recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Manufacture d'armes de Saint-Étienne| Pramonė | gynybos pramonė |
| Produkcija | šaunamieji ginklai |

**Manufacture d'armes de Saint-Étienne**, *MAS* – Prancūzijos valstybei priklausiusi ginklų gamybos kompanija, kuri buvo įsikūrusi Sent Etjeno mieste. Dabar ji prijungta prie valstybei priklausančio gynybos technikos konglomerato *Nexter*.

Sent Etjenasjau nuo viduramžių buvo gerai žinoma kalavijų ir peilių gamybos vietos. 1665 m. Paryžiuje buvo įkurtas Karališkasis ginklų depas, kuriame buvo saugomi Sant Etjene pagaminti kariniai ginklai.

1764 m. buvo įkurta Karališkoji ginklų manufaktūra, kurią prižiūrėjo Šarlevilio (*Charleville*) Karališkosios ginklų manufaktūros generalinis inspektorius. 

Prasidėjus Prancūzijos revoliucijai manufaktūra per metus pagamindavo 12 tūkst. ginklų. Revoliucijos metais miestas buvo pervadintas į *Armsville*, ginklų gamyba mieste padidinta, kad tenkintų poreikius revoliucinės armijos, kovojusios Prancūzijos pasieniuose su rojalistais, kuriuos rėmė Europos karališkosios giminės. 

Įsikūrusioje Prancūzijos imperijoje ginklų gamyba triskart padidėjo, kad tenkintų Napoleono armijos, užkariavusios Europą, poreikius. 

1838 m. per metus buvo pagaminta virš 30 tūkst, šaunamųjų ginklų. 
1864 m. buvo pastatyta moderni gamykla su garo varomomis mašinomis. 1866 m. pradėjo gaminti pirmus standartizuotus karinius vienšūvius graižtvinius šautuvus *Chassepot*, o nuo 1874 m. – juos pakeitusius Gra šautuvus.

1886 m. MAS ėmė gaminti Lebelio šautuvus. 

MAS sukūrė ir gamino prancūziškų 7,5 mm kalibro šautuvų šeimą, nuo MAS 36 iki FSA MAS 49/56, o dabar gamina dabartinį kariuomenės šautuvą FAMAS.

* Granatsvaidis su granata. Manufacture de Saint-Étienne (1760 m.).Granatsvaidis su granata. *Manufacture de Saint-Étienne* (1760 m.).
* Chassepot 1866Chassepot 1866
* FSA-1917FSA-1917
* FSA MAS 49FSA MAS 49
* PA Modele 1950PA Modele 1950
* FR F1 FR F1
* PA MAS G1PA MAS G1
* FA-MAS F1FA-MAS F1
* FAMAS G2 Félin V1 prototypeFAMAS G2 Félin V1 prototype
McDonnell Douglas|  |
| Pramonė | Kosmonautika |
| Likimas | 1997 m. prijungta prie Boeing |
| Įkurta | 1967 m. balandžio 28 d. |
| Produkcija | oro laineriai |

**McDonnell Douglas** buvo didžiausia JAV kosmonautikos ir gynybos orlaivių gamintoja. Ji buvo įkurta 1967 m. susijungus McDonnell Aircraft ir Douglas Aircraft Company kompanijoms.

II pasaulinio karo metu kompanija pardavė apie 30 000 karinių lėktuvų.

Po karo kompanija pradėjo gaminti keleivinius orlaivius. 1946 m. sukurtas DC-6, 1953 m. – DC-7.

Tuomet kompanija vėl grįžo prie karinės technikos – 1948 m. kompanija sukūrė pirmąjį savo naikintuvą F3D Skyknight, o 1951 m. F4D Skyray.

Trijų variklių McDonnell-Douglas MD-11 keleivinis laineris
1955 m. kompanija pagamino ir pristatė pirmąjį atakų naikintuvą JAV karinėms oro pajėgoms A-4 Skyhawk.

1958 m. norint konkuruoti su pagrindine konkurente Boeing, buvo sukurtas Douglas DC-8 keleivinis laineris. Jis buvo Boeing 707 konkurentas.

1977 m. kompanija pristatė naujos kartos keleivinį lainerį MD-80. Tais pačiais metais pastatytą KC-10 Extender krovininį karinį lainerį pasirinko JAV oro karinės pajėgos.

1984 m. kompanija, įsigijusi įmonę Hughes Helicopters, pradėjo sraigtasparnių gamybą.

Vėliau kompanija susidūrė su įvairiomis finansinėmis ir techninėmis problemomis dėl Šaltojo karo ir menkų užsakymų.

1992 m. kompanija paviešino dvigubo denio, keturių variklių komercinio lainerio McDonnell Douglas MD-12 projektą. Jame turėjo tilpti iki 511 keleivių. Tačiau neatsiradus užsakovų bei didelės konkurencijos su Boeing ir Airbus, projektas buvo nutrauktas.

1997 m. McDonnell Douglas buvo prijungta prie Boeing įmonės. Pastarajai atiteko 13 milijardų JAV dolerių vertės akcijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  DOUGLAS DC-4 AND DC-6 SKYMASTERS Archyvuota kopija 2014-05-12 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  U. S. JET SETS MARK; FLIES 753.4 M. P. H.; Navy Hero Recaptures World Speed Leadership – Bests Week-Old British Record
3. ↑  Bantam Jet Bomber Is Unveiled by Navy Archyvuota kopija 2014-05-12 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Douglas Jetliner, Most Advanced of Nation, Debuts in Test Flight Archyvuota kopija 2014-05-12 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  McDonnell Douglas in shake-up as profits drop
6. ↑  Merger or no, Boeing and McDonnell Douglas linked Archyvuota kopija 2014-05-12 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Pridėtinės lytinės liaukos** – liaukos (išskyrus kiaušides ir sėklides kaip pagrindines lytines liaukas), užtikrinančios lytinės sistemos veiklą.

Vyras
-----

Vyro pridėtinės lytinės liaukos:

* priešinė liauka,
* sėklinių pūslelių liaukos (lot. *glandulae vesiculares*),
* sėklatakio ampulė (lot. *ampulla ductus deferentis*),
* bulbouretralinės liaukos (lot. *glandula bulbourethralis*).

Šios liaukos išskiria sekretą, kuris kartu su sėklidžių pagamintais spermatozoidais sudaro sėklą (ejakuliatą). Jos reikalingos, kadangi atlieka maisto medžiagų tiekimo ir transporto funkciją spermatozoidams. Šios liaukos atsiveria į sėklatakį (ampulė) ir šlaplę (visos kitos).

Moteris
-------

Moters pridėtinės lytinės liaukos:

* Skeno liaukos (lot. *glandulae vestibulares minores* arba *glandulae paraurethrales*),
* Bartolino liaukos (lot. *glandulae vestibulares majores*).

Tai liaukos, sąlygojančios makšties lubrikaciją.
K. Tiškevičienės rūmai
J. Tiškevičiaus rūmai
**Kiprijonas Maculevičius** (1830 m. – apie 1906 m.) – Lietuvos architektas.

Biografija
----------

1854 m. baigė Peterburgo dailės akademiją. 1879–1893 m. dirbo Vilniaus miesto architektu.

Suprojektavo apie 50 pastatų. K. Tiškevičienės rūmams 1884 m.; Žygimantų g. 1/8, dabar Lietuvos mokslų akademijos biblioteka), J. Tiškevičiaus rūmams su oranžerija (1895 m.; Žygimantų g. 3) būdingas Florencijos ir Venecijos renesanso stilius. Neorenesanso formas taikė nuomojamų namų fasaduose: evangelikų reformatų kolegijos name (1882 m.; Pylimo g. 20, pastato laiptinės apšviestos piramidiniais stoglangiais), namuose Pamėnkalnio g. 29, Vrublevskio g. 4 ir 6, Pylimo g. 27, Sodų g. 15, Tilto g. 9 (visi pastatyti XIX a. 9 dešimtmetyje). Suprojektavo lakoniškų fasadų žydų amatų mokyklos pastatą (Islandijos g. 3), vieną pirmųjų Vilniuje laikiną cirko paviljoną Katedros aikštėje (G. Ciniselli cirko gastrolėms, 1880 m.), manoma, suprojektavo J. Montvilos namą (Gedimino pr. 17). 1890 m. rekonstravo Jono Delamarso namą Pilies g. 16.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nijolė Lukšionytė-Tolvaišienė. *Kiprijonas Maculevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 752 psl.
**Kiprijono pandemija** – maždaug 249–262 m. Romos imperijoje plitusi pandemija, pavadinta pagal ją aprašiusį Kiprijoną, Kartaginos vyskupą. Nėra konkrečiai žinoma, kokios tai ligos pandemija. Labiausiai tikėtini spėjimai yra raupai, pandeminis gripas ar kokie nors *Filoviridae* šeimos virusai. Pandemiją taip pat vėliau aprašė Pontijus Kartaginietis, Kiprijono biografas, savo veikale „Kiprijono gyvenimas" (lot. *Vita Cypriani*). 2014 m. archeologai Egipte atkasė masinę III a. kapavietę žmonių palaikų, apipiltų kalkėmis – tuo periodu naudotomis dezinfekcijai.

Manoma, kad nuo pandemijos mirė apie trečdalis Aleksandrijos gyventojų. Romoje mirdavo apie penkis tūkstančius žmonių per dieną. Kiprijono pandemija buvo vienas iš faktorių, sukėlusių Trečiojo amžiaus krizę, beveik sužlugdžiusią Romos imperiją.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Kyle Harper. „The Fate of Rome: Climate, Disease, and the End of an Empire". Princeton University Press. ISBN 978-0691166834.
2. ↑
3. ↑
4. ↑   Archyvuota kopija 2020-02-25 iš Wayback Machine projekto.
| **Jokūbas Kazlauskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1904 m. kovo 13 d.Pakuonis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1993 m. spalio 30 d. (89 metai)Maljorkos Palma, Ispanija |
|  |
| Veikla | Dailininkas |

**Jokūbas Kazlauskas** dar žinomas kaip **Jacob/Jacques Koslowsky** (1904 m. kovo 13 d. Pakuonyje, Rusijos imperija – 1993 m. spalio 30 d. Maljorkos Palmoje, Ispanija) – Lietuvos žydų kilmės dailininkas, tapė gamtos ir architektūrinius peizažus, figūrines kompozicijas, ypač moterų aktus, natiurmortus.

Biografija
----------

Gimė 1904 m. kovo 13 d. Pakuonyje. Tėvai suteikė Jankelio vardą, tačiau prisistatinėjo kaip Jokūbas, o 1927 m. persikraustęs gyventi į Paryžių prisistatinėju Žaku Kozlovskiu. 1920-1924 m. mokėsi Kauno meno mokykloje, kur išsiskyrė savo gabumais ir, laimėjęs stipendiją, išvyko mokytis į Florenciją. Florencijoje studijavo mediciną ir tapybą Reggia Academia de Belles Art, kur jo vadovu buvo Felice Carena. Baigęs mokslus Kazlauskas persikėlė į Tel Avivą, čia tapė daug Palestinos vaizdų, dirbo meno kritiku. Pagyvenęs Palestinoje Kazlauskas nusprendė grįžti į Paryžių, kur 1932 m. baigė l'École Paris Beaux Arts mokyklą. Kazlausko studiją Montparnasse lankė Henri Matisse, Chaimas Sutinas, Michelis Kikoïne, Pinchus Krémègne ir kiti dailininkai. 

Kazlauskas reguliariai eksponavo savo darbus Salon d'Automne ir kituose Paryžiaus salonuose. 1940 m. jis buvo priverstas bėgti iš nacių okupuoto Paryžiaus, išvyko į Niujorką ir 1946 m. tapo JAV piliečiu. Niujorke Kazlauskas iliustravo knygas, dirbo tekstilės dizaineriu, tapybos darbus eksponavo tokiose meno galerijose kaip Burrel, Glezer ir Rembrandt. 1947 m. dailininkas sugrįžo į Paryžių. 1952 m. du jo darbai buvo išrinkti į Prancūzijos nacionalinę kolekciją. Nuo 1964 m. Kazlauskas vis daugiau laiko praleisdavo Maljorkos Palmoje, o 1969 m. visam laikui persikraustė į Bunjolį.

Gyvendamas Bunjolyje daug tapė, ypač mėgo tapyti miestelį ir jo apylinkes, rengė parodas. Mirė senelių namuose 1993 m. spalio 30 dieną Bunjolyje. 100-ųjų dailininko gimimo metinių proga Bunjolio merija paskelbė 2004 m. Koslowskio metais. Bunjolio miestelyje veikia Jacques‘o Koslowskio draugų asociacija, kuri 2005 m. surengė dailininko parodą Maljorkos sostinėje Palmoje, prestižinėje Barcelo fondo salėje.

Nuorodos
--------

* Kozlovskio draugijos tinklalapis (katl.)
* Biografija (ang.)

Literatūra
----------

* Joana Maria Palou, Damià Ramis-Caubet "Jacob Koslowsky: 1904-2004, Associació J. Koslowsky" Palma de Majorque, 2004

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija Archyvuota kopija 2014-09-04 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Išeivio iš Lietuvos dovana Valstybiniam Vilniaus Gaono žydų muziejui
| Kira Kener |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Stephanie Knain |
|  |
| Gimė | 1974 m. rugpjūčio 11 d. (48 metai)San Chosė, JAV |
|  |
| Šalis |  JAV |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
|  |
| Apdovanojimai |
| Miss Nude Asia (1997 ir 1998 m.) |

**Kira Nikolė Kener** (tikrasis vardas – *Stephanie Knain*; g. 1974 m. rugpjūčio 11 d. San Chosė) – buvusi JAV pornografinių filmų aktorė.

Biografija
----------

Kira gimė išeivio iš Norvegijos ir vietnamietės šeimoje. 

Tapti pornografinių filmų aktore nusprendė naktiniame klube, kur dirbo striptizo šokėja, susipažinusi su filmų prodiuseriu. Dar 1998 m. ji pasirašė sutartį su kompanija „Vivid Entertainment", tačiau debiutas įvyko tik 1999 m. pabaigoje. Kiros karjera tęsėsi iki 2007 m. per tą laiką buvo sukurta 40 filmų.

2004 m. pradžioje „Vivid" nutraukė su ja sutartį ir Kira padavė kompaniją į teismą, argumentuodama tuo, jog, nesilaikant higienos reikalavimų, ji buvo užkrėsta lytine liga per filmavimo metu naudojamą sekso žaislą, kurį prieš tai naudojo kita aktorė.

Teismai baigėsi 2007 m. o sprendimas oficialiai nebuvo paviešintas.

Kita veikla
-----------

2002 m. Kira tapo žurnalo „Penthouse" gruodžio mėnesio mergina.

2002 m. kovo mėnesio JAV „Playboy" viršelį puošė jos ir Teros Patrik nuotrauka. Jos nuotraukos taip pat buvo spaudintos žurnaluose „Fox", „Cheri" (abu 2000 m.) ir „Adam Film World Guide Porn Stars" (1999 m.).

Kira taip pat yra viena iš knygos, pasirodžiusios 2004 m. „How to Have a XXX Sex Life: The Ultimate Vivid Guide" autorių.

Asmeninis gyvenimas
-------------------

Ji pasikeitė savo tikrąjį vardą į Kira Kener ir užregistravo šį kaip prekės ženklą.

Šiuo metu Kira gyvena Šiaurės Karolinoje ir šoka įvairiuose naktiniuos klubuose.

1993 m. susilaukė dukters.

Apdovanojimai
-------------

* Miss Nude Asia (1997 ir 1998 m.)
* Exotic Dancer Cover Girl of the Year (1998 m.)
* Best Stage Performer (1998 m.)
* Miss Dollhouse of America
* Miss Asian Fitness
* AVN nominacija „Best Interactive DVD" už filmą „Virtual Sex with Kira Kener" (2008 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Luke Ford biographical details about Kira Kener
2. ↑  PDF of plaintiff's complaint in Kener v. Vivid Archyvuota kopija 2007-02-04 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kira Kener** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Larus ichthyaetus** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Sėjikiniai paukščiai  *( Charadriiformes)* |
| Šeima: | Kiriniai  *( Laridae)* |
| Gentis: | Kirai  *( Larus)* |
| Rūšis: | Kiras kvatoklis  *( Larus ichthyaetus)* |

 |
| Binomas |
| ***Larus ichthyaetus***Pallas, 1773 |

**Kiras kvatoklis** (*Larus ichthyaetus*) – kirinių (*Laridae*) šeimos paukštis iš kirų genties. Tai beveik balnotojo kiro dydžio, 58–65 cm ilgio. Sparnų ilgis 1,4–1,6 m. Kojos geltonos.

Gyvena kolonijomis pelkėse ir salose nuo pietinės Rusijos iki Mongolijos. Tai migruojantys paukščiai, žiemojantys Viduržemio jūros regione, Arabijos pusiasalyje ir Indijoje. Lizdą suka ant žemės, deda 2–4 kiaušinius.

Tai plėšrūs paukščiai, gaudantys žuvis, vabzdžius, vėžiagyvius ir net nedidelius žinduolius.
**Vincas Češkevičius** (1896 m. gegužės 30 d. dab. Lenkijoje, Seinų valsčiaus Aradnykų kaime – 1972 m. Vilniuje) – Lietuvos ūkininkas ir tautosakininkas.

Biografija
----------

Anksti netekus tėvų teko išmėginti visus žemės ūkio darbus kaime. 1917 m. lapkričio pabaigoje užsirašė savanoriu į Lietuvos kariuomenę. 1924 m. vedė, buvo išrinktas Aradnykų seniūnu. Vienas iš Seinų „Rūtos" kooperatyvo steigėjų, Šv. Kazimiero draugijos Aradnykų skyriaus pirmininkas. 1940 m. vokiečių kalintas. 1941 m. buvo priverstas išvykti į Lietuvą, į Vilkaviškio apskr. Bartninkų valsčiaus Geisteriškių kaimą. Išrinktas kaimo seniūnu, o po karo – susikūrusio kolūkio pirmininku. Kartu su dukra pervažíavo į Širvintų rajoną, Čiobiškį, kur dirbo vaikų namų daržininku. 1960 m. su dukra Aldona persikėlė į Vilnių, jame gyveno iki pat mirties.

Rinkti tautosaką paskatino žinomas kraštotyrininkas Jurgis Dovydaitis. Surinktą medžiagą užrašė sąsiuviniuose, kuriuos atidavė dukrai Aldonai Vaičiūnienei. Daugiau kaip po trisdešimties metų ši Seinų krašto liaudies kūryba buvo išleista atskira knyga.

Bibliografija
-------------

* Vincas Češkevičius. Iš tikrovės ir iš pasakų, Aušra, Punskas, 2008.

Nuorodos
--------

* Biografija
| **Vincentas Gečas** |
| --- |
| Gimė | 1931 m. vasario 7 d.Mažeikiai |
| Mirė | 2020 m. birželio 17 d. (89 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | tapytojas |
| Partija | 1959 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1957 m. LSSR dailės institutas |

**Vincentas Gečas** (1931 m. vasario 7 d. Mažeikiuose – 2020 m. birželio 17 d. Vilniuje) – Lietuvos tapytojas.

Biografija
----------

Mokėsi Mažeikių gimnazijoje. 1957 m. baigė LSSR dailės institutą. Nuo 1957 m. Lietuvos dailės instituto dėstytojas, 1969–1974 m. prorektorius, 1974–1988 m. rektorius. Nuo 1980 m. profesorius. Nuo 1989 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytojas, Menų fakulteto Tapybos katedros profesorius.

Kūryba
------

Vienas ryškiausių septintojo - aštuntojo dešimtmečių dailininkų, tuo laikotarpiu sukūrė ideologiškai angažuotų, bet plastiškai įtaigių kūrinių. Po 1963–1964 m. stažuotės Italijoje kūryboje žymi italų neorealizmo įtaka, būdingas plastiškai raiškus, kartais ironiškas kasdienybės motyvas, reportažiškumas, psichologinė portretuojamojo charakteristika, vidinių konfliktų perteikimas. Paveikslo kompozicinė sandara grindžiama fotografinio kadro, kinematografinio montažo principu. Vėlesnėje kūryboje vyrauja peizažai, natiurmortai, daugiausia gėlės, animalistinio žanro paveikslai – žirgai, naminiai paukščiai.

Svarbesni paveikslai: „Kolūkio turguje", 1959 m.; „Vitrina", 1960 m.; „Šeima", „Kolūkietė", abu 1962 m.; „Avarija", „Po diskusijų", abu 1964 m.; „Lova" I, „Demonstracija", triptikas „Į Rytus", visi 1965 m.; „Dailininko Leopoldo Surgailio portretas", 1966 m.; triptikas „Lietuva 1919 metais", 1967–1974 m.; „Jų užmiršti nevalia", „Aistros", abu 1969 m.; diptikas „Menas, žmonės, įvykiai", 1972 m.; „Rektorių taryba", 1981 m.; „Adomas ir Ieva", 1986 m. Nuo 1958 m. dalyvavo parodose; individualios parodos surengtos Vilniuje – 1967 m. 1981 m. 2006 m. Maskvoje – 1988 m.

Įvertinimas
-----------

* 1968 m. LSSR valstybinė premija
* 1974 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas
* 1981 m. LSSR liaudies dailininkas

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Ramutė Rachlevičiūtė. *Vincentas Gečas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 472 psl.
2. ↑  Kristina Miklaševičiūtė. *Vincentas Gečas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 585

Literatūra
----------

* Lietuvių enciklopedija. – Boston, 1969. T. 36. P. 215.
* Vincentas Gečas / Nijolė Tumėnienė. – Vilnius: Vaga, 1977.
| **Vincas Šalaviejus** |
| --- |
| Gimė | 1920 m.Gaideliai, Ukmergės apskritis |
| Mirė | 1940 m. gegužės 30 d. (~20 metų) |
| Palaidotas (-a) | Ukmergė |
|  |
| Veikla | aviakonstruktorius, sklandytojas |

**Vincas Šalaviejus** (1920 m. Gaideliuose, Žemaitkiemio valsčius, Ukmergės apskritis – 1940 m. gegužės 30 d.) – Lietuvos aviakonstruktorius, sklandytojas, sklandymo instruktorius.

Biografija
----------

Gimė 1920 m. Ukmergės apskrities Žemaitkiemio valsčiaus Gaidelių vienkiemyje. Baigęs penkias Ukmergės gimnazijos klases, studijavo Kauno aukštesniojoje technikos mokykloje.

1938 m. Nidos sklandymo mokykloje išmoko sklandyti, vadovavo Ukmergės sklandytojų būreliui.

Susirgęs džiova, mirė 1940 m. gegužės 30 d. palaidotas Ukmergėje.

Sukurti orlaiviai
-----------------

1939 m. sukonstravo ir pastatė lavinimosi sklandytuvą „Aitvaras".

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Vincas Šalavėjus, Plieno sparnai. Nuoroda tikrinta 2022-07-21.
2. ↑  V. Šalaviejus „Aitvaras", Plieno sparnai. Nuoroda tikrinta 2022-07-21.
| **Vincas Žilėnas** |
| --- |
| Gimė | 1907 m. gruodžio 31 d.Vaišniūnai, Linkmenų valsčius |
| Mirė | 1982 m. spalio 24 d. (74 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | istorikas, žurnalistas, muziejininkas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Vincas Žilėnas** (1907 m. gruodžio 31 d. Vaišniūnuose, Linkmenų valsčius, Švenčionių apskritis – 1982 m. spalio 24 d. Vilniuje) – Lietuvos istorikas, žurnalistas, muziejininkas, redaktorius.

Biografija
----------

1930–1936 m. studijavo istoriją Vilniaus universitete. 1935–1939 m. „Vilniaus žodžio" vyriausiasis redaktorius, 1938–1939 m. „Lietuvos žinių" oficialus korespondentas Lenkijoje, 1939–1940 m. „Lietuvos žinių" generalinis atstovas Vilniuje. 1940–1946 m. dirbo administracinį darbą. 1947–1952 m. Etnografijos muziejaus, 1952–1973 m. Istorijos ir etnografijos muziejaus direktorius. 1973–1982 m. Mokslo muziejaus Vilniuje direktorius.

Paskelbė straipsnių iš Lietuvos istorijos, mokslotyros, muziejininkystės. 1965 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Angelė Vyšniauskaitė. *Vincas Žilėnas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. - 677
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 583 psl.

Nuorodos
--------

* Vinco Žilėno 1957 m. ekspedicijos dienoraštis. Šiaurės Atėnai, 2010-05-07
* Vinco Žilėno 1957 m. ekspedicijos dienoraštis. Pabaiga. Šiaurės Atėnai, 2010-05-14
**Vincentas Baranauskas** (1925 m. liepos 19 d. Dingiškiai, Krokialaukio valsčius) – Lietuvos ekonomistas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1950 m. baigė Vilniaus universitetą. 1965 m. apgynė disertaciją „Lietuvos TSR prietaisų gamybos pramonės vystymas ir specializavimas", 1971 m. ekonomikos mokslų daktaras.

1957–1965 m. Lietuvos liaudies ūkio tarybos skyriaus viršininkas. 1965–1980 m. gamybinio susivienijimo „Sigma" skyriaus vedėjas. 1980–1992 m. Ekonomikos instituto Mokslinės techninės pažangos ekonominio efektyvumo skyriaus vedėjas. 1965–1990 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1977 m. profesorius.

Bibliografija
-------------

* Ekonominis gamybos efektyvumas ir jo didinimas, 1970 m.
* Gamybos ir valdymo organizacinės struktūros tobulinimas ir tikslinių programų metodo taikymas pramones susivienijimuose (gamybiniuose kompleksuose), 1977 m. rusų kalba

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vincentas Baranauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 634 psl.
Koordinatės: 48°50′17″ š. pl. 2°19′37″ r. ilg.﻿ / ﻿48.83806°š. pl. 2.32694°r. ilg.﻿ / 48.83806; 2.32694

Kapinių vaizdas iš viršaus su išlikusiu malūnu
**Monparnaso kapinės** (pranc. *Cimetière du Montparnasse*) – vienos iš trijų didelių Paryžiaus kapinių, XIX a. įkurtų užmiestyje. Seniau vadintos *Pietų kapinėmis* (pranc. *Le Cimetière du Sud*). Plyti 19 ha plote, Prancūzijos sostinės Monparnaso rajone. Apie 35 000 palaidojimų. Teritorijoje auga apie 1200 medžių, užimamas žaliasis plotas yra vienas didesnių mieste. Kartu su Monmartro, Per Lašezo ir Passi kapinėmis turistų yra dažniausiai lankomos.

Istorija
--------

1830–1831 m. ir 1863 m. sukilėlių kapavietė su Lenkijos–Lietuvos–Ukrainos heraldiniais ženklais
Šioje užmiesčio teritorijoje plytėjo trijų dvarų žemės, veikė malūnas. 1654 m. šią vietovę nusipirko *Šv. Dievo Jono labdaringos brolijos* vienuoliai, Lietuvoje labiau žinomi bonifratrų vardu. Broliai vienuoliai įsteigė karitietiškas kapines, bet malūną jose paliko veikti (nuo to laiko jis vadinamas pranc. *Moulin de la Charité*). Šis malūnas, nors ir be sparnų, tebestovi kapinių viduryje. Nuo 1784 m. pradėta laidoti mirusius ligonius iš bonifratrų įsteigto hospitalio „Hôpital de la Charité". XIX a. pr. Paryžiaus prefektas Nicolas Frochot nusipirko sklypą šalia ir įsteigė naujas kapines, jose 1824 m. supiltas pirmas kapo kauburėlis. Nuo 1890 m. bendra kapinių teritorija yra padalinta į dvi dalis: didesniąją, vad. pranc. *Grand Cimetière (GC)* ir mažesniąją – pranc. *Petit Cimetière (PC)*.

Monparnaso kapinėse paskutinę poilsio vietą rado Prancūzijos valstybės, kultūrinis ir intelektualinis elitas, čia palaidoti: rašytojas Guy de Maupassant, šalies prezidentas Jacques Chirac, enciklopedininkas Pierre Athanase Larousse, poetas ir filosofas Charles Baudelaire, skulptorius Jean-Antoine Houdon ir kt. Yra ir užsieniečių kapų: airių novelisto Semiuelo Beketo, JAV tapytojo ir fotografo Mano Rėjaus, ukrainiečių politiko Simono Petliūros, iš Lietuvos žydų kilusio tapytojo ekspresionisto Chaimo Sutino bei kitų. XIX a. antroje pusėje laidoti į Prancūziją pasitraukę nepasisekusių 1830–1831 m. ir 1863 m. sukilimų dalyviai: generolas ir lenkų rašytojas Liudvikas Mieroslavskis, raguvietis Juozapas Straševičius, Lietuvos ir Rusijos žemių draugijos Paryžiuje įkūrėjas ukmergietis Adomas Kolyška bei kiti.

Išnašos
-------

1. ↑  Cimetière du Montparnasse
2. ↑  Vida Girininkienė. *Mirė bastydamasis Paryžiuje…* // literaturairmenas.lt Archyvuota kopija 2018-09-01 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Monparnaso kapinės** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Monparnaso kapinės oficialiame Paryžiaus miesto tinklalapyje (fr)
* Kapinių planas Archyvuota kopija 2019-08-01 iš Wayback Machine projekto.
* Palaidotų žymių asmenų sąrašas
* Kapinių informacija (en) Archyvuota kopija 2018-07-14 iš Wayback Machine projekto.
| Monrealis*Montréal* |
| --- |
|              |
| *Monrealio reginys* |
|  |
| 

MonrealisMonrealis

45°30′0″ š. pl. 73°40′0″ v. ilg.﻿ / ﻿45.50000°š. pl. 73.66667°r. ilg.﻿ / 45.50000; 73.66667﻿ (Monrealis)Koordinatės: 45°30′0″ š. pl. 73°40′0″ v. ilg.﻿ / ﻿45.50000°š. pl. 73.66667°r. ilg.﻿ / 45.50000; 73.66667﻿ (Monrealis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Kanados vėliava Kanada |
| **Provincija** | Kvebekas Kvebekas |
| **Rajonas** | Monrealio rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1642 |
| **Meras** | Valérie Plante |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 1 620 693  |
| **Plotas** | 365,13 km² |
| **Tankumas** (2006) | 4 439 žm./km² |
| **Altitudė** | 6 - 233 m |
|  |
| **Pašto kodas** | H |
| **Tel. kodas** | (514) ir (438) |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Monrealis |

**Monrealis** (pranc. *Montréal*, angl. *Montreal*) – antrasis pagal dydį Kanados miestas, didžiausias Kvebeko provincijos miestas. 3,27 mln. gyventojų (2007). Išsidėstęs prie Šv. Lauryno upės. Tarptautiniai oro uostai, iš jų Monreal Triudo – vienas didžiausių Kanadoje. Didelis šalies pramonės, prekybos ir finansų centras. Išvystyta mašinų, chemijos, maisto, tekstilės, naftos pramonė, spalvotoji metalurgija.

Mieste įrengtas metropolitenas, yra 3 universitetai, muziejai (tarp jų – dailės menų). Pilis (XVIII a.), seminarija (XVII a.), *Bonsecours* bažnyčia (XVII–XVIII a.), Pasaulinės parodos 1967 m. pastatai.

Istorija
--------

Indėnai šioje teritorijoje gyvena jau 8 tūkst. metų. Pirmieji europiečiai Monrealio salą ir joje esantį Hočelagos kaimelį aplankė 1535 m. Monrealiu miestas pradėtas vadinti nuo 1775 m.

1967 m. čia vyko Pasaulinė paroda.

Sportas
-------

1976 m. mieste vyko XXI vasaros olimpinės žaidynės.

Mieste žaidžia Monrealio „Canadiens" ledo ritulio klubas.

Ekonomika
---------

Monrealis yra svarbiausias Kanados jūrų uostas. Miesto pramonė yra: farmacijos, plieno, elektros prietaisų, perdirbtos naftos, transporto įrangos, tekstilės, drabužių, maisto ir alkoholinių gėrimų, tabako gamyba.

Nuorodos
--------

* Montrealio dangoraižių diagrama
Monos sąsiauris
**Monos sąsiauris** (angl. *Mona Passage*, isp. *Canal de la Mona*) – sąsiauris, kuris skiria Haičio salą nuo Puerto Riko. Monos sąsiauris jungia Atlanto vandenyną su Karibų jūra ir yra svarbi laivų maršruto nuo Atlanto vandenyno iki Panamos kanalo dalis.

130 km besidriekiantis vandens ruožas tarp dviejų salų yra vienas kebliausių kanalų Karibuose. Sąsiauris kupinas kintančių potvynių srovių, kurios susidaro abejose didelių salų pakrantėse, ir smėlio seklumų, kurios besitęsia daugelį kilometrų nuo abiejų krantų.

Sąsiauris yra seismiškai aktyvioje tektoninių lūžių zonoje, todėl jame dažnai vyksta nežymūs žemės drebėjimai, kyla nedideli cunamiai.

Salos
-----

Monos sąsiauryje yra trys salos:

* Monos sala išsidėsčiusi arti kanalo vidurio.
* Penkis kilometrus į šiaurę nuo Monos salos yra daug mažesnė Monito sala.
* 50 km į šiaurės rytus nuo Monos salos ir apie 21 km nuo Puerto Riko yra Desečeo sala.

Šaltiniai
---------

1. 1 2   Archyvuota kopija 2017-04-05 iš Wayback Machine projekto. Uri ten Brink, *New Bathymetric Map of Mona Passage, Northeastern Caribbean, Aids in Earthquake- and Tsunami-Hazard Mitigation,* USGS Sound Waves Newsletter, 2007/05
2. ↑  Mona Island. *britannica.com*. Nuoroda tikrinta 2020-11-19.
| **Ričardas Čepas** |
| --- |
| Gimė | 1937 m. rugsėjo 12 d. (85 metai)Raudonėje |
|  |
| Veikla | istorikas |
|  |
| Alma mater | 1961 m. Vilniaus universitetas |

**Ričardas Čepas** (g. 1937 m. rugsėjo 12 d. Raudonėje) – Lietuvos istorikas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1961 m. baigė Vilniaus universitetą. 1969 m. istorijos mokslų kandidatas.

1970–1973 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytojas, 1972 m. docentas. 1973–1990 m. dirbo Partijos istorijos institute, nuo 1975 m. ir Centrinio valstybinio archyvo dokumentų katalogavimo grupės vadovas. 1990–1997 m. dirbo Lietuvos istorijos institute. 1997–2001 m. Lietuvos valstybės centrinio archyvo direktorius.

Mokslinė veikla
---------------

Pagrindinis tyrimų objektas – XX a. Lietuvos istorija. Parengė penkis dokumentų rinkinius. Kraštotyrinių leidinių apie Anykščius, Raguvą, Rietavą, Tauragnus, Veliuoną ir kt. vienas autorių.

Bibliografija
-------------

* Kruvinos žudikų pėdos, 1968 m.
* Zigmas Angarietis: straipsniai ir atsiminimai, 1982 m. (su Romu Šarmaičiu)
* Lietuviai – Spalio revoliucijos ir pilietinio karo dalyviai, 2 t. 1987 m.
* Ministras pirmininkas Mykolas Sleževičius, studija, 1997 m.
* Lietuvos Respublikos ministrai pirmininkai 1918–1940 m. sudarytojas, 1997 m.
* Plečkaitininkai, 2000 m.
* Mirties dekretas: demokratijos gynėjams, 2001 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozapas Romualdas Bagušauskas. *Ričardas Čepas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 304 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Ričardas Vaitiekūnas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1951 m. kovo 7 d. (72 metai)Alizavoje, Kupiškio rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Regina |
| Vaikai | Saulė, Ugnė |
|  |
| Veikla | geologas, Lietuvos ir Klaipėdos rajono politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* 1999 m. Naujoji sąjunga;
* 2004 m. Darbo partija.

 |
|  |
| Alma mater | 1974 m. Vilniaus universitetas |

**Ričardas Vaitiekūnas** (g. 1951 m. kovo 7 d. Alizavoje, Kupiškio rajonas) – geologas, Lietuvos ir Klaipėdos rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1958–1962 m. mokėsi Šilutės rajono Vainuto pradinėje mokykloje, 1962–1969 m. Panevėžio 6-ojoje vidurinėje mokykloje. 1969–1974 m. studijavo Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultete.

1974–1978 m. Čitos geologijos valdybos Udlokano ekspedicijos padalinio vadovas. 1978–1982 m. Lietuvos kelių projektavimo instituto Panevėžio skyriaus geologinės grupės vadovas. 1982–1983 m. Naftos žvalgybos ekspedicijos Baltijos jūros nuotraukų padalinio geologas, 1983–1990 m. Gręžimo padalinio vadovas. 1990–2000 m. AB „Geonafta" direktorius. 2004–2005 m. buvo UAB „Rapsolis" direktorius.
2005–2006 m. UAB „Minijos nafta" atstovas ryšiams su visuomene. Nuo 2008 m. UAB „Geoterma" direktorius.

1999 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų), 2004 m. Darbo partijos narys.

2000 ir 2003 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys, 2000–2003 m. Klaipėdos rajono savivaldybės meras.

1979–1988 m. įvairių turistinių sportinių kelionių slidėmis, pėsčiomis ir vandeniu Lietuvos čempionas ir prizininkas, 1980 m. 1983 m. 1986 m. Respublikinės turistinės nuotraukos konkurso nugalėtojas.

Žmona Regina, dukros Saulė ir Ugnė.
| Ričia |
| --- |
| **Ilgis** | 16 km |
| **Baseino plotas** | 208 km² |
| **Ištakos** | Ričių ežeras |
| **Žiotys** | Drūkšiai |
| **Šalys** | Baltarusija |

**Ričia** (blrs. *Рычанка, Рыча*) – upė šiaurės vakarų Baltarusijoje, teka Vitebsko srities Breslaujos rajone. Ilgis 16 km, baseino plotas 208 km². Vidutinis vandens paviršiaus nuolydis sudaro 0,29 ‰.

Išteka iš Ričių ežero prie Baltarusijos–Latvijos valstybinės sienos. Teka pietų kryptimi, kerta istorinį kelią Vilnius–Breslauja–Tilžė–Ryga ir įteka į Muisos ežerą. Iš pastarojo telkinio toliau neša savo vandenis pietvakarių link ir, pratekėjus vietinio keliuko Drūkšiai–Malkos patilte, įsilieja į Drūkšių ežero rytinę dalį. Santaka maždaug 0,4 km į šiaurę nuo Drūkšių miestelio. Dešiniojo kranto kaimai: Mikalajūnai, Ričianai, Minkovičiai; kairiajame krante gyvenviečių nėra.

Ričia – viena iš didesnių upių, maitinančių Drūkšių ežerą. Jos baseine tyvuliuoja daugybė ežeriukų, sudarančių Ričios–Drūkšių ežeryną.

Šaltiniai
---------

* Obelienius J. *Lietuvos TSR vandens turistų keliai* – Vilnius: „Mintis", 1972
* *Блакітная кніга Беларусі*: энцыкл. / Рэдкал.: Н. А. Дзісько, М. М. Курловіч, Я. В. Малашэвіч і інш.; Маст. В.Г.Загародні. – Мн.: БелЭн, 1994. – 415 с. ISBN 5-85700-133-1
**Ričardas Pocius** (g. 1970 m. birželio 18 d. Rietave) – Lietuvos karininkas.

Biografija
----------

1997 m. baigė Kanados ginkluotųjų pajėgų mokyklą, 1999 m. – Vilniaus universiteto Teisės fakultetą.

1990–1991 m. Krašto apsaugos departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės inspektorius. 1991–1998 m. Lietuvos kariuomenės Savanoriškoji krašto apsaugos tarnybos Informacijos skyriaus viršininkas.

1998–1999 m. Lietuvos taupomojo banko Prevencijos ir informacijos apsaugos skyriaus viršininkas. 1999–2002 m. Lietuvos Respublikos Specialiųjų tyrimų tarnybos komisaras-specialusis agentas patarėjas. 2002–2004 m. Krašto apsaugos ministerijos Generalinė inspekcijos Tyrimų skyriaus viršininko pavaduotojas.

2004–2006 m. Lietuvos karo policijos vado pavaduotojas ikiteisminiam tyrimui, 2006–2012 m. – policijos vadas. 2012–2015 m. Lietuvos kariuomenės Karo tarnybos skyriaus viršininkas. 2015–2022 m. Viešojo saugumo tarnybos vadas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
Senos telefonų būdelės Troodo kalnuose
**Kipro ryšiai ir komunikacijos**:

**Telefonija**

* Laidinių telefonų naudotojų:

* Kipras: 414 500 (2009 m.),
* Šiaurės Kipras: 86 228 (2002 m.)

* Mobiliųjų telefonų naudotojų:

* Kipras: 977 500 (2009 m.),
* Šiaurės Kipras: 147 522 (2002 m.)

**Radijas**

* Radijo stotys: 7 AM, 60 FM, 1 trumpųjų bangų (1998 m.),
* Radijo naudotojai: 310 000 (1997 m.)

**Televizija**

* Televizijos stočių: 4 (1997 m.),
* Televizijos naudotojų: 248 000 (1997 m.)

**Internetas**

* Interneto kodas: .cy,
* Interneto tiekėjų: 187 881 (2010 m.),
* Interneto naudotojų: 433 900 (2009 m.)

Šaltiniai
---------

* CIA Factbook Archyvuota kopija 2018-12-26 iš Wayback Machine projekto.

v • a • r **Europos šalių ryšiai** 

Airija |
Albanija |
Andora |
Armėnija |
Austrija |
Azerbaidžanas |
Baltarusija |
Belgija |
Bosnija ir Hercegovina |
Bulgarija |
Čekija |
Danija |
Estija |
Graikija |
Gruzija |
Islandija |
Ispanija |
Italija |
Jungtinė Karalystė |
Juodkalnija |
Kazachija |
Kosovas |
Kroatija |
Latvija |
Lenkija |
Lichtenšteinas |
Lietuva |
Liuksemburgas |
Šiaurės Makedonija |
Malta |
Moldavija |
Monakas |
Norvegija |
Nyderlandai |
Portugalija |
Prancūzija |
Rumunija |
Rusija |
San Marinas |
Serbija |
Slovakija |
Slovėnija |
Suomija |
Švedija |
Šveicarija |
Turkija |
Ukraina |
Vatikanas |
Vengrija |
Vokietija
| Bilmos ergas |
| --- |
|  |
| Šalis: | Nigeris |
| **Dykumos dalis:** | Sacharos |
| Tipas: | ergas |
| Plotas: | km² |
|  |

Bilmos ergo padėtisBilmos ergo padėtis
**Bilmos ergas** (angl. *Erg of Bilma*) – ergas (smėlio jūra) pietų centrinėje Sacharoje, Tenerės regione (Nigerio teritorija).

Karavanų iš senovinio Bornu į Fesaną maršrutai kirsdavo ergo kopas piečiau Bilmos kaip didžiausią kliūtį prieš pasiekiant Sahelį. Šie karavanai maršrutai praktiškai nenaudojama po 1820 m. tačiau mažo masto prekyba per Bilmos ergą vyksta toliau – iš Čado ežero regiono ir Termito kalnų.

Tradiciškai Bilmos ergą kirsdavo kasmetiniai tuaregų *Azalay* karavanai, gabenę druską ir datules iš Kaouaro regiono į Agadesą, kur jie sutikdavo karavanus, keliavusius transsachariniais maršrutais.
  
Šiandien šiuos maršrutus papildė sunkvežimių, keliaujančių per Tenerę į kopų šiaurę, eismas. Bilmos ergas tapo turistų traukos centru, kupranugariai trumpais maršrutais gabena turistus į ergo oazes.

Nuorodos
--------

1. ↑  Geels, Jolijn (2006), *Niger: The Bradt Travel Guide*, London: Bradt, ISBN 1841621528 .

* Decalo, Samuel (1979), *Historical Dictionary of Niger*, London and New Jersey: Scarecrow Press, ISBN 0810812290 .
* Prof. Dr. R. Baumhauer Archyvuota kopija 2007-06-10 iš Wayback Machine projekto. at The University of Trier’s Geography center Archyvuota kopija 2007-06-23 iš Wayback Machine projekto. has produced a number of papers on the Geography and Paleogeography of the Erg of Bilma.
* Surviving the Sahara Archyvuota kopija 2007-12-04 iš Wayback Machine projekto. : National Geographic, December 2002.
| „Sokrato mirtis" |
| --- |
|  |
| Menininkas | Ž. L. Davidas |
| Metai | 1787 m. |
| Meno kryptis | klasicizmas |
| Medžiagos, technika | drobė, aliejus |
| Matmenys | 129,5 × 196,2 cm |
| Miestas (vieta) | Niujorkas,  JAV |
| Muziejus | Metropoliteno meno muziejus |

**Sokrato mirtis** (pranc. *La Mort de Socrate*) – prancūzų klasicizmo dailininko Ž. L. Davido (1748−1825) paveikslas, eksponuojamas Metropoliteno meno muziejuje Niujorke.

Apie paveikslą
--------------

Paveikslą „Sokrato mirtis" Ž. L. Davidas nutapė 1787 m. Paryžiaus Salono parodai. Paveikslo tema atliepė to meto paryžiečių nuotaikas apie pilietinių pareigų svarbą. Priešrevoliuciniame Paryžiuje senovės Romos ir Graikijos herojų pasiaukojimo istorijos buvo matomos kaip priešingas pavyzdys Prancūzijos „Senajam režimui" (taip vadinta Burbonų monarchija). Tapydamas paveikslą Ž. L. Davidas naudojosi Platono aprašyta Sokrato mirties istorija dialoge „Faidonas". Taip pat jis kreipėsi į žinovus konsultacijų norėdamas suteikti autentiškumo įspūdį vaizduojamai scenai. Sokratas (gyveno 469−399 m. pr. m. e.) buvo senovės graikų filosofas, kuris buvo Atėnų valdžios apkaltintas bedieviškumu ir jaunimo vedimu iš doros kelio. Jam buvo pasiūlyta atsisakyti savo mokymo arba būti nubaustu mirties bausme. Sokratas pasirinko savanorišką mirtį išgerdamas nuodų taurę.

Ž. L. Davido paveikslo centre pavaizduota stojiška Sokrato figūra ant lovos. Viena ranka Sokratas tiesia paimti nuodų taurės, o kitos rankos judesys rodo, kad ir prieš pat mirtį jis moko apie žmogaus sielos nemirtingumą. Jo mokiniai pavaizduoti apimti nerimo, liūdesio, pasimetimo. Paveiksle yra istorinių netikslumų. Pavyzdžiui, kairėje prie arkos sienos atsirėmęs pavaizduotas mokinys Apolodoras, kurį, pasak istorijos, Sokratas išsiuntė dėl parodyto pernelyg didelio liūdesio, o nėra daugelio kitų, Platono paminėtų, veikėjų. Platonas, sėdintis už Sokrato lovos kojūgalio, pavaizduotas senu žmogumi, nors tuo metu turėjo būti jaunas. Ž. L. Davidas taip pat suteikė idealizuojančių bruožų Sokrato veidui ir jis nepanašus į išlikusius filosofo biustus. 1787 m. Salone pademonstruotas paveikslas sulaukė didelės sėkmės. 1931 m. paveikslą įsigijo Metropoliteno meno muziejus Niujorke.

Šaltiniai
---------

* *Delphi Complete Works of Jacques-Louis David*, Delphi Classics, 2017.
* Metropoliteno muziejaus informacija
| Sokotas |
| --- |
|  Sokoto upės sistems (žalia spalva - Nigerija, oranžinė - Nigeris) |
| **Ilgis** | 630 km |
| **Ištakos** | Funtua |
| **Žiotys** | Nigeris |
| **Šalys** | Nigerija |

**Sokoto** (seniau vadinta **Gublin Kebbi**) – upė šiaurės vakarų Nigerijoje ir Nigerio upės intakas. Upės ištakos yra šalia Funtua į pietus nuo Kacinos valstijos, apie 275 km tiesia linija nuo Sokoto miesto. Teka į šiaurės vakarus pro Gusau Zamfaros valstijoje, patekdama į Sokoto valstiją, kur prateka pro Sokotą ir pasipildo Rimos vandenimis, ir po to pasuka į pietus bei teka per Birnin Kebbi Kebio valstijoje. Apie 120 km piečiau nuo Birnin Kebbi ji pasiekia santaką su Nigerio upe.

Lygumos aplink upę yra plačiai dirbamos ir upė naudojama kaip irigacijos šaltinis. Upė taip pat svarbi transportavimui.

Šaltiniai
---------

* *The Hydrology and Plankton of the River Sokoto*. J. Holden, J. Green. Journal of Animal Ecology, Vol. 29, No. 1 (May, 1960), pp. 65–84.
* *Isotope And Geochemical Characterization Of Surface And Subsurface Waters In The Semi-Arid Sokoto Basin, Nigeria*, Adelana et.al, African Journal of Science and Technology (AJST), Science and Engineering Series Vol. 4, No. 2, pp. 80–89, December 2003
| ***DZIDZIO Kontrabandos kelias*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis | Ukrainos vėliava Ukraina |
| Režisierius | Oleh Borshchevskyi |
| Vaidina | Mykhailo Khoma  Olena Lavrenyuk |
| Metai | 2017 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 86 min. |
| Kalba | rusų |
| **IMDb įrašas** |

**DZIDZIO Kontrabandos kelias** (angl. *DZIDZIO Contrabass*) – 2017 metų ukrainietiškas filmas, komedija.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Šoumenas Dzidzio gyvena iš pinigų, kuriuos jam duoda mama. Jis net turi apsauginį ir vairuotoją. Tai jo draugas, kuris padeda šoumenui kilti į žvaigždes. Vieną kartą, jie vyko pasižmonėti. Išlipo iš automobilio, o nevaldoma mašina nuvažiavo nuo kalniuko ir rėžėsi į rimto veikėjo visureigį. Atbėgo šeimininkas, sumušė apsauginį–vairuotoją, o Dzidziui davė tris dienas, kad atiduotų pinigus už mašinos remontą. Sugalvojo vaikinai planą, kaip greitai užsidirbti. Nuvyko į parduotuvę, apsipirko, pasislėpė mašinoje cigarečių, persirengė kunigais iš išvyko į Lenkiją su kontrabanda. Sustojo pavežti žavios merginos. Aliona vis norėdavo užsukti į svečius pas močiutę, tai pas senelį. O kontabandininkai vis įsiveldavo į komiškas istorijas. Tai su brakonieriais įsivėlė į konfliktą, tai dalyvavo šermenyse, tai padėjo gimdyvei. Jiems pavykdavo išsisukti, o štai juos sekęs banditas vis gaudavo mušti.

Aktoriai
--------

*Aktorius – veikėjas*
* Mykhailo Khoma – šoumenas/kontabandininkas Dzidzio.
* Olena Lavrenyuk – Aliona. Žavi pakeleivė.
* Nazariy Guk – Julikas, apsauginis, vairuotojas ir Dzidzio draugas.
* Orest Halys’kyi – Lamuras, popo sūnus. Investuotojas.
* Serhii Lyba – banditas su džipu, kuris vis sekė Dzidzio ir jo draugus.
* Rimma Zyubina – pardavėja.
* Oleksiy Vertynskyi – policijos kapitonas.
* Serhijus Zorenka – sutiktas žemaūgis, kuris skelbėsi esąs kontrabandos žinovas ir už atlygį, galintis padėti savais kanalais pervežti kontrabandą.

Kūrėjai
-------

* Prodiuseriai: Pavlo Suško
* Režisierius: Oleksandr Nedbajev
* Scenaristai: Mikhaylo Khoma, Serhij Liba, Serhij Lavrenčuk, Ivan Poliakov

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB duomenys
* Themoviedb duomenų bazė0
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Neipiras*Napier* |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

NeipirasNeipiras

39°29′0″ p. pl. 176°55′0″ r. ilg.﻿ / ﻿39.48333°š. pl. 176.91667°r. ilg.﻿ / 39.48333; 176.91667﻿ (Neipiras)Koordinatės: 39°29′0″ p. pl. 176°55′0″ r. ilg.﻿ / ﻿39.48333°š. pl. 176.91667°r. ilg.﻿ / 39.48333; 176.91667﻿ (Neipiras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+12)------ vasaros: (UTC+13) |
|  |
| **Valstybė** | Naujosios Zelandijos vėliava Naujoji Zelandija |
| **Regionas** | Hoko įlankos regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 58 600  |
|  |
|  **Vikiteka** | Neipiras |

**Neipiras** (angl. *Napier*, maor. *Ahuriri*) – miestas Naujojoje Zelandijoje, vakarinėje Šiaurės salos pakrantėje, prie Hoko įlankos. Hoko įlankos regiono administracinis centras. Sudaro konurbaciją su už 18 km esančiu didesniu Hastingso miestu. Yra jūrų uostas, oro uostas. Svarbus vilnos pramonės centras. Taip pat maisto (mėsos, žuvies, vaisių), metalo apdirbimo, trąšų gamybos pramonė. Apylinkėse plyti vynuogynai, vaismedžių plantacijos. Yra technologijų institutas. Miestas pasižymi *Art Deco* architektūros paveldu.

Istorija
--------

Vietovė nuo seno buvo apgyvendinta maorių, 1769 m. spalį čia lankėsi Džeimsas Kukas. Miestas kurtis pradėjo nuo 1854 m. buvo pavadintas britų generolo Čarlzo Džeimso Neipiro garbei. 1931 m. Neipirą visiškai suniokojo žemės drebėjimas.
| **Gabriel Jan Mincevič** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1938 m. kovo 25 d.Sužionyse, Vilniaus rajonas |
| Mirė | 2016 m. gruodžio 7 d. (78 metai)Vilniuje |
| Sutuoktinis (-ė) | Natalija |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Vilniaus rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos lenkų rinkimų akcija |
|  |
| Alma mater | 1968 m. Vilniaus konservatorija |

**Gabriel Jan Mincevič** (1938 m. kovo 25 d. Sužionyse, Vilniaus rajonas – 2016 m. gruodžio 7 d. Vilniuje) – Lietuvos ir Vilniaus rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, dirigentas, mokslų daktaras.

Biografija
----------

1968 m. baigė Vilniaus konservatoriją, choro dirigentas, 2000 m. Varšuvos Kardinolo Vyšinskio universitete baigė Popiežiaus teologijos studiją, magistras teologas.

1968–1975 m. Vilniaus 26-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, 1975 m. atleistas iš darbo už religinę veiklą. 1975–1992 m. dirbo Nemenčinės vidurinėje mokykloje.

1992–2004 m. Seimo narys. 2005 m. Nemenčinės kultūros namų vadovas. 2007–2011 m. Vilniaus rajono savivaldybės mero pavaduotojas.

2004–2016 m. Vilniaus rajono savivaldybės tarybos narys.

Lietuvos Lenkų sąjungos narys, 1991–1994 m. šios sąjungos vyriausiosios valdybos pirmininkas, vėliau Lietuvos lenkų rinkimų akcijos narys.

Lenkų ansamblio „Wileńszczyzna" vadovas. Sutuoktinė Natalija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Lietuvos lenkų rinkimų akcija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-11-10 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-10 iš Wayback Machine projekto.
| Nekaras |
| --- |
| Nekaras Manheime Nekaras Manheime |
| **Ilgis** | 367 km |
| **Baseino plotas** | 14 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 145 m³/s |
| **Ištakos** | Švarcvaldas |
| **Žiotys** | Reinas |
| **Šalys** | Vokietija |
|  |
|  **Vikiteka** | Nekaras |

**Nekaras** (vok. *Neckar*) – upė pietvakarių Vokietijoje, Badeno-Viurtembergo žemėje; Reino dešinysis intakas. Prasideda Švarcvaldo kalnuose, netoli Filingeno-Šveningeno. Teka daugiausia į šiaurę kalvotomis vietovėmis. Žemupyje, Odenvaldo aukštumoje pasuka į vakarus ir įteka į Reiną Manheime. Juosia vakarinę Remso-Muro krašto dalį.

Didžiausi intakai: Echacas, Filsas, Remsas, Muras, Encas, Caberis, Zulmas, Kocheris, Jagstas, Elcas. Upė laivuojama vidurupyje ir žemupyje (įrengti šliuzai, kanalai). Prie Nekaro įsikūrę miestai: Rotveilas, Rotenburgas prie Nekaro, Tiubingenas, Niurtingenas, Eslingenas prie Nekaro, Štutgartas, Liudviksburgas, Heilbronas, Heidelbergas, Manheimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 299
**Teskokas** (nah. *Tetzco(h)co*, isp. *Tetzcuco, Tezcuco, Tetzcoco, Texcoco*) – miestas-valstybė (*āltepētl*), buvusi Mezoamerikoje, Vidurio Meksikoje, apie 18 km į šiaurės rytus nuo Tenočtitlano, Meksiko slėnyje, ant Teskoko ežero kranto, ties dabartiniu Teskoko miestu (Meksiko valstija). Tai buvo vienas galingiausių Vidurio Meksikos miestų.

Teskokas įkurtas XII a. greičiausiai čičimekų genčių. Apie 1337 m. akolua (actekams gimininga nahuatlių tauta), padedama tepanekų, išstūmė čičimekus ir įsikūrė Teskoke. Akolua sostinė iš Koatlinčano buvo perkelta Teskokan. 1418 m. Teskoko valdovas (tlatoanis) Ištilšočitlis I nuverstas Askapocalko valdovo Tesosomoko. 1428 m. Ištilšočitlio sūnus, pagarsėjęs kaip poetas, mąstytojas Nesahualkojotlis sudarė sąjungą su actekais ir nugalėjo Tesosomoko sūnų Maštlą. Actekų imperija, Teskokas ir tepanekų miestas Tlakopanas sudarė trilypę sąjungą. Teskokas tapo antru pagal svarbą krašto miestu (po Tenočtitlano).

Senojo miesto kalva
Teskokas garsėjo moksliniu ir kultūriniu gyvenimu, senųjų raštų biblioteka (sudeginta konkistadorų), sudėtinga vandens tiekimo ir drėkinimo sistema, lietaus dievo Tlaloko šventykla. Tuomet pastatytuose valdovų rūmuose buvo daugiau kaip 300 patalpų, sodų, žvėrynų, maudyklių. XVI a. pradžioje miestas užėmė 450 ha plotą, gyveno apie 24 000 gyventojų.

1520 m. į Teksoką įžengė ispanų konkistadorų armija, vadovaujama Ernano Korteso. Ispanai nužudė karalių Kakamaciną ir vietoje jo paskyrė marionetinį valdovą Ištilšočitlį II. Teskoke ispanai rengėsi Tenočtitlano apgulčiai.

Valdovai
--------

* Kinacinas (*Quinatzin*)
* Tečotlalacinas (*Techotlālatzin*, 1357? 1377?–1409 m.)
* Ištilšočitlis I (*Īxtlīlxōchitl*, 1409–1418 m.)
* Nesahualkojotlis (*Nezahualcoyōtl*, 1431–1472 m.)
* Nesahualpilis (*Nezahualpilli*, 1473–1515 m.)
* Kakamacinas (*Cacamatzin*, 1515–1520 m.)

Po ispanų užkariavimo:

* Koanakočcinas (*Cōānacochtzin*, 1520–1525 m.)
* Tekokolcinas (*Tecocoltzin*, 1525 m.)
* Ištilšočitlis II (*Īxtlīlxōchitl*, 1526–1531 m.)
* Karlosas Ometočcinas (*Carlos Ōmetōchtzin Chīchīmēcatēcuhtli*, 1531–1539 m.)
* Anotonijus Pimentelis Tlalhuitolcinas (*Antonio Pimentel Tlahuitoltzin*, 1540–1546 m.)
* Ernandas Pimentelis Nesahualkojotlis (*Hernando Pimentel Nezahuacoyotl*, 1546–1564 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Smith, Michael E. (2005). „City Size in Late Post-Classic Mesoamerica". *Journal of Urban History*. 31 (4): 403–434.
2. ↑  *Texcoco*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013