recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Ust Barguzinas*Усть-Баргузин* |
| --- |
| *Prieplauka ties Barguzino žiotimis* |
|  |
| 

Ust BarguzinasUst Barguzinas

53°24′00″ š. pl. 109°01′00″ r. ilg.﻿ / ﻿53.40000°š. pl. 109.01667°r. ilg.﻿ / 53.40000; 109.01667﻿ (Ust Barguzinas)Koordinatės: 53°24′00″ š. pl. 109°01′00″ r. ilg.﻿ / ﻿53.40000°š. pl. 109.01667°r. ilg.﻿ / 53.40000; 109.01667﻿ (Ust Barguzinas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+9) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Buriatija Buriatija |
| **Rajonas** | Barguzino rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1666 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 7 072  |
|  |
|  **Vikiteka** | Ust Barguzinas |

**Ust Barguzinas** (rus. *Усть-Баргузин*, bur. *Баргажанай Адаг*) – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Buriatijoje, Barguzino rajone, Baikalo ežero (Barguzino įlankos) pakrantėje, prie Barguzino upės žiočių. Yra 50 km į pietvakarius nuo Barguzino, prie Ulan Udės–Barguzino kelio. Yra prieplauka. Verčiamasi medienos kirtimu ir apdirbimu, žvejyba, turizmu. Netoliese prasideda Užbaikalės nacionalinis parkas. Veikia cerkvė, ligoninė.

Istorija
--------

Ust Barguziną 1666 m. įkūrė kazokai. 1938 m. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas. 1956 m. dėl Irkutsko HE susidariusios patvankos Ust Barguzinas perkeltas aukščiau. Tarybiniais metais veikė žuvies perdirbimo kombinatas, vyko krovinių perplukdymas iki Baikalo–Amūro magistralės.

Šv. Jono Krikštytojo cerkvė

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Усть-Баргузин*,Большая советская энциклопедия, T. XXVII (Ульяновск—Франкфорт). – Москва: Советская энциклопедия, 1977
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Ryan Martinie |
|  |
| Biografija |
| Gimė | 1975 m. rugpjūčio 6 d. (47 metai) Peorija, Ilinojus |
| Kilmė |  JAV |
| Žanrai | progresyvusis metalas, progresyvusis rokas |
| Instrumentai | bosinė gitara |
| Aktyvumo metai | 1998–dabar |
| Įrašų kompanija | Epic, Sony BMG |
| Susijusi veikla | Mudvayne, Korn, Broken Altar |

**Rajanas Martinis** (angl. *Ryan Martinie*; g. 1975 m. rugpjūčio 6 d. Peorijoje, Ilinojaus valstijoje) – amerikiečių bosistas, geriausiai žinomas kaip grupės „Mudvayne" narys. Jis gerai žinomas dėl savo sudėtingų bosinių melodijų ir unikalaus grojimo stiliaus. Groja „Mudvayne" nuo 1998 m.

Mudvayne
--------

„Mudvayne" susiformavo 1996 m. Nors iš pradžių turėjo kitą bosistą, su kurio išleido savo debiutinį albumą 1997 m. „Kill, I Oughta", grupės nariai kvietė R. Martiny prisijungti prie „Mudvayne" po jo grupės „Broken Altar" koncerto. Supratęs, jog „Mudvayne" grupės muzikantai taip pat turi rimtą požiūrį į savo muziką, R. Martiny sutiko prisijungti. Gavęs iš kritikų daug gerų atsiliepimų R. Martiny tapo kultiniu bosistu. Kritikai rašo, kad jo stilius „suteikia Mudvayne visai naują matmenį".

Kurai (2013)
------------

R. Martiny pakvietė dalyvauti gitaristo ir vokalisto Scott Von Heldt sukurtame projekte „Kurai". Projektui būgnais groja Abel Vallejo, grupės „Korn" būgnų technikos patarėjas. Jie išleido savo pirmąjį EP „Breaking The Broken" 2013 m. gruodžio 17 d.
Egzotiška katė
**Egzotiškoji katė** (angl. *Exotic Shorthair*) – kačių veislė, trumpaplaukis persų ilgaplaukės variantas. Egzotiškosios katės būna visų persų kačių spalvų, abi veislės dažnai mišrinamos.

Istorija
--------

Pirmosios egzotiškosios katės išvestos JAV. Vienas veislininkas suporavo Amerikos trumpaplaukį katiną su persų kate, kuri atsivedė persų tipo jauniklių, turėjusių trumpą plauką. Nuspręsta išvesti persų tipo trumpaplaukę katę. Pradžioje buvo mišrinamos Burmos, persų ir Amerikos trumpaplaukės katės, bet dabar paprastai kryžminamos tik egzotiškosios ir persų katės. Daugumoje vadų pasitaiko ir ilgaplaukių, ir trumpaplaukių kačiukų.

Charakteris
-----------

Šios veislės katės taikios, paklusnios, ramios. Balsas švelnus, retai girdimas. Egzotiškosios katės gerai sutaria su kitomis katėmis ir šunimis. Pakančios vaikams, neįkyrios. Gana savarankiškos, brangina žmogaus draugiją.

Fizinės savybės
---------------

Egzotiškosios katės labai panašios į persų ilgaplaukes, išskyrus kailį. Vidutinio didumo, stambių kaulų. Kūnas proporcingas, krūtinė plati, pečiai ir nugara raumeningi, kaklas trumpas ir storas. Kojos trumpos, tvirtos. Uodega nėra labai ilga.

Galva apvali, masyvi. Kakta iškili, nosis trumpa, labai plati, su įlinkiu. Išraiškingos akys toli viena nuo kitos, spalva priklauso nuo kailio spalvos. Egzotiškųjų kačių akys gali būti vario spalvos, tamsiai oranžinės, žalios arba mėlynos. Kailis minkštas, tankus, ilgesnis nei britų trumpaplaukės katės.

Šaltiniai
---------

* Esther J.J. Verhoef-Verhallen. *Kačių enciklopedija*, vert. Danguolė Žalytė. Vilnius: Aktėja, 2002.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Egzotiškoji katė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Arvydas Jansonaslatv. *Arvīds Jansons*** |
| --- |
| Gimė | 1914 m. spalio 24 d.Liepoja |
| Mirė | 1984 m. lapkričio 21 d. (70 metų)Mančesteris, Didžioji Britanija |
| Vaikai | Maris Jansonas |
|  |
| Veikla | latvių dirigentas |
| Organizacijos | Leningrado konservatorija |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Alma mater | Latvijos konservatorija |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1951 m. Stalino premija
* 1976 m. TSRS liaudies artistas
 |
|  |
|  **Vikiteka** | Arvydas Jansonas |

**Arvydas Jansonas** (latv. *Arvīds Jansons*, 1914 m. spalio 24 d. Liepoja – 1984 m. lapkričio 21 d. Mančesteris, Didžioji Britanija) – latvių dirigentas.

Biografija
----------

1944 m. baigė Latvijos konservatoriją. Nuo 1931 m. griežė Liepojos operos ir filharmonijos orkestruose. 1940 m. debiutavo Liepojos operoje kaip dirigentas. 1944–1952 m. Latvijos operos ir baleto teatro, 1947–1952 m. dar ir Latvijos radijo orkestrų dirigentas. 1952 m. persikėlė į Leningradą. 1961–1968 m. Leningrado filharmonijos simfoninio orkestro vadovas. 1965–1975 m. tarptautinių dirigavimo meistriškumo kursų Veimare, Turku (Suomija) ir Arvike (Švedija) vadovas. Nuo 1965 m. dar ir Mančesterio Halės orkestro pagrindinis kviestinis dirigentas. Nuo 1972 m. dėstė Leningrado konservatorijoje; profesorius. Gastroliavo Europos šalyse, Australijoje, Japonijoje. 1973 m. koncertavo Lietuvoje.

Sūnus dirigentas Maris Jansonas.

Įvertinimas
-----------

* 1951 m. Stalino premija
* 1976 m. TSRS liaudies artistas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Judita Žukienė. *Arvydas Jansonas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 525 psl.

* М. Янсонс. Арвид Янсонс. – СПб. 1994
| 40 Wall Street |
| --- |
|  |
| Vieta | Niujorkas, Niujorkas, JAV |
| Statusas | Pastatytas |
| Statybų pradžia | 1929 m. |
| Statybų pabaiga | 1930 m. |
| Antena | 282,5 m |
| Aukštų sk. | 70 |

**40 Wall Street** (**Trump Building**) – pastato, kuris atidarymo metu priklausė **The Bank of the Manhattan Company**, adresas, tačiau pastatas liko žinomas savo adresu, kai kompanija susijungė su Chase National Bank ir tapo Chase Manhattan Bank. Tai 70 aukštų dangoraižis, stovintis Manhatane, Niujorke. Dangoraižis buvo pastatytas 1930 m. po 11 mėnesių trukusių statybų. Statinio viršūnė siekia 282,5 m. Architektas – H. Craig Severance.

Pastatas labai trumpai buvo aukščiausias pasaulyje, nes neilgai trukus jį pralenkė Chrysler Building, kurio statybos užbaigtos dar tais pačiais metais. Dangoraižis dar žinomas **Trump Building** pavadinimu nuo tada, kai jį 1996 m. renovavo Donaldas Trumpas, kuriam jis ir priklauso. 1998 m. dangoraižis buvo priskirtas prie Niujorko miesto „simbolių".

40 Wall Street (Trump Building)

Istorija
--------

40 Wall Street buvo projektuojamas taip, kad būtų 41 m (135 pėdomis) aukštesnis už netoliese stovintį Woolworth Building, pastatytą 1913 m. Tačiau pastato planas buvo pakeistas taip, jog šis būtų dvejomis pėdomis aukštesnis už Chrysler Building, savo ruožtu turėjusį būti 282 m (925 pėdų) aukščio. Visgi baigus statyti 40 Wall Street, Chrysler Building statytojai sumaniai pakeitė projekto aukštį. 38 metrų (125 pėdų) antena buvo slaptai prijungta prie pastato karūnos, išpildant Volterio Kraislerio svajonę turėti aukščiausią pastatą pasaulyje. Tokia šlovė neilgai truko ir pastatą po metų, 1931 m. aplenkė Empire State Building.

Išnašos
-------

1. ↑  „The History of Measuring Tall Buildings". *Council on Tall Buildings and Urban Habitat*. Suarchyvuotas originalas 2012-04-10. Nuoroda tikrinta 2012-05-03.



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Woolworth Building** | **Aukščiausias pastatas Niujorke**1930 balandis–1930 geugžė | Po to:**Chrysler Building** |
**Egotizmas** – perdėtas polinkis teikti pirmenybę tik savo interesams. Egotizmo nereikėtų painioti su egoizmu.

Kilmė
-----

Pirmasis terminą 1714 m. pavartojo anglų eseistas Džosefas Edisonas. Pasitelkdamas egotizmo sąvoką, jis savo savaitraštyje kritikavo amžininkus, pernelyg dažnai vartojančius įvardį „aš" ir užsiimančius savęs vaizdavimu. XVIII a. grožinės literatūros kūriniuose nebuvo įprasta vartoti žodžio „aš". Pavyzdžiui, anglų rašytojas Horacijus Volpolas savo romano „Otranto pilis" pratarmėje 1764 m. rašė: „Skaitytojams taip maloniai priėmus šį kūrinį, poetui nelieka nieko kita, kaip tik paaiškinti, kuo remdamasis jis jį parašė." Nors užuot vartojus įvardį „aš", rašoma trečiuoju asmeniu, autoriui, iki tol žinomam kaip politikui, tai nesutrukdė jau pirmajame sakinyje savęs pavadinti „poetu" ir daugžodžiaujant apibūdinti save.

Terminą 1832 m. savo autobiografinėje knygoje „Egotisto memuarai" vartojo prancūzų rašytojas ir filosofas Stendalis. Egotizmą jis skyrė į dvi rūšis: dorąjį ir bjaurųjį. Remdamasis doruoju egotizmu, jis kritiškai vertino savo kūrinius ir filosofijos svarbą, tuo tarpu bjaurusis egotizmas Stendaliui reiškė tą patį, ką ir Dž. Edisonui.

Šiais laikais egotizmo sąvoka yra įgavusi neigiamą konotaciją. Ja apibūdamas polinkis savyje matyti tik teigiamas savybes, jas apibūdinti daugžodžiaujant ir perdedant. Taip prarandamas realybės jausmas ir imama pervertinti save. Egotistiškas elgesys gali kenkti aplinkiniams, juo dažnai pasiekiamas priešingas efektas negu tas, kurio buvo siekiama vaizduojant save. Šiuo atžvilgiu egotizmas sietinas su narcisizmu, psichologijos terminu, 1914 m. pirmąkart pavartotu Zigmundo Froido.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Horace Walpole: *Das Schloss von Otranto*. Berlin, 1810. Vorrede der zweyten Ausgabe (deutsche Übersetzung bei zeno.org)
2. ↑  Vgl.: Sigmund Freud: *Zur Einführung des Narzißmus.* Internationaler Psychoanalytischer Verlag, Leipzig, Wien, Zürich 1924

Literatūra
----------

* Otto Behaghel, Fritz Neumann, Karl Bartsch: *Der pathologische Egotismus bei Stendhal (H. Beyle)*, in *Literaturblatt für Germanische und romanische Philologie*, Bearbeitet von Fr. von Oppeln-Bronikowski, S. 167, 1944
* Otto Flake: *Versuch über Stendhal*, 1947
* Rudolf Kayser: *Stendhal: Oder, das Leben eines Egotisten*, 1928
| **Arvydas Cesiulis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1957 m. kovo 27 d. (66 metai)Šešuoliuose, Ukmergės raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Loreta |
| Vaikai | Karolis, Giedrė, Agnė |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Klaipėdos miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1995 m. Lietuvos liberalų sąjunga2003 m. Liberalų ir centro sąjunga2014 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdis |

**Arvydas Cesiulis** (g. 1957 m. kovo 27 d. Šešuoliuose, Ukmergės raj.) – Lietuvos ir Klaipėdos miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1980 m. baigė Vilniaus universitetą, istorikas. Klaipėdos universiteto Socialinių ir humanitarinių mokslų fakulteto, Viešojo administravimo ir politikos mokslų katedros lektorius, Vakarų Lietuvos verslo kolegijos lektorius.

Nuo 2019 m. Klaipėdos miesto mero pavaduotojas.

2004–2007 m. ir nuo 2015 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys.

1995–2003 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2003–2014 m. Liberalų ir centro sąjungos Klaipėdos miesto skyriaus, 2014–2018 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys.

Šeima
-----

Sutuoktinė Loreta, vaikai Karolis, Giedrė, Agnė.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑  Dalis Klaipėdos liberalų su meru V.Grubliausku taryboje įkūrė naują frakciją
3. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Liberalų ir centro sąjunga - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-10-15 iš Wayback Machine projekto.
| Ust Cilma*Усть-Цильма* |
| --- |
|        |
| *Ust Cilma. Pečioros bandomoji žemės ūkio stotis* |
|  |
| 

Ust CilmaUst Cilma

65°26′02″ š. pl. 52°09′03″ r. ilg.﻿ / ﻿65.43389°š. pl. 52.15083°r. ilg.﻿ / 65.43389; 52.15083﻿ (Ust Cilma)Koordinatės: 65°26′02″ š. pl. 52°09′03″ r. ilg.﻿ / ﻿65.43389°š. pl. 52.15083°r. ilg.﻿ / 65.43389; 52.15083﻿ (Ust Cilma) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Komijos Respublika Komija |
| **Rajonas** | Ust Cilmos rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1542 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 4 877  |
|  |
|  **Vikiteka** | Ust Cilma |

**Ust Cilma** (rus. *Усть-Цильма*, kom. *Чилимдін*) – stambus kaimas Rusijoje, Komių Respublikoje, 425 km į šiaurės rytus nuo Syktyvkaro, Pečioros dešiniajame krante, priešais Cilmos ir Pižmos žiotis. Rajono centras. Yra oro uostas, keltas, kelias į Irajolį (artimiausia geležinkelio stotis). Miškų ir medienos pramonė. Yra Šv. Nikolajaus Stebukladario pravoslavų vienatikių ir Šv. Nikolajaus Stebukladario pomorų sentikių cerkvės, kultūros namai.

Ust Cilma XX a. pr.
Ust Cilma kai kuriuose šaltiniuose laikoma šalčiausia Europos vieta (absoliutus minimumas -70 °C).

Istorija
--------

1542 m. Naugardo pomorui Ivaškai Lastkai caro suteikta teisė naudotis žemėmis prie Pečioros. Taip įkurta viena seniausių rusų gyvenviečių šiaurėje. Pradžioje buvo sidabro ir vario gavybos centras. 1899 m. tapo Pečioros apskrities centru, 1929 m. – rajono centru.

Ust Cilma garsėjo bylinų pasakojimo tradicijoms (1901 m. jas užrašinėjo etnografas N. Onučkovas), „kalnų" giedojimu per Petrines.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Europos gamta*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
2. ↑  Н.Е. Ончуков. *Печорские былины*. – С.-Петербург: Типо-литография Н. Соколова и В. Пастор, 1904.
|  Uspantekai |
| --- |
| Gyventojų skaičius | 7494 |
| Populiacija šalyse | Gvatemalos vėliava Gvatemala (Kičės departamentas) |
| Kalba (-os) | uspantekų, ispanų |
| Religijos | krikščionybė (katalikybė, protestantizmas), prigimtinė tikyba |
| Giminingos etninės grupės | kičiai, kekčiai, kakčikeliai, pokomčiai, kiti majai |

**Uspantekai** (isp. *uspantecos*) – indėnų (majų) tauta, gyvenanti vidurio Gvatemaloje (daugiausia Kičės departamente, Uspantano savivaldybėje). Populiacija ~7,5 tūkst. žmonių (XX a. II pusėje – 12 tūkst.). Uspantekų kalba priklauso majų kalbų šeimai; taip pat dalis kalba ispaniškai. Tikintieji – katalikai, yra protestantų.

Tradicinis verslas – rankinė lydiminė žemdirbystė (auginami kukurūzai, pupelės, moliūgai, aitrieji pipirai, daržovės). Laiko naminius paukščius (vištas, kalakutus), kiaules, avis. Išvystyti amatai: puodininkystė, audimas, siuvinėjimas, pynimas, puošmenų gamyba.

Būstas vienos patalpos, stačiakampio plano, stogas šiaudinis, dvišlaitis. Sienos gaminamos iš cukranendrių, molio.

Vyrų apranga kreolinė: balti marškiniai, plačios trumpos kelnės arba sijonas iki kelių, parištas per juosmenį juosta, vilnonė liemenė, sandalai. Moterys nešioja tamsiai mėlynus arba raudonus sijonus, kelissyk apsuktus aplink juosmenį ir sujuostus juosta arba šaliku, uipilius, kaklaskares. Kiekvienas kaimas turi savitą drabužių puošybą.

Uspantekai išlaikę dalį tradicinės kultūros, senųjų tikėjimų.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Успантеки*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
| Ust Nera*Усть-Нера* |
| --- |
| *Ust Nera Indigirkos pakrantėje* |
|  |
| 

Ust NeraUst Nera

64°34′0″ š. pl. 143°14′0″ r. ilg.﻿ / ﻿64.56667°š. pl. 143.23333°r. ilg.﻿ / 64.56667; 143.23333﻿ (Ust Nera)Koordinatės: 64°34′0″ š. pl. 143°14′0″ r. ilg.﻿ / ﻿64.56667°š. pl. 143.23333°r. ilg.﻿ / 64.56667; 143.23333﻿ (Ust Nera) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+12) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Jakutija Jakutija |
| **Rajonas** | Oimiakono rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1937 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 4 228  |

**Ust Nera** (rus. *Усть-Нера*, jak. *Уус Ньара*) – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, rytų Jakutijoje, prie Indigirkos upės ir jos intako Neros žiočių. Oimiakono uluso centras. 8385 gyventojai (2010 m.).

Yra oro uostas, prieplauka, pro gyvenvietę eina Kolymos traktas. Veikia ligoninė, gimnazija, vidurinė mokykla, sporto kompleksas, kultūros namai, du bankai, kino teatras, viešbutis. Svarbus aukso gavybos centras.

Istorija
--------

Ust Nera įkurta 1937 m. pradėjus aukso gavybą. 1949–1958 m. buvo Indigirlago būstinė. 1950 m. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas.

Ust Nera apie 1960-uosius

Šaltiniai
---------

1. RUSSIA: Sakha Republic (Yakutia), *citypopulation.de*
2. ↑  RUSSIA: Sakha Republic (Yakutia), *citypopulation.de*
**Nortija** (lot. *Nortia*) – likimo deivė etruskų mitologijoje.

Šios deivės kulto centras buvo Volsinijai, kur stovėjo jos šventykla. Joje kasmet vykdavo ceremonija, per kurią būdavo įkalama nauja vinis. Šią ceremoniją aprašė romėnų istorikas Titas Livijus. Vinies kalimas etruskams simbolizavo lemties neišvengiamybę. Aptiktas etruskų veidrodis, kuriame pavaizduota deivė Athrpa (kita etruskų likimo dievybė), kalanti vinį tarp dviejų įsimylėjėlių porų. Šie netrukus turėję mirti.

Manoma, kad Nortija galėjo būti susijusi su deive Menrva. Romoje, Kapitolijaus Jupiterio šventykloje, tarp Jupiterio ir Minervos celių, būdavo atliekamas toks pat vinies kalimo ritualas. Kaip ir etruskams, romėnams šis ritualas simbolizavo neišvengiamybę bei lemtį.

Mene Nortija vaizduota kaip jauna moteris, laikanti rankoje vinį, ant jos nugaros – sparnai. Minima vienoje iš Juvenalio satyrų, tapatinama su romėnų deive Fortūna.

*Nortia* yra lotynizuota deivės vardo forma. Teigiama, kad patys etruskai ją galėjo vadinti *Nurtia*.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  Мифы народов мира. *Нортия* , А. И. Немировский – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
2. 1 2 3 4  Nancy Thomson de Grummond, Erika Simon. The Religion of the Etruscans, University of Texas Press, 2009, p. 59.
3. ↑  Scholion to Juvenal, Satire 10.74.
| Ust Džeguta*Усть-ДжегутаДжёгетей АягъыУсть-Жэгуэтэ* |
| --- |
| 

Ust DžegutaUst Džeguta

44°05′00″ š. pl. 41°58′00″ r. ilg.﻿ / ﻿44.08333°š. pl. 41.96667°r. ilg.﻿ / 44.08333; 41.96667﻿ (Ust Džeguta)Koordinatės: 44°05′00″ š. pl. 41°58′00″ r. ilg.﻿ / ﻿44.08333°š. pl. 41.96667°r. ilg.﻿ / 44.08333; 41.96667﻿ (Ust Džeguta) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Karačiajų Čerkesija Karačiajų Čerkesija |
| **Rajonas** | Ust Džegutos rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1861 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 30 245  |
| **Altitudė** | 620 m |

**Ust Džeguta** (rus. *Усть-Джегута*, karač. *Джёгетей Аягъы*, kabard. *Усть-Жэгуэтэ*) – miestas Rusijoje, Karačiajų Čerkesijoje, 8 km į pietus nuo Čerkesko, Kubanės dešiniajame krante; rajono centras. Mieste nuo Kubanės atsišakoja Didysis Stavropolio kanalas. Pro miestą eina vadinamasis Suchumio karo kelias, yra Džegutos geležinkelio stotis prie atšakinės linijos. Statybinių medžiagų (plytų, cemento, gelžbetonio, klinties) pramonė. Veikia vandens jėgainė.

Gyventojai
----------

2002 m. tautinė sudėtis mieste buvo tokia: 49,6 % – karačiajai, 35,3 % – rusai, 6,8 % – abazinai, 1,8 % – čerkesai.

Istorija
--------

1861 m. įkurta kazokų stanica Ust Džegutskaja. 1935 m. tapo rajono centru, o 1975 m. – Ust Džegutos miestu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 451
**Arvydas Ambrozaitis** (g. 1948 m. gegužės 16 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas infektologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras, Vilniaus universiteto (VU) profesorius.

Biografija
----------

1972 m. baigė VU Medicinos fakultetą, 1995 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Nuo 1976 m. VU Medicinos fakulteto dėstytojas, nuo 1991 m. Infekcinių ligų, dermatovenerologijos ir mikrobiologijos klinikos vedėjas, nuo 1998 m. profesorius. Respublikinės tuberkuliozės ir infekcinių ligų universitetinės ligoninės Infekcinių ligų centro vadovas.

Nuo 1995 m. Lietuvos infektologų draugijos pirmininkas, nuo 1997 m. Europos kepenų tyrimo asociacijos, nuo 1998 m. Tarptautinės infektologų draugijos, nuo 1999 m. Europos AIDS klinikinės draugijos narys.

Mokslinė veikla
---------------

Tiria virusinių hepatitų ir gripo diagnostiką, kliniką, gydymą ir profilaktiką. Paskelbė daugiau kaip 100 mokslinių darbų.

Bibliografija
-------------

* Virusiniai hepatitai, su K. Žagminu, 1997 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Arvydas Ambrozaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 428 psl.
Koordinatės: 49°54′ š. pl. 82°43′ r. ilg.﻿ / ﻿49.900°š. pl. 82.717°r. ilg.﻿ / 49.900; 82.717

| Oskemeno tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Kazachstanas |
| Plotas | 37 km² |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Didžiausias gylis | 45 m |
| Tūris | 0,65 km³ |
| Įteka | Irtyšius |
| Išteka | Irtyšius |

**Oskemeno tvenkinys** (kaz. *Өскемен бөгені*; arba ***Ust Kamengorsko tvenkinys***) – hidroelektrinės tvenkinys šiaurės rytų Kazachstane, Rytų Kazachstano srityje, tuoj į rytus nuo Oskemeno miesto. Upės slėniu driekiasi 77 km, iki Serebriansko (nuo ten prasideda Buchtarmos tvenkinys). Tvenkinio plotis iki 1,2 km. Gylis iki 45 m. Metinė vandens lygio svyravimo amplitudė iki 5 m.

Istorija
--------

Susidarė 1952–1954 m. patvenkus Irtyšiaus upę. Tvenkinys sudarytas siekiant pagerinti laivybos sąlygas, energetinėms ir irigacinėms reikmėms.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 451
| **Arvydas Jakas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1967 m. sausio 27 d. (56 metai)Lietuva Šilutė |
| Sutuoktinis (-ė) | Vilma |
| Vaikai | Roberta, Karolis, Gabrielė |
| Šilutės rajono savivaldybės meras |
| Ėjo pareigas | 2001 – 2007 |
| Ankstesnis | Algirdas Balčytis |
| Vėlesnis | Virgilijus Pozingis |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Šilutės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas

```
Liberalų ir centro sąjunga
```
 |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Arvydas Jakas** (g. 1967 m. sausio 27 d. Šilutėje) – Lietuvos ir Šilutės rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1985 m. aukso medaliu baigė Šilutės 3–ąją vidurinę mokyklą. 1991 m. Vilniaus universitete baigė prekybos ekonomiką.

1985–1987 m. studijų metu tarnavo TSRS kariuomenėje. 1991–1992 m. Šilutės rajono valdybos vyresnysis ekonomistas. 1992–1995 m. privačiame versle. 1995–2001 m. „Škodos" generalinio importuotojo atstovas Vakarų Lietuvoje, UAB „AGA" direktorius, UAB „Žibai" revizorius. 2001–2003 ir 2003–2007 m. Šilutės rajono savivaldybės meras.

Nuo 1996 m. Lietuvos centro sąjungos, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys, LiCS Šilutės skyriaus pirmininkas, Liberalų ir centro sąjungos pirmininko pavaduotojas.

2000–2003 m. 2003–2007 m. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Šilutės rajono savivaldybės tarybos narys.

Lietuvos ūkininkų sąjungos narys, Šilutės Rotary klubo narys. Žmona Vilma, dukros Roberta, Gabrielė, sūnus Karolis..

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-04-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Liberalų ir centro sąjunga – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-10-15 iš Wayback Machine projekto.
*Apie buvusią gyvenvietę Lietuvoje žr. Uspenka (Vievis)*.

| Uspenkaukr. *Успенка* |
| --- |
| *Chemijos gamyklos liekanos* |
|  |
| 

UspenkaUspenka

48°23′38″š. pl. 39°09′14″r. ilg.﻿ / ﻿48.394°š. pl. 39.154°r. ilg.﻿ / 48.394; 39.154﻿ (Uspenka)Koordinatės: 48°23′38″š. pl. 39°09′14″r. ilg.﻿ / ﻿48.394°š. pl. 39.154°r. ilg.﻿ / 48.394; 39.154﻿ (Uspenka) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ukrainos vėliava Ukraina |
| **Sritis** | Luhansko sritis Luhansko sritis |
| **Rajonas** | Lutuhynės rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 8 633  |

**Uspenka** – miesto tipo gyvenvietė rytų Ukrainoje, Luhansko srityje, 3 km į pietvakarius nuo Lutuhynės.

Istorija
--------

Įkurta XVIII a. iš pradžių kaip ***Olchova***, nuo 1764 m. – jau ***Uspenka***. 1809 m. pastatyta cerkvė. XIX a. pradžioje pradėjo vystytis angliakasyba, įrengtos pirmosios šachtos, kuriose 1900 m. vyko dideli šachtininkų streikai. 1859 m. buvo 388 kiemai, cerkvė, pašto stotis, 2 gamyklos, buvo 2 metinės mugės.

XX a. pradžioje jau gyveno keli tūkstančiai gyventojų, įkurta chemijos gamykla. 1930 m. įkurtas kolūkis, 1938 m. suteiktos miesto tipo gyvenvietės teisės. Po II pasaulinio karo gyventojų skaičius buvo išaugęs beveiki iki 20 tūkst. amžiaus pabaigoje jų sumažėjo iki 10 tūkst.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ольхова. Географическо-статистический словарь Российской империи, T. 5 (Таарджалъ — Яя). СПб, 1885, 636 psl.
**Rygos Lomonosovo mergaičių gimnazija** (latv. *Rīgas Lomonosova sieviešu ģimnāzija*, rus. *Рижская Ломоносовская женская гимназия*) – Rusijos imperijos laikais vidurinį išsilavinimą teikusi mergaičių gimnazija Rygoje.

Istorija
--------

Ši aukštesnįjį išsilavinimą suteikianti mokykla buvo įsteigta 1868 m. o 1871 m. ji įsikūrė naujai pastatytame name (projekto autorius arch. Janis Baumanis). Tai dviejų tūrių pastatas: didesniajame (traukščiame) yra pagrindinis įėjimas su vestibiuliu ir aktų sale, o dviaukščiame priestate buvo įkurdinti klasių kambariai. Pavadinta žymaus rusų mokslininko Michailo Lomonosovo vardu. Mokslas gimnazijoje galėjo užtrukti septynerius metus: vieneri metai parengiamajame skyriuje, o po to – šešios klasės. 1874 m. įvesta papildoma (pedagoginė) klasė, ją baigusios gimnazistės galėjo mokytojauti. Gimnazijoje rusų kalba buvo dėstomos šie dalykai: tikyba; rusų, anglų ir prancūzų kalbos; istorija; geografija; aritmetika; fizika; dailyraštis; piešimas; pedagogika ir gamtos pažinimas. Brandos atestatas nesuteikdavo teisės studijuoti aukštojoje mokykloje. 

Pirmojo pasaulinio karo metu, 1915 metų pradžioje, Rygos Lomonosovo gimnazija buvo evakuota į Ukrainos miestą Geničeską. 1919 m. senajame pastate buvo įsteigta Rygos rusų vidurinė mokykla, neoficialiai tebevadinta *Lomonosovo* vardu. 1922 m. ši mokykla persikraustė į naują pastatą, o buvusiose gimnazijos rūmuose įsikūrė Anglų kalbos institutas. 1938 m. Instituto pastatas rekonstruotas pagal arch. Indrikio Blankenburgo projektą, 1940 m. jame įsteigtas Kalbų institutas. Antrojo pasaulinio karo metais čia veikė karinė ligoninė, pokaryje jame paskaitų klausė Rygos pedagoginio instituto studentai. 1958 m. rūmai perduoti Latvijos valstybiniam universitetui, o 1990 m. juose veiklą pradėjo Universiteto matematikos ir informatikos institutas.

Rygos mergaičių gimnazijoje mokėsi aktorė Stanislava Jakševičiūtė-Venclauskienė ir kt. iškilios asmenybės, 1913–1915 m. direktoriumi dirbo Pranas Mašiotas.

Šaltiniai
---------

* Rīgas pilsētas krievu ģimnāzija
* Рига (Энциклопедия)–Enciklopēdija „Rīga". – Рига: Главная редакция энциклопедий, 1989 psl. 436; psl. 880 ISBN 5-89960-002-0
* Jūratė Jagminienė. Pranui Mašiotui – 155. Istorinis palikimas. Verba docent, exempla trahunt
| **Novella Cantarutti** |
| --- |
| Gimė | 1920 m. rugpjūčio 26 d.Spilimbergas, Italijos karalystė |
| Mirė | 2009 m. rugsėjo 20 d. (89 metai)Udinė, Italija |
|  |
| Veikla | poetė, rašytoja, pedagogė |
|  |
| Alma mater | Romos universitetas |

**Novela Aurora Kantaruti** (it. *Novella Aurora Cantarutti*, 1920 m. rugpjūčio 26 d. Spilimbergas, Italijos karalystė – 2009 m. rugsėjo 20 d. Udinė, Italija) – friulų poetė, rašytoja ir pedagogė, žinoma dėl savo kūrybos friulų kalba.

Biografija
----------

Gimė 1920 m. Spilimberge, Pordenonės provincijos mieste, Romos universitete baigė literatūrą ir Udinės mokyklose dėstė italų kalbą.

Pirmuosius literatūrinius kūrinius friulų kalba parašė 1941 m. tačiau tik pasibaigus karui, nuo 1946–ųjų, savo veikalus pradėjo publikuoti, taip pat ir parašytus friuliškai. N. Kantaruti darbus spausdino friulų žurnalai „Il strolic furlan", „Ce fastu?" ir P. P. Pazolinio leidinys „Quaderno romanzo". N. Kantaruti redaguotas friulų žodinės tradicijos istorijų rinkinys pasirodė tome „Oh, ce gran biela vintura!" (1986). Didžioji jos poezijos dalis paskelbta tomuose „In polvara e rosa" (1989) ir „Clusa" (2004). Ji aktyviai bendradarbiavo su Friulio autonomijos šalininkų periodiniu leidiniu „La patrie dal Friûl".

Sulaukusi 89 m. 2009 m. mirė Udinėje.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Dizionario della letteratura italiana contemporanea, vol.1, p. 189, riferimenti in Bibliografia
2. ↑  Dizionario biografico friulano, riferimenti e link in Collegamenti esterni.
3. ↑  La patrie dal Friûl sito del periodico.

Bibliografija
-------------

* N. Kantaruti bibliografija
| **Arvydas Dočkus** |
| --- |
| Gimė | 1951 m. spalio 25 d. (71 metai)Lietuva Palanga |
|  |
| Veikla | Lietuvos krepšinio treneris, Palangos savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdis |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis institutas |

**Arvydas Dočkus** (g. 1951 m. spalio 25 d. Palanga) – Lietuvos krepšinio treneris, Palangos savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1968 m. baigė Palangos vidurinę mokyklą, 1975 m. – Vilniaus pedagoginis institutą, istorijos ir kūno kultūros mokytojas.

Palangos Baltijos vidurinės mokyklos kūno kultūros mokytojas metodininkas. Krepšinio klubo „Naglis-Adakris", nuo 2011 m. – „Palangos Naglis" fizinio parengimo treneris, Palangos sporto centro treneris, krepšinio moterų komandos „Palangos SC" trenerio asistentas.

Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio Palangos skyriaus narys. Nuo 2011 m. Palangos savivaldybės tarybos narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-04-20 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Disociacijos konstanta** – pusiausvyros konstanta, kuri rodo didesnio objekto suskilimą, Disociaciją į smulkesnius objektus. Disociacijos konstanta paprastai žymima Kd. Druskų atveju disociacijos konstantą galima vadinti jonizacijos konstanta.

Bendru pavidalu

{\displaystyle \mathrm {A} \_{x}\mathrm {B} \_{y}\leftrightarrow x\mathrm {A} +y\mathrm {B} }
kur kompleksas {\displaystyle \mathrm {A} \_{x}\mathrm {B} \_{y}} skyla į *x* A
ir *y* B, disociacijos konstanta tada užrašoma

{\displaystyle K\_{d}={\frac {[A]^{x}\times [B]^{y}}{[A\_{x}B\_{y}]}}}
kur [A], [B], ir [AxBy] yra koncentracijos A, B, ir
junginio AxBy.

Vandens disociacijos konstanta
------------------------------

Kadangi dažnai naudojama, vandens disociacijos konstanta dažnai išreiškiama kaip Kv

{\displaystyle K\_{v}=[{\mbox{H}}^{+}][{\mbox{OH}}^{-}]}

Vandens koncentracija čia nesvarbi. Kv vertė kinta priklausomai nuo temperatūros ir į tai reikia atsižvelgti, jei norima tiksliai įvertinti pH.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Vandens temperatūra** | **Kd\*10-14** | **pKd** |
| 0 °C | 0.1 | 14.92 |
| 10 °C | 0.3 | 14.52 |
| 18 °C | 0.7 | 14.16 |
| 25 °C | 1.2 | 13.92 |
| 30 °C | 1.8 | 13.75 |
| 50 °C | 8.0 | 13.10 |
| 60 °C | 12.6 | 12.90 |
| 70 °C | 21.2 | 12.67 |
| 80 °C | 35 | 12.46 |
| 90 °C | 53 | 12.28 |
| 100 °C | 73 | 12.14 |
**Arvydas Gurevičius** (g. 1951 m. lapkričio 21 d. Vidgiriuose, Marijampolės raj.) – Lietuvos dailininkas juvelyras, skulptorius.

Biografija
----------

1973–1978 m. studijavo Estijos dailės institute. Nuo 1978 m. dirbo Vilniaus „Dailės" kombinate.

Žmona Marytė Gurevičienė.

Kūryba
------

Kuria juvelyriką, metalo ir emalio plastiką, grafiką, skulptūrą. Naudoja spalvotuosius metalus, dramblio kaulą, įvairius akmenis. Svarbiausi kūriniai: dekoratyvinės iškabos Vilniaus senamiestyje „Rūdininkai" (1980 m.), „Sultiniai" (1982 m.), segės – „Moters torsas" (1977 m.), „Pašautas paukštis" (1981 m.). Kuria suvenyrus, medalius, ženkliukus, prizus, ekslibrisus. Surengė apie 87 individualias parodas, pelnė apdovanojimų Tarptautinėje bižuterijos parodoje Jablonece prie Nisos (1977 m. sidabro, 1987 m. aukso medaliai). Jo kūrinių turi Lietuvos ir užsienio muziejai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Irena Dobrovolskaitė. *Arvydas Gurevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 290 psl.
**Arvydas Juodis** (g. 1945 m. balandžio 4 d. Panevėžyje) – Lietuvos statybos inžinierius, socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1969 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1976 m. ekonomikos mokslų kandidatas.

1969–1972 m. dirbo Kaimo statybos organizavimo ir technologijos treste, 1972–1978 m. Lietuvos architektūros ir statybos mokslinio tyrimo institute. Nuo 1978 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1993–1999 m. Statybos, 1999–2005 m. Statybos technologijų katedros vedėjas, nuo 2003 m. profesorius. Nuo 2002 m. dar ir Techninės priežiūros tarnybos „Problematika" viršininkas.

Mokslinė veikla
---------------

Svarbiausios mokslinių tyrimų sritys – statybos tarptautinis konkurencingumas, statybos procesų sistemotyra, valdymo sprendimų optimizavimo teorijos taikymas.

Bibliografija
-------------

* Statyba Europoje: rinka, valdymas, plėtra , 2001 m.
* Statybos teisė ir draudimas, su A. Duobikiene, 2002 m.
* Statybos procesų matematinis modeliavimas ir optimizavimas, 2005 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Arvydas Juodis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 814 psl.
| Nove Mestas prie Vahosvk. *Nové Mesto nad Váhom* |
| --- |
|        |
|  |
|  |
| 

Nove Mestas prie VahoNove Mestas prie Vaho

48°45′17″ š. pl. 17°49′51″ r. ilg.﻿ / ﻿48.75472°š. pl. 17.83083°r. ilg.﻿ / 48.75472; 17.83083﻿ (Nove Mestas prie Vaho)Koordinatės: 48°45′17″ š. pl. 17°49′51″ r. ilg.﻿ / ﻿48.75472°š. pl. 17.83083°r. ilg.﻿ / 48.75472; 17.83083﻿ (Nove Mestas prie Vaho) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Slovakijos vėliava Slovakija |
| **Kraštas** | Trenčyno kraštas |
| **Apygarda** | Nove Mesto prie Vaho apygarda |
|  |
| **Meras** | Jozef Trstenský |
|  |
| **Gyventojų** (2015 m.) | 20 084  |
| **Plotas** | 32,58 km² |
| **Tankumas** (2015 m.) | 616 žm./km² |
| **Altitudė** | 195 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 915 01 |
| **Tinklalapis** | www.nove-mesto.sk |
|  **Vikiteka** | Nove Mestas prie Vaho |

**Nove Mestas prie Vaho** (svk. *Nové Mesto nad Váhom*; vok. *Neustadt an der Waag*, *Neustadtl*, *Waag-Neustadtl*, *Waagneustadtl*, *Waag-Neustadt*; veng. *Vágújhely*, *Vág-Újhely*) – miestelis Trenčyno krašte, Slovakijoje. Nove Mesto prie Vaho apygardos administracinis centras. Įsikūręs Dunojaus kalvų šiaurinėje pusėje, Baltųjų Karpatų kalnų papėdėje. Per miestelį teka Vahas. Nutolęs 27 km nuo Trenčyno bei 100 km nuo Bratislavos. 20 084 gyventojai (2015 m. duomenys). Miestelis skirstomas į *Mnešice, Izbice, Javorinaská, Hájovky, Samoty, Luka, Centrum, Rajková* (šiaurinė dalis), *Záhumenice* dalis.

Istorija
--------

Vietovėje žmonių gyventa nuo priešistorinių laikų. Tai liūdija rasti akmens ir bronzos amžiaus radiniai. Mnešicės priemestyje rasta priešistorinė gyvenvietė.

Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėta 1263 m. kai Vengrijos karalius Bela IV suteikė laisvę, po Mohi slėnio mūšio, kovojusiems prieš Mongolų imperiją. Priklausė benediktinų ordinui. 1550 m. suteiktos miestelio teisės. XIX a. suklestėjo žemės ūkis.

Sportas
-------

### Futbolas

* AFC Nové Mesto nad Váhom futbolo klubas.
* „Areál AFC Považan" futbolo stadionas. Talpa 4 500 žiūrovų.

Miestų partnerystė
------------------

* Čekija Uherske Hradištė, Čekija
* Rusija Sankt Peterburgas, Rusija
* Serbija Kisačas, Serbija
* Jungtinės Amerikos Valstijos Niuarkas, JAV
* Azerbaidžanas Baku, Azerbaidžanas
* Slovėnija Mariboras, Slovėnija

Galerija
--------

* RotušėRotušė
* Dievo Motinos Gimimo bažnyčiaDievo Motinos Gimimo bažnyčia

Nuorodos
--------

* Oficiali miesto svetainė
* Nové Mesto nad Váhom - Informacija turistams
* Muziejus N.Mesto n.V.
* Virtual Travel 3D panorama Nove Mesto nad Vahom
| **Petras Goštautas (1305)** |
| --- |
| Herbas Abdankas |
| Herbas Abdankas |
|  |
| Gimė | ~ 1305 m. |
| Mirė | 1364 m. |
| Sutuoktinis (-ė) | Ona Bušacka |
| Vaikai | Andrius Goštautas |

**Petras (Porajus) Goštautas** (apie 1305 m. – 1364 m.), Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės karinis veikėjas. Veliuonos pilies įgulos komendantas. Istorikų laikomas legendine asmenybe, jokių tiesioginių jo egzistavimo įrodymų nėra rasta. Pagrindinės žinios apie jį yra Bychovco kronikoje.

Biografija
----------

Žinomos jo valdos į šiaurę nuo Veliuonos pilies, Kulvos apylinkėse, t. p. netoli Geranainių. Bychovco kronikoje jis nurodytas kaip Goštautų giminės pradininkas. Apsikrikštijęs 1333 m. vedė (Oną ?) Bučacką ir susilaukė sūnaus Andriaus.

Vokiečių ordinui 1362 m. užėmus Kęstučio Kauno pilį ir 1364 m. pradžioje sudeginus neseniai pastatytą Nemuno saloje ties Nevėžio žiotimis, didžiojo magistro Vinricho fon Kniprodės ir maršalo Heningo fon Šindekopfo vadovaujami kryžiuočiai 1364 m. apsupo jo ginamą Veliuonos pilį, po 12 dienų kovų užėmė priešpilius ir padegė pilį. Maršalui pažadėjus pasidavusiesiems dovanoti gyvybę, Goštautas įsakė sudėti ginklus ir atidaryti pilies vartus, bet kryžiuočiai pilį sugriovė, gynėjus išžudė, tarp jų maršalo palapinėje – patį Goštautą, jo karvedžius Surminą ir Mateviką. Pasak kitų šaltinių, Goštautas buvęs išpirktas iš nelaisvės. Likę gyvi jo šeimos nariai apsigyveno prie Ukmergės.

Nuorodos
--------

Šaltiniai
---------

1. ↑  Goštautų genealogija Archyvuota kopija 2013-02-27 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Marek Jerzy Minakowski, Ci wielcy Polacy to nasza rodzina, wyd. 3, Kraków, 2008
3. ↑  *Petras Goštautas (1305)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 17 psl.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLDK didikų giminės |
| --- |
|  |
| Lietuvių kilmės | 
Alšėniškiai • Astikai • Bilevičiai • Čartoriskiai • Daugirdai • Daumantai Siesickiai • Drazdauskai • Giedraičiai • Gelgaudai • Goštautai • Hlebavičiai • Kęsgailos • Manvydai • Naruševičiai • Nagurskiai • Olelkaičiai • Pacai • Radvilos • Sakaičiai • Sudimantaičiai • Zaleskiai |
|  |
| Rusėnų kilmės | 
Chodykinai • Chodkevičiai • Iljiničiai • Oginskiai • Ostrogiškiai • Puzinai • Sapiegos • Strutinskiai • Tiškevičiai • Valavičiai • Višnioveckiai |
|  |
| Vokiečių kilmės | 
Pliateriai • Tyzenhauzai |
|  |
| Totorių kilmės | 
Glinskiai |
|  |
| Lenkų kilmės | 
Kiškos • Kosakovskiai • Potockiai |
|  |
| Italų kilmės | 
Karpiai • Morikoniai |
|  |
| Portugalų kilmės | 
Goesai |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Petras Gintalas (1908)** |
| --- |
| Gimė | 1908 m. sausio 30 d.Rubežaičiai, Telšių valsčius |
| Mirė | 1971 m. gegužės 5 d. (63 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, literatas, kultūros ir politikos veikėjas |
|  |
| Alma mater | Lietuvos universitetas |

**Petras Gintalas** (1908 m. sausio 30 d. Rubežaičiuose, Telšių valsčius – 1971 m. gegužės 5 d. Vilniuje) – literatas, kultūros ir politikos veikėjas.

Biografija
----------

Baigęs Telšių gimnaziją, 1927–1932 m. studijavo Lietuvos universiteto Humanitarinių mokslų fakultete, lankė Valstybės teatro dramos studiją.

Mokytojavo ir dirbo teatre. 1934–1939 m. – laikraščio „Darbininkų balsas" redaktorius Klaipėdoje. 1941 m. – Žemaičių teatro Telšiuose steigėjas. Nuo 1946 m. dirbo laikraščių redakcijose Telšiuose ir Klaipėdoje, buvo Klaipėdos muzikinio teatro direktoriumi, nuo 1951 m. dirbo kultūros įstaigose Vilniuje.

1936 m. lietuviškai ir vokiškai išleido knygą „Kas yra ir ko siekia Klaipėdos krašto Darbininkų ir Amatininkų Susivienijimas?" 1938 m. bendradarbiavo antologijoje „Žemaičiai".
**Petras Gediminas Adlys** (g. 1934 m. gruodžio 7 d. Kalėnuose, Onuškio valsčius) – Lietuvos ekonomistas.

Biografija
----------

1971 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją.

1965–1966 m. Lietuvos TSR Centrinės statistikos valdybos skyriaus viršininkas, 1967–1975 m. ir 1980–1989 m. šios valdybos viršininko pavaduotojas, 1967–1971 m. ir Gyventojų surašymo skyriaus viršininkas. 1976–1979 m. statistikos patarėjas Konge, 1986 m. Vietname, 1983 m. ir 1987 m. Laose. 1990–1996 m. ir 2001–2005 m. Statistikos departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės generalinio direktoriaus pavaduotojas, 1997–2001 m. – generalinis direktorius.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos TSR gyventojai, su A. Stanaičiu, 1973 m.
* Prie Kongo slenksčių, 1984 m.
* Karta keičia kartą, su S. Vaitekūnu ir L. Perkumu, 1986 m.
* Ką radome, turime, paliksime, atsiminimai, Margi raštai, 2008 m. ISBN 978-9986-09-355-8

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Petras Gediminas Adlys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 90 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Petras Ivoškus** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1933 m. kovo 24 d. (90 metų)Luokėje |
| Sutuoktinis (-ė) | Regina |
|  |
| Veikla | pedagogas, politinis kalinys, Šiaulių miesto politinis ir visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* 1988 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdis;
* 1995 m. Tėvynės sąjunga.

 |
|  |
| Alma mater | Šiaulių pedagoginis institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1992 m. Sausio 13-osios atminimo medalis.
 |

**Petras Ivoškus** (g. 1933 m. kovo 24 d. Luokėje) – pedagogas, politinis kalinys, Šiaulių miesto politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Luokės progimnazijoje. 1951 m. už dalyvavimą pogrindinės moksleivių organizacijos veikloje suimtas, nuteistas 25 m. kalėjimo ir 5 m. tremties. Kalėjo Salechardo, Išimbajaus, Vorkutos lageriuose. Dalyvavo pogrindžio veikloje ir grįžęs iš lagerių. Baigė Šiaulių pedagoginį institutą.

1992–2003 m. Šiaulių Aukštabalio vidurinės mokyklos direktorius.

1988–1991 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio dalyvis, LPS Šiaulių miesto tarybos narys. 1990–1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas. 1995 m. Tėvynės sąjungos narys. 1995-1997 m. ir 1997–2000 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys. Politinių kalinių ir tremtinių bendrijos Šiaulių skyriaus pirmininkas.

1992 m. apdovanotas Sausio 13-osios atminimo medaliu. Žmona Regina.
**Petras Gomaliauskis** (arba ***Petras Gomalevskis***; 1820 m. gruodžio 9 d. Paliepkalnis, Varnių parapija – 1868 m. rugpjūčio 15 d. Saločiai) – Lietuvos rašytojas, kunigas.

Biografija
----------

1844 m. baigė Varnių kunigų seminariją, Žemaičių vyskupijos parapijų (Vainutas, Lauksodė, Alūksta, Brunava prie Bauskės) vikaras, 1868 Saločių klebonas.

Kūryba
------

Vienas lietuvių originaliosios prozos pradininkų. 1853 m. išleido pietų žemaičių šnekta parašytą didaktinę apysaką „Aplankymas seniuko". Joje dviejų kaimo šeimų priešinamais sektinos ir atgrasios buities vaizdais ir iš jų išvedamais moralais skaitytojai mokomi dievobaimingumo, blaivystės, doros, darbštumo, ūkininkavimo kultūros. Aprašoma, kaip valstiečiai įsigyja žemės, samdinių, kaip stiprėja ekonomiškai. Vaizduojama žemaičių laidotuvių ir vestuvių papročiai, užsimenama apie senųjų tikėjimų apraiškas laidotuvių papročiuose. Stilistinei raiškai būdinga gyvos šnekos intonacijos, pamokslinę retorika, charakterizuojančią prasmę įgaunančių buities aprašymų realistiškumas.

Bibliografija
-------------

* P. Gomalevskis. Aplankymas seniuko. Lietuvių didaktinė proza, Vilnius, 1982 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Vanagas. *Petras Gomaliauskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 800 psl.
**Petras Gintalas** (g. 1945 m. balandžio 23 d. Telšiuose) – Lietuvos skulptorius, medalininkas.

Biografija
----------

1951 m. pradėjo mokytis Žemaitės vidurinėje mokykloje. 1952 m. šeima apsigyveno Palangoje. 1963 m. baigė Palangos vidurinę mokyklą. 1969 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1968–1970 m. Sąjunginio techninės estetikos instituto Vilniaus filialo dizaineris. Nuo 1986 m. Telšių aukštesniosios taikomosios dailės mokyklos (nuo 2003 m. Žemaitijos kolegijos Telšių menų ir pedagogikos fakultetas), nuo 1998 m. – ir Vilniaus dailės akademijos Telšių taikomosios dailės skyriaus (nuo 2003 m. Vilniaus dailės akademijos Telšių dailės fakultetas) dėstytojas, nuo 1999 m. šio skyriaus direktorius, nuo 2003 m. dekanas, nuo 2002 m. docentas. Nuo 2009 m. VDA Telšių fakulteto profesorius.

Kūryba
------

Sukūrė apie 100 medalių („Žemaitė" 1986 m. „Kristijonas Donelaitis", „Paulius Galaunė", abu 1989 m. „Jonas Basanavičius" 1993 m.), proginių monetų projektų („Lilehameris-1994", 1993 m. „Pasaulio lietuvių dainų šventė", „M. K. Čiurlioniui – 120", abu 1994 m. „Baltijos keliui-10", „Kęstutis – Didysis Lietuvos kunigaikštis", abu 1998 m.), plakečių (ciklas „Telšių mitai" 1985 m.), kompozicijų iš metalo (viešbutyje „Draugystė" Vilniuje, su R. Mizgiriu, 1976 m. „Knyga", Centriniame knygyne Klaipėdoje 1983 m.). Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Žemaičių muziejus Alka, K. Donelaičio memorialinis muziejus, Britų muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Irena Dobrovolskaitė. *Petras Gintalas (1945)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 682 psl.

Nuorodos
--------

* Petro Gintalo svetainė
| **Petras Golokvoščius** |
| --- |
| Gimė | 1923 m. gegužės 14 d.Alytuje |
| Mirė | 2009 m. birželio 5 d. (86 metai)Alytuje |
|  |
| Veikla | Lietuvos matematikas, fizinių mokslų daktaras. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1998 m. Gedimino 5 laipsnio ordinas
 |

**Petras Golokvoščius** (1923 m. gegužės 14 d. Alytuje – 2009 m. gegužės 14 d. Alytuje) – Lietuvos matematikas, fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1951 baigė Vilniaus universitetą. 1961 m. fizikos ir matematikos mokslų kandidatas.

1952-2001 Vilniaus universiteto dėstytojas, 1962-1967 Skaičiavimo matematikos katedros vedėjas, nuo 1991 m. profesorius. 1980-1995 Lietuvos aukštųjų mokyklų Rektorių tarybos ir Rektorių konferencijos sekretorius.

Tyrimų sritis – diferencialinių lygčių sistemų sprendinių kokybinės savybės (aprėžtumas, periodiškumas, stabilumas ir kt.).

Bibliografija
-------------

* Diferencialinės lygtys, su kitais, 1961 m.
* Matematikos terminų žodynas, su kitais, 1994 m.
* Diferencialinės lygtys, 2000 m.
* Diferencialinių lygčių sprendinių stabilumas, 2004 m.

Įvertinimas
-----------

* 1998 m. Gedimino 5 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Petras Golokvoščius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 797 psl.
*Kitos reikšmės – Spengla (reikšmės).*

| Spengla |
| --- |
| Spengla Kalviuose Spengla Kalviuose |
| **Ilgis** | 25,9 km |
| **Baseino plotas** | 148,3 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,96 m³/s |
| **Ištakos** | Gudaraisčio pelkė |
| **Žiotys** | Merkys |
| **Šalys** | Lietuva |

**Spengla** – upė pietų Lietuvoje, Trakų ir Varėnos rajonuose; Merkio dešinysis intakas. Prasideda Gudaraisčio pelkėje, Gudakiemio apylinkėse, 8 km į rytus nuo Onuškio. Teka į pietryčius, aukštupyje prateka Galvožerio, Spenglos, Greiželio ežerus, toliau teka Rūdiškių miškais. Įteka į Merkį 82 km nuo jo žiočių, į pietvakarius nuo Valkininkų.

Intakas – Lielukas (dešinysis), tekantis iš Lieluko ežero. Vidutinis nuolydis – 102 cm/km. Žemupys įeina į Spenglos hidrografinį draustinį.

Pagrindinė gyvenvietė prie Spenglos – Kalviai.

Upėvardis laikytinas *l* priesagos vediniu iš šaknies *speng-/spengti* („ūžti ausyse, skambėti"); taip pat galimai nuo *spangti* („akti"), *spangas* („silpnai matantis, aklas") arba *spingėti* („silpnai šviesti").

Spenglos žemupys draustinyje

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Spengla (Merkys)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. 78 psl.
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.