recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Senovės Armėnijos regionasPaitakaranasՓայտակարան |
| --- |
|  |
| Šalis | rytų Azerbaidžanas |
| Tautos | kaspijai |
| **Vėlesnis pav.** | Muganas |
|  |
|  |

**Paitakaranas** (arm. Փայտակարան, lotynų šaltiniuose žinomas kaip **Kaspiana**) – istorinis Didžiosios Armėnijos regionas, jos ryčiausia provincija, buvęs dab. Azerbaidžano pietinėje dalyje, į pietus nuo Kuros upės žemupio prie Kaspijos jūros. Nuo maždaug VI a. jam prigijo pavadinimas Muganas, ir jis tapo istoriniu Azerbaidžano regionu.

Geografija
----------

Paitakaranas regionas užėmė dalį Kuros-Arakso lygumos, esančios Kuros upės žemupyje prie Kaspijos jūros. Dabar ši dalis vadinama Mugano lyguma. Į šiaurę nuo regiono buvo Kaukazo Albanija, o vakaruose buvo Utikas bei Arcachas. Pietuose driekėsi Medija.

Istorija
--------

Seniausia regione gyvenusi tauta buvo kaspijai, iš kurių ir kilo regiono lotyniškas pavadinimas. Jie buvo giminingi kitoms Kaukazo tautoms, pvz. udams ir Kaukazo albanams. VII–II a. pr. m. e. regionas ėjo iš rankų į rankas įvairioms dinastijoms, kurios valdė Persiją: čia valdė Medija, Achemenidai, Aleksandras Makedonietis, Atropatena. Tuo metu didelė dalis gyventojų buvo iranizuoti ir helenizuoti, čia paplito iranėnų kilmės tautos, kaip kad, pvz. parasijai.

II a. pr. m. e. pradžioje susikūrus Armėnijos karalystei, regioną iš Atropatenos atėmė karalius Artašesas (apie 190 m. pr. m. e.). Nuo tada krašte viešpatavo armėnai, tačiau etninė regiono sudėtis nebuvo armėniška.

Armėnų karalystėje Paitakarano provinciją (nachangą) sudarė 12 rajonų (gavarų): Hrakot Perožas, Vardanakertas, Jotnporakianas Baginkas, Krekianas, Vovtibagha, Kaghanostas, Burosas, Pitčanhanis, Ateši-Bagavanas, Spandaran-perožas, Vormizd-perožas ir Alevanas.

Regionas buvo labai svarbus Kaukazo Albanijai, kuri sugebėjo jį atimti iš Armėnijos apie 59 m. pr. m. e. bet Armėnija jį netrukus susigrąžino. Dar vienas Albanijos bandymas gauti regioną buvo 360 m. bet karvedys Mušegas Mamikonianas jį išsaugojo. 428 m. Armėnijai nunykus, regionas buvo atiduotas Atropatenai, o vėliau VII a. įjungtas į Kalifatą.

Ilgainiui regionui prigijo vardas Muganas.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSenovės Armėnijos istoriniai regionai |
| --- |
|  |
| Didžioji Armėnija(ašcharai) | 
Aukštutinė Armėnija (Karenitida) · Copkas (Sofena) · Aldznikas (Arzanena) · Turuberanas (Tarontida) · Mokas (Moksoena) · Korčaikas (Korduena) · Parskahaikas (Sigriana) · Vaspurakanas (Basorepida) · Siunikas · Arcachas (Orchistena) · Utikas (Otena) · Paitakaranas (Kaspiana) · Taikas (Taochija) · Gugarkas (Gogarena) · Airaratas (Araksena) |  |
|  |
| Kita | 
Mažoji Armėnija · Kilikijos Armėnija |

 |
Auzu ruožas (raudona sritis)
**Auzu ruožas** (arab. قطاع أوزو,) – žemės ruožas šiaurės Čade, šalia sienos su Libija. Nuo sienos jis tęsiasi į pietus 100 km į Borku regioną. Regiono plotas yra 114 000 km², pavadinimas kilo nuo Auzu miestelio ir oazės. Auzu ruožas suvaidino didelį vaidmenį Čado-Libijos konflikte.

Auzu ruožas pirmąkart paminėtas po Pirmojo pasaulinio karo, kai Italijos karalystė po pergalės negavo Vokietijos kolonijų, bet Didžioji Britanija suteikė italams Džubalandą, o prancūzai – Auzu ruožą. 1935 m. Benito Mussolini ir Pierre Laval pasirašė sutartį, kurios vienas punktas oficialiai perleido Auzu ruožą Italijos Libijai. Prancūzai norėjo šia sutartimi nustatyti Tuniso italų statusą, numalšinti Italijos pretenzijas į Nicą, sutrukdyti Musolinio suartėjimui su Hitleriu.

Susitarimas greitai žlugo ir Italija su Vokietija suartėjo, bet vis tiek iki 1955 m. buvo manoma, kas Auzu ruožas priklauso Libijai.

Dėl teiginių, kad regione daug urano iškasenų, Čadas ir Libija dažnai kovojo dėl ruožo. 1973 m. Libija pradėjo Čado-Libijos konfliktą. Libiai teigė, kad vietiniai gyventojai buvo Senusi ordino, o vėliau Osmanų imperijos, vasalai, tad Auzu priklauso Libijai, nes ši perėmė imperijos pretenzijas. Be to ji tvirtino, kad neratifikuota 1935 m. sutartis turi teisinę galią. Čadas savo pretenzijas rėmė 1955 m. Prancūzijos-Libijos sutartimi ir 1899 m. Prancūzijos-Didžiosios Britanijos sutartimi dėl įtakos sferų. Tai vienas iš nedaugelio punktų, dėl kurių sutaria visos Čado partijos.

1987 m. per Tojotos karą Čadas su prancūzų pagalba išvijo Libiją iš Auzu ruožo. 1987–1988 m. buvo paliaubos, vėliau nesėkmingos taikos derybos ir 1994 m. Tarptautinis Teisingumo Teismas pripažino Čado pretenzijas į regioną.

Išnašos
-------

1. 1 2  Hodder, Lloyd, McLachlan (1998). *Land-locked states of Africa and Asia, Volume 2*, p. 32. Frank Cass, London, Great Britain.
2. ↑  Libya Issue Brief, Congressional Research Service (US State Department). April 10, 2002.
Uzbekijos valdymo forma – autoritarinio režimo valdoma respublika, su nedidele parlamento įtaka.

Įstatymų leidžiamoji valdžia
----------------------------

Įstatymų leidžiamoji valdžia yra dviejų rūmų parlamentas sudarytos iš aukštesniųjų rūmų Senato (100 narių) ir žemesniųjų - Įstatymų rūmų (150 narių). Abu rūmai renkami penkerių metų kadencijai.

Vykdomoji valdžia
-----------------

Formaliai vyriausybės vadovas yra ministras pirmininkas ir vykdomoji valdžia yra vyriausybė. Tačiau *de facto* vykdomoji valdžia yra sutelkta prezidento rankose. Ministrų kabinetą skiria prezidentas su parlamento palaikymu.

### Prezidentas

Skirtingai nuo Vakarų valstybių, kuriose prezidentas daugiau atstovauja šaliai užsienyje, Uzbekijoje prezidentas smarkiai lemia vidaus politiką. Nuo 2016 m. šalies prezidentas yra Šavkatas Mirzijajevas. Prezidentas renkamas visuotiniu balsavimu 7 metams. Iki 2002 m. konstitucijos pakeitimų prezidento kadencija trukdavo 5 metus.

### Prezidentų sąrašas

• Islamas Karimovas 
(1991 m. - 2016 m.)

• Šavkatas Mirzijajevas 
(2016 m. -)

Šaltiniai
---------

* CIA Factbook Archyvuota kopija 2016-07-09 iš Wayback Machine projekto.

v • a • r **Azijos šalių politinės sistemos** 

Afganistanas |
Armėnija |
Azerbaidžanas |
Bahreinas |
Bangladešas |
Brunėjus |
Butanas |
Egiptas |
Filipinai |
Gruzija |
Indija |
Indonezija |
Iranas |
Irakas |
Izraelis |
Japonija |
Jemenas |
Jordanija |
Jungtiniai Arabų Emyratai |
Kambodža |
Kataras |
Kazachstanas |
Kinija |
Kipras |
Kirgizija |
Kuveitas |
Laosas |
Libanas |
Malaizija |
Maldyvai |
Mongolija |
Mianmaras |
Nepalas |
Omanas |
Pakistanas |
Pietų Korėja |
Rytų Timoras |
Rusija |
Saudo Arabija |
Singapūras |
Sirija |
Šiaurės Korėja |
Šri Lanka |
Tadžikija |
Tailandas |
Turkija |
Turkmėnija |
Uzbekija |
Vietnamas
| *Yoshi's Woolly World* |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | „Good-Feel" |
| Leidėjas | „Nintendo" |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | AUS 2015 m. birželio 25 d.EU 2015 m. birželio 26 d.JP 2015 m. liepos 16 d. ŠA 2015 m. spalio 16 d. |
|
| Žanras (-ai) | Nuotykių platformeris |
| Režimas | Vieno žaidėjo arba dviejų žaidėjų |
|
| Reitingai | ESRB: E (visiems)PEGI: 3 |
| **Platforma** | Nintendo Wii U, Nintendo 3DS |
| Versija |  |
| Variklis |  |
| Reikalavimai |  |
| Platinimas |  |
|
| Licencija | {{{licencija}}} |
| Pirmtakas |  |
| Kitos dalys | Yoshi |
| Oficiali svetainė |

**Yoshi's Woolly World** (jap. ヨッシーウールワールド = *Yosshī Ūru Wārudo*, liet. *Jošio vilnonis pasaulis*) – 2015 m. platformerio kompiuterinis žaidimas, sukurtas Japonijos „Good-Feel" studijos ir išleistas „Nintendo" „Wii U" konsolei.

Kritikai žaidimą įvertino 78 iš 100 balų vidurkiu pagal *metacritic.com* suvestinės duomenis. Žaidimo pardavimai 2016 m. I ketvirtį pasiekė 1,37 mln. vnt. 2017 m. išleista žaidimo adaptacija nešiojamai „Nintendo 3DS" konsolei.

Apie žaidimą
------------

„Yoshi's Woolly World" yra vieno arba dviejų žaidėjų žaidžiamas platformerio tipo nuotykių žaidimas „Wii U" konsolei. Jo pagrindinis herojus yra dinozauriukas Jošis, atėjęs iš „Mario" žaidimų serijos. Žaidimo aplinka sukurta taip, kad beveik visi jos elementai imituoja audinius iš vilnonių mezgimo siūlų, įskaitant ir patį Jošį. Tuo žaidimo estetika artima anksčiau „Good Feel" kurtam žaidimui „Kirby's Epic Yarn" „Wii" konsolei. 

Žaidimo eigoje šokinėdamas, įveikdamas kliūtis, priešininkus ir sprendžiant galvosūkius Jošis turi surinkti trofėjus ir išgelbėti žaidimo pradžioje pagrobtus kitus savo gentainius jošius. Tikslai pasiekiami Jošiui naudojantis įvairiais mezgimo siūlų kamuoliais, ardant iš siūlų sumegztas kliūtis. Jošis žaidime naudoja sau būdingą galią − liežuviu įtraukti priešininkus į save. Tradiciniuose „Yoshi" serijos žaidimuose Jošis tokiu atveju padėdavo kiaušinį, o šiame žaidime − siūlų kamuolį. Žaidimą galima žaisti kooperatyviniu režimu viename TV ekrane dviem žaidėjams, vietoj tradicinės žalios spalvos Jošio pasirinkus kitos spalvos antrą Jošį. 

Žaidimas suderintas su „Nintendo" platinamomis *amiibo* žaislų figūrėlėmis su NFC funkcija. Kartu su žaidimu buvo platintos megztos Jošio *amiibo* žaislo įvairiaspalvės figūrėlės. Viso žaidime yra 48 lygiai, suskirstyti į 8 pasaulius. Vienas žaidimo tikslų − daugybės išslapstytų trofėjų rinkimas. Kiekvieno lygio pabaigoje surinkus trofėjus įgaunama galimybė žaisti sekantį lygį vis kitu Jošio kostiumu, ne vien tradiciniu žaliu.

Išnašos
-------

1. ↑  metacritic.com
2. ↑  nintendo.co.jp, p. 4

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* giantbomb.com
* mobygames.com Archyvuota kopija 2016-05-08 iš Wayback Machine projekto.
* IGN resursai
| **Pauline Newman** |
| --- |
| Gimė | 1887 m. spalio 18 d.Kaunas, Rusijos imperija |
| Mirė | 1986 m. balandžio 8 d. (98 metai)Niujorkas, JAV |
|  |
| Veikla | visuomenės veikėja, feministė |

**Pauline Newman** (1887 m. spalio 18 d. Kaune – 1986 m. balandžio 8 d. Niujorke) – Lietuvos žydų kilmės JAV visuomenės veikėja, feministė.

Biografija
----------

Gimė 1887 m. spalio 18 d. Kaune. Po tėvo mirties su motina emigravo į JAV. Būdama 9 metų dirbo teptukų gamykloje. Dar būdama nepilnametė įstojo į Amerikos socialistų partiją. Būdama 15 metų įstojo į literatų socialistų draugiją. Nuo 1907 m. pradėjo organizuoti moterų darbininkių streikus. 1908 m. sausio 1 d. buvo viena iš nuomos streiko organizatorių, kurio metu streikavo apie 10 tūkst. žmonių, tai buvo didžiausias to meto streikas Niujorke, o laikraštis The New York Times P. Newman praminė *East Side Joan of Arc*. Būdama 17 metų išrinkta socialistų partijos Niujorko valstijos atstove. Rinkimų kampanijos metu akcentavo moterų darbininkių gyvenimo sąlygų gerinimą ir balsavimo teisės moterims suteikimą. 1909 m. lapkričio 22 d. suorganizavo Niujorko moterų darbininkių streiką, kurio metu protestavo apie 40 tūkst. moterų. Buvo viena iš tarptautinės moteriškų drabužių gamintojų darbininkių profsąjungos įkūrėjų. Nuo 1909 m. iki 1913 m. organizavo streikus visoje šalyje. Vėliau dirbo tarptautinės moteriškų drabužių gamintojų darbininkių profsąjungos sveikatos ir edukacijos centre, kur įvairių gamyklų moterims darbininkėms padėdavo įvairiausiais klausimais. Jos iniciatyva į profsąjungą leista įstoti ir juodaodėms moterims. Buvo aktyvi feministė, siekė panaikinti lytinę diskriminaciją darbo santykiuose ir kitose srityse. Profsąjungoje dirbo iki 1983 metų, mirė 1986 m. balandžio 8 d. Niujorke.

Literatūra
----------

* Orleck, Annelise. Common Sense and a Little Fire: Women and Working-Class Politics in the United States, 1900-1965. University of North Carolina Press. 1995. ISBN 0-8078-4511-6.

Nuorodos
--------

* Biografija I (ang.)
* Biografija II (ang.)
Koordinatės: 55°23′4.5″ š. pl. 23°06′09″ r. ilg.﻿ / ﻿55.384583°š. pl. 23.10250°r. ilg.﻿ / 55.384583; 23.10250


|  |
| --- |
| **Raseinių specialioji mokykla** |
| Raseinių specialioji mokykla herbasRaseinių specialioji mokykla herbas |
| Raseinių specialioji mokykla |
| **Adresas** | Kalnų g. 15a, Raseiniai |
| **Direktorius(-ė)** | Angelė Linartienė |
| **Mokinių skaičius** | 91 |
| **Įkūrimo data** | 1966 |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 33 |

**Raseinių specialioji mokykla** – valstybinė internatinė savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Raseiniuose, Kalnų g. 15A, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba intelekto sutrikimų turintiesiems vaikams. Įstaigos kodas 290986160. Steigėjas Kauno apskrities viršininko administracija. Mokykla turi bendrabutį.

Istorija
--------

1938 m. Maironio vardo pradinėje mokykloje atidaryta klasė vaikams su proto negalia. 1964 m. mokyklos direktorius Pranas Lazdauskas padėjo pamatinį akmenį Raseinių specialiosios mokyklos pastatams. Mokykla pardėjo veikti 1966 m. o jau 1969 m. mokyklos bendruomenė apdovanota padėkos raštu už gerai sutvarkytas patalpas ugdymo procesui organizuoti. Mokykloje sudaromos sąlygos mokiniams įsigyti siuvėjos, batsiuvio, dažytojo – tinkuotojo, staliaus, daržininko specialybę, o praktiką atlikti - Raseinių įmonėse ir įstaigose.

1997 m. mokykloje atidaryta pirmoji lavinamoji klasė. Rekonstruotos pirmojo aukšto patalpos pritaikomos vaikams, turintiems kompleksinę negalią. 1999 m. iš Lietuvos Respublikos Švietimo ir mokslo ministerijos mokykla perėjo į Kauno apskrities viršininko administracijos pavaldumą. 2005 m. pakeistas mokyklos pavadinimas į Raseinių specialioji mokykla.

Direktoriai
-----------

* 1974 m. Bronius Tūbelis;
* 1981 m. Zigmas Butkus;
* 1992 m. Angelė Linartienė.

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
| Uperis |
| --- |
| Uperis„Uperis" 2018 m. rugpjūtį |
| Bendra informacija |
| Valstybė | Lietuva |
| Vėliava | Lietuva |
| Nuleistas | 2018 m. |
| Namų uostas | Vilnius |
| Būsena | naudojamas |
| Charakteristikos |
| Klasė | srovės energijos keltas |
| Tipas | pramoginis |
| Varomoji jėga | upės srovės jėga |
| Keleiviai | 7 |

**„Uperis"** – srovės energijos keltas, skirtas perkelti pėstiesiems ir dviratininkams per Neries upę, Vilniuje. Keltas atidarytas 2018 m. vasarą tarp Verkių parko ir Valakampių.

Valdymas
--------

„Uperis" yra srovinio švytuoklinio kelto prototipas, varomas tik upės srovės jėga, prilaikomas per upę nutiesto lyno. Plausto apačioje prie dugno pritvirtintas pelekas, pagaunantis natūralią upės srovę ir stumiantis keltą į vieną ar kitą pusę, prieš tai kelto korpusą pasukus reikiamu kampu (pasukimas valdomas elektriniu pulteliu). Kelto lynas netrukdo laivybai, nes jis pritvirtintas aukštupyje ir juda tarp krantų tarsi švytuoklė, taip leisdamas praplaukti kitiems laivams. Kelto forma apvali, dėl to jis vienodai reaguoja į srovės jėgas visose kelto pozicijose, palikdama vairavimo funkciją specialiai sukurtam svertui. 

Keltas plokščiadugnis, sudedamas iš modulių, kuriuos lengva išrinkti ir sukonstruoti didesnę pontoninę platformą ar tiltą. Modulinio dizaino privalumas – plaukiojimo priemonę galima iškelti, pervežti be specialaus transporto. Plokščias denis, keltui prisišvartuojant prie pakrančių pontoninių lieptų, leidžia ant jo lengvai patekti pėstiesiems su augintiniais, šeimoms su vežimėliais, neįgaliesiems. Keltui atlikta techninė apžiūra, todėl jis gali būti laikomas tikra transporto priemone, atitinkančia saugos reikalavimus.

Keltu vienu metu gali persikelti 7 žmonės, o kelionė per upę trunka kiek daugiau nei 2 minutes.

Susisiekimas
------------

Kelto vieta – 54°44′44″š. pl. 25°17′32″r. ilg.﻿ / ﻿54.745475°š. pl. 25.292178°r. ilg.﻿ / 54.745475; 25.292178 Gretimų Valakampių, Antakalnio ir Turniškių rajonų gyventojams bei kitiems vilniečiams šiuo keltu galima greičiau pasiekti Verkių parką arba toliau keliauti dviračiais link Žaliųjų ežerų. Santariškių ir Jeruzalės gyventojams pasiekti keltu Valakampių paplūdimius yra bene greičiausias galimas būdas.

Įvertinimas
-----------

* Komanda, sukūrusi „Uperį", 2017 m. tapo tarptautinio konkurso „Kūrybinio verslo taurė" nacionalinio konkurso finalo nugalėtoja.
* Lietuvos Kultūros tarybos premija.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Padalių-Čiobiškio keltas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vilniuje rengiamasi atidaryti keltą per Nerį
2. ↑  Lietuviai sukūrė atitikmenų pasaulyje neturintį upės keltą *delfi.lt* Archyvuota kopija 2020-09-16 iš Wayback Machine projekto.
3. 1 2 3 4  Vilniuje pradėjo veikti pėsčiųjų ir dviratininkų keltas per Nerį *vz.lt* Archyvuota kopija 2021-02-18 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Nacionalinio konkurso „Kūrybinio verslo taurė" nugalėtoju tapo projektas „Uperis"

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* „Uperio" *Facebook* profilis
* „Uperio" projekto vizualizacija (*youtube.com*)

| Artimiausi tiltai per Nerį |
| --- |
| prieš srovę: | **Uperis** | pasroviui: |
| Nemenčinės tiltas | Valakampių tiltas |
Koordinatės: 54°41′05.52″ š. pl. 25°16′41.25″ r. ilg.﻿ / ﻿54.6848667°š. pl. 25.2781250°r. ilg.﻿ / 54.6848667; 25.2781250

| Vilniaus miesto kredito draugijos pastatas |
| --- |
|  |
| Vieta | Vilnius, Lietuva |
| Statusas | Pastatytas |
| Statybų pradžia | 1930 m. |
| Statybų pabaiga | 1931 m. |
| Aukštų sk. | 3 |

**Vilniaus miesto kredito draugijos pastatas** – pastatas Senamiestyje, Vilniuje. Projekto autorius – M. Cholemas.

Istorija
--------

Fasadas (2023)
1930 m. sudarytas projektas, 1930–1931 m. vyko statyba. 1938 m. statinys rekonstruotas (projekto autorius – Izaokas Smorgonskis).

1940 m. nacionalizuotas, įkurdinta Valstybės draudimo įstaiga. 1944 m. įsikūrė taupomoji kasa ir Visasąjunginio kapitalinių įdėjimų finansavimo banko Lietuvos respublikinė kontora.

1990 m. įkūrus Lietuvos banką, pastatas tapo jo nuosavybe ir jame įkurtas Lietuvos banko Naujamiesčio skyrius. 1992 m. reorganizavus Lietuvos banką ir sukūrus Lietuvos valstybinį komercinį banką, pastarojo būstinė įsikūrė šiame pastate. 1996 m. rūmuose ėmė veikti Lietuvos banko Bankų priežiūros (vėliau – Kredito įstaigų) departamentas.

2012 m. šį departamentą panaikinus, patalpos perduotos Konkurencijos tarybai.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Cerdocyon thous** |
| --- |
| Maikongas (Cerdocyon thous)Maikongas (*Cerdocyon thous*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Plėšrieji žinduoliai  *( Carnivora)* |
| Šeima: | Šuniniai  *( Canidae)* |
| Triba: | Tikrieji šunys  *( Canini)* |
| Gentis: | *Cerdocyon*  *( Cerdocyon)* |
| Rūšis: | Maikongas  *( Cerdocyon thous)* |

 |
| Binomas |
| ***Cerdocyon thous***Linnaeus, 1766 |

**Maikongas**, arba **savaninė lapė** (*Cerdocyon thous*) – plėšrus šuninių (*Canidae*) šeimos žinduolis. Tai vienintelis genties atstovas – nedidelė, panaši į šunį, pilko atspalvio lapė. Genties pavadinimas kilęs iš graikų k. žodžių *kerdo* (lapė) ir *cyon* (šuo), o rūšies epitetas *thous* reiškia "šakalas". Gyvūnas savo išvaizda šiek tiek panašus į šakalą. Išilgai stuburo eina juoda juosta, kuri kartais gali užimti visą nugaros paviršių. Uodegos galiukas ir ausų viršus juodos spalvos. Kojos dažniausiai tamsios. Kūnas 60-70 cm ilgio, uodega apie 30 cm ilgio. Aukšties ties gogu apie 50 cm. Svoris 5-8 kg.

Paplitęs Pietų Amerikoje nuo Kolumbijos ir Venesuelos iki Urugvajaus ir šiaurinės Argentinos. Apsigyvena miškingose ir žole apaugusiose vietose, o liūčių sezono metu aptinkamas kalnuose.

Medžioja naktį pavieniui arba rečiau poromis. Visaėdis. Minta graužikais, paukščiais, vėžlių kiaušiniais, driežais, varlėmis, dvėsena, vaisiais.

Monogamas. Per metus dauginasi du kartus. Nėštumas trunka 52-59 dienos. Vadoje būna 2-5 jaunikliai, kurie sveria 120-160 g. Jų kailis tamsiai pilkas, ant pilvo rausva dėmė. Maždaug po 35 dienų kailis tampa toks, kaip suaugusių. Jaunikliai akis atmerkia po 14 dienų, po 30 dienų jau pradeda ėsti kietą maistą. Jauikliais rūpinasi abu tėvai. Maždaug po 90 dienų jaunikliai tampa savarankiški, o lytiškai subręsta maždaug po metų.

Nelaisvėje maikongas išgyvena iki 11 metų.
| **Veronica beccabunga** |
| --- |
| Upelinė veronika (*Veronica beccabunga*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Gyslotiniai  *( Plantaginaceae)* |
| Gentis: | Veronika  *( Veronica)* |
| Rūšis: | Upelinė veronika  *( Veronica beccabunga)* |

 |

**Upelinė veronika** (*Veronica beccabunga*) – gyslotinių (*Plantaginaceae*) šeimos daugiametis žolinis augalas.

Natūraliai paplitusi beveik visoje Eurazijoje (išskyrus Rytų ir Pietų Aziją), vietomis Šiaurės Afrikoje, Etiopijoje, Sudane, dabar auga ir Šiaurės Amerikoje, Pietų Afrikos Respublikoje.

Augalas 10–60 cm aukščio. Stiebas pusiau gulsčias, apvalus, pilnaviduris. Lapai trumpakočiai, ovališki, elipsiški arba pailgi, viršūnė buka ar apskrita, kraštas karbuotas. Žiedo vainikėlis mėlynas, kartais balsvas, gyslos mėlynos. Dėžutė beveik rutuliška, išsipūtusi, be išliežio arba viršūnė truputį įlinkusi. Žydi gegužę–rugpjūtį.

Upelinė veronika auga grioviuose, negiliuose upeliuose, senvagėse, šaltiniuotose arba šlapiose pievose, pakrantėse. Lietuvoje gana dažna.

* PožymiaiPožymiai
* AugavietėAugavietė
* ŽiedaiŽiedai
* LapaiLapai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Veronica beccabunga L. *Kew Royal Botanic Gardens*
2. ↑  Algirdas Lekavičius. *Vadovas augalams pažinti*. – Vilnius: Mokslas, 1989. // psl. 281
| **Yosef Shalom Eliashiv** |
| --- |
|  |
| 2008 metais |
| Gimė | 1910 m. balandžio 10 d.Šiauliai, Rusijos imperija |
| Mirė | 2012 m. liepos 18 d. (102 metai)Jeruzalė, Izraelis |
|  |
| Veikla | Rabinas, mokytojas |
|  |
|  **Vikiteka** | Yosef Shalom Eliashiv |

**Josef Šalom Eliašiv** (1910 m. balandžio 10 d. Šiauliuose, Rusijos imperija – 2012 m. liepos 18 d. Jeruzalėje, Izraelis) – Lietuvos žydų kilmės Izraelio rabinas, mokytojas, buvo laikomas įtakingiausiu ultraortodoksų rabinu pasaulyje.

Biografija
----------

Gimė 1910 m. balandžio 10 d. Šiauliuose, rabino Avrohom Elyashiv šeimoje. 1922 m. su tėvais emigravo į Palestiną. Vedė Sheina Chaya su kuria susilaukė penkių sūnų ir septynių dukterų. 1950-1974 m. jis buvo teisėjas Izraelio vyriausiajame rabinate. Nuo 2001 m. vadovavo Torų išminčių tarybai, aukščiausiajai ultraortodoksų žydų aškenazių institucijai. Rabinas Eliašivas priimdavo itin reikšmingus su religine žydų teise susijusius sprendimus, pavyzdžiui, kas laikomas žydu arba ar gali žydai aukoti savo organus. Jis taip pat nuspręsdavo, kas bus paskirtas Jeruzalės meru arba kas taps vyriausiuoju Izraelio žydų aškenazių rabinu. Mirė 2012 m. liepos 18 d. Jeruzalėje.

Nuorodos
--------

* Biografija (ang.)
* Nekrologas (ang.)
* Išleistų knygų sąrašas (ang.)

Literatūra
----------

* Schapiro, Moshe. "Halachic Ruling Redefines Role of Kiruv Work in Eretz Yisroel". Dei'ah veDibur, April 21, 1999.
* Eliashiv, Yosef Shalom. "Letter from HaRav Eliashiv". Dei'ah veDibur, June 2, 2002.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mirė Lietuvoje gimęs įtakingas žydų rabinas Elyashivas
2. ↑  Jeruzalėje mirė įtakingiausias pasaulyje rabinas litvakas
**Bronius Bružas** (g. 1941 m. kovo 25 d. Rokiškyje) – Lietuvos dailininkas vitražistas.

Biografija
----------

1967 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1969–1985 m. dirbo „Dailės" kombinate, 1985–1997 m. Skulptūros ir monumentaliosios dailės studijoje Vilniuje. Nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademijos dėstytojas, nuo 1993 m. docentas.

Kūryba
------

Broniaus Bružo kurtas vitražas Vilniaus Meno akademijoje
Sukūrė vitražų miniatiūrų, teminių ir dekoratyvinių vitražų daugiau, kaip 60 pastatų interjerams Lietuvoje (ciklas „Lietuvos medicinos istorija" Vilniaus Raudonojo Kryžiaus ligoninėje, 1974 m. vitražas Lietuvos mokslų akademijos bibliotekoje, 1979 m. vitražų ciklai Jaunimo teatre, 1982 m. Lietuvos Respublikos kultūros ministerijoje, 1985 m. Vilniaus arkikatedroje, 1989 m. Didžiosios Britanijos, Vatikano, Ukrainos ambasadose Vilniuje, 1990–1996 m. Švč. Trejybės bažnyčioje (Panevėžys), 1991 m.), Kūlupėnų bažnyčioje (Kretingos raj.) ir užsienyje – privačiuose interjeruose Čikagoje, Bostone, Helsinkyje, Varšuvoje, 1989–2000 m. Šv. Jurgio bažnyčioje Varšuvoje, 1993–2001 m. Lietuvos Respublikos ambasadoje Maskvoje, 1994 m.).

Vitražai iš plono spalvoto stiklo, sujungto švinu, aprėminti geometriniu ar augaliniu ornamentu, susieti su architektūra stiliumi ir motyvais. Kūriniai daugiausia istorinės tematikos, t. p. portretai. Būdinga herojinė patetika, dinamiškas formų ritmas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Raimonda Širvinskienė. *Bronius Bružas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 539 psl.
| Čekijos istorinis regionas:Čechy / Böhmen |
| --- |
|  |
| Šalis | vakarų Čekija |
| Herbas |  |
| Tautos | čekai |
| Miestai | Praha |
|  |
| Bohemija dabartinės Čekijos Respublikos žemėlapyje |

**Bohemija** (ček. *Čechy*, vok. *Böhmen*) – istorinis regionas Vidurio Europoje, Čekijos vakaruose.

Istorija
--------

Kraštui pavadinimą suteikė keltų gentis bojai, čia gyvenusi II–I a. pr. m. e. vėliau juos pakeitė germanų gentis markomanai.

V–VI a. regione apsigyveno slavai. IX a. kraštą prisijungė Didžioji Moravija, kurios valdymo laikotarpiu įsigalėjo krikščionybė. Vėliau regione susikūrė Bohemijos valstybė, priklausiusi Šventosios Romos imperijai. Valdant Otokarui II, šalis pasiekė klestėjimo viršūnę, kuomet Bohemija užvaldė Austriją ir darė įtaką sritims net iki Adrijos jūros. Karolis IV Liuksemburgietis 1348 m. įkūrė Prahos universitetą, o 1355 m. tapo Šventosios Romos imperatoriumi. 1471–1526 m. Bohemiją valdė Jogailaičiai, o 1526–1918 – Habsburgai. Pastarieji panaikino Bohemijos, kaip karalystės, statusą ir įteisino vokiečių kalbos viršenybę krašte.

Po Pirmojo pasaulinio karo dalyje Austrijos-Vengrijos susikūrė Čekoslovakija, į kurią įėjo ir Bohemija. 1938 m. jos dalis, kurioje gyventojų daugumą sudarė vokiečiai, buvo prijungta prie Vokietijos, o 1939 m. vokiečių rankose atsidūrė likusi regiono dalis, kuri įėjo į Bohemijos ir Moravijos protektoratą. Nuo 1945 m. Bohemija vėl atiteko Čekoslovakijai, o 1993 m. šiai skilus, tapo Čekijos Respublikos sudedamaja dalimi.

Geografija
----------

Bohemija ribojasi rytuose su Moravija, pietuose su Austrija, vakaruose su Vokietija ir šiaurės rytuose su Lenkija. Sieną su užsienio valstybėmis formuoja Sudetų kalnai šiaurėje ir Bohemijos Miškas pietuose bei vakaruose.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bohemija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

1. ↑   Nuoroda tikrinta 2020-11-21
2. ↑   Nuoroda tikrinta 2020-11-21
3. ↑   Nuoroda tikrinta 2020-11-21
4. ↑   Nuoroda tikrinta 2020-11-21
5. ↑   Nuoroda tikrinta 2020-11-21/


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RVakarų slavų istoriniai regionai |
| --- |
|  |
| Lenkijoje | 
 Didžioji Lenkija **·**  Galicija **·**  Kujavija **·**  Mazovija **·**  Mažoji Lenkija **·**  Palenkė **·**  Polesė **·**  Pomeranija **·**  Pomerelija **·**  Silezija |  |
|  |
| Čekijoje | 
Bohemija **·**  Moravija **·**  Silezija |
|  |
| Kiti | 
Lužica **·**  Slovakija |

 |
Koordinatės: 55°22′2″ š. pl. 25°17′41″ r. ilg.﻿ / ﻿55.36722°š. pl. 25.29472°r. ilg.﻿ / 55.36722; 25.29472


| Suojys |
| --- |
| Vieta | Molėtų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,124 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,08 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | Vastapa, Suoja, Liepelė |
| Išteka | Vastapa |

**Suojys** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 1,5 km į šiaurę nuo Alantos. Pavidalas išgaubtas šiaurėn, vakarinis galas siauras, o rytinis platus. Ilgis iš vakarų į rytus 0,84 km, plotis iki 0,24 km. Altitudė 113,2 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę medžiais ir krūmais. Vakarinė ežero dalis gausiai užžėlusi vandens augalija. Apyežerė miškinga, tik pietinėje pakrantėje vietomis plyti dirbami laukai.

Į Suojį vakaruose susrūva Suoja (iš Duobio ežero) ir šiaurėje Liepelės upelis iš Lukšto ežero, pietrytine ežero dalimi prateka Virintos intakas Vastapa.

Pietinėje pakrantėje įsikūręs Pasuojės kaimas, į šiaurės vakarus - Antakščiai. Į šiaurę stūkso Antakščių piliakalnis.

Pavadinimas
-----------

Ežero pavadinimas yra galimai finougriškas. Plg. suom. *suo* „bala".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Suojys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 129
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 320
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Žiemą užšalusi Ventos upė, Mažeikių rajonas
Šerkšnas žiemą, Kėdainių rajonas
**Žiema** – vienas iš keturių metų laikų vidutinio klimato zonose. Ji pasižymi žemesne oro temperatūra ir trumpesnėmis dienomis, nei kitais metų laikais. Toliau nuo pusiaujo žiemą dažnai iškrenta sniegas.

Žiemos pradžia ir pabaiga dėl kultūrų skirtumų laikomos skirtingu metu. Šiuolaikiniu meteorologiniu požiūriu, Šiaurės pusrutulyje žiema laikomi gruodžio, sausio ir vasario mėnesiai, o Pietų pusrutulyje – birželis, liepa ir gegužė. Bet kai kuriose Europos ir Azijos rytų kultūrose, žiemos pradžia laikomas lapkričio mėnuo.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žiema** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Apsnigti medžiaiApsnigti medžiai
* Priemiestis žiemąPriemiestis žiemą
* 
* 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RMetų laikai |
| --- |
|  |
| 
Žiema | Pavasaris | Vasara | Ruduo |

 |
*Šis straipsnis apie upę. Apie miestą skaitykite straipsnyje Sunža (miestas).*

| Sunža |
| --- |
| Sunža Grozne Sunža Grozne |
| **Ilgis** | 278 km |
| **Baseino plotas** | 12 200 km² |
| **Vidutinis debitas** | 86 m³/s |
| **Ištakos** | Kaukazo kalnai |
| **Žiotys** | Terekas |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija |
|  |
|  **Vikiteka** | Sunža |

**Sunža** (rus. *Сунжа*, oset. *Сунжæ*, čeč. *Соьлжа*, ing. *Шолжа*) – upė Rusijoje, Šiaurės Kaukaze; Tereko dešinysis intakas. Prasideda Didžiojo Kaukazo kalnagūbryje, Šiaurės Osetijos teritorijoje. Aukštupyje teka į šiaurę, paskui pasuka į rytus ir teka per Ingušiją ir Čečėniją. Įteka į Tereką į šiaurės rytus nuo Gudermeso.

Didžiausi intakai – Asa ir Argunas (dešinieji).

Upė drumzlina, vidutinis drumstumas 3800 g/m³. Per metus nuneša 12,2 mln. t nešmenų. Upės vanduo naudojamas drėkinimui. Prie Sunžos įsikūrę miestai: Nazranė, Karabulakas, Sunža, Groznas, Gudermesas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 409
Medinis suolas
**Suolas** – baldas, sudarytas iš siauro, plokščio viršaus, skirto sėdėjimui. Paprasčiausią suolą sudaro ant medinių kojų ar trinkų pritvirtinta gulsčia lenta. Tokie suoleliai dažniausiai būna kilnojami, naudojami patalpose, masyvesni – nekilnojami, įrengiami poilsiavietėse, miškuose. Sudėtingesni suolai sudaryti iš metalinio karkaso, prie kurio tvirtinamos medinės lentelės. Tokie suolai dažni parkuose.

Lietuvoje iki XVI a. suolai naudoti ne tik sėdėjimui, bet ir gulėjimui (keletas suolų buvo sustumiama pasienyje). Atsiradus lovoms, suolai naudoti daugiausia sėdėjimui. Nejudamieji suolai, kuriuos sudarė ant kelių trinkų užkalta plati lenta (arba jų kojos būdavo įkalamos į aslą), statyti namo pasieniuose, galai suduriami užstalės kampe. Kilnojamų suolų lenta siauresnė, lengvesnė, tvirtina prie stovų, kojų. Vėliau pradėtos įrenginėti atkaltės (neretai 
ažūruotos, ornamentuotos). XIX a. pab. – XX a. pradžioje paplinta kanapos – suolai su minkšta sėdėjimo vieta, atramomis nugaros pusėje ir galuose arba tik galuose. Atramos buvo daromos iš entelių, profiliuojamos, puošiamos kiaurapjūve technika atliktais ornamentais bei polichromuojamos.

Dzūkijoje iki XX a. ant suolų dar buvo miegama. Vėliau gyvenamuose namuose suolus daugiausia pakeitė kėdės, sofos. Dabar suolai dažniau statomi lauke.

Suolu taip pat vadinamas paprastas mokyklinis stalas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Suolas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 129
**Johanas Daubmanas** (vok. *Johannes Daubmann, Taubmann*, m. 1573 m. Karaliaučiuje) – Mažosios Lietuvos spaustuvininkas.

Biografija
----------

Kilęs iš Torgau (Saksonija). 1545–1553 m. spaustuvininkas Niurnberge. Prūsijos kunigaikštis Albrechtas Brandenburgietis jį 1553 m. pakvietė atvykti į Karaliaučių ir suteikė privilegiją leisti Karaliaučiaus universiteto profesorių raštus. Daubmano spaustuvė įsteigta 1554 m. o 1564 m. gavo monopolį Prūsijos kunigaikštystėje spausdinti knygas vokiečių, lotynų, lenkų kalbomis. Nuo 1559 m. Karaliaučiuje antrasis po H. Veinreicho spausdino knygas lietuvių bei prūsų kalbomis. Pirmasis sugebėjo derinti knygų leidimą, spausdinimą ir prekybą. 1557 m. su knygų kroviniu lankėsi Vilniuje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ingė Lukšaitė. *Johanas Daubmanas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 514 psl.

Literatūra
----------

* Tetzner, „Das Arzneibuch von Johann Daubmann u. Tarquinius Ocyorus", in: Altpreußische Monatsschrift 46 (1909) S. 592–606
* Schottenloher, „Über Hans Daubmann", in: Börsenblatt f. d. deutschen Buchhandel 95 (1928) S.117
* Benzing, „Hans Daubmann und seine Drucke zu Nürnberg", in: Mitteilungen aus der Stadtbibliothek Nürnberg 5, 2 (1965/67) S.19-23.
| Kranstonasangl. *Cranston* |
| --- |
| *Kranstono panorama* |
|  |
| 

KranstonasKranstonas

41°46′47″ š. pl. 71°26′17″ v. ilg.﻿ / ﻿41.77972°š. pl. 71.43806°r. ilg.﻿ / 41.77972; 71.43806﻿ (Kranstonas)Koordinatės: 41°46′47″ š. pl. 71°26′17″ v. ilg.﻿ / ﻿41.77972°š. pl. 71.43806°r. ilg.﻿ / 41.77972; 71.43806﻿ (Kranstonas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Rod Ailandas Rod Ailandas |
| **Apygarda** | Providenso apygarda |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1754 m. |
| **Meras** | Kenneth J. Hopkins |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 82 934  |
| **Plotas** | 77,75 km² |
| **Tankumas** (2020) | 1 067 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | cranstonri.gov |

**Kranstonas** (angl. *Cranston*) – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Rod Ailande, Providenso apygardoje, į pietvakarius nuo Providenso. Tai antras pagal dydį miestas Rod Ailando valstijoje. Priklauso Providenso metropolinei teritorijai. 2020 m. mieste gyveno 82 934 gyventojai. Plėtojamas mašinų gamybos ir metalo apdirbimo, maisto pramonė, papuošalų gamyba.

Istorija
--------

1754 m. Kranstonas atskirtas nuo Providenso ir tapo miesteliu. Pavadintas Rod Ailando gubernatoriaus (1698–1727 m.) Samuelio Kranstono vardu. Gyvenvietė augo plėtojantis tekstilės pramonei. Miesto teisės suteiktos 1910 m.

Gyventojai
----------

2020 m. duomenimis mieste gyveno 82 934 žmonės. 78,78 % baltaodžių, 6,34 % juodaodžių, 0,50 % indėnų kilmės, 6,23 % azijiečių, 7,36 % kitokios kilmės gyventojų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Cranston". *Encyclopedia Britannica* (anglų). Nuoroda tikrinta 2022-08-10.
2. ↑
| **Coltricia perennis** |
| --- |
| Žiemkentė sausapintė (*Coltricia perennis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Šiurkšteniečiai  *( Hymenochaetales)* |
| Šeima: | Šiurkšteniniai  *( Hymenochaetaceae)* |
| Gentis: | Sausapintė  *( Coltricia)* |
| Rūšis: | Žiemkentė sausapintė  *( Coltricia perennis)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Žiemkentė sausapintė** (*Coltricia perennis*) – šiurkšteninių (*Hymenochaetaceae*) šeimos grybas.

Auga pavieniui, grupėmis, ypač sausuose pušynuose, miško aikštelėse. Nevalgomas, turi gydomųjų savybių. Gana dažnas.

Vaisiakūniai vienmečiai (kartais išgyvena dvejus metus), vidutinio dydžio. Kepurėlė 3-8 cm skersmens, paplokščia, šiek tiek įdubusi, aksomiška, sena – lygi, rievėta, ochrinės, pilkai rudos, geltonai rudos, kaštono spalvos, išblunkanti. Vamzdeliai 0,5-3 μm ilgio, poros apskritai kampuotos, su pilkšvomis apnašomis, nuaugusios kotu žemyn.
Kotas 2-4x0,2-0,5 cm, kepurėlės spalvos, taip pat apšepęs. Trama plona, kamštiška, tampri, gelsva. Sporos 6-9x4-5 μm.

Būdingi požymiai: vaisiakūniai geltonai rudi, kepurėlė plokščiavidurės taurės pavidalo, rievėta.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, p. 413
| Krantasrus. *Зеленоградск*vok. *Cranz* |
| --- |
|              |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

KrantasKrantas

54°58′š. pl. 20°29′r. ilg.﻿ / ﻿54.97°š. pl. 20.48°r. ilg.﻿ / 54.97; 20.48﻿ (Krantas (Kaliningrado sritis))Koordinatės: 54°58′š. pl. 20°29′r. ilg.﻿ / ﻿54.97°š. pl. 20.48°r. ilg.﻿ / 54.97; 20.48﻿ (Krantas (Kaliningrado sritis)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kaliningrado sritis Kaliningrado sritis |
| **Rajonas** | Zelenogradsko rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1252 m. Miesto teisės 1916 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 17 296  |
| **Plotas** | 17 km² |
| **Tankumas** (2021) | 1 017 žm./km² |
| **Altitudė** | 5 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 238530 |
| **Tel. kodas** | (+7) 40150 |
|  **Vikiteka** | Krantas |

**Krantas** arba **Zelenogradskas** (rus. *Зеленоградск*, vok. *Cranz*) – miestas Rusijoje, Kaliningrado srityje, Kuršių Nerijos pietinėje dalyje, populiarus Karaliaučiaus bei Lietuvos gyventojų kurortas.

Istorija
--------

Centrinė gatvė
Senovėje Kranto miesto vietoje buvo prūsų žvejų kaimelis šalia Viskiautų – prūsų miestelio vikingų laikais. Kryžiuočiams užkariavus Prūsiją jis buvo apgyvendintas vokiečių. Vokiškas pavadinimas **Cranz** (iš pradžių *Cranzkuhren*) ir yra kilęs iš prūsų – lietuvių žodžio *krantas*.

XIX a. kaimelis tapo vienu pagrindinių Prūsijos karalystės kurortu Rytų Prūsijos pakrantėje. Jo populiarumas dar labiau išaugo pastačius geležinkelio liniją iš Karaliaučiaus 1885 m. Nuo 1895 m. Krantas žinomas kaip „karališkasis kurortas". Nors turistų ir gausėjo, žvejyba liko labai stipria pramonės šaka. Rūkyta plekšnė buvo vietinis delikatesas. Nors prieš Antrąjį pasaulinį karą Krantas ir turėjo daugiau nei 6,000 gyventojų, miesto teisių jis neturėjo.

Rytų Prūsiją okupavus Tarybų Sąjungai Antrojo pasaulinio karo metu, vietiniai gyventojai pabėgo arba buvo išvaryti, nors miestelis ir nukentėjo minimaliai. Miestelis pervadintas Zelenogradsku (rus. *„Žaliasis miestas"*), 1945 m. jam suteiktos miesto teisės.

Gyventojai
----------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1933 m. ir 2021 m.** |
| **1933 m.** | **1939 m.sur.** | **1959 m.sur.** | **1979 m.sur.** | **1989 m.sur.** | **2002 m.sur.** | **2007 m.** | **2013 m.** |
| 4 667 | 5 089 | 6 900 | 9 800 | 10 786 | 12 509 | 12 224 | 13 155 |
| **2021 m.** | **-** | **-** | **-** | **-** | **-** | **-** | **-** |
| 17 296 | - | - | - | - | - | - | - |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Krante gimė:

* Abelis Erlichas (1915–2003 m.), kompozitorius
* Beata Uzė (1919–2001 m.), lakūnė, pramonininkė

Nuorodos
--------

* Archeologiniai tyrimai Viskiautuose (vok. rus.) Archyvuota kopija 2008-02-28 iš Wayback Machine projekto.
* Istorija Archyvuota kopija 2007-10-10 iš Wayback Machine projekto.
* Kranto istorija Archyvuota kopija 2008-03-21 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Valstybės saugumo jaunesnysis leitenantas** (rus. *младший лейтенант государственной безопасности*) – specialusis jaunesniojo vadovaujančio personalo laipsnis TSRS Vidaus reikalų liaudies komisariato Valstybės saugumo vyriausiosios valdyboje (NKVD VSVV; *ГУГБ НКВД СССР*) ir Valstybės saugumo liaudies komisariate (NKGB), įvestas 1935 m. spalio 7 d. TSRS CVK ir LKT nutarimu.

Žemesnio specialusis laipsnis valstybės saugumo sistemoje buvo valstybės saugumo seržantas. Sekantis vyresnis laipsnis buvo valstybės saugumo leitenantas.

Valstybės saugumo jaunesniojo leitenanto laipsnis atitiko armijos ir laivyno vyresniojo leitenanto laipsnį. Skiriamieji ženklai – trys emaliniai kvadratai apykaklės antsiuvuose.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| jaunesnis laipsnis **valstybės saugumo seržantas** (leitenantas) | ***TSRS valstybės saugumo specialieji laipsniai*****valstybės saugumo jaunesnysis leitenantas**(vyresnysis leitenantas) | vyresnis laipsnis**valstybės saugumo leitenantas**(kapitonas) |
|
Johanas Albertas Eitelvainas 1825 metais
**Johanas Albertas Eitelveinas** (vok. *Johann Albert Eytelwein*; 1764 m. gruodžio 31 d. Frankfurte prie Maino – 1848 m. rugpjūčio 18 d. Berlyne) – vokiečių hidrologas praktikas ir teoretikas, populiarių veikalų autorius. Mechanikoje žinoma jo kartu su Leonardu Oileriu pasiūlyta *Oilerio–Eitelvaino formulė*.

Biografija
----------

Atėjęs į kariuomenę penkiolikamečiu, tarnybą užbaigė artilerijos leitenanto laipsniu. 1790–1794 m. dirbo Oderio upės inspektoriumi, atsakingu už priešpotvyninių dambų statybas. 1794 m. pakviestas dirbti Prūsijos karalystės Vyriausioje statybos taryboje, jam globojant 1799 m. Berlyne atidaryta Statybos akademija. 1798 m. išleido kapitalinį veikalą apie Karalystėje naudojamus ilgio ir svorio matus (vok. *Vergleichung der in den königlich preußischen Staaten eingeführten Maße und Gewichte*). Jo 1810 m. paruošta instrukcija apie vandens telkinių lygio matavimus tapo pamatiniu veikalu hidrologijos mokslui Prūsijoje atsirasti.

1816 m. paskirtas Oberlando (Rytprūsių dalis) statybų direktoriumi, tose pareigose dirbo iki pat išėjimo į pensiją 1830 m. J.A.Eitelveinas pirmininkavo bendrai *Rusijos ir Vokietijos inžinierių komisijai Nemuno tėkmei sureguliuoti*. 1804–1805 m. tarp Gardino ir Kauno buvo atliktas Nemuno upės niveliavimas, tai seniausieji žinomi šios rūšies geodezijos darbai Lietuvoje. Komisijos veiklą savo raštuose aprašė Rusijos pusės atstovas Teodoras Narbutas. Johanas Albertas Eitelveinas dalyvavo sureguliuojant Vartos ir Vyslos upių tėkmę; taip pat Klaipėdos, Piliavos bei Svinemiundės uostų statybose.

J.A.Eitelveinas buvo *Prūsijos mokslų akademijos*, *Prūsijos meno akademijos* nariu, priklausė *Humanizmo bičiulių* ir kt. draugijoms.

Bibliografija
-------------

* „Praktische Anweisung zur Konstruktion der Faschinenwerke an Flüssen und Strömen" (Berlin 1800; 2. Aufl. 1818)
* „Praktische Anweisung zur Wasserbaukunst" (mit David Gilly, 1802–1808, 4 Hefte; 2. Aufl. 1809–24)
* „Handbuch der Mechanik fester Körper und der Hydraulik" (1801; 3. Aufl. Leipzig 1842)
* „Handbuch der Statik fester Körper" (Berlin 1808, 3 Bände; 2. Aufl. 1832)
* „Handbuch der Perspektive" (2 Bände, 1810)
* „Grundlehren der Höhere Mathematik Analysis" (2 Bände, 1824)
* „Handbuch der Hydrostatik" (1826)

Šaltiniai
---------

1. ↑  S.Kolupaila, Matininkas 1926 Lietuvos niveliacijos

* Meyers Konversations-Lexikon, 4. Auflage von 1888–1890
| Kulionių piliakalnis |
| --- |
|  |
| 

Kulionių piliakalnisKulionių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°19′01″ š. pl. 25°33′03″ r. ilg.﻿ / ﻿55.31694°š. pl. 25.55083°r. ilg.﻿ / 55.31694; 25.55083Koordinatės: 55°19′01″ š. pl. 25°33′03″ r. ilg.﻿ / ﻿55.31694°š. pl. 25.55083°r. ilg.﻿ / 55.31694; 25.55083 |

 |
| Vieta | Molėtų rajonas |
| Seniūnija | Čiulėnų seniūnija |
| Aukštis | 30 m |
| Plotas | 75 x 60 |
| Priešpilis | gyvenvietė |
| Naudotas | II a. iki m.e. – XIV a. |
| Žvalgytas | 1931 |

**Kulionių piliakalnis** – piliakalnis Molėtų rajono savivaldybės teritorijoje, Kulionių kaimo šiaurės vakarų pakraštyje, tarp Želvų ir Trinktinio ežerų, Želvų ežero pietrytiniame krante, pusiasalyje.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas pusiasalio aukščiausioje kalvos (aukštis 86 m) vietoje; apaugęs medžiais. Iš šiaurės ir vakarų juosia Želvų, iš rytų – Trinktinio ežeras, pietinėje pusėje yra laukai. Šlaitai nuo ežerų statūs, apie 30 m aukščio; jų viršutinė dalis išlyginta. Aikštelė iškiliu viduriu, stačiakampė, 75 x 60 m dydžio. Jos šiauriniame pakraštyje yra žemo pylimo liekanų, pietiniame – 22 m ilgio ir 1,2 m aukščio pylimas. Už jo, 5,5 m žemiau aikštelės krašto, yra antras 92 m ilgio ir 1,2 m aukščio pylimas.

Jorė ant Kulionių piliakalnio

Tyrimai
-------

1931 m. Petras Tarasenka ištyrė 10 m² plotą aikštelės pietrytinėje dalyje. Kultūrinis sluoksnis – 0,5 m storio. Rasta lipdytos brūkšniuotu paviršiumi ir žiestos keramikos, puoštos banguotų linijų ornamentu, gyvulių kaulų, aptikta smulkių degėsių. Piliakalnis datuojamas II a. – I a. iki m.e. – XII a.- XIV a. Piliakalnio šiaurės vakarų papėdėje yra senovinė gyvenvietė.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Karališkių piliakalnis 9 km  Suginčių piliakalnis 3,5 km | Želvų piliakalnis 1 km | Pelenių piliakalnis 7 km Vorėnų piliakalnis 5 km |  |
| Pakryžės piliakalnis 13 km |  | Linkmenų piliakalnis 26 km |
| Čiulėnų piliakalnis 3,5 km | Kertuojos piliakalnis 15 km | Budrių piliakalnis 18 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kulionių piliakalnis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 218 psl.

Nuorodos
--------

* Kulionių piliakalnis
* Dainius Razauskas. *Bažnyčia, prasmegusi Kulionių piliakalnyje*. Molėtai: Molėtų krašto muziejus, 2017. – 96 p.
Koordinatės: 55°57′34″ š. pl. 21°5′45″ r. ilg.﻿ / ﻿55.95944°š. pl. 21.09583°r. ilg.﻿ / 55.95944; 21.09583


| Kunigiškių tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Palangos savivaldybė) |
| Plotas | 0,166 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,41 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Išteka | bevardis upelis |

**Kunigiškių tvenkinys** arba **Kunigiškių karjeras** – karjero tvenkinys Lietuvoje, Palangos savivaldybėje, 4,5 km į šiaurę nuo Palangos miesto centro, Kunigiškiuose. Sudarytas išeksploatavus žvyro ir smėlio išteklius ir prisipildžius vandens. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,67 km, plotis – iki 0,35 km. Altitudė 3,9 m. Krantai aukšti, apaugę medžiais. Šiaurinėje ir rytinėje pakrantėse stūkso Palangos miškas. Pietuose išteka upelis į netoliese esantį 3,2 ha karjero tvenkinį (Ošupio upelio baseinas). Vakarine pakrante nutiestas kelias  **2336**  Kunigiškiai–Palanga , už kurio piečiau telkšo dar vienas karjero tvenkinys (7,5 ha), o šiauriau – prasideda Palangos oro uostas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
Koordinatės: 55°48′22″š. pl. 21°39′42″r. ilg.﻿ / ﻿55.8060°š. pl. 21.6618°r. ilg.﻿ / 55.8060; 21.6618

|  |
| --- |
| **Kulių gimnazija** |
| Kulių gimnazija herbasKulių gimnazija herbas |
| Kulių gimnazija |
| **Adresas** | Aušros g. 24, Kuliai |
| **Direktorius(-ė)** | Leonas Pečkauskas |
| **Mokinių skaičius** | 192 (2013 m.) |
| **Įkūrimo data** | 1805 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** | 51 laida (2009 m.) |
| **Pedagogų skaičius** | 24 |

**Kulių gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kuliuose (Plungės rajonas), Aušros g. 24, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191131028 Steigėjas Plungės rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Gimnazija 2018 m. kovą
1805 m. įkurta pirmoji mokykla Kuliuose. XIX a. žymiausias švietėjas ir mokytojas buvo Kazimieras Skrodskis. 1863–1904 m. Kulių krašto žmonės savo vaikus mokė pas daraktorius. 1903 m. atidaryta „sielskos" mokykla, kurioje buvo keturi skyriai. 1918 m. atidaryta vienkomplektė pradinė mokykla. 1945 m. kovo 1 d. įkurta Kulių progimnazija. 1949 m. rugsėjo 1 d. mokykla pavadinta septynmete. 1953 m. rugsėjo 1 d. pradėjo veikti aštunta klasė. 1955 m. rugsėjo 1 d. atidaryta Kulių vidurinė mokykla. Kulių mokykla buvo statoma atskirais korpusais iki 1987 m.

2015 m. sausio 1 d. Kulių vidurinei mokyklai suteiktas gimnazijos statusas.

2018 m. vasario 2 d. atidaryta atnaujinta sporto salė, o 2019 m. rugsėjo 6 d. atidarytas rekonstruotas Kulių gimnazijos stadionas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Plungės r. Kulių gimnazija. Vz.lt (tikrinta 2022-04-09).
2. ↑  Pradžių pradžia. Kuliai.lt (tikrinta 2022-04-09).
3. ↑  „Rengia Kulių gimnazijos kapitalinio remonto projektą". Mano kraštas. Nuoroda tikrinta 2022-04-09.
4. ↑  Aš myliu Lietuvą ir Kulių gimnaziją. Plunge.lt. Nuoroda tikrinta 2022-04-09.
5. ↑  „Kulių gimnazijoje – atnaujinta sporto salė". Mano kraštas. Nuoroda tikrinta 2022-04-09.
6. ↑  Po rekonstrukcijos atidarytas „Kulių gimnazijos stadionas". Žemaičio laikraštis. Nuoroda tikrinta 2022-04-09.

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė