recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Judrėnų kapinės |
| --- |
| Judrėnų kapinės su koplyčia |
| 

Judrėnų kapinėsJudrėnų kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°35′49″š. pl. 21°48′36″r. ilg.﻿ / ﻿55.596833°š. pl. 21.810025°r. ilg.﻿ / 55.596833; 21.810025Koordinatės: 55°35′49″š. pl. 21°48′36″r. ilg.﻿ / ﻿55.596833°š. pl. 21.810025°r. ilg.﻿ / 55.596833; 21.810025 |

 |
| Vieta | Klaipėdos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Judrėnų seniūnija |
| Plotas | 0,97 ha |
| Naudotas | nuo XVIII a. pab.– XIX a. pr. |

**Judrėnų miestelio kapinės** – veikiančios civilinės kapinės, įsikūrusios Klaipėdos rajone, Šakėnų kaime, apie 1,5 km į šiaurę nuo Judrėnų miestelio, prie kelio  **2224**  Endriejavas–Stančaičiai–Judrėnai . Užima 0,97 ha plotą, Kultūros vertybių registre neregistruotos.

Atnaujinta lakūno Stepono Dariaus tėvų kapavietė
Parapijos kunigų J. Dobkevičiaus ir V. Knipavičiaus kapai
Judrėnų Šv. Antano Paduviečio parapijos kapinės, tikėtina, buvo iškeltos už miestelio XVIII a. pabaigoje – XIX a. pradžioje, kuomet carinės Rusijos valdžia ėmė drausti laidojimus gyvenvietėse, perpildytose šventorių kapinėse. Kapinių senojoje dalyje yra išlikę XIX a. antros pusės antkapinių paminklų, senų storų medžių.

Kapinių sklypas keturkampio plano, plyti lygiame kraštovaizdyje. Tvoros vartai įrengti šiauriniame pakraštyje, prie kelio, padaryti iš geležinių strypų. Vartų varčios išorinė pusė pažymėta išskirtiniu memorialiniu įrašu. Ant kairiojo vartų stulpo pritvirtintoje granitinėje lentoje iškalta: „ŠIOSE KAPINĖSE ILSISI / ST. DARIAUS TĖVAI: / ROMUALDAS, AUGUSTINA / JUCEVIČIAI". Kapinių tvora sumūryta iš lauko riedulių ir skaldytų akmenų. Buvo aptverta tarpukario metais, išplėtus pietinę, kiek žemesnę pusę, naujiems palaidojimams. Senojoje dalyje auga išskirtiniai, stori ąžuolai. Šios dalies viduryje stovi mūrinė kapinių koplyčia, iškilusi vokiečių okupacijos metais. Koplyčia sovietmečiu buvo apleista, Atgimimo metais atnaujinta: aptinkuota, įrengta vidaus apdaila, sutvarkytas rūsys. Joje per Vėlines vyksta pamaldos, retsykiais šarvojama.

Palaidojimai
------------

* Stepono Dariaus tėvų Jono Romualdo ir Augustinos (Vaišvilaitės) Jucevičių, senelių Julijos ir Liudo Vaišvilų kapai (lakūno tėviškė yra gretimame Dariaus kaime). Augustina Jucevičienė (vėliau Degutienė) mirė 1934 m. JAV, bet jos valia palaikai buvo pargabenti ir palaidoti prie pirmojo vyro. Pasakojama, į jos laidotuves 1936 m. buvo susirinkę apie 6 tūkst. žmonių.
* Judrėnų parapijos kunigų kapavietė: pirmojo klebono Juozapo Dobkevičiaus (m. 1907), ilgamečio klebono, kapinių koplyčios statytojo Valerijono Knipavičiaus (1890-1942).
* Judrėnų dvaro savininkų Bacevičių kapavietė.
* Saulius Šiliauskas (1962–2022) – istorikas ir politologas.

Literatūra
----------

* Janina Valančiūtė. *Judrėnų seniūnijos istorija*. - 2009. Kaunas: Arx Baltica. ISBN 978-9955-39-084-8.
* Kazys Žąsytis. *Kvėdarnos parapijos istorija*. - 2002. Šiauliai. UDK 262.2(474.5).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Klaipėdos rajono kapinės. Judrėnų seniūnija[neveikianti nuoroda] *klaipedos-r.lt*
2. ↑  Apie pėsčiųjų žygį, kuris buvo skirtas paminėti lakūną Steponą Darių *aidas.lt*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Taleris (reikšmės).*

| Reichstaleris |
| --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **1566 – 1754** | → |

 |  |
| *Saksonijos reichstaleris (1575 m.)* |
|  |
| **Naudojo:** | Šventoji Romos imperija |
| **Metalas:** | sidabras (1/9 Kelno markės) |
|  |
| **Smulkesnis vnt.:** | grašis: 1/24 |

**Reichstaleris** (iki 1902 m. vok. *Reichsthaler*, po to – vok. *Reichstaler*) – standartinė Šventosios Romos imperijos talerio moneta, įvesta 1566 m. Leipcigo sutartimi. Taip vadinosi ir apskaitinis piniginis vienetas Šiaurės Vokietijoje bei sidabrinė Prūsijos moneta.

Reichstalerio moneta
--------------------

Leipcigo sutartimi buvo apibrėžta, kad reichstaleris yra moneta, kurioje yra 1⁄9 Kelno markės sidabro. Reichstalerius leido įvairios imperijos sudėtyje buvusios Vokietijos valstybės, tačiau smulkesnių monetų pavadinimą ir jų kursą su reichstaleriu pasirinkdavo nepriklausomai.

1754 m. reichstalerį kaip standartinį piniginį vienetą pakeitė konvencinis taleris, kaldintas iš 1⁄10 Kelno markės.

Reichstaleris kaip apskaitos vienetas
-------------------------------------

Hamburgo reichstaleris (1619 m.)
Bairoito reichstaleris (1752 m.)
Tuo metu, kai reichstaleris buvo leidžiamas kaip moneta, daugelyje Šiaurės Vokietijos valstybių jis buvo ir pinigų apskaitos vienetas, lygus 3/4 reichstalerio monetos vertės ir atitinkantis 1⁄12 Kelno markės sidabro. Po 1754 m. šis apskaitos vienetas ir toliau buvo naudojamas, bet prilygintas 3⁄4 konvencinio talerio arba 3⁄40 markės sidabro. Tik vadinti jį dažniau ėmė tiesiog *taleriu* (vok. *Thaler*).

Daugelyje valstybių, naudojusių reichstalerį kaip apskaitos vienetą, jis buvo sudarytas iš 288 pfenigų. Tarpinio dydžio vienetai buvo:

* grašis (vok. *Groschen, Gutegroschen*), prilygintas 12 pfenigų ar 1⁄24 reichstalerio;
* *Mariengroschen*, prilygintas 8 pfenigams ar 1⁄32 reichstalerio.

Prūsijos reichstaleris
----------------------

1750 m. Prūsija priėmė reichstalerį, turintį 1⁄14 Kelno markę sidabro. Šį standartą pagal jo autorių *Philipp Graumann* vadino „*Graumannscher Fuß*".

XIX a. pradžioje mažesnysis prūsiškas reichstalerio standartas daugelyje Šiaurės Vokietijos valstybių išstūmė didesnįjį standartą. Skaitykite Hanoverio taleris, Hesės-Kaselio taleris, Meklenburgo taleris, Saksonijos taleris.

Prūsiškąjį standartą po 1837 m. pinigų sąjungos priėmė ir kai kurios Pietų Vokietijos valstybės. Šis taleris buvo vertas 1,75 Pietų Vokietijos guldeno.

1857 m. šiuos talerius pakeitė beveik tokio paties svorio *sąjunginis taleris* (vok. *Vereinsthaler*).
**Vakar ir visados**| 
Pirmojo leidimo viršelis |
| **Autorius** | Marcelijus Martinaitis |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Žanras** | poezija |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | Vakar ir visados |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Kalba** | lietuvių |
| **Leidykla** | Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla |
| **Išleista** | 2017 m. |
| **Formatas** | Kietais viršeliais |
| **Puslapių** | 512 |
| **ISBN:** | 9789986399537 |

**Vakar ir visados** – 2017 m. poeto Marcelijaus Martinaičio poezijos rinktinė, išleista kaip serijos „Lietuvių literatūros lobynas XX a." knyga.

Knygoje pateikti rinktiniai eilėraščiai iš rinkinių „Balandžio sniegas", „Debesų lieptais", „Saulės grąža", „Akių tamsoj, širdies šviesoj", „Kukučio baladės", „Tie patys žodžiai", „Toli nuo rugių", „Atmintys", „Gailile raso", „Atrakinta", „Tolstantis", „K. B. įtariamas", „Nenoriu nieko neveikti".
Įvadinio straipsnio autorius – Valentinas Sventickas, sudarytoja – Deimantė Kažukauskaitė-Kukulienė.

„Svarbios Martinaičio kūrybos atramos – senoji baltų pasaulėjauta, tautosaka, naivaus (t. y. tikro) mąstymo tiesa. Eilėraščiai teka per dabartį prisimindami senas sakmes, melo pasakas, raudas, balades, tartum sakydami: nemanykim, kad patys vieni, be ilgaamžės patirties, perprasime pasaulį".

Nuotraukos autorius Sigitas Gudaitis, korektorė Virginija Savickaitė, maketavo Dalia Kavaliūnaitė, knygos serijos meninis apipavidalinimas – Romo Oranto. Tiražas 1300 egz.
Knygos pabaigoje pateikta abėcėlinė eilėraščių rodyklė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valentinas Sventickas apie knygą Marcelijus Martinaitis. Vakar ir visados, 2017, p.8.
Koordinatės: 55°35′50″š. pl. 23°22′25″r. ilg.﻿ / ﻿55.5973°š. pl. 23.3735°r. ilg.﻿ / 55.5973; 23.3735



| Gomerta |
| --- |
| Vieta | Radviliškio raj. Lietuva |
| Plotas | 0,086 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,41 km |
| Didžiausias gylis | 5,2 m |
| Išteka | bevardis upelis |

**Gomerta** – ežeras vidurio Lietuvoje, Radviliškio rajone, apie 4 km į šiaurės vakarus nuo Šaukoto. Telkšo Butkių miške, Goriškio kaimo teritorijoje, Tytuvėnų regioniniame parke.

Ilgis (iš pietvakarių į šiaurės rytus) 0,55 km, plotis 0,2 km. Altitudė 143,8 m. Upeliu jungiasi su Gomertos upe (Šušvės intakas). Krantai, išskyrus rytinį, užpelkėję. Šaukoto girininkijos darbuotojai apie 1970 metus vakarinėje Gomertos ežero pakrantėje (ties dabartine kaimo turizmo sodyba) buvo pastatę medinį tiltą, o kiek toliau nuo kranto ežere buvo įrengta medinė salelė. Vėliau šis tiltas sunyko, o poilsiavietė buvo perkelta į rytinį ežero krantą: pastatytas tiltas ir keletas poilsio namelių. Nameliai sunyko ir buvo nugriauti po 1990 metų, išliko tiltas ir rekonstruota bei prižiūrima poilsiavietė.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑  Poilsiavietė[neveikianti nuoroda]
| **Saulius Jauneika** |
| --- |
| Gimė | 1963 m. rugpjūčio 4 d. (59 metai)Lietuva Alytaus rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Nijolė |
| Vaikai | Vaida, Daina |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Molėtų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos krikščionių demokratų partijaLietuvos krikščionys demokrataiTėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Saulius Jauneika** (g. 1963 m. rugpjūčio 4 d. Alytaus raj.) – Lietuvos ir Molėtų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1981 m. baigė Merkinės Vinco Krėvės-Mickevičiaus vidurinė mokyklą, 1986 m. baigė Vilniaus universitetą, matematikas.

1995–2000 m. Molėtų rajono savivaldybės administratorius. 2000–2005 m. AB DnB NORD bankas, Molėtų klientų aptarnavimo poskyrio vadovas, 2005–2010 m. šio banko Utenos klientų aptarnavimo skyriaus vadovas. 2010–2013 m. UAB „Gerovės idėjos" direktorius. 2013–2015 m. UAB „Molėtų švara" direktoriaus pavaduotojas.

2015–2019 m. Molėtų rajono savivaldybės administracijos direktorius, nuo 2019 m. – meras.

1997–2015 m. ir 2019–2023 m. Molėtų rajono savivaldybės tarybos narys.

Lietuvos krikščionių demokratų partijos, partijos Lietuvos krikščionys demokratai, Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Molėtų rajono skyriaus narys, nuo 2015 m. – skyriaus pirmininkas.

Sutuoktinė Nijolė, vaikai Vaida, Daina.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-03 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Stasys Žvinys** | **Molėtų rajono savivaldybės meras**2019 – | Po to:' |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Gonderasጎንደር |
| --- |
| *Gondero panorama* |
|  |
| 

GonderasGonderas

12°36′0″ š. pl. 37°28′0″ r. ilg.﻿ / ﻿12.60000°š. pl. 37.46667°r. ilg.﻿ / 12.60000; 37.46667﻿ (Gonderas)Koordinatės: 12°36′0″ š. pl. 37°28′0″ r. ilg.﻿ / ﻿12.60000°š. pl. 37.46667°r. ilg.﻿ / 12.60000; 37.46667﻿ (Gonderas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Etiopijos vėliava Etiopija |
| **Regionas** | Amharų regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 231 977  |
| **Altitudė** | 2 133 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Gonderas |

**Gonderas** (amher. ጎንደር) – miestas Etiopijoje, buvusi Begemderio provincijos sostinė. Gonderas yra Amharų regione, į šiaurę nuo Tanos ežero ir į pietvakarius nuo Simieno kalnų.

2005-ųjų metų duomenimis Gondere gyveno 194 773 gyventojai (97 625 vyrai ir 97 148 moterys), 1994-aisiais šiame mieste gyveno 112 249 gyventojai (51 366 vyrai ir 60 883 moterys).

Istorija
--------

Iki XVI amžiaus Saliamonidų dinastijos imperatoriai neturėjo pastovios sostinės, įsirenkdavo laikinas stovyklas, gyvendavo palapinėse ir prastėjant gyvenimo sąlygoms keldavosi vis į kitas vietas.

Nuo 1559-ųjų Etiopijos valdytojai vis daugiau laiko liūčių sezonu praleisdavo prie Tanos ežero ir po kurio laiko ten įsikūrė miestai: Emfrazas, Ayba, Gorgora ir Dankazas.

Gonderas įkurtas imperatoriaus Fasilideso apie 1635 metus ir išaugo kaip žemės ūkio ir prekybos miestas. Pagal prietarus sostinės pavadinimas turėjo prasidėti raide „G". XVII amžiuje mieste jau gyveno daugiau nei 60,000 gyventojų.

Fasilideso pilis
Gonderas buvo Etiopijos sostine iki 1855 metų, kol Tevodrosas II perkėlė sostinę į Magadalą. 1864, 1866, 1887–1888 metais Gonderas buvo niokojamas, plėšiamas.

1936 metais, Italijos karalystei užėmus Etiopiją, Gonderas buvo okupuotas italų. Vykstant Antrajam Pasauliniam karui Gonderas italams tarnavo kaip karinis centras prieš britų pajėgas kaimyniniuose miestuose.

Baigiantis Etiopijos pilietiniam karui (1974–1991), Gonderas buvo užimtas Etiopijos Žmonių Revoliucinio Demokratinio Fronto.

Lankytinos vietos
-----------------

Gonderas tradiciškai suskirstytas į kelis kvartalus: Addis Alem, Kayla Meda, Abun Bet, Quagn Bet. Gonderas taip pat žymus tuo, jog turi 44 bažnyčias, daugiau nei bet kuris kitas Etiopijos miestas.

Modernusis Gonderas yra mėgstamas turistų dėl vaizdingų „Fasil Ghebbi" pilies griuvėsių. Žymiausi miesto statiniai: „Fasilides" pilis, „Iyasu" rūmai, „Dawit" salė, „Mentewab" pilis, taip pat miestas pasižymi nuostabiomis arklidėmis ir biblioteka.

Miesto centre dauguma pastatų išlikę nuo italų okupacijos laikų(ketvirtajame – penktajame dešimtečiuose), jie visiškai atitinka to laiko italų stilių.
| **Stanislovas Jakas** |
| --- |
| Gimė | 1941 m. rugpjūčio 1 d.Zubieliškės, Kėdainių apskr. |
| Mirė | 1998 m. balandžio 6 d. (56 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | darbininkas, Lietuvos pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui veikėjas |
|  |
| Alma mater | 1972 m. Vilniaus inžinerinės statybos institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1998 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžius |

**Stanislovas Jakas** (1941 m. rugpjūčio 1 d. Zubieliškės, Kėdainių apskr. – 1998 m. balandžio 6 d. Vilnius) – darbininkas, Lietuvos pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui veikėjas.

Biografija
----------

1958–1962 m. dirbo Kėdainių girininkijoje, 1962–1971 m. 1974–1994 m. darbininku Vilniaus gamyklose. 1971–1972 m. studijavo Vilniaus inžineriniame statybos institute. Nuo 1966 m. palaikė ryšius su rusų disidentais V. Bukovskiu, P. Jakiru, J. Kimu ir kitais, per juos į nelegalią spaudą perduodavo informacijų apie žmogaus teisių pažeidinėjimus Lietuvoje. Platino rusų antisovietinio pogrindžio leidinius, 1970 m. iš Maskvos parsivežė sovietinės valdžios slepiamų Molotovo-Ribentropo pakto slaptųjų protokolų kopijas, rusų emigrantinės organizacijos „Liaudies darbo sąjunga" draudžiamųjų leidinių. Daugino ir platino sovietinės valdžios draudžiamus lietuvių spaudinius („Lietuvių archyvas" t. 3, laikraštį „Akiračiai" ir kt.). 1972 m. suimtas, iki 1974 m. kalintas. 1964–1972 m. TSKP narys, tikėjosi įkurti opozicinę grupę, suėmus – pašalintas. 1988 m. įsitraukė į Sąjūdžio veiklą, 1989 m. su kitais įkūrė Lietuvos darbininkų sąjungą.

Įvertinimas
-----------

* 1998 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Birutė Barauskaitė. *Stanislovas Jakas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 475 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Gondola
 *Kitos reikšmės – Gondola (reikšmės).*
**Gondola** – tradicinė Venecijos irklinė valtis. Šiuo metu gondolomis naudojasi tik turistai arba gyventojai vestuvių ar kitų švenčių proga. 

Neatsiejama Venecijos dalis gondolos tapo nuo XI amžiaus. Grakštaus korpuso, plokščiadugnis laivelis labai tinka plaukioti siaurais kanalais, o nežymus pirmagalio išlenkimas atsveria irkluotojo jėgą ir neleidžia gondolai sukinėtis ratais. 1562 m. buvo paskelbtas nutarimas, reikalaujantis visas gondolas dažyti juodai, kad gyventojai liautųsi demonstravę savo turtingumą. Ypatingomis progomis jos puošiamos gėlėmis.

Apskaičiuota, kad XVIII a. Venecijoje buvo keli tūkstančiai gondolų, tačiau šiuo metu jų yra likę keli šimtai, iš kurių dauguma naudojamos turistų.

Gondolas vairuoja specialiai paruošti *gondolieriai*. Pagal Venecijos teisę, gondolierius turi būti gimęs Venecijoje. Tačiau šiuo metu kai kurie gondolieriai buria savo kompanijas, kuriuose dirbtų ne venecijiečiai.

Pagal Venecijos tradicijas, porelė plaukianti gondola turi pasibučiuoti po kiekvienu tiltu, kad juos suptų amžina meilė.
| **Thuja occidentalis** |
| --- |
| Vakarinė tuja (Thuja occidentalis)Vakarinė tuja (*Thuja occidentalis*) savaiminio paplitimo areale (Meinas, JAV) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Pušūnai  *( Pinophyta)* |
| Klasė: | Pušainiai  *( Pinopsida)* |
| Šeima: | Kiparisiniai  *( Cupressaceae)* |
| Gentis: | Tuja  *( Thuja)* |
| Rūšis: | Vakarinė tuja  *( Thuja occidentalis)* |

 |

**Vakarinė tuja** (*Thuja occidentalis*) – kiparisinių (*Cupressaceae*) šeimos augalas, savaime augantis Šiaurės Amerikos rytuose.

Tai 2–15 m aukščio kūgiškas medis su vienu ar keletu kamienų, kuriuos dengia supleišėjusi raudonai ruda žievė. Šakos tankios, neilgos, tiesiasi horizontaliai, o ant jų pražangiai išsidėsčiusios plokščios šakelės. Lapai žvynelių formos, šiek tiek blizgančia tamsiai žalia viršutine ir matine šviesiai žalia apatine puse. Žiemą žvyneliai įgauna rusvą atspalvį. Kankorėžiai 0,8–1,2 cm ilgio, iš 8–10 žvynelių. Smulkios (3 mm ilgio) sparnuotos plokščios sėklos prinoksta rugsėjo mėnesį ir dauguma greitai išbyra. Daugelis augalų dera taip gausiai, kad iš tolo medžiai atrodo rudi.

Kapinėse Lietuvoje pasodinta vakarinė tuja
Lietuvoje dažnai auginama kapinėse, parkuose, prie sodybų.

Vakarinės tujos lapai

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vakarinė tuja** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Lekavičius. *Vadovas augalams pažinti*. – Vilnius: Mokslas, 1989. // psl. 48
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Supaprastintas Žemėje vyraujančių vėjų modelis, vakarinius vėjus žymi raudonos rodyklės vidinėje paveikslėlio dalyje
**Vakariniai vėjai** – vidutinėse platumose vyraujantys vėjai, regionuose tarp 30 ir 60 laipsnių platumos abiejuose Žemės pusrutuliuose, pučiantys nuo aukšto slėgio zonų (30 -35 laipsnių platumų) link ašigalių. Šiauriniame pusrutulyje šie vėjai pučia iš pietvakarių, pietiniame – iš šiaurės vakarų.

Vakariniai vėjai yra labiau kintantys ir intensyvūs nei pasatai, o šiauriniame pusrutulyje vakarų kryptis ne visada išlaikoma dėl netolygaus sausumos reljefo bei besikeičiančių sezoninių slėgio sistemų.

Vakariniai vėjai gali būti labai stiprūs, ypač pietiniame pusrutulyje, kur vidutinių platumų regionuose mažiau sausumos, galinčios susilpninti vėjus. Pietinio pusrutulio vakariniai vėjai taip pat geriau išlaiko kryptį. Stipriausi vakariniai vėjai – regionuose tarp 40 ir 50 laipsnių platumos, ypač pietinėje Indijos vandenyno dalyje. Naujosios Zelandijos sostinė Velingtonas yra vienintelė sostinė šiose platumose, angliškai vadinamose *Roaring Forties* (reiškia apytiksliai „Riaumojantis keturiasdešimtukas").

Vakariniai vėjai kartu su pasatais buvo naudingi ankstyviesiems europiečių keliautojams vandenynuose, ir angliškas šių vėjų pavadinimas *trade winds* kilęs nuo žodžio *trade* reikšmės *prekyba, verslas*.

Vakariniu vėju taip pat gali vadintis tiesiog vėjas, pučiantis iš vakarų.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Electro** – elektroninės muzikos stilius, atsiradęs XX amžiaus devintame dešimtmetyje, Detroite, JAV. Electro stiliaus atsiradimui įtakos turėjo ritmo mašina *Roland TR-808*, keitaras su sintezatoriumi ir funko muzikos stilius; vokalui dažniausiai būdavo naudojamas elektroninis nenatūralus balsas.

Istorija
--------

Electro muzika gimė 1980 pradžioje. Didžiausias Electro muzikos populiarumas buvo 8-ojo dešimtmečio pradžioje ir viduryje, taip pat Electro vėl išpopuliarėjo XX a. pabaigoje.

1982 metais, Bronkse, atlikėjas Afrika Bambaataa išleido kūrinį „Planet Rock", kuriame yra elementai Kraftwerk'o „Trans-Europe Express" ir „Numbers" (iš Kraftwerk'o „Computer World" albumo). Šis kūrinys yra plačiai vertinamas kaip posūkis Electro muzikos link.

1983 metais lapkričio mėnesį, Hashim sukūrė žinomą electro funk kūrinį „Al-Naafiysh (Soul)", tai buvo pirmas *Cutting Record's* leidinys.

Taip pat 1983 metais, Herbie Hancock išleido bene labiausiai žinomą Electro kūrinį „Rockit".

Šiuolaikinė Electro House muzika (House muzikos atšaka) dažnai būna painiojama su tikruoju Electro. Žodžio Electro naudojimas, norint aprašyti šiuolaikinės „House" muzikos stilius yra ginčytinas ir klaidingas.
Žmogaus sąmonė. XVII a. anglų gydytojo R. Flado piešinys
**Sąmonė** (lot. *conscientia* – „žinojimas kartu") – psichikos dalis, apimanti įvairias psichikos būsenas, mintis, emocijas, suvokimą ir prisiminimus. Sąmonė yra intencionali, nukreipta į išorinį, iš dalies – į subjekto vidinį pasaulį (savimonė).

2012 m. Kembridžo universiteto neuromokslininkai pasirašė Kembridžo sąmonės deklaraciją. Šia deklaracija jie įvardijo pagrindines žinias apie žmogaus ir gyvūnų sąmonę, kurios yra nustatytos moksliniuose tyrimuose. Jų nuomone, emocinėms būsenoms patirti nėra būtina naujoji žievė – gyvūnų tyrimai atskleidžia, kad gyvūnai turi neuroanatomines, neurochemines, neurofiziologines struktūras, kurios rodo sąmoningas būsenas ir elgseną su ketinimais, o šie įrodymai veda link supratimo, kad sąmonę kaip neurologinį substratą turi ne tik žmonės, bet ir visi žinduoliai bei paukščiai, taip pat ir kai kurie kiti gyvūnai (pvz. aštuonkojai).

Renė Dekartas – XVII a. prancūzų filosofas, įvedęs sąmonės sąvoką į mokslinį diskursą

Etimologija
-----------

Terminas „sąmonė" buvo pasiūlytas Kristijano Volfo kaip kitas lotyniškojo *conscientia* vertimo variantas. Lotyniškasis terminas anksčiau reiškė sąžinę. Bendrąja prasme pirmą kartą panaudojo filosofas Renė Dekartas.

Neurologija
-----------

Pagrindinė neurologinių sąmonės tyrinėjimų kryptis yra sąmonės neuroninės koreliacijos. Tam tikroms sąmonės būsenoms bandoma priešpastatyti neuroninį substratą. Šios koreliacijos paieškai trukdo faktas, kad atskiros smegenų dalys (arealai) atsako už skirtingas funkcijas. Žinoma, kad Broca centras (taip pat Brodmano arealas Nr. 44 ir 45) iš esmės atsako už kalbą. Šių regionų sužalojimai sąlygoja kalbos sutrikimus, vad. Brokos afazija.

Aktyvumo matavimai, aktyvizuojant kalbos funkcijas, rodo atitinkamai padidėjusį aktyvumą šioje smegenų dalyje. Stimuliacija gali sąlygoti didelius kalbos sutrikimus. Tačiau toks funkcinis smegenų regionų ir sąmonės būsenų priskyrimas yra sąlyginis, kadangi dirginimai apdirbami vienu metu daugelyje smegenų arealų. Toks priskyrimas tokiu atveju turi daugiausia tik euristinę reikšmę.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Pasąmonė
* Viršsąmonė
* Sąmonės filosofija
* Psichika
* Sąmonė budizme

Šaltiniai
---------

1. ↑  The Cambridge Declaration on Consciousness (Archive). 2012-07-07, written by Philip Low and edited by Jaak Panksepp, Diana Reiss, David Edelman, Bruno Van Swinderen, Philip Low and Christof Koch. University of Cambridge.

Vikižodynas 

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Sąmonė***
| Hindukušas |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Afganistanas, Pakistanas |
|  |
| Aukščiausi kalnai | Tirič Miras (7699 m), Nošakas (7492 m) |
|  |
| Kalnagūbriai | Baba, Pagmanas, Hinduradžas, Vakarų H. Vidurio H. Rytų H. kt. |
|  |
| Upių ištakos |  |
|  |
| Ežerai |  |
|  |
| Uolienos | kristaliniai skalūnai, marmuras, prekambro kvarcitas, paleozojaus klintis, smiltainis, molio skalūnas |
|  |
| **Ilgis** | 1200 km |

**Hindukušas** (pušt. هندوکش, urd. سلسلہ کوہ ہندوکش) – kalnų sistema centrinėje Azijoje. Kalnai susidarė susidūrus Indijos ir Eurazijos plokštėms, jų formacija tebevyksta. Iš vakarų į rytus kalnai nusidriekę 1200 km, plotis šiaurės-pietų kryptimi iki 240 km. Didžioji Hindukušo dalis yra Afganistane, rytinė dalis su aukščiausiomis viršūnėmis priklauso Pakistanui. Šiaurės rytuose kalnus riboja Amudarjos ir Pjandžo upės, už kurių prasideda Pamyras. Rytinė riba eina Čitralo upe.

Svarbiausi Hindukušo sistemos kalnagūbriai yra Baba, Pagmanas ir pats Hindukušas, orografiškai padalintas į rytų, vidurio ir vakarų dalis. Šias dalis atskiria Surchabo ir Kokčios upės. Vakarų Hindukušas pakankamai žemas, jo būdingas aukštis 3500-4000 m. Vidurio Hindukušas (aukštis iki 6059 m) plyti į rytus ir šiaurės rytus nuo Kabulo, jo pietiniai šlaitai ir Hinduradžo kalnagūbris sudaro Nuristano regioną. Rytų Hindukušas savo vakarinėje dalyje viršija 6 km aukštį, viršūnės padengtos gausiais ledynais. Toliau rytuose būdingi aukštikalnių plokščiakalniai, kurių aukštis apie 4 km. Žemiausia perėja Barogilis yra 3777 m aukštyje. Sniego riba driekiasi ~5000 m aukštyje. Aukščiausios viršūnės – Tirič Miras (7699 m) ir Nošakas (7492 m).

Kalnai sudaryti iš kristalinių skalūnų, marmuro, prekambro kvarcitų, paleozojaus klinčių, smiltainio, molio skalūnų, lavos horizontų. Yra akmens anglies, geležies, polimetalų rūdų, aukso, berilio, lazurito, barito, sieros, grafito, talko telkinių.

Šiauriniuose Hindukušo šlaituose būdingi efemerinių augalų, kiečių sąžalynai, kai kur auga pistacijos. Viduriniojoje juostoje būdingos skurdžios kalnų stepės su efemerinių krūmokšnių grupėmis. Aukštikalnėse vyrauja šaltosios dykumos ar sausos stepės. Drėgnesniuose pietrytiniuose šlaituose auga sausi lapus metančių medžių miškai su krūmų sąžalynais. Aukščiau, iki 2500 m – himalajinio tipo plačialapių miškai, iki 3300 m – spygliuočių (pušų, kedrų, kėnių) ar mišrieji miškai). Iki 3700 m aukščio plyti subalpinės pievos, o drėgnesnėse vietose – varpinių augalų plotai.

Hindukušo aukštikalnės nuo seno garsėjo savo neprieinamumu. Ibn Batuta rašė, kad kalnuose žūsta daug iš Indijos gabenamų vergų, todėl kalnų pavadinimas reiškia 'indų žudikas'. Dėl didelio aukščio, sausumo, didelių temperatūros svyravimų kalnus įveikti reikėjo didelių pastangų, jie buvo natūrali riba, skirianti Indijos ir Artimųjų Rytų regionus. Čia gyvena karingos, technologiškai menkai išsivysčiusios gentys, tai yra ir vienas skurdžiausių pasaulio regionų. Hindukuše susitelkę talibų kovotojai.

Šaltiniai
---------

1. ↑
Acta Sanctorum, 1643 m. publikuotas sausio mėn. tomas
**Acta Sanctorum** (lotyniškai, **Šventųjų Darbai** lietuviškai) – bolandistų leidžiamas enciklopedinis šventųjų gyvenimų rinkinys, šventųjų sąrašai su jų gyvenimo aprašymais.

Tai viena iš didžiausių ir patvariausių enciklopedijų visoje mokslinės literatūros istorijoje. Jau daugiau kaip 300 metų vykdomas dokumentinės medžiagos apie visus kada nors gyvenusius šventuosius bei palaimintuosius rinkimas ir jos skelbimas. 

Šio darbo pradininkas buvo belgų vienuolis, jėzuitas Jonas Bollandus (1596-1665). Visi kiti, kurie tęsė ir tebetęsia jo pradėtąjį darbą, vadinami bolandistais. Nuo 1643 m. pasirodžius pirmajai "Acta Sanctorum" knygai, iki mūsų laikų iš viso pasirodė 68 tomai. Tačiau darbas dar nebaigtas: šeši tam specialiai pasiruošę bolandistai (visi jie yra belgai jėzuitai) Briuselyje, šv. Mykolo kolegijoje, ruošia trūkstamus tomus, kuriuose dar turi būti aprašyti lapkričio ir gruodžio mėnesių šventieji.

Nuorodos
--------

* Acta Sanctorum at the Digital Library @ Villanova University
* Societé des Bollandistes website. Archyvuota kopija 2011-05-29 iš Wayback Machine projekto.
* Acta Sanctorum Database
* Acta Sanctorum volumes online in PDF
**Vienpusis veidrodis** (angl. *One-way mirror*), ar dar kitaip vadinamas dvipusiu veidrodžiu (angl. *Two-way mirror*) – tai veidrodis, kuris dalį šviesos atspindi, o kitą dalį praleidžia. Viena pusė veidrodžio yra šviesi, o kita – tamsi, todėl galima žiūrėti iš užtamsintos pusės, bet ne atvirkščiai.

Dizainas
--------

Optinės veidrodžio savybės gali būti pritaikomos keičiant atspindinčio sluoksnio storį
Stiklas padengtas, arba jo viduje yra plonas, beveik skaidrus metalo sluoksnis (paprastai aliuminis). Rezultatas – veidrodinis paviršius atspindi šiek tiek šviesos ir įsiskverbia likusią dalį.

Tikras vienpusis veidrodis neegzistuoja. Šviesa visada eina tiksliai ir vienodai į abi puses. Tačiau, kai viena pusė yra šviesi, o kita tamsi, iš tamsesnės pusės tampa sunku matyti ryškiai apšviestą pusę, nes ji yra maskuojama daug šviesesnių atspindžių apšviestoje pusėje. Yra įmanoma pasiekti kažką panašaus, suderinant optinio izoliatoriaus sluoksnį su tradicinių vienpusiu veidrodžiu, kuri užkirstų kelią šviesai iš vienos krypties.

Naudojimas
----------

Vienpusis veidrodis dažniausiai naudojamos kaip normalus veidrodis, ryškiai apšviestame kambaryje, o kitoje veidrodžio pusėje tamsesnis kambarys. Žmonės ryškiai apšviestame pusėje mato savo atspindį ir atrodo kaip normalus veidrodis. Žmonės tamsiojoje pusėje mato lyg pro skaidrų langą. Šviesa iš ryškaus kambario atsispindėta nuo veidrodžio atgal į patalpą yra daug didesnė nei šviesą perduotą iš tamsaus kambario – neįveikiama nedidelio kiekio šviesos perduodama iš tamsaus į ryškų kambarį ir atvirkščiai, šviesa yra atsispindėta atgal į tamsiąja pusę ir yra priblokšta spinduliuojamos šviesos iš šviesiosios pusės. Tai leidžia tamsiosios pusės žiūrovui stebėti šviesųjį kambarį slaptai. 

Tokie veidrodžiai naudojami vienpusiui stebėjimui, stebėjimo kambarys yra laikomas tamsoje su tamsiomis užuolaidomis arba dvigubų durų prieangiu. Šie stebėjimo kambariai buvo naudojami:

* Tardymo kabinetuose
* Vykdymo kambariuose
* Eksperimentiniuose tyrimuose
* Saugos stebėjimo deniai viešosiose vietose
* Rinkos tyrimuose
* Realybės televizijose

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Two-Way Mirrors". Jimloy.com. 1999. Nuoroda tikrinta 2010-11-06.
| **Romis Bemaslatv. *Romis Bēms*** |
| --- |
| Gimė | 1927 m. birželio 4 d.Ryga |
| Mirė | 1993 m. kovo 31 d. (65 metai)Ryga |
|  |
| Veikla | latvių akvarelininkas, dailėtyrininkas |
| Organizacijos | Latvijos dailės akademija |
| Pareigos | profesorius |
|  |
|  **Vikiteka** | Romis Bemas |

**Romis Bemas** (latv. *Romis Bēms*, 1927 m. birželio 14 d. Ryga – 1993 m. kovo 31 d. ten pat) – latvių akvarelininkas, dailėtyrininkas.

Biografija
----------

1958 m. baigė I. Repino tapybos, skulptūros ir architektūros institutą Leningrade. Nuo 1961 m. dėstė Latvijos dailės akademijoje; nuo 1989 m. profesorius. Nuo 1956 m. dalyvavo parodose.

Kūryba
------

Kūriniai dažniausiai jūros, žvejų gyvenimo tematikos (ciklas „Baladė" 1969 m. „Už jūrų" 1972 m. „Regata" 1974 m. „Žemė" 1981 m.). Nutapė natiurmortų, urbanistinių peizažų, abstrakčių kompozicijų.

Parašė monografijas apie dailininkus A. Kronenbergą 1961 m. V. Kalnrozę 1963 m. ir J. Liepinį 1964 m. knygą „Latvijos dailės šimto metų apžvalga. XVII a. pab. – XIX a. pab." (*Apceres par Latvijas mākslu simt gados : 18. gs. beigas-19. gs. beigas*) 1984 m. Sudarė akvarelių albumų, paskelbė per 200 straipsnių apie dailę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ramutė Rachlevičiūtė. *Romis Bemas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 44 psl.
Koordinatės: 21°50′16.8″ š. pl. 73°43′8.76″ r. ilg.﻿ / ﻿21.838000°š. pl. 73.7191000°r. ilg.﻿ / 21.838000; 73.7191000


| Vienybės statula |
| --- |
|  |
| Menininkas | Ram V. Sutar |
| Metai | 2018 m. |
| Meno kryptis |  |
| Medžiagos, technika |  |
| Matmenys | 182 m aukštis |
| Miestas (vieta) | Gudžaratas, Indija |
| Muziejus |  |

**Vienybės statula** (ang. *Statue of Unity*) – ypač didelė skulptūra, esanti Indijoje, Gudžarate. Skulptūra yra Indijos politiko, vieno įtakingiausių Indijos nacionalinio kongreso vadovų bei kovotojų dėl Indijos nepriklausomybės Valabhbhajaus Patelio atvaizdas. 

Vienybės skulptūra pradėta statyti 2013 m. ir baigta 2018 m. Pačios skulptūros aukštis yra 182 m ir ji yra didžiausia pasaulyje. Visas aukštis su pjedestalu sudaro 240 m.[1]

Skulptūra stovi ant Narmados upės kranto, netoli Sardar Sarovaro užtvankos.

Vienybės statulos projektas buvo pradėtas 2010 m. o statybas vykdė įmonė *Larsen & Toubro*. Visų darbų biudžetas sudarė 420 mln. JAV dolerių, iš kurių 92 proc. sudarė Gudžarato savivaldybės biudžeto lėšos. Statulos dizainą sukūrė šalies dizaineris Ramas V. Sutaras, o atidarymui vadovavo šalies ministras pirmininkas Narendra Modis.

Vienybės statula matoma iš 7 km atstumo.[2]

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gujarat: Statue of Unity expected to attract 10,000 tourists
2. ↑  Iron Man 2.0
2013 m. duomenimis Teismo Statutą ratifikavusios (žalia spalva), pasirašiusios, bet neratifikavusios (geltona spalva) ir nei pasirašiusios, nei ratifikavusios (raudona spalva) valstybės.
**Romos Statutas**, **Tarptautinio Baudžiamojo Teismo Romos Statutas** – tarptautinė sutartis, kuria įsteigtas Tarptautinis Baudžiamasis Teismas (būstinė – Haga), nustatyta jo kompetencija bei jurisdiskcija.

Sutartis gali būti pasirašyta nuo 1998 m. liepos 17 d. Įsigaliojo 2002 m. liepos 1 d. 2002 m. balandžio 11 d. įvykdžius įsigaliojimo sąlygas, pagal kurias buvo būtinas 60 valstybių pritarimas pagal nacionalines procedūras (ratifikacija).

2013 m. kovo mėn. duomenimis, sutartį buvo ratifikavusios 122 valstybės, o 17 pasirašiusios, bet neratifikavusios. Tarp neratifikavusių – JAV, Rusija, Kinija, Indija, Pakistanas, Izraelis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Status of Rome Statute of the International Criminal Court Archyvuota kopija 2010-12-03 iš Wayback Machine projekto. UNTC; tikrinta: 2013-03-06

Nuorodos
--------

* Romos Statutas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 68°32′ š. pl. 15°50′ r. ilg.﻿ / ﻿68.533°š. pl. 15.833°r. ilg.﻿ / 68.533; 15.833

Hinioja tarp Vesteroleno ir Lofoteno salų
**Hinioja** (norv. *Hinnøya*) – sala Norvegijos jūroje, greta šiaurės vakarinių Norvegijos krantų, Nordlando ir Trumso apskrityse. Tai didžiausia Vesteroleno salyno sala ir didžiausia pagrindinės Norvegijos dalies (atmetus Svalbardą ir užjūrio valdas) sala. Jos plotas – 2204,7 km². Nors geografiškai visa sala yra Vesteroleno salyne, jos pietvakariai administraciškai priskiriami Lofotenui.

Salos paviršius kalnuotas, aukštis siekia 1262 m (Miojsaleno k.). Kranto linija gausiai išraižyta fjordų ir įlankų, krantai daug kur statūs, uolingi. Yra ežerų. Plyti miškai, pievos, viržynai, durpynai. Įsteigtas Miojsaleno nacionalinis parkas.

Svarbiausias Hiniojos miestas yra Harstadas. Kitos didesnės gyvenvietės – Borkenesas, Ledingenas. Verčiamasi daugiausia žvejyba. Cheldsundo tiltas jungia salą su žemynu, Sortlando tiltas – su Langioja, Andiojaus tiltas – su Andioja.

* Ruduo HiniojojeRuduo Hiniojoje
* Forfjordo upėForfjordo upė
* EksfjordasEksfjordas
* Cheldsundo tiltasCheldsundo tiltas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pjeras Lavalis (kairėje) − Prancūzijos užsienio reikalų ministras
**Romos paktas** − 1935 m. sausio 7 d. pasirašyti Italijos ir Prancūzijos susitarimai dėl įtakos sferų Afrikoje.

Istorija
--------

Sutartį pasirašė Italijos vadovas B. Musolinis ir Prancūzijos užsienio reikalų ministras Pierre Laval. P.Laval užsienio reikalų ministro poste pakeitė Louis Barthou, kuris 1934 m. spalio 9 d. žuvo Marselyje, per pasikėsinimą į Jugoslavijos karalių Aleksandrą I. Kaip ir jo pirmtakas P.Laval siekė įgyvendinti kolektyvinio saugumo idėją ir taip užkirsti kelią Hitlerio agresijai Europoje.

Prancūzija perleido Italijai dalį Libijos, Prancūzijos Somalio (su Dumeiro sala) ir 20 % Džibučio − Adis Abebos geležinkelio akcijų. Slaptai buvo susitarta, kad už Italijos atsisakymą pretenduoti į Prancūzijos valdas Afrikoje (Tunisą) ši netrukdys Italijos ekspansijai Etiopijoje. 

Susitarimai patvirtino Austrijos nepriklausomybės ir neliečiamumo būtinumą. Romos paktas buvo laikinas kompromisas, kuriuo Prancūzija siekė užkirsti kelią Vokietijos ir Italijos suartėjimui, o Italija − sustiprinti savo pozicijas Afrikoje ir Austrijoje.

1938 m. gruodžio mėnesį Italija paktą denonsavo.
**Lietuvos vadybos akademija**, *Lietuvos vadybos akademija prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės* – Lietuvos mokslo ir studijų institucija, veikusi 1990–1992 m. Vilniuje.

Istorija
--------

Įkurta 1990 m. iš Liaudies ūkio vadovaujančiųjų darbuotojų ir specialistų kvalifikacijos kėlimo instituto (iki 1988 m. Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi institutas). Veikė 12 katedrų, filialai Kaune, Klaipėdoje ir Panevėžyje, dirbo apie 150 etatinių dėstytojų, per metus kvalifikaciją keldavo apie 20 000 specialistų.

Rengė ūkio ir valstybės valdymo vadovaujančiuosius darbuotojus, pagal rinkos ekonomikos plėtojimo ir šiuolaikiškos valstybės tarnybos kūrimo poreikius perkvalifikavo įvairių sričių specialistus. Organizavo tęstines nepertraukiamas podiplomines studijas ir kvalifikacijos kėlimo kursus. Pradėjo vykdyti didelius tarptautinius tyrimų projektus, skirtus socialinėms ir ekonominėms reformoms, tarptautinei integracijai plėtoti, vadybai tobulinti. Veikė aspirantūra (doktorantūra). Akademija išleido mokslinių veikalų, vadovėlių, mokslinių periodinių leidinių, surengė tarptautinių konferencijų.

Rektorius Borisas Melnikas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Borisas Melnikas. *Lietuvos vadybos akademija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 343 psl.
| Vienos Noidorfasvok. *Wiener Neudorf* |
| --- |
|        |
| 

Vienos NoidorfasVienos Noidorfas

48°00′10″ š. pl. 16°13′50″ r. ilg.﻿ / ﻿48.00278°š. pl. 16.23056°r. ilg.﻿ / 48.00278; 16.23056﻿ (Vienos Noidorfas)Koordinatės: 48°00′10″ š. pl. 16°13′50″ r. ilg.﻿ / ﻿48.00278°š. pl. 16.23056°r. ilg.﻿ / 48.00278; 16.23056﻿ (Vienos Noidorfas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Austrijos vėliava Austrija |
| **Žemė** | Žemutinės Austrijos žemė |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 8 932  |
| **Plotas** | 6,04 km² |
| **Tankumas** (2014) | 1 479 žm./km² |
| **Altitudė** | 205 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 2351, 2355 |
| **Tinklalapis** | www.wiener-neudorf.gv.at |
|  **Vikiteka** | Vienos Noidorfas |

**Vienos Noidorfas** (vok. *Wiener Neudorf*) – miestelis Austrijoje. Įsikūręs į rytus nuo apskrities administracinio centro Miodlingo, netoli Vienos, Žemutinės Austrijos „pramonės ketvirtyje" (*Industrieviertel*).

Istorija
--------

Pirmieji žmonių gyvenimo Noidorfo apylinkėse pėdsakai randami nuo 4000 m. pr. m. e. Vienos Noidorfas pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėtas XII a. viduryje (*Nowendorf*). 1270 m. dokumentas mini mokesčius važiavimui iš Zolenau į Noidorfą. Apie 1500 m. *Feste Neudorf* įtvirtinimai buvo dukart sunaikinti įsiveržusių turkų. 1854 m. vystant pašto sistemą, oficialiu tapo Vienos Noidorfo (*Wiener Neudorf*) pavadinimas.

XIX a. viduryje prasidėjo Vienos Noidorfo industrializacija. Dėl šalia esančios molio žaliavos čia įsikūrė Wienerberger Noidorfo plytinė, Vienos Noidorfe taip pat ėmė veikti didelė Austria Brauerei alaus darykla. Iki 1900 m. su aplinkinėmis savivaldybėmis buvo sujungtas telefono tinklas, taip pat praplėsta kanalizacijos sistema.

Po 1938 m. anšliuso Vienos Noidorfas tapo 24-ta Vienos savivaldybe. Apie 1940 m. Vienos Noidorfe pradėta statyti „Flugmotorenwerke Ostmark" lėktuvų variklių gamykla, buvo naudojamas Mauthauzeno koncentracijos stovyklos skyriaus kalinių darbas. Vienos Noidorfą keletą kartų, pradedant 1944 m. liepos 26 d. bombardavo sąjungininkai. 1944 m. rugpjūčio 23 d. oro antskrydžio metu bombarduota Vienos pietuose esanti pramoninė zona, įskaitant Vienos Noidorfo lėktuvų variklių gamyklą, Fiozedorfo naftos perdirbimo gamyklą ir Markersdorfo oro uostą. 1945 m. balandžio 6 d. miestą užėmė sovietų kariuomenė.

1954 m. Miodlingas vėl tapo Žemutinės Austrijos dalimi.

Ekonomika
---------

Vienos Noidorfe yra Žemutinės Austrijos pietinis pramonės centras ('Industriezentrum NÖ Süd'), įvairių pramonės įmonių konglomeratas Vienos pietuose.
**Lietuvos turto vertintojų asociacija**, LTVA – Lietuvos visuomeninė organizacija, vienijanti turto vertinimu besiverčiančius asmenis. Būstinė Vilniuje, K. Sirvydo g. 6.

Veikla
------

Įkurta 1994 m. Tikslai – įdiegti kvalifikuotą turto ir verslo vertinimo sistemą, rūpintis turto ir verslo vertinimo specialistų rengimu, kaupti ir teikti informaciją, mokslinę, metodinę ir kitokią pagalbą turto ir verslo vertinimo klausimais. Lietuvos turto vertintojų asociacija analizuoja kitų šalių turto ir verslo vertinimo patirtį, rengia vertintojų mokymo programas, organizuoja vertintojų mokymo ir kvalifikacijos kėlimo kursus ir seminarus, konferencijas, bendradarbiauja su valstybės institucijomis rengiant ir įgyvendinant vertinimo veiklą reglamentuojančius dokumentus, plėtoja ryšius su įvairių organizacijomis.

Valdymo institucijos – visuotinis narių susirinkimas, valdyba (vykdomoji institucija tarp visuotinių susirinkimų), prezidentas (vadovauja valdybai ir administracijai, atstovauja asociacijai). Konkrečių sričių veiklą koordinuoja 6 dalykinės komisijos – Nekilnojamojo turto vertinimo, Kilnojamojo turto vertinimo, Kelių transporto priemonių vertinimo, Verslo, Švietimo, Etikos.

Asociacija nuo 1995 m. yra Tarptautinio vertinimo standartų komiteto ir Tarptautinės matininkų federacijos (FIG), nuo 1997 m. Europos vertintojų asociacijų grupės, nuo 2002 m. Europos nekilnojamojo turto profesijų tarybos narė. 2007 m. vienijo daugiau kaip 160 aukštos kvalifikacijos ekonomistų, inžinierių, turto vadybos, teisės ir kt. specialistų.

Prezidentai
-----------

* Kęstutis Kristinaitis – 1994-2000 m.
* Steponas Deveikis – nuo 2001 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos turto vertintojų asociacija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 342 psl.

Nuorodos
--------

* Oficialus Lietuvos turto vertintojų asociacijos tinklalapis (lietuvių, anglų k.)
| Gomerta |
| --- |
|  Gomerta ties Minaičiais |
| **Ilgis** | 20 km |
| **Baseino plotas** | 53 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,32 m³/s |
| **Ištakos** | Butkių miškas |
| **Žiotys** | Šušvė |
| **Šalys** | Lietuva |

**Gomerta** – upė vidurio Lietuvoje, Radviliškio rajone; Šušvės dešinysis intakas. Prasideda Butkių miške, 3 km į šiaurės vakarus nuo Šaukoto. Teka į pietryčius, už Šaukoto pasuka į šiaurės rytus. Įteka į Šušvę 86 km nuo jos žiočių, Mėnaičiuose.

Upės aukštupio baseine telkšo Gomertos ežeras. Aukštupio vaga sureguliuota. Prie Gomertos esančios gyvenvietės: Šaukotas, Pagomerčiai, Mėnaičiai.

Vandenvardis laikomas priesagos (*-ert-*) vediniu nuo šaknies *gam-/gom-*, kuri labai archajiška, galėjusi reikšti kažką gumbuoto, išlinkusio (plg. *gamalas* „gabalas, gurvolis").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gomerta (upė)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 643
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
**Lietuvos vadybos draugija** – Lietuvos vadybos mokslininkų ir praktikų visuomeninė organizacija, 1938–1940 m. veikusi Kaune pavadinimu **Mokslinės vadybos draugija** (steigėjas Pranas Lesauskis, pirmininkas Vytautas Andrius Graičiūnas), 1989 m. atkurta Vilniuje. 2007 m. turėjo daugiau kaip 100 narių.

Veikla
------

Propaguoja užsienio valstybių ir Lietuvos vadybos mokslų ir praktikos laimėjimus, rengia mokslines praktines konferencijas, seminarus, diskusijas, palaiko ryšius su tarptautinėmis organizacijomis. Valdymo institucijos – visuotinė narių konferencija, taryba, pirmininkas. Draugija yra Baltijos vadybos fondo ir Lietuvos mokslo ir technikos draugijų asociacijos steigėja.

Pirmininkai
-----------

* 1989–1992 m. Petras Tvarijonavičius
* 1992–1994 ir nuo 1998 m. Kęstutis Juozas Zaborskas
* 1994–1998 m. Romualdas Razauskas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kęstutis Juozas Zaborskas. *Lietuvos vadybos draugija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 344 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Rominta |
| --- |
| Upė Nesterovo rajone Upė Nesterovo rajone |
| **Ilgis** | 83 km |
| **Baseino plotas** | 548 km² |
| **Ištakos** | Blindė |
| **Žiotys** | Pisa |
| **Šalys** | Lenkija, Rusija |

**Rominta** (lenk. *Rominta*, vok. *Rominte*) arba ***Krasnaja*** (rus. *Красная*) – upė Prūsijoje, dabartinės Lenkijos ir Rusijos (Kaliningrado sritis) teritorijose; Pisos kairysis intakas (Priegliaus baseinas). Prasideda Lenkijoje, Varmijos Mozūrų aukštumoje, susiliejus Blindės ir Bliūdės upeliams. Neša vandenis į šiaurės vakarus pro Suvalkų kraštovaizdžio draustinį, tada – pro Romintos girią, kurioje kerta Lenkijos–Rusijos sieną. Tada teka Gusevo ir Nesterovo rajonais. Įsrūties (Gumbinė) mieste įteka į Pisą (41 km nuo jos žiočių).

Rominta giliu slėniu įsirėžia į Sūduvos aukštumą, šlaituose atsiveria gilios griovos. Pakrantėse auga alksniai, gluosniai, ievos, sausmedžiai, vingiorykštės. Upės slėnis Romintos girioje paskelbtas draustiniu.

Intakai: Bluda, Juodupė (Čiornaja, Čarna, Kemerovka) [kairieji], Protaka [dešinysis].

Romintoje veisiasi lydekos, ešeriai, kiršliai, upėtakiai ir kt.

Prie upės yra Didžiosios Romintos kaimas, Gumbinės miestas. Upės pavadinimas kilo nuo prūsiško žodžio *ramus, romus*.
Demavendo viršūnė Elburse
**Elburso kalnai** (pers. البرز = *Alborz*) – kalnų masyvas šiaurės Irane, netoli Kaspijos jūros kranto. Driekiasi rytų-vakarų kryptimi apie 900 km, plotis 60-130 km. Kalnus sudaro keletas lygiagrečių kalnagūbrių, kurių būdingas aukštis 2000-3500 m. Aukščiausia viršukalnė – Demavendas (5604 m, aukščiausia šalies vieta).

Kalnai sudaryti daugiausia iš smiltainio ir kalkakmenio. Būdingi statūs šlaitai, plokščios viršūnės. Vyksta vulkanizmas (yra fumarolių). Kalnus kerta Sefidrudo upės kanjonas, yra kalnų ežerų.

Šiauriniuose Elburso šlaituose auga subtropinės džiunglės (Šomalis), pietiniuose – kserofitiniai krūmynai. Žiemą kalnai padengti sniegu, todėl čia įrengtos kalnų slidinėjimo trasos, įkurti kurortai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 501


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Elburso kalnai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Krysten Ritter |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Krysten Alyce Ritter |
|  |
| Gimė | 1981 m. gruodžio 16 d. (40 metų)Blumsburgas, JAV |
|  |
| Šalis |  JAV |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
|  |
| Apdovanojimai |
| Saturno apdovanojimas (nominacija) (2016, 2018 m.) |

**Krysten Ritter** (pilnas vardas – *Krysten Alyce Ritter*; g. 1981 m. gruodžio 16 d.) – amerikiečių modelis, aktorė bei dainininkė.

Dirbo modeliu nuo 15 metų, kuomet ją atrankoje pastebėjo agentas. Sulaukusi 18, persikėlė į Niujorką, kur turėjo kontraktus su „Elite Model Management", o vėliau – su „Wilhelmina Models" agentūromis. Yra dirbusi Milane, Paryžiuje, Tokijuje. 

Koment Wilhelmina Models nusiuntė ją į atranką fimuotis „Dr Pepper" reklamoje, Ritter susidomėjo aktoryste. Nuo 2001 m. ji gavo eilę epizodinių vaidmenų TV serialuose („Įstatymas ir tvarka", „Džonis Zero", „Veronika Mars", „Bręstantis blogis", „Gilmoro merginos"), filmuose jai taip pat paprastai tekdavo antraplaniai vaidmenys.

Serialuose „Don‘t Trust the B---- in Apartment 23" (2012-13) ir „Jessica Jones" (2015-19) Ritter atliko pagrindinius vaidmenis.
Kartu su vaikystės draugu William Thomas Burnett buvo sukūrę indie rock stiliaus duetą „ Ex Vivian", kuriame Ritter dainavo ir grojo gitara. 2012 m. jie išleido vieną albumą.

2017 m. ji parašė ir išleido psichologinį trilerį „Bonfire".

Pagrindiniai apdovanojimai
--------------------------

* Saturno apdovanojimas (nominacija) – geriausia televizijos aktorė (2016), geriausia antrojo plano televizijos aktorė (2018)
* Critics Choice Television Awards (nominacija) – geriausia dramos aktorė (2016)
* IGN Summer Movie Awards (nominacija) – geriausia televizijos akorė (2015)


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Krysten Ritter** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

* IMDb profilis