recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Parlamentinis valdymas** – valstybės valdymo forma, kai valdžia koncentruojama parlamente.

Parlamentinio valdymo atveju ministrų kabinetas yra atsakingas parlamentui. Paprastai tiek ministras pirmininkas, tiek ministrai yra parlamento nariai.

Parlamentinio valdymo pranašumu laikoma tai, kad, jei parlamente yra stabili dauguma, yra aišku, kuri partija turi prisiimti atsakomybę už valstybės valdymą. Tačiau jei dauguma nėra stabili, vyksta dažnos vyriausybės krizės.

Šalys su parlamentiniu valdymu gali būti konstitucinės monarchijos, kur monarchas yra valstybės vadovas, o vyriausybės vadovas beveik visada yra parlamento narys, ir parlamentinės respublikos, kur daugiau ceremoninį vaidmenį atlieka prezidentas (valstybės vadovas), o vyriausybės vadovu dažniausiai yra įstatymų leidėjas. Kai kuriose parlamentinėse respublikose valstybės galva taip pat yra ir valstybės vadovas, tačiau yra renkamas ir yra atskaitingas parlamentui. Šalyse, kuriose veikia dvejų rūmų parlamentai dažniausiai, tačiau ne visada vyriausybės vadovas yra ir žemųjų rūmų narys.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  Gediminas Vitkus „Politologija", Vilnius, 1998, ISBN 9986-442-55-9
| **Ben Lyon** |
| --- |
|  |
| Benas Lajonas 1936 m. |
| Gimė | 1901 m. vasario 6 d.Atlanta, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
| Mirė | 1979 m. kovo 22 d. (78 metai)netoli Honolulu, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
|  |
| Veikla | aktorius |

**Benas Lajonas** (angl. *Ben Lyon*, 1901 m. vasario 6 d. Atlanta, JAV – 1979 m. kovo 22 d. netoli Honolulu, JAV) – amerikiečių aktorius ir kino kompanijos „20th Century Fox" vadovas, vėliau dirbęs britų radijuje, vaidinęs britų kine ir televizijoje.

Biografija
----------

Benas Lajonas gimė Atlantos žydų šeimoje. Karjerą pradėjo nebyliajame kine. 1930 m. su Džyn Harlou (*Jean Harlow*) nusifilmavo Hovardo Hjuso (*Howard Hughes*) filme „Pragaro angelai". Tapęs kino kompanijos „20th Century Fox" administratoriumi, būtent jis 1946 m. priėmė Merlin Monro (*Marilyn Monroe*) į jos pirmąsias filmavimosi peržiūras. Be to, jis pastebėjo, kad Monro panaši į Džyn Harlou. Tuo metu Monro buvo žinoma Kaip Norma Džyn Beiker (*Norma Jean Baker*) arba kaip Martinson. Monro jam liko visada dėkinga už pagalbą siekiant karjeros. B. Lajonas – vienas iš nedaugelio vyrų, kuris po Monro mirties neteigė buvęs jos meilužiu.

B. Lajonas 1930–1971 m. buvo vedęs Bibi Daniels (*Bebe Daniels*), 1974–1979 m. – Marian Nikson (*Marian Nixon*). 1979 m. kovo 22 d. kruiziniame laive „Queen Elizabeth 2" netoli Honolulu jį ištiko mirtinas širdies smūgis. Palaikai buvo kremuoti ir palaidoti Holivudo kapinėse prie pirmosios žmonos.

Filmografija
------------

* Beno Lajono filmografija

Išnašos
-------

1. ↑  Barlett and Steele 2004, p. 63.
2. ↑  *The New York Times Biographical Service, Volume 10*. New York Times & Arno Press. 1979. p. 344.
3. ↑  „MARILYN POUR TOUJOURS". Nuoroda tikrinta 2022-12-13.
4. ↑  D'Agostino, Annette M. (2004). *The Harold Lloyd Encyclopedia*. McFarland. p. 75. ISBN 0-786-41514-2.
Drakono kraujo pigmento milteliai ir grubiai smulkinti smilkalai
Drakono medžio (*Dracaena draco*) nukritęs lapas – su drakono kraujo pigmentu prie pagrindo
**Drakono kraujas** – skaisčiai raudoni sakai, gaunami iš skirtingų rūšių augalų, priklausančių eilei genčių, daugiausia tai krotonas (*Croton*), dracena (*Dracaena*), *Daemonorops*, kaliamas (*Calamus rotang*) ir koralmedis (*Pterocarpus*). 

Raudonieji sakai senovėje buvo naudojami kaip spalvotas lakas, vaistai, smilkalai, dažai. Šiuo tikslu jie dažnai tebenaudojami ir šiandien. Jie buvo viduramžių magijos ir alchemijos seansų priemonė. Nustatyta, kad sodrią raudoną spalvą sakams suteikia atsparūs ir ryškūs drakorubino ir drakokarmino pigmentai, tačiau jų biologinė sandara iki galo neištirta.

Kilmės istorija
---------------

Sakai iš dracenų (*Dracaena*) genties medžių rūšies, arba „tikrasis" drakono kraujas, bei labai nuodingas mineralas cinoberis (gyvsidabrio sulfidas, HgS) buvo dažnai painiojami senovės romėnų. Iš to, atrodo, kilusi tendencija viską, kas ryškiai raudona, įvardinti „drakono krauju". Senovės Kinijoje mažai ar beveik visai nebuvo skiriamas drakono kraujo tipas priklausomai nuo skirtingos šaltinio rūšies. Ir *Dracaena*, ir *Daemonorops* sakais šiandien dažnai tebėra prekiaujama kaip drakono krauju, mažai ar visai neskiriant dėmesio į augalą-šaltinį. Kaip bebūtų, išgaunami sakai iš *Daemonorops* yra tapę šiais laikais labiausiai parduodamais, dažniausiai didelių sakų kamuolių forma.

Sakų gavimas
------------

Keliautojai Kanarų salose XV a. gavo granato raudonumo drakono kraujo gabalėlių iš drakono medžio *Dracaena draco*, augusio tik Kanarų salose ir Maroke. Sakai sunkiasi iš jo sužaloto kamieno arba šakų. Tuo pačiu būdu drakono kraujas gaunamas ir iš raudonosios cinoberinės dracenos (*Dracaena cinnabari*), endeminės medžių rūšies, augančios tik Sokotros salose. Šie sakai į senovės Europą patekdavo Smilkalų keliu.

Drakono kraujas taip pat gaminamas iš *Daemonorops* genties rotangų (*Calameae*) palmių, augančių Indonezijos salyne, kur vadinamas *jerangu* arba *djerangu*. Surenkamas sulaužius tvirtą raudonų sakų sluoksnį, dengiantį nesunokusį rotango vaisių. Gauti sakai po to sukočiojami į tvirtus kamuolius pardavimui.

Raudonasis lateksas iš *Sangre de Grado* medžio (*Croton lechleri*), augančio Pietų Amerikos šiaurės rytuose, turi žaizdas gydančių ir antioksidanto savybių, jis šimtmečius tebenaudojamas čiabuvių.

Botaniniai šaltiniai
--------------------

Drakono medis (*Dracaena draco*)
* *Calamus rotang*
* *Croton draconoides*
* *Croton draco*
* *Croton lechleri*
* *Croton urucurana*
* *Croton xalapensis*
* *Daemonorops draco*
* *Daemonorops didymophylla*
* *Daemonorops micranthus*
* *Daemonorops motleyi*
* *Daemonorops rubra*
* *Daemonorops propinquus*
* *Dracaena cinnabari*
* *Dracaena cochinchinensis*
* *Dracaena draco*
* *Pterocarpus officinalis*

Nuorodos
--------

* Langenheim, J. (2003). *Plant Resins: Chemistry, Evolution, Ecology, and Ethnobotany*. Timber Press Inc. ISBN 0-88192-574-8.
* Palaimos karalystė Sokotroje
| **Neotinea ustulata**Apsauga: 1(E) – Prie išnykimo ribos |
| --- |
| Smulkiažiedė gegužraibė (Neotinea ustulata)Smulkiažiedė gegužraibė(*Neotinea ustulata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Eilė: | Smidriečiai  *( Asparagales)* |
| Šeima: | Gegužraibiniai  *( Orchidaceae)* |
| Gentis: | *Neotinea*  *( Neotinea)* |
| Rūšis: | Smulkiažiedė gegužraibė  *( Neotinea ustulata)* |

 |

**Smulkiažiedė gegužraibė** (*Neotinea ustulata*) – gegužraibinių (*Orchidaceae*) šeimos augalas. Paplitęs daugiausia Pietų ir Vidurio Europoje, ypač Ispanijoje ir Graikijoje, šiaurėje arealas siekia Angliją, pietų Švediją, rytuose – Uralą ir Kaukazą.

Augalas žolinis, status, 10-20 cm aukščio. Lapai paprasti ištisiniai, lygiakraščiai su stiebą apimančiomis makštimis. Žiedai maži, susitelkę į žiedyną – kekę, iki 1 cm ilgio, lūpa balta, raudonai taškuota, šalmas pusrutuliškas, purpurinis. Žydi gegužės-birželio mėnesiais. Turi šakniagumbius. Būdingas vaisius – dėžutė, kurioje subręsta daug smulkių, vėjo platinamų sėklų. Augalai vystosi ilgai, nuo sėklos sudygimo iki žydėjimo praeina 10–15 metų.

Augalas šviesomėgis, auga šiltuose šlaituose, sausose ar vidutinio drėgnumo šienaujamose ir ganomose žemažolėse pievose.

Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą. Lietuvoje žinoma 15 šios rūšies radaviečių. Daugiausia radaviečių žinoma šiaurinėje šalies dalyje, tačiau viena gyvybingiausių populiacijų yra Varėnos rajone.

Smulkiažiedės gegužraibės žiedai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Svarstyti Lietuvoje savaime augančių gegužraibinių šeimos augalų pavadinimai Archyvuota kopija 2021-03-06 iš Wayback Machine projekto. VLKK, 2006-02-28.
2. ↑  Neotinea ustulata, *Kew Plants & Fungi*. Kew Royal Botanic Gardens.
3. 1 2  Lietuvos griežtai saugomos rūšys, sudarė Gintautas Vaitonis. Vilnius: Lietuvos Respublikos Aplinkos ministerija, 2015.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Smulkiažiedė gegužraibė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Elchonon Wasserman** |
| --- |
| Gimė | 1874 m.Biržai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1941 m. liepos 6 d. (~67 metai)VII Kauno fortas, Trečiasis Reichas |
|  |
| Pareigos | Rabinas, mokytojas. |

**Elchononas Vasermanas** (1874 m. Biržuose, Rusijos imperija – 1941 m. liepos 6 d. VII Kauno forte, Trečiasis Reichas) – rabinas, mokytojas.

Biografija
----------

Gimė 1874 m. Biržuose rabino Naftali Beinish ir pardavėjos Rakhel Sheina šeimoje. 1890 m. su tėvais persikraustė į Bauską. Vėliau mokėsi Telšių ješivoje. 1897 m. išvyko mokytis į Brestą pas rabiną Chaim Soloveitchik. 1899 m. vedė Michla Atlas, Salantų rabino Meir Atlas dukrą. 1903 m. išvyko dirbti mokytoju į Amtšilovą. 1907-1910 m. mokėsi Rodūnios ješivoje. 1910 m. pradėjo dirbti roš ješiva Bresto ješivoje. Prasidėjus I pasauliniam karui grįžo į Rodūnią, o vėliau į Smilavičius, kur pradėjo dirbti ješivoje.

1921 m. persikėlė į Naugarduką, kur tapo ješivos vadovu. Jo vadovavimo laikotarpiu ješivoje mokėsi apie 300 mokinių. Rabinas garsėjo savo Toros mokymo paskaitomis, kurių nuorašus turėjo didžioji dalis Europos ješivų. Ieškodamas rėmėjų prieš pat II pasaulinį karą buvo išvykęs į JAV, kur susitiko su vietos žydų bendruomene. 1939 m. grįžęs į Naugarduką uždraudė savo studentams išvykti mokytis į JAV norėdamas juos apsaugoti nuo pasaulietinių pagundų. Prasidėjus II pasauliniam karui išvyko į Vilnių, viešėdamas Kaune pas kitus rabinus buvo suimtas ir išvežtas į Kauno VII fortą, kur 1941 m. liepos 6 d. buvo nužudytas. Sūnus Simcha Wasserman buvo Detroito ješivos vadovas.

Darbai
------

* *Kovetz Heoros*
* *Kovetz Shiurim*
* *Kovetz Biyurim*
* *Kovetz Shemuos*
* *Kovetz Inyanim*
* *Kovetz Maamarim*
* *Ikvasa Demeshicha*

Nuorodos
--------

* Rosenberg, Shmarya (1939). "Rabbi Elchonon Wasserman's Letter Forbidding His Students From Accepting Visas Offered By YU & Skokie Yeshiva". Failed Messiah. Nuoroda tikrinta 5 July 2012.
Koordinatės: 54°12′17″ š. pl. 24°20′24″ r. ilg.﻿ / ﻿54.20472°š. pl. 24.34000°r. ilg.﻿ / 54.20472; 24.34000

| Burokaraisčio ežeras |
| --- |
|  |
| Vieta | Varėnos raj. Lietuva |
| Plotas | 0,391 km² |
| Kranto linijos ilgis | 6,13 km |
| Kilmė | ledyninė |
| Vidutinis gylis | 6,9 m |
| Didžiausias gylis | 21,5 m |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | Perkasas |

**Burokaraisčio ežeras** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 4,5 km į vakarus nuo Perlojos. Ilgis šiaurės – pietų – rytų kryptimi 2,5 km, plotis iki 0,29 km. Altitudė 108,2 m. Ežeras L raidės formos, jo dubuo – rininės kilmės. Giliausia vieta siekia 21,5 m gylį. Krantai statūs, aukšti, daugiausia apaugę mišku – rytuose stūkso Karužų miškas, vakaruose ir pietuose – Burokaraisčio miškas. Rytuose išteka Perkaso upelis (Amarnios intakas, Merkio baseinas).

Burokaraisčio ežero vakarinėje ir šiaurinėje pakrantėse yra Burokaraisčio, o pietinėje – Burokaraistėlės kaimai. Veikia 2 kaimo turizmo sodybos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Marija Vasiliauskienė. *Burokaraisčio ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 310
**Daraktorius** – XIX a. – XX a. pradžios Lietuvos valstiečių slapta steigtų ir išlaikytų kaimo mokyklų mokytojas.

Istorija
--------

Daraktorių mokyklos pradėtos steigti po 1863 m. sukilimo, ypač paplito spaudos draudimo laikotarpiu (1865–1904 m.). Nuo 1871 m. carinė administracija daraktorius ir mokinių tėvus baudė piniginėmis baudomis iki 300 rublių arba iki 3 mėn. arešto. Po 1905–1907 m. vykusios Rusijos revoliucijos metu bausmės buvo formaliai panaikintos, tačiau daraktorių mokyklos iki Pirmojo pasaulinio karo buvo Rusijos valdžios persekiojamos. Rusijos valdžia, siekdama konkuruoti su daraktorių mokyklomis, pradėjo steigti pradžios mokyklas kaimuose ir miesteliuose, kuriose buvo mokoma rusų kalba. Daraktorių dėka XIX a. pabaigoje lietuvių išsimokslinimo lygis pakilo.

Kaimo daraktorės apie XIX a. pab.–XX a. pr.
Daraktoriai Berželių dvare 1903 m. Juozas Zikaras – prigulęs dešinėje.

Mokykla
-------

Daraktoriaus mokykla specialių patalpų neturėjo, mokytojas su mokiniais rinkdavosi tai vienoje, tai kitoje valstiečio pirkioje, paprastai po savaitę. Daraktoriai mokė vaikus skaityti ir rašyti lietuvių kalba, skaičiuoti, skaityti rusų ir lenkų kalbomis, pateikdavo Lietuvos istorijos ir geografijos žinių.

Daraktoriai
-----------

Daraktoriai buvo įvairios socialinės padėties ir išsimokslinimo, kartais daraktoriauti pradėdavo net 8–10 m. vaikai. Daraktoriais dirbo lietuvių švietėjai: Gabrielė Petkevičaitė-Bitė, Povilas Višinskis, Jonas Biliūnas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Daraktorius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 477 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Alfonsas Švirinas** |
| --- |
| Gimė | 1932 m. lapkričio 17 d.Tamuliškės, Alytaus rajonas |
| Mirė | 2019 m. vasario 14 d. (86 metai)Ignalina |
| Palaidotas (-a) | Liepynės kapinės |
| Sutuoktinis (-ė) | Stasė |
| Vaikai | Gražina, Loreta, Kęstutis |
|  |
| Veikla | politinis veikėjas |
| Partija | 1990 m. LDDP, 2001 m. LSDP |
|  |
| Alma mater | 1970 m. Vilniaus aukštoji partinė mokykla |

**Alfonsas Švirinas** ( 1932 m. lapkričio 17 d. Tamuliškėse, Alytaus rajonas – 2019 m. vasario 14 d. Ignalina) – Lietuvos politinis veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Krokialaukio pradžios mokykloje, Ūdrijos progimnazijoje, Alytaus berniukų gimnazijoje, Simno vidurinėje mokykloje. 1970 m. baigė Vilniaus aukštąją partinę mokyklą, ekonomistas.

1990–1996 m. etatinis Lietuvos demokratinės darbo partijos Ignalinos tarybos pirmininkas, nuo 1996 m. Seimo nario Česlovo Juršėno padėjėjas sekretorius.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, LSDP tarybos narys, Ignalinos rajono skyriaus pirmininkas. 1990–1995 m. Ignalinos rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m. 1997–2000 m. 2000–2003 m. 2003–2007 m. ir 2007–2011 m. Ignalinos rajono savivaldybės tarybos narys.

Nusipelnęs kultūros-švietimo darbuotojas, LSDP Ignalinos rajono skyriaus Garbės pirmininkas.

Vedęs; žmona Stasė, dukros Gražina, Loreta, sūnus Kęstutis Švirinas, teisininkas, verslo teisės advokatas.

Buvo renkamas deputatu Druskininkuose, Varėnoje ir Ignalinoje. Juo dirbo virš 40 m. Nepriklausomoje Lietuvoje 22 m. Dalyvavo daugelyje Sąjūdžio renginių Vilniuje, "Baltijos kelio" akcijoje, sausio 13-ąją budėjo prie Lietuvos AT rūmų.

Gimė Lietuvos savanorio - kariuomenės kūrėjo 1918-23 m. Jono Švirino šeimoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑
*Šis straipsnis apie kūrybą. Apie kitas šio termino reikšmes skaitykite straipsnyje Franšizė.*
**Franšizė** (angl. *franchise*, *media franchise*, *multimedia franchise* < pranc. *franchise*) – tarpusavyje susijusių kūrinių rinkinys, kuriuos sieja bendras originalas – filmas, literatūros kūrinys, televizijos programa ar vaizdo žaidimas.

Franšizės ypatumai
------------------

Franšizės neretai yra kryžminės rinkodaros subjektas, kurios aprėpia keletą skirtingų platformų. Jos dažniausiai kuriamos, kuomet originalus kūrinys sulaukia didžiulio pasisekimo. Franšizėmis siekiama toliau didinti pelną, skatinti komercinį pelningumą, išsaugoti turimus vartotojus.

Ilgainiui didelės atitinkamos kūrybos gerbėjų grupės sukuria franšizės fandomą – gerbėjų bendruomenę, kuri žiūri ar skaito šią kūrybą bei dalinasi savo įspūdžiais su kitais bendraminčiais. Dalinai dėl augančios socialinių tinklų reikšmės franšizių fandomai pastaraisiais metais tampa vis populiaresni: daugelis gerbėjų nori bendrauti vieni su kitais, diskutuoti ar netgi dalintis savo mėgstamos laidos ar knygos pagrindu paremta kūryba tokiose svetainėse, kaip „Tumblr", „Reddit" arba „Fandom". Sėkmingos franšizės stengiasi plėsti savo tikslinės auditorijos ratą, skatinti vartotojų susidomėjimą, raginti gerbėjus svarstyti pačios franšizės tolimesnes perspektyvas.

Franšizės įprastai plėtojamos remiantis kitame sukurtame meno kūrinyje esančio personažo ar fiktyvaus pasaulio sėkme. Jos kuriamos vadovaujantis licencijuotomis sutartimis, kuriose pasižadama gerbti kito kūrėjo intelektinę nuosavybę. Pasak Bario Langfordo (*Barry Langford*), „Studijoms filmas, kuris tinkamas multimedijos franšizei kurti, yra pramoginis filmas. Be galo brangi kryžminės medijos konglomeratų kūryba, pagrįsta sinergetiniu atpildu, lemia šios produkcijos akivaizdžią būtinybę."

Išnašos
-------

1. ↑  *Lemke, Jay (2004). "Critical Analysis across Media: Games, Franchises, and the New Cultural Order" (PDF). First International Conference on CDA. Archived (PDF) from the original on 19 October 2013. Nuoroda tikrinta 16 September 2013.*
2. ↑  *Fuschillo, Gregorio (2018-05-04). "Fans, fandoms, or fanaticism?". Journal of Consumer Culture. **20** (3): 347–365. doi:10.1177/1469540518773822. ISSN 1469-5405.*
3. ↑  *Wilkins, Kim (2019-07-11). Young Adult Fantasy Fiction. Cambridge University Press. ISBN 978-1-108-55113-7.*
4. ↑  *Jenkins, Henry (December 2010). "Transmedia Storytelling and Entertainment: An annotated syllabus". Continuum. **24** (6): 943–958. doi:10.1080/10304312.2010.510599. ISSN 1030-4312.*
5. ↑  *Barry Langford, Post-classical Hollywood: Film Industry, Style and Ideology Since 1945, p. 207, ISBN 074863858X.*
Koordinatės: 56°15′11″š. pl. 22°50′06″r. ilg.﻿ / ﻿56.2531°š. pl. 22.8349°r. ilg.﻿ / 56.2531; 22.8349

|  |
| --- |
|    **Alkiškių geležinkelio stotis** |
| **Adresas** | Raudžiai |
| **Atidaryta** | 1949 m. |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
| ↑ MAŽEIKIAI ↑ |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | Karpėnai |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 6,4 |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | **Alkiškiai** |
| AKMENĖ |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 11,8 |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| ↓ KUŽIAI ↓ |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Alkiškių geležinkelio stotis** – geležinkelio stotis šiaurės vakarų Lietuvoje, Raudžių kaime, į pietus nuo Alkiškių. Tai krovininė stotis, joje keleiviniai traukiniai nestoja. Pagrindinis pastatas yra vieno aukšto, baltų plytų.

Istorija
--------

Stotis pastatyta 1949 m. nutiesus geležinkelio liniją iš Ventos gyvenvietės į Akmenės cemento gamyklą kaip krovininė stotis. Įrengta atšaka į AB „Naujasis kalcitas" Menčių cechą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Alkiškių geležinkelio stotis. Geltoni.lt (tikrinta 2023-07-30).
2. ↑  Alkiškių geležinkelio stotis. Akmenės krašto enciklopedinis žodynas. Akez.lt *(interaktyvi enciklopedija)*.
| **Boleslovas Buika** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1876 m. spalio 7 d.Švenčionių apylinkėse, Rusijos imperija |
| Mirė | 1940 m. kovo 9 d. (63 metai)Sen Žan Kap Fera kaimelyje tarp Nicos, Monako |
|  |
| Veikla | dailininkas, tapytojas, akvarelistas, iliustratorius |
|  |
| Išsilavinimas | Vilniaus piešimo mokykla |
| Alma mater | Krokuvos dailės akademija |

**Boleslovas Buika** (lenk. *Bolesław Buyko*, 1876 m. spalio 7 d. Švenčionių apylinkėse – 1940 m. kovo 9 d. Sen Žan Kap Fera kaimelyje tarp Nicos, Monako) – Lietuvos dailininkas, tapytojas, akvarelistas, iliustratorius.

Biografija
----------

Boleslovas Buika gimė 1876 m. spalio 7 d. Švenčionių apylinkėse. Ūgtelėjęs mokėsi Vilniaus piešimo mokykloje, Remiamas filantropo Juozapo Montvilos ir tapytojo Boleslovo Rusecko 1896–1902 m. studijavo Krokuvos dailės akademijoje pas Jaceką Malčevskį, Leoną Vičulkovskį, 1898 m. mokėsi privačioje Iljos Repino tapybos studijoje Sankt Peterburge. 1902 ar 1903 m. apsigyveno Paryžiuje. Keliavo į Didžiąją Britaniją, Prancūziją, Italiją.

Nuo 1911 m. Boleslovas Buika buvo tarptautinės akvarelistų draugijos narys, lenkų „Zachęta" draugijos narys. 1912 m. jam suteiktas akademinis Prancūzijos apdovanojimas „officier d’académie."

B. Buika tapė aliejumi, liejo akvareles, piešė tušu plunksnele. Dalyvavo parodose, surengė personalinių parodų Londone, Paryžiuje, Varšuvoje, Lvove, siuntė paveikslus į parodas Vilniuje. 1911 ir 1912 m. dalyvavo Vilniaus dailės draugijos, o 1912 m. – 4-ojoje Lietuvių dailės draugijos parodose. 1921 m. personalinėje parodoje B. Buika eksponavo net 53 klasikinės architektūros miestų peizažus.Kūrinius Paryžiaus parodų salėse su pertrūkiais demonstravo iki 1936 m.

Tapė peizažus, portretus, natiurmortus, temines kompozicijas. Kūriniams būdinga laisvas potėpis, emocingumas, šiltumas. Kūryboje taikė impresionizmo, ypač plenerizmo, principus.

Boleslovas Buika mirė Sen Žan Kap Ferate (prie Nicos).

Kūrinių galerija
----------------

* Boleslovas Buika. Apleistos kapinės, 1901 m.Boleslovas Buika. Apleistos kapinės, 1901 m.
* Boleslovas Buika. Kaimo pakraštyjeBoleslovas Buika. Kaimo pakraštyje

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Boleslovas Buika** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

1. ↑  Sudarytoja dr. Jolanta Širkaitė. Vilniaus piešimo mokykla 1866–1915. Vilnius: Lietuvos kultūros tyrimų institutas, 2017. ISBN 978-9955-868-93-4.
2. 1 2 3 4 5 6  Jolanta Širkaitė. Vilniaus piešimo mokykla 1866–1915. Vilnius: Lietuvos kultūros tyrimų institutas, 2018. ISBN 978-609-8231-07-6.
3. 1 2  Boleslovas Buika Visuotinėje lietuvių enciklopedijoje.
4. 1 2 3 4  Boleslovas Buika Vilniaus aukciono svetainėje.
5. 1 2  Boleslovas Buika Limis.lt svetainėje
6. ↑  Boleslovas Buika Tartle.lt svetainėje.
| **Skirmantas Malinauskas** |
| --- |
|  |
| 2023 m. |
| Gimė | 1981 m. gegužės 7 d. (42 metai)Vilnius |
| Vaikai | dvi dukros |
|  |
| Veikla | YouTube turinio kūrėjas, visuomenininkas |
|  |
| Išsilavinimas | Žmogaus teisių apsaugos magistras |
| Alma mater | MRU |

**Skirmantas Malinauskas** (g. 1981 m. gegužės 7 d. Vilniuje) – Lietuvos visuomenininkas, kuriantis įvairių žmonių, įvykių ir reiškinių „Youtube" apžvalgas.

Buvęs žurnalistas ir ministro pirmininko Sauliaus Skvernelio patarėjas.

Biografija
----------

Baigė MRU teisės bakalaurą. Ten pat įgijo Tarptautinės žmogaus teisių apsaugos magistro laipsnį.

Dirbo žurnalistu ir rinkodaros specialistu „Respublikos leidinių grupėje". 2014–2016 m. dirbo verslo žurnalistu, naujienų redaktoriumi ir laidų vedėju „Žinių radijuje". Iki 2017 m. dirbo redakcijos „15min" tyrimų skyriuje.

2017 m. liepos 24 d. tapo Sauliaus Skvernelio patarėju kovos su korupcija, ryšių su parlamentu ir strateginės komunikacijos klausimais.

2020 m. pradžioje, šalyje prasidėjus COVID-19 pandemijai tapo Ekstremalių situacijų valdymo centro Visuomenės informavimo grupės vadovu. 2020 m. kovo pradžioje, kilus nesutarimams su Sveikatos apsaugos ministru Aurelijumi Veryga dėl Covid-19 pandemijos valdymo, pasitraukė iš pareigų.

### Laidos „Youtube"

Pasitraukęs iš politinės erdvės, ėmė kurti įvairių temų laidas „Youtube" platformoje. Viena iš jo temų – septynis kartus teistas Tauragės verslininkas, Lietuvos futbolo federacijos (LFF) vykdomojo komiteto narys Arūnas Pukelis–Švinius, dėl S. Malinausko teiginių kartu su LFF keliais ieškiniais kreipęsis į teismą. Dalį ieškinių teismas jau atmetė. S. Malinauskas tai vadina strateginiais ieškiniais prieš visuomenės dalyvavimą (SLAPP).

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Žurnalistas S. Malinauskas taps premjero patarėju
3. ↑  Premjero patarėju tapo žurnalistas S. Malinauskas
4. ↑  Premjeras patvirtino Malinausko atsistatydinimą, jokių priekaištų jam neturi
5. ↑  Skirmantas Malinauskas
6. ↑
7. ↑
8. ↑
**Juozas Gedminas** (1838 m. balandžio 18 d.– 1913 m. gruodžio 29 d.) – XIX a. lietuvių liaudies akmeninių memorialinių paminklų meistras.

Gyvenimas
---------

J. Gedminas gimė 1838 m. dabartiniame Radviliškio rajone, Šiaulėnų apylinkėje, Nirtaičių kaime. Buvo kilęs iš valstiečių šeimos, būdamas dvidešimt penkerių 1864m. sausio 7d.vedė Magdeleną Šleivytę ir susilaukė keturių sūnų: Antano, Dominyko, Jono, Baltramiejaus ir dviejų dukterų: Karolinos ir Onos. Gyvenimui užsidirbo statydamas trobas, o laisvalaikį paskyrė akmens kalimui. Yra žinoma, kad liaudies menininkas bandė jėgas ir medžio drožyboje, tačiau jo netenkino medžio laikinumas ir nepatvarumas, todėl jis savo kūrybine medžiaga pasirinko akmenį. Dėl savo atsidavimo akmens kalimui ir originalios kūrybos savo kaime J. Gedminas buvo pramintas Keistuoliu. Ilgus metus liaudies meistras akmenį kaldavo kitu kietesniu akmeniu, tik vėliau įsigijo metalinį kaltą, kuris labai palengvino skulptoriaus darbą ir praplėtė galimybes. Savo kūriniams J. Gedminas rinkdavosi akmenis, kurių forma jam ką nors primindavo: paukštį, grybą, žuvį, ar kokį kitą daiktą. Akmenis parsinešdavo net nuo Šaukoto, Tytuvėnų ar Šiluvos.

Kūryba
------

Didžiausias šio liaudies menininko palikimas – Nirtaičių kapinaitės. Jas suformavo pats Juozas Gedminas. Šis memorialinis ansamblis yra ant elipsės formos nedidelio dirbtinio paaukštinimo su akmeniniais varteliais, ant kurių pritvirtintas metalinis kryžius. Varteliuose yra iškaltas užrašas *SZWENTA BROMA AMŽINA TĖWINEI MŪSŲ*, kuris atspindi pagrindinę ansamblio idėją. Šiose kapinaitėse J. Gedminui buvo svarbiausi trys paminklai: vienas skirtas jo tėvams, antras – 1890 m. datai pažymėti, kuri, matyt, buvo labai svarbi skulptoriui, o trečiąjį skulptorius pasistatė pats sau.

Ansamblyje dominuoja grybo, širdies, avinėlio, paukščio, aguonos, žmogaus formos puošybos elementai. Skulptoriaus kūryboje krikščioniškos simbolikos negausu, viso labo tik Apvaizdos akis ir kryželiai. Mėgiamiausi ir originaliausi liaudies meistro naudojami simboliai – aguonos ir grybai, kurie liaudies mąstyme reiškia amžiną gyvybės pasikartojimą. Taip pat skulptorius dažnai vartojo nuoširdumą ir gailestingumą simbolizuojančias širdeles ir avinėlius.

J. Gedmino kūryba domėjosi ir vertino Lietuvos dailės draugija.

J. Gedminas apie savo kūrybą:

*Ką tu žmogau padarysi, pagalvojau sau, jei medžio ir nesukapotų, tai vis tiek jis amžinai neišlaikytų – supus. Geriau dirbsiu iš akmens. Akmuo amžius išbus ir pasakys: – Čia buvo toks žmogus, taip ir taip galvojo, tą ir tą veikė.*

(Užrašė K. Skipaitis)

Šaltiniai
---------

* Alfredas Širmulis , *Lietuvių liaudies memorialiniai paminklai: medis, akmuo, geležis* : vadovėlis dailės specialybių studentams. Vilnius: Vilniaus dailės akad. l – kla, 1999, 190 p.

* Skaitmeninis leidinys *Senoji lietuvių skulptūra, kryžiai ir koplytėlės*

Nuorodos
--------

* Juozo Gedmino kūrinių virtuali paroda
**Likimas** – sąvoka, reiškianti žmogų, gamtą ar net dievus pranokstančią galią, lemiančią, diktuojančią pasaulio įvykių eigą ir valdančią žmonių gyvenimą. Būdinga religinei mąstysenai ir kai kurioms idealistinės filosofijos kryptims.

Su likimu siejasi idealistiniai pasaulio darnos, harmonijos vaizdiniai, nusakantys jame vykstančių reiškinių eigą ir žmogaus gyvenimą (logosas, samsara, dao). Daugelyje religijų likimo vaizdiniai antropomorfizuoti ir tapę dievybėmis (graikų moiros, Tichė, romėnų parkos, Fortūna, lietuvių Laima, Dalia), kurios dažnai esti nepriklausomos nuo vyriausiųjų dievų.

Monoteistinėse religijose likimas pavaldus visagalio Dievo galiai, atstovaujančiai gamtos ir visuomeninio gyvenimo jėgoms, nepavaldžioms žmogui. Krikščionybėje likimas yra dieviškoji apvaizda. Katalikybėje ir stačiatikybėje likimas jungiamas su žmogaus valios laisve. Protestantizme ir islamo relligijoje likimas fatalistinio pobūdžio.

Tikrovės bei žmogaus koncepciją likimu grindžia fatalizmas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Likimas*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, VII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1981. T.VII: Lietuvos-Mordvių, 25 psl.
| **Vladas Niunka** |
| --- |
| Gimė | 1907 m. rugpjūčio 17 d.Baisogala, Kauno gubernija |
| Mirė | 1983 m. gruodžio 26 d. (76 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Antakalnio kapinėse |
|  |
| Veikla | valstybinis ir partinis veikėjas, filosofas, spaudos darbuotojas |
| Partija | 1928 m. LKP / SSKP |
|  |
| Alma mater | 1936 m. Vytauto Didžiojo universitetas |

**Vladas Niunka** (1907 m. rugpjūčio 17 d. Baisogaloje – 1983 m. gruodžio 26 d. Vilniuje) – sovietinis partinis ir valstybės veikėjas, filosofas, spaudos darbuotojas, LSSR mokslų akademijos akademikas.

Biografija
----------

1925 m. baigė Šiaulių berniukų gimnaziją. 1925–1928 m. mokytojavo Šiauliuose. 1926 m. atvykęs studijuoti į Kauną įsitraukė į komunistinį judėjimą, už tai po valstybės perversmo 1928–1931 m. kalintas Varnių koncentracijos stovykloje, 1938–1939 ir 1939–1940 m. Dimitravo priverčiamojo darbo stovykloje. 1933 m. 1933–1935 m. redagavo laikraštį „Revoliucinis darbininkas", 1937–1939 m. su kitais – leidinį „Propagandistas", 1937 m. padėjo išleisti laikraštį „Liaudies frontas". 1936–1938 m. laikraščio „Tiesa" redakcinės kolegijos narys. 1936 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Teisės fakultetą.

Šeštasis Lietuvos komjaunimo suvažiavimas. Trečias iš dešinės – Vladas Niunka
Sovietams okupavus Lietuvą, nuo 1940 m. liepos 14 d. rinkimų į Liaudies Seimą Vyriausiosios rinkimų komisijos pirmininkas. 1940–1944 m. LSSR prokuroras. 1940 m. birželio-liepos mėn. ir 1943–1944 m. LKP laikraščio „Tiesa" redaktorius, 1943–1944 m. dar ir LKP(b) CK propagandos ir agitacijos skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1944 m. gegužės-gruodžio mėn. LKP(b) CK antrasis sekretorius. 1945–1948 m. LSSR Ministrų Tarybos pirmininko pavaduotojas, 1948 m. dar ir LSSR švietimo ministras. 1948–1961 m. LKP CK sekretorius. 1961 m. netikėtai atleistas iš LKP CK biuro narių ir sekretoriaus pareigų. 1961–1970 m. žurnalo „Komunistas" vyriausiasis redaktorius.

1946–1962 m. SSRS AT, nuo 1947 m. LSSR AT deputatas. 1955–1963 m. LSSR AT pirmininkas.

1946–1950 m. ir 1961–1968 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1947 m. docentas. Nuo 1968 m. LSSR mokslų akademijos visuomenės mokslų skyriaus akademikas sekretorius, nuo 1970 m. dar ir draugijos „Žinija" prezidiumo pirmininkas. 1971 m. filosofijos mokslų kandidatas. Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Bibliografija
-------------

* Nuo Vatikano Pirmojo iki Vatikano Antrojo, 1963 m.
* Socialiniai katalikybės mitai, 1965 m.
* Vatikanas ir antikomunizmas, 1970 m.
* Nacionalinis išsivadavimo judėjimas ir religija, 1972 m. **(**rus.**)**
* Klerikalinės partijos ir Vatikanas, 1974 m.
* Šių laikų Vatikanas, 1980 m. **(**rus.**)**

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 361 psl.
2. ↑
3. ↑  Romas Šarmaitis. *Vladas Niunka*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 215

  


| Partijos politinės pareigos
 |
| --- |
| Prieš tai:**Icikas Meskupas-Adomas** | **LKP CK II sekretorius**1944 m. | Po to:**Aleksandras Isačenka** |
| Laurušavasblrs. *Лаўрышава*, rus. *Лавришево* |
| --- |
| *Laurušavo cerkvė* |
|  |
| 

LaurušavasLaurušavas

53°41′28″š. pl. 26°09′22″r. ilg.﻿ / ﻿53.691°š. pl. 26.156°r. ilg.﻿ / 53.691; 26.156﻿ (Laurušavas)Koordinatės: 53°41′28″š. pl. 26°09′22″r. ilg.﻿ / ﻿53.691°š. pl. 26.156°r. ilg.﻿ / 53.691; 26.156﻿ (Laurušavas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| **Sritis** | Gardino sritis Gardino sritis |
| **Rajonas** | Naugarduko rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 146  |

**Laurušavas** (blrs. *Лаўрышава*, rus. *Лавришево*) – bažnytkaimis vakarų Baltarusijoje, 27 km į rytus nuo Naugarduko, netoli Ščorsų. Stovi cerkvė, bažnyčia, veikia paštas, medicinos punktas, biblioteka, vyrų vienuolynas.

Etimologija
-----------

Vaišelga įkuria vienuolyną (XVI a. miniatiūra)
Laurušavas – asmenvardinis vietovardis, sudarytas iš kunigaikščio Vaišelgos pasikrikštijimo vardo *Laurušas*.

Istorija
--------

1262 m. jotvingių žemėse prie Nemuno karaliaus Mindaugo sūnus Vaišelga įsteigė stačiatikių vienuolyną. Čia atvyko ir Ldk Traidenio sūnus Rimantas. Vaišelga ir Rimantas vienuolyną pavertė kultūros židiniu. XIV a. pradžioje čia sukurta pirmoji LDK rankraštinė knyga – Laurušavo evangelija, dabar saugoma Čartoriskių bibliotekoje (Krokuva).

XIX a. čia buvo du kaimai. 2015 m. atrastas Laurušavo vienuolyno antspaudas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kęstutis Vaškelis. Turisto atlasas. – Vilnius, Mintis, 1994. // psl. 193
2. ↑  *Ławryszewo*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. V (Kutowa Wola — Malczyce). Warszawa, 1884, 615 psl. **(**lenk.**)**
**The Window** (liet. „langas") – vadinamojo laisvo stiliaus vaidmenų žaidimo sistema. The Window platinama nemokamai ir išsiskiria ypač paprastu taisyklių rinkiniu.

Šioje sistemoje veikėją aprašo septynios savybės ir maždaug aštuoni įgūdžiai. Tikslus skaičius gali skirtis kiekvienam veikėjui ir priklauso nuo meistro ir žaidėjų laisvo pasirinkimo. Taip pat, skirtingai nei daugumoje kitų vaidmenų žaidimų sistemų, The Window savybės ir įgūdžiai išreiškiami būdvardžiais, ne skaičiais. Pavyzdžiui, *aukštas intelektas* ar *puiki sveikata*. Papildomai, prie kiekvienos savybės ar įgūdžio nurodomas kauliuko, naudojamo prireikus tos savybės, tipas. Žaidime reikalingas visas tipiškas vaidmenų žaidimų kauliukų rinkinys.

Žaidimo mechanika
-----------------

Veiksmo tikrinimui metamas kauliukas, nurodytas prie atitinkamos savybės ar įgūdžio. Kuo mažesnis metimo rezultatas, tuo sėkmingesnis veiksmas. Pagal nutylėjimą, sėkmei reikia išmesti 6 arba mažiau, tačiau žaidimo meistras gali keisti šį slenkstį, atsižvelgdamas į veiksmo sudėtingumą.

Kuo aukštesnis įgūdis ar savybė, tuo mažiau akių turintis kauliukas jai naudojamas, taip didinant sėkmingo veiksmo tikimybę.

Savybės
-------

Paprastai The Window veikėjai turi šias savybes:

* Jėga
* Vikrumas
* Sveikata
* Intelektas
* Bendras išprusimas
* Pastabumas

Dažnai papildomai naudojamos šios:

* Sėkmė
* Talentas magijai (naudojama maginės fantastikos scenarijuose)
* Psichikos būklė (naudojama *Call of Cthulu* tipo scenarijuose)

Kita
----

Sistema neturi konkretaus įgūdžių sąrašo, jie yra laisvai pasirenkami kuriant veikėją. The Window tinka žaisti bet kuriame realiame ar išgalvotame pasaulyje.

Taip pat ši sistema neturi konkretaus *veikėjo lapo* – naudojami paprasti popieriaus lapai, į kuriuos surašomi veikėjo įgūdžiai bei savybės, o toliau veikėjas aprašomas laisvu stiliumi: gyvenimo istorija, siekiai, filosofija, motyvacija ir panašiai.

Pavadinimas „Langas" atspindi kūrėjų filosofiją. Jų nuomone, taisyklėmis perkrautos sistemos trukdo ir nustelbia pagrindinį vaidmenų žaidimų akcentą: vaidybą. Todėl The Window sukurta kaip galima paprastesnė, „skaidri".

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
**Petras Balsys** (g. 1949 m. liepos 31 d. Žiogų kaime, Šilutės raj.), tautodailininkas, medžio drožėjas, skulptorius.

Biografija
----------

Drožinėja nuo 1975 m. religine, pagoniška ir baltiška tematika. Jo dirbiniai – suvenyrai, bareljefai, horeljefai, skulptūros, stogastulpiai.

Lietuvos tautodailininkų sąjungos narys nuo 1979 m. 1982 m. tapo liaudies meistru. Lietuvos tautodailės kūrėjų asociacijos narys nuo 2005 m. Tautodailės parodų ir skulptorių kūrybinių seminarų dalyvis.

Kūrinių įsigijo Lietuvos nacionalinis muziejus, Mažosios Lietuvos istorijos muziejus.

Gyvena ir kuria Gargžduose. Žmona Dalia, sūnus Antanas Dominykas Bliavas.

Įvertinimas
-----------

* Vytauto Majoro vardo tautodailininko premija (2017)

Stambesnių darbų sąrašas (nepilnas)
-----------------------------------

* „Gimtoji kalba", stogastulpis, Marijampolė, 1990 m.
* „Kunigaikštis", stogastulpis, Marijampolė, 1990 m.
* „Knygnešys", stogastulpis, Marijampolė, 1990 m.
* „Išbėgo, išbėgo iš Rusnės kaimo du jauni žvejytėliai", skulptūra, Birštonas, 1998 m.
* „Gargždiškis", skulptūra, Gargždai, 1999 m.
* „Jėzus Nazarietis", bareljefas, 2003 m.
* „Krivis", skulptūra, Vilkų Kampas, 2005 m.
* „Perkūnas", skulptūra, Vilkų Kampas, 2005 m.

Nuorodos
--------

* Petras Balsys
| Čepkių ežeras |
| --- |
| Vieta | Varėnos raj. Lietuva |
| Plotas | 0,029 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,76 km |
| Didžiausias gylis | 1,25 m |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Čepkių ežeras

  |
| **Koordinatės:** | 54°01′02″ š. pl. 24°32′38″ r. ilg.﻿ / ﻿54.01722°š. pl. 24.54389°r. ilg.﻿ / 54.01722; 24.54389Koordinatės: 54°01′02″ š. pl. 24°32′38″ r. ilg.﻿ / ﻿54.01722°š. pl. 24.54389°r. ilg.﻿ / 54.01722; 24.54389 |

**Čepkių ežeras** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 10 km į pietryčius nuo Marcinkonių, Čepkelių raiste. Ežeras trikampio formos, ilgis iš vakarų į rytus – 0,23 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 132,1 m.

Ežeras antrinės kilmės. Pirmą kartą ežeras užpelkėjo dar prieš ~8820 metų, bet paskui, prieš 1920 metų vėl susikūrė antrinis ežeras.

Krantai žemi, apaugę retais medžiais. Ežeras nenutekantis, priklauso Katros upės baseinui.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  *Čepkelių rezervatas*, sudarė K. Balevičius. Vilnius: Mokslas, 1984. p. 34–39.
2. ↑
Ąžuolo gilės
**Gilė** – stambus sausasis uždarasis vienasėklis 2-5 cm ilgio vaisius su storu kietu apvalkalu. Forma – pailgai kiaušiniška, beveik iki trečdalio apgaubta gvildo.

Ąžuolų gilės
------------

Giles išaugina ąžuolai po 1−4 ant kotelio. Prinoksta ir krinta rugsėjo-spalio mėn. Nukritusias ant žemės giles išplatina gyvūnai, pvz. kėkštai.

Gilėse yra 40-60 % krakmolo, 7 % cukraus, 5 % riebalų, 4-6,5 % baltymų, 5-8 % rauginių medžiagų.

### Panaudojimas

Iš gilių gaminama gilių kava, vartojama kaip kavos pakaitalas ar tiesiog karštas gėrimas.

Kai kuriose šalyse gilės naudojamos maistui, ypač stingant įprastinių maisto produktų. Sutrintos į miltus naudojamos kepiniams. Kadangi gilėse yra daug krakmolo, Korėjoje iš jų gaminamas valgomas krakmolo gelis, vadinamas *mook*. Iš gilių kartais išgaunamas maistinis aliejus.

Gilių pašaru šeriamos kiaulės, avys, lesinami naminiai paukščiai.

### Gilės kitur

V. Petkevičius yra parašęs knygą vaikams „Gilės nuotykiai Ydų šalyje", kurioje vienas herojų yra gilė.Valio tai labai naudinga informacija.Ačių, kad klausėtės:).

Galerija
--------

* 
* 
* Quercus macrolepis *Quercus macrolepis*

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gilė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

1. ↑  Acorns. In: *IFIS Dictionary of Food Science and Technology*. Blackwell Publishing. 2005. 4 p.
*Šis straipsnis apie elgesį. Apie įgyjamą atsparumą skaitykite straipsnyje [[Tolerancija sudas.*
**Tolerancija** (lot. *tolerantia* „pakėlimas, kantrybė, ištvermė"), ***pakanta*** – socioliginis, psichologinis terminas, reiškiantis pakantumą kitokiai nuomonei, pažiūroms, tikėjimui, įsitikinimams.

Tolerancija nėra tolygi abejingumui. Ji taip pat nereiškia, kad kitokia pasaulėžiūra ar gyvenimo būdas turi būti perimtas, tolerancija reiškia tik teisės kitiems gyventi pagal savo pasaulėžiūrą suteikimą.

XX a. tolerancijos samprata daugiau imta sieti su skirtingomis etninėmis grupėmis ir rasėmis, įvairiomis mažumomis, pavyzdžiui, tautinėmis, seksualinėmis mažumos (LGBT), subkultūromis (gotais, pankais ir kt.), politinėmis, religinėmis (tam tikrais ritualais) ir kitomis pažiūromis ar ideologijomis.

Tolerancija reiškia kitų kultūrų, saviraiškos priemonių ir žmogiškojo individualumo reiškimosi gerbimą, priėmimą ir teisingą supratimą. Tolerancijos pasireiškimu nėra pakantumas socialiniam neteisingumui, savo įsitikimų atsisakymas ar nuolaidžiavimas svetimiems įsitikinimams, taip pat savo įsitikinimų primetimas kitiems žmonėms.

Istorija
--------

1579 m. sausio 24 d. Utrechto unijoje pirmą kartą Europos istorijoje buvo įteisinta pozicija, kad negalima persekioti žmonių už jų tikėjimą. Šią datą galima vadinti tolerancijos įteisinimo pradžia. Nyderlandai – pirmoji šalis Europoje, kurioje buvo įteisinta kitamanystė: nustoti deginti eretikai ir raganos, liautasi persekioti kitamanius ir žydus.

1689 m. anglų filosofas Džonas Lokas paskelbė „Laišką apie toleranciją". 1763 m. pasirodė Voltero „Traktatas apie toleranciją".

1995 m. UNESCO paskelbė lapkričio 16-ąją tarptautine tolerancijos diena.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  *Tolerancija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-12-01.
2. ↑  Viktor Emil Frankl. Wörterbuch der Logotherapie und Existenzanalyse, S. 471–472.
3. ↑  Рамазан Г. А. Этнополитология: учебное пособие для студентов высших учебных заведений, с. 182
**IžMašas**, *Iževsko mašinų gamykla* (rus. *Ижевский машиностроительный завод* ar *ИЖМАШ*; angl. *IzhMash*) – TSRS mašinų pramonės gamykla, dabar – Rusijos mašinų gamybos koncernas. Gamykla įkurta 1807 m. vienas didžiausių ginklų gamintojų pasaulyje. Gamina šaulių ginklus (tarp jų Kalašnikovo automatus), vidutinio kalibro pabūklus, raketas, sviedinius, taip pat civilinę produkciją – motociklus ir automobilius.

Koncerno sudėtis
----------------

Dabar koncerną sudaro:

* pats IžMaš'as (rus. *Ижмаш*)
* IžAvto (rus. *ИжАвто*)
* IžMoto (rus. *ИжМото*)

Produkcija
----------

### Motociklai

Pirmąjį IŽ motociklą IŽ-1 (su 1200 cm³ varikliu) pagamino 1928 m.

1973–1979 m. IžMašas gamino motociklus *IŽ Planeta* ir *IŽ Jupiter*, kuriuos D. Britanijoje pardavinėjo su pavadinimu *Cossack*.

Dabar IžMoto gamina keturis motociklų modelius – *Junker*, *Planet 5*, *Jupiter 5* ir *Kornet*. Visi su 350 cm³ dvitakčiais varikliais, o *Kornetas* – su 50 cm³. Junkerio ir Jupiterio varikliai aušinami skysčiu.

Gaminami ir krovininiai motociklai, specialūs motociklai milicijai ir pelkiniai motociklai (*Болотоход*).

IžMašas yra pagaminęs apie 11 milijonų motociklų.

### Automobiliai

IžMašas gamino automobilio Moskvič modelių Moskvič-412 ir AZLK-2138, AZLK-2140 variantus. Po to ėmė gaminti Iž-2126 Oda (Moskvič AZLK-2141 Aleko variantas su skirtinga užpakalinių ratų konstrukcija).

Dabar gamina viena Kia ir du Lada modelius.

### Karinė produkcija

#### Ginklai

Dabar gaminama:

* Šaulių ginklai:
	+ automatai AK-101, AK-103, AK-102, AK-104, AK-105, AK-74M, AKM, AKMS, AN-94
	+ medžiokliniai šautuvai
		- savitaisiai graižtviniai: *Koršun, Saiga, Saiga-M3, Tigr, Medved-3,Medved-4*
		- savitaisiai lygiavamzdžiai: *Saiga-12, Saiga-20, Saiga-410*
		- pertaisomi graižtviniai: *Bars-4-1, Los-7-1, Los-9-1, Sobol*, ir kt.
	+ sportiniai šautuvai *SM-2, Record, Ural, Biathlon* ir kt.
	+ snaiperinis šautuvas SVD, SVDS
	+ pistoletas kulkosvaidis Bizon-2
	+ savitaisis pistoletas PM (kitaip dar Iž-70)
* Patrankos:
	+ automatinė patranka GŠ-30-1
* Amunicija:
	+ didelio tikslumo valdomi artilerijos sviediniai Krasnopol (152 mm) ir Kitolov-2M (122 mm)
* kovos ir išgyvenimo peiliai

Seniau gaminti ginklai:

* pertaisomi Mosino šautuvai (1891, 1891/30, 1907 m. modeliai), karabinai (1938, 1944 m. modeliai)
* automatai AK-47

#### Kita karinė produkcija

* Ryšių įranga
* Ginklų valdymo elektronika
* Telemetrijos sistemos
* Šaunamųjų ginklų taikikliai

Nuorodos
--------

1. ↑  RussianMotorcycles *Cossack Motorcycles* Archyvuota kopija 2007-05-25 iš Wayback Machine projekto. (Nuoroda tikrinta 30 November 2006)

* Oficiali IžMašo svetainė  Archyvuota kopija 2005-03-06 iš Wayback Machine projekto.
| Medaliai |
| --- |
|  |
| **Atstovaujant: Vokietijos vėliava Vokietija**  |
| Skeletonas |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2015 Vintebergas | Komanda |
| **Auksas** | 2016 Insburkas | Komanda |
| **Auksas** | 2016 Insburkas | Moterys |
| **Auksas** | 2019 Vistleris | Komanda |
| **Auksas** | 2020 Altenbergas | Moterys |
| **Auksas** | 2021 Altenbergas | Moterys |
| **Auksas** | 2021 Altenbergas | Komanda |
| **Sidabras** | 2017 Kengizė | Moterys |
| **Sidabras** | 2017 Kengizė | Komanda |

**Tina Hermann** (g. 1992 m. kovo 5 d. Kelne) – Vokietijos skeletonininkė, daugkartinė pasaulio čempionė.

Biografija
----------

2010 m. tapo pasaulio jaunimo čempione. 2014 m. pasaulio taurės etape Vinteberge pirmą kartą lipo ant apdovanojimų pakylos užėmusi trečią vietą. 2015 m. pasaulio čempionate pelnė pirmąjį savo aukso medalį mišrių komandų varžybose.

Savo debiutinėse 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Pjongčange vokietė moterų varžybose užėmė 5-ąją vietą. 2019 m. pirmą kartą tapo pasaulio čempione mišrių komandų varžybose. 2020 m. pasaulio bobslėjaus ir skeletono čempionato ir 2021 m. pasaulio bobslėjaus ir skeletono čempionato moterų varžybų nugalėtoja.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Biographical information". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. vasario 13 d..

Nuorodos
--------

* IBSF svetainėje Archyvuota kopija 2022-10-25 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 56°14′49″š. pl. 22°03′41″r. ilg.﻿ / ﻿56.2469°š. pl. 22.0614°r. ilg.﻿ / 56.2469; 22.0614

 *Kitos reikšmės – Šv. Izidoriaus bažnyčia.*

|  Renavo šv. Izidoriaus bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Mažeikių |
| **Savivaldybė** | Mažeikių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Renavas |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1933 m. |

**Renavo šv. Izidoriaus bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Renavo kaime, prie  **207**  Seda–Židikai  kelio.

Istorija
--------

Bažnyčios altoriai
Bažnyčios statybos komitetas
Apie 1726 m. Gaureliuose pastatyta koplyčia. 1763 m. Renavo dvaro inventoriuje minima laikina bažnyčia, 1773 m. – koplyčia. Apie 1780 m. kitoje vietoje pastatyta nauja kryžminio plano koplyčia, 1808 m. – aštuoniakampė koplyčia. Metrikų knygos pradėtos rašyti nuo 1815 m. Filialistas Konstantinas Piesliakas 1863 m. ištremtas į Sibirą.

Dabartinė mūrinė bažnyčia pradėta statyti 1918 m. Bažnyčia statyta ant žemės sklypo, priklausiusio Juozui Mitkus, kuris buvo ir bažnyčios statybos komiteto pirmininku. Išmūrijus apie 2,5 m aukščio sienas, 1919 m. darbai nutrūko. Statyba tęsta 1929 m. Parapijiečiams pritrūkus pinigų, atsisakyta projekte numatytos išorinės puošybos, likusi sienų dalis betoninė; bažnyčia taip pat buvo pažeminta, atsisakyta bokšto. Pakeitimus bažnyčios projekte atliko pats projekto autorius inžinierius-technikas Liubomiras Hrycevičius. Bažnyčia pastatyta 1933 m. Tuo metu bažnyčios klebonu buvo Juozas Dakinevičius-Daknys, Renave klebonavęs 1931-1937 m. Tų pačių metų birželio 12 d. ją pašventino Telšių vyskupas Justinas Staugaitis.

2005 m. gegužės 15 d. švenčiant titulinius šv. Izidoriaus atlaidus, bažnyčiai buvo padovanotas Kauno Viktoro Vėberio fotostudijos padarytas popiežiaus Jono Pauliaus II portretas. Dovanotojas - bažnyčios statybos komiteto pirmininko Juozo Mitkaus vaikaitis Izidorius Mitkus. 2013 m. bažnyčia atrinkta dalyvauti Europos Sąjungos lėšomis finansuojamame projekte *Leader-12-Šiaurės Vakarų Lietuva-05-012*, kurio metu buvo sutvarkyta bažnyčios aplinka. Projekto vertė – 49 980,60 Lt. 2017 m. vasarą bažnyčios šventoriaus teritorija aptverta nauja metalo tvora.

Nuo 2016 m. iki 2018 m. spalio 31 d. bažnyčią aptarnavo kunigas Antanas Šimkus (nuo 2018 m. Mažeikių Švč. Jėzaus Širdies parapijos rezidentas). Nuo 2018 m. lapkričio 1 d. parapiją aptarnauja Židikų šv. Jono Krikštytojo bažnyčios klebonas kun. Dainoras Židackas.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, su prieangiu ir bokšteliu. Šventoriaus tvora medinių statinių. Priešais, kitoje kelio pusėje stovi Renavo kapinių koplyčia.

Galerija
--------

* Bažnyčia 2021 m. po renovacijosBažnyčia 2021 m. po renovacijos
* Bažnyčia 2017 m. iki renovacijosBažnyčia 2017 m. iki renovacijos
* 
* 
* VarpinėVarpinė
* Centrinis altorius Centrinis altorius
* Bažnyčios vidusBažnyčios vidus

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2013-06-18 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑
5. ↑

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Renavo šv. Izidoriaus bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Renavo šv. Izidoriaus bažnyčia