recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Raudonėnų piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Raudonėnų piliakalnisRaudonėnų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°6′9.4″ š. pl. 23°7′1.7″ r. ilg.﻿ / ﻿55.102611°š. pl. 23.117139°r. ilg.﻿ / 55.102611; 23.117139Koordinatės: 55°6′9.4″ š. pl. 23°7′1.7″ r. ilg.﻿ / ﻿55.102611°š. pl. 23.117139°r. ilg.﻿ / 55.102611; 23.117139 |

 |
| Vieta | Jurbarko rajonas |
| Seniūnija | Raudonės seniūnija |
| Aukštis | 18 m |
| Plotas | 160x140 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - XIII a. |
| Registro Nr. | AR260 / 2045, 23896, 23897 / A684KP |

**Raudonėnų piliakalnis** – piliakalnis (23896; A684K1P) ir gyvenvietė (23897; A684K2P) Jurbarko rajono savivaldybės teritorijoje, Raudonėnų kaime, Raudonės seniūnija. Pasiekiamas iš plento  **141**  Kaunas–Jurbarkas–Šilutė–Klaipėda  prieš Raudonę, pravažiavus kelią į Raudonėnus, iškart pasukus lauko keliu į kairę, už 550 m yra kairėje, vakaruose, už pirmos sodybos kairėje ir šalia jos esančio tvenkinio.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas Raudonės upelio dešiniojo kranto kyšulyje. Aikštelė trikampė, orientuota pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 37 m ilgio, 35 m pločio pietvakariuose. Jos pietvakarių krašte supiltas 40 m ilgio, 3 m aukščio, 12 m pločio pylimas, už kurio iškastas 6 m pločio, 1 m gylio griovys. Šlaitai statūs, 18 m aukščio. Išmatavimai: 160 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi ir iki 140 m pločio.

Aikštelės šiaurinę dalį nuplovė Raudonė, pietinis šlaitas link tvenkinio paveiktas erozijos. Piliakalnis apaugęs praretintais lapuočiais medžiais. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio viduriu - XIII a.

Gyvenvietė
----------

Į pietvakarius nuo piliakalnio 1,2 ha plote yra papėdės gyvenvietė. Ji buvo įsikūrusi priešais piliakalnio pylimą. Gyvenvietė buvo tame pačiame tarp Raudonės ir Rožupės esančiame kyšulyje kaip ir piliakalnis. Nuo piliakalnio ją skyrė priešais piliakalnį buvęs griovys, šiuo metu jau užslinkęs. Išmatavimai – plotas: 150 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi ir iki 80 m pločio.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Eržvilko piliakalnis 31 km | Gabrieliškių piliakalnis 23 km | Kejėnų piliakalnis 26 km  Bažavalės piliakalnis 27 km |  |
| Kartupėnų piliakalnis 7 km |  | Antkalnės piliakalnis 8 km |
| Maštaičių piliakalnis 13 km | Stulgių piliakalnis 2 km | Veliuonos I piliakalnis 8,5 km  Veliuonos II piliakalnis 10,5 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t.2 p. 144 (Nr. 627).

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.115.
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalniai
| Teleičių I pasaulinio karo aukų kapinės |
| --- |
| Kapinių paminklas ir kapai |
| 

Teleičių I pasaulinio karo aukų kapinėsTeleičių I pasaulinio karo aukų kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°51′04″š. pl. 23°53′06″r. ilg.﻿ / ﻿54.8510°š. pl. 23.8851°r. ilg.﻿ / 54.8510; 23.8851Koordinatės: 54°51′04″š. pl. 23°53′06″r. ilg.﻿ / ﻿54.8510°š. pl. 23.8851°r. ilg.﻿ / 54.8510; 23.8851 |

 |
| Vieta | Kauno rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Garliavos seniūnija |

**Teleičių I pasaulinio karo aukų kapinės** – neveikiančios kapinės Teleičių kaime, šalia ribos su Naugardiškės kaimu (Kauno rajono savivaldybė). Pasiekiamos iš Garliavos plento pasukus į Narsiečių g. ir pavažiavus apie 300 m, posūkio vietą nurodo ženklas nuo plento. Kapinės yra Narsiečių gatvės dešinėje, įėjimą į jas vizualiai uždengia vaikų žaidimo aikštelė. Manoma, kad kapinėse palaidota ~800 vokiečių karių, žuvusių per I pasaulinį karą. Teritorija apsodinta liepomis ir spygliuočiais.

Istorija
--------

Vaikų žaidimo aikštelė prie įėjimo į kapines
Kultūros departamento Kultūros vertybių registre užfiksuotos 1992 m. ir įvardytos kaip Pirmojo pasaulinio karo Vokietijos imperijos karių kapinės. 1922–1923 m. Lietuvos kariai sutvarkė kapinių teritoriją, įrėmino ją 75 cm gylio gana plačiais grioviais, apsodino jų šlaitus eglėmis ir vietoje vokiečių įsmeigtų medinių kryželių pastatė betoninius nedidelius paminklus. Kaip 1992 m. teigė seni vietos gyventojai, kapinėse buvo išlikę ~250 tokių betoninių paminklų, kuriuose buvo įrašyta po 3–7 karių pavardes. Dar iki II pasaulinio karo pradžios kai kurių karių kapus lankė jų artimieji, gyvenę Karaliaučiaus krašte. II pasaulinio karo metu 1943–1944 m. šiose kapinaitėse vokiečiai įrengė po medžių priedanga ginklų sandėlį, tačiau rusų kariuomenei greitai persikėlus per Nemuną, jo turinio nesugebėjo išvežti. Dėl to vokiečiai sandėlį susprogdino, taip sunaikindami ir savo karių kapus.

Pokariu kapinių teritorija virto dirbamos žemės lauku. Lietuvai atgavus nepriklausomybę, Aloyzas Daniusevičius sutelkė vietos bendruomenę ir bendromis pastangomis 1995 m. vasarą pavyko pastatyti akmeninį kryžių čia palaidotiems vokiečių kariams atminti. Kasant duobę paminklo pamatui aptikti kario palaikai, aprangos likučiai, šaukštas, šakutė. Vėliau žmonės atgabeno daugiau išsaugotų paminklų, vėl paženklino teritoriją giliais grioviais, iš visų pusių apsodino ją medžiais.

2017 m. prie įėjimo į kapines vietos gyventojai įrengė vaikų žaidimų aikštelę ir futbolo vartus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Virginija Skučaitė. Akibrokštas: kapinėse – vaikų žaidimų aikštelė. 2017-08-23, Diena.lt (tikrinta 2023-04-14).
**Juozas Kraucevičius** (1879 m. kovo 31 d. Sprakšiai, Linkuvos valsčius – 1964 m. kovo 4 d. Kaunas) – Lietuvos karinis veikėjas, lakūnas, generolas leitenantas.

Biografija
----------

Brolis Jonas Kraucevičius. Studijavo Sankt Peterburgo politechnikos institute. 1898 m. baigęs Veiverių mokytojų seminariją savanoriu stojo į Rusijos kariuomenę. 1901 m. baigė Vilniaus karo mokyklą. 1904–1905 m. Japonijos-Rusijos karo dalyvis. 1913 m. baigė Generalinio štabo Oro laivyno aviacijos karininkų mokyklą. Pirmojo pasaulinio karo dalyvis. 1915–1916 m. Rusijos Šiaurės vakarų fronto 5-ojo aviacijos diviziono vadas, 1916 m. pulkininkas. Nuo 1916 m. gruodžio mėn. Šiaurės vakarų fronto aviacijos inspektorius. Po 1917 m. Spalio perversmo iš kariuomenės pasitraukė. 1917 m. gruodžio mėn. savanoriu stojo į generolo A. Denikino vadovaujamą Baltąją gvardiją. Aviacijos inspektorius, armijos vyriausiosios būstinės aviacijos bazės viršininkas, 1919 m. generolas majoras.

1920 m. grįžo į Lietuvą. 1920 m. birželio mėn. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę. 1920 m. liepos mėn.-1921 m. gegužės mėn. Aviacijos dalies vadas, inžinerijos generolas leitenantas. 1921–1927 m. su pertrauka – Lietuvos karinio oro laivyno vadas. Jo pertvarkytos karinės oro pajėgos dalyvavo mūšiuose su Lenkijos kariniais junginiais, jis pats skraidė į frontą. 1921 m. gegužės – 1922 m. vasario mėn. ėjo Lietuvos kariuomenės vado pareigas, t. p. dėstė Aukštuosiuose karininkų kursuose. Rėmė Jurgio Dobkevičiaus ir kitų entuziastų siekius Lietuvoje gaminti savus karo lėktuvus. 1925 m. Lietuvos automobilių klubo valdybos narys.

Nuo 1929 m. Čekoslovakijos bendrovės „Škoda" atstovas Lietuvoje. 1940 m. birželio TSRS okupavus Lietuvą, išvyko į komandiruotę Čekoslovakijoje ir ten pasiliko. 1942 m. trumpam grįžo į Lietuvą ir vėl pasitraukė į Čekoslovakiją. 1945 m. gegužės mėn. Prahoje sovietinio saugumo suimtas, kalintas. 1945 m. rugsėjo mėn. iš lagerio paleistas, mobilizuotas į Raudonąją armiją. 1945 m. pab. demobilizuotas grįžo į Lietuvą. 1946 m. kovo mėn. TSRS saugumo vėl suimtas, karinio tribunolo sprendimu iki 1954 m. pabaigos kalintas lageryje. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

Įvertinimas
-----------

1922 m. Vyčio kryžiaus 2 rūšies 1 laipsnio ordinas

Bibliografija
-------------

* Aviacijos kurso konspektas (1926 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gediminas Zemlickas. Lietuvos karo lakūnui ir pirmajam aviakonstruktoriui Jurgiui Dobkevičiui – 100. Mokslo Lietuva. Nr.9 Archyvuota kopija 2007-12-15 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Kazimieras Tamašauskas. Juozas Kraucevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 730 psl.
3. ↑   Archyvuota kopija 2017-10-16 iš Wayback Machine projekto. Kraucevičius Juozas
| Riečių piliakalnis |
| --- |
| Piliakalnis iš Riečių pusės |
| 

Riečių piliakalnisRiečių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°28′35.1″ š. pl. 23°40′55.4″ r. ilg.﻿ / ﻿54.476417°š. pl. 23.682056°r. ilg.﻿ / 54.476417; 23.682056Koordinatės: 54°28′35.1″ š. pl. 23°40′55.4″ r. ilg.﻿ / ﻿54.476417°š. pl. 23.682056°r. ilg.﻿ / 54.476417; 23.682056 |

 |
| Vieta | Marijampolės savivaldybė |
| Seniūnija | Gudelių seniūnija |
| Aukštis | 10 m |
| Plotas | 25x20 |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Žvalgytas | 1965 |
| Registro Nr. | VT184/ 31081 / |

**Riečių piliakalnis**, *Gaulės Kalnas* – piliakalnis Marijampolės savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Riečių, Gudelių seniūnija. Pasiekiamas keliu  **181**  Seirijai–Simnas–Igliauka , yra pravažiavus Riečius, paėjus 450 m į dešinę vakarų kryptimi per šlapias pievas, už kanalo.

Piliakalnis
-----------

Informacinė lenta (prie plento)
Piliakalnis įrengtas į Žuvinto pelkių masyvą įsiterpusiame sausumos kyšulyje, aukščiausioje jo vietoje esančioje kalvoje. Niuo piliakalnio apžvelgiama Beržinės pelkė. Aikštelė trikampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 25 m ilgio, 20 m pločio pietinėje dalyje. Šlaitai vidutinio statumo, iki 10 m aukščio.

Piliakalnis labai apardytas arimų, trianguliacijos bokšto apkasimo. Iš pietrytinės jo dalies anksčiau buvo kasamas žvyras. Dabar jis dirvonuoja, paviršiuje styro iki 1,2 m skersmens akmenys. Piliakalnio aikštelėje stovi 2001 m. Igno Gaulės pastatytas kryžius Liepakojų kaimui atminti.

Tarp piliakalnio ir aukštumos, kurioje dabar stovi Riečių Švč. Trejybės bažnyčia, buvusi kūlgrinda.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  |  | Šakališkių piliakalnis 8 km | Naravų piliakalnis 16 km |  |
| Varnupių piliakalnis 10 km |  | Kieliško piliakalnis 13 km |
| Bambininkų piliakalnis 8 km | Prelomčiškės piliakalnis 18 km | Aniškio piliakalnis 15 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  KPD Nekilnojamojo kultūros paveldo vertinimo tarybos aktas. 2007-01-17; Nr. KPD-RM-184

* Vykintas Vaitkevičius, Gintautas Zabiela. Nežinomi Lietuvos piliakalniai // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1994 ir 1995 metais. Vilnius, 1996, p. 345.
* Gintautas Zabiela. Naujas Lietuvos piliakalnių sąrašo papildymas (1995–2000 m.) // Kultūros paminklai. Vilnius, 2001. T. 8, p. 32-33 (Nr. 25).

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Riečiai
| **Juozas Petraitis** |
| --- |
| Gimė | 1884 m. kovo 19 d.Mankinai, Gruzdžių valsčius |
| Mirė | 1939 m. birželio 23 d. (55 metai)Filadelfija |
|  |
| Veikla | kunigas, visuomenės veikėjas, žurnalistas |

**Juozas Petraitis** (1884 m. kovo 19 d. Mankinai, Gruzdžių valsčius – 1939 m. birželio 23 d. Filadelfija) – Lietuvos kunigas, visuomenės veikėjas, žurnalistas.

Biografija
----------

Mokėsi Gruzdžių pradžios mokykloje, Šiaulių gimnazijoje, Žemaičių kunigų seminarijoje, bet dėl lietuviškos veiklos įšventinimo negavo. 1908 m išvyko į JAV, 1909 m. buvo įšventintas kunigu ir paskirtas į Dorinsvilą (Ilinojaus valstija), 1916-1931 m. Petersono, nuo 1931 m. – Bajono (Niujorkas) lietuviškos parapijos klebonas.  Reiškėsi lietuviška ir katalikiška veikla, redagavo laikraščius 1920-1926 m. „Tėvynės balsas", 1927 m. „Tauta". Dalyvavo delegacijoje pas JAV prezidentą, prašant pripažinti Lietuvų *de jure*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 387 psl.
2. ↑  Juozas Petraitis. Lietuvių enciklopedija, T.22, 1960. 361 psl.
| **Juozas Rimantas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1908 m. kovo 31 d.Bikūnai, Antalieptės valsčius, Zarasų apskritis |
| Mirė | 1973 m. sausio 8 d. (64 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Rimutė Jablonskytė-Rimantienė |
| Vaikai | Augis, Rytis, Dovilė |
|  |
| Veikla | bibliografas, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Juozas Rimantas** (iki 1940 m. **Slapšinskas**; (1908 m. kovo 31 d. Bikūnuose, Antalieptės valsčius, Zarasų apskritis – 1973 m. sausio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos bibliografas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1943 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą.

Dirbo bibliotekose. 1939–1940 m. ir 1944–1950 m. – Centrinės valstybinės bibliotekos (dabar Nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka) direktorius, 1959–1963 m. – Knygų rūmų vyr. bibliografas, skyriaus vedėjas. 1942–1943 m. ir 1944–1947 m. dėstė Kauno universitete, 1951–1958 m. mokytojavo Kaune.

Jaunystėje aktyviai bendradarbiavo spaudoje, leidiniuose „Trimitas", „Rytas", „Lietuvos aidas", „Kultūra", „Židinys". Nuo 1932 m. redagavo laikraštį „Lietuvos studentas", 1927 m. dirbo žurnalo „Sargyba" redakcijoje, 1930–1934 m. ji redagavo. 1936–1939 m. dirbo Kauno radiofone.

Buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Išleido knygų bibliotekininkystės ir bibliografijos klausimais.

Bibliografija
-------------

* *Žemaitė gyvenime ir kūryboje*, albumas, sudarė, 1956 m.
* *Petras Rimša pasakoja*, atsiminimai, 1964 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 427-428 psl.
| **Jurgis Jašinskas** |
| --- |
| Gimė | 1907 m. kovo 16 d.Kilučiai, Biržų apskritis |
| Mirė | 1990 m. liepos 30 d. (83 metai)Bostonas, JAV |
|  |
| Veikla | pedagogas, evangelikų reformatų kuratorius, žurnalistas, publicistas |

**Jurgis Jašinskas** (1907 m. kovo 16 d. Kilučiuose, Biržų apskritis – 1990 m. liepos 30 d. Bostone, JAV) – Lietuvos pedagogas, evangelikų reformatų kuratorius, žurnalistas, publicistas.

Biografija
----------

1931 m. baigė Lietuvos karo mokyklą, 1932–1934 m. Kaune lankė dramos teatro studiją. 1936 m. baigė Aukštuosius kūno kultūros kursus.

1936–1940 m. dirbo mokytoju Tauragėje ir Kaune, 1942–1944 m. – Kūno kultūros rūmų vyr. mokyklų inspektorius. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, vėliau išvyko i JAV.

Spaudoje bendradarbiavo nuo 1926 m. Rašė į leidinius „Biržų žinios", „Lietuvos žinios", „Socialdemokratas", „Karys", „Kuntaplis". Vokietijoje bendradarbiavo laikraštyje „Mintis". JAV daugiausia rašė į leidinius Draugas, „Naujienos", „Keleivis", „Mūsų sparnai", „Lietuvių balsas". Nuo 1950 m. laikraštyje „Naujienos" tvarkė „Spaudos pabirų" skiltį.

Bibliografija
-------------

* Melagingi Mikasės laiškai, 1975 m.
* Julius Janonis – poetas ir revoliucijonierius, 1975 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 184 psl.
| **Saulius Bucevičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1967 m. spalio 10 d. (56 metai)Pavandenėje, Kelmės raj. |
| Vaikai | Enrika, Pijus |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 2003 m. Darbo partija2016 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdis |

**Saulius Bucevičius** (g. 1967 m. spalio 10 d. Pavandenėje, Kelmės raj.) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1975–1979 m. mokėsi Naujosios Akmenės 2-ojoje vidurinėje mokykloje, 1979–1981 m. – Naujosios Akmenės 3-ojoje vidurinėje mokykloje. 1981–1982 m. mokėsi ir sportavo (baidarių irklavimas) Trakų internatinėje sporto mokykloje. 1986 m. baigė Naujosios Akmenės 3-iąją vidurinę mokyklą.

1986–1988 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1988–1989 m. Naujosios Akmenės individualios įmonės „Birutė" padavėjas, 1989–1995 m. visuomeninio maitinimo įmonės kavinės „Luokavėlė" barmenas. 1995 m. įsteigė S. Bucevičiaus individualią įmonę „Hemiris", 1998 m. įmonė reorganizuota į uždarąją akcinę bendrovę, iki 2004 m. jos direktorius. 2000 m. įkūrė įmonę Baltarusijoje, Molodečno mieste.

2004–2016 m. Seimo narys. 2016–2017 m. UAB „ABL" direktorius. 2017–2019 m. UAB „Telšių autobusų parkas" direktorius.

2019–2023 m. Akmenės rajono savivaldybės tarybos narys. Nuo 2021 m. Seimo narių Vigilijaus Juknos ir Artūro Skardžiaus padėjėjas ir patarėjas.

2003–2016 m. Darbo partijos narys, Akmenės rajono skyriaus pirmininkas. Nuo 2016 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys.

Išsituokęs, turi dukrą Enriką, sūnų Pijų.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Koalicija Darbo partija + jaunimas - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-06-01 iš Wayback Machine projekto.
6. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Darbo partija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-06-03 iš Wayback Machine projekto.
Jūra 1989 m. gegužės mėn.
**Jūra** – Lietuvos jūrininkų sąjungos ir Lietuvos kultūros fondo klubo „Budys" dvimėnesis žurnalas, leistas 1989–1991 m. Klaipėdoje ir 1995–1996 m. Vilniuje.

Istorija
--------

Leistas kaip atkurtas 1935–1939 m. ėjęs to paties pavadinimo leidinys. Steigėjas Ignas Pikturna. Leido žurnalo „Jūra" paramos fondas. Tiražas 1990 m. – 10 000-15 000 egz. 1996 m. – 2000 egz. 

Atgimusios „Jūros" redkolegiją sudarė jūrų kapitonai ir jūros romantikai Algimantas Patašius, Matas Velička, geografas Vytautas Gudelis. Pavyko rasti kompetentingų autorių, kurie sugebėjo pateikti daug patrauklių straipsnių iš Lietuvos ir pasaulio jūreivystės istorijos, blaiviai įvertinti tuometinę jūros reikalų padėtį šalyje, pateikti pasiūlymų. Deja, žurnalas „Jūra" nesudomino plačiosios visuomenės, nors buvo platinamas nuo Klaipėdos iki Vilniaus. Jo leidybai pradėjo stigti lėšų, o rimtų rėmėjų, vyriausybei atėmus įmonių apyvartines lėšas, neatsirado. Žurnalas nustojo gyvavęs. Dar kartą „Jūrą" atgaivinti, remiamas Lietuvos jūrų laivininkystės, bandė Ignas Pikturna, kuris išleido kelis „Jūros" numerius.

Redaktoriai
-----------

* Algimantas Patašius – 1990–1991 m.
* Ignas Pikturna – 1995–1996 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 196 psl.
2. ↑  Adelė Žičkuvienė, Venantas Butkus, Vidmantas Matutis. Savaitraščiui „Jūra" – 15 metų: nuo ištakų iki šios dienos Archyvuota kopija 2010-07-12 iš Wayback Machine projekto.
| Bovėpranc. *Beauvais* |
| --- |
|        |
| *Bovė centras* |
|  |
| 

BovėBovė

49°25′49″ š. pl. 2°05′43″ r. ilg.﻿ / ﻿49.43028°š. pl. 2.09528°r. ilg.﻿ / 49.43028; 2.09528﻿ (Bovė)Koordinatės: 49°25′49″ š. pl. 2°05′43″ r. ilg.﻿ / ﻿49.43028°š. pl. 2.09528°r. ilg.﻿ / 49.43028; 2.09528﻿ (Bovė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| **Regionas** | Aukštutinė Prancūzija |
| **Departamentas** | Uaza (departamentas) |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 55 230  |
| **Plotas** | 33,31 km² |
| **Tankumas** (2007) | 1 658 žm./km² |
| **Altitudė** | 57−170 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Bovė |

**Bovė** (pranc. *Beauvais*) – miestas šiaurinėje Prancūzijoje, Aukštutinės Prancūzijos regione, Uaza departamento centras, 79 km į šiaurės vakarus nuo Paryžiaus. Reikšmingas transporto centras – mieste veikia oro uostas, geležinkeliai jungia Bovė su kitais Prancūzijos miestais. Nuo XVII a. gobelenų audimo centras. Stiprios farmacijos, traktorių gamybos, metalo konstrukcijų, maisto, stiklo pramonės šakos. Plėtojamas turizmas. Gobelenų, archeologijos muziejai.

Bovė romėnų laikais buvo žinoma kaip *Bratuspantium* gyvenvietė. Nuo X a. – vyskupijos centras. 1096 m. suteiktos miesto teisės. Miestas labai apgriautas per Pirmąjį pasaulinį ir Antrąjį pasaulinį karus. Išliko romėnų sienos su bokštais fragmentai. Aukščiausią Europoje – siekiantį 48 metrus chorą turinti iki šiol nebaigta XIII a. gotikinė Bovė katedra. Katedros bokštas, siekęs 153 m aukštį, nugriuvo 1573 m. Šv. Stepono bažnyčia, Vyskupų rūmai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Beauvais (Bovė)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 758 psl.
**Kaišiadorių aidai** – Kaišiadorių rajono laikraštis, einantis nuo 1946 m. spalio 6 d. Kaišiadoryse.

Istorija
--------

Iki 1950 m. Kaišiadorių apskrities laikraštis, 1950–1990 m. LKP Kaišiadorių rajono komiteto ir LDT leidinys, nuo 1990 m. Kaišiadorių rajono tarybos laikraštis, nuo 1994 m. savarankiškas rajono laikraštis. Steigėja ir leidėja UAB „Kaišiadorių aidai".

Iki 1953 m. vadinosi „Bolševikiniu keliu", iki 1962 m. „Komunistiniu keliu", nuo 1962 m. balandžio 30 d. „Į komunizmą", nuo 1989 m. sausio 31 d. „Kaišiadorių aidai". 1946 m. ėjo kartą per savaitę, 1947 m. – vienąkart-dukart, 1948–1962 m. – dukart, iki 1990 m. – triskart, vėliau – dukart per savaitę.

Spausdino Kaišiadorių spaustuvė.  Iki 1964 m. laikraštis Kaišiadoryse buvo renkamas rankiniu būdu, po to linotipu. 1989 m. laikraštis pradėtas spausdinti Kaune, „Raidės" spaustuvėje. Kai ši spaustuvė užsidarė, nuo 2005 m. rugsėjo iki 2005 m. gruodžio 31 d. laikraštis buvo spausdinamas „Aušros" spaustuvėje Kaune. Nuo 2006 m. sausio 1 d. jį spausdino Adomo Jakšto spaustuvė Kaišiadoryse. Nuo 2009 m. spalio 9 d. laikraštį spausdina Lenkijos spaustuvė „Meria Regionale", Ignatkos, Kleosinas (Palenkės vaivadija). Tiražas: 1946 m. – 2000 egz. 1987 m. – 10 100 egz. 1997 m. – 4300 egz. Didžiausią tiražą laikraštis turėjo 1982 m. sausio mėn. – 10 705 egz.

Beveik dvidešimt metų redakcija buvo Vytauto Didžiojo g. nedideliame mediniame pastate, vėliau Tarybų rūmuose, o Atgimimo metais persikėlė į patalpas Gedimino g. 42, kur yra lig šiol.

Redakcija
---------

Redakcijoje dirbo: Albinas Anužis, V. Bukauskas, Ramutė Šimelienė-Dabrėgaitė, Pranas Dubosas, Laima Kmeliauskienė, Angelė Rabačiauskienė-Jankauskytė, Ramunė Lazauskaitė, Vlada Lukenskaitė, Stasė Šeštakauskaitė, Nijolė Ulozaitė.

Redaktoriai
-----------

* 1946–1950 m. V. Gutauskas
* 1951 m. Jonas Valadka
* 1952–1953 m. Jadvyga Perekopskaja
* 1953–1959 m. Malvina Baltušnikienė
* 1959–1962 m. Pranas Grabijolas
* 1962–1968 m. Zenonas Lapinskas
* 1968–1973 m. Benjaminas Uždravis
* 1973–1991 m. Pranas Grabijolas
* nuo 1991 m. spalio 31 d. Jonas Laurinavičius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 201 psl.
2. ↑  Kaišiadorių aidai. Istorija

Literatūra
----------

* „Kaišiadorių aidams" – 60: laikraščio istorijos metmenys (sud. Jonas Laurinavičius). – Kaišiadorys: Kaišiadorių literatų klubas „Gija", 2006. – 68 p. – ISBN 978-9955-565-32-1

Nuorodos
--------

* „Kaišiadorių aidai"
| **Kajetonas Zajančkauskas** |
| --- |
| Gimė | 1904 m. liepos 13 d.Salantai, Kretingos apskritis |
|  |
| Veikla | kunigas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Kajetonas (Konstantinas) Zajančkauskas** (1904 m. liepos 13 d. senu stiliumi – birželio 30 d. Salantuose, Kretingos apskritis – ?) – Lietuvos kunigas, redaktorius.

Biografija
----------

1929 m. baigė Marijonų gimnaziją, 1933 m. – Vytauto Didžiojo universiteto teologijos skyrių.

Iki 1934 m. dirbo laikraščio „Šventųjų bendravimas" redakcijoje. Nuo 1936 m. rugpjūčio 25 d. iki 1939 m. birželio 25 d. savaitraščio „Šaltinis" redaktorius.

Bendradarbiavo „Ryte", „Pavasaryje", „Versle", JAV lietuvių dienraštyje „Draugas" ir kt. leidiniuose.

Nuo 1939 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.  Likimas po 1940 m. nežinomas.

Bibliografija
-------------

* *Nuo piemenėlio iki arkivyskupo*, Palaimintojo J. Matulaičio biografija, 1939 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 572 psl.
**Coritiba Foot Ball Club**|  |
| **Pavadinimas** | Coritiba Foot Ball Club |
| **Įkurtas** | 1909 m. |
| **Stadionas** | Estádio Couto Pereira, Kuritiba |
| **Talpa** | 45 563 (nuo 2014) |
| **Vadovas** | Brazilija ? |
| **Vyr. treneris** | Brazilija ? |
| **Lyga** |  |
|  |  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 




**Apranga  namie**
 | 




**Apranga  svečiuose**
 | 




**Trečioji  apranga**
 |

 |

**Coritiba Foot Ball Club** – Brazilijos futbolo klubas iš Kuritibos.

Istorija
--------

Įkurtas 1909 metais. 1916 metais, klubo komanda pirmą kartą tapo Paranos valstijos čempionais.

Pasiekimai
----------

* **Brazilijos Série A čempionai**:

1985
* **FIFA World Record of Consecutive Victories**:

2011
* **Parana valstijos čempionatas**:

1916, 1927, 1931, 1933, 1935, 1939, 1941, 1942, 1946, 1947, 1951, 1952, 1954, 1956, 1957, 1959, 1960, 1968, 1969, 1971, 1972, 1973, 1974, 1975, 1976, 1978, 1979, 1986, 1989, 1999, 2003, 2004, 2008, 2010, 2011, 2012
* **Torneio Início**:

1916, 1927, 1931, 1933, 1935, 1939, 1941, 1942, 1946, 1947, 1951, 1952, 1954, 1956, 1957, 1959, 1960, 1968, 1969, 1971, 1972, 1973, 1974, 1975, 1976, 1978, 1979, 1986, 1989, 1999, 2003, 2004, 2008, 2010, 2011, 2012

Sudėtis
-------

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Klubo spalvinė gama
-------------------

|  |  |
| --- | --- |
| **C** | **CO** |

Apranga
-------

Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia x apranga.

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 




**nežinomi metai**
 | 




**nežinomi metai**
 | 




**nežinomi metai**
 | 




**nežinomi metai**
 | 




**nežinomi metai**
 | 




**nežinomi metai**
 |

Taip pat skaitykite
-------------------

* Major Antônio Couto Pereira stadionas

Išnašos
-------

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| Brestaspranc. *Brest* |
| --- |
|        |
| *Sraigtasparnių lėktuvnešis „Jeanne d'Arc" Bresto uoste* |
|  |
| 

BrestasBrestas

48°23′30″ š. pl. 4°29′10″ v. ilg.﻿ / ﻿48.39167°š. pl. 4.48611°r. ilg.﻿ / 48.39167; 4.48611﻿ (Brestas (Prancūzija))Koordinatės: 48°23′30″ š. pl. 4°29′10″ v. ilg.﻿ / ﻿48.39167°š. pl. 4.48611°r. ilg.﻿ / 48.39167; 4.48611﻿ (Brestas (Prancūzija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| **Regionas** | Bretanė Bretanė |
| **Departamentas** | Finisteras |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 144 900  |
|  |
|  **Vikiteka** | Brestas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Brèstas |

**Brestas** – miestas šiaurės vakarų Prancūzijoje, Bretanės pusiasalyje, didžiausias Finistero departamento miestas. Stambus karinis, prekybos ir žvejybos uostas, jūrų arsenalas. Svarbus transporto centras, veikia oro uostas, geležinkeliai jungia su Paryžiumi ir Renu. Išplėtota laivų statybos, chemijos, elektrotechnikos, elektronikos, popieriaus, naftos perdirbimo, maisto pramonė.

Veikia Vakarų Bretanės universitetas, karinės jūrų mokyklos, vaizduojamojo meno, istorijos, okeanografijos muziejai, Europos okeanografijos mokslinių tyrimų centras. Miesto įžymybė – „Recouvrance" tiltas – aukščiausias pakeliamasis tiltas Europoje.

Istorija
--------

Romėnų laikais buvo stovykla-tvirtovė. XII a. jos vietoje pastatyta pilis. 1611 m. kardinolas Rišeljė nusprendė įsteigti Prancūzijos karinį jūrų laivyną, kurio pagrindinė bazė buvo įkurta Breste. Antrojo pasaulinio karo metu Vermachtas Breste įrengė didelę povandeninių laivų bazę. Miestas buvo stipriai sugriautas 1944 m. Bresto mūšio metu. Nuo 1972 m. svarbi Prancūzijos atominių povandeninių laivų bazė.

Sportas
-------

* SASP Stade Brestois (futbolas)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Brest (Brestas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 471 psl.
| Tūbinių herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2019-05-24* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Tūbinių herbas** – pagrindinis Tūbinių kaimo ir Šilalės kaimiškosios seniūnijos (Šilalės rajono savivaldybė) heraldinis atributas.

Aprašas
-------

Tūbinių herbe atsispindi medinė Tūbinių Dievo Apvaizdos bažnyčia, o keturkampėse figūrose pavaizduoti dviejų eglių siluetai. Eglės buvo pagrindinis motyvas pirminiuose herbo variantuose. Žalia spalva reiškia Tūbinių miškus, gamtą, atgimimą, viltį. Eglė – amžinumo, gyvybingumo simbolis. Tikima, kad ji nubaido piktąsias dvasias, atneša sėkmę, sveikatą, pašalina blogį, yra drąsos, geros nuotaikos, nemirtingumo, išdidumo ir karališkosios garbės simbolis. Eglė dar vadinama ąžuolo motina. Bažnyčia simbolizuoja vietos žmonių dvasinio prado dominavimą, susitelkimą, pagarbą tradicijoms ir istorinei atminčiai.

Istorija
--------

Tūbinių herbas atspindi istorines kaimo realijas. Istoriniuose šaltiniuose Tūbinių vardas paminėtas 1561 m. Ir nors gyvenvietė niekada neturėjo savo herbo, situaciją pakeitė turtinga kaimo istorija. Didelės įtakos turėjo 2014 m. Tūbinių Šv. Kryžiaus koplyčios rūsyje aptikta bažnyčios ir koplytėlių statytojų T. ir I. Jacevičių šeimos kapavietė, 2015 m. atstatytas Vytauto paminklas, 2017 m. atlikta koplyčios ir koplytėlių rekonstrukcija.

Herbas patvirtintas 2019 m. gegužės 24 d. LR Prezidento dekretu Nr. 1K-1650. Herbas pašventintas birželio 2 d. Etalono autorius – Rolandas Rimkūnas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tūbinių herbas. Tubiniu-istorija.lt (tikrinta 2021-09-03).
2. ↑  Tūbinės turės savo herbą ir vėliavą. 2019-06-02, Silales-artojas.lt (tikrinta 2021-09-03).
3. ↑  LR Prezidento dekretas Nr. 1K-1650
| **Bronius Laucevičius-Vargšas** |
| --- |
| Gimė | 1884 m. rugpjūčio 31 d.Kelmė |
| Mirė | 1916 m. kovo 31 d. (31 metai)Čikaga |
|  |
| Veikla | prozininkas, dramaturgas |

**Bronius Laucevičius-Vargšas** (1884 m. rugpjūčio 31 d. Kelmė – 1916 m. kovo 31 d. Čikaga) – Lietuvos prozininkas, dramaturgas.

Biografija
----------

Mokėsi Kelmės pradinėje mokykloje, Lomžos gimnazijoje. Dirbo raštininku, vaistininko padėjėju. 1900–1904 m. gyvendamas Šiauliuose, įsitraukė į revoliucinę veiklą, persekiojamas 1905 m. išvyko į JAV. Čikagoje dirbo vaistinėse, spaustuvėje, rašė straipsnius Filadelfijoje leidžiamam Lietuvių socialistų sąjungos laikraščiui „Kova". 1908 m. įkūrė Dramatišką ratelį, 1913 m. suorganizavo teatro mėgėjų trupę – „Veidrodžio bendrovė", jos aktorius ir režisierius. 1909 m. redagavo laikraštį „Mūsų gyvenimas", 1914–1915 m. redagavo ir leido teatrui skirtą mėnesinį žurnalą „Veidrodis", kuriame paskelbė dramos veikalų, straipsnių apie režisūrą, vaidybą, dekoravimą.

Kūryba
------

Literatūros tikslu laikė revoliucinę kovą. Pjesėse atsispindi 1905–1907 revoliucijos įvykiai Lietuvoje. Apsakymams ir apysakoms būdinga dramatinė intriga, socialiai motyvuotų situacijų ir poetinės raiškos dermės paieškos.

Laikraščiuose „Kova" ir „Lietuva" išspausdino apsakymų, Mėgėjų teatro scenoje buvo statomos jo dramos „Paskutinė banga", „Pirmieji žingsniai", „Milijonai vandeny", „Žmonės", „Penktas įsakymas", „Svetimas dievas", „Gadynės žaizdos".

Bibliografija
-------------

* Paskutinė banga, pjesė, 1906 m.
* Pirmieji žingsniai, pjesė, 1909 m.
* Milijonai vandeny, pjesė, 1909 m.
* Žmonės, pjesė, 1910 m.
* Penktas įsakymas, pjesė, 1912 m.
* Svetimas dievas, pjesė, 1913 m.
* Gadynės žaizdos, pjesė, 1913 m.
* Antras krikštas, 1917 m.
* Apsakymai, išl. 1962 m.

Literatūra
----------

* Bronius Vaškelis. Playwright and Stage Director Bronius Laucevičius-Vargšas. Čikaga: The Instituteof Lithuanian Studies, 1981.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ramutis Karmalavičius. *Bronius Laucevičius-Vargšas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 606 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 265 psl.
Skaičių nuo 1 iki 10 šaknys su n-taisiais laipsniais.
**n-tojo laipsnio šaknis** iš skaičiaus *a* yra realusis skaičius, kurio n-tasis laipsnis yra lygus *a*. Tokia šaknis žymima {\displaystyle {\sqrt[{n}]{a}}} ir skaitoma *n-tojo laipsnio šaknis iš a*, čia skaičius *n* - **šaknies rodiklis**, *a* - **pošaknio reiškinys** arba **pošaknis**.

Prieš 1500 m. šaknys buvo žymimos ženklu {\displaystyle R\_{x}} (lot. *radix* - šaknis), o šiandieninį žymėjimą √ įvedė prancūzų matematikas Albertas Žiraras (Albert Girard, 1595-1632).

Sprendimas
----------

Tarkime norime ištraukti 4 laipsnio šaknį iš 16. Tuo met turime rasti skaičių, kurį pakėlus 4-uoju gautume 16. Sprendimas:  

{\displaystyle \scriptstyle {\sqrt[{4}]{16}}\ =\ 2}, nes 24=16.

Greitas sprendimas
------------------

Galime neieškoti skaičiaus, o tiesiog žinodami taisyklę ją pritaikyti:  

{\displaystyle \scriptstyle {\sqrt[{n}]{x}}}=x1/n

Pavyzdys:  

{\displaystyle \scriptstyle {\sqrt[{4}]{16}}}=161/4=160.25=2

Kiti šaknų pavadinimai
----------------------

Kai traukiame 2-ąją šaknį sakome, kad traukiame kvadratu (kvadratinė šaknis), kai 3-iąją – kubu (kubinė šaknis).  
  

Kvadratinės šaknies traukimo veiksmą galime užrašyti dvejais būdais:

{\displaystyle \scriptstyle {\sqrt {x}}}  

arba  

{\displaystyle \scriptstyle {\sqrt[{2}]{x}}}

Taip pat skaitykite
-------------------

* Kvadratinė šaknis iš 2

Šaltiniai
---------

1. ↑  Autorių kolektyvas. Matematika. Vadovėlis XI klasei ir gimnazijų III klasei I dalis. – Kaunas: Šviesa, 2004. – 94 p. ISBN 5-430-034739-7
2. ↑  Udo Quak. Kaip suprasti matematiką. Teminis žinynas. – Kaunas: Šviesa, 2003. – 13 p. ISBN 5-430-03555-6
| **Vanda Kavaliauskienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1923 m. lapkričio 23 d.Šapnagiai, Šiaulių valsčius |
| Mirė | 2011 m. lapkričio 27 d. (88 metai)Šiauliai |
| Tėvas | Stasys Jurevičius |
| Motina | Jadvyga Jurevičienė |
|  |
| Veikla | provizorė, kraštotyrininkė, muziejininkė |
|  |
| Alma mater | 1958 m. Maskvos farmacijos institutas |
|  |
|  **Vikiteka** | Vanda Kavaliauskienė |

Katinų muziejaus įkūrėja Vanda Kavaliauskienė
**Vanda Jurevičiūtė-Kavaliauskienė** (1923 m. lapkričio 23 d. Šapnagiuose, Šiaulių valsčius – 2011 m. lapkričio 27 d. Šiauliuose) – Lietuvos provizorė, kraštotyrininkė, muziejininkė.

Biografija
----------

Tėvas provizorius Stasys Jurevičius.

Po Šiaulių mergaičių gimnazijos baigimo nuėjo dirbti į vaistinę mokine. Kaune baigė prie Vytauto Didžiojo universiteto rengtus farmacininkų kursus. 1951 m. baigė Kauno felčerių-akušerių mokyklos Farmacijos skyrių, 1958 m. Maskvos farmacijos institutą.

Dirbo Šiaulių vaistinėse, vaistų sandėlyje, 1959–1989 m. Vyriausiosios farmacijos valdybos Šiaulių tarprajoninės kontoros valdytoja.

1957–1987 m. Šiaulių miesto tarybos deputatė.

Greta tiesioginio provizorės darbo, 1962 m. pradėjo kaupti kolekciją „Katinai", rengė šios kolekcijos parodas. 1990 m. gegužės 17 d. Šiaulių jaunųjų gamtininkų stotyje įkūrė vienintelį Lietuvoje ir trečią Europoje Katinų muziejų, jo vadovė. 1995, 2000, 2005 m. organizavo jubiliejinius Katinų muziejaus renginius. Bendradarbiavo su Amsterdamo katinų muziejumi. 2010 m. daug metų kauptą kolekciją padovanojo Šiaulių miestui.

Lietuvos kraštotyros draugijos, Šiaulių krašto kultūros fondo narė. Palaidota Ginkūnų kapinėse.

Bibliografija
-------------

* Katinų muziejus, 1997, 2005 m.

Įvertinimas
-----------

* 1986 m. Lietuvos nusipelniusi provizorė
* 2006 m. Mikelio prizas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Katinų muziejaus įkūrėjai stiprybės teikia tėvų namai, 2009 m.
2. ↑  Garsaus muziejaus įkūrėja liko... be muziejaus
3. ↑  Vanda Kavaliauskienė. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
4. ↑  Šiauliuose mirė unikalaus Katinų muziejaus įkūrėja V.Kavaliauskienė, 2011-11-28 Archyvuota kopija 2011-11-30 iš Wayback Machine projekto.
| **Bronius Žalys** |
| --- |
| Gimė | 1921 m. rugsėjo 8 d.Gaigaliai, Šimonių valsčius, Panevėžio apskritis |
| Mirė | 2007 m. balandžio 30 d. (85 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Antakalnio kapinėse |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, poetas, Australijos lietuvių bendruomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Bronius Žalys** (1921 m. rugsėjo 8 d. Gaigaliai, Šimonių valsčius, Panevėžio apskritis – 2007 m. balandžio 30 d. Vilnius. Palaidotas Antakalnio kapinėse, Menininkų kalnelyje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, poetas, Australijos lietuvių bendruomenės veikėjas.

Biografija
----------

1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, pateko į Norvegiją, Belgiją. 1949 m. apsigyveno Australijoje, Sidnėjuje, kur baigė gimnaziją, dirbo įstaigose, nuo 1967 m. – Australijos telekomunikacijų tarnybos Finansų departamento valdininkas.

1945 m. bendradarbiavo Norvegijoje leistuose lietuviškuose leidiniuose „Tėviškės aidas", „Šiandien". 1946-1947 m. Vokietijoje, Fuldoje dirbo laikraščių „Mūsų viltis", „Šiandien" bei žurnalų „Pėdsakai" ir „Tėviškės aidas" redakcijose. 1953-1962 m. Australijoje bendradarbiavo leidiniuose „Australijos lietuvis", „Mūsų pastogė" ir „Tėviškės aidai". 1954-1969 m. leido ir redagavo skautų laikraštį „Pėdsekis", 1977-1988 m. m. – leidinį „Tėvynės židinys". 1984 m. ir 1991-1999 m. savaitraščio „Mūsų pastogė" redaktorius.  Beveik 20 metų vadovavo Lietuvių katalikų kultūros draugijos įkurtam Sidnėjaus lietuvių archyvui. 2000 m. grįžo į Lietuvą.

Nuo 1965 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.

Savo kūrybą spausdino įvairiuose rinkiniuose: „Australijos lietuvių metraštis" (1961 m.), „Plunksna ir žodis" (1966 m.), „Terra Australis" (1972 m.), „Tretieji vainikai" (1974 m.), „Po Pietų kryžiumi" (1990 m.).

Bibliografija
-------------

* *Skautų vyčių vadovui*, 1967 m.
* *Mūsų dainos*, 1968 m.
* *Vyresniosios skautės*, 1970 m.
* *Lietuviai skautai Australijoje*, 1947–1972, Sydney: LSS Australijos rajono Spaudos skyrius, 1972. – 32 p.
* *Apie žmones, žemę ir vėjus*, poezijos rinkinys, 1983 m.
* *Laiko pėdomis*, poezijos rinkinys, 1985 m.
* *LSS Australijos rajonas*, 1987 m.
* *Skrido sakalas už jūrų marių...*, poezijos rinkinys, 1999 m.
* *Būrė laimę laumės*, poezijos rinkinys, 2002 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 576 psl.
2. ↑  Bronius Žalys. Rašyk.lt
|  |
| --- |
|  |
| **Skandinavijos istorija** |
| Švedijos | Norvegijos | Danijos |
| Skandinavijos priešistorė |
| Germanija |
| Vikingai |
| Inglingai | Horfagreatai | Skjoldungai |
| Stenkiliai |  | Estridsenai |
| Erikai-Sverk. |
| Folkungai | Folkungai |  |
| Kalmaro unija |
| Vazos |
| Vitelsbachai | Danija-Norvegija(Oldenburgai) |
| Holšteinai-Gotorpai |
| Švedijos–Norvegijos unija(Bernadotai) | Gliuksburgai |
| Bernadotai | Gliuksburgai | Gliuksburgai |
| **Susijusių šalių istorijos:** |
| **Suomijos, Grenlandijos, Islandijos** |

**Kalmaro unija** (dan. norv. ir šved. *Kalmarunionen*) – istoriografinis terminas personalinės unijos (su pertraukomis), sudarytos tarp Danijos, Norvegijos (su Islandija, Grenlandija ir Farerų salom) ir Švedijos (įskaitant dalį Suomijos) 1397–1524 m. nusakyti.

1389 m. Danijos karalienės Margaritos I kartu su sukilusios Švedijos diduomenės pajėgomis nugalėjo Švedijos karaliaus Alberto Meklenburgiečio kariuomenę. Tais pat metais Margarita I, būdama ir Norvegijos karaliaus Hokono VI našle, pasiekė, kad jos sūnėnas Erikas Pamarėnas būtų pripažintas Norvegijos sosto įpėdiniu. 1396 m. Margarita I buvo pripažinta visų trijų karalysčių regente. 1397 m. Kalmare Danijos, Švedijos ir Norvegijos didikai karūnavo Eriką Pamarėną savo karaliumi ir buvo paskelbtas Kalmaro unijos aktas. Pagal jį, unijos karaliumi turi būti danas, vadovavęs bendrai užsienio politikai. Nors šalys buvo valdomos vieno monarcho, bet jas administravo savi dignitoriai, jose galiojo savi įstatymai.

Kalmaro unija XVI a.
Nesutarimai (ypač švedų didikų nepasitenkinimas Danijos ir Holšteino dominavimu) skaldė uniją iki jos iširimo 1523 m. kai Gustavas I Vaza tapo Švedijos karaliumi. Unija formaliai nebuvo išardyta, bet kai kurie mokslininkai tvirtina, jog ji nebuvo ir ratifikuota. Oldenburgų dinastija dar kelis šimtmečius po unijos iširimo valdė Danijos-Norvegijos karalystę. 1536 m. Danija paskelbė Norvegiją savo provincija. Danijai atiteko Norvegijos valdyta Grenlandija, Islandija ir Farerų salos, tačiau Norvegija išlaikė atskirą teisinę sistemą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kalmaro unija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 216 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kalmaro unija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Verstaminų I piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Verstaminų I piliakalnisVerstaminų I piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°16′58″ š. pl. 23°34′29″ r. ilg.﻿ / ﻿54.28278°š. pl. 23.57472°r. ilg.﻿ / 54.28278; 23.57472Koordinatės: 54°16′58″ š. pl. 23°34′29″ r. ilg.﻿ / ﻿54.28278°š. pl. 23.57472°r. ilg.﻿ / 54.28278; 23.57472 |

 |
| Vieta | Lazdijų rajonas |
| Seniūnija | Teizų seniūnija |
| Aukštis | 7-10 m |
| Plotas | 17x17 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1965 |
| Registro Nr. | AR601 / 5319 / A191P |

**Verstaminų I piliakalnis** – piliakalnis Lazdijų rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Verstaminų, Teizų seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Lazdijai – Krosna pasukus į Verstaminus, juose sankryžoje pasukus į dešinę pietryčių kryptimi, pavažiavus iki kaimo galo ir toliau lauko keliuku, laikantis labiau dešinės, pavažiavus 1,4 km iki buvusios sodybos, yra už jos.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, esančioje nusausinto ežero rytiniame krante. Aikštelė kiek netaisyklingo apskritimo formos, 17 m skersmens, iš visų pusių apjuosta 127 m ilgio, 28 m pločio, 3 m aukščio pietvakariuose ir 4,5 m aukščio šiaurės vakaruose pylimu. Šlaitai vidutinio statumo, 7-10 m aukščio.

Pietinėje dalyje pylimas perkastas nuleidžiant aikštelėje besikaupiantį vandenį. Šiauriniame pylimo šlaite iškasta rūsio duobė. Piliakalnis apaugęs praretintais medžiais.

Tyrimai
-------

1965 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 11600 m². Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 8000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Verstaminų III piliakalnis 0,6 km | Atesninkų piliakalnis 8 km | Prelomčiškės piliakalnis 7 km |  |
| Verstaminų II piliakalnis 0,3 km |  | Verstaminų IV piliakalnis 1,3 km |
| Buniškių piliakalnis 10 km | Kuklių piliakalnis 8 km | Giraitės piliakalnis 2,5 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 180 (Nr. 811).

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.143

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Verstaminai I
**Civilinė metrikacija** – civilinės būklės aktų valstybinė registracija. Aktuose paprastai nurodoma: gimimo liudijimuose – asmens gimimo, santuokos ar mirties data, vardas, pavardė, gimimo vieta, santuokos liudijimuose – susituokiančių asmenų civilinis statusas, jų amžius ir parašai, mirties liudijimuose – mirusiojo amžius ir palaidojimo data bei vieta.

Istorija
--------

Pirmieji valstybiniai civilinės būklės aktai – santuokos – pradėti registruoti XVI a. pabaigoje Nyderlanduose. Labiau jie paplito Europos valstybėse po Didžiosios Prancūzijos revoliucijos. Kai kuriose valstybėse ji tapo privaloma, kitose veikė greta bažnyčiose registruotų metrikų.

Lietuvoje
---------

Lietuvoje iki 1940 m. metrikus tvarkė ir saugojo Bažnyčia pagal 1927 m. pasirašytą konkordatą su Vatikanu. Klaipėdos krašte nuo 1876 m. iki 1923 m. aktus registravo civilinės būklės aktų registravimo įstaiga. Sovietinės okupacijos metu civilinės būklės aktus registravo miestų ir rajonų civilinės metrikacijos skyriai. Atkūrus Lietuvos valstybingumą civilinės būklės aktus pavesta tvarkyti vietos savivaldybėms, seniūnijoms bei konsulinėms įstaigoms. Civilinę metrikaciją reglamentuoja 2000 m. priimtas Lietuvos Respublikos civilinis kodeksas, kiti poįstatyminiai aktai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Egidijus Baranauskas. Civilinė metrikacija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 155 psl.
| Kamoja |
| --- |
| Kamoja ties Kėkštais Kamoja ties Kėkštais |
| **Ilgis** | 51,4 km |
| **Baseino plotas** | 346,2 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2,5 m³/s |
| **Ištakos** | Kamojų apylinkės |
| **Žiotys** | Birvėta |
| **Šalys** | Baltarusija, Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Kamoja |

**Kamoja** (blrs. *Камайка*) – upė rytų Lietuvoje ir Baltarusijoje; Birvėtos (Dauguvos baseinas) dešinysis intakas. 

Prasideda Baltarusijos Pastovių rajone, Kamojų apylinkėse, Kamojų miške, altitudė 212 m. Teka į vakarus, prateka Kamojų ežerą, vėliau į šiaurę, per Didįjį ir Mažąjį Surviliškio ežerus (altitudė 160,4 m), kerta geležinkelį Lentupis – Pastovys ir pagal jį iki Adutiškio pagal sieną su Lietuva. Toliau 28 km teka Švenčionių ir Ignalinos rajonų teritorija, prateka Svirkų ežerą (altitudė 126,8 m). Įteka į Birvėtą 18 km nuo jos žiočių, prie Kėkštų kaimo, 1,5 km nuo Didžiasalio. 

Intakai – Lazdauja (kairysis), Lyguma (dešinysis).

Pavasario polaidžio metu ties Adutiškiu (1916 m.)
Upės ilgis 51 km (28 km Lietuvoje), baseino plotas 346 km², iš jų Lietuvoje – 112 km². Aukštupyje vagos plotis 5-6 m, gylis 0,8-1,2 m. Nuo Adutiškio iki Svirkų ežero vaga reguliuota, plotis 6-16 m, gylis 1-3 m. Vidutinis nuolydis aukštupyje 7,50 m/km, vidutinis nuolydis 1,24 m/km. Srovės greitis 0,1 m/s. Vidutinis debitas žiotyse 2,8 m³/s.

Gyvenvietės prie Kamojos: Kamojai, Tranševičiai, Mėgūnai, Surviliškiai, Diaugūnai, Adutiškis, Linkonys, Ramoniūnai, Vileitai, Galatilčiai, Mociškė, Antanai, Medinos, Kudabiškė, Kurtiškė, Kėkštai.

Upėvardis kildinamas nuo žodžio *kamas* („gumulas, gurvuolis", seniau, matyt, ir „kemsas, kupstas").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kamoja*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 279 psl.
2. ↑  *Kamoja*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 197
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 144
| **Viktoras Karmonas** |
| --- |
|  |
| V. Karmonas, 2019 m. |
| Gimė | 1945 m. balandžio 20 d. (78 metai)Dvilonys, Švenčionių raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Nijolė |
| Vaikai | Audrius |
|  |
| Veikla | mokytojas ekspertas |
| Sritis | švietimas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis institutas |
| Žinomas (-a) už | mokyklos raketų modelių muziejus |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Kūno kultūros ir sporto departamento atminimo medalis (2017)
* Radviliškio Garbės pilietis (2007)
 |

**Viktoras Karmonas** (g. 1945 m. balandžio 20 d. Dvilonių kaime, Švenčionių raj.) - Lietuvos pedagogas, ilgametis Radviliškio Vaižganto gimnazijos fizikos mokytojas ekspertas, kosminio modeliavimo treneris.

Biografija
----------

1953–1957 m. mokėsi Dvilonių pradinėje mokykloje, 1957–1960 m. – Strūnaičio 7-metėje mokykloje, 1960–1963 m. – Švenčionėlių 1-ojoje vidurinėje mokykloje, 1963–1968 m. studijavo Vilniaus pedagoginio instituto Fizikos fakultete.

V. Karmono muziejaus bukletas
Baigęs pedagoginį institutą, išvyko dirbti mokytoju į Radviliškį, kur nuo 1968 m. dėstė fiziką ir astronomiją. Nuo 1972 m. vadovavo Radviliškio rajono fizikos mokytojų metodiniam būreliui. Buvo moksleivių raketų modeliavimo būrelio vadovas. Su moksleiviais – raketų modeliuotojais – daugelį metų buvo respublikinių ir užsienio varžybų nugalėtojas, prizininkas. Pedagogo auklėtiniai sudarė Lietuvos rinktinės, atstovavusios buvusios Tarybų Sąjungos, vėliau kitų užsienio šalių čempionatuose, branduolį.

Radviliškio Vaižganto progimnazijos patalpose 2017 m. buvo įkurtas Viktoro Karmono kosminio modeliavimo muziejus, kuriame sukaupta ekspozicija nuo 1995 m. kai pradėta dalyvauti Europos ir pasaulio čempionatuose.

Šeima
-----

Žmona – Nijolė, biologijos mokytoja; sūnus - Audrius, fizikos mokytojas.

Įvertinimas
-----------

* Kūno kultūros ir sporto departamento atminimo medalis „Už nuopelnus Lietuvos sportui" (2017).
* Radviliškio Garbės piliečio vardas (2007).

Nuorodos
--------

* Biografija (*radviliskiobiblioteka.lt*) Archyvuota kopija 2019-04-19 iš Wayback Machine projekto.
* 41 metus - paskui mokinio svajonę
* „Gyvenimo laimėjimas - 46-erius metus mane supęs gabus jaunimas"
| Kamona |
| --- |
| Kamona ties Rukais Kamona ties Rukais |
| **Ilgis** | 21,4 km |
| **Baseino plotas** | 110,2 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1,13 m³/s |
| **Ištakos** | Sartininkų apylinkės |
| **Žiotys** | Vilka |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Kamona |

**Kamona** – upė Lietuvoje, Tauragės ir Šilutės rajonų bei Pagėgių savivaldybės teritorijoje, Nemuno deltoje, Vilkos dešinysis intakas, įteka į Vilką 3 km nuo jos žiočių ties Šilgaliais.

Intakai: Sartė, Timsrupė, Eisra (kairieji), Dumburys (dešinysis).

Prasideda į šiaurės vakarus nuo Sartininkų, teka pietvakarių kryptimi. Vaga nuo ištakos iki Krauleidžių ir nuo Rūkų iki žiočių reguliuota, plotis 5-10 m, gylis 1,0-2,7 m. Vidutinis nuolydis 1,75 m/km. Srovės greitis 0,1 m/s. Vidutinis debitas žiotyse 1,16 m³/s. 8 km nuo žiočių, ties Pakamoniais, yra 9 ha tvenkinys.

Upėvardžio šaknis *kam-* siejama su žodžiu *kamas* („gumulas, gurvuolis, kemsas, kupstas").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kamona*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 279 psl.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.