recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Melanžas** (rus. *меланж*) – kiaušinių baltymų ir trynių mišinys.

Pramoninėje kulinarijoje kiaušiniai yra nelabai patogi žaliava, nes:

* jų lukštai yra trapūs, todėl kiaušiniai nepatogūs pervežti,
* dėl jų formos tarp kiaušinių yra daug oro tarpų, todėl jie pervežami ir saugomi užima gana daug vietos.

Todėl maisto pramonėje kiaušinius dažnai pakeičia kiaušinių baltymų ir trynių mišinys, vadinamas melanžu, kuris šių trūkumų neturi.

Melanžas yra pusskystė geltona ar geltonai oranžinė masė. Užšaldyto melanžo laikymo trukmė gerokai didesnė. Trūkumas – didesnė mikrobiologinės taršos rizika. Kai kurios stambios maisto pramonės įmonės gamina pasterizuotą melanžą, pakuojamą į aseptines pakuotes. Toks melanžas +4 – +6 °С temperatūroje gali būti laikomas iki 28 d.

Melanžas naudojamas gaminant patiekalus ir gaminius (pvz. šakočius), kuriuos gaminant nebūtini sveiki kiaušiniai.
Sognės fjordas
Sognės fjordas žemėlapyje
**Sognės fjordas** (norv. *Sognefjorden*) − didžiausias fjordas Norvegijoje ir antras pagal dydį pasaulyje, po Skorsbio fjordo.

Sognės fjordas yra tik vienas iš maždaug 200 didesnių fjordų išraizgiusių vakarinę Norvegijos pakrantę. Tik plačiausioje vietoje siekiantis 5 km, Sognės fjordas − ilgiausias ir giliausias Norvegijoje, įsibrovęs į krašto gilumą 184 km. Vandens gylis jame − apie 1200 m, o visas slėnio gylis yra 2100 m − beveik 600 m daugiau nei JAV Didžiajame kanjone.

Sognės fjordo gamtovaizdį suformavo ledynai. Granito kalnai yra maždaug 2000 milijonų metų senumo. Maždaug prieš 50 milijonų metų kalnais tekėjusios upės pradėjo graužti slėnius, o ledynmečiu atslinkus ledui, buvusių upių vagomis, gremždami slėnių dugnus, slinko ledo luitai. Ledynams pasitraukus, paskutinio ledynmečio pabaigoje, prieš kokius 10 000 metų, slėnius užtvindė jūros vanduo.

Ledynų išskobti slėniai daugiausia yra U raidės formos stačiomis sienomis, vidury trasos paprastai gilesni negu žiotyse. Taip yra ir Sognės fjorde: vandens gylis žiotyse yra 170 m, o už 50 km, šalia Vadheimo (*Vadheim*), daugiau nei septyniskart didesnis.

Jostedalio ledynas (*Jostedalsbreen*) − dengia kalnus šiaurės rytuose nuo Sognės fjordo. Jostedalio vandenys teka į Fjarlando fjordą (*Fjærlandsfjorden*), atsišakojantį iš Sognės fjordo, ir į Lustros fjordo (*Lustrafjorden*) atšaką − Gaupnės fjordą (*Gaupnefjorden*). Tai didžiausias žemyninės Europos ledynas − iki 300 m storio ir 425 km² ploto.

Ledyno vanduo net vasarą vėsina Sognės fjordo vandenis. Norvegija yra tose pačiose platumose kaip Aliaska ir Rytų Sibiras, o fjordas − tik 800 km į pietus nuo Šiaurės poliarinio rato. Tačiau Golfo srovę pratęsianti Atlanto srovė atneša iki Sognės fjordo krantų šilumos iš Karibų jūros, padarydama klimatą pakankamai švelnų.

Gyventi šiame krašte nelengva. Saulėtais orais stačios slėnio sienos didžiąją dienos dalį meta ilgus šešėlius, o kai debesuota, nuo jūros slenkantis rūkas neša vėsą. Vietiniai gyventojai prisiduria prie savo pajamų vasarą aptarnaudami tūkstančius turistų, atvykstančių pasigėrėti Norvegijos gamtos didybe. Ypač įspūdingas Jotunheimeno nacionalinio parko (*Jotunheimen nasjonalpark*) Vetiso krioklys, krintantis 275 m į Ardalio fjordą (*Årdalsfjorden*), ryčiausią Sognės fjordo atšaką.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sognės fjordas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sognės fjordas Archyvuota kopija 2014-05-08 iš Wayback Machine projekto. (anglų, norvegų, vokiečių k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Valmara 59*
*Valmara 59* sandara
**Valmara 59** – didelė ritinio pavidalo itališka priešpėstinė iššokančioji mina. 

*Valmara 59* yra pirmoji mina iš *Valmara* minų šeimos, kurias gamina kompanija *Valsella Meccanotecnica*. Po jos kompanija ėmė gaminti *Valmara 69* ir *VS-JAP*. 

Minos korpusas plastikinis su atpažįstamu „penkiašakiu" viršumi. Centriniame strypelyje yra skylė, kur galima pririšti atotampą. Pagrindinio korpuso viduje yra išmetamasis korpusas su koviniu užtaisu, o šį supa apie 1000 plieninių kubelių. Išmetamasis korpusas plienine viela surištas su pagrindinio korpuso dugnu. Sudirginus miną sprogsta išmetamasis užtaisas, kuris į orą išsviedžia išmetamąjį korpusą. Šiam pasiekus maždaug 45 cm aukštį įsitempia jungianti viela, kurios truktelėjimas smogia skiltuvu į detonatorių, kuris susprogdina kovinį užtaisą, o šis sviedžia gatavus kaunamuosius elementus (kubelius) į visas puses. Jei nesuveikia vielos timptelėjimo sužadinamas detonatorius, po 3 sekundžių sureaguoja papildomas delstinis sprogdiklis, detonuojantis kovinį užtaisą. 

Minos išsvaidomi kaunamieji elementai mirtini iki 25 m nuotolio, gali pramušti lengvus kareivių šarvus.

Techninės taktinės charakteristikos
-----------------------------------

| Charakteristika | vertė |
| --- | --- |
| korpusas | plastikas |
| masė | 3,2 kg |
| sprogalai | B mišinys |
| sprogalų masė | 570 g |
| skersmuo | 10,2 cm |
| korpuso aukštis | 19,6 cm |
| spaudžiamojo sprogdiklio jautris | 10,8 kg |
| atotampos sprogdiklio jautris | 6 kg |
| visiškojo naikinimo spindulys | 25 m |
| didžiausias kaunamųjų elementų veikimo spindulys | 300 m |
| pagrindinio užtaiso sprogdinimo aukštis | 45 cm |
|
| ***Žiedų valdovas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | J. R. R. Tolkien's„The Lord of the Rings" |
| Kilmės šalis | JAV |
| Režisierius | Ralph Bakshi |
| Prodiuseris (-iai) | Saul Zaentz |
| Scenaristas (-ai) | Peter S. BeagleChris Conkling |
| Vaidina | (*įgarsino*)Christopher GuardWilliam SquireMichael Scholes |
| Metai | 1978 |
| Žanras | Animacinis, fantasy |
| Pagal knygą | J. R. R. Tolkien„Žiedų valdovas" |
| Trukmė | 132 minutės |
| Kalba | anglų |
| Premjera | 1978 m. lapkričio 15 d. |
| Biudžetas | 8 mln. USD |
| **IMDb įrašas** |

**Žiedų valdovas** (angl. *The Lord of the Rings*) – Ralph Bakshi režisuotas animacinis filmas, sukurtas pagal „Žiedų valdovo" pirmąją pusę. Kino teatruose filmas pasirodė 1978 m. Kritikų šis filmas buvo išpeiktas. Dėl finansinės nesėkmės Bakshi buvo priverstas atsisakyti minties kurti tęsinį.

Filme naudojama ir rotoskopinė technika: medžiaga su filmuotais gyvais aktoriais derinama su pieštais elementais.

Filmo siužetas baigiasi po Helmo daubos mūšio (knygos „Žiedų valdovas" antrasis tomas). Istoriją pabaigė „Rankin-Bass" studija su filmu „Karaliaus sugrįžimas" (1980).

Nuorodos
--------

* imdb apie šį filmą
* Lietuviškai apie filmus pagal Tolkiną Archyvuota kopija 2005-09-20 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Šiaurės Vakarų Anglijos regionas Anglijos žemėlapyje
**Šiaurės Vakarų Anglija** (angl. *North West England*) – vienas iš regionų Anglijoje. Šiaurės Vakarų Anglijoje yra 5 grafystės: Kambrija, Lankašyras, Didysis Mančesteris, Mersisaidas, Češyras.

Šiaurės vakarų Anglijoje yra nemažai didelių ežerų. Ežerų kraštas yra paskelbtas nacionaliniu parku. Didžiausia upė – Temzė. Šis regionas ribojasi su Škotija, Velsu. Taip pat ribojasi su Šiaurės jūra, Airijos jūra, Keltų jūra, Bristolio įlanka ir Lamanšu. Didžiausias miestas – Liverpulis.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAnglijos regionai |
| --- |
|  |
| 
Londonas · Pietvakarių Anglija · Pietryčių Anglija · Vakarų Midlandsas · Šiaurės Vakarų Anglija · Šiaurės Rytų Anglija · Jorkšyras ir Hamberis · Rytų Midlandsas · Rytų Anglija | Anglija |

 |
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Argentinos demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 39 921 833 (2006 m. liepa)

**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:* 25,5 %
* *15-64 m.:* 64,1 %
* *65 m. ir daugiau:* 10,6 %

**Amžiaus mediana:**

* *bendra:* 29,7 m.
* *vyrų:* 28,8 m.
* *moterų:* 30,7 m.

**Prieaugis:** 0,96 %

**Gimstamumas:** 16,73 gimusiųjų/1000 gyv.

**Mirtingumas:** 7,55 mirusiųjų/1000 gyv.

**Migracija:** 0,4 migrantų/1000 gyv.

**Kūdikių mirtingumas:** 14,73 mirusiųjų/1000 gyv.

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 76,12 m.
* *vyrų:* 72,38 m.
* *moterų:* 80,05 m.

**Vaisingumo rodiklis:** 2,16 vaiko/1 moteriai

**Sergančių AIDS:** 130 000

**Tautybė:** argentiniečiai

**Etninės grupės:** baltieji (daugiausia italų ir ispanų kilmės) 97 %, metisai, indėnai, arabai ir kt. 3 %

**Religijos:** Romos katalikai 92 %, protestantai 2 %, judėjai 2 %, kiti 4 %

**Kalbos:** ispanų (oficiali), anglų, prancūzų, italų, vokiečių

**Raštingumas:**

* *bendras:* 97,1 %
* *vyrų:* 97,1 %
* *moterų:* 97,1 %

Didžiausi miestai
-----------------

* žr. miestų sąrašą

Šaltiniai
---------

* CIA Factbook Archyvuota kopija 2007-06-12 iš Wayback Machine projekto.

  

v • a • r **Pietų Amerikos demografijos** 

Argentina | Bolivija | Brazilija | Čilė | Ekvadoras | Gajana | Kolumbija | Paragvajus | Peru | Surinamas | Urugvajus | Venesuela
| ***Argentinietis Niujorke*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Un Argentino en Nueva York |
| Kilmės šalis | Argentina |
| Režisierius | Juan José Jusid |
| Prodiuseris (-iai) | Carlos Mentasti |
| Scenaristas (-ai) | Cristina Civale, Graciela Maglie |
| Vaidina | Natalija OreiroGuillermo Francella |
| Metai | 1998 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 98 min. |
| Kalba | ispanų |
| **IMDb įrašas** |

***Argentinietis Niujorke*** (isp. *Un Argentino en New York*) –
argentiniečių komedija, išleista 1998 m. Filme pasakojama apie paauglę išvykusią gyventi į Niujorką. Šio filmo pagrindiniai veikėjai Natalija Oreiro ir Guillermo Francella.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filme „Argentinietis Niujorke" pasakojama tėvo ir dukters santykių istorija. Veronika, pagal studentų mainų sistemą, kartu su drauge išvyksta į Niujorką, bet jos tėvas Frankas nesuspėja išlydėti dukters į kelionę. Praėjus mokslams Veronikos draugė grįžta, o Frankas savo dukters taip ir nesulaukia. Draugė praneša, kad Veronika nusprendė pasilikti Niujorke. Neilgai laukęs tėvas išvyksta ieškoti dukters į milijoninį miestą. Frankas bando rasti dukrą milžiniškame mieste ir beveik ją suranda, bet Veronika nenori jam rodytis ir pasislepia. Galiausiai Frankui puolus į neviltį Veronika pati jį susiranda. Tėvas pradeda klausinėti Veronikos, kodėl ji čia pasiliko, kodėl nieko nepranešė ir pan. Veronika papasakoja jam stulbinančią istoriją,
kad ji nori sėkmingai sukurti grupę, dabar ji gyvena su striptizo šokėja, turi mylimą ir mylintį vaikiną, draugų, yra grupės vokalistė ir dainuoja Niujorko kavinėje. Tuomet Frankas išgirsta ir nelauktus skaudžius žodžius, kurie priverčia tėvą susimąstyti. Dukra visada jautėsi tėvo atstumta ir palikta, tai ir privertė ją pasilikti JAV. Tėvas ilgai mąsto, kol galiausiai pasiryžta susitaikyti su dukra. Jie patiria daug įspūdžių ir malonių akimirkų, bet artėja didelis Veronikos pasirodymas bare ir išsiskyrimas. Tėvas negali pasilikti didmiestyje, bet paslapčia ateina į dukters koncertą. Laimė, tai tik sutvirtina jų santykius. Į pasirodymą neateina Veronikos grupės būgnininkas ir jie neturėdami kur dėtis pradeda koncertuoti be jo. Tai pastebėjęs Frankas užlipa ant scenos, atsisėda į būgnininko vietą, pradeda mušti lazdelėmis ir nustebina visus grupės narius, o labiausiai savo dukterį, kuri galvojo, kad tėvas jau Buenos Airėse. Baigus koncertą tėvas dingsta iš dukters akių ir išvyksta į oro uostą, o Veronika puola jo vytis. Vos vos dukrai suspėjus paskui tėvą jie abu vienas kito glėbyje apsiverkia ir tampa aišku, jog visos jų problemos, nesantaika ir nesusipratimai baigėsi ir prasidėjo geriausias jų santykių laikas. Jie atsisveikina ir išsiskiria. Veronika lieka Niujorke, o Frankas grįžta į Buenos Aires atskirai kurti savo gyvenimų.
| Pakalniškių piliakalnis (Zarasai) |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Pakalniškių piliakalnis (Zarasai)Pakalniškių piliakalnis (Zarasai)

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°40′25″ š. pl. 26°20′0.1″ r. ilg.﻿ / ﻿55.67361°š. pl. 26.333361°r. ilg.﻿ / 55.67361; 26.333361Koordinatės: 55°40′25″ š. pl. 26°20′0.1″ r. ilg.﻿ / ﻿55.67361°š. pl. 26.333361°r. ilg.﻿ / 55.67361; 26.333361 |

 |
| Vieta | Zarasų rajonas |
| Seniūnija | Turmanto seniūnija |
| Aukštis | 8 m |
| Plotas | 21x21 |
| Naudotas | I tūkstantmetis pr. m. e. – I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1971, 1972 |
| Registro Nr. | AR1507 / A1014KP / 24111, 24112, 5717 |

**Pakalniškių piliakalnis su gyvenviete** – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 5717; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1507; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A1014KP) ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24112) Zarasų rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurės rytus nuo Pakalniškių Turmanto seniūnija. Pasiekiamas plentu  **102**  Vilnius–Švenčionys–Zarasai , yra 100 m į kairę rytuose, tarp plento ir Ramio ežero vakarinio galo.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje Ramio ežero šiaurės vakarų krante. Aikštelė apvali, 21 m skersmens, per 1 m iškilusiu viduriu. Šlaitai vidutinio statumo, 8 m aukščio. Vakarinėje pašlaitėje, 0,6 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

Tyrimai
-------

1971 m. piliakalnį žvalgė Rokiškio kraštotyros muziejus, 1972 m. – Istorijos institutas. Įtvirtinimų ir kultūrinio sluoksnio nepastebėta, tik vakarinėje pašlaitėje rasta kultūrinio sluoksnio žymių. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. - I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 13000 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 168000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Avilių piliakalnis 15 km | Liaudiškių piliakalnis 10 km | Baltkajų piliakalnis 18 km |  |
| Bielkaučiznos piliakalnis 7,5 km |  | Jurkalnio piliakalnis 4,5 km |
| Jakiškių piliakalnis 14 km | Vitkūnų piliakalnis 5,5 km | Petriškės piliakalnis 15 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 123-124 (Nr. 515).

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.213
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.1993, p.63
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 422-423.
* Pranas Gipiškis. Zarasų kraštas. Zarasai, Lietuvos turizmo sąjungos Zarasų skyrius, 1936.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Pakalniškiai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Bakongų valstybė:Soyo/Songo |
| --- |
|  |
| Šalis | Angola (Zairas) |
| Tautos | bakongai (**solongai**) |
| Miestai | Mbanza Soyo |
| Valdovai | *Mvene Soyo* |
|  |
|  |

**Sojo karalystė** – senovinė nedidelė karalystė Vidurinėje Afrikoje, prie Atlanto vandenyno, Kongo upės pietinėje pakrantėje. Šiaurėje ribojosi su Ngojo karalyste, rytuose su Kongo Imperija. Gyventojai kalbėję kikongo kalba. Karalystės teritorijoje konsolidavosi atskira bakongų etninė subgrupė – **solongai**.

Istorija
--------

Sojo, kaip atskira sritis, tikriausiai buvo žinoma dar nuo XIV a. kuomet plečiantis Kongo imperijai, ji buvo prijungta prie jos ir tapo viena iš feodalinių sričių. Vėliau, portugališku pavyzdžiu, jai buvo suteikta grafystės pozicija. XVI a. Sojo uostas Mpinda tapo svarbiausiu Kongo imperijos uostu, per kurį buvo prekiaujama su portugalais. Šie iš čia plukdydavo vergus, dramblio kaulą, varį.

Sojo karalystė nuolat siekė nepriklausomybės nuo Kongo, kaip buvo padarę šiaurinės karalystės Ngojas, Kakongas ir Loangas, tačiau manikongo centralizacija trukdė tai padaryti. Manikongai patys skirdavo Sojo valdytojus.

1641 m. Konge į valdžią atėjus Garsijai II, Sojuje į valdžią atėjo priešiško klano atstovas Daniel da Silva. Tai sukėlė priešiškumą, ir galiausiai inspiravo ilgą karą tarp Kongo ir Sojo, kuris buvo nesėkmingas imperijai. Kongas netgi prašė portugalų pagalbos šiame kare, tačiau ir portugalai 1670 m. pralaimėjo Kitombo mūšį, taip galutinai palikdami Soją nepriklausomą.

Per visą Kongo pilietinį karą iki XVIII a. pradžios Sojas vis labiau stiprėjo, kontroliuodamas prekybą. Jo valdytojai ėmė tituluotis Didžiaisiais kunigaikščiais. Jis aplenkė Kongo imperiją, kuri buvo sugniuždyta ilgo karo ir klanų kivirčų. Sojas visuomet buvo prieglobsčiu Kimpanzu klanui.

Valstybė nustojo egzistuoti XIX a. pabaigoje, kuomet Berlyno konferencijoje buvo nuspręsta, kad jos teritorija atiteks Portugalų Vakarų Afrikai.

|  |  |
| --- | --- |
| **Kongo civilizacijos valstybės** |  |
| Bakongai: Kongas | Loangas | Kakongas | Ngojas | Sojas | Bateke: Teke | Mbundai: Ndongo | Matamba | Ndembo | Kisama | Imbangalai: Kasandžė | Ovimbundu |
| Šiaurės Platas |
| --- |
| Šiaurės Platas į šiaurę nuo Kasperio Šiaurės Platas į šiaurę nuo Kasperio |
| **Ilgis** | 1094 km |
| **Baseino plotas** | 80 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 38,4 m³/s |
| **Ištakos** | Uoliniai kalnai |
| **Žiotys** | Platas |
| **Šalys** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava JAV |
|  |
|  **Vikiteka** | Šiaurės Platas |

**Šiaurės Platas** (angl. *North Platte River*) – upė Jungtinėse Amerikos Valstijose; šiaurinė Plato ištaka (Misūrio baseinas). Prasideda keliomis ištakomis šiaurės-vidurio Kolorade, Uoliniuose kalnuose (Medisin Bou, Parko ir Triušio Ausų kalnagūbriuose). Teka į šiaurę pro Vajomingą, ties Kasperiu pasuka į rytus, pietryčius, pasiekia Nebraskos valstiją. Ties Nort Platu susilieja su Pietų Plato upe ir sudaro Platą.

Didžiausi intakai: Svitvoteris (kairysis), Laramis, Medisin Bou (dešinieji).

Š. Plato baseino žemėlapis
Ties Nebraskos–Vajomingo riba upės slėnis išplatėja iki 80 km (vad. Gošen Holas). Upė daugelyje vietų užtvenkta (drėkinimo, hidroenergetikos, potvynių valdymo reikmėms). Pagrindiniai miestai prie Šiaurės Plato: Kasperis, Daglsasas (Vajomingas), Skotsblufas, Giringas (Nebraska).

Šaltiniai
---------

1. ↑  "USGS Gage #06686000 on the North Platte River at Lisco, NE". U.S. Geological Survey.
2. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Amerika*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Šiáurės Plãtas.
3. 1 2  North Platte River, *Encyclopaedia Britannica*.
„Molnija-8K78M"
**„Molnija-M"** arba **„Molnija-8K78M"** (rus. *Молния* 'žaibas') buvo Rusijos (prieš tai TSRS) nešančioji raketa, sukurta tarpkontinentinės balistinės raketos „R-7" pagrindu. Iš esmės projektuota norėjus ištaisyti startinio variklio 8K78 trečios pakopos trūkumus. Pirmąkart paleista 1964 m. pakeitė savo pirmtakę „Molnija" raketą 1965 m. pabaigoje. Raketos gamyba kainavo 39 mln. JAV dolerių (pagal 1985 m. kursą).

Buvo pagaminti keturi raketos variantai: pirminis, 2BL, ML, SOL.

Raketa viso atliko 297 skrydžius, iš kurių 21 pasibaigė avarija. Paskutinė avarija įvyko 2005 m. birželio 21 d. kai sugedus trečiajai pakopai raketos krovinys ryšių palydovas „Molnija-3K" nepasiekė orbitos. Paskutinį skrydį „Molnija-M" raketa atliko 2010 m. rugsėjo 30 d. Ją pakeitė „Sojuz-2/Fregat".

Didžiąją dalį eksploatacijos laikotarpio „Molnija-M" raketa buvo naudojama palydovų „Molnija" ir „Oko" iškėlimams į Molnija orbitas, kuriose dėl aukšto ekscentriciteto palydovai gali apsistoti ties ašigalio regionais. Taip pat gabeno programų „Venera" ir „Luna" kosminius aparatus.

Charakteristika
---------------

|  |  |
| --- | --- |
| Funkcija | trijų pakopų raketa-nešėja |
| Gamintojas | CSKB-Progress |
| Pradėta naudoti | 1964 m. vasario 19 d. |
| Pradinė masė | 305 460 kg |
| Ilgis | 43,4 m |
| Skersmuo | 2,95 m |
| Krovos galia | 1800 kg krovinys |
| Skrydžio aukštis | 820 km |
|

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
| Mologa |
| --- |
| Mologa ties Starorečės kaimu Mologa ties Starorečės kaimu |
| **Ilgis** | 456 km |
| **Baseino plotas** | 29 700 km² |
| **Vidutinis debitas** | 237 m³/s |
| **Ištakos** | Valdajaus aukštuma |
| **Žiotys** | Volga |
| **Šalys** | Rusija |

**Mologa** (rus. *Молога*) – upė Rusijoje, Tverės, Novgorodo ir Vologdos srityse; kairysis Volgos intakas, įteka į Rybinsko tvenkinį.

Aukštupyje plotis 10–20 m. Bežecko apylinkėse išplatėja, pavirsta eile 100–600 m pločio ežerų. Juose daug salų, krantai pelkėti. Prateka Verestovo ežerą. Pratekėjus ežerą plotis 30–40 m, Pestovo apylinkėse – ~100 m, žiotyse – 200 m. Laivuojama iki Ustiužnos.

Didžiausi intakai – Volčina, Koboža, Čagoda (kairieji).

Miestai prie Mologos – Bežeckas, Pestovas, Ustiužna. Santakoje su Volga stovėjęs Mologos miestas užtvindytas pastačius Rybinsko HE.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
| Šiaurės Rio Grandė*Rio Grande do Norte* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Šiaurės Rio Grandės vėliava | Šiaurės Rio Grandės herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės rytų regionas |
| **Administracinis centras** | Natalis |
| **Mezoregionai** | 4 |
| **Mikroregionai** | 19 |
| **Savivaldybės** | 167 |
| **Gubernatorius** | Garibaldi Alves Filho |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 3 560 903 |
| **Plotas** | 52 811 km² |
| **Tankumas** (2021) | 67 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Šiaurės Rio GrandėVikiteka |

**Šiaurės Rio Grandė** (port. *Rio Grande do Norte*) – valstija Brazilijoje, šalies šiaurės rytinėje dalyje. Ribojasi su Paraiba pietuose ir su Seara vakaruose. Rytinę ir šiaurinę valstijos dalį skalauja Atlanto vandenynas. Valstijos sostinė – Natalis.

Geografija
----------

Valstija yra toliausiai į rytus nutolusiame Pietų Amerikos taške. Šiaurės Rio Grandei priklauso Rokos atolas vandenyne. Pakrantėje driekiasi lyguma, o einant gilyn į žemyną paviršius kyla į Brazilijos plokščiakalnį. Kokeiro kalnagūbryje yra aukščiausia valstijos vieta – 868 m. Svarbiausios upės: Asu, Potenži, Kurimatau.

Klimatas tropinis. Pakrantėse drėgnesnis, giliau žemyne – sausringesnis. Sostinėje per metus iškrenta virš 1500 mm kritulių, daugiausia tarp kovo ir rugpjūčio, o vakaruose neretos sausros. Temperatūra metų bėgyje svyruoja vidutiniškai tarp 20-30 °C.

Vandenyno pakrantėje plyti dideli smėlio kopų plotai. Giliau žemyne vyrauja kaatinga.

Gyventojai
----------

Etninė sudėtis:

* pardo – 48,5 %
* baltieji – 47,1 %
* juodaodžiai – 3,9 %
* azijiečiai ir indėnai – 0,4 %

Didžiausi miestai
-----------------

* Natalis – 803,8 tūkst. gyv. (2009 m.)
* Mosoro – 259,8
* Parnamirinas – 202,4
* San Gonsalo do Amrantė – 87,7
* Makaiba – 69,5
* Seara-Mirinas – 67,8
* Kaiko – 62,7
* Asu – 53,2

Vandenyno pakrantė netoli Parnamirino

Šaltiniai
---------

1. ↑  BRAZIL: States and Major Cities, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Brazilijos valstijos** |  |
| Akrė | Alagoasas | Amapa | Amazonė | Bahija | Espirito Santas | Gojasas | Maranjanas | Mato Grosas | Minas Žeraisas | Para | Paraiba | Parana | Pernambukas | Piaujis | Pietų Mato Grosas | Pietų Rio Grandė | Rio de Žaneiras | Rondonija | Roraima | Santa Katarina | Seara | Seržipė | San Paulas | Šiaurės Rio Grandė | Tokantinsas |
|  |
| --- |
| Argentinos herbas |
|  |
| Informacija |
| Herbas nuo | 1944 m. |

**Argentinos herbas**. Jo dabartinė versija patvirtinta 1944 m. Pavaizduota iš už simbolio kylanti „Gegužės Saulė" (kuri taip pat yra ir Argentinos vėliavoje). Kylanti saulė simbolizuoja šalies kilimą. Centre – elipsė, padalinta į dvi lygias dalis: žydrą ir baltą, kurios simbolizuoja dangaus spalvas (kaip ir vėliavoje). Rankų paspaudimas vaizduoja visų provincijų vienybę. Tuo pat metu rankos laiko lazdą, kuri reprezentuoja pasiryžimą kovoti už laisvę. Ant lazdos užmauta Frygų kepurė, simbolizuojanti laisvę. Laurų vainikas aplink elipsę, žymi pergalę.

Išnašos
-------

1. ↑  „Flags, Symbols & Currency of Argentina". *WorldAtlas* (anglų). Nuoroda tikrinta 2021-08-04.

**Pietų Amerikos valstybių herbai**

|  |
| --- |
| Argentina · Bolivija · Brazilija · Čilė · Ekvadoras · Gajana · Kolumbija · Paragvajus · Peru · Surinamas · Urugvajus · Venesuela
Folklando (Malvinų) Salos · Pietų Džordžija |
| **Valstybių atributika:** Herbai · Valstybinių vėliavų galerija |
Po sojų pieno nukošimo sietelyje likusios sojų išspaudos
**Sojų išspaudos** (arba iš japonų kalbos – **okara**) – baltos arba gelsvos spalvos, stipraus skonio ir kvapo neturinti sumaltų sojos pupelių masė. Tai šalutinis produktas, liekantis iš su vandeniu sumaltų sojos pupelių nukošus sojų pieną. Sojų išspaudos tradiciškai naudojamos Rytų Azijos šalyse kaip sudėtinė valgių dalis, trąša arba gyvūnų pašaras, o nuo XX a. išpopuliarėjo ir Vakarų valstybėse.

Japoniškai sojų išspaudos vadinamos おから (*okara*) arba 卯の花 (*unohana*), kiniškai – 雪花菜 (*xuě huā cài*), korėjietiškai – 비지 (*bidži*).

Naudojimas
----------

Kadangi po sojų pieno ar varškės (tofu) gamybos liekančios išspaudos neretai viršija žmonių vartojimo poreikius, jos gali būti naudojamos ne tik valgių gamyboje, bet ir kaip trąša arba pašaras gyvūnams.

Kinijoje okara tradiciškai naudojama kaip kiaulių pašaras arba valgių gamyboje, kaip kad *meitauza* – fermentuota okara; 豆腐渣 *doùfǔ zhā* – garuose virti okaros gabalėliai; ir kt.

Japonijoje okara nuo seno buvo svarbi keleto patiekalų sudėtinė dalis. Pavyzdžiui, 卯の花炒り *unohana iri* – okara kepta su daržovėmis; 卯の花汁 *unohana shiru* – okaros sriuba; ir kt.

Indonezijoje iš okaros daromas fermentuotas patiekalas tempe.

Maistinė vertė
--------------

Okara turi apie 3 % baltymų, 12 % angliavandenių, 1,7 % riebalų, nemažai geležies, kalcio, vario, magnio.

Išnašos
-------

1. ↑  History of Soybean Fiber Products: Okara (Soy Pulp) and Soy Bran (Ground Hulls)
2. ↑  Nutrition facts, Okara
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Šiaurės Osetijos vėliava
**Šiaurės Osetijos vėliava** – Rusijos Federacijos respublikos Šiaurės Osetijos (Alanijos) oficialus simbolis. Tai trispalvė, kurios proporcija 1:2. Ją sudaro trys lygios horizontalios juostos – balta (tyrimo simbolis), raudona (kraujas, pasiryžimas) ir geltona (skalsa, gerovė). Ši vėliava patvirtinta 1991 m. vėliau atšaukta, bet 1994 m. grąžinta.

1991–1994 m. galiojusi vėliava nuo dabartinės skyrėsi tik tuo, kad vietoje raudonos naudota purpurinė spalva.

Tarybiniais laikais Šiaurės Osetijos ATSR vėliava buvo raudona, su kūju ir pjautuvu, žydra statmena juosta kairėje bei respublikos pavadinimu rusų bei osetinų kalbomis.

Pietų Osetijos vėliava lygiai tokia pati, kaip ir Šiaurės Osetijos.

* Vėliava 1991–1994 m.Vėliava 1991–1994 m.
* Šiaurės Osetijos ATSR vėliava 1938–1954 m.Šiaurės Osetijos ATSR vėliava 1938–1954 m.
* Šiaurės Osetijos ATSR vėliava 1954–1981 m.Šiaurės Osetijos ATSR vėliava 1954–1981 m.
* Šiaurės Osetijos ATSR vėliava 1981–1991 m.Šiaurės Osetijos ATSR vėliava 1981–1991 m.
| ***Bundoko šventieji*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | The Boondock Saints |
| Kilmės šalis |  JAV Kanada |
| Režisierius | Troy Duffy |
| Scenaristas (-ai) | Troy Duffy |
| Metai | 1999 |
| Žanras | veiksmo |
| Trukmė | 108 min. |
| Kalba | anglų |
| Biudžetas | 7 mln. JAV dolerių |
| **IMDb įrašas** |

**Bundoko šventieji** (angl. *The Boondock Saints*) – 1999 m. sukurtas veiksmo filmas su juodosios komedijos elementais apie du brolius airius, nusprendusius, kad jų pašaukimas – žudyti mafijos vadeivas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Willem Defoe – detektyvas Polas Šmekeris
* Sean Patrick Flanery – Konoras Makmanusas
* Norman Reedus – Merfis Makmanusas
* David Della Rocco – Roko
* Billy Connolly – Dučė

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Bostono gatvėse vienas po kito įvykdomos žmogžudystės, kurių taikiniais tampa vietiniai mafijos vadovai ir kiti nusikaltėlių pasaulio šulai. Detektyvas Šmekeris, tiriantis šiuos nusikaltimus, kuo toliau, tuo labiau pradeda manyti, kad šios žmogžudystės yra tarsi teisingumo vykdymas.
| Armukšna |
| --- |
| **Ilgis** | 14,4 km |
| **Baseino plotas** | 37,5 km² |
| **Ištakos** | Budrių pelkynė |
| **Žiotys** | Mūšia |
| **Šalys** | Lietuva |

**Armukšna** – upelis Lietuvoje, Anykščių ir Ukmergės rajonuose; Mūšios kairysis intakas (Šventosios baseinas). Prasideda šlapynėje prie Budrių kaimo, šalia Budrių ežero, 5 km į šiaurės vakarus nuo Kavarsko. Teka laukais į pietus, žemupyje – į pietvakarius. Įteka į Mūšią 10,8 km nuo jos žiočių, ties Pamūšiu.

Intakas – Upelis (dešinysis).

Visa vaga, išskyrus patį žemupį, ištiesinta. Kaimai prie Armukšnos: Budriai, Žibučiai, Laviškis, Mariniškiai, Armukšna, Pamūšis.

Vandenvardis *Armukšnà* kildinamas nuo žodžių *arma* („klampynė"), *armuo* („klampynė, liūnas, gelmė, arimas"), *armena* („ariama žemė").

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 47
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Renata Emilija Bareikienė** |
| --- |
| Gimė | 1939 m. lapkričio 10 d. (83 metai)Klausučiai, Lietuva |
| Sutuoktinis (-ė) | Vytautas Bareikis |
| Vaikai | Austė Nakienė |
|  |
| Veikla | Fizikė, visuomenės veikėja. |

**Renata Emilija Bareikienė** (1939 m. lapkričio 10 d. Klausučiuose) – Lietuvos fizikė, visuomenės veikėja.

Biografija
----------

Gimė 1939 m. lapkričio 10 d. Klausučiuose. 1961 m. baigė Vilniaus universitetą. 1968–1992 m. dirbo Puslaidininkių fizikos institute. 1990 m. tapo mokslų daktare apsigynusi darbą *V2O5–Ag2O ir V2O5–MO3 sistemų elektrinis laidumas*. Nuo 1992 m. Lietuvos mokslo tarybos darbuotoja. Nuo 2007 m. Lietuvos evangelikų reformatų konsistorijos prezidentė. Vyras fizikas, habilituotas mokslų daktaras Vytautas Bareikis.

Literatūra
----------

* Kas yra kas Lietuvoje. Lietuvos pasiekimai 2004
NASA 2003 m. salos nuotrauka su matomais koraliniais rifais
**Šiaurės Sentinelų sala** - nedidelė sala Bengalijos įlankoje, toliausiai į vakarus esanti Andamanų sala. Jos plotas 72 km². Sala yra nutolusi nuo kitų salų ir supama pavojingų rifų. Sala apaugusi vešlia tropine augalija, aukščiausias taškas - 48 m virš jūros lygio.

Šioje saloje gyvena čiabuviai sentinelai, vengiantys bet kokio kontakto su kitais žmonėmis. Manoma, kad gentyje šiuo metu tarp 50 ir 200 žmonių. Vietinė regiono valdžia yra pareiškusi, kad neturi ketinimų kištis į sentinelų gyvenimo būdą ar gyvenamąją vietą.

Sala greičiausiai smarkiai nukentėjo nuo 2004 m. gruodžio 26 d. cunamio, tačiau gyventojų išliko (tai liudija faktas, kad po cunamio į žvalgybą skridęs Indijos vyriausybinis sraigtasparnis buvo apšaudytas strėlėmis). 2006 m. sausį sentinelai nužudė du žvejus, kurie atsidūrė per arti salos krantų.

Nuorodos
--------

* Videoįrašai Survival International organizacijos tinklalapyje Archyvuota kopija 2007-09-27 iš Wayback Machine projekto.
* Daugiau apie sentinelų gentį angliškoje Vikipedijoje

1. ↑   Archyvuota kopija 2007-08-20 iš Wayback Machine projekto.
| Syktyvkarasrus. *Сыктывкар* |
| --- |
|              |
|  |
|  |
| 

SyktyvkarasSyktyvkaras

61°40′00″ š. pl. 50°49′00″ r. ilg.﻿ / ﻿61.66667°š. pl. 50.81667°r. ilg.﻿ / 61.66667; 50.81667﻿ (Syktyvkaras)Koordinatės: 61°40′00″ š. pl. 50°49′00″ r. ilg.﻿ / ﻿61.66667°š. pl. 50.81667°r. ilg.﻿ / 61.66667; 50.81667﻿ (Syktyvkaras) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Komijos Respublika Komija |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 245 313  |
|  |
|  **Vikiteka** | Syktyvkaras |

**Syktyvkaras** – miestas Rusijoje, 1298 km į šiaurės rytus nuo Maskvos; Komių Respublikos sostinė. Įsikūręs prie Sysolos ir Vyčegdos upių santakos.

Svarbus medienos apdirbimo bei popieriaus ir celiuliozės pramonės centras. Statybinių medžiagų gamyba, maisto pramonė. Į Syktyvkarą eina Kotlaso-Vorkutos geležinkelio atšaka, plentai į Troicko Pečiorską, Uchtą ir Kirovą. Yra oro uostas. Veikia Syktyvkaro valstybinis universitetas, pedagoginis ir miškininkystės institutai.

Istorija
--------

Gyvenvietė įkurta 1580 m. ir vadinosi ***Ust Sysolsku*** (rus. *Усть-Сысольск*). 

1780 m. Jekaterina II suteikė miesto statusą. Dabartinis miesto pavadinimas naudojamas nuo 1930 m. jis kilo iš Sysolos pavadinimo komių kalba – „Syktyv" ir žodžio „kar", reiškiančio miestą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 411
| Šiaurės Nortamptonšyras*North Northamptonshire* |
| --- |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Šalis** | Anglija Anglija |
| **Regionas** | Rytų Midlandsas |
| **Grafystė** | Nortamptonšyras |
| **Administracinis centras** | Korbis |
| **Įkūrimo data** | 2021 m. balandžio 1 d. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 359 500 |
| **Plotas** | 986,6026 km² |
| **Tankumas** (2021) | 364 žm./km² |

**Šiaurės Nortamptonšyras** (angl. *North Northamptonshire*) – Anglijos administracinis rajonas Nortamptonšyro grafystėje, Rytų Midlandso regione. 

Šiaurės Nortamptonšyro būstinė Korbyje.

Geografija
----------

Šiaurinėje ir vakarinėje rajono dalyje teka Nino upė, įkurtas saugomas Nino upės gamtovaizdžio parkas.

Istorija
--------

Šiaurės Nortamptonšyro rajonas įkurtas 2021 m. balandžio 1 d. sujungus keturis istorinius rajonus: Korbio rajonas, Pietų Nortamptonšyro rajonas, Keteringo rajonas ir Velingboro rajonas.

Ekonomika
---------

Rajone daugiausiai plėtojamas logistikos ir sandėliavimo paslaugų sektorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Countdown to the new North Northamptonshire Council
2. ↑  Northamptonshire Council

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
**Pijus Adomavičius** (1888 m. lapkričio 23 d. Suvalkų k. Vilkaviškio raj. – 1978 m. liepos 10 d. Vilniuje) – chorvedys, kompozitorius, kultūros veikėjas.

Biografija
----------

Pasimokęs muzikos pas Juozą Naujalį, 1908 m. Merkinėje suorganizavo 45 dalyvių mėgėjų chorą, surengė keletą vakarų – koncertų, propagavo lietuvių kompozitorių kūrinius. Choras pajėgė atlikti sudėtingesnę Juozo Žilevičiaus išplėtotą liaudies dainą „Anoj pusėj ežero".

1911–1914 m. Vilniaus muzikos mokykloje pas Konstantiną Galkauską mokėsi fortepijono ir kompozicijos. Nuo 1912 m. ėmė vadovauti „Rūtos" draugijos chorui, vaidino dramos būreliuose. Su choru surengė keletą viešų koncertų, įdainavo plokštelių. 1913 m. koncerte, pritariant simfoniniam orkestrui, pirmą kartą atliko M. K. Čiurlionio kantatą „De profundis".

1914 m. kovo 11 d. Vilniaus Šv. Mikalojaus bažnyčios salėje choro koncerte, be kitų dainų, buvo atlikta ir sudėtingesnė Stasio Šimkaus daina „Lietuviais esame mes gimę". 1914–1920 m. (su pertrauka) Petrogrado konservatorijoje studijavo kompoziciją, dėstė muziką įvairiose miesto mokyklose ir vadovavo lietuvių chorams. 1921–1924 m. buvo Kauno „Dainos" draugijos mišriojo choro vadovas. 1924 m. Kauno mieste įkūrė operetės trupę ir jai vadovavo. 1924–1946 m. – Valstybės teatro administratorius, 1946–1951 m. – Kauno muzikinio teatro režisieriaus padėjėjas ir asistentas.

Sukūrė kūrinių chorams, harmonizavo lietuvių liaudies dainų. 1937 m. Lietuvos muzikų draugijos surengtame konkurse už trijų liaudies dainų harmonizacijas laimėjo pirmąją premiją.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
*Kitos reikšmės – Bundas (reikšmės).*
Bundas. Viduryje matyti Bundo rajono ir Šanchajaus simbolis – „Customs" pastatas (*2007 m. balandis*)
Bundo rajono šiaurinės dalies krantinės vaizdas iš „Customs" pastato (*2012 m. liepa*)
Bundo rajono pietinės dalies krantinės vaizdas iš „Customs" pastato (*2012 m. liepa*)
**Bundas** (kin. 外灘, pinyin: *Wàitān*, angl. *The Bund*) – istorinė Šanchajaus miesto dalis, įsikūrusi vakariniame Huangpu upės krante, priešais kitame krante esantį Pudongo rajoną. Bundo rajone yra eklektizmo, neoromaninio, neogotikinio, neorenesanso, neobaroko, klasicizmo, Art Deco ir kitokių architektūros stilių įvairios paskirties pastatų, kaip kad bankai, biržų ir laikraščių kompanijų pastatai, konsulatai. Tai viena labiausiai turistų lankomų vietų Šanchajuje. Pastatų aukštis šioje teritorijoje ribojamas.

Etimologija
-----------

Žodis *bund* reiškia 'krantinė' arba 'įtvirtinta prieplauka'. Pavadinimas kilo iš hindi-urdu kalbos žodžio, o šis savo ruožtu iš persų k. žodžio *band*, reiškiančio krantinė, prieplauka arba damba.

Istorija
--------

Pradžioje tai buvo britų įkurta gyvenvietė. XIX a. pab. – XX a. pr. prasidėjus statybų bumui, Bundas tapo pagrindiniu Rytų Azijos finansų centru. Rytinėje prancūzams priklausančio Bundo dalyje buvo įsikūręs pramoninis uostas.

XX a. 5-ajame dešimtmetyje Bunde stovėjo vieni žymiausių to laikmečio finansų institucijų pastatai, įskaitant keturis didžiuosius nacionalinis bankus. Tačiau komunistams laimėjus Kinijos pilietinį karą, dauguma finansų institucijų buvo perkeltos, viešbučiai ir klubai buvo uždaryti arba pritaikyti kitoms reikmėms. Kolonijinių laikų paminklai taip pat buvo pašalinti.

XX a. 8-ojo dešimtmečio pab. – 9-ojo pr. Bundo pastatai buvo pamažu pritaikyti ankstesnėms veikloms. Tuo laikotarpiu Bundo pakrantė nukentėjo nuo keleto taifūnų sukeltų potvynių, kas vyriausybę paskatino įrengti pylimo tipo krantinę, kuri yra apie 10 m aukščiau gatvės lygio. Bundo apylinkių pagyvinimo darbai pradėti 1986 m. Palei pakrantę buvo nutiesta olandų architekto Paulus Snoeren suprojektuota pasivaikščiojimų vieta, šalia jos buvęs kelias buvo praplatintas iki dešimties juostų, taip pat buvo pašalinta Bundą su Pudongu jungusi kelto linija.

2008 m. buvo priimtas naujas Bundo eismo sistemos projektas. Buvo nugriautos estakados, didžioji dalis gatvės buvo pakišta po žeme, atnaujintas šiaurinėje Bundo dalyje buvęs Waibaidu tiltas.

Nuorodos
--------

* travelchinaguide.com / The Bund, Shanghai
* chinahighlights.com / The Bund — the Symbol of Shanghai
* tripadvisor.co.uk / The Bund (Wai Tan)
* wikitravel.org / Bund


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bundas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Michailas Golenko** |
| --- |
| Gimė | 1891 m. rugpjūčio 1 d.Janapolis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1945 m. (~54 metai) (?) |
|  |
| Veikla | karininkas |

**Michailas Golenko** (1891 m. rugpjūčio 1 d. Janapolyje, Rusijos imperija – ?) – TRSR karininkas, papulkininkis, Rusijos išvadavimo armijos generalinio štabo narys.

Biografija
----------

Gimė 1891 m. rugpjūčio 1 d. Janapolyje. Dalyvavo I pasauliniame kare. Po karo 1919 m. Ukrainoje kovojo prieš baltagvardiečius. 1920–1921 m. Vakarų Sibire vadovavo vienam iš dalinių malšinusiam antibolševikinį sukilimą. 1940 m. suteiktas papulkininkio laipsnis. Prasidėjus II pasauliniam karui 1941 m. rugsėjį pateko į nelaisvę, kur įvairiose belaisvių stovyklose išbuvo iki 1944 m. rudens kai prisijungė prie Rusijos išvadavimo armijos. 1945 m. gegužės 9 d. pasidavė amerikiečiams, iš pradžių buvo laikomas Frydbergo belaisvių stovykloje, vėliau iki tų pačių metų rugpjūčio 18 d. buvo laikomas Rėgensburgo belaisvių stovykloje.

Literatūra
----------

* Kirył M. Aleksandrow, Офицерский корпус армии генерала – лейтенанта А. А. Власова, 1944–1945, 2001

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija (rus.)[neveikianti nuoroda]
| **Agrostemma githago**Apsauga: 2(V) – Pažeidžiama rūšis |
| --- |
| Dirvinė raugė (Agrostemma githago)Dirvinė raugė (*Agrostemma githago*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Gvazdikažiedžiai  *( Caryophyllidae)* |
| Šeima: | Gvazdikiniai  *( Caryophyllaceae)* |
| Gentis: | Raugė  *( Agrostemma)* |
| Rūšis: | Dirvinė raugė  *( Agrostemma githago)* |

 |

**Dirvinė raugė** (*Agrostemma githago*) arba ***kūkalis*** – gvazdikinių (*Caryophyllaceae*) šeimos vienmečių augalų rūšis, priklausanti raugės (*Agrostemma*) genčiai.

Stiebas 0,5–1 m aukščio, status, plaukuotas, tvirtas. Lapai linijiški arba linijiškai lancetiški, smailūs, priešiniai, bekočiai, 8–10 cm ilgio. Žiedai tamsiai rausvi arba raudoni, pavieniai, dideli, dekoratyvūs, iškilę stiebo ir šakų viršūnėje. Vainiklapių viršūnė įlenkta. Žydi birželio–rugpjūčio mėnesiais. Vaisius – cilindriška dėžutė. Sėklos juodos, smulkiai dygliuotos, labai daigios (daigumas iki 10 metų).

Dirvinės raugės javuose. Kalitonys, Šalčininkų rajonas
Auga dykvietėse, javų, ypač rugių, pasėliuose. Tai javų piktžolė, kurios sėklos nuodingos, turinčios gliukozidų.

Manoma, kad dirvinė raugė kilusi iš Viduržemio jūros regiono, bet jau senovėje su javais paplito po likusią Europą, Centrinę ir Rytų Aziją, Sibirą. Lietuvoje dirvinės raugės paplitimas svyruoja ir priklauso nuo javų pasėlių priežiūros. Kolūkinės santvarkos laikais buvo beveik išnaikinta, bet vėliau vėl atsirado smulkiuose ūkiuose, daugiausia nederlinguose Pietryčių Lietuvos dirvožemiuose. Sutinkama mažuose, atokiuose, prie namų esančiuose javų pasėliuose Pietų ir Pietryčių Lietuvoje, o derlinguose, pramoninės apimties pasėliuose nerandama. Dirvinė raugė nyksta dėl kruopštaus javų sėklų valymo, pasėlių purškimo herbicidais. Dėl ūkių stambėjimo ir tradicinės žemėnaudos nykimo dirvinės raugės radaviečių turėtų mažėti.

* PožymiaiPožymiai
* Žiedai iš apačiosŽiedai iš apačios
* ŽiedaiŽiedai
* SėklosSėklos

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Lekavičius. *Vadovas augalams pažinti*. – Vilnius: Mokslas, 1989. // psl. 88
2. ↑  Valerijus Rašomavičius. „Dirvinė raugė": *Lietuvos raudonoji knyga*. Vilnius: Lututė, 2021. p. 480.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dirvinė raugė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |


|  |
| --- |
| Renault Scénic |
| I kartos Scenic po dizaino pakeitimo |
| Bendra informacija |
| Gamintojas | Renault |
| Metai | 1996-2022 |
| Chronologija |
| Kėbulas ir važiuoklė |
| Klasė | Minivenas |
| Kėbulo tipas (-ai) | Universalas |
| Variklis ir transmisija |
| Išmatavimai |
| Ilgis | 3823 mm |
| Plotis | 1664 mm |
| Aukštis | 1494 mm |
| Svoris | 1050 kg |
| Kita informacija |
| Panašūs automobiliai | Ford C-Max, Citroen Xsara Picasso |

**Renault Scénic** (iki 1999 m. – **Renault Mégane Scénic**) – Prancūzijos koncerno „Renault" nuo 1996 m. gaminamas miniveno klasės automobilių modelis. Surenkamas ant Renault Mégane šasi. 1997 m. išrinktas Europos metų automobiliu.

Pirma Renault Scénic karta gaminta 1996–2003 m. Nuo 1999 m. pakeista priekinė automobilio išvaizda (padidinti žibintai, pakeistas prietaisų skydelis). Taip pat pradėta leisti padidinto pravažumo modifikacija **RX4**.

2003 m. Ženevos automobilių parodoje pristatyta antroji Scénic karta. Pasirodė septynvietė modifikacija **Grand Scénic**. 2006 m. šiek tiek pakeista išvaizda. 2007 m. pradėta leisti padidinto pravažumo modifikacija **Scénic Conquest**.

* I kartos Scenic iki dizaino pakeitimoI kartos Scenic iki dizaino pakeitimo
* I kartos Scenic po dizaino pakeitimoI kartos Scenic po dizaino pakeitimo
* Sceni RX4Sceni RX4
**Michailas Gurevičius** (rus. *Михаил Иосифович Гуревич*, 1892 m. gruodžio 31 d. Rubanščinos k. Kursko gubernija – 1976 m. lapkričio 25 d. Leningradas) – tarybinis inžinierius aviakonstruktorius, 155-tojo Bandomojo konstravimo biuro (OKB-155) vadovas, Socialistinio Darbo didvyris (1957 m.), technikos mokslų daktaras (atitinka Lietuvos habilituotą daktarą).

Biografija
----------

Gimė 1892 m. gruodžio 31 d. mechaniko šeimoje.
  
1902 m. ėmė mokytis Achtyrkos miesto (Charkovo gubernija) gimnazijoje, kurią 1910 m. baigė su sidabro medaliu ir tais pačiais metais įstojo į Charkovo universiteto Matematikos fakultetą.
  
Iš Charkovo universiteto pašalino už dalyvavimą studentų neramumuose ir išsiuntė už gubernijos ribų. 1912 m. išvyko į Prancūziją, kur mokėsi Monpeljė universitete.

1914 m. grįžo atostogų į Rusiją ir, prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, joje liko. Gyveno atsitiktiniais uždarbiais, dirbo braižytoju, piešė plakatus, teikė privačias pamokas.

1917 m. M. Gurevičius įstojo į Charkovo technologijos institutą, kuriame mokėsi su didelėmis pertraukomis dėl Pilietinio karo. 1925 m. baigė Charkovo technologijos instituto Lėktuvų gamybos fakultetą.

Nuo 1925 m. dirbo inžinieriumi konstruktoriumi draugijos „Šiluma ir jėga" Charkovo skyriuje.

1929 m. persikraustė į Maskvą ir dirbo įvairiuose konstravimo biuruose dirbo inžinieriumi konstruktoriumi ir grupės vadovu. Prancūzo konstruktoriaus P. Rišaro konstravimo biure dalyvavo kuriant torpednešį ir stambias skraidančias valtis. Savarankiškai projektavo sunkųjį šturmo lėktuvą TŠ-3 (rus. *ТШ-3*).
  
1936-1937 m. M. Gurevičius su tarybine aviacijos delegacija buvo komandiruotėje aviacijos gamyklose Baltimorėje (JAV), kur dalyvavo TSRS perkant iš JAV transporto lėktuvo *Douglas DC-3* gamybos licenciją.

1937–1939 m. M. Gurevičius vadovavo eskizinio projektavimo brigadai N. Polikarpovo OKB.

1939 m. M. Gurevičius ėmė dirbti A. Mikojano KB.
1940 m. A. Mikojanas ir M. Gurevičius sukūrė naikintuvą MiG-1, o vėliau patobulintą jo variantą MiG-3. 1940–1941 m. MiG-3 buvo gaminamas didele serija, II pasaulinio karo pradžioje dalyvavo karo veiksmuose. Karo metais M. Gurevičius dalyvavo kuriant bandomuosius lėktuvus.

1940–1957 m. M. Gurevičius buvo vyriausiojo konstruktoriaus pavaduotojas, 1957–1964 m. – Mikojano OKB vyriausiasis konstruktorius. Kūrė greituosius ir viršgarsinius fronto naikintuvus, kurių daugelis buvo gaminami didelėmis serijomis ir buvo TSRS Karinių oro pajėgų ginkluotėje.

M. Gurevičiaus projektuoti lėktuvai
-----------------------------------

* sunkusis šturmo lėktuvas TŠ-3
* naikintuvai MiG-1, MiG-3, MiG-9 (1945), MiG-15 (1947), MiG-17 (1949)
* viršgarsiniai naikintuvai MiG-19 (1955), MiG-21 (1958)
* kiti koviniai lėktuvai.

Apdovanojimai
-------------

* Socialistinio Darbo didvyris (1957 m.)
* 4 Lenino ordinai
* 2 Darbo Raudonosios Vėliavos ordinai
* Raudonosios Žvaigždės ordinas
* medaliai
* Stalino premija (1941, 1947, 1948, 1949, 1952, 1953 m.)
* Lenino premija (1962 m.)

Nuorodos
--------

* Высокое небо Михаила Гуревича
* 115 лет со дня рождения создателя самолетов «МиГ» Михаила Гуревича[neveikianti nuoroda]
* Михаил Иосифович Гуревич
**Michailas Gusiatinas** (g. 1947 m. vasario 2 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, gynėjas.

Biografija
----------

Augo „Baltijos" stadiono rajone, prie Žvejybos Uosto. Kai į tuometę 6-ąją vidurinę mokyklą fizinio lavinimo mokytoju atėjo dirbti futbolo treneris A. Špokas, jis pakvietė M. Gusiatiną į futbolo treniruotes. Žaidė visų amžių – vaikų, jaunučių, jaunių – Klaipėdos rinktinėse, kol 1966 m. jam pasiūlyta žaisti meistrų „Granite". Į reprezentacinę miesto komandą „Atlantą" pakvietė treneris Algirdas Klimkevičius, šiame klube jis žaidė iki 1976 m. 1977–1979 m. dar žaidė Lietuvos čempionate rungtyniavusiame „Granite", su kuriuo 1978 m. tapo LTSR čempionu.

Dirbo Klaipėdos mėsos kombinate paukščių perdirbimo cecho mechaniku. Po trejų metų šiame kombinate, komandos draugas Juozas Žvinakevičius pasiūlė tapti jūreiviu, kuriuo dirbo 17 metų. 2007 m. vadovavo „Progreso" bendrovei.

Vyresnysis brolis Martinas Gusiatinas irgi gerai žaidė futbolą, žaidė Kauno „Politechnikos" vienuolikėje, buvo pakviestas į Lietuvos jaunimo rinktinę. Žmona Liudmila, du sūnūs: Vitalijus ir Vladimiras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Česlovas Kavarza. M. Gusiatinas – gynėjas, ištikimas vienai komandai. // „Klaipėda", 2007-02-03