recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Iliustracija iš James Granger knygos „A Biographical History of England: from Egbert the Great to the Revolution" (1824), vaizduojanti Valentiną Greitreiksą, glostymu gydantį žmogų.
**Valentinas Greitreiksas, Greitoreksas** (angl. *Valentine Greatrakes, Greatorex*; 1628 m. vasario 14 d. – 1683 m. lapkričio 28 d.) – airių žiniuonis, 1666 metais atvykęs į Angliją glostymu gydyti žmonių nuo skrofuliozės ir kitų ligų.

Gimė Voterfordo grafystėje, Airijoje. Buvo ūkininkas, tarnavo Kromvelio kariuomenėje. 1662 m. pasisiūlė glostymu ar vien prisilietimu nuo skrofuliozės išgydyti Anglijos karalių Karolį II, teigdamas, jog šį sugebėjimą gavo tiesiai iš Dievo. 1670 m. Greitreikso galias pripažino Karališkosios draugijos prezidentas, garsus mokslininkas ir chemikas Robertas Boilis. Jo sėkmė darė įspūdį daugeliui kitų mokslininkų, taip pat kai kuriems aristokratams.

Kelionės į Angliją metu neišgydė vienintelio žmogaus – garsios filosofės Anos Finč. Vėliau grįžo į Airiją, įsigijo žemės ir tapo taikos teisėju.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lalor, Brian. The Encyclopaedia of Ireland, Gill & Macmillan, 457 p. Dublin, 2003. ISBN 0-7171-3000-2


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Valentine Greatrakes** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Radiocentro muzikiniai apdovanojimai 2007** buvo 11 kartą vykęs geriausių Lietuvos metų pop grupių ir atlikėjų pagerbimo renginys. Jis įvyko 2007 m. vasario 2 d. Vilniaus „Siemens" arenoje. Nominacijos: „Geriausia atlikėja", „Geriausias atlikėjas", „Geriausias debiutas", „Geriausia alternatyva", „Geriausia grupė", „Geriausia daina" ir „Geriausias albumas". Dar du trofėjai įteikti už geriausią Lietuvos Top 20 pasirodymą bei nuopelnus muzikai. Tačiau jas, skirtingai nei kitas nominacijas, rinko patys organizatoriai. Renginyje, be atlikėjų iš Lietuvos, pasirodė „Activ", „Banaroo" ir Amy Diamond.

Nominacijos
-----------

*Nugalėtojai pažymėti pastorintu šriftu*
### Geriausia atlikėja

* Džordana,
* Gintarė,
* Neda,
* **Violeta Riaubiškytė**.

### Geriausias atlikėjas

* **Andrius Mamontovas**,
* Andrius Rimiškis,
* Rolandas Janavičius,
* Vaidas Baumila.

### Geriausias debiutas

* Andrius Rimiškis,
* Evelina Anusauskaitė,
* **Rasa ir Jonas**,
* Soliaris.

### Geriausia alternatyva

* Legato,
* Poliklinika,
* **Rasa ir Jonas**,
* Sel.

Geriausia metų grupė – 69 danguje
### Geriausia grupė

* **69 Danguje**,
* Yva,
* Mango,
* Mokinukės,
* N.E.O.

### Geriausia daina

Sel albumas „Muzika" pripažintas geriausiu
* Andrius Rimiškis ir Gintarė *„Laimė šalia"*,
* N.E.O. *„Akimirka"*,
* Rasa ir Jonas *„Teka saulė"*,
* Rolandas Janavičius ir Evelina Anusauskaitė *„O meile, padėk"*,
* **Sel *„Parašyk man laišką iš Paryžiaus"***.

### Geriausias albumas

* Yva *„Katytės"*,
* Lemon Joy *„1210"*,
* Raketa *„10 balų!"*,
* Rasa ir Jonas *„Saulala raudona"*,
* **Sel *„Muzika"***.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Paskelbtos „Radiocentro apdovanojimai 2007" nominacijos".
2. ↑  „Išdalintos "Radiocentro" apdovanojimų statulėlės (nuotraukų albumas)". delfi.lt. 2007-02-02. Nuoroda tikrinta 2022-03-06.

Nuorodos
--------

* Radiocentras Archyvuota kopija 2007-02-06 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Valentinas Mačiulis** |
| --- |
| Gimė | 1945 m. vasario 16 d. (78 metai)Zarasuose |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Šilalės rajono visuomenės bei politinis veikėjas |
| Partija | 
* 1979 m. Lietuvos komunistų partija;
* 1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partija.

 |

**Valentinas Mačiulis** (g. 1945 m. vasario 16 d. Zarasuose) – Lietuvos ir Šilalės rajono visuomenės bei politinis veikėjas.

Biografija
----------

1965 m. baigė Panevėžio hidromelioracijos technikumą, technikas mechanikas.

1965–1967 m. atliko karinę prievolę. 1967–1977 m. Klaipėdos melioracijos statybos montavimo valdybos mechanikas, dispečeris, vėliau – gamybinio skyriaus viršininko pavaduotojas. 1977–1979 m. Šilalės Melioracijos statybos montavimo valdybos vyr. mechanikas, viršininko pavaduotojas mechanizacijai. 1979–1984 m. LKP pirminės organizacijos sekretorius. 

1985–1986 m. Bilionių K. Požėlos kolūkio pirmininko pavaduotojas gamybai. 1986–1988 m. Šilalės agrochemijos susivienijimo vadovas. l988 m. išrinktas „Akmenos" kolūkio pirmininku, nuo 1990 m. žemės ūkio įmonės laikinosios administracijos vadovas. 1992–1996 m. Seimo narys. 1997 m. Seimo kanceliarijos Bendrųjų reikalų departamento Statinių ir inžinerinių įrenginių priežiūros grupės vyr. specialistas.

1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys. 1990–1995 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos deputatas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Valentinas Milaknis** |
| --- |
| Gimė | 1947 m. spalio 4 d. (75 metai)Obeliuose, Rokiškio raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Zofija Milaknienė |
| Vaikai | Tomas Milaknis (1970 m.)Justina Milaknytė (1975 m.) |
|  |
| Veikla | inžinierius, verslininkas, Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1999 m. Verslo šlovės galerijos laureatas.
 |

**Valentinas Milaknis** (g. 1947 m. spalio 4 d. Obeliuose, Rokiškio raj.) – inžinierius, verslininkas, Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1954–1965 m. mokėsi Rokiškio Vaižganto vidurinėje mokykloje. 1970 m. baigė Kauno politechnikos instituto Vilniaus filialo Radioelektronikos fakultetą, įgijo radijo inžinieriaus specialybę.

1970–1971 m. Valdymo sistemų projektavimo konstravimo biuro inžinierius. 1971–1989 m. Komunalinio ūkio instituto inžinierius, skyriaus viršininkas, vyr. inžinieriaus pavaduotojas, vėliau dirbo susivienijime „Sigma", 1989 m. įkūrė programavimo kooperatyvą Techninių programinių kompleksų centrą „Alna". 1989–1999 m. AB „Alna" direktorius. 1999–2000 m. Lietuvos Respublikos ūkio ministras. 2000–2001 m. AB „Alna" valdybos pirmininkas. 2001–2003 m. – Lietuvos radijo ir televizijos generalinis direktorius. Nuo 2003 m. AB „Alna" valdybos pirmininkas.

Buvo INFOBALT fondo valdybos narys, Aukštojo mokslo tarybos pirmininkas.

Nuo 2008 m. gegužės 19 d. – Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos Tarybos pirmininkas.

2006 m. žurnalo „Veidas" atliktais tyrimo duomenimis, šis verslininkas pateko į turtingiausių Lietuvos žmonių 30-uką.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Eugenijus Maldeikis** | **Lietuvos Ūkio ministras**1999–2000 m. | Po to:**Eugenijus Maldeikis** |

Apdovanojimai
-------------

1999 m. Verslo šlovės galerijos laureatas.

Šeima
-----

Žmona – Alytė Milaknienė, sūnus – Tomas Milaknis (1970 m.), duktė – Justina Gumbienė (1975 m.).
| ***Atleisk, aš noriu tave vesti*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Scusa ma ti voglio sposare |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Federico Moccia |
| Vaidina | Raoul Bova  Michela Quattrociocche |
| Metai | 2010 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 106 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Atleisk, aš noriu tave vesti** (it.  *Scusa ma ti voglio sposare*) – 2010 m. sukurta Italijoje komedija, filmo „Atleisk, kad tave myliu" tęsinys.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Raoul Bova – Aleksas
* Michela Quattrociocche – Nikė
* Francesco Apolloni – Pjetro
* Luca Angeletti – Enrikas
* Cecilia Dazzi – Simona
* Ignazio Oliva – Flavijus
* Francesca Ferrazzo – Erika
* Andrea Montovoli – Guido

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Praėjo 3 metai, Aleksas ir Nikė vis dar kartu. Nors didelis amžiaus skirtumas vis dar jį neramina, Aleksas nusprendžia merginai pasipiršti. Ši sutinka, tačiau netrukus pradeda abejoti savo pasirinkimu. Per drauges susipažinusi su bendraamžiu Guido, Nikė nusprendžia padaryti pertrauką ir patikrinti savo jausmus. Dabar jau Aleksui tenka kovoti už savo laimę...
| **Vincentas Pranevičius** |
| --- |
| Gimė | 1938 m. balandžio 20 d. (85 metai)Gruzdžių dvare, Šiaulių rajonas |
| Tautybė | lietuvis |
| Sutuoktinis (-ė) | Apolonija-Romualda |
| Vaikai | Ilona |
|  |
| Veikla | Lietuvos ūkio, politinis veikėjas |
| Sritis | politika, žemės ūkis |
| Partija | 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partija |

**Vincentas Pranevičius** (g. 1938 m. balandžio 20 d. Gruzdžių dvare, Šiaulių rajonas) – Lietuvos žemės ūkio vadybininkas, politinis ir savivaldos veikėjas.

Biografija
----------

1945–1956 m. mokėsi Kauno septynmetėje, vėliau vidurinėje mokyklose, 1961 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, įgijo zootechniko specialybę.

1961 m. Lietuvos žemdirbystės instituto eksperimentinio ūkio zootechnikas, 1961–1966 m. Kėdainių rajono „Rytų aušros" kolūkio zootechnikas. 1966–1980 m. Jonavos valstybinės veislininkystės stoties direktorius. 1980–1990 m. Jonavos rajono žemės ūkio valdybos viršininkas, 1986–1990 m. Agropramoninio susivienijimo viršininko pavaduotojas, viršininkas.

1990 m. gegužės 10 d. išrinktas Jonavos rajono valdytoju. 1992–1996 m. Seimo narys. Vėliau UAB „Agrochema" konsultantas, skolų administratorius.

1969–1990 m. Lietuvos komunistų partijos narys, 1990–2001 m. LDDP narys, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Jonavos rajono skyriaus narys.

Vedęs. Žmona Apolonija-Romualda dirbo Jonavos valstybinės veislininkystės įmonės direktore. Duktė Ilona, [[Lietuvos veterinarijos akademijos Gyvulininkystės technologijos fakulteto absolventė.

Nuorodos
--------

* Vincentas Pranevičius



1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Chalcosoma atlas** |
| --- |
| Atlaso vabalas (Chalcosoma atlas)Atlaso vabalas ♂ (*Chalcosoma atlas*). |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Antšeimis: | Plokštėtaūsiniai  *( Scarabaeoidae)* |
| Šeima: | Ragvabaliai  *( Dynastidae)* |
| Gentis: | *Chalcosoma*  *( Chalcosoma)* |
| Rūšis: | Atlaso vabalas  *( Chalcosoma atlas)* |

 |
| Binomas |
| ***Chalcosoma atlas***Linnaeus, 1758 |

**Atlaso vabalas** (*Chalcosoma atlas*) – Ragvabalių (*Dynastidae*) šeimos vabalas gyvenantis pietų Azijoje, daugiausiai Malaizijoje.

Aprašymas ir ekologija
----------------------

Atlaso vabalo patino ir patelės galvos palyginimas.
Suaugę patinai gali siekti 13 cm. Kaip ir kiti *Chalcosoma* genties vabalai, patinai pasižymi dideliais ragais, kuriuos jie naudoja kovai dėl patelių. Atlaso vabalo galvos ragas yra platesnis už kitų *Chalcosoma* genties rūšių. Patelės mažesnės ir be ragų. Vabalai labai stiprūs, gali patempti net 4 kg svorį.

Lervos minta trūnijančia mediena, iki suaugusio vabalo vystosi apie trejus metus. Atlaso vabalo lervos pasižymi agresyvumu, paimtos į ranką dažnai stipriai įkanda. Jei tarp lervų atsiranda konkurencija, neretai užpuola ir viena kitą. Suaugę vabalai maitinasi pūvančiais vaisiais ir sula.

Santykis su žmonėmis
--------------------

Dėl savo išvaizdos labai vertinamas vabzdžių kolekcionierių. Taip pat su juo rengiamos ir vabzdžių kautynės. Dėl nemažos paklausos veisiami ir nelaisvėje.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Atlaso vabalas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vincentas Miškinis** (1868 m. birželio 20 d. Tauragnuose – 1940 m. spalio 14 d. Naujame Strūnaityje) – kunigas, draudžiamosios lietuviškos spaudos platintojas. Palaidotas Strūnaičio kapinėse.

Biografija
----------

Baigė Vilniaus kunigų seminariją, kunigu įšventintas 1897 m. Paskirtas vikaru į Trakus. 1898 m. – Čiobiškio klebonas. 1899 m. – Kernavės klebonas. 1902 m. perkeltas į Budslavą (Vileikos dekanatas). 1909 m. perkeltas į Pivašiūnus. 1911 m. perkeltas į Varanavą (Balstogės dekanatas). 1922 m. perkeltas į Sužionis ir tais pačiais metais į Strūnaitį.

Švietėjiška veikla
------------------

Platino lietuvišką spaudą, palaikė ryšius su Vilniuje gyvenusiu kunigu Juozu Ambraziejumi, kuris 1899 m. žandarų agentui Pranui Petruševičiui sakė, jog Vincentas Miškinis esąs Lietuvos šviesuolis. Lietuviškos spaudos gaudavo iš Molėtų valsčiuje gyvenusių knygnešių. Pas Vincentą Miškinį lankydavosi knygnešiai iš Suvalkų gubernijos ir Kaišiadorių.
| Atlaso kalnai |
| --- |
| Aukštasis Atlasas. Tubkalio kalnasAukštasis Atlasas. Tubkalio kalnas |
| **Žemynas** | Afrika |
| **Šalys** |  Marokas,  Alžyras,  Tunisas |
| **Aukščiausias taškas** | Tubkalis, 4167 m |
| **Koordinatės** | 31°03′43″ š. pl. 07°54′58″ v. ilg.﻿ / ﻿31.06194°š. pl. 7.91611°r. ilg.﻿ / 31.06194; 7.91611Koordinatės: 31°03′43″ š. pl. 07°54′58″ v. ilg.﻿ / ﻿31.06194°š. pl. 7.91611°r. ilg.﻿ / 31.06194; 7.91611 |
| **Uolienos** | žėrutis, mergelis, vulkaninės uolienos |
| **Susidarymo periodas** | Paleogeno pabaiga ir neogenas |
| **Kalnodara** | alpinė |
| **Iškasenos** | geležis, švinas, cinkas, kobaltas, fosforitai, nafta |

**Atlaso kalnai** (arab. جبال الأطلس = *jibāl al-ʾaṭlas*) – kalnų sistema šiaurės vakarų Afrikoje, Maroko, Alžyro ir Tuniso teritorijose. Nusidriekę šiaurės rytų kryptimi ~2000 km. Aukščiausiai iškyla Maroke, kur sudaryti iš paralelinių kalnagūbrių (Rifo, Vidurinio Atlaso, Aukštojo Atlaso ir Antiatlaso) bei vidinių plynaukščių (Aukštosios plynaukštės, Maroko Mesetos), taip pat denudavusių ir akumuliacinių lygumų. Vidutinis kalnagūbrių aukštis 2000–2500 m, aukščiausia vieta yra Aukštajame Atlase – 4167 m (Tubkalio k.). Aukščiausi kalnagūbriai turi alpines reljefo formas. Einant į rytus kalnagūbriai žemėja, kol Tunise galiausiai pereina į neaukštus kalnus ir kalvas (Tuniso Atlasas).

Atlaso kalnai susiformavo paleogeno pabaigoje ir neogene. Priklauso alpinei kalnodarai. Dažni žemės drebėjimai. Sudaryti iš žėručių, mergelių yra senųjų vulkaninių uolienų. Geležies, švino, cinko, kobalto rūdų, fosforitų, naftos telkiniai.

Atlaso kalnai išsidriekę tarp subtropinės ir tropinės klimato juostos. Vakariniuose ir šiauriniuose šlaituose iškrenta 1000–1800 mm kritulių per metus, centrinėje dalyje – 400–600 mm, pietinėje dalyje – mažiau nei 300 mm. Atlaso ledynuose ištakas gauna Um ar-Rbijos, Šelifo upės. 800–1200 m aukštyje auga visažalių krūmų ir medžių sąžalynai, akmeninių ir kamštinių ąžuolų giraitės, iki 1700 m – mišrieji miškai (ąžuolai, klevai, Atlaso kedrai), iki 2200 m – spygliuočių miškai. Sausuose centriniuose ir pietiniuose rajonuose būdinga krūminė kietalapė augalija, žolynai (liucerna, kietis, kupranugarinė žolė ir kt.).

Dadeso tarpeklis
Atlaso kalnyno padėtis žemėlapyje

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Atlaso kalnai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
| **Vincentas Montvila** |
| --- |
| Gimė | 1846 m. |
| Mirė | 1903 m. (~57 metai) |
|  |
| Veikla | pomologas |
|  |
| Alma mater | Peterburgo technologijos institutas |

**Vincentas Montvila** (1846 m. – 1903 m.) – Lietuvos pomologas selekcininkas.

Biografija
----------

Kilęs iš bajorų dvarininkų Montvilų giminės. Baigė Peterburgo technologijos institutą. 1876 m. savo ūkyje Vaivadiškiuose (Ukmergės apskritis) įveisė didelį vaismedžių medelyną. Jame augino vietos sąlygoms tinkamus vaismedžius, 1880 m. Blinstrubiškių dvare (Raseinių apskritis) surado naują obelų veislę, kuri vėliau pavadinta „Montviliniu". Dažnai būdavo Vilniaus, Minsko, Vinycios, Varšuvos, Peterburgo sodininkystės parodų ekspertu, 1898–1903 m. vadovavo Rusijos sodininkystės draugijos Vilniaus skyriui ir jo pomologijos komisijai, kuri parengė ir 1899 m. paskelbė pirmąjį Lietuvoje augintinų vaismedžių sortimentą. Padėjo A. Hrebnickiui parengti veikalą „Vaisių atlasas" (1903–1906 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vincentas Montvila*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 462 psl.
| ***Atleisk, kad tave myliu*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Scusa ma ti chiamo amore |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Federico Moccia |
| Vaidina | Raoul Bova  Michaela Quattrociocche |
| Metai | 2008 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 108 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Atleisk, kad tave myliu** (it.  *Scusa ma ti chiamo amore*) – 2008 m. Italijoje sukurta romantinė komedija.

2010 m. sukurtas filmo tęsinys „Atleisk, aš noriu tave vesti".

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Raoul Bova – Aleksas
* Michaela Quattrociocche – Nikė
* Michelle Carpente – Dileta
* Luca Angeletti – Enriko
* Francesca Antonelli – Siuzana
* Stefano Antonucci
* Francesco Apolloni
* Vincenzo Bova

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Aleksui 37-eri, jis dirba reklamos agentūroje ir jau ilgą laiką draugauja su Elena. Kuomet jis nusprendžia pasipiršti, ši netikėtai jį palieka. Vykdamas į darbą Aleksas partrenkia motoroleriu į mokyklą važiuojančią Nikę. Nors tarp jų 20-ies metų skirtumas, mergina netrunka apsukti Aleksui galvą, jiedu tampa pora, tačiau vyras bijo įsipareigoti. Situacija komplikuojasi, kuomet su Aleksu susitaikyti nusprendžia Elena. Dėl amžiaus skirtumo, jis pasirenka Eleną, tačiau netrukus supranta suklydęs...

Apdovanojimai
-------------

* Golden Graals (nominacija) – geriausias režisierius
* Maremetraggio tarptautinis trumpametražių filmų festivalis – geriausia nauja aktorė (M. Quattrociocche)
| **Vincentas Potockis** |
| --- |
|  |
| Potockiai |
| Herbas „Pilava" |
| Herbas „Pilava" |
|  |
| Gimė | 1740 m. |
| Mirė | 1825 m. (~85 metai) |
| Tėvas | Stanislovas Potockis |
| Motina | Chelena Zamoiska |
| Sutuoktinis (-ė) | Elena Apolonija Masalskaitė |
| Vaikai | Pranciškus Stanislovas Juozapas Potockis |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Baltojo erelio ordinasBaltojo erelio ordinas |

**Vincentas Potockis** (1740–1825) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas, paskutinis Karūnos dvaro pakamaris (1773–1796), Karūnos armijos generolas-leitenantas (1775), Liublino seniūnas, karališkos gvardijos pulko vadas, meno kūrinių kolekcionierius.

Biografija
----------

Žymios Lenkijos magnatų Potockių giminės atstovas, herbo „Piliawa" savininkas. Smolensko vaivados Stanislavo Potockio (1698–1760) ir Elenos Zamoiskos (m. 1761) jaunesnysis sūnus. Broliai – Haličo seniūnas Antonijus, Sniatino seniūnas Petras, Karūnos didysis raikytojas Juzefas, Ležaisko seniūnas Pranciškus Ksaveras.

Brodų ponas Zbaražo kunigaikštystėje. 1773 metais Vincentas Potockis gavo Karūnos dvaro pakamario pareigybę, kurią užėmė iki pat ATR likvidavimo. 1775 metais – Karūnos armijos generolas-leitenantas.

1784 metais Vokietijos imperatorius Juozapas II suteikė Vincentui Potockiui Šventosios Romos imperijos kunigaikščio titulą su sąlyga sudaryti ordinaciją. Tačiau Vincentas Potockis to nepadarė, ir paskyrimas neįsigaliojo. 1785 metais buvo išrinktas masonų ložės didžiuoju magistru Galicijoje.

Šeima
-----

Vincento Potockio pirmoji žmona Uršulė Zamoiska 
Buvo vedęs tris kartus. Jo pirmoji žmona tapo Uršulė Zamoiska (iki 1750–1808), Podolės vaivados Jono Jokūbo Zamoiskio (1716–1790) ir Liudvikos Marijos Poniatovskos (1728–1781) duktė. Santuoka buvo bevaikė, ir 1781 metais sutuoktiniai išsiskyrė.

1787 metais antrą kartą vedė Aną Micelską, su kuria išsiskyrė 1791 metais.

1792 metais trečią kartą vedė kunigaikštytę Eleną Apoloniją Masalskaitę (1763–1815), Lietuvos dvaro paiždininkio, kunigaikščio Juozapo Adrijono Masalskio (1726–1765) ir Antoninos Radvilaitės (1730–1764) dukterį. Vaikai:

* Pranciškus Stanislovas Juozapas (1788–1853), Rusijos slaptasis patarėjas ir senatorius.

Nuorodos
--------

* Генеалогия магнатского рода Потоцких Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Skersaruožis raumeninis audinys
Skersaruožio raumeninio audinio nuotrauka (matyti kelios skaidulos).
**Skersaruožis raumeninis audinys**, *griaučių raumeninis audinys* - audinys, sudarantis skersaruožius raumenis. Audinio pavadinimas kilo dėl aktino ir miozino ruožų, sudarančių šių raumenų skaidulas. Šis audinys yra prijungtas prie kaulų ir leidžia žmogui judėti.

Raumenų miocitai yra cilindrinės, daugiabranduolės skaidulos. Jų branduoliai yra skaidulos periferijoje, o skaidulos centrinėje dalyje yra išsidėsčiusios miofibrilės. Miocitų galai yra prijungti sausgyslėmis prie skirtingų kaulų. Vienas galas tvirtinasi prie arčiau kūno ašies esančio, dažnai stacionaraus kaulo, kitas - prie toliau nuo kūno ašies esančio kaulo.

Kiekvieną skaidulą supa jungiamasis audinys *endomiziumas*. Skaidulos sudaro pluoštelius, kuriuos supa pertvaros *perimiziumas*. Visą raumenį supanti jungiamojo audinio makštis yra vadinama *epimiziumu*.

Viršuje matomas sarkomeras ir jo dalys raumeniui atsipalaidavus, apačioje- susitraukimo metu

Sarkomero sandara
-----------------

Tyrinėjant skaidulą mikroskopu audinyje matyti skersai miocito einantys šviesūs ir tamsūs ruoželiai. Šie ruožai dar vadinami diskais:

* Anizotropiniai diskai - taip vadinami tamsūs ruoželiai. Jie žymimi raide **A**.
* Izotropiniai diskai - taip vadinami šviesūs ruoželiai, jie žymimi raide **I**.

**A diskas** sudarytas iš miozino siūlelių, o **I diskas**- iš aktino siūlelių. Šie siūleliai persidengia savo galais - aktinas įsiterpia į miozino tarpus. Kiekvieno I disko centre yra **Z juostelė**. Atstumas tarp dviejų Z juostelių riboja vieną ***sarkomerą***- sutraukiamųjų struktūrų vienetą. Taigi, sarkomerą sudaro per vidurį esantis A diskas ir iš šonų esančios dvi I disko pusės. A diske galima rasti tiek miozino (iš kurio jis sudarytas), tiek įsiterpusio aktino. A disko centrinėje dalyje, vadinamoje *Henzeno juosta*, yra kiek šviesesnė - joje nėra aktino siūlelių ir ji žymima raide **H**. H juostos centre einanti tamsesnė linija vadinama *M linija* (*mezofragma*) – ji eina per patį sarkomero vidurį.

T vamzdeliai
------------

Į raumenų skaidulas įeina *T*(transversiniai) *vamzdeliai*. Šie vamzdeliai - sarkolemos įlinkimai, susidarę A ir I diskų sąlyčio vietose. Kartu su iš abiejų pusių esančiu sarkoplazminiu tinklu, T vamzdeliai sudaro triadas. Pagrindinė T vamzdelio funkcija - užtikrinti, kad depoliarizacijos banga kuo greičiau pasiektų skaidulos centre esančias miofibriles. Depoliarizacijos metu depoliarizacinė banga pasiekia T vamzdelius ir jais pereina į sarkoplazminio tinklo membranas, tokiu būdu leisdama išeiti kalcio jonams iš sarkoplazminio tinklo į aplinką ir pradėti raumens skaidulos suitraukimą.

Papildoma informacija
---------------------

* Raumeninis audinys
* Lygusis raumuo
* Širdies skersaruožis raumuo
* Raumenys
**Mažosios Lietuvos taryba** – Mažosios Lietuvos lietuvininkų išeivių visuomeninė organizacija, veikusi 1946–1972 m. Vokietijoje (nuo 1949 m. – VFR).

Veikla
------

Įkurta 1946 m. lapkričio 6 d. Fuldoje netoli Frankfurto prie Maino. Tęsė Mažosios Lietuvos tautinės tarybos, veikusios 1918–1924 m. darbą. Rūpinosi Mažosios Lietuvos reikalais, telkė po Antrojo pasaulinio karo Vokietijoje apsigyvenusius tautiečius. Dar 1945 m. Šlėzvigo-Holšteino žemėje įsisteigė daugiau kaip 50 lietuvininkų pasipriešinimo organizacijų, kurios įėjo į tarybą. Mažosios Lietuvos taryba skatino juos išlaikyti lietuvybę, dalyvauti kultūros gyvenime, siekė visų lietuvių etninių žemių susivienijimo į vieną valstybę. Narius į tarybą priimdavo visuotinis susirinkimas prezidiumo, kurio nuolatinis pirmininkas buvo Erdmonas Simonaitis, siūlymu.

1946 ir 1947 Mažosios Lietuvos taryba paskelbė du Fuldos aktus – dėl Mažosios Lietuvos TSRS okupacijos ir gyventojų genocido, krašto kolonizavimo, kad Karaliaučiaus kraštą iki susijungimo su išlaisvinta Lietuvos Respublika valdytų Jungtinių Tautų komisija. 1950 m. Mažosios Lietuvos tarybos skyrių, kurių buvo apie 70, pirmininkų suvažiavime Švabiš Gmiunde priimtoje rezoliucijoje skelbiama, kad Mažosios Lietuvos taryba yra visos Mažosios Lietuvos gyventojų valios reiškėją, 1953 m. Mažosios Lietuvos tarybos narių suvažiavime (dalyvavo apie 30 narių) Liubeke pareikštas protestas dėl Karaliaučiaus krašto okupacijos, ryžtas kovoti dėl Lietuvos išlaisvinimo, tos viltys siejamos su JAV pagalba Baltijos šalims.

Mažosios Lietuvos taryba glaudžiai bendradarbiavo su Vyriausiuoju Lietuvos išlaisvinimo komitetu, tarybos atstovas Martynas Brakas, vėliau iki 1956 m. Martynas Gelžinis buvo VLIK vykdomosios tarybos narys. Tarybos pirmininkas E. Simonaitis atstovaudavo Mažajai Lietuvai Vokietijos institucijose, skaitė pranešimus, palaikė ryšius su kitomis lietuvininkų karo pabėgėlių organizacijomis, lankė Vokietijos lietuvininkus, informavo pasaulio visuomenę apie Mažosios Lietuvos tarybos veiklą. Vicepirmininkas M. Brakas rengė teisinius dokumentus, atstovavo tarybai tarptautinėse konferencijose, konsultavo VFR institucijas aktualiais Rytų Europos klausimais, padėjo leisti tarybos mėnraštį „Keleivis", ėjusį 1950–1968 m. Hanoveryje. Prie Mažosios Lietuvos tarybos veikė Spaudos komisija, išleidusi keletą Vydūno knygų, 1948 m. – almanachą „Krivūlė", leido periodiką.

Mažosios Lietuvos tarybos narių sumažėjo 1948 m. prasidėjus lietuvių emigracijai į Ameriką ir Australiją. 1969 m. mirus E. Simonaičiui tarybos veikla pamažu nutrūko. Dalis tarybos narių veikė Mažosios Lietuvos rezistenciniame sąjūdyje, įkurtame 1953 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mažosios Lietuvos taryba*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. - 523 psl.
| **Gintautas Abarius** |
| --- |
| Gimė | 1959 m. kovo 28 d.Vilnius |
| Mirė | 2010 m. rugpjūčio 10 d. (51 metai)Rolis, Šiaurės Karolina, JAV |
| Palaidotas (-a) | Antakalnio kapinėse |
| Tėvas | Lionginas Abarius |
| Motina | Irena Abarienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Violeta Abarienė |
| Vaikai | Silvija, Dovydas |
|  |
| Veikla | pianistas, kompozitorius |
|  |
| Alma mater | 1983 m. Lietuvos konservatorija |

**Gintautas Abarius** (1959 m. kovo 28 d. Vilniuje – 2010 m. rugpjūčio 10 d. Rolyje, Šiaurės Karolinoje, JAV) – lietuvių pianistas, kompozitorius.

Biografija
----------

Tėvas Lionginas Abarius. Žmona Violeta (g. 1959 m.). Dukra Silvija. Sūnus Dovydas.

1983 m. baigė Lietuvos konservatoriją, Jurgio Karnavičiaus fortepijono klasę.

1977–1979 m. Lietuvos konservatorijos, 1981–1987 m. ir 1994–1999 m. Vilniaus B. Dvariono muzikos mokyklos koncertmeisteris.

Mirė nuo gerklės vėžio.

Kūryba
------

Sukūrė 1991 m. „Džiazo mišias" chorui, solistams ir orkestrui, džiazo, pramoginės, kamerinės instrumentinės, teatro, TV spektaklių, kino muzikos, giesmių, dainų vaikams.

1987 m. estrados artistų konkurse Maskvoje jo vadovaujamas džiazo kvartetas, veikęs 1987–1990 m. laimėjo Didįjį prizą. Nuo 1993 m. koncertavo kaip džiazo trio (saksofonininkas Aleksandras Fedotovas, būgnininkas Arkadijus Gotesmanas, vėliau Arvydas Jofė) pianistas. Koncertavo Europoje, Šiaurės Amerikoje, Afrikoje, dalyvavo džiazo festivaliuose.

Vadovavo Rolio miesto Tarptautinės Aukštesniojo pašaukimo bažnyčios (*Higher Call International Church*) chorui ir instrumentiniam ansambliui. Įkūrė netradicinę grupę „Baltic Aveniu". Joje grojo su dviem baltaodžiais amerikiečiais (bliuzo, kantri ir bliugraso gitaristu bei sunkiojo metalo būgnininku), rengėsi savo antrojo originalių pjesių albumo įrašams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kalbėti nebegalintis pianistas G.Abarius bendrauja kompiuterio balsu Archyvuota kopija 2010-04-20 iš Wayback Machine projekto. (2010-01-09 16:31)
2. ↑  JAV mirė kompozitorius G.Abarius (nuotraukos, paskutinis interviu su G.Abariumi)
3. ↑  Gintautas Abarius: patariu rinktis gyvenimą (2009 m. balandžio 6 d. 11:15, zmones24.lt)
4. ↑  Gintautas Abarius Archyvuota kopija 2008-01-11 iš Wayback Machine projekto. (Vilniaus džiazo festivalio informacija)
5. ↑  Birutė Žalalienė. *Gintautas Abarius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 12 psl.
6. ↑  Džiazmenas G.Abarius bandys vėl užkariauti lietuvių širdis[neveikianti nuoroda] (Asta Andrikonytė, „Lietuvos rytas"; „Savaitgalis", 2008-05-30 11:52)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Mažorinė dermė** (arba **mažorinė gama**, trumpiau – **mažoras** arba **dur**) – viena iš diatoninių dermių. Ją sudaro septynios skirtingos natos (laipsniai) ir aštuntoji, kuri yra tokia pati kaip ir pirma, tik oktava aukščiau. Paprasčiausia parašyti do mažorinę gamą. Ši gama yra vienintelė mažorinė gama, neturinti prieraktinių ženklų ir pianinu ją galima pagroti vien baltais klavišais:

Apie šį garsą Do mažorinė gama (plačiau)

Do mažorinė gama.

Struktūra
---------

Mažorinė gama yra sudaryta iš dviejų tetrachordų, atskirtų tonu. Jos sandara yra d2 d2 m2 d2 d2 d2 m2. Kiekvienas tetrachordas susideda iš dviejų tonų ir pustonio.

### Gamos laispnių pavadinimai

* I – Tonika
* II – Viršutinis vedamasis laipsnis
* III – Mediantė
* IV – Subdominantė
* V – Dominantė
* VI – Submediantė
* VII – Apatinis vedamasis laipsnis
* VIII – Tonika (arba oktava)

### Kvintų ratas

Skaičiai rato centre nurodo bemolių ir diezų skaičių prieraktyje. Diezai eina pagal laikrodžio rodyklę, bemoliai – prieš (pradedant C dur, kuri neturi prieraktinių ženklų).
|  Lietuvos Respublikosįstaiga ar institucija |
| --- |
|  |
| **Pavadinimas** | Mažosios Lietuvos istorijos muziejus |
| **Įkurta** | 1924 |
| **Vadovas** | Jonas Genys |
| **Adresas** | Didžioji Vandens g. 2, LT-91245 Klaipėda |

**Mažosios Lietuvos istorijos muziejus**, 1924–1939 m. Klaipėdos krašto muziejus, 1949–1988 m. Klaipėdos kraštotyros muziejus – muziejus, veikiantis Klaipėdoje, Didžioji Vandens g. 2. Muziejus kaupia, saugo, tiria, restauruoja, konservuoja ir eksponuoja susijusius su Mažosios Lietuvos ir Klaipėdos istorija vertybių rinkinius.

Istorija
--------

Klaipėdos pilis
Muziejaus steigėjai Adomas Brakas ir 1924 m. įkurta Klaipėdos krašto muziejaus draugija, veikusi iki 1939 m. Muziejus įkurtas 1924 m. birželio 24 d. Muziejus neturėjo nuolatinių patalpų, negausūs buvo ir rinkiniai. 1931 m. muziejus turėjo 84, 1934 m. – 965, 1938 m. – 1545 eksponatus. 1939 m. Klaipėdos kraštą okupavus naciams muziejus uždarytas. 1950 m. įrengta pirmoji ekspozicija. 1965–1966 m. įkurtas filialas Nidoje, filialo teisėmis prijungtas Šilutės muziejus. Vėliau filialai virto atskirais muziejais. 1966 m. įsteigtas Klaipėdos kraštotyros muziejaus filialas – Kuršių nerijos kraštotyros muziejus, 1967 m. – Jūrų skyrius, dab. Lietuvos jūrų muziejus. 1988 m. birželio 17 d. pakeitęs pavadinimą Mažosios Lietuvos istorijos muziejus įsikūrė Klaipėdos senamiestyje.

Struktūra
---------

Klaipėdos pilies muziejaus ekspozicija
Mažosios Lietuvos istorijos muziejuje yra biblioteka, archyvas, profiliniai Archeologijos ir restauravimo, Etnografijos, Istorijos, Edukacijos ir ryšių su visuomene skyriai. Muziejus turi 3 padalinius:

* G. Klackės ir F. Grimo kalvėje Klaipėdoje nuo 1992 m. rugpjūčio 5 d. veikia Kalvystės muziejus, jame eksponuojami Klaipėdos krašto kalvių darbo įrankiai, jų pagaminti daiktai.
* Klaipėdos pilies teritorijoje nuo 2002 m. rugpjūčio 1 d. veikia Pilies muziejus, eksponuojamos XIV a. – XVII a. pilies mūrų liekanos
* Martyno Mažvydo skulptūrų parkas nuo 1975 m. veikia senųjų Klaipėdos kapinių vietoje.

Fondai
------

Muziejaus fonduose sukaupta daugiau kaip 90 000 eksponatų (2008 m.). Tarp jų: Gargždų lobiai, Dvarninkų lobis, Kunigiškių lobis, Girkalių kapinyno radiniai ir kt.

Muziejus nuo 1954 m. organizuoja archeologines ekspedicijas, nuo 1959 m. registruoja Klaipėdos krašto archeologijos paminklus, vykdo švietėjišką veiklą, rengia Klaipėdos istorijai skirtus renginius, leidžia knygas.

Bibliografija
-------------

* Vakarų baltų istorija ir kultūra, 1995 m.
* Mažosios Lietuvos istorijos paminklai, 2004 m.

Direktoriai
-----------

* Bronė Elertienė
* Jonas Genys – nuo 1992 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Zita Genienė. *Mažosios Lietuvos istorijos muziejus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 521 psl.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mažosios Lietuvos istorijos muziejus** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Muziejaus istorija
| ***Aukštas blondinas juodu batu*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Le Grand Blond avec une chaussure noire |
| Kilmės šalis |  Prancūzija |
| Režisierius | Yves Robert |
| Vaidina | Pierre Richard  Mireille Darc  Jean Rochefort  Colette Castel |
| Metai | 1972 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 155 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Aukštas blondinas juodu batu** (pranc.  *Le Grand Blond avec une chaussure noire*) – 1972 m. sukurtas filmas. 

1974 m. pasirodė jo tęsinys „Aukšto blondino sugrįžimas".

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Pierre Richard – Fransua Perinas
* Bernard Blier – pulkininkas Bernardas Milanas
* Jean Rochefort – pulkininkas Luisas Tuluzas
* Mireille Darc – Kristina
* Colette Castel – Pauleta
* Jean Obe
* Robert Castel
* Robert Dalban

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Prancūzų kontržvalgyboje vyksta vidinė kova tarp pulkininko Tuluzo ir jo pavaduotojo Milano, siekiančio užimti šio vietą. Milano nurodymu, vienas iš agentų nuvyksta į JAV, kur leidžiasi suimamas su narkotikais, o tardymo metu tvirtina, kad vykdė savo žvalgybos užduotį. Kyla didelis skandalas, tačiau paties Milano apklausa neduoda rezultatų. Tuluzas savo namuose aptinka keletą „blakių" ir demonstratyviai pasikviečia pavaduotoją Perašą, kuriam garsiai, kad girdėtų pasiklausantieji, liepia sekančią dieną oro uoste sutikti specialų agentą, kuris išspręs Milano „problemą". 

Kadangi jokio agento nėra, Perašas turi simuliuoti susitikimą, kad jį sekantys Milano agentai patikėtų istorija. Oro uoste jis pasirenka atsitiktinį žmogų – orkestro smuikininką Fransua Periną, kuris išsiskiria iš aplinkos tuo, kad yra apsiavęs skirtingų spalvų batais. Apgaulė pavyksta ir dabar visas Milano ir jo agentų dėmesys nukreipiamas į aukštą blondiną, kurio kasdieniame gyvenime visi mėgina iššifruoti planuojamus veiksmus ir taktiką. Kai Milanas atsiduria aklavietėje, jis pasiunčia agentę Kristiną, kuri turi suvilioti Fransua ir išgauti iš jo informaciją. Keistuolis smuikininkas įsimyli merginą, o ši netrukus suvokia, kad šis nėra joks agentas. Nieko nepešęs Milanas nurodo pašalinti Blondiną, o apie tai sužinojęs Tuluzas liepia patraukti jį saugančius seklius. Kristina bando perspėti Fransua, tačiau šiam į pagalbą ateina Perašas, nusprendęs nepaklusti viršininko nurodymams...

Apdovanojimai
-------------

* Berlyno kino festivalis – Sidabrinis lokys
Koordinatės: 55°24′55.43″ š. pl. 25°16′28.76″ r. ilg.﻿ / ﻿55.4153972°š. pl. 25.2746556°r. ilg.﻿ / 55.4153972; 25.2746556

|  Skiemonių Švč. Mergelės Marijos bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Anykščių |
| **Savivaldybė** | Anykščių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Skiemonys |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1884 m. |
| **Stilius** | istorizmas |

 *Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*
**Skiemonių Švč. Mergelės Marijos bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Skiemonių miestelyje, prie kelio  **119**  Molėtai–Anykščiai , Luknos (įteka į Nevėžos ežerą) kairiajame krante.

Istorija
--------

Interjeras
Pirmoji bažnyčia ar koplyčia pastatyta apie 1500 m. Skiemonys 1618 m. dovanoti Videniškių reguliariesiems atgailos kanauninkams. 1677–1832 m. veikė jų vienuolynas.

1677 m. pastatyta medinė bažnyčia. Jai sudegus, pamaldos laikytos laikinoje stoginėje. Skiemonių dvare 1714 m. savininkai Aloyzas Maleckis ir Vincas Maleckis pastatė medinę bažnyčią. Joje buvo 4 altoriai, 10 registrų vargonai. Prie bažnyčios stovėjo stulpinė varpinė su 3 varpais. Nuo 1777 m. veikė parapinė mokykla. 1782 m. bažnyčiai priklausė Jonydžių kaimas. 1812 m. bažnyčia sudegė, tais pačiais metais pastatyta laikina.

1832 m. uždarius vienuolyną, uždaryta ir bažnyčia. Jos turtas perduotas kitoms bažnyčioms. Be to, uždaryta bažnyčia apdegė. Gaisro apgadinti vargonai palikti. Vincas Maleckis 1835 m. prašė vyskupo kapų koplyčioje įrengti filinę bažnyčią. V. Maleckis 1838 m. kunigui skyrė namą, daržinę, įsipareigojo mokėti atlyginimą. 1840 m. kapų koplyčia, suremontuota ir išplėsta, tapo bažnyčia, paskirtas kunigas.

Kunigo K. Bernatavičiaus rūpesčiu 1884 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia, kunigo Nikodemo Petkaus iniciatyva 1903 m. – mūrinė varpinė. 1926 m. įsteigta parapija. 1930 m. įrengti nauji 10 registrų vargonai. 1962 m. liepos 13-14 d. anksčiau bažnyčiai priklausiusiame Janonių lauke aštuoniolikmetei merginai pasirodžiusi Dievo Motina. Atgimimo metais šioje vietoje pastatyta Janonių koplyčia. Nuo to laiko Skiemonis pradėjo lankyti maldininkai.

Architektūra
------------

Bažnyčia istoristinė, kryžminio plano (27 × 17 m), su portiku, vienabokštė. Vidus 3 navų, yra 3 altoriai. Atokiau nuo bažnyčios stovi mūrinė 3 tarpsnių varpinė (pastatyta 1903 m. 25 aukščio). Šventoriuje yra senos kapinės. Jo tvora akmenų mūro.

Galerija
--------

* 2014 m.2014 m.
* 2013 m.2013 m.
* Galinis fasadasGalinis fasadas
* VarpinėVarpinė
* Skulptūra šventoriujeSkulptūra šventoriuje
* VargonaiVargonai
* Smailės kryžiusSmailės kryžius

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Skiemonių Švč. Mergelės Marijos bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos tinklalapis Archyvuota kopija 2008-06-12 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Ascaris suum** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Apvaliosios kirmėlės  *( Nematoda)* |
| Klasė: | *Secernentea*  *( Secernentea)* |
| Būrys: | *Ascaridida*  *( Ascaridida)* |
| Gentis: | Askaridė  *( Ascaris)* |
| Rūšis: | Kiaulinė askaridė  *( Ascaris suum)* |

 |

**Kiaulinė askaridė** (*Ascaris suum*) – parazitinė apvalioji kirmėlė. Parazituoja kiaulių plonojoje žarnoje ir sukelia askaridozę.

Askaridės – ištęstos verpstės formos. Patelės gali išaugti iki 40 cm ilgio, priekinio trečdalio pabaigoje yra žiedinės vagelės pavidalo persmauga. Patinėliai žymiai mažesni, jų užpakalinis galas užsirietęs į pilvo pusę. Specialių prisitvirtinimo organų neturi, žarnyne laikosi įsirėmusi galais į sieneles. Kūną dengia odos ir raumenų maišas, jo viršutinis sluoksnis – kutikula. Ji baltos spalvos, standi – atlieka išorinio skeleto funkciją ir apsaugo nuo suvirškinimo. Po kutikula yra hipoderma ir vienas sluoksnis išilginių raumenų (keturios raumenų juostos: nugarinė, pilvinė ir dvi šoninės). Virškinimo sistema: burna, ryklė, vidurinė žarna, užpakalinė žarna, analinė anga (patelių)/kloaka (patinėlių). Lytinė sistema: patelė turi porines kiaušides, kiaušintakius ir gimdas, dvi gimdos sueina į makštį. Patinų lytinė sistema viengubas vamzdelis: sėklidės, sėklatakis, sėklos išmetamasis latakas. Apvaisinimas vidinis. Šalinimo sistema: turi šalinimo kanalus, užpakaliniame gale šalinimo vamzdeliai aklini, o priekyje abu kanalai sueina į vieną ir netoli burnos atsiveria pora. Ant šalinimo kanalų guli kelios žvaigždės formos fagocitinės ląstelės. Nervų sistema. Du nerviniai kamienai, kurie prasideda apyrykliniame žiede. 

Vystymosi ciklas: Apvaisinti kiaušinėliai su išmatomis patenka į dirvą. Kiaušinėliuose išsivysto invazinės lervos. Kiaušinėliai su lervomis patenka į kiaulės organizmą. Žarnyne iš kiaušinėlio išeina lerva ir skverbdamasi patenka į kraujotakos sistemą. Su krauju per kepenis patenka į širdį, o iš čia į plaučius. Lervoms būtinas deguonis. Plaučių alveolėse auga ir yra atkosėjamos su skrepliais ir praryjamos. Žarnyne lervos auga ir iš jų išsivysto lytiškai subrendusios askaridės. Žarnyne patinėliai apvaisina pateles ir jos pradeda išskirti kiaušinėlius.
**Gintautas Jurgis Babonas** (g. 1941 m. spalio 2 d. Vilniuje) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1963 m. baigė Vilniaus universitetą. 1967–1970 m. studijavo Lietuvos mokslų akademijos Puslaidininkių fizikos instituto aspirantūroje, 1970 m. apgynė fizikos mokslų kandidato disertaciją. 1991 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Nuo 1963 m. Fizikos ir matematikos instituto laborantas, inžinierius, jaunesnysis mokslinis bendradarbis. Nuo 1970 m. Puslaidininkių fizikos instituto mokslinis bendradarbis, sektoriaus vadovas, laboratorijos vadovas, vyriausiasis mokslo darbuotojas. Nuo 1993 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas, nuo 1995 m. profesorius.

Optinės inžinerijos tarptautinės draugijos narys.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo svarbiausios kryptys – kietųjų kūnų optinių savybių tyrimai, medžiagotyra. Paskelbė per 250 mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Puslaidininkių elektroninė struktūra ir optiniai spektrai. Monografija, vienas autorių, 1987 m. rusų kalba

Įvertinimas
-----------

* 2000 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Babonas Gintautas Jurgis[neveikianti nuoroda]
2. ↑  *Gintautas Jurgis Babonas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 410 psl.
| **Gintautas Navickas** |
| --- |
| Gimė | 1946 m. birželio 26 d. (76 metai)Burbinų k. Šiaulių r. |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | Lietuvos pedagogas ir chorvedys |
| Organizacijos | Šiaulių aukštesnioji muzikos mokykla |
|  |
| Alma mater | Lietuvos konservatorija |

**Gintautas Navickas** (1946 m. birželio 26 d. Burbinai, Joniškio apskritis) – Lietuvos pedagogas ir chorvedys.

Biografija
----------

Pirmąsias muzikos žinias gavo iš savo tėvo, kuris mokėjo griežti smuiku ir buvo suorganizavęs orkestrėlį. Baigęs Gruzdžių vidurinę mokyklą, 1963–1969 choro dirigavimo mokėsi Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. V. Žvirblis). 1969 m. I respublikiniame jaunųjų dirigentų konkurse Kaune laimėjo trečiąją vietą. 1969–1974 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Aleksos ir prof. K. Kavecko klasės). Studijuodamas dirbo Vilniaus mokytojų namų mišriojo choro chormeisteriu.

Nuo 1974 m. rudens Šiaulių aukštesniosios muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, parengė apie 30 jaunųjų chorvedžių. Atgaivino Šiaulių statybos tresto mišrųjį chorą ir 1974–1977 m. jam vadovavo, parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei, su juo nemažai koncertavo. Kurį laiką Šiaulių televizorių gamyklos vyrų choro, medicinos darbuotojų moterų choro, 1983–1985 m. „Nuklono" gamyklos mišriojo choro chormeisteris. 1977–1980 m. Šeduvos kultūros namų mišriojo choro chormeisteris, nuo 1980 vokalinių ansamblių, o nuo 1982 atgaivinto mišriojo choro vadovas. Pastarąjį kolektyvą parengė 1985 m. respublikinei dainų šventei, 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei (talkino Danutė Petraitienė), 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje. Choras nemažai koncertavo, dalyvavo Radviliškio rajono ir zoninėse dainų šventėse. Nuo 1982 m. – daugelio Radviliškio rajono dainų švenčių dirigentas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Koordinatės: 55°52′41″š. pl. 23°12′54″r. ilg.﻿ / ﻿55.8781°š. pl. 23.2150°r. ilg.﻿ / 55.8781; 23.2150

Įvažiavimas į II korpusą
**Aukštelkės socialinės globos namai** (anksčiau – **Aukštelkės pensionatas**) – valstybinė stacionari socialinės globos įstaiga, skirta gyventi suaugusiems neįgaliems asmenims, sergantiems lėtinėmis psichikos ligomis, turintiems intelekto sutrikimų, kurie negali gyventi savo namuose ar savarankiškai ir jiems būtina priežiūra, slauga ar medicininis aptarnavimas. Adresas: Poilsio g. 16A, Aukštelkės km, LT-80013 (Šiaulių rajonas).

Yra Pagryžuvio filialas.

Istorija
--------

1949 m. buvusiame Aukštelkės dvare įsteigti senelių ir invalidų namai. Tuo metu buvo apgyvendinti 25 globotiniai. O dirbo 7 darbuotojai. 1954 m. pastatytas nedidelis 2 aukštų medinis namas, kuriame įsikūrė raštinė bei apgyvendinti pensionato darbuotojai. 1956 m. pensionato vadovu tapo Jonas Gilys, kuriam vadovaujant 1958–1959 m. buvo pastatytas dviejų aukštų mūrinis 80 vietų pirmasis korpusas. 1960 m. pastatytas naujas pastatas, kuriame buvo: pirtis, skalbykla, katilinė bei minkšto inventoriaus sandėliai.

1962 m. panaikintas „Auksinės varpos kolūkis", o jam priklausiusi 400 ha žemė perduota globos namams. 1963 m. užbaigtas statyti (pradėtas 1961 m.) didelis dviejų aukštų antrasis korpusas. Jame buvo 200 vietų kambarių globotiniams, virtuvė, valgykla, salė-biblioteka, medicinos punktas. 1965 m. į visus namus buvo įvestas vanduo, kanalizacija ir šildymas.

1969 m. pensionate gyveno 400 globotinių ir dirbo 76 darbuotojai. 1985 m. antrame korpuse išplėsta virtuvė, valgykla. Globotiniai pradėjo valgyti viena pamaina. 1996 m. pensionatas tapo psichoneurologinio profilio, skirtas gyventi suaugusiems asmenims, turintiems psichikos ar proto negalia.

2006 m. atidarytas Aukštelkės pensionato filialas Pagryžuvio kaime (Kelmės raj.).

Nuorodos
--------

* Aukštelkės socialinės globos namų tinklavietė Archyvuota kopija 2011-04-07 iš Wayback Machine projekto.
| **Gintautas Daugėla** |
| --- |
| Gimė | 1958 m. spalio 10 d. (64 metai)Klaipėdoje |
|  |
| Veikla | teisininkas |
| Sritis | teisė |
| Organizacijos | G. Daugėlos ir R. Tumėno advokatų kontora |
| Pareigos | advokatas seniūnas |
|  |
| Alma mater | 1986 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultetas |

**Gintautas Daugėla** (g. 1958 m. spalio 10 d. Klaipėdoje) – teisininkas, advokatas, buvęs teisėjas, Šilalės rajono liaudies teismo pirmininkas.

Biografija
----------

1977 m. baigė Klaipėdos 18-ąją vidurinę mokyklą, 1977–1978 m. studijavo KPI Klaipėdos fakultete, vakarų skyriuje (Laivų statybos ir remonto specialybę), 1980–1981 m. – VU parengiamajame skyriuje, 1981–1986 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją.

1978–1980 m. tarnavo Tarybinėje Armijoje. 1986 m. Radviliškio rajono liaudies teismo teisėjas stažuotojas, 1986–1987 – Akmenės rajono liaudies teismo teisėjas, 1987–1992 m. Šilalės rajono liaudies teismo teisėjas ir teismo pirmininkas.

1992–1993 m. Kelmės rajono advokatų kontoros advokatas ir kontoros seniūnas, 1993–1994 – Klaipėdos advokatų kontoros advokatas, nuo 1994 – G. Daugėlos ir R. Tumėno advokatų kontoros advokatas ir kontoros seniūnas.

Nuo 2005 m. Lietuvos advokatų tarybos narys.

1976 m. tapo Lietuvos jaunimo badmintono čempionu. 

Žmona Zita (g. 1960 m.), mokytoja. Dukros Gintarė (g. 1982 m.), teisininkė, ir Eglė (g. 1988 m.), studentė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  CV[neveikianti nuoroda] („ GINTAUTAS DAUGĖLA")
|  |
| --- |
| Gintautas Petraitis |
|  
Gintautas Petraitis Klaipėdos šachmatų festivalyje, 2010 m. liepos 28 d. |
| Pilnas vardas | Gintautas Petraitis |
| Šalis | Lietuvos vėliava Lietuva |
| Gimė | 1944 m. spalio 20 d.Paalsys, Viduklės valsčius |
| Mirė | 2022 m. spalio 20 d. (78 metai) |
| Titulas | Tarptautinis korespondencinių šachmatų didmeistris ( TKŠDM
) |

**Gintautas Petraitis** (1944 m. spalio 20 d. Paalsyje, Viduklės valsčiuje – 2022 m. spalio 20 d.) – Lietuvos šachmatininkas, šachmatų treneris, tarptautinis korespondencinių šachmatų didmeistris (2010 m.).

Biografija
----------

Studijavo Vilniaus universitete. 1970 m. baigė Gamtos fakultetą, įgijo geografo specialybę. Tais pačiais atsikėlė į Klaipėdą ir dirbo sinoptiku, okeanologu. Nuo 1972 m. dirbo specializuotos statybos darbų mechanizacijos treste geodezininku. Nuo 1979 iki 1988 metų dirbo šachmatų treneriu Klaipėdos vaikų ir jaunių sporto mokykloje. Dirbdamas treneriu Klaipėdoje paruošė daug pajėgių šachmatininkų.

Gyvendamas Klaipėdoje, aktyviai žaidė šachmatais tiek prie lentos, tiek susirašinėjant. Tapo IX-ojo Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionato (1977–1978 m.) nugalėtoju. Pirmajame Pabaltijo korespondencinių šachmatų čempionate (1982–1983 m.) iškovojo trečią vietą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mirė šachmatų treneris Gintautas Petraitis, tarp kurio auklėtinių – ir Nausėda. LRT. 2022-10-20. Nuoroda tikrinta 2022-10-21.

Nuorodos
--------

* Gintautas Petraitis
* Rezultatai (anglų k.)
* Biografija