recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Tomas Sankara** |
| --- |
| Burkina Faso prezidentas |
|  |
| Burkina Faso prezidentas Tomas Sankara |
| Gimė | 1949 m. gruodžio 21 d.Jako, Aukštutinė Volta (dabartinis Burkina Fasas) |
| Mirė | 1987 m. spalio 15 d. (37 metai)Uagadugu |
| Sutuoktinis (-ė) | Mariam Sankara |
| Burkina Faso prezidentas |
| Kelintas | 5 |
| Ėjo pareigas | 1984 m. rugpjūčio 4 d. – 1987 m. spalio 15 d. (3 metai) |
| Vėlesnis | Blaise Compaoré |
|  |
|  **Vikiteka** | Thomas Sankara |

**Tomas Sankara** (*Thomas Isidore Noël Sankara*; 1949–1987 m.) – marksistinių pažiūrų revoliucionierius, panafrikanistas, penktasis Burkina Faso prezidentas (valdęs 1983–1987 m.). Tomas Sankara dažnai vadinamas „Afrikos Che Guevara".

1983 m. Sankara, būdamas 33 metų, įvykdė palankiai gyventojų vertintą valdžios perversmą ir tapo valstybės vadovu. Perversmo tikslas – pažaboti stipriai įsišaknijusią korupciją valstybėje bei išsivaduoti iš išlikusio prancūzų dominavimo (anksčiau Burkina Fasas buvo Prancūzijos kolonija). Atėjęs į valdžią, jis pradėjo vykdyti analogo Afrikoje neturėjusias socialines bei ekonomines reformas. Jo vykdomą užsienio politiką galima pavadinti antiimperialistine. Sankara stengėsi nesinaudoti užsienio pagalba, bandė sumažinti valstybės skolas, dėl to nacionalizavo žemę, mineralų kasyklas, bandė išvengti Pasaulio banko bei Tarptautinio valiutos fondo įtakos. Vidaus politika fokusavosi aplink agrarinę reformą, turėjusią padėti šaliai patenkinti savo poreikius ir taip išvengti bado. Tautos išsilavinimas bei sveikata tapo prioritetu. Per Sankaros valdymą buvo paskiepyta 2,5 mln. vaikų nuo tymų, meningito ir geltonojo drugio. Taip pat jis turėjo planų įvykdyti Sahelio apsodinimo medžiais projektą, taip stengiantis apsisaugoti nuo dykumėjimo ir žemę padaryti derlingesne.

Sankara daug dėmesio skyrė moterų teisėms. Priverstinės vedybos, poligamija atsidūrė už įstatymo ribų, moterys taip pat buvo skatinamos mokytis ir dirbti.

Tačiau Sankara, siekdamas radikaliai reformuoti visuomenę, sukūrė autoritarinį režimą ir galiausiai uždraudė nepriklausomą spaudą bei sąjungas.

Kaip ir per Kubos revoliuciją, Burkina Fase buvo įrengti Revoliucijos gynimo komitetai.

Nepaisant autoritarinio valdymo, Sankara buvo nepaprastai populiarus. Visgi vidurinė klasė ir genčių vadai buvo nepatenkinti jo vykdomomis reformomis, kadangi tai gerokai kenkė jų interesams. 1987 m. įvyko prancūzų remiamas karinis perversmas, per kurį Sankara buvo nužudytas. Likus keletui dienų iki savo mirties, jis tarsi paliko savo palikimą ateičiai: „Kai revoliucionieriai kaip individai gali būti nužudyti, tu negali nužudyti idėjų".

Nuorodos
--------

* kapitalizmoistorija.org, *Smulki Tomo Sankaros biografija* Archyvuota kopija 2012-05-28 iš Wayback Machine projekto. (LT).
Mirjama**Mirjama** – Penkiaknygėje minima izraelitė, vyriausioji Aarono ir Mozės sesuo, Amramo bei Jochebedos duktė.

Kai kūdikis Mozė buvo nuneštas pintinėje ir paliktas nendryne, Mirjama stebėjo kaip toliau klostysis įvykiai. Kadangi faraono duktė ketino pasiimti berniuką į rūmus, Mirjama pasiūlė atvesti jam žindyvę. Tai buvo pati Mozės motina.

Mirjama pirmoji moteris Biblijoje įvardijama kaip pranašė. Išėjimo knygos 15 skyriuje rašoma kaip ji giedojo Dievui giesmę ir kvietė jos pavyzdžiu pasekti kitas Izraelio moteris. Būtent šioje vietoje ji pirmą kartą pavadinama pranaše.

Pasak Biblijos, pavydėdama ypatingų Mozės santykių su Dievu, Mirjama ėmė maištauti teigdama, jog Dievas kalbėjęs ne vien per Mozę. Teigiama, kad Dievas pašaukė Mozę, Aaroną bei Mirjamą prie Susitikimo Palapinės. Mirjama buvo nubausta – susirgo raupsais. Pagal to meto papročius, Mirjama buvo atskirta nuo bendruomenės. Mozės prašymu Dievas sutrumpino bausmę iki savaitės.

Mirjama mirė dykumoje, izraelitams dar nepasiekus Pažadėtosios Žemės.[1]

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vladimiras Kanatušas „Moterys Biblijoje"
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Džarašasجرش |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

DžarašasDžarašas

32°16′20″ š. pl. 35°53′30″ r. ilg.﻿ / ﻿32.27222°š. pl. 35.89167°r. ilg.﻿ / 32.27222; 35.89167﻿ (Džarašas)Koordinatės: 32°16′20″ š. pl. 35°53′30″ r. ilg.﻿ / ﻿32.27222°š. pl. 35.89167°r. ilg.﻿ / 32.27222; 35.89167﻿ (Džarašas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Jordanijos vėliava Jordanija |
| **Muchafaza** | Džarašo muchafaza |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 31 652  |
| **Altitudė** | 600 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Džarašas |

**Džarašas** (arab. جرش = *Ǧaraš*) – miestas šiaurinėje Jordanijoje, 48 km į šiaurę nuo Amano, netoli Zarkos upės. Muchafazos centras. Verčiamasi žemės ūkiu ir prekyba (alyvuogių auginimas). Vystomas turizmas.

Džerašas garsus savo antikinių laikų archiktūriniu paveldu. Yra Korintinės kolonos, Adriano arkos, hipodromo, Dzeuso ir Artemidės šventyklų, ovalaus forumo, kolonų apsuptos gatvės (*cardo*), dviejų teatrų, pirčių, miesto gynybinių sienų liekanos. Taip pat yra IV–VII a. bažnyčių ir sinagogų, puoštų mozaikomis, griuvėsiai.

Istorija
--------

Miestas gyvenamas nuo bronzos amžiaus (3200 m. pr. m. e.). Antikiniais laikais miestas vadintas ***Gerasa*** ir buvo vienas svarbiausių regiono miestų (įėjo į Dekapolį). Miestas ypač suklestėjo I a. antroje pusėje – Trajanas nutiesė kelius į miestą, 130 m. čia lankėsi imperatorius Adrianas, kurio apsilankymo garbei pastatyta triumfo arka. 614 m. Gerasą nuniokojo persų antpuolis. Kryžininkų laikais senovinio miesto liekanos panaudotos tvirtovių įrengimui. Vėliau miesto reikšmė sumenko.

1806 m. pradėti senovinio miesto kasinėjimai.

Galerija
--------

* Adriano arkaAdriano arka
* Forumo aikštėForumo aikštė
* Artemidės šventyklaArtemidės šventykla
* Gatvės kolonadaGatvės kolonada
* Cardo maximusCardo maximus
* OvalusOvalus
* KatedraKatedra
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Centrinė Ekvatorijaالاستوائية الوسطى |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Pietų Sudano vėliava Pietų Sudanas |
| **Administracinis centras** | Džuba |
| **Apskritys** | 6 |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 2 500 626 |
| **Plotas** | 22 956 km² |
| **Tankumas** (2006) | 109 žm./km² |

**Centrinė Ekvatorija** (arab. الاستوائية الوسطى = *al-Istiwāʾiyya al-wusṭā*) – vilajetas Pietų Sudane, šalies pietinėje dalyje, Kongo Demokratinės Respublikos ir Ugandos pasienyje. Administracinis centras – šalies sostinė Džuba.

Geografija
----------

Centrinė Ekvatorija yra kur kas didesnio Ekvatorijos regiono dalis. Vilajeto teritorija teka Bahr al Džabalio (Baltojo Nilo) upė. Svarbiausi miestai: Džuba, Kadžo Kedžis, Lirija, Rokonas, Jejus, Kaja.

Gyventojai ir istorija
----------------------

*Pagrindinis straipsnis – Ekvatorija*.
Pagrindinės vilajos tautos: bariai (mandariai, podžulai, kakvai, kelikai, kukai, niangvarai), lugbarai, makarakai, lulubai. Jos nesukūrė savo valstybinių junginių, o gyveno susiskaidę į gentis ir klanus. XIX a. viduryje regionas tapo svarbiu dramblio kaulo tiekimo regionu, dėl ko išaugo Gondokoro miestas. 1871 m. regionas įjungtas į Egipto Ekvatorijos provinciją, 1894 m. teritorijos į vakarus nuo Nilo atiduotos Belgijos Laisvajai Kongo Valstybei (sudarė dalį Lado enklavo). 1910 m. grįžo britams, vėl atiteko Ekvatorijai. Kaip atskiras administracinis vienetas Sudano Respublikos sudėtyje Centrinė Ekvatorija atskirta 1994 m. Ekvatoriją padalinant į tris vilajas. Iš pradžių vadinosi **Bahr al Džebelio vilaja**, vėliau pakeitė pavadinimą į dabartinį. Nuo 2005 m. – Pietų Sudano autonomijos, nuo 2011 m. – Pietų Sudano administracinis teritorinis vienetas.

Suskirstymas
------------

Vilajetas padalintas į 6 apskritis:

* Džubos apskritis
* Lainijos apskritis
* Morobo apskritis
* Terekekos apskritis
* Jejaus apskritis
* Kadžo Kedžio apskritis

|  |  |
| --- | --- |
|  **Pietų Sudano vilajetai** |  |
| Aukštutinis Nilas | Buhairatas | Centrinė Ekvatorija | Džonglėjus | Rytų Ekvatorija | Šiaurės Bahr al Gazalis | Vakarų Aukštutinis Nilas | Vakarų Bahr al Gazalis | Vakarų Ekvatorija | Varabas |
| **Tomas Edvardas Lorensasangl. *Thomas Edward Lawrence*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1888 m. rugpjūčio 16 d.Tremadogas, dab. Gvineto grafystė |
| Mirė | 1935 m. gegužės 19 d. (46 metai)Dorseto grafystė |
| Palaidotas (-a) | Šv. Pauliaus katedra |
|  |
| Veikla | Didžiosios Britanijos keliautojas, archeologas, lakūnas, karinis veikėjas |
|  |
| Alma mater | Oksfordo universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Thomas Edward Lawrence |

*Apie XVIII a. pb. ir XIX a. pr. anglų tapytoją skaitykite – Thomas Lawrence.*
**Tomas Edvardas Lorensas** (angl. *Thomas Edward Lawrence*, dar žinomas kaip *T. E. Lorensas, pulkininkas Lorensas*, 1888 m. rugpjūčio 16 d. Tremadogas, dab. Gvineto grafystė, Velsas – 1935 m. gegužės 19 d. Dorseto grafystė) – Didžiosios Britanijos keliautojas, archeologas, lakūnas, karinis veikėjas, pulkininkas leitenantas.

Biografija
----------

Baigė Oksfordo universitetą. 1910 m. su Britų muziejaus archeologijos ekspedicija lankėsi senovės hetitų mieste Karkemiše (dab. Karkamis, Turkija), vėliau keliavo po Sinajų, kur išmoko arabų kalbą.

Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui pašauktas tarnauti į britų karinę žvalgybą Kaire. Su pagalbos vilkstine pasiųstas pas arabų princą Feisalį (nuo 1921 m. Irako karalius Feisalis I) į Chidžazą (dab. Saudo Arabija) rengė, vėliau faktiškai vadovavo arabų sukilimui prieš Vokietijos sąjungininkę Turkiją, kurio metu gavo „Arabijos Lorenso" pravardę. 1919 m. su Feisalio delegacija dalyvavo Paryžiaus taikos konferencijoje, bet neįstengė pasiekti, kad arabams būtų suteikta nepriklausomybė. 1919-1922 m. Kolonijų reikalų ministerijos patarėjas Artimųjų Rytų klausimais. Atsistatydinęs J. H. Rosso vardu (siekdamas išvengti viešumo, 1923 m. pasivadino T. E. Šo) stojo tarnauti į karo aviaciją. Žuvo per Dorsete vykusias motociklų lenktynes.

Apie jį 1962 m. sukurtas filmas „Arabijos Lorensas", rež. Deividas Linas, gavęs 7 Oskarus. Pagrindinį vaidmenį atliko Piteris O Tulas.

Bibliografija
-------------

Arabijos Lorensas 1917 m. netoli Akabos
* Seven Pillars of Wisdom, an account of Lawrence’s part in the Arab Revolt. (*Septyni išminties bokštai*, autobiografinė knyga) ISBN 0-8488-0562-3
* Revolt in the Desert, an abridged version of Seven Pillars of Wisdom. (*Sukilimas dykumoje*, autobiografinė knyga) ISBN 1-56619-275-7
* The Mint, an account of Lawrence’s service in the Royal Air Force. ISBN 0-393-00196-2
* Crusader Castles, Lawrence’s Oxford thesis. ISBN 0-19-822964-X
* The Odyssey of Homer, Lawrence’s translation from the Greek. ISBN 0-19-506818-1
* The Forest Giant, by Adrien Le Corbeau, novel, Lawrence’s translation from the French, 1924.
* The Letters of T. E. Lawrence, selected and edited by Malcolm Brown. ISBN 0-460-04733-7
* The Letters of T. E. Lawrence, edited by David Garnett. ISBN 0-88355-856-4

Šaltiniai
---------

1. ↑  Manfredas Volodka. *Tomas Edvardas Lorensas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 634 psl.
Džambija iš Jemeno
**Džambija** (angl. *jambiya*, arab. جمبية arba جنبية) – lenkto durklo plačia trumpa geležte arabiškas tipas. Arabiškai *džambija* – 'durklas'.

Geležtė paprastai lenkta (kai kurių – iki 90°) dviašmenė, rombinio skerspjūvio, su briauna išilgai geležtės. Labai retai pasitaiko geležčių su grioveliu.

Džambijų rankenos neturi gardos, daromos iš rago, medienos, kaulo. Žinomos rankenos iš presuoto gintaro, sidabruoto ar auksuoto plieno. Rankenos medžiaga (raganosio ragas, dramblio kaulas, vėplio ar narvalo iltis ir pan.) ir puošimas nusako savininko socialinę padėtį. Vertingiausiomis laikomos raganosio rago rankenos. Šiais laikais raganosio ragas ir kitos saugojamų gyvūnų medžiagos gaunamos per kontrabandą.

Makštis paprastai medinė, aptraukta oda, tvirtinama ant diržo. Makštis irgi lenkta, neretai ji dar lenktesnė, negu pati džambija. Džambijos diržas iš storos išdirbtos odos arba storas audeklinis.

Džambijos nešiojamas prie diržo. Jemene ji yra vyro aprangos dalis (džambijas nešioja nuo 14 metų).

Viena hipotezė teigia, kad džambija atsirado iš kardo, kurį nešiodavo prie diržo. Taikesniais laikais kasdieniniu ginklu tapo sutrumpinta kardo versija – džambija. Džambijos šeimose perduodamos iš kartos į kartą, kai kurios jų yra kelių šimtų metų senumo. Šiais laikais džambijos yra daugiau patriotizmo ir gentinės priklausomybės ženklas, vyriškio visuomeninės padėties simbolis.

Naudojama nacionaliniuose šokiuose. Susikivirčijus panaudojama ir kaip ginklas.

Skirtingose arabų ir kitų musulmonų šalyse džambijų stiliai skiriasi. Pvz. Maroko džambijų stilius patyrė Ispanijos geležčių tradicijos įtaką.

Nuorodos
--------

Nuotraukos:

* Džambijos parduotuvėje Sanoje (Jemenas) ,  Archyvuota kopija 2007-09-29 iš Wayback Machine projekto.
* Džambija (Turkija ~1800 m.)  Archyvuota kopija 2007-09-27 iš Wayback Machine projekto.
| Njenčen Tangla |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Kinijos vėliava Kinija (Tibetas) |
|  |
| Aukščiausi kalnai | Njenčen Tangla (7090 m) |
|  |
| Kalnagūbriai |  |
|  |
| Upių ištakos |  |
|  |
| Ežerai |  |
|  |
| Uolienos | granitas, smiltainis, klintis |
|  |
| **Ilgis** | ~600 km |

**Njenčen Tangla** (tibet. གཉན་ཆེན་ཐང་ལྷ  = *gnyan chen thang lha*, kin. 念青唐古拉山, pinyin: *Niànqīng Tánggǔlā Shān*) – kalnagūbris pietų Tibete (KLR), Tibeto kalnyne, Transhimalajuose. Ilgis apie 600 km. Aukštis iki 7090 m (Njenčen Tanglos k.).

Kalnai sudaryti iš granito, smiltainio, klinties. Būdinga beveik nepertraukta kalnų grandinė su pakankamai lygiu gūbriu (perėjos 5000 m aukštyje). Gausu nuobirynų.

Pietiniuose šlaituose driekiasi kalnų stepės, šiauriniuose – šaltosios dykumos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 311
**Napiriša** – dievas elamitų mitologijoje, deivės Kiririšos sutuoktinis.[1] Sūnus – Hutranas. Napirišos vardas reiškia „didysis viešpats".[2] Buvo tapatinamas su Mesopotamijos dievu Ea (požemio vandenų, magijos ir išminties dievybe).[1]

Vokiečių iranologas Walther Hinz teigė, kad elamitų dievo Humbano vardas buvo tabu, todėl karališkuosiuose įrašuose dievavardis buvo pakeistas Napiriša. Visgi šią teoriją paneigė prancūzų archeologas Pierre de Miroschedji. Tiek Humbanas, tiek Napiriša apibūdinami tokiais pat epitetais, tačiau šios dievybės kilusios iš skirtingų Elamo regionų. Napirišos ir Kiririšos kultas susiklostė Anšane (siejamas su dabartiniu Tel-e Maljanu), o Humbano – Avane.[1]

Karalius Humban-numena XIII a. pr. m. e. Lijane, prie Persijos įlankos, pastatydino Napirišos ir Kiririšos šventyklą. II tūkst. pr. m. e. iškilus Anšano dinastijai, Napiriša, Kiririša ir Inšušinakas (Sūzų dievas) tapo svarbiausiomis oficialaus elamitų panteono dievybėmis.[1]

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  Van der Toorn, Karel; Becking, Bob; Van der Horst, Pieter W. (eds.). Dictionary of Deities and Demons in the Bible. Brill. p. 433, 489.
2. ↑  Jeremy Black; Anthony Green (1992). Gods, Demons and Symbols of Ancient Mesopotamia: An Illustrated Dictionary. University of Texas Press, p. 74. ISBN 978-0-292-70794-8.
| Medaliai |
| --- |
|
| Vyrų dziudo |
| **Atstovaujant:  Japonija**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2020 Tokijas | iki 60 kg |
| **Bronza** | 2016 Rio | iki 60 kg |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2013 Rio | iki 60 kg |
| **Auksas** | 2017 Budapeštas | iki 60 kg |
| **Auksas** | 2018 Baku | iki 60 kg |
| **Bronza** | 2014 Čeliabinskas | iki 60 kg |

**Naohisa Takato** (jap. 高藤直寿 = *Takatō Naohisa*, g. 1993 m. gegužės 30 d. Šimocukėje) – Japonijos dziudo imtynininkas, olimpinis čempionas.

Biografija
----------

2011 m. tapo pasaulio jaunimo čempionato nugalėtoju. 2013 m. pirmą kartą tapo pasaulio čempionu.

Savo debiutinėse 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Japonijos atstovas iškovojo bronzos apdovanojimą. 2017 m. ir 2018 m. tapo pasaulio čempionu.

Savo antrose 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Takato pateko į finalą, kuriame nugalėjo Kinų Taipėjaus imtynininką Yang Yung-wei ir pelnė savo pirmąjį olimpinį aukso medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Olympedia svetainėje
Vytautas Lukavičius
**Vytautas Lukavičius** (g. 1950 m. sausio 30 d. Šiauliuose) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas (1995 m.).

Biografija
----------

1972 m. baigė Aukštąją karo inžinierių mokyklą Rygoje, 1984 m. F. Dzeržinskio karo akademijos Vadų fakultetą Maskvoje.

1984–1987 m. TSRS kosminio valdymo centro Mokslinių tyrimų laboratorijos inžinierius bandytojas, 1987–1990 m. – laboratorijos viršininkas. 1990–1991 m. gamyklos „Nuklonas" Šiauliuose cecho energetikas. Nuo 1991 m. tarnavo Lietuvos krašto apsaugos sistemoje: 1991 m. Šiaulių zonos komendantūros vyr. instruktorius, 1991–1992 m. Šiaulių apskr. komendanto pavaduotojas, 1992–1995 m. Kunigaikščio Vaidoto bataliono vadas Šiauliuose, 1995–1996 m. Generalinio štabo Mobilizacijos ir karo prievolės valdybos, 1996–1998 m. – Gynybos štabo Operacijų valdybos viršininkas, 1998–2014 m. – Mobilizacijos departamento prie Krašto apsaugos ministerijos direktorius.

1995–1996 m. prisidėjo rengiant Karo prievolės bei Mobilizacijos ir mobilizacinio rezervo rengimo įstatymų projektus. 1991 m. sudarė pirmąjį lietuvišką topografijos vadovėlį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Lukavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 676 psl.
*Šis straipsnis apie Misūrio intaką. Apie Misisipės intaką skaitykite straipsnyje Vait Riveris.*

| Vait Riveris |
| --- |
| Vait Riveris Bedlendų nac. parke Vait Riveris Bedlendų nac. parke |
| **Ilgis** | 523/933 km |
| **Baseino plotas** | 26 400 km² |
| **Vidutinis debitas** | 16 m³/s |
| **Ištakos** | Pušų kalnagūbris |
| **Žiotys** | Misūris |
| **Šalys** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava JAV |
|  |
|  **Vikiteka** | Vait Riveris |

**Vait Riveris** arba ***Baltoji upė*** (angl. *White River*) – upė Jungtinių Amerikos Valstijų šiaurėje, Nebraskoje ir Pietų Dakotoje; Misūrio dešinysis intakas. Prasideda Pušų kalnagūbrio lūžyje, šiaurės vakarų Nebraskoje. Teka į šiaurės rytus toliau per Pietų Dakotą Pušų kalnagūbrio bei Rouzbudo sijų indėnų rezervacijų ribomis. Vait Riveris toliau teka rytų kryptimi. Įsilieja į Misūrį (Frensio Keisio tvenkinį) netoli Čamberleino.

Pagrindiniai intakai – Vaunded Ni, Mažasis Vait Riveris (dešinieji).

Vait Riverio baseino žemėlapis
Vait Riverio aukštupio baseinas – retai gyvenami, skurdžios augalijos kalnuoti rajonai (Bedlendų nacionalinis parkas). Žemupio vaga labai vingiuota.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  White River / river, Nebraska-South Dakota, United States, *Encyclopaedia Britannica*.
2. ↑  White River 1267248, U.S. Geological Survey
3. ↑  Benke, Arthur C. ed. and Cushing, Colbert E. ed.; Galat, David L.; Berry, Charles R. Jr.; Peters, Edward J. and White, Robert G. (2005). "Chapter 10: Missouri River Basin" in: *Rivers of North America*. Burlington, Massachusetts: Elsevier Academic Press.
| **Aulonocara jacobfreibergi** |
| --- |
| Jakobfreibergo akara (Aulonocara jacobfreibergi)Jakobfreibergo akara(*Aulonocara jacobfreibergi*) |
| Apsaugos būklė |
| Nekeliantys susirūpinimo (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Ešeržuvės  *( Perciformes)* |
| Šeima: | Daugiaspalvės ešeržuvės  *( Cichlidae)* |
| Gentis: | Afrikinės akaros  *( Aulonocara)* |
| Rūšis: | Jakobfreibergo akara  *( Aulonocara jacobfreibergi)* |

 |

**Jakobfreibergo akara** (*Aulonocara jacobfreibergi*) – daugiaspalvių ešeržuvių (*Cichlidae*) šeimos žuvų rūšis.

Patinų kūno ilgis iki 15 cm. tačiau akvariume gali užaugti didesni, patelės žymiai mažesnės. Patinų kūno pagrindinė spalva yra mėlyna, tačiau, priklausomai nuo vietovės, žuvys skiriasi tiek raštais, tiek ir pelekų spalvomis, egzistuoja daug spalvomis ir dydžiu besiskiriančių populiacijų, turinčių atskirus vietinių gyventojų ar akvariumistų duotus pavadinimus, tačiau jos visos priklauso tai pačiai rūšiai ir kryžminasi tarpusavyje.

Endeminė Malavio ežero rūšis. Daugiausia laiko leidžia ežero urvuose. Maitinasi zooplanktonu, daugiausiai lervomis ir vėžiagyviais.

Mokslinis rūšies pavadinimas *jacobfreibergi* duotas pagal JAV žuvų importuotojo Jacob Freiberg pavardę.

Akvariumuose
------------

Auginamos akvariumuose, viena populiariausių akvariuminių ciklidų rūšių.

Akvariumuose imituojant joms įprastą natūralią aplinką, rekomenduojama įrengti urvelių. Rekomenduojamas minimalus akvariumo dydis vienai porelei yra bent 90 litrų, geriausia didesnis.

Dažnai augintojai nerekomenduoja maitinti žinduolių mėsa ar *Tubifex* kirmėlėmis, kadangi manoma, jog tokia mityba gali sukelti ligą, populiariai vadinamą „Malavio pūtimu" (angl. *Malawi bloat*), tačiau ši tarp ciklidų akvariumuose dažna liga nėra gerai ištirta, nežinomas nei jos sukėlėjas, nei mechanizmas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „IUCN Red List - Aulonocara jacobfreibergi". IUCN Red list.
2. ↑  Integrated Taxonomic Information System (ITIS)
3. 1 2 3 4   Archyvuota kopija 2022-01-24 iš Wayback Machine projekto.
4. 1 2 3
5. 1 2
6. 1 2 3
7. ↑
8. ↑


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jakobfreibergo akara** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Vytautas Masiulis** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. gruodžio 20 d. (67 metai)Biržų rajone |
| Sutuoktinis (-ė) | išsituokęs |
| Vaikai | Vaida, Rimgailė, Darius |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Rokiškio rajono politinis bei visuomenės veikėjas. |

**Vytautas Masiulis** (g. 1955 m. gruodžio 20 d. Biržų rajone) – Lietuvos ir Rokiškio rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1975 m. Panevėžio politechnikume baigė pramoninės ir civilinės statybos specialybę. 1975–1977 m. atliko privalomą karinę tarnybą. 1985 m. baigė Vilniaus inžinerinio statybos instituto statybos organizavimo ir ekonomikos specialybę, įgijo inžinieriaus ekonomisto kvalifikaciją.

1977–1987 m. Rokiškio rajono statybos organizacijoje darbų vykdytojas. 1987–1992 m. Rokiškio rajono Žiobiškio kolūkio vyriausiasis inžinierius statybininkas. 1992–1995 m. – uždarosios akcinės bendrovės „Arka" pirmininkas. 1995–1999 m. – Rokiškio rajono savivaldybės meras. 1999–2004 m. – Lietuvos žemės ūkio banko (pasikeitus pavadinimui NORD/LB Lietuva) Rokiškio skyriaus valdytojas. Nuo 2004 m. – akcinės bendrovės „Suskystintos dujos" Rokiškio dujų ūkio viršininkas.

Nuo 1988 m. įsijungė į Sąjūdžio veiklą, buvo renkamas į rajono Sąjūdžio tarybą. Vėliau buvo vienas iš trijų Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) partijos skyriaus steigėjų rajone. 1999 m. Tėvynės liaudies partijos staigėjas. Organizavo Tėvynės liaudies partijos Rokiškio skyrių ir buvo išrinktas jo pirmininku. 2001–2003 m. – Dešiniųjų sąjungos narys, tarybos narys, Rokiškio skyriaus pirmininkas. 2003 m. Dešiniųjų sąjungai susijungus su Tėvynės sąjunga išrinktas Tėvynės sąjungos Priežiūros komiteto, tarybos nariu.

1991–1995 m. Rokiškio rajono savivaldybės tarybos deputatas, 1995–1997 ir 1997–1999 m. Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Turi dukteris – Vaidą ir Rimgailę, sūnų Darių.
|  |
| --- |
| **Jak-38** |
|  |
|  |
|  |
| Tipas | VTOL naikintuvas |
| Gamintojas | Jakovlev |
| Pirmas skrydis | 1971 m. |
| Pradėtas naudoti | 1976 m. rugpjūčio 11 d. |
| Būsena | nenaudojamas |
| Pagrindiniai naudotojai | Tarybų Sąjungos karinis jūrų laivynas, Ukrainos oro pajėos |
| Pagaminta vnt. | 231 |

Jak-38 ant lėktuvnešio denio.
**Jakovlev Jak-38** buvo pirmas ir vienintelis naudojamas Sovietų Sąjungos vertikalaus kilimo ir tūpimo (angl. STOL) naikintuvas.

Pirmieji naikintuvo brėžiniai atrodė panašūs į britų Hawker P.1154. Dėl problemų, atsirandančių eksploatuojant viršgarsinius lėktuvus, pradžioje buvo numatyta sukurti paprastus naikintuvus, skriejančius 0,95 Macho greičiu. Jak-38 (ir 38M) buvo kuriamas pasinaudojant Jak-36, šie lėktuvai neturėjo beveik nieko bendro.

Prototipas VM-01 buvo baigtas 1970 m. balandžio 14 d. Pirmasis skrydis įprastu būdu atliktas kitu prototipu VM-02 1971 m. sausio 15 d. O 1971 m. gegužės 25 d. su VM-03 buvo išmėgintas vertikalus pakilimas.

Iš viso buvo pagaminti 231 Jak-38 naikintuvai, įskaitant ir 38 dviviečius treniruočių lėktuvus (Jak-38U modifikacija).

Viena iš įdomiausių naikintuvo savybių – nusileidimas su nuotoliniu valdymu. Jak-38 nuotoliniu būdu susisiekdavo su lėktuvnešio kompiuterių sistema, kuri ir nutūpdydavo lėktuvą be piloto pagalbos.

Variantai
---------

**Jak-36M** – pirminis prototipas prieš sukuriant Jak-38. Buvo sukonstruotas pademonstruoti vertikalaus kilimo ir tūpimo galimybes. 

**Jak-38** – pirmasis naikintuvo modelis, pirmą skrydį atlikęs 1971 m. sausio 15 d. ir tarnybą pradėjęs 1976 m. rugpjūčio 11 d. Buvo pagaminta 143 lėktuvų.

**Jak-38M** – patobulinta Jak-38 versija. Pagrindinė naujovė – du Tumansky R-28V-300 ir du Rybinsk RD-38 varikliai. Padidintas pakilimo svoris. Ši modifikacija pradėta naudoti 1985 m. birželį. Buvo pagaminta 50 šios versijos naikintuvų.

**Jak-38U** – dvivietis treniruoklis Tarybų Sąjungos jūrų aviacijai. Ši naikintuvo versija turėjo pailgintą fiuzeliažą, talpinantį dvivietę pilotų kabiną. Pradėti naudoti 1978 m. lapkričio 15 d. Iki 1981 m. pagaminti 38 lėktuvai.

Charakteristikos (Jak-38M)
--------------------------

### Pagrindinės

* Įgula: 1
* Ilgis: 16,37 m
* Sparnų mojis: 7,32 m
* Aukštis: 4,25 m
* Sparnų plotas: 18,5 m²
* Tuščio svoris: 7 385 kg
* Didžiausias pakilimo svoris: 11 300 kg
* Varikliai: 1× turboreaktyvinis Tumansky R-28 V-300 (66,7 kN); 2× turboreaktytviniai Rybinsk RD-38 (31,9 kN kiekvienas)

### Eksploatacinės

* Didžiausias greitis: 1 050 km/h
* Skrydžio nuotolis: 1 300 km
* Aukščio lubos: 11 000 m
* Kopimo greitis: 4500 m/min

### Ginkluotė

* Patrankos: GŠ-23L
* Bombos: dvi bombos FAB-500 (arba keturios FAB-250) arba dvi padegamosios bombos ZB-500, arba dvi atominės bombos RN-28.
* Raketos: įvairaus tipo (iki 240 mm)

Taip pat skaitykite
-------------------

* Jak-36
* Jak-141

Nuorodos
--------

* Apie Jak-38 acig.org tinklalapyje

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jakovlev Jak-38** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Vytautas Markevičius** |
| --- |
| Gimė | 1962 m. sausio 4 d. (61 metai)Milvydos kaime, Varėnos rajonas |
|  |
| Veikla | advokatas, buvęs politikas, ministras |
|  |
| Alma mater | 1985 m. VU |

**Vytautas Markevičius** (g. 1962 m. sausio 4 d. Milvydos kaime, Varėnos rajonas) – advokatas, buvęs politikas, ministras.

Biografija
----------

1985 m. Vytautas Markevičius baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, pradėjo dirbti Vilniaus m. prokuratūros sistemoje. LRV aparato Teisėsaugos skyriaus vedėjas (1991 m.), bendros Lietuvos ir Danijos įmonės UAB „CLAN-BALT" teisininkas (1993-1994 m.).

1995 m. išlaikė advokato egzaminus, įsteigė savo vardu pavadintą advokato kontorą. Lietuvos vidaus reikalų viceministras (1999 m.). 11-osios Vyriausybės vidaus reikalų ministras (nuo 2000 m. spalio 30 d.). Lietuvos teisingumo ministras (2001 m. liepos 5 d. iki 2004 m. gruodžio 14 d.). Nuo 2006 m. advokatas. 2006 m. įsteigė advokatų profesinę bendriją „Markevičius, Gerasičkinas ir partneriai MARGER".

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Česlovas Blažys** | **Lietuvos vidaus reikalų ministras**2000 - 2001 | Po to:**Juozas Bernatonis** |
| Prieš tai:**Gintautas Bartkus** | **Lietuvos teisingumo ministras**2001 - 2004 | Po to:**Gintautas Bužinskas** |

Nuorodos
--------

* LR TM informacija Archyvuota kopija 2008-04-18 iš Wayback Machine projekto..
| Imperatrisas*Imperatriz* |
| --- |
|              |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

ImperatrisasImperatrisas

5°32′0″ p. pl. 47°29′0″ v. ilg.﻿ / ﻿5.53333°š. pl. 47.48333°r. ilg.﻿ / 5.53333; 47.48333﻿ (Imperatrisas)Koordinatės: 5°32′0″ p. pl. 47°29′0″ v. ilg.﻿ / ﻿5.53333°š. pl. 47.48333°r. ilg.﻿ / 5.53333; 47.48333﻿ (Imperatrisas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės rytų regionas |
| **Valstija** | Maranjaunas Maranjaunas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1856 m. liepos 16 d. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 246 370  |
| **Altitudė** | 95 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Imperatrisas |

**Imperatrisas** (port. *Imperatriz*) – miestas Brazilijoje, Maranjauno valstijoje. Antras pagal dydį valstijos miestas. Išsidėstęs prie Tokantinso upės. Įkurtas 1856 m. liepos 16 d.

Savivaldybės plotas – 1369 km², gyventojų skaičius – 259 890 (iš jų 246 370 mieste, 2021 m.).

Vakarinė miesto dalis yra Amazonijos ir savanos sankirtos vieta. Būtent šiame mieste susikerta daug pagrindinių šalies sausumos ir vandens kelių. Šiuo metu miestas užima svarbią vietą regiono ekonominiame, politiniame ir kultūriniame sektoriuose. Dėl savo vystymosi istorijos ir svarbos Imperatrisas dažnai vadinamas „vartais į Amazoniją" bei „energijos sostine".

Miestą aptarnauja Imperatriso oro uostas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Maranhão, *citypopulation.de*
Monblano tunelis iš Italijos pusės.
**Monblano tunelis** – automobilių tunelis, 1965 m. iškastas po didžiausiu Europos Sąjungos Monblano kalnu ir jungiantis Prancūziją ir Italiją. 11,6 km ilgio (iš jų 7,6 km Prancūzijoje) tunelis yra vienas pagrindinių Alpių transporto sistemos elementų. Šiuo tuneliu Italija perveža apie trečdalį visų savo prekių į šiaurinę Europą.

Tunelį prižiūri dvi valstybinės įmonės – ATMB (*Autoroutes et tunnels du Mont-Blanc*) iš Prancūzijos pusės ir SITMB (*Società italiana per azioni per il Traforo del Monte Bianco*) – iš Italijos.

1999 m. kovo 24 d. tunelyje įvykio vieno iš juo važiavusių sunkvežimių iš Belgijos gaisras. Šios avarijos metu tunelyje žuvo 39 žmonės.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Monblanas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-10-12.
2. ↑  The Fire of 1999 : the facts Archyvuota kopija 2012-07-29 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Monblano tunelis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Vytautas Martinaitis** |
| --- |
| Gimė | 1949 m. balandžio 1 d. (74 metai)Senažiškė, Višakio Rūdos valsčius |
|  |
| Veikla | Lietuvos šilumos energetikos inžinierius, profesorius |
|  |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Vytautas Martinaitis** (g. 1949 m. balandžio 1 d. Senažiškėje, Višakio Rūdos valsčius) – Lietuvos šilumos energetikos inžinierius, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1972 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 2000 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.

1972–1974 m. Kauno politechnikos instituto projektavimo biuro inžinierius, 1974–1986 m. KPI, 1986–1989 m. Konstantinos universiteto (Alžyras) dėstytojas. Nuo 1989 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (dab. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas, 1989–1992 m. ir 2002–2015 m. Pastatų energetikos (iki 2009 m. Šildymo ir vėdinimo) katedros vedėjas, 1992–1996 m. Aplinkos inžinerijos fakulteto dekanas; nuo 2000 m. profesorius. 1993 –2014 m. konsultacinės bendrovės „Eksergija" ekspertas. 1993–1994 m. stažavo Lozanos federalinėje politechnikos mokykloje (Šveicarija). Nuo 1993 m. Tarptautinės energetikos ekonomikos asociacijos (*International Association for Energy Economics*, IAEE) narys.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslo darbų svarbiausia sritis – šilumos tiekimo miestams, pavieniams pastatams, patalpų mikroklimato sistemų, jų elementų analizė ir optimizavimas tvariosios energetinės raidos požiūriu. Keturių išradimų autorius.

Bibliografija
-------------

* *Pastato gyvavimo ciklo termodinaminės analizės modelis*, monografija, 2001 m.
* *Techninė termodinamika*, mokomoji knyga, 2003 m.
* *Techninė termodinamika ir šilumokaita*, aiškinamasis uždavinynas, su kitais, 2005 m.
* *Termodinaminė analizė*, mokomoji knyga, 2007 m.
* *Pastatų energijos vartojimo auditas,* mokomoji knyga, su kitais, 2010 m.
* *Šilumos vartotojo vadovas*, taikomasis mokslo darbas, su kitais, 2011 m.
* *Energijos vartojimo pastatuose auditas,* vadovėlis, su kitais, 2012 m.
* *Šilumos gamyba deginant kurą,* vadovėlis, su kitu, 2014 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Martinaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 351 psl.
| **Antonis Boleslavas Dobrovolskislenk. *Antoni Bolesław Dobrowolski*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1872 m. birželio 6 d.Dvoršovice Košcielne, Lodzės vaivadija |
| Mirė | 1954 m. balandžio 27 d. (81 metai)Varšuva |
|  |
| Veikla | lenkų geofizikas, poliariniu sričių tyrėjas, pedagogas |

**Antonis Boleslavas Dobrovolskis** (lenk. *Antoni Bolesław Dobrowolski*, 1872 m. birželio 6 d. Dvoršovice Košcielne, Lodzės vaivadija – 1954 m. balandžio 27 d. Varšuva) – lenkų geofizikas, poliariniu sričių tyrėjas, pedagogas. Lenkijos mokslų akademijos narys.

Biografija
----------

Jaunystėje dalyvavo revoliucinėje veikloje, už tai ištremtas į Kaukazą. Pabėgęs studijavo fiziką ir biologiją Šveicarijoje ir Belgijoje. 1897–1899 m. dalyvavo Belgijos ekspedicijoje į Antarktį laivu „Belgica". 1924–1929 m. Valstybinio meteorologijos instituto vicedirektorius, direktorius. 1946–1954 m. Varšuvos universiteto profesorius. Nuo 1952 m. Lenkijos mokslų akademijos narys.

1929 m. įsteigė Geofizikų draugiją Lenkijoje. Jo iniciatyva įkurta Seismologijos observatorija Varšuvoje, Gdynės Jūros observatorija ir Legionovo aerologijos observatorija prie Varšuvos. Paskelbė geofizikos, daugiausia iš ledo, debesų fizikos, atmosferinės optikos (apie halo reiškinius), pedagogikos darbų.

Bibliografija
-------------

* Poliarinės ekspedicijos (*Wyprawy polarne*) 1914 m.
* Mokslas apie ledą (*Historia naturalna lodu*) 1923 m.
* Mano mokslinė biografija (*Mój życiorys naukowy*) 1958 m.
* Pedagogikos raštai (*Pisma pedagogiczne*) 3 t. 1958–1964 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Antonis Boleslavas Dobrovolskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 42 psl.
| **Colchicum autumnale**Apsauga: 4(I) – Nenustatyta |
| --- |
| Rudeninis vėlyvis (*Colchicum autumnale*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Vėlyviniai  *( Colchicaceae)* |
| Gentis: | *Colchicum*  *( Colchicum)* |
| Rūšis: | Rudeninis vėlyvis  *( Colchicum autumnale)* |

 |

**Rudeninis vėlyvis** (*Colchicum autumnale*) – vėlyvinių (*Colchicaceae*) šeimos daugiametis augalas, turintis storu sausu apvalkalu pasidengusį gumbasvogūnį. Užauga iki 20-45 cm aukščio, 3-6 lapai dideli, lancetiškai linijiški, ant trumpų kotelių, žali. Žiedai dideli ryškiai rožiniai, su violetiniu atspalviu, balti. Žydi rugpjūčio – rugsėjo mėnesiais, neturėdami lapų. Lapai išauga kitų metų pavasarį ir nunyksta birželio mėnesį. Vaisius subrandina kitais metais.

Gerai auga pusiau pavėsyje ir saulėtoje vietoje, mėgsta kalkingą ar neutralų dirvožemį. Persodinamas kas 5-6 metai, kartu padauginamas. Gumbasvogūniai iškasami birželio mėnesį, juos galima iš karto sodinti į naują vietą. Sodinama 6 -12 cm gyliu, priklauso nuo gumbasvogūnio dydžio.

Lietuvoje auga natūraliai, tačiau aptinkamas retai.

Nuodingas augalas
-----------------

Rudeninis vėlyvis yra nuodingas augalas (priskiriamas prie labai nuodingų augalų, galinčių sukelti sunkią ligą ar mirtį), nes turi alkaloido kolchicino, kuris gali būti naudojamas kaip vaistas. Nuodingos visos augalo dalys, bet ypač pavojingas gumbasvogūnis. Jo nuodingumas žinomas jau daugiau kaip 2000 metų. 

Vėlyviu kartais apsinuodija galvijai, pasitaiko ir žmonių apsinuodijimo atvejų. Galvijai, suėdę vėlyvio, sunkiai viduriuoja. Žmonės vėlyvį kartais supainioja su kitais augalais, pvz. su meškiniu česnaku (*Allium ursinum*).
Vėlyviu apsinuodiję žmonės vemia, prasideda sunkus skrandžio ir žarnų uždegimas, galima mirtis. Sunkaus apsinuodijimo atveju pažeidžiama daug organų, prasideda jų dalinės nekrozės (pvz. plaučių, inkstų, kepenų), pažeidžiami kaulų čiulpai. 
Sultys gali sukelti išbėrimus ir dermatitą. Priešnuodžiai kol kas nežinomi. 

Vėlyvio ekstraktą nuo VI a. naudoja kaip vaistą nuo podagros, jis naudojamas genetikoje ir selekcijoje endomitozei sukelti.

Nuorodos
--------

* Colchicum autumnale (Autumn Crocus) in *Plants for a Future*
* Brnčić N, etc (2001) Accidental Plant Poisoning with Colchicum autumnale: Report of Two Cases. Croatian Medical Journal. Vol. 42, Nr. 6, pp. 673-675.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rudeninis vėlyvis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Jānis Akuraters
**Janis Akurateris** (latv. *Jānis Akuraters*, 1876 m. sausio 13 d. Jaunzemiai, Dignajos valsčius – 1937 m. liepos 25 d. Ryga) – Latvijos pedagogas, latvių rašytojas neoromantikas.

Biografija
----------

Gimė Dignajos eigulio šeimoje. Mokėsi Biržų pradžios mokykloje, vėliau Jekabpilio miesto mokykloje. Išlaikęs mokytojo egzaminus dirbo mokytoju Iršoje, Jurmundoje, Rygoje. 1903 m. bandė įstoti į Maskvos universitetą studijuoti medicinos, bet nepavyko, todėl klausėsi rusų literatūros paskaitų. 1904 m. grįžęs į Rygą vertėsi rašymu. 1905 m. revoliucijos pradžioje suimtas, paleistas leido žurnalą „Po saule" (*Pret sauli*). 1907 m. vėl suimtas, ištremtas į Pskovą, bet per Suomiją ir Švediją pabėgo į Norvegiją. 1908 m. grįžo į Latviją. 1PK|Pirmojo pasaulinio karo metais kovojo latvių šaulių pulke, dalyvavo Jelgavos operacijoje. 1918 m. išrinktas Nacionalinės tarybos nariu. Įkūrus nepriklausomą Latvijos valstybę dirbo meno departamento direktoriumi, Latvijos Radiofono direktoriumi.

Kūryba
------

Eilėraščiams (rinkinys „Žvaigždėta naktis" (*Zvaigžnu nakts* 1905 m.), „Šiaurėje" (*Ziemeļos*, 1906 m.) būdingas pakilumas, romantinis maksimalizmas. Apysakose „Samdinio bernioko vasara" (*Kalpa zēna vasara* 1908 m. lietuvių kalba išleista 1933 m. ir 1972 m.), „Deganti sala" (*Degošā sala*, 1912 m.), liet. 1938 m.) impresionistiškai vaizduojama kaimo gamta, jaunų žmonių svajonės ir meilės išgyvenimai.

1921 m. išleido romaną „Peteris Danga", 1925 m. – jo tęsinį „Ugningi žiedai" (*Ugunīgie ziedi*). Išleido apsakymų rinkinį „Eroto gentis" (Erosa cilts 1923 m.), parašė romantines dramas „Imantos prisikėlimas" (*Imantas attgšamcelšanas* 1907 m.), „Saulės žiedas" (*Saules gredzens* 1910 m. istorines tragedijas „Kaupas, lyvių viršaitis" (*Kaupo, līvu virsaitis* 1913 m.), „Viesturas" (*Viesturs*, 1920 m.) Į lietuvių kalbą išversta jo apysaka „Žmogus" („Cilvēks", 1907 m.) Į latvių kalbą išvertė lietuvių liaudies dainų, paskelbė straipsnių apie Lietuvą.

Bibliografija
-------------

### Poezija

* "Zvaigžņu nakts" (1905)
* "Ziemeļos" (1906)
* "Bez svētnīcas" (1907)
* "Astra" (1909)
* "Sirds varā" (1911)
* "Dienu prieks" (1921)
* "Latvijas balādes" (1922)
* "Rožainais vējš" (1922)
* "Eleģiski momenti" (1925)

### Pjesės

* "Taisnības meklētāji" (1902)
* "Lāču bērni" (1910)
* "Ķēniņa meita" (1910)
* "Saules gredzens" (1911)
* "Kurzemē" (1914)
* "Šis un tas Itnekas" (1920)
* "Kaupo, līvu virsaitis" (pastatyta 1913)
* "Pieci vēji" (1922)
* "Viesturs" (teātrī 1920)
* "Tautas darbinieki" (1924)
* "Sidraba birze" (1924)
* "Apvienosimies" (1926)
* "Bezdarbnieki" (1934)
* "Vecie un jaunie" (1934)

### Proza

* "Cilvēks" (1905)
* "Kalpa zēna vasara" (1911)
* "Degošā sala" (1912)
* "Puķes ziemeļos" (1912)
* "Iz bijušām dienām" (1913)
* "Parādības" (1914)
* "Sapņi un likteņi" (1919)
* "Draugu sejas" (1920)

### Romanai

* "Pēters Danga" (1921)
* "Klusums un gaisma" (1921)
* Ugunīgie ziedi" (1925)

Šaltiniai
---------

1. ↑   Silvestras Gaižiūnas Visuotinė lietuvių enciklopedija, I t.
Populiacijos kitimas 1960 - 2010 m. Gyventojų skaičius pateikiamas tūkstančiais. (Padidinti grafiką galima ant jo paspaudus kairiu pelės mygtuku)

Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Nepalo demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 28 563 377 (2009 m. apskaičiavimai) 

**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:* 36,6 %
* *15-64 m.:* 59,2 %
* *65 m. ir vyresni:* 4,2 % (2009 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus mediana:**

* *bendra:* 20,8 m.
* *vyrų:* 19,8 m.
* *moterų:* 21,7 m. (2009 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** + 1,281 % (2009 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 23,18 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 6,97 mirčių/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Migracijos indeksas** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): -3,39 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 17 % (2008 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:** +4,9 % (2005 m. apsk.)

**Lyčių santykis**:

* *Gimimo metu:* 1,04 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,04 vyro vienai moteriai
* *15-64 metų:* 0,92 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 0,89 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 0,96 vyro vienai moteriai (2009 apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 65,46 m.
* *vyrų:* 64,3 m.
* *moterų:* 66,67 m. (2009 apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:**

* *bendras:* 48,6 %
* *vyrų:* 62,7 %
* *moterų:* 34,9 % (2001 m. surašymas)

Šaltiniai
---------

* Puslapis apie šalį CŽV pasaulio faktų knygoje (angliškai) Archyvuota kopija 2010-12-29 iš Wayback Machine projekto.

  

v • a • r **Azijos gyventojai** 

Afganistanas |
Armėnija |
Azerbaidžanas |
Bahreinas |
Bangladešas |
Brunėjus |
Butanas |
Egiptas |
Filipinai |
Gruzija |
Indija |
Indonezija |
Iranas |
Irakas |
Izraelis |
Japonija |
Jemenas |
Jordanija |
Jungtiniai Arabų Emyratai |
Kambodža |
Kataras |
Kazachija |
Kinija |
Kipras |
Kirgizija |
Kuveitas |
Laosas |
Libanas |
Malaizija |
Maldyvai |
Mongolija |
Mianmaras |
Nepalas |
Omanas |
Pakistanas |
Pietų Korėja |
Rytų Timoras |
Rusija |
Saudo Arabija |
Singapūras |
Sirija |
Šiaurės Korėja |
Šri Lanka |
Tadžikija |
Tailandas |
Turkija |
Turkmėnija |
Uzbekija |
Vietnamas
**„Melodija"** – trečiasis studijinis lietuvių atlikėjos Monikos Liubinaitės (Monika Liu) albumas, išleistas 2020 m. balandžio 20 d.; pirmoji vinilinė plokštelė.

| *Melodija* |
| --- |
| Melodija viršelis |
| Monika Liu studijinis albumas |
| Išleistas | 2020 m. balandžio 20 d. |
| Įrašytas | Echo Zoo Studios |
| Žanras | Pop, retro |
| Trukmė | 18:23 |
| Prodiuseris | Christoph Skirl, Miles James |
| Monika Liu chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „Lünatik" (2019) | **„Melodija"** (2020) |  |

 |

Apie albumą
-----------

Vinilinės plokštelės formatas, pasak kūrėjų, puikiai įprasmina kiek sentimentalų, lietuvišką retro estradą primenantį, bet išsyk ir labai šviežią muzikinį skambesį. Plokštelė įrašyta Jungtinėje Karalystėje, bendradarbiaujant su muzikos srities profesionalais: prodiuseriu Miles James, garso režisieriumi Christoph Skirl bei muzikantu Mariumi Aleksa, į pagalbą pasitelkiant senovinius sintezatorius bei unikalią techniką, visi instrumentai įrašyti gyvai.

> „Mano dainos yra apie jaunystę, svajones, baimę, pamišimą, vienišumą ir visų svarbiausia – meilę. Iš to, kaip žmonės reaguoja į mano muziką – jie šypsosi, juokiasi ar nubraukia ašarą, suprantu kiek daug visi esame patyrę meilėje ir koks tai mus vienijantis dalykas" – pasakoja atlikėja Monika Liu.
> 
>

Dainų sąrašas
-------------

| Nr. | Pavadinimas | Autoriai | Prodiuseris (-iai) | Trukmė |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | „Troškimas"   | Monika Liubinaitė, Miles James, Marijus Aleksa, Christoph Skirl | James | 4:54 |
| 2. | „Vaikinai trumpais šortais"   | Liubinaitė, James, Aleksa, Skirl | James | 3:24 |
| 3. | „Tiek jau to"   | Liubinaitė, James, Aleksa, Skirl | James | 4:30 |
| 4. | „Amžinai toli"   | Liubinaitė, James, Aleksa, Skirl | James | 5:34 |
| **18:23** |

Pati populiariausia albumo ir kol kas pačios atlikėjos daina – „Vaikinai trumpais šortais", sulauksi daugiau nei milijono perklausymų Youtube ir Spotify platformose.

Muzikos topai
-------------

| Topai | Aukščiausia pozicija |
| --- | --- |
| LT (AGATA TOP 100) | 31(daina „Vaikinai trumpais šortais") |

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Monika Liu pristato pirmąją savo vinilinę plokštelę: gimė iš meilės
2. ↑  Monika Liu - Vaikinai, trumpais šortais
3. ↑  Naujienos
4. ↑  2020 5-os savaitės klausomiausi (TOP 100)
| **Janis Ivanovaslatv. *Jānis Ivanovs*** |
| --- |
| Gimė | 1906 m. spalio 9 d.Preiliai, Vitebsko gubernija, Rusijos imperija |
| Mirė | 1983 m. kovo 27 d. (76 metai)Ryga, Latvijos SSR, SSRS |
|  |
| Veikla | latvių kompozitorius |
| Organizacijos | Latvijos konservatorija |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Alma mater | Rygos konservatorija |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1959 m. ir 1970 m. – Latvijos TSR valstybinė premija
* 1950 m. TSRS valstybinė premija
* 1965 m. TSRS liaudies artistas
 |

**Janis Ivanovas** (latv. *Jānis Ivanovs*, 1906 m. spalio 9 d. Preiliai – 1983 m. kovo 27 d. Ryga) – latvių kompozitorius.

Biografija
----------

Kilęs iš rusų sentikių šeimos. Per Pirmąjį pasaulinį karą 1915–1920 m. gyveno Vitebske, Smolenske. 1933 m. baigė Rygos konservatorijos Jazepo Vytuolo kompozicijos klasę. Nuo 1931 m. Latvijos radijo simfoninio orkestro dirigentas, 1945–1963 m. Latvijos radijo meno vadovas. Nuo 1944 m. dėstė Latvijos konservatorijoje; nuo 1955 m. profesorius.

Kūryba
------

1933–1983 m. sukūrė 21 simfoniją, tarp jų – VI Latgališkoji simfonija (*Latgales simfonija* 1949 m. VIII ir XIII (1958 m. 1970 m.), simfoninių poemų, tarp jų – „Lačplėsis" (*Lačplesis* 1957 m.), simfoninių paveikslų, instrumentinių koncertų, 3 styginių kvartetus, kūrinių fortepijonui, dainų, kino filmų muzikos.

Įvertinimas
-----------

* 1959 m. ir 1970 m. – Latvijos TSR valstybinė premija
* 1950 m. TSRS valstybinė premija
* 1965 m. TSRS liaudies artistas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazys Jasinskas. *Janis Ivanovas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 416 psl.

Nuorodos
--------

* Janis Ivanovas. Kūriniai Archyvuota kopija 2007-10-25 iš Wayback Machine projekto.
**Nepalo kongreso partija** (**NCP**, *The Nepali Congress*) Nepalo politinė partija.

Istorija
--------

Įkurta 1947 m. sausio mėn. Indijoje emigrantų iš Nepalo, susijungus *Nepalo nacionaliniam kongresui* ir *Nepalo demokratiniam kongresui*. Iniciatorius buvo Indijos Kongreso socialistų partijos narys Bišešvaras Prasadas Koirala.

Pagrindiniai NCP siekiai buvo pakelti šalies gyventojų politinę sąmonę, kad būtų nuverstas šimtmetį trukęs Ranų dinastijos viešpatavimas, likviduotas feodalizmas ir sukurta demokratinė konstitucinės monarchijos sistema. Nuo 1956 m. NCP demokratinio socializmo socialines transformacijas pripažino savo pagrindiniu veiklos principu.

Tačiau partijai teko sunkiai kovoti už savo tikslus. Tūkstančiai jos narių buvo nužudyti, kankinti, nuteisti, ištremti, o jų turtas konfiskuotas. 1951 m. vasario 18 d. nuvertus Ranas ir karaliui Tribuvanai panaikinus paveldimą ministro pirmininko pareigybę bei 1951 m. balandžio 10 d. patvirtinus laikinąją konstituciją, NCP tapo svarbiausia Nepalo politine jėga, o Bišešvaras Koirala 1959 m. tapo pirmuoju demokratiškai išrinktu ministru pirmininku. Tačiau žadėtos reformos buvo atidėtos, socialinė padėtis vis blogėjo, todėl karalius Mahendra Deva 1961 m. uždraudė politines partijas, paleido parlamentą ir sukūrė savivaldos iš apačios sistemą.

Jo įpėdinis karalius Bihendra, studijavęs Anglijoje ir JAV, 1972 m. šiek tiek atšildė politinį klimatą, bet 1976 m. iš tremties grįžęs Koirala buvo suimtas ir išlaisvintas tik reikalaujant JAV. 1981 m. rinkimus NCP boikotavo. 1982 m. po B. Koiralos mirties Kongresas vėl tapo rimta opozicine jėga. Tačiau tik 1990 m. Nepale prasidėjo demokratizacijos procesas, buvo pripažinta daugiapartinė sistema.

1991 m. rinkimuose dalyvavo 20 partijų, juos vėl laimėjo NCP, o partijos lyderis Girija Prasadas Koirala tapo ministru pirmininku. Tačiau politinio stabilumo pasiekti nepavyko dėl maoistinių ir komunistinių partijų destrukcijos, nors buvo bandymų sudaryti ir koalicines vyriausybes. 1994 m. Koiralos vyriausybė atsistatydino, bet naujuose rinkimuose daugumos nebegavo.

1998 m. viena kitą pakeitė net 4 vyriausybės. Tik 1999 m. Kongresui pavyko laimėti absoliučią daugumą, vyriausybę sudaryti buvo pavesta Krišnai Bhatarajui. Tačiau 2001 m. buvo išžudyta karaliaus šeima, tai vėl sukėlė tautos sąmyšį ir depresiją. Per keletą metų šiame pilietiniame kare žuvo daugiau, kaip 4000 žmonių.

**Pirmininkai:**

* 1991 m. K. P. Bhatarajis,
* 1999 m. Sušilis Koirala.

Socialistų Internacionalo narė nuo 1999 m. lapkričio 8 d.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2006-01-08 iš Wayback Machine projekto.