recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| The Elder Scrolls: Arena |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | Bethesda Softworks |
| Leidėjas | Bethesda Softworks |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | {{{išleidimo data}}} |
|
| Žanras (-ai) | Veiksmo RPG |
| Režimas | Singleplayer |
|
| Reitingai | **T** (Teen) |
| **Platforma** | PC |
| Versija | 1.06 |
| Variklis | XnGine |
| Reikalavimai | 386 MHz procesorius  4 MB RAM  25 MB vaizdo plokštė |
| Platinimas | CD-ROMDiskelis |
|
| Licencija | Komercinė |
| Pirmtakas | - |
| Kitos dalys | The Elder Scrolls II: Daggerfall The Elder Scrolls III: Morrowind The Elder Scrolls IV: Oblivion |
| http://www.elderscrolls.com/ |

**The Elder Scrolls: Arena** – 1994 m. pasirodęs pirmasis „The Elder Scrolls" serijos kompiuterinis žaidimas, skirtas asmeniniams kompiuteriams.

Apžvalga
--------

„The Elder Scrolls: Arena" žaidimo vaizdas
„The Elder Scrolls: Arena" yra pirmasis RPG žanro žaidimas, kurį sukūrė „Bethesda Softworks" kompanijos žaidimų kūrėjai. Žaidimo režimas yra pirmojo asmens ir valdomas su kompiuterinės pelės pagalba. Žaidėjas turi valdyti vieną personažą pirmuoju asmeniu, keliauti po žaidimo pasaulį, vykdyti įvairias užduotys, kautis su pabaisomis ir priešais, kurti savo paties reputaciją. „The Elder Scrolls: Arena" žaidimo veiksmas vyksta fantastiniame laikotarpyje, kurį sukurti 1994 m. buvo pakankamai sunku. Žaidimas pasižymi įdomiu siužetu, kuris traukia žaisti žaidimą ilgiau. Nuo 2004 m. žaidimą „The Elder Scrolls: Arena" galima atsisiųsti nemokamai internetu.

Siužetas
--------

Piktadarys magas *Jagar Tharn* įkalina imperatorių *Uriel Septim VII* savo sukurtoje dimensijoje ir žaidėjas turi jį išlaisvinti, tačiau yra tik vienintelis būdas išlaisvinti imperatorių… Žaidimo žaidėjui tenka rinkti aštuonias „Staff of Chaos" dalis, kurios gali išlaisvinti *Uriel Septim VII*. Kai žaidėjas surenka visas „Staff of Chaos" dalis, jis patenka į naujojo imperatoriaus *Jagar Tharn* miestą, ten žaidėjas jį nužudo ir išgelbsti senąjį imperatorių nuo pražūties.

Žaidimo klaidos
---------------

Žaidimo pradžioje, įžanginiame dialoge, *Uriel Septim VII* buvo pavadintas *Uriel Septim IV*.

Nuorodos
--------

* http://www.elderscrolls.com/ Archyvuota kopija 2007-12-11 iš Wayback Machine projekto. Oficialus The Elder Scrolls: Arena žaidimo tinklalapis **(**angl.**)**
* http://www.elderscrolls.com/downloads/ Archyvuota kopija 2010-11-22 iš Wayback Machine projekto. Tinklalapis, kuriame galima atsisiųsti The Elder Scrolls: Arena žaidimą **(**angl.**)**
* http://www.uesp.net The Elder Scrolls žaidimų serijos mėgėjų svetainė **(**angl.**)**

  


v • a • r **The Elder Scrolls** 

|  |  |
| --- | --- |
| Žaidimai | Arena  • Daggerfall  • Morrowind (Tribunal  • Bloodmoon)  • Oblivion (Knights of the Nine  • Shivering Isles)  • Skyrim |
| Susiję žaidimai | Battlespire • Redguard • Travels |
| Pasauliai | Mundus • Nirn • Nirn žemynai • Oblivion |
| Tamriel provincijos | Black Marsh • Cyrodiil • Elsweyr • Hammerfell • High Rock • Morrowind • Skyrim • Summerset Isle • Valenwood |
| Biasas |
| --- |
| Biaso aukštupys Himalajuose Biaso aukštupys Himalajuose |
| **Ilgis** | 460 km |
| **Baseino plotas** | 20 303 km² |
| **Ištakos** | Himalajai |
| **Žiotys** | Satledžas |
| **Šalys** | Indija |
|  |
|  **Vikiteka** | Biasas |

**Biasas** (hind. बियास, IAST: *Biyās*, pandž. ਬਿਆਸ) – upė vakarų Indijoje; Satledžo dešinysis intakas (Indo baseinas). Prasideda Himalajuose, ties Rohtango perėja, Himačal Pradešo valstijos centrinėje dalyje. Teka į pietvakarius Kulu slėniu, vėliau lygumomis Pandžabo valstija. Įteka į Satledžą į pietus nuo Amritsaro, santakoje sudaro Harikės šlapynę.

Biaso vanduo labai užterštas, vietomis skleidžia dvoką.

Vedose upė minima kaip Ardžikudža bei Vipaša, senovės graikai ją vadino *Hyphasis*. Dabartinis pavadinimas kilo laikui bėgant iškraipius senąjį. Biaso upė žymėjo toliausią rytinę Aleksandro Makedoniečio imperijos ribą.

Išnašos
-------

1. ↑  „The Empire and Expeditions of Alexander the Great". *World Digital Library*. 1833. Nuoroda tikrinta 2013-07-26.
| *The Doors* |
| --- |
|  |
| The Doors grupės studijinis albumas |
| Išleistas | 1967 m. sausio 4 d. |
| Įrašytas | 1966 m. rugpjūčio 24-31 d. |
| Žanras | Psichodelinis rokas |
| Trukmė | 44:28 min. |
| Įrašų kompanija | Elektra, Asylum |
| Prodiuseris | Paul A. Rothchild |
| Apžvalgos |
| * Allmusic  skaityti
* Music Box  skaityti
* Rolling Stone  skaityti
* Slant Magazine  skaityti
 |
| The Doors grupės chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **The Doors**(1967) | Strange Days(1967) |

 |

**The Doors** – debiutinis amerikiečių roko grupės The Doors albumas, išleistas 1967 m. sausio 4 d. 2 iš 11 albumą sudariusių dainų buvo išleistos kaip singlai, pirmasis singlas „Break On Through (To the Other Side)" nesusilaukė didžiulės sėkmės ir pasiekė tik #106 vietą Billboard Hot 100 tope, priešingai nei antrasis singlas „Light My Fire", išsilaikęs pirmoje topo vietoje net 3 savaites. Dabar abi šios dainos daugeliui yra gerai žinomos ir plačiai asocijuojamos su grupe.

Pats albumas susilaukė didžiulės sėkmės Jungtinėse Valstijose, albumų tope pasiekė #2 vietą ir tapo kelis kart platininiu, tačiau panašaus pripažinimo Europoje grupei reikėjo laukti kur kas ilgiau. Jungtinėje Karalystėje singlas „Light My Fire" užėmė tik #49 vietą, o pats albumas į topą net nepateko, vėliau albumas vėl buvo išleistas 1991 metais, pasirodžius Oliverio Stauno filmui „The Doors", tuomet „Light My Fire" pasiekė #7 vietą, o pats albumas #43 vietą bei išbuvo JK tope ilgiau nei bet kuris kitas grupės albumas.

Dainos
------

Visas dainas, išskyrus tas kurių autoriai pažymėti skliaustuose parašė grupės nariai.

| 
Pirmoji pusė |
| --- |
| Nr. | Pavadinimas | Trukmė |
| 1. | „Break On Through (To the Other Side)"   | 2:25 |
| 2. | „Soul Kitchen"   | 3:30 |
| 3. | „The Crystal Ship"   | 2:30 |
| 4. | „Twentieth Century Fox"   | 2:30 |
| 5. | „Alabama Song (Whisky Bar)"   | 3:15 |
| 6. | „Light My Fire"   | 6:50 |

| 
Antroji pusė |
| --- |
| Nr. | Pavadinimas | Trukmė |
| 1. | „Back Door Man"   | 3:30 |
| 2. | „I Looked at You"   | 2:18 |
| 3. | „End of the Night"   | 2:49 |
| 4. | „Take It as It Comes"   | 2:13 |
| 5. | „The End"   | 11:35 |
**Lietuvos centro sąjunga**, **LCS** – Lietuvos politinė partija, veikusi nuo 1993 m. iki 2003 m. gegužės 31 d. kuomet susijungusi su moderniaisiais krikščionimis demokratais bei liberalais sudarė naują Liberalų ir centro sąjungą.

Istorija
--------

Lietuvos centristų judėjimas susikūrė 1992 m. rugsėjo 12 d. Šiauliuose, prieš Seimo rinkimus. Buvo remiamasi populiarios Aukščiausioje Taryboje veikusios Centro frakcijos vardu, o partijos lyderiu buvo pakviestas žinomas politikas Romualdas Ozolas. Pirmuosiuose rinkimuose judėjimo kandidatams palyginus nepasisekė, nepavyko ir prezidento rinkimuose. Todėl jau 1993 m. birželio 5 d. buvo nutarta judėjimą pertvarkyti į partiją. Vilniuje įvyko Lietuvos centro sąjungos steigiamoji konferencija, kurioje partijos pirmininku buvo išrinktas R. Ozolas, partijos tarybos pirmininku Egidijus Bičkauskas. Partija buvo užregistruota Teisingumo ministerijoje (kodas 191611828, registracijos adresas Vilnius, Literatų g. 8).

1996–1999 m. Lietuvos centro sąjunga dalyvavo valdančioje koalicijoje su konservatoriais ir krikdemais, tačiau pasitraukė iš jos. 2000–2003 m. savivaldybių kadencijoje centristai turėjo merus 10 savivaldybių, bet rimtai pasidarbavo tik Varėnoje, kur savo įtaką išlaikė ir po 2002 m. savivaldybių rinkimų. Per šiuos rinkimus surinkusi 10 procentų balsų, Lietuvos centro sąjunga gavo 156 vietas savivaldybėse. Prasidėjus naujai savivaldybių kadencijai, daugelyje savivaldybių tarybų susidarė centristų ir liberalų koalicijos. 2003 m. birželio 1 d. įvykusiame suvažiavime dalis LCS narių susijungė su liberalais ir moderniaisiais krikščionimis demokratais į Liberalų ir centro sąjungą.

Nuorodos
--------

* Partijos svetainė 2000 m.
| Viršupio dvaras |
| --- |
| Galimai dvarą vaizduojanti Civitates orbis terrarum Vilniaus plano dalis Galimai dvarą vaizduojanti *Civitates orbis terrarum* Vilniaus plano dalis |
| Vieta | nežinoma (šiaurinė Vilniaus dalis, kairysis Neries krantas) |
| Bajorų giminės | Žygimantas SenasisŽygimantas Augustas |
| Pastatų būklė | išnykę |

**Viršupio dvaras** (**Viršupio rūmai** arba **rezidencija**) – istoriniuose šaltiniuose minima šiaurinėje Vilniaus dalyje, kairiajame Neries krante buvusi Žygimanto Augusto rezidencija. Tiksli dvaro buvimo vieta nežinoma.

Istorija
--------

Pagal Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės iždo dokumentus, karaliaus Žygimanto Augusto vasaros rezidencija su 28 žuvų tvenkiniais Viršupyje įrengti 1546 m. Yra nuomonė, jog Viršupio dvaras bei jame buvęs žvėrynas vaizduojamas bei aprašomas 1581 m. atlaso *Civitates orbis terrarum* leidime vardais *Die Wersope* bei *Vversupa*. Atlase pateikiamame Vilniaus aprašyme minimi mediniai rūmai su žvėrynu, esantys už pusės mylios nuo Vilnios. Pažymima, jog žvėryno išlaikymas daug kainavęs. Žygimantui Senajam priklausę rūmai su žvėrynu prie Viršupio upės minimi M. Zeilerio „Naujame Lenkijos Karalystės ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Unijos aprašyme" (1647 m.). Tai, jog rezidencija įkurta dar Žygimanto Senojo, mini ir Juozapas Ignotas Kraševskis. Sunykusio Viršupio dvaro paieškas 1856 m. knygoje „Pasivaikščiojimai po Vilnių ir jo apylinkes" aprašė Adomas Honoris Kirkoras, archeologinių kasinėjimų metu aptikęs požeminius rūsius, radęs koklių su karaliaus karūnų bei Žygimanto Senojo atvaizdu, taip pat Jogailos, Aleksandro ir Žygimanto Senojo monetų. A. H. Kirkoras nurodo, jog Viršupis priklausęs valdoms, skirtoms LDK arsenalui ir artilerijai išlaikyti, todėl vadintas *Puškarnia*. XVIII a. žemės perėjo į privačią žemėvaldžio Aleksandravičiaus nuosavybę. 1968 m. „Vilniaus miesto istorija" teigia, jog A. H. Kirkoro aptikti rūsiai iš tiesų buvę žuvų ūkio kūdras jungę grioviai. 1992 m. Antakalnio šiaurinėje dalyje vykdytų archeologinių kasinėjimų metu, vadovaujamų Kęstučio Katalyno, rezidencijos vietos nustatyti nepavyko.

Pastabos
--------

1. ↑  Luko Rekevičiaus vertimas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vladas Drėma. Dingęs Vilnius (1991). Vilnius: Vaga
2. ↑  Darius Pocevičius (2016). *100 istorinių Vilniaus reliktų*. pp. 82–83.
3. ↑  Rekevičius, Lukas (2010). „Vilniaus Tapatumo Sluoksniai Brauno ir Hogenbergo Atlase". *Urbanistika ir architektūra* (34(1)): 17–28. doi:10.3846/tpa.2010.02.
4. ↑  M. Zeiller. Neue Beschreibung des Koenigreichs Polen und Grosshwerzogthums Litauen (1647). Ulmas
5. ↑  Józef Ignacy Kraszewski. Vilnius nuo jo pradžios iki 1750 metų, I tomas. Vilnius: Mintis, 2014
6. ↑  Akti, izdavaemie Vilenskoj komissiej dlia razbora drevnich aktov, IX tomas. Vilnius: A. G. Sirkino tipografija, 1878
7. 1 2  Adomas Honoris Kirkoras. Pasivaikščiojimai po Vilnių ir jo apylinkes. Vilnius: Mintis, 1991
8. ↑  Jurgis Vanagas (2015). *Primirštas Antakalnis*. Žuvėdra. p. 106.
9. ↑  Juozas Jurginis, Vytautas Merkys, Adolfas Tautavičius. Vilniaus miesto istorija nuo seniausių laikų iki Spalio revoliucijos (1968). Vilnius: Mintis
10. ↑  Viršupio žvalgomieji tyrimai, 1992 m. Vilnius, PRPI
|  |
| --- |
| Bialystok Baciečkų geležinkelio stotis |
| Białystok Bacieczki geležinkelio stotis 
Białystok Bacieczki geležinkelio stotis |
| Šalis | Lenkija |
| Gyvenvietė | Balstogė |
| Linijų skaičius | 1 |
| Atidaryta | 1873 m. |

**Bialystok Baciečkų geležinkelio stotis** (lenk. *Białystok Bacieczki stacja kolejowa*) – geležinkelio stotis Balstogės mieste, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje. Stotis priklauso Balstogė-Glomnas geležinkelio linijai. Nuo stoties iki Bialystok Starosielcės geležinkelio stoties yra 3.4 km ir iki Fastų geležinkelio stotelės yra 4.6 km.

**Geležinkelio ruožas**| 

Bialystok Starosielcė
**Bialystok Baciečkai**
Fastai

 |

* 
*

Nuorodos
--------

* Aprašymas apie stotį (lenk.);
* Lenkijos geležinkelių tinklalapis (lenk.) Archyvuota kopija 2006-03-04 iš Wayback Machine projekto..

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bialystok Baciečkų geležinkelio stotis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Koordinatės: 53°09′03″ š. pl. 23°04′18″ r. ilg.﻿ / ﻿53.15083°š. pl. 23.07167°r. ilg.﻿ / 53.15083; 23.07167
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 19°12′32″ š. pl. 96°7′53″ v. ilg.﻿ / ﻿19.20889°š. pl. 96.13139°r. ilg.﻿ / 19.20889; 96.13139

San Chuan de Ulua tvirtovė
**San Chuan de Ulua** (isp. *San Juan de Ulúa*) – nedidelė sala Meksikos įlankoje, priešais Verakruso miestą. Visą salą užima senovinė tvirtovė.

Ikikolumbiniais laikais saloje buvo indėnų gyvenvietė *Chalchicueyecan*. 1518 m. salą pasiekė Chuano Grichalvos ekspedicija. Pasak legendos, konkistadorai saloje pamatę šventyklą su ką tik paaukotais žmonėmis. Jie pasiteiravo savo indėno vertėjo, kodėl tie žmonės paaukoti, tačiau indėnas teatsakė – *akolua* (akolujai – viena Meksikos tautų). Ispanai suprato šį žodį kaip *ulua* ir pavadino vietovę San Chuan de Ulua.

1519 m. balandžio 22 d. saloje išsilaipino Ernano Korteso kariauna. Netrukus jie užmezgė „prekybinius mainus" su actekų imperija. Prasidėjus Meksikos užkariavimui ir įsteigus Verakruso miestą, Ulua sala tapo svarbia ispanų laivyno baze, pradėta statyti tvirtovė. Tuo pačiu, sala tapo dažnu anglų piratų taikiniu. Meksikai tapus nepriklausoma, tvirtovė paversta kalėjimu.

Dabar San Chuan de Ulua saloje veikia karo muziejus.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: San Chuan de Ulua** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Viršytis |
| --- |
|  Viršytis Janelioniuose |
| **Ilgis** | 37 km |
| **Baseino plotas** | 104 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,5 m³/s |
| **Ištakos** | Janelionių apylinkės |
| **Žiotys** | Švitinys |
| **Šalys** | Lietuva, Latvija |

**Viršytis** (latv. *Virsīte*) – upė šiaurės Lietuvoje (Pakruojo ir Joniškio raj.) bei pietų Latvijoje (Bauskės savivaldybė); Švitinio dešinysis intakas (Lielupės baseinas). Prasideda į pietryčius nuo Pašvitinio, Janelionių apylinkėse. Teka šiaurės kryptimi. Įteka į Švitinį 34 km nuo jo žiočių, ties Svitene. Lietuvai priklauso 31 km iš viso 37 km upės ilgio.

Intakas – Maižuva (dešinysis).

Vaga sureguliuota. Vidutinis nuolydis Lietuvoje – 76 cm/km. Gyvenvietės prie Viršyčio: Daugalioniai, Grikpėdžiai, Mažučiai, Kaireliai (Lietuva), Virsytė, Svitenė (Latvija).

Upėvardis kildinamas nuo žodžio *viršus* („aukštutinė ko nors dalis").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Viršytis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 575
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 387
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Laiptai
**Karmazinų pažintinis pėsčiųjų takas** – keturių kilometrų ilgio miško kelias Neries regioniniame parke. Karmazinų pažintiniame pėsčiųjų take nėra specialiai nutiestų medinių ar asfaltuotų kelių. Takas visą laiką vingiuoja per mišką, tai – tiesiog praretinti medžiai, kad matytųsi aiškus kelias. Take įrengtos 3 aikštelės automobiliams statyti, 4 poilsiavietės su pavėsinėmis, pastatyta 19 informacinių stendų.

Geografija
----------

Takas nutolęs apie 20 kilometrų į Šiaurės vakarus nuo Vilniaus. Netoli įsikūrę Sudervės, Kernavės, Dūkštų miesteliai. 
Norint patekti į Karmazinų taką iš Vilniaus, reikia važiuoti link Kernavės, pro Sudervę. Pravažiavus Sudervę, už kelių kilometrų posūkyje į kairę yra nuoroda į Karmazinų pažintinį pėsčiųjų taką. Važiuojant iš Kauno ties Vieviu reikia sukti į dešinę, Maišiagalos-Dūkštų kryptimi.

Kraštovaizdis
-------------

Šalia Karmazinų tako vingiuoja Neris. 1,5 km tako driekiasi palei upę. Geriausia vieta take pasigrožėti upe – 60 metrų aukščio laiptai. Jais užlipus atsiveria Didžioji Velniakampio kilpa. Gražus Neries vaizdas matyti ir netoli pilkapyno, esančio Karmazinų pažintiniame take. Greta pilkapyno yra nuokalnė, o ten už Purvės rėvos – plačiausia Neries vieta regioniniame parke. Toje vietoje upės plotis siekia apie 150 metrų.

Istorija
--------

Karmazinų pilkapynas, esantis take – didžiausias Vilniaus apylinkėse. Pilkapiai šioje vietoje buvo supilti prieš pusantro tūkstančio metų. Iš viso take yra apie šimtą pilkapių sampilų. Trys iš jų atkurti 1997-aisiais, po archeologinių tyrimų.

Fauna ir flora
--------------

Miške medžių yra įvairių – eglių, ąžuolų, kurių vidutinis amžius 160 metų, juodalksnių, kuriems vidutiniškai po 80 metų, pušų, kurių amžiaus vidurkis 120 metų. Pušys Karmazinų pažintiniame take išstypusios iki 30 metrų aukščio. Keliaujant taku, galima pamatyti į Lietuvos raudonąją knygą įrašytų augalų – daugiamečių blizgių, pakalnučių. Informaciniuose stenduose rašoma apie miške bei Neryje įsikūrusius gyvūnus – bebrus, geltonskruosčius žalčius, gluodenus, gulbes, antis, didžiuosius dančiasnapius, taip pat apie palei taką išsidėsčiusius mitologinius akmenis.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Sąrašas:Lietuvos pažintiniai takai

Galerija
--------

* Karmazinų pilkapiaiKarmazinų pilkapiai
* Neries vingisNeries vingis
* Dziuravas akmuoDziuravas akmuo
* Vaizdas nuo skardžioVaizdas nuo skardžio
* ĄžuolaiĄžuolai
* Neries slėnis nuo Karmazinų apžvalgos bokštelioNeries slėnis nuo Karmazinų apžvalgos bokštelio
* Neries slėnis Karmazinų apylinkėseNeries slėnis Karmazinų apylinkėse

Koordinatės: 54°48′19″ š. pl. 24°59′04″ r. ilg.﻿ / ﻿54.80528°š. pl. 24.98444°r. ilg.﻿ / 54.80528; 24.98444
Karmen Stavec
**Karmen Stavec** (g. 1973 m. gruodžio 21 d. Berlyne) – slovėnų pop dainininkė.

Biografija
----------

Gimė Berlyne, Vokietijoje. Baigusi studijas, emigravo į Domžales (Slovėnija), kur prisijungė prie dueto „4 Fun". Solo karjerą pradėjo 1998 metais.

Keturis kartus dalyvavo muzikos festivalyje *EMA*, Slovėnijos atrankoje į Eurovizijos konkursą. 1998 metais su Patrik Greblo atliko dainą „Kje Pesem Je Domaen" ir užėmė 7-ąją vietą. 2001 m. dainavo „Ostani Tu" ir liko trečia. Metais vėliau, 2002 m. atliko „Se in Se" ir užėmė 2-ąją vietą nusileisdama tik transvestitų trio Sestre. Galiausiai 2003 metais ji laimėjo atranką ir atstovavo Slovėnijai 2003 m. Eurovizijos dainų konkurse, kur su anglų kalbos daina „Nanana" užėmė 23 vietą.

Diskografija
------------

* *Ostani Tu* (2001)
* *Karmen* (2003)

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Karmen Stavec** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Karmen Stavec *Internet Movie Database*

  



| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Sestre  *„Samo ljubezen"*** |  **Slovėnijos atstovė Eurovizijoje**2003 | Po to:**Platin  *„Stay Forever"*** |
|  |
| --- |
| Bialovieža Palaco geležinkelio stotis |
| Bialovieža Palaco geležinkelio stotis 
Bialovieža Palaco geležinkelio stotis |
| Šalis | Lenkija |
| Gyvenvietė | Bialovieža |
| Linijų skaičius | 1 |
| Atidaryta | 1897 m. |

**Bialovieža Palaco geležinkelio stotis** (lenk. *Białowieża Pałac stacja kolejowy*) – geležinkelio stotis Bialoviežos kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Bialoviežos valsčiuje. Stotis priklauso Bialovieža Tovarova-Bialovieža Palacas geležinkelio linijai. Nuo stoties iki Bialovieža Tovarovos geležinkelio stoties yra 1,9 km.

**Geležinkelio ruožas**| 

Bialovieža Tovarova
**Bialovieža Palacas**

 |

Nuorodos
--------

* Aprašymas apie stotį I (lenk.);
* Aprašymas apie stotį II (lenk.) Archyvuota kopija 2012-06-28 iš Wayback Machine projekto..

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bialovieža Palaco geležinkelio stotis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Koordinatės: 52°41′59″ š. pl. 23°50′44″ r. ilg.﻿ / ﻿52.69972°š. pl. 23.84556°r. ilg.﻿ / 52.69972; 23.84556
1944 m. Nemerkiemio žudynių aukos
Tanko sušaudytas namas
**Nemerkiemio žudynės** – vietinių gyventojų egzekucija, kurią 1944 m. spalio 21 d. Nemerkiemio kaime, į pietus nuo Gumbinės surengė puolanti Raudonoji armija.

Istorija
--------

1944 m. spalio 16 d. generolo Ivano Černiachovskio III Baltarusijos fronto 5-ajai ir 11-ajai armijoms pavyko įsiveržti į Rytprūsius. Dar prieš puolimą sovietų propagandininkas rašytojas Ilja Erenburgas sukūrė daugybę kerštu persunktų tekstų. Kauno ir Vilniaus spaustuvės juos spausdino šimtais tūkstančių egzempliorių. Karius puolimui rengė ir per Vilniaus radijo stotį transliuojamas šių tekstų autoriaus balsas:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | „Nėra nieko, kas vokiečiuose būtų be kaltės – nei tarp gyvųjų, nei tarp mirusiųjų. Raudonarmiečiai, šventai vykdykite draugo Stalino nurodymą ir sumindžiokite fašistinį žvėrį jo urve. Sulaužykite germaniškųjų moterų rasinį pasididžiavimą. Pasiimkite jas sau, kaip savo teisėtą grobį. Žudykite, narsieji raudonarmiečiai!."  *Ilja Erenburgas*  |  |

1944 m. spalio 21 d. užėmę Nemerkiemį, raudongvardiečiai surengė nespėjusių pasitraukti beginklių civilių gyventojų skerdynes. Buvo sadistiškai nužudytos 72 moterys, o 50 prancūzų karo belaisvių, šio susidorojimo liudininkų, sušaudyti. Kaip vėliau parodė liudytoja Gerda Mišulaitienė (*Gerda Meschulat*), rūsyje buvo pasislėpę 11 žmonių, tarp jų 4 vaikai. Sovietų karininkas liepė visiems išeiti lauk, kur kareiviai visus sušaudė.

Tačiau jau spalio 22 d. vokiečių „Hermano Geringo" divizijos daliniai, 413-asis motorizuotų pėstininkų pulkas ir Įsruties folksšturmo kariai pradėjo kontrpuolimą ir spalio 23 d. atsiėmė Nemerkiemį. Radus nepalaidotus nužudytus žmones į kaimą atvyko Generalinio štabo, SS atstovai ir kariniai žurnalistai. Spalio 27 d. laikraštyje „Braunschweiger Tageszeitung" ir kituose pasirodė straipsniai, detaliai aprašę žudynes.

Vokiečių pakviesta tarptautinė komisija, kuriai vadovavo estas Hjalmar Mäe, čia atvykusi po sėkmingo vermachto kontrpuolimo, spalio 31 d. nustatė, kad net 8 – 12 metų mergaitės ir 84 metų senutė buvo išprievartautos, pastarajai kareivišku kastuvėliu nukirsta pusė galvos.

* 13 aukų kapas13 aukų kapas
* 24 aukų kapas24 aukų kapas
* Sudegintas kaimasSudegintas kaimas
* Pamuštas sovietų tankas T-34Pamuštas sovietų tankas T-34

Šaltiniai
---------

1. ↑  Edvardas Lukošius, *Nupūskime istorijos dulkes*, Šilokarčema, 2010-08-24. Nuoroda tikrinta 2022-10-15.
2. ↑  Bundesarchiv Ost-Dok. 2, Nr. 21 S. Zitiert nach DER SPIEGEL 13/2002 vom 25. März 2002, S. 40.
3. ↑  Günter K. Koschorrek - Neužmiršk erškėčių meto. Vermachto kulkosvaidininko dienoraštis. Rytų frontas 1942–1945. Vox Altera, 2009. ISBN 9786099500900. 331 p. // Günter K. Koschorrek. Vergiss die Zeit der Dornen nicht. Verlaghaus Würzburg GmbH & Co. KG. Würzburg, Flechsig Verlag, 2008.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| San Chuanas |
| --- |
| San Chuanas ties El Kastiliju San Chuanas ties El Kastiliju |
| **Ilgis** | 199 km |
| **Baseino plotas** | 42 200 km² |
| **Ištakos** | Nikaragvos ežeras |
| **Žiotys** | Karibų jūra |
| **Šalys** | Nikaragva, Kosta Rika |
|  |
|  **Vikiteka** | San Chuanas |

**San Chuanas** (isp. *Río San Juan*) – upė Centrinėje Amerikoje, Nikaragvos ir Kosta Rikos teritorijose. Išteka iš pietrytinio Nikaragvos ežero galo ir vingiuoja džiunglėmis apaugusia lyguma rytų kryptimi. Beveik per visą ilgį teka valstybine Nikaragvos–Kosta Rikos siena. Įteka į Karibų jūrą, sudaro deltą su didele upine Kalero sala.

Didžiausi intakai: Pokosolis, San Karlosas, Sarapiki, Koloradas (dešinieji), Sabalosas (kairysis).

Upė laivuojama (dėl laivybos tarp abiejų šalių vyksta ginčai). Nikaragvos pusėje įsteigtas biosferos rezervatas, upėje gyvena gėlavandeniai jautiniai rykliai. Svarbiausias pakrantės miestas – San Karlosas.

1525 m. keliautojas Rui Diasas upę pavadino ***Desaguaderu*** (*el Desaguadero*), tačiau 1538 m. upė pervadinta Šv. Jono Krikštytojo garbei. Vėliau šia upe dažnai ėmė keliauti piratai, todėl greta jos pastatytas El Kastilijo fortas. XIX a. buvo planuojama San Chuano upę paversti Nikaragvos kanalo, kuris jungtų abu vandenynus, dalimi, tačiau šį projektą aplenkė Panamos kanalas.
*Kitos reikšmės – San Fernandas (reikšmės).*

| San Fernandasisp. *San Fernando* |
| --- |
|        |
| *Krantinė ir buvęs malūnas San Fernande* |
|  |
| 

San FernandasSan Fernandas

36°28′0″ š. pl. 06°12′0″ v. ilg.﻿ / ﻿36.46667°š. pl. 6.20000°r. ilg.﻿ / 36.46667; 6.20000﻿ (San Fernandas (Ispanija))Koordinatės: 36°28′0″ š. pl. 06°12′0″ v. ilg.﻿ / ﻿36.46667°š. pl. 6.20000°r. ilg.﻿ / 36.46667; 6.20000﻿ (San Fernandas (Ispanija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Ispanijos vėliava Ispanija |
| **Regionas** | Andalūzija Andalūzijos regionas |
| **Provincija** | Kadiso provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 94 979  |
| **Plotas** | 30,6 km² |
| **Tankumas** (2019) | 3 104 žm./km² |
| **Altitudė** | 25 m |
|  |
|  **Vikiteka** | San Fernandas |
|  |
| **Kirčiavimas** | San Fernándas |

**San Fernandas** (isp. *San Fernando*) – miestas Ispanijos pietuose, Andalūzijoje, Kadiso provincijoje, 14 km į pietryčius nuo Kadiso, prie Atlanto vandenyno Kadiso įlankos (Kadiso užutėkio), priešais Puerto Realį. Yra karinis, prekybos, žvejybos ir jachtų uostas. Per San Fernanadą eina Sevilijos–Kadiso plentas ir geležinkelis. Svarbus pramoninis centras (ginklų gamyba, laivų statyba, apylinkėse išgaunama valgomoji druska). Veikia jūrų akademija.

Yra La Karakoso arsenalas, Astronomijos observatorija (nuo XVIII a.), teatro rūmai (1804 m.), Šv. Romualdo tvirtovė (1328 m.), Suaso tiltas (pastatytas finikiečių, XV a. rekonstruotas), rotušė (XVIII a.), žymių jūrininkų panteonas (XVIII–XIX a.), Šv. Petro tvirtovė (miesto apylinkėse XVIII a. pastatyta ant finikiečių šventovės liekanų), Šv. Petro ir Pauliaus (XVIII a. pab.), Karmelio kalno Švč. Mergelės Marijos (1733 m.) bažnyčia.

Istorija
--------

Vietovė gyvenama nuo priešistorinių laikų. Senovėje dabartinio miesto teritorija buvo saloje. Čia vėliau buvo finikiečių ir kartaginiečių gyvenvietės, stovėjo Heraklio šventykla. Romėnų laikais saloje įkurta Antipolio gyvenvietė, verstasi žvejyba ir druskos garinimu. Vėliau gyvenvietė nunyko.

1776 m. įkurtas Real Puente de Leono miestas kaip svarbus karinio jūrų laivyno uostas. 1813 m. miestas pervadintas San Fernandu karaliaus Fernando VII garbei.

Galerija
--------

* Suaso tiltasSuaso tiltas
* Šv. Romualdo tvirtovėŠv. Romualdo tvirtovė
* Jūrininkų panteonasJūrininkų panteonas
* Šv. Petro ir Pauliaus bažnyčia Šv. Petro ir Pauliaus bažnyčia

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. 
4. ↑
5. ↑  *San Fernando*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
Huniadų pilis su priekiniu pagrindiniu tiltu, vedančiu į ją
**Huniadų pilis** (rumun. *Castelul Huniazilor* arba *Castelul Corvineştilor*, veng. *Vajdahunyad vára*) – gotikinio stiliaus renesanso laikų pilis, esanti Hunedoaros mieste, Transilvanijoje, dabartinėje Rumunijoje. Pastatyta XIV a. pradžioje. Pilis yra vienas labiausiai lankomų objektų Rumunijoje. Po rekonstrukcijos 2010 m. pilis pritraukia dešimtis tūkstančių turistų kiekvienais metais.

Istorija
--------

Pilis pradėta statyti 1307 m. po Vengrijos karaliaus Karolio Roberto vizito į Timišoaros miestą tuometinėje Vengrijos karalystėje (dabartinėje Rumunijoje). Karalius nusprendė čia įkurti savo rezidenciją. Pastatas, tikriausiai statytas Italijos statybininkų, buvo baigtas 1315 m. Karalius pilyje įsikūrė jau 1316 m. ir pragyveno joje aštuonerius metus. Paskutinis įrodymas, kad Karolis Robertas gyveno šioje pilyje, yra 1323 m. birželio 15 d. Timišoaroje karaliaus pasirašytas dokumentas.

1409 m. Vengrijos karalius Zigmantas Liuksemburgietis pilį atidavė Janošo Chunaidi tėvui. Huniadų pilis 1446–1453 m. buvo restauruota Janošo Chunaidi. Pilis buvos perstatyta daugiausiai gotikiniu stiliumi, tačiau turėjo ir renesanso architektūros elementų. Pasižymėjo aukštais ir tvirtais gynybiniais bokštais, turėjo vidinį kiemą, pakeliamąjį tiltą. Pilis pastatyta ant uolos po maža upe pasitelkiant senesnius pilies įtvirtinimus. Pilis yra didelė ir įspūdinga su aukštais ir skirtingų spalvų stogais, bokštais, daugybe langų ir balkonų, pieštų akmens raižiniais.

Dabartinis pastato vaizdas yra vienos restauravimo kompanijos, kuri atnaujino pilį, praeityje patyrusią daug pražūtingų gaisrų ir dešimtmečius trukusią visišką nepriežiūrą, rezultatas. Pastebėtina, kad architektai restauravo ją pasitelkdami vaizduotę ir savas vizijas, kaip moderni gotikinė pilis turėtų atrodyti šiais laikais.

Aprašymas
---------

Pilį, kuri buvo viena iš vertingiausių jo nuosavybių, Janošas Chunaidi perstatė savo karaliavimo laikotarpiu. Pilis buvo ne tik strategiškai patogi vieta, bet kartu tapo ir ištaigingais jo namais. Metams bėgant, pilies meistrai vis keisdavo pastato vaizdą, pristatydavo bokštų, restauruodavo ir gražindavo sales, svečių kambarius.

Pilies galerija ir donžonas, vadintas *Neboisa* (kas serbų kalba reiškia „nebijoti") bei Kapistrano bokštas (pavadintas šventojo pranciškonų vienuolio vardu iš 1456 m. vykusios Belgrado apgulties) yra nepakitę nuo Janošo Chunaidi laikų ir yra laikomi svarbiausiomis bei reikšmingiausiomis pilies konstrukcijos dalimis.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Taip pat skaitykite
-------------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Huniadų pilis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Brano pilis
* Maramurešo medinės bažnyčios
* Šiaurinės Moldavijos dekoruotos bažnyčios
* Horezu vienuolynas

Nuorodos
--------

* Oficialus pilies muziejaus tinklalapis
* Informacija apie pilį „Historical Text Archive" puslapyje Archyvuota kopija 2005-12-16 iš Wayback Machine projekto.
| Norvolkasangl. *Norwalk* |
| --- |
| *Pirmoji Norvalko parapija* |
|  |
| 

NorvolkasNorvolkas

41°05′38″ š. pl. 73°25′11″ v. ilg.﻿ / ﻿41.09389°š. pl. 73.41972°r. ilg.﻿ / 41.09389; 73.41972﻿ (Norvolkas (Konektikutas))Koordinatės: 41°05′38″ š. pl. 73°25′11″ v. ilg.﻿ / ﻿41.09389°š. pl. 73.41972°r. ilg.﻿ / 41.09389; 73.41972﻿ (Norvolkas (Konektikutas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Konektikutas Konektikutas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1651 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 86 460  |
| **Plotas** | 94 km² |
| **Tankumas** (2011) | 920 žm./km² |
| **Altitudė** | 11 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.norwalkct.org |
|  **Vikiteka** | Norvolkas |

**Norvolkas** (angl. *Norwalk*) – miestas JAV, pietvakarių Konektikute. 86 tūkst. gyventojų (2010 m. duomenys).

Pavadinimas „Norvolkas" kilo iš algonkinų kalbos žodžio *noyank*, reiškiančio 'žemės taškas'. Austrių auginimas nuo seno buvo svarbi miesto ūkio šaka. Kiekvienų metų rugsėjį mieste rengiamas Austrių festivalis. Apie 10 km nuo miesto pakrantės Long Ailendo sąsiauryje išsidėsčiusios vadinamosios Norvolko salos, kuriose kartkartėmis apsistoja žvejai, paukščių stebėtojai ar stovyklautojai.

Istorija
--------

1640 m. šioje vietovėje žemę įsigijo britų kolonistas Roger Ludlow. Įsigyta žemė apėmė plotą nuo Norvolko iki Sogeitako (*Saugatuck*) upių. 1651 m. Norvalkui suteiktas miestelio statusas. JAV nepriklausomybės karo metu 1779 m. įsiveržusios britų pajėgos sugriovė beveik visą miestelį. Po karo daugumai gyventojų kaip kompensacija už patirtus nuostolius buvo suteiktos žemės į šiaurę nuo Konektikuto (dab. Ohajas), kur vėliau buvo įkurtas naujasis Norvolko miestas. 1853 m. Norvolko apylinkėse įvyko geležinkelio tilto katastrofa; traukinys nuriedėjo nuo bėgių į Norvolko upę. Žuvo 63 ir buvo sužeista apie 30 keleivių. 1893 m. suteiktas miesto statusas. Nuo XIX a. pab. iki XX a. pr. mieste vyravo austrių auginimo bumas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Richard Somerset-Ward (2005-06-11). *An American theatre: the story of Westport Country Playhouse, 1931-2005*. Yale University Press. p. 24. ISBN 978-0-300-10648-0.
**Bodegas Irache, S.L.** – 1891 m. įkurtas vyno gamykla Aiegi miestelyje šiaurės Ispanijoje, Navaros provincijoje, 2 km į pietus nuo Estelos. 

 Vyno šaltinis fabriko sienoje.

Istorija
--------

1072 m. Sančas IV Navarietis padovanojo vynuogyną Jokūbo kelyje buvusiai Irache vienuolyno piligrimų ligoninei.

1891 m. įkurta šeimos įmonė, kuri egzistuoja iki šių dienų.

1918 m. šalia vienuolyno pastatytos gamyklos pastatas, o vienuolyno vienoje patalpoje įkurtas vyndarystės muziejus, kuriame yra daugiau kaip 200 vienetų istorinių vyno gamybos įrangos ir daug vyno butelių iš žinomų vynuogių derlių.

### Vyno šaltinis

1991 m. „Bodegas Irache" pastato sienoje, šalia istorinio piligrimų kelio, įrengė vyno šaltinį. Šaltinėlyje yra įrengti du kranai, – vandens ir raudono vyno, skirti pavargusiems piligrimams atsigerti.

„Vyno šaltinis" yra pastatyta iš akmens ir įamžintas dviem piligrimėmis legendos:   
isp. *„Peregrino, si quieres llegar a Santiago con fuerza y vitalidad de este gran vino echa un trago y brinda por la felicidad"*   
isp. *„A beber sin abusar te invitamos con agrado. Para poder llevar, el vino ha de ser comprado"*[1].

Vyno rūsiai
-----------

Vyno gamybos reikmėms naudojamos nerūdijančio plieno talpose su temperatūros kontrole. Šiuo metu yra 23 70000 l ir 9 25000 l vyno talpos. Išpilstymo pajėgumas – iki 6000 butelių /val.

1991 m. atidarytas 6700 m² rūsio salė su 10000 225 l ąžuolo vyno statinių. Šios patalpos viena siena skirta brandinti 3 000 000 butelių vyno.

Vynuogynai ir vynuogės
----------------------

„Bodegas Irache" priklauso 150 ha vynuogynų, čia auginamos šių rūšių vynuogės: 

* Raudonųjų vynuogių rūšys: „Tempranillo", „Grenache" (isp. *Garnacha*), „Cabernet Sauvignon", „Merlot";
* Baltųjų vynuogių rūšys: „Viura", C„hardonnay" ir „Malvasía".

Vynai
-----

Vyno gamykla daro įvairių rūšių vynus, įskaitant tarptautiniu mastu pripažintų prekių ženklus „Irache", „Castillo de Irache", „Prado de Irache" ir „Fuente Cerrada". Šie vynai eksportuojami į 68 pasaulio šalis.

Išnašos
-------

1. ↑  Bodegas Irache

Nuorodos
--------

* 
* 
*
| Bocholtasvok. *Bocholt* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

BocholtasBocholtas

51°50′0″ š. pl. 06°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿51.83333°š. pl. 6.61667°r. ilg.﻿ / 51.83333; 6.61667﻿ (Bocholtas)Koordinatės: 51°50′0″ š. pl. 06°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿51.83333°š. pl. 6.61667°r. ilg.﻿ / 51.83333; 6.61667﻿ (Bocholtas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Šiaurės Reinas-Vestfalija Šiaurės Reinas-Vestfalija |
| **Regionas** | Miunsterio regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 70 837  |
| **Plotas** | 119 km² |
| **Tankumas** (2014) | 595 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Bocholtas |

**Bocholtas** (vok. *Bocholt*) – miestas šiaurės vakarų Vokietijoje, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, Nyderlandų pasienyje. Mašinų gamybos, elektrotechnikos, tekstilės (medvilnės), odos, siuvimo pramonė. Mieste yra 1415–1486 m. pastatyta vėlyvosios gotikos stiliaus bažnyčia, 1621 m. renesansinė rotušė (perstatyta 1934 m).

Bocholtas vadinamas Vokietijos dviračių sostine, čia dauguma miesto gyventojų važinėja dviračiais.

Istorija
--------

Nuo XIII a. tai buvo prekybos ir amatų centras. Bocholtui miesto teisės suteiktos 1222 m. Per Trisdešimties metų karą pastatyta (1645 m.) tvirtovė. 1945 m. gegužės 22 d. Bocholtą subombardavo Sąjungininkų aviacija (sunaikinta ~80 % miesto).

Galerija
--------

* RotušėRotušė
* Šv. Jurgio bažnyčiaŠv. Jurgio bažnyčia
* Šv. Mykolo bažnyčiaŠv. Mykolo bažnyčia

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bocholtas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Norvegijos žalieji galvijaiNorsk rodt fe |
| --- |
|  |
| 

|  |
| --- |
|  |

 |
| **Sukūrimo vieta** | Norvegijos vėliava Norvegija |
| **Kilmė** | Norvegijos žalmargiaixTrondheimo žaliejixRytų Norvegijos beragiai žalieji |

**Norvegijos žalieji galvijai** (norv. *Norsk rødt fe*) tai pieninių – mėsinių galvijų veislė. Veislė išvesta kryžminant Norvegijos žalmargiu, Trondheimo
žalųjų ir Rytų Norvegijos beragių žalųjų veislių galvijus. Vėliau veislės pagerinimui buvo įtraukti pietų ir vakarų Norvegijos vietiniai galvijai, Švedijos žalieji, Airšyrai (Suomija), Holšteinai - Fryzai (JAV). Veislė įrašyta į bandos knyga 1935 m. Norvegijoje vadinami *Norsk rodt fe*. 1975 m. buvo labiausiai paplitusi galvijų veislė Norvegijoje buvo apie 98 % visų galvijų.

Galvijai auginami kaip pieniniai ir mėsiniai, jų oda geros kokybės. Norvegijos žalieji su ragais arba beragiai, stiprių kanopų, būna įvairių spalvų, tačiau daugiausiai žali arba žalmargiai. Karvės labai vaisingos, lengvai veršiuojasi, atsparios mastitui. Karvių aukštis 130 cm, bulių – 142 cm. Karvių svoris būna apie 575 kg, bulių – apie 1000 kg. Per metus karvės duoda apie 6200 l riebaus ir baltymingo pieno.
| **Liudvikas Rimkus** |
| --- |
| Gimė | 1953 m. rugpjūčio 23 d. (69 metai)Šilalėje |
|  |
| Veikla | Vilniaus Gedimino technikos universiteto (VGTU) plėtros prorektorius, VGTU senato narys, Statybinės mechanikos katedros docentas. |

**Liudvikas Rimkus** (g. 1953 m. rugpjūčio 23 d. Šilalėje) – Vilniaus Gedimino technikos universiteto (VGTU) plėtros prorektorius, VGTU senato narys, Statybinės mechanikos katedros docentas.

Biografija
----------

1972 m. įstojo į Vilniaus inžinerinio statybos instituto (VISI) statybos inžinieriaus specialybę. 1977 m. baigęs institutą, liko dirbti VISI Statybos mechanikos katedroje asistentu. 1979–1982 m. studijavo Statybinės mechanikos katedros aspirantūroje. 1984 m. apgynęs technikos mokslų kandidato disertaciją, šioje katedros vyr. dėstytojas, docentas, dėsto Statybinę mechaniką ir Konstrukcijų mechaniką.

1985–1991 m. Statybos fakulteto prodekanas, 1998–2006 m. Mokslo direkcijos direktoriaus pavaduotojas, koordinavo VGTU vykdomus tarptautinius mokslo projektus. Nuo 2006 m. – VGTU plėtros prorektorius.

Be to, nuo 2002 m. – Europos Sąjungos šeštosios bendrosios programos Lietuvos Respublikos atstovas teminės programos „Žmogiškieji ištekliai ir mobilumas" komiteto ir Lietuvos dalyvavimo Europos Sąjungos šeštosios bendrosios programos koordinavimo komisijos prie Švietimo ir mokslo ministerijos narys.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių interesų sritis: konstrukcijų analizė ir optimizacija, tarptautinių projektų vadyba. Stažavosi Maskvos inžineriniame statybos institute ir Veimaro statybos ir architektūros universitete.

Paskelbė per 30 publikacijų, skaito pranešimus tarptautinėse konferencijose.

Nuorodos
--------

* Asmeninė svetainė Archyvuota kopija 2009-02-18 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Lagothrix lagotricha** |
| --- |
| Rudoji vilnotoji koata (Lagothrix lagotricha)Rudoji vilnotoji koata (*Lagothrix lagotricha*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Primatai  *( Primates)* |
| Šeima: | Koatos  *( Atelidae)* |
| Gentis: | Vilnotosios koatos  *( Lagothrix)* |
| Rūšis: | Humbolto kiškiaplaukė beždžionė  *( Lagothrix lagotricha)* |

 |
| Binomas |
| ***Lagothrix lagotricha***Humboldt, 1812 |

**Humbolto kiškiaplaukė beždžionė**, **rudoji vilnotoji koata** (*Lagothrix lagotricha*) – koatų (*Atelidae*) šeimos primatas.

Viena stambiausių Pietų Amerikos beždžionių. Kūno ilgis 39-65 cm. Uodegos ilgis 56-77 cm. Patinas sveria 6,5-10,8 kg, patelė – 5,5-8,1 kg. Veda tik po vieną jauniklį.

Gyvena bandomis medžiuose. Už šakų laikosi kibia uodega. Aktyvios diena. Minta vaisiais, riešutais, lapais, vabzdžiais. Būdingi išskiriami garsai – cypimas ir riksmas. Gyvena apie 25 metus.

Gyvena pusiaujo džiunglėse, Pietų Amerikos šiaurės vakaruose: Venesueloje, Kolumbijoje, Ekvadore, Peru, Bolivijoje, Brazilijoje.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Humbolto kiškiaplaukė beždžionė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Bockų Dievo Motinos cerkvė |
| --- |
|  |
| **Dekanatas** | Bielsk Podlasko stačiatikių dekanatas |
| **Savivaldybė** | Bockų valsčius |
| **Gyvenvietė** | Bockai |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1828 m. |
| **Stilius** | klasicizmas |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bockų Dievo Motinos cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Bockų Dievo Motinos cerkvė** (lenk. *Cerkiew Zaśnięcia Matki Bożej w Boćkach*) – cerkvė, esanti Bockų kaime. Cerkvė priklauso Bockų Dievo Motinos parapijai. Cerkvė pastatyta 1765–1828 metais. 1765 m. buvo pradėta statyti kaip katalikų bažnyčia, bet Rusijos imperijos laikais pastatyta jau kaip stačiatikių cerkvė. Šventovės statybas fundavo vienas iš Baro konfederacijos vadų Joachimas Karolis Potockis. 2003 m. gegužės 12 d. cerkvė buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.
| **Echinochloa crus-galli** |
| --- |
| Paprastoji rietmenė (*Echinochloa crus-galli*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Migliniai  *( Poaceae)* |
| Gentis: | Rietmenė  *( Echinochloa)* |
| Rūšis: | Paprastoji rietmenė  *( Echinochloa crus-galli)* |

 |
| Binomas |
| ***Echinochloa crus-galli***(L.) P.Beauv |

**Paprastoji rietmenė** (*Echinochloa crus-galli*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos rietmenių (*Echinochloa*) genties augalas. Natūraliai paplitęs po visą pasaulį, dažnas visoje Lietuvoje.

Ekologija
---------

Auga daržuose, laukuose, pakelėse, dykvietėse. Mėgsta drėgnesnį, azotu turtingą dirvožemį. Jautrus šalčiams, todėl po pirmųjų rudens šalnų numiršta.

Gana įkyri daržų ir laukų piktžolė, kai kuriose valstybėse paskelbta invazine rūšimi.

Žiedus apdulkina vėjas. Paukščiai lesa sėklas.

Biologija
---------

Tai vienmetis, 30-100 cm aukščio žolinis augalas. Stiebas status, lygus, bambliuotas, šakotas, viršutinė dalis žalia, apatinė violetinė, bambliai plaukuoti. Lapai 5-65 cm ilgio, 0,6-2,2 cm pločio, linijiški, šiurkščiu pakraščiu.

Gana storos varpos stiebo viršūnėje sudaro 2-10 cm ilgio kekes, jų būna nuo 5 iki 40. Kekės sudaro 5-21 cm ilgio šluotelę. Varpos iš smulkių varpučių, jos susitelkusios po 3-6. Žiedai žalsvi, neišvaizdūs – žvyneliais apgaubti 3 kuokeliai ir piestelė.

Žydi liepos-rugsėjo mėnesiais. Vaisius – grūdas. Vaisiai subręsta rugsėjo-spalio mėnesiais. Sėklos kiaušiniškos, 1,5-2 mm ilgio. Augalas subrandina sėklas tik šiltais metais.

Naudojimas
----------

Paprastoji rietmenė yra neblogas galvijų pašarinis augalas, taip pat tinkantis ir silosui, bet ne šienui. Jauni ūgliai yra vartojami kaip daržovė. Naudojama indų liaudies medicinoje nuo piktvotės, kraujavimo, sužeidimų, problemų su blužnimi.

* Stiebo pamatas
* Žiedynas
* Vaisiai

Nuorodos
--------

* Paprastosios rietmenės mokslinis lotynų kalba pavadinimas ir sinonimai per theplantlist.org Archyvuota kopija 2018-10-04 iš Wayback Machine projekto. (anglų k.)
* Paprastosios rietmenės porūšiai, varietetai ir formos per tropicos.org (anglų k.)
* Echinochloa crus-galli – Invasive Species Compendium (anglų k.)

Literatūra
----------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastoji rietmenė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Rudenį žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1991, 166 p.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Miozinas** – judinamasis baltymas, sugebantis kryptingai keisti savo konformaciją (erdvinį pavidalą), panaudodamas ATP energiją. Šie baltymai (jų yra 9 klasės) įgalina susitraukinėti raumenis.

Miozinai paprastai sudaryti iš dviejų grandinių: lengvosios ir sunkiosios. Raumenų miozinas susideda iš dviejų sunkių vienodų susivijusių polipeptidinių grandinių, turi dvi galvas ir ilgą uodegą. Galvos veikia kaip ATPazės ir vilkikliai. Susideda iš dviejų sunkių grandinių (po ~2000 aminorūgščių liekanų) ir keturių lengvų grandinių (~170-190 aminorūgščių liekanų). Susisukusias sunkiąsias grandines palaiko periodiškai išsidėsčiusios hidrofobinės aminorūgštys.

Neraumeninių ląstelių miozinai paprastesni, juos sudaro tik viena sunkioji grandinė su viena galva. Manoma, kad neraumeniniai miozinai evoliuciškai yra senesni. Gleivūnas *Dictyostelium* turi bent 9 skirtingus miozinus.

Visų miozinų galvos yra labai konservatyvios – jų sandara labai pastovi. O uodegų sandara įvairuoja – nuo jos priklauso, prie ko miozinas tvirtinsis ir kokias funkcijas atliks. Pvz. uodega gali turėti sritis, kurios gali prisitvirtinti prie membranos – toks miozinas gali vežioti vakuoles aktino gijomis ar pritvirtinti aktino gijas prie plazminės membranos.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Miozinas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Vicia faba** |
| --- |
| Pupa (Vicia faba)Pupa (*Vicia faba*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Eilė: | Pupiečiai  *( Fabales)* |
| Šeima: | Pupiniai  *( Fabaceae)* |
| Pošeimis: | *Faboideae*  *( Faboideae)* |
| Gentis: | Vikis  *( Vicia)* |
| Rūšis: | Pupa  *( Vicia faba)* |

 |

**Pupa** (*Vicia faba*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos vikių (*Vicia*) genties augalas.

Vienmetis žolinis augalas, apie 40-120 cm aukščio. Turi ilgą liemeninę šaknį ir statų stiebą. Lapai poromis priešiškai plunksniški. Žiedai balti, ant papėdlapių juodomis aksominėmis dėmėmis, po 5-8 susitelkę kekėse. Vaisius – nuo 4 iki 20 cm ilgio ankštis iš pradžių stati, jauna žalia, mėsinga, prinokusi tampa tamsiai ruda. Ankštyse būna 3-5 stambios, plokščios, įvairių veislių skirtingų spalvų (šviesiai rožinės, žalios, rudos, tamsiai violetinės) sėklos.  
Žydi birželio – rugpjūčio mėn. 

Pupų sėklos
Jos labai reiklios drėgmei, pakelia šalnas. Išvesta daug veislių.

Kilmė
-----

Pupa – labai sena kultūra. Centrinėje Europoje jų rasta bronzos ir geležies amžiaus iškasenose. Iš kur jos kilo, kol kas nėra gerai žinoma. Spėjama, kad kultūrinės pupos buvo auginamos prie Viduržemio jūros, o iš ten pateko į Europą, kur auginamos nuo viduramžių. Į Rusiją atvežtos iš Vakarų Europos, į Kaukazą – iš Mažosios Azijos.

Sudėtis
-------

Pupose yra daug aminorūgščių, 55 % angliavandenių, iki 35 % baltymų, kurie labai gerai pasisavinami, fermentų, daug fosforo ir vitaminų A, B, C.

Panaudojimas
------------

Pupos ir jų stiebai naudojamas kaip baltymingas pašaras gyvuliams, tinkantis silosui.

Mityba
------

Maistui vartojamos virtos subrendusios ar nesubrendusios pupos. Negalima vartoti neišvirtų ar blogai išvirusių pupų, nes jose gali būti toksinių medžiagų, kurios suyra veikiant šilumai.

Iš pupų gaminami konservai. Jų miltai kartais dedami į kepamą kvietinę duoną.

Vaistinės augalo savybės
------------------------

Pupos **nepatartinos** sergantiems podagra, nes jose yra daug purinų.

Trintos virtos pupos ar jų nuoviras vartojamas kaip sutraukiantis ir uždegimą mažinantis vaistas, padeda viduriuojant. Piene virtos ir sutrintos sėklos dedamos ant pūlinių, kad greičiau subręstų. 

Žiedų antpilas ir nuoviras vartojamas veido odai valyti.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pupa** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RPagrindinės daržovės |
| --- |
|  |
| 
Agurkas · Ankštinės (pupa – pupelė – žirnis) · Baklažanas · Bulvė · Burokas · Lapinės (brokolis – kopūstas – salota) · Moliūgas · Morka · Poras · Prieskoninės · Česnakas · Svogūnas · Ridikas |

 |