recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Jekabas Janševskislatv. *Jēkabs Janševskis*** |
| --- |
| Gimė | 1885 m. kovo 16 d.Nygranda |
| Mirė | 1931 m. gruodžio 22 d. (46 metai)Ryga |
|  |
| Veikla | latvių rašytojas, žurnalistas, pedagogas |

**Jekabas Janševskis** (latv. *Jēkabs Janševskis*, 1885 m. kovo 16 d. Nygranda – 1931 m. gruodžio 22 d. Ryga, palaidotas Rygos Miško kapinėse) – latvių rašytojas, žurnalistas. Vienas žymiausių latvių prozininkų.

Biografija
----------

1873-1880 m. mokėsi Nigrandos mokykloje, 1882–1884 m. – Valtaikų mokykloje. 1884–1885 m. gyveno Liepojoje. 1889 m. įgijo mokytojo teises, 1889–1896 m. mokytojavo Nicos mokykloje. Nuo 1902 m. gyveno Rygoje, dirbo laikraščių redakcijose. Per Pirmąjį pasaulinį karą buvo pasitraukęs į Rusiją, grįžo 1918 m. laikraščio „Tautas Balss" redaktorius, 1919–1931 m. laikraščio „Valdības Vēstnesis" leidėjas ir redaktorius.

Kūryba
------

Parašė kultūros istorijos romanų. Juose vaizduojama XVI a. ir XIX a. pabaigos – XX a. pradžios etnografinė ir socialinė Kuršo, Lietuvos ir Latvijos pasienio panorama, dvaro ir valstiečių gyvenimas, įvairių tautų santykiai. Ryškus Latvijos žemių išaukštinimas, džiaugsmas atkuriant savo kraštą. Atskleistos lietuvių gyvenimo realijos. Propagavo lietuvių ir latvių tautų vienybę. Dar parašė apsakymų, pjesių. Jo kūrinių ištraukų paskelbta lietuvių kalba.

Bibliografija
-------------

* Tėviškė (*Dzimtene*):
	+ Tarnai, šeimininkai ir ponai (*Kalpi, saimnieki un kungi*), 2 t. 1922–1923 m. Rīga: Zinātne, 1986.
	+ Keliai ir takai (*Cel̦i un tekas*), 2 t. 1924–1925 m. Riga: Zinātne, 1987.
	+ Laukai ir miestas (*Lauki un pilsēta*), Riga: Zinātne, 1987.
* Bandavoje (*Bandavā*), 1928 m. Mineapolis: Tilta apgāds, 1954–1955.
* Miškų žmonės (*Mežvidus ļaudis*), 1929 m. Niujorkas, Grāmatu draugs, 1951.
* Nuotaka (*Līgava*), 2 d. 1931–1932 m. Mineapolis: Tilta apgāds, 1968-1970.
* Laimės kūdikis (*Laimes bērns*), 1931–1932 m.; baigė sūnus Karlis Janševskis, Mineapolis: Tilta apgāds, 1955.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jēkabs Janševskis. letonika.lv
2. ↑  Silvestras Gaižiūnas. *Jekabas Janševskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 526 psl.

* Biruta Gudrik̦e. Jēkabs Janševskis. Rīga: Zinātne, 2003. ISBN 9789984698625
| **Miguel López de Legazpi** |
| --- |
|  |
| Miguel López de Legazpi |
| Gimė | 1502 m. |
| Mirė | 1572 m. rugpjūčio 20 d. (~70 metų) |
|  |
| Veikla | ispanų konkistadoras |
|  |
|  **Vikiteka** | Miguel López de Legazpi |

**Migelis Lopesas de Legaspis i Guručategis** (*Miguel López de Legazpi y Gurruchátegui*; 1502–1572 m. rugpjūčio 20 d.), dar žinomas kaip *El Adelantado* – ispanų konkistadoras, pirmasis Ispanijos Rytų Indijų kolonijos (Filipinų) generalgubernatorius.

Biografija
----------

Paminklas Migeliui Legaspiui prie San Pedro forto Sebu 
Gimė Baskų krašte, didikų šeimoje, 1526–1527 m. buvo Sumaragos miesto valdytoju. 1528 m. išvyko į Naująją Ispaniją, gyveno Tlaskaloje, vėliau persikėlė į Meksiką. Nuo 1545 m. Meksike dirbo administracijos tarnautoju, kurį laiką buvo miesto civilinis gubernatorius.

1564 m. Legaspis buvo pasiųstas Naujosios Ispanijos (kuriai tuo metu priklausė ir ispanų valdos Azijoje) vicekaraliaus Luiso de Velasko į Filipinus, ten įtvirtinti Ispanijos valdžią. Filipinuose ispanai pradėjo kolonizaciją po 1521 m. juos atradusios Fernando Magelano ekspedicijos. Legaspis su 5 laivais ir 500 karių išvyko iš Bara de Navidado uosto Chaliske, aplankė Marianų salas ir 1565 m. vasario 13 d. atvyko į Sebu. Jis įkūrė gyvenvietę Sebu saloje, 1567 m. buvo pastatytas San Pedro fortas, kuris tapo pagrindiniu prekybiniu centru tarp Filipinų ir Meksikos. Legaspis pasinaudojo vietinių vadų nesutarimais ir greitai pajungė Filipinų didžiąją dalį. Ekspedicijoje dalyvavę augustinai ir pranciškonai čia skleidė krikščionybę, taip įtvirtindami ispanų valdžią. Tik Sulu salynas ir Mindanao išliko nepavaldūs. Pats Legaspis dėl amžiaus ir sveikatos problemų kariniuose žygiuose nedalyvavo. 1568 m. ir 1571 m. atrėmė portugalų puolimus. 1571 m. atvyko į šiaurinę Lusono salą, kur, nuvertęs vietinių musulmonų valdovą, formaliai įkūrė Manilos miestą, kuris tapo naujosios kolonijos (Ispanija valdė Filipinus iki 1898 m.) sostine ir Ispanijos didžiausiu prekybos centru Pietryčių Azijoje.

Legaspis mirė 1572 m. gyvendamas skurdžiai, nes visą savo turtą sudėjo į Filipinų kolonizaciją. Palaidotas Šv. Augustino bažnyčioje Maniloje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Miguel López de Legazpi*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 679 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **Marsnik 1** |
|  |
| **Organizacija:** | SSRS |
| **Misijos tikslas:** | Marsas |
| **Programa** | Marsnik programa |
| **Misijos tipas:** | praskriejimas |
| **Paleidimo data:** | 1960 m. spalio 14 d. |
| **Masė:** | 650 kg |
| **Misijos rezultatas:** | nesėkminga |

**Marsnik 2** (dar žinomas **Korabl 5** ir **Mars 1960B** vardais) – SSRS bepilotis erdvėlaivis, kurio pagrindinė misija – praskriejimas pro Marso planetą. Jis buvo paleistas 1960 m. spalio 4. *Marsnik 2* priklausė programai „Marsnik", kaip ir kitas erdvėlaivis – *Marsnik 1*. Iškart po paleidimo aparatas kartu su visa raketa sprogo.

*Marsnik 2* turėjo tirti tarpplanetinę erdvę tarp Žemės ir Marso, fotografuoti Marso paviršių.

*Marsnik 2* buvo beveik visiškai identiškas *Venera 1*. 2 m aukščio, 2 saulės elementai, 650 kg svorio. Šis aparatas turėjo apie 10 kg mokslinių prietaisų: magnetometrai, kosminių spindulių ieškiklį ir t. t.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Problem management, (Problemų valdymas)** – bene vienintelė ITIL sritis, kurios darbo metodai negali būti tiksliai apibrėžiami (nes problemos – neapibrėžti, nežinomi dalykai). *Problem management* proceso tikslas – identifikuoti problemas, atsekti jų kilmę ir užtikrinti, kad problema nepasikartotų. Nesėkmės atveju, problema turi būti bent jau identifikuota ir surasti būdai su ja kovoti ar ją apeiti (angl. *workaraund*).

Egzistuoja du problemų paieškos ir sprendimo būdai:

* Reaktyvinis, kai susekama ir sprendžiama jau egzistuojanti problema (dažniausiai – remiantis statistika).
* Proaktyvinis, kai susekama dar nekilusi, bet potencialiai pavojinga problema (dažniausiai – remiantis Capacity management procesu).

Proaktyvinis problemų sprendimas įmanomas tik įmonėse, kuriose bent iš dalies įgyvendinti svarbiausi ITIL procesai.

Egzistuoja keli svarbiausi informacijos šaltiniai, kuriais remiantis, galima atrasti problemas:

* Statistika (incidentų ir monitoringo)
* Capacity management (duomenys apie problemas, kylančias dėl resursų trūkumo)
* Žmonių pastebėjimai:
	+ Įvairių darbuotojų, visų pirma Service desk, intuityvūs pastebėjimai.
	+ Specialistų pastebėjimai apie reguliarius ar keistus incidentus ir jų priežastis.
	+ Klientų skundai, kuriuose nurodomas pasikartojantis arba keistas sutrikimų pobūdis.

*Problem management* procesas reikalauja aukštos *problemų vadovo* (angl. *Problem manager*) techninės kvalifikacijos, tam tikrų statistikos žinių, intuicijos, bei geros psichologinės atmosferos įmonėje. Šis procesas visada įtraukiamas į IT Continuity management, sunkių incidentų atveju – į Incident management procesą.
E. Meisonjė autoportretas, 1889 m.
**Ernestas Meisonjė** (pranc. *Ernest Meissonier*, 1815–1891 m.) – XIX a. Prancūzijos tapytojas, iliustratorius ir skulptorius.

Biografija
----------

Žanas Lui Ernestas Meisonjė (piln. *Jean-Louis-Ernest Meissonier*) gimė 1815 m. vasario 21 d. Lione. Jo tėvas buvo pasiturintis prekiautojas. Paryžiuje jis mokėsi piešimo pas menko žinomumo dailininką Jules Potier, po to perėjo mokytis į akademinio dailininko Léon Cogniet (1794−1880) studiją. Pramoko graviūros ir akavatinto technikų. Jis debiutavo Paryžiaus salone 1834 m. paveikslu „Flamandų biurgeriai", kuris buvo nupirktas (dabar pervadintas į „Olandų biurgeriai"). Tapyboje Meisonjė buvo paveiktas XVII a. buities ir savo meto istorinės tapybos. Šiuose žanruose jis daugiausiai ir dirbo. Taip pat, apie 1830-ųjų vidurį Meisonjė nemažai uždirbdavo iš knygų iliustravimo. Ilgainiui menininkas perėjo prie karinių temų, jomis išgarsėjo. Meisonjė karjeros viršūne tapo 1859 m. valstybės užsakymas iliustracijoms knygai apie Solferino kampaniją. Dailininkas savo paveiksluose šlovino Napoleono III armijos karinius žygius, idealizavo jo pirmtako Napoleono I armiją. Dailininkas gyvenimo metu buvo aukštai pripažintas: 1861 m. tapo Prancūzijos dailės akademijos nariu, buvo pasaulinių parodų ir Paryžiaus salono žiuri nariu, Prancūzijos Instituto prezidentu ir vėliau − Nacionalinės dailės draugijos prezidentu. 

E. Meisonjė dalyvavo pralaimėtame 1870−71 m. Prancūzijos-Prūsijos kare, po kurio dar daugiau tapė Prancūzijos napoleoninės eros karinės galios nostalgija dvelkiančius paveikslus. Šie kūriniai buvo populiarūs ne vien Prancūzijoje, bet ir užsienio šalyse. Ernestas Meisonjė mirė 1891 m. sausio 31 d. Paryžiuje. Po jo mirties publika plačiau sužinojo apie dailininko skulptūros darbus. Didelės Meisonjė kūrinių kolekcijos sukauptos Orsė muziejuje Paryžiuje ir Voleso kolekcijoje Londone. Tarp jo paveikslų išskiriami „Barikada Mortelri gatvėje" (1848−49), skirtas 1848 m. revoliucijos įvykiams, ir „Napoleono ir jo štabo sugrįžimas iš Suasono" (kitaip „Prancūzijos kampanija", 1864). Dauguma E. Meisonjė paveikslų buvo mažų matmenų, tačiau labai kruopščiai ir detaliai atlikti.

Darbų galerija
--------------

* „Barikada Mortelri gatvėje" (1849, Orsė muziejus) „Barikada Mortelri gatvėje" (1849, Orsė muziejus)
* „Napoleonas 1814 metais" (1862, Volterso dailės muziejus, Baltimorė) „Napoleonas 1814 metais" (1862, Volterso dailės muziejus, Baltimorė)
* „Prancūzijos kampanija" (1864, Orsė muziejus) „Prancūzijos kampanija" (1864, Orsė muziejus)
* „1807 m, Frydlandas" („Napoleono I pasveikinimas", 1875, Metropoliteno meno muziejus) „1807 m, Frydlandas" („Napoleono I pasveikinimas", 1875, Metropoliteno meno muziejus)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jean-Louis-Ernest Meissonier** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Encyclopaedia Britannica
* Allison Lee Palmer. *Historical Dictionary of Romantic Art and Architecture*. Scarecrow Press, 2011, p. 153
* Vašingtono nacionalinė galerija
| **Ilja Liubimovas** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Илья́ Петро́вич Люби́мов |
| Visas vardas | Илья́ Петро́вич Люби́мов |
| Gimė | 1977 m. vasario 21 d. (46 metai)Maskva, RTFSR |
| Gyven. vieta | Maskva |
| Tautybė | Rusas |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorius |

**Ilja Liubimovas** (rus. *Илья́ Петро́вич Люби́мов*, g. 1977 m. vasario 21 d. Maskvoje) – Rusijos aktorius.

Biografija
----------

1999 m. debiutavo filme „Rytas – ne laikas merginoms", kurį režisavo ir prodiusavo Aleksandras Šeinas. 

Po to jis vis dažniau pradėjo pasirodyti ekranuose nedideliais ir epizodiniais vaidmenimis.

Labiausiai įvertinti vaidmenys filme „Neadekvatūs žmonės" bei šio filmo tęsinyje.

Vaidino serialuose „Mažoras" ir kituose projektuose.

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

* IMDb profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
| Dolinskas*Долинск* |
| --- |
|        |
| *Dolinsko geležinkelio stotis* |
|  |
| 

DolinskasDolinskas

47°19′0″ š. pl. 142°48′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.31667°š. pl. 142.80000°r. ilg.﻿ / 47.31667; 142.80000﻿ (Dolinskas)Koordinatės: 47°19′0″ š. pl. 142°48′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.31667°š. pl. 142.80000°r. ilg.﻿ / 47.31667; 142.80000﻿ (Dolinskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+11) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Sachalino sritis Sachalino sritis |
| **Rajonas** | Dolinsko rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1884 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 11 765  |
| **Plotas** | 11 km² |
| **Tankumas** (2018) | 1 070 žm./km² |
| **Altitudė** | 20 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Dolinskas |

**Dolinskas** (rus. *Долинск*) – miestas Rusijoje, Sachalino srityje, pietrytinėje Sachalino salos pakrantėje, 43 km į šiaurę nuo Južno Sachalinsko; rajono centras. Miestas yra Susuno slėnyje, kuriame suteka 3 upės – Dolinka, Didysis Takojus ir Naiba. Praeina Južno Sachalinsko–Poronaisko plentas ir geležinkelis.

Istorija
--------

1867 m. tarp ainų kaimų pastatytas Naibučio karinis postas. 1884 m. įkurta rusų gyvenvietė Galkino Vraskojė (*Галкино-Врасское*), pavadinta imperijos valstybinio veikėjo Michailo Galkino Vraskojaus garbei. Gyvenvietėje lankėsi tuo metu Sachaline gyvenęs Antonas Čechovas. 1905–1946 m. gyvenvietė priklausė Japonijai ir vadina Otiajumi (落合). Po II pasaulinio karo rusai vėl užėmė gyvenvietę, 1946 m. suteikė jai miesto statusą ir Dolinsko vardą. TSRS metais čia veikė stambus popieriaus ir celiuliozės kombinatas, mechaninės dirbtuvės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 138
|  |
| --- |
| Jean-Paul Mauric |
|  |
| Biografija |
| Gimė | 1933 m. birželio 17 d.Hyères, Varas, Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| Mirė | 1971 m. sausio 5 d. (37 metai)Marselis, Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| Žanrai | pop, šansonas |
| Veikla | dainininkas |

**Jean-Paul Mauric** (1933 m. birželio 17 d. Hyères, Varas – 1971 m. sausio 5 d. Marselyje) buvo Prancūzijos dainininkas.

Mokėsi konservatorijoje Tulone. 1958 metais įrašė debiutinį albumą „On m'a dit" su dainomis „Toi, moi, nous", „Ami, où t'en vas-tu?", „Parcqu'en valsant". Iš viso jis per savo karjerą išleido keturiolika tokių plokšelių. 1961 m. išrinktas Prancūzijos atstovu „Eurovizijoje", su daina „Printemps, avril carillonne" užėmęs 4-ą vietą.

1970 m. pabaigoje jam buvo diagnozuota kardiomiopatija, kuri buvo pagrindinė dainininko mirties priežastis. Mirė 1971 m. sausio 5 d. Marselio ligoninėje. Buvo vedęs, turi du vaikus.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jean-Paul Mauric** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Neoficiali Jean-Paul Mauric svetainė

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Jacqueline Boyer  *„Tom Pillibi"*** |  **Prancūzijos atstovas Eurovizijoje**1961 | Po to:**Isabelle Aubret  *„Un premier amour"*** |
**Ilja Tiumenevas** (rus. *Илья Федорович Тюменев*; 1855 m. spalio 24 d. Sankt Peterburge, Rusijos imperija – 1927 m. Leningrade, TSRS) – Rusijos literatas, dailininkas ir kolekcionierius.

Biografija
----------

Gimė turtingo pirklio šeimoje, todėl galėjo sau leisti žymiai daugiau nei bendraamžiai. 1871–1872 m. keliavo po Siriją ir Palestiną, aplankė Europos valstybes. Ši daugelio mėnesių išvyka paliko jam neišdildomą įspūdį ir įtakojo tolimesnį gyvenimą.

Mokėsi Sankt Peterburgo konservatorijoje, kur susipažino su Nikolajumi Rimskiu-Korsakovu. Pastarajam tapus žinomu kompozitoriumi, jo operai „Ponas Vaivada" parašė libretą, o vėliau dalyvavo ir kuriant libretą garsiajai N.Rimskio-Korsakovo operai „Caro nuotaka". 1880–1888 m. I.Tiumenevas studijavo Sankt Peterburgo dailės akademijoje, įgijo laisvojo dailininko diplomą. Jo tapytas paveikslas „Protopopas Avakumas Pustozersko kalėjime" šiuo metu saugomas Gorkio dailės muziejuje. Mėgo literatūrinę veiklą, parašė keletą apysakų, iš kurių bene labiausiai žinomos – „Chaldėjus" ir „Apysaka iš Novgorodo XV a. buities".

XIX a. pab. Sankt Peterburgo gubernijoje įsigijo dvarą, pavadino *Privolnoje* ir jame nuo 1887 m. gyveno su šeima. Vietinių valstečių tarpe užsiėmė švietiejiška veikla: organizavo liaudies teatrą ir chorą, ekskursijas vaikams. I.Tiumenevas savo sodyboje priglaudė iškilų dailininką Andrejų Riabuškiną, pastarasis per ilgus metus Privolnoje dvare nutapė daugybę apylinkių peizažų ir Tiumenevo šeimos narių portretų. Duktė Olga ištekėjo už dailininko V.Beliajevo, sunus Aleksandras Tiumenevas tapo antikinės Graikijos istorijos žinovu, TSRS mokslų akademijos nariu. 

Ilja Tiumenevas buvo išskirtinė figūra Rusijos imperijos kultūriniame gyvenime, visgi tyrinėtojai pripažįsta, kad jis savo talentą ir galimybes pilnai neišnaudojo.

Etnografinė kolekcija
---------------------

I.Temenevas rinko medžiagą apie tuometinėje Rusijos imperijoje gyvenusias tautas. Ši įspūdinga kolekcija (apie šešis tūkst. eksponatų) 1932 m. atsidūrė Sankt Peterburgo etnografiniame muziejuje. Kolekcijos dvidešimt šeši paveikslėliai ir fotografijos, iškirpti iš tuometinės spaudos leidinių ir užklijuoti ant kartono kortelių, skirti Lietuvai. Iškarpoms panaudoti Rusijos periodiniai spausdiniai, taip pat vokiečių „Pfenning Magazin" ir prancūzų „Magazin pittoresque" žurnalai. Trys išspausdinti raižiniai rinkinyje mokslui yra nežinomi ir tuo pačiu papildo negausius XIX a. Lietuvos istorijos bei etnografijos šaltinius.

Šaltiniai
---------

* Г.Б. Михайлова. *Два портрета, две судьбы* // http://ri.ryb.ru/ Archyvuota kopija 2014-08-11 iš Wayback Machine projekto.
* *Илья Федорович Тюменев* // artchive.ru
* *Тюменев Илья Федорович* // www.nlr.ru
* Н.И.Ивановская, В.А.Галиопа. *Образ Литвы в собрании иллюстртивных материалов И.Ф.Т.юменева в архиве Российскогго этнографического музея* // http://www.ethnomuseum.ru[neveikianti nuoroda]
Koordinatės: 34°30′ š. pl. 51°52′ r. ilg.﻿ / ﻿34.500°š. pl. 51.867°r. ilg.﻿ / 34.500; 51.867

| Namakas |
| --- |
| Namako druskoežerisNamako druskoežeris |
| Vieta | Irano vėliava Iranas, Kumo provincija |
| Plotas | iki 1560 km² |
| Kilmė | liekaninis / druskoežeris |
| Didžiausias gylis | iki 1 m |
| Tūris | 0,78 km³ |
| Įteka | Komas |
|  |
|  Vikiteka | Namakas |

**Namakas** (pers. دریاچه نمک = *Daryâče-ye Namak* „druskos ežeras") – druskoežeris Irane, Kumo provincijoje, Dešte Keviro dykumoje, ~60 km nuo Kašano, 790 m aukštyje virš jūros lygio. Užima apie 4000 km² plotą (vanduo užlieja ~1560 km² plotą). Žiemą ir pavasarį patvinus upėms susidaro negilus ežeras arba ežerynas. Karštuoju metu laiku vanduo išgaruoja ir lieka druskožemis. Sausais metais vandens gali nelikti visai. Ežerą maitina nuo Zagroso ir Elburso tekančios upės.

Namakas yra pleistocene pradėjusios džiūti Paratečio vidinės jūros liekana.

* Druskos gavybaDruskos gavyba
* Druskos plutaDruskos pluta
* NamakasNamakas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Namãkas
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 131
**Jantės įstatymas** (dan. *Janteloven*) – nerašyta taisyklė, kad niekas negali manyti, jog yra geresnis už kitus. Reiškia pavydą ir neigiamą požiūrį į individualumą ir sėkmę. Esmė – nebandyk išsiskirti iš kitų.

Istorija
--------

1933 m. danų rašytojas Aksel Sandemose (1899–1965), neapsikentęs danų perdėto bendruomeniškumo mentaliteto, išsikraustė iš Danijos, o savo pastebėjimus apie tokio bendruomeniškumo įtaką danams aprašė novelėje apie mažą fiktyvų Danijos miestelį Jantė. Jame visi žmonės stengiasi neišsiskirti vieni iš kitų ir gyvena pagal „Dešimt Jantės įstatymų".

Savo novele A. Sandemose kritikavo provincialų danų mentalitetą, remiantį tik kolektyvinę sėkmę ir baudžiantį individualias pastangas.

Pagal Jante, išskirtinumas kelia pavydą. Naujas automobilis, geresnis išsilavinimas ar aukštesnis atlyginimas piktina kitus ir laužo Jantės įstatymą. Jo nesilaikymas kelia grėsmę bendruomenės darnumui, o bendruomenė danui labai svarbi.

Taisyklės
---------

1. Nemanyk, kad esi ypatingas;
2. Nemanyk, kad esi toks svarbus, kaip mes;
3. Nemanyk, kad esi protingesnis už mus;
4. Nemanyk, kad esi geresnis už mus;
5. Nemanyk, kad žinai daugiau už mus;
6. Nemanyk, kad esi svarbesnis už mus;
7. Negalvok, kad kažką gerai išmanai;
8. Nesijuok iš mūsų;
9. Nemanyk, kad kažkam iš mūsų tu rūpi;
10. Nemanyk, kad gali mus kažko išmokyti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mažo miestelio Jantės įstatymas[neveikianti nuoroda] (2010-05-02 08:00 Dovaldė Mockutė)
| Namanganasuzb. *Namangan, Наманган* |
| --- |
| 

NamanganasNamanganas

40°58′00″ š. pl. 71°34′00″ r. ilg.﻿ / ﻿40.96667°š. pl. 71.56667°r. ilg.﻿ / 40.96667; 71.56667﻿ (Namanganas)Koordinatės: 40°58′00″ š. pl. 71°34′00″ r. ilg.﻿ / ﻿40.96667°š. pl. 71.56667°r. ilg.﻿ / 40.96667; 71.56667﻿ (Namanganas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5) |
|  |
| **Valstybė** | Uzbekijos vėliava Uzbekija |
| **Vilajetas** | Namangano vilajetas |
| **Rajonas** | rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1610 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 421 700  |
| **Altitudė** | 476 m |

**Namanganas** – miestas Uzbekijos rytuose, į rytus nuo Taškento, Ferganos slėnio šiaurėje, prie Šiaurės Ferganos kanalo, vilajeto centras. 421700 gyventojų, aglomeracijoje – 647 500 gyventojų (2009 m.)

Istorija
--------

XV a. minima Namangano gyvenvietė, XVIII a. valdė Kokando chanatas. Misto teisės nuo 1610 m. 1875 m. rugsėjo 26 d. miestą užėmė Rusijos imperijos kariuomenė, kuriai vadovavo generolas Michailas Skobelevas. XIX a. pabaigoje prasidėjo miesto ekonominis pakilimas, 1892 m. jau veikė 28 įmonės, kuriose dirbo 704 darbininkai. 1926 m. miestas nukentėjo nuo žemės drebėjimo.

Gyventojai
----------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1897 m. ir 2009 m.** |
| **1897 m.sur.** | **1910 m.** | **1939 m.** | **1959 m.sur.** | **1979 m.sur.** | **1999 m.** | **2009 m.** |
| 62 000 | 75 500 | 80 000 | 123 000 | 201 000 | 376 000 | 421 700 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Sportas
-------

* Navbahor Namangan futbolo klubas.
* „Markaziy" stadionas, kurio talpa 22 000 žiūrovų.

Ekonomika
---------

Išplėtotas naftos perdirbimas, elektrotechnikos (gaminami transformatoriai), chemijos, tekstilės (medvilnės valymas, šilko audinių gamyba), maisto (aliejus, pienas, vaisių ir daržovių konservai) pramonė, dailieji amatai.

Yra Namangano oro uostas, geležinkelio stotis, veikia Gamtos istorijos muziejus, Muzikinis dramos ir komedijos teatras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  '**. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 20 psl.**
**Janusz Skolimowski** (g. 1947 m. kovo 27 d. Varšuvoje) – lenkų teisininkas ir diplomatas, 2005–2013 m. Lenkijos Respublikos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Lietuvos Respublikoje.

Biografija
----------

1969 m. baigė Varšuvos universiteto Teisės fakultetą.

1969–1977 m. Teisingumo ministerijos Nusikaltimų tyrimų centro mokslinis bendradarbis. 1977–1981 m. Lenkijos ambasados Sovietų Sąjungoje pirmasis sekretorius, 1981–1985 m. Lenkijos ambasados Libijoje patarėjas ir konsulinio skyriaus vedėjas, 1985–1988 Užsienio reikalų ministerijos Konsulinio departamento direktoriaus pavaduotojas.

1988–1991 m. Lenkijos Respublikos generalinis konsulas Londone, 1991–1996 m. Užsienio reikalų ministerijos Ryšių departamento direktorius, o 1996–1997 m. Užsienio reikalų ministerijos Ryšių ir informacijos departamento direktorius, 1997–2002 m. Lenkijos Respublikos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Airijoje, 2002–2005 m. Užsienio reikalų ministerijos Konsulinio ir užsienio lenkų departamento direktorius.

2005 m. vasario 21 d. paskirtas Lenkijos Respublikos nepaprastuoju ir įgaliotuoju ambasadoriumi Lietuvos Respublikoje.

Nuorodos
--------

* Biografija
| **Vladimiras Orechovas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1956 m. sausio 21 d. (67 metai)Rostovo srities Kamensko-Šachtinsko rajone, Nižniaja Pichovka kaime |
| Sutuoktinis (-ė) | Stanislava |
| Vaikai | Ksenija, Aliona |
|  |
| Veikla | inžinierius ryšininkas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* Lietuvos socialdemokratų partija;
* 2004 m. Darbo partija;
* 2006 m. Pilietinės demokratijos partija.

 |
|  |
| Alma mater | 1978 m. Leningrado elektrotechnikos ryšių institutas |

**Vladimiras Orechovas** (g. 1956 m. sausio 21 d. Rostovo srities Kamensko-Šachtinsko rajone, Nižniaja Pichovka kaime) – inžinierius ryšininkas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1973 m. baigė Voronežo srities Rosošo miesto 4-ąją vidurinę mokyklą, 1978 m. – Leningrado elektrotechnikos ryšių instituto Daugiakanalio elektrinio ryšio fakultetą, inžinierius – ryšininkas.

1978–1984 m. Lietuvos ryšių statybos tresto Statybos montavimo valdybos inžinierius montuotojas, darbų vykdytojas, tolimojo ryšio grupės vadovas. 1984–1987 m. Mongolijos Liaudies Respublikos Darchano miesto Bendrastatybinio tresto Nr.1 ryšių skyriaus viršininkas. 1987 m. Lietuvos ryšių statybos tresto gamybinio techninio skyriaus viršininkas. 1988–1992 m. Kauno miesto ryšių susivienijimo technikos direktorius. 1992–1997 m. Valstybinės įmonės „Lietuvos telekomas" Investicijų plėtojimo skyriaus direktorius. 1997–1998 m. UAB „TELPRA" strategijos ir investicijų direktorius. 1998–2000 m. BĮ UAB „Inovacinė firma Savel" generalinis direktorius, UAB „Dujotiekana" akcininkas.

2000–2008 m. Seimo narys.

1974–1978 m. Leningrado elektrotechnikos ryšių instituto profesinės sąjungos komiteto prezidiumo narys, komiteto pirmininkas. 1980–1984 m. disko klubo „Ramunė" vadovas. 1999–2004 m. Lietuvos rusų sąjungos narys, 2004 m. Darbo partijos narys, 2006 m. Pilietinės demokratijos partijos narys.

Žmona Stanislava, dukterys Ksenija, Aliona.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos
-------

1. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Lietuvos socialdemokratų partija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-11-03 iš Wayback Machine projekto.
| **Kalino ežero draustinis** |
| --- |
| Draustinyje gyvenanti gulbė |
| **Tipas** | Augalijos |
| **Vieta** | Augustavo valsčius |
| **Koordinatės** | 53°46′ š. pl. 23°01′ r. ilg.﻿ / ﻿53.767°š. pl. 23.017°r. ilg.﻿ / 53.767; 23.017Koordinatės: 53°46′ š. pl. 23°01′ r. ilg.﻿ / ﻿53.767°š. pl. 23.017°r. ilg.﻿ / 53.767; 23.017 |
| **Plotas** | 269.26 km² |
| **Įsteigimo data** | 1960 m. |
| **Pavaldumas** | Valstybinis |

**Kalino ežero draustinis** (lenk. *Rezerwat przyrody Jezioro Kolno*) – draustinis, esantis Augustavo lygumoje, Augustavo girioje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje ir Augustavo valsčiuje. Draustinį sudaro Kalino ežeras ir jo apylinkės. Draustinyje gyvena apie 60 paukščių rūšys. Labiausiai saugomas draustinio paukštis yra gulbė nebylė. Daugiausiai yra šių vandens paukščių: didžioji antis, dryžagalvė kryklė, laukys, didysis baublys, ausuotasis kragas, juodakaklis kragas, mažasis kragas, pilkoji gervė, rudagalvis kiras, upinė žuvėdra, pempė, sketsakalis, paukštvanagis, mėlyngurklė, remeza, ūsuotoji zylė, šaukštasnapė antis, cyplė, rudagalvė antis, rudė ir nuodėgulė.

Literatūra
----------

* J.Wengris, B. Polakowski, Pojezierze Suwalsko-Augustowskie, Wiedza Powszechna, Varšuva 1975 m. s.129-130.

Nuorodos
--------

* Draustinio aprašymas (lenk.)[neveikianti nuoroda].
Jansenizmo pradininkas K. Jansenas
**Jansenizmas** – religinė srovė Nyderlanduose bei religinis visuomeninis judėjimas Prancūzijoje XVII–XVIII a. Tai kalvinizmui artima katalikybės atmaina, neigusi valios laisvę, pripažinusi lemtį. Šiai religinei srovei pradžią davė olandų teologo K. Janseno idėjos, kurios plėtojo augustinizmą. Jansenistai nepritarė Katalikų Bažnyčios (ypač jėzuitų) ideologijai, bet tapti protestantais taip pat nenorėjo.

Prancūzijoje jansenistų centras buvo Paryžiaus Port Rojalio vienuolynas.

Judėjime dalyvavo universitetai, mokslininkai (B. Paskalis), rašytojai, kurie darė didelę įtaką intelektualiniam Prancūzijos gyvenimui. Jansenizmas XVIII a. Prancūzijoje išnyko dėl Katalikų Bažnyčios persekiojimų. Kaip Utrechto bažnyčia išliko Nyderlanduose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jansenizmas*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, V t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1979. T.V: Janenka-Kombatantai, 9 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jansenizmas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Nalibokų giria pavasario metu.**Nalibokų giria** (blrs. *Налібоцкая пушча*) – didžiausias Baltarusijos miškų masyvas. Dunkso šalies šiaurės vakaruose, tarp Minsko ir Ašmenos aukštumų, daugiausia Minsko srities vakarinėje dalyje. Plotas 140 tūkst. ha. Užima vakarinį Nemuno aukštupio žemumos pakraštį. Reljefas kalvotas, su moreninėmis aukštumomis ir pelkėtomis įdubomis. Priklauso Nemuno baseinui; svarbiausios per girią tekančios upės yra Beržūna, Isločė, Volka, Usa. Masyvo šiaurėje telkšo Kromanės ežeras.

Pelkėtuose upių slėniuose ir įdubose auga beržynai ir alksnynai, o sausesniuose tarpupiuose būdingi spygliuočiai medžiai. Yra ąžuolynų, o pietvakariuose – skroblynų. Būdingi gyvūnai: elniai, briedžiai, lokiai, stumbrai, usūriniai šunys, šernai, bebrai, kurtiniai, tetervinai, slankos.

Senovėje Nalibokų giria atliko svarbų vaidmenį saugodama baltų gentis, o vėliau Lietuvą nuo slavų ir Aukso Ordos antpuolių. Lietuviški kaimai girioje išsilaikė iki pat XIX a. vidurio. II pasaulinio karo metais čia vyko lenkų ir žydų žudynės.

Pagrindinės girios gyvenvietės – Nalibokai, Ivanecas.

Baltarusios pašto ženklai skirti Nalibokų girios faunai ir florai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Туристская энциклопедия Беларуси. – Мн. : БелЭн, 2007. – 648 с. – ISBN 978-985-11-0384-9
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Nalšėnai** (vokiškai: *Nalsen*, gudiškai: *Нальшчаны, Нальшаны*) – tiksliai nenustatyta ar atskira rytų baltų ar aukštaičių genčių sąjungos gentis.

Geografija
----------

Nėra prieita prie vieningos nuomonės ir dėl genties gyvenamos teritorijos, nors anot vienų tyrinėtojų, Nalšėnų žemė buvusi dabartinės Lietuvos rytuose, Žeimenos upės baseine ir dabartinės Baltarusijos šiaurės vakaruose – Nalšios žemėje, o pietuose iš dalies apie Neries upės vidurupį į rytus nuo Nemenčinės. Šiuo metu Lietuvoje tai būtų Švenčionų, Ignalinos rajonų savivaldybės, bei Vilniaus rajono savivaldybės šiaurės rytų dalis. Baltarusijoje – Breslaujos rajonas, Medilo ir Pastovių rajonų vakarinės dalys. Kiti istorikai nalšėnų, Nalšios žemei priskiria kur kas didesnę teritoriją, kuri apima ir Utenos, Molėtų, vakarinę Anykščių, pietinę Zarasų rajonų savivaldybių dalis ir galimas dalykas kad galėjo gyventi iki Šventosios upės vidurupio vakaruose.

Nalšėnų kaimynais šiaurėje buvo sėliai, šiaurės rytuose - latgaliai, rytuose – rytų slavų gentis krivičiai, pietuose ir pietvakaruose - aukštaičiai, vakaruose - Deltuvos žemė.

Istorija
--------

Senovėje apgyvendinta nalšėnų teritorija patenka į archeologinės Rytų Lietuvos pilkapių kultūros dalį, kuriai taip pat priskiriama ir aukštaičių gentis. Per Nalšią Livonijos ordino kalavijuočiai rengdavo karo žygius į Lietuvą, matyt dalį žygių surengdavo iš Diunaburgo pilies. 

Tu laikų nežinomas liudininkas apie Mindaugo vainikavimą Lietuvos karaliumi rašė taip: 
*„Rytuose Žemaitija ribojasi su gretima Rusijai žeme Lietuva. Jos pirmasis karalius Mindaugas buvo pakrikštytas, ir aš dalyvavau jo karūnavime, kai jis priėmė savo karališkąją valdžią iš Romos popiežiaus ir paliko ją savo palikuonims, kad jie rūpestingai ją saugotų. Minėtieji lietuviai (matyt, turėta mintyje Lietuvos žemės gyventojai), jotvingiai ir **nalšėnai** yra lengvai pakrikštijami, kadangi nuo pat vystyklų yra auklėjami krikščionių auklių. Taigi galėsime tarp jų saugiau būti"* - pasaulio aprašymo pradžia, 1255-1260.

Palikimas
---------

Tariamos buvusios nalšėnų genties teritorijoje yra išplitusios lietuvių kalbos rytų aukštaičių patarmei priskiriamos vilniškių arba cieksų bei uteniškių šnektos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Citata iš Alfredo Bumblausko knygos, *Senosios Lietuvos istorija 1009 - 1795*; Išleista: 2005
Koordinatės: 55°26′33″ š. pl. 24°54′49″ r. ilg.﻿ / ﻿55.44250°š. pl. 24.91361°r. ilg.﻿ / 55.44250; 24.91361


| Pienios tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Anykščių rajonas) |
| Plotas | 0,096 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,92 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2,5 m |
| Įteka | Pienia |
| Išteka | Pienia |

**Pienios tvenkinys** arba **Kavarsko vienkiemių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Anykščių rajone, 1 km į šiaurės vakarus nuo Kavarsko. Sudarytas užtvenkus Pienios upę (Šventosios intakas) 2,7 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,84 km, plotis – iki 0,17 km. Altitudė 73,9 m. Priešsroviui už 2,85 km telkšo didesnis Pienionių tvenkinys. Šiaurinis ir vakarinis krantai plačiai užpelkėję. Tvenkinys labai užžėlęs vandens augalija. Pakrančių aukštoki šlaitai apaugę miškeliais ir krūmais. Pietinėje pakrantėje įsikūręs Kavarsko viensėdis, šiaurinėje – Ribokiškio kaimas.

Tvenkinys įrengtas 1965 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| ***Namas parko pakraštyje*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La casa sperduta nel parco |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Rugerro Deodado |
| Scenaristas (-ai) | Gianfranco ClerciVincenzo Mannino |
| Kompozitorius | Riz Ortolani |
| Metai | 1980 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 91 min.79 min. (cenzūruota) |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Namas parko pakraštyje** (it.  *La casa sperduta nel parco*) – 1980 m. Italijoje sukurtas psichologinis trileris. Filmas buvo uždraustas Didžiojoje Britanijoje iki 2002 m. kuomet leista demonstruoti cenzūruotą versiją.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* David Hess – Aleksas
* Annie Belle – Liza
* Christian Borromeo – Tomas
* Giovanni Lombardo Radice – Rikas
* Marie Claude Joseph – Glenda
* Gabriele Di Giulio – Hovardas
* Brigitte Petronio – Sindė
* Lorraine De Selle

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Mechanikas Aleksas, vakarais važinėjantis automobiliu ir aukomis pasirenkantis moteris, kurias vėliau išprievartauja ir nužudo, susipažįsta su jauna pora, kuri atvyksta į jo ir draugo Riko garažą taisyti automobilio. Šie pakviečia vaikinus į svečius į savo atokų namą parko pakraštyje, kur vakarėlyje dalyvauja dar viena pora. Pradžioje visi tiesiog geria viskį ir lošia kortomis, kol galiausiai Aleksas su Riku parodo savo tikrąjį veidą...
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**ATR–Rusijos karai** – serija karinių konfliktų tarp Abiejų Tautų Respublikos ir Rusijos Carystės.

Livonijos karas
---------------

1558 m. Maskvos pradėtas Livonijos karas buvo nukreiptas ir prieš LDK. Jis paskatino LDK sudaryti Liublino uniją, po ko į karą įsijungė ir Lenkija. Karą 1582 m. užbaigė Jam Zapolės taikos sutartis.

Sumaištis
---------

1605 m. prasidėję kariniai veiksmai 1609 m. oficialiai tapo įvardinti karu ir antrasis ATR-Maskvos karas truko iki 1618 m. kada sudarytos Deulino paliaubos.

Smolensko karas
---------------

1632 m. susitiprėjusi Rusija atnaujino karinius veiksmus ir pradėjo trumpąjį ATR-Maskvos karą, kuris 1634 m. ubžaigtas Polianovkos taika.

Tvanas
------

Ukrainos kazokų sukilimai buvo gera proga Maskvai išplėsti savo įtaką, todėl 1654 m. pradėti kariniai veiksmai trečiajame ATR-Maskvos kare, kurį 1656 m. porai metų laikinai sustabdė Vilniaus paliaubos, tačiau vėliau atsinaujinę kariniai veiksmai baigėsi tik 1667 m. sudarius Andrusovo paliaubų sutartį, kuri vėliau, 1686 m. virto Amžinosios taikos sutartimi.

Konfrontacija XVIII amžiuje
---------------------------

Rusija visą XVIII a. aktyviai kišosi į ATR vidaus reikalus – nuo Nebyliojo Seimo, karalių rinkimo iki konfederacijų rėmimo (Targovicos, Radomo ir kitų). Atvira karinė jėga malšino oponentus ir rėmė vietinius kolaborantus. Paskutinė oficiali kova - Tado Kosciuškos sukilimas.

Kariniai veiksmai XIX a.
------------------------

ATR idėjos gyvavo ir XIX a. kai Varšuvos kunigaikštystės pajėgos dalyvavo Napoleono Bonaparto įsiveržime į Rusiją. 1831 m. ir 1863 m. sukilėliai siekė atstatyti ATR.
| **Janušas Levandovskislenk. *Janusz Lewandowski*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1951 m. birželio 13 d. (71 metai)Liublinas, Lenkija |
| Tautybė | lenkas |
|  |
| Veikla | Lenkijos ir ES politikas |
| Pareigos | ES komisaras, atsakingas už biudžetą ir finansinį programavimą |

**Janušas Antonis Levandovskis** (lenk. *Janusz Antoni Lewandowski*; g. 1951 m. birželio 13 d. Liubline) – Lenkijos ir ES politikas, Europos Komisijos narys, atsakingas už biudžetą ir finansinį programavimą (nuo 2010 m. vasario mėn.).

Biografija
----------

Baigė ekonomikos studijas Gdansko universitete, čia 1984 m. apsigynė daktaro disertaciją. Dirbo Lenkijos jūrų laivininkystėje, dėstė Gdansko universitete, ekonomikos klausimais konsultavo Solidarumo profsąjungą. 1991 m. ir 1992–1993 m. buvo privatizacijos ministras.

1991–1993 m. ir 1997–2004 m. buvo Lenkijos seimo narys, vadovavo Privatizavimo bei Europos integracijos komitetams.

2004 m. ir 2009 m. pagal Piliečių platformos sąrašą išrinktas į Europos Parlamentą, 2004–2007 m. vadovavo biudžeto komitetui.

2010 m. vasario 9 d. paskirtas antrosios J.M. Baroso komisijos nariu, buvo atsakingas už biudžetą ir finansinį programavimą.

Per 2014 m. rinkimus pagal Piliečių platformos sąrašą išrinktas Europos Parlamento nariu, todėl 2014 m. liepos 1 d. paliko postą Europos Komisijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Janusz Lewandowski (EK inf.)


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Algirdas Šemeta** | **Eurokomisaras, atsakingas už biudžetą ir finansinį programavimą**2010 m. vasario 9 d. - 2014 m. liepos 1 d.  | Po to:**Jacek Dominik** |
| Prieš tai:**Pavelas Sameckis** | **Eurokomisaras nuo Lenkijos**2010 m. vasario 9 d. - 2014 m. liepos 1 d.    | Po to:**Jacek Dominik** |
|  |
| --- |
| **Panevėžio kurčiųjų ir neprigirdinčiųjų pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Panevėžio kurčiųjų ir neprigirdinčiųjų pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Panevėžio kurčiųjų ir neprigirdinčiųjų pagrindinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Parko g. 19, Panevėžys |
| **Direktorius(-ė)** | Danutė Kriščiūnienė |
| **Mokinių skaičius** | 40 (2022/2023 m.m.) |
| **Įkūrimo data** | 1993 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 20 |

**Panevėžio kurčiųjų ir neprigirdinčiųjų pagrindinė mokykla** – valstybinė dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo internatinė mokykla Panevėžyje, Parko g. 19, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba kurtiesiems ir neprigirdintiesiems. Įstaigos kodas 191816651. Steigėjas Panevėžio apskrities viršininko administracija.

Istorija
--------

Katalikiškoji kurčiųjų ir neprigirdinčiųjų mokykla įkurta 1993 m. Steigėjas – Panevėžio miesto taryba ir Švenčiausios Trejybės bažnyčia. Įkūrėjas vienuolis marijonas kunigas dr. Petras Kavaliauskas. 1998 m. liepos 1 d. mokykla Panevėžio miesto tarybos sprendimu reorganizuota į pagrindinę mokyklą. Steigėjas – Panevėžio miesto savivaldybės taryba. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimu 2004 m. sausio 1 d. mokyklos steigėjo funkcijos perduotos Panevėžio apskrities viršininkui. 2006 m. rugsėjo 1 d. mokykloje įsteigta priešmokyklinio ugdymo grupė penkiamečiams.

Direktoriai
-----------

* 1993–1998 m. Petras Kavaliauskas
* nuo 1998 m. Danutė Kriščiūnienė

Išnašos
-------

1. Kurčiųjų ir neprigirdinčiųjų pagrindinė mokykla
2. ↑  Kurčiųjų ir neprigirdinčiųjų pagrindinė mokykla

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė.
**Janušas Ivaškevičius** (lenk. *Janusz Iwaszkiewicz*, 1879 m. vasario 16 d. Holčycas prie Slucko – 1944 m. rugpjūčio 6 d. Varšuva) – lenkų istorikas, archyvaras.

Biografija
----------

Studijavo Varšuvos ir Lvovo universitetuose. Simono Aškenazio mokinys. 1906–1918 dirbo Varšuvos priv. gimnazijose, įstaigose, 1918–1930 m. – Senųjų aktų archyve Varšuvoje, 1922–1943 m. su pertraukomis, 1939–1943 m. – slapta – Vilniaus universiteto dėstytojas. Gestapo sušaudytas per Varšuvos sukilimą.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrimų pagrindinės kryptys – XVIII a. pab.- XIX a. Lietuvos istorija, taip pat Abiejų Tautų Respublikos rytinių žemių privatūs archyvai. Tyrimus skelbė žurnaluose „Biblioteka Warszawska", „Ateneum Wileńskie", „Przegląd Wspólczesny", „Archeion" ir kituose. Leido J. Lelevelio (1924 m.), H. Klimaševskio (1929 m.), E. Voinitovičiaus (1931 m.), J. U. Nemcevičiaus (1939 m. tiražą sunaikino naciai) ir kitų atsiminimus. Dauguma jo veikalų vertingi ir dėl to, kad juose panaudota dokumentų, kurie vėliau, per Pirmąjį ir Antrąjį pasaulinį karus, buvo sunaikinti ar dingo.

Bibliografija
-------------

* Lietuva 1812 metais (*Litwa w roku 1812*), Kraków-Warszawa, 1912 m.
* Lietuvos karo nuostolių po 1812 metų registracija ir indemnizacija (*Rejestracja i indemnizacja strat wojennych na Litwę po roku 1812*), 1917 m.
* 1773–1867 m. pasidalijusių valstybių konfiskuotų žemės valdų sąrašas (*Wykaz dóbr ziemskich skonfiskowanych przez rządy zaborcze w 1773–1867.*), 1929 m.
* Ignas Žegota Onacevičius – Lietuvos istorikas (*Ignacy Żegota Onacewicz- historyk Litwy*), išl. 1961 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozas Tumelis. *Janušas Ivaškevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 423 psl.
Pataisos teksto originalas.
**Septynioliktoji Jungtinių Valstijų Konstitucijos pataisa** – 1913 metais įsigalioji JAV Konstitucijos pataisa, kuri įteisino tiesioginius rinkimus į JAV senatą kiekvienoje valstijoje. Šita pataisa pakeitė prieš tai galiojusias JAV Konstitucijos normas, pagal kurias JAV senatoriai buvo renkamai valstijų įstatymų leidėjų. Be to, pataisoje įtvirtinti ir procedūrų pakeitimai tais atvejais, kai dėl atsistatydinimo ar mirties atsiranda laisva senatoriaus vieta. Valstijų įstatymų leidėjams buvo suteikta teisė leisti valstijų gubernatoriams paskirti laikinus senatorius iki kol bus surengti pirmalaikiai rinkimai į laisvą vietą.

Pataisos buvo priimtos JAV Kongrese 1912 metais, ir 1913 metų balandžio 8 dieną tapo JAV Konstitucijos dalimi po to, kai pataisas ratifikavo trijų ketvirtadalių valstijų įstatymų leidėjai. Pataisos galiojo tik naujų senatorių rinkimams, todėl pataisų priėmimo metų senatorių pareigas einančių asmenų jos nepalietė.

Išnašos
-------

1. ↑  *Seventeenth Amendment*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2023-02-11.
2. ↑  *17th Amendment to the U.S. Constitution: Direct Election of U.S. Senators (1913)*. The U.S. National Archives and Records Administration. Nuoroda tkrinta 2023-02-11.

Susiję straipsniai
------------------

* JAV Senatas

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RJAV Konstitucijos pataisos |
| --- |
|  |
| 
I **·**  II **·**  III **·**  IV **·**  V **·**  VI **·**  VII **·**  VIII **·**  IX **·**  X **·**  XI **·**  XII **·**  XIII **·**  XIV **·**  XV **·**  XVI **·**  XVII **·**  XVIII **·**  XIX **·**  XX **·**  XXI **·**  XXII **·**  XXIII **·**  XXIV **·**  XXV **·**  XXVI **·**  XVII | JAV herbas |

 |
| **Tilia** |
| --- |
| Grakščioji liepa  ( Tilia x euchlora)Grakščioji liepa (*Tilia x euchlora*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai  *( Dilleniidae)* |
| Šeima: | Dedešviniai  *( Malvaceae)* |
| Gentis: | Liepa  *( Tilia)* |
| Rūšis: | Grakščioji liepa  *( Tilia x euchlora)* |

 |
| Binomas |
| ***Tilia x euchlora***K.Koch. 1866 |

**Grakščioji liepa** (*Tilia x euchlora*) – dedešvinių (*Malvaceae*) šeimos, liepų (*Tilia*) genties lapus metantis medis. Rūšis introdukuota Lietuvoje. Grakščioji liepa yra mažalapės ir kaukazinės liepos hibridas. Liaudyje grakščioji liepa dar vadinama *Krymo liepa*.

Grakščiosios liepos lapai

Morfologija
-----------

Laja tanki, kiaušiniška, 5–12 m skersmens, žemutinės šakos nulinkusios žemyn. Žievė iš pradžių šviesiai pilka, vėliau juosva. Ūgliai gelsvai žali, pliki arba apaugę žvaigždiškais plaukeliais. Pumpurai pražanginiai, pailgai kiaušiniški, ūglių spalvos. Lapai paprasti, kotuoti, plačiai kiaušiniški, trumpai nusmailėjusia viršūne, 5–12 cm ilgio, blakstienotais, dantytais kraštais, jų viršutinė pusė tamsiai žalia, žvilganti, apatinė blankios žalios spalvos, su rausvų plaukelių kuokštais gyslakertėse. Vienanamis. Žiedai geltoni, po 3–7 susitelkę prie 5–8 cm ilgio pažiedlapio. Žydi liepos viduryje. Vaisiai penkiabriauniai, elipsiški, riešutėliai prinoksta rugsėjo–spalio mėnesį. Lietuvoje vaisiai daugiausiai būna nebrandūs, todėl dauginama skiepijimu.

Įprastai užauga iki 20 m aukščio.

Augavietės
----------

Atspari šalčiui ir trumpalaikiai sausrai, gerai auga pusiau pavėsyje. Labai atsparios užterštam orui. Tinka auginti pavieniui, grupėmis, želdinti gatves, skverus ir gyvenvietes. Vėlyvu žydėjimu prailgina medunešį.

Paplitimas
----------

Labiausiai paplitusi Kryme ir šiaurvakarių Kaukaze.

Panaudojimas
------------

Mediena naudojama kurti skulptūroms, dėl savo minkštumo lengvai tekinama. Iš jos gaminami degtukai, braižybos įrankiai, žaislai, modeliai. Naudojama ir statybose vidaus apdailai.

Liaudies medicinoje naudojami liepos žiedai arbatai, kuri skirta peršalimui gydyti.

Visų rūšių liepos duoda medaus daugiau, kaip bet koks kitas augalas. Viena didelė liepa dažnai duoda medaus daugiau, negu hektaras grikių. Esant šiltam ir drėgnam orui, ypač naktimis, nektaras iš liepų žiedų net varva. Per dieną viena bičių šeima iš liepų parneša iki 7,5 kg medaus.

Literatūra
----------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Grakščioji liepa** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* A. Navasaitis, M. Navasaitis, „Lietuvos medžiai", Vilnius „Mokslas", 1979 m. (278 psl.)
| **Russula lepida** |
| --- |
| *Russula lepida* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Ūmėdiečiai  *( Russulales)* |
| Šeima: | Ūmėdiniai  *( Russulaceae)* |
| Gentis: | Ūmėdė  *( Russula)* |
| Rūšis: | Grakščioji ūmėdė  *( Russula lepida)* |

 |

**Grakščioji ūmėdė** (*Russula lepida*) – ūmėdžių (*Russula*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai vidutinio didumo. Kepurėlė 5-8 (10) cm skersmens, jauna varpelio formos, senų paplokščia, neryškiai iškili, kartais truputį įdubusi, raudona, purpuriškai raudona, mėsinga, šiurkšti, sausa, luobelė nesilupa. Lakšteliai iš pradžių balti, vėliau gelsvi, platūs, priaugtiniai. Kotas 4-7 (9) cm ilgio, 1,5-3 cm storio, baltas, rožinio atspalvio, kietas, stangrus, plaušuotas, vidus kamštiškas, minkštas. Trama balta, kieta, karti.

Auga rugpjūčio–rugsėjo mėnesiais lapuočių miškuose, ypač ąžuolynuose, beržynuose. III kategorijos valgomas grybas. Mažai kirmijantis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincentas Urbonas. *Grybai*. Vilnius: Mokslas, 1986. p. 96.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Nalčikasrus. *Нальчик* |
| --- |
|              |
|  |
|  |
| 

NalčikasNalčikas

43°29′00″ š. pl. 43°37′00″ r. ilg.﻿ / ﻿43.48333°š. pl. 43.61667°r. ilg.﻿ / 43.48333; 43.61667﻿ (Nalčikas)Koordinatės: 43°29′00″ š. pl. 43°37′00″ r. ilg.﻿ / ﻿43.48333°š. pl. 43.61667°r. ilg.﻿ / 43.48333; 43.61667﻿ (Nalčikas) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Kabarda-Balkarija Kabarda-Balkarija |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 282 900  |
|  |
|  **Vikiteka** | Nalčikas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Nálčikas |

**Nalčikas** – miestas pietų Rusijoje, D. Kaukazo pakalnėje, prie Nalčiko upės (Tereko baseinas), 1873 km į pietus nuo Maskvos; Kabardos-Balkarijos respublikos sostinė. Geležinkelio stotis, oro uostas. Išvystyta mašinų, metalurgijos, lengvoji, statybų, maisto pramonė.

Yra žemės ūkio akademija, valstybinis universitetas, menų institutas, dramos ir muzikos teatrai, kraštotyros ir vaizduojamųjų menų muziejai. Išlikęs senasis miesto parkas (vienas didžiausių parkų Europoje, virš 150 medžių ir krūmų rūšių, tvenkinių sistema, zoologijos sodas, keltuvai į du kalnus). Apylinkėse yra kurortų.

Istorija
--------

1743 m. Nalčiko vietoje įkurtas toglanų aūlas (kaimas), kuris 1808 m. tapo Kabardos kunigaikščių sostine. 1822 m. čia pastatyta rusų tvirtovė Nalčikas. 1838 m. prie tvirtovės iškilo karinė gyvenvietė, kuri 1921 m. tapo miestu.

Sportas
-------

* PFK Spartak Nalʹčik (futbolas)