – 1942 m. kovo 18 d. Kaunas) – Lietuvos skulptorius, tapytojas.

M.Menčinskas prie savo darbų apie 1921-1923 m.

Biografija
----------

1913–1917 m. (?) skulptūros mokėsi privačiai Varšuvoje. Nuo 1921 m. dirbo mokytoju Kaune. 1924–1926 m. mokėsi Skulptūros ir piešimo studijoje Barselonoje, 1926–1928 m. – Madrido dailės mokykloje, 1928–1931 m. studijavo Nacionalinėje dailės akademijoje Buenos Airėse. 1933–1934 m. dėstė piešimą lietuvių mokykloje Montevidėjuje. 1934 m. grįžo į Lietuvą. 1934–1940 m. dėstė Kauno amatų mokykloje, nuo 1940 m. – Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės mokykloje (nuo 1941 m. Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institutas). Palaidotas Eigulių kapinėse.

Kūryba
------

Iš gipso, akmens, ąžuolo sukūrė apie 200 skulptūrų: apvaliųjų ir bareljefų („Motina" 1934 m. „Filosofas" 1935 m. 1939 m. „Sapnas", „Mąstytojas", abu 1936 m. „Vergas" 1937 m. „Skausmas" 1938 m.), portretų (Janis Rainis, 1931 m. Jonas Basanavičius, 1933 m.), nutapė paveikslų („Vyro galva" 1935 m.). Kūrybai būdinga raiški plastika, ekspresyvi forma, gilinimasis į žmogaus psichologiją. Skulptūrose ryškus dramatizmas, mistikos, sentimentalizmo bruožai. Nuo 1926 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje. Jo kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Mikalojaus Konstantino Čiurlionio dailės muziejus.

Literatūra
----------

* Matas Menčinskas. Jubiliejinė Mato Menčinsko (1896–1942) kūrybos paroda, skirta dailininko gimimo 100-osioms metinėms, parengė R. Melinskaitė, Vilnius, 1996 m. 16 p. iliustruota. Parodos katalogas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Matas Menčinskas
2. ↑  Elena Sakalauskaitė. *Matas Menčinskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 662 psl.
Koordinatės: 55°41′01″š. pl. 24°52′21″r. ilg.﻿ / ﻿55.683638°š. pl. 24.872457°r. ilg.﻿ / 55.683638; 24.872457

|  Papilių kapinių koplyčia-mauzoliejus |
| --- |
| **Savivaldybė** | Anykščių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Papiliai (Anykščiai) |
| **Statybinė medžiaga** | Tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1845 m. |

Tinkuoto mūro mauzoliejus stūkso priešais medinę koplyčią
**Papilių kapinių mauzoliejus** arba **Durasų koplyčia-mauzoliejus** – laidojimo koplyčia, stovinti Papilių kaimo kapinėse, Viešintų seniūnijoje, Anykščių rajone, šalia kelio  **1211**  Viešintos–Papiliai–Pelyšėlės I . Papilių kapinės ir jose stovinti Durasevičių (ar Durasų) giminės koplyčia – vietos Antalinos dvaro savininkų amžinojo poilsio vieta.

Kartu su priešais stovinčia Šv. Vincento Ferero koplyčia priklauso valstybės saugomam kapinių statinių kompleksui. Abu statiniai stovi šalia kapinių įėjimo vartų. 2017 m. koplyčia-mauzoliejus įrašyta į Kultūros vertybių registrą, yra regioninės reikšmės architektūros ir memorialinis paminklas.

Ukmergės apskrities dvarininkų Jono ir Otolinos Durasų koplyčia-mauzoliejus Papilių kapinėse datuojamas 1845 m. pastatytas vietos meistrų. 
Koplyčios statinys stačiakampio plano, tinkuotomis plytų mūro sienomis, dvišlaičiu apskardintu stogu, kurio vieną iš kraigų vainikuoja nedidelis metalinis kryžius. Fasaduose įrengtos segmentinės durų ir langų angos. Yra stačiakampė niša mauzoliejaus viduje. Vidaus erdvė tuščia, šviesi (du šoniniai langai). Įrengtos medinės lubos. Lauko sienų fasadus skaido plačios stačiakampės įdubos, profiliuoti karnizai, abu galinius atikus skaido kresnos mentės. Statinio pietvakarių fasade, nuo kapinių tvoros pusės, įmūryta plati memorialinė lenta su epitafija (lenkų kalba). Marmuro lenta su įrašais ant Durasevičių giminės koplyčios primena, kad joje buvo palaidoti gretimo Antalinos dvaro savininkai Durasevičiai.

Durasevičių palikimas
---------------------

Antalinos dvarą Papiliuose įkūrė bajorų Durasevičių (Durasovų, Durasų) giminė. Ji Ukmergės apskrityje žinoma nuo XVIII a. pabaigos. 1805 m. dokumentais pasitvirtino savo bajorystę, turėjo herbą „Odrovonž". XIX a. Durasevičiai valdė keletą aplinkinių dvarų: Viešintų (vėliau jis atiteko Komarams) ir Pelyšos dvarus su nedideliais palivarkais.

1823 m. dokumentai byloja, kad Pelyšos dvaro savininkai buvo Ukmergės pavieto ribų teisėjas Jonas Durasevičius ir jo žmona Otolija, kilusi iš Bielevičių giminės. Jie turėjo dukterį Mariją ir sūnus Boleslovą, Pšeslovą ir du Vladislovus. Vienas iš jų, Vladislovas Robertas Jonas, buvo dabartinių Antalinos dvaro rūmų statytojas. 

Papilių kapinėse buvo palaidota Durasevičių ir atskirose kapavietėse.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  Laima Vileikienė. Durasevičių palikimo pėdsakais *anykstenai.lt*
2. ↑  „Vartai". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
3. 1 2  „Mauzoliejus". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
4. ↑  Anykščių rajonas. Papiliai *sakralas.lt* Archyvuota kopija 2023-10-26 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Papiliai *anykstenai.lt*
* Papiliai – kapinynas piliakalnio ūksmėje *anyksta.lt* Archyvuota kopija 2023-03-22 iš Wayback Machine projekto.
**Pančen Lama** – dvasininko titulas, kurį įgyja tibetiečių dvasinio lyderio Dalai Lamos įpėdinis.

Gendunas Choekyi Nyima (Gendunas Čiokji Njima) gimė 1989 metų balandžio 25 d. Jį žmogaus teisių organizacijos laiko jauniausiu pasaulio kaliniu, kuris pradingo 1995 m. gegužės 17 d. praėjus trims dienoms po to, kai buvo paskelbtas antruoju pagal rangą šio Himalajų regiono budistų hierarchu. Manoma, kad jis buvo pagrobtas Kinijos valdžios nurodymu. Žmogaus teisių gynimo ir stebėjimo organizacijos skelbia, kad nuo tada, kai ištremtasis Tibeto dvasinis lyderis Dalai Lama pripažino G. Ch. Nyimą vienuoliktuoju Pančen Lamos persikūnijimu, jis gyvena namų arešto sąlygomis, o jo buvimo vieta yra viena stropiausiai slepiamų Kinijos valstybinių paslapčių. Nepriklausomas Dalai Lamos sprendimas dėl dvasinio lyderio įpėdinio paskyrimo labai papiktino ir įsiutino Kinijos komunistus - jie atsisakė pripažinti G. Ch. Nyimą ir paskelbė, kad tikruoju dešimtojo Pančen Lamos, mirusio 1989 metais, persikūnijimu laiko Gyaltseną Norbu (Gjalceną Norbu).

Nuorodos
--------

* apie Panchen Lama[neveikianti nuoroda]
* China Tibetology No. 03[neveikianti nuoroda], straipsnių serija iš  aiškinanti problemą:
	+ Įvadas Archyvuota kopija 2007-09-30 iš Wayback Machine projekto.
	+ Reinkarnacija Tibeto Budisme Archyvuota kopija 2007-09-27 iš Wayback Machine projekto.
	+ Reinkarnacijos sistema Archyvuota kopija 2007-09-30 iš Wayback Machine projekto.
	+ Vienuoliktas Panchen Lama  Archyvuota kopija 2007-09-27 iš Wayback Machine projekto.
* Dingęs Tibeto dvasinis lyderis, 2005 m. gegužės straipsnis iš BBC News
* 11th Panchen Lama of Tibet Archyvuota kopija 2017-03-09 iš Wayback Machine projekto. Gedhun Choekyi Nyima
* Panchen Lama paieška - aut. Isabel Hilton.
* The Dharma King Archyvuota kopija 2008-07-14 iš Wayback Machine projekto. Dharma King apsakymas apie Panchen Lama.
* Apie Tibetą Archyvuota kopija 2008-04-22 iš Wayback Machine projekto.
| **Won Bin** |
| --- |
|  |
| *Won Bin filmo „Mother" spaudos konferencijoje* |
| Gimė | 1977 m. rugsėjo 29 d. (46 metai)Pietų Korėjos vėliava Pietų Korėja |
| Sutuoktinis (-ė) | Lee Na-young (nuo 2015 m. gegužės 30 d.) |
|  |
| Veikla | Pietų Korėjos modelis, aktorius ir UNICEF geros valios ambasadorius. |
|  |
| Žinomas (-a) už | filmus „Kkokji", „Autumn in My Heart" ir „Taegukgi". |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Du *„KBS vaidybos apdovanojimai"* už vaidmenį TV seriale „Kwangki". |
|  |
|  **Vikiteka** | Won Bin |

**Won Bin** (kor. 원빈, tikrasis vardas **Kim Do-jin** (kor. 김도진), g. 1977 m. rugsėjo 29 d.) – Pietų Korėjos aktorius ir modelis. Nuo 2007 m. UNICEF geros valios ambasadorius. Žurnalų „CanCam" ir „an.an" 2005 m. – 2007 m. išrinktas populiariausia Azijos žvaigžde.

Biografija
----------

Won Bin gimė ir augo Kangvono provincijos kaimelyje kalnuose kalnakasio ir ūkininkės šeimoje.

1995 m. sėkmingai sudalyvavo vienos televizijos talentų atrankoje, pasirašė kontraktą su talentų agentūra ir ėmė lankyti vaidybos pamokas. 1997 m. debiutavo televizijoje, antraplaniu vaidmeniu seriale „Propose". Po antrojo vaidmens 1998 m. seriale „Ready Go!", jis kuriam laikui nustojo vaidinti televizijoje ir įstojo į menų instituto vaidybos klasę. Po metų grįžo į eterį kaip pagrindinis serialo „Kwangki" aktorius, tai buvo labiausiai jį išgarsinęs vaidmuo. 2000 m. Won vaidino trijuose televizijos serialuose, kurie jį išgarsino ir Japonijoje. 2002 m. jis buvo pakviestas į bendrą Pietų Korėjos ir Japonijos serialą „Friends".

2001 m. Won Bin nusifilmavo savo pirmame pilnametražiame filme „Guns & Talks", kuris užėmė 7 vietą Pietų Korėjos 2002 m. filmų klasifikavimo reitinguose.[patikslinti!]

2005 m. – 2006 m. tarnavo Pietų Korėjos kariuomenėje, bet buvo paleistas anksčiau laiko dėl sveikatos problemų. 2009 m. vėl pradėjo vaidinti filmuose.

2007 m. tapo Pietų Korėjos UNICEF gerosios valios ambasadoriumi. Won dalyvavo įvairiose labdaros akcijose. 2009 m. su Jungtinių Tautų Vaikų fondu labdaros tikslais lankėsi Gambijoje.

Filmografija
------------

### Filmai

* 2001: *Guns & Talks*
* 2004: *Taegukgi*
* 2004: *My Brother*
* 2009: *Mother*
* 2010: *This Man*

### Televizija

* 1997: *Propose*
* 1998: *Ready Go!*
* 1999: *Kwangki*
* 2000: *Small Station*
* 2000: *Kkokji*
* 2000: *Autumn in My Heart*
* 2002: *Friends*

Apdovanojimai
-------------

* 1999: KBS vaidybos apdovanojimas – geriausias debiutas už *Kwangki*
* 2000: KBS vaidybos apdovanojimas – geriausia vaidyba už *Kkokji* ir *Autumn in My Heart*
* 2000: PaekSang menų apdovanojimai – geriausias debiutas *Kkokji* ir *Autumn in My Heart*
* 2002: Japonijos BVLGARI „Brilliant Dreams" apdovanojimas
* 2004: Chunsa filmų meno apdovanojimai – geriausias debiutas už *Taegukgi*
* 2004: Auksinio kino festivalis – geriausias debiutas už *Taegukgi*

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2012-07-23 iš Wayback Machine projekto.
* imdb.com: Won Bin

### Išnašos

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
Koordinatės: 56°18′32″ š. pl. 22°15′50″ r. ilg.﻿ / ﻿56.30889°š. pl. 22.26389°r. ilg.﻿ / 56.30889; 22.26389

| Jautakių tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Mažeikių rajonas) |
| Plotas | 0,226 km² |
| Kranto linijos ilgis | 11,12 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Įteka | Venta, Vebris, Viešetė, 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Venta |

**Jautakių tvenkinys** - tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, pietvakariniame Mažeikių pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Ventos upę (Baltijos jūros intakas) 188,4 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus - 5,2 km, plotis - iki 0,08 km. Yra 3 salos (0,09 ha, 0,04 ha ir 0,02 ha). Altitudė 46,5 m. Krantai aukštoki, daugiausia apaugę medžiais ir krūmais. Tvenkinys siauras, beveik neišsiliejantis iš upės vagos. Pakrantės beveik ištisai apaugę mišku, vietomis plyti pievos, dirbami laukai. Vakarinėje pakrantėje įsikūręs Jautakių kaimas, rytinėje - Troškučių sodų bendrijos gyvenvietė, Kalnėnų kaimas.

Tvenkinys įrengtas 1886 m. kai buvo pastatytas vandens malūnas. 2005 m. pastatyta 250 kW galios mažoji hidroelektrinė, įrengtas žuvitakis.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
| KK142 |
| --- |
| **Kaišiadorys-Žiežmariai** |
|  |
|  |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 6,78 km |
| Pradžia | Kaišiadorys |
| Pabaiga | Žiežmariai |
| Apskritys | Kauno |
|  |
| Kelias prie Kaišiadorių |

**KK142** – krašto kelias, jungiantis Kaišiadoris ir Žiežmarius. Kelio ilgis – 6,78 kilometro. Šiame krašto kelyje yra viena „juodoji dėmė".

Maršrutas
---------

Kelias prasideda Kaišiadoryse, Žiežmarių gatvėje, šiauriau Kaišiadorių tvenkinio. Eina Kaišiadorių rajone. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Vladikiškės ir Aviliai. Baigiasi Žiežmariuose, 2 km piečiau magistralės  **A1**  Vilnius–Kaunas–Klaipėda . Pradžioje kelias sutampa su Kaišiadorių miesto Gedimino gatve, nuo geležinkelio viaduko, toliau kerta atkarpą Ščebnicos priemiestyje, tarp Girelės I ir II tvenkinių, 2 km į šiaurę nuo Žiežmarių viaduku kerta automagistralę Vilnius – Klaipėda.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: KK142** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. 1 2  Adresų katalogas > Lietuvos keliai. Krašto kelias Kaišiadorys – Žiežmariai (142)
2. ↑  maps.lt Kelio 142 trasa žemėlapyje

v • a • r **Lietuvos Respublikos krašto keliai** 

101 - 102 - 103 - 104 - 105 - 106 - 107 - 108 - 109 - 110 - 111 - 112 - 113 - 114 - 115 - 116 - 117 - 118 - 119 - 120 - 121 - 122 - 123 - 124 - 125 - 126 - 127 - 128 - 129 - 130 - 131 - 132 - 133 - 134 - 135 - 136 - 137 - 138 - 139 - 140 -141 - 142 - 143 - 144 - 145 - 146 - 147 - 148 - 149 - 150 - 151 - 152 - 153- 154 - 155 - 156 - 157 - 158 - 159 - 160 - 161 - 162 - 163 - 164 - 165 - 166 - 167 - 168 - 169 - 170 - 171 - 172 - 173 - 174 - 175 - 176 - 177 - 178 - 179 - 180 - 181 - 182 - 183 - 184 - 185 - 186 - 187 - 188 - 189 - 190 - 191 - 192 - 193 - 194 -195 - 196 - 197 - 198 - 199 -
200 - 201 - 202 - 203 - 204 - 205 - 206 - 207 - 208 - 209 - 210 - 211 - 212 - 213 - 214 - 215 - 216 - 217 - 218 - 219 - 220 - 221 - 222 - 223 - 224 - 225 - 226 - 227 - 228 - 229 - 230 - 231 - 232
| Patrizia Viotti |
| --- |
|  |
| Kadras iš filmo „La morte scende leggera" |
|  |
| Tikras vardas |  |
|  |
| Gimė | 1950 m. birželio 25 d.Roma, Italija |
| Mirė | 1994 m. rugpjūčio 24 d. (44 metai) Roma |
|  |
| Šalis |  Italija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
| Aktyvumo metai | 1971–1974 |
| Užsiėmimas | aktorė |
|  |
|  |
|  |
|  |

**Patricija Vioti** (it. *Patrizia Viotti*, 1950 m. – 1994 m.) buvo italų aktorė.

Biografija
----------

Savo karjerą ji pradėjo kaip erotinės fotonovelės "Lunella" modelis, o 1969 m. tapo žinoma visuomenėje dėl romano su dainininku Mal Ryder. Pasinaudodama populiarumu, ji gavo keletą vaidmenų kine, nors judviejų romanas nutrūko tais pačiais metais. Pirmasis Patricijos filmas buvo juosta „Erika", vėliau sekė keli pasirodymai erotinėse komedijose bei giallo filme „Malonumo beieškant".

Jos karjerą šou versle užbaigė priklausomybė nuo narkotikų ir dėl to sekę keli įkalinimai.

Filmografija
------------

* Erika (1971)
* La notte dei dannati (1971)
* Malonumo beieškant] (1972)
* Beffe, licenzie et amori del Decamerone segreto (1972)
* Canterbury proibito (1972)
* La morte scende leggera (1972)
* Charlys Nichten (1974)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Patrizia Viotti** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Curti p.73

Literatūra
----------

* Curti, Roberto. *Italian Gothic Horror Films, 1970-1979*. McFarland, 2017.