recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Gargždupio senosios kapinės |
| --- |
| Kapinių vaizdas iš rytų pusės |
| 

Gargždupio senosios kapinėsGargždupio senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°59′58″š. pl. 21°20′53″r. ilg.﻿ / ﻿55.999533°š. pl. 21.347918°r. ilg.﻿ / 55.999533; 21.347918Koordinatės: 55°59′58″š. pl. 21°20′53″r. ilg.﻿ / ﻿55.999533°š. pl. 21.347918°r. ilg.﻿ / 55.999533; 21.347918 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Darbėnų seniūnija |
| Plotas | 0,02 ha |
| Naudotas | XVI - XIX a. |
| Žvalgytas | 1935, 1992, 1995 m. |
| Registro Nr. | 24191 /L525/ |

**Gargždupio senosios kapinės** (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas 24191; senas registro kodas L525) – neveikiančios kapinės centrinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 0,2 km į vakarus nuo kelio Vaineikiai - Šukė, kairiajame Vaineikupio krante. 

Viktoro Grinevičiaus sodybos fundacinis akmuo (1827 m.)

Kapinės
-------

Įrengtos nedidelėje pakilumoje, stačiakampio plano, 14 m ilgio šiaurės - pietų kryptimi, 12 m pločio, apjuostos statinių tvora, kurios rytų pusėje ties viduriu yra vienvėriai varteliai, o priešais juos abipus pastatyta po stambų akmenį. Laidojimo žymių nesimato. 

Kapinių vakarinėje dalyje stovi koplytėlė, šalia jos stūkso akmuo su iškaltu užrašu lenkų kalba: „Wiktory Hryniewicz R 1827 Tego fundator". Priešais koplytėlę stovi trys kryžiai, o šiaurės rytiniame pakraštyje – ketvirtas kryžius. Šiaurės vakarinėje dalyje auga senas ąžuolas, vadinamas Vaineikių ąžuolu, o pakraščiuose – aukšti klevai.

Teritorijos plotas – 0,02 ha.

### Koplytėlė

Stačiakampė stačiasienė, vienkamarė, atvira iš priekio ir šonų. Sienos plytų mūro, priekyje įrengtos vienvėrės, įstiklintos durelės, šonuose – po langelį. Stogas medinis, kryžminis. Virš kraigo kyla kryželis.

### Kryžiai

Mediniai, monumentalūs, kryžmiški, aukšti. Stiebas platėja į apačią, viršūnės ir pečių galai profiliuoti. Prie kryžmos prikalta lieto metalo Nukryžiuotojo figūrėlė.

Istorija
--------

Veikė XVI - XIX a. laidoti Gargždupio bajorkaimio gyventojai. Vadinamos Kapeliais, Marų kapeliais, Senkapiais. XIX - XX a. I pusėje buvo pakasami nekrikštyti mirę kūdikiai. Seniau kapinės buvusios didesnės, jas juosė akmenų pylimas, kuris XX a. nuardytas, akmenys panaudoti statyboms. Pasakojama, kad kapinėse palaidoti senovės milžinai.

1985 m. iš nugriautos Jono Kontrimo (seniau – Viktoro Grinevičiaus) sodybos perkeltas fundacinis akmuo su lenkišku įrašu.

1935 m. žvalgė Genčų pradžios mokyklos mokytojas Feliksas Einas, 1992 m. – Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centro istorikės Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė. 

1997 m. įrašytos į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą, 2005 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. - Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. - F. 1, ap. 1, b. 20. - L. 311–316 Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Kultūros vertybių registras: Gargždupio k. senosios kapinės
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tortugero nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Tortugero džiunglių upė Tortugero džiunglių upė |
| **Vieta:** | Kosta Rika |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Tortugeras |
| 

Žemėlapis rodantis Tortugero nacionalinis parkas vietą.Tortugero nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 10°32′28″ š. pl. 83°30′08″ v. ilg.﻿ / ﻿10.54111°š. pl. 83.50222°r. ilg.﻿ / 10.54111; 83.50222Koordinatės: 10°32′28″ š. pl. 83°30′08″ v. ilg.﻿ / ﻿10.54111°š. pl. 83.50222°r. ilg.﻿ / 10.54111; 83.50222 |
| **Plotas:** | 312 km² |
| **Įkurtas:** | 1975 |
| **Valdymas:** | National System of Conservation Areas |
|  **Vikiteka:** | Tortugero nacionalinis parkas |

**Tortugero nacionalinis parkas** (isp. *Parque Nacional Tortuguero*) – nacionalinis parkas šiaurės rytų Kosta Rikoje, Limono provincijoje, prie Karibų jūros. Užima 312 km² plotą.

Nacionaliniame parke saugomos tropinės džiunglės su savo gausia bioįvairove. Parko pelkės įtrauktos į Ramsaro pelkių apsaugos sąrašą. Be to, Tortugero parkui priklauso dalis Karibų jūros pakrantės su lagūnomis ir paplūdimiais. Juose jauniklius veda jūriniai vėžliai (bisos, logerhedai, žalieji vėžliai). Upėse sutinkami lamantinai, kaimanai, amerikiniai krokodilai, kaimanžuvės. Džiunglės – jaguarų, koatų, staugūnų, paprastųjų kapucinų, tripirščių tinginių buveinė. Be to, sutinkami driežai baziliskai, įvairios nuodingos medvarlės, per 375 paukščių rūšių (tulžiai, tukanai, papūgos, garniai). Auga apie 400 medžių ir 2200 kitų augalų rūšių.

Parko turistinis centras – Tortugero gyvenvietė.

Galerija
--------

* Tortugero džiunglėsTortugero džiunglės
* Karibų jūros pakrantėKaribų jūros pakrantė
* Artibeus genties šikšnosparnis*Artibeus* genties šikšnosparnis
*Kitos reikšmės – Jurisdika (reikšmės).*
Eišiškių jurisdika, įkurta į šiaurę nuo miesto (XX a. tarpukario žemėlapis)
**Jurisdika** (arba ***jurizdika, jurzdika, jurizdikas, jurzdikas***) – feodalizmo laikų miesto žemių arba paties miesto dalis, pavesta valdyti ne magistratui, o kuriam nors feodaliniam savininkui, dažniausiai bažnytiniam. Dažnai tai būdavo miestelio dalis, kur gyveno neturtingiausi žmonės.

Lietuva
-------

Lietuvoje jurisdikų atsirado XVI a. įsigalėjus luominei bajorų žemėvaldai. Vilniuje XVI–XVII a. jurisdikų turėjo Lietuvos didžiojo kunigaikščio pilininkas, vyskupas, kapitula, stačiatikių metropolitas, vienuolynai. Didžiausios jurisdikos buvo Radvilų, Sapiegų, Chodkevičių, Pacų. Mažesniuose miestuose jurisdikas turėjo klebonai.

Jurisdikos išnyko 1795 m. po galutinio ATR padalijimo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jurisdika. Lkz.lt (tikrinta 2022-07-10)
2. ↑  Jurisdika(parengė Edvardas Gudavičius). Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2022-07-10).
3. ↑  Jurzdikas. Lkz.lt (tikrinta 2022-07-10).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Gardžio stipriklis** (*aromatą ir skonį stiprinanti medžiaga*, aromato ir skonio stipriklis, skonį gerinanti medžiaga, skaniklis) – maisto pramonėje naudojamas maisto priedas, kuris sustiprina maisto produkto ar gėrimo skonį ir kvapą, paryškina jo turimus kvapą ir/ar skonį. Gardžio stiprikliai dažnai suteikia umaminį skonį.

Gardžio stiprikliai yra įprasti „greito maisto" komponentai. Jie dažnai dedami į pusfabrikačius, greito paruošimo sriubas, mėsos konservus, vakuuminėse pakuotėse parduodamus pjaustytus mėsos gaminius, padažų koncentratus, bulvių traškučius, netgi į prieskonių mišinius.

Etiketėje šios kategorijos medžiagos paprastai žymimos naudojant E numerį ir yra intervale E600-699, tačiau yra šiomis savybėmis pasižyminčių medžiagų su kitokiu numeriu.

Kai kurios gardžio medžiagos žadina alkio jausmą ir sutrikdo natūralią apetito reguliaciją. Be to žmonės gali tapti priklausomais nuo šių medžiagų skonio. Todėl mitybos specialistai su jomis, pvz. umaminį skonį suteikiančiais glutamatais (E621, E622, E623, E624, E625) sieja vaikų ir suaugusiųjų nutukimo plitimą.

Gardžio stiprikliai:

* E620 Glutamo rūgštis
* E621 Mononatrio glutamatas
* E622 Monokalio glutamatas
* E623 Kalcio diglutamatas
* E624 Monoamonio glutamatas
* E625 Magnio diglutamatas
* E626 Guanilo rūgštis
* E627 Dinatrio guanilatas, natrio guanilatas
* E628 Dikalio guanilatas
* E629 Kalcio guanilatas
* E630 Inozino rūgštis
* E631 Dinatrio inozinatas
* E632 Dikalio inozinatas
* E633 Kalcio inozinatas
* E634 Kalcio 5'-ribonukleotidai
* E635 Dinatrio 5'-ribonukleotidai
* E636 Maltolis
* E637 Etilmaltolis
* E640 Glicinas ir jo natrio druska
* E641 L-leucinas
* E642 Lizino hidrochloridas
* E650 Cinko acetatas
* E906 Benzoinė derva
* E1101 Proteazė
| **Viola mirabilis** |
| --- |
| Puošnioji našlaitė (*Viola mirabilis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai  *( Dilleniidae)* |
| Šeima: | Našlaitiniai  *( Violaceae)* |
| Gentis: | Našlaitė  *( Viola)* |
| Rūšis: | Puošnioji našlaitė  *( Viola mirabilis)* |

 |

**Puošnioji našlaitė** (*Viola mirabilis*) – našlaitinių (*Violaceae*) šeimos, našlaičių (*Viola*) genties augalas.

Daugiametis, 7–30 cm aukščio augalas. Šakniastiebis storokas, dažniausiai šakotas, gulsčias arba kylantis, apšepęs prielapių liekanomis. Pavasarį išauga tik skroteliniai lapai. Jie statūs, stambūs, šviesiai žali, karbuoti, kartais apaugę, ypač apatinės pusės gyslos, retais plaukeliais. Pavasarį pamatinių lapų pažastyse išauga 1,5–2 cm ilgio, kvapūs, šviesiai violetiniai, su balsva žiotimi žiedai; jie būna nevaisingi ir sėklų neišaugina. Taurėlapiai nedideli, su apskritais priedėliais. Vėliau išauga kylantys lapuoti stiebai. Stiebiniai lapai 2–3, gana trumpais lapkočiais, tik apatinis gana ilgas; lakšto forma tokia pat kaip ir pamatinių. Viršutinių stiebinių lapų pažastyse išauga nedideli, be vainiklapių, su 5 stambiais taurėlapiais žiedai. Vaisius - pailga, atsidaranti dėžutė. Sėklų mėsingas ataugėles ėda skruzdėlės; kartu jos ir sėklas platina.

Žydi balandžio - gegužės mėn. Auga lapuočių ir mišriuose miškuose, krūmuose, derlinguose nerūgščiuose dirvožemiuose. Gana dažna visoje Lietuvoje, šiek tiek retesnė pietryčiuose. Augalas medingas.

Literatūra
----------

* Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 76 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Puošnioji našlaitė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Puolėjas (raudona apranga) prabėgo pro gynėjus ir muša įvartį*
**Puolėjas** – futbolo žaidėjo pozicija. Pagrindinis žaidėjo, rungtyniaujančio puolėju, tikslas – įmušti įvartį.

Šiuolaikiniame futbole į aikštę leidžiami 1-4 puolėjai. Dažniausiai 2: vienas žaidžia vienoje linijoje su priešininkų komandos gynėjais (ant nuošalės ribos), o kitas šiek tiek atsitraukęs (popuolėjas) padeda organizuoti atakas, taip pat mušti įvarčius. Dažniausiai pirmuoju žaidžia aukštesnis, tvirtesnio sudėjimo žaidėjas, o popuolėju greitesnis ir techniškesnis.

Centro puolėjai
---------------

Pagrindinė centro puolėjų paskirtis yra mušti įvarčius. Centro puolėjai gali žaisti kaip ryšys tarp saugų ir pagrindinio puolėjo (popuolėjo) arba kaip „taikinys" (angl. *target man*). Kai kurie žaidėjai žaidžia baudos aikštelėje „ieškodami" įvarčio.

Žaidėjai, kurie žaidžia „*taikinio*" (Target man) pozicijoje, dažniausiai būna aukštesni nei vidutinio ūgio, turi taiklų smūgį ir gerus žaidimo galva įgūdžius. Jie pasinaudodami savo fizinėmis galimybėmis palaiko kamuolį, kol į puolimą įsijungia kiti komandos žaidėjai. Įvarčius dažniausiai muša galva, po kamuolio skersavimo į baudos aikštelę, kamuolį priima nugara į vartus. Tokie žaidėjai yra: Alan Shearer, Joe Jordan, Denis Law, Duncan Ferguson, Peter Crouch ir Fernando Morientes.

Kiti puolėjai pasikliauja savo greičiu. Jiems kamuolys perduodamas pro gynėjų liniją ir jie stengiasi jį pavyti. Tokie žaidėjais buvo Hernan Crespo ir Michael Owen.

Patys geriausieji puolėjai gali žaisti abejose pozicijose. Tokiais buvo: Pelé (jaunystėje), Marco van Basten ir Ally McCoist.

Žaidėjai, kurie yra jungtis tarp puolimo ir saugų grandies žaidžia atsitraukę ir naudoja savo puikų aikštės matymą tam, kad sukurtų pavojingas situacijas arba įmuštų patys. Taip žaidė: Thierry Henry, Wayne Rooney, Raúl ir Edgaras Jankauskas.

Krašto puolėjai
---------------

Pastaruoju metu pradeda populiarėti krašto puolėjai. Jie kartu su krašto saugais padeda organizuoti komandos puolimą kraštais. Gavę kamuolį, skersuoja jį į baudos aikštelę arba stengiasi su juo prasiveržti pro gynėjus.
| Jurjevac Punitovačkaikroat. *Jurjevac Punitovački* |
| --- |
| 

Jurjevac PunitovačkaiJurjevac Punitovačkai

45°26′04″ š. pl. 18°26′53″ r. ilg.﻿ / ﻿45.43444°š. pl. 18.44806°r. ilg.﻿ / 45.43444; 18.44806﻿ (Jurjevac Punitovačkai)Koordinatės: 45°26′04″ š. pl. 18°26′53″ r. ilg.﻿ / ﻿45.43444°š. pl. 18.44806°r. ilg.﻿ / 45.43444; 18.44806﻿ (Jurjevac Punitovačkai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Kroatijos vėliava Kroatija |
| **Regionas** | Osijeko-Baranijos apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2011 m.) | 787  |

**Jurjevac Punitovačkai** (kroat. *Jurjevac Punitovački*) − kaimas Kroatijoje, netoli Osijeko, Osijeko-Baranijos apskrityje, šiaurės rytų Slavonijoje, istoriniame Slavonijos regione.

Istorija
--------

iki Pirmojo pasaulinio karo priklausė Kroatijos ir Slavonijos karalystei, Virovitičkos sričiai.

Į Jurjevacą slovakai persikėlė 1882 m. Džakovo vyskupo kvietimu. Kaimą įkūrė 20 slovakų šeimų, iš kurių 17 kilę iš Čepino, kur anksčiau buvo atsikraustę, ir trys iš šiaurės Slovakijos. Jurjevaco gyventojai įkurdinti tokiomis pat sąlygomis kaip ir Josipovo gyventojai. 1886 m. jie pastatė koplyčią su medine varpine, lankė mokyklą Punitovcuose iki 1921 m. kai Jurjevaco kaime buvo atidaryta mokykla. Slovakų kilmės vietiniai gyventojai išsaugo savo prosenelių kalbą ir kultūrą, organizuoja įvairius kultūrinius renginius.

Gyventojai
----------

Dauguma gyventojų – kroatai (du trečdaliai). Kitos mažumos slovakai (trečdalis) ir serbai (nežymi dalis).

Savivaldybėje gyveno 1 803 asmenys, o pačiame kaime – 787.

Sportas
-------

* NK Zrinski Jurjevac – futbolo klubas, namų rungtynes žaidžiantis Čepino stadione (Čepinas).
* Čepino stadionas, talpinantis 2500 žiūrovų.

Išnašos
-------

1. ↑  DZS informacija apie gyventojų skaičių
2. ↑  Čepino stadionas; talpa – 2 500 žiūrovai.
| Puokės alkakalnis |
| --- |
| Alkakalnis apaugęs medžiais, supamas dirbamų laukų |
| 

Puokės alkakalnisPuokės alkakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°10′57″š. pl. 21°56′22″r. ilg.﻿ / ﻿56.182588°š. pl. 21.93955°r. ilg.﻿ / 56.182588; 21.93955Koordinatės: 56°10′57″š. pl. 21°56′22″r. ilg.﻿ / ﻿56.182588°š. pl. 21.93955°r. ilg.﻿ / 56.182588; 21.93955 |

 |
| Vieta | Skuodo rajonas |
| Seniūnija | Barstyčių seniūnija |
| Aukštis | 6-8 m |
| Plotas | 12 000 m² |
| Registro Nr. | 3241, M135, AR961 |

**Puokės alkakalnis**, dar vadinamas *Alkos kalnu* – alkakalnis, stūksantis Skuodo rajono savivaldybėje, Puokės kaime (Barstyčių sen.), apie 2,5 km į pietryčius nuo gyvenvietės, 5 km į šiaurės rytus nuo Barstyčių. Ant kalno yra medinė koplyčia, dar kelios medinės koplytėlės, mediniai kryžiai, akmenų tvoros fragmentai.

Nuo 1999 m. valstybės saugomas archeologijos paminklas. Alkakalnyje pastatyta informacinė lentelė. Visas alkakalnio plotas smarkiai iškasinėtas bulviarūsiais, šlaitai ariami, vakarinėje pusėje kastas žvyras. Buvusi kaimo kapinių teritorija apaugusi liepomis. Ant kalno, aikštelės pakraštyje auga devynkamienė Puokės liepa, paskelbta gamtos paveldo objektu. 

Ant alkakalnio
Tuščia koplytėlė (likę skulptūrėlės tvirtinimo dalys)

Alkakalnis
----------

Alkakalnis iš visų pusių toli matomas. Kalva pailgos formos, orientuota vakarų – rytų kryptimi. Jos ilgis 250 m, plotis 80 m. Viršukalnė yra 50 x 40 m dydžio. Šlaitų aukštis siekia 6-8 m nuo šalia besiribojančių laukų. Nuo viso kalvyno apačios pietų pusėje pakyla iki 24 m. Ant kalno auga daugiakamieniai medžiai. Kalną aplinkui juosia markapių laikų akmenų tvora, stovi keli kryžiai, koplytėlės ir koplyčia. Kalno viršuje yra 4-4,5 m skersmens (viršuje) ir 0,8 m (dugne) piltuvėlio formos duobė.

Istorija
--------

Alkakalnio viršuje buvo įrengtos kaimo kapinės. Per Kryžiaus dienas žmonės rinkdavosi ant kalno giedoti, buvo laikomos pamaldos.

Sovietmečiu kalnas buvo pažymėtas archeologijos paminklo ženklu.

Padavimai
---------

Kalno teritorijoje esanti piltuvėlio formos duobė seniai minima padavimuose. Pasakojama, kad čia buvusi bažnyčia ir miestas. Dievas už nuodėmes nubaudęs žmones ir žemė prarijo miestą ir bažnyčią. Taip pat sakoma, kad ant kalno senovėje buvo deginamos aukos, Lietuvos valdovų įsakymu buvo užgesinta amžinoji ugnis. Aukos buvo deginamos po senąja liepa. Alkos kalne įrengtos Puokės bajorų kapinės.

Kalnas nuo senovės yra žmonių labai gerbiamas, kalne esąs palaidotas vienas paručikas, žuvęs 1831 m. sukilimo metu.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Objekto Nr. 3241 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Barstyčių seniūnijoje – lankytinų objektų apžiūra 2020-06-09 Archyvuota kopija 2021-10-21 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Kalnas vad. Alkos kalnu *skouds.lt*
4. ↑  Puokės Alkos kalno paminklinė lenta (Skuodo r.) *europeana.eu*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Puokės alkakalnis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Arūnas Strazdas. Neaiškių archeologijos objektų žvalgomieji tyrinėjimai
| **Elžbieta Čartoriskaitė** |
| --- |
|  |
| Čartoriskiai |
| Čartoriskiai (herbas) |
| Čartoriskiai (herbas) |
|  |
| Gimė | 1733 m. gegužės 21 d.Varšuva |
| Mirė | 1816 m. lapkričio 25 d. (83 metai)Viena |
| Tėvas | Augustas Aleksandras Čartoriskis |
| Motina | Marija Sofija Čartoriska |
| Sutuoktinis (-ė) | Stanislovas Liubomirskis |
| Vaikai | Elžbieta,Julija,Aleksandra, Marija Konstamcija |
|  |
|  **Vikiteka** | Elžbieta Čartoriskaitė |

**Izabelė Liubomirska** (netekėjusi **Elžbieta Elena Ana Čartoriskaitė**) (1733 m. gegužės 21 d. kitais duomenimis – 1736 m, Varšuva – 1816 m. lapkričio 25 d. Viena) – Lenkijos aristokratė, mecenatė ir rokoko epochos meno kūrinių kolekcionierė.

Biografija
----------

Elžbieta Čartoriskaitė jaunystėje
Izabelė Liubomirska
Izabelė Liubomirska 1816 metais
Rusios vaivados, kunigaikščio Augusto Aleksandro Čartoriskio (1697–1782), ir Marijos Sofijos Seniavskytės (1699–1771) duktė. Kunigaikščio Adomo Kazimiero Čartoriskio (1734–1823) vyresnioji sesuo. Austrijos Haličo ir Lodomerijos vietininko Alfredo Potockio prosenelė.

Izabelės Liubomirskos nuosavybė buvo Lenkijos rūmai Vilianuve, Ursinove ir „Mon Kto" Mokotuve. Ji padėjo kertinį Varšuvos nacionalinio teatro statybai. Buvo Lancuto pilies rokoko stiliumi pertvarkos iniciatorė tarp XVIII–XIX amžių.

Viena iš pačių žinomiausių ATR XVIII amžiaus moterų. Aktyviai dalyvavo to meto politiniuose žaidimuose. Iš pradžių buvo palanki Lenkijos karaliui Stanislovui Augustui Poniatovskiui, bet vėliau kovojo su juo. Atsižvelgiant į jos politinės kovos nesėkmes emigravo į Paryžių, o po didžiosios Prancūzijos revoliucijos išvažiavo į Vieną, kur praleido paskutinius gyvenimo metus. Be politinės veiklos, išsiskyrė ypatinga valstiečių globa.

Valdė 14 miestų ir 366 kaimus, žymi dalis kurių buvo išdėstyta Ukrainos žemėse (tarp jų Stanovas su aplinkiniais kaimais.

Šeima ir vaikai
---------------

1753 metų birželio 9  d. Elžbieta tapo Karūnos didžiojo maršalkos, kunigaikščio Stanislovo Liubomirskio (1722–1783), Černigovo vaivados Juozapo Liubomirskio (1676–1732) ir Terezos Mnišek (1690–1746) antro sūnaus žmona. Santuokoje gimė keturi vaikai:

* Elžbieta (1755–1783), žmona nuo 1773 metų Lietuvos didžiojo maršalkos Ignoto Potockio (1750–1809)
* Julija (1764–1794), žmona nuo 1785 Lenkijos rašytojo, grafo Jono Potockio (1761–1815)
* Aleksandra (1760–1831), žmona nuo 1776 metų generolo-majoro, grafo Stanislovo Kostka Potockio (1755–1821)
* Marija Konstancija (1763–1840), žmona nuo 1783 metų Karūnos lauko etmono Severino Rževuskio (1743–1811).

Nuorodos
--------

* O idealnym osiemnastowiecznym stroju «ślubnym» Izabeli Lubomirskiej
* *Dobra i zła Izabela* – filmik na stronie Muzeum Pałacu w Wilanowie,
* Społecznik – Księżna Izabela Lubomirska z Czartoryskich Archyvuota kopija 2009-02-05 iš Wayback Machine projekto..
| Ferfildasangl. *Fairfield* |
| --- |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

FerfildasFerfildas

38°15′28″ š. pl. 122°3′15″ v. ilg.﻿ / ﻿38.25778°š. pl. 122.05417°r. ilg.﻿ / 38.25778; 122.05417﻿ (Ferfildas)Koordinatės: 38°15′28″ š. pl. 122°3′15″ v. ilg.﻿ / ﻿38.25778°š. pl. 122.05417°r. ilg.﻿ / 38.25778; 122.05417﻿ (Ferfildas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-8)------ vasaros: (UTC-7) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Kalifornija Kalifornija |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 108 321  |
| **Plotas** | 97,475 km² |
| **Tankumas** (2010) | 1 111 žm./km² |
| **Altitudė** | 4 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.fairfield.ca.gov |
|  **Vikiteka** | Ferfildas |

**Ferfildas** (angl. *Fairfield*) – miestas JAV, Kalifornijos valstijos centrinėje dalyje. Solano apygardos administracinis centras. Išsidėstęs tiesiai į šiaurę nuo Sesuno įlankos ir į šiaurės rytus nuo San Pablo įlankos. Ferfildas dažnai laikomas pusiaukele tarp Sakramento ir San Fransisko, nuo pastarojo yra nutolęs apie 70 km atstumu į šiaurės rytus. 2010 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, turi 108 tūkst. gyventojų. Yra Traviso karinė oro bazė (angl. *Travis Air Force Base*).

Miestas garsėja savo vynais ir alumi.

Istorija
--------

Teritorijoje gyventa Šiaurės Amerikos indėnų genties *Suisun (Patwin)*. 1810 m. indėnus užpuolė čia atsidanginę ispanų konkistadorai. XIX a. 4-ajame dešimtmetyje Meksikos gubernatorius vietiniams indėnams suteikė žemės dotaciją, bet šie neišgalėjo išsimokėti, todėl žemė buvo parduota kitiems.

Ferfildą 1856 m. įkūrė kliperio kapitonas Robertas H. Votermanas (*Robert H. Waterman*) ir pavadino pagal savo gimtąjį miestą Ferfildą Konektikute. 1903 m. suteiktas miesto statusas.

Sparčiau miestas pradėjo augti per Antrąjį pasaulinį karą, kai čia JAV karinės oro pajėgos atidarė Traviso karinę oro bazę. 1957 m. apylinkėse buvo pastatyta Montičelo užtvanka, leidusi upės vandenį panaudoti pasėlių drėkinimui, gyvulininkystei.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5  *Fairfield*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2021-05-26.
| **Petras Opalinskis (1506)** |
| --- |
| Opalinskiai |
| Herbas „Łodzia" |
| Herbas „Łodzia" |
|  |
| Mirė | 1506 m. |
| Tėvas | Petras iš Bninos ir Opalenicos |
| Motina | Margarita iš Gžinos ir Vlaškovicų |

**Petras Opalinskis**  (m. 1506), Kališo (1477) ir Poznanės vėliavininkas (1478), Didžiosios Lenkjos generalinis seniūnas (1480), Poznanės žemės teisėjas (1486–1487), Liondo kaštelionas (1503–1504).

Biografija
----------

Lenkijos magnatų Opalinskių giminės atstovas, herbo „Lodzia" savininkas. Santoko kašteliono Petro iš Bninos ir Opalenicos (m. 1469) ir Margaritos iš Gžinos ir Vlaškovicų (m. apie 1512) vyresnysis sūnus. (ум. ок. 1512).

Vykdė Kališo nuo 1477 ir Poznanės vėliavininko nuo 1478 metų pareigas. 1479–1480 metais – Didžiosios Lenkijos generalinio seniūno pavaduotojas. 1480 metais Petras Opalinskis buvo paskirtas Didžiosios Lenkijos generaliniu seniūnu.

1486–1487 metais – Poznanės žemės teisėjas, 1503–1504 metai – Liondzo kaštelionas ir mokesčių rinkėjas Poznanėje (1503).

Šeima ir vaikai
---------------

Buvo vedęs Aną iš Zbonšinio (m. apie 1543), nuo santuokos su kuria buvo penki sūnūs ir trys dukterys:

* Petras (m. 1551), Gniezno kaštelionas (nuo 1535)
* Sebastijonas (1485–1538), karaliaus sekretorius, Poznanės ir Kališo prepozitas
* Janas (m. 1547), Poznanės vėliavininkas, karūnos raikytojas ir Krokuvos opastalininkas
* Lukas (m. 1530)
* Motiejus (m. 1541)
* Katerina Opalinska, Bidoščiaus kašteliono Motiejaus Čarnkovskio (apie 1488–1542) žmona
* Ana Opalinska, Felikso Nepackio žmona
* Magdalena Opalinska, Kristupo Zarembos (m. 1550/1551) žmona

Literatūra
----------

* „Polski Słownik Biograficzny" (tom 24, str. 96)

Nuorodos
--------
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Vipera aspis** |
| --- |
| Europinė angis (Vipera aspis)Europinė angis (*Vipera aspis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Ropliai  *( Reptilia)* |
| Būrys: | Žvynaropliai  *( Squamata)* |
| Pobūris: | Gyvatės  *( Serpentes)* |
| Šeima: | Angys  *( Viperidae)* |
| Pošeimis: | Tikrosios angys  *( Viperinae)* |
| Gentis: | Angys  *( Vipera)* |
| Rūšis: | Europinė angis  *( Vipera aspis)* |

 |
| Binomas |
| ***Vipera aspis***Linnaeus, 1758 |
| Europinės angies paplitimo arelasEuropinės angies paplitimo arelas |

**Europinė angis** (*Vipera aspis*) – angių (*Viperidae*) šeimos nuodinga gyvatė, priklausanti tikrųjų angių (*Viperinae*) pošeimiui.

Aprašymas
---------

Kūnas 70-75 cm ilgio, patelės ilgesnės už patinus. Galva plati, trikampiška, nuo krūtinės atskirta trumpu kaklu. Vyzdžiai vertikalūs. Kūno viršus nuo baltai pilkos iki pilkai žalios ar tamsiai rudos spalvos. Lyginant su kitomis rūšimis, nėra zigzago formos rašto, o vietoj jo nugara yra su keturiomis skersinių dėmių eilėmis, kartais susiliejančiomis viena su kita. Pilvas geltonai pilkas, uodegos galas ryškiai rausvos spalvos.

Paplitimas
----------

Arealas apima Prancūziją, šiaurės rytų Ispaniją, pietvakarių Vokietiją, Šveicariją, Monaką, Siciliją, Italiją ir šiaurės vakarų Slovėniją.

Gyvenimo būdas
--------------

Gyvena sausuose kalnų šlaituose, apaugusiuose krūmais, miškų aikštelėse, kirtavietėse. Maitinasi daugiausia vakaro valandomis, o šiltuoju metu aktyvi visą naktį. Įkąstą auką persekioja iki pat jos žūties. Maitinasi smulkiais graužikais, kurmiais, rečiau paukščiais. Jaunikliai minta driežais. Poruojasi balandžio mėn. Rugpjūčio-rugsėjo mėn. atveda 4-18 jauniklius. Neriasi vidutiniškai 4 kartus per metus. Įmigis nuo spalio iki balandžio mėn. 

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Europinė angis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| AichalasАйхал |
| --- |
| 

AichalasAichalas

65°56′0″ š. pl. 111°29′0″ r. ilg.﻿ / ﻿65.93333°š. pl. 111.48333°r. ilg.﻿ / 65.93333; 111.48333﻿ (Aichalas)Koordinatės: 65°56′0″ š. pl. 111°29′0″ r. ilg.﻿ / ﻿65.93333°š. pl. 111.48333°r. ilg.﻿ / 65.93333; 111.48333﻿ (Aichalas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+10) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Jakutija Jakutija |
| **Rajonas** | Mirno rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1962 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 13 370  |
|  |
| **Tinklalapis** |  |

**Aichalas** (rus. *Айхал*) – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, vakarų Jakutijoje, Mirno rajone, 400 km į šiaurę nuo Mirno, netoli Udačno. 16,1 tūkst. gyventojų (2005 m.).

Įkurtas 1962 m. netoliese radus didelius kimberlito telkinius. Sudarytas iš dviejų dalių: aukštutinio miesto – betoninių daugiabučių kvartalai, ir žemutinio miesto – seni mediniai namai. 1978 m. 50 km nuo Aichalo, 577 m po žeme, *Kraton-3* objekte atliktas 19 kilotonų branduolinis sprogdinimas. Jį užsakė TSRS Geologijos ministerija žemės plutos tyrimams. Susidaręs radioktyvus debesis padengė gyvenvietę. Nukentėjo 54 gyventojai ir 26 darbininkai.

Šaltiniai
---------

1. RUSSIA: Sakha Republic (Yakutia), *citypopulation.de*
2. ↑  RUSSIA: Sakha Republic (Yakutia), *citypopulation.de*

–

Nuorodos
--------

* Radiacijos problemos Jakutijoje Archyvuota kopija 2007-03-10 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 56°10′57″š. pl. 21°56′24″r. ilg.﻿ / ﻿56.18262°š. pl. 21.939966°r. ilg.﻿ / 56.18262; 21.939966


|  Puokės kalno koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Skuodo rajonas |
| **Gyvenvietė** | Puokė |
| **Statybinė medžiaga** | medis |

**Puokės kalno koplyčia** – Skuodo rajone, Barstyčių seniūnijoje, ant Puokės alkakalnio stovinti medinė koplyčia. Pasiekiama iš kelio  **3706**  Ylakiai-Raudoniai-Barstyčiai  (1,3 km į šiaurės rytus). Ji stovi ant mišku apaugusios kalvos, senosiose neveikiančiose kapinėse. Koplyčia prastos būklės, mažai naudojama. 

Vieta įtraukta į Kultūros vertybių registrą, koplyčia paženklinta senuoju „liaudies dailės paminklo" ženklu.

Kalną juosia markapių laikų akmenų tvoros fragmentai. Sakoma, kad čia buvo laidojama maro metais. Be didesnės koplyčios, čia dar stovi keli mediniai kryžiai, kelios koplytėlės.

Galerija
--------

* Koplyčios pastatas
* Koplyčios viduje
* Austa juosta su įrašu
* Lenta su paveikslo aukotojų vardais (1917 m.)
* „Liaudies dailės paminklo" lentelė

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Puokės kalno koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  „Objekto Nr. 3241 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Puokė (Barstyčių seniūnija). 126 Alkos kalnas (alkakalnis Ar-961)
**Ahimsa** (skr. अहिंसा = IAST: *ahiṃsā* „nekenkimas, nežudymas") – etinis principas džainizme, budizme ir hinduizme. Tai atsisakymas naudoti prievartą, siekiama mintimis, žodžiais bei veiksmais nesukelti fizinio ir dvasinio skausmo.

Ahimsos principą iškėlė džainų asketai. Pasak džainų, žmonių, gyvūnų, negyvosios materijos, net atomų esmė yra gyvybė (*jīva*), todėl nenorėdami sužaloti ar sunaikinti kokios nors gyvos būtybės džainizmo išpažinėjai imasi visų priemonių, mažinančių prievartą: jie nevalgo jokios mėsos, kiaušinių, šakniagumbių, nuo vabzdžių kelią pasišluoja šluotele ir ryši ant burnos skepetą. Ahimsa jiems reiškia gerą karmą ir išsilaisvinimą iš atgimimų rato. Vėliau ahimsa prarado savo pirminę motyvaciją, sąvokos reikšmė išsiplėtė.

Budizme ahimsa laikomi visi moraliniai priesakai: draudimas žudyti, prievartauti, vogti, meluoti, šmeižti, šiurkščiai kalbėti, skleisti paskalas, geisti svetimo turto, puoselėti piktą valią ir klaidingas pažiūras. Visose budistinės kultūros šalyse remiantis ahimsa vienuoliams privalomas vegetarizmas.

Mahatma Gandis ahimsos principą (nesipriešinti blogiui smurtu) pritaikė Indijos išsivadavimo judėjime.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Antanas Danielius, Kazimieras Seibutis. *Ahimsa*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
| **Emberiza aureola**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Rusinė starta (Emberiza aureola)Rusinė starta (*Emberiza aureola*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Startiniai  *( Emberizidae)* |
| Gentis: | *Tikrosios startos*  *( Tikrosios startos)* |
| Rūšis: | Rusinė starta  *( Emberiza aureola)* |

 |
| Binomas |
| ***Pallas***Linnaeus, 1773 |

**Rusinė starta** (*Emberiza aureola*) – startinių (*Emberizidae*) šeimos paukštis.

Išvaizda
--------

Patinas pasižymi aukso pobūdžio geltonumu apatinėje kūno dalyje ir ryškia ruda spalva nugaroje ir viršugalvyje. Skersai pagurklį eina ryškios rudos spalvos gana siaura apykaklė. Smakras ir skruostai juodi. Skersai sparną baltos juostos. Patelė ne tokia puošni. Jos apačia taip pat geltona, bet daug blankesnė. Neturi rudos apykaklės, nei juodų skruostų, viršum akies gelsva juostelė. Viršutinė kūno dalis pilksva su tamsiais išilginiais dryželiais, ant sparnų nėra baltų juostų. Jaunikliai panašūs į patelę.

Paplitimas
----------

Šio paukščio tėvynė Sibiras, rytuose pasitaiko iki Kamčiatkos, Sachalino ir Hokaido salos, vakaruose iki Suomijos ir Dnepro. XX a. pirmoje pusėje jis žymiai pasislinko į vakarus. Kelis kartus aptiktas net vakarinėje Europoje, pvz. trys individai buvo sumedžioti Helgolande, vienas stebėtas buv. Rytptūsiuose.

Latvijoje stebėta tik vieną kartą – 1985 m. prie Engurės ežero.

1972 m. birželį stebėta Estijoje, Suomių įlankos *Malusi* salose.

Iki 2007 m. perėjo Suomijoje, kur buvo įsikūrusi XX a. pradžioje ir buvo pasiekusi kelių šimtų perinčių porų gausumą.

Europoje šių paukščių gausumas nuo 1980 iki 2013 m. sumažėjo daugiau nei 84 procentais. Sumažėjimą daugiausiai lėmė gaudymas žiemojimo vietose Kinijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  T. Ivanauskas. „Lietuvos paukščiai". Vilnius, 1955.
2. ↑  Kazubiernis J. 1986. Birztalu stērste – jauna suga Latvijas faunā. – Retie augi un dzīvnieki: 43–44.
3. ↑   Leibak, E. Lilleleht, V. Veromann, H. (eds). *Birds of Estonia. Status, Distribution and Numbers*
4. ↑  Kultasirkku Punaisen kirjan verkkopalvelu. 2019.
5. ↑  BirdLife International: *Schoeniclus aureolus IUCN Red List of Threatened Species. Version* 2017.3. 2017. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org.
| Fermasit. *Città di Fermo* |
| --- |
| *Fermas* |
|  |
| 

FermasFermas

43°9′0″ š. pl. 13°42′0″ r. ilg.﻿ / ﻿43.15000°š. pl. 13.70000°r. ilg.﻿ / 43.15000; 13.70000﻿ (Fermas)Koordinatės: 43°9′0″ š. pl. 13°42′0″ r. ilg.﻿ / ﻿43.15000°š. pl. 13.70000°r. ilg.﻿ / 43.15000; 13.70000﻿ (Fermas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Markė |
| **Provincija** | Fermo provincija |
|  |
| **Meras** | Nella Brambatti |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 37 973  |
| **Plotas** | 124,17 km² |
| **Tankumas** (2011) | 306 žm./km² |
| **Altitudė** | 319 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 63900 |
| **Tel. kodas** | 0734 |
| **Tinklalapis** | www.fermo.net |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Šv. Mergelės ėmimas į dangų |

**Fermas** (it. *Fermo*) – miestas Italijoje, Markėje, Fermo provincijoje.

Istorija
--------

264 m. pr. m. e. 6000 vyrų įkūrė lotynų koloniją ir pavadino *Firmum Picenum* picentų žemėje, kad ji palaikytų šios srities ištikimybę Romai. Iš pradžių miestą valdė 5 kvestoriai. Po Filipų mūšio 42 m. pr. m. e. Fermas tapo pilnateise kolonija ir čia apsistojo Ketvirtasis legionas. Iš čia ėjo keliai į Pausulas, Urbs Salviją ir Askoli Pičeną.

VIII a. miestas atiteko popiežiui ir buvo valdomas kaip Ankonos markos dalis. X a. Fermas tapo Firmanos markos sostine. Valdant popiežiaus Honorijaus III pirmtakams Fermo vyskupai tapo pricais-vyskupais iš pradžių su pasaulietinėm grafų teisėm, o vėliau jie tapo Fermo princais.

1199-1550 m. Fermas buvo nepriklausomu miestu, bet vėliau buvo grąžintas į popiežiaus valstybę.

Per Štaufenų ir popiežių nesutarimus Fermą kelis kartus užėmė: 1176 m. archivyskupas Kristianas Meincietis, 1192 m. imperatorius Henrikas VI, 1208 m. Ravenos kunigaikštis Markualdas, 1241 m. imperatorius Frydrichas II ir 1245 m. Manfredas Sicilietis. Po to Ferną valdė įvairūs lordai, kurie daugiau ar mažiau buvo Šventojo sosto vasalai: Monteverdi, Giovanni Visconti ir Francesco Sforza (išvytas 1446 m.), Oliverotto Euffreducci (1503 m. jį nužudė Cezaris Bordžija), kurio įpėdinis buvo sūnus Ludovico, nužudytas Montegiorgio mūšyje 1520 m. o Fermas tapo tiesiogiai pavaldus popiežiui.

Miestai partneriai
------------------

Miestai, su kuriais Fermas yra užmezgęs partnerystės ryšius:

* Albanija Beratis, Albanija
* Argentina Bahija Blanka, Argentina
* Kinijos LR Veihai, Kinija
* Vokietija Ansbachas, Vokietija, nuo 2006 m.
* Meksika Leonas, Meksika
Sasetos „Madona su Kūdikiu", detalė (Kortonos vyskupijos muziejus, Kortona)
**Saseta** (it. *Sassetta*, tikr. *Stefano di Giovanni di Consolo*, apie 1400–1450) – italų renesanso dailininkas iš Sienos, gotikinio stiliaus atstovas.

Biografija
----------

*Stefano di Giovanni di Consolo* gimė apie 1400 m. Gimimo vieta yra spėjama Siena, kitu spėjimu − Kortona. Kodėl dailininkas buvo pramintas Saseta, nežinoma. Ši pravardė buvo nuosekliai pradėta naudoti XVIII a. literatūroje. Tikriausiai Saseta mokėsi Sienoje. Savo kūryboje jis išlaikė Sienos dailės mokyklos gotikinės stilistikos bruožus ir derino juos su renesanso daile. Manoma, kad Saseta jau ankstyvuoju periodu buvo susipažinęs su Florencijos dailininkų atradimais perspektyvos srityje. Tikriausiai buvo pažįstamas su Masolino ir Gentile da Fabriano darbais. Pirmą reikšmingą darbą, altorinį poliptiką, Saseta atliko apie 1423–26 m. Arte della Lana vilnos pirklių gildijai Sienoje. 

1430–32 m. Saseta atliko „Madonos sniege" altorinę tapybą Sienos katedroje, kas rodo aukštą dailininko pripažinimą tuo metu. Tapyba vadinama taip dėl to, kad viename predelos fragmente vaizduojamas sniego iškritimas. Apie 1437 m. Saseta atliko poliptiką Kortonos San Domenico (Šv. Dominyko) bažnyčioje Šv. Antano abato gyvenimo tema. 1437–44 dailininkas atliko ambicingiausią savo darbą, dvigubą altorinį ištapymą Sansepolkro San Francesco (Šv. Pranciškaus) bažnyčioje Šv. Pranciškaus gyvenimo tema. Šis darbas vertinamas didžiausiu Sienos dailininko darbu nuo Duccio 1311 m. atliktos altoriaus tapybos „Maesta" Sienos katedroje. Saseta mirė apie 1450 m. Daugelis jo darbų išsklaidyti fragmentais po muziejus. Jis yra vertinamas reikšmingiausiu XV a. pradžios Sienos dailės mokyklos tapytoju. Keli Sienos katedros garsiųjų marmuro grindų fragmentai priskiriami Sasetai.

Darbų galerija
--------------

* Arte della Lana poliptikas, „Eucharistijos įsteigimas" (Nacionalinė Sienos pinakoteka, Siena)
* „Trijų karalių kelionė" (Metropoliteno meno muziejus, Niujorkas)
* „Šv. Tomas prieš Nukryžiuotąjį" (Nacionalinė Sienos pinakoteka, Siena)
* „Madona sniege" (Uficių galerija, Florencija)
* Sansepolkro poliptikas, „Madona soste" (Luvras, Paryžius)
* Sansepolkro poliptikas, „Šv. Pranciškaus ekstazė" (Villa i Tatti, Setinjanas)
* Sansepolkro poliptikas, „Vargšas riteris ir Šv. Pranciškaus vizija" (Nacionalinė Londono galerija, Londonas)
* Sansepolkro poliptikas, „Šv. Pranciškus išlaisvina varguolius iš kalėjimo Florencijoje" (Luvras, Paryžius)

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sassetta** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Apie Sansepolkro poliptiką Archyvuota kopija 2012-01-22 iš Wayback Machine projekto.
* Sassetta WGA tinklalapyje
* Sassetta Encyclopaedia Britannica tinklalapyje
* treccani.it
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Ferkesedugu*Ferkessédougou* |
| --- |
| 

FerkeseduguFerkesedugu

9°36′0″ š. pl. 5°12′0″ v. ilg.﻿ / ﻿9.60000°š. pl. 5.20000°r. ilg.﻿ / 9.60000; 5.20000﻿ (Ferkesedugu)Koordinatės: 9°36′0″ š. pl. 5°12′0″ v. ilg.﻿ / ﻿9.60000°š. pl. 5.20000°r. ilg.﻿ / 9.60000; 5.20000﻿ (Ferkesedugu) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Dramblio Kaulo Kranto vėliava Dramblio Kaulo Krantas |
| **Regionas** | Savanų regionas |
| **Departamentas** | Ferkesedugu departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 62 184  |
| **Altitudė** | 316 m |

**Ferkesedugu** (pranc. *Ferkessédougou*) – miestas Dramblio Kaulo Kranto šiaurėje, Savanų regione, į rytus nuo Korhogo. Svarbus transporto mazgas: pro miestą eina Abidžano–Uagadugu plentas ir geležinkelis, Odjenės–Bunos plentas, yra oro uostas. Maisto, tekstilės pramonė. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (medvilnė, cukranendrės ir kt.). Yra regioninis turgus, ligoninė, keletas mokyklų.

Istorija
--------

Ferkesedugu įkurtas XIX a. Kongo (Vataros) imperijos žemėse, senufų gyvenamame plote. Miestas pavadintas įkūrėjo Ferkesės garbei. Amžiaus pabaigoje Ferkesedugu užkariautas Vasulu imperijos, o netrukus – Prancūzijos. Kolonijiniais metais tapo svarbiu medvilnės auginimo centru.
|  Nemunaičio Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kaišiadorių |
| **Dekanatas** | Merkinės |
| **Savivaldybė** | Alytaus rajonas |
| **Gyvenvietė** | Nemunaitis |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1904 m. |
| **Stilius** | neogotika |

**Nemunaičio Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Nemunaičio miestelyje, Nemuno dešiniajame krante.

Istorija
--------

Mykolas Sapiega ir Kazimieras Sapiega 1625–1626 m. pastatė medinę bažnyčią; įsteigta parapija. Zigmantas Vaza dovanojo parapijai 3 kaimus su palivarku. Per karą su Rusija bažnyčia 1655 m. sudegė. Iki 1669 m. pastatyta nauja, didesnė, bažnyčia. Ji 1752 m. perstatyta. 1831 m. bažnyčią uždegė žaibas, netrukus buvo atstatyta (pušinių rąstų). Bažnyčiai 1832 m. priklausė Kalnėnų kaimas. Klebonas Punkevičius iki 1888 m. įveisė didelį vaismedžių sodą.

Nemunaityje 1899–1930 m. klebonavęs Feliksas Baltuška 1899–1904 m. pastatė dabartinę mūrinę bažnyčią (inžinierius Vaclovo Michnevičiaus projektas). Be to, jis pastatė kleboniją, ūkinius trobesius. 1909 m. Nemunaityje pradėjo rengti lietuviškus vaidinimus. 1916 m. įkūrė „Ryto" draugijos mokytojų kursus ir parengė 18 mokytojų. 1918 m. įsikūrė pavasarininkų kuopa. Į Nemunaitį 1930 m. paskirtas klebonas Adalbertas Vaitiekus Želnys (1896–1973). Jis pastatė prieglaudą su parapijos sale, suremontavo bažnyčią, šventoriuje įrengė Lurdo grotą, 1933 m. miestelio aikštėje pastatė paminklinį kryžių. Apkaltintas ryšiais su partizanais, 1947-aisiais 10 m. ištremtas į Sibirą. (Į Lietuvą grįžo 1956 m.)

Architektūra
------------

Bažnyčia neogotikinė, su aukštu bokštu ir šoniniais bokšteliais. Vidus 3 navų, skliautuotas. Šventoriaus tvora su arkiniais vartais ir koplytstulpiais.

* Vaizdas iš galo
* Šoninis fasadas
* Klebonijos svirnas
* Paminklas šventoriuje

Nuorodos
--------

* Nemunaičio Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia

Koordinatės: 54°18′08″š. pl. 24°01′09″r. ilg.﻿ / ﻿54.302194°š. pl. 24.019148°r. ilg.﻿ / 54.302194; 24.019148
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Prunus domestica var. syriaca** |
| --- |
| Geltonoji slyva (*Prunus domestica var. syriaca*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Erškėtiečiai  *( Rosales)* |
| Šeima: | Erškėtiniai  *( Rosaceae)* |
| Pošeimis: | Slyviniai  *( Prunoideae)* |
| Gentis: | Slyva (gentis)  *( Prunus)* |
| Rūšis: | Naminė slyva  *( Prunus domestica)* |
| Porūšis: | Geltonoji slyva  *( Prunus domestica var. syriaca)* |

 |

**Geltonoji slyva** (*Prunus domestica var. syriaca*) – erškėtinių (*Rosaceae*) šeimos vaismedis, naminės slyvos (*Prunus domestica*) porūšis. Kilo iš Artimųjų Rytų.

Tai nedidelis medis arba stambus krūmas. Pasižymi nedideliais, ryškiai geltonos spalvos vaisiais („slyvukais"). Juos veda nuo liepos iki rugsėjo vidurio. Dera labai gausiai. Vaisiaus minkštimas minkštas, nesultingas, saldus. Slyvukai naudojami daugiausia kompotų, džemų, pyragų gamybai, vietomis Europoje iš jų gaminamas brendis (*Eau de vie*). Lotaringijos regionas Prancūzijoje ypač žymus geltonųjų slyvų auginimu.

Lietuvoje geltonosios slyvos dažnai auginamos kolektyviniuose soduose, sodybose, pakelėse.

* Žydintis krūmasŽydintis krūmas
* ŽiedasŽiedas
* VaisiaiVaisiai
* Slyvukų tortasSlyvukų tortas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Motacilla flava** |
| --- |
| Geltonoji kielė, jauniklis (Motacilla flava)Geltonoji kielė (*Motacilla flava*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Kieliniai  *( Motacillidae)* |
| Gentis: | Kielės  *( Motacilla)* |
| Rūšis: | Geltonoji kielė  *( Motacilla flava)* |

 |
| Binomas |
| ***Motacilla flava***Linnaeus, 1758 |

**Geltonoji kielė** (*Motacilla flava*) – kielinių (*Motacillidae*) šeimos paukštis.

Paplitimas
----------

Paplitimas. Eurazijoje paplitusi nuo Atlanto iki Ramiojo vandenyno. Šiaurėje arealas siekia Barenco, Baltąją jūras, Pečioros, Obės, Jenisejaus žemupį, toliau į rytus – arktinę pakrantę, pietuose tęsiasi iki pietinės Primorės, šiaurryčių Kinijos, Mongolijos, Altajaus, šiaurinio Kazachstano, Volgos žemupio, Balkanų pusiasalio, Viduržemio jūros pakrančių. Gyvena Šiaurės Afrikoje, kai kuriose salose.

Lietuvoje gan dažnas paukštis. Aptinkamas visoje Lietuvoje.

Kasmet peri 9 000-18 000 porų.

Išvaizda
--------

Patino nugarinė pusė gelsvai žalia, galva pilka, antakiai balti. Sparnai ir uodega tamsiai rusvi, 2 šoninės vairuojamųjų plunksnų poros baltos. Apatinė kūno pusė šviesiai geltona. Patelės spalvos labiau matinės, gerklė balsva. Jauniklių viršutinė pusė rusva, apatinė balsvai rusva.

Elgsena
-------

Aptinkama balandžio pabaigoje – rugsėjo mėn. Gyvena pievose, pelkėse. Lizdą suka ant žemės. Deda 5-6 kiaušinius, kurie su pilkai rudomis dėmėmis. Peri 13-14 dienų. Jaunikliai lizdą palieka po 13 dienų. Išveda vieną vadą.
| Gricaičių senosios kapinės |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Gricaičių senosios kapinėsGricaičių senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°15′39″š. pl. 21°56′19″r. ilg.﻿ / ﻿56.260839°š. pl. 21.938649°r. ilg.﻿ / 56.260839; 21.938649Koordinatės: 56°15′39″š. pl. 21°56′19″r. ilg.﻿ / ﻿56.260839°š. pl. 21.938649°r. ilg.﻿ / 56.260839; 21.938649 |

 |
| Vieta | Skuodo rajonas |
| Seniūnija | Ylakių seniūnija |
| Plotas | 0,06 ha |
| Naudotas | XVI a. – 1945 m. |

**Gricaičių senosios kapinės**, vadinamos *Maro kapeliais* – neveikiančios kapinės rytiniame Skuodo rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Gricaičiuose (Ylakių seniūnija), 1,5 km į šiaurę nuo kelio  **2701**  Seda–Pašilė–Ylakiai .

Kapinės
-------

Įrengtos kaimo pietinėje dalyje, kelio Pašilė–Augzeliai kairėje pusėje esančioje pakilumoje, 12 m į vakarus nuo kelio. Stačiakampio plano, apie 26 x 23 m dydžio, pailgos šiaurės – pietų kryptimi. Jas juosia žemių pylimas, kurio rytinės dalies viduryje paliktas tarpas vartams. Kapinių viduryje ant stambaus riedulio pastatyta koplytėlė, priešais kurią guli plokščias akmuo pasilipti. Pietrytinėje dalyje stovi kryžius.

Teritorijos plotas – 0,06 ha.

### Koplytėlė

Medinė, stačiakampė stačiasienė, vienanavė, atvira iš trijų pusių, su kryžminiu apskardintu stogeliu. Priekinio fasado sienoje įrengtos vienvėrės durelės, o šoniniuose – po langelį. Virš kraigo viduryje kyla progiliuotas bokštelis su kaltiniu kryželiu. Viduje stovi polichrominė, masinės gamybės Švč. Mergelės Marijos skulptūrėlė.

### Kryžius

Medinis, monumentalus, kryžmiškas. Stiebas ir skersinis tiesūs, kryžmą juosia dvišakių spindulių ornamentas. Prie kryžmos prikalta lieto metalo Nukryžiuotojo figūra, virš jos – puslankio pavidalo skardos stogelis ir įstriža lentelė su santrumpa „INRI".

Istorija
--------

Veikė XVI a. – XVIII a. pab. Laidoti Gricaičių gyventojai, daugiausia maro aukos. Pradėjus mirusiuosius laidoti Ylakių kapinėse, kapeliuose XIX a. – XX a. pr. retsykiai buvo pakasami savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, užkrečiamų ligų epidemijų aukos. 1945 m. slapta palaidotas kaime žuvęs Lietuvos laisvės armijos Žemaičių legiono partizanas Vincentas Jančiauskas, kurio palaikai 1989 m. perlaidoti Ylakių kapinėse.

Mirusiems atminti nuo seno kapinėse stovėjo koplytėlė ir keletas monumentalių kryžių. Prie koplytėlės per gegužines pamaldas rinkdavosi visi kaimo gyventojai, giedodavo *Visų šventųjų litaniją*. Memorialiniams statiniams sunykus, XX a. 9 dešimtmetyje Mitkų šeimos rūpesčių koplytėlė buvo atnaujinta. Šalia partizano V. Jančiausko laidojimo vietos XX a. pab. pastatytas monumentalus kryžius.

Saugotinas kultūros paveldo objektas.

Nuorodos
--------

* Skuodo krašto enciklopedija
|  |
| --- |
| Ferma |
|  |
| Biografija |
| Kilmė | Ukmergė, Lietuva |
| Žanrai | alternatyvus rokas, punk rock |
| Aktyvumo metai | 1988–1989 |
| Buvę nariai |
| Audrius Mučinskas
Darius Morkūnas
Edgaras Valavičius
Dainius Žiupka
Artūras Indrišiūnas |

**Ferma** – Lietuvos pankroko grupė, įkurta 1988 m. Ukmergėje.

Istorija
--------

1987 metų pradžioje Ukmergės moksleiviai žurnale „Jaunimo gretos" perskaitė straipsnį „Varveklis, Kablys, Peroksidinė kekšė ir kiti". Tai buvo impulsas veiklai. Ukmergėje pradėjo kurtis pankroko grupės. 1988 metų pradžioje susikūrė grupė „Ferma". Grupės nariai buvo Ukmergės 5-tos vidurinės mokyklos moksleiviai. Pirmasis grupės vokalistas buvo Artūras Indrišiūnas „Šefas", jį greitai pakeitė Audrius Mučinskas. 1988 metais lapkričio mėnesį Ukmergės kultūros namuose įvyko koncertas, kuriame dalyvavo grupės „Ferma", Už Tėvynę", „33 procentai kiaulių pakeliui į Vatikaną". 1988 metais gruodžio 16 – 17 dienomis „Ferma" dalyvavo Kaune vykusiame festivalyje „Purvinoji žiema". 1989 m. rugsėjo 17 dieną metais „Ferma" dalyvavo „Vilnius Underground" festivalyje Vilniuje Alumnato kiemelyje. 1989 metų rudenį vokalistas Audrius Mučinskas buvo paimtas į sovietinę armiją ir grupės „Ferma" veikla nutrūko.

Nariai
------

* Audrius Mučinskas „Žąsinas" – vokalas
* Darius Morkūnas „Figaro" – būgnai
* Edgaras Valavičius „Korka" – gitara
* Dainius Žiupka „Džiufas" – boso gitara
* Artūras Indrišiūnas „Šefas" – vokalas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mindaugas Peleckis. „Lietuvos rokas: ištakos ir raida" ISBN 978-5-417-01030-9

Nuorodos
--------

* Pankroko gimimas sovietinėje Lietuvoje: naujos muzikos srovės formavimasis ar anarchistinis chaosas?, 15min.lt