recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Annus horribilis*** – lotynų kalbos frazė, reiškianti „siaubingi metai". Ji vartojama kaip antonimas frazei *annus mirabilis*, reiškiančiai „puikius metus". *Annus mirabilis* yra tradicinis terminas, o *annus horribilis* yra sąlygiškai nauja frazė.

Frazės kilmė
------------

Frazė *annus horribilis* pirmą kartą buvo pavartota 1891 m. anglikonų religinėje publikacijoje. Joje buvo aptariami 1870-ieji metai, kuriais Romos katalikų bažnyčia apibrėžė popiežiaus neklystamumo dogmą.

Kofi Annan
----------

Tuometinis Jungtinių Tautų Organizacijos generalinis sekretorius Kofi Annan šią frazę pavartojo 2004 m. gruodžio 21 d. spaudos konferencijoje. Apie besibaigiančius metus jis pareiškė: „Be abejonės tai buvo itin sudėtingi metai ir su palengvėjimu galiu pasakyti, kad šie *annus horribilis* artėja prie pabaigos."

Išnašos
-------

1. ↑  „Möhler, Döllinger and Oxford Anglicanism". *London Quarterly and Holborn Review* **75**. E.C. Barton. 1891. p. 105.
2. ↑  „New York, 21 December 2004 – Secretary-General's year-end press conference (unofficial transcript)". *Off the Cuff*. United Nations, Office of the Spokesman for the Secretary-General. Suarchyvuotas originalas 2005-02-04.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Nešiojamas lazerinis taikinio rodiklis, kuriuo į taikinį nukreipiamos bombos (Afganistanas, 2001 m.)
Pakabinamas įtaisas DAMOCLES, kuris kartu yra lazerinis taikinio rodiklis ir infraraudonoji stebėjimo sistema
**Lazerinis taikinio rodiklis**, dar vadinamas *lazeriniu taikinio žymekliu* (angl. *laser designator*; rus. *лазерный целеуказатель*) – lazerinis prietaisas, kurio skleidžiamu koherentinės šviesos spinduliu pažymimas (apšviečiamas) objektas ar kitokia vieta, į kurią turi pataikyti lazeriu valdomas šaudmuo – aviacinė bomba (pvz. *Paveway*), raketa (pvz. *Hellfire*) ar artilerijos sviedinys (pvz. *Copperhead* ar *Krasnopol* (*Краснополь*)).

Lazeriniai rodikliai įtaisomi lėktuvuose ar antžeminėse mašinose arba tai gali būti nešiojami modeliai. Taikinį apšviečiant lazeriniu rodikliu, lazerio spindulys yra nematomas. Rodiklis skleidžia ne nuolatinį spindulį, o kodinių impulsų sekomis. Atspindėtą lazerio šviesą pagauna atskriejančio sviedinio ar bombos ***lazerinis ieškiklis*** (angl. *laser seeker*; rus. *лазерный определитель*), kuris nutaiko sviedinį ar bombą į lazerio spinduliu apšviestą taikinį.

Apšvietimą lazeriniu rodikliu galima aptikti tik specialia įranga. Apsauga nuo taip nutaikomo apšaudymo gali būti speciali dūmų uždanga, kuri sugeria lazerio šviesą.
| **Ernestas Mackevičius** |
| --- |
| Gimė | 1968 m. lapkričio 25 d. (54 metai)Vilnius |
| Tėvas | Giedrius Mackevičius |
| Motina | Marina Mackevičienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Alina Achmetova |
| Vaikai | Dalija Mackevičiūtė |
|  |
| Veikla | TV žurnalistas |
|  |
| Alma mater | 1994 m. Maskvos universitetas |

**Ernestas Mackevičius** (rus. *Эрнест Гедревич Мацкявичюс*, g. 1968 m. lapkričio 25 d. Vilniuje) – lietuvių kilmės Rusijos televizijos žurnalistas, laidų vedėjas.

Biografija
----------

Tėvas – mimas, režisierius ir dramaturgas Giedrius Mackevičius (1945–2008).

Mokėsi Vilniaus 30-ojoje vidurinėje mokykloje. 1978 m. šeima persikėlė gyventi į Maskvą. Tarnavo sovietinėje pasienio kariuomenėje. 1994 m. baigė Maskvos M. Lomonosovo universiteto Žurnalistikos fakulteto spaudos skyrių.

1991 m. pradėjo dirbti televizijos kompanijoje „VID" (*ВИД*), laidos „13-31" korespondentas ir vedantysis. Vėliau dirbo ORT kanale, programoje „Archipelagas" bei tarptautiniame teležurnale „Centrinis ekspresas". 1992–1993 m. programos „Panorama" korespondentas (kanalas ORT). 1993–2001 m. parlamentinis korespondentas telekanale NTV (*НТВ*), 2001–2002 m. kanale TV-6. Nuo 2002 m. vasario mėn. dirba telekanale RTR (*Россия*): laidos „Prologas" (*Пролог*) autorius ir vedantysis, laidos „Labas rytas, Rusija" (*Доброе утро, Россия!*) vedantysis. Buvo Dūmos ir prezidentinių priešrinkiminių televizijos debatų vedančiuoju 2003–2004 m. ir 2007–2008 m. rinkimuose. Nuo 2006 m. gegužės mėn. veda laidas „Žinios" (*Вести*) ir programą „Žinios+" (*Вести+*).

2014 m. balandžio 22 d. slaptu Rusijos prezidento Vladimiro Putino įsakymu „už profesionalumą ir objektyvumą nušviečiant Krymo įvykius" apdovanotas Draugystės ordinu.

Žmona Alina (g. 1981 m.), dukra – Dalija (g. 2004 m.). 2008 m. išleido prisiminimų knygą apie savo tėvą.

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* Akmeninės Maskvos džiunglės neužgožė lietuviško sodžiaus (lietuvių k.), 2011-06-20 Archyvuota kopija 2020-09-22 iš Wayback Machine projekto.
* E. Mackevičius apie savo lietuvišką charakterį ir rusišką gyvenimo būdą (rusų k.)
* Ernestas Mackevičius apie Giedrių Mackevičių (rusų k.)
* Biografija (rusų k.)
**Ernestas Dmytrovyčius Astachovas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Ernestas Astachovas Ернест Дмитрович Астахов |
| Gimimo data | 1998 m. rugpjūčio 21 d. (24 metai) |
| Gimimo vieta | Dnipropetrovkas, Ukraina |
| Ūgis | 178 cm |
| Svoris | 68 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | gynėjas, saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2016–20182018–2019  2020–2021  2022 | FK NikopolKremenčiugo „Kremin"  FK Tarpeda-BelAZ  FK Jonava | 40 0(0)25 0(0)13 0(0)13 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. kovo 18 d.. |

**Ernestas Dmytrovyčius Astachovas** (ukr. *Ернест Дмитрович Астахов*; g. 1998 m. rugpjūčio 21 d.) – Ukrainos futbolininkas, gynėjas.

Karjera
-------

Žaidė Ukrainoje. 2016–2017 ir 2017–2018 m. atstovavo FK Nikopol, kuris dalyvavo Antros lygos (III. pakopa) pirmenybėse.

### Kremenčiugo „Kremin"

2018–2019 m. sezone atstovavo Kremenčiugo „Kremin", kuris dalyvavo Antros lygos (III. pakopa) pirmenybėse. 2019–2020 m. šis klubas pateko į Pirmą lygą.

### FK Tarpeda-BelAZ

2020 m. persikėlė į Baltarusiją, tačiau pagrindinėje FK Tarpeda-BelAZ sudėtyje nesužaidė nei minutės. 2021 m. Premjer lygoje pasirodė trylikoje susiktikimų.

### FK Jonava

Nuo 2022 m. vasaros atstovavo „Jonavos" klubui. 

Debiutavo jonaviškių gretose A lygoje 2022 m. rugpjūčio 13 d. rungtynėse prieš „Kauno Žalgirio" klubą.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |
| **2022** | **„Jonava"** | 13 | 0 |

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;

Šaltiniai
---------

1. ↑  FK Jonava 1-2 FK Kauno Žalgiris (alyga.lt)
2. ↑  FK Jonava 1-2 FK Kauno Žalgiris (lietuvosfutbolas.lt)

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* SOFASCORE
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
|  |
| --- |
| Anneke Grönloh |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Johanna Louise Grönloh |
| Gimė | 1942 m. birželio 7 d.Tondano, Indonezijos vėliava Indonezija |
| Mirė | 2018 m. rugsėjo 14 d. (76 metai)Arleuf, Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 1959–2017 |
| Svetainė | annekegronloh.nl |

**Johanna Louise „Anneke" Grönloh** (1942 m. birželio 7 d. Tondano, Indonezija – 2018 m. rugsėjo 14 d. Arleuf, Njevras, Prancūzija) – olandų dainininkė.

Anneke Grönloh gimė Tondano, tuometinėje Nyderlandų Rytų Indijoje. Po Antrojo pasaulinio karo, su šeima persikėlė į Eindhoveną, Nyderlandus. Anneke tapo žinoma 1959 metais, kai laimėjo talentų konkursą. 1962–1963 metais išleistų dainų „Brandend zand", „Paradiso", „Soerabaja" ir „Cimeroni" muzikinių įrašų tope Nyderlandų Top 40 užėmė pirmąsias vietas, o „Paradiso" šiame tope pirmoje vietoje išbuvo 16 savaičių.

1964 m. „Eurovizijos" konkurse su daina „Jij bent mijn leven" (liet. *Tu esi mano gyvenimas*) užėmė 10 vietą. Atlikėja dar kartą bandė patekti į „Euroviziją" 1969 metais, tačiau atrankoje „Heartbeat" su kūriniu liko penktoje vietoje. Nuo 7-o dešimtmečio pabaigos Anneke pradėjo tarptautinę dainininkės karjerą.

Be populiariosios muzikos, Anneke taip pat atlieka kroncong bei džiazo stilių kūrinius.

Diskografija
------------

* *Anneke nu* (1966)
* *Asmara* (1967)
* *Liedjes van verlangen* (1980)
* *Voor jou* (1982)
* *25 jaar Anneke Grönloh* (1987)
* *My one and only love* (1992)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Anneke Grönloh** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Annie Palmen  *„Een speeldoos"*** |  **Nyderlandų atstovė Eurovizijoje**1964 | Po to:**Conny Vandenbos  *„'t Is Genoeg"*** |
Kelsas
**Celsas, Kelsas** (lot. *Celsus*, sen. gr. Κέλσος, II a.) arba **Kornelijus** – romėnų filosofas, epikūrietis, vienas pirmųjų antikinių krikščionybės kritikų. Pagrindinis jo veikalas „Teisingas žodis" (*Λόγος Ἀληθής*) (apie 177 m.) išliko tik Origeno veikalo „Contra Celsum" citatose. Pasak Kelsą kritikavusio Origeno, krikščionybę Kelsas laikė prietaru, nevertu apsišvietusio žmogaus, mėgino parodyti jos mitologijos ir teologijos nepagrįstumą, iškelti politeizmo pranašumus. Išjuokė krikščionybės pretenzijas į išskirtinumą iš kitų religijų; ironizavo dėl Kristaus dieviškumo ir jo, kaip žmonijos atpirkėjo, misijos; smerkė Senojo Testamento antroporfizmą ir amoralumą; puolė krikščionių tikėjimą Kristaus įsikūnijimu ir jo darytais stebuklais; piktinosi, kad krikščionys nenori duoti ir gauti paaiškinimų dėl to, kuo jie tiki.

Romėnų mokslininkas Kelsas apie 178 m. pradėjo viešą ginčą (polemiką) prieš krikščionis. Šis mokslininkas siekė įrodyti, jog krikščionybė yra be istorinio pagrindo, taip pat teigė, kad Kristaus mokymas – nelogiškas, protu nesuvokimas, kenksmingas, naikinantis žmogaus asmenybę. Veikale „Tikrasis žodis" Kelsas smerkė biblijinį mokymą. Šiuo darbu mokslininkas siekė, kad žmonės atsisakytų krikščionybės ir vadino ją sekta. Kelsas žmones, pasirinkusius krikščioniškąjį tikėjimą ir gyvenimą, užjautė, jų gailėjo.

Celsas taip pat parašė pirmąjį susistemintą traktatą apie psichikos ligas ir pavartoto terminą *insania* – „beprotybė".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Psichiatrija.* Vilnius: Vaistų žinios, 2003, 15 p. ISBN 9955-511-21-4.
**Lietuvos mėgėjų teatro sąjunga** – Lietuvos visuomeninė organizacija, vienijanti mėgėjų teatrus ir jų veikėjus. Įkurta 1991 m. Vilniuje, nuo 1997 m. būstinė Klaipėdoje, K. Donelaičio g. 4. 2007 m. sąjungos nariais buvo 53 Lietuvos mėgėjų teatrai ir 20 teatro veikėjų.

Veikla
------

Lietuvos mėgėjų teatro sąjunga skatina ir propaguoja narių kūrybinę ir organizacinę veiklą, rengia festivalius, seminarus, sąskrydžius, konferencijas, dalyvauja tarptautiniuose projektuose. Aukščiausia valdymo institucija – kas 4 metai šaukiamas suvažiavimas, tarp suvažiavimų – taryba ir prezidentas.

Su Lietuvos liaudies kultūros centru nuo 1997 m. kasmet rengia Lietuvos mėgėjų teatrų apžiūrą šventę „Atspindžiai" (1991–1996 m. ją rengė Lietuvos liaudies kultūros centras), nuo 2006 m. – mėgėjų teatrų šventę „Tegyvuoja teatras", nuo 1997 m. keturis kartus per metus leidžia laikraštį „Mėgėjų teatras". Nuo 1993 m. Tarptautinės mėgėjų teatro asociacijos (AITA/IATA), nuo 1998 m. – Šiaurės Europos mėgėjų teatro aljanso (NEATA) narė.

Prezidentai
-----------

* Audronė Sabaliauskienė – 1991–1997 m.
* Danutė Vaigauskaitė – nuo 1997 m. iki 2009 m. rugsėjo 25 d.
* Jonas Andriulevičius - nuo 2009 m. rugsėjo 25 d.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos mėgėjų teatro sąjunga*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 269 psl.
**Lietuvos nepriklausomybės talka** – užsienio lietuvių konfederacinio pobūdžio tautinių organizacijų sąjunga, veikusi 1955–1964 m. JAV.

Istorija
--------

Lietuvos nepriklausomybės talką sudarė: Lietuvių tautinis sąjūdis, Lietuvos laisvės kovotojų sąjunga (abi priklausė Vyriausiajam Lietuvos išlaisvinimo komitetui), Lietuvos rezistencinė santarvė ir Lietuvos atgimimo sąjūdis. Organizacijos tikslas buvo atkurti Lietuvos nepriklausomybę. Sąjungą sudarančios organizacijos nežadėjo Lietuvos ateities santvarką grįsti griežtai demokratiniais pagrindais, o paliko ją pasirinkti pačiai tautai ir išlaisvinimo metu sudarytai Lietuvos vyriausybei. Sąjungos žinioje veikė Lietuvos nepriklausomybės fondas ir jo finansuojamas Lietuvos studijų būklės centras.

Lietuvos nepriklausomybės talka anglų ir lietuvių kalba leido neperiodinį biuletenį „Lietuvos naujienų atranka". 1963–1964 m. sąjungą sudarančios organizacijos prisijungė prie VLIK, Lietuvos nepriklausomybės talka 1964 m. nustojo veikti. Pirmininkas Vincas Rastenis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos nepriklausomybės talka*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 782 psl.
| Keltisangl. *Kelty* |
| --- |
| *Miesto gatvėje* |
|  |
| 

KeltisKeltis

56°08′00″ š. pl. 3°23′00″ v. ilg.﻿ / ﻿56.13333°š. pl. 3.38333°r. ilg.﻿ / 56.13333; 3.38333﻿ (Keltis)Koordinatės: 56°08′00″ š. pl. 3°23′00″ v. ilg.﻿ / ﻿56.13333°š. pl. 3.38333°r. ilg.﻿ / 56.13333; 3.38333﻿ (Keltis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Šalis** | Škotija Škotija |
| **Sritis** | Faifas |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 6 730  |
|  |
|  **Vikiteka** | Keltis |

**Keltis** (škot. gėl. *Cailtidh*, škot. *Kelty*, angl. *Kelty*) – miestas Faife, Škotijoje. Gyventojų skaičius siekė 6,7 tūkst. (2016 m. duomenimis). Buvęs angliakasių miestelis, kurį pastaruoju metu garsina futbolo klubas. Miestelyje veikia modernus bendruomenės centras ir moderni biblioteka. Miestelis yra šalia pagrindinio Edinburgo–Perto kelio, M90 greitkelio.

Istorija
--------

Gyvenvietė išaugo po to, kai grafas Morėjus 1860 m. atidarė dvi anglies kasyklas. 1872 m. gyveno 3 550 gyventojų, o vėlesniais metais jų skaičius tik didėjo. Kai anglių kasybos pramonė vis dar veikė, čia gyveno beveik 9 tūkst. gyventojų, o kasykloms užsidarius, gyventojų skaičius sumažėjo beveik trečdaliu.

1975 m. miestelyje įkurtas futbolo klubas. Ilgą laiką žaidė regioninėse pirmenybėse, o 2021 m. pirmą kartą pateko į nacionalinę lygą.

Sportas
-------

### Futbolas

* Kelty Hearts FC futbolo klubas.
* „New Central Park" stadionas, kurio talpa yra 2 181 (353 sėdimų vietų).

Žinomesni asmenys
-----------------

* Willie Rennie, politikas
* Stephen Husband, futbolininkas
* Willie Penman, futbolininkas
* Alex Rowley, politikas

Galerija
--------

* Kelčio gatvėKelčio gatvė
* Karo memorialasKaro memorialas
* Pagrindinė gatvėPagrindinė gatvė

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2022-01-25 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑

Nuorodos
--------

* Apie vietovę
| **Ernest-Alexandre Goüin** |
| --- |
|  |
| Ernestas Guenas |
| Guenai |
| Gimė | 1815 m. liepos 22 d.Tūras |
| Mirė | 1885 m. kovo 24 d.Paryžius |

**Ernestas Aleksandras Guenas** (pranc. *Ernest-Alexandre Goüin*; 1815 m. liepos 22 d. Tūre, Prancūzija – 1885 m. kovo 24 d. Paryžiuje, Prancūzija) – Prancūzijos mašinų ir metalo konstrukcijų gamintojas, inžinierius statybininkas ir verslininkas.

Biografija
----------

Kilęs iš garsios bankininkų ir verslininkų giminės, tėvas buvo verpimo fabriko savininkas Nanto. 1836 m. Ernestas Guenas pradėjo studijuoti garsiojoje Paryžiaus politechnikos mokykloje (pranc. *École Polytechnique*), po to šeima jį pasiuntė tęsti industrines studijas į Angliją. Po baigimo gyveno ir darbavosi Didžiojoje Britanijoje, kurį laiką Mančesteryje atrinkinėjo lokomotyvus prancūziškai bendrovei *Compagnie du chemin de fer de Paris à Orléans*. Vėliau grįžo į gimtąją šalį ir Paryžiuje sėmėsi patyrimo vadovaudamas gamybinėms dirbtuvėms geležinkelių įmonėje *Compagnie du chemin de fer de Paris à Saint-Germain*.

1846 m. Paryžiaus šiauriniame priemiestyje Batignolles įkūrė savo įmonę *Ernest Goüin et Cie*, kurioje gamino lokomotyvus geležinkeliams, stakles verpykloms ir kt. Tuo metu kilo geležinkelių statybų bumas ir pasipylė užsakymai metalinių tiltų gamybai. 1867 m. E.A.Guenas savo įmonę pervadino į *Société de Construction des Batignolles* (šiandien geriau žinoma *Spie Batignolles* pavadinimu) ir pradėjo specializuotis projektuotuojant ir gaminant metalines konstrukcijas geležinkeliams bei kt. objektams.

Pastatyti objektai
------------------

Geležinkelio tilto per Nemuną Kaune brėžiniai
* 1852 m. metalinis tiltas Anjer siu Sen mieste (pirmasis Prancūzijoje)
* 1861 m. Suchumio švyturys
* 1862 m. Kauno geležinkelio tunelis
* 1862 m. Kauno geležinkelio tiltas
* 1868 m. tiltas Paryžiaus du Rocher gatvėje (eksploatuojamas iki šiol)
* 1872–1875 m. Margit tiltas Budapešte (sugriautas Antrojo pasaulinio karo metu ir atstatytas 1948 m.)

Be išvardytų objektų buvo ir daugybė smulkesnių užsakymų tiek Prancūzijoje, tiek ir kt. pasaulio šalyse.

Įvertinimas
-----------

* Garbės legiono ordinas (Prancūzija)
* Imperatoriaus Franco Jozefo ordinas (Austrija-Vengrija)
* Šv. Anos ordinas (Rusijos imperija)
* Šv. Mauricijaus ir Šv. Lozoriaus ordinas (Italijos karalystė)

Inžinieriaus pavardė ant Eifelio bokšto Paryžiuje

Atminimo įamžinimas
-------------------

* Pavardė įrėžta ant Eifelio bokšto konstrukcijos tarp 72 garsiausių prancūzų mokslininkų ir inžinierių
* Jo vardu pavadintas skveras ir gatvė Paryžiuje
* Kroasi siu Sen pavadinta gatvė, jis pripažintas šio miesto garbės piliečiu

Šaltiniai
---------

* Ernest Goüin // structurae.net
* Gouin Ernest // Association pour la Connaissance des Travaux Publics (ASCO TP)
* Jay P. Pederson, ed. (2004), Amec Spie S.A. International Directory of Company Histories, 57, St. James Press, pp. 28–31

‎

‎
**Ernestina Abambila**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1998 m. gruodžio 30 d. (23 metai) |
| Gimimo vieta | Sekondi-Takoradi, Gana |
| Ūgis | 165 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | UKS SMS Łódź |
| **Pozicija** | puolėja |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2021– | UKS SMS Łódź | 0? 0(?) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 20xx | Gana Gana | x 0(x) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022.
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022. |

**Ernestina Abambila** (*Ernestina Abambila*, g. 1998 m. gruodžio 30 d. Sekondi-Takoradi) – Ganos futbolininkė, saugė. Buvo kviečiama į Ganos nacionalinę rinktinę.

Karjera
-------

Futbolą žaisti pradėjo Ganoje. Studijavo JAV ir žaidė universitetų komandose. Vėliau persikėlė į Europą. 

2017–2018 m. sezone atstovavo FK Minsk. Rungtyniaudama Minske, tapo pirmąja futbolininke Ganos istorijoje, įmušusia įvarčius Čempionų lygoje.

2018 m. persikėlė į Graikiją, Salonikų „Aris". 2019 m. rungtyyniavo Švedijoje, Assi IF.

2019–2020 m. sezone trumpai rungtyniavo Ispanijoje, Sporting Club de Huelva (Huelva), o 2020–2021 m. sezone persikėlė į Lenkiją, Konino „Medyk.

### UKS SMS Łódź

2021 m. perėjo į UKS SMS Łódź. 2021–2022 m. sezone tapo Ekstraliga čempione.

UEFA moterų čempionų lyga 2022–2023 m. kvalifikacinėse rungtynėse UKS SMS Łódź kovojo 5-oje grupėje. Pusfinalyje varžėsi UKS SMS Łódź ir Briuselio „RSC Anderlecht" (Belgija). O kitame pusfinalyje kovojo „Gintra" prieš Kuopio „Kups" (Suomija). Belgės įveikė lenkes rezultatu 3:2, Po Anos Rendzios ir Dominykos Kopinskos (realizavo 11 m. baudinį) pelnytų įvarčių lenkės pirmavo rezultatu 2:0, bet neišlaikė persvaros ir pralaimėjo. O suomės rezultatu 2:0 nugalėjo Gintrą. Dėl trečios vietos grupėje kovojo lenkės ir šiaulietės. Rungtynėse prieš belges Ernestina Abambila žaidė startinėje sudėtyje ir rungtyniavo visą mačą.

Rinktinės
---------

Kitados atstovavo Ganos jaunimo rinktinėms. 2014 m. atstovavo Ganai WU-17 pasaulio čempionate, o 2018 m. – WU-20 pasaulio čempionate.

Kviečiama į nacionalinę rinktinę.

Pasiekimai
----------

su UKS SMS Łódź
* 2021–2022 m. Ekstraliga čempionė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  dzienniklodzki.pl: naujienos
2. ↑  Anderlecht 3-2 UKS Lodz (2022-08-18)
3. ↑  FC Gintra 0-2 KuPS (2022-08-18)
4. ↑  RSSSF: 2021–2022 m. sezonas

Nuorodos
--------

* [ Oficiali klubo svetainė]
* kobiecyfutbol.pl (Apie žaidėją)
* SOCCERWAY (Apie žaidėją)
* FLASHSCORE (Apie žaidėją)
* SOFASCORE (Apie žaidėją)
* soccerpunter (Apie žaidėją)
* Globalsportsarchive
*Kitos reikšmės – Rusnė (reikšmės).*

| Rusnė |
| --- |
|   |
| **Ilgis** | 35 km |
| **Vidutinis debitas** | 322,74 m³/s |
| **Ištakos** | Nemuno deltos atšaka |
| **Žiotys** | atšakos Atmata ir Skirvytė |
| **Šalys** | Lietuva, Rusija |
|  |
|  **Vikiteka** | Rusnė |

**Rusnė** (vok. *Russ*) – upė, Nemuno deltos šaka. Prasideda Pagėgių savivaldybėje, 10 km nuo Panemunės gyvenvietės, kur Nemunas šakojasi į Rusnę ir Giliją (rus. *Матросовка*). Rusnė teka šiaurės vakarų kryptimi, tarp Šilininkų ir Girininkų, Juknaičių seniūnija, daro vingį į pietvakarius. Upės viduriu eina Lietuvos ir Rusijos (Kaliningrado sritis) valstybės siena. Prieš Rusnės miestelį skalauja vieną didesnių Ragininkų salą, toliau šakojasi į Atmatą (dešinioji šaka) ir Skirvytę. Rusnei tenka 82 % Nemuno debito, ji laikoma Nemuno tąsa.

Rusnės upės vagos vidutinis plotis apie 200 m, didžiausias – 500 m (ties Paleičiais), vidutinis gylis 3 m, didžiausias – 7,9 m, srovės vidutinis greitis 0,6 m/s, potvynių metu – 1,0 m/s, vidutinis nuolydis 8 cm/km.

Vandens lygis Rusnės upėje priklauso nuo kritulių gausumo, ledų sangrūdų (dažniausiai jos susidaro Gilijoje ir ties Gėgės žiotimis prie Karceviškių, Juknaičių seniūnija), Kuršių marių patvankos. Pavasario potvynio metu vanduo aukštutinėje Rusnės dalyje pakyla 6-6,5 m, žemutinėje – apie 3 m aukščiau vasaros vandens lygio. Upė dešiniajame krante išsilieja į plotį nuo 0,5 km ties Galzdonais, iki 6 km ties Šilgaliais, apsemdama 1–2 m vandens sluoksniu. Čia esantys polderiai apsaugo laukus tik nuo vasaros poplūdžio. Visą jos kairįjį krantą nuo potvynių saugo aukštas pylimas.

Rusnės upėje per metus nusėda daug sąnašų, kurios šalinamos žemsemėmis. Lazdėnuose ir Šilininkuose nuo seno veikia vandens matavimo postai.

Rusnė – žuvinga. Joje plaukioja starkiai, karšiai, žiobriai, stintos, vėgėlės, šamai, lašišos, lydekos, ešeriai ir kt. Mėgėjiškai žvejybai reikalinga licencija ir asmens tapatybę liudijantis dokumentas.

Navigacijos sezonas per metus trunka 230 dienų. Norint plaukti nuosavu savaeigiu transportu reikia turėti pasienio ir aplinkosaugos institucijų leidimus bei asmens tapatybę liudijantį dokumentą.
Intakai:

* dešinieji – Gėgė, Veižas, Leitė.

Pavadinimo kilmė
----------------

Upėvardį bandoma kildinti iš žodžio *rusnoti* („lėtai tekėti, sruventi").

Legenda
-------

Pasakojama, kad kadaise Rusnė buvo mylimiausia Nemuno dukra. Bet ją įsimylėjo Bangpūčio sūnus Vakaris. Vieną tylų vakarą jis atskriejo prie Nemuno ir ėmė pasakoti apie savo meilę jo dukrai, prašė jos rankos. Tačiau Nemunas tylėjo – jį apėmė gėla vien pamanius, kad teks skirtis su mylima dukrele. Tada pirmą audringą naktį Vakaris slapta išsivežė Rusnę į savo tėvo Bangpūčio namus. Nemunas ilgai neatleido Vakariui, pyko ir ant dukters. Tačiau tik sulaukęs anūkų – Atmatos, Skirvytės, Pakalnės, Vorusnės, Vytinės – vėl nušvito džiaugsmu. Taip aiškinami Nemuno deltos upelių vardai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Raisa Gorbačiova** |
| --- |
|  |
| Raisa Gorbačiova |
| Gimė | 1932 m. sausio 5 d.Rubcovske, dab. Altajaus krašte |
| Mirė | 1999 m. rugsėjo 20 d. (67 metai)Miunsteryje |
| Palaidotas (-a) | Novodevičės kapinėse |
| Tėvas | Maksimas Andrejevičius Titarenko |
| Motina | Aleksandra Petrovna Titarenko |
| Sutuoktinis (-ė) | Michailas Gorbačiovas |
| Vaikai | Irina Virganskaja |
|  |
| Veikla | tarybinė ir rusų visuomenės veikėja |
|  |
| Alma mater | Maskvos universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Raisa Gorbačiova |

**Raisa Gorbačiova** (rus. *Раи́са Макси́мовна Горбачёва*, 1932 m. sausio 5 d. Rubcovske, dab. Altajaus krašte – 1999 m. rugsėjo 20 d. Miunsteryje, Šiaurės Reinas-Vestfalija, Vokietija) – tarybinė ir rusų visuomenės veikėja, buvusio TSRS prezidento M. Gorbačiovo žmona.

Biografija
----------

Gimė Rubcovske inžinieriaus šeimoje. Baigė vidurinę mokyklą Sterlitamake su auksiniu medaliu. Besimokydama Maskvos universiteto Filosofijos fakultete susipažino su M. Gorbačiovu ir 1953 m. už jo ištekėjo, 1957 m. pagimdė dukrą Iriną. Stavropolio aukštosiose mokyklose dėstė sociologiją. 1967 m. apsigynė filosofijos mokslų kandidato disertaciją.

1985 m. M. Gorbačiovą išrinkus TSKP CK Generaliniu sekretoriumi, R. Gorbačiova dirbo visuomeninį darbą ir užsiiminėjo labdara. Buvo tarybinio kultūros fondo įkūrimo iniciatorė, veikė „Žinijos" draugijoje, rūpinosi muziejais, vaikų onkologinių ligoninių steigimu.

R. Gorbačiova tapo pirmąja TSRS ledi tikrąja šio žodžio prasme. Ji, skirtingai nei buvusių TSRS vadovų žmonos, nevengė viešumos, atvirai talkino vyrui, atrodė elegantiška, stilinga, tačiau kėlė pavydo bei apkalbų bangas.

R. Gorbačiova mirė nuo kraujo vėžio. Palaidota Novodevičės kapinėse Maskvoje.
**Ernestas Ežerskis**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1987 m. gegužės 5 d. (35 metai) |
| Gimimo vieta | Panevėžys, Lietuva |
| Ūgis | 1,95 m |
| Svoris | 86 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Panevėžio „Lietkabelis" |
| **Pozicija** | Atakuojantis gynėjasĮžaidėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 2004-200620062006-200720072007-20082008-20092009-2012201220122012-201320132013201320142014-20152015-20162016-20182018-2018-2019 | Panevėžio „Panevėžys"Vilniaus „Lietuvos Rytas"Klaipėdos „Neptūnas"Vilniaus „Lietuvos Rytas"Kauno „Aisčiai-Atletas"Kauno „Aisčiai"Panevėžio „Techasas"Liepojos „Lauvas"Kėdainių "Nevėžis"Ostersundo "KFUM Jamtland"Prienų „Prienai"Utenos „Juventus"Panevėžio „Lietkabelis"Joniškio „Delikatesas" (NKL)Raplos „TYCO"Kėdainių „Nevėžis"Marijampolės „Sūduva" (NKL)Panevėžio „Lietkabelis"→ Molėtų „Ežerūnas" (NKL) *(skol.)* | 0.06.90.07.28.15.09.4-3.02.84.911.47.313.8 |
| Šalies rinktinė |
| 2007 |  Lietuvos jaunimo rinktinė |  |
|  |

**Ernestas Ežerskis** (g. 1987 m. gegužės 5 d. Lietuvoje, Panevėžyje) – Lietuvos krepšininkas, rungtyniaujantis Marijampolės „Sūduvos" klube.

Karjerą pradėjo 2004 m. Panevėžio „Panevėžio" komandoje.
2006 m. pasirašė ilgalaikę sutartį su Vilniaus „Lietuvos Rytu", tačiau už komandą sužaidė tik vienerias rungtynes (jas sužaidė Eurolygoje). 
2012 m. gruodžio 3 d. sugrįžo į Lietuvą iš Latvijos ir pasirašė mėnesio trukmės sutartį su Kėdainių "Nevėžio" klubu, tačiau sužaidęs vienas rungtynes, jis paliko ekipą ir išvyko rungtyniauti į Švediją.
2013 m. po klajonių po Švedija grįžo į Lietuvą ir sezoną baigė  Prienų „Prienai" klube.
2013 m. rugpjūčio 15 d. pasirašė 2 metų kontraktą su Utenos „Juventus" klubu, pagal formulę 1+1, tačiau lapkričio 15 d. sutartis buvo nutraukta abipusiu sutarimu.

2013 metų lapkričio pabaigoje sudarė sutartį iki tų metų pabaigos su Panevėžio „Lietkabelio" klubu. 2018 m. rugpjūčio viduryje sugrįžo į Panevėžį ir pasirašė vienerių metų kontraktą.

Pasiekimai
----------

* 2017 m. NKL čempionas

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
| **Herpestes ichneumon** |
| --- |
| Egiptinė mangusta |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Plėšrieji žinduoliai  *( Carnivora)* |
| Šeima: | Mangustiniai  *( Herpestidae)* |
| Pošeimis: | *Herpestinae*  *( Herpestinae)* |
| Gentis: | *Herpestes*  *( Herpestes)* |
| Rūšis: | Egiptinė mangusta  *( Herpestes ichneumon)* |

 |

**Egiptinė mangusta** arba **ichneumonas** (*Herpestes ichneumon*) – mangustinių (*Herpestidae*) šeimos gyvūnas, gyvenantis Šiaurės Afrikoje ir Vidurio Rytuose.

Fizinės savybės
---------------

Egiptinė mangusta yra 48–60 cm ilgio, su 33–54 cm uodega. Svoris – 1,7–4 kg.

Egiptinė mangusta turi liekną kūną, su smailiu snukučiu ir mažomis ausimis. Turi apie 35–40 dantų su didelėmis iltimis, naudojamomis mėsos plėšimui. Kailio spalva svyruoja nuo pilkos iki rausvai rudos spalvos, su rudais arba geltonais dryžiais. Uodegos geltonai–juodai dryžuotos.

Leišmaniozės nešiotojas.

Gyvenamoji vieta
----------------

Egiptinę mangustą galima rasti Egipte, Maroke, Libijoje, Ispanijoje, Portugalijoje, Izraelyje, Palestinoje ir daugelyje Afrikos šalių, į pietus nuo Sacharos, išskyrus Kongo Demokratinę Respubliką ir sausringus Pietų Afrikos regionus.

Europoje randama tik Iberijos pusiasalyje, kur manoma, kad buvo įvesta maurų valdymo metu.

Gyvena miškuose arba savanose, netoli vandens.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „*The Egyptian mongoose, Herpestes ichneumon, is a possible reservoir host of visceral leishmaniasis in eastern Sudan*". Nuoroda tikrinta 2007-04-17.
Romėnų žvyninių šarvų fragmentas.
Fragmento detalė. Kiekvienas žvynas turi po 6 skylutes, kurias panaudojant žvynai sutvirtinti eilėmis. Matyti kai kurių žvynų skylutės ir sutvirtinantys žiedeliai.
Žvyninės lorikos likučiai. Matyti žvynų sutvirtinimo skylės.
***Lorica squamata***, *žvyninė lorika* – romėnų žvyniniai šarvai, naudoti Romos respublikos laikais ir vėliau. Buvo gaminami prisiuvant mažus metalinius žvynus ant audeklo pagrindo. Tokius šarvus paprastai vilkėdavo signiferiai, muzikantai, centurionai, kavaleristai ir pėstininkai auksiliarijai. Naudodavo juos ir reguliarieji legionieriai. Žvyninio šarvo palaidinė būdavo tokio paties pavidalo kaip ir grandiniai šarvai *lorica hamata*, iki pusės šlaunų, pečius dengdavo pelerinos pavidalo antras sluoksnis. 

Šarvų žvynai (lot. *squamae*) būdavo geležiniai arba bronziniai, nors kartais tuose pačiuose šarvuose naudodavo pakaitomis abiejų metalų žvynus. Kartais žvynus alavuodavo. Viename aptiktame šarvų fragmente bronziniai žvynai yra pakaitomis alavuoti ir nealavuoti. Žvynai paprastai nelabai stori, manoma, kad jų storis paprastai svyruodavo nuo 0,50 iki 0,80 mm. Kadangi žvynai persikloja su kaimynais, bendras jų storis susidaro nemažas. Žvynų dydis įvairavo: buvo žvynų, kurių matmenys buvo 6,3 mm plotis ir 9 mm aukštis ir buvo žvynų, kurio matmenys buvo 5 cm plotis ir 8 cm. Dažniausi žvynų matmenys buvo 1,3 × 2,5 cm. 

Daugelio žvynų apatiniai kraštai buvo užapvalinti, nors šarvų žvynai apačioje būdavo tiek su smaigaliu, tiek su plokščia apačia. Žvynai būdavo plokšti, kartais šiek tiek išgaubti laukan ar su išilgine briauna. Paprastai visi palaidinės žvynai būdavo vieno dydžio, tačiau skirtingų palaidinių jie galėjo reikšmingai skirtis. 

Žvynus sutvirtindavo viela ar surišdavo vieną su kitu, kad sudarytų žvynų juostas, kurias jau siūdavo ar priraišiodavo ant pagrindo. Todėl kiekvienas žvynas turėdavo nuo 4 iki 12 skylių: šonuose po porą skylių sujungti su gretimais žvynais ir ir kelios skylės viršutiniame krašte tvirtinti prie pagrindo. Kartais skylių būdavo ir apatiniame krašte, kad kas papildomai pritvirtinti žvynus prie pagrindo ar vienas su kitu. 

Gali būti, kad palaidinė galėjo būti atsegama nugaros pusėje ar ties vienu šonu, kad būtų galima lengviau užsivilkti. Užsegamoji vieta buvo paprastai surišama raišteliais. 

Iki šiol nėra radę sveikos žvyninės lorikos. O fragmentų yra rasta keletas, pavieniai žvynai randami dažnai. 

Šarvų tipas, kuriuos sudaro metalinės plokštelės, surištos viena su kita ir tam nereikia audeklinio pagrindo, vadinamas *lameliniais šarvais*.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Lorica hamata
* Lorica plumata
* Lorica segmentata

Nuorodos
--------

* Scales of a slightly different type Archyvuota kopija 2005-12-24 iš Wayback Machine projekto. at Landesmuseum Mainz.
| Los Polvorinesas*Los Polvorines* |
| --- |
| *Geležinkelio stotis* |
|  |
| 

Los PolvorinesasLos Polvorinesas

34°30′0″ p. pl. 58°42′0″ v. ilg.﻿ / ﻿34.50000°š. pl. 58.70000°r. ilg.﻿ / 34.50000; 58.70000﻿ (Los Polvorinesas)Koordinatės: 34°30′0″ p. pl. 58°42′0″ v. ilg.﻿ / ﻿34.50000°š. pl. 58.70000°r. ilg.﻿ / 34.50000; 58.70000﻿ (Los Polvorinesas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Buenos Airių provincija Buenos Airių provincija |
| **Departamentas** | Argentinos Malvinų partidas |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 53 354  |
| **Altitudė** | 22 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Los Polvorinesas |

**Los Polvorinesas** (isp. *Los Polvorines*) – miestas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, Didžiųjų Buenos Airių aglomeracijoje, 33 km į vakarus nuo Buenos Airių centro. Argentinos Malvinų partido centras. Yra geležinkelio stotis (prie šiaurinės Belgrano linijos), miestą aptarnauja Buenos Airių miesto ir priemiestiniai maršrutiniai autobusai. Veikia 4 katalikų bažnyčios, Generolo Sarmjento universitetas (įkurtas 1993 m.). Šalia veikia Kampo de Majo karinis dalinys.

Istorija
--------

Gyvenvietė ėmė kurtis XX a. pr. aplink geležinkelio stotį. Pavadinimas kilo nuo čia buvusios parakinės (isp. *polvorín*).

Sportas
-------

Los Polvorinese esančiame Argentinos Malvinų stadione rungtyniauja futbolo klubas „Club Atlético San Miguel".

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-11-01 iš Wayback Machine projekto.
| **Ruslanas Vartanovas** |
| --- |
| Gimė | 1971 m. rugpjūčio 18 d. (51 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | imtynininkas, treneris |
|  |
| Žinomas (-a) už | olimpinių žaidynių dalyvis |

**Ruslanas Vartanovas** (g. 1970 m. gegužės 3 d.) – Lietuvos imtynininkas (graikų-romėnų imtynės), treneris, olimpinių žaidynių dalyvis.

2002 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą. 

1999-2001 m. Vilniaus dvikovos sporto šakų mokyklos treneris, nuo 2003 m. Lietuvos olimpinio sporto centro imtynių treneris. Lietuvos graikų-romėnų imtynių rinktinės treneris (nuo 2001 m.). 

Auklėtiniai olimpiečiai: Svajūnas Adomaitis, Aleksandras Kazakevičius, Mindaugas Ežerskis, Mindaugas Mizgaitis, Valdemaras Venckaitis, Edgaras Venckaitis.

Sporto pasiekimai
-----------------

Treneriai: V. Ivankinas (pirmasis, 1982-1987), Eduardas Fainšteinas (1987-2005).

Lietuvos graikų-romėnų imtynių rinktinės narys 1993-1999 m. 15 kartų Lietuvos čempionas keliose svorio kategorijos (1989, 1996), 52 kg (1990-1995), 54 kg (1997-1999), 58 kg (2000-2002), 55 kg (2004). Pabaltijo čempionas (1989), Baltijos jūros šalių žaidynių (1993) ir LTO (1998) imtynių varžybų laimėtojas. 

Europos ir pasaulio čempionatų dalyvis. Žymesni pasiekimai: Europos čempionatuose – 1992 m. Kopenhagoje (Danija), 6 vieta; pasaulio – 1993 m. Stokholme, 11 vieta.

1996 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Atlantoje (JAV) svorio kategorijoje iki 52 kg užėmė 14 vietą (iš 20).

Nuorodos
--------

* Ruslanas Vartanovas Lietuvos sporto enciklopedijoje
* Ruslanas Vartanovas (*sports-reference.com*) Archyvuota kopija 2012-11-13 iš Wayback Machine projekto.
| Los Andželo memorialinis koliziejus |
| --- |
|  |
| Oficialus pavadinimas | Los Angeles Memorial Coliseum |
| Vieta | Los Andželas, JAV |
| Pradėtas statyti | 1921 m. |
| Atidarytas | 1923 m. gegužės 1 d. |
| Operatorius | Pietų Karolinos universitetas |
| Statybos kaina | 954 872 JAV dolerių (tuometinėmis kainomis) |
| Talpa | 78 467 žiūrovai |
| Nuomininkai | USC Trojans footballLos Angeles Rams |

**Los Andželo memorialinis koliziejus** (angl. *Los Angeles Memorial Coliseum*) – atviras sporto stadionas Los Andžele, JAV, netoli parodų parko. Savo namų rungtynes šiuo metu čia žaidžia NCAA lygos „USC Trojans football" komanda ir „Los Angeles Rams" iš Nacionalinės futbolo lygos.

Stadione laikinai gali būti įrengtos 93 607 sėdimos vietos – šiuo momentu jis tampa didžiausiu NFL stadionu. Įprastai stadione telpa 78 467 žiūrovai. 2018 m. pradėti stadiono atnaujinimo darbai, po kurių sėdimų vietų skaičius sumažės iki 77 500.[1]

Šis stadionas 2028 m. taps pirmuoju pasaulyje, kuriame vyko trys vasaros olimpinės žaidynės – tai įvyko 1932, 1984 ir vyks 2028 m.[2]

2018 m. sausio 29 d. JAV oro linijos „United Airlines" tapo pirmuoju pagrindiniu naujojo sezono rėmėju ir nuo 2019 m. rugpjūčio stadiono oficialus pavadinimas bus „**United Airlines memorialinis koliziejus**".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Coliseum renovation reaches halfway point with topping-off ceremony
2. ↑  IOC MAKES HISTORIC DECISION BY SIMULTANEOUSLY AWARDING OLYMPIC GAMES 2024 TO PARIS AND 2028 TO LOS ANGELES
**Šeolas** (hebr. ‏שְׁאוֹל‏‎ *Šəʾōl*) – Tanache minima tamsybių vieta, mirusiųjų pasaulis ir požemis, į kurį patenkantys visi mirusieji – tiek teisieji, tiek neteisieji. Tai tylos ir tamsos vieta, atskirta nuo gyvųjų pasaulio ir Dievo. Šeolas dar įvardijamas žeme arba požemio pasauliu, kapu, dulkėmis, avadonu (prapultimi), tyla, Belialo srautais, duobe ar duobės gelmėmis, tamsos karalyste. Šeolo įvaizdyje jaučiama gretimų kraštų mitologijos įtaka.

Šeolo gyventojai yra šešėliai (*rephaim*), bejėgės esybės, netekusios asmenybės bruožų. Visgi buvo tikima, kad tam tikromis aplinkybėmis gyvieji gali su jomis susisiekti. Karaliaus Sauliaus prašymu kerėtoja iš Endoro iškvietusi pranašo Samuelio šešėlį, tačiau tokia praktika buvo uždrausta (Pakartoto Įstatymo 18,10).

Nors Tanache Šeolas suprantamas kaip nuolatinė mirusiųjų buveinė, Antrosios Jeruzalės šventyklos laikotarpiu (500 m. pr. m. e. – 70 m. e. m.) ėmė rastis įvairesnių sampratų. Kai kuriuose tekstuose Šeolas laikomas tiek teisiųjų, tiek neteisiųjų buveine, padalinta į atitinkamas dalis. Kituose tekstuose laikoma, kad tai tik bausmės vieta nedoriems mirusiesiems. Talmude, veikiant graikų ir persų tradicijoms, prilyginamas Gihenomai – vietai, kurioje baudžiami nusidėjėliai. Apie 200 m. pr. m. e. Aleksandrijoje išvertus Tanachą į graikų kalbą (Septuaginta), žodis *Šeolas* buvo išverstas kaip *hades* (Hadas – požemio pasaulio karalystė ir ją valdantis dievas graikų mitologijoje). Esama nemažai bendrybių tarp Šeolo įvaizdžio Tanache ir Hado, aprašyto Homero kūriniuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rainwater, Robert (1990). "Sheol". In Watson E. Mills (General Editor) (ed.). Mercer Dictionary of the Bible. Mercer University Press. P. 819. ISBN 9780865543737.
2. 1 2 3  *Šeolas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013
3. 1 2 3  Longenecker, Richard N. (2003). "Cosmology". In Gowan, Donald E. (ed.). The Westminster Theological Wordbook of the Bible. Westminster John Knox Press. P. 188-189. ISBN 9780664223946.
4. ↑  Knobel, Peter (2011). "Death". In Berlin, Adele; Grossman, Maxine (eds.). The Oxford Dictionary of the Jewish Religion. Oxford University Press. P. 205–206. ISBN 9780199730049.
5. ↑  Eruvin 19a:16
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Orkų pasirodymas Loro parke
Gorilų voljeras
**Loro parkas** (isp. *Loro Parque* – „papūgos parkas") – zoologijos sodas Kanaruose, Tenerifės šiaurėje, šalia Puerto de la Kruso. Užima 13,5 ha plotą.

Dabartiniu metu parkas turi apie 3500 gyvūnų, priklausančių apie 300 rūšių ir porūšių, taip pat rūšimis gausią papūgų kolekciją. Taip pat yra įvairių beždžionių, tigrų, jaguarų, aligatorių, iguanų, vėžlių. Didelė vandens gyvūnijos įvairovė: pingvinai, piranijos, egzotiškos žuvys, rykliai, rengiami pasirodymai su delfinais, orkomis, jūrų liūtais. Yra orchidėjų sodas, įvairių kitų tropinių augalų želdynai. Įrengtas tailandietiškas kaimelis.

Loro parkui priklauso Siamo parkas (vandens pramogų) Tenerifės pietuose.

XX a. aštuntajame dešimtmetyje parką įkūrė iš Kelno kilęs Wolfgang Kiessling ir jo tėvas. Oficialiai parkas atidarytas 1972 m. gruodžio 17 d. maždaug 13000 m² plote ir tuo metu turėjo 150 papūgų.

Atrakcijos
----------

### Papūgos

Loro parkas labiausiai žinomas didžiausia pasaulyje papūgų kolekcija. Iš pasaulyje esančių 800 papūgų rūšių ir porūšių Loro parke yra apie 350 rūšių. Daugelių šių rūšių gresia išnykimas, kai kurios laisvėje nebegyvena. Iš viso papūgų veisimo stotyje yra daugiau nei 3000 papūgų. Voljerai, kuriuose laikomi šie paukščiai yra specialiai paruošti: kiekvienas voljeras stovi atskirai, apsuptas augmenijos, kuri voljerus skiria vieną nuo kito. Kai kurias iš papūgų galima stebėti lankytojams rengiamame "Loro Show".

### Akvariumas su povandeniniu tuneliu

Akvariume be koralinio rifo ir egzotinių žuvų rūšių yra permatomas povandeninis tunelis, iš kurio galima stebėti akvariumą ir keletą jame esančių ryklių.

### Delfinų ir jūrų liūtų pasirodymai

Loro parke populiarūs delfinų ir jūrų liūtų pasirodymai, čia gyvūnai turi plačius baseinus, kurių dalis yra turistų nepasiekiama, dėl to gyvūnai gali pasitraukti ir leisti laiką netrukdomi lankytojų. Tai, kad šie gyvūnai nuolat susilaukia palikuonių rodo, kad pasirinkta koncepcija pasiteisina ir gyvūnai jaučiasi gerai.

### Katandra Treetops

Ši 2010 m. naujai atidaryta atrakcija yra didelis voljeras su daugybe tropinių paukščių rūšių, daugiausia papūgų, tačiau ir tokių paukščių kaip Australijos neskraidantis paukštis Emu. Specialiais takais lankytojai gali vaikščioti po voljerą ir pakilti iki pat medžių lapijos.

### Orkų pasirodymai

2006 m. vasario mėnesį buvo atidarytas orkų baseinas ir žiūrovų tribūnos. Balandžio mėnesį orkų baseinas buvo uždarytas, nes keturios orkos dalį baseino apgriovė. Baseinas ir žiūrovų tribūnos vėl atidarytas 2006 m. biržėlio mėnesį po remonto ir papildomų saugos priemonių.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Loro parkas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Acipenser gueldenstaedtii** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Eršketžuvės  *( Acipenseriformes)* |
| Šeima: | Eršketinės  *( Acipenseridae)* |
| Gentis: | Eršketai  *( Acipenser)* |
| Rūšis: | Rusiškasis eršketas  *( Acipenser gueldenstaedtii)* |

 |
| Binomas |
| ***Acipenser gueldenstaedtii***Brandt, 1833 |
|  FishBase |

**Rusiškasis eršketas** (*Acipenser gueldenstaedtii*) – eršketinių (*Acipenseridae*) šeimos žuvis.

Užauga iki 2,5 m ilgio ir iki 115 kg svorio. Paplitęs Juodosios, Azovo ir Kaspijos jūrų baseinuose, neršti plaukia į visas didžiąsias upes, įtekančias į minėtas jūras – Donas, Kubanė, Dunojus, Dniepras (retai), Dniestras. Dunojumi reguliariai pakyla iki Bratislavos, retai iki Vienos. Anksčiau buvo sutinkama ir Tisoje bei jos intakuose Kriso ir Murešo upėse. Kartais pakyla ir Dunojaus žemupio intakais Oltu, Jiu, Prutu ir Siretu.

Lėtai bręsta ir dauginasi, todėl populiacija greitai mažėja esant per didelei žvejybai. Pastaruoju metu populiacija tiek Juodojoje, tiek Kaspijos jūrose smarkiai sumažėjusi dėl nepakankamai kontroliuojamos žvejybos ir natūralių buveinių sunaikinimo. Nedidelis kiekis dirbtinai veisiamas Vakarų Europoje ir Rusijoje.

Tai svarbiausia verslinė eršketų rūšis. Labai vertinami šių žuvų ikrai.
**Vilkaviškio rajono taryba** – Vilkaviškio rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d. Pilnas pavadinimas – **Vilkaviškio rajono Liaudies deputatų taryba**, nuo 1990 m. balandžio mėn. *Vilkaviškio rajono taryba*.

Teisinis pagrindas
------------------

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d. savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Vilkaviškio rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.

Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu" vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.

Tarybos deputatai
-----------------

* Juozas Povilaitis
* Gedeminas Gudaitis
* Jonas Lukšys
* Algimantas Džermeika
* Vacys Mikutenas
* Romualdas Deltuva
* Valentinas Pečiukaitis
* Algirdas Butkevičius
* Juozas Totoraitis
* Kostas Janulaitis
* Alfonsas Pumeris
* Ramutis Budreika
* Vitas Jurkšaitis
* Irena Teresė Vainauskienė
* Justinas Motūzas
* Antanas Marcinkevičius
* Kazimieras Adolfas Baršauskas
* Juozas Jurkynas
* Kęstutis Brazys
* Albinas Sakalauskas
* Bronius Kučiauskas
* Alvyra Katkauskienė
* Gintaras Mateika

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2011-06-09 iš Wayback Machine projekto.
Romos auksiliarijus iš šiaurinių provincijų (apie 175 m.), rekonstrukcija.
***Lorica hamata***, *grandinė lorika* – romėnų grandiniai šarvai, naudoti Romos respublikos ir vėlesniais laikais. I a. tokius grandinius šarvus imta pildyti segmentiniais šarvais, bet IV a. *lorica hamata* vėl grįžo kaip vienintelis standartinis šarvų tipas. Grandines lorikas naudojo tiek legionieriai, tiek auksiliarijai.

Grandinės lorikos būdavo gaminamos iš bronzos ar geležies. Jas sudarydavo eilės pakaitomis einančių poveržlių tipo žiedų, iškirstų iš metalo lakšto, ir sukniedytų grandžių iš trauktos vielos. Taip būdavo gaunamas lankstus, tvirtas ir patikimas šarvas. Kiekvieno žiedo vidinis skersmuo būdavo apie 5 mm, o išorinis – apie 7 mm. Vieną grandinę loriką sudarydavo iki 30 tūkstančių žiedų, ją valstybės šarvų dirbtuvėse vergas gamindavo apie du mėnesius. Grandinės lorikos buvo imlios darbo, tačiau manoma, kad gerai prižiūrimas jas galėdavo naudoti keliasdešimt metų. Nuolatinis trynimasis apsaugodavo žiedus nuo rūdžių. Tuo tarpu segmentines lorikas nuolat reikėjo prižiūrėti nuo korozijos.

Grandinės lorikos pečiai turėjo atvartus, panašius į graikų lininės kirasos atvartus. Lorikos atvartai eidavo nuo maždaug nugaros vidurio per pečius į liemens priekį, kur būdavo prisegami žalvariniais ar geležiniais kabliukais. Egzistavo kelios grandinių lorikų atmainos, skirtos skirmišeriams, kavaleristams, ietininkams.

Žinios, kaip gaminti grandinius šarvus, romėnai galbūt gavo III a. pr. m. e. konfliktuose su keltais, nors pirmas aprašytas tokių šarvų panaudojimas žinomas iš Ispanijos užkariavimo.

Visą laiką, kai grandinės lorikos buvo naudojamos, jas vilkėdavo legionieriai, jos būdavo dažniausias centurionų šarvų tipas, dėl didelio dengiamo paviršiaus ir lengvos priežiūros. Net ir II a. grandines lorikas įprastai naudojo legionieriai, nors tada populiaresnės buvo segmentinės lorikos. III a. segmentines lorikas nustojo naudoti, o grandinės lorikos taip ir liko dažniausi legionierių ir auksiliarijų šarvai. Vėlesnės versijos, skirtingai nei ankstyvesniosios, turėjo rankoves, ėmė siekti kelius, taip apsaugodamos ir šlaunis.

* Rekonstruota grandinė lorika iš arti
* Grandinės lorikos remontas
* Grandinės lorikos šarvo dalis

Taip pat skaitykite
-------------------

* Lorica squamata
* Lorica plumata
* Lorica segmentata
*Kitos reikšmės – Aušros gimnazija.*
Koordinatės: 54°39′20.72″ š. pl. 23°2′13.55″ r. ilg.﻿ / ﻿54.6557556°š. pl. 23.0370972°r. ilg.﻿ / 54.6557556; 23.0370972


|  |
| --- |
| **Vilkaviškio „Aušros" gimnazija** |
| Vilkaviškio „Aušros" gimnazija herbas |
|  |
| **Adresas** | Vienybės g. 52, Vilkaviškis |
| **Direktorius(-ė)** | Arūnas Serneckas |
| **Mokinių skaičius** | 540 |
| **Įkūrimo data** | 1979 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 55 |

**Vilkaviškio „Aušros" gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilkaviškyje, Vienybės g. 52, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190484769.

Istorija
--------

**1979-ieji**. Vilkaviškio II vidurinėje mokykloje pirmasis rugsėjis.
1160 moksleivių, 51 mokytojas. Direktorius – Stasys Rogovas.

**1994-ieji**. Mokyklai 15 metų. 1042 mokiniai, 88 mokytojai. Direktorius – Aleksandras Žikevičius. Jau penktasis (mokyklai taip pat vadovavo Antanas Žilinskas, Artūras Simanavičius, Vanda Unguraitienė).

**1999-ieji**. Mokykla švenčia dvidešimtmetį. Jau išleisti 1398 abiturientai. Mokykloje dirba 86 pedagogai.

**2004-ieji**. Mokykloje 1455 moksleiviai. Dirba 101 mokytojas. Iš jų – 9 nuo mokyklos įkūrimo metų: V. Puskunigienė, E. Slivinskas, D. Baušienė, A. Buragienė, V. Unguraitienė, O. M. Sinkevičienė, M. Sledžiuvienė, E. Buzaitienė, G. Dubickienė.

**2021 m.** Gimnazijoje mokėsi 540 mokinių. Dirba 50 mokytojų, 5 pagalbos mokiniui specialistai, 4 administracijos darbuotojai.

Direktoriai
-----------

* 1979 m. Stasys Rogovas
* 1987 m. Antanas Žilinskas
* Artūras Simanavičius
* 1990 m. Vanda Unguraitienė
* 1994 m. Aleksandras Žikevičius
* 2017 m. Arūnas Serneckas

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė

Šaltiniai
---------