recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Toponimika** (*topos* + gr. onyma - vardas) – kalbotyros šaka, tyrinėjanti vietovardžius, tikrinius vietų ir kitų geografinių objektų vardus. Apima hidronimiją (upės, ežero, pelkės, jūros ar kito vandens telkinio vardus), oikonimiją (kaimo, miesto ar kitų gyvenamųjų vietovių vardus), oronimiją (kalnų vardus), choronimiją (teritorijų, sričių, kraštų vardus), urbanonimiją (miesto dalių, aikščių, gatvių vardus), agronimiją (laukų, dirvų vardus), drimonimiją (miškų, girių, jų dalių vardus) ir mikrotoponimiją (smulkių vietų vardus).

Istorija
--------

Lietuvių toponimija rankraštinis rinkinys išliko iš XVIII a. vidurio. Ją intensyviai kaupti pradėta XIX a. pabaigoje - XX a. pradžioje (J. Spruogis, E. Volteris, J. Tumas, V. Kalvaitis). Daug vietovardžių surinko K. Būga. Iki 1940 m. iš gyvosios kalbos užrašyta apie 200000 toponimų, o dabar yra per 700000 gyvųjų (rinktų iš gyvosios kalbos) ir apie 250000 istorinių (užfiksuotų tik raštuose) toponimų. Toponimai padeda nustatyti tautų paplitimo plotus, kalbos ypatybes, išsiaiškinti tolimos praeities įvykius ir kt. Pagal toponimus nustatyta, kaip istorijos eigoje keitėsi baltų gyvenama teritorija.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Antroponimika
Miegamojo baldai
**Baldai** – santykinai dideli, dažniausiai buityje naudojami daiktai, skirti padaryti kambarį, biurą ar kitokią erdvę patogią gyvenimui. Dauguma baldų turi tam tikrą funkcinę paskirtį, kaip kad kėdės – sėdėjimui, lovos – miegojimui, spintos – daiktų laikymui, ir pan. tačiau gali būti ir baldų, turinčių simbolinę prasmę arba naudojamų kaip dekoracija. 

Baldai gaminami iš įvairių medžiagų (medžio, plastiko, metalo ir kt.), kai kurie iš jų turi daug regioninių variacijų.

Baldai turi ilgą istoriją, juos mini Asirijos, Senovės Egipto, senovės Graikijos ir Romos imperijos šaltiniai.

Paskirtis
---------

* Naudojami sėdėjimui: kėdė, supamoji kėdė, taburetė, fotelis, suolas, kušetė, kanapa, sostas.
* Naudojami gulėjimui: lova, lopšys, sofa.
* Naudojami kaip paviršius: stalas, rašomasis stalas, kotacu.
* Naudojami daiktų laikymui: lentyna, knygų lentyna, spinta, spintelė, indauja, skrynia, drabužinė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Frederick Litchfield. *Illustrated History of Furniture From the Earliest to the Present Time*. Cricket House Books LLC, 2009, Chapter 1
Koordinatės: 55°26′32″š. pl. 25°48′34″r. ilg.﻿ / ﻿55.4423°š. pl. 25.8095°r. ilg.﻿ / 55.4423; 25.8095

|  Tauragnų šv. Jurgio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Utenos |
| **Savivaldybė** | Utenos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Tauragnai |
| **Adresas** | A. Musteikio g. 10 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1969 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Jurgio bažnyčia.*
**Tauragnų šv. Jurgio bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Tauragnų miestelyje.

Istorija
--------

Tauragnų valsčius 1387 m. dovanotas Vilniaus vyskupui. Jame 1387 m. pastatyta Tauragnų bažnyčia Taurapilyje – pirmoji šiaurės Lietuvoje, viena iš 7 pirmųjų Lietuvos bažnyčių. 1498 m. minima bažnyčia Tauragnuose. Klebonijai paskirtas Taurapilio palivarkas. Be jo, XVIII a. pabaigoje klebonijai dar priklausė Alžutėnų, Grašių, Padvariškių ir Žiezdrių kaimai. Ilgą laiką buvo 2 bažnyčios: miestelyje ir Taurapilyje (3,5 km į rytus nuo Tauragnų).

1796 m. minima 1735 m. vyskupo statyta Tauragnų bažnyčia ir 1728 m. klebono statyta Taurapilio bažnyčia. Pastaroji 1806 m. perkelta į parapijos kapines. Tauragnų bažnyčios statyba ir remontu iki XIX a. rūpinosi Vilniaus vyskupai. Nuo 1777 m. veikė parapinė mokykla.

Tauragnuose 1874 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia. Jos statyba rūpinosi kunigas Feliksas Polikarpas Mazulevičius. 1886 m. į Tauragnus paskirtas vikaras Mykolas Šaikūnas organizavo lietuviškų knygų platinimą. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą kunigavo rašytojas Juozas Šnapšys-Margalis (1877–1921 m.). 1907 m. įsikūrė „Saulės" draugijos skyrius. Jo rūpesčiu tais metais įsteigta mergaičių mokykla ir biblioteka – skaitykla.

1908 m. balandžio 29 d. surengtas pirmas lietuviškas vakaras.

Per Pirmąjį pasaulinį karą iš medinės varpinės į Rusiją išvežti 3 varpai. 1929 m. įsigyti 2 nauji. 1919 m. įsikūrė pavasarininkų kuopa. Klebono Motiejaus Nako rūpesčiu 1936 m. pastatyta parapijos salė. 1941 m. birželio 25 d. sudegė klebonija ir ūkiniai pastatai. M. Nako iniciatyva ir parapijiečių lėšomis 1942–1943 m. suremontuota bažnyčia, dailininkas Br. Žiedas atnaujino paveikslus. 1943 m. kunigo Kazio Dulksnio rūpesčiu už parapijiečių suaukotus pinigus pastatyta nauja klebonija (Bronės Lukšaitės projektas). 1944 m. liepos 9 d. sudegė bažnyčia, varpinė. Parapijos salėje klebono K. Dulksnio iniciatyva įrengta laikina maldykla. Iš kapų koplyčios perkeltas altorius. Vėliau įrengti 2 altoriai.

1967 m. balandžio 30 d. parapijos salė sudegė. Tik po 2 metų valdžia leido nusipirkti Priepalės kaime namą ir, jo nepadidinus, pastatyti bažnyčią. 1969 m. rudenį pašventinta. 1990 m. vasarą parapijai grąžinti klebonijos tvartai, o vietoj parduotos klėties – mūrinis sandėlis su garažais ir skalbykla. Klebonijos tvartai, kuriuose buvo įsikūrusi Panevėžio „Autoserviso" įmonė, 1991 m. liepos 9 d. sudegė.

Nuorodos
--------

* Tauragnų parapija Archyvuota kopija 2014-08-12 iš Wayback Machine projekto.
UAB **Lentvario kilimai** (*Lentvario kilimų fabrikas*) – kilimų fabrikas Lietuvoje. Sovietiniais laikais dirbo apie 1300 darbuotojų. Gamybos cechai dirbo 3 pamainomis. Kasmet būdavo išaudžiama tūkstančiai kvadaratinių metrų kilimų ir kiliminių gaminių, kurių paklausa būdavo didžiulė. Turėjo 41 dvigubo audimo žakardines stakles, 2 siūtinių kilimų siuvimo agregatus, siūtinių kilimų lateksavimo mašiną (1978 m.). Produkcija sudarė 32,8 mln. rublių; pagaminta 1,26 mln. m² žakardinių kilimų, 1,51 mln. m² siūtinių kilimų ir 16 tūkst. m² rykštinių takų (1978 m.). Produkcija buvo siunčiama į 13 sąjunginių SSRS respublikų ir Lenkiją. Lentvario kilimai buvo eksponuojami tarptautinėse parodose bei mugėse Leipcige, Paryžiuje, Niujorke, Londone, Maskvoje, Varšuvoje, Irane, Alžyre, JAR ir kitose šalyse. 
Parduotuvės veikia Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje ir Lentvaryje.

Adresas: Klevų al.46, LT-25101 Lentvaris. Administracija įsikūrusi buvusiuose Lentvario dvaro grafų rūmuose.

Istorija
--------

Buvusiame Lentvario dvare įkurti kilimų fabriką sumanė čia apsilankęs tuometis Lengvosios pramonės ministro pavaduotojas I. Teriošinas. 1957 metais iš pradžių tai buvo Kauno vilnonių audinių fabriko „Drobė" bandomasis kilimų audimo cechas. Pirmieji kilimai buvo išausti dvaro rūmų patalpose. Čia buvo atvežtos 6 pasenusios „Hartmon" audimo staklės. Šaltkalviai-remontininkai stakles pritaikė austi juostelinį audinį. Vėliau sumontavo juostelinio audinio pjaustymo stakles, šeivavimo automatą „UMPA-1", metmenų metimo mašiną ir kitus kilimų gamybai reikalingus įrengimus.

1957 m. rugpjūčio 20 d. buvo išaustas pirmasis juostelinis kilimas. Pirmuosius pramoninės gamybos lietuviškus kilimus audė: J. Adomavičiūtė, O. Dimšienė, S. Kudrevičiūtė, T. Barabanova, P. Visockaitė, J. Ogilbaitė ir kt. audėjos.

1958 metais Lentvario kilimų fabrike dirbo 289 darbuotojai. Pagaminta 37869 m² kiliminių gaminių, iš jų 52,6 proc. pirmos rūšies.

Fabriko klube veikė dešimt meno saviveiklos ratelių, čia repetuodavo ir koncertuodavo šokių ir dainų kolektyvai, mišrus choras, merginų pučiamųjų ansamblis, vaikinų estradinis ansamblis. Dalyvauta respublikinėse dainų šventėse, pažymėtos įvairios šventės.
Saviveiklinė kino studija „Vyturys" sukūrė 30 techninių, dokumentinių ir vaidybinių filmų.
Fabrike buvo skatinama sportinė veikla, veikė turizmo ir alpinizmo sekcijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lentvario kilimai*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, VI t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1980. T.VI: Kombinacija-Lietuvos, 471 psl.
2. ↑  Istorija
Pagrindinės karvių rūšys, kurios naudojamos projekte. *Limia, Maremmana primitivo, Maronesa. Podolica, Sayaguesa, Pajuna*. Apačioje pavaizduota geidžiama išdava.
**TaurOs** – projektas, kurio metu iš šiuolaikinių karvių bus bandoma išvesti galvijus, kurie kiek įmanoma labiau primintų taurus.

Projektas pradėtas vykdyti Nyderlanduose. Pagal DNR buvo atrenkamos naminių galvijų primityviausios veislės, kurios savo išvaizda ir kitais fiziniais duomenimis labai panašios į taurus. Manoma kad šio projekto dėka, po 20 metų gyvens apie 150 pagal atranką sugrąžintų taurų „Rewilding Europe" vietovėse, kurie vėliau Europoje taps įprastais gyvūnais, kaip dabar yra stirnos, briedžiai ar net stumbrai bei kiti žvėrys

2008 m. projektą sumanė „Stichting Taurus" organizacija prie kurios 2012 m. prisijungė ir „Rewilding Europe" projektas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „TaurOs Programme". *www.taurosproject.com*. Nuoroda tikrinta 2016-06-09.
2. ↑  „*Tauros Programme*". *www.rewildingeurope.com.* *Nuoroda tikrinta 2016-06-09*
3. ↑  Breeding Ancient Cattle Back from Extinction Archyvuota kopija 2013-08-17 iš Wayback Machine projekto. *TIME*, Stephan Faris, Feb. 12, 2010
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Akliai (reikšmės).*

| **Chrysops** |
| --- |
| Aklys (*Chrysops* sp.) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Dvisparniai  *( Diptera)* |
| Pobūris: | Musiniai dvisparniai  *( Brachycera)* |
| Šeima: | Sparvos  *( Tabanidae)* |
| Gentis: | Akliai  *( Chrysops)* |

 |

**Akliai** (*Chrysops*) – musinių dvisparnių (*Brachycera*) pobūrio vabzdžiai, priklausantys sparvų (*Tabanidae*) šeimai.

*Chrysops caecutiens*
Akliai yra mažesni už vapsvas, tupi plačiai išplėtę kojas. Išsiskiria didelėmis žaliomis akimis. Sparnai, pilvelis išmarginti baltai rudomis dėmėmis.
Dažni prie vandens telkinių, šlapynėse, drėgnuose miškuose. Patelės minta krauju, patinai - žiedadulkėmis. Lervos gyvena vandenyje, minta smulkiais vabzdžiais.

Akliai puola žmogų bei gyvulius, tame tarpe ir naminius ir laukinius. Aklių įkandimai skausmingi. Seilėse yra toksino ir kraujo krešėjimą mažinančių medžiagų. Įkandimo vietoje atsiranda deginimo jausmas, išsivysto nedidelė papulė ir paraudimas, o kartais ir pūlinys, išsilaikantis kelias valandas ar net dienas. Gali pablogėti savijauta ar net pakilti temperatūra iki 37,6ºC.

Akliai gali pernešti kai kurias infekcines ligas (arklių anemiją, juodligę, tripanosomozę, tularemiją, Afrikoje - loaozę).
Vakarų Beskidai Lenkijoje
Rytų Beskidų dalis – Gorganai
**Beskidai** (svk. *Beskydy*, lenk. *Beskidy*, ukr. *Бескиди*) – kalnų grupė Vidurio Europoje (Čekijoje, Slovakijoje, Lenkijoje ir Ukrainoje), sudaranti šiaurinį Karpatų kalnų lanką. Driekiasi nuo Moravijos Vartų vakaruose per Slovakijos šiaurę, Lenkijos pietus ir Ukrainos vakarus iki Sireto ištakų rytuose. Nusidriekę iš vakarų į rytus ~600 km, plotis siekia iki 50 km. Aukščiausia vieta – Hoverlos kalnas (2061 m).

Beskidai susidarė alpinės kalnodaros metu, neogene. Sudaryti daugiausia iš smiltainio. Vietomis šiaurinėse pašlaitėse randama gamtinių dujų ir naftos. Reljefas stipriai paveiktas ledynų erozijos, dūlėjimo, šlaitai gan lėkšti, o viršūnės apvalios.

Aukščiausia dalis yra Rytų Beskidai, kurie smulkiau skirstomi į Beščadus, Gorganus, Poloninos Beskidus ir Pokutjės-Bukovinos Beskidus. Vidurio Beskidai (aukštis iki 1001 m, Lackovos k.) skirstomi į Žemuosius Beskidus ir Ondavos aukštumą. Vakarų Beskidai (aukštis iki 1725 m, Babia Horos k.) sudaryti iš daugelio smulkių masyvų – Slovakijos Beskidų, Mažųjų Beskidų, Silezijos Beskidų, Moravijos Beskidų ir kt. Svarbiausios perėjos: Jablunkovo (550 m aukštyje), Lupkovo (630 m), Dūkios (502 m), Užo (889 m), Jablonicos (931 m).

Beskiduose prasideda Oderio, Vyslos, Dniestro, Pruto ir Dunojaus intakai. Būdingi bukų miškai, kiek aukščiau – eglių ir kėnių miškai, o viršūnėse – subalpinės pievos.

Beskiduose įsikūrę daug slidinėjimo kurortų, mineralinių versmių gydyklų. Kalnuose yra unikalių medinių bažnyčių. Kalnų gamta saugoma Karpatų rezervate (Ukraina), Babia Guros, Beščadų nacionaliniuose parkuose (Lenkija).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Beskidai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
Koordinatės: 54°37′52″š. pl. 25°02′25″r. ilg.﻿ / ﻿54.631201°š. pl. 25.04018°r. ilg.﻿ / 54.631201; 25.04018


|  Lentvario Račkūnų koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Trakų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Lentvaris |
| **Adresas** | Račkūnų g. |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1929 m. |

**Lentvario Račkūnų kapinių koplyčia** – mūrinė laidojimo koplyčia, stovinti Lentvario miesto pietiniame pakraštyje, Račkūnų gatvės gale. Šioje vietoje, už 1 km į šiaurę nuo Vilniaus–Trakų kelio ( **A16**  Vilnius–Prienai–Marijampolė ), paribyje su Račkūnų kaimu, įsikūrusios senosios miesto kapinės. 

Koplyčia 2017 m.
Beveik šimtametė, tarpukaryje pastatyta koplyčia yra Grasildos ir Jano Jurevičių mauzoliejinė koplyčia. Tai liudija fundatoriaus atminimo lenta su data 1929, įtaisyta ant priekinės sienos. Jos istorija susijusi su garsiąja Tiškevičių gimine, kuri valdė Lentvarį. Koplyčia sutvarkyta, įrengtas altorius, naudojama religinėms apeigoms, šarvojimo reikmėms. Ji patenka į Lentvario Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai parapijos aptarnaujamą teritoriją. Koplyčia stovi kapinių dalyje, apaugusioje medžiais, šalia kapinių tvoros. Supama kapų, tik nedidelis plotelis laisvas jos priekyje, nuo vartų pusės. Iš kairės slūgso stambus paminklinis akmuo su kryžiumi, datuojamas 1956 m. su parapijos klebono K. Kulako žodžiais.

Istorija
--------

Pirmojo pasaulinio karo metais Lentvaryje buvo perpildytas vietos lazaretas, buvo daug mūšiuose sužeistų ir mirštančių kareivių. Todėl iškilo būtinybė steigti naujas kapines. Joms žemę dovanojo grafienė Marija Kristina Tiškevičienė–Liubomirska (1871-1958), Lentvario dvaro savininko Vladislovo Tiškevičiaus žmona. 1927 m. buvo nubraižytas kapinių koplyčios brėžinys. Ją savo lėšomis pastatė advokatas Janas Jurevičius. Joje palaidotas jis pats ir keli giminės nariai.

2013 m. Lentvario parapijos bendruomenė nusprendė atnaujinti stovėjusią apleistą koplyčią. Už investuotojų lėšas buvo suremontuotos durys, išdažytos vidaus sienos, nudažyta stogo danga. 2014 m. šiuos darbus atliko UAB „Trakų paslaugos". Parapijos klebonas nupirko ir koplyčiai skyrė naują varpą.

Galerija
--------

* Šoninis fasadas
* Akmuo su kryžiumi priešais koplyčią
* Varpinės bokštelio kryžius

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lentvario Račkūnų koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Lentvario Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai parapija
2. ↑  Koplyčia, menanti grafų Tiškevičių metą
| Besarabija |
| --- |
|  |
|  |
| 

BesarabijaBesarabija

 |
| **Koordinatės** | 55°54′50″š. pl. 23°16′59″r. ilg.﻿ / ﻿55.914°š. pl. 23.283°r. ilg.﻿ / 55.914; 23.283﻿ (Besarabija)Koordinatės: 55°54′50″š. pl. 23°16′59″r. ilg.﻿ / ﻿55.914°š. pl. 23.283°r. ilg.﻿ / 55.914; 23.283﻿ (Besarabija) |
|  |
| **Apskritis** | Šiaulių apskrities vėliava Šiaulių apskritis |
| **Savivaldybė** | Šiaulių miesto savivaldybės vėliava Šiaulių miesto savivaldybė |
|  |
|  **Vikiteka** | Besarabija (Šiauliai) |

**Besarabija** – Šiaulių miesto dalis, atsiradusi XIX a. antroje pusėje pradėjus statyti amatų dirbtuves ir gyvenamuosius namus piečiau 1871 m. atidaryto Liepojos-Romnų geležinkelio.

Geografija
----------

Buvęs Aukštabalio kaimas prie Tilžės g. vadintas Besarabija 1974 m.
Besarabija iš oro 1995 m.
Besarabija buvo vadinama beveik visa pietinė miesto dalis nuo geležinkelio iki Verdulių kaimo rytuose ir iki dab. Gardino gatvės pietuose. Kairiojoje kelio pusėje buvo Didžiųjų Žaliūkių ir Aukštabalio kaimai. Besarabijos rajonas – buvusi Didžiųjų Žaliūkių kaimo dalis prie naujojo Tilžės kelio pradėjo statytis, kai jame rėžinius žemės sklypus gavo 1876 m. Serbijos-Turkijos karo savanoriai ir 1877-1878 m. Rusijos-Turkijos karo dalyviai, kovoję Besarabijos, kaip tada buvo vadinama Moldova, fronte.

Vėliau šis pavadinimas prigijo ir melioratorių gyvenvietei dešiniojoje kelio pusėje, kol joje 1965 m. buvo pradėti statyti daugiabučiai gyvenamieji namai. Juose po 1966 m. žemės drebėjimo Taškente buvo apgyvendinta keliolika namų netekusių šeimų. Nuo tada ši miesto dalis, dažnai ir oficialiai vadinama Taškentu. Kai 1982–1990 m. statant naują raudonų plytų gyvenamąjį rajoną, senasis 20 sklypų rėžinis kaimas buvo sunaikintas, Besarabijos pavadinimas vartojamas vis rečiau.

Istorija
--------

Rajono šiaurinė dalis, nutiesus geležinkelį tapo pramonine. Joje 1882 m. buvo pastatyta kalvė, vėliau lentpjūvė. 1895 m. pradėjo veikti Leono (Leibos) Kagano vinių fabrikėlis. Po Pirmojo pasaulinio karo įkurtas D. Grinbergo vinių ir vielos fabrikas, 1940 m. nacionalizuotas, kurio bazėje 1951 m. pradėta kurti dviračių, vėliau dviračių – variklių gamykla „Vairas" (nuo 1993 m. UAB Baltik vairas). Didėjant pervežimų geležinkeliu įrengta vagonų pakrovimo stotis ir vagonų remonto dirbtuvės, kurios Pirmojo pasaulinio karo metais perkeltos į kitą geležinkelio pusę. Vėliau pastatytos brolių Gordonų plytinė ir lentpjūvė.

Pačiame Besarabijos kaime buvo trys parduotuvės, kuriose buvo galima nusipirkti žibalo, cukraus ir kitų smulkių prekių. Buvo dvi kalvės – Šležo ir Baltoji, keptos bandelės ir „barankos".

Gyvenamųjų namų statyba išilgai Tilžės g. paspartėjo tik 1938 m. Antrojo pasaulinio karo metais rajone buvo rusų belaisvių koncentracijos stovykla, kelis tūkstančius badu numarintų tarybinių karo belaisvių 1941–1942 m. žiemą hitlerininkai palaidojo rytiniame rajono pakraštyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Šiaulių miesto istorija. Nuo seniausių laikų iki 1940 m. T.1, Šiauliai, Momentas, 1991 m.
2. ↑  Šiauliai turi Bezarabiją ir Paryžių. Šiaulių kraštas. 2008 m. lapkričio 27 d.
Koordinatės: 56°8′57″ š. pl. 23°19′31″ r. ilg.﻿ / ﻿56.14917°š. pl. 23.32528°r. ilg.﻿ / 56.14917; 23.32528


| Beržėnų tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Joniškio rajonas) |
| Plotas | 0,264 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,3 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2,3 m |
| Didžiausias gylis | 4,3 m |
| Įteka | Kūra, Girstulė, 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Kūra |

**Beržėnų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Joniškio rajone, 20 km į pietvakarius nuo Joniškio. Sudarytas užtvenkus Kūros upę (Mūšos intakas) 2,65 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 1,76 km, plotis – iki 0,4 km. Altitudė 86,9 m. Pietvakarinė tvenkinio dalis sudaryta iš 2 ilgų įlankų. Pietrytinis krantas aukštokas. Vakarinis ir pietinis krantai daugiausia apaugę mišku (Beržėnų miškas). Rytinėje pakrantėje yra Beržėnų kaimas, vakarinėje – Vaišnoriai, pietinėje – Gulbinų viensėdis. Rytine pakrante eina kelias  **1603**  Joniškis–Linkaičiai–Staneliai–Gruzdžiai . 

Tvenkinys įrengtas 1975 metais.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
NGC 6744 galaktika
**NGC 6744** (arba ***Caldwell 101***) – spiralinė galaktika, esanti Povo žvaigždyne. Nuo Žemės nutolusi apie 30 mln. šviesmečių. Objekto regimasis ryškis – 8,6.

Ši galaktika daugeliu atžvilgių labai panaši į Paukščių Taką, tačiau už jį didesnė (skersmuo siekia daugiau nei 200 000 šviesmečių). NGC 6744 galaktikos branduolys gelsvas, vyrauja senų, vėsių žvaigždžių skleidžiama šviesa. Galaktikos spiralinės vijos nusėtos dulkėmis, kas liudija apie vykstančią žvaigždėdarą. Kaip parodė tyrimai, prieš apytikriai 1 milijardą metų NGC 6744 veikiausiai susijungė su kita galaktika.

2005 m. NGC 6744 galaktikoje užfiksuota Ic tipo supernova – SN 2005at.

Šią galaktiką būdamas Australijoje 1826 m. birželio 30 d. atrado škotų astronomas James Dunlop.

NGC 6744 priklauso Mergelės galaktikų superspiečiui.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  *Caldwell 101*. NASA. Nuoroda tikrinta 2021-11-02.
2. ↑  Seligman, Courtney. „NGC Objects: NGC 6700 - 6749". *cseligman.com*. Nuoroda tikrinta 2021-11-02.
3. ↑  P. Fouque; E. Gourgoulhon; P. Chamaraux; G. Paturel (1992). „Groups of galaxies within 80 Mpc. II - The catalogue of groups and group members". *Astronomy and Astrophysics Supplement* **93**: 211–233. Bibcode:1992A&AS...93..211F.
4. ↑  „Nearby Groups of Galaxies". *ned.ipac.caltech.edu*. Nuoroda tikrinta 2018-05-04.
Verdono tarpeklis

**Verdono tarpeklis** (pranc. *Gorges du Verdon* arba *Grand canyon du Verdon*) yra Prancūzijos pietryčiuose, Alpėse.

Verdono tarpeklis yra apie 20 km ilgio ir iki 700 m gylio. Tai didžiausias tarpeklis Europoje. Plačiausia jo vieta viršuje – daugiau nei 1,6 km pločio, tačiau dugne uolų sienos kartais nutolusios viena nuo kitos ne daugiau nei per keletą metrų.

Verdono tarpeklis susidarė srauniam vandeniui vis giliau graužiant Verdono upės vagą klintinėje Aukštutinio Provanso plynaukštėje. Kadangi į plynaukštę krintantis lietus susigeria į žemę, nesusidaro upeliai, kurie graužtų ir lygintų tarpeklio uolų sieną.

Iki 1905 m. niekas nebuvo perplaukęs viso Verdono tarpeklio. Tik tada *Eduardas Martelis* (*Édouard-Alfred Martel*) (1859–1938), urvų tyrinėjimo (speleologija) Prancūzijoje pradininkas, nuvedė per jį ekspediciją.

Nuorodos
--------

* Verdono tarpeklis Archyvuota kopija 2014-05-17 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**
* Verdono tarpeklio nuotraukos Archyvuota kopija 2007-09-30 iš Wayback Machine projekto.
**Centinės Europos tarptautinė taurė** (angl. *Central European International Cup*) buvo tarptautinės futbolo varžybos, organizuotos Centrinės Europos futbolo rinktinėms tarp 1927 m. ir 1960 m. Varžybos buvo organizuojamos profesionalų ir mėgėjų futbolo komandoms. Dalyvaujančios šalys buvo Austrija, Čekoslovakija, Vengrija, Italija, Šveicarija ir Jugoslavija.

Buvo žaidžiamos „namų" ir išvykos varžybos, susidėjo iš šešių kartų ir vienas turnamentas tęsdavosi daugiau nei dvejus metus. Paskutiniai du turnamentai vyko penkerius metus. Varžybos buvo nutrauktos 1960 m. kai tais pačiais metais startavo Europos futbolo čempionatas.

Taurė
-----

Pirmasis taurės pavadinimas buvo *Švehlos taurė*. Tai buvo Antoníno Švehlos, Čekoslovakijos ministro pirmininko, vieno iš įkūrėjų, skiriamas prizas. Po Antrojo pasaulinio karo taurė buvo vadinama *Dr. Gerö taurė*. Austrijos futbolo asociacijos Josef Gerö direktoriui ir buvusiam varžybų teisėjui atminti.

Istorija
--------

Varžybos buvo sugalvotos ir pasiūlytos Austrijos futbolo pionieriaus Hugo Meisl. Jis buvo vienas iš Europietiško futbolo „tėvų". Pirmos varžybos vyko tarp 1927 m. ir 1930 m. Buvo laimėtos Italijos. Jie taip pat laimėjo ir 1933-1935 m. sezone. Italijos rinktinei vadovavo legendinis Vittorio Pozzo treneris su kuriuo komanda laimėjo ir 1934 m. ir 1938 m. Pasaulio taurę. Ketvirtosios varžybos, prasidėjo 1936 m. buvo apleistos dėl Anšliuso ir Antrojo pasaulinio karo. Penktosios varžybos nebuvo vykdomos iki 1948 m. ir kurios 1953 m. buvo laimėtos Vengrijos rinktinės. Paskutines varžybas 1954-1960 m. sezone laimėjo Čekoslovakija.

Laimėtojai
----------

* Italija **Italija: 2**
	+ 1927-1030, 1933-1935
* Austrija **Austrija: 1**
	+ 1931-1932
* Vengrija **Vengrija: 1**
	+ 1948-1953
* Čekoslovakija **Čekoslovakija: 1**
	+ 1954-1960

Finalai
-------

| Metai | Klasifikacija |
| --- | --- |
| Laimėtojas | Taškai | Antra vieta | Taškai | Trečia vieta | Taškai |
| 1927 - 1930 | Italija **Italija** | 11 | AustrijaAustrija | 10 | ČekoslovakijaČekoslovakija | 9 |
| 1931 - 1932 | Austrija **Austrija** | 11 | ItalijaItalija | 9 | [[Image:{{{flag alias-1940}}}|30px|border|Vengrija|link=Vengrija]]Vengrija | 8 |
| 1933 - 1935 | Italija **Italija** | 11 | AustrijaItalija | 9 | [[Image:{{{flag alias-1940}}}|30px|border|Vengrija|link=Vengrija]]Vengrija | 9 |
| 1936 - 1937 | *Varžybos nevyko dėl Anšliuso 1938 m. kovo 12 d.* |
| 1948 - 1953 | Vengrija**Vengrija** | 11 | ČekoslovakijaČekoslovakija | 9 | AustrijaAustrija | 9 |
| 1954 - 1960 | Čekoslovakija**Čekoslovakija** | 16 | VengrijaVengrija | 15 | AustrijaAustrija | 11 |

  


| Metai | Klasifikacija (mėgėjų varžybos) |
| --- | --- |
| Laimėtojas | Taškai | Antra vieta | Taškai | Trečia vieta | Taškai |
| 1929-1930 | Lenkija **Lenkija** | 7 | [[Image:{{{flag alias-1940}}}|30px|border|Vengrija|link=Vengrija]]Vengrija (M) | 6 | AustrijaAustrija(M) | 6 |
| 1931-1934 | Rumunija **Rumunija** | 9 | [[Image:{{{flag alias-1940}}}|30px|border|Vengrija|link=Vengrija]]Vengrija (M) | 6 | ČekoslovakijaČekoslovakija (M) | 5 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Leo Schidrowitz "Internationaler Cup", Viena 1954 m.

Nuorodos
--------

* Dr. Gerö taurė RSSSF puslapyje
| **Ven Dziabao(kin. 溫家寶, pinyin: *Wen Jiabao*)** |
| --- |
| 6-asis Kinijos ministras pirmininkas |
|  |
| Gimė | 1942 m. rugsėjo 15 d. (80 metų)Tiandzinas, Kinija |
| Tautybė | hanis |
| Sutuoktinis (-ė) | Zhang Peili |
| Vaikai | Yunsong, Ruchun |
| Kinijos ministras pirmininkas |
| Kelintas | 6 |
| Ėjo pareigas | 2003 m. kovo 16 d. – 2013 m. kovo 15 d. |
| Ankstesnis | Zhu Rongji |
| Vėlesnis | Li Keqiang |
|  |
| Partija | Kinijos komunistų partija |
|  |
| Alma mater | Kinijos geologijos universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Wen Jiabao |

**Ven Dziabao** (kin. 溫家寶, supaprastintai – 温家宝; g. 1942 m. rugsėjo 15 d. Tiandzine) – Kinijos politikas, buvęs šalies ministras pirmininkas (2003–2013) ir Komunistų partijos politbiuro narys (2002–2012), viena iš pagrindinių asmenybių tarp ketvirtosios kartos Kinijos lyderių.

Gimė 1942 m. Tiandzino mieste, mokytojų šeimoje. 1960–1968 m. studijavo geologiją Kinijos geologijos universitete. Baigęs studijas gavo siuntimą dirbti geologu į Gansu provinciją Kinijos šiaurės vakaruose. Būdamas Gansu susipažino su ten taip pat dirbusiu būsimu šalies prezidentu Hu Dzintao. Gavęs tuometinio provincijos sekretoriaus Song Ping rekomandaciją, 1982 m. išvyko į Pekiną, dirbo Išteklių ir geologijos ministerijos tyrimų departamente tyrinėtoju, vėliau – viceministru. 1985 m. buvo išrinktas Komunistų partijos Centrinio komiteto biuro vicedirektoriumi, o sekančiais metais – direktoriumi. 1993–2002 m. dirbo partijos sekretoriato sekretoriumi, buvo atsakingas už ekonominės politikos formavimą. 2002 m. pabaigoje išrinktas Kinijos ministru pirmininku, šias pareigas pradėjo eiti 2003 m.

Wen politika pasižymi socialinės ir sveikatos apsaugos, švietimo stiprinimu, pastangomis skatinti vystymąsi skurdesniuose regionuose, kaimo vietovėse, dėmesiu aplinkos apsaugai. Dėl šių priežasčių jis pramintas „liaudies premjeru". Manoma, kad Wen valdymo metu priimti sprendimai padėjo Kinijos ekonomikai išlaikyti spartų augimą. Tuo pačiu jis kritikuojamas dėl nesugebėjimo suvaldyti aukštą infliaciją, daugelyje sričių susilpninti glaudų politikų ir verslo įmonių ryšį, sumažinti valstybės kišimąsi į rinką, nepakankamo dėmesio politinės reformos vykdymui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  David Pong. *Encyclopedia of Modern China*. Gale, 2009, p. 69-70
2. ↑  David Pong. *Encyclopedia of Modern China*. Gale, 2009, p. 71
Verdainės evangelikų bažnyčia
**Verdainės bažnyčia** – bažnyčia, stovėjusi Verdainėje, Lietuvoje. Pirmą kartą pastatyta 1566 m.

Istorija
--------

Spėjama, kad pirmoji bažnyčia, pastatyta evangelikų liuteronų, buvo medinė, dengta šiaudais. 1587 m. Verdainėje apsigyveno nuolatinis kunigas, bet tada Verdainė buvo Rusnės parapijos filija. 1697 m. Hercogas Frydrichas III, 1701 m. pasiskelbęs Prūsijos karaliumi Frydrichu I, sakė kuo greičiau pastatyti Verdainėje mūrinę bažnyčią vietoje senosios bažnytėlės. Tik 1707 m. prasidėjo naujosios bažnyčios statyba. 1709 m. kilus marui ir statybą nutraukė.

1718 m. pastatyta nauja bažnyčia. Po Septynerių metų karo 1757 m. Rusijos imperijos kariuomenės sudegino bažnytinius trobesius, apiplėšė bažnyčią, sunaikino vargonus ir visus bažnyčios suolus.

1847 m. buvo pastatyta erdvi mūrinė bažnyčia dviem eilėm langų. Ji buvo stačiakampė su gaubta apsida, be bokšto. Du varpai buvo įrengti tam tikroje pastogėje. XIX a. pabaigoje Verdainės parapija buvo gana didelė. Joje buvo 9000 parapijiečių evangelikų, iš jų 6000 lietuvių.

1944 m. spalio mėn. karo frontas priartėjo prie Šilutės. Praūžus karo audrai, likusieji evangelikai vėl rinkdavosi į šią bažnyčią. Bet 1950 m. valdžia bažnyčią uždarė ir sumanė ją paversti linų apdirbimo fabriku. Linų fabrikas pradėjo veikti 1956 m. bet jau 1961 m. jis sudegė. Išliko katilinė, vandens bokštas ir buvusios bažnyčios sienos.

Literatūra
----------

* P. Jakštas, Senoji Šilutė. Šilutės Kultūros, Švietimo ir sporto skyrius: 1994
| Martine Beswick |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Mary Beswick |
|  |
| Gimė | 1941 m. rugsėjo 26 d. (81 metai)Port Antonijas, Jamaika |
|  |
| Šalis |  Jamaika |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
| Adelita  „Kulka generolui" (1966 m.) |
|  |
|  |

**Martine Beswick** (g. 1941 m. rugsėjo 26 d. Port Antonijas) – Jamaika aktorė ir foto modelis.

Ji gimė Jamaikoje, anglo ir portugalų kilmės jamaikietės šeimoje. Tėvams išsiskyrus, 1954 m. kartu su motina ir seserimi persikėlė į Londoną.

Beswick geriausiai žinoma kaip Bondo mergina dviejuose bondiados filmuose „Iš Rusijos su meile" (1963) ir „Kamuolinis žaibas" (1965), kuriuose atliko skirtingus vaidmenis. Ji taip pat dalyvavo atrankoje į pirmąjį serijos filmą „Daktaras Ne", kur jos šokančios siluetas yra matomas rodant filmo titrus.

Kiti žinomi jos filmai: „Milijonas metų prieš mūsų erą" su Raquel Welch ir vesternas „Kulka generolui". 8 dešimtmetyje Beswick persikėlė į Holivudą, vaidino kine, taip pat TV serialuose „Fantasy Island" ir „Santa Barbara".

Beswick yra dalyvavusi grožio konkurse „Mis Jamaika", taip pat dirbusi fotomodeliu.

Dalinė filmografija
-------------------

* Iš Rusijos su meile (1963)
* Kamuolinis žaibas (1965)
* Kulka generolui (1966)
* Miami Blues (1990)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Martine Beswick on imdb.com

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Martine Beswick** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis
| Verde Grandė |
| --- |
| **Ilgis** | 480 km |
| **Baseino plotas** | 30 420 km² |
| **Ištakos** | Sera Žeral de Gojaso kalnai |
| **Žiotys** | San Fransiskas |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |

**Verde Grandė** (port. *Rio Verde Grande* 'didžioji žalioji upė') – upė Brazilijoje, daugiausia Minas Žeraiso valstijoje; dešinysis San Fransisko intakas. Prasideda Espinjaso kalnuose, Brazilijos plokščiakalnyje, 910 m aukštyje, į pietryčius nuo Montes Klaroso. Teka į šiaurę plokščiakalniu, vidurupyje smarkiai vingiuoja. Žemupyje susiliejusi su Verde Pekenu ('mažąja žaliąja upe') pasuka į vakarus ir sudaro Minas Žeraiso–Bahijos ribą. Įteka į San Fransiską į šiaurę nuo Mangos miesto.

Didžiausias intakas: Gorutuba (dešinysis).

Miestai prie Verde Grandės – Glausilandija, Verdelandija, Žaiba.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Mapa físico do estado de Minas Gerais
3. ↑  Mapa Multimodal Minas Gerais, DNIT, 2013.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

  

**Įvėrinys** (angl. *body piercing jewellery*) – kūno vėrybos (angl. *body piercing*) papuošalas, dirbinys, įveriamas į kūne pradurtą ar prapjautą angą. Įvėriniai paprastai gaminami specialiai tokiam naudojimui.

Įvairovė
--------

Europoje tradiciniai įvėriniai yra auskarai, nešiojami ausų speneliuose pradurtose skylutėse. Kūno vėrybos madai ėmus plisti imta kurti ir gaminti daug įvairių įvėrinių. Dabar gerai žinomi tokie įvėriniai, kaip hanteliukas (angl. *barbell*), karolinis žiedas (angl. *captive bead ring*), labretės kaištis (angl. *labret stud*), bambažiedis (angl. *navel rings*), antspenis (angl. *nipple shield*), įvorė (angl. *plug*) ir kiti.

* Įvairūs įvėriniai (hanteliniai lankeliai, karoliniai žiedai, hanteliukai)Įvairūs įvėriniai (hanteliniai lankeliai, karoliniai žiedai, hanteliukai)
* 14K prabos auksiniai hanteliukai, padėti ant 24K prabos aukso luitelio14K prabos auksiniai hanteliukai, padėti ant 24K prabos aukso luitelio
* Bambažiedis su užraktėliuBambažiedis su užraktėliu
* Labretės kaištis įveriamas į apatinę lūpą, bet naudojamas ir viršutinės lūpos ar skruosto įvėriniamsLabretės kaištis įveriamas į apatinę lūpą, bet naudojamas ir viršutinės lūpos ar skruosto įvėriniams
* Rankų darbo ilčių pavidalo raginiai įvėriniai, paprastai įveriami į nosies pertvarąRankų darbo ilčių pavidalo raginiai įvėriniai, paprastai įveriami į nosies pertvarą
* Stiklinės ausų spiralėsStiklinės ausų spiralės
* Antspeniai, tvirtinami prie spenelių hanteliukų.Antspeniai, tvirtinami prie spenelių hanteliukų.
* Karolinis žiedas ausyjeKarolinis žiedas ausyje
* Princo lazdelė (angl. prince's wand)Princo lazdelė (angl. *prince's wand*)

Medžiagos
---------

*Pagrindinis straipsnis – Įvėrinių medžiagos*.
Įvėriniams naudojamos įvairios medžiagos. Pradžioje tai buvo tradiciniai auksas ir sidabras, o dabar tai ir chirurginis plienas, titanas, niobis, stiklas, keletas rūšių plastikų (teflonas, tygonas, bioplastas, nailonas), mediena, ragas, gintaras, akmuo, bambukas, silikono plastikai, fosiliniai kaulai ir dantys, net porcelianas. 
Dėl didelės medžiagų įvairovės įvėriniai gali būti labai įvairūs.
| Verderisvok. *Werder an der Havel* |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

VerderisVerderis

52°22′41″ š. pl. 12°56′06″ r. ilg.﻿ / ﻿52.37806°š. pl. 12.93500°r. ilg.﻿ / 52.37806; 12.93500﻿ (Verderis)Koordinatės: 52°22′41″ š. pl. 12°56′06″ r. ilg.﻿ / ﻿52.37806°š. pl. 12.93500°r. ilg.﻿ / 52.37806; 12.93500﻿ (Verderis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Brandenburgas Brandenburgas |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 23 004  |
| **Plotas** | 115,99 km² |
| **Tankumas** (2009) | 198 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Verderis |

**Verderis** (vok. Werder) (pilnas pavadinimas ***Werder an der Havel*** (*Verderis prie Havelo*)), miestas Vokietijoje, Brandenburgo žemėje, į vakarus nuo Potsdamo.
2008 Verderio mieste gyveno 23.130 gyventojų, savivaldybės plotas: 11.600 ha

Istorija
--------

Miestas pirmą kartą paminėtas 1450 m. tuo metu tai buvo pilis Havelo upės saloje. Po Antrojo pasaulinio karo mesto apylinkėse buvo didelė tarybinės kariuomenės bazė.

Ekonomika
---------

Miestas pasižymi kaip žemdirbystės ir sodininkystės centras, taip pat plečiamas turizmas. Miesto apylinkėse yra garsūs istoriniai vynuogynai, kurie yra vieni šiauriausių Europoje.

Miestai partneriai
------------------

Verderis bendradarbiaujau su šiais miestais:

* Lietuva Biržai, Lietuva
* Vokietija Openheimas, Vokietija
* Danija Hjørringa, Danija
* Lenkija Tičevas, Lenkija
* Pietų Korėja Muan-gun, Korėja

Nuorodos
--------

* Oficialus miesto tinklalapis (vokiečių, anglų k.)
| Miravcaimaked. *Миравци* |
| --- |
| *Miravcų reginys* |
|  |
| 

MiravcaiMiravcai

41°18′28″ š. pl. 22°26′05″ r. ilg.﻿ / ﻿41.30778°š. pl. 22.43472°r. ilg.﻿ / 41.30778; 22.43472﻿ (Miravcai)Koordinatės: 41°18′28″ š. pl. 22°26′05″ r. ilg.﻿ / ﻿41.30778°š. pl. 22.43472°r. ilg.﻿ / 41.30778; 22.43472﻿ (Miravcai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Šiaurės Makedonijos vėliava Šiaurės Makedonija |
| **Rajonas** | Vardaro regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 1 647  |
|  |
|  **Vikiteka** | Miravcai |

**Miravcai** (maked. *Миравци*) – Makedonijos kaimas, esantis pietrytinėje šalies dalyje, netoli Graikijos sienos. Įsikūręs Kožuvo kalnuose, į vakarus nuo Vardaro upės.

Istorija
--------

Iki 1912 m. kaimas ir apylinkės buvo turkų valdžioje. Nuo 1912 m. priklausė Serbijai, po Antrojo pasaulinio karo – Jugoslavijai.

Kalnuotame regione veikė partizanų būriai, kurie veikdavo prieš osmanus, o vėliau ir prieš fašistų okupantus. 1944 m. spalį nacistinė vokiečių kariuomenė sudegino Petrovo ir netoliese esančius Gabrovo kaimus.

Dabar kaimas yra Makedonijos teritorijoje, priskiriamas Vardaro regionui.

Sportas
-------

* FK Miravci (futbolas).

Gyventojai
----------

2002 m. gyventojų skaičius buvo 1647.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2011-05-20 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Martinjonas Radvilas** |
| --- |
| Gimė | 1724 m. |
| Mirė | 1770 m. sausio 21 d.Joniškis |
| Tautybė | lietuvis |
| Sutuoktinis (-ė) | Elžbieta Grigavičiūtė |
|  |
| Veikla | vaitas |

**Martinjonas Radvilas** (1724 m. Joniškio raj. – 1770 m. sausio 12 d. Joniškyje) – vienas 1769 m. Šiaulių ekonomijos valstiečių sukilimo vadų.

Biografija
----------

Atminimo lenta skirta 1769 m. Šiaulių ekonomijos sukilimui. Joniškis, Miesto a. 4 (buv. miesto rotušė, 2020 m.)
Kilęs iš turtingų valstiečių, turėjo ūkį ir ūkininkavo Jakiškių kaime. Prieš sukilimą buvo Jakiškių kaimo vaitas. 1768 m. prasidėjus A. Tyzenhauzo reformoms Šiaulių ekonomijoje, užtarė valstiečius, kurie, kuriant palivarkus buvo išvaromi iš savo žemių, už tai buvo baustas. Pradėjus organizuoti sukilimą jo pagrindiniai vadai buvo Mykolas Pauga, Martinjonas Radvila, mokytojas Simonas Aleksandravičius, bajoras I. Kudrevičius.

Sukilimui pralaimėjus suimtas. 1769 m. gruodžio 4 d. Kauno teismas nuteisė mirties bausme. Joniškyje viešai nukirsdintas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Centrinės Slovėnijos regionas*Osrednjeslovenska statistična regija* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Slovėnijos vėliava Slovėnija |
| **Administracinis centras** | Liubliana |
|  |
| **Gyventojų** (2009 m.) | 512 675 |
| **Plotas** | 2 555 km² |
| **Tankumas** (2009 m.) | 201 žm./km² |

**Centrinės Slovėnijos regionas** (slovėn. *Osrednjeslovenska statistična regija*) – Slovėnijos statistinis regionas, esantis šalies centre. Labiausiai apgyvendintas šalies regionų bei antras pagal plotą (2 555 km²). Didžiausias miestas – Slovėnijos sostinė Liubliana. Išvystytas ekonomikos sektorius, susisiekimas.

Geografija
----------

Regionas apima: Borovnicos, Brezovicos, Dobrepolės, Dobrova-Polhov Gradeco, Dol pri Liublianos, Domžalės, Grosuplės, Horulio, Igo, Ivančna Goricos, Kamniko, Komendos, Liublianos, Logateco, Log-Dragomero, Lukovicos, Medvodės, Mengešo, Moravčės, Škoflicos, Šmartno pri Litijo, Trzino, Velike Laščės, Vodicės Vrhnikos savivaldybe. Iki 2014 m. sausio, Litijos savivaldybė buvo regiono dalis. Dabar priklauso Centrinės Savos regionui.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSlovėnijos regionai |
| --- |
|  |
| 
Krainos regionas · Goricos regionas · Pietryčių Slovėnijos regionas · Karintijos regionas · Krainos karsto regionas · Karsto regionas · Centrinės Slovėnijos regionas · Padravos regionas · Pamurio regionas · Savinios regionas · Žemutinės Savos regionas · Centrinės Savos regionas |  |

 |
**Radža joga** (skr. राजयोग = IAST: *rājayoga-*, „karališkoji joga") – jogos kryptis, glaudžiai susijusi su meditatyvaus proto ugdymu (dhjana). Remiasi daugiausia Patandžalio „Jogasūtra". Radžajogos sąvoka pradėta vartoti XII–XIII a. kad jogos mokykla nebūtų painiojama su besiklostančia nauja tantrinės hatha jogos srove.

Ši joga susijusi su samkhjos tradicija, pabrėžia skirtumą tarp purušos ir prakritės. Radža jogos tikslas – kaivalja – sąmoningo suvokėjo išsivadavimas iš gunų (kančios priežasties). Indijos filosofijos tėkmėje karališkoji joga minima tiesiog kaip joga. Radža jogoje Yšvara laikomas ne kūrėju, o į gunas neįsipainiojusiu puruša.

XIX a. radža jogos sąvoką atgaivino Svamis Vivekananda, „Jogasūtrą" prilyginęs radža jogai. Brahmakumarių judėjime radža joga vadinamos šio judėjimo meditacinės praktikos, nieko bendro neturinčios su „Jogasūtros" principais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazimieras Seibutis. *radžajoga*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIX (Pre-Reu). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
2. ↑  Jason Birch (2013), Råjayoga: The Reincarnations of the King of All Yogas, *International Journal of Hindu Studies*, Volume 17, Issue 3, pages 401–444
**Radžasas** (skr. रजस् = IAST: *rajas* – 'žara, oras, erdvė, debesys; aistra, afektas') – hinduistinėje samkhjos filosofininės mokyklos ontologijoje reiškia vieną iš 3 kokybių (gunų). Tai tarpinė kokybė tarp tamsos (tamaso) gunos, reiškiančios vangumą, abejingumą, ir šviesos (satvos) gunos, reiškiančios laimingumą, vaiskumą. Radžasas siejamas su raudona spalva, išreiškia dinaminį, kinetinį visatos principą.

Žmoguje radžaso guna reiškiasi per aistringumą, egocentriškumą, nepasitenkinimą, suglumimą, malonumų siekimą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  A Sanskrit-English Dictionary: Etymologically and Philologically Arranged with Special Reference to Cognate Indo-European languages, Monier Monier-Williams, revised by E. Leumann, C. Cappeller, et al. 1899, Clarendon Press, Oxford, p.863 Archyvuota kopija 2020-09-24 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Kazimieras Seibutis. *radžasas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIX (Pre-Reu). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
|  |
| --- |
| Pasha Parfeny |
|  
Pasha Parfeny 2013 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Pavel Parfeni |
| Gimė | 1986 m. gegužės 30 d. (37 metai)  Orhėjus, Moldavijos TSR, Sovietų Sąjungos vėliava Sovietų Sąjunga |
| Kilmė | Moldavijos vėliava Moldavija |
| Žanrai | pop |
| Veikla | dainininkas |
| Aktyvumo metai | 2002–dabar |
| Susijusi veikla | SunStroke Project |

**Pavel „Pasha" Parfeni** (g. 1986 m. gegužės 30 d. Orhėjuje) – Moldovos dainininkas. Jis atstovavo Moldovai 2012 m. Eurovizijos dainų konkurse Baku, Azerbaidžane, kur su daina „Lăutar" finale užėmė 11 vietą. Anksčiau atlikėjas buvo moldavų grupės SunStroke Project vokalistas.

Biografija
----------

Pasha užaugo menininkų šeimoje, studijavo muziką.

2009 metais įstojo į SunStroke Project grupę, su kuria jis užėmė trečią vietą Moldovos Eurovizijos 2009 atrankoje. Palikęs grupę, Pasha dalyvavo keliuose festivaliuose ir antrą kartą dalyvavo Moldovos atrankoje į 2010 m. Euroviziją, tačiau pralaimėjo grupei Sunstroke Project. Savo laimę bandė ir 2011 metais, tačiau su daina „Dorule" liko trečias.

2012 m. kovo 11 d. laimėjo šalies atrankos konkursą ir su kūriniu „Lăutar" išrinktas atstovauti Moldovai 2012 m. Eurovizijoje Baku, Azerbaidžane.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pasha Parfeny** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Facebook tinklalapis

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Zdob şi Zdub  *„So Lucky"*** |  **Moldavijos atstovas Eurovizijoje**2012 | Po to:**Aliona Moon  *„O mie"*** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Padidintos raiškos televizija** (**EDTV**) – televizijos tipas, gebantis atvaizduoti aukštesnės raiškos vaizdą negu standartinės raiškos televizija (SDTV), bet ne tokios aukštos raiškos kaip raiškioji televizija (HDTV). Tai skaitmeninės televizijos atmaina, transliuojama skaitmeniniais signalais.

Du plačiausiai paplitę EDTV signalų tipai yra 480p (NTSC-HQ) ir 576p (PAL).

Techniniai parametrai
---------------------

EDTV transliacijos reikalauja mažesnio dažnių juostos pločio negu HDTV, todėl TV stotys gali transliuoti kelias EDTV programas vienu metu. Kaip ir SDTV, EDTV signalai yra transliuojami be kvadratinių pikselių. Kadangi 4:3 ir 16:9 vaizdo santykio transliacijose naudojamas toks pats horizontalių pikselių skaičius, 16:9 režimas kartais įvardijamas anamorfiniu plačiaekraniu režimu. Daugumoje EDTV palaikančių ekranų naudojami kvadratiniai pikseliai, tokiu būdu išgaunant 852 × 480 raiškos vaizdą. Bet kadangi transliacijose nenaudojamas toks pikselių skaičiavimo būdas, ekranuose vaizdo mastelis visada yra automatiškai pakeičiamas. Vienintelis šaltinis, iš kurio galima gauti 852 × 480 raiškos vaizdo įrašų, yra internetas, pvz. internetinė parduotuvė „iTunes", bei keletas kompiuterinių žaidimų. Priešingai nei 1080i ir SDTV formatai, ekranai su laipsnišku kadrų dažniu (pvz. plazminiai ekranai arba LCD) gali rodyti EDTV vaizdą be būtinybės rodyti pakaitomis. Dėl to pasitaiko mažiau judesių artefaktų. Tačiau norint tai pasiekti, dauguma tokių ekranų reikalauja, jog vaizdas būtų transliuojamas padvigubintu kadrų dažniu (t. y. nuo 25 iki 50 ir nuo 30 iki 60), kad būtų išvengta dėl judesių atsirandančių mirgėjimų.
| **Strigops habroptila** |
| --- |
| Kakapo |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Papūginiai paukščiai  *( Psittaciformes)* |
| Šeima: | *Strigopidae*  *( Strigopidae)* |
| Gentis: | *Strigops*  *( Strigops)* |
| Rūšis: | Kakapo  *( Strigops habroptila)* |

 |
| Binomas |
| ***Strigops habroptila***G.R. Gray, 1845 |

**Kakapo** (*Strigops habroptila*) – stambių neskraidančių papūginių paukščių rūšis, sutinkama Naujojoje Zelandijoje.

Paukštis stambus, 58–64 cm dydžio, sveria 0,95–4 kg (vidutiniškai ~2 kg), patinai stambesni už pateles. Tai pati sunkiausia iš visų papūgų rūšių. Plunksnų danga samaninės spalvos, su juodais ir baltais raštais, aplink akis, kaklą, pilką šviesesnė, gelsva. Aplink pilkšvą snapą turi „ūsus" – vibrisus, leidžiančius justi aplinką einant nuleidus galvą, tamsoje. Kojos pilkos. Kadangi kakapo – naktinis paukštis, jos regėjimas silpnas, bet labai gera uoslė. Balsas labai įvairus, garsus, šaižus. Jaunikliai gimsta su pilkšvų pūkų danga, apsiplunksnuoja po 70 dienų.

Kakapo ekologiškai užėmė nišą, kuri paprastai priklauso smulkiems žinduoliams, kadangi, išskyrus šikšnosparnius, Naujojoje Zelandijoje žinduolių nėra. Iki žmonių atsikraustymo paukštis gyveno įvairiose terpėse – miškuose (ypač kiparisinių dakridžių), kemsynuose, pakrantėse. Gerai bėgioja, laipo po medžius, gali nuo jų šokdama sklęsti. Minta įvairiais vaisiais, uogomis, šaknimis, sėklomis, stiebais, lapais.

Poravimosi laikotarpiu rengia tuoktuves, vyksta patinų kautynės. Patelė padeda 1–2 (rečiau 3) kiaušinius ir viena juos prižiūri. Jaunikliai išsirita po mėnesio, o lizdą palieka po 10–12 savaičių. Kakapo – labai ilgaamžis paukštis. Vidutiniškai išgyvena 58 metus, rekordiškai – apie 90.

Iki atsikraustant maoriams, kakapo buvo paplitusi visoje Naujojoje Zelandijoje. Vėliau šis paukštis pradėjo sparčiai nykti dėl medžioklės (mėsai ir odai), taip pat neskraidantį paukštį ir jo jauniklius lengvai sumedžiodavo maorių šunys bei įvisusios polinezinės žiurkės. Dar spartesnis kakapo nykimas prasidėjo atsikrausčius baltiesiems, kurie didelius salų plotus pavertė dirbamais laukais, atvežė dar šunų, kačių, žiurkių, šermuonėlių. Be to, šie paukščiai imti gaudyti į kolekcijas, zoologijos sodus, iškamšoms. XX a. vid. paukštis buvo beveik išnykęs tiek Šiaurės, tiek Pietų salose. Gamtininkai rūšį bandė gelbėti perkeldami į mažas saleles, toliau nuo atvežtinių plėšrūnų, tačiau ir ten jie palaipsniui įsiveisdavo. XX a. pab. pradėti nuoseklūs didžiosiose salose likusių kakapo perkėlimai į atrinktas mažas saleles, prieš tai išnaikinus jose gyvenusius užvežtinius plėšrūnus. 2018 m. buvo žinomi 149 kakapo individai, saugomi 3 salelėse – Venua Hau, Puke Nui (ties Pietų salos pietiniu galu) ir Hauturu (prie Šiaurės salos).

Pavadinimas *kākāpō* maorių kalba reiškia „naktinė papūga".

Šaltiniai
---------

1. ↑
**Centrinė jėga** – tokia jėga, kurios dydis priklauso tik nuo skaliarinio atstumo iki veikiančiosios jėgos centro (tarkim, kūno masės centro ar pan.). Kadangi jėga priklauso tik nuo atstumo iki centro, jėgų laukas yra sferiškai simetrinis.

Iš šio apibrėžimo seka tokios centrinių jėgų lauko savybės:

1. Sistemai galioja judesio kiekio momento tvermės dėsnis
2. Sistemos energijai galioja energijos tvermės dėsnis
3. Kadangi centrinės jėgos kryptis visada sutampa su kūno padėties vektoriaus (radius - vektoriaus) kryptimi, centrinių jėgų sukeliamas jėgos momentas visada lygus nuliui, ir judėjimas vyksta plokštumoje, statmenoje judesio kiekio momentui.

Savybės
-------

Centrinė jėga visada gali būti aprašyta kaip potencialo gradientas su neigiamu ženklu:

{\displaystyle \mathbf {F} (\mathbf {r} )=-\mathbf {\nabla } V(|\mathbf {r} |)}
Centrinio jėgos lauko rotorius visada yra lygus nuliui:

{\displaystyle \nabla \times \mathbf {F} (\mathbf {r} )=0}

Pavyzdžiai
----------

Gravitacijos ir kuloninės jėgos yra visiems žinomi centrinių jėgų laukai, kurių stipriai yra proporcingi 1/r².

Objektas, skriejantis gravitacinių arba kuloninių jėgų lauke, juda pagal Keplerio dėsnius.

Nereikia painioti centrinės jėgos su įcentrinės jėgos sąvoka!

Nuorodos
--------

* Centrinės jėgos ir orbitos Archyvuota kopija 2007-07-05 iš Wayback Machine projekto. Oxford University Physics Dept.