recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| ***Ghost in the Shell:Stand Alone ComplexSolid State Society*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis | Japonija |
| Režisierius | Kenji Kamiyama |
| Prodiuseris (-iai) | Mitsuhisa IshikawaTomohiko IshiiShigeru Watanabe |
| Scenaristas (-ai) | Masamune Shirow (manga)Kenji KamiyamaShotaro SugaYoshiki Sakurai |
| Kompozitorius | Yoko Kanno |
| Vaidina | Atsuko TanakaAkio ŌtsukaKoichi YamaderaOsamu SakaYutaka NakanoTōru ŌkawaTakashi OnozukaTaro Yamaguchi |
| Metai | 2006 |
| Žanras | Kiberpankas, detektyvas,veiksmo |
| Trukmė | 105 min. |
| Kalba | japonų |
| Platintojas | SKY PerfecTV!AnimaxBandai EntertainmentManga Entertainment |
| Biudžetas | 3,6 mln. USD |
| **IMDb įrašas** |

**Ghost in the Shell: Stand Alone Complex Solid State Society** (jap. 攻殻機動隊 STAND ALONE COMPLEX Solid State Society = *Kōkaku Kidōtai STAND ALONE COMPLEX Solid State Society*) – OVA, anime serialo „Ghost in the Shell: Stand Alone Complex" tęsinys, sukurtas Masamunės Širo manga „Ghost in the Shell" motyvais. Kūrinį sukūrė studija „Production I.G", režisavo – Kendžis Kamijama.

Filmo premjera įvyko 2006 m. rugsėjo 1 d. palydovinės televizijos „SKY PerfecTV!" kanalu Perfect Choice. 2007 m. gegužės 27 d. filmas taip pat rodytas ir „Animax" kanalu. Filmo DVD Japonijoje išleistas 2006 m.

Filmo veiksmas vyksta prabėgus porai metų po įvykių seriale „Ghost in the Shell: S.A.C. 2nd GIG".

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Motoko Kusanagi paliko *Public Security Bureau (PSB)* 9 skyrių dėl nesutarimų dėl tolimesnės skyriaus, išaugusio iki 20-ies Togusos vadovaujamų agentų komandos, veiklos ir plėtros. Keletas skyriaus agentų susiduria su keistomis bylomis, kurios priveda prie įtariamojo, įmantraus hakerio pravarde *Lėlininkas*.

Tyrimo eigoje Batou ir Motoko keliai susikerta. Ji perspėja jį, kad jeigu jis prisikapstys prie *Solid State visuomenės* (institucijos, užtikrinančios valstybės stabilumą), jis mirs, lygiai taip, kaip aukos jų tiriamose bylose. Kaip vėliau paaiškėja, ši visuomenė buvo sukurta senyvų pasiturinčių asmenų tikslams. Jos paskirtis – palaikyti jų gyvybę iki tol, kol jie mirs natūralia mirtimi. Sistema taip pat prievarta grobdavo vaikus iš remtinų šeimų, surasdama šiems vaikams gyvenimo prasmę pervesdama jiems šių senyvų asmenų turtus po jų mirties. O už viso šito slypi *Lėlininkas*.

Nuorodos
--------

* Ghost in the Shell: Stand Alone Complex Solid State Society enciklopedijoje Anime News Network
* Ghost in the Shell: Stand Alone Complex Solid State Society svetainėje Internet Movie Database
**Pagirnis** (**pagriniai**) – lietuvių mitologijoje namų dievas (dievai), tikriausiai žalčiai. Dievus pagirnius mini jėzuitai savo XVII–XVIII atskaitose (lygina su romėnų Cerera).

Po girnomis buvo saugoma jam skirta, medine tvorele aptverta, buveinė. Šiam dievui vyrai aukojo 3 kartus per metus paršą arba jautį, o moterys – gaidį. Vyrų aukojimuose buvo draudžiama dalyvauti moterims, o moterų – vyrams. Nuotakai būdavo leidžiama valdyti namus tik po to, kai ji paaukodavo šiam dievui duonos kepalą ir rankšluostį.

Dievo Pagirnio vaizdiniai artimai siejasi su žalčių kultu ir pats jis vaizduojamas žalčio pavidalu, kartais išlįsdavęs iš savo užkampių, bet dažniausiai gyvenęs nematomas, įsirausęs žemėje. Žmonės žalčius laikė namuose ir labai jais rūpinosi – tikėta, kad, nuskriaudus žaltį, juos ištiks nelaimė. Pagirniui skirta žemė paprastai buvo laikoma juoduose moliniuose ar mediniuose induose, kai kada be indo po medžio dangčiu. Jei tai žemei kas nepareikšdavo pagarbos, dievas dingdavęs. Jei kas paniekindavo dievą Pagirnį, jis smaugdavęs kūdikius, kenkdavęs gyvuliams. Primynęs jį, žmogus ar gyvulys numirdavęs. Jei kas Pagirnį be reikalo paliesdavo, tam ranką sutraukdavo, kai kada ji nudžiūdavo. Taip pat manyta, jog žalčiuose slypi mirusiųjų vėlės, dėl to lietuviai per svarbiausias šventes, norėdami pavaišinti apsilankančias mirusiųjų vėles, žalčiams keldavo puotas, o vietos namo kampe po girnomis, prie krosnies, kur jie gyveno, buvo labai gerbiamos.

Literatūra
----------

1. ↑  Pagirnis. Mitologijos enciklopedija, 2 tomas. Vilnius. Vaga. 1999. 288 p.
2. ↑  *Pagirnis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 265
| ***Pavojingas maršrutas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Danger Route |
| Kilmės šalis |  Jungtinė Karalystė |
| Režisierius | Seth Holt |
| Scenaristas (-ai) | Meade RobertsRobert Stewart |
| Metai | 1967 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 92 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Pavojingas maršrutas** (angl.  *Danger Route*) – 1967 m. sukurtas trileris pagal Andrew York novelę „The Eliminator". Tuo metu buvo itin populiari šnipų tematika, tačiau juosta nesulaukė didesnio populiarumo.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Richard Johnson – Džonas Vaildas
* Carol Lynley – Žoslina
* Barbara Bouchet – Marita
* Sylvia Syms – Barbara
* Gordon Jackson – Brajenas
* Diana Dors – Ronda
* Maurice Denham – Peteris

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Vaildas, slaptųjų tarnybų agentas, grįžta po sėkmingai įvykdytos misijos, ketindamas pasitraukti iš tarnybos. Jo valdžia neprieštarauja, tačiau prieš tai paveda jam atlikti paskutinę užduotį Čekoslovakijoje: nužudyti mokslininką, dirbantį amerikiečiams...
| Vilūnaangl. *Wiluna* |
| --- |
| *Gatvė Vilūnoje* |
|  |
| 

VilūnaVilūna

26°35′00″ p. pl. 120°13′0″ r. ilg.﻿ / ﻿26.58333°š. pl. 120.21667°r. ilg.﻿ / 26.58333; 120.21667﻿ (Vilūna)Koordinatės: 26°35′00″ p. pl. 120°13′0″ r. ilg.﻿ / ﻿26.58333°š. pl. 120.21667°r. ilg.﻿ / 26.58333; 120.21667﻿ (Vilūna) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Australijos vėliava Australija |
| **Valstija** | Vakarų Australija Vakarų Australija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1898 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 681  |
| **Altitudė** | 521 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Vilūna |
|  |
| **Kirčiavimas** | Vilūnà |

**Vilūna** (angl. *Wiluna*) – miestelis vakarų Australijoje, Vakarų Australijos valstijoje. Įsikūręs 947 km į šiaurės rytus nuo Perto, 182 km į rytus nuo Mikataros, dykumų pakraštyje. Yra dykumų keliai link Elis Springso ir Hols Kriko, gruntkelis į Mikatarą, nedidelis oro uostas. Svarbus aukso gavybos centras. Apylinkėse taip pat kasama urano rūda, yra švino telkinių.

Didelė dalis Vilūnos gyventojų yra aborigenų kilmės.

Istorija
--------

Vilūna įkurta 1898 m. pradėjus apylinkėse kasti auksą. 1932–1957 m. veikė siaurasis geležinkelis iš Mikataros. XX a. vid. veikė krikščioniška misija, į kurią atkeldinti aborigenai iš Maralingos vietovės, kurioje buvo vykdomi branduoliniai bandymai.

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Afrika. Antarktida. Australija. Okeanija*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Vilūnà.
| **Jeronimas Naprys** |
| --- |
| Gimė | 1941 m. rugsėjo 1 d. (81 metai)Kukliai, Imbrado valsčius |
|  |
| Veikla | Lietuvos karininkas, pulkininkas |
| Pareigos | Generalinio štabo viršininko pavaduotojas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas |

**Jeronimas Naprys** (g. 1941 m. rugsėjo 1 d. Kukliai, Imbrado valsčius) – TSRS ir Lietuvos karininkas, pulkininkas, karybos specialistas.

Biografija
----------

1962 m. baigė Vilniaus radiotechnikos karo mokyklą, 1974 m. – TSRS maršalo G. Žukovo oro gynybos vadų karo akademiją Kalinine, 1976–1979 m. šios akademijos aspirantas. 1980 m. karo mokslų kandidatas.

1962–1970 m. tarnavo TSRS kariuomenėje Turkmėnijoje, 1974–1976 m. radiotechnikos pulko štabo viršininkas Sachalino srityje. 1979–1991 m. G. Žukovo oro gynybos vadų karo akademijos dėstytojas. 1987 m. vadovavo ekspertų grupei, kuri tyrė TSRS karinės vadovybės veiksmus, kai VFR pilietis Matias Rustas lėktuvu „Cesna" perskrido iš Helsinkio į Maskvą ir nusileido Raudonojoje aikštėje.

Nuo 1992 m. tarnavo Lietuvos krašto apsaugos sistemoje: Jungtinio štabo Operatyvinio skyriaus Operatyvinio planavimo poskyrio viršininkas, nuo 1993 m. Ginkluotųjų pajėgų štabo Operatyvinio skyriaus viršininkas, nuo 1994 m. Generalinio štabo viršininko pavaduotojas. 1993 m. pulkininkas, paskirtas Lietuvos Respublikos Vyriausybės įgaliotinio Rusijos Federacijos kariuomenės išvedimo klausimams pavaduotoju. 1996 m. išleistas į atsargą.

Parašė mokslinių darbų. Pagrindinė tyrimų tema – kova su strategine aviacija ir sparnuotomis raketomis.

Įvertinimas
-----------

* 1993 m. – Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jeronimas Naprys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 48 psl.
| Armėnijos istorijos muziejus |
| --- |
|  |
| 

Armėnijos istorijos muziejusArmėnijos istorijos muziejus

40°10′43″š. pl. 44°30′51″r. ilg.﻿ / ﻿40.1787°š. pl. 44.5142°r. ilg.﻿ / 40.1787; 44.5142﻿ (Armėnijos istorijos muziejus)Koordinatės: 40°10′43″š. pl. 44°30′51″r. ilg.﻿ / ﻿40.1787°š. pl. 44.5142°r. ilg.﻿ / 40.1787; 44.5142﻿ (Armėnijos istorijos muziejus) |
|  |
| Vieta | Jerevanas, Armėnija Armėnija |
| Statusas | Muziejus |
| Atidarymas | 1920 m. |

**Armėnijos istorijos muziejus** (arm. Հայաստանի պատմության թանգարան) – pagrindinis istorijos muziejus Armėnijoje, įsikūręs Jerevane, turintis archeologijos, numizmatikos, etnografijos, moderniosios istorijos ir restauravimo skyrius. Tame pačiame pastate, be Istorijos muziejaus, veikia ir Nacionalinė galerija. 

Istorijos muziejus buvo įkurtas 1920 m. Turi sukaupęs nacionalinę 400 000 eksponatų kolekciją. Apie 35 % pagrindinės kolekcijos sudaro su archeologija susiję daiktai, kiti 8 % kolekcijos – su etnografija, 45 % kolekcijos – su numizmatika ir 12 % kolekcijos sudaro įvairūs dokumentai. Turi nacionalinio muziejaus statusą ir yra įsikūręs centrinėje Respublikos aikštėje Jerevane. Valstybė finansiškai remia muziejų ir jai priklauso kolekcija bei pastatas. Muziejus vykdo konservavimo ir restauravimo darbus bei skelbia Armėnijos architektūros, archeologijos, etnografijos ir istorijos darbus. Buvo paskelbta leidinių serija apie archeologinius kasinėjimus nuo 1948 m. Muziejus taip pat vykdo švietimo ir mokslo programas, susijusias su Armėnijos istorija ir kultūra.

Muziejus dalyvavo įvairiose tarptautinėse parodose, įskaitant 1968 m. Budapešte, 1970 m. Paryžiuje, 1974 m. Leningrade, 1975 m. Spokane (Vašingtono valstija), 1977 m. Los Andžele, 1979 m. Tartu, 1979 m. Kijeve, 1980 m. Cukuboje (Ibarakio prefektūra) , Venecijoje, 1987 m. „Pavillon des Arts" Paryžiuje, 1999 m. Luvre Paryžiuje, 2008-2009 m. Niujorke, 2009 m. Salonikuose, 2009 m. Ermitažo muziejuje Sankt Peterburge, 2010 m. Prinstono universiteto (JAV) dailės muziejuje, 2014–2015 m. Metropoliteno muziejuje (Niujorkas).

Galerija
--------

* Karaliaus Gagiko I skulptūraKaraliaus Gagiko I skulptūra
* Muziejaus erdvėMuziejaus erdvė
* ChačkarasChačkaras
* SkulptūraSkulptūra
* Urartų epochos eksponatasUrartų epochos eksponatas

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Armėnijos istorijos muziejus** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
Koordinatės: 55°34′20″ š. pl. 22°13′57″ r. ilg.﻿ / ﻿55.57222°š. pl. 22.23250°r. ilg.﻿ / 55.57222; 22.23250


| Šiauduvos II tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Šilalės rajonas) |
| Plotas | 0,11 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,58 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Įteka | 4 upeliukai |
| Išteka | bevardis upelis |

**Šiauduvos II tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Šilalės rajone, 5 km į pietus nuo Laukuvos, Šiauduvos gyvenvietės vakariniame pakraštyje ir centre. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Yžnės intakas, Akmenos upės baseinas) 0,6 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis pietų-šiaurės-rytų kryptimi – 1 km, plotis – iki 0,17 km. Altitudė 167,5 m. Krantai daugiausia neaukšti, šiaurės vakaruose pelkėti. Tai vienas iš 5 Šiauduvos tvenkinių kaskados. Priešsroviui į šiaurę telkšo nedidelis 0,55 ha tvenkinys, pasroviui iškart – 0,49 ha tvenkinys ir dar žemiau - Šiauduvos I tvenkinys. Pietinis ir šiaurinis krantai apaugę medžiais ir krūmynais. Vakarinėje pakrantėje plyti dirbami laukai, įsikūrę Stungaičių kaimo pavienės sodybos, nutiestas kelias  **162**  Laukuva–Šilalė .

Šaltiniai
---------

1. ↑
**Jūratė Landsbergytė** (g. 1955 m. gegužės 30 d. Kaune) – Lietuvos muzikologė, vargonininkė.

Biografija
----------

Tėvas Vytautas Landsbergis. Motina Rita Kučinskaitė – Lansbergienė – Sakalienė (1932–2014). Baigė Lietuvos konservatoriją – 1979 m. J. Čiurlionytės muzikos istorijos, 1980 m. L. Digrio vargonų klasę. Tobulinosi meistriškumo kursuose Veimare pas J. E. Kolerį, Prahoje pas M. Šlechtą, Berlyne pas E. Koimaną, Milštate (Austrija) pas G. Bovet, N. Danby, A. Roslerį.

1979–1981 m. dėstė Vilniaus Tallat Kelpšos muzikos mokykloje. Nuo 1981 m. dirbo Lietuvos konservatorijos muzikos teorijos laboratorijoje. Nuo 1988 m. dirba Kultūros ir meno institute (nuo 2002 m. Kultūros, filosofijos ir meno institutas). 1995–1996 m. Berlyno Šv. Stepono bažnyčios vargonininkė.

Jūratė Landsbergytė nuo 2010 m. spalio 22 d. pradėjo eiti Jungtinių Tautų Organizacijos Lietuvos asociacijos direktorės pareigas.

Kūryba
------

Koncertuoja Lietuvoje ir užsienyje, dalyvauja muzikos festivaliuose. Pirmoji atliko ir įrašė kai kurių lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių vargonams. Transkribavo kūrinių vargonams. Tiria daugiausia lietuvių kompozitorių kūrinius vargonams, šiuolaikinės muzikos problemas. Paskelbė mokslinių ir kritinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Bažnytinė muzika ir dvasingumas Lietuvoje (vok. *Die Kirchenmusik und die Geistlichkeit in Litauen*), 2006 m.

Įvertinimas
-----------

* 1989 m. Tarptautinio vargonininkų konkurso Kijeve diplomantė.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-10-13 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Rūta Gaidamavičiūtė. *Jūratė Landsbergytė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 494 psl.
| **Silurus glanis** |
| --- |
| Paprastasis šamas (*Silurus glanis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Šamažuvės  *( Siluriformes)* |
| Šeima: | Šaminės  *( Siluridae)* |
| Gentis: | Paprastieji šamai  *( Silurus)* |
| Rūšis: | Paprastasis šamas  *( Silurus glanis)* |

 |
| Binomas |
| ***Silurus glanis***Linnaeus, 1758 |
|  FishBase |
| Paplitimas:
██ vidaus vandenyse
██ pakrantėse
██ įveisti |

**Paprastasis šamas**, arba **šamas** (*Silurus glanis*) – šaminių (*Siluridae*) šeimos žuvis, panaši į vėgėlę.

Galva didelė, iš viršaus plokščia. Kūnas ties galva apvalus. Uodeginė kūno dalis ilga, iš šonų plokštėjanti ir žemėjanti. Nugara tamsiai žalsva, šonai žalsvai gelsvi, dėmėti. Pilvas baltas, išmargintas juodai melsvomis dėmelėmis. Oda be žvynų, minkšta, gleivėta. Ties burna 3 poros ūsų: ant viršutinio žando 1 pora ilgų, ant apatinio – 2 poros trumpų. Apatinis žandas ilgesnis už viršutinį. Žiotys plačios. Burnoje daugybė smulkių aštrių dantų. Pelekai tamsūs. Pasitaiko iki 3 m ilgio ir 300 kg šamų (įprastas ilgis 50–60 cm, svoris 1–1,5 kg).

Neršia gegužės–birželio mėnesiais. Ikrus deda vandens telkinių pakraščiuose, ant vandens augalų. Jaunikliai minta bestuburiais, suaugę šamai – moliuskais, kitomis žuvimis, varlėmis, vėžiais, vandens paukščiais.

Lietuvoje dažna žuvis, gyvena gėluose bei apysūriuose vandenyse. Sutinkamas upėse, ežeruose, Kuršių mariose. Mėgsta ramias, gilias vietas, tūno pasislėpęs po akmenimis, kelmais, išvartomis.

* Šamas Latvijos pašto ženkle
* Sugautas stambus šamas
* Šamo galva
* Šamas iš Syrdarjos upės

Nuorodos
--------

1. ↑  *Paprastasis šamas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 155–156

* Lietuvoje sutikti šamai Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto. (In: *Extreme divers*)


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastasis šamas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
XVII a. kataras Luvre**Kataras** (devanagari: कटार) – ypatingos konstrukcijos senovinis indiškas durklas skersine rankena. Gardą sudaro dvi plieninės plokštelės, einančios išilgai dilbio, sujungtos vienu ar keliais skersiniais, kurie yra rankena. Plokštelių priekiniai galai pereina į lygiašonio trikampio formos dviašmenę geležtę. Geležtės ilgis – nuo keliolikos iki keliasdešimt centimetrų (būdavo ir 1 metro geležčių, bet tai jau nebe durklas, o katariškas kalavijai). Katarus naudojo tik Indijoje, tai grynai indiškas ginklas. Juos nustojo vartoti XIX a.

Tai artimų kirstynių ginklas, efektyvus tiek šoniniams kertamiems smūgiams į nešarvuotą priešininką, tiek šarvus pramušiantiems dūriams.

Pietų Indijos katarai paprastai būdavo platūs ties rankena ir tiesiomis linijomis siaurėdavo link smaigalio. Geležtė paprastai būdavo su grioveliais, o link smaigalio geležtės šonuose eidavo iškilos briaunos, sutvirtinančios geležtę duriamojo smūgio į šarvus metu. Neretai kataro geležtė ir dilbio pokštelės būdavo nukaltos iš vieno plieno gabalo. XVI-XVII a. Indijoje kartais naudojo europietiškas geležtes, kurias prikniedydavo prie kataro rankenos. Egzistavo katarais su dvišakais smaigaliais ar dviem ar net trimis geležtėmis. Egzistavo ir katarai išsiskleidžiančia geležte. Jų rankena būdavo iš dviejų strypelių, įbedus katarą dūrėjas suspausdavo rankenos strypelius – artimesnį geležtei paspaudus pirštais geležtė išsiskleisdavo į dvi ar tris siauras geležtes, kurios padidindavo žaizdą. Dar viena katarų forma buvo katarai, kurie turėjo dilbį apgobiantį skydą. Marathos imperijoje iš katarų su išplėtota dilbio apsauga išsivystė vadinamasis pirštininis kalavijas (*gauntlet sword*) pata.

Kataras yra unikalus ginklas, kadangi juo kaunantis juo dūriai primena ne dūrius įprastiniu durklu, bet smūgius kumščiu, Todėl kautynių kataru stilius specifinis, paprastai teigiama, kad atakuoti juo paprasčiau.

Nuorodos
--------

* Durklas KATARAS [neveikianti nuoroda]
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Kataro demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 1 951 591 (2011 m. apskaičiavimai) 

**Struktūra pagal amžių:**

* *0–14 m.:* 21,8 % (95 240 vyrų ir 89 446 moterys)
* *15–64 m.:* 76,7 % (460 673 vyrai ir 189 914 moterų)
* *65 m. ir vyresni:* 1,5 % (7 311 vyrų ir 5 432 moterys) (2011 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus mediana:**

* *bendras:* 30,8 m.
* *vyrų:* 32,9 m.
* *moterų:* 25,5 m. (2011 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 4,93 % (pirma vieta pasaulyje) (2011 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 10,23 gimimų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 1,55 mirčių/1000 gyv. per metus (paskutinė vieta pasaulyje) (2011 m. apsk.)

**Migracijos indeksas:** 40,62 migrantų/1000 gyv. per metus (pirma vieta pasaulyje) (2011 m. apsk.)

**Urbanizacija:**

* *mieste gyvenančių žmonių skaičius:* 96 % (2010 apsk.)
* *mieste gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:* 1,6 % (2010–15 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas:**

* *Gimimo metu:* 1,02 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,03 vyro vienai moteriai
* *15–64 metų:* 4,15 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 1,5 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 3,29 vyro vienai moteriai (2011 apsk.)

**Kūdikių mirtingumas:**

* *bendra:* 6,81 mirčių/1000 gimimų
* *vyrų:* 7,08 mirčių/1000 gimimų
* *moterų:* 6,53 mirčių/1000 gimimų (2011 m. apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 78,09 m.
* *vyrų:* 76,11 m.
* *moterų:* 80,12 m. (2011 apsk.)

**AIDS/ŽIV:**

* *paplitimas tarp suaugusiųjų:* <0,1 %
* *bendras skaičius:* <200
* *mirčių skaičius:* <100 (2009 m. apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:**

* *bendras:* 96,3 %
* *vyrų:* 96,5 %
* *moterų:* 9,54 % (2010 m. sapsk.)

**15–24 m. amžiaus gyventojų nedarbo lygis:**

* *bendras:* 1,6 %
* *vyrų:* 0,7 %
* *moterų:* 7,5 % (2007 m. apsk.)

**Religijos:**

* *musulmonai:* 77,5 %
* *krikščionys:* 8,5 %
* *kiti:* 14 % (2004 m. surašymas)

**Kalbų vartojimas:**

* *arabų (oficiali)*
* *anglų (dažnai vartojama kaip antroji kalba)*

**Etninės grupės:**

* *arabai:* 40 %
* *indai:* 18 %
* *pakistaniečiai:* 18 %
* *iraniečiai:* 10 %
* *kiti:* 14 % (2004 m. surašymas)

Šaltiniai
---------

* Kataras CŽV pasaulio faktų knygoje (anglų kalba) Archyvuota kopija 2018-12-24 iš Wayback Machine projekto.

  

v • a • r **Azijos gyventojai** 

Afganistanas |
Armėnija |
Azerbaidžanas |
Bahreinas |
Bangladešas |
Brunėjus |
Butanas |
Egiptas |
Filipinai |
Gruzija |
Indija |
Indonezija |
Iranas |
Irakas |
Izraelis |
Japonija |
Jemenas |
Jordanija |
Jungtiniai Arabų Emyratai |
Kambodža |
Kataras |
Kazachija |
Kinija |
Kipras |
Kirgizija |
Kuveitas |
Laosas |
Libanas |
Malaizija |
Maldyvai |
Mongolija |
Mianmaras |
Nepalas |
Omanas |
Pakistanas |
Pietų Korėja |
Rytų Timoras |
Rusija |
Saudo Arabija |
Singapūras |
Sirija |
Šiaurės Korėja |
Šri Lanka |
Tadžikija |
Tailandas |
Turkija |
Turkmėnija |
Uzbekija |
Vietnamas
|  |
| --- |
| **Katanijos–Fontanarozos oro uostas** |
|  |
| IATA: CTA - ICAO: LICC |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | civilinis |
| Operatorius | SAC |
| Miestas | Katanija |
| Aukštis virš jūros lygio | 12 m |
| Koordinatės | 37°28′00″N 15°03′50″E |
| Tinklalapis |  |
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 08/26 | 2 560 |  | asfaltinis betonas |

**Katanijos–Fontanarozos oro uostas** (it. *Aeroporto di Catania-Fontanarossa*) – antras pagal dydį ir didžiausias pagal keleivių skaičių Sicilijos oro uostas. Jis yra apie 4 km nuo Katanijos miesto.

2018 m. oro uostas aptarnavo 9 933 318 keleivių ir buvo penktas visoje Italijoje.

2016 m. maršrutas Katanija – Roma aptarnavo beveik 2 milijonus keleivių ir buvo ketvirtas pagal populiarumą visoje Europoje.

Siekiant tinkamai aptarnauti augantį keleivių skaičių 2018 m. oro uoste atidaryti papildomi du terminalai – B ir C.

Nuorodos
--------

* Oficialus oro uosto tinklalapis

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  DATABASE
| **Stasys Sčesnulevičius** |
| --- |
| Gimė | 1905 m. kovo 24 d.Voronežas, Rusija |
| Mirė | 1979 m. liepos 7 d. (74 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | inžinierius statybininkas, dailininkas, pedagogas |
| Partija | 1957 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1939 m. Vytauto Didžiojo universitetas |

**Stasys Sčesnulevičius** (1905 m. kovo 24 d. Voroneže, Rusija – 1979 m. liepos 7 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius statybininkas, dailininkas, pedagogas.

Biografija
----------

Gimė Voroneže. Tėvas tarnavo valstybiniame Žemės ūkio banke buhalteriu. Ten lankė realinę mokyklą. 1918 m. visa šeima grįžo į Lietuvą, Valkininkų valsčių.

Mokėsi Vilniaus ir Alytaus gimnazijose. 1939 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1939–1940 m. lankė Kauno meno mokyklą.

Iki 1950 m. dėstė Kauno valstybiniame universitete. 1944–1947 m. architektūros kompozicijos, 1949–1950 m. architektūros įvado katedros vedėjas. 1949–1950 m. dar ir Architektūros fakulteto dekanas, 1949 m. docentas. 1944–1951 m. dar dėstė Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute, 1945–1948 m. Dekoratyvinės architektūros fakulteto dekanas. 1951–1979 m. dėstė Kauno politechnikos institute, 1951–1956 m. architektūros pagrindų, 1956–1969 m. statybinių medžiagų katedros vedėjas, 1951–1962 m. dar ir Statybos fakulteto dekanas.

Sukonstravo aparatą statybinių medžiagų šilumos laidumui tirti. Parašė vadovėlį „Statybinės madžiagos" (1966 m.). Išvertė architektūros knygų. 1965 m. LSSR nusipelnęs inžinierius. 1970 m. technikos mokslų kandidatas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Marijonas Martynaitis. *Stasys Sčesnulevičius*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. - 641
| **Stasys Vaitkus** |
| --- |
| Gimė | 1907 m. gruodžio 28 d.Sankt Peterburge, Rusija |
| Mirė | 1989 m. rugpjūčio 11 d. (81 metai)Vilniuje |
|  |
| Veikla | Lietuvos dailininkas skulptorius, fotografas, muziejininkas |
| Organizacijos | Lietuvos dailės muziejus  Šiaulių Aušros muziejus |
| Pareigos | fotografas, muziejininkas |
|  |
| Alma mater | Kauno meno mokykla |

**Stasys Vaitkus** (g. 1907 m. gruodžio 28 d. Sankt Peterburge, Rusija – 1989 m. rugpjūčio 11 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas skulptorius, fotografas, muziejininkas.

Biografija
----------

1928-1935 m. mokėsi Kauno meno mokykloje. 1937-1944 m. Šiaulių Aušros muziejaus eksponatų konservatorius, Meno skyriaus vedėjas. Su kitais dalyvavo muziejaus ekspedicijose, rinko etnografinius ir dailės eksponatus, rengė parodas. Karo metais dėstė piešimą Šiaulių suaugusiųjų mokykloje. 1944 m. persikėlė į Vilnių, dirbo Dailės institute. 1949-1955 m. buvo kalinamas Vorkutoje. Grįžęs į Lietuvą, 1956-1970 m. dirbo fotografu Vilniaus dailės muziejuje.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Stasys Vaitkus. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
| **Stasys Vainoras (1966)** |
| --- |
| Gimė | 1966 m. gruodžio 20 d. (56 metai)Lietuva Skuodas |
| Sutuoktinis (-ė) | Laima |
| Vaikai | Paulius, Milda |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Skuodo rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos centro sąjunga Liberalų ir centro sąjunga Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdis |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis universitetas |

**Stasys Vainoras** (g. 1966 m. gruodžio 20 d. Skuode) – pedagogas, Lietuvos ir Skuodo rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1985 m. baigė Skuodo Bartuvos vidurinę mokyklą. 1992 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą, matematikos-informatikos mokytojas. 2009 m. baigė Kauno technologijos universitetą, viešojo administravimo magistras.

1992 m. Skuodo Bartuvos vidurinės mokyklos, Skuodo Pranciškaus Žadeikio gimnazijos mokytojas, 1999 m. AB „Lietuvos žemės ūkio bankas" Skuodo skyriaus Bendrųjų reikalų ir psaugos skyriaus programuotojas, 2003 m. Skuodo kaimo verslų, amatų ir paslaugų mokyklos praktikos vadovas. 2007-2011 m. ir nuo 2011 m. Skuodo rajono savivaldybės meras.

Nuo 1996 m. Lietuvos centro sąjungos narys, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos, Skuodo rajono skyriaus narys, 2006 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys, LRLS Skuodo skyriaus pirmininkas.

2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Skuodo rajono savivaldybės tarybos narys.

Skuodo kultūros centro folkloro ansamblio „Vereta" dalyvis, Skuodo kultūros centro Skuodo žemaičių teatro aktorius. Sutuoktinė Laima, vaikai Paulius, Milda.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdis - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-05-17 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Rein Raud** |
| --- |
|  |
| Rein Raud 2007 m. |
| Gimė | 1961 m. gruodžio 21 d. (61 metai)Talinas, Estija |
| Tautybė | estas |
| Tėvai | Eno Raud, Aino Pervik |
|  |
| Veikla | rašytojas, vertėjas, visuomenės veikėjas |
| Sritis | Japonų literatūra, kultūrologija |
| Organizacijos | Helsinkio universitetas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Išsilavinimas | mokslų daktaras |
| Alma mater | Leningrado universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| „Tekančios Saulės" 2-ojo laipsnio ordinas „Baltosios Žvaigždės" 3-ojo laipsnio ordinas „Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Komandoro kryžius |
|  |
|  **Vikiteka** | Rein Raud |

**Reinas Raudas** (*Rein Raud*; g. 1961 m. gruodžio 21 d.) – Estijos rašytojas, filosofas, kultūrologas, japonologas, vertėjas. Helsinkio universiteto pasaulio kultūrų fakulteto profesorius. Europos japonų studijų asociacijos prezidentas.

Gimė vaikų rašytojų Eno Raud ir Aino Pervik šeimoje. 1985 m. Leningrado universitete baigė japonologijos studijas. 1994 m. Helsinkio universitete apgynė daktaro laipsnį literatūros teorijos srityje. 2006–2011 m. Reinas Raudas buvo Talino universiteto rektoriumi.

Reinas Raudas yra išleidęs poezijos rinkinių, esė, už juos yra apdovanotas Estijos literatūros premijomis. Jis taip pat išvertė keletą japonų literatūros kūrinių ir Dantės *Vita Nova* į estų kalbą.

Reinas Raudas yra aktyvus visuomeninis, kultūrinis Estijos veikėjas, rašo straipsnius šalies dienraščiams, kuriuose dažnai kritikuoja nacionalizmą. 2003 m. apdovanotas Estijos žurnalistų sąjungos už kritikos Estijos vyriausybei dėl paramos JAV karui Irake seriją. 2003–2004 m. jis Estijos televizijoje vedė filosofinių pokalbių laidą *Vita brevis*.

2011 m. Reinas Raudas apdovanotas Japonijos „Tekančios Saulės" 2-ojo laipsnio ordinu, 2003 m. Estijos „Baltosios Žvaigždės" 3-ojo laipsnio ordinu, 2009 m. „Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Komandoro kryžiumi". Jis yra Vytauto Didžiojo universiteto ir Latvijos universiteto garbės daktaras.

Poliglotas. Gerai kalba lietuviškai.

Bibliografija
-------------

* *Hektor and Bernard* (2004 m.)
* *Vend* (2008 m.)
* *The Reconstruction* (2012 m.)

Vertimai
* *Süda on ainuke lill* („Širdis yra vienintėlė gėlė", waka poezijos antologija, 2004 m.)
* *Hullunud pilv* („Pakvaišęs debesis", Ikkyū, 2010 m.)
* *Mäetipp järve põhjas* („Viršukalnė ežero dugne", haiku antologija, 2008 m.)
* *Vita Nova* (Dantė)
Vokietijos Bundesbanko logotipasVokietijos Bundesbankas
**Vokietijos Bundesbankas** (vok. *Deutsche Bundesbank*) - Vokietijos Federacinės Respublikos (VFR) centrinis bankas. Jis taip pat priklauso Europos centrinių bankų sistemai. Kadangi Vokietijos Bundesbankui būdingas stabilumas, tai dėl šios savybės jis laikomas įtakingiausiu Europos centrinių bankų sistemos nariu. Šiuo metu jis glaudžiai susijęs su Europos centriniu banku. Jo pagrindinės pareigos - Europos centrinių bankų sistemos nustatytos monetarinės politikos vykdymas. 

Tiek Vokietijos Bundesbankas, tiek Europos centrinis bankas yra įsikūrę Frankfurte prie Maino.

Istorija
--------

Bundesbankas buvo įsteigtas 1957 m.

Vokietijos Bundesbankas buvo labai gerbiamas dėl jo sugebėjimo pažaboti infliaciją viso XX amžiaus antros pusės laikotarpiu ir dėlto Vokietijos markė buvo labiausiai pripažinta valiuta. Tokiu būdu Bundesbankas įgijo didžiulę netiesioginę įtaką daugelio Europos šalių atžvilgiu.

Nuorodos
--------

* Vokietijos Bundesbankas

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REuropos Sąjungos centriniai bankai Europos Sąjunga |
| --- |
|  |
| Euro zonos nariai | 
• Austrijos nacionalinis bankas • Belgijos nacionalinis bankas • Kipro centrinis bankas • Estijos bankas • Suomijos bankas • Prancūzijos bankas • Vokietijos Bundesbankas • Graikijos bankas • Airijos centrinis bankas • Italijos bankas • Latvijos bankas • Lietuvos Bankas • Liuksemburgo centrinis bankas • Maltos centrinis bankas • Nyderlandų bankas • Portugalijos bankas • Slovakijos nacionalinis bankas • Slovėnijos bankas • Ispanijos bankas • Kroatijos nacionalinis bankas |
|  |
| Ne euro zonos nariai | 
• Bulgarijos nacionalinis bankas • Čekijos nacionalinis bankas • Danijos nacionalinis bankas • Vengrijos nacionalinis bankas • Lenkijos nacionalinis bankas • Rumunijos nacionalinis bankas • Švedijos bankas |
|  |
| ES institucijos | 
• Europos Centrinis Bankas • Europos centrinių bankų sistema • Europos investicijų bankas |

 |
| **Leucopaxillus giganteus** |
| --- |
| Didžioji meškabudė (*Leucopaxillus giganteus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Baltikiniai  *( Tricholomataceae)* |
| Gentis: | Meškabudė  *( Leucopaxillus)* |
| Rūšis: | Didžioji meškabudė  *( Leucopaxillus giganteus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Didžioji meškabudė** (lot. *Leucopaxillus giganteus*, sin. *Aspropaxillus giganteus*) – valgoma baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, meškabudžių (*Leucopaxillus*) genties grybų rūšis.

Augimo vieta – spygliuočių, mišrieji miškai, tarp žolių.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Grybai dideli, masyvūs, įdubusiomis kepurėlėmis, sporos amiloidinės.

Vaisiakūniai labai dideli, stambūs. Kepurėlė užauga iki 25 cm skersmens (užregistruota net 45 cm), matinė, plaušuota, įdubusi, mėsinga, balta, kreminė, spinduliškai rievėta, raukšlėta. Lakšteliai labai siauri, tankūs, pusiau nuaugtiniai. Kotas labai trumpas, 5–9 (10)×2–4 cm, baltas, senas – rusvas. Trama stora, balta, kartoka, nemalonaus kvapo. Sporos 6–8,5×3,5–5 μm.

**Būdingi požymiai:** balti vaisiakūniai, kartais augantys net keliasdešimties metrų skersmens ratais.

Auga tarp žolių, humusingame dirvožemyje, miškuose. Iš jos išskirtas antibiotikas, naikinantis tuberkuliozės bacilas. Reta. Labai panaši į baltąją meškabudę, bet šios vaisiakūniai smulkesni.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 158 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Didžioji meškabudė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| CenterHeinrich Schomburgk |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant: Vokietijos vėliava Vokietija**  |
| Tenisas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 1912 Stokholmas | Mišrūs dvejetai |

**Heinrich Schomburgk** (1885 m. liepos 30 d. – 1965 m. kovo 29 d.) – Vokietijos tenisininkas, olimpinis čempionas.

Biografija
----------

1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vyrų vienetų ir dvejetų rungtyse medalių nepelnė.

Stokholme vykusiose penktosiose moderniose 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vokietis dalyvavo teniso varžybose. Vyrų dvejetų ir vienetų varžybose užimtos devintos vietos. Mišrių dvejetų varžybose poroje su Dorothea Köring pasiekė finalą, kuriame nugalėjo Švedijos porą Sigrid Fick ir Gunnar Setterwall, bei pelnė aukso medalius.

1913 m. Vokietijos nacionalinis vienetų čempionas.

Nuorodos
--------

* Olympedia svetainėje

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RTeniso olimpiniai čempionai mišrių dvejetų varžybose |
| --- |
|  |
| 

* 1900:  Charlotte Cooper & Reginald Doherty (GBR)
* 1904–1908: *nevyko*
* 1912:  Dorothea Köring & Heinrich Schomburgk (GER)
* 1920:  Suzanne Lenglen & Max Décugis (FRA)
* 1924:  Hazel Wightman & Richard Williams (USA)
* 1928–2008: *nevyko*
* 2012:  Victoria Azarenka & Max Mirnyi (BLR)
* 2016:  Bethanie Mattek-Sands & Jack Sock (USA)

 |

 |
**Kikulis** (het. *Ki-ik-ku-li* ) – Mitanio karalystės vyriausiasis žirgų dresuotojas (*LÚa-aš-šu-uš-ša-an-ni*) bei veikalo apie žirgų dresavimą autorius. Šis veikalas parašytas hetitų kalba ir datuojamas Naujosios Hetitų karalystės laikotarpiu (XIV a. pr. m. e.). Šis tekstas vertingas tiek pateikiamos informacijos, tiek kalbiniu požiūriu.

Tekstas pradedamas žodžiais: „Kalba Kikulis, Mitanio šalies vyriausiasis žirgų dresuotojas". Toliau pasakojama apie 214 dienų trunkantį žirgų, naudojamų karo vežimams traukti, dresavimą. Aprašomas žirgų ganymas, jodinimas, šėrimas ir t. t.

Kikulio tekstą sudaro 1080 dantiraščio eilučių, surašytų ant 4 molinių lentelių. Tekstas įdomus tuo, kad jame sutinkama nemažai mitaniškų terminų, kurie yra indoeuropietiški (indoarijų kilmės). Šis tekstas bei taikos sutartis tarp hetitų karaliaus Supiluliumo I ir Mitanio valdovo Šativazos parodo buvus indoarijišką įtaką neidoeuropietiškoje huritų kalboje (indoarijų superstratas Mitanyje). Kikulio rašte sutinkami tokie indoarijiškos kilmės žodžiai kaip *ašušanni* (plg. skr. अश्वसनि = IAST: *aśva-sani* „žirgų varovas"), taip pat skaičiai *aiga-, tera-, panza-, satta-, nāwa-wartanna*, atitinkantys sanskrito *eka-, tri-, pañca- sapta-, nava-vartana* („vienas, trys, penki, septyni, devyni virsmai").

Nuorodos
--------

* Tekstas, jo vertimas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Britanija** (angl. *britannia*) – auksinė ar sidabrinė kaupiamoji moneta, kaldinama D. Britanijoje.

Auksinės britanijos
-------------------

Auksines britanijas kaldina nuo 1987 m. Britanijos masė - 1 Trojos uncija (31,1035 g), nominalas - 100 svarų.

Kaldinamos ir mažesnės masės auksinės britanijos - 1/2 (50 £), 1/4 (25 £) ir 1/10 (10 £) uncijos.

Auksinių Britanijų metalas - 917 prabos auksas, kuriame neauksas iki 1989 m. buvo varis, po to - sidabras.

### Matmenys

| Nominalas | Skersmuo. mm | Masė, g |
| --- | --- | --- |
| 1 uncija | 32,69 | 31,104 |
| 1/2 uncijos | 27,00 | 15,552 |
| 1/4 uncijos | 22,00 | 7,776 |
| 1/10 uncijos | 16,50 | 3,110 |

Sidabrinės britanijos
---------------------

1997 m. Karališkoji monetų kalykla (*Royal Mint*) ėmė kaldinti ir sidabrines britanijas - iš Britanijos sidabro, kurio praba yra 958.

Sidabrinės britanijos būna vienos 1 uncijos, 1/2 uncijos, 1/4 uncijos ir 1/10 uncijos. Jos kaldinamos kiekvienais metais nuo 1997 m.

### Matmenys

| Nominalas | Skersmuo. mm | Masė, g |
| --- | --- | --- |
| 1 uncija | 40,00 | 31,104 |
| 1/2 uncijos | 27,00 | 15,552 |
| 1/4 uncijos | 22,00 | 7,776 |
| 1/10 uncijos | 16,50 | 3,110 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Antrojo pasaulinio karo laikų vokiškas granatsvaidis *Panzerschreck* su skydeliu
Pirmojo ir Antrojo pasaulinio karų laikų rusiškas kulkosvaidis „Maksim" su skydeliu
**Skydelis** – apsauginė šaunamojo ginklo (kulkosvaidžio, granatsvaidžio dalis) dalis, apsauganti nuo skeveldrų, kulkų.

Skydeliai būdingi kai kuriems sunkiesiems kulkosvaidžiams, pvz.rusiškam kulkosvaidžiui „maksimas". Šie skydeliai skirti apsaugoti šaudantį nuo kulkų ir skeveldrų.

Skydelius turėjo Antrojo pasaulinio karo laikų granatsvaidžiai. Amerikietiškas granatsvaidis *Bazooka M1* vamzdžio priekyje turėjo skydelį, kuris turėjo apsaugoti šaudantįjį nuo reaktyvinės granatos dujų čiurkšlės (vėlesnės versijos jo nebeturėjo). Skydelį turėjo ir vokiškas *Panzerschreck*, tik šio skydelis (angl. *blast shield*) buvo gerokai didesnis, pritaisytas ties šaulio veidu ir turėjo langelį taikymui.
| Gerzos kultūra |
| --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ← | **3500 m. pr. m. e. – 3200 m. pr. m. e.** | → |

 |  |
| *Keramikos pavyzdžiai* |
|  |
| **Dab. valstybės** | Egiptas |
| **Ist. regionas** | Aukštutinis Egiptas |
| **Gyvenvietės** | Gerza, Nakada |
|  |
| **Amžius** | Eneolitas |
| **Lingvistinė grupė** | proto-egiptiečiai |
|  |

**Gerzos kultūra** – eneolito archeologinė kultūra, pavadinta Gerzos kapinyno (Žemutinis Egiptas) vardu. Dar vadinama **Nakados II kultūra**.

Arealas
-------

Gerzos kultūra buvo paplitusi 3500–3200 m. pr. m. e. Egipte. Susiklostė po Amros kultūros.

Kultūra
-------

Gerzos kultūros žmonės gyveno didelėse, apie 2 km² dydžio gyvenvietėse, statėsi stačiakampius 7,5 x 5,5 m dydžio pastatus. Vertėsi gyvulininkyste, amatais, žemdirbyste – 4 tūkstantmečio pr. m. e. pabaigoje pradėjo naudoti arklą, aptikta drėkinimo įrenginių liekanų.

Naudojo akmeninius, titnaginius ir varinius dirbinius (rasta daug durklų), mokėjo pasigaminti gipso ir fajanso. Keramika dažyta raudonai arba tamsiai geltonai su raudonai tapytais žmonių, gyvulių ir valčių piešiniais, gamtos vaizdais. Rasta molinių ir akmeninių moterų figūrėlių.

Mirusiuosius laidojo kapinynuose su gausiomis įkapėmis (indais, titnago ir vario dirbiniais); aptikta gentinės diduomenės kapų. Jie buvo įrengti panašiai kaip gyvenamieji kambariai, su buities reikmenimis. Rasta ritualinių reikmenų: amuletų, figūrėlių, daiktų, puoštų gyvūnų (liūtų, jaučių, galvijų, hipopotamų, sakalų) atvaizdais.

Gerzos kultūros žmonės prekiavo su Pietvakarių ir Vakarų Azijos šalimis. Gerzos kultūros vėlyvuoju laikotarpiu Aukštutiniame ir Žemutiniame Egipte susiklostė du dideli gentiniai junginiai, apie 3000 m. pr. m. e. susikūrė Egipto valstybė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gerzos kultūra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 615 psl.

Literatūra
----------

* Petrie/Wainwright/Mackay: The Labyrinth, Gerzeh and Mazghuneh, British School of Archaeology in Egypt XXI. London 1912
* Alice Stevenson: Gerzeh, a cemetery shortly before History (Egyptian sites series),London 2006, ISBN 0-9550256-5-6
**Jurgis Hopenas** (lenk. *Jerzy Hoppen*, 1891 m. kovo 23 d. Kaunas – 1969 m. spalio 4 d. Torunė) – Lietuvos tapytojas, grafikas.

Biografija
----------

1913 m. studijavo Krokuvos dailės akademijoje. 1914-1920 m. gyveno Peterburge, nuo 1921 m. su pertraukomis studijavo Vilniaus universitete, nuo 1931 m. jame dėstė; nuo 1937 m. docentas. Dirbo Vilniaus mokslo bičiulių draugijos muziejuje. Nuo 1946 m. gyveno Lenkijoje, dėstė Torunės universitete, 1947-1961 m. Grafikos katedros vedėjas.

Kūryba
------

Sukūrė ofortų ciklų istorine, buitine, urbanistine tematika (aplankai „Senasis Vilnius" 1924 m. 1925 m. 1927 m. teatro dekoracijų, knygų iliustracijų, ekslibrisų, nutapė portretų, Vilniaus vaizdų. 1929-1932 m. restauravo Vilniaus universiteto P. Smuglevičiaus ir J. Lelevelio salių dekorą. 1933 m. sukūrė Trakų pilies freskų kopijų. 1938-1939 m. sgrafito technika dekoravo Vilniaus katedros Vyskupų koplyčią, 1942-1943 m. (su kitais) – Lentvario ir Perlojos bažnyčių, 1944 m. – Šv. Jokūbo ir Pilypo bažnyčios Vilniuje interjerą. Sukūrė Lietuvos istorinių vietovių dokumentinių fotografijų seriją. Jo kūriniams būdingas detalus piešinys, ryškūs baroko, vėlyvojo romantizmo bruožai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Indriulaitis. *Jurgis Hopenas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 651 psl.

Nuorodos
--------

* Jurgis Hopenas. Skaitmeninės kūrinių kopijos
Žaidėjas, pasiruošęs išmesti kamuolį į aikštę
Žaidėja, pasiruošusi išmesti kamuolį į aikštę atliekant akrobatinį triuką
**Įmetimas** (angl. *throw-in*) - veiksmas futbole, kuriuo pratęsiamas žaidimas. Futbolo taisyklių numeris 15.

Procesas
--------

Įmetamas kamuolys į aikštę iš tos vietos, kurioje jis kirto šoninę liniją. Priešingos komandos žaidėjas neturi užstoti ar kitaip trukdyti įmetant kamuolį. Žmogaus, įmetančio kamuolį, abi kojos turi būt ant žemės ir už linijos. Taip pat turi būt naudojamos abi rankos ir prieš įmetant kamuolys turi būt už galvos. Žaidimas pradedamas tuo atveju, kai kamuolys paliečia žaidimo aikštę.

Įvartis neįskaitomas jei žaidėjas įmeta kamuolį į vartus, t. y. kerta vartų liniją. Netaisyklingai įmestas kamuolys gali atitekti priešingos komandos žaidėjui pakartojant įmetimą.

Strategija
----------

Optimaliausias kampas įmetant kamuolį į aikštę yra 30 laipsnių, pasak Brunelio universiteto (Londonas) apskaičiavimų. Šis kampas padeda kamuoliui toliau skrieti horizontaliai.

Įmetant kamuolį į baudos vietą iš ilgo nuotolio gali būt gera strategija puolant. Tai sunku padaryti, todėl žaidėjas turi turėti gerą fizinį pasirengimą.

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* AskTheRef.com Archyvuota kopija 2011-07-07 iš Wayback Machine projekto. Anglų kalba
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Gestapas*Geheime Staatspolizei* |
| --- |
|  |
|  |
| **Įkurta** | 1933 m. balandžio 26 d. (1933-04-26) |
| **Panaikinta** | 1945 m. gegužės 8 d. (1945-05-08) |
| **Trumpinys** |  |
| **Tipas** | Slaptoji policija |
| **Agentūros pirmtakė** |  |
| **Jurisdikcija** |  |
| **Būstinė** | Berlynas, Vokietija |
| **Metinis biudžetas** | {{{Metinis biudžetas}}} |
| **Vadovas** | 
*Žr. sąrašą*
* Rudolf Diels (1933–1934)
* Reinhard Heydrich (1934–1939)
* Heinrich Müller (1939–1945)

 |
| **Pavaduotojas** | {{{Pavaduotojas}}} |
| **Darbuotojų skaičius** | 32 000 (1944) |
| **Narių skaičius** | {{{Narių skaičius}}} |
| **Biudžetas** | {{{Biudžetas}}} |
| **Aukštesnioji agentūra** | * Bendroji SS
* RSHA
* Saugumo policija
 |
| **Tinklalapis** |  |
| 
Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Gestapas** (vok. *Gestapo* < *Ge(heime) Sta(ats)po(lizei)* – ‘slaptoji valstybės policija’) – nacistinės Vokietijos slaptoji policija, vad. „politinė policija", pavaldi vidaus reikalų ministerijai. Veikė 1933–1945 m. Buvo sudaryta iš 5 skyrių.

Vokietijoje atėjus į valdžią naciams, reikėjo organizacijos, kuri slapta sektų, gaudytų ir naikintų Hitlerio priešus. 1933 m. balandžio 26 d. tokią organizaciją įkūrė Hermanas Gėringas (*Hermann Göring*), kartu su Rudolfu Dylsu (*Rudolf Diels*), Prūsijos policijos vadu. 1934 m. Gėringas perdavė gestapo kontrolę į SS rankas.

Antrojo pasaulinio karo metu gestapo organizacija pritraukė daugiau kaip 40 000 narių, o ryšininkų, agentų ir informatorių buvo apie 160 000. Vermachtui nukariavus kurią nors šalį, gestapininkai, vilkėdami civilius drabužius arba SS uniformas, naikino užgrobtos šalies komunistus, žydus, partizanus ir kt.

1946 m. Niurnbergo teisme gestapas buvo pripažintas *nusikalstama organizacija*.

* Gestapo agentai Lježo (Belgija) kalėjime po Lježo išvadavimoGestapo agentai Lježo (Belgija) kalėjime po Lježo išvadavimo
* Suimti danai, kurie bendradarbiavo su gestapu, vežiojami gatvėmisSuimti danai, kurie bendradarbiavo su gestapu, vežiojami gatvėmis
**Vacys Lekevičius**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1963 m. birželio 26 d. (59 metai) |
| Gimimo vieta | Rusnė, Lietuva |
| Ūgis | 189 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | vartininkas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 198619911992-19961998-201020112011 | Banga KaunasSūduva MarijampolėAras KlaipėdaFK AtlantasSakuona PlikiaiFK Atlantas | 14 (0)   14 (0) |
|  Treniruotos komandos |
| 2001–2006 | FK Atlantas |
|  |

**Vacys Lekevičius** (g. 1963 m. birželio 26 d. Rusnėje) – buvęs Lietuvos futbolininkas, treneris.

Istorija
--------

Futbolo pradmenų mokėsi Šilutėje, pirmasis treneris Ervinas Kuncaitis. Baigęs 8 klases jis išvyko į Kauną, buvo priimtas į vaikų klubą „Viliją", kuriame įvairaus amžiaus berniukus ugdė žinomas treneris Aleksandras Oniščiukas. Vėliau jį pastebėjo Lietuvos pirmenybėse žaidusio „Kelininko" treneriai, iš kurio jį pakvietė TSRS II lygos pirmenybėse žaidusio „Atlanto" treneris Algimantas Mitigaila. 1983 m. sublizgėjo gindamas Lietuvos jaunimo rinktinės garbę – Maskvoje tapo TSRS tautų spartakiados čempionu. Visiems nugalėtojams buvo suteiktas tuomet labai vertinamas – TSRS sporto meistro vardas.

Kai „Atlantui" pradėjo vadovauti Česlovas Urbonavičius, 1984 m. vėl sugrįžo į Kauną. 1986 m. jis su Kauno „Banga" tapo Lietuvos čempionu. Baigęs Kauno policijos mokyklą, su darbu persikėlė į Marijampolę. Jaunesnysis kriminalinės paieškos inspektorius laisvalaikiu žaidė „Sūduvos" vienuolikėje.

1991 m. V. Lekevičius dėl darbo reikalų grįžo į uostamiestį, o netrukus tapo „Aro" būrio vado pavaduotoju. Atvykęs į Klaipėdą, pateko į „Granito" komandą, kurią nuo 1992 m. atsisakė remti tuometis Statybos trestas. Dėl to 1993 m. pavasarį jis su kitais bendraminčiais įkūrė policijos sporto klubą „Aras". Klubas perėmė „Granito" komandą, o 1996 m. nutarė pratęsti gražias Klaipėdos futbolo tradicijas perimdami „Atlanto" pavadinimą.

Ilgus metus treniravo „Atlanto" komandą, vėliau tapo šio klubo vadovu. Iš didžiojo futbolo pašalintas 2000 m. balandį (tuomet žaidė vartuose ir treniravo komandą) po to, kai Vilniuje per Lietuvos futbolo čempionato rungtynes su „Žalgiriu" užpuolė teisėjo asistentą Gintarą Ratkevičių ir buvo diskvalifikuotas iki sezono pabaigos, jam per rungtynes uždrausta būti šalia tarp atsarginių žaidėjų.

2011 m. Lekevičius tapo vyriausiu kada nors A Lygoje žaidusiu žaidėju. 48 metų FK Altantas direktorius turėjo ginti komandos vartus, kadangi traumą gavo vienintelis komandos vartininkas.

Nuorodos
--------

* Futbolinis.lt puslapis apie žaidėją

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑