recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Stadio Euganeo |
| --- |
|  |
| Vieta | Paduja, Italija |
| Atidarytas | 1994 m. |
| Savininkas | Padujos miestas |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 32 336 sėdimos vietos |
| Lauko matmenys | 105 x 67 m |
| Nuomininkai | Calcio Padova |

**Stadio Euganeo** yra futbolo stadionas Padujoje, Italijoje. 1994 m. pastatytas vietoje seno *Appiani* stadiono. Nuo atidarymo dienos namų rungtynes žaidžia Calcio Padova. Stadione telpa 32 336 žiūrovai.

Istorija
--------

2005–2006 m. Serie A sezone Stadio Euganeo stadioną laikinai savo namų varžyboms naudojo ASD Treviso 2009 klubas. Stadione yra žaidusi Italijos vyrų futbolo rinktinė.

Be futbolo, 2008 m. lapkričio 8 d. vyko regbio varžybos tarp Italijos ir Australijos rinktinių. Rungtynes svečiai laimėjo rezultatu 20–30. Jų pasižiūrėti atėjo 30 000 žiūrovų.

Taip pat vyko ir tokių atlikėjų ar grupių kaip Metallica, R.E.M. Bon Jovi, Slipknot, Vasco Rossi, Ligabue, Claudio Baglioni, Renato Zero ir George Michael muzikos renginiai.

Galerija
--------

* Regbio rungtynes tarp Italijos ir Australijos rinktinių (2008 m. lapkričio 8 d.)
* Grupės R.E.M. koncertas Stadio Euganeo stadione (2003 m. liepos 22 d.)

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Euganeo stadionas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Stadiono nuotraukos Archyvuota kopija 2012-03-03 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
|  |
| Forma | E-komercija |
| Pramonė | Prekyba |
| Įkurta | 2005 m. |
| Įkūrėjas (-ai) | Robert Kalin,Chris Maguire,Haim Schoppik,Jared Tarbell |
| Paslaugos | Rankdarbių, vintažinių prekių pardavimas |
| Pajamos | 1,93 mlrd.$ |
| Savininkas (-ai) | Etsy Inc. (NASDAQ:ETSY) |
| Darbuotojų | 685 (2014 m.) |
| Tinklalapis | etsy.com |

Kompanijos biuras Niujorke
**Etsy** – el. komercijos interneto svetainė, veikianti pagal tiesioginio keitimosi vartotojų tinklo P2P modelį. Prekiauja rankdarbiais ir vintažinėmis prekėmis, kitais vienetiniais, riboto asortimento daiktais, kurie yra senesni kaip 20 metų. Tai amatininkų gaminiai, meno kūriniai, fotografija, drabužiai, aksesuarai, juvelyriniai papuošalai, maisto produktai, kosmetika, žaislai. Interneto svetainė, sekdama amatininkų mugių tradiciją, kiekvienam klientui už nedidelį komisinį mokestį suteikia asmeninę „vietą" pristatyti savo prekėms.

Pardavimai
----------

2014 m. pabaigoje „Etsy" turėjo 54 mln. registruotų narių, o internetinė rankų darbo ir vintažinių prekių turgavietė jungė 1,4 mln. aktyvių pardavėjų su 19,8 mln. aktyvių pirkėjų. 2014 m. kompanijoje dirbo 685 darbuotojai, jos svetainėje buvo siūloma 29 mln. prekių. „Etsy" platformoje 2014 m. prekių pardavimai siekė 1,93 mlrd.$, iš kurių 36,1 % sudarė mobiliajame internete, o 30,9 % buvo sugeneruota už JAV ribų.

Veikimo principas
-----------------

Susikurti asmeninę „Etsy" parduotuvę nekainuoja, mokėti reikia po $0,20 už kiekvienos prekės talpinimą parduotuvėje. Didelę įtaką būsimai prekybai gali turėti pateikiamų prekių kokybiškos nuotraukos, apmokama jų reklama svetainėje, jungimasis prie įvairių naudotojų grupių. Svetainėje veikia lietuviškai bendraujanti bendruomenė, forume besikeičianti savo žiniomis ir pagalba. Prekybai vystyti pravartu naudotis „galimybių įrankiais" (*Opportunity Tools*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Handmade goods website operator Etsy files for IPO
2. ↑

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Etsy** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
| **Eucomis** |
| --- |
| *Eucomis autumnalis* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Šeima: | Hiacintiniai  *( Hyacinthaceae)* |
| Gentis: | *Eucomis*  *( Eucomis)* |

 |

***Eucomis*** – hiacintinių (*Hyacinthaceae*) šeimos daugiamečių svogūninių augalų gentis iš Pietų Afrikos.

Morfologija
-----------

Lapai dideli, ilgi, primenantys poro, banguotais kraštais, auga skrotele. Iš lapų skrotelės vidurio išauga žiedynkotis su nedideliais žiedeliais, o viršuje, kaip ananasas, žalių lapelių kuodas. Kartais šis augalas vadinamas „ananasine lelija" ar tiesiog „ananasu".

Žiedynas gražus. Užauga iki 25 cm. Kuodelio lapai iki 10 cm. Žydi liepos pabaigoje – rugpjūčio pabaigoje. Žiedai geltonai žali. Labai dekoratyviai atrodo taškuoti lapai.

Augimo sąlygos
--------------

*Eucomis* geriausiai auga saulėtose vietose, smėlingoje–molingoje, gerai įdirbtoje dirvoje. Svogūnėliai sodinami gegužės mėnesį į lauką. Palikti žiemoti lauke – rizikinga, kadangi tai šilumamėgiai augalai. Gali išlikti tik po ypač šiltos žiemos ir tik pridengti storu durpių sluoksniu. Tad, kai antžeminė dalis nunyksta (rugsėjo pabaigoje – spalio pradžioje), svogūnėlius reikia iškasti. Laikyti 6 – 8 °C temperatūros patalpoje, dėžutėje su smėliu ar pjuvenomis. Taip pat galima palikti vazone ar į jį įsodinti, tačiau žiemos metu nelaistyti.

Dauginti sėklomis ar dukteriniais svogūnėliais.

Sėklos sėjamos į indelius. Pražysta tik po kelių metų.

Rūšys
-----

* *Eucomis amaryllidifolia*
* *Eucomis autumnalis*
* *Eucomis bicolor*
* *Eucomis comosa*
* *Eucomis grimshawii*
* *Eucomis humilis*
* *Eucomis montana*
* *Eucomis pallidiflora*
* *Eucomis regia*
* *Eucomis schijffii*
* *Eucomis vandermerwei*
* *Eucomis zambesiaca*

Šaltiniai
---------

* Loretos sodai: "Eukomis' Archyvuota kopija 2018-10-30 iš Wayback Machine projekto.
| **Vera Macienė** |
| --- |
| Gimė | 1957 m. kovo 7 d.Aginskojė, Krasnojarsko kraštas, Rusijos TFSR, TSRS |
| Mirė | 2021 m. rugsėjo 21 d. (64 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | Saulius |
| Vaikai | Mantas, Marija |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Šilalės rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja. |
| Partija | Tėvynės sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1981 m. Vilniaus pedagoginis institutas |

**Vera Macienė** (1957 m. kovo 7 d. – 2021 m. rugsėjo 21 d.) – Lietuvos ir Šilalės rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1981 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, istorijos mokytoja.

Šilalės vaikų ir jaunių sporto mokyklos trenerė, Laukuvos Norberto Vėliaus gimnazijos mokytoja.

2009–2011 m. Šilalės rajono savivaldybės mero pavaduotoja, 2011–2019 m. buvo Šilalės rajono savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotoja.

2000–2011 m. ir 2019–2021 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos narė.

Buvo Tėvynės sąjungos Šilalės rajono skyriaus narė.

Buvo LPKTS Tarybos narė, Laukuvos bendruomenės tarybos (valdybos) narė.

Sutuoktinis Saulius, vaikai Mantas, Aistė Marija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mirė Šilalės rajono savivaldybės tarybos narė Vera Macienė. tv3.lt. 2021-09-22. Nuoroda tikrinta 2021-09-22.
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  IN MEMORIAM. silale.lt. 2021-09-22. Nuoroda tikrinta 2021-09-02.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Antalijaturk. *Antalya* |
| --- |
| *Antalija* |
|  |
| 

AntalijaAntalija

36°54′0″ š. pl. 30°41′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.90000°š. pl. 30.68333°r. ilg.﻿ / 36.90000; 30.68333﻿ (Antalija)Koordinatės: 36°54′0″ š. pl. 30°41′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.90000°š. pl. 30.68333°r. ilg.﻿ / 36.90000; 30.68333﻿ (Antalija) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Turkijos vėliava Turkija |
| **Provincija** | Antalijos provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 785 520  |
| **Plotas** | 545 km² |
| **Tankumas** (2010) | 1 441 žm./km² |
| **Altitudė** | 30 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Antalija |
|  |
| **Kirčiavimas** | Antãlija |

**Antalija** – miestas, kurortas ir uostas pietų Turkijoje, prie Antalijos įlankos (Viduržemio jūra). Išvystyta metalurgijos, tekstilės, laivybos pramonė, turizmas. Apylinkėse auginami citrusiniai vaisiai.

Mieste yra platūs paplūdimiai, senovės graikų kultūros griuvėsiai, delfinariumas, vandens pramogų parkas bei vienas didžiausių šalyje oro uostų.

Istorija
--------

Imperatoriaus Adriano rūmai
Miestą 159 m. pr. m. e. įkūrė Pergamo karalius Atalas II ir pavadino savo garbei **Attaleia** (gr. Αττάλεια). 133 m. pr. m. e. miestą užkariavo romėnai, jis tapo žiemos rezidencija imperatoriaus Adriano. Ilgai Antalija priklausė Romai, vėliau 330–1453 m. priklausė Bizantijos imperijai (1207 m. Viduramžiais vadintas Satalija. Bizantijos laikais buvo svarbus krikščionybės centras. Ekonominis regiono nuosmukis prasidėjo VIII a. po didžiulo žemės drebėjimo, arabų antpuolių (VII–VIII aa.) ir jūros piratų. 1080 m regione pradėjo plisti islamas, kai miestą buvo užėmę seldžiukai).

1118 m. Bizantijos imperatoriaus Ioano II Komnino valdymo pradžioje, miestas buvo nutolęs nuo imperijos žemių, labai arti nuo miesto buvo selžiukų valdos, tad tik per jūrą galima buvo susisiekti su likusia šalies dalimi. 1119 m. Ioanas II vadovavo keliems žygiams prieš turkus ir pramušė kelią į Antaliją per sausumą.

1207 m. seldžiukai užkariavo Antaliją ir gretimas teritorijas. 1321–1423 m. Antalija buvo nepriklausoma bei liko Chamid centru. 1423 m. Antaliją užkariauja turkai-osmanai.

1391 m. užkariavo Osmanų imperija. Po Pirmojo pasaulinio karo 1919–1921 miestą okupavo Italija, tačiau jau 1921 m. turkai, vadovaujami Atatiurko, užėmė miestą ir jis atiteko Turkijai.

Sportas
-------

* Antalyaspor (futbolas)
Eudokija Alelkaitė (Apie 1550 m. tapytos freskos fragmentas Probotos vienuolyne)
**Eudokija Olelkaitė**, ukr. *Євдокія Олельківна*, rumun. *Evdochia Olelkovici*, angl. *Evdochia of Kiev* ((?) – 1467 m. lapkričio 25 d. Sučavoje) – garsaus Moldavijos kunigaikštystės gospodario Štefano III Didžiojo žmona.

Biografija
----------

Gimė Kijevo kunigaikščio Aleksandro Olelkos ir Maskvos kunigaikštytės Anastacijos Vasilivnos (Vytauto Didžiojo vaikaitės) šeimoje. Kartu augę broliai ir seserys vėliau tapo: 

* Simonas – paskutiniuoju Kijevo kunigaikščiu;
* Michailas – Slucko kunigaikščiu;
* Julijana – kunigaikščio Jurijaus Pronskio pirmąja žmona;
* Feodora – kunigaikščio Simono Alšėniškio žmona.

1463 m. liepos 5 d. Sučavoje ištekėjo už Moldavijos kunigaikštystės valdovo Štefano III Didžiojo. 1464 m. gimė sūnus Aleksandras (m. 1496 m.). Antras sūnus mirė 1480 m. būdamas paaugliu. Duktė Elena (apie 1465–1505 m.), išaugusi ištekėjo už Tverės kunigaikščio Ivano Jaunojo.

Eudokija Olelkaitė mirė, kai jos vyras Štefanas III Didysis buvo išvykęs į karinį žygį. Kurį laiką buvo manoma, kad jos kapavietė yra *Sučavos Šv. Jurgio cerkvėje* (joje 1996–1997 m. restauravimo darbų metu buvo rasti antkapio fragmentai). Vėliau nustatyta, kad palaikai buvo perlaidoti Probotos stačiatikių vienuolyno cerkvėje (dab. Sučavos apskrityje).

Šaltiniai
---------

* Cine a fost tatăl Evdochiei de Kiev, soţia lui Ştefan cel Mare (rum.) Archyvuota kopija 2014-01-13 iš Wayback Machine projekto.
* Evdochia de Kiev (rum.)

Literatūra
----------

* George Marcu (coord.). *Dicţionarul personalităţilor feminine din România* – Editura Meronia, Bucureşti, 2009
* *Stefan cel Mare si Sfant. Atlet al credintei crestine* – Santa Manastire Putna, 2004
**Interaktyvi reklama** – internetinės reklamos forma, kurioje naudojami reklaminės interneto svetainės, aplikacijos socialiniams tinklams, mobiliems telefonams bei planšetėms, reklaminiai skydeliai, naujienlaiškiai, Facebook komunikacijos sprendimai, Google AdWords sistema, analitika ir kitos panašaus tipo paslaugos. Į šią kategoriją taip pat įeina ir integruotos komunikacijos kampanijos už interneto ribų (pvz.: integruotos reklaminės kampanijos su radijo stotimis, telefonų skambučiais). Esminis požymis – grįžtamasis ryšys (tai ir yra interaktyvumas) tarp reklamos priemonės ir teikiamos informacijos bei reklamos vartotojo.

Istorija
--------

Laikoma, kad internetinė reklama pradėta 1994 metais, kada pirmasis komercinis internetinis žurnalas „HotWired" pardavė pirmuosius savo reklaminius skydelius. Vėliau interaktyvi reklama plito vis sparčiau, siūlomas itin platus paslaugų spektras pamažu vis labiau įsitvirtino reklamos rinkoje. Tokių sistemų kaip Facebook, Twitter, Instagram ir Youtube sukūrimas dar labiau paspartino interaktyvios reklamos rinkos augimą. Šiandien interaktyvi reklama potencialiai yra pagrindinis bet kokio prekinio ženklo komunikacijos ir strategijos dėmuo.

Sėkmingiausi pavyzdžiai
-----------------------

Šiandien pačios sėkmingiausios interaktyvios reklamos agentūros yra tos, kurios sugeba užtikrinti specializuotą internetinės reklamos ir marketingo paslaugų spektrą. Kaip pasaulinės interaktyvios reklamos kompanijos pavyzdžiai labiausiai pasitarnautų: „Brink", „Extractable", „Mass Digital", „Huge", „Red Interactive Agency", „Fantasy Interactive" (*Fi*), „Stink Digital", „Brooklyn Digital Foundry" ir kt.

Šaltiniai
---------

* Flew, T. 3rd edition. 2008. New Media: an introduction Melbourne: Oxford.
* Thorson, (Eds.), Advertising and the World Wide Web (pp. 99–117). Mahwah, NJ: Lawrence Erlbaum.
* Barbara, K. Kaye and Norman J. Medoff, Just A Click Away: Advertising on the Internet (Massachusetts: Allyn and Bacon, 2001).
* Rodgers, S. 2001. The Interactive Advertising Model: How Users Perceive and Process Online Ads. JIAD
* Ashby, P. 2013. Interactive Communication provides strong, accountable… [neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Antalijos provincija |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Turkijos vėliava Turkija |
| **Administracinis centras** | Antalija |
| **Apygardų skaičius** | 15 |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 1 789 295 |
| **Plotas** | 20 723 km² |
| **Tankumas** (2007) | 86 žm./km² |

**Antalijos provincija** – provincija Turkijoje, palei pietvakarinę šalies Viduržemio jūros pakrantę, tarp Tauro kalnų ir Viduržemio jūros.

Antalijos provincija yra pagrindinis Turkijos turizmo centras, pritraukiantis 30 proc. turistų atvykstančių į Turkiją iš užsienio. Antalijos provincija apima senovės Pamfiliją rytuose ir Likiją vakaruose. Provincija turi 657 km ilgio pakrantę su paplūdimiais, uostais, senovinių miestų griuvėsiais. Provincijos administracinis centras yra Antalijos miestas, kuriame gyvena 714 000 gyventojų.

Antalija yra greičiausiai auganti Turkijos provincija; 1990–2000 m. čia gyventojų prieauglis buvo 4,17 proc. o bendras Turkijos vidurkis – 1,83 proc. Šis augimas susijęs su sparčia urbanizacija, kurią skatina turizmo ir kitų paslaugų vystymasis pakrantėje.

Lankytinos vietos
-----------------

Antalijos provincijoje yra gausybė archeologinių radinių vietų. Tarp jų yra vakarinėje dalyje esantys senovės Likijos miestų Ksanto, Miros, Limiros ir Arikandos bei iš dalies po vandeniu esantys griuvėsiai aplink Kekovą, tarp Miros ir Kašo. Šiauriau Antalijos yra Pisidijos Termesas ir Selgė, taip pat priešistorinė Karaino ola. Rytuose yra Pamfilijos miestai Perga, Aspendas, Sidė ir Silionas.

Istorija
--------

Antalija buvo apgyvendinta dar priešistoriniais laikais. Žmonių gyvenimo pėdsakų Karaino olose (30 km šiauriau nuo Antalijos miesto) atrandama iš ankstyvojo paleolito (150 000–200 000 m. pr. m. e.) laikų. Kiti radiniai datuojami mezolitu (Beldibio olos), neolitu ir vėlesniais laikotarpiais rodo, kad šis regionas buvo nuolat apgyvendintas įvairioms civilizacijoms priklausančių žmonių.

Pirmą kartą regionas minimas hetitų laikotarpyje (II tūkst. pr. m. e.) kaip „Lukos žemių" dalis (nuo čia kilęs Likijos pavadinimas). Likai pasižymėjo kaip puikūs jūrininkai (bei piratai), branginę savo nepriklausomybę.
Šis straipsnis yra apie **transporto infrastruktūrą Vengrijoje**.

Greičio apribojimai Vengrijos keliuose.
Vengrijos geležinkelių sistema.

Sausumos keliai
---------------

Iš viso Vengrijoje yra nutiesta 159 568 km kelių, iš kurių 70 050 km yra asfaltuoti. Autostrados šalyje sudaro 1 481 km.

Pagrindinė autostrada Vengrijoje yra M1. 171 km ilgio kelias jungia sostinę Budapeštą ir Austrijos pasienį.

Trijuose šalies miestuose veikia troleibusų sistemos – Budapešte, Debrecene ir Segede.

Geležinkeliai
-------------

Vengrijoje yra 7 606 km ilgio geležinkelių bėgių. Iš jų dauguma yra standartinės 1435 mm vėžės.

Vengriją geležinkeliais jungia su šiomis šalimis:

* 1435 mm vėžė:
	+ Austrija (6 linijos)
	+ Kroatija (3 linijos)
	+ Rumunija (5 linijos)
	+ Serbija (2 linijos)
	+ Slovakija (10 linijų)
	+ Slovėnija (1 linija)
* 1520 mm vėžė
	+ Ukraina (2 linijos)

Šalies sostinėje veikia Budapešto metro. Pirmoji metro linija atidaryta 1896 m. ir tai yra pati seniausia elektrifikuota sistema Europoje. Iš viso sostinės metro sudaro 4 linijos, o visa sistema yra 39,7 km ilgio. 2014 m. atidaryta linija M4 yra pilnai automatizuota ir nevaldoma vairuotojų.

Keturiuose šalies miestuose veikia tramvajų sistema – Budapešte, Miškolce, Segede ir Debrecene.

Oro transportas
---------------

Vengrijoje veikia apie 40 oro uostų, iš kurių 20 turi dengtus pakilimo takus. Pagrindinis šalies oro uostas yra Budapešto Ferenco Listo tarptautinis oro uostas. 2018 m. oro uostas aptarnavo 14 867 491 keleivį ir buvo 38 vietoje Europoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Traffic Statistics - 2018


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REuropos transportas pagal šalis |
| --- |
|  |
| 
Airija · Albanija · Andora · Armėnija · Austrija · Azerbaidžanas · Baltarusija · Belgija · Bosnija ir Hercegovina · Bulgarija · Čekija · Danija · Estija · Graikija · Gruzija · Islandija · Ispanija · Italija · Jungtinė Karalystė · Juodkalnija · Kazachstanas · Kosovas · Kroatija · Latvija · Lenkija · Lichtenšteinas · Lietuva · Liuksemburgas · Makedonija · Malta · Moldavija · Monakas · Norvegija · Nyderlandai · Portugalija · Prancūzija · Rumunija · Rusija · San Marinas · Serbija · Slovakija · Slovėnija · Suomija · Švedija · Šveicarija · Turkija · Ukraina · Vatikanas · Vengrija · Vokietija |

 |
Rodolfo Chikilicuatre 2008 m.
**Rodolfo Chikilicuatre** – komiškas personažas, kurį vaidina ispanų aktorius **David Fernández Ortiz** (g. 1970 m. birželio 24 d. Barselonoje). Personažas pirmą kartą pasirodė vienoje Ispanijos televizijos vakaro šou „Buenafente". Ten jis pristatė dainą „Baila el Chiki-chiki". Šou vedėjui Andreu Buenafuente taip patiko daina, kad jis pasiūlė dalyvauti Ispanijos atrankoje į 2008 m. „Eurovizijos" dainų konkursą, kurią jis vėliau laimėjo.

Dėl 2008 m. konkurso Ispanijos transliuotojas nusprendė, kad atrankos procesas taptų demokratiškesnis, buvo sukurtas „MySpace" puslapis, kuriame kiekvienas galėjo pateikti savo dainas. Penki atlikėjai, surinkę daugiausiai balsų, pateko į nacionalinį finalą. Kartu į jį pateko ir kiti penki dalyviai, pasirinkti komisijos.

Rodolfo Chikilicuatre daina „Baila el Chiki-chiki" su 56,28 % žiūrovų balsais laimėjo finalinę atranką.

Ispanijoje daina sukėlė daug diskusijų, nes ji nebuvo laikoma tinkama atstovauti Ispanijai tarptautiniame „Eurovizijos" konkurse. Artėjant iki „Eurovizijos", iš dainos buvo pašalinti politinės prasmės turintys žodžiai, ir dabartinėje versijoje vietoj prezidentų vardų yra minimos kelios Ispanijos pramogų pasaulio ir sporto žvaigždės. Taip pat daina pailginta beveik iki 3 minučių, pridedant angliškąją dalį.

„Eurovizijos" finaliniame koncerte, vykusiame 2008 m. gegužės 24 d. Belgrade, Ispanijos atstovas iš kitų šalių gavęs 55 taškus (12 taškų gavo iš Andoros), užėmė 16 vietą. Tai geriausia užimta Ispanijos atstovų vieta nuo 2004 m.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rodolfo Chikilicuatre** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Apie Rodolfo Chikilicuatre *eurovision.tv* svetainėje


| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**D'Nash  *„I Love You Mi Vida"*** |  **Ispanijos atstovas Eurovizijoje**2008 | Po to:**Soraya  *„La noche es para mí"*** |
| **Nijolė Piškinaitė** |
| --- |
| Gimė | 1954 m. (~69 metai)Širvintose |
|  |
| Veikla | teisininkė |
| Sritis | teisė |
| Organizacijos | Lietuvos apeliacinio teismo Civilinių bylų skyrius |
| Pareigos | teisėja |
|  |
| Alma mater | 1978 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultetas |

**Nijolė Piškinaitė** (g. 1954 m. Širvintose) – teisininkė, Apeliacinio teismo teisėja, buvusi tardytoja, Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo teisėja.

Biografija
----------

1972 m. baigė Širvintų vidurinę mokyklą.
1978 m. Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją.

Nuo 1978 m. rugpjūčio Ukmergės rajono Tardymo poskyrio prie PK (anksčiau – VRS) tardytoja, vyr. tardytoja, Tardymo poskyrio viršininkė, nuo 1993 m. lapkričio iki 1999 m. balandžio mėn. Vilniaus miesto 1-ojo apylinkės teismo, nuo 1999 m. gegužės iki 2000 m. gruodžio mėn. Aukštesniojo administracinio teismo, nuo 2001 m. Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo, nuo 2007 m. liepos Lietuvos apeliacinio teismo Civilinių bylų skyriaus teisėja.

Moka vokiečių, lenkų, rusų kalbas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  CV Archyvuota kopija 2013-12-03 iš Wayback Machine projekto. (Teismai.lt)
| Danilavos piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Danilavos piliakalnisDanilavos piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°59′20.3″ š. pl. 25°33′30.2″ r. ilg.﻿ / ﻿54.988972°š. pl. 25.558389°r. ilg.﻿ / 54.988972; 25.558389Koordinatės: 54°59′20.3″ š. pl. 25°33′30.2″ r. ilg.﻿ / ﻿54.988972°š. pl. 25.558389°r. ilg.﻿ / 54.988972; 25.558389 |

 |
| Vieta | Vilniaus rajonas |
| Seniūnija | Sužionių seniūnija |
| Aukštis | 20 m |
| Plotas | 38x31 |
| Naudotas | I tūkstantmečio pr. m. e. pabaiga - I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 2006 |
| Registro Nr. | VT142/ 31031 / |

**Danilavos piliakalnis** – piliakalnis ir gyvenvietė Vilniaus rajono savivaldybės teritorijoje, Danilavos kaime, Sužionių seniūnija. Pasiekiamas keliu Sužionys – Danilava, yra kairėje šiaurėje, tik įvažiavus į Danilavą, priešais Ilgo ežerą.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Ilgo ežero šiauriniame krante. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 38x31 m dydžio, iki 1,5 m iškiliu pietiniu šonu. Aikštelės vakarų pusėje iškastas 13 m pločio, 3 m gylio griovys, už jo esančiame 2,5 m aukščio aukštumos kyšulyje supiltas 0,8 m aukščio, 8 m pločio pylimas. Jo išorėje iškastas antras 0,4 m gylio, 4 m pločio griovys, už kurio esančioje aukštumoje, atrodo, buvęs antras 1 m aukščio, 16 m pločio pylimas, dabar primenantis kalvelę. Šiauriniame šlaite, 4 m žemiau yra 3 m pločio terasa, kuri juosia piliakalnį iš visų pusių. Joje rasta lygios keramikos. Rytiniame šlaite, 5 m žemiau aikštelės yra 8 m pločio per 1,5 m nuolaidėjanti terasa, užsibaigianti 4 m pločio plokščia dalimi. Šiaurinis šlaitas status, 20 m aukščio, pietinis - nuožulnesnis. Šiaurės rytų papėdę apardė kelias, šiaurės rytiniame šlaite yra apie 2x1 m dydžio ir 0,5 m gylio sena duobė, šiauriniame šlaite yra išvartų.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. pabaiga - I tūkstantmečio pradžia. Nekilnojamojo kultūros paveldo vertinimo tarybos aktas Dėl teisinės apsaugos suteikimo. 2006-12-13; Nr.: KPD-RM-142. Paminklo teritorijos plotas 2,85 ha. 

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Jonėnų piliakalnis 6 km | Baluošos piliakalnis 6 km | Pavandenės piliakalnis 14 km |  |
| Sužionių piliakalnis 4 km |  | Abejučių piliakalnis 5 km |
| Bernotų piliakalnis 17 km | Rėvos piliakalnis 12 km | Noselėnų piliakalnis 13 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------


* Lietuvos piliakalniai, atlasas. Vilnius, 2005, t.3, p. 362-363.
* Arūnas Strazdas. 2006 m. birželio 20 d. komandiruotės ataskaita. Vilnius, 2006. Kultūros paveldo centro Archeologijos paveldo institutas, p. 1-2.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Danilava
Činkvedėja
XV a. činkvedėja
**Činkvedėja** (it. ir angl. *cinquedea*) – itališkas masyvus trumpas kalavijas arba stambus durklas. Činkvedėjos atsirado šiaurinėje Italijoje, buvo populiarios XV a. antroje pusėje ir XVI a pradžioje. Jos buvo madingos ir naudojamos tik Italijoje kaip civilinis ginklas.

Etimologija: it. *cinquedea* iš it. *cinque* 'penki' (iš lot. *quinque* 'penki') + it.dial. *dea* 'pirštai'. Pavadinimas rodo, kad geležtės plotis ties skersiniu buvo lygus penkių pirštų pločiui.

Činkvedėjos ilgis būdavo nuo 25 iki 70 cm. Geležtė sunki, lygiašonio trikampio formos, su keliais grioveliais (kad geležtės masė būtų mažesnė) smaigalys apvalokas. Geležtė dažnai būdavo išpuošta išėsdintais ar išgraviruotais raštais. Rankena su maža buožele, skersinis lankelio formos, jo galai užlenkti link geležtės.

Činkvedėjas naudojo kaip durklus ar trumpus kalavijus. Nešiodavo horizontaliai, nugaros pusėje, ties sėdmenimis, iš makšties ištraukdavo judesiu į šoną.

Nuorodos
--------

* The Cinquedea by Lutel: Threat or Menace
* Cinquedea Sword Archyvuota kopija 2007-08-10 iš Wayback Machine projekto.
* Cinquedea Replica
* CINQUEDEA
* (nuotrauka)
* 15th Century Cinquedea Sword Archyvuota kopija 2007-09-27 iš Wayback Machine projekto.
* (6 činkvedėjųnuotraukos)
| Rodolitas |
| --- |
|  |
| Savybės |
| Kategorija | granatas (piropo atmaina), |
| Cheminė formulė | (Mg,Fe)3Al2(SiO4)3 |
| Identifikacija |
| Spalva | nuo šviesiai purpurinės iki tamsiai purpurinės raudonos, rausvai purpurinė |
| Brėžis | baltas |
| Kristalo sistema | kubinė |
| Skalumas | neskalus |
| Lūžimai | kriaukliškas |
| Kietumas pagalMoso skalę | 7,0-7,5 |
| Blizgesys | nuo riebališko iki stikliško |
| Lūžio rodiklis | 1,760 |
| Specifinis tankis | 3,65-3,84 |

**Rodolitas** (angl. *rhodolite*; iš sen. gr. ῥόδον 'rožė') – piropų (granatų rūšis) atmaina, spalva nuo rausvos iki raudonos, purpurinių atspalvių. Tai geležies, magnio ir aliuminio silikato mineralas, priklausąs piropų-almandinų sekai. 

Rodolitai iš Kenijos
Aptinkamas *Cowee Valley* (*Macon County*, Šiaurės Karolina. 
Taip pat randami Tanzanijoje, Zimbabvėje, Madagaskare ir Šri Lankoje. 

Pavadinimas reiškia 'rožinis akmuo', tuo jis primena daugelį kitų rausvų mineralų (pvz. rodochrozitas, rodonitas) pavadinimus. Tiesa, pavadinimas angl. *rhodolite* mineralogijoje nėra oficialiai pripažintas. 

Minėtos spalvos rodolitai, neturintis intarpų, naudojami kaip pusbrangiai akmenys.
Žinomas vienas stambiausių rodolitų svėrė 43,5 karato (nušlifuotas ~14 karatų). Juvelyriniai rodolitai išgaunami kaip šalutinis abrazyvinių granatų gavybos produktas. 

  



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rodolitas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

1. ↑   mindat.org: Rhodolite
**Nijolė Domarkienė-Šimonytė** (1934 m. gegužės 19 d. Naujikų k. Kupiškio r. – 2010 m. gruodžio 28 d. Klaipėdoje) – choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija
----------

Baigusi Vilniaus S. Nėries vidurinę mokyklą, 1952–1957 m. lietuvių kalbą ir literatūrą studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute. 1950–1954 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. B. Piekarskis). Mokyklą baigusi su pagyrimu, 1954–1959 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. K. Kavecko klasė).

Nuo 1959 m. rudens Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniosios muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja. 1978–1982 m. šios mokyklos merginų choro (35-40 dalyvių) vadovė. Merginas išmokė apie 100 įvairių kūrinių, surengė nemaža koncertų. Choras dalyvavo dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose, 1980 m. respublikinės dainų šventės konkurse pelnė pirmąją vietą. 1988–1989 m. pedagogė vadovavo prie mokyklos veikusiam vaikų chorui. Mokykloje išugdė 60 jaunųjų chorvedžių.

Be pedagoginio darbo, N. Domarkienė nuolat vadovavo mėgėjų chorams. 1959–1960 m. buvo Klaipėdos „Trinyčių" fabriko moterų choro vadovė – parengė 1960 m. respublikinei dainų šventei, 1963–1970 m. uostamiesčio celiuliozės – popieriaus kombinato mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovė. Chorą parengė 1965 m. respublikinei dainų šventei ir konkursui, o vokalinius ansamblius respublikiniams konkursams, dalyvavo televizijos laidoje. 1970 m. suorganizavo Klaipėdos miesto mokytojų mišrųjį chorą ir iki 1974 m. jam kūrybiškai vadovavo. Chorą išmokė nemaža kūrinių, koncertų surengė Klaipėdoje, dainavo Vilniuje, Pärnu (Estija) ir per Lietuvos radiją, chorų konkurse Šiauliuose laimėjo antrąją vietą. 1989–1993 m. Klaipėdos Kristaus Karaliaus bažnyčios mišriojo choro chormeisterė – chorą parengė popiežiaus Jono Pauliaus II sutikimo iškilmėms Kryžių kalne prie Šiaulių. 1991 m. buvo Kretingos bažnyčios mišriojo choro chormeisterė, 1994–1995 m. vadovavo Klaipėdos „Gijos" mišriajam chorui ir vokaliniam ansambliui, 1995–1996 m. buvo Klaipėdos „Rūtos" draugijos vokalinių ansamblių ir solistų vadovė.

N. Domarkienė parašė nemaža metodinių darbų, kuriuos skaitė mokslinėse konferencijose, spaudoje paskelbė straipsnių. Buvo 1960 m. respublikinės dainų šventės konsultantė, Klaipėdos miesto dainų švenčių dirigentė, meno mėgėjų apžiūrų žiuri narė. 1984 m. apdovanota Kultūros žymūno ženklu, 1985 m. jai suteikta dėstytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Nijolė Jautakienė-Jankauskaitė** |
| --- |
| Gimė | 1932 m. spalio 7 d. (90 metų)Šiauliuose |
|  |
| Veikla | muzikos pedagogė ir chorvedė. |

**Nijolė Jautakienė-Jankauskaitė** (g. 1932 m. spalio 7 d. Šiauliuose) – muzikos pedagogė ir chorvedė.

Biografija
----------

Mokėsi Šiaulių ir Kauno mergaičių gimnazijose, o 1947–1951 m. Kauno mokytojų seminarijoje. 1951–1953 m. Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje mokėsi skambinti kanklėmis (diriguoti mokė E. Brazauskas), dirbo Kauno 4-uo – siuose vaikų namuose.

1953–1954 m. kanklių studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (diriguoti mokė J. Vadauskas), o 1954–1959 m. konservatorijoje studijavo choro dirigavimą (dėst. Jono Motiekaičio klasė). Studijuodama dirbo muzikos vadove Vilniaus universiteto ir Vilniaus grąžtų gamyklos vaikų darželiuose.

1959–1988 m. – Vilniaus kultūros mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, moksleivių choro studijos chormeisterė (1962–1972 m.) ir vaikinų vokalinio ansamblio vadovė.

N. Jautakienė nuo 1970 m. kiek laiko vadovavo Vilniaus technologijos technikumo merginų chorui – jis Vilniaus miesto chorų apžiūroje laimėjo antrąją vietą. Nuo 1971 m. choro dirigavimą dėstė ir Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos neakivaizdiniame skyriuje. Mokyklose išugdė būrį jaunųjų chorvedžių.

Nuo 1975 m. – Vilniaus 33-osios vidurinės profesinės technikos mokyklos chorų ir vokalinių ansamblių vadovė. Merginų ir mišrusis chorai atlikdavo sudėtingesnius kūrinius, dalyvavo koncertuose ir dainų šventėse, pirmąsias ir kitas vietas pelnydavo zoninėse ir respublikinėse moksleivių chorų apžiūrose. Merginų chorą pedagogė parengė 1987 m. respublikinei moksleivių dainų šventei Vilniuje.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| Danilovgradas*Danilovgrad, Даниловград* |
| --- |
|        |
| 

DanilovgradasDanilovgradas

42°36′36″ š. pl. 19°03′00″ r. ilg.﻿ / ﻿42.61000°š. pl. 19.05000°r. ilg.﻿ / 42.61000; 19.05000﻿ (Danilovgradas)Koordinatės: 42°36′36″ š. pl. 19°03′00″ r. ilg.﻿ / ﻿42.61000°š. pl. 19.05000°r. ilg.﻿ / 42.61000; 19.05000﻿ (Danilovgradas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Juodkalnijos vėliava Juodkalnija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1870 m. |
| **meras** | Branislav Đuranović |
|  |
| **Gyventojų** (2003) | 5 208  |
| **Altitudė** | 48 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 81410 |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Danilovgradas |

**Danilovgradas** (juodkal. *Danilovgrad, Даниловград*) – miestas centrinėje Juodkalnijoje (5208 gyv. 2003 m.), Danilovgrado opštinos (16523 gyv.) centras.
  
Danilovgradas yra derlingame Zetos upės slėnyje, kuris kartais vadinamas *Bjelopavličių lyguma*, pagal vietinį Bjelopavličių klaną.

Istorija
--------

Vietoje, kur dabar yra Danilovgradas, anksčiau buvo gyvenvietė *Gradina*. Jame buvo palaidotas kunigaikštis Petaras Gojnikovičius. Rūmus buvo pastatęs kunigaikštis Mutimiras, irgi čia palaidotas (abu – iš Vlastimirovičių dinastijos).
  
Gradina buvo žymus centras Nemaničių valdymo laikais. Manoma, jame gimė kunigaikštis Rastko, vėliau tapęs šv. Sava, Serbų stačiatikių bažnyčios įkūrėju.

Danilovgradas buvo įkurtas tam, kad būtų Juodkalnijos sostine. Suplanuotam miestui pamatus 1870 m. padėjo Juodkalnijos karalius Nikola I, tada dar kunigaikštis. Miestas pavadintas pagal Nikolos pirmtaką Danilą.

Išvadavus Nikšičių ir Podgoricą jo reikšmė smuko.

Gyventojai
----------

Danilovgrado gyventojų skaičiaus kitimas:

* 1981 m. kovo 3 d. – 3664 gyv.
* 1991 m. kovo 3 d. – 4409 gyv.
* 1991 m. lapkričio 1 d. – 5208 gyv.

### Etninė sudėtis

1991 m:

* Juodkalniečiai – 89,88%
* Serbai – 5,90%

2003 m:

* Juodkalniečiai – 67,84%
* Serbai – 25,51%

Sportas
-------

* FK Iskra Danilovgrad - futbolo klubas.

Transportas
-----------

Danilovgradas yra apytiksliai pusiaukelėje tarp dviejų didžiausių Juodkalnijos miestų (Podgoricos ir Nikšičiaus), ant juos jungiančio kelio.

Podgoricos oro uostas yra už 30 km, iš jo reguliariais skraido į Belgradą, Budapeštą, Barį, Zagrebą, Skopję, Ciurichą, Frankfurtą, Liublianą, Paryžių, Romą ir Vieną.
| **Nijolė Misiūnienė** |
| --- |
| Gimė | 1933 m. sausio 28 d. (90 metų)Telšiai |
|  |
| Veikla | gydytoja |
| Organizacijos | Kauno medicinos universitetas |
| Pareigos | profesorė |
|  |
| Išsilavinimas | habilituota biomedicinos mokslų daktarė |
| Alma mater | Kauno medicinos institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1984 m. LTSR valstybinė premija
* 2002 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas
 |

**Nijolė Misiūnienė** (g. 1933 m. sausio 28 d. Telšiai) – Lietuvos vidaus ligų gydytoja, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija
----------

1956 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1983 m. medicinos mokslų daktarė.

1956–1962 m. dirbo Respublikinės Kauno klinikinės ligoninės Kardiologijos skyriuje. 1962–2008 m.
Kauno medicinos instituto (nuo 1989 m. Kauno medicinos akademija, nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytoja, nuo 1982 m. profesorė, 1991–1998 m. prorektorė, 1992–1997 m. Reumatologijos klinikos vadovė. 1988 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Seimo narė.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų pagrindinės kryptys – miokardo infarkto prognozavimas, reumatinėmis ir sisteminėmis jungiamojo audinio ligomis sergančių ligonių reabilitacija ir ilgalaikis gydymas. Paskelbė daugiau kaip 160 mokslinių straipsnių.

Įvertinimas
-----------

* 1984 m. LTSR valstybinė premija
* 2002 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Nijolė Misiūnienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 218 psl.
Pietų Kaukazas (paryškinta).
**Pietų Kaukazas** (arba **Užkaukazė**) – regionas, esantis į pietus nuo Didžiojo Kaukazo kalnagūbrio. Užkaukazei priskiriamas pietinis Didžiojo Kaukazo šlaitas, Mažasis Kaukazas, Karabacho kalnai, Talyšo kalnai, Kolchidės žemuma, Kuros-Arakso žemuma, Lenkoranės žemuma. Vakaruose yra Juodoji jūra, rytuose – Kaspijos jūra.

Regione išsidėsčiusios Armėnijos, Azerbaidžano ir Gruzijos valstybės.

Šiame regione yra naftos, mangano rūdos, auginama arbata, vaisiai, čia yra senos vyndarystės tradicijos.

Pietų Kaukazas nuo seno svarbus geopolitinis regionas, grandis tarp Vakarų ir Rytų. IX–VI a. pr. m. e. gyvavo viena seniausių valstybių – Urartija.

Vynas
-----

Pietų Kaukaze, šiuolaikinės Turkijos, Gruzijos, Armėnijos ir Irano teritorijose yra gaminamas vynas ir auginamas tikrasis vynmedis. Kai kurie ekspertai teigia, jog vyno gaminimo ištakos gali būti šiame regione. Archeologinių kasinėjimų metu regione buvo rasta vynuogė, kurios amžius yra apie 7000–5000 m. pr. m. e.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Kaukazo kalnai
* Didysis Kaukazas
* Mažasis Kaukazas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Terminas *Užkaukazė* kilęs iš rusų termino rus. *Закавказье*, kuris reiškia „regioną esantį į pietus nuo Kaukazo kalnų".
2. ↑  But was it plonk?, Boston Globe
3. ↑  Hugh Johnson *Vintage: The Story of Wine* pg 15 Simon & Schuster 1989
4. ↑  Johnson pg 17
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Pjajusပြည်မြို့ |
| --- |
| *Pjajaus panorama* |
|  |
| 

PjajusPjajus

18°49′0″ š. pl. 95°13′0″ r. ilg.﻿ / ﻿18.81667°š. pl. 95.21667°r. ilg.﻿ / 18.81667; 95.21667﻿ (Pjajus)Koordinatės: 18°49′0″ š. pl. 95°13′0″ r. ilg.﻿ / ﻿18.81667°š. pl. 95.21667°r. ilg.﻿ / 18.81667; 95.21667﻿ (Pjajus) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+6:30) |
|  |
| **Valstybė** | Mianmaro vėliava Mianmaras |
| **Teritorija** | Bago regionas Bago provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 170 964  |
|  |
|  **Vikiteka** | Pjajus |

**Pjajus** (mjan. ပြည်မြို့ , buv. **Promas**) – miestas centriniame Mianmare, Bago provincijoje, Iravadžio pakrantėje, 161 km į šiaurę nuo Jangono. 83,0 tūkst. gyventojų (1983 m.). Prekybinis ir žemdirbystės centras. Apylinkėse auginamki ryžiai, tabakas, vaisiai, kertama mediena. Pjajus svarbus transporto mazgas; krovinių perkėlimas tarp Iravadžio upės ir geležinkelio į Jangoną. Pjajuje yra 2 universitetai.

Mieste yra *Shwesandaw* pagoda, kurioje pasak legendos saugomi Budos plaukai, taip pat yra senovinė *Bawbawgyi Paya* stūpa.

Švesando pagoda
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ūkio subjektas** (**ūkinis subjektas**) – ūkinės veiklos subjektas, vienetas; asmuo, aktyviai ir betarpiškai veikiantis ūkio srityje, ekonominėje veikloje – vykdantis ūkinę veiklą ir gaunantis atitinkamas (nedarbines) pajamas.

Pagal teisinę formą subjektas gali būti tiek juridinis, tiek ir fizinis asmuo; organizacija, užsienio valstybės įmonės filialas, atstovybė ar nuolatinė buveinė.

Ekonomika
---------

Makroekonomika ūkio subjektus išskiria greta valstybės ir užsienio. Mikroekonomikoje ūkio subjektai skirstomi į namų ūkius ir įmones.

Pagal veiklos mastus verslo subjektai gali būti:

* stambaus verslo ūkio subjektas
* Smulkaus ar vidutinio verslo (SVV) ūkio subjektas.

Priskiriamas pagal metinės finansinės atskaitomybės dokumentuose fiksuojamus duomenis, konkrečios valstybės stambiojo, smulkiojo ar vidutinio verslo ūkio subjekto apibrėžimo sąlygas.

Teisė
-----

Pagal veiklos pagrindą ūkio subjektas gali būti:

* verslininkas (įmonė, taip pat ir fizinis asmuo) – siekia pelno, ūkine veikla užsiima kaip profesionalia veikla. Plačiąja prasme prie tokių ūkio subjektų galėtų būti priskiriami ir laisvųjų profesijų atstovai – profesionalūs (t. y. šia veikla užsiimantys kaip pagrindine profesija asmenys):
	+ menininkai (dailininkai, muzikai, šokėjai, dainininkai),
	+ privačia (konsultacine) praktika užsiimantys gydytojai, teisininkai, kitokie patarėjai (gyvenimo būdo, verslo, mokesčių, audito ir kt.),
	+ techninės srities specialistai (privačiai dirbantys architektai, planuotojai, braižytojai).
	+ kt.
* neverslininkas, namudininkas (tik fiziniai asmenys) – iš ūkinės veiklos siekia gauti (kaip pagrindinių) pajamų savo pragyvenimui arba verčiasi ja greta kitos (pagrindinės) veiklos gauti iš namudinės veiklos pajamų.

Teisinė kvalifikacija (priskyrimas) – ar ūkio subjektas yra verslininkas, ar ne – sąlygoja skirtingų teisės normų taikymą, statuso skirtumus, (turtinės) atsakomybės ribojimą arba jos išplėtimą, atitinkamas pareigas (pvz. privalomasis profesinės atsakomybės draudimas) ir teises.

Teisinis ūkio apibrėžimas apibrėžimas priklauso nuo konkrečios valstybės (nacionalinės) teisės, taip pat teisės šakos (ūkinė, mokesčių teisė), pošakio (ūkinės veiklos skatinimo teisė), reglamentuojančios atitinkamą ūkinę veiklą.

Lietuva
-------

Vienas populiariausių Lietuvoje fizinio asmens ūkinės veiklos pagrindų – verslo liudijimas (anksčiau – verslo patentas). 2007 m. liepos 1 d. Lietuvoje veikė 75 648 ūkio subjektai (45,3 % visų įregistruotų ūkio subjektų, 54,7 % – neveikiantys subjektai).
| ***Bučinys*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | The Kiss |
| Režisierius | William Heise |
| Vaidina | May Irwin  John Rice |
| Metai | 1896 |
| Trukmė | 46 sek. |
| Kalba | Anglų |
| Platintojas | Warner Bros (JAV) |
| **IMDb įrašas** |

**Bučinys** (angl. *The Kiss*) – 1896 m. nespalvotas begarsis 47 sekundžių trukmės JAV filmas. Tai buvo vienas pirmųjų viešai rodytų meninių filmų. Jame vaizduojama finalinės miuziklo „The Widow Jones" scenos dalis, kurioje May Irwin ir John Rice pasibučiuoja. Savo rodymo metu filmas dėl šio bučinio buvo laikomas pornografiniu, susilaukė prieštaringų vertinimų. Bažnyčia reikalavo jį uždrausti. Filmo rodymo vietose žmonės dažnai kviesdavo policiją.

„Bučinį" režisavo William Heise ir jis buvo kuriamas Tomo Edisono užsakymu.

1999 m. Jungtinių Valstijų Kongreso biblioteka įtraukė „Bučinį" į svarbių kultūrai filmų sąrašą ir įdėjo saugojimui Nacionaliniame filmų registre.

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* Kongreso bibliotekos puslapis apie filmą (ang.)
* May Irwin biografija ir šis filmas Archyvuota kopija 2009-01-23 iš Wayback Machine projekto.
Saulėgrąžų ūgliai
Augalo dauginimas atlanka
**Ūglis** arba **atžala** – naujai išaugusi augalo stiebo dalis. Ūglį paprastai sudaro ūglio ašis, lapai ir viršūninis pumpuras. Stiebo viršūnių, šaknų galų ir pumpurų augimo taškai vadinami **augimo kūgeliais**.

Prasidedant vegetacijos laikotarpiui, atgijus augalams po žiemos, pradeda augti nauji ūgliai. Augalas, kuris gerai leidžia metūglius, yra sveikas ir sparčiai auga.

Yra augalų su svyrančiais arba šliaužiančiais ūgliais. Tokie augalai yra labai patrauklūs ir dažnai auginami kaip dekoratyviniai augalai.

Orchidėjos išaugina sustorėjusius ūglius (tam tikrus gumbus, tariamuosius svogūnėlius), kurie skirti maistingosioms medžiagoms ir vandeniui kaupti, kad ištvertų sausros periodus. Kasmet užauga naujas stangrus, lygus ūglys ir išleidžia vieną ar daugiau lapų. Senasis susitraukia, numeta lapus, bet jaunesnįjį dar aprūpina maistu.

Ūgliai kartais išaugina *ūsus* – augalų organą, reikalingą jiems kopti aukštyn (pasiflora, vynuogė).

Kartais sukulentinių ir kaktusinių augalų ūgliai pradeda augti rangydamiesi ir suformuoja keistus darinius, vadinamus fasciacija (sujuostėjimas). Tai anomali ūglių augimo forma.

* Nauji geltonosios pušies (Pinus ponderosa) ūgliaiNauji geltonosios pušies (*Pinus ponderosa*) ūgliai
* Libaninio kedro (Cedrus libani) vienmečiai ūgliai.Libaninio kedro (*Cedrus libani*) vienmečiai ūgliai.
* Karpotojo beržo (Betula pendula) ūglysKarpotojo beržo (*Betula pendula*) ūglys
* Žaliojo alksnio (Alnus viridis) ūglysŽaliojo alksnio (*Alnus viridis*) ūglys

* **Palaipos** – šoniniai ūgliai, esantys virš žemės ar po žeme, išaugę iš stiebo pagrindo, lapų skrotelės, motininio augalo arba šaknų kaklelio (uolaskėlė, inkstpapartis). Nuo lot. *stolo* dar kitaip vadinamos *stolonais*.
* **Atlanka** – vienamečio ar dvimečio augalo ūglys, prilenktas prie žemės, pritvirtintas ir apibertas žemėmis. Šaknis susidaryti skatina įtrūkimai ar įpjovimai lenkimo vietoje.
* **Viršūnės auginys** – auginys, nupjautas nuo ūglio viršūnės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ūglis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013
2. ↑  Esau, K. (1953). *Plant Anatomy*. New York: John Wiley & Sons Inc. p. 411.
3. ↑  Cutter, E.G. (1971). *Plant Anatomy, experiment and interpretation, Part 2 Organs*. London: Edward Arnold. p. 117. ISBN 0713123028.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Yakovos Bilek** (1917 m. liepos 7 d. Izmire, Turkija – 2005 m. gegužės 4 d. Atėnuose, Graikija) – Turkijos krepšininkas, FIBA krepšinio teisėjas, Vokietijos krepšinio treneris.

Biografija
----------

Gimė graikų šeimoje Turkijoje. Kultivavo krepšinį, buvo pakviestas į Turkijos vyrų krepšinio rinktinę, už kurią 1947–1948 m. sužaidė aštuonerias rungtynes.

1951 m. jam suteiktas FIBA krepšinio teisėjo vardas. Dukart teisėjavo Olimpinėse žaidynėse, tarp jų ir pusfinalio rungtynėse tarp Sovietų Sąjungos ir Brazilijos per 1960 m. Romos Olimpiadą.

1962 m. persikėlė į VFR, aštuonerius metus vadovavo Vokietijos vyrų krepšinio nacionalinei rinktinei. Vėliau dirbo Kreucnaco miestelyje, VfL 1848 klube. Tai seniausias Vokietijos krepšinio klubas, kuriame po Antrojo pasaulinio karo užaugo nemažai šalies rinktinių narių. Šiame Reino krašto-Pfalco žemės miestelyje jis treniravo tiek jaunimo, tiek ir veteranų komandas. 1974 m. priėmė Vokietijos pilietybę.
**Rugių šventė** – šventė, kuri prasideda prasidėjus rugiapjūtei (apie liepos 25-26 d.). Su javais, ypač rugiais, susiję papročiai – vieni seniausių Lietuvoje. Jie susiję su Žemės, Saulės, Perkūno ir kitų pagoniškųjų dievybių garbinimu.

Rugiapjūtės papročiai
---------------------

Prieš pradėdami rugiapjūtę senovės lietuviai iškilmingai eidavo į rugių lauką. Ten šeimininkė atsinešdavo duonos ir druskos. Moters reikšmė nuimant derlių anksčiau būdavo svarbiausia. Ji nupjaudavo pirmąjį pėdą (tris saujas) javų. Po to ji atsigręždavo į Saulę ir jai keletą kartų nusilenkdavo. Kiti palydos dalyviai tuo metu stovėdavo tylėdami.
Po to javų pėdą („svečią") dviejose ar trijose vietose perrišdavo (viršūnę surišdavo, o apatinę dalį perskirdavo į dvi ar tris dalis), parnešdavo namo ir sakydami žodžius „Atėjo svetys, vardu rugys" pastatydavo jį į šventą kampą – krikštasuolę. Būdavo tikima, kad šis pėdas apsaugos namus nuo bado, ligų, kitų nelaimių.

Rugių dieną ugnyje būdavo deginamos trys arba devynios varpos. Žmonės taip dėkodavo Pergrūdžiui, Perkūnui, Saulei už subrandintą derlių. Kai kuriose Lietuvos vietose, atėjus vakarui, giedant sutartines, iškilmingai būdavo palydima saulė. Anot Simono Daukanto, senovėje lietuviai, prieš pradėdami pjauti rugius „ant kalnelio dėdavo akmenį aukojimui. Pats gaspadorius, išėjęs javų pjauti su šeimyna ar su talka, visi linksmindamys, jog jaunos duonos prilaukė. Visų pirma supjovęs gaspadorius pėdą pamovė ant šmaikščio ir padirvy pastatė".

Prasidėjus javapjūtei, už derlių būdavo padėkojama ir žemei. Dažniausiai toje vietoje, kur pradėdavo pjauti javus, iškasdavo duobelę, į ją padėdavo prapjovų duonos, paaiškindami, kad atsilyginama už tai, kad davė derliaus, ir užberdavo ją žemėmis. Po to apeigų dalyviai pasivoliodavo ant žemės kalbėdami: „Skalsa, skalsa, ū-ū-ū", „Skalsa iš visų dvarų ir visų bagotyrių sueikit pas mus, skalsa, skalsa, ū ū ū".

Prasidėjus darbymečiui, iš rugių pindavo Jievarą – rugių „kasą", dainuodavo dainas apie jovarą – tikėta, kad jis lemia derlių.

Su rugiapjūtės papročiais siejamas ir vienas archajiškiausių – „Aukuro" papročių, kurį jotvingių krašte užrašė S. Dvorakovskis. Anot jo, prasidėjus rugiapjūtei, žmonės į lauką atnešdavo plokščią akmenį ir padėdavo jį ant trijų atraminių akmenėlių. Per apeigas ant šio „stalelio" būdavo dedamos aukos, apeiginis maistas, virš ugnies, kuri būdavo kūrenama šalia „stalelio", kiek pasvilinta nedidelė varpų puokštelė.

Rugiapjūtės pabaigtuvių šventę papročių tyrinėtojai skirsto į penkias dalis: paskutinio pėdo pjovimas, Jievaro pynimas, vainiko pynimas, vainiko parnešimas ir įteikimas, vaišės (baigiantis javapjūtei, iš paskutiniųjų javų būdavo nupinamas vainikas, po to šį vainiką parnešdavo namo, įteikdavo šeimininkui, o šis vainiką pakabindavo šventame kampe vietoje senojo, kurį po to sudegindavo, vėliau vykdavo vaišės, kuriose dalyvaudavo visi, kas padėjo nuimti derlių).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Simonas Daukantas. *Būdas senovės lietuvių, kalnėnų ir žemaičių*.

* Rugių diena Archyvuota kopija 2016-03-09 iš Wayback Machine projekto.