recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Romas Adomavičius** |
| --- |
|  |
| Atidengiant paminklą poetui Konstantinui Balmontui Vilniuje, 2011 m. |
| Gimė | 1953 m. gegužės 31 d. (69 metai)Vilkija, Kauno sritis |
| Vaikai | Benas, Regina |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* 1986 m. TSKP,
* 1991 m. Lietuvos demokratinė darbo partija,
* 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partija

 |
|  |
| Alma mater | 1976 m. Vilniaus inžinerinis statybos institutas |

**Romas Adomavičius** (g. 1953 m. gegužės 31 d. Vilkija, Kauno sritis) – Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1971 m. baigė Alytaus rajono Miroslavo vidurinę mokyklą. 1976 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, inžinierius statybininkas.

1976 m. Ignalinos AE statybos valdybos vyr. inžinierius. 1978–1984 m. – LLKJS Ignalinos rajono komiteto antrasis ir pirmasis sekretorius. 1984–1986 m. studijavo ekonomikos, vadybos, filosofijos, kultūros mokslus Leningrado aukštojoje partinėje mokykloje, dieniniame skyriuje.

1986–1991 m. dirbo Marijampolės LKP komiteto skyriaus vedėju, sekretoriumi pramonės ir ekonomikos klausimais ir pirmuoju sekretoriumi. 1992 m. tarptautinio krovinių pervežimo įmonės „Transtrado" generalinis direktorius. Nuo 1995 m. Lietuvos nacionalinės vežėjų asociacijos „Linava" narys. 2009–2010 m. ir 2011–2015 m. Vilniaus miesto savivaldybės mero pavaduotojas.

1982–1984 m. Ignalinos darbo žmonių deputatų tarybos deputatas, 1990–1991 m. Marijampolės miesto darbo žmonių deputatų tarybos deputatas, 2007–2015 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.

2015 m. pripažintas kaltu korupcijos byloje, jam skirta trejų metų laisvės atėmimo bausmė ją atidedant trejiems metams. 2017 m. LAT atmetė R. Adomavičiaus apeliaciją.

Nuo 1991 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, o nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilniaus miesto skyriaus narys, LSDP tarybos narys, Vilniaus skyriaus pirmininko pavaduotojas.

Nuorodos
--------

* Adomavicius.lt

Šaltiniai
---------

1. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Lietuvos socialdemokratų partija – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-11-03 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-09-07 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  *LAT: R. Adomavičius kaltas*, ELTA, 2017 m. spalio 10 d. 16:40
| Kilmingųjų titulai |
| --- |
| Šis straipsnis yra serijos**Kilmingųjų titulai** dalis

---

 |
| 
Monarchai
* Imperatorius | Kaizeris
Caras 
Karalius | Konungas 
Didysis kunigaikštis

 |
| 
Tituluoti kilmingieji
* Kunigaikštis | Princas | Hercogas | Jarlas 
Markgrafas | Markizas
Landgrafas
Grafas | Erlas
Vikontas
Baronas | Freiheras
Baronetas

 |
| 
Neapibrėžtos padėties
* Burggrafas | Bojarinas  Šatelenas | Edleris |

 |
| Ž • A • R |

Jarlas Birgeris. XVII a. graviūra
**Jarlas** – vidurinių amžių Skandinavijos didiko titulas; anglų erlo atitikmuo. Jarlas – vyriausias karaliaus patarėjas ar kariuomenės vadas, pagal padėti artimas vicekaraliui.

Norvegijos jarlai
-----------------

Viduramžių Norvegijoje jarlas buvo žemesnio rango tik už karalių. Be karaliaus tik jarlas turėjo teisę turėti savo hirdą (kariauną). Norvegijos žemyninėje dalyje būdavo tik vienas jarlas, o kartais nebūdavo nė vieno. Norvegijai priklausiusias Orknio salas valdė Orknio jarlas. 1261 m. kai Islandija pripažino Norvegijos karaliaus valdžią, į ją karalius paskyrė jarlą – savo atstovą Islandijoje.

Žemyninėje Norvegijoje jarlai paprastai buvo skiriami dėl vienos iš dviejų priežasčių:

* Jarlas būdavo faktinis valdytojas, jei karalius buvo mažametis ar sunkiai sirgo. Pvz. Håkon’as Galen’as tapo jarlu 1204 m. karalius Guttorm’as buvo dar mažas; Skule Bårdsson’as tapo jarlu 1217 m. kai sirgo karalius Inge Bårdsson’as.
* Jarlu skirdavo pretendentą į sostą, kuris tokiu būdu gaudavo didelę valdžią, bet netapdavo karaliumi. Pvz. Eirikas, karaliaus Sverre’s brolis.

1237 m. jarlas Skule Bårdsson’as gavo hercogo (*hertug*) titulą. Tai buvo pirmas kartas, kai Norvegijoje didikas gavo šį titulą. Norvegijoje pirmą kartą atsirado titulas iš žemyninės Europos – europiniai titulai ėmė keisti senuosius normanų titulus. Paskutinis jarlas žemyninėje Norvegijoje buvo paskirtas 1295 m.

Švedijos jarlai
---------------

Švedijos jarlai užimdavo panašią padėtį kaip ir Norvegijos jarlai. Paskutiniai jarlai buvo XIII a.

Islandijos jarlai
-----------------

Islandijos jarlu buvo vienintelis Gissur’as Þorvaldsson’as, kurį jarlu paskyrė Norvegijos karalius Haakonas IV už pastangas prijungti Islandiją prie Norvegijos karalystės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jarlas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
2. ↑  Jesse L. Byock (2001), *Viking Age Iceland*, Penguin Books, ISBN 0141937653 p. 350
| Romanuvaslenk. *Romanów* |
| --- |
| *Rūmai muziejus* |
|  |
| 

RomanuvasRomanuvas

51°44′26″ š. pl. 23°23′13″ r. ilg.﻿ / ﻿51.74056°š. pl. 23.38694°r. ilg.﻿ / 51.74056; 23.38694﻿ (Romanuvas (Sosnuvkos valsčius))Koordinatės: 51°44′26″ š. pl. 23°23′13″ r. ilg.﻿ / ﻿51.74056°š. pl. 23.38694°r. ilg.﻿ / 51.74056; 23.38694﻿ (Romanuvas (Sosnuvkos valsčius)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Liublino vaivadija Liublino vaivadija |
| **Apskritis** | Palenkės Bialos apskritis |
| **Valsčius** | Sosnuvkos valsčius |
|  |
|  **Vikiteka** | Romanuvas |

 *Kitos reikšmės – Romanuvas (reikšmės).*
**Romanuvas** (lenk. *Romanów*, blrs. *Раманаў*, ukr. *Романів*) – kaimas Lenkijos rytuose, Sosnuvkos valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje.

Istorija
--------

Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1580 m. kaime jau stovėjo mediniai Sapiegų rūmai. 1802 m. Sapiegos pardavė rūmus *Malskių* šeimai. 1806-1812 m. kaime pastatyti klascistinio architektūros stiliaus rūmai. 

1846 m. rūmų savininkais tapo Sofija Malska ir jos vyras Janas Kraševskis. Savo vaikystę kaime praleido istorikas ir rašytojas Juozapas Ignotas Kraševskis. 1858 m. rūmuose kilo gaisras. 1864 m. mirus *Janui Kraševskiui* rūmų valdytoju tapo jo sūnus rašytojas Kajetonas Kraševskis, kuris rūmus rekonstravo. Rašytojas rūmuose kaupė knygas, rankraščius, portretus, ginklus ir kitokius senovinius daiktus. Taip pat rūmuose buvo įrengta observatorija, įdiegta moderni ūkininkavimo sistema, nupirkta nauja žemės ūkio technika bei pastatyti šiltnamiai. 

Po *Kajetono Kraševskio* mirties rūmai atiteko jo sūnui *Boguslavui*. *Boguslavo* sūnus *Kristupas Kraševskis* neturėjęs vyriškos lyties palikuonių 1913 m. perdavė didžiąją dalį senelio sukauptų knygų ir rankraščių Jogailos universiteto bibliotekai. 1914 m. mirus *Kristupui Kraševskiui* rūmai atiteko jo dukrai *Marijai* ir žentui *Janui Rasciševskiui*, kuriems rūmai priklausė iki 1939 metų. 1915 m. rūmuose kilo dar vienas gaisras. 1867-1933 m. kaimas buvo Romanuvo valsčiaus centras. Po II pasaulinio karo rūmuose įsikūrė miškų urėdija. 1962 m. liepos 28 d. rūmuose atidarytas Juozapo Kraševskio muziejus. 

* Rūmų vartaiRūmų vartai
* Muziejaus vidujeMuziejaus viduje
* Rūmų koplyčiaRūmų koplyčia
* Rūmų parkasRūmų parkas

Nuorodos
--------

* Rūmų tinklalapis (lenk.).

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSosnuvkos valsčiaus gyvenvietės |
| --- |
|  |
| 
Aleksandruvas • Chmielita • Čeputka • Četvertinai • Dembuvas • Dombrova • Gura • Krukas • Kžakai • Lipinkai • Motvica • Omšana • Panskiai • Pienkai • Podbagniai • Pogoželecas • Posada • Pžechudas • Pžidrožė • Romanuvas • Rozvaduvka • Rozvaduvka Folvarkas • Sapiehuvas • Sosnuvka • Šostakai • Vignanka • Zadai • Zapolė • Zboriševas • Žeščinka • Žulava  |  |

 |
| **Romas Apanavičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1945 m. rugpjūčio 17 d. (77 metai)Lietuva Verstaminai, Lazdijų rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Salomėja |
| Vaikai | Daivaras, Loreta |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Lazdijų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Romas Apanavičius** (g. 1945 m. rugpjūčio 17 d. Verstaminuose, Lazdijų rajonas) – Lietuvos inžinierius, savivaldybininkas, politinis veikėjas.

Biografija
----------

1952–1960 m. mokėsi Verstaminų aštuonmetėje mokykloje, 1961–1969 m. Smalininkų žemės ūkio technikume, 1979–1984 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje, ekonomistas – organizatorius.

1968 m. Balbieriškio profesinės technikos mokyklos gamybinio mokymo meistras. Nuo 1969 m. Alytaus Melioracijos statybos valdybos remonto dirbtuvių inžinierius, dirbtuvių vedėjas, profsąjungos pirmininkas, 1974–1982 m. įmonės LKP organizacijos sekretorius.

Nuo 1982 m. LKP Alytaus miesto komiteto žemės ūkio skyriaus vedėjas, organizacinio skyriaus vedėjas, nuo 1987 m. LKP Lazdijų rajono komiteto antrasis, pirmasis sekretorius. 1992 m. firmos *Cromeva* Lazdijų filialo direktorius, 1996–1997 m. Lazdijų r. Žemės ūkio valdybos viršininkas. 2000–2003 m. Lazdijų rajono savivaldybės mero patarėjas, Jaunimo reikalų tarybos pirmininkas, 2003–2007 m. Lazdijų rajono savivaldybės meras, Lietuvos savivaldybių asociacijos valdybos ir tarybos narys.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos Lazdijų rajono tarybos pirmininkas. Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Lazdijų skyriaus narys, 2001–2009 m. Lazdijų skyriaus pirmininkas, LSDP tarybos narys.

1995–2015 m. Lazdijų rajono savivaldybės tarybos narys.

Sutuoktinė Salomėja, vaikai Daivaras, Loreta.

  


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Jonas Matulevičius** | **Lazdijų rajono meras**2003–2007 m. | Po to:**Artūras Margelis** |

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Menų studento eskizas
*Storyboard* kadruotės pavyzdys
Rembrandt van Rijn paveikslo eskizas
**Eskizas** (kilęs iš senovės graikų kalbos σχέδιος – schedios „laikinas") – greita vizualizavimo forma, kuri paprastai nelaikoma išbaigtu meno darbu.

Eskizo kūrimo tikslai gali būti skirtingi. Dailininkas gali ieškoti geriausios, jo manymu, kompozicijos paveikslui, skulptūrai, freskai, ar kito formato meno kūriniui. Eskizas taip pat gali būti komunikacijos forma. Kino projektų režisieriai (jei neturi storyboard dailininko, dažnai patys piešia eskizus, norėdami geriau pavaizduoti operatoriui (aktoriams ar kitiems filmavimo komandos nariams) savo sumanymus.

Eskizai visuomenėje
-------------------

Meno studentai yra skatinami studijuoti įvairias aplinkos formas, siekiant išmėginti naujas kompozicines idėjas, bet nesistengiant užbaigti piešinio. Eskizų piešimas yra vienas geriausių būdų jauniems menininkams vystyti savo įgūdžius.

Skulptoriai naudoja eskizus, siekdami surasti geriausią formos išraišką, ir, radę tenkinantį variantą, imasi skulptūros. Patys eskizai kartais tampa vertingais meno darbais.

Eskizų piešimas meno industrijose
---------------------------------

Gatvės dailininkai, per kelias minutes nupiešiantys praeivių portretus, turi turėti ilgametę patirtį tam, kad greitai ir sėkmingai perprastu žmonių charakterius.

Architektai ar skulptoriai kuria eskizus truputį kitokia būdu: jie ne piešia, bet daro modelius. Architektams neretai privaloma padaryti pastato modelį prieš klientams patvirtinant jo statybą. Skulptoriai dažnai padaro mažesnio dydžio skulptūrėles, norėdami pamatyti ar tinkama erdvinė kompozicija, ir tik po to kuria galutinę versiją.

Eskizus kuria ir storyboard dailininkai, piešiantys storyboard kadruotes. Šios profesijos atstovams reikia išmanyti kinematografijos principus, pagrindinė jų užduotis yra greitai vizualizuoti režisieriaus nurodytas scenas.
| Arabų ir bizantiečių karai |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 636 m. rugpjūčio 20 d. |
| Vieta | prie Jarmuko upės |
| Rezultatas | arabų musulmonų pergalė |

 |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Abu Ubaida ibn al DžaraChalidas ibn al Validas | Mahanas Armėnas |
| Pajėgos |
| ~7 500–25 000 | ~50 000–100 000 |
| Nuostoliai |
| ~5 000 | ~40 000 |

**Jarmuko mūšis** yra 636 m. rugpjūtį įvykęs susirėmimas tarp arabų musulmonų ir bizantiečių (tuomet vadinti romėnais) krikščionių pajėgų prie Jarmuko upės (prie dab. Jordanijos ir Sirijos sienos). Mūšyje musulmonai pasiekė lemiamą pergalę, padėjusią jiems užvaldyti Siriją.

636 m. kovą arabų musulmonų užkariautojai užėmė Emesą ir siekė kontroliuoti Šiaurės Siriją. Bizantijos imperatorius Heraklėjas surinko savo pajėgas Antiochijoje. Jis sudarė susitarimą su neperseniausiais priešais kovose dėl Sirijos − Sasanidų imperija, kad šioji jiems padės kovoje su nauju bendru priešu, arabų kalifatu. Bizantiečių pajėgas sudarė penkios atskiros armijos, kuriose taip pat buvo slavų, armėnų, gruzinų, frankų ir krikščionių arabų. Heraklėjas siekė nugalėti arabų pajėgas mažais susirėmimas ir jo penkios armijos pradėjo žygius atskirai. Arabų pajėgos buvo išskaidytos į keturias armijas Palestinoje, Jordanijoje, Kesarijoje ir Emesoje. Heraklėjaus sūnaus Konstantino vedama armija buvo nukreipta į Kesariją, kai kitos armijos žygiavo Damasko ir Emesos link. Apie bizantiečių planus sužinojęs arabų vadas Abu Ubaida ibn al Džara, karo taryboje patartas Chalido ibn al Valido, nusprendė atitraukti savo pajėgas iš Sirijos ir sutelkti jas lygumoje prie Jarmuko upės, didžiausio Jordano intako. Ši vieta buvo patogesnė kavalerijos veiksmams ir pralaimėjimo atveju iš jos buvo lengva pasitraukti į Nedždą.

Heraklėjas buvo pataręs nestoti savo pajėgoms į vieną, lemiamą mūšį, nes taip bizantiečiai nebuvo įpratę kariauti, tačiau arabams surinkus savo pajėgas vienoje vietoje bizantiečių vadui Mahanui Armėnui neliko kito pasirinkimo, kaip surinkti savo pajėgas irgi į vieną armiją ir pajudėti prie Jarmuko upės. Pasak musulmonų šaltinių, bizantiečių pajėgos buvo 200 000–400 000 karių, kai jų pajėgos siekė 24 000–40 000 karių. Šiuolaikinių tyrinėtojų nuomone, bizantiečių pajėgos buvo 50 000–100 000, o arabų 7 500–25 000 karių. Bet kokiu atveju, bizantiečiai turėjo aiškią karių skaičiaus persvarą. Bizantiečiai lūkuriavo prieš mūšį laukdami Sasanidų žadėtos paramos, bet ji neatvyko. Po šešių dienų susirėmimų arabų karo lauko vado Chalido ibn al Valido sumanumo dėka bizantiečiai buvo įvilioti į atvirą mūšį, kurį pralaimėjo, daugelis jų žuvo pasitraukimo metu tarpeklyje. Arabų pajėgoms padėjo nuo jų pusės pūtęs, smėlį nešęs vėjas. Bizantiečių nuostoliai vertinami 40 000, arabų − 5 000 karių. Tai buvo skambiausia Chalido ibn al Valido karjeros pergalė. Sirija buvo prijungta prie kalifato.

Šaltiniai
---------

* Spencer Tucker. *Battles that Changed History*, 2011, p. 92-93
* Enciklopedija Britannica
|  |
| --- |
| Sakizajų kalba *Sakizaya* |
| Kalbama | Taivano vėliava Taivanas (Hualiano apskritis) |
| Kalbančiųjų skaičius | 913 (2017 m.) |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | - |
| Kilmė | austronezinės (Formozos)  Rytų Formozos   amisų    **sakizajų** |
| Rašto sistemos | kinų raštas, lotynų raštas |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba | - |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-3 | szy |
|  Vikipedija **Sakizajų kalba** |

**Sakizajų kalba** (*Sakizaya*) – austroneziečių kalba, priskiriama rytų Formozos kalbų šakai. Vartojama Taivano aborigenų sakizajų, gyvenančių salos rytinėje pakrantėje (Hualiano apskrityje). Kalbančiųjų skaičius – apie 900 žmonių.

Sakizajų kalba ilgą laiką buvo laikoma amisų tarme, nes patys sakizajai po 1876 m. apsigyveno tarp amisų. 2007 m. Taivano vyriausybė pripažino sakizajus kaip atskirą tautą, o jų kalba pradėta laikyti savarankiška.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Taiwan recognises 'lost' people. BBC News.

Nuorodos
--------

* szy Duomenys apie kodu „szy" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
|  |
| --- |
| Esma Redžepova  maked. *Есма Реџепова* |
|  |
| Biografija |
| Gimė | 1943 m. rugpjūčio 8 d.Skopjė, Jugoslavijos Karalystės vėliava Jugoslavijos Karalystė |
| Kilmė | Šiaurės Makedonijos vėliava Šiaurės Makedonija |
| Mirė | 2016 m. gruodžio 11 d. (73 metai)Skopjė Šiaurės Makedonijos vėliava Šiaurės Makedonija |
| Veikla | vokalistė, dainų autorė, humanitarė |
| Instrumentai | vokalas |
| Aktyvumo metai | 1956–2016 |
| Svetainė | esma.com.mk |

**Esma Redžepova-Teodosievska** (maked. *Есма Реџепова-Теодосиевска*, 1943 m. rugpjūčio 8 d. Skopjėje – 2016 m. gruodžio 11 d. ten pat) – makedonų-romų vokalistė, dainų autorė, humanitarė. Žinoma visuose Balkanuose, tituluojama čigonų muzikos karaliene.

Per kelis dešimtmečius dainininkės įnašas į muzikinį pasaulį yra milžiniškas: išleisti daugiau nei 100 singlų ir 20 studijoje įrašytų albumų. Be to, Esma yra režisavusi 6 filmus, daugiausia apie gimtinę ir romų tradicijas. Esma Redžepova vien muzika savo gyvenime neapsiribojo – už humanitarinę veiklą ji net kelis kartus pretendavo gauti Nobelio Taikos premiją, taip pat kartu su vyru priglaudė ir užaugino net 47 našlaičius vaikus. 

2013 metais Esma kartu su Lozano atstovavo Makedonijai „Eurovizijoje", tačiau kūrinys „Pred Da Se Razdeni" vietos finale neiškovojo.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Esma Redžepova** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2012-12-14 iš Wayback Machine projekto.
* Esma ir Lozano - Pred Da Se Razdeni (video)

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Kaliopi  *„Crno i belo"*** |  **Makedonijos atstovė Eurovizijoje(su Vlatko Lozanoski)**2013 | Po to:**Tijana  *„To the Sky"*** |
| Jari |
| --- |
| **Ilgis** | 530 km |
| **Baseino plotas** | 31 650 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2360 m³/s |
| **Ištakos** | Rytų Andų Kordiljera |
| **Žiotys** | Kaketa |
| **Šalys** |  Kolumbija |

**Jari** (isp. *Río Yarí*) arba ***Enganjoso upė*** (*río de los Engaños*) – upė pietų Kolumbijoje, Kaketos departamente; kairysis Kaketos intakas (Amazonės baseinas). Prasideda Rytinėje Andų Kordiljeroje, San Visente Kaguano savivaldybėje. Teka daugiausia pietryčių kryptimi, smarkiai vinguriuoja. Prateka Čiribiketės aukštumų nacionalinio parko teritorija. Įteka į Kaketą į rytus nuo Ararakvaros.

Didžiausi intakai: Kamuja, Mesajus (kairieji), Hultotas (dešinysis).

Tėkmė daugiausia rami. Priskiriama prie tamsiavandenių upių. Čiribiketės parke vietomis yra slenksčių, sunkinančių laivybą. Jari baseine gyvena indėnai vitotai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Río Yarí, *Portal de turismo de Caquetá, Colombia*
| **Romas Jankauskas** |
| --- |
| Gimė | 1962 m. kovo 7 d. (61 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | televizijos žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Maskvos universitetas |

**Romas Jankauskas** (g. 1962 m. kovo 7 d. Kaune) – Lietuvos televizijos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1980 m. aukso medaliu baigė Kauno 36-ąją vidurinę mokyklą. 1980–1983 m. studijavo žurnalistiką Vilniaus universiteto Istorijos fakultete, 1983–1985 m. tęsė žurnalistikos studijas Maskvos M. Lomonosovo universitete, kurį baigė įgydamas televizijos žurnalisto specialybę. Stažavo JAV, Danijoje, Didžiojoje Britanijoje.

1985–1989 m. Lietuvos televizijos Vyriausiosios informacijos redakcijos jaunesnysis redaktorius, redaktorius, skyriaus vedėjas, vyr. redaktoriaus pavaduotojas, nuo 1989 m. – vyr. redaktorius. 1990 m. šią redakciją reorganizavus į Lietuvos televizijos Naujienų direkciją – jos direktorius. 1992–1993 m. Lietuvos radijo ir televizijos Mokymo centro direktorius. 1993–1997 m. – Lietuvos TV programų direktorius, 1997-1999 m. Programų įsigijimo ir platinimo skyriaus vadovas. 1999–2001 m. LRT Televizijos direktorius.

2002–2004 m. Aplinkos ministerijos ministro patarėjas, 2004–2012 m. Aplinkos ministerijos Visuomenės informavimo ir viešųjų ryšių departamento direktorius.

2005 m. pasaulinės parodos „EXPO 2005 Aichi", Japonija, 2008 m. – „EXPO Zaragoza 2008", Saragosa, Ispanija, 2010 m. – „EXPO 2010 Shanghai", Šanchajus, Kinija Lietuvos paviljono generalinis komisaras.

Dalyvavo Europos transliatorių sąjungos (EBU) TV komiteto veikloje, atstovavo Lietuvai Europos dokumentikos tinkle (EDN), koordinavo LRT dalyvavimą Europos Regioninių televizijų asociacijos CIRCOM Regional veikloje, įvairiuose Baltijos žiniasklaidos centro (BMC), „TVE International" ir kituose tarptautinių organizacijų projektuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 182 psl.
| **Pinus resinosa** |
| --- |
| Sakingoji pušis (*Pinus resinosa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Pušūnai  *( Pinophyta)* |
| Klasė: | Pušainiai  *( Pinopsida)* |
| Šeima: | Pušiniai  *( Pinaceae)* |
| Gentis: | Pušis  *( Pinus)* |
| Rūšis: | Sakingoji pušis  *( Pinus resinosa)* |

 |

**Sakingoji pušis** (*Pinus resinosa*) – pušinių šeimai (*Pinaceae*) priklausanti spygliuočių medžių rūšis. Paplitusi Šiaurės Amerikos rytuose: Didžiųjų ežerų baseine, Niufaundlande, izoliuota populiacija yra Apalačuose Vakarų Virdžinijoje.

Aukštis iki 37 m, kamieno skersmuo iki 150 cm. Kamienas status, laja siaura, apskrita. Žievė šviesiai rausvai ruda, sueižėjusi netaisyklingomis stačiakampėmis plokštelėmis. Spygliai 12-18 cm ilgio, susitelkę po 2. Vyriški kankorėžiai 1,5 cm ilgio, elipsiški, tamsiai purpuriniai. Moteriški Kankorėžiai kiaušiniški, rausvai rudi, 3,5-6 cm ilgio. Sėklos 3-5 mm ilgio, su 2 cm ilgio skristuku.

Amžius gali siekti 400–500 metų. Auga 200–800 m aukštyje, smėlingose dirvose. Seniau buvo pagrindinė komercinė pušų rūšis Didžiųjų ežerų regione. Minesotos valstijos simbolis.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Vyriški kankorėžiaiVyriški kankorėžiai
* Spygliai ir kankorėžisSpygliai ir kankorėžis
* Augavietė ViskonsineAugavietė Viskonsine


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sakingoji pušis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| ***Virtuozas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | The Piano Player |
| Kilmės šalis |  JAV Vokietija Jungtinė Karalystė Ispanija |
| Režisierius | Jean-Pierre Roux |
| Prodiuseris (-iai) | Andreas Klein |
| Scenaristas (-ai) | Brad Mirman |
| Vaidina | Christopher LambertDennis HopperDiane Kruger |
| Metai | 2002 |
| Žanras | Veiksmo drama |
| Trukmė | 91 min. |
| Kalba | anglų |
| Platintojas | American Video Films |
| Biudžetas | 10 mln. JAV dol. |
| **IMDb įrašas** |

**Virtuozas** (angl. *The Piano Player*) – 2002 m. prancūzų režisieriaus Žan–Pjeras Ru (pranc. *Jean-Pierre Roux*) veiksmo drama.

Filmo premjera įvyko 2002 m. spalio 6 d. Turkijoje.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Alekso Leinio tėvus nušovė jo akivaizdoje, kai jis dar buvo vaikas. Per visą gyvenimą jis išbandė daugybę darbų, susijusių su kriminalinių pasauliu. Dabar Aleksas savo gyvenimo patirtį panaudoja taikiems tikslams – jis asmens sargybinis. 

Jo naujasis klientas Robertas Neilas, turintis teisme duoti parodymus prieš mafiją. Bet Aleksas kol kas neįtaria, kad jam teks rizikuoti gyvybe, ginant savo tėvų žudiką. Jis padarys viską, kad pagrindinis liudininkas ir jo dukra Erika nenukentėtų.

Aktoriai
--------

* Christopher Lambert – Aleksas Leinis
* Dennis Hopper – Robertas Neilas
* Diane Kruger – Erika Neil
* Jeane Manson – Helena
* Simon Mabija – Kristas

ir kt.

Išnašos
-------

1. ↑   Archyvuota kopija 2006-02-08 iš Wayback Machine projekto. Filmo aprašymas
Koordinatės: 56°16′07″š. pl. 21°30′29″r. ilg.﻿ / ﻿56.268617°š. pl. 21.507956°r. ilg.﻿ / 56.268617; 21.507956

|  |
| --- |
| **Skuodo amatų ir paslaugų mokykla** |
| Skuodo amatų ir paslaugų mokykla herbasSkuodo amatų ir paslaugų mokykla herbas |
| Skuodo amatų ir paslaugų mokykla |
| **Adresas** | Laisvės g. 69, Skuodas |
| **Direktorius(-ė)** | Egida Skurdauskienė |
| **Mokinių skaičius** | 178 |
| **Įkūrimo data** |  2002 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 18 |

**Skuodo amatų ir paslaugų mokykla** – valstybinė profesinio mokymo įstaiga, teikianti pirminį ir tęstinį profesinį mokymą, įsikūrusi Laisvės g. 69, Skuode. Įstaigos kodas – 111967488. Mokyklos steigėja – LR švietimo ir mokslo ministerija.

Marijos skulptūra mokyklos kiemelyje
Amatų ir paslaugų mokykla Skuode įkurta 2002 m. Šio profilio mokykla yra vienintelė Skuodo rajone, nutolusi nuo artimiausių profesinių mokyklų daugiau kaip 50 km. Mokykloje 2020–2021 mokslo metais mokėsi 178 mokiniai, dirbo 18 mokytojų.

Mokymo programos
----------------

Įstaigoje ruošiami specialistai: apdailininkai (statybininkai), kirpėjai, kaimo turizmo organizatoriai, mechanikai, technikos priežiūros verslo darbuotojai. Mokykloje rengiami būsimieji B ir C1 kategorijų vairuotojai, traktorininkai.

Direktoriai
-----------

* Egida Skurdauskienė

Žymūs pedagogai
---------------

* Stasys Vainoras, pedagogas, politikas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Informacija apie mokyklą (*aikos.smm.lt*)
2. ↑  Susipažinkite su Skuodo amatų ir paslaugų mokykla Archyvuota kopija 2021-06-05 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos profesinio mokymo įstaigos
* Oficiali svetainė
* Skuodo amatų ir paslaugų mokykla *facebook.com*
**Rebekos salos**| 
Pirmojo leidimo viršelis |
| **Autorė** | Renata Šerelytė |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Žanras** | romanas paaugliams |
| **UDK:** | 821.172-93-31 |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | Rebekos salos |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Kalba** | lietuvių |
| **Leidykla** | Alma littera |
| **Išleista** | 2014 m. |
| **Formatas** | Kietais viršeliais |
| **Puslapių** | 185 |
| **ISBN-13:** | 978-609-01-1641-8 |
| **OCLC:** | 902634195 |

**Rebekos salos** – lietuvių rašytojos Renatos Šerelytės knyga paaugliams, išleista 2014 m. Knygos pasakojimas sukasi aplink penkiolikmetę Rebeką – šių laikų merginą, kuri vadovaujasi sveiku protu, yra socialiai aktyvi bei viską planuoja. Vieną dieną ji atsiduria paslaptingame, rūkuose skendinčiame salų pasaulyje, kur negalioja racionalaus pasaulio taisyklės. Nepažįstamuose tyruose Rebeka turi įveikti išankstines nuomones, polinkį vertinti bei analizuoti. 

Romane esama magiškojo realizmo elementų, ištrinama skirtis tarp sapno ir tikrovės, detaliai aprašomas paauglės ir ją supančių žmonių gyvenimas bei tarpusavio santykiai. Tai antroji Renatos Šerelytės knyga paaugliams. Pirmoji – Jundos lemtis – buvo išleista 1997 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Šerelytės „Rebekos salose" yra ir magiškojo realizmo Archyvuota kopija 2015-02-15 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Knygos ištrauka Archyvuota kopija 2015-02-15 iš Wayback Machine projekto.
* Lietuvių rašytoją Renatą Šerelytę naujai knygai įkvėpė Timo Burtono filmai
**Sūryminis sūdymas**, *sūdymas sūrymu* - žuvies, mėsos ar sūrio mirkymas (sūdymas) sūryme. 

Sūryminis sūdymas sukelia du efektus

* keičia skonines savybes - produktas ne tik pasūrėja (jei po to nėra atmirkomas), bet ir pasidaro sultingesnis.
* konservuoja - apsaugo produktą nuo gedimo.

Skoninių savybių kitimas
------------------------

Sūdymas sūryme primena marinavimą, kai produktas mirkomas specialiai paruoštame tirpale marinate. 

Sūryme sūdyta kepta mėsa būna sultingesnė. Sūdant druska prasiskverbia į mėsos tarpuląsčius, kur sudaro tokią didelę koncentraciją, kad ima difunduoti į ląstelių vidų. Ląstelių viduje druskos jonų perteklius paveikia miofibriles ir priverčia jas sujungti daugiau vandens. Dėl papildomo vandens mėsos masė padidėja apie 10 % ar daugiau, tad kepta tokia mėsa būna sultingesnė. Druskos jonai padidina viduląstelinių baltymų tirpumą, jie kepami mažiau koaguliuoja, todėl keptoje mėsoje jie nesudaro kietų telkinių, mėsa būna gležnesnė.

Konservavimas
-------------

Daugelyje maisto produktų padidėjęs druskos kiekis veikia kaip konservantas. Jonai didina osmosinį slėgį, kuris iš mikroorganizmų, kurie gadintų produktą, išsiurbia vandenį ir sustabdo jų gyvybinę veiklą.

Sūrių sūdymas sūrymu
--------------------

Sūryminiai sūriai nokinimo metu nuolat ar periodiškai mirkomi sūryme. Sūrymas gali suteikti specifinį gardį (kai į jį įmaišyta prieskonių ar vyno), sūri aplinka skatina bakterijų *Brevibacterium linens* augimą. Šios bakterijos gali suteikti labai išreikštą kvapą (pvz. sūris *Limburger*) ir įdomų gardį. Didelis šių bakterijų kiekis ant kai kurių sūryminių sūrių sudaro raudonai oranžinį sluoksnį.

Nuorodos
--------

* How does Brining Work?
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiame straipsnyje pernelyg plačiai remiamasi su straipsnio objektu artimai susijusiais šaltiniais.**Dėl to straipsnyje pateikiama informacija gali būti nepakankamai objektyvi. Jei galite, straipsnio informaciją pagrįskite nuorodomis į nepriklausomus antrinius šaltinius |

**Baroko operos teatras** – teatras Vilniuje, viešoji įstaiga, organizuojanti edukacinius projektus, muzikinio scenos meno kūrimą ir jo viešą atlikimą.

Teatro istorija Lietuvoje
-------------------------

Baroko operos teatro Lietuvoje pradžia galima laikyti 2014 m. kovo mėn. 14 d. kada Vilniuje, Valdovų rūmuose, buvo pristatyta genialiojo Baroko epochos kompozitoriaus Georg Friedrich Händel oratorija „La Resurrezione" („Prisikėlimas") LDK valdovų rūmuose. Antroji 2014 m. premjera Antonio Vivaldi ,,Juditos triumfas" ( Juditha triumphans). Pilnas oratorijos pavadinimas ,,Juditos triumfas prieš Holoferno barbarus". Režisierius Gintaras Varnas, Lietuvos rusų dramos teatre. Koncertinio Antonio Vivaldi ,,Juditos triumfo" atlikimo premjera 2015 m. rugsėjo mėn. 11 d. Lietuvos nacionalinėje filharmonijoje, Vilniuje. 

2016 m. gruodžio 7 dienos Kultūros ministro Šarūno Biručio įsakymu, Baroko operos teatras pripažintas profesionaliu scenos meno teatru. 

2016 m. gruodžio 15 d. Antonio Vivaldi ,,Ištikimoji nimfa'' premjera, LDK valdovų rūmuose.

2017 m. sausio 26 d. Georg Friedrich Handel ,,Semele'' premjera. Režisierius Vilius Malinauskas. Lietuvos rusų dramos teatre.

Teatro veiklos tikslai
----------------------

Vadovai
-------

* Linas Koženiauskas – direktorius
* Juozas Mantas Jauniškis – muzikos vadovas

Dirigentai
----------

* Juozas Mantas Jauniškis

Operos solistai
---------------

* Lina Dambrauskaitė (sopranas)
* Rūta Vosyliūtė (sopranas)
* Viktorija Miškūnaitė (sopranas)
* Viktoras Gerasimovas (sopraninas)
* Nora Petročenko (mecosopranas)
* Ieva Prudnikovaitė (mecosopranas)
* Mindaugas Zimkus (tenoras)
* Ona Kolobovaitė (sopranas)
* Aistė Pilibavičiūtė (sopranas)
* Andrius Bartkus (tenoras)
* Tadas Girininkas (bosas)
* Diana Tiškovaitė (sopranas)
* Eglė Šidlauskaitė (mecosopranas)
* Renata Dubinskaitė (mecosopranas)
* Vilija Miškūnaitė (mecosopranas)
* Gabrielė Kiršaitė (mecosopranas)
* Romanas Kudriašovas (baritonas)
* Algirdas Bagdonavičius (kontratenoras)

Orkestras
---------

I smuikai
Vytas Mikeliūnas, Bernardas Petrauskas, Ugnė Jauniškytė, Rima Švėgždaitė, Aistė Birvydaitė
II smuikai
Agnė Švagždytė, Ulijona Pugačiukaitė, Ernesta Vanagaitė, Minadora Šernaitė, Ieva Daugirdaitė
Altai
Birutė Bagdonienė, Dovilė Juozapaitienė, Aistė Miliukienė
Violončelės
Roma Jaraminaitė, Arnas Kmieliauskas
Obojai
Ugnius Dičiūnas, Aistis Gelusevičius
Fleitos
Ieva Baublytė, Vytenis Giknius
Trimitai
Laurynas Lapė, Domas Memėnas
Fagotas
Martynas Mažeika
Basso continuo
Alexander Puliaev, Jonas Kublickas, Robertas Bliškevičius, Vilimas Norkūnas, Balys Vaitkus.

Šaltiniai, nuorodos
-------------------

* Baroko operos teatro tinklalapis Archyvuota kopija 2017-09-17 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 54°21′59″š. pl. 23°22′50″r. ilg.﻿ / ﻿54.3664°š. pl. 23.3806°r. ilg.﻿ / 54.3664; 23.3806

**Sūsios durpynas** – durpynas pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone ir Kalvarijos savivaldybėje, 10 km į pietryčius nuo Kalvarijos, 3 km į vakarus nuo Šeštokų, Sūsninkų miško rytuose. Plotas – 14,37 km². Susidaręs ledyninio liežuvio paliktoje dubumoje. Šiaurinė riba labai vinguriuota. Sausmės sudaro 25 ha. Pietiniu pakraščiu teka Šešupės intakas Kirsna (vaga ištiesinta).

Durpės žemapelkinės. Durpių klodo (nenusausinto) vidutinis storis 1,7 m (didžiausias – 5,6 m). Durpių ištekliai (~1986 m.) 21 mln. m³. Durpės viksvinės–nendrinės, jų peleningumas 13,2 %, vidutinis drėgnumas 86,6 %. Sūsios dugną dengia molis, smėlis, o tarp jo ir durpių slūgso sapropelio sluoksnis (iki 5,5 m). Pietinė sukultūrinta.

1985 m. Ežerėlio durpių įmonė Sūsios durpyne pagamino 16 000 t kuro, 800 t kraiko, 3000 t komposto durpių. Dabar durpių gavybą ir perdirbimą vykdė UAB „Ežerėlio durpės" (būstinė Jukneliškėje). Nuo 2009 m. durpių gavyba sustabdyta, o dar po kelių metų durpių gavybos įmonė likviduota, įmonės pastatai, siaurasis geležinkelis, kuriuo gabentos durpės, išardyti.

Etimologija
-----------

Pavadinimas kildinamas nuo žodžio *sūsis, sūsas* („niežai, bėrimas, šašai").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Sūsios durpynas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 133
2. ↑   Archyvuota kopija 2015-02-08 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 321
Everett, 2007
**Rupert James Hector Everett** (g. 1959 m. gegužės 29 d.) – anglų aktorius.

Everetas gimė Norfolke (Anglija), mokėsi pas Benediktinus Ampleforto koledže, tačiau 15 metų pabėgo į Londoną, norėdamas tapti aktoriumi. Čia studijavo *Central School of Speech and Drama* aukštesniojoje mokykloje, ir kad galėtų pragyventi, dirbo vyru – prostitute. Vėliau už nepaklusnumą buvo išmestas iš dramos mokyklos ir persikėlė į Škotiją, kur Glazge įsidarbino avangardiniame teatre.

Lūžis karjeroje atėjo 1982-aisiais, kai Rupertas Everetas gavo vaidmenį filme „Kitas kraštas". 1987 metais jis jau vaidino kartu su Bob Dylan „Ugnies širdyse".

1989 m. aktorius persikėlė į Paryžių. Čia viešai pripažino, kad yra gėjus, kas tuo metu padarė žalą jo tolimesnei karjerai. Vis dar filmavosi įvairiuose filmuose („Dellamorte Dellamore" ir kt.), tačiau pirmas rimtesnio pasisekimo sulaukęs vaidmuo buvo tik 1997-ųjų filme „Mano geriausio draugo vestuvės" kartu su Julia Roberts.

Kita
----

Italų komiksų herojus *Dylan Dog* buvo inspiruotas Ruperto Evereto. Vėliau aktorius vaidino filme „Dellamorte Dellamore", pastatytame pagal vieną iš romanų su šiuo herojumi. Tiesa, vaidino kitą personažą, o pats Dylan Dog filme nepasirodė visai.

Dalinė filmografija
-------------------

* *Another Country* (1984)
* *Duetas vienam* (1986)
* *Dance with a Stranger* (1985)
* *Hearts of Fire* (1987)
* *And Quiet Flows the Don* (1992)
* *Dellamorte Dellamore* (1994)
* *Mano geriausio draugo vestuvės* (*My Best Friend’s Wedding*, 1997)
* *Įsimylėjęs Šekspyras* (*Shakespeare in Love*, 1998)
* *Stage Beauty* (2004)
* *Šrekas 2* (įgarsinimas, 2004)

Nuorodos
--------

* IMDb: Rupert Everett
* Interviu ir memuarų apžvalga
| „Mergina su perlo auskaru" |
| --- |
|  |
| Menininkas | Johanesas Vermejeris |
| Metai | 1665−67 m. |
| Meno kryptis | XVII a. olandų barokas |
| Medžiagos, technika | drobė, aliejus |
| Matmenys | 46,5 × 40 cm |
| Miestas (vieta) | Haga,  Nyderlandai |
| Muziejus | Mauricheisas |

**Mergina su perlo auskaru** – vienas žymiausių olandų dailininko Vermejerio (1632−1675) paveikslų. Įvardijamas vienu žinomiausių olandų XVII a. tapybos „aukso amžiaus" kūrinių.

Apie paveikslą
--------------

Paveikslą „Mergina su perlo auskaru" apie 1665−1667 m. nutapė Delfto miesto Olandijoje dailininkas Johanesas Vermejeris. Apie dailininką išliko labai mažai biografinių žinių, jis tikriausiai niekuomet nepaliko gimtojo Delfto miesto ir po mirties buvo beveik užmirštas. Dailininko kūrybos vertę tik XIX a. viduryje pradėjo pastebėti prancūzai. Paveikslą 1881 m. aukcione Hagoje už menką 2 guldenų ir 30 centų sumą įsigijo kolekcionierius Arnoldus des Tombe. Paveikslas tuo metu per laiką buvo pajuodavęs ir nedaug kas galėjo jį tinkamai įvertinti. 1903 m. Arnoldus des Tombe palikimu jį padovanojo Hagos Mauricheiso galerijai. 

Nieko nežinoma apie paveikslo sukūrimo aplinkybes ar merginą, kuri jam pozavo, ar, apskritai, pozavo. Pagal Mauricheiso galerijos informaciją, paveikslas nėra portretas, o atitinka vieną XVII a. olandų tapyboje paplitusį paveikslų tipą *tronie* − įsivaizduotos asmenybės vaizdinį, paveikslo atveju − mįslingos orientalistiniais drabužiais apsirengusios merginos. Šią versiją paremia paveikslo veikėjos dėvimas labai neįprastas turbanas ir perlo auskaras, kuris yra aiškiai per didelis, kad galėtų būti nešiojamas.

Ilgainiui „Mergina su perlo auskaru" pradėjo garsėti ir XX a. pabaigoje pradėta vadinti žymiausiu Mauricheiso galerijos kūriniu, praminta „Šiaurės Mona Liza". Paveikslas įkvėpė to paties pavadinimo populiarų romaną, kurį 1999 m. parašė britų rašytoja Treisė Ševaljė. Pagal šią knygą 2003 m. buvo pastatytas kritikų aukštai įvertintas kino filmas „Mergina su perlo auskaru", kuris populiarino paveikslą pasaulyje.

Nuorodos
--------

* Mauricheiso galerija
* *Vermeer's girl with a pearl earring: Who was she?* Alastair Sooke, 21 October 2014, BBC
* essentialvermeer.com
Koordinatės: 21°45′ š. pl. 82°51′ v. ilg.﻿ / ﻿21.750°š. pl. 82.850°r. ilg.﻿ / 21.750; 82.850﻿ (Isla de la Juventud)

| Chuventudo sala*Isla de la Juventud* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kubos vėliava Kuba |
| **Administracinis centras** | Nueva Cherona |
| **Savivaldybių skaičius** | 1 |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 83 625 |
| **Plotas** | 2 419 km² |
| **Tankumas** (2020) | 35 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Chuventudo salaVikiteka |

**Chuventudo sala** (isp. *Isla de la Juventud*) – sala Karibų jūroje, Kanareoso salyne, nuotolusi ~100 km į pietus nuo Kubos salos (atskirta Batabano įlankos). Priklauso Kubai, sudaro atskirą provinciją.

Salos plotas – 2419 km² (7-a pagal dydį Karibų salose). Paviršius kalvotas, šiaurinė dalis aukštesnė nei pietinė. Aukščiausia vieta siekia 303 m. Būdingi karstiniai reiškiniai, yra požeminių urvų. Klimatas tropinis jūrinis, nereti uraganai. Vyrauja drėgnieji atogrąžų miškai, šiaurėje yra pušynų. Yra vario, geležies rūdų, aukso, marmuro telkinių, mineralinių versmių.

2009 m. Chuventudo saloje gyveno 86 256 žmonių. Administracinis centras ir didžiausias miestas – Nueva Cherona. Auginami citrinmedžiai, ananasai, mangai, ryžiai, daržovės. Taip pat verčiamasi galvijų auginimu, žvejyba, turizmu.

Istorija
--------

Chuventudo sala buvo gyvenama jau prieškolumbiniais laikais. Rytiniame krante, Punta dėl Estės urve, rasti 235 uolų piešiniai. Europiečiai apie salą sužinojo 1494 m. antrosios Kristupo Kolumbo kelionės metu. Keliautojas salą pavadino ***La Evangelista***, vėliau ji dar buvo žinoma kaip ***Kotoraso sala*** („Papūgų sala", *Isla de Cotorras*), ***Tesoroso sala*** („Lobių sala", *Isla de Tesoros*), ***Pinoso sala*** („Pušų sala", *Isla de Pinos*). Saloje buvo įsikūrę piratai. 1925 m. sala oficialiai pripažinta Kubai. 1953–1955 m. čia buvo įkalintas Fidelis Kastro, vėliau ten įkalinti Kubos revoliucijos priešininkai (nuo 1967 m. *Presidio Modelo* kalėjimas paverstas muziejumi). Nuo 1978 m. sala vadinama Chuventudo („Jaunystės") sala.

Šaltiniai
---------

1. ↑  CUBA, *citypopulation.de*
2. ↑  *Chuventudo sala*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006


|  |  |
| --- | --- |
|  **Kubos provincijos** |  |
| Artemisa | Chuventudas | Granma | Gvantanamas | Havana | Holginas | Kamaguėjus | Kubos Santjagas | Las Tunasas | Majabekė | Matansasas | Pinar del Rijas | Sankti Spiritus | Siego de Avila | Sjenfuegosas | Vilja Klara |
| Jirkovasček. *Jirkov* |
| --- |
|              |
| *Jirkovas* |
|  |
| 

JirkovasJirkovas

50°30′1″ š. pl. 13°26′31″ r. ilg.﻿ / ﻿50.50028°š. pl. 13.44194°r. ilg.﻿ / 50.50028; 13.44194﻿ (Jirkovas)Koordinatės: 50°30′1″ š. pl. 13°26′31″ r. ilg.﻿ / ﻿50.50028°š. pl. 13.44194°r. ilg.﻿ / 50.50028; 13.44194﻿ (Jirkovas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Čekijos vėliava Čekija |
| **Kraštas** | Usčio kraštas |
|  |
| **Meras** | Štejnar Radek |
|  |
| **Gyventojų** (2013 m.) | 20 230  |
| **Plotas** | 17,11 km² |
| **Tankumas** (2013 m.) | 1 182 žm./km² |
| **Altitudė** | 305 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 431 11 – 431 21 |
| **Tinklalapis** | Oficiali svetainė |
|  **Vikiteka** | Jirkovas |

**Jirkovas** (ček. *Jirkov*; vok. *Görkau*) – miestas Ūsčio krašte, Čekijoje. Įsikūręs prie pasienio su Vokietija, tarp Mosto ir Chomutovo, Rūdinių kalnų papėdėje. Per miestą eina geležinkelio linija Chomutovas–Ūstis prie Labės. 20 230 gyventojų (2013 m. duomenys).

Istorija
--------

Manoma, kad gyvenvietė įkurta XIII a. antroje pusėje. Apie 1300 m. pastatyta gotikinė bažnyčia. Rašytiniuose šaltiniuose minimas kaip *Borekas* (ček. *Borek*, dabar Jirkovo priemiestis) arba *Jurkovas* (ček. *Jurkov*). Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėtas 1352 m. XV a. pradžioje netoli miesto buvo pastatyta Raudonoji pilis (ček. *Červený Hrádek*). Miesto teisės suteiktos 1455 m. 1480 m. pastatyta alaus darykla.

Galerija
--------

* Jirkovo rotušėJirkovo rotušė
* VaistinėVaistinė
* Miesto panoramaMiesto panorama
TAG Heuer|  |
| Forma | Dukterinė įmonė |
| Pramonė | Laikrodžių gamyba, pardavimas |
| Įkurta | 1860 m. |
| Įkūrėjas (-ai) | Edouard Heuer |
| Centrinė būstinė | Šo de Fonas, Šveicarija |
| Svarbiausi darbuotojai | Jean-Claude Biver |
| Produktai | Rankiniai laikrodžiai |
| Tinklalapis | Oficiali svetainė |

**TAG Heuer** – rankinių laikrodžių, įvairių aksesuarų, akinių ir mobiliųjų telefonų gaminimo kompanija iš Šveicarijos.

Kompanija savo veiklą pradėjo 1860 m. kaip **Uhrenmanufaktur Heuer AG**. 1985 m. holdingas „Techniques d’Avant Garde" įsigijo didžiąją dalį kompanijos akcijų ir nuo to laiko įmonė vadinama „TAG Heuer". 1999 m. didžiausia pasaulyje prabangos prekių įmonė iš Prancūzijos LVMH nupirko beveik visus 100 proc. įmonės akcijų ir perėmė TAG Heur valdymą.

Šiuo metu rinkoje yra šie įmonės laikrodžiai: Formula One, Aquaracer, Link, Carrera, Monaco, Connect ir Grand Carrera. Įmonė aktyviai veikia sporto srityje – trečiajame XX a. dešimtmetyje TAG Heur rėmė tris olimpines žaidynes, buvo slidinėjimo čempionatų, Formulės 1 čempionatų rėmėja bei tiekė oficialius laikrodžius McLaren komandai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  TAG Heuer S.A. – Company Profile, Information, Business Description, History, Background Information on TAG Heuer S.A.
2. ↑  Heuer
3. ↑  The TAG Heuer McLaren Watches Archyvuota kopija 2016-02-20 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: TAG Heuer** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
**Chvančkara** – natūraliai pussaldis raudonasis gruziniškas vynas. Daromas iš *Aleksandrouli* ir *Mudžuretuli* vynuogių, užaugintų Chvančkaros vynuogynuose Ambrolaurio miesto apylinkėse Račoje (Vakarų Gruzija)..

Tamsi rubino spalva. Stiprus specifinis aromatas. Harmoningas aksomiškas skonis su aviečių prieskoniu. Stiprumas 10,5-12,0 % alkoholio, 3-5 % cukraus, titruojamas rūgštingumas – 5,0-7,0 %.

Tinka su baltos mėsos, paukštienos ir žvėrienos patiekalais, sūriu, desertu.

Istorija
--------

Vynas gaminamas nuo 1907 m. 1907 m. tarptautinėje parodoje Belgijoje kunigaikščių Levano ir Dmitrijaus Kipianių pristatytas vynas laimėjo *Grand Prix* ir aukso medalį. Tuo metu šis vynas buvo žinomas kaip *Kipiani vynas*. XX a. 4-ame dešimtmetyje vyno pavadinimas buvo pakeistas, jis imtas vadinti *chvančkara*.

Chvančkara yra vienas populiariausių pussaldžių gruziniškų vynų. Chvančkara ir kindzmaraulis buvo mėgstamiausi J. Stalino vynai..

Nuorodos
--------

1. ↑  Tamara Dragadze. *Rural Families in Soviet Georgia: A Case Study in Ratcha Province*, Routledge, 1988, ISBN 0-415-00619-8, p. 7
2. ↑  Всё про красное вино. Хванчкара: 100 лет триумфу
3. ↑  Glenn Randall Mack, Asele Surina. *Food Culture In Russia And Central Asia*, Greenwood Press, 2005, ISBN 0-313-32773-4, p. 10
| **Jonas Kentra** |
| --- |
| Gimė | 1869 m.Palanga |
| Mirė | 1942 m. gruodžio 27 d. (~73 metai)Nižniaja Poima, Rusija. |
| Tėvas | Kazimieras Kentra |
| Sutuoktinis (-ė) | Felicija Binkevičiūtė |
|  |
| Veikla | Teisininkas, visuomenės veikėjas |
| Sritis | Teisė |
| Organizacijos | Kretingos apskrities įstaiga |
| Pareigos | Teisėjas, notaras |
|  |
| Alma mater | Dorpato universitetas |

**Jonas Kentra** (1869 m. Palangoje, Palangos vls. Gruobinios aps. Kuršo gub. – 1942 m. gruodžio 27 d. Nižniaja Poimos k. Nižnij Ingašo r. Krasnojarsko kr. Rusija) – Lietuvos teisininkas, teisėjas, notaras, 1941 m. Sibiro (Krasnojarsko krašto) tremtinys.

Biografija
----------

Kilęs iš bajorų šeimos. Baigęs Palangos progimnaziją ir vokiškąją Liepojos Nikolajaus gimnaziją, Dorpato universitete studijavo teisę.

Dirbo teisininku Palangoje, buvo notaras. Apie 1918 m. persikėlė į Kretingos apskrities centrą Kretingą. 1919 m. paskirtas Kretingos taikos teisėju, vėliau dirbo apskrities notaru. Jo namuose miesto centre veikė Kretingos apskrities valdyba, Lietuvos banko skyrius, žento Vlado Petronaičio advokato kontora.

Dalyvavo visuomeninėje ir labdaringoje veikloje, buvo Šv. Vincento Pauliečio draugijos narys.

Išėjęs į pensiją, apsigyveno Lukauskių (Budrių) dvarelyje, kurį įsigijo Lietuvos žemės reformos metu.

Žmona – bajoraitė Felicija Binkevičiūtė (mirė 1938 m. palaidota Kretingos senosiose kapinėse).

1941 m. birželio 14 d. Lukauskių dvarelyje suimtas kartu su dukra Sofija Mongirdiene ir žentu Vytautu Mongirdu, išvežtas į Rešiotų lagerį, Nižnij Ingašo r. Krasnojarsko kr. Rusija, kuriame mirė išsekintas fizinių darbų ir bado (oficiali mirties priežastis – širdies dekompensacija). Po mirties NKVD Ypatingojo pasitarimo 1943 m. sausio 2 d. nuteistas 5 metams lagerio.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vyriausybės žinios - 1919. - Nr. 8. - P. 6
2. ↑  Kazys Zubauskas. Lietuvos darbuotojų ir įvairių įstaigų 1200 antrašų. - Tilžė, 1922. - P. 65
3. ↑  Aloyzas, Janušaitis. Kas katalikams žinotina. - Kretinga: Vienuolynas, 1935. - P. 27
4. ↑  1941-1952 metų Lietuvos tremtiniai. - Vilnius: Vidaus reikalų ministerija, 1993. - Kn. 1. - P. 440
5. ↑  Lietuvos gyventojų genocidas, 1939–1941. - Vilnius: Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimų centras, 1999. - T. 1 (A-Ž). - P. 418
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Transpozazė Tn5 dimer + 2 DNA fragment, E.Coli.
**Transpozazė** yra fermentas, kuris jungiasi prie transpozono pabaigos ir katalizuoja jo judėjimą į kitą genomo vietą iškirpdamas ir įklijuodamas arba replikacijos transpozicijos būdu.

Žodis „transpozazė" buvo paminėtas žmonių, kurie nuklonavo fermentą reikalingą Tn3 transpozono transpozicijai. Transpozonų egzistavimą 1940 m. paskelbė Barbara McClintock, kuri tyrinėjo kukurūzų paveldimumą, bet tikrasis molekulinis pagrindas buvo apibūdintas vėlesnių tyrimų metu. McClintock atrado, kad chromosomų dalys pakeičia savo padėtį, šokinėdamos nuo vienos chromosomos iki kitos. Šių transpozonų perskirstymas (kurie koduoja spalvas) leido kitoms pigmentiniams genams pasireikšti. Transpozicija kukurūzuose pakeitė jų spalvas, nors kituose organizmuose, kaip bakterijos, tai gali lemti atsparumą nuo antibiotikų. Transpozicija taip pat svarbi kuriant genetinę įvairovę ir taip įvairios rūšys prisitaiko prie kintančių aplinkos sąlygų. Žmogaus evoliucijos eigoje apie 40 % žmogaus genomo keitė savo vietas transpozicijos metodu.

Transpozazės yra grupuojamos pagal EC numerius EC 2.7.7.

Genų kodavimas transpozaze yra labiausiai paplitęs daugelio organizmų genomuose.
| Žau |
| --- |
| Žau upė netoli Tiarakos gamtos stoties Žau upė netoli Tiarakos gamtos stoties |
| **Ilgis** | 400 km |
| **Baseino plotas** | 19 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 720 m³/s |
| **Žiotys** | Negras |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |

**Žau** (port. *Rio Jaú*) – upė šiaurės vakarų Brazilijoje, Amazonės valstijoje; Negro dešinysis intakas (Amazonės baseinas). Visa upės vaga ir didžiuma baseino patenka į Žau nacionalinio parką. Teka į šiaurės rytus, rytus, smarkiai vinguriuoja, sudaro gausybę meandrų, senvagių. Įteka į Negrą žemiau Uninio žiočių.

Didžiausias intakas: Karabinanis (dešinysis).

Upės pavadinimas kilęs nuo žodžio *jaú* (arba *ya'ú*) vadinamos vietinės šamų rūšies (*Zungaro zungaro*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Parque Nacional de Jaú, *viarural.com*