recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| San Luisas*San Luis de Loyola de la Nueva Medina de Río Seco* |
| --- |
| *Miesto katedra* |
|  |
| 

San LuisasSan Luisas

33°19′0″ p. pl. 66°21′0″ v. ilg.﻿ / ﻿33.31667°š. pl. 66.35000°r. ilg.﻿ / 33.31667; 66.35000﻿ (San Luisas (Argentina))Koordinatės: 33°19′0″ p. pl. 66°21′0″ v. ilg.﻿ / ﻿33.31667°š. pl. 66.35000°r. ilg.﻿ / 33.31667; 66.35000﻿ (San Luisas (Argentina)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | San Luiso provincija San Luiso provincija |
| **Departamentas** | Kapitalio departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1594 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 153 322  |
| **Altitudė** | 709 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.municipiosanluis.gov.ar |
|  **Vikiteka** | San Luisas |

**San Luisas** (isp. *San Luis*) – miestas Argentinoje, Kujo regione, *Sierras Grandes* kalnagūbrių pašlaitėje, prie *Chorrillos* upės. Provincijos administracinis centras. 184,0 tūkst. gyventojų (2007).

Istorija
--------

Nors San Luiso įkūrimo aktas dingęs, tačiau iš kitų šaltinių žinoma, kad miestas įkurtas Luis Jufré de Loaysa y Meneses 1594 m. rugpjūčio 25 d. ir pavadintas *Nueva Medina de Río Seco*. Tačiau netrukus dėl indėnų antpuolių buvo apleistas ir iš naujo atkurtas 1632 m. *San Luis de Loyola Nueva Medina de Río Seco* pavadinimu. XIX a. pab. turėjo tik apie 7000 gyventojų. Išaugo kai tapo svarbiu transporto mazgu (1875 m. nutiestas geležinkelis) ir pramonės centru.

Kadangi miestą supantys *Sierras Grandes* kalnagūbriai dar vadinami *Punta de los Venados*, todėl San Luiso gyventojai vadinami *puntanos*.

Ūkis ir transportas
-------------------

San Luisas – svarbus transporto mazgas. Keliai veda į Kordobą, Mendosą, San Rafaelį, San Chuaną, La Riochą. Geležinkelis į Kordobą ir Mendosą. Iš San Luiso oro uosto vyksta reguliarūs skrydžiai į Buenos Aires. Tekstlės, plastmasės, keramikos, popieriaus, maisto pramonė. Yra universitetas.

Geografija
----------

Aplinkiniai kalnagūbriai San Luise (o ypač į šiaurę nuo miesto) suformuoja malonų kurortinį klimatą. Vyrauja pakankamai aukštos temperatūros (metinis vidurkis 17 °C), o vėjai nuo vandenyno atneša drėgmę. San Luisas drėkinimo ir polisinėms reikmėms naudoja *Potrero de los Funes* tvenkinį.

Miesto lankytini objektai ir pramogos
-------------------------------------

* „Tautų Parkas"
* Neoklasicistinė katedra
* Muziejai
* Kolonijinės architektūros pastatai
* Žvejyba, poilsis ir vandens pramogos prie *Potrero de los Funes* tvenkinio.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2005-10-27 iš Wayback Machine projekto.
* Turistinė informacija
* Miesto istorija Archyvuota kopija 2010-08-03 iš Wayback Machine projekto.
| **Bachanovo riedulių draustinis** |
| --- |
| Rieduliai |
| **Tipas** | Geologijos-kraštovaizdžio |
| **Vieta** | Jeleniavo valsčius |
| **Koordinatės** | 54°14′ š. pl. 23°14′ r. ilg.﻿ / ﻿54.233°š. pl. 23.233°r. ilg.﻿ / 54.233; 23.233Koordinatės: 54°14′ š. pl. 23°14′ r. ilg.﻿ / ﻿54.233°š. pl. 23.233°r. ilg.﻿ / 54.233; 23.233 |
| **Plotas** | 0.98 km² |
| **Įsteigimo data** | 1972 m. |
| **Pavaldumas** | Valstybinis |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bachanovo riedulių draustinis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Bachanovo riedulių draustinis** (lenk. *Rezerwat przyrody Głazowisko Bachanowo*) – draustinis, esantis Rytų Sūduvos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje ir Jeleniavo valsčiuje, netoli Bachanovo kaimo, į pietus nuo Ančios ežero. Draustinis yra Juodosios Ančios upės ir jos intako *Kozikuvkos* santakoje, kur būtent šioje vietovėje guli ledyniniai rieduliai. Įkurtas ministro įsakymu (M.P. Nr 53, poz. 283), 1972 m. spalio 27 d. Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. ši vietovė buvo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valdose. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį ši vietovė pateko į Lietuvos Respublikai priskirtą teritoriją.

Gamta
-----

Draustinyje saugomi unikalūs rieduliai ir ledynų traukimosi suformuotas kraštovaizdis. Šiame draustinyje yra apie 10000 riedulių, nuo 0,5 m iki 8 m skersmens. Rieduliai daugiausia išsidėstę keturiose vietovėse: upės vagoje, šalia upės esančiame slėnyje, 10 m aukštyje Juodosios Ančios upės šlaituose ir 25 m aukštyje virš upės zandriniame paviršiuje. Šių riedulių sudėtį daugiausia sudaro granitas, granitogneisas, sienitas, gneisas, smiltainis, klintis, bazaltas, riolitas, paleobazaltas ir porfyritas. Rieduliai susidarė rinoje traukiantis ledynmečiui. Manoma, kad šiuos riedulius ledynas atnešė iš Skandinavijos, tirpstant ir traukiantis ledynams. Ant riedulių auga įvairios kerpės ir samanūnai, taip pat yra retesnių tik kalnuose augančių augalų. Šiuo metu draustinio teritorijos naudojamos kaip ganyklos.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Suvalkų kraštovaizdžio parkas;
* Ančios ežero draustinis;
* Lapūkavo riedulių draustinis.

Šaltiniai
---------

* Grzegorz Rąkowski: Polska egzotyczna. Cz. 1. Pruszków: „Rewasz", 1999 m. ISBN 83-85557-63-6.

Nuorodos
--------

* Aprašymas apie draustinį (liet.) Archyvuota kopija 2011-04-03 iš Wayback Machine projekto.;
* Draustinio nuotraukos Archyvuota kopija 2016-10-17 iš Wayback Machine projekto..
| Narimantaičiai |
| --- |
| Kilmė | Gediminaičiai |
| Pradininkas | Narimantas |
| Titulas | Kunigaikštis |
| Laikotarpis | XIV-XV a. |
| Šalys | LDK, Naugardas |
| Dvarai | Pinskas |
| Atšakos | Golycinai, Kurakinai, Goleckiai, Chovanskiai |

Korelos tvirtovė
**Narimantaičiai** – XIV a. – XV a. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajorų didikų kunigaikščių giminė, stačiatikiai.

Giminė
------

Gediminaičiai, giminės pradininkas – Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino vyriausiasis (ar antrasis) sūnus Narimantas. Jo palikuonių Narimantaičių tėvonija XIV a. – XV a. pirmoje pusėje buvo Pinsko kunigaikštystė.

Ginant Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės žemes pasižymėjo Narimanto sūnus Jurgis Narimantaitis. Kitas Narimanto sūnus Aleksandras Narimantaitis (m. po 1348 ar 1350 m.), tėvui pasitraukus iš Didžiojo Naugardo, iki 1347 ar 1348 m. valdė Orešeką (dab. Petrokrepostė) ir Korelą (dab. Priozerskas). Manoma, kad buvo patekęs į švedų nelaisvę. Jo valdas devintojo dešimtmečio pradžioje turėjo Patrikas, kurio kai kurie tyrėjai nelaiko Narimanto sūnumi. XIV a. aštuntame dešimtmetyje – XV a. pirmoje pusėje jis valdė Starodubą ir Rylską į vakarus nuo Kursko.

Patriko sūnus Aleksandras Narimantaitis pasižymėjo XV a. pradžios Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kare su Maskva. Iš Patriko sūnaus Jurgio kilo Maskvos, vėliau ir Rusijos kunigaikščių ir bojarinų giminės Golicynai, Kurakinai, iš jo brolio Aleksandro – Koreckiai, iš Teodoro – Chovanskiai, kurių žymiausias atstovas Ivanas Chovanskis, 1682 m. Maskvos sukilimo, vadinamo Chovanskio maištu, vadas, užmuštas jo metu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  '**. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 56 psl.**
| San Luis Rio Koloradas*San Luis Río Colorado* |
| --- |
|        |
| *Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia* |
|  |
| 

San Luis Rio KoloradasSan Luis Rio Koloradas

32°28′0″ š. pl. 114°45′0″ v. ilg.﻿ / ﻿32.46667°š. pl. 114.75000°r. ilg.﻿ / 32.46667; 114.75000﻿ (San Luis Rio Koloradas)Koordinatės: 32°28′0″ š. pl. 114°45′0″ v. ilg.﻿ / ﻿32.46667°š. pl. 114.75000°r. ilg.﻿ / 32.46667; 114.75000﻿ (San Luis Rio Koloradas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-7)------ vasaros: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Meksikos vėliava Meksika |
| **Valstija** | Sonora Sonoros valstija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1907 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2015) | 192 739  |
| **Altitudė** | 45 m |
|  |
|  **Vikiteka** | San Luis Rio Koloradas |
|  |
| **Kirčiavimas** | San Lùis Rio Kolorãdas |

**San Luis Rio Koloradas** (isp. *San Luis Río Colorado*) – miestas šiaurės vakarų Meksikoje, Sonoroje, Sonoros dykumoje, 75 km į pietryčius nuo Meksikalio, prie Kolorado žemupio kairiojo kranto, Jungtinių Amerikos Valstijų pasienyje (priešais Arizonos miestą San Luisą). Plentai į Meksikalį, Sonojtą, Jumą. Yra vietinės reikšmės oro uostas. Vystoma elektrotechnikos, siuvimo, maisto (malimo, citrusinių vaisių perdirbimo) pramonė, apylinkėse auginami javai, citrinos, medvilnė. Veikia 2010 m. įkurtas technologijų universitetas, teatras, krašto muziejus, yra Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia.

San Luis Rio Kolorado apylinkėse yra pasaulio paveldo objektai – El Pinakatės ir Didžiosios Altaro dykumos biosferos rezervatas bei Kalifornijos įlankos aukštutinės dalies ir Kolorado deltos biosferos rezervatas.

Istorija
--------

1907 m. Gonsalesų šeima Kolorado pakrantėje įkūrė rančą. 1917 m. pradėta steigti nausėdija, pavadinta San Luis Rio Koloradu. Miesto teisės suteiktos 1958 m.

Miestas yra seismiškai veiklioje vietovėje, dažni žemės drebėjimai. Didžiausias įvyko 2010 m. balandžio 4 d. (žuvo 4 žmonės).

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. ↑  *San Luis Río Colorado*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
|  |
| --- |
| Lynyrd Skynyrd |
|  
Lynyrd Skynyrd koncertas 2008 m. |
| Biografija |
| Dar žinoma | Skynyrd |
| Kilmė | Džeksonvilis, Florida, JAV |
| Žanrai | Pietietiškas rokasSunkusis rokasBliuzrokas |
| Aktyvumo metai | 1970-19771987-dabar |
| Svetainė | LynyrdSkynyrd.com |
| Nariai |
| Johnny Van ZantGary RossingtonBilly PowellEan EvansRickey MedlockeMichael CartelloneMark MatejkaDale Krantz RossingtonCarol Chase |
| Buvę nariai |
| Ronnie Van ZantAllen CollinsSteve GainesLeon WilkesonCassie GainesEd KingBob BurnsArtimus PyleHughie Thomasson |

**Lynyrd Skynyrd** yra amerikiečių roko grupė. Grupė buvo geriausiai žinoma XX amžiaus 8 dešimtmetyje su tuometiniu grupės lyderiu, vokalistu, bei dainų tekstų autoriumi Ronnie Van Zant, kuris su dar keliais grupės nariai žuvo nukritus lėktuvui 1977 metais. Garsiausios grupės dainos Free Bird ir Sweet Home Alabama yra gerai žinomos ir iki šių dienų.

Iš pradžių grupė buvo įkurta pavadinimu *My Backyard* 1964 metais. Ją įkūrė paaugliai draugai Ronnie Van Zant (Vokalas), Allen Collins (Gitara), Gary Rossington (Gitara), Larry Junstrom (Bosinė gitara) ir Bob Burns (Būgnai). Jiems įtaką darė tokios grupės kaip Free, The Yardbirds ir The Beatles. Per ateinančius metus grupė buvo pakeitusi savo pavadinimą į *The Noble Five* ir *One Percent*. 1970 metais grupės galutiniu pavadinimu tapo *Lynyrd Skynyrd*. 2006 metų kovo 13 dieną grupė buvo priimta į Rokenrolo šlovės muziejų.

Diskografija
------------

### Studijiniai albumai

* 1973 - (pronounced 'lĕh-'nérd 'skin-'nérd)
* 1974 - Second Helping
* 1975 - Nuthin' Fancy
* 1976 - Gimme Back My Bullets
* 1977 - Street Survivors
* 1991 - Lynyrd Skynyrd 1991
* 1993 - The Last Rebel
* 1994 - Endangered Species
* 1997 - Twenty
* 1999 - Edge Of Forever
* 2000 - Christmas Time Again
* 2003 - Vicious Cycle
* 2009 - God & Guns

Nuorodos
--------

* Lynyrd Skynyrd svetainėje Last.fm
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Hymenaea** |
| --- |
| Brazilinis kopalmedis (*Hymenaea courbaril*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Eilė: | Pupiečiai  *( Fabales)* |
| Šeima: | Pupiniai  *( Fabaceae)* |
| Pošeimis: | *Caesalpinioideae*  *( Caesalpinioideae)* |
| Gentis: | Kopalmedis  *( Hymenaea)* |

 |

*Hymenaea verrucosa*
*Hymenaea courbaril*
**Kopalmedis** (*Hymenaea*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso įvairių, tropikuose paplitusių medžių, rūšys. Beveik visos kopalmedžių rūšys auga tropinėje Amerikoje (nuo Karibų salų ir pietų Meksikos iki pietų Brazilijos ir Paragvajaus), tik viena – Afrikoje (Zanzibare, kartais išskiriama į monotipinę gentį).

Dauguma kopalmedžių rūšių yra visžaliai, aukštojo ardo (iki 25 m aukščio) medžiai, nors dalis medžių, priklausomai nuo augimo sąlygų, gali būti nedideli. Kopalmedžiai plačiai panaudojami: vaisiai valgomi, iš lapų gaminama arbata, tanki mediena yra tinkama baldų, laivų gamybai, iš jos vietiniai gyventojai gamina kanojas. Sėklose gausu polisacharidų, kurie naudojami maisto, kosmetikos, farmacijos, popieriaus gamybos pramonėje. Iš kopalmedžio sakų gaunamas kopalis – derva, naudojama smilkymui, statyboje (vietoje cemento). Didžioji dalis Dominikos gintaro yra išnykusios *Hymenaea protera* rūšies sakai.

Rūšys
-----

* Brazilinis kopalmedis (*Hymenaea courbaril*)
* Karpotasis kopalmedis (*Hymenaea verrucosa*)
* *Hymenaea martiana*
* *Hymenaea torrei*
* *Hymenaea stigonocarpa*
* *Hymenaea oblongifolia*
* *Hymenaea parvifolia*
* ir kt.
| Esperansos bazė*Base Esperanza* |
| --- |
| *Esperansos bazė 2015 m.* |
|  |
| 

Esperansos bazėEsperansos bazė

63°23′54″ p. pl. 56°59′46″ v. ilg.﻿ / ﻿63.39833°š. pl. 56.99611°r. ilg.﻿ / 63.39833; 56.99611﻿ (Esperansos bazė)Koordinatės: 63°23′54″ p. pl. 56°59′46″ v. ilg.﻿ / ﻿63.39833°š. pl. 56.99611°r. ilg.﻿ / 63.39833; 56.99611﻿ (Esperansos bazė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1953 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 66  |
|  |
|  **Vikiteka** | Esperansos bazė |

**Esperansos bazė** (isp. *Base Esperanza*) – nuolatinė, ištisus metus veikianti Argentinos mokslinė bazė Antarktidoje, Grejamo Žemėje, Antarktidos pusiasalyje (jo dalyje – Trinti pusiasalyje), prie Vilties įlankos. Kartu su Vilja Las Estreljaso gyvenviete, priklausančia Čilei, Esperansos bazė yra vienintelė nuolat gyvenama civilinė gyvenvietė Antarktyje. Čia gyvena nuo 66 žmonių žiemą (2010 m.) iki 142 vasarą.

Argentina Esperansos bazę laiko esant savo teritorinėse pretenzijose Antarktidoje (Argentinos Antarktida). Bazę administruoja Argentinos Antarktikos jungtinė komanda (*Comando Conjunto Antártico*) ir Ugnies Žemės provincija.

Esperansos bazė įkurta 1953 m. Čia vykdomi moksliniai glaciologijos, seismologijos, okeanografijos, krantų ekologijos, biologijos, geologijos, limnologijos tyrimai, veikia karinė bazė. Šalia bazės yra civilinė gyvenvietė su mokykla (įkurta 1978 m.), ligonine, palydovine antena, pašto ir civilinės registracijos skyriais, Šv. Pranciškaus Asyžiečio koplyčia (nuo 1976 m.), kapinės. Bazei priklauso 18 padalinių – nedidelių, laikinų postų (vad. *refugio*).

1903 m. dabartinės bazės vietoje įsikūrė iš sudužusio laivo *Antarctic* išsigebėję švedų jūrininkai (likusios jų pastogės liekanos). 1945 m. šalia bazę (*Base D*) įkūrė britai. 1952 m. Argentinos karinis jūrų laivynas pastatė Esperansos švyturį, o netrukus įkūrė karinę bazę. Netrukus tarp britų ir argentiniečių laivynų įvyko incidentas.

1978 m. sausio 7 d. bazėje gimė pirmasis žmogus Antarktidoje – Emilijus Markosas Palma.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Los Andes, censo del 24 de octubre de 2010
2. ↑  Faro Esperanza
3. ↑  FALKLAND ISLANDS DEPENDENCIES (HOPE BAY INCIDENT)
4. ↑  «Born Freezing: Meet Antarctica’s First Citizen». *Web Ecoist*.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 15°23′ p. pl. 166°51′ r. ilg.﻿ / ﻿15.383°š. pl. 166.850°r. ilg.﻿ / 15.383; 166.850

Espiritu Santas. Šampanės paplūdimys
**Espiritu Santas** (angl. *Espiritu Santo*) – sala Ramiajame vandenyne, didžiausia Naujųjų Hebridų salyne. Priklauso Vanuatu valstybei. Plotas 3955,5 km².

Sala yra vulkaninės kilmės, kalnuota. Aukščiausia viršukalnė – Tabvemasana (1877 m, aukščiausia Vanuatu vieta). Aplink Espiritu Santą gausu mažesnių salų ir salelių (svarbiausios – Malo, Lathi, Mavea, Tutumba) bei koralinių rifų. Šiaurinėje dalyje giliai įsiterpusi Sent Filipo ir Sent Džeimso įlanka. Auga tropiniai miškai, juose gyvena retų, endeminių paukščių.

Svarbiausias salos miestas – Luganvilis. Verčiamasi vietinės reikšmės žemdirbyste, paukštininkyste, žvejyba. Yra gyvulininkystės ūkis. Turizmas.

Espiritu Santas priklauso Sanma provincijai.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

**Narkotizuojanti disfunkcija** – teorija, jog masinei žiniasklaidai suteikus didžiulį kiekį tam tikros informacijos, žmonės jai tampa apatiški. Ši sąvoka pirmą kartą panaudota 1957 metais amerikiečių sociologų Paulo Lazarsfeldo ir Roberto Mertono straipsnyje *„Masinė komunikacija, populiarus pomėgis ir organizuotas socialinis veiksmas"*. Šiame straipsnyje autoriai sako: 

> „<...> masinė žiniasklaida dvidešimto amžiaus amerikiečiui padeda atsiriboti nuo pasaulio. Dėl to, didžioji dalis žiniasklaidos sukelia tik paviršutinišką susirūpinimą visuomenės problemomis, ir šis paviršutiniškumas dažnai sukelia masinę apatiją.
> 
> 

> Susidūrimas su tokiais informacijos kiekiais dažniau narkotizuoja, o ne suteikia jėgų imtis veiksmų. Laikas, skiriamas skaitymui ir klausymui, didėja ir laikas, skiriamas organizuotam veiksmui, mažėja. Individas skaito pasakojimus apie problemas ir gali net kalbėti apie alternatyvius jų sprendimo būdus, tačiau tai neužmezga ryšio su realiais socialiniais veiksmais. Šis pilietis gali džiaugtis savo didingu susidomėjimu visuomenės problemomis, tačiau jis nepastebi to, jog atsiribojo nuo sprendimų ir veiklos."
> 
> 

Anot autorių, individai, susidūrę su infomacija ir pranešimais apie įvairias problemas, turi nemažai žinių ir gali laisvai diskutuoti apie jas ir tiki, kad taip padeda jas spręsti. Žmonės nesuvokia, jog tiesiog domėdamiesi arba dalyvaudami diskusijose, jie niekuo neprisideda prie tikro problemos sprendimo.

Istorija
--------

Tyrimai, skirti žiniasklaidos efekto suvokimui, dvidešimtajame amžiuje turėjo tris pagrindinius tarpsnius. Nuo 1920-ųjų iki 1940-ųjų, tyrėjai manė, jog žiniasklaida daro stiprų poveikį savo auditorijai. Šį tarpsnį geriausiai apibūdina Poodinės adatos modelis arba Kulkos teorija. Ši teorija buvo skirta išaiškinti, kaip Antrojo pasaulinio karo propaganda keitė žmonių elgesį – nuo vyrų įtikinimo prisijungti prie kariuomenės, iki namų šeimininkių maisto ruošimo manierų. 

Nuo 1940-ųjų iki 1960-ųjų tyrėjų akiratyje buvo Minimalaus efekto teorija, kuri atsirado tiriant amerikiečių balsavimo įpročius. Ši teorija teigė, jog politikų kampanijos rinkėjų veiksmams nedarė žymios įtakos, nes jie gana gerai žinojo, kokios yra kandidatų pozicijos tam tikrais klausimais, todėl rinkėjai turėjo iš anksto nusistatytą nuomonę. Būtent čia ir atsiranda narkotizuojančios disfunkcijos sąvoka, nes auditorija apatiškai reagavo į rinkimų kampanijas.

Nuo pat 1960-ųjų iki dabar tyrėjai dirbo su daug įvairių teorijų, tačiau jas visas vienija manymas, jog žiniasklaida gali turėti tiek stiprų, tiek silpną poveikį auditorijai, kuris priklauso nuo įvairių aplinkybių.

Išnašos
-------

1. ↑  *„Mass communication, popular taste, and organized social action*" (www.irfanerdogan.com/dergiweb2008/24/13.pdf)
Apvirškintos kavos pupelės – žaliava *Kopi Luwak* kavai
Palminis musangas
**Kopi Luwak** (angl. *civet coffee*; indonez. *kopi luwak*, iš *kopi* 'kava' + *luwak* 'palminis musangas') – Indonezijoje gaminama kava iš laukinių gyvūnų palminių musangų apvirškintų kavos pupelių, kurios randamos gyvūno išmatose. Paruošta kava *Kopi Luwak* yra viena brangiausių, vertinama gurmanų.

Žaliava
-------

Šios kavos žaliava - kavos uogų sėklos, randamos palminio musango išmatose. Jas renka ir apdoroja Indonezijos Javos, Sumatros ir Sulavesio salose, mažesniais kiekiais – Filipinuose (ten ši kava vadinama ***Kopi Alamid***) ir Vietname. 

Nedidelis gyvūnas, primenantis laukinę katę, yra naktinis žinduolis, gyvena medžiuose ir minta vabzdžiais, graužikais, vaisiais, ypač mangais, melionais, bananais, taip pat ir kavamedžių uogomis. Jis turi puikią uoslę, todėl laipiodamas nuo šakos ant šakos išsirenka geriausiai prinokusius kavos vaisius. Jų minkštimas skrandyje suvirškinamas, o likusios pupelės po lengvos fermentacijos pasišalina su išmatomis. Žarnyne kavos pupelės sulimpa ir po tuštinimosi primena kukurūzų burbuolę.

Kavos gamyba
------------

Gyvūno virškinimo sistemoje „apdorotos" pupelės būna praradusios kartumą, o gyvūno skrandžio sultys joms suteikia ypatingo prieskonio. Paveiktas tokios fermentacijos, bet nesugadintas pupeles vietiniai gyventojai surenka nuo žemės kavamedžių augavietėse, plauna, džiovina, skrudina reikiamoje temperatūroje. Kavos pupelės toliau apdorojamos įprastiniu būdu ir tiekimos į užsienio rinkas. Didžioji dalis eksportuojama į JAV ir Japoniją. 

*Kopi Luwak* kasmet pagaminama palyginti mažai. Pastaruoju metu, išpopuliarėjus šiai kavai, kai kurie palminiai musangai laikomi žvėrelių fermose, kur neturi galimybės išsirinkti tik pačių geriausių kavamedžio uogų, o priversti misti tiekiamu pašaru, į kurį įmaišomos žmogaus parinktos kavamedžio uogos. Be to, gali būti daromi skirtingų kavos rūšių mišiniai. Kaina priklauso ir nuo to, kokiomis pupelėmis buvo šertas gyvūnas – arabika arba robusta. Atitinkamai *Kopi Luwak* pupelių kaina gali svyruoti 300–1500 €/kg ribose. Lietuvoje *Kopi Luwak* pupelių galima nusipirkti nuo maždaug 300 €/kg, už puodelį kavos prašoma 5–10 €, Vakarų Europos šalyse 2–5 kartus daugiau. Londone puodelis gali kainuoti 20 £.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Brangiausia pasaulyje kava
2. ↑   Kava iš laukinės katės išmatų lietuvių nepykina

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kopi Luwak** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* *Kopi Luwak* kava
* Naujausi kavos *Kopi Luwak* tyrimai
* Ekstremali kava *youtube* svetainėje
**Pabaigtuvės** (*baigtuvės, nuobaigos, pagynios*) – šventė, rengiama pabaigus didelį, svarbų darbą, kuriam dažniausiai prireikė talkos. Pabaigtuvių proga rengiamos vaišės, kuriose vaišinami visi talkoje dalyvavę žmonės. Lietuvoje nuo seno pabaigtuvės rengtos po rugiapjūtės, linamynio, grūdų kūlimo, statybų, rečiau po mėšlavežio ar bulviakasio.

Baigus linamynį Žemaitijoje būta papročio vidurnaktį slapta įmesti kitos jaujos mynėjams šiaudinę baidyklę, vadinamą kuršiu. XVI–XVIII amžiuje vėlai rudenį kaimas darydavo bendras derliaus sudorojimo pabaigtuves, vadinamas sambariu. Per mėšlavežį paskutinis vežimas būdavo apkaišomos šakomis. Statybos pabaigoje meistrai, iškėlę statomo namo gegnes, prie galinės gegnės pritvirtindavo medžio šakelių arba gėlių vainiką, Žemaitijoje – dar iš lentos išpjautą sūrį ir butelį.

Žemaitijoje per rugiapjūtės pabaigtuves (maždaug liepos 25 ar 26 d. – per Jokūbines, arba Onines) laikyta už garbę nurėžti paskutinę pradalgę, surišti paskutinį pėdą. Šeimininkė į paskutinę gubą paslėpdavo sūrį, o šeimininkas – alkoholinio gėrimo butelį. Rišėjai merginai atitekęs paskutinis pėdas žadėdavęs sėkmingas vestuves. O tą pėdą talkininkai mesdavo į viršų kuo aukščiausiai arba drūtgaliu jį suduodavo triskart į žemę, – kad kitais metais taip pat užaugtų dideli javai. Šiaulėnų apylinkėse būta papročio paskutinę gubą padaryti kaip kokį žirgą. Ant jo ir užsisėsdavo tas pjovėjas, kuriam teko išvaryti paskutinę pradalgę. Rytų Lietuvoje baigdami kirsti rugius, iš didelio jų glėbio padarydavo vadinamąjį „čiubą" ar „nivką". Varpas nupjaudavo ir supindavo į šeimininkams skirtą vainiką, o viršų papuošdavo lauko ir darželio gėlių puokšte, į vidų įmesdavo riekelę duonos. Taip pat būta seno papročio per rugiapjūtės pabaigtuves „pinti jievarą".

XX amžiaus viduryje daugelis lietuvių pabaigtuvių tradicijų nunyko. Išliko tik statybų pabaigtuvių paprotys kelti vainiką (dažniausiai iš ąžuolo šakelių).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Libertas Klimka, „Rugiapjūtės pabaigtuvės senovėje (komentaras)", *lrt.lt*, 2018.07.31
2. ↑  *Pabaigtuvės*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVII (On-Peri). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010
Koordinatės: 55°43′28″š. pl. 25°58′33″r. ilg.﻿ / ﻿55.724549°š. pl. 25.975941°r. ilg.﻿ / 55.724549; 25.975941


| Narkyčių (Kriovų) dvaras |
| --- |
|  Dvaro rūmai, 2015 m. |
| Vieta | Narkyčiai, Zarasų rajonas |
| Įkurtas | XIX a. pr. |
| Bajorų giminės | Z. Linkševičius |
| Parkas | Parko alėjos ir želdynų fragmentai |
| Pastatų būklė | Išlikę įvairūs pastatai |
| Savininkas | P. Prakas |

**Narkyčių (Kriovų) buvusi dvaro sodyba** išlikusi Narkyčių kaime, Dusetų seniūnijoje, Zarasų rajone, apie 0,4 km į šiaurę nuo Vencavo ežero, šalia Baltelio ežerėlio. Sodybvietėje stūkso nugyventas rūmų pastatas, keli dvaro laikotarpio akmens mūro ūkiniai pastatai, pastebimi buvusio parko želdynų fragmentai, yra svetimkūnių statinių (metalinis vandens bokštas).

Alėja link dvaro rūmų
Sodybos ūkinis pastatas

Istorija
--------

Dvaras buvo įkurtas XIX a. pirmoje pusėje. Jį valdė Z. Linkševičius, kuris turėjo penkias dukras ir sūnų. Pagal paties 84 metų Narkyčių dvaro savininko P. Prako užrašytą pasakojimą 2000 m. jo tėvas buvo Narkyčių dvaro darbininkas, o šeima buvusi skaitlinga ir neturtinga. Mirus Z. Linkševičiui, jo dukros dar paauglį P. Praką paėmė į dvarą augintiniu. Vėliau, joms mirus, augintiniui atiteko ir dvaras, kuriame buvo per 400 ha žemės ir 16 įvairios paskirties ūkinių pastatų.

Sovietmečiu dvaro sodyba ir jo žemės buvo nacionalizuoti. Daugelis medinių bei akmens mūro pastatų buvo nugriauti, o kiti buvo apleisti.

1992 m. nustatyta buvusio dvaro teritorija, kuri užima 3,8 ha.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dusetų krašto kultūros paveldas

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos dvarai
* Narkyčių (Kriovų) dvaras Lietuvos dvarų duomenų bazėje Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
Kopimas virve per karių treniruotę
**Kopimas virve** – kopimas į viršų vertikaliai kabančia virve, dažniausiai naudojant vien rankų jėgą. Vienas seniausių fizinių pratimų, įtrauktas į daugelį fizinio lavinimo programų, stiprinantis rankų raumenis, lavinantis miklumą. Tai ir sporto šaka, kuri, kaip ir virvės traukimas, vienu metu buvusi įtraukta į Olimpinių žaidynių gimnastikos programą. Šiuo metu reguliariai praktikuojama Pasaulio policininkų ir gaisrininkų žaidynėse, atgimsta kai kurių šalių nacionaliniuose turnyruose.

Istorija
--------

Olimpinėse žaidynėse, kurios buvo organizuojamos Jungtinėse Valstijose, sportininkai kopimui naudojo 7,62 m (25 pėdų) ilgio virves, tačiau Europoje vykusiose žaidynėse po 1896 m. buvo naudojama 8 m (26,3 pėdų) virvė. Beveik visose varžybose sportininkai siekė kopimo greičio, pradėdami nuo sėdimos padėties ant grindų ir naudodamiesi tik rankomis. Buvo leidžiami ir staigūs judesiai kojomis kopimui paspartinti. Tačiau 1896 m. Olimpinėse žaidynėse nugalėtojai buvo išaiškinami pagal kopimo laiką ir stilių – išlaikant „L" formos poziciją. Bet virvė buvo tokia ilga (15 m), kad kai kurie varžovai nesugebėjo pasiekti jos viršaus. Visose kitose žaidynėse iki 1932 m. sportininkai buvo vertinami griežtai pagal pakilimo laiką ant trumpesnės virvės.

Kopimas virve išimtas iš Olimpinių žaidynių programos po 1932 m. Ši rungtis tapo plačiai paplitusi Amerikoje, savo zenitą pasiekusi šeštajame dešimtmetyje, kai buvo sukurtos kelios lygos. Tada vyko daugybė kopimo virve varžybų, taip pat įtrauktų ir į Panamerikos žaidynes. Pasaulio rekordą ant 20 pėdų virvės pasiekė Donas Peris, užkopęs per 2,8 sek. Tiek Mėgėjų sporto sąjunga AAU, tiek ir Koledžų atletų asociacija NCAA sankcionavo kopimo virve varžybas iki 1960-ųjų pradžios, kol šie sporto renginiai galiausiai nutrūko, nebevyko varžybos ir tarp JAV koledžų. 

Ši sporto šaka antrą kartą atgimė Čekijoje. Nuo 1993 m. Čekijos čempionatai rengiami kopiant į 8 m aukštį. Šios disciplinos rekordas priklauso Martinui Masariui. 1997 m. čempionate šią rungtį jis įveikė per 5,58 sek. Šis čempionatas vis dar vyksta.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kopimas virve** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kopimo virve istorija
* Jiří Tlamsa: Kopimas virve Čekijoje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Šventoji Gertrūda Helftietė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1256 m. sausio 6 d.Eislėbene, Tiuringijoje |
| Mirė | 1302 m. lapkričio 17 d. (46 metai)Helftoje, Saksonijoje |
| Šventasis |
| Šventė | lapkričio 16 d. |
|  |
| Veikla | cistersų vienuolė, mistikė. |

**Gertrūda Helftietė** (arba **Šventoji Gertrūda Helftietė**, 1256 m. sausio 6 d. Eislėbene, Tiuringijoje – 1302 m. lapkričio 17 d. Helftoje, Saksonijoje) – cistersų vienuolė, mistikė.

Gertrūda gimė 1256 m. sausio 6 d. Eislėbene, Tiuringijoje. Apie jos tėvus nėra nieko žinoma. Manoma, kad ji buvo našlaitė. Įstojo į cistersų vienuolyną Saksonijoje. Atsidavė mokslams. Studijavo literatūrą ir filosofiją.

Gertrūda mirė 1302 m. lapkričio 17 d. Helftoje, Saksonijoje.

Ji formaliai niekada nebuvo kanonizuota, tačiau Popiežius Klemensas XII paskelbė lapkričio 16 d. šventine jos garbei.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Pelenai (reikšmės).*
Medienos pelenai
**Pelenai** – nebedegantis likutis, liekąs visiškai sudegus kurui ar degiai medžiagai, degiam objektui. Pelenus sudaro nedegios ir nelakios (neišgaravusios degimo metu) mineralinės medžiagos.

Peleningumas
------------

Susidarančių pelenų kiekį nurodo medžiagos savybė **peleningumas**. Akmens ir rudosios anglies peleningumas yra nuo 1 iki 45 %, degiųjų skalūnų – nuo 50 iki 80 %, durpių – nuo 2 iki 30 %, malkų – paprastai mažiau kaip 1 % (0.43 – 1.82 %) , mazuto – paprastai mažiau kaip 0,15 %.

Peleningumas neretai yra savybė, lemianti kuro panaudojimo galimybes. Kuo daugiau pelenų, tuo prastesnis kuras. Deginant kurą dalį šilumos sulaiko pelenai (šiluma prarandama su pelenais). Išsilydę pelenai sudaro šlaką, kuris aplimpa deginimo įrenginio dalis. Katilinėse pelenų ir šlako sluoksnis gali apnešti šilumokaičius ir trukdyti efektyviai pernešti šilumą į šilumos panaudojimo vietas. Su degimo dujomis išlekiantys pelenai dilina dūmtraukių paviršius, patekę į atmosferą – ją užteršia.
| Pelekonių IV piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Pelekonių IV piliakalnisPelekonių IV piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°40′29.5″ š. pl. 24°7′57.1″ r. ilg.﻿ / ﻿54.674861°š. pl. 24.132528°r. ilg.﻿ / 54.674861; 24.132528Koordinatės: 54°40′29.5″ š. pl. 24°7′57.1″ r. ilg.﻿ / ﻿54.674861°š. pl. 24.132528°r. ilg.﻿ / 54.674861; 24.132528 |

 |
| Vieta | Prienų rajonas |
| Seniūnija | Jiezno seniūnija |
| Aukštis | 30 m |
| Plotas | 85x33 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1971 |
| Registro Nr. | / 5519 /A222P |

**Pelekonių IV piliakalnis**, *Dambavos piliakalnis, Pilalė* – piliakalnis Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Gegužinio kaimo, Jiezno seniūnija. Pasiekiamas važiuojant į šiaurę nuo Kašonių, pasukus link Dambavos, nuo jos lauko keliuku pavažiavus į šiaurės vakarų kyšulį, iš jo, laikantis kiek kairės, paėjus mišku į šiaurės vakarus 300 m, yra miške.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis yra 2,35 km į šiaurę nuo Pelekonių pirmojo piliakalnio, 2,15 km į šiaurę nuo antrojo ir 900 m į šiaurės vakarus nuo trečiojo piliakalnio. Jis įrengtas Nemuno dešiniajame ir Viekšnios kairiajame krantuose, jų santakoje (dabar Kauno marių tvenkinys). Aikštelė trikampė, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 85 m ilgio, 33 m pločio pietryčių gale. Jos pietryčių krašte supiltas 35 m ilgio, 5,5 m aukščio, 25 m pločio pylimas, kurio išorinis 9 m aukščio šlaitas leidžiasi į 30 m pločio, 2 m gylio griovį. Pylimo šiaurės rytų dalis viršuje, 6,5 m ilgyje ir 8 m plotyje, plokščia ir 2 m žemesnė už pietvakarinę. Šiaurės rytų piliakalnio šlaite, link Viekšnios, 6 m žemiau aikštelės yra 27 m pločio terasa, per 3 m žemėjanti į šiaurę. Šlaitai statūs, 30 m aukščio.

Piliakalnis apaugęs mišriu mišku.

Tyrimai
-------

1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Pašventupio piliakalnis 5 km | Guogų piliakalnis 8 km  Darsūniškio piliakalnis 7 km | Migonių piliakalnis 8 km  Palapainės piliakalnis 7 km |  |
| Pagaršvio piliakalnis 6 km |  | Rokiškių piliakalnis 12 km  Virkininkų piliakalnis 12 km |
| Žarijų II piliakalnis 8 km  Birštono piliakalnis 10 km | Pelekonių I piliakalnis 2,35 km  Pelekonių II piliakalnis 2,15 km | Paukščių piliakalnis 6 km  Pelekonių III piliakalnis 0,9 km |

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 133 (Nr. 571).

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Pelekonys IV
| **Yayoi Kusama** |
| --- |
|  |
| Yayoi Kusama |
| Gimė | 1929 m. kovo 22 d. (94 metai)Matsumoto, Naganas, Japonija |
|  |
| Veikla | tapytoja, grafikė, dizainerė, skulptorė, filmų kūrėja, rašytoja, poetė |
|  |
|  **Vikiteka** | Yayoi Kusama |

**Jajoi Kusama** (jap. 草間彌生 arba 草間弥生 = *Kusama Yayoi*, g. 1929 m. kovo 22 d.) – japonų menininkė ir rašytoja, pagarsėjusi savo ryškiomis spalvomis ir pasikartojančiais raštais išsiskiriančiais paveikslais, koliažais, instaliacijomis, skulptūromis, performansais, prisidėjusiais prie poparto ir minimalizmo formavimosi ir padariusiais įtaką tokiems autoriams kaip Andy Warhol, Claes Oldenburg, Yoko Ono, Donald Judd ir kitiems.

Yayoi Kusuma pirmąsias autorines parodas surengė Japonijoje 1952-1955 m. o 1957 m. buvo pakviesta savo darbus eksponuoti JAV. 1958 m. persikėlė gyventi į Niujorką. Septintajame dešimtmetyje pagarsėjo savo koliažais, minkštomis skulptūromis, protestais prieš karą Vietname. 1973 m. grįžo į Japoniją ir pasitraukė iš aktyvesnės veiklos. Nuo 1989 m. įvairiose šalyse surengta ne viena Yayoi Kusama darbų retrospektyvinė paroda, vis labiau pripažįstamas jos reikšmingas indėlis į meno istoriją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Yayoi Kusama Writes of Hunger, Grudges, and Necking With Joseph Cornell in Her Odd Autobiography, Artinfo, 2012-05-16
2. ↑  Joan Marter. *The Grove Encyclopedia of American Art*. Oxford University Press, 2011, p. 84-85

Nuorodos
--------

* Oficialus puslapis
Ešeriai vandens telkinyje
**Ešerinis ežeras** – ežeras, kurio žuvų bendrijoje vyraujanti žuvų rūšis yra ešerys.

Gylis nuo 0,5 iki 5-6 m, plotas nuo 0,5 iki 10-15 ha (retai iki 20-30 ha).

Tai distrofiniai ežerai, paprastai aukštapelkių. Jiems būdinga mažas gylis, rudas vanduo, storas dumblo ar sapropelio sluoksnis. Dažnai jie užželia pagal liūninį tipą. Tipiški ežeriniai ežerai retai siekia 10 ha plotą, paprastai jie mažesni. 

Žiemomis tokiuose ežeruose dažnai stinga deguonies (jo koncentracija sumažėja iki 0,-0,5 mg/l), todėl išgyvena tik deguonies stygiui atsparios žuvys - ešeriai ir lydekos, rečiau kuojos. Vanduo rūgštus - pH mažiau kaip 6,0, gali siekti iki 3,0. 

Ešerinių ežerų apyežerės dažniausiai aukštapelkės, kietas gruntas sudaro mažiau kaip 10-20% priekrantės dugno ploto. Dugne vyrauja rūgštus durpinis sapropelis. 

Makrofitai tokiuose ežeruose paprastai auga salelėmis, retai sudaro didesnes meldų ar plūdžių bendrijas. Išreikštų helofitų ar potameidų zonų nebūna. Dažnos nimfeidų bendrijos. Gali būti limneidų zonos, padengtos maurabraginiais dumbliais, užimančios 20-30, kartais - 40-60% dugno ploto. 

Zooplanktono rūšinė įvairovė maža, biomasė nesiekia 1,5 g/m³ vandens. Zoobentoso kiekis neviršija 2 g/m² dugno. Dvigeldžių moliuskų nėra, vyrauja pilvakojai. Zoobentose vyrauja plunksnėtaūsių mašalų lervos.

Nuorodos
--------

* Restauruotinų Lietuvos ežerų nustatymas ir preliminarus restauravimo priemonių parinkimas šiems ežerams, siekiant pagerinti jų būklę. Galutinė ataskaita, I dalis. Vilnius, 2009. 265 psl.[neveikianti nuoroda]
**Popierinio** veislės obuoliai (viršutinis piešinys) prof. Adomo Hrebnickio sudarytame „Vaisių atlase" (rus. *„Атлас плодов"*), 1906 m. Apatiniame piešinyje – „Baltojo alyvinio" veislės obuoliai.
**Popierinis**  – atspari šalčiams senovinė vasarinė obelų veislė. 1899–2008 m. buvo įrašyta į Lietuvos Nacionalinį augalų veislių sąrašą.

Aprašymas
---------

Manoma, kad liaudiška veislė kilusi iš Baltijos šalių. Vaismedžiai vidutinio dydžio, jauname amžiuje būna siauros piramidės formos, vėliau (pradėjus derėti) netankus vainikas suapvalėja. Pasodinus medelį, vaisiai atsiranda po trijų–penkerių metų. Žydi anksti. Liepos pabaigoje – rugpjūčio pradžioje sunokęs derlius būna gausus, vėliau su amžiumi pradeda mažėti. Obuoliai vidutinio dydžio (sveria apie 75 g). Jie apvalūs arba kiek suploti, briaunoti (turi 3–4–ias, rečiau 5–ias briaunas, iš kurių viena aštri ir panaši į siūlę), aromatingi, saldžiarūgščio vyno skonio, jautrūs gabenimui ir neatsparūs rauplėms. Odelė plona arba vidutiniškai stora, sausa, žalsvai gelsvos spalvos, prinokusių – balta. Aromatingas minkštimas gelsvai baltas, labai purus ir sultingas, stambiai grūdiškas.

Veislės pavadinimo sinonimai: „Alebastrinis", „Baltasis karališkasis kalvilis" ir kt. Neretai painiojama su „Baltojo alyvinio" obelų veisle (pastarosios veislės obuoliai prinoksta dviem savaitėms anksčiau ir yra mažiau rūgštūs, medeliai ištvermingesni žiemos periodu ir labiau atsparūs rauplėms).

Šaltiniai
---------

* *Obelų veislės*
* Asta Blažytė. *Senosios lietuviškos vaismedžių veislės* Archyvuota kopija 2014-07-29 iš Wayback Machine projekto.
* Сорт: Яблоня, *Папировка* (Алебастровое, Белый налив, Прибалтийское)
* *Сорта яблони Белый налив и Папировка*
* *Папіровка* Archyvuota kopija 2018-01-19 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 7°01′ š. pl. 134°15′ r. ilg.﻿ / ﻿7.017°š. pl. 134.250°r. ilg.﻿ / 7.017; 134.250

| Peleliu*Peleliu* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Palau vėliava Palau |
| **Administracinis centras** | Kloulklubedas |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 702 |
| **Plotas** | 13 km² |
| **Tankumas** (2005) | 54 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | PeleliuVikiteka |

**Peleliu** (angl. *Peleliu*) – sala, sudaranti vieną iš Palau valstijų.

Peleliu sala yra pietinėje pagrindinės Palau salų grupės dalyje, į pietus nuo Kororo salos ir į šiaurės rytus nuo Angauro. Sala žema, išsidriekusi šiaurės rytų-pietryčių kryptimi. Iš rytų ir vakarų Peleliu salą supa koralinis rifas, kuris apima visą pagrindinę Palau salų grupę. Šiaurinėje salos pusėje yra giliai įsiterpianti įlanka. Saloje yra oro uostas.

Saloje yra šie kaimai: Kloulklubedas, Imelečolas, Lademisangas, Ongeuidelas.

1944 m. rugsėjo 15-lapkričio 27 d. ties šia sala vyko nuožmus Peleliu mūšis tarp JAV ir Japonijos.

Salos panorama
Vienas iš salos kaimų

|  |  |
| --- | --- |
|  **Palau valstijos** |  |
| Aimelikas | Airajus | Angauras | Hatohobėjus | Kajangelis | Kororas | Melekeokas | Ngarardas | Ngarčelongas | Ngardmau | Ngaremlengujis | Ngatpangas | Ngčesaras | Ngivalas | Peleliu | Sonsorolis |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Ovario žemė Japonijos žemėlapyje
**Ovaris** (尾張国; *Owari no kuni*), dar vadinamas **Bišiū** (尾州) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra vakarinė Aičio prefektūros pusė.

Senoji žemės sostinė buvo įsikūrusi šalia Inadzavos, vakarinėje žemės dalyje.

1872 m. pab. Ovario ir Mikavos žemės buvo sujungtos į Aičio prefektūrą.

Senosios Japonijos žemės

Akis |
Ava |
Ava |
Avadžis |
Bingo |
Bičiu |
Bidzenas |
Bungo |
Budzenas |
Cušima |
Čikugo |
Čikudzenas |
Čišima |
Deva |
Ečigas |
Ečidzenas |
Ečiū |
Harima |
Hida |
Higas |
Hitačis |
Hidaka |
Hidzenas |
Hokis |
Hiūga |
Iburis |
Idzu |
Idzumas |
Idzumis |
Iga |
Ijas |
Ikis |
Inaba |
Isė |
Išikaris |
Ivamis |
Jamaširas |
Jamatas |
Jošinas |
Kaga |
Kajus |
Kavačis |
Kadzusa |
Kijis |
Kitamis |
Koudzukė |
Kuširas |
Mikava |
Mimasaka |
Minas |
Musašis |
Mucu |
Nagatas |
Nemuras |
Notas |
Okis |
Omis |
Ošima |
Osumis |
Ovaris |
Sadas |
Sagamis |
Sanukis |
Sacuma |
Secu |
Suou |
Suruga |
Šima |
Šimousa |
Šimocukė |
Šinanas |
Širibešis |
Tadžima |
Tamba |
Tangas |
Tešis |
Tokačis |
Tosa |
Toutoumis | 
Vakasa
| **Yayi Boni** |
| --- |
| Benino prezidentas |
|  |
| Yayi Boni 2012 m. |
| Gimė | 1952 m. (~71 metai)Tchaourou, Borgou, Benine |
| Sutuoktinis (-ė) | Chantal Boni (Chantal née de Souza) |
| Benino prezidentas |
| Kelintas | 17-tasis |
| Ėjo pareigas | 2006 m. balandžio 6 d. (17 metų) –  |
| Ankstesnis | Mathieu Kérékou |
|  |
| Partija | Nepartinis |
|  |
|  **Vikiteka** | Yayi Boni |

**Dr. Thomas Yayi Boni** (g. 1952 m. Tchaourou, Borgou, Benine) – dabartinis Benino prezidentas. Prieš tapdamas prezidentu 2006 m. balandžio 6 d. jis buvo bankininkas.

Biografija
----------

Boni gimė Tchaourou miestelyje, Borgou departamente šiaurės Benine. Jis mokėsi regiono sostinėje Parakou, o vėliau studijavo ekonomiką Nacionaliniame Benino universitete. Po to jis studijavo bankininkystę Dakare, o baigė doktorantūros mokslus Paryžiuje 1976 m.

Nuo 1980 iki 1988 m. jis dirbo vakarų Afrikos centriniame banke. Iki 1992 m. jis kilo banko pareigose, o nuo 1992 iki 1994 m. dirbo tuometinio šalies Prezidento Nicéphore Soglo komandoje valiutų ir bankų skyriuje. Po to jis buvo paskirtas vakarų Afrikos centrinio banko vadovu. Boni gavo nacionalinį Prancūzijos ordiną už vakarų Afrikos vystymą.

Prezidento rinkimuose 2006 m. kovo 5 d. Boni gavo 32 % balsų, o jo artimiausias konkurentas Adrienas Houngbedji – 25 %. Iš viso rinkimuose dalyvavo 26 kandidatai, tad antrajame rinkimų etape liko tik šie kandidatai. Antrajame rinkimų ture gavęs 75 % balsų nugalėjo Thomas Yayi Boni.

Gimęs musulmonų šeimoje šiuo metu Boni yra pasiskelbęs esantis evangelikas protestantas. Jis turi penkis vaikus, o jo žmona Chantal née de Souza yra buvusio kariuomenės vadovo Paul-Émile de Souza dukterėčia.

Pasikėsinimas
-------------

2007 m. kovo 15 d. buvo pasikėsinta į prezidento gyvybę netoli mažo Ikemon miestelio, kuomet prezidentas važiavo iš parlamento rinkimų kampanijos. Nusikaltėliai blokavo kelią prezidento ešelonui nuverstais medžiais ir apšaudė automobilį, įprastai vežantį Prezidentą, tačiau tuo metu jis važiavo kitu automobiliu. Kai kurie kortežu važiavę žmonės buvo sužeisti.

Nuorodos
--------

* Oficiali prezidento svetainė Archyvuota kopija 2018-03-13 iš Wayback Machine projekto. Prancūzų kalba

| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:**Mathieu Kérékou** | **Benino prezidentas**2006 m. balandžio 6 d. - | **Užimantis postą** |
Dž. Trevinjo pateikti Overtono lango etapai, kaip kokia nors idėja gali būti priimtina visuomenei
**Overtono langas** – sociologinė sąvoka, nusakanti leidžiamo nuomonių spektro ribas, kuriose, atsižvelgiant į esamą visuomenės diskursą, gali pasisakyti politikai ir kiti viešieji asmenys. Sąvoka dažniausiai vartojama politologiniame, istoriniame, kultūrologiniame kontekste. Pavadinta pagal JAV politologą Džozefą Overtoną, kuris teigė, jog politinės idėjos gyvybingumas daugiausia priklauso ne nuo politikų asmeninių pasirinkimų, o nuo to, ar ta idėja patenka į visuomenei priimtinų idėjų spektrą. Pati sąvoka pristatyta Makinso viešosios politikos centro 2006 m. jau po paties Overtono mirties.

2006 m. Džošua Trevinjas išplėtojo šią teoriją, pristatęs 6 kokios nors idėjos priėmimo žingsnius: *neįsivaizduojama* → *radikalu* → *priimtina* → *protinga* → *įprasta* → *norma*. Overtono lango idėją išpopuliarino politikos komentatorius Glenas Bekas, 2010 m. išleidęs politinį trilerį „Overtono langas" (*The Overton Window*). Palaipsniui pirminė Overtono lango sąvokos prasmė, jog politikai turi taikytis prie visuomenės nuomonės, platesniuose visuomenės sluoksniuose pasislinko link sampratos, jog politikai, pasitelkę Overtono lango principą, formuoja visuomenės nuomonę.

Overtono lango sąvoka dažnai bandyta aiškinti tokias politines realijas, kaip Donaldo Trampo pergalė JAV prezidento rinkimuose ar „breksitas". Lietuvoje (taip pat Rusijoje) Overtono lango sąvoka išimtinai naudojama prasme, jog tai technologija, kaip nepriimtinas idėjas, nepriimtinus reiškinius galima paversti politine norma.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Paul Krugman. „The Closed Minds Problem". *The New York Times*
2. ↑  „A Brief Explanation of the Overton Window". Mackinac Center for Public Policy.
3. ↑  Joseph G. Lehman. *An Introduction to the Overton Window of Political Possibility*. Mackinac Center for Public Policy
4. ↑  David Atkins writing as thereisnospoon. Why the Right-Wing Gets It--and Why Dems Don’t [UPDATED]. *Daily Kos*
5. ↑  Laura Marsh. The Flaws of the Overton Window Theory. *The New Republic*
6. ↑  Владимир Рувинский. „Рождение теории заговора. Кто прорубил «окно Овертона» в Россию". *Republic*
7. ↑  Audronė Jankuvienė. Overtono langas, *Laikmetis*
8. ↑  Erika Drungytė. Overtono Langas. Nuo iškrypimo iki politinės normos. *Pro Patria / Respublika*
**Paralimpinės žaidynės** arba **Paralimpiada** – Olimpinės žaidynės, skirtos varžytis sportininkams, turintiems fizinę negalią.

Istorija
--------

Pirmosios tarptautinės invalidų vežimėlių varžybos, lygiagrečiai su Olimpiada, įvyko Stok Mandevilyje (Didžioji Britanija) dar 1948 m. o nuo 1960 m. pasaulinės neįgaliųjų varžybos vyksta reguliariai, pradedant 1992 m. jos yra susietos su Olimpinėmis žaidynėmis (vyksta tose pačiose sporto arenose, lygiai po trijų savaičių). Varžybas organizuoja Tarptautinis paralimpinis komitetas. 2008 m. Paralimpiadoje, dalyvavo 4124 sportininkai iš 148 valstybių. Nuo 1976 m. vyksta ir Žiemos Paralimpiados.

Paralimpinėse žaidynese negali dalyvauti turintys klausos neįgalumą (jiems rengiamos atskiros Deflimpiados), taip pat sutrikusio intelekto sportininkai, kurie varžosi Specialiojoje Olimpiadoje.

Paralimpiniai miestai
---------------------

Vasaros Paralimpinės žaidynės vyko: 1960 m. Romoje (Italija), 1964 m. Tokijuje (Japonija), 1968 m. Tel Avive (Izraelis), 1972 m. Haidelberge (Vokietija), 1976 m. Toronte (Kanada), 1980 m. Arnheme (Nyderlandai), 1984 m. Stok Mandevilyje (Didžioji Britanija) ir Niujorke (JAV), 1988 m. Seule (Pietų Korėja), 1992 m. Barselonoje (Ispanija), 1996 m. Atlantoje (JAV), 2000 m. Sidnėjuje (Australija), 2004 m. Atėnuose (Graikija), 2008 m. Pekine (Kinija), 2012 m. Londone (JK), 2016 m. Rio de Žaneire (Brazilija), 2020 m. Tokijuje (Japonija).

Žiemos Paralimpiados vyko: 1976 m. Ernšioldsvike (Švedija), 1980 m. Jeile (Norvegija), 1984 m. Insbruke (Austrija), 1988 m. Insbruke (Austrija), 1992 m. Albervilyje-Tignese (Prancūzija), 1994 m. Lilehameryje (Norvegija), 1998 m. Nagane (Japonija), 2002 m. Solt Leik Sityje (JAV), 2006 m. Turine (Italija), 2010 m. Vankuveryje (Kanada), 2014 m. Sočyje (Rusija), 2018 m. Pjončange (Pietų Korėja), 2022 m. Pekine (Kinija).

Paralimpinės sporto šakos
-------------------------

Į Vasaros Paralimpiadas įtrauktos šios sporto šakos: šaudymas iš lanko, lengvoji atletika, bočia, dviračių sportas, jojimas, 5-žaidėjų futbolas, 7-žaidėjų futbolas, aklųjų riedulys, dziudo, sunkumų kilnojimas, kanojų irklavimas (nuo 2016 m.), irklavimas, buriavimas, šaudymas, plaukimas, stalo tenisas, triatlonas (nuo 2016 m.), tinklinis sėdomis, vežimėlių krepšinis, vežimėlių regbis, vežimėlių fechtavimas, vežimėlių tenisas.

Į Žiemos Paralimpines žaidynes įtrauktos šios sporto šakos: kalnų slidinėjimas, Šiaurės disciplinos, rogučių ledo ritulys, ledo rogučių lenktynės, vežimėlių akmenslydis, biatlonas.

Lietuva Paralimpiadose
----------------------

*Pagrindinis straipsnis – Lietuva paralimpinėse žaidynėse*.
Lietuvos sportininkai pradėjo dalyvauti Paralimpinėse žaidynėse po Nepriklausomybės atgavimo: 1992 m. pelnyti 7 medaliai, 1996 m. – 11 (geriausias pasirodymas šalie sporto istorijoje, užimta 34 vieta bendrakomandinėje įskaitoje), 2000 m. – 3, 2004 m. – 7 ir 2008 m. – 2 medaliai.

1994 m. dalyvauta Žiemos Paralimpiadoje, medalių nepelnyta.

Nuorodos
--------

* Tarptautinio paralimpinio komiteto internetinė svetainė