recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Teodoras Dreizerisangl. *Theodore Dreiser*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1871 m. rugpjūčio 27 d. |
| Mirė | 1945 m. gruodžio 28 d. (74 metai) |
|  |
| Veikla | JAV rašytojas natūralistas, savo kūriniuose aprašęs šiurkščią gyvenimo realybę. |

**Teodoras Hermanas Albertas Dreizeris** (*Theodore Herman Albert Dreiser*, 1871 m. rugpjūčio 27 d. – 1945 m. gruodžio 28 d.) – JAV rašytojas natūralistas, savo kūriniuose aprašęs šiurkščią gyvenimo realybę.

Biografija
----------

Teodoras Dreizeris gimė Indianos valstijoje, griežtoje vokiečių-amerikiečių šeimoje. 1889–1890 m. jis įstojo į Indianos universitetą, tačiau buvo išmestas už nepažangumą.
Vėliau Dreizeris dirbo laikraščiuose.

Pirmąjį romaną pavadinimu „Sesuo Kerė" rašytojas parašė 1900 m. tačiau jis nebuvo komerciškai sėkmingas. Sukūręs dar keletą kūrinių, daugiausiai apie socialinę nelygybę, tačiau jiems taip nesusilaukus sėkmės, išskyrus romaną „Genijus" 1915 m. 1925 m. Dreizeris pagaliau parašė pirmąjį komerciškai sėkmingą kūrinį – Amerikietiškąją tragediją. Kitas žymus autoriaus kūrinys – „Geismo trilogija" „Finansininkas", „Titanas" ir „Stoikas", kurios paskutinė dalis pabaigta ir išleista jau po autoriaus mirties, 1947 metais.

Dreizerio rašymo stilius pasižymi ilgais sakiniais ir dideliu dėmesiu detalėms. Reikia pažymėti, kad šis rašytojas yra vertinamas ne dėl savojo stiliaus, bet dėl savo kūrinių realizmo, veikėjų išvystymo ir požiūrio į Amerikos gyvenimą.

Kūriniai
--------

* „Sesuo Kerė" (1900 m.)
* „Dženė Gerhard" (1911 m.)
* "Titanas" (1914 m.)
* „Genijus" (1915 m.)
* „Amerikietiškoji tragedija" (1925 m.)
* „Tvirtovė" (1946 m.)
* „Geismo trilogija" (1912–1947 m.)

Nuorodos
--------

* „Sesuo Kerė" Visas tekstas
* The International Theodore Dreiser Society Archyvuota kopija 2010-12-23 iš Wayback Machine projekto.
* Review-Essay: Dreiser on the Web Archyvuota kopija 2009-03-06 iš Wayback Machine projekto.
* DreiserWebSource Archyvuota kopija 2010-10-27 iš Wayback Machine projekto. – Pensilvanijos universiteto biblioteka, Filadelfija, Pensilvanija.
* Sister Carrie – Virdžinijos universiteto Amerikos studijos.
* eclectica.htm – Dreizerio požiūris anglų kalba ir knygos bei filmo palyginimas.
* Dreiser's personal library kataloguota LibraryThing
* Cyber USSR
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| ***Ficus elastica*** |
| --- |
| Fikusas (Ficus carica)Stambialapis fikusas (*Ficus elastica*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Erškėtiečiai  *( Rosales)* |
| Šeima: | Šilkmediniai  *( Moraceae)* |
| Gentis: | Fikusas  *( Ficus)* |
| Rūšis: | Stambialapis fikusas  *( Ficus elastica)* |

 |

**Stambialapis fikusas** (*Ficus elastica*) – šilkmedinių (*Moraceae*) šeimos, fikusų (*Ficus*) genties sumedėjęs visžalis augalas. Natūraliai auga Indijos valstijoje Asame ir Javos bei Sumatros salose Indonezijoje.

Natūralioje aplinkoje užauga iki 30-40 m, kartais ir 60 m aukščio. Vyniojasi ant kitų augalų, liana. Lapai dideli, stambūs, blizgantys, 10-35 cm ilgio ir 5-15 cm pločio. Paprastai žali, bet būna ir margalapių formų. Žiedus apdulkina *Agaonidae* šeimos vapsvos. Vaisius – nedidelė figa.

Lietuvoje stambialapis fikusas labai dažnai auginamas kaip dekoratyvinis kambarinis augalas.

Stambialapis fikusas
Vaisiai

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Stambialapis fikusas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Pareto kreivė** (Pareto diagrama) – grafinis Pareto taisyklės atvaizdavimas, atskirų resursų kumuliatyvi priklausomybė (turto kaupimas, balsavimo rezultatai …) ar sutapimų rezultatai (nuo gyventojų skaičiaus, dalyvių aktyvumo …).

Pareto funkcijos pasiskirstymas skirtingiems k

Istorija
--------

Italų sociologas ir ekonomistas Vilfredas Paretas (1848–1923) 1897 metais pastebėjo, kad turtai visuomenėje pasiskirsto pagal taisyklę: padvigubėjus turtui, skaičius žmonių, pasiekusių tam tikrą lygį, sumažėja geometrine progresija su sąlyginai pastovia konstanta.

Šis empirinis modelis konkretaus paaiškinimo neturi, bet buvo bandymų jį modeliuoti.

Buvo modeliuojama pagal dvi bazines prielaidas – gerovė atskiram individui formuojasi keičiantis turtu su kitais (parduodant, apmokant darbą ir t. t.) arba dėl teigiamų ar neigiamų pajamų iš investicijų.

Modelis buvo išbandytas su hipotetine 1000 dalyvių grupe skirtingomis starto sąlygomis. Galiausiai turtas pasiskirstydavo kaip nurodyta Pareto taisyklėje, nepriklausomai nuo pajamų dydžio, jo variacijų ir ryšių tarp subjektų. Buvo išskirti tik du faktoriai, kurie turėjo įtakos kreivės išlinkimui: kuo tarp subjektų buvo daugiau ryšių, tuo buvo mažesnis atotrūkis tarp turtingų ir vargšų ir kuo nestabilesnės buvo pajamos (ar daugiau variacijų), tuo skirtumas tarp turtingiausių ir neturtingiausių didesnis.

Dėl to Paretas priėjo prie išvados, kad turto pasidalinimas visuomenėje užprogramuotas gamtos, tokį efektą galima palyginti, bet negalima panaikinti.

Žiūrėti
-------

* Pareto pasiskirstymas (matematiniai šio pasiskirstymo aspektai)
* Pareto taisyklė (taikoma ekonominėje strategijoje)

Nuorodos
--------

* Wealth Happens straipsnio reziumė apie Pareto nepriklausomybe iš http://www.hbr.org
**Jungtinė veikla** - pelno siekiančio verslo vykdymo forma, suteikiančia galimybę ūkio subjektams (partneriams) veiksmingiau naudoti turimus išteklius ir taip pasiekti norimo rezultato. Tokia veiklos vykdymo forma padeda įgyti konkurencinį pranašumą, įgyvendinant operatyvius, taip pat sudėtingus ir daug išteklių reikalaujančius projektus. Vykdydami veiklą kartu, partneriai dalijasi ne tik veiklos duodamas pajamas, bet ir tenkančią riziką.

Jungtinė veikla gali būti vykdoma tiek sukuriant naują juridinį asmenį – ūkinę bendriją, tiek nesukuriant jokio juridinio asmens.

Sutartis
--------

Jungtinę veiklą reglamentuoja tiek prievolinės, tiek daiktinės Civilinio kodekso normos (Lietuvoje - LR CK). Jungtinės veiklos (partnerystės) sutartimi partneriai, kooperuodami savo turtą, darbą ar žinias, įsipareigoja veikti bendrai tam tikram tikslui arba tam tikrai veiklai. 

Sutarties dalykas - jungtinė veikla, į kurią nukreipti sutarties šalių interesai.

Šalių skaičius neribojamas. Sutartiniai santykiai gali susiklostyti tarp dviejų ar daugiau juridinių asmenų, fizinių asmenų, juridinių ir fizinių asmenų. 

Jungtinės veiklos įnašais gali būti visi daiktai, galintys būti civilinės apyvartos objektu, taip pat žinios, įgūdžiai ir net dalykinė reputacija bei dalykiniai ryšiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mokestinės prievolės, susijusios su jungtine veikla[neveikianti nuoroda] (Irmantas Misiūnas, UAB „Ernst & Young Baltic", darbo grupės vadovas ir Lina Juknevičiūtė, UAB „Ernst & Young Baltic", mokesčių konsultantė)
Koordinatės: 55°46′54″ š. pl. 22°15′10″ r. ilg.﻿ / ﻿55.78167°š. pl. 22.25278°r. ilg.﻿ / 55.78167; 22.25278

**Pareškečio miškai** – miškų masyvas Lietuvoje, Telšių rajone (vakarinis pakraštys – Rietavo savivaldybėje), 6 km į šiaurės vakarus nuo Varnių. Priklauso Telšių miškų urėdijos Varnių girininkijai ir Rietavo miškų urėdijos Tverų girininkijai. Apima 44,6 km² plotą. Masyvą sudaro Pareškečio, Rešketėnų, Tarvydų, Ankantų, Degėsio pelkės miškai.

Paviršius kalvotas, vietomis – lygus. Būdingi jauriniai, velėniniai jauriniai silpnai sujaurėję, jauriniai glėjiški smėliai bei priesmėliai, taip pat pelkiniai (žemapelkių, tapinių pelkių) dirvožemiai. Miškuose gausu ežerų: Stervas, Biržulis, Žiezdis, Kliokis, Salotas, Pūčkežeris. Gausu pelkių (Degėsio, Pabiržulio, Degėsio-Vartuvos, Utėlės ir kt.). Diduma miškų patenka į Virvytės baseiną: Rešketa (su Žiezde, Graužupiu); šiaurinis pakraštys – Minijos aukštupio baseine.

Medynai:

* pušynai: 49 %
* eglynai: 24 %
* beržynai: 17 %
* juodalksnynai: 3 %
* ąžuolynai: 3 %
* drebulynai: 2 %
* baltalksnynai: 2 %

Jaunuolynai sudaro 33 % medynų, pusamžiai medžiai 52 %, pribręstantys 13 %, brandūs 2 %.

Pareškečio miškuose sutinkami šernai, stirnos, briedžiai, elniai, vilkai, lapės, usūriniai šunys, barsukai, kiaunės, voverės, kiškiai, ūdros, bebrai, ondatros. Šiaurinė ir rytinė miškų dalis patenka į Varnių regioninį parką. Rytinėje dalyje įsteigtas Biržulio-Stervo ornitologinis draustinis.

Rytinę miškų dalį kerta plentas  **160**  Telšiai–Varniai–Laukuva . Pareškečio miškuose įsikūrę kaimai: Upetos, Šilai, Adomaičiai, Kyvaičiai, Rešketėnai, Avižaičiai, Vertininkai, Šaltupiai, Ankantai, Tarvydai, Parešketis, Žirgų Ganyklos, Vilko Miškas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pareškečio miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 305
| Stalo kalno nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Stalo kalnas nuo Liūto galvos kalno pusės Stalo kalnas nuo Liūto galvos kalno pusės |
| **Vieta:** | Pietų Afrikos Respublikos vėliava Pietų Afrikos Respublika(Vakarų Kapas) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Keiptaunas |
| 

Žemėlapis rodantis Stalo kalno nacionalinis parkas vietą.Stalo kalno nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 33°58′0″ p. pl. 18°25′30″ r. ilg.﻿ / ﻿33.96667°š. pl. 18.42500°r. ilg.﻿ / 33.96667; 18.42500Koordinatės: 33°58′0″ p. pl. 18°25′30″ r. ilg.﻿ / ﻿33.96667°š. pl. 18.42500°r. ilg.﻿ / 33.96667; 18.42500 |
| **Plotas:** | 221 km² |
| **Įkurtas:** | 1998 m. |
| **Valdymas:** | South African National Parks |
|  **Vikiteka:** | Stalo kalno nacionalinis parkas |

**Stalo kalno nacionalinis parkas** (angl. *Table Mountain National Park*) – Pietų Afrikos Respublikos nacionalinis parkas, šalies pietuose, Vakarų Kapo provincijoje. Parkas įsteigtas 1998 m. siekiant apsaugoti Stalo kalno gamtą ir ypač retas finbas. Šis parkas yra Keip floristikos regiono, įtraukto į UNESCO paveldo sąrašą, dalis. Čia yra daug endemizmo rūšiai priklausančių augalų (protėjiniai, erikiniai, astriniai ir kt.). Dvi finbų rūšys pasaulyje auga tik šiame parke.

Šiame parke yra du žinomi PAR objektai – Stalo kalnas ir Gerosios Vilties kyšulys.

Stalo kalno nacionalinis parkas didžiąja dalimi užima visą Keip pusiasalį. Tiesa, parkas nėra vientisas – jis dalinamas į tris skirtingas dalis (Stalo kalno, Silvermaino-Tokai ir Keip Pointo sekcijas).

Šioje teritorijoje gyveno istoriniai gyvūnai, kaip kapiniai liūtai ar leopardai (kurių pėdsakų, teigiama, dar randama ir šiandien). Taip pat čia gyvena dėmėtosios hienos, juodnugariai šakalai, afrikiniai drambliai, juodieji raganosiai, kudu, kanos, kalniniai zebrai ir kiti smulkesni gyvūnai.

* FinbaFinba
* KarakalasKarakalas
* StrutisStrutis
* Antilopė šoklėAntilopė šoklė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Cape Town – Table Mountain Fauna Archyvuota kopija 2009-08-07 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Fauna

Nuorodos
--------

* Oficiali parko svetainė
| ***Didelė svajonė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Il grande sogno |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija |
| Režisierius | Michele Placido |
| Metai | 2009 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 106 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Didelė svajonė** (it.  *Il grande sogno*) – 2009 m. Italijoje sukurtas filmas, už kurį režisierius Michele Placido Venecijos kino festivalyje buvo nominuotas Auksinio liūto apdovanojimui.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Riccardo Scamarcio – Nikola
* Jasmine Trinca – Laura
* Luca Argentero – Libero
* Massimo Popolizio – Domenikas
* Alessandra Acciai – Frančeska
* Dajana Roncione – Izabela
* Silvio Orlando – karabinierių pulkininkas
* Laura Morante – Madalena
* Francesca Benedetti

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

1968 m. Italija. Šalyje vis aktyviau reiškiasi maištaujantys studentai, protestuojantys prieš dabartinę santvarką, karą Vietname, Če Gevaros, M. L. Kingo nužudymą ir kitus to laikotarpio įvykius. Policininkas Nikola svajoja tapti aktoriumi, tačiau priverstas dalyvauti malšinant riaušes. Jo viršininkas nusprendžia jaunuolį pasiųsti į studentų užimtą universitetą, kad ten jis įsilietų tarp jaunimo ir taptų informatoriumi. Nikola susipažįsta su studente Laura, aktyviai dalyvaujančia protestuose, ir ją įsimyli, tačiau mergina savo ruožtu neabejinga viso judėjimo lyderiui ir įdėjiniam vadui Libero. Kuomet paaiškėja, kad Nikola policininkas, mergina jį negailestingai atstumia. Šis meta darbą, pradeda studijuoti aktorystę ir visomis priemonėmis mėgina susigrąžinti Laurą. 

Jos broils taip pat dalyvauja studentų protestuose, kol, paskatintas Libero, kartą apmėto policininkus Molotovo kokteiliais. Šie nustato jo tapatybę ir pradeda aktyvias paieškas. Norėdama paslėpti brolį, Laura kreipiasi pagalbos į Nikolą…
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

Koordinatės: 19°17′ p. pl. 138°47′ v. ilg.﻿ / ﻿19.283°š. pl. 138.783°r. ilg.﻿ / 19.283; 138.783

Palydovinė salos nuotrauka
Nukutavakė ir aplinkinės salos Tuamotu žemėlapyje
**Nukutavakė** (pranc. *Nukutavake*) arba ***Nukutuvakė*** – koralinė sala Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijoje, Tuamotu salyne. Yra pietrytinėje salyno dalyje, 1100 km į rytus nuo Taičio. Plotas – 5,5 km².

Sala 5 km ilgio, 1,3 km pločio. Salą juosia koralų rifas. Išnykusios lagūnos vietoje likusi šlapynė.

2017 m. Nukutavakėje gyveno 177 žmonės. Pagrindinė gyvenvietė – Tavananujis. Veikia oro uostas (nuo 1981 m.). Verčiamasi kopros paruošimu, žvejyba. Nukutavakė kartu su keletu nedidelių atolų sudaro Nukutavakės komuną.

Pirmasis Nukutavakę pasiekęs europietis buvo Britanijos jūrininkas Samuelis Volisas (1767 m.). Jis salą pavadino Karalienės Šarlotės vardu. Tuo metu sala buvo gyvenama, joje augo kokospalmės, bet 1826 m. Nukutavakę aplankęs Frederikas Bičis čia nerado nei gyventojų, nei augmenijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Recensement de 2017 – Répartition de la population de la Polynésie française par îles, *Institut de la statistique de la Polynésie française* (ISPF)


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nukutavakė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Julius Laiconas** |
| --- |
| Gimė | 1944 m. vasario 29 d. (79 metai)Lujėnuose |
| Sutuoktinis (-ė) | Albina |

**Julius Laiconas** (g. 1944 m. vasario 29 d. Lujėnuose) – Lietuvos politinis veikėjas.

Biografija
----------

1950–1954 m. mokėsi Bėčiūnų pradinėje mokykloje, 1955–1961 m. – Nemunėlio Radviliškio vidurinėje mokykloje, 1969 m. baigė KPI Statybos fakultetą, 1986 m. – Maskvos liaudies ūkio akademiją. 

1966–1970 m. – Kauno statybos tresto ekonomistas, Dirbtinio pluošto gamyklos statybos ir remonto cecho meistras, vyr. inžierius konstruktorius. 1970–1978 m. – Statybinių medžiagų pramonės ministerijos Kauno technologijų projektavimo skyriaus viršininikas. 1978–1984 m. – ministerijos techninio skyriaus viršininkas, ministro pavaduotojas. 1986–1988 m. – Lietuvos valstybinio statybos reikalų komiteto pirmininko pavaduotojas. 1988–1990 m. – MSPI vyr. inžinierius. 

1990–1994 m. – LR statybos ir urbanistikos ministro pavaduotojas, 1994–1996 m. – ministras. 1996–1997 m. – AB Lietuvos akcinio inovacinio banko laikinasis administratorius, Turto valdymo agentūros direktorius. 1997–2001 m. – AB Turto bankas departamento direktorius, banko valdybos pirmininko pavaduotojas, banko administracijos vadovo pavaduotojas. 2001–2006 m. – LR aplinkos viceministras, 2006 m. – sekretorius. Nuo 2006 m. – UAB „Granitinė skalda" direktorius, nuo 2008 m. – skaldos gamintojų asociacijos „Milsa ir ko" prezidentas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| **Julius Panka** |
| --- |
| Gimė | 1979 m. sausio 17 d. (44 metai)Traupis, Anykščių raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Virginija |
| Vaikai | Milda, Vaitautas, Augustinas |
|  |
| Pareigos | pirmininkas |
| Partija | Tautininkų sąjungaLietuvių tautinio jaunimo sąjunga |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis universitetas |

**Julius Panka** (g. 1979 m. sausio 17 d. Traupyje, Anykščių raj.) – lietuvių visuomenės veikėjas, politikas, tautininkas, skautas.

Biografija
----------

Nuo 1988 m. po motinos mirties gyveno globėjų gydytojų šeimoje Vilniuje. 1997 m. baigė Vilniaus Sausio 13-osios vidurinę mokyklą. 2001 m. baigė istorijos studijas Vilniaus pedagoginiame universitete. Iki 2003 m. dirbo Vilniaus mokyklose auklėtoju, istorijos mokytoju. 2003–2014 m. dirbo UAB „Bigreta" vadybininku.

Nuo 2021 m. Kupiškio ligoninės direktorius.

Moka anglų, rusų ir latvių kalbas.

Nuo 1990 m. – aktyvus skautų organizacijų narys, yra buvęs „Pilies" ir „Keruočio" skautų tuntų tuntininku, „Lietuvos skautijos" tarybos nariu, organizavo daugelį skautiškų stovyklų, žygių ir renginių. Dalyvavo gatvės vaikų socializacijos projektuose, moksleivių ateitininkų veikloje, 1999-2001 aktyviai veikė Lietuvių tautinio jaunimo organizacijoje „Jaunoji karta". Nuo 2008 m. yra Lietuvių tautinio jaunimo sąjungos vadovas, vienas iš Lietuvių tautinio centro steigėjų. Politinės partijos „Tautininkų sąjunga" steigėjas, pirmininkas (nuo 2013 m. gruodžio 14 d.).

Kandidatavo 2012 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose Žirmūnų vienmandatėje apygardoje ir Koalicijos „Už Lietuvą Lietuvoje" sąraše. 2014 m. organizuoto referendumo dėl žemės nepardavimo užsieniečiams iniciatyvinės grupės narys.

Publikuoja savo straipsnius istorijos, politikos ir visuomenės problemų temomis įvairiuose internetiniuose portaluose, laikraštyje „Respublika" ir žurnale „Apžvalga". Organizuoja jaunimo patriotines eitynes, baltiškos kultūros stovyklas Dieveniškėse.

Pomėgiai: Lietuvos ir Latvijos istorija, etninė kultūra, kelionės.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Naujuoju Tautininkų sąjungos pirmininku išrinktas Julius Panka

Nuorodos
--------

* J. Pankos biografija
| **Julius Jewelowski** |
| --- |
| Gimė | 1874 m. gegužės 6 d.Vilijampolė, Rusijos imperija |
| Mirė | 1951 m. balandžio 15 d. (76 metai)Londonas, Jungtinė Karalystė |
|  |
| Veikla | politikas, verslininkas |

**Julius Jevelovski** (1874 m. gegužės 6 d. Vilijampolėje – 1951 m. balandžio 15 d. Londone) – Lietuvos žydų kilmės Laisvojo Dancigo miesto politikas, verslininkas.

Biografija
----------

Gimė 1874 m. gegužės 6 d. Vilijampolėje. 1880 m. su tėvais išvyko gyventi į Dancigą. XX a. pradžioje įkūrė medienos eksporto įmonę *S.J. Jewelowski* ir ilgainiui tapo vienu iš turtingiausių Dancigo žmonių. Įstojęs į vokiečių liberalų partiją 1920 m. išrinktas į Dancigo laisvojo miesto parlamentą. 1923-1928 m. buvo Dancigo laisvojo miesto konsulu Turkijoje. Į parlamentą perrinktas 1928 metais. 1938 m. prasidėjus žydų persekiojimams emigravo į Londoną, kur ir mirė 1951 m. balandžio 15 dieną.

Literatūra
----------

* Martin Schumacher (Hrsg.): M.d.L. das Ende der Parlamente 1933 und die Abgeordneten der Landtage und Bürgerschaften der Weimarer Republik in der Zeit des Nationalsozialismus: politische Verfolgung, Emigration und Ausbürgerung 1933–1945; ein biographischer Index / [Kommission für Geschichte des Parlamentarismus und der politischen Parteien], 1995, ISBN 3770051890, S. 13, Ziffer 94
* Andrzejewski Marek: Ludzie Wolnego Miasta Gdańska (1920-1939), Gdańsk 1997, ISBN 83-87291-27-7

Nuorodos
--------

* Biografija (lenk.)
| Didieji Bludžiailenk. *Bludzie Wielkie* |
| --- |
| *Bludžių dvaro arklidės* |
|  |
| 

Didieji BludžiaiDidieji Bludžiai

54°18′39″ š. pl. 22°34′28″ r. ilg.﻿ / ﻿54.31083°š. pl. 22.57444°r. ilg.﻿ / 54.31083; 22.57444﻿ (Didieji Bludžiai)Koordinatės: 54°18′39″ š. pl. 22°34′28″ r. ilg.﻿ / ﻿54.31083°š. pl. 22.57444°r. ilg.﻿ / 54.31083; 22.57444﻿ (Didieji Bludžiai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Varmijos Mozūrų vaivadija Varmijos Mozūrų vaivadija |
| **Apskritis** | Geldapės apskritis |
| **Valsčius** | Dubininkų valsčius |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 26  |

**Didieji Bludžiai** (vok. *Gross Bludszen*, 1936–1938 m. Bludschen, nuo 1938 m. *Forsthausen*, nuo 1945 m. lenk. *Bludzie Wielkie*) – kaimas Lenkijoje, (Dubininkų valsčius, Geldapės pavietas, Varmijos Mozūrų vaivadija) 11 km į rytus nuo Geldapės, 2 km į šiaurę nuo Dubininkų, 176 km į pietvakarius nuo Vilniaus. 26 gyventojai (2004 m.)

Istorija
--------

Kaimą Romintos girioje apie 1535 m. įkūrė evangelikai liuteronai, išeiviai iš Žemaitijos ir Lietuvos. Pavadintas upelio Bludžia vardu.

Nuo XVII a. kaimas priklausė dvarui, kuriame vėliau buvo auginami trakėnų veislės žirgai.

Nuo 1818 m. priklausė Geldapės apskričiai, nuo 1945 m. Lenkijai. Vietiniai gyventojai buvo ištremti į Vokietiją.

1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Encyclopaedia Germanica
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

„Laokoontas ir jo sūnūs"  
 Skulptūra viename iš Vatikano muziejų
**Laokoontas** (gr. Λαοκόων) – graikų mitologijoje Apolono žynys Trojoje, Akoito sūnus. Turėjo dvynius sūnus.

Trojos karo metu mėgino įkalbėti trojėnus, kad šie neįtrauktų medinio achajų arklio į miestą. Atėnė, globojusi tame kare graikus, atsiuntė iš jūros dvi didžiules gyvates, kurios pasmaugusios Laokoontą ir du jo sūnus. Nebegirdėdami perspėjimų, trojėnai įsitempė į miestą arklį su jame pasislėpusiais graikų kariais. Naktį kariai išlindę lauk ir atkėlę iš vidaus miesto vartus slapta grįžusiai savo kariuomenei. Tai pražudė Troją.

Romėnų poeto Vergilijaus (Publius Vergilius Maro, 70-19 m. pr. m. e.) poemoje "Eneida" Laokoontas, atkalbinėdamas trojėnus nuo ketinimo įsitempti į miestą danajų (graikų) neva dovanų paliktą medinį arklį, sako: "Bijau danajų, net dovanas nešančių" (lot. "Timeo Danaos et dona ferentes"). Ši frazė vėliau tapo sparnuotuoju posakiu, kai norima perspėti apie galimą priešo klastą, veidmainiškai dangstomą dovanomis.
| Lansango nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Lansango krioklys sausuoju metu laikotarpiu. Lansango krioklys sausuoju metu laikotarpiu. |
| **Vieta:** | Tailandas |
| 

Žemėlapis rodantis Lansango nacionalinis parkas vietą.Lansango nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 16°46′57″ š. pl. 99°00′57″ r. ilg.﻿ / ﻿16.78250°š. pl. 99.01583°r. ilg.﻿ / 16.78250; 99.01583Koordinatės: 16°46′57″ š. pl. 99°00′57″ r. ilg.﻿ / ﻿16.78250°š. pl. 99.01583°r. ilg.﻿ / 16.78250; 99.01583 |
| **Plotas:** | 104,00 km² |
| **Įkurtas:** | 1979 |

**Lansango nacionalinis parkas** (taj. อุทยานแห่งชาติลานสาง) – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Tako provincijoje. Parkas įkurtas 1979 m. gegužės 14 d.

Vieta
-----

Parkas užima 104,00 km² ir apima kalnuotas Mueango (Mueang) apylinkėse, 20 km į pietvakarius nuo Tako.

Flora ir fauna
--------------

Lansango nacionaliniame parke vyrauja lapuočių, mišrūs ir visžaliai miškai.
Iš retų augalų parke sutinkama: rudoji šorėja, shorea siamensis, bukalapis sparnenis (Dipterocarpus obtusifolius), gumbuotasis sparnenis (Dipterocarpus tuberculatus), gleivingoji pušis (Pinus kesiya), didysis tikmedis (Tectona grandis), (Afzelia xylocarpa), tamsioji dalbergija (Dalbergia oliveri), stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus) ir kt.

Parke gyvena: Indinis zambaras, ožka (Capricornis milneedwardsii), Indijos muntjakas, Teminko katė (Catopuma temminckii), palminis musangas, juodakaklis kiškis (Lepus nigricollis), dygliakiaulė, baltarankis gibonas ir kt.

Įžymiausios vietos
------------------

* Falato (Pha Lat), Lanliangma (Lan Liang Ma), Lansango (Lan Sang), Fapuengo (Pha Phueng), Fanojo (Pha Noi) ir Fathe (Pha The) kriokliai.

Išnašos
-------

1. ↑  Shorea siamensis Archyvuota kopija 2014-01-11 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Afzelia xylocarpa Archyvuota kopija 2010-05-06 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Parko svetainė Archyvuota kopija 2016-03-03 iš Wayback Machine projekto.
* Tailando nacionaliniai parkai Archyvuota kopija 2013-05-23 iš Wayback Machine projekto.
**Ignas Česaitis** (1893 m. vasario 1 d. Balbieriškis – 1961 m. sausio 8 d. Garliava, palaidotas Balbieriškyje) – Lietuvos kunigas, teologas. Teologijos daktaras.

Biografija
----------

Baigęs Marijampolės gimnaziją 1908–1913 m. studijavo Seinų kunigų seminarijoje, 1913–1919 m. – Fribūro universitete. 1913–1930 m. marijonas. 1915 m. įšventintas kunigu. 1919 m. teologijos daktaras

1919–1921 m. Marijampolės mergaičių gimnazijos ir mokytojų seminarijos kapelionas. 1921–1925 m. laikraščio „Draugas" (Čikaga) redaktorius. 1925–1935 m. Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos – filosofijos fakultete dėstė pastoracinę ir moralinę teologiją. 1936–1940 m. karo technikos štabo kapelionas. 1940–1958 m. Lapių klebonas.

1926–1928 m. Pavasarininkų ir 1926–1934 m. ateitininkų sendraugių centro valdybų narys. Žurnaluose „Soter", „Tiesos kelias", „Židinys" ir kt. rašė apie etiką ir dorovę, pastoraciją ir katechizaciją, Tomo Akviniečio charakterologijos doktriną.

Bibliografija
-------------

* Etinis individualizmas, 1918 m.
* Fortitudo praecipua characteris virtus, 1925 m.
* Religijos mokymo metodai, 1932 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ignas Česaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 324 psl.
**Ignatas Konovalovas**|  |
| Apie asmenį |
| Gimė | 1985 m. gruodžio 8 d. (35 metai)Panevėžys |
| Šalis |  Lietuva |
| Ūgis | 189 cm |
| Svoris | 75 kg |
| Profesionaliame sporte nuo | 2008 m. |
| Informacija apie komandą |
| Dabartinė komanda | Cervélo Test Team |
| Disciplina | plentų dviračių lenktynės |
| Funkcija | dviratininkas |
| Specializacija | asmeniniai važiavimai laikui |
| Mėgėjiška komanda(os) |
| 2007 | Crédit Agricole (trainee) |
| Profesionali komanda(os) |
| 2008-20092009–20102011 | Crédit AgricoleCervélo Test TeamTeam Movistar |
| Didžiausi laimėjimai |
| 2006,2008,2009,2010  Asmeninių važiavimų laikui čempionasGiro d'Italia, 1 etapas (2009) |
| Atnaujinta: |
| 2010.07.28 |

**Ignatas Konovalovas** (g. 1985 m. gruodžio 8 d. Panevėžyje) – lietuvių dviratininkas, olimpinės rinktinės narys.

Lietuvos dviračių sporto trenerio Valerijaus Konovalovo ir dviratininkės Laimos Zilporytės sūnus.

Pergalės
--------

2003
, Europos U19 komandų persekiojimo čempionatas
2005
, Nacionalinis Lietuvos asmeninių važiavimų laikui čempionatas
, Europos U23 komandų persekiojimo čempionatas
2006
 Nacionalinis Lietuvos asmeninių važiavimų laikui čempionas
1 vieta, bendra įskaita, Ronde de l'Isard d'Ariège varžybos (U23)
1 vieta, 1 etapas Ronde de l'Isard d'Ariège varžybų
, Nacionalinis kelio lenktynių važiavimo čempionatas
, Europos U23 Komandų persekiojimo čempionatas
2007
1 vieta, 3 etapas Ronde de l'Isard d'Ariège varžybų (U23)
 Europos U23 kelio lenktynių čempionatas
 Lietuvos nacionalinis asmeninio važiavimo laikui čempionatas
 Lietuvos nacionalinis asmeninio važiavimo laikui čempionatas (U23)
 Lietuvos nacionalinis kelio lenktynių čempionatas
 Lietuvos nacionalinis kelio lenktynių čempionatas (U23)
2008
1 vieta, 2 etapas Tour de Luxembourg varžybų
 Nacionalinis Lietuvos asmeninių važiavimų laikui čempionas
2009
1 vieta, Giro del Mendrisiotto varžybos
1 vieta, 21 etapas Giro d'Italia varžybų
 Lietuvos nacionalinis asmeninio važiavimo laikui čempionatas
2010
 Lietuvos nacionalinis asmeninio važiavimo laikui čempionatas

Olimpinės žaidynės
------------------

|  | Rezultatas | Vieta |
| --- | --- | --- |
| 2008 m. vasaros olimpinės žaidynės | 6h:26:17 (+2:28) | 29 |
|

Komandos
--------

### Neprofesionalios karjeros komandos

* Crédit Agricole *(2007-2008)*

### Profesionalios karjeros komandos

* Crédit Agricole *(2008-2009)*
* Cervélo TestTeam *(2009-2010)*
* Team Movistar *(2011)*

Nuorodos
--------

* - Cervélo Test Team, Rider Profile Archyvuota kopija 2010-07-24 iš Wayback Machine projekto.
* - Ignatas Konovalovas, Cycling Archives
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Aleyrodidae** |
| --- |
| Šiltadaržinis baltasparnis (Trialeurodes vaporariorum)Šiltadaržinis baltasparnis(*Trialeurodes vaporariorum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Potipis: | Šešiakojai  *( Hexapoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Poklasis: | Sparnuotieji  *( Pterygota)* |
| Būrys: | Straubliuočiai  *( Hemiptera)* |
| Pobūris: | Lygiasparniai  *( Sternorrhyncha)* |
| Antšeimis: | Baltasparniniai  *( Aleyrodoidea)* |
| Šeima: | Baltasparniai  *( Aleyrodidae)* |

 |

**Baltasparniai** (*Aleyrodidae*) – lygiasparnių (*Sternorrhyncha*) vabzdžių šeima, kuriai priklauso labai smulkūs, primenantys kandis vabzdžiai. Priekiniai ir užpakaliniai sparnai beveik vienodo dydžio, balti, lyg apibarstyti milteliais; ant nugaros jie sudedami lėkštu stogeliu. Antenos iš 7 narelių, jų viršūnėje yra spygliukas. Letenos dvinarės, su 2 nageliais.

Kiaušinėliai su stiebeliu. Iš jų išrieda ovališkos plokščios judrios lervos, su 6 poromis kojų. Keletą valandų jos rėplioja ant augalų, o vėliau prisičiulpia prie jų. Po 2-4 nėrimosi lerva išpamsta ir tvirtai prikimba prie augalų, jos nugarinė pusė apsidengia vaškiniu apdangalu. Po šiuo apdangalu lerva nustoja maitintis ir virsta sparnuotu suaugėliu. Žiemoja nejudrios lervos (puparijai) nukritusiuose lapuose.

Lietuvoje labai daug žalos pridaro **šiltadaržinis baltasparnis** (*Trialeurodes vaporariorum*), kuris gyvena ant įvairių augalų šiltnamiuose ir kambariuose.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Baltasis Elsteris |
| --- |
|   |
| **Ilgis** | 257 km |
| **Baseino plotas** | 5154 km² |
| **Vidutinis debitas** | 26 m³/s |
| **Ištakos** | ties Ašo miestu (Čekija), 724 m aukštyje |
| **Žiotys** | Zalės upė, 80 m aukštyje |
| **Šalys** | Vokietija |
|  |
|  **Vikiteka** | Baltasis Elsteris |

**Baltasis Elsteris** (vok. *Weisse Elster*, ček. *Bílý Halštrof*) – 257 km ilgio upė Centrinėje Europoje, dešinysis Zalės upės intakas. 

Baltasis Elsteris išteka ties Ašo miestu (vakarinė Čekija). Už 11,1 kilometrų upė įteka į rytų Vokietijos teritoriją. Baseino plotas Čekijoje yra 47,6 km². 

Vokietijoje upė teka Saksonijoje, Tiuringijoje ir Saksonijoje-Anhalte. 

Šaltinis, iš kurio išteka Baltasis Elsteris
Upė teka per Plaueno (*Plauen*), Greico (*Greiz*), Geros (*Gera*), Ceico (*Zeitz*) ir Leipcigo (*Leipzig*) miestus. Ties Halės miestu įteka į Zalės upę. 

Napoleono karų laikais Baltasis Elsteris pagarsėjo, nes 1813 m. prie jo mirė Juzefas Poniatovskis (*Józef Antoni Poniatowski*)

Rytų Vokietijoje yra dar viena upė Elsteris - tai Juodasis Elsteris (*Schwarze Elster*).
| **Ignas Smilingis** |
| --- |
| Gimė | 1927 m.Balsiškiai |
| Mirė | 1948 m. rugpjūčio 11 d. (~21 metai)Balsiškiai |
| Tautybė | lietuvis |
| Tėvas | Ignas Smilingis |
|  |
| Veikla | Lietuvos partizanas |
| Pareigos | Kardo rinktinės štabo ūkio skyriaus viršininkas |

**Ignas Smilingis**, slap. **Liutauras** (1927 m. Balsiškių k. Kartenos vls. Kretingos apskr. – 1948 m. rugpjūčio 11 d. Balsiškių k. Kartenos vls. Kretingos apskr.) – Lietuvos partizanas, Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Buganto kuopos narys, rinktinės štabo ūkio skyriaus viršininkas.

Tipinis atminimo ženklas 1948 m. rugpjūčio 11 d. Balsiškiuose žuvusiems Kardo rinktinės partizanams atminti
Gimė Balsiškių kaimo mažažemio valstiečio Igno Smilingio šeimoje. Augo su seserimi. Mokėsi Kartenos pradžios mokykloje ir Kretingos gimnazijoje. Gimnazijoje tapo Žemaičių apygardos Kardo rinktinės partizanų ryšininku. 

Baigęs VII gimnazijos klasę, grįžo pas tėvus ir 1947 m. įsidarbino Balsiškių pradžios mokykloje mokytoju. Palaikė ryšius su Buganto kuopos partizanais, 1948 m. vasario mėn. įstojo į Buganto kuopą, buvo paskirtas Kardo rinktinės štabo ūkio skyriaus viršininku. Tėvai 1948 m. gegužės 22 d. ištremti į Sibirą.

1948 m. rugpjūčio 11 d. su kitais Buganto kuopos partizanais prie Balsiškių kaimo pateko į MGB vidaus kariuomenės 24-ojo šaulių pulko kareivių ir MGB Kartenos, Skuodo, Salantų, Darbėnų ir Kretingos valsčių poskyrių stribų apsuptį. Susišaudymo metu žuvo netoli Kosto Ronkio sodybos.

Vardas įamžintas Kartenos kapinių koplyčioje bolševizmo aukoms atminti ir Balsiškių tipiniame atminimo ženkle.

Literatūra
----------

* Julius Kanarskas. Kretingiškiai kovose dėl Lietuvos valstybingumo. – Klaipėda: Eglė, 2016. – P. 95, 148, 231, 233
* Kartenos valsčiaus partizanai (sąrašas). Sudarė Juozapas Antanas Viluckas. – Kartena. Lietuvos valsčiai. – Vilnius: Versmė, 2012. – P. 303
* Vakarų Lietuvos partizanų sritis: Kęstučio, Prisikėlimo, Žemaičių apygardos. Atlasas. – Vilnius: LGGRTC, 2010. – P. 186

Šaltiniai
---------

* Lietuvos ypatingasis archyvas. – F. K-1, ap. 3, b. 1241. – L. 22. – Ap. 47, b. 264. – L. 88v-89
* Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo departamento 1997 10 24 archyvinė pažyma. – L. 9
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Hippoglossus hippoglossus** |
| --- |
| Baltasis paltusas (*Hippoglossus hippoglossus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Plekšniažuvės  *( Pleuronectiformes)* |
| Šeima: | Plekšninės  *( Pleuronectidae)* |
| Gentis: | Paprastieji paltusai  *( Hippoglossus)* |
| Rūšis: | Baltasis paltusas  *( Hippoglossus hippoglossus)* |

 |

**Baltasis paltusas** (*Hippoglossus hippoglossus*) – plekšniažuvių (*Pleuronectiformes*) būrio žuvų rūšis. Paplitęs šiaurinėje Atlanto vandenyno dalyje: nuo Biskajos įlankos pietuose iki Barenco jūros ir Grenlandijos pakrančių šiaurėje.

Kaip ir kitos plekšniažuvės, paltusas yra suplotos formos. Nugara tamsiai ruda, pilka ar juoda, pilvas balkšvas. Baltasis paltusas yra viena didžiausių kaulinių žuvų pasaulyje – jis užauga iki 4,7 m, gali sverti iki 320 kg ir išgyventi ~50 metų.

Gyvena vandenyno dugne, 50–2000 m gylyje, nors retkarčiais išplaukia į paviršių. Mailius plūduriuoja pelaginėje zonoje, bet užaugęs iki 4 cm, plaukia į dugną. Lytiškai subręsta tik ~10-uosius metus. Mailius maitinasi vėžiagyviais, o suaugusios žuvys medžioja susiliedamos su vandenyno dugnu ir puldinėdamos kitas žuvis (menkes, silkes, jūrų laputes, tobius).

Seniau baltasis paltusas buvo svarbus pramoninės žvejybos laimikis, bet dėl ilgo augimo laikotarpio šios žuvies populiacija ženkliai sumažėjo. Dabar paltusų žvejyba ženkliai ribojama, šios žuvys auginamos žuvininkystės ūkiuose.
| **Lepus timidus**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Baltasis kiškis (Lepus timidus)Baltasis kiškis (*Lepus timidus*) |
| Apsaugos būklė |
| Nekeliantys susirūpinimo (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Kiškiažvėriai  *( Lagomorpha)* |
| Šeima: | Kiškiniai  *( Leporidae)* |
| Gentis: | Kiškiai  *( Lepus)* |
| Rūšis: | Baltasis kiškis  *( Lepus timidus)* |

 |
| Binomas |
| ***Lepus timidus***Linnaeus, 1758 |
| Baltojo kiškio paplitimas (žalia – savaiminis, raudona – įveistas) |

**Baltasis kiškis** (*Lepus timidus*) – kiškinių (*Leporidae*) šeimos žinduolis, šiek tiek mažesnis už pilkąjį kiškį.

Išvaizda
--------

Sveria apie 3,5 kg. Vasarą kailis pilkos spalvos. Šeriasi du kartus per metus. Rudenį, spalio mėn. kailis tampa baltas, o kovo viduryje – kailis keičiamas į vasarinį pilkos spalvos. Žiemą išsišėrę žvėreliai būna visiškai balti, tik su juodais ausų galiukais, nors Lietuvoje pasitaiko ir ne visai baltų individų. Pasitaiko baltųjų ir pilkųjų kiškių hibridų.

Ausys trumpos, palenktos į priekį vos siekia nosį. Užpakalinių kojų letenos plačios, apaugusios plaukais.

Paplitimas
----------

Išplitęs visuose kraštuose, kurie supa Šiaurės ašigalį, Europoje, Azijoje ir Šiaurės Amerikoje. Šiaurės kraštuose baltasis kiškis gyvena tundroje, miškatundrėje ir taigoje. Lietuvoje – tik miškuose. Mėgstamos vietos – aukštapelkių, miško pakraščių, jaunuolynų plotai.

Per Lietuvą eina baltojo kiškio arealo pietinė riba. Lietuvos miškuose baltųjų kiškių nėra gausu. 1995 metų vasarį, per žvėrių apskaitą, Dubravos miškų urėdijos miškuose suskaičiuoti 44 baltieji kiškiai. Daugiausiai jų – 27 – Dubravos miške, Šilėnų ir Vaišvydavos girininkijose. Iki 2007 m. Lietuvoje aptiktos 449 radavietės, vėliau jų sumažėjo iki 96.Iki 1989 metų baltasis kiškis Lietuvoje dar buvo medžiojamas, dabar įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.

Biologija
---------

Gyvena didesniuose miškuose, kuriuose yra aukštapelkių, kirtaviečių ir aikščių. Vengia kultūrinio kraštovaizdžio, retai aptinkamas pamiškėse ir atvirose vietose. Kiškiukus veda 2–4 kartus per metus. Vadoje būna 1–5 jaunikliai.

Mityba
------

Minta beržų, kadagių, drebulių, gluosnių ir kitų medžių ūgliais bei šakelėmis, žieve, mėlynių ir bruknių stiebais, žole, žiemkenčiais.

Priešai
-------

Baltieji kiškiai Lietuvos miškuose neturi itin daug priešų, juos puola plėšrieji paukščiai, lapės, kiaunės, lūšys, vilkai ir mangutai. Dažniausiai aukomis tampa jaunikliai arba ligoti, sužeisti žvėreliai.

Baltųjų kiškių populiacijai kenkia ir pelkėtų miško buveinių naikinimas.

* Baltasis kiškis ant sniegoBaltasis kiškis ant sniego
* Vasariniu kailiuVasariniu kailiu
* JauniklisJauniklis
* Škotinis porūšisŠkotinis porūšis

Šaltiniai
---------

* Rašomavičius, V. (red.), 2021. *Lietuvos raudonoji knyga. Gyvūnai, augalai, grybai.* – Vilnius.

1. ↑   „IUCN Red List - Alcedo atthis". IUCN Red list.
2. ↑


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baltasis kiškis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Cortinarius praestans** |
| --- |
| *Cortinarius praestans* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Nuosėdiniai  *( Cortinariaceae)* |
| Gentis: | Nuosėdis  *( Cortinarius)* |
| Rūšis: | Valgomasis nuosėdis  *( Cortinarius praestans)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Valgomasis nuosėdis** (*Cortinarius praestans*) – nuosėdinių šeimos valgomasis grybas, turintis geras maistines savybes. Tačiau dėl savo retumo yra saugotinas. Nerekomenduojama jo rinkti ir dėl galimybės supainioti su kitais į jį panašiais nuodingaisiais grybais.

Išvaizda
--------

Kepurėlė yra 6 – 30 cm skersmens, mėsinga, rudos spalvos. Iš pradžių pusiau apvali, vėliau iškili ir galiausiai horizontali. Jaunų grybų kepurėlės kraštai užlinkę žemyn, senų dažnai išvagoti gilių vagelių. Ant kepurėlės dažnai lieka baltai violetinių apvalkalo liekanų. Luobelė drėgnu oru lipni ir blizganti.

Kotas 10 – 25 cm ilgio, tvirtas, su storu gumbu, plaušingas baltas, arčiau kepurėlės šviesiai violetinis, nusėtas duobutėmis, apatinę dalį dengia melsvo atspalvio apvalkalo liekanos. Jauni vaisiakūniai visuomet turi tankų balkšvą voratinklišką apvalkalą (šydą), kuris kepurėlę jungia su kotu. Lakšteliai mėsingi, tankūs, dantytais pakraštėliais, priaugintiniai.
Trama neįprastai kompaktiška: kepurėlės trama gelsvai pilka, koto trama melsvo atspalvio, ji yra bekvapė ir švelnaus skonio.

Spalvos ir formos kaita:
Kepurėlės spalva įvairuoja nuo rudos iki rausvai rudos su violetiniais atspalviais. Lakšteliai iš pradžių pilkšvi arba šviesiai violetiniai, vėliau tampa rausvai rudi arba tamsiai rudi. Iš pradžių labai storas koto pagrindas ilgainiui suplonėja.

Augavietė
---------

Valgomasis nuosėdis mėgsta kalvotose arba kalnuotose vietovėse augančius lapuočių miškus, kalkingą dirvožemį. Šis šilumą mėgstantis grybas Lietuvoje sutinkamas retai.

Sezonas: rugsėjis-spalis.

Literatūra
----------

* Didysis gamtos vadovas „Grybai" išsamus grybų ir jų rinkimo žinynas „Mūsų knyga", 2004 m,. (117 psl.) ISBN 9955-573-65-1

Nuorodos
--------

* Grybų katalogas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Egretta novaehollandiae** |
| --- |
| Baltaskruostis garnys (Egretta novaehollandiae)Baltaskruostis garnys (*Egretta novaehollandiae*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Gandriniai paukščiai  *( Ciconiiformes)* |
| Šeima: | Garniniai  *( Ardeidae)* |
| Gentis: | Baltieji garniai  *( Egretta)* |
| Rūšis: | Baltaskruostis garnys  *( Egretta novaehollandiae)* |

 |
| Binomas |
| ***Egretta novaehollandiae***Latham, 1790 |

**Baltaskruostis garnys** (*Egretta novaehollandiae*) – garninių (*Ardeidae*) šeimos paukštis.

Dažnai klaidingai vadinamas pilkuoju garniu, labai paplitęs Australazijoje, išskyrus sausiausias vietas. Bendras skaičius pasaulyje apie 1 milijoną (2004 m.).

Tai palyginus nedidelis garnys, blyškios spalvos, su melsvai pilkšvu atspalviu, geltonomis kojomis ir baltomis žymėmis ant skruostų. Aptinkamas netoli seklaus vandens, tiek gėlo ir jūros. Gana baikštus ir išskrenda jei sutrukdomas, tačiau drąsiai gaudo žuvis priemiesčių tvenkiniuose.

Veisiasi pavasarį, dažniausiai Australijos pietuose, kitais metų laikais plačiai išsisklaido dideliais atstumais. Lizdai padriki ir negilūs, dažniausiai ant šakų su lapais. 

Australijoje – saugoma rūšis nuo 1974 m.; IUCN 2004 m. įvertinimu, išnykimo grėsmės nėra.
| **Laetiporus sulphureus** |
| --- |
| Valgomoji geltonpintė (Laetiporus sulphureus)Valgomoji geltonpintė (*Laetiporus sulphureus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Kempiniečiai  *( Polyporales)* |
| Šeima: | Kempininiai  *( Polyporaceae)* |
| Gentis: | Geltonpintė  *( Laetiporus)* |
| Rūšis: | Valgomoji geltonpintė  *( Laetiporus sulphureus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Valgomoji geltonpintė** (*Laetiporus sulphureus*) – geltonpinčių (*Laetiporus*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai stambūs, dideli, 10-70 cm skersmens ir 1-5 cm storio, čerpiškai išaugę vienas virš kito, vienu kraštu prisitvirtinę prie substrato, geltonai oranžinės spalvos, paviršius nelygus, raukšlėtas, gruoblėtas, jaunų grybų kraštai buki, senesnių ploni. Vamzdeliai trumpi, sieros geltonumo. Trama gelsva, senų balta, minkšta, sultinga, malonaus kvapo, rūgštoko skonio.

Valgomoji geltonpintė paruošta maistui
Auga nuo pavasario iki rudens parkuose, soduose, skveruose, retai miškuose ant ąžuolų, gluosnių, uosių, klevų, guobų ir kitų lapuočių medžių kamienų, stuobrių. IV kategorijos, menkavertė. Lietuvoje dažna.

Medžiams iš pradžių kaip parazitai, vėliau kaip saprotrofai padaro daug žalos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincentas Urbonas. *Grybai*. Vilnius: Mokslas, 1986. p. 71.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Valgomoji geltonpintė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Choiromyces meandriformis**Apsauga: 1(E) – Prie išnykimo ribos |
| --- |
| Baltasis godūnas (*Choiromyces meandriformis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Aukšliagrybūnai  *( Ascomycota)* |
| Klasė: | Aukšliagrybiai  *( Ascomycetes)* |
| Eilė: | Ausūniečiai  *( Pezizales)* |
| Šeima: | Bobausiniai  *( Helvellaceae)* |
| Gentis: | Godūnas  *( Choiromyces)* |
| Rūšis: | Baltasis godūnas  *( Choiromyces meandriformis)* |

 |
|  Index Fungorum |
| Binomas |
| ***Choiromyces meandriformis***Vittad. 1831 |
| **Sinonimas** |
| 

|  |
| --- |
|  *Rhizopogon meandriformis*  (Vittad.) Corda. (1854) |
| *Tuber album Sowerby* (Fr.) Quél. (1800) |

 |

**Baltasis godūnas** (*Choiromyces meandriformis*) –  bobausinių šeimai priklausantis, požeminis, valgomas (IV kategorijos) grybas. Lietuvoje yra nykstantis, todėl įtrauktas į Lietuvos raudonąją knygą. Lietuvoje dar vadinamas **rusų baltuoju triumu**, **laumiabulviu**.

Išvaizda
--------

Vaisiakūniai 3-8 cm skersmens, netaisyklingi, dažniausiai kauburiuoti; luobelė šviesi, gelsvai pilka arba šviesiai ruda, lygi, kartais tinkliškai išmarginta baltais ruoželiais ir atrodo lyg suaižėjusi. Trama tampri, jaunų vaisiakūnių balta, senesnių baltai pilka, skersiniame pjūvyje matyti daugybė gelsvai rudų ir tamsesnių raukšlių. Aukšliai verpstiški, į viršūnę platėja, juose yra po 8 sporas. Sporos šviesiai gelsvos, rutuliškos, 16-21 μm, jų paviršiuje gausu ilgų, iki 4, kartais net iki 8 μm ilgio dygliukų.

Augavietė
---------

Auga lapuočių ir spygliuočių miškuose, ypač kalkingose dirvose. Godūno vaisiakūniai dažnai išlenda į dirvos paviršių, todėl juos rasti lengviau negu trumus. Auga vakarinėje, pietvakarinėje, vidurio, rytinėje ir šiaurės rytinėje Lietuvos dalyse. Europoje šiauriausia šio grybo paplitimo riba nustatyta ties Danija, centrine Švedija ir vakarine Lietuvos dalimi.

Sezonas: liepa – spalis

Nuorodos
--------

* Aprašai apie grybus

* Lietuvos Raudonoji knyga


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baltasis godūnas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Ostraea edulis** |
| --- |
| Valgomoji austrė (Ostraea edulis)Valgomoji austrė (*Ostraea edulis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Moliuskai  *( Mollusca)* |
| Klasė: | Dvigeldžiai  *( Bivalvia)* |
| Poklasis: | Siūlažiauniai  *( Pteriomorphia)* |
| Būrys: | *Ostreoida*  *( Ostreoida)* |
| Šeima: | Austrės  *( Ostreidae)* |
| Rūšis: | Valgomoji austrė  *( Ostraea edulis)* |

 |

**Valgomoji austrė** (lot. *Ostraea edulis*) – austrių šeimos rūšis. Paplitusi Atlanto vandenyne ir Viduržemio jūroje. Užauga iki 10 cm ilgio. Forma beveik apvali. Gyvena upių žiotyse. Grublėta kriauklė sudaryta iš dviejų geldelių: plokščiosios, nukreiptos aukštyn ir išgaubtosios, kuri būna prisitvirtinusi prie kokio nors kieto paviršiaus (akmens, kitos austrės). Austrės būna 8-10 cm dydžio, senesnio amžiaus kartais pasiekia 20 cm.

Ši austrių rūšis yra valgoma ir laikoma delikatesu. Kai kuriose šalyse (Italijoje, Prancūzijoje, Nyderlandų karalystėje, Anglijoje, JAV) auginamos dirbtiniu būdu. Austrės valgomos gyvos, taip kaip jas valgė dar akmens amžiaus žmonės (jų geldelės randamos akmens amžiaus stovyklose). Dirbtiniu būdu auginti pradėtos dar romėnų laikais, 150 m. pr. m. e.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Valgomoji austrė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Baltojo alyvinio** veislės obuoliai (apatinis piešinys) prof. Adomo Hrebnickio sudarytame „Vaisių atlase" (rus. *„Атлас плодов"*), 1906 m. Viršutiniame piešinyje – „Popierinio" veislės obuoliai.
**Baltasis alyvinis**  – atspari šalčiams senovinė vasarinė obelų veislė.

Aprašymas
---------

Liaudiškos selekcijos vėlyva veislė, manoma, kad kilusi iš Baltijos šalių. Vaismedžiai vidutinio ūgio, retas vainikas rutuliškas (pietiniuose kraštuose, pvz. Ukrainoje piramidės formos). Atsparūs šalnoms ir lietingoms vasaroms, ištvermingi žiemą. Vidutiniškai atsparūs rauplėm ir kitom ligom. Lapai elipsės arba kiaušinio formos. Pasodinus medelį, kasmetinį derlių duoda po 2–3 metų.

Žydi vidutiniškai anksti. Vaisiai (vidutinis vieno svoris – apie 95 g) skinami rugpjūčio gale, vartojami švieži ir perdirbami, saugykloje išsilaiko 10–12 dienų. Obuoliai apvaliai kūgiški ar plačiai kiaušiniški, neaštriai briaunoti. Odelė plona, žalsvai geltona, prinokusių – gelsvai balta. Nuo suspaudimo ar sumušimo atsiranda tamsios dėmės, todėl sunkiai transportuojami. Minkštimas žalsvai baltas, purokas ir sultingas.

Neretai painiojama su „Popierinio" obelų veisle (pastarosios veislės obuoliai prinoksta dviem savaitėms vėliau ir yra rūgštesni, medeliai mažiau ištvermingi žiemos periodu ir nelabai atsparūs rauplėms).

Šaltiniai
---------

* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baltasis alyvinis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Asta Blažytė. *Senosios lietuviškos vaismedžių veislės* Archyvuota kopija 2014-07-29 iš Wayback Machine projekto.
* Сорт: Яблоня, *Папировка* (Алебастровое, Белый налив, Прибалтийское)
* *Сорта яблони Белый налив и Папировка*
* *Яблука білий налив* Archyvuota kopija 2018-05-12 iš Wayback Machine projekto.