recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| Il Volo |
|  |
| Biografija |
| Kilmė | Italijos vėliava Italija |
| Žanrai | pop, opera |
| Aktyvumo metai | 2010–dabar |
| Įrašų kompanija | Sony Music Latin |
| Svetainė | ilvolomusic.com |
| Nariai |
| Piero Barone  Ignazio Boschetto  Gianluca Ginoble |

**„Il Volo"** – italų muzikos grupė, kurią sudaro tenorai Piero Barone (g. 1993 m. birželio 24 d. Naro) ir Ignazio Boschetto (g. 1994 m. spalio 4 d. Bolonijoje, tačiau užaugo Marsaloje) bei baritonas Gianluca Ginoble (g. 1995 m. vasario 11 d. Roseto degli Abruzzi, Teramo provincija).

2015 metais grupė su daina „Grande amore" laimėjo Sanremo muzikos festivalį.

Istorija
--------

Pop operos žanro muziką dažniausiai atliekantys vaikinai į grupę susibūrė 2009 metais, po dalyvavimo Italijos muzikiniame projekte „Ti lascio una canzone". Iki šiol „Il Volo" yra išleidę penkis albumus, kurie sulaukė didelio populiarumo tarp klasikos mėgėjų. 2010 metais grupės nariai buvo vieni iš atlikėjų, įrašiusių naują kūrinio „We Are the World" versiją, skirta nukentėjusiems nuo žemės drebėjimo Haityje. Kiti grupės pasiekimai – pasirodymas Nobelio premijos teikimo ceremonijoje 2012 metais, kur jų klausėsi Norvegijos karalius, taip pat galimybė vienoje scenoje dainuoti su Barbra Streisand, Placido Domingo, Bellinda...2015 metais jie nugali garsiausiame italų muzikos festivalyje Sanremo muzikos festivalyje ir iškovoja teisę dalyvauti Eurovizija. Eurovizijoje laimi 3-ią vietą ( įdomu, kad jei balsavimo rezultatus lemtu tik žiūrovai, Il volo būtų nugalėję). Po festivalių pradeda neįtikėtinos sėkmės koncertinį turą po Italiją. 2021 m. birželio 5 d. jie surengė koncertą Veronos arenojie italų kompozitoriaus Ennio Morricone garbei. 2021 m. lapkritį jie išleido maestro Morricone skirtą pagarbos albumą „Il Volo Sings Morricone".

Diskografija
------------

### Albumai

* 2010 – *Il Volo*
* 2012 – *We Are Love*
* 2013 – *Más que amor*
* 2013 – *Buon Natale – The Christmas Album*
* 2015 – *Sanremo grande amore*
* 2015 – *L'amore si muove*
* 2018 – *Ámame*
* 2019 – *Musica*
* 2021 – *Il Volo Sings Morricone*

### Gyvo garso albumai

* 2012 – *Il Volo Takes Flight – Live From the Detroit Opera House*
* 2013 – *We Are Love – Live From the Fillmore Miami Beach at the Jackie Gleason Theatre*
* 2013 – *Buon Natale – Live From The Fillmore Miami Beach at Jackie Gleason Theater*

### EP

* 2011 – *Christmas Favorites*

### Singlai

* 2011 – *O’sole mio*
* 2011 – *Hasta el Final*
* 2011 – *Christmas Medley*
* 2012 – *Un amore così grande*
* 2013 – *Costantemente mia* (su Belinda)
* 2013 – *Màs que amor*
* 2013 – *We Are Love*
* 2013 – *El triste*
* 2013 – *I’ll Be Home For Christmas*
* 2015 – *Grande amore*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Il Volo** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė – ilvolomusic.com **(**it.**)**

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Arisa  *„Controvento"*** | **Sanremo muzikos festivalis  Nugalėtojai**2015 | Po to:**Stadio  *„Un giorno mi dirai"*** |
| Prieš tai:**Emma  *„La mia città"*** |  **Italijos atstovai Eurovizijoje**2015 | Po to:**Francesca Michielin  *„No Degree of Separation"*** |



1. ↑   Silvia Pingitore
| **Antonis Mikulskis** |
| --- |
| Gimė | 1961 m. gegužės 4 d. (62 metai)Vilnius |
|  |
| Sritis | policija, kriminalistika |
| Organizacijos | Finansinių nusikaltimų tyrimo tarnyba |
| Pareigos | direktorius |
|  |
| Alma mater | Lietuvos policijos akademija |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžius (1996)
* Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Karininko kryžius (2004)
 |

**Antonis Mikulskis** (g. 1961 m. gegužės 4 d. Vilniuje) – Lietuvos kriminalistas, policijos komisaras, Finansinių nusikaltimų tyrimo tarnybos prie VRM vadovas (nuo 2017).

Biografija
----------

1982 m. A. Mikulskis pradėjo dirbti vidaus reikalų sistemoje. 1984 m. baigė Kauno milicijos mokyklą. Vėliau mokėsi Lietuvos policijos akademijoje, kurią baigė 1991 m. įgydamas teisininko kvalifikaciją.

Nuo 1991 m. dirbo Vilniaus policijos komisariato Kriminalinių nusikaltimų tyrimo tarnybos pavaduotoju, nuo 1995 m. – vadovu. 2006–2008 m. buvo Vilniaus miesto vyriausiojo policijos komisariato viršininko pavaduotoju, 2008–2017 m. – Vilniaus aps. VPK viršininko pavaduotoju. 2010 m. suteiktas vyriausiojo komisaro laipsnis. 

2017 m. rugsėjo mėn. paskirtas FNTT direktoriumi. 2018 m. sausio mėn. suteiktas vidaus tarnybos generolo laipsnis.

Apdovanojimai
-------------

* Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžius (1996)
* Šventojo Kristoforo statulėlė (1999)
* VRM 1-ojo laipsnio atminimo ženklas „Tėvynės labui" (2001)
* Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Karininko kryžius (2004)

Literatūra
----------

* *Rodacy w obcych mundurach: popularny slownik biograficzny*. T. 1, Torun, 2001.

Nuorodos
--------

* A. Mikulskio biografija (*vilnijosvartai.lt*)
* Kriminalistas A. Mikulskis: „Darbo laiko neskaičiuoju"
* Komisaras - ne iš Holivudo Archyvuota kopija 2017-09-14 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ikšididai** (arab. إخشيديون‎ = *Iḫšīdiyūn*) – sogdų kilmės musulmonų sunitų dinastija, kurios galios centras buvo Egipte. Nors Ihšididai valdė *de facto* nepriklausomi, jie nominaliai pripažino Abasidų kalifato valdžią. IX a. dinastija valdė dalį Šiaurės Afrikos ir Pietvakarių Azijos: teritorijas, kur dabar yra valstybės Egiptas, Izraelis, Jordanija, Libanas, Sirija. Dinastijos pavadinimas kilo nuo neįprasto valdovų titulo *ichšid* (ar *akšid*).

Raida
-----

Dinastijos įkūrėjas buvo Muhamadas bin Tugdžas, kurio senelis buvo Džefas, tiurkas iš Ferganos, tarnavęs Abasidų armijoje kaip mameliukas. Šio sūnus Tugadžas gyveno Egiptą valdant Tulunidams, ir užsitarnavęs jų pasitikėjimą, gavo valdyti kaip vietininkas Damaską. 928 m. šio sūnus Muhamadas iš Kalifo galvo valdyti Ramlą Palestinoje, o vėliau, kaip ir tėvas, – Damaską Sirijoje.

935 m. Mahamadas tapo vietininku milžiniškoje Abasidų provincijoje, apimančioje Egiptą, Palestiną, Siriją ir šiaurės vakarų Hidžazą. Netrukus jis ryžosi tituluotis ichšido titulu. Tai buvo titulas, naudotas Ferganos valdovų, iš kur buvo kilęs Muhamado senelis. Vietininkui tampant vis labiau nepriklausomu, Abasidų kalifas 940 m. įsiveržė į provinciją, tačiau Muhamadas sugebėjo atsilaikyti. Tuo pat metu ichšidui grėsmę kėlė ir kita Abasidų vasalų dinastija – Hamdanidai, kurie siekė įsiviešpatauti Sirijoje. 945 m. taika Ichšididai ir Hamdanidai Siriją pasidalino.

Po Muhamado mirties jo sūnus Elkasimas buvo dar visai mažas. Dėl to valdžioje galimybę įsitvirtinti turėjo jo regentas, juodaodis eunuchas Kafuras. Turėdamas politiko ir karvedžio talentą, jis paėmė valdžią Egipte ir Sirijoje į savo rankas. 961 m. mirus Elkasimui, sostą paveldėjo jo brolis Elhasnas Ali, bet ir jis greitai mirė. Ši situacija nusilpnino šalį.

Tuo metu šiaurines teritorijas siaubė karmatai, vakaruose stiprėjo Fatimidai, kurie pajungė visą Magrebą (Maroką, Alžyrą, Tunisą ir vakarinę Libiją). Valdant ketvirtajam Fatimidų valdovui al-Muizui mirė Kafuras, ir Fatimidų armijos įsiveržė į Egiptą bei Siriją, jį prijungė be jokio pasipriešinimo.

Valdovai (ichšidai)
-------------------

|  |
| --- |
| **Egipto istorija** |
| **Senovės Egipto istorija** |
| Egipto islamizavimas: |
| *Rašidunai* > *Omejadai* > *Abasidai* |
| (Tulunidai > Ikšididai) |
| Fatimidų dinastija |
| Ajubidų dinastija |
| Mameliukų sultonatas: |
| Bahri dinastija > Burdži dinastija |
| *Osmanų imperija* (Egiptas) |
| *Prancūzai Egipte* |
| Muchamedo Ali dinastija: |
| Chedivatas > Sultonatas > Karalystė |
| JAR > ARF |
| Egipto Arabų Respublika |

* Muhamadas bin Tugdžas (*Muhammad bin Tughj Al-Ikhshid*) (935–946 m.),
* Elkasimas Anogoras (*Abu Elqasem Anogor ben Elikhshid*) (946–961 m.),
* Elhasnas Ali (*Abu Elhasn Ali ibn Elikhshid*) (961–966 m.),
* Kafuras (*Abul Misk Kafur*) (966–968 m.),
* Elfavaris Ahmedas (*Abu Elfawaris Ahmed ibn Ali ibn Elikhshid*) (968–969 m.)
| **Antonijus Stradivarijus** |
| --- |
|  |
| Antonijus Stradivarijus |
| Gimė | 1644 m.Kremona |
| Mirė | 1737 m. gruodžio 18 d. (~93 metai)Kremona |
|  |
| Veikla | italų pasaulinio garso smuikų meistras |
|  |
|  **Vikiteka** | Antonio Stradivari |

**Antonijus Stradivarijus** (*Antonio Stradivari*; 1644 m. Kremonoje – 1737 m. gruodžio 18 d. Kremonoje) – italų pasaulinio garso smuikų meistras.

A. Stradivarijus norėjo tapti skulptoriumi, medžio drožėju, muzikantu, o pasaulinį garsą jam atnešė ypatingu tembru pasižymintys smuikai. Šio amato išmoko pas Nicolo Amati. A. Stradivarijui priskiriama 1116 instrumentų, iki šių dienų išliko apie 650. Žymiausi smuikai: „Bets" 1704 m. saugomas JAV kongreso bibliotekoje, „Viotti" 1709 m. „Alard" 1715 ir „Messia" 1716 m. (Ešmolio muziejuje). Yra žinoma ir nemažai smuikų klastočių su Antonijaus Stradivarijaus ženklu – inicialais A. S. bei Maltos kryžiumi.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  *Antonio Stradivari*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-06-06.
**Klaipėdos verslo aukštosios mokyklos Teisės katedra** (**KVAM TK**) - neuniversitetinės aukštojo mokslo įstaigos (VšĮ) Klaipėdos verslo aukštosios mokyklos (KVK)neuniversitetinė aukštojo mokslo įstaiga struktūrinis padalinys; Teisės katedra. Veiklos sritys - teisinis švietimas (teisės dėstymas), teisės mokslinė veikla (tyrimai, straipsnių publikavimas ir kt.). 12 dėstytojų (2010 m.).

Veikla
------

Pagrindinė studijų programa - Teisė. 
Teisės katedra organizuoja mokslo taikomąją bei metodinę veiklą, rengia seminarus, konferencijas, publikuoja straipsnius bei studijų metu naudojamas metodines, mokymo priemones. Teikia nemokamas teisines konsultacijas. 

2002 m. Klaipėdos verslo kolegijoje buvo įsteigta Teisės katedra (KVK TK).

2009 m. Klaipėdos verslo kolegija pakeitus pavadinimą ir tapus Klaipėdos verslo aukštąja mokykla, prie Katedros įsteigtas Teisės studijų programos studentų būrelis, kurio nariai teikia nemokamas teisines konsultacijas savo kompetencijos ribose socialiai remtiniems asmenims, bendrojo lavinimo mokyklų moksleiviams bei jauniems, studijuojantiems profesinėse arba aukštosiose Lietuvos mokyklose, asmenims. Tikslas - ugdyti studentų mokslo taikomosios veiklos ir konsultacinius įgūdžius, propaguojant ir organizuojant studentų mokslinę bei konsultacinę veiklą, lavinti studentų teisinio darbo įgūdžius, skatinti visų pakopų studentų bendradarbiavimą aukštojoje mokykloje, taip pat su kitų Lietuvos bei užsienio valstybių švietimo įstaigų bendruomene.

Adresas: Tilžės g. 46a, LT-91112, Klaipėda.

Vadovybė, personalas
--------------------

* Katedros vedėja Aurelija Lebednikienė (nuo 2004 m.)
* Lektoriai, kiti dėstytojai: Sandra Balskuvienė (Sutarčių teisė, Regina Bertašienė (Civilinė teisė, Civilinio proceso teisė), Dr. Oleg Drobitko (Sutarčių teisė), Kęstutis Gabšys (Nevyriausybinės organizacijos, Viešoji politika, Viešasis administravimas), Dr. Irina Greychiene (Teisinė psichologija), Dokt. Asta Kaušikaitė (Civilinė atsakomybė), Aurelija Lebednikienė (Administracinė teisė, Baudžiamoji teisė, Baudžiamojo proceso teisė, Teisės teorija, Teisėsaugos institucijos), Linas Mažonis (Įmonių teisė, Komercinė teisė), Justas Paulionis (Darbo teisė), Valerija Perova (Darbo ir civilinė sauga, Lietuvos valstybės ir teisės istorija), Vaida Railienė (Tarptautinė teisė, Verslo teisė), Rasa Rentauskienė (Muitų teisė), Jolanta Sarpalienė (Konstitucinė teisė, Žmogaus teisės), Margarita Šniutytė-Daugėlienė (Europos Sąjungos teisė), Dr. Zita Šličytė (Šeimos teisė), Jurgita Zavjalovienė (Mokesčių teisė).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Klaipėdos verslo aukštosios mokyklos Teisės katedros tinklavietė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 2°59′37″ p. pl. 35°21′04″ r. ilg.﻿ / ﻿2.99361°š. pl. 35.35111°r. ilg.﻿ / 2.99361; 35.35111

Olduvajus
**Olduvajus** (arba ***Olduvajaus tarpeklis***; angl. *Olduvai Gorge*) – stačiašlaitis slėnis Tanzanijos šiaurėje, Serengetyje, Didžiajame riftiniame slėnyje. Nusidriekęs 48 km. Pavadintas pagal čia augančio *Sansevieria ehrenbergii* augalo pavadinimą masajų kalba (*oldupai*).

Olduvajaus slėnis žymus savo priešistorinių hominidų archeologinėmis radimvietėmis. Maždaug prieš 1,9 mln. metų čia gyveno *Homo habilis* žmonės, vėliau juos pakeitė *Paranthropus boisei*, prieš 1,2 mln. metų – *Homo erectus*, o paskutinius 17 tūkst. metų – *Homo sapiens*. Slėnyje randama pirmykščių žmonių fosilijų, jų naudotų akmeninių ir kaulinių įrankių liekanų. Čia taip pat rasta ir uolų tapybos pavyzdžių.

Manoma, kad prieš 1,9-1,7 mln. metų Olduvajuje gyvenę hominidai užsiėmė daugiausia valgomųjų augalų rankiojimu, o mėsa sudarė menką dalį jų raciono. Pagal čia randamus įrankius bandoma susidaryti vaizdinį, kaip šie hominidai formavo savo socialinę elgseną.
Koordinatės: 55°42′58″š. pl. 21°08′35″r. ilg.﻿ / ﻿55.7160357°š. pl. 21.1431091°r. ilg.﻿ / 55.7160357; 21.1431091


|  Klaipėdos visų Rusijos Šventųjų cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Храм в честь Всех Святых в земле Российской просиявших |
| **Dekanatas** | Klaipėdos stačiatikių dekanatas |
| **Savivaldybė** | Klaipėdos miestas |
| **Gyvenvietė** | Klaipėda |
| **Adresas** | Liepų g. 45a |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1947 m. |

**Klaipėdos stačiatikių visų Rusijos šventųjų cerkvė** - stovi Klaipėdoje.

Istorija
--------

XX a. tarpukariu Klaipėdoje buvo nedidelė stačiatikių bendruomenė (30–40 tikinčiųjų). Ja rūpinosi šventikai iš Skuodo ir Viekšnių. II pasaulinio karo metu namas, kuriame rinkdavosi tikintieji, buvo sugriautas. Po karo mieste buvo apie 1000 stačiatikių, kurie 1945–1947 m. teikė prašymus pastatyti mieste cerkvę. Ir nors valdžia priešinosi, tačiau 1947 m. gruodį buvusioje liuteronų koplyčioje kapinėse pašventinta stačiatikių cerkvė. Šiuo pastatu dalijosi stačiatikiai ir protestantai.

Nuorodos
--------

* Orthodoxy.lt Archyvuota kopija 2007-11-10 iš Wayback Machine projekto.
**Indukcija** (lot. *inductio* „įvedimas") – tai toks tikimybinis samprotavimo būdas, kai ištyrus kai kuriuos vienos klasės objektus ir nustačius, kad jie turi tam tikrą savybę, padaroma apibendrinančio pobūdžio išvada, kad tą savybę turi visi tos klasės objektai. Indukcinio samprotavimo būdo nereikėtų painioti su matematine indukcija.

Induktyvinio mokslinio tyrimo procesas:
**Stebėjimai** -> **Stebėjimų rezultatai** -> **Teorijos konstravimas**

Indukcinis metodas pagrįstas empiriniais tyrimais (tuo tarpu dedukcinis metodas pagrįstas logikos dėsniais).

Indukcijos išvada yra tikėtina; kadangi faktiškai ji gali būti ir teisinga, ir klaidinga. Ji reikalauja tikslesnio įrodymo.

Induktyvinio tyrimo tipas dažnai siejamas su kokybiniais tyrimais.

Indukcijos rūšys
----------------

Pilnoji indukcija - išvada apie visus klasės objektus daroma tik ištyrus kiekvieną tos klasės objektą. Tokia išvada yra visuomet teisinga, todėl faktiškai pilnoji indukcija yra dedukcija, ir tik samprotavimo eiga (nuo atskirų objektų stebėjimo iki apibendrinančios išvados) primena indukciją.

Nepilnoji indukcija - apibendrinanti išvada daroma ištyrus kai kuriuos klasės objektus su sąlyga, kad visi klasės objektai yra panašūs. Nepilnoji indukcija gali būti *populiarioji* arba *mokslinė*.

Populiarioji indukcija - išvada daroma remiantis tuo, kad tarp tirtų objektų nebuvo surastas toks objektas, kuris neturėtų tam tikros savybės. Tokia išvada yra tikėtina.
Mokslinė indukcija - tai indukcijos procesas, kai kiekvienas tiriamas objektas yra analizuojamas, ieškoma jo esminių požymių, atmetami atsitiktiniai ir daromos išvados nustatant ryšius bei suderinant jas su kitais apibendrinimais. Mokslinę indukciją sudaro indukcija, vartojama kartu su dedukcija. Priklausomai nuo dedukcijos vaidmens, skiriami keli mokslinės indukcijos variantai:
Indukcija atrenkant atvejus, kuriuose negalimi atsitiktiniai apibendrinimai. Dedukcijos vaidmuo - iš anksto sudaryta objektų tyrimo programa. Tokiu būdu išvengiama atsitiktinių išvadų, bet prognozė lieka tikėtino pobūdžio.
Indukcija, kurios išvada patikrinama dedukcija. Tokiu būdu gauta išvada yra teisinga. Ištirtų objektų skaičius neturi reikšmės.

Kita informacija
----------------

Aristotelis veikale „Metafizika" Sokratą įvardija kaip indukcijos metodo kūrėją.

Išnašos
-------

1. ↑   Plečkaitis, Romanas. „Logikos pagrindai". Vilnius: Tyto Alba, 2004. p. 316-318 ISBN 9986-16-322-6
2. ↑  Ghauri, Pervez ir Kjell Gronhaug. "Research Methods in Business Studies". Harlow: Prentice Hall, 2005. p.15
3. ↑  „Logikos pagrindai ir informacijos modeliavimo metodai". Žiūrėta 2007-08-19.
4. ↑  Ghauri, Pervez ir Kjell Gronhaug. "Research Methods in Business Studies". Harlow: Prentice Hall, 2005. p.15
5. ↑   Plečkaitis, R. (2004) p.318
6. ↑   Plečkaitis, R. (2004) p.319
7. ↑   Plečkaitis, R. (2004) p.320
8. ↑   „Logikos pagrindai ir informacijos modeliavimo metodai". Žiūrėta 2007-08-19.
9. ↑   Plečkaitis, R. (2004) p.321
10. ↑   Plečkaitis, R. (2004) p.321
11. ↑  „Socrates" Archyvuota kopija 2007-10-07 iš Wayback Machine projekto.. Žiūrėta 2007-08-19.

Vikižodynas
| Karabiukasturk. *Karabük* |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

KarabiukasKarabiukas

41°12′0″ š. pl. 32°38′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.20000°š. pl. 32.63333°r. ilg.﻿ / 41.20000; 32.63333﻿ (Karabiukas)Koordinatės: 41°12′0″ š. pl. 32°38′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.20000°š. pl. 32.63333°r. ilg.﻿ / 41.20000; 32.63333﻿ (Karabiukas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Turkijos vėliava Turkija |
| **Provincija** | Karabiuko provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 110 537  |
| **Altitudė** | 354 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Karabiukas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Karabiùkas |

**Karabiukas** – miestas Turkijos šiaurinėje dalyje, į šiaurę nuo Ankaros, Ponto kalnuose, prie Jenise Irmako upės; provincijos centras. Per miestą eina Ankaros–Zonguldako geležinkelis. Juodoji metalurgija (geležies rūda vežama iš Divrigio telkinio), akmens anglių (iš Zonguldako telkinio) koksavimas, vamzdžių, sieros rūgšties, fosforo trąšų gamyba.

Istorija
--------

Gyvenvietė įsikūrė 1937 m. pradėjus statyti metalurgijos įmonę. Provincijos centras nuo 1993 m.

Ekonomika
---------

Karabiuko apylinkėse yra dolomito ir klinčių, tačiau anglies ir magnio atsigabenama iš Zonguldako, o geležies rūdos iš Divriko. Vystoma metalurgija (gaminamas koksas, aukštakrosnėse liejami vamzdžiai ir kt.). Mieste taip pat yra ir chemijos gamyklų, kuriose gaminama sulfato rūgštis ir fosfatai. Netoliese yra Zonguldako anglies telkinys.

Vienas iš pagrindinių Turkijos plieno gamintojų „Kardemir" (*Karabük Iron and Steel Works*) įsikūręs Karabiuke.

Sportas
-------

* Kardemir Karabükspor (futbolas)

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 195
| Mikniūnų piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Mikniūnų piliakalnisMikniūnų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°15′20.4″ š. pl. 24°16′44.2″ r. ilg.﻿ / ﻿54.255667°š. pl. 24.278944°r. ilg.﻿ / 54.255667; 24.278944Koordinatės: 54°15′20.4″ š. pl. 24°16′44.2″ r. ilg.﻿ / ﻿54.255667°š. pl. 24.278944°r. ilg.﻿ / 54.255667; 24.278944 |

 |
| Vieta | Varėnos rajonas |
| Seniūnija | Merkinės seniūnija |
| Aukštis | 11-13 m |
| Plotas | 15x7 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1955 |
| Registro Nr. | AR1408 / 22959, 22960, 3684 /A205KP |

**Mikniūnų piliakalnis su gyvenviete**, *Zomkakalnis, Lesagūrai, Pilaitė, Giraitės piliakalnis* – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22960) Varėnos rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Mikniūnų, Merkinės seniūnija. Pasiekiamas nuo Pilvingių pavažiavus keliuku į šiaurę, iki pat Mikniūnų Totorkalnio kapinių, laikantis dešinės, už 1,7 km, kiek pravažiavus kapines, pasukus vos žymiu lauko keliuku į šiaurės rytus ir pavažiavus 350 m.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 15x7 m dydžio, iš visų pusių apjuosta pylimu, kuris rytiniame krašte yra iki 3 m aukščio, 2 m pločio, vakaruose – iki 4,5 m aukščio, 20 m pločio. Piliakalnio šlaitai statūs, 11-13 m aukščio (įskaitant pylimus), atrodo, grįsti akmenimis.

Piliakalnis apaugęs lapuočiais medžiais.

Vakarinėje papėdėje, 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta lygios, grublėtos keramikos ir žiestos keramikos.

Tyrimai
-------

1955 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 30000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Laukininkų piliakalnis 5 km | Pociūniškių piliakalnis 3,5 km | Voniškių piliakalnis 25 km |  |
| Piliakalnio piliakalnis (Alytus) 12 km |  | Dvarčių piliakalnis 7 km |
| Krištapiškių piliakalnis 17 km | Merkinės piliakalnis 12 km | Dubičių piliakalnis 39 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 31 (31)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.205
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.1993, p.63
* Покровский Ф. В. Археологическая карта Виленской губернии. Вильна, 1893, c. 119.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Mikniūnai
| **Thomas Powel** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1845 m.Lanurtidas, Povisas, Velsas Velsas |
| Mirė | 1922 m. gegužės 16 d. (~77 metai)Aberistvitas, Velsas Velsas |
|  |
| Veikla | keltologas, kalbininkas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Alma mater | Oksfordo universiteto Jėzaus koledžas |

**Tomas Pauelas** (*Thomas Powel*, 1845 m. – 1922 m. gegužės 16 d.) – valų keltologas, nuo 1884 iki 1918 m. Kardifo Universiteto koledže keltų kalbų profesorius.

Biografija
----------

T. Pauelas gimė 1845 m. mažoje Lanurtido gyvenvietėje Povise, mokėsi Landoveryje, o 1869 m. įstojo į Oksfordo universiteto Jėzaus koledžą. 1872 m. gavo humanitarinių mokslų bakalauro laipsnį.

1878–1880 m. dėstė Nepriklausomame Tontono koledže, tada buvo paskirtas Butlo koledžo direktoriumi ir šias pareigas ėjo iki 1883 m. Vėliau naujajame Kardifo Universiteto koledže tapo klasikinių kalbų lektoriaus padėjėju, po to dėstė keltų kalbas. 1884 m. pradėjo eiti keltų kalbų profesoriaus pareigas, dirbo profesoriumi iki 1918 m. kuomet išėjo į pensiją. Žurnale valų kalba *Y Cymmrodor* 1879–1886 m. redagavo ir rašė kalbotyros ir literatūros straipsnius; taip pat redagavo viduramžių tekstus, įskaitant įžymiosios „Gododino" poemos T. Stivenso versiją.

T. Pauelas Kardifo universiteto ir miesto bibliotekoms padėjo gauti svarbių rankraščių ir knygų, įkūrus Nacionalinę Velso biblioteką T. Pauelas buvo jos valdybos narys. Jis sakė, kad yra labiau linkęs skirti laiką studentams, o ne asmeniniams tyrimams. Velso universitetas 1921 m. T. Pauelui suteikė literatūros daktaro laipsnį. T. Pauelas mirė Aberistvite 1922 m. gegužės 16 d.

Išnašos
-------

1. ↑  „Chairs and Professors of Universities in the United Kingdom". *Who's Who Year-book for 1908*. p. 132.
2. ↑  Lewis, Henry. „Powel, Thomas (1845–1922), Celtic scholar". *Welsh Biography Online*. National Library of Wales. Nuoroda tikrinta 2021-04-04.

Bibliografija
-------------

* T. Pauelo darbai ir darbai apie jį Archyvuota kopija 2012-10-11 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Industrializacija** – dėl pramonės perversmo vykę socialiniai bei ekonominiai pokyčiai, kuriems būdinga stambiosios mašininės gamybos (kaip išskirtinės ekonomikos plėtros priemonės) diegimo bei plėtojimo strategija, ir šių pokyčių pagrindu vykęs perėjimas nuo agrarinės prie industrinės visuomenės. Šie socialiniai ir ekonominiai pokyčiai glaudžiai susiję su technologinėmis naujovėmis, ypač stambaus masto energijos gamybos ir metalurgijos vystymu.

Išsivysčiusios šalys patyrė tris industrializacijos bangas. Pirmoji jos banga XVIII a. pabaigoje – XIX a. pradžioje praėjo Šiaurės - vakarų Europoje ir JAV, nors faktiškai stipriau palietė tik Jungtinę Karalystę. Jos metu atsiradę geležinkeliai suteikė galimybę pasklisti pramonės perversmo nulemtiems pokyčiams visuomenėje ir davė postūmį antrosios bangos, stipriausiai palietusios Vokietiją, pradžiai. Tuo metu pramonė taip pat ėmė sparčiau vystytis Belgijoje, Nyderlanduose, Prancūzijoje, Pjemonte, Skandinavijos šalyse ir Šveicarijoje. Tačiau rytinės ir pietinės Europos dalys atsiliko. Ispanijoje, Portugalijoje, Rytų Europoje ir Balkanų pusiasalyje dominavo stambūs žemvaldžiai, kuriuos mažai domino politiniai ir ekonominiai pasikeitimai. Industrializacija Rytų Europoje apsiribojo atskirais regionais, kurie kaip salos buvo išsibarstę atsilikusių kaimiškų rajonų jūroje, pvz. Šiaurės Bohemijoje ar Galicijos bei Rumunijos naftos gavybos rajonuose Borislave bei Ploještyje. Trečioji banga XIX a. pabaigoje palietė Japoniją, Rusiją, Italiją ir likusias Skandinavijos šalis. Šiuo laikotarpiu pramonės augimą skatino jau nebe geležis ir anglis, o elektra ir benzinas.

Šaltojo karo metais daugelis Trečiojo pasaulio šalių pradėjo industrializaciją veikiamos arba Jungtinių Valstijų, arba SSRS. Šios pastangos buvo sėkmingos daugeliui Rytų Azijos valstybių, tuo tarpu kitur jos davė ne itin sėkmingų rezultatų.

Pirmoji industrializacijos fazė iki XIX a. 7–8 dešimtmečių sandūros pasižymėjo daugybe naujų technikos išradimų, kurie padidino prekių gamybą. Didžiausią reikšmę nuo 8 dešimtmečio turėjo komunikacijų plėtimas, geresnis bankų ir biržų tinklas, įvairių mokslo sričių pasiekimai. Bankai ir akcinės bendrovės kaupė laisvus pinigus, kad investuotų juos potencialiai pelningiausiose srityse, nes bet kokiai pažangai buvo reikalingas stambus finansinis kapitalas.

Industrializaciją labai pagyvino geležinkelių tinklo išvystymas ir garlaivių linijų išplėtimas. Geležinkelis pagyvino ekonomiką ir numušė transportavimo kainas, stimuliavo mainus. Jis panaikino regionų izoliaciją ir prisidėjo prie nacionalinių rinkų kūrimo. Garlaivių dėka pasaulinė prekyba ir prekių transportavimas tapdavo vis greitesnis ir patikimesnis.
Njingmos lamos (Butanas)
**Njingmapa** (tibet. རྙིང་མ་  = *rNying ma* – „senoji tikyba") – Tibeto budizmo mokykla, laikoma pačia seniausia. Pasak legendos, ją (kažkada VIII a.) įkūręs guru Padmasambhava. Njingma dar vadinama „raudonkepuriais" (pagal aprangą) arba „senųjų vertimų mokykla" (tibet. སྔ་འགྱུར་རྙིང་མ།  = *snga 'gyur rnying ma*), nes jos pasekėjai atmetė vėlyvesnius vertimus iš sanskrito.

Njingmapa turi atskirą nuo kitų Tibeto budizmo mokyklų budistinį kanoną bei savitą tantrų klasifikaciją. Njingmos kanone nemažai tekstų, kurie neturi savo sanskritiškų atitikmenų bei analogų kitose Tibeto budizmo mokyklose. Nors njingma pripažįsta sielų persikūnijimą, joje nėra ko nors panašaus į dalai lamos ar karmapos asmenis. Njingmos lamos gali kurti šeimas ir turėti vaikų. Besivystydamas, šis mokymas perėmė daug senosios Tibeto religijos bon bruožų, jos apeigų ir praktikų, bei, savo ruožtu, paveikė patį bon. Njingma didelį dėmesį skiria žodinei žinijos perdavai iš mokytojo mokiniui, taip pat išplėtojusi tertonų („slaptųjų tekstų" termų ieškotojų) institutą. Kaip ir bon, njingmapa pabrėžia dzogčeno praktikų svarbą.

Njingmapos pasekėjų yra išsibarstę po visą Tibetą. Ypač daug jų Ladake ir Butane.

Njingma neturi didelių vienuolynų, praktikai buriasi į nedideles bendruomenes, tantros perduodamos per giminės liniją.

Njingma tantras skirsto į išorines (krija-tantra, joga-tantra, ubhja arba čarja-tantra), kai išsivadavimo siekiama per tam tikras apeigas, veiksmus, ir vidines (mahajoga, anujoga ir atijoga arba dzogčenas), kurios atsietos nuo dievybių vaizdinių (idamų).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Драгункин А. Н. Котков К. А. *Тибет – правда и вымыслы*. Санкт-Петербург, 2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RBudizmo kryptys |
| --- |
|  |
| Hinajana (Nikaja) | 
Pudgalavada · Vibhadžavada (Theravada) · Sarvastivada (Mulasarvastivada · Saurantrika) · Mahasamgiha · Ekavjaharikas · Lokotaravada · Pradžniaptivada · Dharmaguptaka |  |
|  |
| Mahajana | 
 Madhjamika · Jogačara · Tathagatagarbha · Dhjana · Tyrosios žemės · Ničiren · Von |
|  |
| Vadžrajana | 
Tiantai · Šingonas · Nevarų · Ari · Ačarja · Tibeto budizmas: Njingmapa · Kadampa (Gelugpa) · Sakjapa · Džonangpa · Kagjupa (Drukpa · Karmapa · Drikung · Šangpa) · Rime |
|  |
| Devyni vienijantys budizmo teiginiai · Sąrašas |

 |
**Tomas Kičinas** (angl. *Thomas Kitchin*; gimė 1718 m. Sadarke – mirė 1784 m. Sent Olbanse) – Anglijos kartografas.

Biografija
----------

Mokėsi pas Velso kartografą Emanuel Bowen. 1773 m. tapo karaliaus hidrografu.

Žemėlapiai
----------

Pasaulio žemėlapis, išleistas 1777 m.
Žemėlapius pradėjo leisti nuo 1746 m. pirmiausia Škotijos ir Anglijos. 1778 m. išleido Vest Indijos žemėlapį. Po jo mirties 1797 m. išleistas pasaulio atlasas „Kitchin's General Atlas, describing the Whole Universe: being a complete collection of the most approved maps extant; corrected with the greatest care, and augmented from the last edition of D'Anville and Robert with many improvements by other eminent geographers, engraved on Sixty-Two plates, comprising Thirty Seven maps", kuriame Lenkijos ir Vokietijos žemėlapiuose buvo atvaizduota ir Lietuva. Pastarąjį išleido Louis Stanislaw d'Arcy Delarochette, su kuriuo T. Kičinas bendradarbiavo.

* 1797 m. atlase pavaizduotos dabartinės Lietuvos teritorijos
* Europos žemėlapis, 1787 m. Europos žemėlapis, 1787 m.
* Dalis Šiaurės šalių žemėlapio, 1790 m. Dalis Šiaurės šalių žemėlapio, 1790 m.
* Naujasis Lenkijos karalystės žemėlapis, 1794 m. Naujasis Lenkijos karalystės žemėlapis, 1794 m.
* Vokietijos imperijos žemėlapis, 1794 m. Vokietijos imperijos žemėlapis, 1794 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* T. Kičino žemėlapiai (Geographicus.com)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  \*  | **Sunkiojo metalo muzikos stiliai** |  \*  |
|  \*  | **Juodasis metalas** |  \*  |
|  \*  | **Mirties metalas** |  \*  |
|  \*  | **Lemties metalas** |  \*  |
|  \*  | **Folklorinis metalas** |  \*  |
|  \*  | **Gotikinis metalas** |  \*  |
|  \*  | **Simfoninis metalas** |  \*  |
|  \*  | **Metalkoras** |  \*  |
|  \*  | **Nu metalas** |  \*  |
|  \*  | **Pop metalas** |  \*  |
|  \*  | **Jėgos metalas** |  \*  |
|  \*  | **Progresyvusis metalas** |  \*  |
|  \*  | **Greitasis metalas** |  \*  |
|  \*  | **Trankusis metalas** |  \*  |

**Industrinis metalas** – metalo stilius, kuriam sunkumo suteikiama naudojant kompiuterinius elementus.

Kompiuterinė muzika ilgą laiką neturėjo su metalu nieko bendra. Pirmieji DJ`ų eksperimentai pasibaigė tuo, kad grupė Ministry pabandė sugroti sunkiai.

Eksperimentuojant su kompiuteriais, buvo pasiektas labai didelis „sunkumas". Industrial pradėjo vadintis vienu iš sunkiausių metalo stilių. Gryno industrialo populiarumas buvo pasiektas 1994-ais metais, kai atsirado naujų ir iš pogrindžio išėjo labai daug grupių, grojančių industriją: Godflesh, Screw, Dead World, Strapping Young Lad, Treponem Pal, Rammstein ir daugelis kitų.
| Nkajispranc. *Nkayi* |
| --- |
| 

NkajisNkajis

4°10′0″ p. pl. 13°8′0″ r. ilg.﻿ / ﻿4.16667°š. pl. 13.13333°r. ilg.﻿ / 4.16667; 13.13333﻿ (Nkajis)Koordinatės: 4°10′0″ p. pl. 13°8′0″ r. ilg.﻿ / ﻿4.16667°š. pl. 13.13333°r. ilg.﻿ / 4.16667; 13.13333﻿ (Nkajis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Kongo Respublikos vėliava Kongo Respublika |
| **Regionas** | Buenzos regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 71 620  |
| **Plotas** | 7,6 km² |
| **Tankumas** (2007) | 9 424 žm./km² |
| **Altitudė** | 181 m |

**Nkajis** (*Nkayi*) – mistas Kongo pietuose, Buenzos regione, ketvirtas pagal dydį šalies miestas. Nkajis yra pagrindinis cukraus gamybos centras šalyje. Apylinkėse auginamos cukranendrės, verčiamasi gyvulininkyste. Veikia šiluminė jėgainė.

Yra Nkajo oro uostas (NKY). Miestas yra prie Okeaninės Kongo geležinkelio magistralės.

Istorija
--------

Miestas ant Niari (Kvilu) upės 1887 m. buvo pavadintas ***Žakobu*** (*Jacob*) prancūzų inžinieriaus, projektavusio Okenininę Kongo geležinkelio magistralę, garbei. Po to miestas augo, plėtojant cukranendrių plantacijas, augant cukraus pramonei. 1975 m. miestas pervadintas į Nkajį (senasis vietinis pavadinimas), tuo metu jau buvo 25 000 gyventojų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 148
| **Jürgen A. E. Meyer** |
| --- |
| Gimė | 1937 m. spalio 20 d.Klaipėda, Lietuva |
| Mirė | 1989 m. spalio 21 d. (52 metai)Brėmenas, Vakarų Vokietija |
|  |
| Veikla | teisininkas, advokatas, dėstytojas |

**Jurgen A. E. Meyer** (1937 m. spalio 20 d. Klaipėdoje – 1989 m. spalio 21 d. Brėmene) – teisininkas, advokatas, dėstytojas.

Biografija
----------

Gimė 1937 m. spalio 20 d. Klaipėdoje. Baigęs mokslus studijavo krikščioniškąją teisę Kylio universitete. Nuo 1962 m. pradėjo dirbti Šlėzvigo-Holšteino apygardos teisme. 1970 m. tapo mokslų daktaru. 1974 m. pradėjo dėstyti darbo teisę, socialinę teisę ir teisės istoriją Brėmeno universitete, tuo pačiu metu dirbo advokatu Brėmene. Mirė 1989 m. spalio 21 d. Brėmene nuo alkoholizmo, palaidotas *Riensberger* kapinėse.

Darbai
------

* *Handelsvertreterrecht.* Forkel, Stuttgart Wiesbaden 1978
* *Sozialgerichtsprotokolle.* Luchterhand, Neuwied 1981

Nuorodos
--------

* Susijusi literatūra (vok.)

Literatūra
----------

* Roderich Wahsner, Dieter A. Beine: Jürgen A. E. Meyer − ein Nach-Ruf. Demokratie und Recht 1/1990
| **Juzefas Oleksis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1946 m. birželio 22 d.Naujasis Sončas |
| Mirė | 2015 m. sausio 9 d. (68 metai)Varšuva |
| Tautybė | lenkas |
|  |
| Veikla | Lenkijos politikas |
| Pareigos | buvęs Lenkijos Seimo maršalka, ministras pirmininkas |
|  |
| Alma mater | Varšuvos aukštoji planavimo ir statistikos mokykla |
|  |
|  **Vikiteka** | Józef Oleksy |

**Juzefas Oleksis** (lenk. *Józef Oleksy*; 1946 m. birželio 22 d. Naujasis Sončas, Lenkija – 2015 m. sausio 9 d. Varšuva, Lenkija) – lenkų ekonomistas ir politikas, buvęs Lenkijos Ministras pirmininkas.

Biografija
----------

Baigė Varšuvos Aukštosios planavimo ir statistikos mokyklos Užsienio prekybos fakultetą. Ekonomikos mokslų daktaras. 1968 m. įstojo į LJDP, dirbo partinėse struktūrose, vadovavo LJDP Palenkės Bialos vaivadijos komitetui.

1989–2005 m. buvo Lenkijos Seimo narys. 1993–1995 m. buvo Lenkijos demokratinės kairiųjų sąjungos (*Sojusz Lewicy Demokratycznej*, SLD) vadovas. 1993 m. spalio mėn. – 1995 m. kovo mėn. buvo Lenkijos Seimo maršalka. 1995 m. kovo 7 d. – 1996 m. vasario 7 d. buvo Lenkijos Ministras pirmininkas. Iš šių pareigų atsistatydino dėl įtarimų bendradarbiavus su KGB. Šie įtarimai vėliau įrodyti nebuvo.

2004 m. sausio–balandžio mėn. buvo vicepremjeras ir Vidaus reikalų ministras Lešeko Milerio vyriausybėje. Nuo 2004 m. vasario mėn. iki 2005 m. sausio mėn. vėl buvo Lenkijos Seimo maršalka. Šių pareigų neteko Lenkijos Liustracijos teismui priėmus sprendimą, kad J.Oleksis 1970–1978 m. slapta bendradarbiavo su LLR karine žvalgyba ir tai nuslėpė.

Papildoma informacija
---------------------

* Lenkijos prezidentu tapęs Lechas Kačinskis inicijavo kovos su korupcija kampaniją, pavadintą ,,Moraline revoliucija". Tikrinimo metu paaiškėjo, kad J. Oleksis 2001 m. Varšuvoje privatizavo žinybinį butą už 2000 zlotų. Butas buvo konfiskuotas.

Nuorodos
--------

* Lenkijos teismas patvirtino J. Oleksy bendradarbiavus su saugumu (Bernardinai.lt)

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑


| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:**Valdemaras Pavliakas** | **Lenkijos Respublikos Ministras pirmininkas** 1995 m. kovo 7 d. – 1996 m. vasario 7 d. | Po to:**Vlodzimežas Cimoševičius** |
| Prieš tai:**Wiesław Chrzanowski** | **Lenkijos Seimo maršalka**1993–1995 | Po to:**Józef Zych** |
| Prieš tai:**Marekas Borovskis** | **Lenkijos Seimo maršalka**2004–2005 | Po to:**Vlodzimežas Cimoševičius** |
| Prieš tai:**Krzysztof Janik** | **Lenkijos Vidaus reikalų ministras**1997–2000 | Po to:**Jerzy Andrzej Szmajdziński** |
| **Marija Fomina** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Marija Fomina  Мария Фомина |
| Visas vardas | Marija Fomina |
| Gimė | 1993 m. kovo 1 d. (30 metų)Maskva, Rusija |
| Gyven. vieta | nežinoma |
| Tautybė | Rusė |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Marija Fomina** (rus. *Мария Александровна Фомина*, g. 1993 m. kovo 1 d. Maskvoje) – Rusijos aktorė.

Biografija
----------

Nuo 2004 m. dalyvavo Irinos Feofanovos vaikų teatro studijoje Igorio Jacko grupėje. Mokėsi Maskvos dailės teatro mokyklos parengiamuosiuose kursuose.

2010 m. įstojo į Rusijos teatro meno akademiją (Olego Kudriašovo kursas). 

2007 metais ji atliko pagrindinį vaidmenį Aleksandro Orlovo filme „Potapovai, prie lentos!". 

2010 m. atliko vieną pagrindinių vaidmenų Vladimiro Chubrikovo filme „Nevilties diena".

Puikavosi ant žurnalų viršelių: OOPS!, Cosmopolitan, Glamour, Mini, Maxim, SNC. Vaidino grupės „Stigmata" klipe – „Iki 9 -ojo laiptelio", „Bi-2" – „Kompromisas", „Legalizuoti" – „Paslėpsiu", Lay-Far ir Ann Weller - „Drop The Time". Sužibėjo „Pepsi", „No-shpa", „Montale" reklamose, TNT kanalo įžangoje, „President" modelių agentūros reklaminiame vaizdo įraše. Buvo oficialus Vassa & Co veidas.

2018 m. vasario 17 d. buvo išleistas vaizdo klipas dainai „Tu turi tokias akis", kurioje vaidino ir tapo režisiere.

2019 m. kartu su Darja Moroz ir Olga Sutulova vaidino Konstantino Bogomolovo seriale „Išlaikytinės". 
Vėliau pasirodė antrasis ir trečiasis šio serialo sezonai.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
**Lietuvos vaikų futbolo čempionatas „Wellkid lyga"** – Lietuvos futbolo varžybos, skirtos nuo U-9 iki U-13 amžiaus grupių vaikams.

Istorija ir lygos formatas
--------------------------

2018 metais „Wellkid lyga" pakeitė ligtol buvusį LVJFA Lietuvos vaikų futbolo čempionatą formatą. Generalinio rėmėjo „Wellkid" indėlis leido reorganizuoti vaikų varžybas, jas vykdant keturių regionų principu, kurias kuravo regionų koordinatoriai. Čempionatą vainikavo finalinis etapas, kuriame rungėsi keturių amžiaus grupių (U-10 ir U-11 žaidė 7×7 formatu, o U-12 ir U-13 žaidė 9×9 formatu) po aštuonias stipriausias komandas.

Debiutiniame sezone užsiregistravo 214 komandos, varžybos vyko sistema „pavasaris-ruduo". Finalinis etapas buvo surengtas Marijampolės futbolo manieže spalio 20–21 ir 27–28 dienomis. Lietuvos čempionų titulus iškovojo SM „Tauras"-FK „Kauno Žalgiris" U-10, FA „Šiauliai" U-11 , Klaipėdos FSM-FK „Atlantas" U-12, FA „Šiauliai"  U-13 komandos.

Nuo 2019 metų jaunimo futbolo varžybų vykdymą perėmė Lietuvos futbolo federacija. „Wellkid lyga" čempionato pagrindine naujove tapo rezultatų nefiksavimas, federacijai siekiant akcentuoti individualaus ugdymo proceso svarbą vaikų futbole, o ne trumpalaikių komandinių rezultatų angažavimą.

Sezono priedėliu tapo šventinis „Wellkid lygos" turnyras Marijampolėje spalio 19, 26 ir 27 dienomis, kuriame dalyvavo 32 komandos – po 8 keturiose amžiaus grupėse. 

„Wellkid lyga" formatą nuo 2020 metų nuspręsta reformuoti pagal belgiškos RSC Anderlecht jaunimo ugdymo programos bei naujosios LFF Techninės strategijos gaires. Čempionatą sudarys U-9, U-10 (žaidžiama 5×5 formatu), U-11, U-12, U-13 (žaidžiama 8×8 formatu) amžiaus divizionai. Pagal komandų pajėgumą, išskaidyti „PRO" ir Apskričių lygmenys, kuriems bus taikomi skirtingi reikalavimai, pokyčiai numatyti dėl rungtynių trukmės, infrastruktūros ir komandų personalo reikalavimų.

Šaltiniai ir nuorodos
---------------------

* Čempionato naujienos[neveikianti nuoroda]

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
Imperatoriškosios šeimos agentūros pastatas Tokijuje.
**Imperatoriškosios šeimos agentūra** (jap. 宮内庁 = *Kunai-chō*) – Japonijos vyriausybės agentūra, administruojanti su imperatoriaus institucija susijusius klausimus. Agentūra buvo įsteigta 1949 m. birželio 1 d. įvykdžius pokarines reformas, panaikinusias iki tol egzistavusią Imperatoriškosios šeimos ministeriją. Agentūra pavaldi ministrui pirmininkui, kuris skiria jos vadovą.[1]

Agentūra prižiūri kasdienį imperatoriškosios šeimos gyvenimą, organizuoja oficialius vizitus, rūpinasi Tokijo imperatoriškųjų rūmų, Kioto imperatoriškųjų rūmų, imperatoriaus privačių rezidencijų ir kito su imperatoriumi susijusio turto valdymu, administruoja archyvus, užsiima įvairia kita veikla.[2] Agentūros pastatas yra Tokijuje, Čijodos seniūnijoje, Tokijo imperatoriškųjų rūmų teritorijoje.

Istorija
--------

Agentūros atitikmenis galima rasti jau VII a. viduryje,[3] kai buvo oficialiai įsteigtos valdžios struktūros, atsakingos už mokesčių rinkimą, o vėliau ir imperatoriaus kasdienių reikalų administravimą. XIX a. prasidėjus modernizacijai ir priėmus naują konstituciją, buvo įkurta Imperatoriškosios šeimos ministerija (jap. 宮内省 = *Kunai-shō*), turėjusi nemažai galios ir autonomijos. Po Antrojo pasaulinio karo imperatoriui įgavus simbolinę reikšmę, ministerija buvo pažeminta iki agentūros, kelis kartus sumažintas darbuotojų skaičius.[4]

Nuorodos
--------

* Oficialus puslapis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stockwin, J. A. A. (2003). *Dictionary of the Modern Politics of Japan. Routledge*, p. 117
2. ↑  Hoover, W. D. (2011). *Historical Dictionary of Postwar Japan*. Scarecrow Press, p. 112-13
3. ↑  Frederic, L. & Roth, K. (2002). *Japan Encyclopedia*. Belknap Press of Harvard University Press, p. 574.
4. ↑  History of the Imperial Household Agency, The Imperial Household Agency
| **Marija Račkauskaitė-Cvirkienė** |
| --- |
| Gimė | 1912 m. spalio 28 d.Bolgradas, Besarabijos gubernija, Rusijos imperija |
| Mirė | 2004 m. birželio 23 d. (91 metai)Vilnius, Lietuva |
| Palaidotas (-a) | Rasų kapinės, Vilnius |
| Tėvas | Merkelis Račkauskas |
| Motina | Elena Latinskaitė |
| Sutuoktinis (-ė) | Petras Cvirka |
|  |
| Veikla | tapytoja |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1965 m. – LTSR nusipelniusios meno veikėjos vardas
* 1972 m. – LTSR liaudies dailininkės vardas
* 2000 m. – 5 laipsnio Gedimino ordinas
 |

**Marija Cvirkienė** (1912 m. spalio 28 d. Bolgrade, Ukraina – 2004 m. birželio 23 d. Vilniuje) – Lietuvos tapytoja.

Biografija
----------

Gimė Bolgrade, kur tuo metu mokytojavo jos tėvas Merkelis Račkauskas. 1921 m. visa šeima persikėlė į Panevėžį, kur jos tėvas dėstė mokytojų seminarijoje. Lankė mergaičių gimnaziją. 1927 m. Račkauskų šeima persikėlė į Kauną, Aukštąją Fredą. 1930 m. baigė „Aušros" mergaičių gimnaziją ir tais pačiais metais įstojo į Kauno meno mokyklą. Dailės mokėsi pas Petrą Kalpoką, Adomą Galdiką. Po intensyvių studijų 1935 m. pradėjo dalyvauti parodose. Kartu su savo vyru rašytoju Petru Cvirka 1937 m. keliavo po Vakarų Europą. Aplankė Berlyną, Drezdeną, Miuncheną, gyveno Paryžiuje, kur tuo metu gyveno nemaža dalis Lietuvos inteligentijos. Iki Antrojo pasaulinio karo sukūrė nemažai peizažų, iš kurių ryškiausiu meno kritikai laiko „Pavasarį prie Nemuno" (1938 m.). Kūryboje, ypač moterų portretuose, siekė atskleisti nuotaiką, būseną, nekoncentruojant dėmesio į psichologinę charakteristiką. 1938-1940 m. priklausė Lietuvos moterų dailininkių draugijai, buvo Lietuvos dailininkų sąjungos (nuo 1939 m. individualistų sekcijos) narė. 1940 m. dalyvavo „Dairos" (dailininkų realistų-aktyvistų) grupės veikloje. Karo metu su P. Cvirka pasitraukė į Alma Atą, gyveno Maskvoje. Karo metu netapė. Prie tapymo grįžo tik 1945 m. grįžusi į Vilnių. Nuo 1946 m. LTSR dailininkų sąjungos narė. Nors tapė daug, pirmąją personalinę parodą surengė tik 1964 m. Dalyvavo parodose ir užsienyje (Vengrijoje, Italijoje, Čekoslovakijoje). 1965 m. suteiktas LTSR nusipelniusios meno veikėjos, 1972 m. – LTSR liaudies dailininkės vardas. 2000 m. buvo apdovanota 5 laipsnio Gedimino ordinu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Marijai Cvirkienei – 100". Vilniaus memorialinių muziejų direkcija. 2012. Nuoroda tikrinta 2014-09-15.
**Marija Eidukevičienė** (g. 1946 m. gruodžio 24 d. Liudvinavas) – Lietuvos geografė, habilituota fizinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

1969 m. baigė Vilniaus universitetą. 1993 m. habilituota fizinių mokslų daktarė.

1967–1980 Vilniaus universiteto dėstytoja, 1981–1996 m. Lietuvos žemdirbystės institute Vėžaičių filialo mokslinė darbuotoja. Nuo 1996 m. Klaipėdos universiteto dėstytoja, 2001 m. profesorė. Nuo 2000 m. dar ir Klaipėdos universiteto Kaimo tyrimo centro direktorė.

Mokslinė veikla
---------------

Moksliniai darbai apie Lietuvos dirvožemius. Sukūrė metodologiškai naują originalią rūgščių dirvožemių kalkinimo efektyvumo kompleksinių tyrimų kryptį.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos dirvožemiai. Monografija, su kitais, 2001 m.
* Lietuvos gamtinė geografija. Vadovėlis. Klaipėda, 2009 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stasys Vaitekūnas. *Marija Eidukevičienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 359 psl.
Šveicarijos orlaivių pasirodymas
2015 m. aviacijos šventė Kauno oro uoste
**Aviacijos šventė** – atviras visuomenei renginys, kurio metu orlaivių pilotai rodo savo sugebėjimus ir įvairius triukus, žiūrovai gali laisvai pasivaikščioti po tam tikrą oro uosto dalį, iš arčiau pamatyti įvairius lėktuvus.

Kai kuriose aviacijos šventėse vyksta naujų orlaivių parodos potencialiems pirkėjams ir verslininkams.

Tokios šventės organizuojamos atsižvelgiant į oro uosto specifiką, oro temperatūrą bei sąlygas. Dažnai yra nurodomos tam tikros saugumo taisyklės aviacijos švenčių rengėjams, nes pavojus kyla ne tik pilotams, bet ir žiūrovams ant žemės.

Skaudžiausios aviacijos švenčių katastrofos įvyko 1988 m. Ramšteine JAV ir 2002 m. Ukrainoje. 1988 m. įvykyje žuvo 70 žmonių (iš jų 67 žiūrovai), o 2002 m. įvykis tapo pačiu skaudžiausiu aviacijos švenčių istorijoje – nukritus Suchoj Su-27 naikintuvui žuvo 77 ir buvo sužeista daugiau nei 500 žmonių.

Pati seniausia ir didžiausia aviacijos šventė-paroda vyksta Paryžiuje. Paryžiaus aviacijos paroda pirmą kartą surengta 1909 m. Šiuo metu rengiama nelyginiais metais Le Buržė oro uoste, šiaurinėje Paryžiaus dalyje.

2013 m. birželio 22 d. po 18 metų pertraukos aviacijos šventė vyko Vilniaus oro uoste. Ji buvo skirta S. Dariaus ir S. Girėno skrydžio per Atlantą 80-osioms metinėms paminėti. Šventės metu savo pasirodymus ore surengė apie 30 orlaivių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  1988 Ramstein air crash stirs memories Archyvuota kopija 2011-08-26 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Pilots blamed for Ukraine air disaster
3. ↑  Į Vilniaus padangę sugrįžta Aviacijos šventė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

1766 m. Rusijos imperijos imperialas (auksinė dešimtrublė)
Naujasis 1897 m. Rusijos imperijos imperialas (auksinė penkiolikarublė)
**Imperialas** (rus. *империал*, iš lot. *imperialis* 'imperinis') – Rusijos imperijos auksinė moneta, kaldinta 1755–1805 ir 1885–1917 m.

1755 m. imperialo nominalas buvo 10 rublių, jis buvo lygus 10 sidabrinių rublių. Buvo kaldinamas iš 900 prabos aukso. Imperialo masė – 12,9039 ± 0,018 g (aukso – 11,61 g), skersmuo – 24,384 mm.

1897 m. sausio 3 d. įsaku „Apie aukso monetų kaldinimą ir išleidimą į apyvartą" (*О чеканке и выпуске в обращение золотых монет*) buvo imta perkaldinti senus imperialus (vietoj „10 rublių" buvo užkalamas užrašas „15 rublių") ir pusimperialius (vietoj „5 rubliai" buvo užkalamas užrašas „7,5 rublio"). Tai parodė faktinę rublio devalvaciją vienu trečdaliu.