recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Devyni nathų gurūs. Piešinys ant šventyklos Delyje
**Natha** (skr. नाथ = IAST: *nātha-* „viešpats, valdovas") – šaiviškos jogos dvasinė tradicija (sampradaja), turinti sinkretinių bruožų (apima šaivistines, budistines, jogos, advaita vedantos idėjas). Nathos tradicija IX–XII a. klostėsi Šiaurės Indijoje, Nepale. Jos pradininkais laikomi 9 nathai, iš jų svarbiausi Matsjendranathas (laikomas pirmuoju mokytoju – adigurumi), Gorakhnathas (vienas hatha jogos pagrindėjų), Džalandharas, Kanhapa, Kaurangis. Aukščiausiuoju mokytoju laikomas pats Šiva. Tradiciškai laikoma, kad nathos tradicija turi 12 srovių (panthų). Jos susiklostė jungiantis skirtingus mokytojus sekusių mokinių srovėms. Tačiau praktiškai gyvuoja daug nathų srovių, susibūrusių aplink skirtingus mokytojus. Nathų vienuolynų (mathų) daugiausia yra Vakarų Bengalijoje, Utarakhande, Utar Pradeše, Karnatakoje, Radžasthane. 2008 m. būta ~10 000 nathų (daugiausia vyrų), gyvenančių ~500 vienuolynų. Dar daugiau nathų užsiima praktikomis gyvendami pasaulietinį gyvenimą.

Nathai nepripažįsta kastų, jų tikslas – išsivadavimas tebegyvenant (džyvanmukti), pasiekiamas kūno transsubstanciaciniu ištobulinimu (kaja sadhana). Ši dvasinė praktika netobulą (apakva) kūną perkeičia į tobulą (pakva). Natha turėjo įtakos kundalinės (nesąmoningos subtiliosios energijos) pažinimo metodų raidai, sahadžijos (tantrizmo kryptis) judėjimui, Indijos alchemijai (rasajana).

Nathai vilki skurdžiais rūbais (dažnai tik dhočiu), tepasi kūną pelenais, nešioja dredus, ant kaklo virvelės pasikabinę ragą su rudrakšos kabučiu, kartais nešioja auskarus. Nathai tantrikai rūko kanapes.

Šaltiniai
---------

1. ↑  White, David Gordon (1996). *The Alchemical Body*. Chicago: University of Chicago Press.
2. ↑  Mallinson, James (2012). „„Nāth Sampradāya"". In Knut A. Jacobsen; Helene Basu; Angelika Malinar; Vasudha Narayanan (eds.). *Brill’s Encyclopedia of Hinduism*. 3. Brill Academic
3. ↑  Kazimieras Seibutis. *natha*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Informacijos asimetrija** (angl. *asymmetric (all) information*) – ekonomikoje naudojamas terminas, kai viena sandorį sudaranti pusė žino daugiau negu kita.

Įprastai pardavėjas žino daugiau apie produktą negu pirkėjas, bet kartais gali būti ir atvirkštinė situacija.

Pavyzdžių, kai pardavėjas žino daugiau negu pirkėjas yra daugybė, tai prekių pardavėjai, paslaugų tiekėjai, nekilnojamojo turto agentai, biržos brokeriai, draudimo agentai, kompiuterinių programų gamintojai ir t. t.

Kai pirkėjas žino daugiau apie prekę kaip pavyzdį galima pateikti palikimu palikto nekilnojamo turto pardavimą. Jei paveldėtojas juo nesinaudojo, o pirkėjas gyveno šalia ir žino apie jį daugiau.

Pirmą kartą toks reiškinys buvo paskelbtas Kenneth J. Arrow 1963 m. žurnale *Amerikos ekonominė apžvalga*, straipsnyje „Neapsisprendimas ir ekonomikos stovis sveikatos apsaugoje"

George Akerlof 1970 m. darbe „Citrinų rinka" suprojektavo matematinį rinkos modelį su nepilna informacija. Jis pažymėjo, kad tokioje rinkoje vidutinė produkto kaina turi tendenciją mažėti, net idealiai kokybiškiems produktams, kol galiausiai rinka sumažėja iki minimumo ar visai prapuola.

Dėl informacijos trūkumo nesąžiningas pardavėjas gali pasiūlyti mažiau kokybišką prekę apgaudinėdamas pirkėją už nusistovėjusią kainą rinkoje. Galiausiai pirkėjai žinodami apie kokios nors rūšies prekių mažą vertę pradės jų visai nepirkti ar pirks tik už mažesnę kainą. Kokybiškų prekių gamintojai stengiantys atsiskirti nuo vidutinio statistinio gamintojo gali įvesti prekės ženklą ar prekių sertifikavimą ir taip išlaikyti rinką. Didelė prekybinių ženklų reikšmė rinkoje liudija apie stabilią kokybę.

Pirkėjai jungiasi į vartotojų sąjungas, renka duomenis apie prekes ar tiesiog taip keičiasi informacija. Tokiu savo elgesiu pirkėjai stengiasi eliminuoti iš rinkos nekokybiškus produktus.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Šlaitas (reikšmės).*
Įspėjamasis kelio ženklas: įkalnė. Statumas nurodytas procentais.
**Šlaitas** – stebimos plokštumos forma, kurios visi taškai turi tokias savybes:

* bet kuri per tašką išvesta atkarpa vienam gale turi aukščiausios reikšmės tašką, o kitame gale – mažiausios.
* bent viena per tašką išvesta atkarpa turi skirtingas galinių taškų reikšmes.
* atkarpos taškų reikšmės išsidėsčiusios tolydžiai.

Dažniausiai žodžiu *šlaitas* apibūdinama reljefo forma. Stebima reljefo plokštuma sudaryta iš aibės taškų, turinčių skirtingą absoliutinį arba santykinį aukštį.

Formos
------

Šlaitai skirstomi į lygius, įgaubtus, išgaubtus, banguotus. Šlaitai būna nuožulnūs arba statūs. Statesnius reljefo šlaitus yra sunkiau įveikti ratuotoms priemonėms, lengviau – vikšruotoms, dar lengviau – galūninėms.

Apskaičiavimas
--------------

Reljefo lygaus šlaito lygybė:

{\displaystyle a=l(\sin \,\alpha )},
kur l yra šlaito ilgis, a – šlaito aukštis (reikšmių tarp šlaito apačios ir viršaus skirtumas), α – kampas tarp horizonto ir šlaito. Kampas α vadinamas šlaito statumu.
Šlaito aukščio apskaičiavimo pavyzdys lauke: stovėdami šlaito apačioje žiūrime į mūsų akių lygio tašką šlaito viršuje ir su eklimetru nustatome šlaito polinkio kampą α. Su matavimo juosta arba matavimo rulete išmatuojame tiesų atstumą nuo šlaito apačios iki viršaus, sužinome reikšmę l.
Šlaito statumas taip pat matuojamas procentais.

Literatūra
----------

* Kontvainas R. Topografija. Mokymo priemonė geografijos specialybės studentams. V. 2000. p 69-73.
|  Baha |
| --- |
| Gyventojų skaičius | 990 tūkst. (2001 m.) |
| Populiacija šalyse | Tanzanija |
| Kalba (-os) | ikiha |
| Religijos | islamas, krikščionybė |
| Giminingos etninės grupės | rundžiai |

**Ha**, **baha** (*Baha*, suah. *Waha*) – Tanzanijos etninė grupė, kuri kalba ikiha kalba, priklausančia bantu kalboms ir labai gimininga ikirundi kalbai, kuria kalbama Burundyje. 2001 m. jų buvo priskaičiuojama 990 tūkst.

Geografija
----------

| Didžiųjų ežerų valstybė:Buha |
| --- |
|  |
| Šalis | Tanzanija (Kigoma) |
| Tautos | **baha** |
| **Valdovas** | Mvami |
|  |
| Buha buvo Kigomos regione |

Jų gyvenamas istorinis regionas yra vadinamas **Buha** (suah. *Uha*). Jis yra dab. Tanzanijos vakaruose ir apima didžiąją (šiaurinę) dalį Kigomos administracinio regiono. Buha yra trakampio formos ir išsidėsčiusi strategiškai svarbioje vietoje, į rytus nuo Tanganikos ežero. Į šiaurę nuo Buha yra Bušubis, į šiaurės vakarus – Burundis, į pietus Buvinza. Šiaurės rytuose ribojasi su sumbvų ir njamvezių žemėmis.

Per regioną teka upės Gombė ir Malagarasis. Regione yra svarbūs miestai Udžidžis, Kigoma ir Kibondas.

Istorija
--------

Per didžiąją dalį savo istorijos Buha buvo kultūriškai ir politiškai priklausoma nuo Burundžio karalystės. Tai lėmė ir lingvistinį ha kalbos panašumą į ikirundi kalbą: ji priskiriama bendrai Ruandos-Rundžio dialektų aibei. XVIII–XIX a. formuojantis prekybiniams tinklams tarp Didžiųjų ežerų valstybių ir Svahilių kranto, Buha reikšmė labai išaugo. Ha kontroliavo prekybinį kelią tarp Viktorijos ežero ir Tanganikos, taip pat njamvezių pirklių priėjimą prie Tanganikos. Tuo metu susiformavo kelios karalystės, valdomos valdovų, tituluojamų mvami:

* **Bujungu** – šiaurinės teritorijos, gausios tinkamo keramikai molio. Jų didžiausia gyvenvietė buvo Kibondo;
* **Heru** – kalnuotos teritorijos regiono vakaruose;
* **Budžidži** – teritorijos prie Tanganikos ežero. Čia buvo svarbus ežero uostas Udžidžis;
* **Muhambvė** – rytinės regiono teritorijos.

XIX a. pabaigoje Buha karalystės buvo prijungtos prie Vokietijos Rytų Afrikos, tačiau tradicinės monarchijos išlaikytos. Po Tanganikos nepriklausomybės, 1962 m. ha karalystės buvo panaikintos.

Nuorodos
--------

* Kigomos regiono aprašymas, kuriame yra trumpa informacija apie ha (waha)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAfrikos Didžiųjų ežerų valstybės |
| --- |
|  |
| Ugandoje | 
Buganda  **·**  Bunjoras  **·**  Toro  **·**  Ankolė  **·**  Mpororas  **·**  Busoga  **·**  Bukedi  **·**  Bugisu  **·**  Ruvenzururu  **·**  Kigezi |  |
|  |
| Tanzanijoje | 
Karagvė  **·**  Buhaja  **·**  Buzinza  **·**  Bušubi  **·**  Rusubi  **·**  Bukerebė  **·**  Buha  **·**  Buvinza  **·**  Ufipa  **·**  Unjamvanga  **·**  Bungu  **·**  Upimbvė  **·**  Unjamvezis  **·**  Ugogo  **·**  Uhehe  **·**  Ubena |
|  |
| Kenijoje | 
Vanga (luhijai)  **·**  Busuba |
|  |
| Ruanda ir Burundis | 
Ruanda  **·**  Kisaka  **·**  Burundis |
|  |
| KDR | 
Babembe  **·**  Bahunde  **·**  Banande  **·**  Bafuriru  **·**  Bavira  **·**  Buši  **·**  Buhavu |

 |
| Medaliai |
| --- |
|
| Vyrų buriavimas |
| **Atstovaujant:  Australija** |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2012 Londonas | 49er |
| **Sidabras** | 2016 Rio de Žaneiras  | 49er |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2008 | 49er |
| **Auksas** | 2009 | 49er |
| **Auksas** | 2011 | 49er |
| **Auksas** | 2011 | Moth |
| **Auksas** | 2012 | 49er |
| **Auksas** | 2014 | Moth |
| **Sidabras** | 2009 | Moth |
| **Sidabras** | 2013 | Moth |
| **Sidabras** | 2015 | Moth |
| **Sidabras** | 2018 | Nacra 17 |
| **Bronza** | 2007 | 49er |
| **Bronza** | 2014 | 49er |

**Natanas Autridžas** (*Nathan Outteridge*, g. 1986 m. sausio 26 d. Leik Makvoryje) – Australijos buriuotojas, olimpietis. Specializuojasi 49er ir Nacra 17 burlaivių klasėse. Daugkartinis pasaulio čempionas.

Biografija
----------

2007 m. iškovojo savo pirmąjį pasaulio čempionatų medalį – bronzą 49er klasėje. 2008 m. pirmą kartą tapo pasaulio čempionu. 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse užimta penkta vieta. 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse poroje su Iain Jensen iškovotas pirmasis olimpinis aukso medalis. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse poroje su Iain Jensen iškovotas sidabro medalis. 2018 m. pasaulio buriavimo čempionate iškovotas sidabras Nacra 17 klasėje užtikrino Australijos įgulos dalyvavimą 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Nathan Outteridge". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 9 d..

Nuorodos
--------

* TOK svetainėje

{{Olimpiniai čempionai - vyrų 49er burluotės}]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Safaridai** (pers. سلسله صفاریان *Saffarid*) – rytinės Persijos valdovų dinastija, kilusi iš Seistano regiono, valdžiusi 861-1003 m. Jų valdyta valstybė vadinama *Safaridų imperija*. Safaridų valstybės centras buvo Zarandžas, o valdos apėmė didžiules teritorijas.

Istorija
--------

Dinastijos pradininkas – labai neiškios kilmės žmogus iš Sistano regiono Jakubas bin Laitas as Safaras, kurio pavardė jį rodo buvus kalviu. Jis įsitvirtino Seistane ir pradėjo užkariavimus, kol 873 m. nugalėjo Tachiridų imperiją ir ją aneksavo. Kurį laiką Safaridai valdė visą Chorasaną, Beludžistaną, Farsą, Kermaną.

Imperija egzistavo labai trumpai, mat 900 m. ji pralaimėjo augančiai Samanidų galybei. Safaridų ribos susitraukė iki Sistano regiono, o tolesnieji valdovai buvo laikomi Samanidų vasalais.

Safaridai
---------

|  |  |
| --- | --- |
| **Safaridai** | **Valdymo metai** |
| Jakubas bin Laitas as Safaras | 867-879 m. |
| Amras bin Laitas | 879-901 m. |
| Tachiras I | 901-908 m. |
| Laitas | 908-910 m. |
| Machomedas | 910-912 m. |
| Amras II | 912-913 m. |
| Achmadas bin Machomedas | 922-963 m. |
| Chalafas I | 963-1003 m. |
Koordinatės: 54°55′21″š. pl. 23°55′33″r. ilg.﻿ / ﻿54.922508°š. pl. 23.925783°r. ilg.﻿ / 54.922508; 23.925783

|  |
| --- |
| Lietuvos sveikatos mokslų universiteto  Odontologijos fakultetas |
|  |
| Įkurtas | 1951 m. |
| Dekanas | Ričardas Kubilius |
| Studentų | 851 (2012 m.) |
| Doktorantai | 10 (2010 m.) |
| Vieta | A. Lukšos-Daumanto g. 6, Kaunas |
| Svetainė | www.lsmu.lt |

**Lietuvos sveikatos mokslų universiteto Odontologijos fakultetas** – vienas LSMU Medicinos akademijos fakultetų, kuriame ruošiami odontologijos specialistai.

Istorija
--------

1921 m. buvo įsteigta Aukštųjų kursų medicinos skyriaus odontologijos sekcija, o tų pačių metų rugsėjo 1 dieną buvo priimti ir pirmieji studentai. 1922 m. vasario 16 d. Aukštuosiuose kursuose įvyko iškilmingas Lietuvos universiteto atidarymas. Jame buvo Medicinos fakultetas su odontologijos skyriumi, kurio vadovu buvo paskirtas dantų gydytojas A. Petrauskas.

1922 m. sudarant mokymo planus Medicinos fakulteto Taryba pasirinko Rusijos ir Vokietijos universitetų gydytojų ir stomatologų rengimo sistemą, nes dauguma fakulteto profesorių buvo baigę šių šalių universitetus. 1940 m. rudens semestre pradėta mokymo planus ir visą mokymo sistemą suvienodinti su Sovietų Sąjungos aukštųjų medicinos mokyklų planais ir mokymo sistema. Prasidėjus karui, vėl grįžta prie buvusios studijų tvarkos. Karui pasibaigus, studijos buvo pradėtos pertvarkyti pagal bendras Sovietų Sąjungos aukštosios medicinos mokyklos programas. 1946 m. pereita prie sesijinės egzaminų tvarkos. Ji galutinai įgyvendinta po metų. 1951 m. įkurtas Farmacijos-stomatologijos fakultetas, kurio pirmasis fakulteto dekanas buvo prof. B. Šiaulis. Vėliau fakulteto dekanais dirbo prof. A. Vileišis, doc. I. Riauba, doc. V. Rimkevičiūtė, doc. L. Steponavičius. 1968 m. Farmacijos-stomatologijos fakultetas padalintas į du savarankiškus fakultetus.

2003 m. Stomatologijos fakultetas tapo Odontologijos fakultetu.

Nuorodos
--------

* Oficiali fakulteto svetainė

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Lietuvos sveikatos mokslų universitetas |
| --- |
|  |
| Akademijos | 

Medicinos akademija •
Veterinarijos akademija
 |
|  |
| Fakultetai | 

Farmacijos fakultetas •
Gyvūnų mokslų fakultetas •
Medicinos fakultetas •
Odontologijos fakultetas •
Slaugos fakultetas •
Veterinarijos fakultetas •
Visuomenės sveikatos fakultetas
 |
|  |
| Institutai | 

Elgesio medicinos institutas •
Endokrinologijos institutas •
Gyvulininkystės institutas •
Kardiologijos institutas •
Neuromokslų institutas •
Veterinarijos institutas
 |
|  |
| Kita | 

Biblioteka (VA biblioteka)  •
Gimnazija •
Kauno ligoninė •
Klinikos •
Koplyčia •
Muziejus
 |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Estijos žalieji galvijai |
| --- |
| 

|  |
| --- |
|  |

 |
| **Sukūrimo vieta** | Estijos vėliava Estija |
| **Kilmė** | Vietiniai galvijaixAnglerai |

**Estijos žalieji** – pieninių galvijų veislė. Veislės formavimasis prasidėjo apie 1800 m. kai vietiniai Estijos galvijai buvo pradėti kryžminti su anglerų, vėliau – Danijos žalųjų veislės galvijais. Norėta išvesti didelio pieno riebumo ir labai pieningų galvijų veislę. Estijos žalųjų pavadinimas patvirtintas 1885 m.
Savybės ir eksterjeras Estijos žalųjų spalva įvairuoja nuo šviesiai iki tamsiai rudos, buliai paprastai yra tamsesni. Galvijai gana stiprios konstitucijos, galva vidutinio dydžio, trumpa, kakta siaura. Kūnas ilgas, krūtinė siaura ir negili. Sprandas ir pasturgalis yra viename lygyje, pasturgalis platus, vidutinio ilgio tešmuo vidutinio dydžio. Geriausios bandos pasižymi puikiomis pieninėmis savybėmis. Subrendusių galvijų aukštis – 127,5 cm, karvių svoris būna 450–550 kg, o bulių – 800–900 kg, pasiekia 1000 kg. Estijos žalųjų karvės vidutiniškai duoda apie 3456 kg 3,98 % riebumo ir turinčio 3,30 % baltymų pieno. Tai labiausiai paplitusi galvijų veislė Estijoje – auginama apie 63 % visų galvijų.
Koordinatės: 54°55′00″š. pl. 23°55′27″r. ilg.﻿ / ﻿54.916541°š. pl. 23.92413°r. ilg.﻿ / 54.916541; 23.92413

|  |
| --- |
| Lietuvos sveikatos mokslų universiteto  Farmacijos fakultetas |
|  |
| Įkurtas | 1951 m. |
| Dekanas | Ramunė Morkūnienė |
| Darbuotojų | 66 (2009 m.) |
| Studentų | 709 (2012 m.) |
| Vieta | Sukilėlių pr. 13, Kaunas |
| Svetainė | www.lsmuni.lt |

**Lietuvos sveikatos mokslų universiteto Farmacijos fakultetas** – vienas LSMU Medicinos akademijos fakultetų, kuriame ruošiami farmacijos specialistai.

Istorija
--------

Tarpukarinio Lietuvos universiteto Medicinos fakultete buvo įsteigtas Farmacijos skyrius, kuriame buvo paruošti 158 vaistininkai chemikai. Jo pradininkas buvo Petras Raudonikis. 

1951 m. KMI įkurtas Farmacijos-stomatologijos fakultetas. Pirmasis fakulteto dekanas buvo prof. B. Šiaulis, vadovavęs ir Farmacinės chemijos katedrai. Vėliau fakulteto dekanais dirbo prof. A. Vileišis, doc. I. Riauba, doc. V. Rimkevičiūtė, doc. L. Steponavičius. Veikė dvi farmacijos katedros: farmakognozijos ir botanikos katedrai vadovavo prof. Kazimieras Grybauskas, vaistų technologijos ir Galeno preparatų katedrai – prof. A. Raudonikis, o nuo 1950 m. – doc. Eduardas Kanopka. 1959 –1956 m. veikė neakivaizdinis skyrius, kurį baigė 237 provizoriai.

1968 m. Farmacijos-stomatologijos fakultetas padalintas į du savarankiškus fakultetus. Farmacijos fakulteto dekanu tapo doc. A. Toliušis, 1972–1977 m. dekanu buvo prof. Antanas Praškevičius, 1977–1991 m. – doc. Eduardas Tarasevičius, 1991–1996 m.– doc. F. Malinauskas, 1996 – 2007 prof. habil. dr. P. Vainauskas, 2007 – 2017 m. prof. dr. Vitalis Briedis.

Šiuo metu fakultetui vadovauja prof. dr. Ramunė Morkūnienė.

Padaliniai
----------

Šiuo metu farmacijos fakultetui priklauso:

* **Analizinės ir toksikologinės chemijos katedra**
	+ Katedros vedėjas – prof. dr. Liudas Ivanauskas
* **Farmakognozijos katedra**
	+ Katedros vedėjas – prof. dr. Sonata Trumbeckaitė
* **Klinikinės farmacijos katedra**
	+ Katedros vedėjas – prof. dr. Vitalis Briedis
* **Vaistų chemijos katedra**
	+ Katedros vedėjas – prof. dr. Ramunė Morkūnienė
* **Vaistų technologijos ir socialinės farmacijos katedra**
	+ Katedros vedėjas – prof. dr. Jurga Bernatonienė
* **Farmacinių technologijų institutas**
	+ Instituto vadovas – prof. dr. Valdas Jakštas

Nuorodos
--------

* Oficiali fakulteto svetainė

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Lietuvos sveikatos mokslų universitetas |
| --- |
|  |
| Akademijos | 

Medicinos akademija •
Veterinarijos akademija
 |
|  |
| Fakultetai | 

Farmacijos fakultetas •
Gyvūnų mokslų fakultetas •
Medicinos fakultetas •
Odontologijos fakultetas •
Slaugos fakultetas •
Veterinarijos fakultetas •
Visuomenės sveikatos fakultetas
 |
|  |
| Institutai | 

Elgesio medicinos institutas •
Endokrinologijos institutas •
Gyvulininkystės institutas •
Kardiologijos institutas •
Neuromokslų institutas •
Veterinarijos institutas
 |
|  |
| Kita | 

Biblioteka (VA biblioteka)  •
Gimnazija •
Kauno ligoninė •
Klinikos •
Koplyčia •
Muziejus
 |

 |
*Apie kitus perperus skaityti Perperas (reikšmės).*

| Juodkalnijos perperas |
| --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **1906 – 1918** | → |

 |  |
| *20 perperų banknotas* |
|  |
| **Naudojo:** |  Juodkalnija |
|  |
| **Smulkesnis vnt.:** | para: 1/100 |
|  |
| **Nominalai:** | Banknotai: 1, 2, 5, 10, 50, 100 perperų   Monetos: 1, 2, 5, 10, 20, 100 perperų; 1, 2, 10, 20 parų |

**Perperas** (serb. *перпер*, dgs. *перпери*) – Juodkalnijos piniginis vienetas 1906-1918 m. Pavadintas pagal ankstesnį Serbijos perperą, buvusį Serbijos karalystės piniginį vienetą. Juodkalnijos kunigaikštystė, vėliau - Juodkalnijos karalystė laikė save jos įpėdine.

Juodkalnijos perperą sudarė 100 parų (serb. *паре*, dgs. *пара*). Jis buvo lygus Prancūzijos frankui, nes Juodkalnija priklausė Lotynų valiutinei sąjungai. Juodkalnijai tapus Jugoslavijos karalystės dalimi perperą pakeitė Jugoslavijos dinaras.

XX a. pabaigoje Juodkalnija ketino vėl imti naudoti perperą, tačiau šis projektas nebuvo įgyvendintas.

Monetos
-------

1906 m. buvo kaldinamos 1, 2, 10 ir 20 parų monetos. 1 ir 2 parų monetos buvo bronzinės, 10 ir 20 parų - nikelinės. 1909 m. ėmė kaldinti sidabrines 1 ir 5 perperų monetas, o 1910 m. - dar ir 2 perperų monetas. 1910 m. ėmė kaldinti 10 ir 20 perperų auksines monetas, taip pat nukaldino labai nedaug 100 perperų monetų.

Banknotai
---------

1912 ir 1914 m. išleido 1, 2, 5, 10, 50 ir 100 perperų banknotus. 1917 m. okupacinė Austrijos kariuomenė išleido konvertuojamus čekius, kurių nominalai buvo nurodyti perperais. Okupacijos metu apyvartoje buvo ir ankstesni Juodkalnijos perperai.

* Auksinė 100 perperų moneta (1910 m.)
* Sidabrinė 5 perperų moneta (1912 m.)
* Vaizdas:10Perper(Weltkrieg).jpgOkupacinės valdžios leistas 10 perperų čekis

Nuorodos
--------

1. ↑  Central Bank of Montenegro: Jubilarno izdanje perpera Archyvuota kopija 2006-06-16 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  I. Č.: Stanje u federaciji neodrživo (interview with Slavko Drljevic)
***Divini Redemptoris*** – viso pasaulio katalikams skirta antikomunistinė popiežiaus Pijaus XI enciklika, paskelbta 1937 m. kovo 19 d. Enciklikos paantraštė – „Apie bedieviškąjį komunizmą".

Turinys
-------

Enciklikoje komunizmas apibūdinamas kaip „sistema, kupina klaidų ir sofizmų", ji „pakerta visuomeninę tvarką, nes reiškia jos pamatų sunaikinimą".

Komunizmas priešpriešinamas *civitas humana* (idealiai žmonių civilizacijai), kuri pasižymi meile, pagarba žmogaus orumui, ekonominiu teisingumu, darbininkų teisėmis. Pramoninkams ir darbdaviams popiežius prikiša, kad šie nepakankamai pasirūpina savo darbininkais, taip sukuriama nepasitenkinimo atmosfera, žmonėms kyla pagunda tapti komunizmo šalininkais. „Divini Redemptoris" Pijus XI mini dvi ankstesnes enciklikas šia tema – *Rerum novarum* ir *Quadragesimo anno*.

Enciklikoje reiškiamas susirūpinimas komunizmo augimu Tarybų Sąjungoje, Ispanijoje ir Meksikoje. Didelė dalis nekatalikiškos pasaulio spaudos, nutylinti apie šiose šalyse vykdomus nusikaltimus, smerkiama už „susimokymą tylėti". Raginama su komunizmu kovoti, kad būtų išgelbėta krikščioniškoji civilizacija, katalikams draudžiamas bendradarbiavimas su jo šalininkais.

Išnašos
-------

1. 1 2  Religijotyros žodynas. – Vilnius: Mintis, 1991, 99 psl.
2. ↑  *Divini Redemptoris*, § 7.
3. ↑  *Divini Redemptoris*, § 18.

Nuorodos
--------

* Enciklikos tekstas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Divizionas** (rus. *дивизион*) – Karinio jūrų laivyno struktūrinis vienetas:

* stambaus karinio laivo įgulos padalinys
* karinis vienetas iš kelių vieno tipo karinių laivų

Laivų divizionas
----------------

*Laivų divizionas* (rus. *дивизион кораблей*; angl. *division of warships*) – 2, 3 ar 4 rango karo laivų junginys. Divizionas gali būti brigados dalis arba būti atskirasis divizionas. Laivų skaičius divizione priklauso nuo paskirties, ginkluotės ir numatytos veikimo taktikos.

Divizionai egzistuoja Rusijoje, Ukrainoje, Latvijoje, Lietuvoje,

### Lietuvos Jūrų pajėgų divizionai

Lietuvos Jūrų pajėgose yra:

* Kovinių laivų divizionas,
* Patrulinių laivų divizionas,
* Mininių laivų divizionas

Laivo divizionas
----------------

*Laivo divizionas* (rus. *корабельный дивизион*) – 1-ojo rango karo laivo įgulos padalinys, kovinės dalies (rus. *боевая часть*) sudėtinė dalis. Pvz. *artilerijos kovos dalyje* yra *pagrindinio kalibro artilerijos divizionas*, kurį sudaro keli bokštai (baterijos), valdymo grupės; elektromechanikos kovinėje dalyje – judėjimo divizionas, elektromechaninis divizionas, veiksnumo ir kiti divizionai.
*Šis straipsnis apie Gedimino sūnų. Apie Gedimino sūnėną, trumpai valdžiusį Polocke skaitykite straipsnyje Liubartas (Polockas).*

| **Liubartas Demetrijus** |
| --- |
| Lucko, Liubarsko ir Voluinės kunigaikštis. |
|  |
| Liubartas |
| Gediminaičiai |
| Gimė | 1300 m. |
| Mirė | 1383 m. rugpjūčio 4 d. (~83 metai) |
| Tėvas | Gediminas |
| Motina | Olga |
| Sutuoktinis (-ė) | Andrejaus Jurijevičiaus duktėOlga-Agafija |
| Vaikai | (visi su Olga-Agafija) Teodoras LiubartaitisSimeonasLazaras |
| Lucko kunigaikštis. |
| Valdė | 1323-1324, 1340-1383 m. |
| Liubarsko kunigaikštis. |
| Valdė | 1323-1340 m. |
| 

|  |
| --- |
|  Voluinės kunigaikštis. |
| Valdė | 1340-1383 kunigaikštis. |
| Pirmtakas | Jurijus II Boleslovas |
| Įpėdinis | Aleksandras Karijotaitis |

 |
|  |
|  **Vikiteka** | Liubartas |

**Liubartas Demetrijus** (dar *Liubko, Lubardus*, krikšto vardas *Dmitrijus*, 1300 m. – 1383 m. rugpjūčio 4 d.) – Lucko (1323–1324, 1340–1383), Liubarsko (1323–1340) ir Voluinės (1340–1383) kunigaikštis.

LDK kunigaikščio Gedimino jauniausias sūnus. Motina – antroji Gedimino žmona Olga, Smolensko kunigaikščio Vsiavolodo duktė.

Vienas iš trijų išlikusių Lucko pilies bokštų yra pavadintas Liubarto vardu.

Gyvenimas
---------

1320 m. ar apie 1323 m. vedė Haličo-Volynės kunigaikščio Andrejaus Jurijevičiaus dukterį ir ėmė valdyti Lucką rytų Volynėje. Andrejui Jurijevičiui mirus gavo rytų Voluinę kaip palikimą ir ten persikėlė 1325 m.

Lucko pilis
1340 m. mirė Haličo-Volynės kunigaikštis Jurijus Boleslavas Traidenis. Kadangi Liubarto žmona buvo paskutinė iš Haličo karalių giminės, Liubartas pretendavo į visą Haličą ir Voluinę. Lenkijos karalius Kazimieras III sukėlė grėsmę Liubarto valdymui iš pradžių užimdamas Pšemyslio žemę, o vėliau ir Lvovą. Tarp Liubarto ir Kazimiero III prasidėjo ilgametė kova dėl Galicijos (Haličo) karaliaus vardo, šios kovos metu Liubartas užėmė Vladimirą, Kremenecą, Belzą, bet dėl išdavystės pateko į Kazimiero nelaisvę, iš kurios jį išlaisvino brolis Kęstutis.

Liubartas užsitikrino Maskvos kunigaikščio Simeono Išdidžiojo paramą ir ėmė drąsiau veikti prieš Lenkiją. 1349 m. Kazimieras užėmė Voluinę, bet vos tik jam paleidus kareivius į namus, Liubartas ir Kęstutis pasiuntė savo karius į Cholmo, Belzo ir Voluinės žemes, greitai jas užėmė, o po to paėmė ir Lvovą.

1350 m. tapęs našliu Liubartas vedė antrąkart – Maskvos kunigaikščio Simeono giminaitę, Rostovo kunigaikščio Konstantino dukterį Olgą-Agafiją. Jis turėjo tris sūnus: Fiodorą, Simeoną ir Lazarą. Fiodoras paveldėjo Volynę ir valdė iki savo mirties 1431 m.

Išnašos
-------

1. ↑  „Liubartas". Encyclopedia Lituanica III. (1970–1978). Ed. Simas Sužiedėlis. Boston, Massachusetts: Juozas Kapočius. 411–412.

Nuorodos
--------
| **Paxillus atrotomentosus** |
| --- |
| Juodkotė meškutė (*Paxillus atrotomentosus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Baravykiečiai  *( Boletales)* |
| Šeima: | Meškutiniai  *( Paxillaceae)* |
| Gentis: | Meškutė  *( Paxillus)* |
| Rūšis: | Juodkotė meškutė  *( Paxillus atrotomentosus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Juodkotė meškutė** (lot. *Paxillus atrotomentosus*, sin. *Tapinella atrotomentosa*) – meškutinių (*Paxillaceae*) šeimos, meškučių (*Paxillus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Supuvusios eglės, pušies mediena, sutręšę kelmai, stuobriai, išvartos.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kepurėlė ekscentriška, kotas trumpas, juodai aksominis, ekscentriškas.

Vaisiakūniai dideli, masyvūs. Kepurėlė užauga iki 25 cm skersmens ir didesnė, aksomiška, rausvai ruda, geltonai ruda, masyvi, mėsinga. Lakšteliai gelsvi, rausvai gelsvi, tankūs, platūs, minkšti. Kotas trumpas, storas (2–6×2–4 cm), aksominis, šoninis, beveik juodos spalvos. Trama gelsva, tampri, sena - minkšta, nekarti. Sporos 5–6×4 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai masyvūs, dygsta ant supuvusios spygliuočių medienos.

Auga spygliuočių, mišriuosiuose miškuose, dažniausiai pavieniui, retai po kelis vaisiakūnius. **Nevalgoma**. Nedažna.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 86 psl.

Nuorodos
--------

* Juodkotės meškutės nuotraukos[neveikianti nuoroda]


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Juodkotė meškutė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| ***Balandis neturi pakilti*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La colomba non deve volare |
| Kilmės šalis |  Italija Vokietija |
| Režisierius | Sergio Garrone |
| Metai | 1970 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | italų ir rusų |
| **IMDb įrašas** |

**Balandis neturi pakilti** (it. *La colomba non deve volare*) – 1970 m. sukurtas nuotykių filmas.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

1943 m. vasara, Sicilija. Jungtinė italų ir vokiečių kariuomenė atsiduria amerikiečių bei anglų apsuptyje. Norėdami susilpninti priešus, italai sumano bombarduoti Bachreino naftos gręžinius, kad suardytų priešų kuro papildymo grandinę. Bėda ta, kad bombonešiai niekaip nenuskris iki taikinio ir po to negrįš atgal be kuro papildymo. Tai nusprendžiama padaryti neutralioje Viduriniųjų Rytų šalies dykumoje, į kurią reikia atgabenti aviacinio kuro. Užduotis patikima po priedanga dirbančiam agentui, tačiau apie užduotį sužino ir britai, kurie stengiasi bet kokiu būdu neleisti italams nugabenti kurą į dykumą.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Sylva Koscina – Ana
* Horst Buchholz – Pablas
* William Berger – majoras Harisas
* Riccardo Garrone – majoras Ridolfis
* Howard Ross
* Andrea Scotti

Šaltiniai
---------

1. ↑  *La colomba non deve volare* - Critica, cinematografo.it
Paminklas Petrui Perkumui
**Petras Perkumas** (1916 m. balandžio 28 d. Kadugynų kaime, Darbėnų valsčiuje, Kretingos apskrityje – 1937 m. sausio 12 d. Italijoje) – vienuolis salezietis.

Biografija
----------

Jauniausias sūnus Antano ir Barboros Perkumų šeimoje. Tėvas buvo prasilavinęs ūkininkas.
1928–1932 m. mokėsi Darbėnų pradžios mokykloje. 1932 susižavėjo saleziečių gyvenimu ir išvyko į Italiją.

1932–1933 m. mokėsi lietuvių saleziečių įstaigoje „Perosa Argentina". 1933 m. pradėjo mokytis teologiją, užsienio kalbas ir siuvėjo amatą Torino misijų aspirantams skirtoje mokykloje „Conti Rebaudengo". Mokydamasis buvo „Švenčiausiojo sakramento" saleziečių draugijos narys, draugijos patarėjas, sekcijos vedėjas. Ketvirtaisiais mokslo metais įstojo į „Nekaltai pradėtosios" draugiją.

Dėl pablogėjusios sveikatos mokslus nutraukė. Iki pat mirties Petras Perkumas nuoširdžiai meldėsi ir to mokė savo draugus.

Atminimo įamžinimas
-------------------

1997 m. buvusioje Perkumų gimtinės sodybvietėje pastatytas ir pašventintas kryžius su užrašu „1910 ir 1917 m. čia gimė vienuoliai saleziečiai Antanas ir Petras Perkumai".

1997 m. šalia Darbėnų Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčios Petro Perkumo atminimui vienuoliai saleziečiai pastatė jo skulptūrą. Skulptūros autorius Antanas Ambrulevičius. Paminklą pašventino jo Ekscelencija Telšių vyskupas Antanas Vaičius.

Literatūra
----------

* 1938 m. kunigas, buvęs Petro Perkumo mokytojas Igino Muraro italų kalba parašė knygą „Pietro Perkumas". 1979 m. knyga buvo išleista lietuviškai.
* 1982 m. dr. Vytautas Dambrava parašė knygą „Širdies giesmė Petriukui", vėliau išverstą į anglų, ispanų, portugalų kalbas.

Nuorodos
--------

* Petras Perkumas – Lietuvos vaikų Šventumo garsas (sventumogarsas.lt)
| **Petras Petraitis** |
| --- |
| Gimė | 1907 m.Homesteade, Pensilvanija |
|  |
| Veikla | vargonininkas, chorvedys, dainininkas (baritonas). |

**Petras Petraitis** (1907 ? ? Homesteade, Pensilvanija – JAV – ?) – vargonininkas, chorvedys, dainininkas (baritonas).

Biografija
----------

Studijuodamas Pitsburgo Carnegie Technologijos institute, kartu mokėsi dainuoti pas prof. G. Henvigą.

Nuo 1927 m. studijavo Filadelfijos Curtis muzikos institute, kur pas prof. R. Hgemaną mokėsi operinio meno. Dar nebaigęs studijų, 1928–1929 m. dainavo Schuberto teatre Niujorke, dalyvavo „Musik in May" veikale. 1930 m. grįžęs tęsti studijų į Filadelfiją, dainavo ir Civic operoje. 1931 m. vadovavo ir redagavo dvisavaitinį žurnalą „Nauja mintis". Suorganizavo mišrųjį chorą „Nauja mintis" ir vadovavo „Dainos" chorui. Statė muzikinius veikalus: Č. Sasnausko kantantą „Broliai", J. Žilevičiaus operetę „Lietuvaitė", S. Šimkaus operetes „Išeivis" ir „Čigonai". Organizavo koncertus, dalyvavo tarptautiniuose renginiuose, vadovavo radijo valandėlėms. Su chorais ir kaip solistas koncertavo daugelyje lietuvių kolonijų, įdainavo keletą plokštelių. Kurį laiką vargonininkavo Šv. Kazimiero Patersone, Naujajame Džersyje, Šv. Pranciškaus Lawrence, ir Šv. Roko Brocktone, Masačiusetse, lietuvių parapijose. Chorus išmokė nemaža giesmių ir dainų, keletą mišių ir mišparų. Pas J. Žilevičių mokėsi kompozicijos ir bandė kurti, spaudoje rašė įvairiais muzikinio gyvenimo klausimais.

Nuo 1932 m. – ALRK Vargonininkų sąjungos narys ir šios sąjungos Niujorko – Niudžersio provincijos narys, 1932 m. jis buvo rinktas Centro valdybos vicepirmininku.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Airanas, pardavinėjamas pakelėje (Azerbaidžanas)
**Airanas** – nealkoholinis gėrimas, kuris gaminamas jogurtą skiedžiant vandeniu. Kaip gaivusis gėrimas paplitęs daugybėje pasaulio virtuvių: islamo, balkanų, indijos, Didžiosios stepės virtuvėse. Yra vienas svarbiausių gaivinančių gėrimų daugybėje šalių. 

Gaminant airaną, jogurtas skiedžiamas šiltu vandeniu, gerai sumaišant. Kai kuriuose regionuose jis po to dar fermentuojamas kambario temperatūroje, siekiant gauti burbuliukus.

Geriamas gerai atšaldytas, su ledu, kartais paskaninant šiek tiek druska, mėta ar kitais prieskoniais.

Pavadinimo variantai
--------------------

Airano pavadinimas (*ayran*) pirmiausia yra vartojamas turkų, kitose jai giminingose, taip pat ir daugelio Balkanų šalių kalbose. Tas pats gėrimas skirtingose musulmoniškose šalyse vadinamas skirtingai: **dugh** (pers. دوغ), **abdugh**, **do** (Irane), **mastaw** (Kurdistane), **tahn** (Armėnijoje), **šenina** (Irake ir Jordane), **lassi** (Indijoje), **majjiga** (Maharaštroje), **majjige** (Karnatakoje), **moru** (Tamilnade), **čhaas** (Gudžarate).

* Armėniškas tahnArmėniškas tahn
* Indiškas lassiIndiškas lassi
|  *Pol Moya*  |
| --- |
|  |
|  |
| Pilnas vardas | Pol Moya Betriu |
| Gimė | 1996 m. gruodžio 9 d. (25 metai)Andora la Velja |
| Atstovauja (-vo) |  Andora |
| Aktyvumo metai | 2014 - dabar |
|  |
| Rungtys | Vidutinių nuotolių bėgimas |
| Asmeniniai rekordai | 800 m:1:46.96 (NR)  1000 m: 2:23.34 (NR)  1500 m: 3:43.57 (NR) |
|  |
|  |
| World Athletics profilis: |  |

**Polis Moja Betriu** (*Pol Moya Betriu*, g. 1996 m. gruodžio 9 d.) – Andoros lengvaatletis, kuris specializuojasi vidutinių nuotolių bėgime, nacionalinis rekordininkas, olimpietis.

Biografija
----------

2014 m. atstovavo Andorai pasaulio jaunimo čempionate, bet finalo nepasiekė.

Savo debiutinėse 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Andoros atstovas 800 m bėgimo atrankos etapo bėgime pasiekė 1:48.88 rezultatą ir atbėgo šeštas iš aštuonių startavusių sportininkų. Galutinėje rikiuotėje Moya liko 37-oje vietoje.

Sportininkas pelnė pakvietimą startuoti 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. liepos 26 d.
| Žirmūnų tiltas |
| --- |
|  |
| 

Žirmūnų tiltasŽirmūnų tiltas

54°41′40″š. pl. 25°18′08″r. ilg.﻿ / ﻿54.6944°š. pl. 25.3022°r. ilg.﻿ / 54.6944; 25.3022﻿ (Žirmūnų tiltas)Koordinatės: 54°41′40″š. pl. 25°18′08″r. ilg.﻿ / ﻿54.6944°š. pl. 25.3022°r. ilg.﻿ / 54.6944; 25.3022﻿ (Žirmūnų tiltas) |
|  |
| **Vieta** | Vilnius |
| **Ilgis** | 210,4 m |
| **Plotis** | 20,8 m |
| **Aukštis** | 18 m |
| **Pastatytas** | 1966 m. |

**Žirmūnų tiltas** – gelžbetoninis automobilių ir pėsčiųjų tiltas per Nerį Vilniuje, jungiantis Žirmūnus ir Antakalnį. 

Tai – pirmasis TSRS rėminis-konsolinis tiltas baigtas statyti 1966 m. pagal 1964 m. Leningrado projektavimo instituto „Lenpromtransnprojekt" projektą. Rangovas – Vilniaus antroji tiltų statybos valdyba. 

Tilto ilgis 210,4 m. plotis 20,8 m. aukštis 18 m. Tiltas – trijų dalių, centrinės dalies ilgis – 100 metrų. Tiltu automobiliai gali važiuoti šešiomis eilėmis, įrengti du šaligatviai. Tiltas ypatingas tuo, kad upė toje vietoje daro stiprų lanką ir dešinysis krantas yra aštuoniais metrais aukštesnis, todėl suprojektuota nesimetriška konstrukcija.

Tilto projektuotojams, kuriems vadovavo Solomonas Geršanokas, ir statybininkams 1971 m. paskirta TSRS Ministrų Tarybos premija.

2010 m. po tiltu pakabinta skulptūra „Karališkasis obuolys" (aut. K. Vildžiūnas).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pagrindiniai tiltų statybos UAB „Tilsta" statiniai (tiltai, viadukai); statyba ir remontas nuo 1966 m iki šiol
2. ↑  Первый рамно-консольный мост в СССР Archyvuota kopija 2016-08-17 iš Wayback Machine projekto.

  



| Artimiausi tiltai per Nerį |
| --- |
| prieš srovę: | **Žirmūnų tiltas** | pasroviui: |
| Šilo tiltas | Mindaugo tiltas |
| Le Bardasالباردو |
| --- |
| *Muziejus* |
|  |
| 

Le BardasLe Bardas

36°48′00″ š. pl. 10°8′00″ r. ilg.﻿ / ﻿36.80000°š. pl. 10.13333°r. ilg.﻿ / 36.80000; 10.13333﻿ (Le Bardas)Koordinatės: 36°48′00″ š. pl. 10°8′00″ r. ilg.﻿ / ﻿36.80000°š. pl. 10.13333°r. ilg.﻿ / 36.80000; 10.13333﻿ (Le Bardas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Tuniso vėliava Tunisas |
| **Vilajetas** | Tuniso vilajetas |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 73 953  |
|  |
|  **Vikiteka** | Le Bardas |

**Le Bardas** arba **Bardas** (arab. الباردو‎‎ = *Bārdaw*, pranc. *Le Bardo*) – miestas Tunise, šiaurinėje šalies dalyje, netoli sostinės.

Istorija
--------

Pastatytas Hafsidų dinastijos valdymo metu, XV amžiuje. Pavadinimas kilo iš ispaniško žodžio „prado", reiškiančio sodą. Le Bardas tapo Tuniso teismo rezidencija XVIII a. Atvykus Huseinitų bajams, Le Bardas tapo politiniu, intelektualiniu ir religiniu centru. Čia buvo įsikūrusi Tuniso Nacionalinė asamblėja, o 1882 m. ten atidarytas Nacionalinis muziejus.

Netoliese esančiuose Ksar Saïd rūmuose buvo pasirašyta sutartis (1881 m.), o pagal ją Tunisas tapo prancūzų protektoratu.

Sportas
-------

* Stade Tunisien futbolo klubas;
* Hédi-Enneifer futbolo stadionas, kurio talpa 11 tūkst. žiūrovų.

Galerija
--------

* MuziejujeMuziejuje
* KravanasKravanas
* 1952 m. tramvajus1952 m. tramvajus
* Nacionaliniame muziejujeNacionaliniame muziejuje

Šaltiniai
---------

1. ↑
| **Andžej Strumilolenk. *Andrzej Strumiłło*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1927 m. spalio 23 d.Vilnius, II Lenkijos Respublika |
| Tėvas | Rafał Strumiłło-Pietraszkiewicz |
| Motina | Kazimiera Jurszanówna |
|  |
| Veikla | Dailininkas, grafikas, fotografas, poetas, skulptorius ir scenografas |
|  |
|  **Vikiteka** | Andrzej Strumiłło |

**Andžej Strumilo** (lenk. *Andrzej Strumiłło*) (1927 m. spalio 23 d. Vilniuje, II Lenkijos Respublikoje) – lenkų, baltarusių ir lietuvių kilmės dailininkas, grafikas, fotografas, poetas, skulptorius ir scenografas.

Biografija
----------

Gimė 1927 m. spalio 23 d. Vilniuje *Rafał Strumiłło-Pietraszkiewicz* ir *Kazimiera Jurszanówna* šeimoje. Vaikystę praleido prie Žeimenos upės, netoli Švenčionių, iš kur kilusi jo mama. Prieš II pasaulinį karą buvo ministrantas Vilniaus Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčioje. Per karą pasitraukė į Lenkiją, studijavo Lodzės Aukštojoje Valstybinėje Meno Mokykloje, vėliau Krokuvos dailės akademijoje. Tarp 1949-1953 m. ėjo asistento pareigas šiose mokyklose. 1977-1980 m. buvo Krokuvos Dailės Akademijos profesoriumi, 1987-1988 m. buvo katalikų Teologijos Akademijos Suvalkų filijalo dėstytoju. 1982-1984 m. vadovavo Jungtinių Tautų Organizacijos Niujorke – *Graphic Presentation Unit* leidinio grafinei programai.

Už savo nuopelnus kultūros, meno ir švietimo srityse, buvo ne kartą apdovanojamas valstybiniais prizais. Du kartus buvo suteiktas Kultūros ir Meno Ministro prizas, Užsienio reikalų ministerijos prizas bei Varšuvos miesto apdovanojimas.

Nuorodos
--------

* Braunantis per gyvenimo kasdienybės materiją Archyvuota kopija 2016-05-22 iš Wayback Machine projekto.;
* Apie autorių[neveikianti nuoroda];
* Interviu su Andrzej Strumiłło (angl.)[neveikianti nuoroda];
* Biografija ir darbai (angl.);
|  Šachsevenai |
| --- |
| Šachsevanų mergaitės (XIX a. Iranas)Šachsevanų mergaitės (XIX a. Iranas) |
| Gyventojų skaičius | ~300 000 |
| Populiacija šalyse | Azerbaidžano vėliava Azerbaidžanas 
Irano vėliava Iranas |
| Kalba (-os) | rytų azerbaidžaniečių tarmės |
| Religijos | islamas |
| Giminingos etninės grupės | azerbaidžaniečiai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Šachsevenai |

**Šachsevenai** (azer. *Şahsevənlər*, pers. شاهسون‌ها = *Šāhsevanahā*) – tiurkų tauta, gyvenanti šiaurės vakarų Irane (Rytų Azerbaidžanas ir Mugano stepė) bei pietų Azerbaidžane. Labai giminingi azerbaidžaniečiams, laikomi jų subetnosu. Populiacija apie 300 tūkst. žmonių (TSRS surašymuose laikyti azerbaidžaniečiais). Šneka azerbadžianiečių kalbos rytinėmis (Mugano) tarmėmis. Tikintieji – musulmonai sunitai.

Šachsevanų gentys telktis pradėjo XVI a. pab. kuomet iš skirtingų tiurkų kyzylbašų genčių pradėta rengti šacho gvardija. Pats tautos pavadinimas reiškia „šachmyliai" („mylintys šachą").

Tradiciškai verčiasi ganykline gyvulininkyste (avys, galvijai, kupranugariai, arkliai); vasarą ganydavo Sebelano kalnuose, žiemą – Mugano stepėje. Nuo XIX a. pereidinėja prie sėslios žemdirbystės.

Šachsevanai gyvendavo palapinėse, šėtrose.

Tradicinė vyrų apranga – balti arba žydri marškiniai, rudos plačios kelnės, čerkesė, avinė papacha. Žiemą vilki avinius kailinius su ilgomis rankovėmis. Galvas skusdavo plikai, tik ant viršugalvio palikdavo sruogą, turėdavo barzdą. Moteriškas rūbas – žydri marškiniai, plačios kelnės, archalukas, žydra čadra, vilnonės kojinės, čuviakai, auksiniai bei sidabriniai papuošalai. Galvą dengia skara.

Virtuvei būdingos sriubos, pieno, avienos patiekalai, plovas.

Šachsevanai išlaikę ikimusulmoniškų papročių (ypač laidotuvių).

* Šachsevanų palapinė (Iranas)Šachsevanų palapinė (Iranas)
* Palapinės papuošimasPalapinės papuošimas
* Šachsevanų audinysŠachsevanų audinys

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Шахсевены*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Azerbaidžano tautos |
| --- |
|  |
| Tiurkai | 
azerbaidžaniečiai (šachsevenai) |
|  |
| Indoeuropiečiai | 
 Armėnai **·**  Kurdai **·**  Talyšai **·**  Tatai |
|  |
| Kaukazo tautos | 
Cachurai **·**  Lezginai **·**  Rutulai **·**  Udai **·**  Šachdago tautos (Buduchai **·**  Chinalugai **·**  Džekai **·**  Kricai) |
|  |
| Diasporos | 
Arabai **·**  Avarai **·**  Graikai **·**  Rusai **·**  Turkai **·**  Vokiečiai **·**  Žydai |

 |
| **André Lhote** |
| --- |
|  |
| André Lhote |
| Gimė | 1885 m. liepos 5 d.Bordo |
| Mirė | 1962 m. sausio 25 d. (76 metai)Paryžius |
|  |
| Veikla | prancūzų tapytojas, dailės teoretikas, kritikas |
|  |
|  **Vikiteka** | André Lhote |

**Andrė Lotas** (pranc. *André Lhote*, 1885 m. liepos 5 d. Bordo – 1962 m. sausio 25 d. Paryžius) – prancūzų tapytojas, dailės teoretikas, kritikas.

Biografija
----------

1898–1904 m. mokėsi Bordo Dailės mokykloje. 1907 m. išvyko į Paryžių. Ankstyvuosiuose paveiksluose (daugiausia peizažuose) ryški fovizmo ir P. Sezano įtaka, būdingos intensyvios spalvos, energingi potėpiai („Po medžiais" 1906 m.). Apie 1911 m. patyrė kubizmo įtaką. 1912 m. dalyvavo kubistinės grupuotės „Section D’Or" parodoje, buvo jos narys. Nutapė peizažų, natiurmortų, portretų, figūrinių kompozicijų („Bordo uostas" 1912 m. „Regbis" 1917 m. „Dvi draugės" 1927 m.), jie dekoratyvūs, kiek geometrizuotų formų, yra ir realistinių vaizduosenos bruožų.

Vėliau grįžo prie ryškaus kolorito („Mauduoliai" 1935 m. „Etiudas" 1940 m.), sukūrė lyriškų peizažų („Pušys Arkachone" 1948 m. „Nilas" 1952 m.). Nuo 1918 m. dėstė Laukų Dievo Motinos („Notre–Dame des Champs") akademijoje, nuo 1922 m. savo įkurtoje Andrė Loto akademijoje (abi Paryžiuje). Parašė dailės kritikos, teorijos straipsnių, traktatų apie kubistinę, figūrinę, peizažinę tapybą.
Mokiniai: Neemija Arbitblatas, Antanas Gudaitis, Juozas Mikėnas, Viktoras Vizgirda.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kotryna Džilavjanaitė. *Andrė Lotas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 64 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Šahbaarab. شهبا |
| --- |
| *Romėnų pastatų liekanos* |
|  |
| 

ŠahbaŠahba

32°51′0″ š. pl. 36°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿32.85000°š. pl. 36.61667°r. ilg.﻿ / 32.85000; 36.61667﻿ (Šahba)Koordinatės: 32°51′0″ š. pl. 36°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿32.85000°š. pl. 36.61667°r. ilg.﻿ / 32.85000; 36.61667﻿ (Šahba) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Sirijos vėliava Sirija |
| **Muchafaza** | Suveidos muchafaza |
|  |
| **Gyventojų** (2003) | 13 869  |
|  |
|  **Vikiteka** | Šahba |

**Šahba** (arab. شهبا = *Šahabā*) – miestas pietų Sirijoje, Suveidos muchafazoje, Drūzų kalnuose, 87 km į pietus nuo Damasko.

Istorija
--------

Antikiniais laikais tai buvo nedidelis kaimas oazėje. Apie 204 m. ten gimė būsimasis Romos imperatorius Pilypas Arabas. Tapęs imperijos valdovu, oazėje įkūrė koloniją, pavadintą **Filipopoliu** (lot. *Philippopolis*). Čia pastatyta šešiakampė šventykla, triumfo arka, amfiteatras, pirtys ir kt. Imperatoriui Pilypui mirus, statybos nutrauktos, žlugo jo planai Filpopolį paversti didmiesčiu.

Iki šių dienų išliko daugelio romėnų pastatų liekanos, tiltai, muziejuje saugomos mozaikos.
| Maskaraمعسكر |
| --- |
|        |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

MaskaraMaskara

35°24′0″ š. pl. 0°8′0″ r. ilg.﻿ / ﻿35.40000°š. pl. 0.13333°r. ilg.﻿ / 35.40000; 0.13333﻿ (Maskara)Koordinatės: 35°24′0″ š. pl. 0°8′0″ r. ilg.﻿ / ﻿35.40000°š. pl. 0.13333°r. ilg.﻿ / 35.40000; 0.13333﻿ (Maskara) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Alžyro vėliava Alžyras |
| **Vilaja** | Maskaros vilaja |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 108 629  |
| **Altitudė** | 429 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Maskara |
|  |
| **Kirčiavimas** | Mãskara |

**Maskara** (arab. معسكر = *Muʿaskar*, ber. ⵎⵄⴻⵙⴽⴻⵔ = *Mɛesker*, pranc. *Mascara*) – miestas šiaurės vakarų Alžyre, 105 km į pietryčius nuo Orano, Tel Atlaso kalnuose; vilajos administracinis centras. Iš miesto plentai ir geležinkeliai veda į Oraną, Saidą, Relizaną. Vystoma cemento, odos, maisto pramonė, kilimų gamyba, apylinkėse veši vynuogynai, alyvmedžių giraitės, javų pasėliai.

Istorija
--------

Gyvenvietė išaugo 1701 m. Osmanams įkūrus karinę įgulą (nuo jos ir pavadinimas – arabų *muʿaskar* reiškia stovyklavietę). Maskara buvo vienas didžiausių sukilimo prieš prancūzus centrų, pateko į Abdelkadero al Džazyrio trumpai gyvavusią sukilėlių valstybę. 1835 m. prancūzai miestą sugriovė, o 1841 m. galutinai įsitvirtino.

1994 m. rugpjūčio 18 d. Maskara labai nukentėjo nuo žemės drebėjimo (žuvo 171 gyventojas).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Maskara*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008
2. ↑  Benouar, D.; Aoudia, A.; Maouche, S.; Meghraou, M. (1994), „The 18 August 1994 Mascara (Algeria) earthquake—a quick-look report", *Terra Nova*, 6 (6): p. 634–638.
| Lažesas*Lages* |
| --- |
|              |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

LažesasLažesas

27°48′50″ p. pl. 50°19′30″ v. ilg.﻿ / ﻿27.81389°š. pl. 50.32500°r. ilg.﻿ / 27.81389; 50.32500﻿ (Lažesas)Koordinatės: 27°48′50″ p. pl. 50°19′30″ v. ilg.﻿ / ﻿27.81389°š. pl. 50.32500°r. ilg.﻿ / 27.81389; 50.32500﻿ (Lažesas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Pietų regionas |
| **Valstija** | Santa Katarina Santa Katarina |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1766 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 156 727  |
| **Altitudė** | 916 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Lažesas |

**Lažesas** (port. *Lages, Lajes*) – miestas pietų Brazilijoje, kalvotoje centrinėje Santa Katarinos valstijos dalyje, 224 km į vakarus nuo Florianopolio. Yra oro uostas, pro miestą eina Kuritibos–Porto Alegrės geležinkelis. Mašinų ir automobilių dalių, juodosios ir spalvotosios metalurgijos, medienos apdirbimo, plaušienos ir popieriaus, maisto (pieno, mėsos) pramonė. Apylinkėse verčiamasi galvijininkyste. Veikia privatus universitetas. Yra katedra, neoklasicistinės architektūros statinių.

Istorija
--------

Gyvenvietė 1766 m. įkurta bandeirantų ir pavadinta *Nossa Senhora dos Prazeres dos Campos das Lajens*. Miesto teisės suteiktos 1866 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lažesas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 465 psl.