recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Blaido upės kanjonas
**Blaido upės kanjonas** (angl. *Blyde River Canyon*) – įspūdingas Blaido upės kanjonas Drakeno kalnuose, Pietų Afrikos Respublikos šiaurės rytuose, Mpumalangoje. Ilgis 26 km, gylis apie 800 m. Pagrindinė sudaranti medžiaga – smiltainis. Neretai vadinamas vienu iš Afrikos stebuklų. Senoviniai Drakeno kalnų granito kupolai kyla virš vinguriuojančios Blaido upės kanjono slėnių. Kalnų viršūnes skiria gilios griovos. Šlaitai tankiai apaugę medžiais ir krūmokšniais. Šalia kanjono dunkso „Trys Rondaveliai" – viršūnės, panašios į afrikiečių trobeles. Kitas neįprastas gamtovaizdis – „Burko Laimės duburiai". Tai išgraužtos uolos Blaido ir Trero upių santakoje. Dėl staigaus krypties pasikeitimo stipri srovė išgraužė uolas. Šių gilių duburių (iki 6 m) dugne nusėda aukso sąnašos.

„Trijų Rondavelių" viršūnės
1922 m. referendumo plakatas, reikalaujantis šalyje įvesti prohibiciją
**Blaivybės judėjimas Švedijoje** – visuomeninis judėjimas Švedijoje, nukreiptas prieš alkoholinių gėrimų vartojimą. Itin galingas judėjimas buvo XIX a. – jis yra priskiriamas prie to meto trijų švedų tautos sąjūdžių (šved. *folkrörelser*): darbininkų judėjimo, laisvanoriško tikėjimo pasirinkimo ir blaivybės judėjimo. Šiandieną abstinenciją propaguojančios organizacijos karalystėje jungia apie 250 000 narių.

Istorija
--------

Apie 1800 m. švedų visuomenę gerokai vargino alkoholizmas. Daugiausiai buvo išgeriama degtinės ir mažai alaus, o vyną vertino tik turtingųjų sluoksnis. Spėjama, kad 1820 m. kiekvienas šalies pilietis per metus išgerdavo apie 40 litrų grynojo alkoholio arba penkis kartus daugiau nei dabartiniais laikais. Besaikis alkoholio vartojimas ne tik sukeldavo socialines ir etines problemas, bet ir nuolat destruktyviai bei slegiančiai veikė visuomenės sveikatą. Nors blaivybės judėjimas užgimė puritoniškoje religinėje bendruomenėje, jis greitai rado pritarimą mokslininkų, gydytojų ir politikų tarpe.

Pirmosios abstinentų draugijos pagal amerikietišką modelį ėmė kurtis apie 1830 m. o 1837 m. įsteigta bendranacionalinė organizacija *Svenska nykterhetssällskapet* įsteigta. Kai 1855 m. ir 1860 m. karalystėje buvo priimti įstatymai, leidžiantys virti degtinę saviems poreikiams, blaivybės judėjimas užgeso.

Senosios abstinentiško gyvenimo tradicijos buvo daugiau būdingos kilmingiesiems visuomenės nariams, bet apie 1870 m. gimė naujas, radikalus judėjimas, apėmęs platesnius gyventojų sluoksnius. Savo charakteriu jis buvo artimas šalyje plintančiam darbininkų judėjimui. 1879 m. Geteborge susikūrė pirmoji JAV veikiančio *Gerųjų tamplierių ordino* ložė, vėliau, britų pavyzdžiu – *Blåbandsrörelse*. Moterys jungėsi į *Vita Bandet*. Visos išvardintos draugijos turėjo religinį atspalvį, tačiau 1896 m. gimė nauja tarpkonfesinė organizacija *Verdandi*, kuri buvo artima socialdemokratams.

Visi šie laisvanoriški susivienijimai (1910 m. jungę pusę milijono narių) propagavo susilaikymą nuo alkoholio ir siekė jį uždrausti. 1909 m. už šį reikalavimą pasirašė 56 % suaugusių šalies gyventojų. Aukščiau išvardintos organizacijos ne tik kovojo su besaikiu alkoholio vartojimu, bet ir siekė formuoti blaivias kasdienio gyvenimo ir švenčių tradicijas. Šios nuostatos turėjo būti įteisintos ir įstatymiškai, jas į savo programas buvo įsirašiusios šalies liberalų ir socialdemokratų partijos. 1918 m. tarp ano meto Švedijos parlamento antrųjų rūmų narių net 64 % priklausė blaivybę propaguojančioms organizacijoms.

Šaltiniai
---------

* IOGT-NTO Archyvuota kopija 2017-09-11 iš Wayback Machine projekto.
* JUNIS
* UNF
* Nykterhetsrörelsens Scoutförbunds
| Sadarko tiltas |
| --- |
|  |
| Sadarko tiltas 2023 m. |
| 

Sadarko tiltasSadarko tiltas

51°30′32″ š. pl. 0°5′40″ v. ilg.﻿ / ﻿51.50889°š. pl. 0.09444°r. ilg.﻿ / 51.50889; 0.09444﻿ (Sadarko tiltas)Koordinatės: 51°30′32″ š. pl. 0°5′40″ v. ilg.﻿ / ﻿51.50889°š. pl. 0.09444°r. ilg.﻿ / 51.50889; 0.09444﻿ (Sadarko tiltas) |
|  |
| **Vieta** | Londonas, Anglija, Jungtinė Karalystė |
| **Kerta** | Temzė |
| **Ilgis** | 243,8 m |
| **Plotis** | 16,8 m |
| **Aukštis** | 73,2 m |
| **Pastatytas** | 1921 m. birželio 6 d. |
| **Architektas** | Ernest GeorgeBasil Mott |
| **Medžiagos** | plienas |
| **Konstrukcija** | Arkinis tiltas |

**Sadarko tiltas** (angl. *Southwark Bridge*) – plieninis arkinis tiltas, kertantis Temzės upę centriniame Londone, Jungtinėje Karalystėje. Tiltas sujungia automobilių ir pėsčiųjų eismo srautus tarp Sadarko rajono ir komercinio centro Londono Sityje.

Istorija
--------

1819 m. pastatytas pirmasis sijinis tiltas, kurį suprojektavo škotų inžinierius John Rennie the Elder. Tiltas vadintas Karalienės Viktorijos vardu. Iki 1864 m. eismas tiltu buvo mokamas.

Priėmus sprendimą senąjį tiltą nugriauti, o jo vietoje pastatyti naują tiltą, tilto architektūrinį planą parengė britų architektai Ernest George ir Basil Mott. 1921 m. birželio 6 d. oficialiai atidarytas naujasis Sadarko tiltas. Atidaryme dalyvavo karalius Jurgis V ir jo žmona Marija Teksietė.

1995 m. tiltas įtrauktas į II lygio saugotinų architektūrinių paminklų sąrašą.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Build a bridge across the River Thames to relieve traffic on existing bridges nearby
2. ↑  Howard Roberts; Walter H. Godfrey, eds. (1950). „Survey of London". pp. 88–90. Nuoroda tikrinta 5 September 2013.
3. ↑  SOUTHWARK BRIDGE

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Šuja (reikšmės).*

| Šuja*Шуя* |
| --- |
|              |
| *Prisikėlimo soboras* |
|  |
| 

ŠujaŠuja

56°51′0″ š. pl. 41°22′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.85000°š. pl. 41.36667°r. ilg.﻿ / 56.85000; 41.36667﻿ (Šuja)Koordinatės: 56°51′0″ š. pl. 41°22′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.85000°š. pl. 41.36667°r. ilg.﻿ / 56.85000; 41.36667﻿ (Šuja) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Ivanovo sritis Ivanovo sritis |
| **Rajonas** | Šujos rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 58 052  |
| **Plotas** | 33,2 km² |
| **Tankumas** (2010) | 1 749 žm./km² |
| **Altitudė** | 100 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Šuja |

**Šuja** (rus. *Шуя*) – miestas Rusijoje, Ivanovo srityje, 32 km į pietryčius nuo Ivanovo, prie Tezos upės. Pro miestą eina Ivanovo–Novkų geležinkelio ruožas, keliai į Ivanovą, Žemutinį Naugardą, Kinešmą, Kovrovą. Svarbus tekstilės pramonės centras, taip pat įrengimų (siuvimo staklių), baldų, muzikos instrumentų (armonikų) gamyba, maisto, medienos apdirbimo pramonė. Veikia pedagoginis universitetas, pramonės technikumas, žemės ūkio kolegija, krašto ir M. Frunzės muziejai.

Šuja žymi savo architektūros paveldu: Prisikėlimo soboras su atskira, 106 m aukščio varpine, keletas cerkvių (1917 m. jų buvo 20).

Istorija
--------

Senovėje čia gyveno finų gentys – čudai ir meriai. Pavadinimas greičiausiai kilo iš jų kalbos žodžio „suo", reiškiančio pelkėtą vietą. Nuo 1403 m. minimi Šujos kunigaikščiai. Šiai giminei priklausė paskutinis Riurikų kilmės Rusijos valdovas Vasilijus Šujietis. Pats miestas šaltiniuose minimas nuo 1539 m. kuomet jį nusiaubė totoriai. 1549 m. miestą atkovojo Ivanas Rūstusis. 1609 m. Šują siaubė lenkai, o 1619 m. – lietuviai. Nuo XVIII a. tapo tekstilės pramonės centru.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Sadasjap. 佐渡市 |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

SadasSadas

38°01′00″ š. pl. 138°22′00″ r. ilg.﻿ / ﻿38.01667°š. pl. 138.36667°r. ilg.﻿ / 38.01667; 138.36667﻿ (Sadas (Nijigata))Koordinatės: 38°01′00″ š. pl. 138°22′00″ r. ilg.﻿ / ﻿38.01667°š. pl. 138.36667°r. ilg.﻿ / 38.01667; 138.36667﻿ (Sadas (Nijigata)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+9) |
|  |
| **Valstybė** | Japonijos vėliava Japonija |
| **Regionas** | Čiūbu regionas |
| **Prefektūra** | Nijigatos prefektūra |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 55 474  |
| **Plotas** | 855,26 km² |
| **Tankumas** (2017) | 65 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Sadas |

**Sadas** (jap. 佐渡 = *Sado*) – sala ir ją užimantis miestas Japonijoje, Japonijos jūroje, šalia vakarinių Honšiū krantų, priklauso Nijigatos prefektūrai. Tai šešta pagal dydį Japonijos sala (po 4 didžiųjų salų ir Okinavos). Jos plotas – 855,26 km².

Sala kalnuota – jos šiaurės vakaruose driekiasi Osado kalnagūbris (aukštis iki 962 m, Kongo k.), pietryčiuose – Kosado kalnagūbris (iki 642 m, Odžijamos k.). Viduryje, tarp kalnų plyti Kuninakos lyguma. Rytinėje pusėje yra druskingas Kamo ežeras.

Yra oro uostas. Verčiamasi žemės ūkiu, žvejyba, austrių veisimu, vystomas turizmas. Sala garsėja bambukų pynimo tradicijomis. Yra dvi XVII–XIX a. pagodos, garsaus budistų vienuolio Ničireno, ištremto į Sadą 1271 m. buvusi gyvenamoji vieta, XIX a. medinis teatras, tradicinės Edo architektūros Šukunegio rajonas.

Sadas gyvenamas nuo seniausio, Džiomon laikotarpio. VIII a. buvo sudaryta Sado žemė. Į šią atokią salą pradėti tremti politiniai kaliniai – ši bausmė buvo antra pagal sunkumą po mirties bausmės, nes dėl atšiauraus klimato nesitikėta, kad saloje nubaustasis išgyvens. 1221 m. į Sadą ištremtas nuverstas imperatorius Džuntoku, 1271–1274 m. čia ištremtas vienuolis Ničirenas, 1434 m. – dramaturgas Zeamis Motokijas.

1601 m. Edo laikotarpiu, saloje prasidėjo aukso karštinė – čia išgaunamas auksas buvo svarbus Tokugavos šiogūnato pajamų šaltinis, veikė kelios kasyklos. Paskutinė uždaryta 1989 m. Nuo XX a. pab. gyventojų skaičius pradėjo tolydžio mažėti.

* Kelias Salos pakranteKelias Salos pakrante
* Mjosendži pagodaMjosendži pagoda
* Medinė Šukunegio kvartalo architektūraMedinė Šukunegio kvartalo architektūra
* Sado žemėlapisSado žemėlapis

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Nijigatos prefektūros kontūrai | **Nijigatos prefektūra** |  |

 |
| Miestai |
| Aganas | Cubamė | Gosenas | Itoigava | Džioecu | Kamas | Kašivadzakis | Micukė | Minamiuonuma | Murakamis | Miokas | Nagaoka | Nijigata (sostinė) | Odžija | Sadas | Sandžis | Šibata | Tainajus | Tokamačis | Uonuma |
| Apskritys |
| Higašikanbaros apskritis | Ivafunės apskritis | Karivos apskritis | Kitakanbaros apskritis | Kitauonumos apskritis | Minamikanbaros apskritis | Minamiuonumos apskritis | Nakauonumos apskritis | Nišikanbaros apskritis | Santo apskritis |
| ***Brangioji Hani*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Honey |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Bille Woodruff |
| Prodiuseris (-iai) | Andre Harrell Marc E. Platt |
| Scenaristas (-ai) | Alonzo BrownKim Watson |
| Kompozitorius | Mervyn Warren |
| Vaidina | Jessica AlbaMekhi Phifer Lil' Romeo David Moscow |
| Metai | 2003 |
| Žanras | Romantinė drama |
| Trukmė | 94 min. |
| Kalba | anglų |
| Platintojas | Universal Pictures |
| **IMDb įrašas** |

**Brangioji Hani** (angl. *Honey*) – 2003 m. romantinė drama su Džesika Alba. Peržiūros amžiaus riba: N-7.

Filmo premjera įvyko 2003 m. lapkričio 24 d. JAV.

Aktoriai
--------

* Džesika Alba – Hani
* Mekchis Faiferis – kirpėjas Čazas
* Lilis Romeo – paauglys Benas
* Devidas Moskov – režisierius Maiklas Elis
* Zekeris Viljemsas – paauglys Raimondas
* Džoi Braijant – Hani draugė Džina

ir kt.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Talentinga 22–jų metų hip-hipo šokėja Hani Danels visą savo gyvenimą laukė to momento, kada savo talentą galės parodyti pasauliui. Ji moko šokti jaunimą hip-hopą viename iš jaunimo centrų Niujorko Rytų Harleme ir stengiasi atitraukti juos nuo gatvės gyvenimo. Hani svajoja tapti muzikinių video klipų choreografe, nors tėvai ir draugai abejoja jos sugebėjimais užkariauti šią šou biznio sferą. Dieną ji moko šokio vaikus, vakarais dirba barmene naktiniame klube. Belaukdama pamainos pabaigos, kartą Hani išbėgo į sceną pašokti. Šokio energija ir meistriškumas atkreipė lankytojų dėmesį. Jos šokį pastebi įžymus režisierius Maiklas Elis ir pakviečia Hani nusifilmuoti video klipe. Studijoje atsiskleidė jos visas potencialas ir dabar jos išsvajota svajonė gali būti įgyvendinta…

Nuorodos
--------

* Oficiali filmo svetainė Archyvuota kopija 2006-01-25 iš Wayback Machine projekto. (anglų kalba)
* Apdovanojimai ir nominacijos (anglų kalba)
| Blaind Riveris*Blind River* |
| --- |
| *Blaind Riverio reginys* |
|  |
| 

Blaind RiverisBlaind Riveris

46°11′0″ š. pl. 82°57′0″ v. ilg.﻿ / ﻿46.18333°š. pl. 82.95000°r. ilg.﻿ / 46.18333; 82.95000﻿ (Blaind Riveris)Koordinatės: 46°11′0″ š. pl. 82°57′0″ v. ilg.﻿ / ﻿46.18333°š. pl. 82.95000°r. ilg.﻿ / 46.18333; 82.95000﻿ (Blaind Riveris) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Kanados vėliava Kanada |
| **Provincija** | Ontarijas Ontarijas |
| **Rajonas** | Algomos rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 3 549  |
| **Plotas** | 526 km² |
| **Tankumas** (2011) | 7 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Blaind Riveris |

**Blaind Riveris** (angl. *Blind River*) – gyvenvietė pietų Kanadoje, Ontarijuje, prie Hurono ežero (Šiaurinio kanalo), prie Blaind Riverio („aklosios upės") ir Misisagio žiočių. Praeina Transkanados plentas ir geležinkelis, yra prieplauka.

Svarbus urano rūdos gavybos centras. Uranas kasamas nuo 1955 m. XX a. antroje pusėje buvo 270 tūkst. tonų žaliavų (0,12 % koncentracijos). Kasybą vykdo bendrovė „Cameco". Svarbiausi telkiniai – Agniu Leikas, Eliot Leikas. Taip pat verčiamasi miškų kirtimu, žvejyba, turizmu.

Istorija
--------

Blaind Riveris susikūrė XIX a. kaip kailių prekybos centras prie svarbaus kelio. Vėliau suklestėjo medienos pramonė, taip pat pradėtas kasti varis. Tačiau po gaisro 1948 m. medienos pramonė žlugo. Nuo XX a. vid. tapo urano gavybos centru.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 64
| Blagodarnas*Благодарный* |
| --- |
|              |
| 

BlagodarnasBlagodarnas

45°06′0″ š. pl. 43°25′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.10000°š. pl. 43.41667°r. ilg.﻿ / 45.10000; 43.41667﻿ (Blagodarnas)Koordinatės: 45°06′0″ š. pl. 43°25′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.10000°š. pl. 43.41667°r. ilg.﻿ / 45.10000; 43.41667﻿ (Blagodarnas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Kraštas** | Stavropolio kraštas Stavropolio kraštas |
| **Rajonas** | Blagodarno rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1782 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 31 959  |
| **Plotas** | 24 km² |
| **Tankumas** (2014) | 1 332 žm./km² |
| **Altitudė** | 160 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Blagodarnas |

**Blagodarnas** (rus. *Благодарный*) – miestas Rusijoje, Stavropolio krašte, 150 km į rytus nuo Stavropolio, prie Mokraja Buivolos upės. Rajono centras. Keliai į Svetlogradą, Budionovską, Arzgirą, Aleksandrovskojė, yra krovininių traukinių stotis prie Svetlogrado–Budionovsko linijos. Maisto (duonos, vyno, paukštienos) pramonė. Veikia Aleksandro Neviškio cerkvė, krašto muziejus, ligoninė, kultūros namai.

Tautinė sudėtis (2010 m.): rusai – 70,2 %, armėnai – 23,9 %, čigonai – 4,7 %, turkai – 1,1 %, ukrainiečiai – 1,0 %, erziai – 0,1 %.

Istorija
--------

Gyvenvietė įkurta 1782 m. Pradžioje vadinosi ***Soldatskojė***, čia kūrėsi kazokai, nuteistieji. XIX a. čia atkeldinta nemažai žemdirbių iš Centrinės Rusijos. Vėliau gyvenvietė vadinta ***Blagodarnojė***. 1971 m. suteiktas miesto statusas, pakeistas pavadinimas į dabartinį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 64
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Apie Baškirijos miestą žr. Blagoveščenskas (Baškirija)*.

| Blagoveščenskas*Благовещенск* |
| --- |
|              |
| *Savivaldybės rūmai* |
|  |
| 

BlagoveščenskasBlagoveščenskas

50°22′0″ š. pl. 127°31′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.36667°š. pl. 127.51667°r. ilg.﻿ / 50.36667; 127.51667﻿ (Blagoveščenskas)Koordinatės: 50°22′0″ š. pl. 127°31′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.36667°š. pl. 127.51667°r. ilg.﻿ / 50.36667; 127.51667﻿ (Blagoveščenskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+10) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Amūro sritis Amūro sritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1856 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 206 468  |
|  |
|  **Vikiteka** | Blagoveščenskas |

**Blagoveščenskas** (rus. *Благовещенск*) – miestas Rusijoje, Tolimuosiuose Rytuose, 7985 km į rytus nuo Maskvos, prie Amūro ir Zėjos santakos; Amūro srities centras. 221,3 tūkst. gyventojų (2007). Didelis uostas, kelių mazgas, yra geležinkelio stotis, oro uostas. Mašinų, laivybos, elektros energijos, statybų, medienos, lengvoji, maisto pramonė.

Mieste veikia mokslo tyrimų institutas, hidrometeorologijos centras, medicinos akademija, pedagogikos universitetas, žemės ūkio universitetas, Amūro valstybinis universitetas, ekonomikos kolegija, Amūros medicinos kolegija. Yra dramos teatras, kraštotyros muziejus. Išlikusi buvusi katalikų bažnyčia, unikalios dinozaurų kapinės (miesto pietryčiuose), kur XX a. pradžioje aptikta dinozaurų liekanų.

Istorija
--------

Tai vienas seniausių miestų Tolimajame Sibire. Įkurtas 1858 m. kaip *Усть-Зейский* postas. Pastačius cerkvę *Благовещенья*, gyvenvietė pervadinta į *Благовещенская*, o vėliau ir *Благовещенск*. XX a. pradžioje tapo metalo, aukso ir prekybos centru.

2011 m. liepos 31 m. miestą nuniokojo stiprus viesulas.
**Depersonalizacijos-derealizacijos** (angl. *Depersonalization-derealization disorder*) – disociacinis sutrikimas, kuriam būdinga lėtinė depersonalizacija.

10-oji Tarptautinė ligų klasifikacija depersonalizaciją apibūdina kaip retą sutrikimą, kurio metu pacientas spontaniškai išsako nusiskundimus, kad jo protinė veikla, kūnas ir aplinka yra kokybiškai pasikeitę, tarsi būtų nerealūs, nutolę ar automatizuoti. Pacientai dažniausiai skundžiasi emocijų praradimu, jausmu, kad jų mąstymas, kūnas ar realus pasaulis yra svetimi ar atskirti. Nepaisant dramatiško šios patirties pobūdžio, pacientas yra kritiškas pakitimų nerealumui. Jutimai yra normalūs, o emocinės išraiškos gebėjimas nepažeistas. Depersonalizaciją dažniausiai patiria psichinėmis ligomis (šizofrenija, depresija, fobija) sergantys asmenys. JAV psichiatrų DSM IV klasifikacijoje sutrikimas apibūdinamas kaip pastovūs ar vis pasikartojantys depersonalizacijos ir/ar derealizacijos (pasikeitusios aplinkos jutimas) epizodai, kurie nėra susiję su kitu psichiniu sutrikimu ir sukelia ryškų distresą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  ICD-10: Depersonalization-derealization syndrome (F48.1)
2. ↑  American Psychiatry Association (2013). „Dissociative Disorders". *Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders* (5th ed.). Arlington: American Psychiatric Publishing. pp. 291-307. ISBN 978-0-89042-555-8.
| Mažoji Sruoja |
| --- |
|  Mažoji Sruoja Varkaliuose |
| **Ilgis** | 8,8 km |
| **Baseino plotas** | 15,2 km² |
| **Ištakos** | Žemaičių aukštuma |
| **Žiotys** | Minija |
| **Šalys** | Lietuva |

**Mažoji Sruoja** – upelis Lietuvoje, Plungės rajone; Minijos dešinysis intakas. Prasideda ties Plungės pietrytiniu pakraščiu, prie kelio  **164**  Mažeikiai–Plungė–Tauragė . Teka pietvakarių kryptimi, vidurupyje – į šiaurės vakarus, po santakos su Sraujale – į pietus. Įteka į Miniją 140,8 km nuo jos žiočių, priešais Juodeikius.

Intakai: Sraujelė, Mergvagis (dešinieji).

Aukštupio vaga sureguliuota, žemupys patenka į Minijos ichtiologinį draustinį, kadangi tai svarbi žuvų nerštavietė. Vidurupyje įrengti Varkalių I ir Varkalių II tvenkiniai. Prie Mažosios Sruojos įsikūrę Pakerų ir Varkalių kaimai.

Upėvardis Sruoja siejamas su žodžiu *sraujas* („sraunus, greitas") ir *srūti* („tekėti").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos upės: B. Gailiušis, J. Jablonskis, M Kovalenkovienė, Kaunas, Lietuvos energetikos institutas, 2001, str. 587
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 312–313
| Dera Gazi Chanas*ڈیرہ غازی خان* |
| --- |
| 

Dera Gazi ChanasDera Gazi Chanas

30°03′0″ š. pl. 70°38′0″ r. ilg.﻿ / ﻿30.05000°š. pl. 70.63333°r. ilg.﻿ / 30.05000; 70.63333﻿ (Dera Gazi Chanas)Koordinatės: 30°03′0″ š. pl. 70°38′0″ r. ilg.﻿ / ﻿30.05000°š. pl. 70.63333°r. ilg.﻿ / 30.05000; 70.63333﻿ (Dera Gazi Chanas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5)------ vasaros: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Pakistano vėliava Pakistanas |
| **Provincija** | Pandžabo provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 273 341  |

**Dera Gazi Chanas** (urd. ڈیرہ غازی خان = *Dera Ghāzi Khān*) – miestas centriniame Pakistane, Pandžabe, Indo upės slėnyje, vakarinėje upės pakrantėje. Yra tarptautinis oro uostas. Maisto, tekstilės (medvilnės) pramonė. Tradiciniai amatai (kilimų audimas, šilko, medžio, dramblio kaulo dirbinių gamyba). Apylinkėse auginami javai (mieste – svarbus grūdų turgus), medvilnė, verčiamasi avininkyste. Prie Dera Gazi Chano kasama urano rūda. Veikia Lahoro universiteto filialas, vaizduojamojo meno mokykla.

Istorija
--------

Miestas įkurtas XV a. ir pavadintas jo įkūrėjo, beludžių genties vado Gazi Chano garbei. Kartu su keliais kitais beludžių miestais sudarė Deradžato regioną. 1911 m. nukentėjo nuo potvynio, buvo perkeltas 15 km į vakarus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dera Gazi Chanas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Šis straipsnis apie filosofijos šaką. Apie G&G Sindikato albumą skaitykite straipsnyje Alchemija (albumas).*
Jano Matejkos paveikslas „Alchemik Sędziwój"
**Alchemija** – ankstyvosios gamtos filosofijos šaka, ezoterinis menas, apimantis chemijos, fizikos, astrologijos, menų, semiotikos, metalurgijos, medicinos, misticizmo bei religijos elementus. XVII-XVIII a. alchemiją pakeitė šiuolaikiniai chemijos ir farmakologijos mokslai.

Alchemijos alegorija

Kilmė, siekiai ir pasiekimai
----------------------------

Žodis *alchemija* atsirado iš arabų *al - kīmiyaˀ* arba *al - khīmiyaˀ* (الكيمياء arba الخيمياء). Šiuo žodžiu savo šalį vadino egiptiečiai, taigi alchemija gali reikšti „Egipto mokslas". Pagal kitą versiją *alchemija* sudaryta prie graikų kalbos žodžio *khumeia* (χυμεία) pridėjus artikelį al-.

Alchemijos meno praktikai, vadinami alchemikais, siekė trijų pagrindinių tikslų. Svarbiausias tikslas buvo sugebėti paversti bet kokį metalą auksu arba sidabru. Alchemikai tikėjo, kad vienas medžiagas galima paversti kitomis, o iš pigių medžiagų gauti vertingas, svarbiausiai – auksą ir sidabrą (tam ir turėjo pasitarnauti Filosofinis akmuo). Taip pat alchemikai siekė sukurti panacėją arba nemirtingumo eliksyrą, vaistą, galintį išgydyti visas ligas ir neribotai pratęsti gyvenimą. Šiuos tikslus pasiekti tikėtasi sukūrus filosofinį akmenį. Trečiasis tikslas buvo žmogaus gyvybės sukūrimas.

Nors alchemikams nepavyko pasiekti savo užsibrėžtų galutinių tikslų, jie daug prisidėjo prie chemijos kaip mokslo raidos. Alchemikai atrado daug iki tol nežinomų medžiagų, sukūrė daug laboratorinių prietaisų ir indų.

Jatrochemija
------------

XVI amžiuje atsirado nauja alchemijos kryptis – jatrochemija (arba medicininė alchemija). Jos pradininkas gydytojas Paracelsas (*Paracelsus*; 1493–1541) teigė, jog svarbiausias alchemijos uždavinys turėtų būti vaistų gamyba.

Paracelsas žmogaus organizmo veiklą laikė labiausiai priklausoma nuo trijų elementų: sieros, gyvsidabrio, druskos. Esant šių elementų pusiausvyrai organizme, žmogus yra mediciniškai sveikas, nesant – nesveikas.

Jatrochemikai atrado daug junginių ir sukūrė daug laboratorinių įrenginių, dalis jų išradimų naudojami farmacijoje ir dabar.
**Jonas Arčikauskas** (g. 1957 m. gegužės 7 d. Patilčiai, Vilkaviškio raj.) – Lietuvos scenografas, dailininkas keramikas.

Biografija
----------

1972–1976 m. mokėsi Kauno Stepo Žuko dailės technikume, 1976 m. studijavo Šiaulių pedagoginiame institute, 1980–1985 m. studijavo Lietuvos dailės instituto keramikos katedroje.

1982–1984 m. Vilniaus universiteto dramos teatro, 1985–1993 m. Kauno dramos teatro ir Vilniaus dramos teatro dailininkas, vyr. dailininkas. Sukūrė scenovaizdžių ir kostiumų šių teatrų, Lietuvos operos ir baleto teatro bei Jaunimo teatrų spektakliams.

Scenovaizdžiams būdingi simboliai, scenos erdvės plastika ryški, aiškių formų, kontrastinga, irealistinė. Jo kuriami teatro kostiumai išraiškingi, dinamiško silueto. Nuo 1990 m. su dailininkų grupe „Angis" dalyvauja parodose.

Scenografija
------------

* Torntonas Vailderis. Mūsų miestelis, 1983 m. rež. Gytis Padegimas
* Nikolajus Gogolis. Pamišėlio užrašai, 1985 m. rež. Gytis Padegimas
* Čingizas Aitmatovas. Golgota, 1988 m. rež. Jonas Vaitkus
* Adomas Mickevičius. Vėlinės, 1990 m.
* Antoninas Dvoržakas. Requiem, 1993 m.
* Augustas Strindbergas. Sapnas, 1995 m.
* Viljamas Šekspyras. Tuščios meilės pastangos, 1996 m. rež. Gytis Padegimas
* Henrikas Ibsenas. Lėlių namai, 1996 m.
* Richardas Štrausas. Salomė, 1997 m.
* Johanas Volfgangas Getė. Faustas, 1999 m.
* Aleksandr Vvedenskij. Eglutė pas Ivanovus, 2013 m.

Apdovanojimai
-------------

* "Auksinis scenos kryžius" už spektaklio "Eglutė pas Ivanovus" scenografiją (Lietuvos rusų dramos teatras)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dalia Karatajienė. *Jonas Arčikauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. - 738 psl.
| **Viola livonica** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Malpigijiečiai  *( Malpighiales)* |
| Šeima: | Našlaitiniai  *( Violaceae)* |
| Gentis: | Našlaitė  *( Viola)* |
| Rūšis: | Livoninė našlaitė  *( Viola livonica)* |
|  | Vl. V. Nikit. |

 |

**Livoninė našlaitė** (*Viola livonica*) – našlaitinių (*Violaceae*) šeimos augalas, 2003 metais aprašytas rusų botaniko Vl. V. Nikitino.

Daugiametis, 10-25 cm aukščio. Žiedai stambūs, iki 2,5 cm skersmens, mėlynai violetiniai arba mėlynai violetiniai-geltoni. Rūšis panaši į trispalvę našlaitę (*Viola tricolor* L.), ypač į jos porūšį *Viola tricolor* subsp. *ammotropha* Wittr. (sin. *Viola sabulosa* (DC.) Boreau.). Tai stabilizavęsis trispalvės našlaitės ir jai giminingos *Viola sabulosa* (dabar priskiriamos prie tos pačios rūšies porūšio *ammotropha*) hibridas, kuris atsikratė genetinės priklausomybės nuo taksonų, iš kurių kilo.

Nuo trispalvės našlaitės skiriasi daugiamete gyvenimo forma, specifiniu paplitimu pajūrio smėlynuose, siauresniais, lancetiškais lapais (trispalvės našlaitės lapai yra plačiai lancetiški, o jos porūšio *ammotropha* – siaurai lancetiški).

Auga Baltijos jūros priekrantės sausuose pušynuose ir kopose, kartais net 60-70 km atstumu nuo jūros.

Paplitusi Pabaltijyje (Estijoje, Latvijoje, Lietuvoje, Rusijos šiaurės vakarinėje dalyje ir Kaliningrado srityje).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nikitin, V. Vl. (2003): Generis Viola L. (Violaceae) species et nothospecies novae. – In: *Novosti Sist. Vyssh. Rast*. 35: 144
2. 1 2  Raab-Straube, E. von & Henning, T.(2018): Violaceae. – In: Euro+Med Plantbase – the information resource for Euro-Mediterranean plant diversity. ()
| **Motacilla alba** |
| --- |
| Baltoji kielė (Motacilla alba)Baltoji kielė (*Motacilla alba*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Kieliniai  *( Motacillidae)* |
| Gentis: | Kielės  *( Motacilla)* |
| Rūšis: | Baltoji kielė  *( Motacilla alba)* |

 |
| Binomas |
| ***Motacilla alba***Linnaeus, 1758 |

**Baltoji kielė** (*Motacilla alba*) – kielinių (*Motacillidae*) šeimos paukštis.

Paplitimas
----------

Paplitusi Europoje, Azijoje (nuo šiaurės Sibiro iki pietų Kinijos, Mianmaro, Asamo, pietų Tibeto, Tuvos, Altajaus, Užkaukazės, Sirijos), Afrikoje (visoje išskyrus Sacharą), Aliaskos pakrantėse.

Žiemoja pietų Europoje ir Azijoje, Afrikoje.

Lietuvoje dažna rūšis. Atskrenda kovo mėn. išskrenda spalio mėn. Čia paplitęs porūšis *Motacilla alba alba*. 

Lietuvoje kasmet peri 350 000-450 000 porų.

Išvaizda
--------

Baltoji kielė
Baltosios kielės jauniklis
Viršugalvis, gerklė ir krūtinės priekis juodi, nugara šviesiai pilka. Uodega juoda, jos kraštinės plunksnos baltos. Kakta, galvos šonai ir pilvas balti. Snapas ir kojos juodi. Patelės apdare juodos spalvos mažiau kaip patino. Poilsio apdaru gerklė balta, pagurklyje juoda juostelė. Jaunikliai už suaugusius pilkesni, kakta tamsi, antuodegis juosvas. Baltoji kielė yra apie 18 centimetrų ilgio ir sveria apie 25 gramus. Kojos ilgos.

Elgsena
-------

Gyvena prie gyvenviečių, paupiuose, prie ežerų. Lizdą krauna pastogėse, malkų krūvose, uoksuose. Deda 5-6 kiaušinius, išmargintus pilkais taškeliais. Peri 12-14 dienų. Jaunikliai lizdą palieka po 14-15 dienų. Išveda dvi vadas.

Mityba
------

Minta musėmis, uodais, sparvomis, vabalais, vikšrais, sliekais. Maistą gaudo ore, ieško dirvos paviršiuje, seklumose. Tai naudingas kenkėjų naikintojas.

Folkloras
---------

Tautosakoje baltoji kielė yra vienas iš pavasario simbolių, siejamas su sniego, ledų tirpimu, kadangi atskrenda, anksti pavasarį dar tik pradėjus tirpti sniegui. Liaudyje vadinama ledspira, kielele, žiląja kiele.

Motacilla alba

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baltoji kielė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  „Lietuvos fauna": Paukščiai 2. Vilnius, „Mokslas", 1991 m.
Albrechtsburgo pilis ir Meiseno katedra nuo Elbės upės, 2017 m.
**Albrechtsburgas** (vok. *Albrechtsburg*) − vėlyvosios gotikos pilis Vokietijoje, Saksonijoje, Meiseno mieste.

Pilis buvo pastatyta tarp 1471 m. ir 1524 m. vietoje senos markgrafų tvirtovės, kaip saksonų kurfiurstų iš Vetinų dinastijos rezidencija. Statybų pradžioje Saksoniją valdė kurfiurstas Ernstas ir hercogas Albrechtas.

Nuo 1710 m. iki 1863 m. pilyje buvo įrengta manufaktūra ir pradėtas gaminti įžymusis Meiseno porcelianas, kurio simbolis yra sukryžiuoti mėlynos spalvos kardai.

Albrechtsburgo pilis laikoma pirmuoju pilies statiniu Vokietijoje. Pilyje veikia keli muziejai ir ekspozicijos, žinoma, yra vietos ir didžiajai miesto aistrai − porcelianui. Nepaprastai gražūs ir Švč. Dievo Motinos bažnyčios (*Frauenkirche*) bokšto porcelianiniai varpai, nuo 1929 m. savo skambesiu užburiantys kiekvieną besiklausantįjį. O Šv. Mikalojaus bažnyčioje (*Nikolaikirche*) stovi didžiausios kada nors iš Meiseno porceliano pagamintos figūros.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Albrechtsburgas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Albrechtsburgo pilis (anglų, čekų, lenkų ir vokiečių k.)
| ***Sadistų sindikatas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Il giustiziere sfida la città |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Umberto Lenzi |
| Scenaristas (-ai) | Vincenzo Mannino |
| Vaidina | Tomas MilianFemi BenussiEwelyn Stewart |
| Metai | 1975 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 92 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Sadistų sindikatas** (it.  *Il giustiziere sfida la città*) – 1975 m. Italijoje sukurtas trileris.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Tomas Milian – Rembo
* Joseph Cotten – Paterno
* Adolfo Lastretti – Čičijo
* Mario Piave – Pino
* Maria Fiore – Marija
* Ida Galli

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Buvęs policininkas Rembo po keleto metų pertraukos vėl pasirodo mieste. Jo draugas, taip pat policininkas, tiriantis vaiko pagrobimo bylą, mėgina jį įkalbinti vėl grįžti į tarnybą, bet Rembo atsisako. Po kurio laiko, pasikėsinimo metu, draugas žūna ir Rembo, peržengdamas leistinus policijos metodus, pradeda savo tyrimą. Jis išsiaiškina, kad pagrobtasis berniukas tapo dviejų konkuruojančių šeimų įkaitu ir pirmiausia Rembo nusprendžia rasti jį, o tada – susidoroti su draugo žudikais...
| **Jonas Bartkus** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1958 m. lapkričio 7 d. (64 metai)Pauparių kaime Šilutės raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Stanislava |
| Vaikai | Simonas, Edvinas |
|  |
| Veikla | matematikas, Lietuvos ir Šiaulių miesto savivaldybės politinis ir visuomenės veikėjas |
| Partija | Tėvynės sąjunga-Lietuvos Krikščionys Demokratai |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Jonas Bartkus** (g. 1958 m. lapkričio 7 d. Pauparių kaime Šilutės rajonas) – matematikas, Lietuvos ir Šiaulių miesto savivaldybės politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1966–1977 m. mokėsi Šilutės rajono Žemaičių Naumiesčio vidurinėje mokykloje. 1982 m. baigė Vilniaus universiteto Matematikos fakultetą, įgijo matematiko dėstytojo specialybę. 1996 m. pagal JAV Tarptautinio vystymo agentūros programą stažavosi JAV.

1982–1990 m. Šiaulių namų statybos kombinato Automatizuotų valdymo sistemų skyriaus programuotojas. 1990–1999 m. Šiaulių miesto savivaldybės Informatikos skyriaus vedėjas. 1999–2000 m. Šiaulių miesto administracijos Ekonomikos skyriaus vedėjas. 2000–2005 m. akcinės bendrovės Šiaulių bankas Kompiuterizavimo skyriaus viršininkas, nuo 2005 m. Šiaulių banko Verslo plėtros tarnybos vadovas, banko valdybos narys, AB „Šiaulių bankas" administracijos vadovo pavaduotojas.

1989–1990 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių skyriaus narys, nuo 2001 m. Tėvynės sąjungos narys, 2005 m. TS Šiaulių skyriaus pirmininkas.

1990-1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas, 1993–1995 m. Socialinių reikalų komiteto pirmininkas. 2003-2007 m. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys.

Nuo 1990 m. Lietuvos kompiuterininkų sąjungos narys, buvo renkamas į šios sąjungos tarybą. Žemaičių kultūros draugijos „Saulaukis" valdybos pirmininkas.

Žmona Stanislava, sūnūs Simonas, Edvinas..

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Tėvynės sąjunga – Lietuvos krikščionys demokratai – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2014-02-14 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 4°19′19″ p. pl. 15°12′28″ r. ilg.﻿ / ﻿4.32194°š. pl. 15.20778°r. ilg.﻿ / 4.32194; 15.20778

Vaizdingiausia Livingstono krioklių dalis – Ingos krioklys
**Livingstono kriokliai** (pranc. *Chutes Livingstone*) – slenksčių ir sraunumų ruožas Kongo upės žemupyje, žemiau Malebo ežero. Slenksčių ruožas tęsiasi 350 km, jame upės vaga nusileidžia 270 m. Sraujymės tarpeklio plotis siekia ~800 m, o vietomis – tik 300 m. Kadangi Kongo upė yra antra pagal vandeningumą pasaulyje (po Amazonės), todėl Livingstono krioklys laikomas vandeningiausiu kriokliu pasaulyje (iki 42 000 m³/s).

Kriokliai pavadinti keliautojo Deivido Livingstono garbei, nors jis pats čia niekad nėra buvęs. Tokį vardą suteikė Henris Mortonas Stenlis. Livingstono kriokliai labai apriboja laivybą Kongo upe ir atkerta Kinšasą su Brazaviliu nuo vandenyno. Kriokliui apeiti buvo nutiestas Kinšasos–Matadžio geležinkelis. Ties paskutiniąja slenksčių atkarpa, Ingos kriokliu, planuojama statyti Ingos hidroelektrinę. Jei šis projektas būtų įgyvendintas, tai būtų galingiausia hidroelektrinė pasaulyje (39 GW).

* Slenksčių pradžia žemiau KinšasosSlenksčių pradžia žemiau Kinšasos
* Livingstono krioklių dalis – Jelalos krioklys (XIX a. pab.)Livingstono krioklių dalis – Jelalos krioklys (XIX a. pab.)
* Slenksčių ruožo žemėlapis (XIX a. pab.)Slenksčių ruožo žemėlapis (XIX a. pab.)
Juodas amfibolas ir apatitas.
Amfibolų struktūroje silicio ir deguonies tetraedrai yra sujungti į dvigubas grandines.
**Amfibolai** – silikatų mineralų grupė ir svarbi uolienų sudedamoji dalis. Dauguma amfibolų formuojasi pailgais kristalais, kurie sudaryti iš dvigubų silicio ir deguonies tetraedrų grandinių ir metalų jonų, tokių kaip geležis ar magnis. Amfibolai gali būti žali, juodi, bespalviai, balti, mėlyni ar rudi. Šiai grupei priklauso tokie mineralai kaip antofilitas, hornblendas, kumingtonitas, tremolitas, arfvedsonitas, glaukofanas, ribekitas ir aktinolitas.

Klasifikacija
-------------

Pagrindinė amphibolų struktūros bruožas yra dvigubos silicio ir deguonies tetraedrų grandinės. Šios grandinės pasikartoja reguliariais intervalais maždaug kas 5,3 Å. Amfibolų cheminę sudėtį galima aprašyti kaip **AB2C5T8O22W2**, kur **A** gali būti tuščia arba užpildyta Na, K, Ca, Pb2+ jonais; **B** vieta užpildyta Li, Na, Mg, Fe2+, Mn2+ arba Ca jonais; **C** vieta – Li, Mg, Fe2+, Mn2+, Zn, Co, Ni, Al, Fe3+, Cr3+, Mn3+, V3+, Ti4+, Zr; **T** užpildyta Si, Al, Ti4+ ir **W** – (OH), F, Cl, O. T vieta dažniausiai būna užpildyta siliciu.

Amfibolus galima padalinti į dvi pagrindines grupes pagal jų simetriją:

**Ortorombinė grupė**

* Antofilitas, (Mg,Fe)7Si8O22(OH)2
* Holmkuistitas, Li2Mg3Al2Si8O22(OH)2
* Ferogedritas, Fe2+5Al4Si6O22(OH)2

**Monoklininė grupė**

* Tremolitas, Ca2Mg5Si8O22(OH)2
* Aktinolitas, Ca2(Mg,Fe)5Si8O22(OH)2
* Kumingtonitas, Fe2Mg5Si8O22(OH)2
* Gruneritas, Fe7Si8O22(OH)2
* Hornblendas, (K,Na)0-1(Ca,Na,Fe,Mg)2(Mg,Fe,Al)5(Al,Si)8O22(OH)2
* Glaukofanas, Na2(Mg,Fe)3Al2Si8O22(OH)2
* Ribekitas, Na2Fe2+3Fe3+2Si8O22(OH)2
* Arfvedsonitas, Na3Fe2+4Fe3+Si8O22(OH)2
* Richteritas, Na2Ca(Mg,Fe)5Si8O22(OH)2
* Pargasitas, NaCa2Mg3Fe2+Si6Al3O22(OH)2
* Vinchitas, (CaNa)Mg4(Al,Fe3+)Si8O22(OH)2
* Edenitas, NaCa2Mg5(Si7Al)O22(OH)2Amfibolai per poliarizuojantį mikroskopą. Matomos dvi skalumo plokštumos kristaluose, kurios naudojamos kaip identifikavimo bruožai.

Radavietės
----------

Amfibolai yra dažna magminių ir metamorfinių uolienų dalis. Magminėse uolienose jie randami beveik visose pagrindinėse grupėse, tačiau yra dažniausiai sutinkami tokiuose uolienose kaip granitas, dioritasairndezitas. Amfibolai randami skalūnuose ir gneisų tamsiose juostose bei yra pagrindinė amfibolito sudedamoji dalis. Amfibolai retai formuojasi kaip izoliuoti taisyklingos formos kristalai, tačiau kartais tokie kristalai yra randami pegmatituose.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. 1 2
3. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**IPv6** (angl. *Internet Protocol version 6*) – tai Interneto Protokolas, sukurtas, siekiant pakeisti dabar naudojamą IPv4 protokolą, kurio dėka internetas augo ir vystėsi daugiau kaip dvidešimt metų. Nepaisant to, kad IPv4 puikiai tarnauja, adresų skaičius baigiasi — protokolo autoriai nenumatė, jog jų kūrinys bus toks sėkmingas.

Naujasis protokolas gerokai patobulintas tokiose srityse kaip: saugumas, mobilumas, paslaugų kokybės užtikrinimas, tinklo architektūros bei maršrutizavimo lankstumas.

Siekiant sklandžiau pereiti nuo IPv4 prie IPv6, diegiama galimybė nauju protokolu naudotis lygiagrečiai. Tikimasi, kad IPv6 po truputį pakeis IPv4, nors abu protokolai dar ne vienerius metus veiks kartu.

IPv6 adresas yra 128 bitų, o IPv4 adresui skiriami 32 bitai. IPv6 adresas įprastai rašomas šešioliktaine skaičiavimo sistema, po 4 skaitmenis atskiriamais dvitaškiais, o adreso nulių grupės viena nuo kitos gali būti atskiriamos dvigubais dvitaškiais.

Naujos kartos mobilūs tinklai (4G LTE) IPv6 naudoja kaip pagrindinį komunikacijos protokolą.
| **Jonas Balžekas** |
| --- |
| Gimė | 1925 m. vasario 4 d.Nuotekai, Pabaisko valsčius |
| Mirė | 2012 m. balandžio 14 d. (87 metai)Vilnius |
| Tėvas | Antanas |
| Motina | Marija |
| Vaikai | Jonas, Valentinas, Remigijus |
|  |
| Veikla | agronomas bitininkas |
| Partija | 1963 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1950 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Jonas Balžekas** (1925 m. vasario 4 d. Nuotekuose, Pabaisko valsčius – 2012 m. balandžio 14 d. Vilniuje) – Lietuvos agronomas bitininkas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1945 m. baigė Ukmergės gimnaziją, 1950 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos Agronomijos fakultetą. 1950 m. Kauno sodininkystės ir daržininkystės technikumo dėstytojas. 1950–1953 m. LŽŪA aspirantas. 1953–1955 m. LŽŪA dėstytojas. 1954 m. LŽŪA apgynė žemės ūkio mokslų kandidato disertaciją.

1955–1959 m. dirbo Radviliškio bandymų stotyje. 1959 m. Terespolio dvaro parke įkūrė bityną. 1959–1993 m. dirbo Žemdirbystės institute: 1959–1972 m. vyresnysis mokslinis bendradarbis, 1972–1984 m. Bitininkystės sektoriaus vedėjas. 1984 m. žemės ūkio mokslų daktaras. 1984–1993 m. instituto Bitininkystės skyriaus vedėjas.

1959–1989 m. Lietuvos sodininkystės draugijos bitininkų sekcijos vadovas, 1989–1991 m. ir nuo 1994 m. Lietuvos bitininkų sąjungos prezidentas. 1977 m. LTSR nusipelnęs agronomas.

Mokslinė veikla
---------------

1959–1985 m. Žemdirbystės instituto eksperimentiniame ūkyje sukomplektavo veislinį bityną – mokslinio tiriamojo darbo bazę. Su J. Straigiu ištyrė Lietuvos vietines bites. 1972–1975 m. Jurbarko ir Tauragės rajonų miškuose sukomplektavo vietinių bičių draustinį, Pervalkoje – izoliacinį bičių motinų poravimosi punktą. Sukūrė kompleksinio bičių naudojimo ir raudonųjų dobilų apdulkinimo technologijas.

Bibliografija
-------------

* Bitininkystė (su kt.), 1970 m.
* Bitininko mėgėjo žinynas, 1977–1978 m. (su L. Petkevičiene). – Vilnius: Mokslas, 1977. – 138 p.
* Bičių ūkis ir jo perspektyvos, 1978 m.
* Bitės ir raudonieji dobilai sėklai, 1985 m.
* Bitininko žinynas (su kt.). – Vilnius: Mokslas, 1987. – 379 p.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-12-11 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑  *Jonas Balžekas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. - 199
4. ↑  *Jonas Balžekas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. - 590 psl.

Nuorodos
--------

* Bitininkas J. Balžekas: „Iš bičių mokiausi kantrybės", 2008-09-10 Archyvuota kopija 2009-09-25 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Amiklaigr. Αμύκλες |
| --- |
| 

AmiklaiAmiklai

37°02′00″ š. pl. 22°26′00″ r. ilg.﻿ / ﻿37.03333°š. pl. 22.43333°r. ilg.﻿ / 37.03333; 22.43333﻿ (Amiklai)Koordinatės: 37°02′00″ š. pl. 22°26′00″ r. ilg.﻿ / ﻿37.03333°š. pl. 22.43333°r. ilg.﻿ / 37.03333; 22.43333﻿ (Amiklai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Graikijos vėliava Graikija |
| **Periferija (regionas)** | Peloponeso periferija |
| **Nomas** | Lakonijos nomas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 694  |

**Amiklai** (gr. Αμύκλες) – nedidelis kaimas pietinėje Graikijoje, Peloponeso pusiasalyje, Lakonijoje. Amiklai driekiasi Euroto upės lygumoje, 6 km į pietus nuo Spartos.

Gyventojai
----------

| Surašymo metai | 1991 m. | 2001 m. | 2011 m. |
| --- | --- | --- | --- |
| Gyventojų skaičius | 589 | 735 | 694 |
|

Senieji Amiklai
---------------

Senųjų Amiklų (gr. Ἀμύκλαι – *Amyklai*) griuvėsiai yra 2 km į šiaurės rytus nuo dabartinės gyvenvietės. Miestą įkūrė Spartos karalius Amiklas, Lakedemono sūnus. Pasak Pauzanijo, senieji Amiklai kilę iš achajų tvirtovės, įkurtos dar prieš dorėnų įsiveržimą į Graikiją, tai buvo įrodyta vėlesniais archeologiniais tyrimais. Bronzos amžiaus laikotarpiu gyvenvietė buvo įsikūrusi ant šlaitų virš dabartinių Amiklų. Gyvenvietę nukariavo spartiečiai, ir jos gyventojai tapo perioikais – mažesnes teises turinčiais Spartos polio piliečiais.

Po miesto užkariavimo, Amikluose buvo pastatyta Apolono šventykla, į kurią įėjo prieš tai jau stovėjęs Hiakinto, kuris buvo sena augalių pasaulio dievybė, pilkapis. Jo garbei kiekvieną vasarą buvo švenčiamos Hiakintijos, kurios trukdavo tris dienas. Pirmąją dieną buvo apraudojama jaunuolio mirtis, likusias dvi švenčiamas jo atgimimas kaip *Apolonas Hiakintos*. Hiakinto kultą Amikluose pakeitė Apolono kultas, ir Hiakintijas imta švęsti kaip Apolono šventes, tačiau amikliečiai negarbino Apolono sesers Artemidės. Amikluose taip pat buvo garbinamas Dionisas kaip *Dionysos Psilax* (Pagal Pauzaniją, dorėniškai *psila* – sparnai).
|  |
| --- |
| IR |
|  |
| Biografija |
| Kilmė |  Lietuva |
| Žanrai | GrungeAlternatyvusis rokas |
| Aktyvumo metai | 2003 – 2012 |
| Įrašų kompanija | Zona records |
| Nariai |
| Germanas SkorisJosh McClungAurimas Driukas |
| Buvę nariai |
| Marat VoronovDomas Žostautas |

**IR** – Vilniaus alternatyviojo roko grupė, susikūrusi 2003 metais.

Nariai
------

### Dabartiniai

* Germanas Skoris – vokalas, gitaros
* Josh McClung – būgnai
* Bernardas Prušinskas – bosinė gitara

### Buvę

* Marat Voronov – bosinė gitara

Istorija
--------

„IR" susikūrė 2003 metais ir netrukus sėkmingai šturmavo Lietuvos roko sceną. „IR" tapo geriausia VIII-o debiutantų festivalio „Naujas Kraujas 2004" grupe ir konkurso „EuroRock Vilnius 2004" nugalėtoja. 2004 metų pabaigoje iširus pirmai grupės sudėčiai, gitaristas, vokalistas ir dainų autorius Germanas Skoris kurį laiką bendradarbiavo su įvairiais Lietuvos bei Latvijos muzikantais.

Per trejus metus grupės muzika buvo lyginama su daugeliu žymių roko kolektyvų – nuo „Placebo" ir „Smashing Pumpkins" iki „Nirvana" ir „Foo Fighters". Grupės muzikiniai įkvėpėjai yra gana įvairūs – nuo „Red Hot Chili Peppers" iki „A Perfect Circle".

2005 metų pradžioje „IR" pasirašė sutartį su muzikos leidybos įmone „Muzikos zona". Vėlyvą 2005 rudenį pasirodė grupės debiutinis albumas „Now or Never" („Dabar arba niekada"). Albumą palankiai įvertino Lietuvos ir užsienio kritikai bei roko mėgėjai. 

Now or Never viršelis
Nepaisant nepalankaus Baltijos šalių žiniasklaidos požiūrio į roką, dainos iš albumo sugebėjo prasibrauti į kelių radijo stočių programas ir net pateko į populiariausių kūrinių sąrašus. Tris savaites dainos „Idol" vaizdo klipas pirmavo „Baltic Top" – tarptautinėje programoje, kurią organizavo kelios radijo stotys ir televizijos kanalai iš Latvijos, Lietuvos ir Estijos. Baladė „Maybe" ilgokai pirmavo radijo stoties „Mažeikių Aidas" populiariausių dainų trisdešimtuke.

„IR" dažnai koncertuoja įvairiuose festivaliuose, renginiuose bei klubuose. Grupė grojo vienoje scenoje su „Tito & Tarantula" festivalyje „Rudstock 2004", koncertavo Vokietijoje, Lenkijoje, Latvijoje, Nyderlanduose ir Anglijoje. 2006 metų vasarą „IR" buvo išrinkta savaitės grupe autoritetingoje nepriklausomos muzikos interneto svetainėje „ubl.com". 2006 metų pradžioje „IR" buvo išrinkta „Geriausia 2005 metų Lietuvos roko grupe" alternatyvios muzikos apdovanojimuose „A-LT 2005", o albumas „Now or Never" buvo nominuotas „Geriausio 2005 metų albumo" kategorijoje.

Diskografija
------------

### Studijiniai albumai

* Now or Never *(2005)*
* Believe *(2010)*

### EP

* EP\_graph *(2008)*

Video klipai
------------

| Metai | Pavadinimas | Režisierius |
| --- | --- | --- |
| 2008 | „Snake pit" | - |
|

Nuorodos
--------

* Oficialus IR tinklalapis Archyvuota kopija 2021-02-18 iš Wayback Machine projekto.
* Grotuvas, kuriame galima pasiklausyt IR dainų Archyvuota kopija 2006-10-21 iš Wayback Machine projekto.
**„Krivūlė"** – mėnesinis „Valstybės krašto laikraštis", leistas 1988 m. spalio mėn. – 1989 m. rugpjūčio 23 d. Šiauliuose.

Istorija
--------

Lietuvos sąjūdžio Šiaulių tarybos leidinys, ėjęs vieną-dukart per mėnesį. Tiražas 1988 m. 10 000 egz. nuo 1989 m. birželio 1 d. Nr. 9 – 8000 egz. specialus rugpjūčio 13 d. Nr. 14 – 5000, Nr. 15 (18) – 10 000 egz. Išėjo 18 numerių. Pusės spaudos lanko Nr. 1-3 spausdintas Vilniuje, nuo 1989 m. vasario 1 d. dviejų spaudos lankų – spaustuvėje „Titnagas". Nr. 14 spausdino SIA „Techninis centras" Vilniuje.

Vietoje „Krivūlės" 1989–1990 m. ėjo savaitraštis „Savaitės krivūlė".

Redaktoriai
-----------

* 1988 m. Virgilijus Kačinskas
* 1989 m. Vladas Mikalauskas
* 1988–1989 m. su pertraukomis Irena Vasinauskaitė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija

Galerija
--------

* 1988 m. spalis1988 m. spalis
* 1988 m. lapkritis1988 m. lapkritis
* 1988 m. gruodis1988 m. gruodis
* 1989 m. vasaris1989 m. vasaris
* 1991 m. rugpjūtis1991 m. rugpjūtis