recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
|  |
| „Samotrakės Nikė" iš arti |
|  |

|  |
| --- |
|  |
| „Samotrakės Nikė" Luvras, Paryžius |
|  |

**Samotrakės Nikė** – marmurinė Sen. Graikijos helenistinio laikotarpio II a. pr. m. e. skulptūra, vaizduojanti pergalės deivę Nikę. Viena žymiausių antikinių skulptūrų, saugoma Luvro muziejuje Paryžiuje.

Apie skulptūrą
--------------

„Samotrakės Nikės" skulptūra buvo iškasta 1863 m. Samotrakės salos krante prancūzų konsulo ir mėgėjo archeologo Charles Champoiseau. Tais pačiais metais persiųsta į Paryžių. 1939 m. statula sėkmingai buvo paslėpta su kitomis garsiausiomis Luvro statulomis nuo fašistų 2-ojo pasaulinio karo metu. Luvre ji eksponuojama Dariu laiptų viršuje, 2013 m. nuimta restauracijai.

Statula susideda iš dviejų dalių: sparnuotos deivės Nikės statulos (aukštis − 2,75 m), iškaltos iš Paro salos marmuro, pagrindo, vaizduojančio laivą (aukštis − 2,01 m) ir pjedestalo (aukštis − 36 cm). Pagrindas ir pjedestalas iškalti iš kitokios rūšies, tamsesnio, Rodo salos Larto skaldyklų marmuro. Statula stovėjo kalvos nišoje, iš kurios buvo vaizdas į dievų šventyklos teatrą Samotrakės saloje.

Statula tikriausiai buvo skirta pažymėti pergalei jūrų mūšyje. Galima spėti, kad ji buvo sukurta Rodo salos gyventojų paminėti pergalei 190 m. pr. m. e. prieš Sirijos valdovą Antiochą III. Kita versija, statula gali pažymėti paskutiniojo Makedonijos karaliaus Persėjo nugalėjimą ir sučiupimą Samotrakės saloje 166 m. pr. m. e. Statulą galėjo dedikuoti Pergamono valdovai, kurie buvo romėnų sąjungininkai, kai šie įveikė makedonus. Pirmą versiją palaiko Rodo salos marmuro panaudojimas, antrąją − stilistinės statulos ypatybės, kurios rodo Pergamono skulptorių mokyklos įtaką. Ant pačios statulos nėra jokių užrašų, antikiniuose šaltiniuose neminima. Gali būti, kad anksčiausiai statulą mini krikščionių rašytojas Nikostratas apie 500 m. Kitomis, mažiau paplitusiomis versijomis, statula galėjo simbolizuoti samotrakiečių jūrinį laivyną, galėjo būti pastatyta makedoniečių 323 m. pr. m. e. pažymint jų laivyno pergalę prieš atėniečius, Makedonijos karalius Demetrijus I galėjo ją užsakyti 306 m. pr. m. e. vėlgi, pažymint pergalę jūrų mūšyje. Bendru atveju laikoma, kad statula sukurta II a. pr. m. e. Statulos galva ir viena ranka neišliko. Kita ranka buvo sutrupėjusi ir iš dalies restauruota. Iš rankų padėties galima spėti, kad dešinę ranką Nikė buvo prisidėjusi prie burnos kviesdama pergalei.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Milo Venera
* Delfų važnyčiotojas
* Pergamono altorius

Išnašos
-------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Samotrakės Nikė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  BBC News
2. ↑  musee.louvre.fr
3. ↑  Luvro tinklalapis
4. ↑  yale.edu/ Archyvuota kopija 2013-12-12 iš Wayback Machine projekto.
| **Stasys Žižys-Klajūnas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1928 m. gruodžio 12 d.Mažeikiai, Ukmergės raj. |
| Mirė | 2010 m. rugpjūčio 14 d. (81 metai)Anykščiai |
| Palaidotas (-a) | Dukstynos kapinės |
| Sutuoktinis (-ė) | Juzė Žižienė |
| Vaikai | Dalia Biliūnienė |
|  |
| Veikla | partizanų ryšininkas, partizanų palaikų perlaidojimo ir partizanų atminimo įamžinimo iniciatorius |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 2008 m. Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžius |

**Stasys Žižys-Klajūnas** (1928 m. gruodžio 12 d. Mažeikių kaime, Ukmergės raj. – 2010 m. rugpjūčio 14 d. Anykščiuose) – Lietuvos rezistentas, Vyčio apygardos partizanų ryšininkas, partizanų palaikų perlaidojimo ir partizanų atminimo įamžinimo iniciatorius.

Biografija
----------

Gimė ūkininkų šeimoje. Taujėnuose baigęs progimnaziją, 1945 m. įstojo į Ukmergės mokytojų seminariją. Besimokydamas užmezgė ryšius su Taujėnų krašto partizanais, įsitraukė į rezistencinę kovą, davė partizano priesaiką.

1949 m. spalio 14 d. buvo areštuotas, po ilgų tardymų apkaltintas sovietinės tėvynės išdavimu, antisovietine agitacija ir dalyvavimu ginkluotame pogrindyje. Iš Ukmergės perkeltas į Lukiškių kalėjimą. 1950 m. pavasarį prasidėjo ilga ir varginanti kelionė į šiaurę – Leningradas, Vologda, Vorkuta. Į Lietuvą grįžo po septynerių metų.

1957 m. vedė iš tremties Irkutsko srityje grįžusią mokytoją Juzę Dirsytę, šeimoje užaugo dukra Dalia.

XX a. devintajame dešimtmetyje aktyviai įsitraukė į Sąjūdžio, Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos veiklą. 1989 m. įkūrė Ukmergės mišrų chorą „Tremtinys".

Inicijavo Ukmergės krašto partizanų perlaidojimus, rūpinosi partizanų atminimo įamžinimu. Jo iniciatyva pastatyti paminklai Taujėnuose, Ukmergės Dukstynos kapinėse, 1996 m. Ukmergėje paminklinis akmuo Vyčio apygardos partizanų vadui Juozui Krikštaponiui. 1998 m. parašė memuarus „Jaunystę atidavėm Tėvynei".

2008 m. gegužės 10 d. apdovanotas Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžiumi.

Mirė 2010 m. rugpjūčio 14 d. palaidotas Dukstynos kapinėse.

Literatūra
----------

* Stasys Žižys. Jaunystę atidavėm Tėvynei. – Ukmergė, 1998.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Petroselinum** |
| --- |
| Sėjamoji petražolė (Petroselinum crispum)Sėjamoji petražolė(*Petroselinum crispum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Salieriniai  *( Apiaceae)* |
| Gentis: | Petražolė  *( Petroselinum)* |

 |

**Petražolė** (*Petroselinum*) – salierinių (*Apiaceae*) šeimos augalų gentis. Graikiškai *petros* – akmuo, ir *selinom* – vainikas; iš šių augalų buvo pinami vainikai. Gentyje yra 2 rūšys. 

Lietuvoje auginama sėjamoji petražolė (*Petroselinum crispum*). Augalas 30-100 cm aukščio, dvimetis, kvapnus. Stiebas nuo vidurio su šakom, kurios yra ilgesnės už patį žiedyną. Lapai 2 ar 3 kartus plunksniškai suskaldyti. Žiedynas – skėtis; kiekvienas skėtis sudarytas iš 10-20 vienodo ilgio stipinų. Žydi birželio – liepos mėn.

Augalas turi malonų kvapą ir aštrų skonį, todėl vartojamas kaip prieskoninė daržovė. Turi vitamino C ir kai kurių gydomųjų medžiagų (pvz. flavonoidų reikalingų vitamino P sintetinimui). Petražolėje itin gausu apigenino, kuris laikomas vertingu priešvėžiniu junginiu daugeliu susirgimų atvejų, taip pat vartotinas saikingai profilaktiškai. Genisteinas yra laikomas pačiu aktyviausiu fitoestrogenu ir žinota, kad džiovintose sojose jo yra apie 50 mg/100 g. Genisteino petražolėse nustatyta net 1539.70 mg/100 g, kai sago kruopose tik 433.47 mg/100 g. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Petražolė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Stasys Žukas** (g. 1924 m. lapkričio 26 d. Mažeikiuose) – smuikininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

Iš mažens turėjo didelį potraukį muzikai, o mokydamasis gimnazijoje dalyvavo meno mėgėjų būrelių veikloje. 1943 m. baigęs Mažeikių gimnaziją, 1945 m. Antrojo pasaulinio karo audrų buvo nublokštas į Daniją.

Nuo 1946 m. lankė Kopenhagos Karališkąją konservatoriją, kur pas prof. Peterį Petersoną mokėsi smuikuoti, vadovavo lietuvių chorui.

1949 m. emigravo į Australiją ir pateko į Newcastle miestą. 1950 m. pradėjo dirbti plieno gamykloje eiliniu darbininku. Į šį miestą atvyko apie 200 lietuvių, ir kunigui P. Butkui kilo mintis organizuoti chorą, kuriam vadovauti buvo pakviestas S. Žukas.

1955 m. rugsėjo 6 d. mišrusis choras surengė pirmąjį savo koncertą. Vėliau imta rengti jungtinius koncertus su Sidnėjaus „Dainos" ir Kanberos „Aušros" chorais. Nuo 1960 iki 1978 m. choras dalyvavo visose Australijos lietuvių dainų šventėse, giedojo bažnyčiose, rengė koncertus, dainavo televizijos laidose ir kituose kultūros renginiuose.

Chorui iširus, S. Žukas subūrė mišrųjį vokalinį ansamblį ir apie šešerius metus su juo propagavo lietuviškas dainas. 1975–1977 m. važinėjo apie 200 km į Sidnėjų ir vadovavo „Dainos" lietuvių chorui, kurį parengė 1976 m. lietuvių dainų šventei Melburne. 1981 m. pakviestas vadovauti Newcastle vokiečių klubo „Germania" mišriajam chorui „Lorelei".

Nuo 1960 iki 1978 m. S. Žukas buvo kas antri metai rengiamų Australijos lietuvių dainų švenčių dirigentas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| ***Samoa, džiunglių karalienė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Samoa, regina della jungla |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Guido Malatesta |
| Scenaristas (-ai) | Gianfranco ClericiGuido Malatesta |
| Vaidina | Edwige FenechRoger BrowneFemi Benussi |
| Metai | 1968 |
| Žanras | nuotykių |
| Trukmė | 89 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Samoa, džiunglių karalienė** (it.  *Samoa, regina della jungla*) – 1968 m. Italijoje sukurtas nuotykių filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Roger Browne – Klintas Lomas
* Edwige Fenech – Samoa
* Ivy Holzer – Nensė Vait
* Femi Benussi – Žasmin
* Ivano Staccioli – Moro
* Andrea Aureli – Švarcas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Nuotykių ieškotojas Klintas lydi per Borneo džiungles grupę geologų, ieškančių deimantų kasyklos. Vidury laukinių miškų jie sutinka jauną moterį, vardu Samoa. Geologams radus deimantus, paaiškėja, kad šie akmenys yra šventi vietiniams čiabuviams ir šie juos saugo. Samoa, įsimylėjusi Klintą, padeda jiems pasprukti su deimantais, tačiau grupė, persekiojama čiabuvių, pradeda dėl grobio kovoti tarpusavyje...
**Statistas** – kino, TV, teatro arba operos aktorius, atliekantis nedidelį vaidmenį. Vaidindami statistai paprastai nekalba arba kalba labai nedaug ir dažniausiai vaidina pagrindinių kūrinio įvykių fone (pvz. praeivius, restorano lankytojus, žiūrovus ir pan.) Dideliuose spektakliuose, operose, kariniuose ir epiniuose filmuose gali vaidinti net keli tūkstančiai statistų.

Statistų atrankos kriterijai priklauso nuo kūrinio. Statistams nebūtina turėti daug vaidybos patirties arba šie gebėjimai iš viso nereikalaujami. Dažniausiai svarbesnis yra punktualumas, patikimumas ir gebėjimas vykdyti režisieriaus nurodymus.

Statistus samdo kino studijos arba specialios agentūros. Samdydami statistus, režisieriai paprastai ieško konkrečios išvaizdos žmonių, kurie padėtų kurti filmo atmosferą, pavyzdžiui, „studentų", „pasiturinčių vidutinio amžiaus piliečių" ir pan. Kartais iš statistų pageidaujama tam tikrų gebėjimų, kaip antai važinėti riedučiais arba šokti. Be to, statistai dažnai turi patys pasirūpinti atitinkamais drabužiais ir kitu rekvizitu. Nedidelio biudžeto filmuose statistai gali būti samdomi arba kviečiami vaidinti nemokamai be atrankos.

Statistų užimtumas priklauso nuo režisieriaus poreikių. Kartais jie samdomi dienai ar dviem, kol bus nufilmuota konkreti scena ar scenos, o kartais tenka dirbti ilgiau. Pavyzdžiui, Džeimso Kamerono (*James Cameron*) filme „Titanikas", 150 „svarbiausių statistų" vaidino filmo keleivius viso filmavimo metu.[1]

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Titanikas" (1997) – Įdomybės
| **Romas Kasparas** |
| --- |
| Gimė | 1933 m. spalio 17 d.Klaipėda |
| Mirė | 2012 m. rugpjūčio 23 d. (78 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Nerija |
|  |
| Veikla | inžinierius, spaudos ir radijo darbuotojas |
|  |
| Alma mater | Belo Horizontės technikos universitetas |

**Romas Kasparas** (1933 m. spalio 17 d. Klaipėdoje – 2012 m. rugpjūčio 23 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius, spaudos ir radijo darbuotojas.

Biografija
----------

Mokėsi Palangos progimnazijoje, po Antrojo pasaulinio karo – Vokietijoje, Oldenburgo lietuvių gimnazijoje. Nuo 1948 m. gyveno Brazilijoje, kur baigė Belo Horizontės technikos universitetą. 1957 m. persikėlęs į JAV, studijas pagilino Ilinojaus technologijos institute Čikagoje.

1967–1982 m. dirbo Ilinojaus inžinerinių tyrinėjimų instituto Mechaninės inžinerijos departamento skyriuje. 1973 m. išrinktas į Pasaulio lietuvių bendruomenės valdybą. Nuo 1976 m. mėnesinio žurnalo „Pasaulio lietuvis" bendradarbis, 1978–1980 m. vienas jo redaktorių. Rašė Brazilijos lietuvių leidžiamam žurnalui „Mūsų Lietuva", bei Čikagos dienraščiui „Draugas". Nuo 1982 m. radijo „Amerikos balsas" lietuvių tarnybos Vašingtone bendradarbis. Nuo 1999 m. Lietuvos radijo korespondentas JAV. Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Įvertinimas
-----------

* 2007 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 210 psl.
2. ↑

Nuorodos
--------

* Živilė Makauskienė. Visą savaitę vaikščiojau kojomis žemės nesiekdamas (interviu)
| **Stasė Matulaitytė** |
| --- |
| Gimė | 1933 m. sausio 12 d.Parausiai, Pilviškių valsčius |
| Mirė | 2021 m. rugsėjo 20 d. (88 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | bibliografė, istorikė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Johano Keplerio atminimo medalis
* Mikalojaus Koperniko medalis
 |

**Stasė Matulaitytė** (1933 m. sausio 12 d. Parausiuose, Pilviškių valsčius – 2020 m. rugsėjo 20 d. Vilniuje) – Lietuvos bibliografė, istorikė.

Biografija
----------

1958 m. Vilniaus universitete baigė bibliotekininkystės specialybę. 1971 m. istorijos mokslų kandidatė, 1993 m. nostrifikuota humanitarinių mokslų daktarė. 1974 m. Informacijos darbuotojų kvalifikacijos kėlimo institute Maskvoje baigė informacinio aprūpinimo specialybę, 1993 m. stažavo Krokuvos Jogailos universitete (Lenkija).

1958–1965 m. dirbo Lietuvos respublikinėje bibliotekoje: iš pradžių Metodinio skyriaus metodininkė, nuo 1961 m. Bibliografijos skyriaus bibliografė, vėliau vyriausia bibliografė. 1965–1968 m. Mokslų akademijos Istorijos instituto aspirantė. 1968–1973 m. Vilniaus universiteto bibliotekos Bibliografijos skyriaus vedėja, 1973–1994 m. universiteto Mokslinės informacijos katedros dėstytoja, nuo 1981 m. docentė, nuo 1991 m. Knygotyros katedros docentė.

Leidiniuose „Lietuvos TSR mokslų akademijos darbai", „Knygotyra", žurnaluose „Bibliotekų darbas", „Tarp knygų" ir kitur paskelbė daugiau kaip 300 straipsnių mokslo istorijos, gamtos mokslų, technikos ir žemės ūkio bibliografijos klausimais, apie senosios Vilniaus universiteto observatorijos biblioteką, recenzijų. Parašė mokomųjų ir metodinių leidinių. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių autorė.

Bibliografija
-------------

* Tarybinis žmogus – kosmoso užkariautojas, 1961 m.
* Visata ir žmogus, 1963 m.
* Astronomai, 1965 m.
* Nepaprasti gamtos reiškiniai, 1966 m.
* Gamtos mokslų ir technikos istorija Lietuvoje, su kitais, 1940–1971, 1973 m.
* Vladas Kviklys, su kitais, 1988 m.
* Paulius Slavėnas, 2001 m.
* Astronomas Antanas Juška, 2002 m.
* Senoji Vilniaus universiteto astronomijos observatorija ir jos biblioteka, 2004 m.
* Bernardas Kuodaitis ir Lietuvos astronomija, su kitais, 2007 m.
* Istorikas kunigas Vaclovas Strimaitis ir jo artimieji: Strimaičių, Olekų, Varankų, Katilių giminės genealogija: minint istoriko kunigo Vaclovo Strimaičio 100-ąsias gimimo ir 25-ąsias mirties metines, su kitais, 2007 m.

Įvertinimas
-----------

* 1971 m. – Johano Keplerio atminimo medalis
* 1973 m. – Mikalojaus Koperniko medalis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydruolė Jonuškienė. *Stasė Matulaitytė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-05-13.
2. ↑  Stasė Matulaitytė. Vilniaus universiteto Komunikacijos fakultetas
**Izabelė Matusevičiūtė** (1906 m. gruodžio 7 d. Geisteriškiai, Bartninkų valsčius – 1967 m. balandžio 13 d. Torontas) – Lietuvos kalbininkė, Kanados lietuvių visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1933 m. Vytauto Didžiojo universitete baigė lituanistiką, germanistiką ir pedagogiką bei psichologiją. 1937–1939 m. Berlyno universiteto Slavistikos institute, 1938 m. – Hamburgo fonetikos institute studijavo slavistiką ir literatūrą. 1947–1949 m. Getingeno universitete studijavo lyginamąją kalbotyrą.

1932–1937 m. mokytojavo Lazdijų ir Kybartų gimnazijose, 1939–1941 m. Kaune, 1941 m. perkelta į Vilnių. TSRS okupavus Lietuvą iš mokytojos pareigų atleista. 1941–1944 m. dirbo Lietuvių kalbos instituto lietuvių kalbos žodyno redakcijoje. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1947 m. mokytojavo Eichštato lietuvių karo pabėgėlių gimnazijoje. Nuo 1949 m. gyveno Kanadoje. Nuo 1953 m. Kanados lietuvių bendruomenės Krašto tarybos narė, 1954–1958 m. šios bendruomenės kultūros fondo pirmininkė. 1953–1956 m. Toronto lituanistinių kursų vedėja. 1957–1964 m. redagavo žurnalą „Moteris".

Mokslinė veikla
---------------

Tyrinėjo S. M. Slavočinskio 1646 m. giesmyną, dėl to 1938 m. ir 1939 m. lankėsi Lenkijoje. Fotografuotinį giesmyno leidimą 1958 m. išleido Jurgis Lebedys. Parašė lietuvių kalbos istorijos straipsnių. Surinko lietuvių liaudies dainų ir pasakų iš Lazdijų ir Vilkaviškio apylinkių, savo gimtosios kapsų tarmės žodžių Lietuvių kalbos žodynui.

Bibliografija
-------------

* Kiek naujos medžiagos prūsų vardynui, studija, 1939 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Sabaliauskas. *Izabelė Matusevičiūtė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 457 psl.
| **Stasys Žilys** |
| --- |
| Gimė | 1924 m. rugsėjo 24 d.Dargaliai, Laukuvos valsčius |
| Mirė | 2021 m. gruodžio 10 d. (97 metai)Roma |
|  |
| Veikla | dvasininkas ir archyvaras, tapytojas ir rašytojas, vertėjas |
|  |
| Alma mater | Popiežiškasis Grigaliaus universitetas |

**Stasys Žilys** (1924 m. rugsėjo 24 d. Dargaliuose, Laukuvos valsčiuje – 2021 m. gruodžio 10 d. Romoje) – Romos katalikų dvasininkas ir archyvaras, tapytojas ir rašytojas, vertėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Šilalės gimnazijoje, 1943–1944 m. – Telšių kunigų seminarijoje. Antrojo pasaulinio karo metu, artėjant frontui, pasitraukė į Vokietiją. Toliau tęsė mokslus Eichštato kunigų seminarijoje, vėliau studijavo teologiją Popiežiškajame Grigaliaus universitete. 1948 m. Romoje įšventintas kunigu. Persikėlė į Kanadą, kur dirbo Amos vyskupijoje kurijos sekretoriumi, vicekancleriu (1951–1957 m.). Po to grįžo į Europą, Grigaliaus universitete apgynė teologijos daktaro disertaciją. 1959 m. paskirtas Popiežiškosios Šv. Kazimiero lietuvių kolegijos Romoje prefektu. Trisdešimt metų (1962–1992 m.) dirbo Šventojo Sosto Rytų Bažnyčių kongregacijos archyvaru. Kun. Stasiui Žiliui suteikti aukšti monsinjoro, prelato ir apaštališkojo protonotaro bažnytiniai titulai.

1993 m. rugsėjo 4–8 d. lydėjo popiežių Joną Paulių II kelionėje į Lietuvą. Prieš tai metus laiko mokė popiežių lietuvių kalbos.

Kunigas yra parašęs teologines knygas „Gyvenimo šaltiniai" ir „Gyvoji liturgija". Be to, jis kuria eilėraščius, keletas jų tapo giesmėmis. S. Žilys yra iliustravęs knygas, tapo paveikslus (Tapybą ir piešimą studijavo pas Romos dailės akademijos profesorių Karolį D‘Aloisio da Vasto, Romos muziejaus direktorių. Lietuvoje, Kanadoje ir Italijoje surengė personalines parodas. Daug darbų yra padovanojęs.).

Įvertinimas
-----------

* Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medalis (1998 m.)
* Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Komandoro kryžius (2014 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mirė apaštališkasis protonotaras Stasys Žilys. lrytas.lt. 2021-12-10. Nuoroda tikrnta 2021-12-10.

Nuorodos
--------

* *Prelatas Stasys Žilys. „Niekuomet nežinojau, kur gyvensiu netrukus"* (Kalbino Dalia Žemaitytė). // Bernardinai, 2010-10-15
* *Pasveikino dvasios tėvą* // XXI amžius, 2009 m. spalio 9 d. Nr. 71 (1763)
* Kristina Zavjalova. *Atidaryta kunigo Stasio Žilio piešinių paroda* // Šilalės žinios, 2011 m. vasario 17 d.[neveikianti nuoroda]
* Stasys Žilys // www.menorinka.lt
Vaizdas į Berno Alpes iš Grindelvaldo
**Berno Alpės** (vok. *Berner Alpen*, pranc. *Alpes Bernoises*) – kalnų masyvas Šveicarijoje; Vakarų Alpių šiaurėje. Nuo Peninų Alpių (pietuose) skiria Ronos slėnis, nuo Leponto Alpių (pietryčiuose) – Ronos slėnis ir Furkos bei Gotardo perėjos, nuo Glarno Alpių (rytuose) – Roiso slėnis. Šiaurinė riba eina maždaug linija tarp Ženevos ir Keturių Kantonų ežero.

Kai kuriuose šaltiniuose zona į šiaurės rytus nuo Arės išskiriama į atskiras Urio Alpes.

Masyvo ilgis 120 km. Aukščiausia dalis yra Finsterarhorno masyvas, esantis tarp Žemi ir Grimselio perėjų. Aukščiausios viršūnės:

* Finsterarhornas (4274 m),
* Alečhornas (4195 m),
* Jungfrau (4158 m),
* Monchas (4107 m)
* Šrekhornas (4080 m).

Centrinis kalnagūbris sudarytas iš kristalinių skalūnų bei granito, o šiaurinės ir vakarinės atšakos – iš klinties ir kitų nuosėdinių uolienų. Berno Alpėse yra apie 80 ledynų (iš jų didžiausias Alpėse Alečo ledynas). Žemutiniuose šlaituose auga bukų miškai, aukščiau – su eglių priemaiša. Virš medžių ribos (>2000 m aukštyje) plyti subalpinės ir alpinės pievos.

Berno Alpės yra svarbus alpinistų, turistų, žiemos sporto entuziastų traukos centras. Tarptautinės reikšmės turizmo centrai: Interlakenas, Grindelvaldas, Vengenas, Lauterbrunenas, Miurenas, Kanderstegas, Adelbodenas, Gštadas. Į aukščiausias viršūnes pirmąkart įkopta XIX a. viduryje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Berno Alpės*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Paprastos medinės statinės
**Statinė** – medinis ar metalinis ritinio formos iškilais šonais indas.

Medinės statinės
----------------

Medinės statinės sudarytos iš šulų (specialios formos medinių lentelių), suveržtų metaliniais lankais, su galuose įstatytais dugnais. Senovėje buvo naudojami ir mediniai lankai. Statinės daromos iš tam tikrų rūšių medienos. Iškilūs statinių šonai daromi todėl, kad tai didina statinių tvirtumą ir tokias statines lengviau ritinti bei ritinant pakeisti judėjimo kryptį.

Senovėje medinių statinių darytojai buvo vadinami *kubiliais*. Tuo metu kubilai ir statinės buvo daromi naudojant tą pačią technologiją.

### Statinių istorija

Antikos laikais statinės buvo nežinomos. Pvz. senovės graikai ir vėliau romėnai vietoj jų naudojo dideles amforas. Amforose buvo laikomas alyvuogių aliejus, vynas. III amžiuje romėnai ėmė naudoti statines, perėmę šią technologiją iš galų, kurie statines tuo metu naudojo jau kelis šimtus metų.

Nuo tų laikų statinės buvo viena patogiausių taros formų, naudotų tiek gabenimui, tiek laikymui. Statinėse laikė pačius įvairiausius dalykus, tiek skysčius (vanduo, vynas, alus ir kt.), tiek birias medžiagas (grūdai, miltai, sėklos, parakas ir kt.), tiek nedidelius daiktus (pvz. vinis, monetas ir kt.). Maišai ir dėžės buvo pigesni, tačiau jie buvo ne tokie patvarūs ir mažiau patogūs gabenant. Savo reikšmę statinės ėmė prarasti tik XX a. kai imta pereiti prie konteinerių.

### Panaudojimas

* Skysčiams laikyti – statinėse laikydavo geriamą vandenį ir kitus skysčius
* Gėrimams daryti – alaus darymas
* Gėrimams išlaikyti – ąžuolinėse statinėse laikomi alkoholiniai gėrimai (vynas, konjakas, viskis) įgauna ypatingą skonį, kadangi į gėrimą pereina dalis medžiagų iš medienos, keičiančių skonį bei kvapą. Šiam tikslui jau naudotas statines neretai panaudoja kitų gėrimų laikymui, kadangi šie taip įgauna anksčiau laikyto gėrimo skonio ir kvapo.
* Maistui konservuoti – kopūstams ir panašiems produktams rauginti.

Galerija
--------

* Viskio statinės viskio darykloje ŠkotijojeViskio statinės viskio darykloje Škotijoje
* Šiuolaikinės alaus gabenimo statinėsŠiuolaikinės alaus gabenimo statinės
* Metalinės degalų statinėsMetalinės degalų statinės
* Įvairių dydžių medinės statinėsĮvairių dydžių medinės statinės

Metalinės statinės
------------------

Metalinės statinės paprastai būna cilindro formos. Didelių statinių šonai gali turėti žiedinius griovelius, didinančius šonų atsparumą slėgiui. Jose laikomi degalai, tepalai, cheminiai produktai.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Statinė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**State of War** – realaus laiko strategijos kompiuterinis žaidimas. Žaidimą sukūrė kompanija „Cypron Studios", 2001 m. išleido kompanija „Crystal Interactive".

Veiksmas
--------

Žaidimas vyksta 2020 m. ir apima visą pasaulį. Žaidimo tikslas - pereiti 22 misijas ir taip visiškai nugalėti priešininkus. Kiekvienoje misijoje bazės sujungtos su „Overmind". Žaidėjo tikslas – užkariauti kiekvieną Beho-Sunns bazę. Jungtinės Septynių Kontinentų Federacijos sąjungininkų gamyklos ir daliniai pažymėti mėlyna spalva, tuo tarpu Beho-Sunns daliniai pažymėti žaliai. Misijos „išmėtytos" visame pasaulyje – pradedant Rusija, baigiant Australija, pradedant dykumomis ir miškais, baigiant bežoliais laukais ir sniegynais.

Žaidimo dalys
-------------

Žaidimo yra dvi dalys – ***State of War*** (2001 m.) ir ***State of War Warmonger*** (2002 m.). Antroji žaidimo dalis − gerokai sunkesnė už pirmąją, tačiau turinti nepakankamai lygių.
| **Romas Vitkauskaslenk. *Romuald Witkowski*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1953 m. balandžio 13 d.Šlynakiemis, Punsko valsčius, Lenkija |
| Mirė | 2018 m. kovo 24 d. (64 metai)Suvalkai, Lenkija |
|  |
| Veikla | Lenkijos lietuvių visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Varšuvos žemės ūkio akademija |

**Romas Vitkauskas** (lenk. *Romuald Witkowski*, 1953 m. balandžio 13 d. Šlynakiemyje, Punsko valsčius, Lenkija – 2018 m. kovo 24 d. Suvalkuose) – Lenkijos lietuvių visuomenės veikėjas, Lenkijos valstybės veikėjas.

Biografija
----------

Gimė Vinco Vitkausko (1910–1979) ir Anelės Jonušonytės-Vitkauskienės (1915–2005) šeimoje. Mokėsi Šlynakiemio pagrindinėje mokykloje. 1972 m. pabaigė Punsko licėjų. Dar studijuodamas Varšuvos žemės ūkio akademijoje įsitraukė į Lietuvių visuomeninės kultūros draugijos (LVKD) veiklą. Nuo 1975 m. lapkričio 23 d. iki 1977 m. sausio 23 d. ėjo LVKD Varšuvos skyriaus valdybos sekretoriaus pareigas.

1978 m. grįžo į Punsko kraštą, tačiau 1979 m. buvo pašauktas atlikti karinę tarnybą.

Nuo 1980 m. balandžio 1 d. iki 1984 m. spalio 31 d. Punsko valsčiaus Trumpalio kolūkio pirmininkas. Nuo 1980 m. Lenkijos jungtinės darbininkų partijos narys. Nuo 1981 m. vasario 8 d. iki 1985 m. rugpjūčio 25 d. LVKD Centro valdybos pirmininkas. Nuo 1984 m. lapkričio 1 d. iki 1990 m. – Punsko valsčiaus viršininkas (lenk*. Naczelnik*), o nuo 1990 m. spalio 1 d. iki 1994 m. liepos 25 d. Punsko valsčiaus viršaitis (lenk*. Wójt*).

Vėliau dirbo Lenkijos-Lietuvos agroturistikos ir rekreacijos bendrijos „Kaimynai" direktoriumi.

Nuo 1996 m. rugsėjo 12 d. iki 2012 m. gegužės 23 d. Lenkijos lietuvių leidyklos „Aušra" direktorius. Nuo 1998 m. iki 2002 m. ir nuo 2006 m. lapkričio 27 d. iki mirties Seinų apskrities viršininko pavaduotojas bei Seinų apskrities tarybos narys (I ir III–V kadencijos).

Lenkijos lietuvių draugijos tarybos narys.

Bibliografija
-------------

* Punsko apylinkės kviečia apsilankyti. *Puńsk zaprasza* / sud. Romas Vitkauskas. – Punskas: Aušra, 1997.
* Žolinė Punske / parengė Aldona Vaicekauskienė, Nijolė Sidarienė, Romas Vitkauskas. – Punskas: Aušra, 2004. – 50 p.: iliustr. – ISBN 83-87604-38-0

Įvertinimas
-----------

* 2002 m. LDK Gedimino ordino Riterio kryžius
* 2008 m. Lietuvos Tautinių mažumų ir išeivijos departamento sidabro medalis „Už nuopelnus"

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
Pranašas Izaijas. Siksto koplyčia, freska (autorius – Mikelandželas, 1509 m.)
**Izaijas** (**Ješajas**) – vienas iš didžiųjų žydų pranašų.

Jo vardu vadinama Senojo Testamento knyga yra pati pirmoji tarp visų pranašų knygų, kurioje Izaijas išpranašauja, kada ateis Dievo tarnas – Mesijas.

Izaijas gyveno Jeruzalėje, kai ją valdė Ozijas, Joatamas, Achazas ir Ezekijas. Dievui pašaukus Izaiją pranašauti, meldėsi šventykloje. Jam buvo pasiųstas Dievo, Vienintelio Šventojo, regėjimas ir buvo atleistos nuodėmės. Nuo tada jis galėjo skelbti žmonėms Dievo žodį.

Izaijas vedė pranašę ir su ja susilaukė 2 sūnų, kuriuos pavadino ypatingais vardais, parodančiais, ko Dievas iš jų pageidauja.

Asirų kariuomenei apgulus Jeruzalę, Izaijas paragino karalių Ezekiją pasikliauti Dievu ir nepasiduoti. Šiam sunkiai susirgus, Izaijas pasimeldė ir Dievas per Izaiją pranešė, kad Ezekijas gyvens dar 15 metų. Tai Judėjos gyventojams suteikė vilties, nors jie negalėjo išvengti savo nepaklusnumo Dievui padarinių, bet žinojo, kad ateis laikas, ir Dievas sunaikins juos užpuolusį priešą, o juos pačius grąžins iš tremties.

Talmudo teigimu, Izaiją karaliaus Manaso įsakymu perpjovė mediniu pjūklu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bibilijos enciklopedija. Alna litera. Vilnius, 1993 m.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Rombinės smegenys** (lot. *rhombenocephalon*) – galvos smegenų dalis. Embriogenezės metu galvinis vamzdelis nežymiomis vagelėmis pasidalija į tris pūsleles, kurių viena vadinama rombinėmis smegenimis. Iš rombinės pūslelės apatinės dalies išsivysto pailgosios smegenys, o iš šios pūslelės priekinės dalies – užpakalinės smegenys. Rombinių smegenų ertmė virsta ketvirtuoju skilveliu (*ventriculus quartus*).

Žemesniųjų stuburinių galvos smegenyse geriausiai išsivysčiusios yra būtent šios smegenys. Jų raidą skatina klausos ir pusiausvyros receptoriai. Rombinėse smegenyse, kaip labiausiai išsivysčiusioje centrinės nervų sistemos dalyje, atsiranda nerviniai centrai, valdantys gyvybiškai svarbias gyvūnų funkcijas.

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

Nervų sistema ← **Galvos smegenys**  

Pailgosios smegenys -
Užpakalinės smegenys -
Vidurinės smegenys -
Tarpinės smegenys -
Galinės smegenys -
Rombinės smegenys -
Tiltas -
Smegenėlės
**Izaijo knyga** – viena iš Senojo Testamento knygų, priskiriama pranašų knygų grupei. Tai pranašysčių, kurios apima daugiau nei 200 metų įvykius, rinkinys.

Izaijas veikė paskutiniais VIII a. pr. m. e. dešimtmečiais ir galbūt VII a. pr. m. e. pradžioje.

586 m. pr. m. e. Jeruzalę užėmė babiloniečiai, daugumą jos žmonių išvarė nelaisvėn. Apie šį laikotarpį kalbama 40–55 knygos skyriuose. Praėjus kuriam laikui, tremtiniai sugrįžo ir ėmėsi atkurti savo tautos gyvenimą. Greičiausiai paskutiniai Izaijo knygos skyriai siejasi su šiuo laikotarpiu.

Visos knygos prasmė sukaupta didžiajame Izaijo Dievo regėjime (6 skyrius). Svarbiausia tema – Dievo didybė, šventumas. Tauta privalanti pasikliauti juo vienu. Pranašas turįs įspėti apie Dievo teismą visus, kurie nuo jo nusigręžia. Tačiau Dievas esąs atlaidus, knygoje gausu ateisiančio mesijo ir būsimosios gerovės pažadų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biblijos enciklopedija. Alna litera. Vilnius, 1992. 94–95 psl.

Nuorodos
--------

* Izaijo knyga
| **Bernie Sanders** |
| --- |
| JAV senatorius |
|  |
| Gimė | 1941 m. rugsėjo 8 d. (81 metai)Jungtinės Amerikos Valstijos Bruklinas, Niujorkas, JAV |
| Sutuoktinis (-ė) | Deborah Shiling (1964–1966)Jane O'Meara (nuo 1988) |
| Vaikai | 4 |
| JAV senatorius |
| Ėjo pareigas | 2007 m. sausio 3 d. –  |
| Ankstesnis | Jim Jeffords |
|  |
| Partija | nepriklausomas |
|  |
| Alma mater | Bruklino koledžasČikagos universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Bernie Sanders |
| Parašas |
|  |

**Berni Sandersas** (angl. *Bernie Sanders*, 1941 m. rugsėjo 8 d.) – JAV politikas, JAV senatorius, atstovaujantis Vermonto valstijai.

Politikas 2016 m. dalyvavo JAV demokratų partijos rinkimuose kandidatuoti į prezidentus, tačiau jų nelaimėjo. 

B. Sandernas gimė 1941 m. rugsėjo 8 d. Brukline žydų šeimoje. Būsimas politikas lankė Bruklino koledžą, o 1964 m. baigė Čikagos universitetą.

1991 m. jis tapo Jungtinių Valstijų Atstovų rūmų nariu ir juo buvo iki 2007 m.

2007 m. politikas Vermonto valstijoje buvo išrinktas senatoriumi. Vėliau jis buvo perrinktas 2012 ir 2018 m.

2019 m. vasario mėnesį B. Sandersas pradėjo savo antrąją prezidentinę kampaniją ir planavo dalyvauti 2020 m. JAV prezidento rinkimuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  He's In For 2020: Bernie Sanders Is Running For President Again


| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:**Peter Plympton Smith** | **JAV Atstovų rūmų narys**1991–2007 | Po to:**Peter Welch** |
| Prieš tai:**Jim Jeffords** | **JAV senatorius**2007– | Po to:**-** |
| **Aleksandras Petrovas** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Александр Петров |
| Visas vardas | Александр Петров |
| Gimė | 1989 m. sausio 25 d. (34 metai)Zalesės Pereslavlis, Jaroslavlio sritis, RTFSR |
| Tautybė | Rusas |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorius, režisierius, prodiuseris |

**Aleksandras Petrovas** (rus. *Александр Петров*, g. 1989 m. sausio 25 d. Jaroslavlio sritis) – Rusijos aktorius.

Biografija
----------

Debiutavo kine 2010 m. sukūrė eilę personažų filmuose ir serialuose Įsimintinesni iš jų „Farca" (2015), kur antreilį vaidmenį įkūnijo Ieva Andrejevaitė (rus. Иева Андреевайте). Jos herojė – Tatjana Nikolaeva, valiutinė prostitutė. Petrovas seriale tapo pagrindiniu aktoriumi apie kurį sukosi veiksmas,

2017 m. pasirodė Piotro Todorovskio romantinė komedija „Meilės istorija" (Lavstori). Pagrindinį vaidmenį meistras patikėjo lietuvei Kutavičiūtei, kuri įkūnijo Mašą Sokolovą. Jos meilužį vaidino Aleksandras Petrovas, su kuriuo Kutavičiūtė susipažino GITIS.

Vėliau pasirodė karinė drama „T-34" (2018).

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* IMDb profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
| **Stasė Skutulienė** |
| --- |
| Gimė | 1952 m. rugsėjo 17 d. (70 metų)Lietuva Naujasodis, Švenčionėlių rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Petras Skutulas |
| Vaikai | Aurimas, Simonas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Šilutės rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja, buvusi vicemerė |
| Partija | Lietuvos demokratinė darbo partija  Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Stasė Skutulienė–Pelenytė** (g. 1952 m. rugsėjo 17 d. Naujasodyje, Švenčionėlių rajonas) – žurnalistė, Lietuvos ir Šilutės rajono savivaldybės visuomenės bei politinė veikėja, buvusi vicemerė.

Biografija
----------

1971 m. baigė Linkmenų vidurinę mokyklą, 1976 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą, lietuvių kalbos ir literatūros dėstytoja.

1976 m. mokytoja Trakų rajone, 1977–1984 m. Ignalinos rajono laikraščio „Nauja vaga" laiškų skyriaus vedėja, atsakingoji sekretorė. 1984–2003 m. ir 2005–2007 m. Šilutės rajono laikraščio „Pamarys", (nuo 1994 m. UAB „Litera") laikraščio redakcijos skyriaus vedėja. 1992–1996 m. Seimo nario Vlado Butėno padėjėja, 2003–2005 m. ir 2007–2011 m. Šilutės rajono savivaldybės mero pavaduotoja.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šilutės rajono skyriaus narė, LSDP tarybos narė, Šilutės skyriaus pirmininkė. Nuo 2011 m. balandžio - nepartinė.

2003–2007 m. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Šilutės rajono savivaldybės tarybos narė. Nuo 2011 m. liepos iki 2012 m. birželio 13 d. vicemerė (meru buvo Virgilijus Pozingis).

Vyras Petras Skutulas – Šilutės ir Pagėgių krašto laikraščio „Pamarys" redaktorius. Vaikai Aurimas, Simonas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-04-03 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Lietuvos socialdemokratų partija – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-11-03 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Krkonošiai/Karkonošiai |
| --- |
| Juodasis gūbrys KrkonošiuoseJuodasis gūbrys Krkonošiuose |
| **Žemynas** | Europa |
| **Šalys** | Čekijos vėliava ČekijaLenkijos vėliava Lenkija |
| **Aukščiausias taškas** | Snežka (1603 m) |
| **Koordinatės** | 50°46′ š. pl. 15°37′ r. ilg.﻿ / ﻿50.767°š. pl. 15.617°r. ilg.﻿ / 50.767; 15.617Koordinatės: 50°46′ š. pl. 15°37′ r. ilg.﻿ / ﻿50.767°š. pl. 15.617°r. ilg.﻿ / 50.767; 15.617 |
| **Uolienos** | granitas, skalūnai |
| **Susidarymo periodas** | neoproterozojus, paleozojus |
| **Kalnodara** | Kaledoninė kalnodara |
| **Iškasenos** | vario rūda, geležies rūda, akmens anglys |
|  |
|  **Vikiteka** | Krkonošiai/KarkonošiaiVikiteka |

**Krkonošiai** arba **Karkonošiai** (ček. *Krkonoše*, lenk. *Karkonosze*) – kalnagūbris Sudetų kalnų sistemoje, eina ties Čekijos ir Lenkijos siena ir sudaro gamtinę ribą tarp Silezijos ir Bohemijos. Aukščiausia vieta – Snežkos kalnas (1603 m). Kalnai nuožulnūs, šiauriniai šlaitai statūs, pietiniai – lėkšti. Apačioje auga bukų ir pušų miškai, aukščiau – eglių ir kėnių giraitės, o viršūnėse – alpinės pievos ir viržynai. Yra geležies, vario rūdų, akmens anglių telkinių. Krkonošėje išteka Elbės upė.

Krkonošiai yra svarbus turistinis objektas, yra nemažai kalnų kurortų (Špindleruv Mlynas, Janske Laznė, Harachovas ir kt.). Čekijos pusėje yra 1963 m. įsteigtas Krkonošo nacionalinis parkas (549 km²), o Lenkijos pusėje – 1959 m. įsteigtas Karkonošių nacionalinis parkas (55 km²).

* Kamenčiko krioklysKamenčiko krioklys
* SnežkaSnežka
* Choiniko pilisChoiniko pilis
* Violikas/Labės viršukalnėViolikas/Labės viršukalnė
| Luko apskritislenk. *Powiat ełcki* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Varmijos Mozūrų vaivadija Varmijos Mozūrų vaivadija |
| **Administracinis centras** | Lukas (Lenkija) |
| **Valsčių** | 5 |
| **Seniūnas** | Marek Chojnowski |
|  |
| **Gyventojų** (2016.06.30) | 90 160 |
| **Plotas** | 1,112 km² |
| **Tankumas** (2016.06.30) | 81 079 žm./km² |
| **Teritorijos kodas** | 6.28.37.05.00.0 |
|  |
| **Tinklalapis** | www.powiat.elk.pl |
|  **Vikiteka** | Luko apskritisVikiteka |

**Luko apskritis** (lenk. *powiat ełcki*) – vietinės savivaldos teritorinis administracinis vienetas Varmijos-Mozūrų vaivadijoje, šiaurinėje Lenkijoje. Įkurta 1999 m. sausio 1 d. po 1998 m. vykdytų Lenkijos vietos savivaldos reformų. Administracnis centras – Lukas, kuris yra 123 km į rytus nuo vaivadijos sostinės Olštyno.

Apskrities plotas – 1 111,87 kv.km. 23,79% teritorijos užima miškai (iš viso – 26 482 ha)..

2006 m. gyventojų skaičius buvo 84 760, tame tarpe 56 156 asmenys gyveno Luke.

Kaimyninės apskritys
--------------------

Luko apskritis ribojasi su Alėckos apskritimi šiaurėje, Suvalkų apskritimi šiaurės rytuose, Augustavo apskritimi rytuose, Grajevo apskritimi pietuose, Pišo ir Lėciaus apskritimi vakaruose.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Apkritį sudaro penki valsčiai (vienas miesto ir keturi kaimo).

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **Valsčius** | **Tipas** | **Plotas(km²)** | **Gyventojų(2006)** | **Centras** |
| Lukas | miesto | 21.1 | 56,156 |   |
| Luko valsčius | kaimo | 378.6 | 10,148 | Lukas \* |
| Prostkų valsčius | kaimo | 230.5 | 7,439 | Prostkai |
| Kalinovo valsčius | kaimo | 285.2 | 7,011 | Kalinovas |
| Starė Juchų valsčius | kaimo | 196.6 | 4,006 | Stare Juchai |
| \* centras nėra valsčiaus dalimi |
|

Nuorodos
--------

1. ↑  POWIAT EŁCKI - PODSTAWOWE INFORMACJE
2. ↑  *Powiat ełcki*, Encyklopedia Warmii i Mazur
| **Aleksandras Spruogis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1963 m. liepos 15 d. (59 metai) |
|  |
| Pareigos | Energetikos viceministras |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | Vilniaus Gedimino technikos universitetas |

**Aleksandras Spruogis** (buv. **Prochorovas**; naują pavardę perėmė iš žmonos Spruogytės) (g. 1963 m. liepos 15 d.) – politinis veikėjas.

Biografija
----------

1985 m. Vilniaus inžinerinio statybos institute baigė pramonės ir civilinės inžinerijos studijas, 1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universitete – aplinkos inžinerijos studijas. 

1997–2003 m. buvo Seimo Aplinkos apsaugos komiteto vyriausiasis patarėjas, Patarėjų kolegijos pirmininkas. 

2003–2009 m. Lietuvos Respublikos aplinkos ministerijos sekretorius. 2009 m. aplinkos ministro vyriausiasis patarėjas. 

2009–2012 m. aplinkos viceministras, 2013–2016 m. energetikos viceministras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuviškoji liustracija – aklavietėje? (Gintaras Visockas)
2. ↑
3. ↑  Buvę Aplinkos ministerijos sekretoriai užėmė patarėjų postus
4. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 13°15′ š. pl. 61°12′ v. ilg.﻿ / ﻿13.250°š. pl. 61.200°r. ilg.﻿ / 13.250; 61.200

Sent Vinsento palydovinė nuotrauka
**Sent Vinsentas** (angl. *Saint Vincent*) – vulkaninė sala Karibų jūros regione, Priešvėjinių Antilų salų grupėje, tarp Sent Lusijos šiaurėje ir Grenadinų pietuose. Įeina į Sent Vinsento ir Grenadinų valstybę, yra didžiausia ir gausiausiai apgyvendinta jos sala.

Salos plotas 345 km². Ji nusidriekusi iš šiaurės į pietus 29 km, plotis siekia 18 km. Kranto linija vingiuota, jos ilgis 84 km. Salos paviršius kalnuotas, sudarytas iš vulkaninių masyvų, kurių svarbiausias – aktyvus Sufriero ugnikalnis (1234 m). Sent Vinsento saloje veši tropinės džiunglės, pakrantėse driekiasi juodo smėlio paplūdimiai.

Sent Vinsente gyvena apie 100 tūkst. gyventojų. Svarbiausi miestai: Kingstaunas, Leju, Barualjė, Šatobleras, Džordžtaunas, Kaliaka.

Salą 1498 m. atrado Kristupas Kolumbas ir pavadino Šv. Vincento Saragosiečio garbei. Karibai salą tuo tarpu vadino Hairuna.
| **Aleksandras Sorokinas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1981 m. rugsėjo 30 d. (41 metai)Lietuva |
|  |
| Veikla | bėgikas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Vienas geriausių 2015 metų Lietuvos lengvaatlečių, geriausias 2022 m. ultramaratono sportininkas pasaulyje. |

**Aleksandras Sorokinas** (g. 1981 m. rugsėjo 30 d.) – ilgų nuotolių bėgikas iš Lietuvos, dalyvaujantis plento bėgimo ultramaratonų, maratonų varžybose. Spartatlono, paros bėgimo nugalėtojas. Lietuvos ir pasaulio 100 km, 100 mylių ir 24 val. bėgimo rekordininkas. Vienas geriausių 2015 metų Lietuvos lengvaatlečių.

Pasiekimai
----------

2015 m. jis užėmė 10-tą vietą Nyderlanduose vykusiame pasaulio 100 km čempionate, kuriame dalyvavo 374 sportininkai. Distanciją jis įveikė per 6 val. 50 min. 34 sek. ir pagerino Lietuvos rekordą.

2016 m. A. Sorokinas Graikijoje laimėjo 24 valandų bėgimą ir pagerino Lietuvos rekordą. Iš viso per varžybas jis sukorė 260 km.

2017 m. tapo 35-ojo Spartatlono nugalėtoju. Jame dalyvavo 369 bėgikai iš 50 šalių. Jis trasą įveikė per 22 val. 7 min. 22 sekundes.

2022 m. sausio 6 d. Aleksandras Izraelyje vykusiose 12 val. bėgimo varžybose „Spartanion" pagerino du pasaulio rekordus. Jis per 12 valandų 1460 m ilgio trasą įveikė 121 kartą. Iš viso jis nubėgo 177,4 km. Taip pat A. Sorokinas pagerino ir 100 mylių bėgimo pasaulio rekordą. Jis šį nuotolį Izraelyje įveikė per 10 val. 51 min. 39 sek. 2022 m. balandžio 24 d. Bedforde pagerino 100 kilometrų pasaulio rekordą, jis nuotolį įveikė per 6 val. 5 min. 51 sekundes.

2023 m. vasario 16 d. Tarptautinė ultramaratonų asociacija lietuvį išrinko geriausiu 2022 m. sportininku pasaulyje.

2023 m. gegužės 14 d. Vilniuje pagerino sau pačiam priklausiusį 100 kilometrų pasaulio rekordą šį atstumą nubėgdamas per 6 val. 5 min. 35 sekundes.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Iš arčiau: geriausi Lietuvos metų lengvaatlečiai". *15min*. Nuoroda tikrinta 2017-09-30.
2. ↑  „Geležinė ištvermė: Aleksandras Sorokinas pagerino Lietuvos paros bėgimo rekordą". *15min*. Nuoroda tikrinta 2017-09-30.
3. ↑  „Lietuvos bėgikas pirmąsyk laimėjo klasikinį Graikijos ultramaratoną". *15min*. Nuoroda tikrinta 2017-09-30.
4. ↑  Aleksandras Sorokinas Izraelyje pagerino du pasaulio rekordus!
5. ↑  Aleksandras Sorokinas pagerino 100 km bėgimo pasaulio rekordą
6. ↑  Penkis planetos rekordus pagerinęs Sorokinas – geriausias 2022-ųjų pasaulio bėgikas
7. ↑  Pasaulio rekordą pagerinęs Sorokinas: teko paskutinę valandą viską išspausti iš savęs
| **Aleksandras Stankevičius** |
| --- |
| Gimė | 1957 m. liepos 19 d. (65 metai)Monrealyje, Kanadoje |
|  |
| Veikla | kompozitorius, vargonininkas, chorvedys. |

**Aleksandras Stankevičius** (1957 m. liepos 19 d. Monrealyje, Kanadoje) – kompozitorius, vargonininkas, chorvedys.

Biografija
----------

Kompoziciją ir dirigavimą studijavo Montrealio MeGillo universitete. Vadovauja Montrealio Aušros Vartų lietuvių parapijos ir Lietuvių chorams bei vyrų vokaliniam oktetui, moterų ansambliui. 1982 su Montrealio lietuvių choru įdainavo ir išleido plokštelę „Kalėdos". Lietuvos krikšto 600 metų jubiliejui sukūrė kantatą „Kryžių ir Rūpintojėlių Lietuva" (tekstas poeto H. Nagio). Ši kantata buvo atlikta 1987 m. gegužės 23 d. Šv. Kazimiero parapijos šventovėje Montrealyje. Kantatą atliko Montrealio ir Ontario jungtinis choras, solistai G. Čepkauskienė, S. Žiemelytė, V. Verikaitis ir A. Keblys. Chorui ir solistams talkino 18 muzikantų orkestras ir vargonai, dirigavo autorius. Kantata atlikta ir Lietuvoje.

A. Stankevičius kuria muziką televizijai, radijui, kinui ir reklamai. Yra išleidęs savo kūrybos plokštelę „Let it out" – 11 modernistinio stiliaus kompozicijų, skirtų jaunimui.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Koordinatės: 55°13′31″š. pl. 24°22′09″r. ilg.﻿ / ﻿55.225407°š. pl. 24.36916°r. ilg.﻿ / 55.225407; 24.36916

|  |
| --- |
| **Bukonių mokykla-daugiafunkcis centras** |
| Bukonių mokykla-daugiafunkcis centras herbasBukonių mokykla-daugiafunkcis centras herbas |
| Bukonių mokykla-daugiafunkcis centras |
| **Adresas** | Jonavos g. 2, Bukonys |
| **Direktorius(-ė)** | Elena Tuzovienė |
| **Mokinių skaičius** | 215 |
| **Įkūrimo data** | 1921 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 18 (2015.12.31) iš 45 darbuotojų (2016 m.) |

**Jonavos r. Bukonių mokykla-daugiafunkcis centras** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla-daugiafunkcis centras, esantis Bukonyse (Jonavos raj.). Vykdo pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190305732. Steigėjas – Jonavos rajono savivaldybės taryba.

Mokykla Bukonyse
Mokykla-daugiafunkcis centras, 2020 m.

Istorija
--------

Pirmosios žinios apie Ukmergės apskrities Panoterių valsčiaus Bukonių pradedamąją mokyklą yra 1921 m. sausio 17 d. kuomet mokėsi 32 mokiniai. Mokykla veikė 1584 metais pastatytame dvare. 1922 m. vasario mėn. Panoterių valsčiaus Bukonių pradžios mokykloje veikė 1 komplektas, mokėsi 46 mokiniai. 
Nuo 1934 iki 1949 metų Bukonių pradinės mokyklos 4 skyrius baigė 198 mokiniai.

1949–1960 m. senojo dvaro patalpose veikė septynmetė, 1960–1980 m. aštuonmetė mokykla. 1980 m. tapo pagrindine, rugsėjo 1 d. pirmą kartą naujos mokyklos duris pravėrė 15 mokytojų ir 120 mokinių. 2006 m. į rugsėjo pirmosios šventę mokyklinis varpelis pakvietė 217 mokinių ir 27 mokytojus.

2016-07-22 buvo pakeistas įstaigos pavadinimas. Jonavos rajono Bukonių pagrindinė mokykla tapo Jonavos r. Bukonių mokykla-daugiafunkciu centru. 

Nuo 2016 m. lapkričio 1 d. įstaigai laikinai vadovauti (iki konkurso tvarka bus paskirtas direktorius) buvo paskirta Dalia Autukienė, direktorės pavaduotoja ugdymui, Jonavos tarybai šalių susitarimu atleidus ilgametę mokyklos vadovę E. Tuzovienę.

Direktoriai
-----------

* 1978–2016.10.31: Elena Tuzovienė
* 2016-11-01 - Dalia Autukienė

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
* Bukonių mokykla-daugiafunkcis centras *aikos.smm.lt*

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RJonavos rajono mokymo įstaigos |
| --- |
|  |
| Pradinės mokyklos | 
Batėgalos · Panerio · Jonavos |
|  |
| Pagrindinės mokyklos | 
Barupės · Bukonių · Jonavos jaunimo mokykla · Lietavos · Neries · Kulvos Abraomo Kulviečio · Šveicarijos · Panoterių Petro Vaičiūno · Ruklos Jono Stanislausko · Upninkų · Užusalių · Žeimių |
|  |
| Progimnazijos | 
Raimundo Samulevičiaus · Justino Vareikio progimnazija |
|  |
| Gimnazijos | 
Jonavos Jeronimo Ralio gimnazija · Jonavos Senamiesčio gimnazija · Jonavos suaugusiųjų švietimo centras |
|  |
| Kitos mokymo įstaigos | 
Jonavos politechnikos mokykla · Janinos Miščiukaitės meno mokykla |

 |