recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 55°02′58″š. pl. 23°27′53″r. ilg.﻿ / ﻿55.049438°š. pl. 23.464719°r. ilg.﻿ / 55.049438; 23.464719

| Žemosios Panemunės dvaras |
| --- |
| Dvaro rūmai Dvaro rūmai |
| Vieta | Žemoji Panemunė,Kriūkų seniūnija, Šakių rajonas |
| Įkurtas | XVI a. |
| Rūmų stilius | barokas |
| Bajorų giminės | Sapiegos,ČartoriskiaiBialozarai,Tiškevičiai,Fergisai,Zanai |
| Parkas | akacijų alėja
obelų sodas |
| Pastatų būklė | tvarkomas |
| Savininkas | privati nuosavybė |

**Žemosios Panemunės dvaras** – dvaras, esantis Žemojoje Panemunėje, Kriūkų seniūnijoje (Šakių rajone), Nemuno kairiajame krante.

Dvaro sodybos fragmentai: rūmai, gyvenamas namas, ūkinis pastatas, senos akacijos priešais rūmus.

Manoma, kad dvaras įsikūrė buvusios kryžiuočių pilies vietoje. Jis minimas nuo XVI a.

Vėliau, XVII a. pradžioje priklausė Raseinių seniūnui Chžanstovskiui, kuris 1677 m. dvarą pardavė LDK raštininkui Andriui Kazimierui Gelgaudui. 1727 m. Antanina Gelgaudienė-Sapiegienė valdą užrašė kunigaikščiui Mykolui Čartoriskiui ir jo žmonai, savo giminaitei.

Vėliau dvaras priklausė Bialozarams. XVIII a. antrojoje pusėje kaip Ievos Bialozaraitės kraitis atiteko Tiškevičiams, dar vėliau tai Fergiso nuosavybė ir dvaras buvo vadinamas Fergiso Panemune. Jadvygai Fergisaitei ištekėjus už Zano, tai jau Zanų valda. Po Pirmojo pasaulinio karo pašlijus Lietuvos ir Lenkijos santykiams dvaro savininkas Zanas išvyko į savo dvarą Dūkšte, kuris atsidūrė laikinai Lenkijos okupuotoje teritorijoje.

Žemosios Panemunės dvaras išparceliuotas, jo centrą įsigijo žurnalistas Valentinas Gustainis, tarpukariu dirbęs „Lietuvos aido" redaktoriumi, ELTOS direktoriumi.

Galerija
--------

* Įvažiavimas į dvarvietęĮvažiavimas į dvarvietę
* SvirnasSvirnas
* Gedimino stulpų formos vartai į parkąGedimino stulpų formos vartai į parką

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žemosios Panemunės dvaras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  „Žemosios Panemunės dvaro sodybos fragmentai". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Ingrida Semaškaitė. „Lietuvos dvarai". Enciklopedinis žinynas. – Vilnius, „Algimantas", 2010. // psl. 1–512
| Surinamas |
| --- |
|  Upė ties Karolina (1978 m.) |
| **Ilgis** | 480 km |
| **Baseino plotas** | 16 500 km² |
| **Vidutinis debitas** | 426 m³/s |
| **Ištakos** | Gvianos plokščiakalnis |
| **Žiotys** | Atlanto vandenynas |
| **Šalys** |  Surinamas |
|  |
|  **Vikiteka** | Surinamas |

**Surinamas** (ol. *Suriname*) – upė centriniame Suriname. Prasideda Gvianos plokščiakalnyje, Vilhelminos ir *Eilerts de Haan* kalnų sandūroje. Aukštupyje, kur vadinama *Gran Rio*, slenkstėta. Teka šiaurės kryptimi. Brokopondo tvenkinys upę dalija į dvi dalis. Ties Paramaribu įteka į Atlanto vandenyną. Kanalu jungiasi su Saramaka.

Surinamas – svarbi laivybinė upė, jungianti pakrantę su centriniais šalies rajonais. Upe gabenamos Surinamo eksporto prekės: boksitai, aliuminis, aliuminio oksidas, maisto produktai, taip pat ir importas. Prie Surinamo upės įsikūrę miestai: Brokopondas, Paramaribas, Naujasis Amsterdamas.

Upės pavadinimas suteikė vardą Surinamo kolonijai, o paskui – šaliai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rivers, SWIRIS - Suriname Water Resources Information System
2. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
| Varaždino apskritiskroat. *Varaždinska županija* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kroatijos vėliava Kroatija |
| **Administracinis centras** | Varaždinas |
| **Gubernatorius** | Predrag Štromar |
|  |
| **Gyventojų** (2011 m.) | 175 951 |
| **Plotas** | 1 261 km² |
| **Tankumas** (2011 m.) | 140 žm./km² |
| **Teritorijos kodas** | 042 |
|  |
| **Tinklalapis** | varazdinska-zupanija.hr |

**Varaždino apskritis** (kroat. *Varaždinska županija*) – apskritis šiaurės Kroatijoje. Pavadinta pagal apskrities administracinį centrą – Varaždiną. Kiti miestai: Ivanecas, Ludbregas, Lepoglava, Novi Marofas ir Varaždino Toplicė. Apskrityje taip pat yra 22 savivaldybės. Plotas – 1 261 km². 2011 m. surašymo duomenimis, apskrityje gyveno 175 951 gyventojas.

Geografija
----------

Varaždino apskritis šiaurės vakaruose ribojasi su Slovėnija, šiaurėje su Medžimurjės apskritimi, pietvakariuose su Krapinos–Zagorjės apskritimi, pietuose su Zadaro apskritimi bei pietryčiuose su Koprivnicų–Križevcų apskritimi.

Apskrityje teka Drava ir Bednia.

Ekonomika
---------

Varaždino apskritis yra svarbus Kroatijos regionas. Pagrindiniai ekonomikos šaltiniai yra pramonė, komercinė veikla bei finansų sektorius. Apskrities ekonomika yra orientuota į apdirbamąją pramonę, tokią kaip: pieno produktų perdirbimas, gėrimų gamyba, mėsos pakavimas, drabužių ir tekstilės pramonė, metalo gamyba, odinės avalynės pramonė, aukštos kokybės medienos baldų gamyba bei kiti medienos produktai. Apskritis šalyje turi didesnį eksportą nei importą.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RKroatijos apskritys |
| --- |
|  |
| 
Bjelovaras–Bilogora · Brodas–Posavina · Dubrovnikas–Neretva · Istrija · Karlovacas · Koprivnica–Križevcai · Krapina–Zagorjė · Lika–Senis · Medžimurjė · Osijekas–Barania · Požega–Slavonija · Primorjė–Kalnų Kotaras · Sisakas–Moslavina · Splitas–Dalmatija · Šibenikas–Kninas · Varaždinas · Virovitica–Podravina · Vukovaras–Srijemas · Zadaras · Zagrebo apskritis · Zagrebo miestas | Kroatija |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Chotyno mūšis |
| --- |
| Priklauso: ATR-Turkijos (1672-1676) karas |
| Jonas Sobieskis mūšio metu |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1673 m. lapkričio 10 - 11 d. |
| Vieta | Chotynas, ATR |
| Rezultatas | ATR pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
| ATR | Osmanų imperija |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Jonas Sobieskis | Huseinas Paša |
| Pajėgos |
| 30 000 | 35 000 |
| Nuostoliai |
| 5 000 | 30 000 užmuštų ir paimtų į nelaisvę |

**Chotyno mūšis** – mūšis įvykęs 1673 metų lapkričio 11 d. ATR-Turkijos (1672–1676) karo metu. Jungtinė ATR armija, vadovaujama Lenkijos didžiojo etmono Jono Sobieskio sutriuškino turkų armiją, vadovaujamą Huseino Pašos (apie 35 tūkst. žm.), įsitvirtinusią senoje lenkų stovykloje pirmo Chotyno mūšio laiku.

Prieš mūšį
----------

Husarų šarvai 1673 m.
ATR 30 tūkstančių karių armija, vadovaujama Lenkijos didžiojo etmono Jono Sobieskio apgulė Chotyno tvirtovę 1673 metų lapkričio pradžioje. Tvirtovė buvo gerai paruošta gynybai: įkurta Dniestro vingyje, sustiprinta žemės apkasais, grioviais, pastatyta buvusios lenkų stovyklos vietoje pirmojo Chotyno mūšio metu puse amžiaus anksčiau. Turkų pozicijų atakos prasidėjo lapkričio 10 d. bet tai buvo tik žvalgybiniai manevrai. Pagrindinis mūšis įvyko kitą dieną, kada Jonas Sobieskis sudavė smūgį turkams, išsekintiems nerimo ir nemigos.

Mūšis
-----

Po to, kai Jono Sobieskio kariai nualino apgultuosius naktinės atakos imitacija, auštant lapkričio 11 d. Jonas Sobieskis asmeniškai vedė karius į ataką per sniego pūgą. Po lenkų ginklų salvės pėstininkai ir dragūnai puolė į turkų stovyklą, numušdami priešą nuo pozicijų ir padarydami apkasuose praėjimus raitelių atakai. Į tranšėjas ir apkasus puolė etmono Stanislovo Jablonovskio husarai. Turkai atsakė raitelių kontrataka, bet nesugebėjo pasipriešinti gerai apginkluotiems husarams, ir kova netrukus įsiplieskė visoje turkų stovykloje ir tvirtovėje. Dėl panikos, apimtos turkų karių, Huseinas Paša davė įsakymą atsitraukti į kitą Dniestro krantą, bet vienintelis tiltas Chotyne buvo sugadintas lenkų artilerijos ugnies ir griuvo nuo bėglių svorio. Tik keliems tūkstančiams turkų iš 35 tūkstančių karių pavyko pabėgti į Podolės Kamenecą. 

Turkų armijos likučiai buvo sunaikinti arba paimti į nelaisvę. Lenkų ir lietuvių nuostoliai buvo žymiai mažesni, dėl to, kad galiausiai buvo paimta stipriai sustiprinta tvirtovė (Chotynas pasidavė lapkričio 13 d. su didelėmis maisto ir amunicijos atsargomis).

Pasekmės
--------

Chotyno mūšis baigėsi lenkų pergale, nors neprivedė prie lūžio kare ar Kameneco paėmimo. Bet pergalė pakėlė etmono Jono Sobieskio prestižą, suteikė jam „Chotyno liūto" pravardę ir padėjo rinkimuose į ATR karaliaus sostą.

Literatūra
----------

* Damian Orłowski — Chocim 1673. seria: «Historyczne bitwy», Bellona, Warszawa 2007, 2008.
| **Jonas Kruopas** |
| --- |
|  |
| Jonas Kruopas 1931 m. |
| Gimė | 1908 m. balandžio 23 d.Sakalinė, Gaurės valsčius |
| Mirė | 1975 m. spalio 17 d. (67 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | Lietuvos kalbininkas, filologijos mokslų kandidatas. |

**Jonas Kruopas** (1908 m. balandžio 23 d. Sakalinė, Gaurės valsčius – 1975 m. spalio 17 d. Vilnius) – Lietuvos kalbininkas, filologijos mokslų kandidatas.

Biografija
----------

Mokėsi Sakalinės pradinėje mokykloje, Tauragės gimnazijoje. 1928 m. baigė Tauragės mokytojų seminariją. 1937 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1952 m. filologijos mokslų kandidatas.

1937-1941 m. dėstė Klaipėdos ir Vilniaus pedagoginiuose institutuose, 1941-1951 m. – Vilniaus universitete, 1950-1951 m. Lietuvių kalbos katedros vedėjas; nuo 1948 m. docentas. Nuo 1946 m. dirbo ir Lietuvių kalbos institute (1952-1990 m. Lietuvių kalbos ir literatūros institutas), 1955-1964 m. direktoriaus pavaduotojas, 1955-1960 m. Kalbos istorijos ir dialektologijos, 1961-1975 m. Žodynų skyriaus vadovas. 1952-1971 m. Terminologijos komisijos pirmininkas.

Mokslinė veikla
---------------

„Lietuvių kalbos žodyno" 6-10 t. (1962-1976 m.) ir 11-12 t. (1968-1969 m.) vyr. redaktorius (už 3-6 t. LTSR valstybinė premija 1965 m. su kt.). Redagavo leidinį „Pirmoji lietuviška knyga" (1947 m.). „Dabartinės lietuvių kalbos žodyno" (1954 m. 2 leid. 1972 m.), knygos „Pirmoji lietuvių kalbos gramatika. 1653 metai" (1957 m.) atsakingasis redaktorius. 1957 m. jo iniciatyva įkurtas tęstinis leidinys „Lietuvių kalbotyros klausimai", kai kurių jo tomų redaktorius. Tyrinėjo lietuvių senąją raštiją, leksikografijos (S. Daukanto, S. Groso, L. Ivinskio ir kt. žodynus), bendrinės kalbos istoriją, terminologiją. „Mokslo darbuose" ir kt. leidiniuose paskelbė studijas „Žodyninės slavybės M. Mažvydo raštų kalboje" (1947 m.) , 1598 m. „Merkelio Petkevičiaus katekizmo leksika" (1970 m. su katekizmo žodynu), raštijos paminklų.

Bibliografija
-------------

* Kalbininkas Kazimieras Būga, su J. Būtėnu, 1955 m.
* Rinktiniai raštai, Vilnius, 1998 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Sabaliauskas. *Jonas Kruopas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 144 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| SurgutasСургут |
| --- |
|              |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

SurgutasSurgutas

61°15′0″ š. pl. 73°26′0″ r. ilg.﻿ / ﻿61.25000°š. pl. 73.43333°r. ilg.﻿ / 61.25000; 73.43333﻿ (Surgutas)Koordinatės: 61°15′0″ š. pl. 73°26′0″ r. ilg.﻿ / ﻿61.25000°š. pl. 73.43333°r. ilg.﻿ / 61.25000; 73.43333﻿ (Surgutas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5)------ vasaros: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Apygarda** | Chantų Mansija Chantų Mansija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1594 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 348 643  |
|  |
|  **Vikiteka** | Surgutas |

**Surgutas** (rus. *Сургут*, chant. *Сәрханӆ, Сө̆ркут*) – miestas Rusijoje, Tiumenės srityje, Chantų Mansių autonominės apygardoje, Obės dešiniajame krante, 250 km į rytus nuo Chanty Mansijsko. Svarbus transporto mazgas: yra tarptautinis oro uostas, upių uostas, stotis prie geležinkelio Tiumenė-Naujasis Urengojus. Yra automobilių tiltas per Obę kuriuo eina kelias į Chanty Mansijską.

Surgutas yra Rusijos naftos gavybos sostinė. Veikia bendrovės „Surgutneftegaz" ir „Gazprom", vykdančios naftos ir gamtinių dujų gavybą Vakarų Sibire. Veikia dvi šiluminės jėgainės. Taip pat maisto (duonos, mėsos, alaus, konditerijos), statybinių medžiagų gamybos, įrenginių gamybos pramonė.

Veikia Surguto valstybinis, pedagoginis universitetai, pasaulinės ekonomikos ir verslo institutas, įvairių universitetų, institutų filialai ir kt. Yra 6 stačiatikių cerkvės, baptistų bažnyčia, mečetė. Pastatyta daug paminklų įvairių profesijų darbuotojams, žymioms Rusijos asmenybėms. 20 km į vakarus nuo Surguto yra Barsovo kalno archeologinis paminklas (senoviniai pilkapiai, gyvenvietės, šventyklos ir kt.).

Istorija
--------

Gyvenvietė įkurta 1594 m. netoli ostiakų kunigaikščio Bordako tvirtovės. XVI a. pastatyta tvirtovė, vėliau – rūmai. Miestas buvo svarbiu Sibiro kolonizacijos centru. 1782 m. tapo apskrities lygio miestu. Vėliau iškilus pietų Sibiro miestams Surguto reikšmė sumenko, gyventojai vertėsi žvejyba, miškų kirtimu. 1929 m. įkurtas kolūkis, vėliau miškų ūkis. XX a. antroje pusėje Surguto apylinkėse rasta naftos, miestas vėl įgijo didelę reikšmę. 1965 m. Surgutui sugrąžintas miesto statusas.

Galerija
--------

* Surguto 2-oji šiluminė elektrinėSurguto 2-oji šiluminė elektrinė
* Miestas žiemąMiestas žiemą
* Saimos parkasSaimos parkas
|  |
| --- |
| **Ciuricho oro uostas** |
|  |
| IATA: ZRH - ICAO: LSZH |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | civilinis |
| Operatorius | Flughafen Zürich AG |
| Miestas | Ciurichas |
| Aukštis virš jūros lygio | 432 m |
| Koordinatės | 47°27′53″ š. pl. 08°32′57″ r. ilg.﻿ / ﻿47.46472°š. pl. 8.54917°r. ilg.﻿ / 47.46472; 8.54917 |
|
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 10/28 | 2 500 | 60 | Betonas |
| 14/32 | 3 300 | 60 | Betonas |
| 16/34 | 3 700 | 60 | Betonas |
| 04/22 | 1 132 |  | Betonas |

**Ciuricho oro uostas** (vok. *Flughafen Zürich*) (IATA kodas: **ZRH**, ICAO kodas: **LSZH**), taip pat dar žinomas kaip **Kloteno oro uostas** – oro uostas, esantis 13 km į šiaurę nuo Ciuricho miesto centro, Ciuricho kantone, Šveicarijoje. Didžiausias tarptautinių skrydžių oro uostas Šveicarijoje, iš čia savo skrydžius vykdo „Šveicarijos tarptautinės oro linijos".

Netoliese yra Kloteno, Opfikono, Riumlango, Oberglato ir Vinkelio miestai.

Oro uosto planas
2003 m. buvo atlikta rekonstrukcija, pastatytas naujas angaras, terminalas ir metro, skirtas susisiekimui su senuoju terminalu.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ciuricho tarptautinis oro uostas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Surinamo demografiją**.

**Gyventojų skaičius:**  481 267 (2009 m. apskaičiavimai)

**Pasiskirstymas pagal religijas:**

* Hinduistai – 27,4 %
* Protestantai – 25,2 %
* Romos katalikai – 22,8 %
* Musulmonai – 19,6 %
* Vietinių religijų atstovai – 5 %

**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:* 27,1 %
* *15-64 m.:* 66,6 %
* *65 m. ir daugiau:* 6,3 % (2009 m. apsk.)

**Amžiaus mediana:**

* *bendra:* 27,9 m.
* *vyrų:* 27,5 m.
* *moterų:* 28,3 m. (2009 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 1,103 % (2009 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 16,8 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 5,51 mirčių/1000 gyv. per metus (2008 m. apsk.)

**Migracijos indeksas** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): -0,26 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 75 % (2008 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas**:

* *Gimimo metu:* 1,07 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,04 vyro vienai moteriai
* *15-64 metų:* 0,99 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 0,76 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 0,99 vyro vienai moteriai (2009 apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 18,81 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 73,73 m.
* *vyrų:* 71 m.
* *moterų:* 76,65 m. (2009 apsk.)

**Vyresnių nei 15 metų žmonių raštingumas:**

* *bendras:* 89,6 %
* *vyrų:* 92 %
* *moterų:* 87,2 % (2004 m. surašymas)

Šaltiniai
---------

* CŽV pasaulio faktų knyga: Surinamas (angliškai) Archyvuota kopija 2019-01-07 iš Wayback Machine projekto.

  

v • a • r **Pietų Amerikos demografijos** 

Argentina | Bolivija | Brazilija | Čilė | Ekvadoras | Gajana | Kolumbija | Paragvajus | Peru | Surinamas | Urugvajus | Venesuela
Koordinatės: 55°50′58″ š. pl. 23°22′24″ r. ilg.﻿ / ﻿55.84944°š. pl. 23.37333°r. ilg.﻿ / 55.84944; 23.37333

 *Šis straipsnis apie miškus į rytus nuo Rėkyvos ežero. Apie miškus į pietus nuo Rėkyvos ežero skaitykite straipsnyje Rėkyvos miškai.*
**Rėkyvos-Dūkto miškai** – miškų masyvas Lietuvoje, Šiaulių rajone, į pietryčius nuo Šiaulių, į rytus nuo Rėkyvos ežero. Priklauso Šiaulių miškų urėdijai (Pakapės girininkijai). Apima 2,1 km² plotą.

Masyvą sudaro Rėkyvos ir Dūkto miškai. Paviršius lygus, pelkėtas, šiaurėje – nusausintas. Dirvožemiai – velėniniai glėjiški sujaurėję priemoliai, žemapelkiniai durpžemiai. Pietuose plyti Mėmlaukių pelkė, toliau prasideda Tyrulių pelkė. Vakariniu pakraščiu teka Šimša, šiaurėje kerta Banko kanalas.

Medynai:

* beržynai: 50 %
* eglynai: 30 %
* juodalksnynai: 6 %
* pušynai: 4 %
* baltalksnynai: 4 %
* drebulynai: 4 %
* uosynai: 2 %

Jaunuolynai sudaro 13 % medynų, pusamžiai medžiai 54 %, pribręstantys 23 %, brandūs 10 %.

Miškuose gyvena stirnos, šernai, briedžiai, elniai, lapės, kiškiai, kiaunės, voverės, usūriniai šunys, pelkių, plėšrieji paukščiai.

Šalia Rėkyvos-Dūkto miškų įsikūrę Šiauliai (Rėkyva, Margiai), Šilėnai, Mėmlaukiai, Žarniai, Einoraičiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Rėkyvos–Dūkto miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 526
**Jonas Krutulis** (1912 m. gegužės 27 d. Veiveriuose (Marijampolės apskr.)) – vargonininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

1932 m. baigęs gimnaziją Kaune, iki 1935 m. Kauno konservatorijoje pas Juozą Naujalį ir Nikodemą Martinonį studijavo vargonavimą. Atlikęs karinę tarnybą, vargonininkavo ir vadovavo chorams Daukšų, Veiverių, Virbalio, Labūnavos ir Ariogalos parapijose.

Pasitraukęs į Vokietiją, 1946–1949 m. dėstė muziką Liubeko lietuvių gimnazijoje. 1949 m. emigravo į Australiją. 1964–1975 m. vadovavo Tasmanijos valstijos Launcestono miesto vyrų chorui (30–35 dalyviai), o 1966–1980 m. buvo šio miesto ir moterų choro vadovas. Nors choruose dainavo australai, bet dirigentas juos išmokydavo ir lietuviškų dainų, surengė koncertų įvairiose Tasmanijos vietovėse, dalyvavo australų ir lietuvių bendruomenės kultūriniuose renginiuose.

Nuo 1982 m. – lietuviškų radijo valandėlių vedėjas. Išaugino dukrą Reginą, kuri 1991–1999 buvo Vilniaus Mikalojaus Konstantino Čiurlionio menų gimnazijos anglų kalbos mokytoja.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. 

Straipsnelį patikslino ir klaidas ištaisė Jono Krutulio duktė Regina Krutulytė-Share (Tasmanija)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

1975 m. lapkričio 25 d. nepriklausomas Surinamas paskelbė savo oficialų **herbą**. Apačioje yra epigrafas: *Justitia - Pietas - Fides* (Tiesa - Pagarba - Ištikimybė). Iš šonų, du čiabuviai laiko skydą. Kairė skydo pusė simbolizuoja Surinamo praeitį, kai vergai, laivais iš Afrikos, buvo atvežti į šalį. Dešinė skydo pusė vaizduoja Karališkąją Palmę, teisingo žmogaus simbolį {iš posakio: "Teisingas žmogus sužydi kaip palmė"). Rombas, skydo viduryje, iš tikrųjų yra stilizuota širdis, reiškianti gebėjimą mylėti. Rombo viršūnės rodo keturias kryptis. Rombo viduje - penkiakampė žvaigždė, simbolizuojanti penkis pasaulio žemynus, iš kurių kilo Surinamo gyventojai: Afrika, Amerika, Australija, Azija ir Europa.

**Pietų Amerikos valstybių herbai**

|  |
| --- |
| Argentina · Bolivija · Brazilija · Čilė · Ekvadoras · Gajana · Kolumbija · Paragvajus · Peru · Surinamas · Urugvajus · Venesuela
Folklando (Malvinų) Salos · Pietų Džordžija |
| **Valstybių atributika:** Herbai · Valstybinių vėliavų galerija |
**Jonas Kumetis** (1861 m. birželio 25 d. Merontiškių k. Seredžiaus valsč. – 1949 m. kovo 15 d. Antakalnės k. Veliuonos valsč.) – vargonininkas, chorvedys, knygnešys.

Biografija
----------

Vargonuoti išmoko pas Seredžiaus vargonininką Čekavičių. 1880 m. savarankiškai pradėjo vargonininkauti Veliuonoje. 1881 m. suorganizavo nemažą bažnytinį chorą, kuris nuo 1885 m. pradėjo šiame krašte garsėti. Be įprastinių giesmių, chorą išmokė nemaža ir lietuvių liaudies dainų, ypač mėgo Antano Juškos surinktas šio krašto dainas. Pats chorvedys surinko ir užrašė daug liaudies dainų, sukūrė giesmę „Dievas nuo amžių" ir šv. Mišias, kurios buvo išleistos Lietuvos krikšto 500-ųjų metinių garbei.

Be muzikinės veiklos, aktyviai įsitraukė į knygnešio darbą ir iki pat spaudos atgavimo uoliai platino „Aušrą", „Varpą", „Apžvalgą" ir kitus į Lietuvą slaptai gabenamus leidinius, nepaisydamas nei kratų, nei areštų. Apie knygnešių darbą ir jų persekiojimą, caro žandarų savivalę daug rašė spaudoje, pasirašydamas *Knisio* ir *Kuisio* slapyvardžiais.

1905 m. išrinktas Veliuonos valsčiaus raštininku, lietuviškai surašė pirmąjį protokolą. Bendravo su žymiais to meto žmonėmis: mokslininku A. Pogodinu iš Petrapilio, kalbininku Jonu Jablonskiu, lenkų rašytoja E. Ožeškiene-Ožeškova ir kt.

Atgavus spaudą, susirūpino Lietuvos vargonininkų būkle ir jų švietimu. Dėjo daug pastangų atgaivinti bažnytinį grigališkąjį giedojimą. Buvo vienas iš Šv. Grigaliaus vargonininkų draugijos steigėjų ir valdybos narys, vargonininkų kvalifikacijos kėlimo pirmininkas, „Vargonininkų kalendoriaus" redaktorius.

Apie 1909–1910 m. po visas tris vyskupijas išplatino anketą „Kreipimasis į vargonininkus", kurioje buvo apie 40 klausimų. Surinktą medžiagą paskelbė vargonininkų draugijos leidinyje „Vargonininkas". Vargonininkų švietimo klausimais rašė ir „Vilniaus žiniose". Ragino vargonininkus šviestis, lankyti mėnesinius kursus, kuriuos tuomet organizavo Šv. Grigaliaus vargonininkų draugija.

Nuo 1929 m. gavo knygnešio pensiją.

Naudotasi ir Antano Stravinsko surinkta medžiaga.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Rėmimas** − labdaringos veiklos forma, kai rėmėjas už savo veiklą negauna jokio atlygio, tačiau jo vardas yra garsinamas, viešinamas ar kitaip pabrėžiamas.

Rėmimo atveju yra suinteresuotumas tam tikra nauda: jo veikla negali likti nepastebėta. Labdaringos veiklos metu arba po jos, prieš ją rėmimo aktas bei kokio nors renginio, įvykio, kūrinio rėmėjai (rėmėjas ir jo vardas) yra viešinamas, siekiant paskleisti informaciją apie paramos teikėją ir tokiu būdu teigiamai formuoti viešąją nuomonę dėl atitinkamo subjekto moralinių savybių.

Rėmimas gali būti laikoma kaip tam tikra rinkodaros strategijos dalis, reklamos dalis ar netgi poveikio priemonė.

Rėmėjas
-------

**Rėmėjas** – asmuo, materialiai remiantis kokią nors veiklą. Skirtingai nuo filantropo, kuris teikia **labdarą**, skirtą būtiniausioms socialinėms ir biologinėms teikmėms tenkinti (maistas, būstas ir t. t.), rėmėjas remia **veiklą** (sportas, švietimas, kultūra, mokslas). Bet reikia pastebėti, kad tokia sąvokų opozicija nėra nusistovėjusi, nes kai kuriose šalyse parama švietimui arba religinei veiklai vadinama labdara.

Asmuo, remiantis kitus (nebūtinai veiklą), ir tai darantis daugiau iš moralinių paskatų, yra filantropas.

Rėmėjas teikia paramą, kadangi jam tai naudinga – yra garsinamas jo vardas, renginiuose publikuojamas organizacijos aprašymas, logotipas arba kitaip viešinama informaciją apie asmenį.

Vikižodynas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Asuano užtvanka
**Asuano užtvanka** (arab. السد العالي) – didžiausia dviejų dambų hidroelektrinė Egipte. Asuano užtvanka yra truputį toliau į pietus nuo miesto.

Užtvankos paskirtis:

* Reguliuoti kasmetinius didelius Nilo potvynius
* Sukurti vandens rezervuarą, kuriame būtų saugomas didelis kiekis vandens, kuris gelbėtų nuo vandens stygiaus didelių sausrų metu.
* Gaminti elektros energiją.

Užtvankos statyba
-----------------

Asuano užtvankos statybą pradžioje žadėjo finansuoti D. Britanija ir JAV, bet vėliau savo pažadus atšaukė. Egiptas, ieškodamas statyboms lėšų, nacionalizavo Sueco kanalą. Atsakydami į tai D. Britanija, Prancūzija ir Izraelis 1956 m. užpuolė Egiptą. Sovietų Sąjungai pagrasinus įsijungti į karą Egipto pusėje, JAV pasiūlė D. Britanijai ir Prancūzijai atsitraukti iš Egipto ir nutraukti karo veiksmus. 1958 m. Sovietų Sąjunga finansavo Asuano užtvankos statybą, taip pat tiekė statybinę techniką, elektrinės įrangą, siuntė statybų specialistus. Užtvanką suprojektavo Sovietų Sąjungos užtvankų statybos institutas *Hidroprojekt*.

1960 m. buvo pradėta užtvankos statyba, trukusi 10 metų. 1970 m. Asuano užtvanka buvo pastatyta ir atidaryta tuometinio prezidento Nasero. Vandens saugykla visiškai užsipildė 1976 m. Dabar rezervuaras yra plačiai žinomas kaip Nasero tvenkinys. Užtvanka ir rezervuaras išgelbėjo šalį nuo dviejų didžiulių sausrų bei nuo kelių netikėtų potvynių.Užtvankos dėka Egipto maisto ištekliai pagausėjo 50%.
Amonio pikratas
**Amonio pikratas** (angl. *ammonium picrate*), *dunitas* (angl. *dunnite*) – sprogstamoji medžiaga, išrasta 1906 m. majoro *Dunn*. Amonio pikratas yra druska, gaunama reaguojant pikrino rūgščiai ir amoniakui. Šią sprogstamąją medžiagą plačiai naudojo JAV Karinis jūrų laivynas pirmojo pasaulinio karo metais.

Dunitas buvo laikomas nejautria sprogstamąja medžiaga, tačiau 1911 m. JAV armija vietoj dunito ėmė naudoti kitus sprogalus. O JAV laivynas dunitą naudojo šarvamušiams sviediniams užtaisyti bei kranto gynyboje. Dunitu užtaisytam šarvamušiui sviediniui atsitrenkus į storą šarvą dunitas paprastai nedetonuoja. Sviedinys pramuša šarvą ir patenka į užšarvinę erdvę, o tuomet suveikia sviedinio sprogdiklis ir susprogdina dunito užtaisą. 

2008 m. rugsėjo pradžioje *Cape Porcupine* vietovėje (Niufaundlandas ir Labradoras, Kanada), paplūdimyje, žmonės rado daiktų, panašių į rudus akmenis, kurie pasirodė esą dunito gabalai iš suirusių artilerijos sviedinių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dunnite Smashes Strongest Armor, *The New York Times*, August 18, 1907
2. ↑  Dunnite, Firstworldwar.com
3. ↑  Ridicule Spy Story: Army Abandoned the Use of Dunnite Years Ago, Officers Say, *The New York Times*, August 8, 1911
4. ↑  N. L. Mounties issue warning after explosives mistaken for rocks[neveikianti nuoroda]
| Grinvilis*Greenville* |
| --- |
| *Grinvilio centras* |
|  |
| 

GrinvilisGrinvilis

34°50′0″ š. pl. 82°23′0″ v. ilg.﻿ / ﻿34.83333°š. pl. 82.38333°r. ilg.﻿ / 34.83333; 82.38333﻿ (Grinvilis (Pietų Karolina))Koordinatės: 34°50′0″ š. pl. 82°23′0″ v. ilg.﻿ / ﻿34.83333°š. pl. 82.38333°r. ilg.﻿ / 34.83333; 82.38333﻿ (Grinvilis (Pietų Karolina)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Pietų Karolina Pietų Karolina |
| **Apygarda** | Grinvilio apygarda |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 58 409  |
| **Plotas** | 74,6 km² |
| **Tankumas** (2010) | 783 žm./km² |
| **Altitudė** | 294 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Grinvilis |

**Grinvilis** (angl. *Greenville*) – miestas Jungtinių Amerikos Valstijų pietryčiuose, Pietų Karolinos šiaurės vakarinėje dalyje, Apalačų papėdėje, prie Ridžio upės. Su Spartanbergu ir Andersonu sudaro aglomeraciją (1,4 mln. gyventojų, 2014 m.). Per Grinvilį eina Atlantos–Vašingtono geležinkelis ir plentas, veikia oro uostas. Vystoma tekstilės (medvilnės), siuvimo, chemijos (kino ir fotografijos juostų), elektronikos, aviacijos pramonė, mašinų gamyba, metalo apdirbimas. Apylinkėse plėtojama paukštininkystė, pieninė gyvulininkystė, auginami persikai. Mieste rengiamos kasmetinės tekstilės pramonės mugės. Grinvilyje veikia 2 universitetai (įkurti 1826 ir 1927 m.), meno galerija (joje yra religinės tematikos paveikslų galerija), simfoninis orkestras.

Istorija
--------

XVIII a. antroje pusėje čerokių žemėse ėmė kurtis Grinvilio kolonija. 1786 m. sudaryta Grinvilio apygarda. 1869 m. tapo miestu. XIX a. Grinvilis buvo svarbus tekstilės pramonės centras. 1942–1963 m. veikė svarbus karinis aerodromas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 123
2. ↑  *Grinvilis (Pietų Karolina)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ampero dėsnis** – vienas svarbiausių elektromagnetizmo dėsnių, naudojamas bet kokios formos laidininko kuriamo magnetinio lauko indukcijai apskaičiuoti:

{\displaystyle \oint \_{L}{\vec {B}}{\mbox{d}}{\vec {l}}=\mu \_{0}\sum \_{i}I\_{i}}

Kartais šis dėsnis taip pat vadinamas *magnetinės indukcijos cirkuliacijos teorema*.

Ampero dėsnio taikymas
----------------------

Tiesus ilgas plonas laidas, kuriuo teka stiprio *I* srovė.
### Tiesaus plono laidininko magnetinė indukcija

Uždaru kontūru {\displaystyle L\;} pasirenkamas {\displaystyle R\;} spindulio apskritimas. Tada pagal Ampero dėsnį galima užrašyti:

{\displaystyle {\begin{aligned}\oint \_{L}B{\mbox{d}}l&=\mu \_{0}I\\B\oint \_{L}{\mbox{d}}l&=\mu \_{0}I\\B\cdot 2\pi {R}&=\mu \_{0}I\\B&={\frac {\mu \_{0}I}{2\pi {R}}}\end{aligned}}}

Be galo ilgo solenoido fragmentas, sudarytas iš *N* apvijų. Kiekviena jo apvija teka stiprio *I* srovė.
### Solenoido magnetinė indukcija

Laikoma, kad solenoidą sudaro apvijos, priglaustos viena prie kitos, bet ne ištisinis spirale susuktas laidas. Uždaru kontūru {\displaystyle L\;} pasirenkamas stačiakampis *ABCD*, kaip parodyta brėžinyje. Šis kontūras apima *N* apvijų ir kiekviena jų teka stiprio *I* srovė, taigi suminė srovė lygi *NI*. Tada pagal Ampero dėsnį galima užrašyti:

{\displaystyle {\begin{aligned}&\oint \_{L}B{\mbox{d}}l=\mu \_{0}NI\\&\int \_{AB}B{\mbox{d}}l+\int \_{BC}B{\mbox{d}}l+\int \_{CD}B{\mbox{d}}l+\int \_{DA}B{\mbox{d}}l=\mu \_{0}NI\\&\int \_{BC}B{\mbox{d}}l=\mu \_{0}NI\\&B\cdot {l}=\mu \_{0}NI\\&B={\frac {\mu \_{0}NI}{l}}=\mu \_{0}In\end{aligned}}}

  

kur {\displaystyle n\;} – solenoido apvijų skaičius ilgio vienete

  

*Pastaba:* ši formulė rodo, kad ilgos ritės dalyse, esančiose toli nuo jos galų, magnetinė indukcija nekinta einant išilgai ritės. Sudėtingesni skaičiavimai rodo, kad indukcija tose dalyse nekinta ir einant skersai ritės. Vadinasi, šiose dalyse sukuriamas vienalytis magnetinis laukas.

  

Šias formules taip pat galima gauti ir naudojantis Bio-Savaro dėsniu, kuris taip pat naudojamas bet kokios formos laidininko kuriamo magnetinio lauko indukcijai nustatyti.
**Bukos stovykla** (angl. *Camp Bucca*) – JAV ginkluotųjų pajėgų įrengta belaisvių stovykla (kalėjimas) netoli Um Kasro uostamiesčio Irako pietuose. Dydis – apie 5 000 vietų. Pavadinta Ronald Bucca, Niujorko priešgaisrinės tarnybos pareigūno, žuvusio 2001 m. rugsėjo 11 d. atakų metu, vardu. Stovyklą iš pradžių 2003 m. kovą įkūrė britų karinės pajėgos kaip laikiną karo belaisvių stovyklą ir išplėtė iki 8 000 vietų. Pirmasis stovyklos komendantas buvo pulkininkas Gil Baldwin (*1st The Queen’s Dragoon Guards*). Stovykloje kalėjo sulaikytais kelios dešimtys tūkstančių antiamerikietiškų, antivyriausybinių maištininkų, radikalų, įtariamųjų. Manoma, kad stovykla tapo organizuoto ekstremizmo „lopšiu", joje kalėjo devynetas būsimos „Islamo valstybės" vadeivų, tarp jų kalifu pasiskelbęs Abu Bakras al Bagdadis.

Stovykla uždaryta 2009 m. rugsėjį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  BBC inf.
2. ↑  The independent
3. ↑   Huffington Post (2009): Camp Bucca: Military Closes Largest Detention Camp in Iraq abgerufen am 4. Februar 2010
Ampalas Mongolijoje
**Ampalas** – ledo kauburys, susidaręs iš upės vandens, prasimušusio pro ledą, arba iš požeminio vandens, žiemą ištryškusio į žemės paviršių. Dažniausiai susidaro amžino įšalo zonoje. Žiemos pradžioje, užšalus upei arba įšalus viršutiniam dirvos sluoksniui, požeminis arba upės vanduo atsiduria tarp dviejų nepralaidžių sluoksnių (apačioje – amžinasis įšalas, viršuje – įšalusi dirva arba upės ledas). Vandens slėgimas vis didėja, jis ieško išėjimo ir iškelia upės ledą arba dirvą, užpildo susidariusią tuštumą ir joje sušąla į ledo kauburį, galiausiai prasiveržia į paviršių silpniausioje to kauburio vietoje arba pro jo plyšius, išsilieja ir virsta ledu.

Ampalas – dažnas reiškinys Rytų Sibire ir Rusijos Tolimuosiuose Rytuose. Kartais užima net kelis kvadratinius kilometrus. Ampalas gali suardyti arba pakreipti virš jo esančius pastatus, geležinkelius plentus. Nedideli ampalai susidaro ir Lietuvos upėse, ežeruose bei Kuršių mariose.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Pingas

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Geografijos žodynas", S. Agapovas, S. Sokolovas, D. Tichomirovas. 1972 m. Kaunas, „Šviesa"
*Kitos reikšmės – Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia.*
Koordinatės: 55°30′40″ š. pl. 23°46′16″ r. ilg.﻿ / ﻿55.51111°š. pl. 23.77111°r. ilg.﻿ / 55.51111; 23.77111

|  Gudžiūnų Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Kėdainių |
| **Savivaldybė** | Kėdainių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Gudžiūnai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1911 m. |
| **Stilius** | istorizmas |

**Gudžiūnų Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Gudžiūnų miestelyje, į vakarus nuo Kėdainių–Šeduvos kelio.

Bažnyčios interjeras

Istorija
--------

Gudžiūnuose apie 1812 m. pastatyta koplyčia. Joje retkarčiais laikytos pamaldos. 1909 m. patvirtintas naujos bažnyčios projektas (archit. Stanislovas Kačkovskis). Kunigo Antano Masiulio iniciatyva iš koplyčios 1910–1911 m. pastatyta medinė bažnyčia. Ji buvo Vosiliškio parapijos filija. Iki 1927 m. įsteigta parapija.

Atlaidai
--------

* Švenčiausios Jėzaus Širdies atlaidai– keliama į trečiąjį sekmadienį po Sekminių.
* Švč. Mergelės Marijos Vardo atlaidai – rugsėjo 12 d. (keliama į artimiausią sekmadienį).

Architektūra
------------

Bažnyčia istoristinė, kryžminio plano, su bokštu, iškilusiu virš kraigo, ir bokšteliais šonuose bei nava nišoje. 
Gudžiūnuose gimusio kunigo Pauliaus Rabikausko atminimui šventoriuje pastatytas koplytstulpis.

Galerija
--------

* Bažnyčios fasadasBažnyčios fasadas
* Galinė dalisGalinė dalis
* Kairysis šoninis altoriusKairysis šoninis altorius
* Dešinysis šoninis altoriusDešinysis šoninis altorius
* Originalus vargonų chorasOriginalus vargonų choras
* Interjero detalėInterjero detalė

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gudžiūnų Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Dekanato informacija
Andrė Mari Amperas
**Amperas** (**A**) – SI elektros srovės stiprio matavimo vienetas, pavadintas žymaus prancūzų fiziko Andrė Mari Ampero (pranc. *Andre-Marie Ampere*, 1775-1836) vardu.

Vienas amperas yra lygus vienam kulonui per sekundę:

{\displaystyle {\rm {1\ A=1{\tfrac {C}{s}}.}}}

Apibrėžimas
-----------

Vienas amperas – stipris tokios pastovios elektros srovės, kuriai tekant dviem lygiagrečiais plonais ir ilgais laidais, esančiais vakuume vieno metro atstumu vienas nuo kito, jų vieno metro ilgio atkarpai tenka 2 x 10-7 N sąveikos jėga (dėl magnetinio poveikio, nes du laidai yra kaip ilgi magnetai, o jų galai – poliai).

Naujas siūlomas apibrėžimas
---------------------------

Yra pasiūlyta amperą apibūdinti ne kaip sąveikos jėgą tarp dviejų laidų, o kaip elektrinio krūvio tėkmės per laidininko skersmenį stiprumą (elementarųjį krūvį turinčių dalelių (protonų ar elektronų) kiekį, pereinantį per laidininko skersmenį per vieną sekundę, t. y. maždaug 6,241 5093 x 1018 e).

2005 m. Tarptautinis svarsčių ir matų komitetas (CIPM) pritarė naujo apibrėžimo nagrinėjimui. Siūlymas buvo aptartas 25-ojoje Generalinėje svarsčių ir matų konferencijoje, vykusioje 2014 m. tačiau kol kas nutarimo nėra.

Daliniai ir kartotiniai dydžiai
-------------------------------

Ampero (A) SI daliniai ir kartotiniai dydžiai| Daliniai dydžiai |  | Kartotiniai dydžiai |
| --- | --- | --- |
| Reikšmė | Simbolis | Pavadinimas |  | Reikšmė | Simbolis | Pavadinimas |
| 10–1 A | dA | deciamperas |  | 101 A | daA | dekaamperas |
| 10–2 A | cA | centiamperas | 102 A | hA | hektoamperas |
| 10–3 A | **mA** | **miliamperas** | 103 A | **kA** | **kiloamperas** |
| 10–6 A | **µA** | **mikroamperas** | 106 A | MA | megaamperas |
| 10–9 A | **nA** | **nanoamperas** | 109 A | GA | gigaamperas |
| 10–12 A | pA | pikoamperas | 1012 A | TA | teraamperas |
| 10–15 A | fA | femtoamperas | 1015 A | PA | petaamperas |
| 10–18 A | aA | atoamperas | 1018 A | EA | eksaamperas |
| 10–21 A | zA | zeptoamperas | 1021 A | ZA | zetaamperas |
| 10–24 A | yA | joktoamperas | 1024 A | YA | jotaamperas |
| Dažnai naudojamos reikšmės paryškintos. |

Pavyzdžiai
----------


| Vartotojas (įtampa) | Stiprumas amperais |
| --- | --- |
| Kišeninio žibintuvėlio lemputė (3,5 V) | 0,25 |
| Trijų 100 W lempų sietynas (220 V) | 1,36 |
| Greitai užverdantis arbatinukas (220 V) | 10 |
| Buitinio elektros saugiklio perdegimo riba | 10-20 |
| Automobilio starteris (13,2 V) | 500 |
| Žaibas (šimtai megavoltų) | 300 000 |

Norint sužinoti elektros prietaiso vartojamą srovę, pakanka paprastai žinomą to prietaiso galią padalinti iš jo maitinimo įtampos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „2.1.1.4 Unit of electric current (ampere)", SI brochure, aštuntas leidimas, 2014 m.
2. ↑  „7.1 Consultative Committee for Units", 94th meeting (October 2005) (pdf)
3. ↑  „Resolution 1 of the 25th CGPM (2014)", 25-oji Generalinė svarsčių ir matų konferencija
Gueuze alus butelyje.
**Gueuze** (kitaip **Geuze**) – Belgijoje gaminama lambic tipo (savaiminės fermentacijos) alaus rūšis. Giuzas gaminamas maišant jauną (išlaikytą 1 metus) ir seną (išlaikytą 2-3 metus) lambic alų, o šitaip sumaišytam naujam alui leidžiant antrą kartą fermentuotis butelyje. Antrinė fermentacija butelyje vyksta todėl, kad jauname aluje dar būna nenuskaidyto cukraus.

*Gueuze* gaminamas maišant įvairų lambic alų, todėl jo skonis smarkiai skiriasi nuo įprastinių alaus rūšių (tokių kaip pilsner ar ale). Kadangi į šį alų dedami džiovinti apyniai, apynių kartumas jame visiškai nejaučiamas. Be to, laukinės mielės (kuriomis fermentuojamas lambic alus) suteikia *gueuze* alui neįprastą rūgštų, sausą, panašų į sidro skonį, kai kada su acto rūgšties ar pieno rūgšties prieskoniu. Kai kurie gamintojai pagamintą alų papildomai pasaldo (kad skonis taptų priimtinesnis plačiajai visuomenei).

Antrinės fermentacijos butelyje metu alyje susidaro angliarūgštės burbuliukai. Dėl šių burbuliukų *gueuze* alus kartais vadinamas „Briuselio šampanu".

Giuzas įprastai parduodamas 0,37 arba 0,7 litro talpos šampano buteliuose.

Nuoroos
-------

* Apie Gueuze alų beertourism.com
| **Donatas Kaubrys** |
| --- |
| Gimė | 1949 m. spalio 21 d. (73 metai)Lietuva Notėnai, Kretingos apskritis |
| Sutuoktinis (-ė) | Virginija |
| Vaikai | Irmantas, Daiva |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Telšių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Tvarka ir teisingumas |
|  |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

**Donatas Kaubrys** (g. 1949 m. spalio 21 d. Notėnuose, Kretingos apskritis) – Lietuvos ir Telšių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1972 m. baigė Kauno politechnikos instituto Statybos fakultetą ir įgijo pramoninės civilinės statybos inžinieriaus specialybę.

1972–1973 m. Telšių KMK darbų vykdytojas, 1973–1974 m. Telšių SKMK gamybos ir planavimo skyriaus viršininkas, 1974–1976 m. vyriausias inžinierius, 1976–1977 m. viršininkas. 1977–1979 m. dirbo Telšių teritorinio statybos tresto vyriausias inžinierius, 1979–1990 m. tresto valdytojas. 1990–1992 m. Telšių gamybinės komercinės įmonės direktorius, 1992–1996 m. AB „Notija" direktorius, 1996–2000 m. UAB „Dovirma" direktorius, 2000–2001 m. AB „Klaipėdos nafta" generalinis direktorius, nuo 2002 m. UAB „Dovirma" generalinis direktorius. 2003–2007 m. ir 2007–2011 m. Telšių rajono savivaldybės mero pavaduotojas visuomeniniais pagrindais.

2002 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys, Telšių skyriaus pirmininkas.

2003–2007 m. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Telšių rajono savivaldybės tarybos narys. Europos Sąjungos Regionų komiteto pakaitinis narys nuo Telšių apskrities, Telšių regiono plėtros tarybos narys.

Sutuoktinė Virginija, vaikai Irmantas Kaubrys, Daiva Živatkauskienė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai
| Amorongas |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Filipinai Filipinai |
|  |
| Aukštis | 376 m |
|  |
| Tipas | lavos kupolas |
|  |
| Amžius | 1,14 mln. m |
|  |
| Aktyvumas | neaktyvus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | [[]] m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 15°50′16″ š. pl. 120°48′23″ r. ilg.﻿ / ﻿15.83778°š. pl. 120.80639°r. ilg.﻿ / 15.83778; 120.80639Koordinatės: 15°50′16″ š. pl. 120°48′23″ r. ilg.﻿ / ﻿15.83778°š. pl. 120.80639°r. ilg.﻿ / 15.83778; 120.80639 |

**Amorongas** – ugnikalnis, esantis Lusono saloje, Pangasinano provincijoje, Filipinuose.

Amorongas – lavos kupolas, kurio aukštis 376 m. Stūkso lygumoje į pietus nuo Siera Madrės kalnagūbrio. Sudarytas iš trachito ir andezito. Ugnikalnio uolienose yra nemažas kiekis niobio. Taip pat vulkaninės kilmės uolienose randama šiek tiek nikelio, chromo, magnio.

Amorongas stūkso priešais Batano ugnikalnį. Ugnikalnis patenka į vulkaninę ugnikalnių grandinę, į kurią sudaro Arajatas, Balungao, Kujapo ir kiti ugnikalniai. Amžiaus nustatymui pritaikant kalio-argono metodą nustatyta, kad vulkanas atsirado prieš 1,14 mln. metų.

Ugnikalnyje pastebimas sulfatinis aktyvumas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-12-16 iš Wayback Machine projekto.
| **Donatas Lukoševičius** |
| --- |
| Gimė | 1935 m. sausio 1 d. (88 metai)Varniai, Telšių apskritis |
| Mirė | 2015 m. gegužės 17 d. (80 metų) |
|  |
| Veikla | dailininkas skulptorius, pedagogas |
| Organizacijos | Šiaulių universitetas |
| Pareigos | docentas |
|  |
| Alma mater | 1961 m. LSSR dailės institutas |

**Donatas Stasys Lukoševičius** (1935 m. sausio 1 d. Varniuose – 2015 m. gegužės 17 d.) – Lietuvos dailininkas skulptorius, pedagogas.

Biografija
----------

1955 m. baigė Varnių vidurinę mokyklą. 1961 m. baigė LSSR dailės institutą.

1961–1966 m. Telšių taikomosios dailės technikumo dėstytojas. 1966–1971 m. Šiaulių miesto vyriausiasis dailininkas. 1973–2002 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytojas, Dailės fakulteto Piešimo katedros vedėjas, nuo 1989 m. docentas.

Lietuvos dailininkų sąjungos narys.

Kūryba
------

Nuo 1961 m. dalyvavo per 70 respublikinių ir tarptautinių parodų, kuriose demonstravo monumentaliosios dekoratyvinės dailės darbus, skulptūrinius portretus iš marmuro, granito, bronzos, keramikos, medžio. Kūrybai būdinga monumentalumas, raiški plastika.

Sukūrė daugiau kaip 100 skulptūros darbų, iš jų svarbesni: Bronius Pundzius (su Juozu Kalinausku, 1960 m.), Jovaro ąžuolinis biustas (1965 m.), Bronius Grigas (su Aloyzu Toleikiu, Šiauliai, 1968 m.), Leninas (su Aloyzu Toleikiu, Šiauliai, 1970 m.), Žemaitė (1973 m.), Feliksas Baltušis-Žemaitis (Šiauliai, 1975 m.), Karolis Didžiulis (1976 m.), Aloyzas Toleikis (1980 m.), Rimantas Buivydas (1981 m.), Kazys Preikšas (1983 m.), Juozas Dumša (1984 m.), „Poetas Miglovara" (1987 m.), Vyskupas Motiejus Valančius (1988 m.), Juozapas Melchioras Giedraitis (1991 m.), dr. Jonas Šliūpas (su Aloyzu Toleikiu, Palanga, 2003 m.), dekoratyvinės skulptūros „Rytas", „Diena", „Vakaras", „Berniukas ir liūtas" (visos Šiauliuose, 1982 m.), „Susitikimas" (1985 m.), antkapinis paminklas filosofui Stasiui Šalkauskiui (su Aloyzu Toleikiu, 2000 m.) ir kt.

Įvertinimas
-----------

* 1985 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Donatas Stasys Lukoševičius. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
2. ↑   Archyvuota kopija 2008-06-01 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Vytenis Rimkus. *Donatas Lukoševičius*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. - 662
| Vanagų kaimo etnografinės kapinės |
| --- |
| Kristupo Lokio (1860-1921) kapas |
| 

Vanagų kaimo etnografinės kapinėsVanagų kaimo etnografinės kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°34′01″š. pl. 21°25′02″r. ilg.﻿ / ﻿55.5668854°š. pl. 21.4170919°r. ilg.﻿ / 55.5668854; 21.4170919Koordinatės: 55°34′01″š. pl. 21°25′02″r. ilg.﻿ / ﻿55.5668854°š. pl. 21.4170919°r. ilg.﻿ / 55.5668854; 21.4170919 |

 |
| Vieta | Klaipėdos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Agluonėnų seniūnija |

 Krikštas
Tai vienintelės šiuo metu veikiančios Vanagų parapijos kapinės. Jose palaidoti žymūs Mažosios Lietuvos žmonės – kunigai Kristupas Lokys, E. Bleiweisas, Jurgis Sprogys, visuomenininkas Jurgis Arnašius, rašytojos Ievos Simonaitytės giminaičiai. 

Vanagų parapijos kunigas ir bažnyčios statytojas Emilis Rudolfas Hugas Bleweissas, mokė ir globojo rašytoją I. Simonaitytę, kurią jis krikštijo Vanagų evangelikų liuteronų bažnyčioje.

Vanagų parapijos kunigas – Kristupas Lokys prieš paskyrimą į Vanagus, dirbo misijose Indijoje, o būdamas Vanagų parapijos kunigu rūpinosi lietuviškų knygų ir laikraščių leidyba, buvo vienas iš diakonijos „Sandora" įkūrėjų. 

Vanagų parapijos kapinėse yra išlikusių viena iš pačių seniausių antkapinių paminklų formų Lietuvoje - krikštai. Krikštai daryti iš medžio, puošti kiaurapjūviu.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vanagų kaimo etnografinės kapinės** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vanagų evangelikų liuteronų parapijos tinklalapis
* GenWiki – Wannaggen
| **Donatas Roda** |
| --- |
| Gimė | 1915 m. sausio 1 d.Alešiškės, Trakų apskritis |
| Mirė | 1978 m. liepos 29 d. (63 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, satyrikas |
| Partija | 1946 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1955 m. Neakivaizdinė aukštoji partinė mokykla prie SSKP CK. |

**Donatas Roda** (1915 m. sausio 1 d. Alešiškėse, Trakų apskritis – 1978 m. liepos 29 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, satyrikas.

Biografija
----------

Nuo 1934 m. bendradarbiavo leidiniuose „Kuntaplis", „Mūsų Vilnius". 1940 m. dirbo dienraščio „Darbo Lietuva" redakcijoje. 1940–1941 m. ir 1944–1945 m. dienraščio „Tarybų Lietuva" literatūrinis darbuotojas, atsakingasis sekretorius, redaktorius. 1945–1950 m. „Kauno tiesa" redaktorius. 1950–1953 m. laikraščio „Tiesa" redaktoriaus pavaduotojas. 1953–1978 m. informacijos agentūros ELTA direktorius. 1955 m. baigė Neakivaizdinę aukštąją partinę mokyklą prie SSKP CK.

Parašė feljetonų ir pamfletų.

Bibliografija
-------------

* *Garsios firmos bankrotas*, 1964 m.
* *Nepripažintieji viešpačiai*, 1966 m.
* *Nuotykinga kelionė*, 1974 m.
* *Satyros ugnimi*, Mintis, 1983 m.

Įvertinimas
-----------

* 1964 m. LSSR nusipelnęs kultūros veikėjas
* 1967 m. Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Česlovas Zgirskis. *Donatas Roda*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. - 558
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 430-431 psl.
| ***Charro!*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Charro! |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Charles Marquis Warren |
| Scenaristas (-ai) | Charles Marquis Warren |
| Vaidina | Elvis Presley |
| Metai | 1969 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 98 min. |
| Kalba | anglų ir ispanų |
| **IMDb įrašas** |

**Charro!** – 1969 m. sukurtas vienas iš paskutiniųjų filmų, kuriame vaidino garsus muzikantas Elvis Presley. Filmo, kuris skiriasi iš visų kine jo atliktų vaidmenų, garso takelyje taip pat skamba dvi Presley atliekamos dainos.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Elvis Presley – Džesis Veidas
* Ina Balin – Treisė Vinters
* Victor French – Vincas Haketas
* Barbara Werle – Sara Remzi
* Solomon Sturges – Bilis Rojus Haketas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Džesis Veidas, anksčiau priklausęs Vinco Haketo gaujai, dabar nusprendė iš jos pasitraukti, tačiau buvę kompanionai nenori jo paleisti. Pagrobę patranką, kuri yra brangi Meksikos revoliucijos relikvija, jie suverčia visą kalte Džesiui ir šis tampa ieškomu už nusikaltimą, kurio nepadarė...