recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**TSRS Tarybų suvažiavimas** (rus. *Съезд Советов СССР*), *Visasąjunginis Tarybų suvažiavimas* (rus. *Всесоюзный съезд Советов*) – aukščiausiasis Tarybų Sąjungos valstybinės valdžios organas nuo TSRS įkūrimo 1922 m. gruodžio 30 d. iki 1936 m. TSRS Konstitucijos priėmimo.

Formavimas
----------

TSRS Tarybų suvažiavimo dalyviai būdavo visų sąjunginių respublikų tarybų atstovai pagal normas:

* nuo miestų tarybų - 1 deputatas nuo 25 tūkst. rinkėjų,
* nuo gubernijų (sričių, kraštų) ir respublikų Tarybų suvažiavimų - 1 deputatas nuo 125 tūkst. gyventojų. Delegatus į TSRS Tarybų suvažiavimą rinkdavo atitinkamuose Tarybų suvažiavimuose (gubernijų, sričių, kraštų, respublikų).

Įgaliojimai
-----------

Tik TSRS Tarybų suvažiavimas galėjo:

* atlikti pakeitimus TSRS Konstitucijoje,
* priimti į TSRS sudėtį naujas respublikas,
* numatyti perspektyvinius TSRS liaudies ūkio vystymo ir TSRS valstybinio biudžeto planus,
* įvesti einamosios įstatymų leidimo bendruosius principus.

Tarybų suvažiavimas numatydavo bendras visų valstybinių organų veiklos kryptis, sudarydavo TSRS Centrinį vykdomąjį komitetą, kuris buvo suvažiavimui atskaitingas ir atsakingas.

Visų aštuonių įvykusių TSRS Tarybų suvažiavimų Prezidiumų pirmininkas buvo Michailas Kalininas.
*Kitos reikšmės – Užusienis (reikšmės).*
**Užusienis** (rus. *застенок*, lenk. *zaścianek*, blrs. *засценак*) – už gatvinių kaimų išsikėlusios sodybos, dažniausiai įsiterpusios tarp kitų dvarų žemių.

Abiejų Tautų Respublikoje tai buvo kaimas ar kaimo dalis, kuriame gyveno neturtingi bajorai, neturintys valstiečių ir dirbantys savo žemę.

Užusienių atsiradimas ir reikšmė
--------------------------------

Užusieniai susiformavo Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje po XVI a. valakų reformos, vėliau jie egzistavo ir Rusijos imperijoje. 1557 m. valakų reformos instrukcijose buvo įvesta trilaukė sistema ir visos valstiečių žemės buvo padalintos į tris laukus su tiksliai nubrėžtomis ribomis.
Po žemių išmatavimo liko tam tikri neišmatuoti rėžiai, kurie buvo išnuomojami smulkiesiems bajorams. Tai buvo neišmatuota žemė, priklausiusi šieno laukams, ariamai žemei, pelkėms ir t. t.

Bajorų kaimo dalis nuo valstiečių apgyvendintos dalies buvo atribota. Kai kurie mokslininkai užusienio kilmę sieja su arti dvaro buvusia žeme. Užusieniai dažniausiai buvo sukuriami, augant vienai šeimai ir smulkinant tėvoninį dvarą. Užusienių bajorija išlaikė teisinį ir kultūrinį atskyrimą, taip pat teismo, politines ir ekonomines privilegijas. Ji buvo izoliuota nuo valstiečių aplinkos („mišrios" santuokos buvo labai retos). Ji išsiskyrė patriotizmu, religingumu, dideliu prisirišimu prie riterių tradicijų ir krašto. Kai kuriose vietovėse iš tokio pobūdžio kaimų prie pavardės buvo išlikęs būdvardis „Szlachecka (-ckie)", pvz. Brzeźno Szlacheckie.

Užusieniai taip pat egzistavo ir Mazovijoje, Podolėje, Polesėje, Voluinėje ir kt.

Įvairiuose Rusijos regionuose taip buvo vadinamas vienas ūkis (rus. односелье), ūkis (rus. хутор), sodyba (rus. заимка), vienkiemis (rus. однодворок), vienišas kaimas dykynėje (rus. посёлок на пустоши), kuris buvo už bendros valstiečių žemių ribos.

Rusų filologas Aleskandras Potebnia veikale „Apie rusų kalbos garsų istoriją" žodį (rus. застенок) sieja ne su žodžiu „siena" (lot. *murus*, gr. στία), bet su žodžiu стен (lot. umbra, gr. σχιά), kas reiškė mišką, kuris buvo riba tarp kaimui skirtų žemių.

Sovietmečiu dalis užusienių buvo apgyvendinti ar sunaikinti, dalis virto kaimais.

Nuorodos
--------

1. ↑  Užusienio reikšmė terminų žodyne.
2. 1 2  Adam Stanisław Krasiński: Słownik synonimów polskich T. 2. Wyd. Akademii Umiejętności; w druk. „Czasu" F. Kluczyckiego, 1885, s. 243.
3. ↑  Застенок, в землевладении // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). – СПб. 1890–1907.
4. ↑  Застить // Толковый словарь живого великорусского языка : в 4 т. / авт.-сост. В. И. Даль. – 2-е изд. – СПб. : Типография М. О. Вольфа, 1880–1882.
*Kitos reikšmės – Šv. Marijos Magdalietės bažnyčia.*
Koordinatės: 55°46′49″š. pl. 22°39′09″r. ilg.﻿ / ﻿55.7803°š. pl. 22.6525°r. ilg.﻿ / 55.7803; 22.6525

|  Užvenčio šv. Marijos Magdalietės bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Šiaulių |
| **Dekanatas** | Kelmės |
| **Savivaldybė** | Kelmės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Užventis |
| **Adresas** | Statybininkų g. 8 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1825 m. |
| **Stilius** | liaudies architektūra |

**Užvenčio šv. Marijos Magdalietės bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Užventyje, prie kelio Varniai-Kuršėnai. Liaudies architektūros formų, turi baroko bruožų. Architektūros paminklas (unik. kodas 1383).

Istorija
--------

Bažnyčiai 1609 m. dovanotas Minikaičių (vėliau pavadintas Šunikiais) kaimas, įkurta parapinė mokykla. 1703 m. pastatyta nauja bažnyčia. Jai 1795 m. pakeista dalis sienojų.

1825 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia, 1839 m. – kapinių koplyčia. 1912–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. 1937 m. rengtasi statyti naują mūrinę bažnyčią, buvo klojami pamatai.

Bažnyčios šventoriuje yra vienintelis kapas – kunigo Juozapo Rutalės, kuris paskutiniaisiais gyvenimo metais kunigavo Užventyje.

Architektūra
------------

Bažnyčia didelė, liaudies architektūros formų, turi baroko bruožų, lotyniško kryžiaus plano, halinė, su 2 priestatais ir bokšteliu. Vidus 3 navų, yra 5 altoriai. Šventorius apmūrytas. Jame stovi medinė varpinė. Pagrindinio fasado viršus užbaigtas pusvalminio stogo šlaitu ir barokinio silueto bokšteliu. Išorė po daugelio rekonstrukcijų ir atnaujinimų išliko nedaug pakitusi. Interjere dominuoja paprastumas, asketiškumas. Išsiskiria erdvi vidurinė nava, kuri daug platesnė bei šiek tiek aukštesnė už šonines.

Galerija
--------

* Bažnyčia 2015 m.Bažnyčia 2015 m.
* Bažnyčia nuo gatvėsBažnyčia nuo gatvės
* Bažnyčios išorėBažnyčios išorė
* Bažnyčios varpinėBažnyčios varpinė
* Kristaus skulptūra bažnyčios šventoriujeKristaus skulptūra bažnyčios šventoriuje
* Marijos skulptūra bažnyčios šventoriujeMarijos skulptūra bažnyčios šventoriuje
* Pagrindinis bažnyčios altoriusPagrindinis bažnyčios altorius
* Dešinysis bažnyčios altoriusDešinysis bažnyčios altorius
* Kairėje bažnyčios pusėje esantis altoriusKairėje bažnyčios pusėje esantis altorius
* kun. Juozapo Rutalės kapas šventoriujekun. Juozapo Rutalės kapas šventoriuje
* Varpinės kryžiusVarpinės kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Bažnyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2016-01-08.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Užvenčio šv. Marijos Magdalietės bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Užvenčio šv. Marijos Magdalietės parapija (dekanato inf.)
* *Architektūros objektai*. Užvenčio šv. Marijos Magdalietės bažnyčia Archyvuota kopija 2016-01-25 iš Wayback Machine projekto.
**Ežerų pabaisa** – spėjamai egzistuojanti megafaunos būtybė, žinoma mituose, ganduose ar vietiniame folklore, kurios egzistavimas nėra moksliškai įrodytas. Gerai žinomas pavyzdys – Lochneso pabaisa. Ežerų pabaisų aprašymai dažnai labai panašūs į kai kurias jūrų pabaisas. Ežerų pabaisas dažniausiai tyrinėja kriptozoologijos šalininkai.

Paaiškinimai
------------

Daugelis skeptikų ežerų pabaisas laiko paprasčiausiais žinomų gamtos dalykų perdėtais atvejais ar klaidingomis interpretacijomis, arba klastotėmis ir apgaule. Daugelis ežerų pabaisų neturi jokių įrodymų, išskyrus tai, kad juos kažkas matė, ar prastos kokybės nuotraukų. Didelė dalis ežerų pabaisų, zoologų ir kitų biologų akimis, tiesiog negali egzistuoti.

Dalis ežerų pabaisų matymo atvejų paaiškinami kaip klaidingai atpažinti ruoniai, ūdros, elniai, nardantys jūriniai paukščiai, didžiosios žuvys (didieji eršketai, stambūs paprastieji šamai), plūduriuojantys rąstai, stovinčios bangos, susikertančios motorinių valčių bangos ir pan.

Švedų gamtininkas ir rašytojas *Bengt Sjögren* teigė (1980), kad šiandieninis tikėjimas ežerų pabaisomis asocijuojasi su legendomis apie kelpius (angl. *kelpies*). Sjögren’as pareiškė, kad pasakojimai apie ežerų pabaisas einant laikui pasikeitė. Senuosiuose aprašuose ežerų pabaisos arkliškos išvaizdos, o artėjant į šiuos laikus pabaisos darosi vis labiau ropliškos ir dinozauriškos. Sjögren’as daro išvadą, kad legendos apie kelpius ėmė virsti į šiuolaikines legendas apie ežerų pabaisas, kur pabaisos, bendrojoje kultūroje vis plačiau plintant žinioms apie dinozaurus ir didžiuosius vandeninius roplius, iš arkliškų ėmė virsti dinozauriškai ropliškomis, dažnai – pleziozauriškomis.

Kitos plačiai paplitusios šalininkų hipotezės teigia, kad ežerų pabaisos yra nežinomų rūšių gigantiški gėlavandeniai unguriai, išgyvenę vandeniniai priešistoriniai ropliai (pvz. pleziozaurai). Viena hipotezė teigia, kad stebėtos pabaisos yra atsitiktinai suaugę individai gigantinių varliagyvių rūšių, kurios visą gyvenimą nugyvena kaip juvenilinės formos, panašiai kaip aksolotlis.
  
Kriptozoologas Bernardas Heuvelmansas (*Bernard Heuvelmans*) visą gyvenimą manė, kad matytos pleziozauriškos išvaizdos būtybės iš tikrųjų yra nežinomos rūšies ilgakakliai ruoniai.

Daugelyje regionų, ypač Loch Neso, Šampleino ežero ir Okanagano slėnyje, ežerų pabaisos buvo tapę svarbiais turistų traukos veiksniais.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Sjögren, Bengt (1980). *Berömda vidunder* (švedų). Settern. ISBN 91-7586-023-6.
2. ↑  Hill, Sharon A. „Cryptozoology and Myth, Part 5: Which came first – the monster or the myth?". *sharonahill.com*. Nuoroda tikrinta 2018-05-09.
3. ↑  Tim Dinsdale (1975) *Project Water Horse. The true story of the monster quest at Loch Ness* (Routledge & Kegan Paul) ISBN 0-7100-8030-1
4. ↑  Heuvelmans, Bernard (1968) *In the Wake of the Sea-Serpents*, Hart-Davis, ISBN 9780246643124
Gyventojų kitimas 1961–2003 m. Per šį laikotarpį gyventojų skaičius padidėjo pustrečio karto. Grafike gyventojų skaičius yra pateikiamas tūkstančiais.
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Mongolijos demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 3 179 997 (2011 m. apskaičiavimai) 

**Struktūra pagal amžių:**

* *0–14 m.:* 27,3 % (437 241 vyras ir 419 693 moterys)
* *15–64 m.:* 68,7 % (1 074 949 vyrai ir 1 076 455 moterys)
* *65 m. ir vyresni:* 4 % (54 415 vyrai ir 70 565 moterys) (2011 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus mediana:**

* *bendras:* 26,2 m.
* *vyrų:* 25,8 m.
* *moterų:* 26,6 m. (2011 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 1,469 % (2011 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 20,7 gimimų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 6,01 mirčių/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**Migracijos indeksas:** 0 migrantų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**Urbanizacija:**

* *mieste gyvenančių žmonių skaičius:* 62 % (2010 apsk.)
* *mieste gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:* 1,9 % (2010–15 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas:**

* *Gimimo metu:* 1,05 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,04 vyro vienai moteriai
* *15–64 metų:* 1 vyras vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 0,77 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 1 vyras vienai moteriai (2011 apsk.)

**Kūdikių mirtingumas:**

* *bendra:* 36 mirčių/1000 gimimų
* *vyrų:* 38,94 mirčių/1000 gimimų
* *moterų:* 32,91 mirčių/1000 gimimų (2011 m. apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 68,63 m.
* *vyrų:* 66,16 m.
* *moterų:* 71,23 m. (2011 apsk.)

**AIDS/ŽIV:**

* *paplitimas tarp suaugusiųjų:* <0,1 %
* *bendras skaičius:* <500
* *mirčių skaičius:* <100 (2009 m. apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:**

* *bendras:* 97,8 %
* *vyrų:* 98 %
* *moterų:* 97,5 % (2000 m. surašymas)

**15–24 m. amžiaus gyventojų nedarbo lygis:**

* *bendras:* 20 %
* *vyrų:* 19,5 %
* *moterų:* 20,7 % (2003 m. apsk.)

**Religijos:**

* *Tibeto budistai (lamaizmas):* 50 %
* *šamanai ir krikščionys:* 6 %
* *musulmonai:* 4 %
* *netikintys:* 40 % (2004 m. apsk.)

**Etninės grupės:**

* *mongolai:* 94,9 %
* *tiurkai (dauguma kazachai):* 5 %
* *kiti (kinai, rusai etc):* 1 % (2000 m. apsk.)

Šaltiniai
---------

* Mongolija CŽV pasaulio faktų knygoje (anglų kalba) Archyvuota kopija 2010-12-29 iš Wayback Machine projekto.

  

v • a • r **Azijos gyventojai** 

Afganistanas |
Armėnija |
Azerbaidžanas |
Bahreinas |
Bangladešas |
Brunėjus |
Butanas |
Egiptas |
Filipinai |
Gruzija |
Indija |
Indonezija |
Iranas |
Irakas |
Izraelis |
Japonija |
Jemenas |
Jordanija |
Jungtiniai Arabų Emyratai |
Kambodža |
Kataras |
Kazachija |
Kinija |
Kipras |
Kirgizija |
Kuveitas |
Laosas |
Libanas |
Malaizija |
Maldyvai |
Mongolija |
Mianmaras |
Nepalas |
Omanas |
Pakistanas |
Pietų Korėja |
Rytų Timoras |
Rusija |
Saudo Arabija |
Singapūras |
Sirija |
Šiaurės Korėja |
Šri Lanka |
Tadžikija |
Tailandas |
Turkija |
Turkmėnija |
Uzbekija |
Vietnamas
| **Fuahea Semi** |
| --- |
| Gimė | 1987 m. gruodžio 4 d. (35 metai) |
|  |
| Veikla | Sportininkas |
| Sritis | Rogučių sportas |
|  |
| Žinomas (-a) už | 2014 m. žiemos olimpinių žaidynių dalyvis |

**Fuahea Semi** arba **Bruno Banani** (g. 1987 m. gruodžio 4 d.) – Tongos rogučių sportininkas. 2013 m. įveikė kvalifikaciją į 2014 m. žiemos olimpines žaidynes, kuriose buvo pirmasis šalies sportininkas žiemos olimpiadoje.

Reklaminiais tiksliais Semi varžosi su vardu *Bruno Banani*.

Biografija
----------

Fuahea Semi buvo atrinktas savo šalyje kaip kandidatas patekimui į žiemos olimpines žaidynes ir buvo išsiųstas į Vokietiją treniruotis rogučių sporto. Semi nepavyko kaip planuota patekti į 2010 m. žiemos olimpines žaidynes. 2011 m. sportininkas dalyvavo pasaulio rogučių sporto čempionate, kuriame liko priešpaskutinis. 2012 m. pasaulio čempionate Semi užėmė 34 vietą tarp 37 dalyvių. 2013 m. po penkių pasaulio taurės etapų sportininkas užėmė 44 vietą bendroje įskaitoje, taip iškovodamas pirmąjį istorijoje Tongos kelialapį į žiemos olimpines žaidynes.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „BRUNO BANANI profilis". Tarptautinė rogučių sporto federacija. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 9 d..
2. ↑  „Bruno Banani". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 9 d..

Nuorodos
--------

* TOK svetainėje
Šventosios Romos imperijos laisvieji miestai 1648 m.
Laisvasis imperijos miestas nuo 1226 m. Liubekas
**Laisvasis imperijos miestas** (vok. *Freie Reichsstadt*) – Šventosios Romos imperijos miesto bendruomenė, keletas vyskupijų miestų (*Bischofsstadt*), buvę pavaldūs tik Šventosios Romos imperijos imperatoriui ar Vokietijos karaliui ir turėję tam tikrą autonomiją (pvz. neprivalėjo imperatoriui atlikti karinės tarnybos); miesto statusas. Pirmieji istoriškai buvo vadinami imperijos miestais (*Reichsstadt*),
paskesnieji – laisvaisiais miestais (*Freie Stadt*). Visi šie miestai nuo XV amžiaus bendrai vadinami laisvaisiais ir imperijos miestais („Freie und Reichsstädte"), iš ko šnekamojoje kalboje susiformavo laisvojo imperijos miesto sąvoka (*Freie Reichsstadt*), nors tik dalis šių miestų buvo ir laisvieji, ir imperijos miestai. Terminas *laisvieji imperijos miestai* dažniausiai vartotas pakaitom su terminu *imperijos miestai*, bet formaliai pirmųjų buvo tik 7: Bazelis, Strasbūras, Špejeris, Vormsas, Maincas, Kelnas ir Regensburgas, t. y. tie, kurie išsikovojo nepriklausomybę ir nuo bažnytinių senjorų. Kiti vadinti imperijos miestais.

Istorija
--------

Viduramžiais laisvojo miesto statusą gaudavo dėl įvairių priežasčių: gavo jį kaip dovaną, išsipirko, išsikovojo ginklu ar uzurpavo per anarchijos laikus. Daug imperijos miestų buvo Vokietijos pietuose ir šiaurėje. Jų vidaus savivalda skyrėsi, bet visus valdė miesto taryba (*Rat*). Imperijos miestas turėjo daug privilegijų, kai kurie (Liubekas, Niurnbergas, Augsburgas) faktiškai buvo valstybės valstybėje: skelbė karus, sudarydavo taiką. Imperijos miestai susivienydavo į sąjungas, kurios darė didelę įtaką XIII–XV a. Vokietijos istorijai. 1489 m. Frankfurto suvažiavime jiems pripažinta teisė siųsti atstovus į imperijos suvažiavimus.

Pagal 1648 m. Vestfalijos taiką imperijos miestai pripažinti trečiuoju imperijos luomu. 1422 m. minimi 75 imperijos miestai, 1521 m. – 84, 1789 m. jų sumažėjo iki 51. Ilgainiui daug imperijos miestų pakliuvo į imperijos įvairių kunigaikščių valdžią, kai kurie atsiskyrė nuo imperijos, pvz. Bazelis prisijungė prie Šveicarijos konfederacijos, Strasbūrą, Kolmarą, Hagenau ir daugelį kitų užkariavo Prancūzijos karalius Liudvikas XIV).

1866 m. Frankfurtas prie Maino jėga prijungtas prie Prūsijos Heseno-Nasau provincijos. 1867 m. susikūrus Vokietijos konfederacijai laisvaisiais miestais pripažinti tik Hamburgas, Liubekas ir Bremenas, Liubeką A. Hitleris prijungė prie Prūsijos provincijos (nuo 1946 m. Šlėzvigo-Holšteino žemė). Autonomiją išsaugojo tik Hamburgas ir Bremenas, kurie turi VFR žemės statusą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Imperijos miestas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 14 psl.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Laisvasis imperijos miestas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| F1 2016 |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | Codemasters Birmingham |
| Leidėjas | Codemasters |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | 2016 m. rugpjūčio 19 d. |
|
| Žanras (-ai) | Vairavimo |
| Režimas | Singleplayer, daugelio žaidėjų |
|
| Reitingai |  |
| **Platforma** | Microsoft Windows, PlayStation 4, Xbox One |
| Versija | v1.00 |
| Variklis | EGO Engine 4.0 |
| Reikalavimai |  |
| Platinimas | Optinis diskas,internetu |
|
| Licencija |  |
| Pirmtakas | F1 2009 |
| Kitos dalys | F1 2010 F1 2011 F1 2012  F1 2013  F1 2014  F1 2015  F1 2017 |
| formula1-game.com/uk/ |

**F1 2016** – „Codemasters" žaidimas, paremtas Formulės 1 lenktynėmis (2016 m. sezonu). Tai yra aštuntasis šio žanro „Codemasters" žaidimas. Jis pasirodė 2016 m. rugpjūčio 19 d.

Žaidime galima žaisti 10 metų karjeros režimą (vietoj prieš tau buvusių 5). Taip pat žaidėjas gali rinktis kiekvienų lenktynių dienos metą bei keisti šalmų dizainą. Į žaidimą buvo sugrąžintas atnaujintas saugos automobilio režimas bei pirmą kartą pristatyta virtualaus saugos automobilio fazė. Žaidime didelis dėmesys yra skirtas karjeros režimo automobilio ir komandos tobulinimui. Daugelio žaidėjų režime vieneriose lenktynėse galės dalyvauti iki 22 žaidėjų vienu metu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  F1 2016 releases on August 19 Archyvuota kopija 2016-06-19 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  F1 2016 – New Features & Trailer

Nuorodos
--------

* Žaidimo informacija
| **Stasys Goštautas** |
| --- |
| Goštautai |
| Herbas Abdankas |
| Herbas Abdankas |
|  |
| Gimė | 1939 m. sausio 3 d.Kaune |

**Stasys Goštautas** (g. 1939 m. sausio 3 d. Kaune) – Lietuvos meno ir literatūros tyrinėtojas, daktaras.

Biografija
----------

1944 m. su tėvais pasitraukė į Vakarus. Nuo 1949 m. gyveno Kolumbijoje, 1958–1961 m. dirbo mokytoju. 1961–1962 m. studijavo Bogotos, 1962–1966 m. Fordhamo (Niujorkas), 1968–1969 m. Harvardo universitetuose. 1964–1966 m. dirbo UPI žinių agentūroje, 1966–1968 m. – Niujorke Lotynų Amerikai ispanų kalba leidžiamo žurnalo „Vision" redakcijoje. Nuo 1966 m. bendradarbiavo Encyclopaedia Britannica redakcijoje. 1968–1977 m. dėstė ispanų kalbą ir Lotynų Amerikos literatūrą Niujorko universiteto „Wellesley" kolegijoje, 1977–1980 m. – Bostono universitete, 1981–1982 m. – Lafajeto (Ystonas, Pensilvanijos valstija) kolegijoje. 1972 m. daktaras. 1982–1984 m. Teksaso universiteto literatūros vertėjų sąjungos ALTA vykdomasis direktorius, žurnalo „Translations Review" vienas redaktorių.

Nuo 1979 m. PEN klubo Emigrantų centro JAV valdybos narys, atstovavo lietuvių rašytojams PEN suvažiavimuose – 1979 m. Brazilijoje, 1983 m. Venesueloje. Parašė knygų apie dailę ir literatūrą. Bendradarbiavo žurnaluose „Aidai", „Metmenys", „Amerikos lietuvis", laikraštyje „Draugas".

Bibliografija
-------------

* Lietuvių menininkų antologija (isp. *Antologia biografica del ane lituano*), 1959 m.
* Kolumbijos menas (*Arte colombiano*), 1960 m.
* Dostojevskis ir Roberto Arlto romanai (*Dostoievsky en las novelas de Roberto Arlt*), 1973 m.
* Du XVI a. ispanų humanistai Italijoje, Lenkijoje ir Lietuvoje: Antonio Augustinas ir Petras Roizijus Maurėjus (*Dos humanistas espanoles del siglo XVI en Italia, Polonia y Lituania: Antonio Augustin y Pedro Ruiz de Moros*), 1979 m.
* Išeivijos dailė: tarp prisirišimo ir išsilaisvinimo, vienas autorių, 2003 m.
* Atgimusi daina, P. Gaučio verstos ispanų poezijos antologija, 1986 m.
* Čiurlionis – tapytojas ir kompozitorius (angl. *Čiurlionis: Painter and Composer*, 1906-1989 m. įvairiomis kalbomis skelbtų publikacijų apie M. K. Čiurlionį rinkinys, sudarytojas, 1994 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Stasys Goštautas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 19 psl.
*Kitos reikšmės – Velnio akmuo.*
Koordinatės: 53°41′38″ š. pl. 19°57′58″ r. ilg.﻿ / ﻿53.69389°š. pl. 19.96611°r. ilg.﻿ / 53.69389; 19.96611

Akmens vaizdas
**Velnio akmuo Jakunuvke** (lenk. *Diabelski Głaz w Jakunówku*, vok. *Der Diabelski Kamień bei Jakunówko*) – galindų mitologinei kultūrai priskiriamas riedulys Lenkijoje. Guli Jakunuvko kaime, administraciškai priklausančiam Varmijos Mozūrų vaivadijos Unguros apskrities Pažiezdrės valsčiui.

Dunkso į pietryčius nuo Jakunovkos kaimo trobėsių, ant kalvos, nuo seno vadinamos *Pragaro kalnu* (lenk. *Piekielna Góra*, vok. *Höllenberg*). Kalvos rytinė ir pietinė pusės išgrįstos akmenimis. Velnio akmuo - tai įvairiagrūdis granitinis monolitas su kvarco ir kt. uolienų priemaišomis. Riedulys ledynmečiu buvo atstumtas iš Skandinavijos. Išmatavimai: 3 m ilgio; 2,6 m pločio ir 1,6 m aukščio. Apimtis – 9,35 m. Viršutinėje dalyje yra didokas ovalinis įdubimas (apie 20 cm gylio), spėjamas aukojimo dubuo. 

Iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos buvo vadinamas *Milžinišku akmeniu* (vok. *Riesenstein*), vėliau prigijo *Velnio akmens* vardas. Su šiuo gamtos paminklu siejamos įvairios legendos, tarp jų ir apie apsukrų Mozūrą, sudariusį sutartį su Nelabuoju. Tyrinėtojai riedulį priskiria galindų aukojimo akmenims.

Išnašos
-------

1. ↑  Klimek Robert. Katalog kamieni kultowych na obszarze ziem pruskich. // Kamienie w historii, kulturze i religii, pod red. Roberta Klimka i Seweryna Szczepańskiego. Olsztyn, 2010 psl. 76

Šaltiniai
---------

* Klimek Robert. *Katalog kamieni kultowych na obszarze ziem pruskich.* // Kamienie w historii, kulturze i religii, pod red. Roberta Klimka i Seweryna Szczepańskiego. Olsztyn, 2010 psl. 87
* Głaz narzutowy „Diabelski Głaz" w Jakunówku
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Velo Satpalu*Vello Saatpalu*** |
| --- |
| Gimė | 1935 m. gegužės 31 d.Talinas |
| Mirė | 2013 m. sausio 5 d. (77 metai) |
|  |
| Veikla | inžinierius, Estijos politinis veikėjas |
|  |
| Alma mater | 1966 m. Talino politechnikos institutas |

**Velo Satpalu** (*Vello Saatpalu*, 1935 m. gegužės 31 d. Taline – 2013 m. sausio 5 d.) – automatikos ir telemechanikos inžinierius, Estijos politinis veikėjas, vienas iš Liaudies fronto ir Estijos socialdemokratų partijos steigėjų.

Biografija
----------

1942–1949 m. mokėsi Talino 1-oje vidurinėje mokykloje, 1953 m. baigė Talino komunalinį technikumą, elektrotechnikas. 1953 m. tekstilės fabriko darbininkas. 1954–1956 m. tarnavo sovietinėje armijoje Lvove. 1956 m. Talino radijo gamyklos darbuotojas. 1961 m. Elektrotechnikos instituto darbuotojas. 1966 m. baigė Talino politechnikos institutą.

1969 m. Talino radioelektronikos konstruktorių biuro inžinierius. 1974 m. Estijos valstybinio projektavimo instituto inžinierius. 1979 m. Estijos SSR ministrų tarybos Kūno kultūros ir sporto komiteto darbuotojas. 1981 m. baigė Tartu universiteto kursus, 1984 m. Radioelektronikos aukštosios mokyklos mikroprocesorių kursus. 1983 m. Kibernetikos instituto darbuotojas.

1988 m. vienas iš Liaudies fronto „Rahvarinne" steigėjų ir aktyvus jos narys. 1989–1990 m. Estijos demokratų susivienijimo, nuo 1990 m. Estijos socialdemokratų partijos pirmininkas. 1992–1995 m. Estijos parlamento narys, Užsienio reikalų komisijos pirmininkas. Nuo 1995 m. pensininkas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Alfio Basile**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Alfio Basile |
| Gimimo data | 1943 m. lapkričio 1 d. (79 metai) |
| Gimimo vieta | Bahija Blanka, Argentina |
| Pravardė | Coco |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | baigęs karjerą |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Jaunimo klubai |
|  | Bella Vista de Bahía Blanca |
| Profesionalūs klubai\* |
| 1964-1970  1971-1975 | Racing Club  Huracán |  |
| Nacionalinė komanda\*\* |
|  | Argentina Argentina | 8 (1) |
|  Treniruotos komandos |
| 1975-1976  1977  1978  1979  1980  1981  1982  1982  1983  1983  1984-1986  1986-1989  1989-1990  1991-1994  1995 1996-1997  1998 2000-2001  2004  2005-2006  2006-20082009–2010 2012 | Chacarita Juniors  Rosario Central  Racing Club  Racing de Córdoba  Instituto de Córdoba  Racing de Córdoba  Huracán  Nacional  Racing de Córdoba  Talleres de Córdoba  Vélez Sársfield  Racing Club  Vélez Sársfield  Argentina Argentina  Atlético de Madrid  Racing Club  San Lorenzo  América  Colón de Santa Fe  Boca Juniors  Argentina ArgentinaBoca JuniorsRacing Club |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys May 2007.
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys {{{ntupdate}}}. |

**Alfio Rubén Basile** (**Coco**; g. 1943 m. lapkričio 1 d. Bahija Blankoje) – buvęs Argentinos futbolininkas ir nacionalinės rinktinės treneris.

Basile futbolininko karjerą pradėjo nedideliame *Bella Vista* klube. Nuo 1964 m. iki 1970 m. rungtyviavo Aveljanedos Racing Club, vėliau perėjo į Huracán, su kuriuo 1973 m. laimėjo *Metropolitano* taurę. Po dvejų metų Basile pasitraukė iš aktyvaus futbolo.

Netrukus po išėjimo Basile pradėjo trenerio karjerą. Treniravo keletą Argentinos klubų: Rosario Central, Racing Club, Huracán ir Vélez Sársfield, taip pat Urugvajaus Nacional, bei Ispanijos Atlético Madrid.

1990 m. Alfio Basile tapo Argentinos nacionalinės rinktinės treneriu. Su komanda jis laimėjo 2 aukso medalius Copa América turnyruose. 1991 m. išrinktas Pietų Amerikos metų treneriu. Jo vedama komanda įveikė kvalifikaciją į 1994 m. pasaulio čempionatą. Tačiau pačiame čempionate, nors ir sudėtyje turint Diegą Maradoną, Basile komanda pasiekė tik aštuntfinalį, kuriame pralaimėjo Rumunijai.

Po ne itin sėkmingo čempionato treneris atsistatydino iš rinktinės ir toliau tęsė karjerą Lotynų Amerikos futbolo klubuose. Treniravo San Lorenzo de Almagro, América, Colón de Santa Fe. 2005 m. liepą pradėjo treniruoti Boca Juniors klubą. Su juo laimėjo Copa Sudamericana 2005 ir Argentinos Primera diviziono *apertura* turnyrą. 2006 m. liepą Basilei vėl pasiūlyta tapti rinktinės treneriu atsistatydinus Chosė Pekermanui.

Alfio Basile vadovaujama rinktinė 2007 m. Copa America čempionate užėmė 2 vietą, finale nusileidusi Brazilijai.

| Sporto pozicijos |
| --- |
| Prieš tai:**Carlos Bilardo** | **Argentinos futbolo rinktinės treneris**1990–1994 | Po to:**Daniel Passarella** |
| Prieš tai:**José Pekerman** | **Argentinos futbolo rinktinės treneris**2006–2008 | Po to:**Diego Maradona** |
| **Johannes Kramer** |
| --- |
| Gimė | 1946 m. spalio 25 d. (76 metai)Biukeburgas, Vakarų Vokietija |
|  |
| Veikla | kalbininkas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Alma mater | Kelno universitetas |

**Johanesas Krameris** (vok. *Johannes Kramer*, 1946 m. spalio 25 d. Biukeburgas, Vakarų Vokietija) – vokiečių kalbininkas, romanistas.

Biografija
----------

1966 m. Menchengladbache baigė vidurinę mokyklą. Vėliau Kelno universitete studijavo romanų filologiją ir 1971 m. išlaikė graikų, lotynų, italų, prancūzų ir olandų kalbų valstybinius egzaminus.

1972 m. pasirodė J. Kramerio disertacija su graikiškais tekstais iš papirologijos srities „Didimas Aleksandrietis, komentaras Ekleziasto knygai (Turos papirusai, IV dalis)" (vok. *Didymos der Blinde, Kommentar zum Ecclesiastes (Tura-Papyrus Teil IV)*). Romanistikos habilitaciją J. Krameris išėjo apgynęs disertaciją „Dolomitinių Alpių ladynų kalbos istorinė gramatika" (vok.  *Historische(n) Grammatik des Dolomitenladinischen*), ši disertacija buvo išleista dviem tomais (1977 ir 1978 m.). Kelne padirbėjęs asistentu, 1979 m. kai jam buvo 33–eji, Zygeno universitete pradėjo eiti profesoriaus pareigas, o 1996 m. perėjo dirbti į Tryro universitetą.

J. Kramerio pedagoginė veikla pasižymi plačiais tarpdalykiniais tyrimais ir išsamumu. Jis išplėtė savo dėstomų dalykų sritį, pradėjo dėstyti ne tik italų, bet ir ispanų, prancūzų, iš dalies ir portugalų kalbas. Taip pat J. Krameris dėsto klasikinę filologiją.

Nuo 1973 m. susituokęs su papirologe Bėrbel Kramer (Bärbel Kramer).

Mokslinė veikla
---------------

J. Krameris iš esmės koncentruojasi į dvi akademines sritis: klasikinę filologiją ir romanų kalbas, ypač didelį dėmesį skirdamas mažosioms romanų kalboms, sakykime, arumunų. Jo tyrimai pasižymi sričių įvairumu, kas atsispindi gausiose publikacijose. Į J. Kramerio tyrimus įeina papirologija, etimologija ir žodžių istorija, liuksemburgistika (jis yra Tryro universiteto Liuksemburgo kalbų ir literatūros tyrimų centro narys), kreolų kalbos ir dvikalbystė. J. Krameris yra tyrimų grupės „Viduramžių ir Renesanso tinklas Romanijoje" narys.

J. Krameris leidžia žurnalus „Romanistika praeityje ir dabar" (vok. *Romanistik in Geschichte und Gegenwart* ) (nuo 1995 m.) ir „Balkanų archyvas" (vok. *Balkan-Archiv*) (nuo 1976 m.), abu turi priedus. 1985–2014 m. drauge su kitais sudarinėjo 28 tomų „Romanistikos kolokviumą" (vok. *Romanistisches Kolloquium*).

Išnašos
-------

1. ↑  Forschungsstelle Lux, *Nuoroda tikrinta 2021-09-30*

Bibliografija
-------------

* J. Kramerio bibliografija
Johannes Skalweit
**Johanesas Skalvaitis** (vok. *Johannes Skalweit*; 1844 m. birželio 23 d. Labguvoje, Rytprūsiai – 1887 m. rugsėjo 4 d. Hanoveryje, Žemutinė Saksonija) – iš Mažosios Lietuvos kilęs vokiečių chemikas ir aukštosios mokyklos dėstytojas.

Biografija
----------

1870 m. Tiubingene apgynė disertaciją tema „Keletas bandymų organinės chemijos srityje" ir tapo gamtos mokslų daktaru (lot. *Doctor rerum naturalium*). Tais pačiais metais darbas buvo išspausdintas atskira knygute Tiubingeno H. Lauppo leidykloje.

1872 m. Hanoveryje tapo jo paties įkurtos laboratorijos vadovu Eugenui de Heenui (vok. *Eugen de Haën*) priklausiusiame chemijos fabrike (šiandien tai žinoma įmonė *Honeywell Specialty Chemicals Seelze GmbH*). 1877–1879 m. chemiko pareigose darbavosi Maisto produktų kontrolės tarnyboje. Nuo 1879/1880 mokslo metų J. Skalvaitis buvo Hanoverio aukštojoje technikos mokyklos docentu, dėstė visuomenės sveikatos discipliną.

Vėliau priklausė ir vadovavo *Analitinių chemikų asociacijai*, dirbo šios organizacijos organo „Repertorium der analytischen Chemie für Handel, Gewerbe und öffentliche Gesundheitspflege" atsakinguoju redaktoriumi.

Buvo vedęs Anną Reichmann, pora užaugino dukterį Augustę ir sūnų Augustą (pastarasis užaugęs tapo žinomu vokiečių istoriku ir ekonomistu).

Bibliografija (pasirinktinai)
-----------------------------

* *Repertorium der analytischen Chemie für Handel, Gewerbe und öffentliche Gesundheitspflege. Wochenblatt für die gesamte angewandte Chemie*. Organ des Vereins analytischer Chemiker. 1.–7. Jahrgang; 2. Januar 1881 bis 31. Dezember 1887, Verlag L. Voss, Leipzig 1881 bzw. Hamburg/Leipzig 1882–1887

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  *Johannes Skalweit*. Chemie.de. Nuoroda tikrinta 2023-03-06.
2. ↑  Giessener Gelehrte in der ersten Hälfte des 20. Jahrhunderts, t. 2. Volker Press
N.G. Elwert, 1982, p. 885.

* Willibald Reichertz. *Ostdeutsche als Dozenten an der Technischen Hochschule Hannover (1831–1956)* // *Ostdeutsche Familienkunde* Band 55, Heft 3/2007, S. 109–120
**Ekiu** (angl. *European Currency Unit*; ₠, ECU, arba XEU) – Europos Ekonominės Bendrijos ir Europos Sąjungos elektroninis piniginis vienetas, egzistavęs 1979–1999 m. kuris buvo pakeistas euru.

Šis piniginis vienetas sudarytas valiutų krepšelio principu ir iš EEB valstybių narių nacionalinių valiutų procentinių dalių. Tiek krepšelio sudėtis, tiek procentinė dalis kito ir buvo peržiūrima kas penkerius metus atsižvelgiant į naujų EEB narių priėmimą. Valiutų svoriai galėjo būti pakeisti ir anksčiau, jei kurios jų svoris pakisdavo daugiau kaip 25 proc. Kiekvienos valiutos dalis priklausė nuo valstybių indėlio į bendrą prekybą ir nacionalinio bendrojo vidaus produkto. Ekiu buvo padengtas Europos pinigų sistemos valstybių narių 20 procentų aukso ir JAV dolerių atsargų, pervestų Europos piniginio bendradarbiavimo fondui. Naudotas negrynųjų pinigų pavidalu kaip Europos pinigų sistemos vienetas EEB, ES valstybių narių ir institucijų tarpusavio atsiskaitymams ir mokėjimams, svarstant ir tvirtinant EEB ir ES biudžetus ir teikiant tarpvalstybinius kreditus. Nors ekiu plačiai naudojo nacionalinės valstybės, EEB ir ES institucijos, tačiau jis nebuvo populiarus komercinėms operacijoms atlikti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ekiu*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
2. ↑  Davulis, Gediminas. Bendroji valiuta euras: tarptautinė reikšmė bei perspektyvos. Vadyba. ISSN 1648-7974. – 2014, Nr. 2 (25), p. 119-130. PDF
3. ↑  „European Currency Unit (ECU)". *UBC Sauder School of Business*. Nuoroda tikrinta 25 April 2020.
**Alfonsas Bajoras** (g. 1940 m. rugpjūčio 5 d. Grubos, netoli Čedasų) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija
----------

1959–1962 m. mokėsi Vilniaus universitete, 1963–1966 m. mokėsi Vilniaus radiotechnikos mokykloje, 1970–1974 m. studijavo Priešlėktuvinės apsaugos karo vadų akademijoje Kalinine.

1966–1989 m. TSRS kariuomenės karininkas. 1974–1979 m. Prieškarpatės karinės apygardos kosmoso žvalgybos brigados štabo viršininko vyr. padėjėjas, pavaduotojas. 1979–1989 m. dėstė Vilniaus radioelektronikos karo vadų mokykloje.

Nuo 1990 m. dalyvavo kuriant Lietuvos Respublikos Krašto apsaugos departamentą, 1990–1992 m. pirmasis departamento Žvalgybos skyriaus viršininkas. 1991 m. pulkininkas. Nuo 1992 m. tarnavo Krašto apsaugos ministerijoje. 1994–1997 m. ministerijos Ginkluotųjų pajėgų Generalinės inspekcijos vyr. inspektorius, generalinio inspektoriaus pavaduotojas.

Įvertinimas
-----------

* Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stasys Knezys. *Alfonsas Bajoras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 460 psl.
| Galantasvk. *Galanta* |
| --- |
|        |
|  |
|  |
| 

GalantaGalanta

48°11′20″ š. pl. 17°43′35″ r. ilg.﻿ / ﻿48.18889°š. pl. 17.72639°r. ilg.﻿ / 48.18889; 17.72639﻿ (Galanta)Koordinatės: 48°11′20″ š. pl. 17°43′35″ r. ilg.﻿ / ﻿48.18889°š. pl. 17.72639°r. ilg.﻿ / 48.18889; 17.72639﻿ (Galanta) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Slovakijos vėliava Slovakija |
| **Kraštas** | Trnavos kraštas |
| **Apygarda** | Galantos apygarda |
|  |
| **Meras** | Peter Paška |
|  |
| **Gyventojų** (2015 m.) | 15 021  |
| **Plotas** | 33,91 km² |
| **Tankumas** (2015 m.) | 443 žm./km² |
| **Altitudė** | 118 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 924 01 |
| **Tinklalapis** | www.galanta.sk |
|  **Vikiteka** | Galanta |

**Galanta** (svk. *Galanta*; veng. *Galánta*; vok. *Gallandau*) – miestelis Trnavos krašte, Slovakijoje. Galantos apygardos administracinis centras. Nutolęs 50 km į rytus nuo Bratislavos. 15 021 gyventojas (2015 m. duomenys).

Įsikūręs Dunojaus žemumoje (Podunajská nížina). Pagrindinė pramonės šaka yra žemės ūkis. Auginami kviečiai, kukurūzai, daržovės, vaisiai.

Istorija
--------

Vietovėje žmonių gyvenama nuo neolito laikų. Nuo X a. antros pusės iki 1918 m. priklausė Vengrijos karalystei. Pirmą kartą paminėtas 1237 m. Belos IV karališkajame dekrete. Gyvenvietė priklausė įvairioms kilmingoms šeimoms. 1613 arba 1614 m. tapo laisvosios prekybos miesteliu. Po 1918–1920 m. Austrijos-Vengrijos skilimo, miestelis atiteko naujai sukurtai Čekoslovakijai. Nuo 1938 iki 1945 m. buvo Vengrijos sudėtyje. 1945 m. kovo 31 d. atiteko Čekoslovakijai.

Miestų partnerystė
------------------

* Italija Albinjazegas, Italija
* Čekija Mikulovas, Čekija
* Vengrija Pakšas, Vengrija
* Vengrija Totkomlošas, Vengrija
* Vengrija Kečkemėtas, Vengrija
* Slovakija Liptovsky Mikulašas, Slovakija
* Serbija Bečejus, Serbija

Galerija
--------

* DvarasDvaras
* Neo gotikinė pilisNeo gotikinė pilis
* Traukinių stotisTraukinių stotis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Alfonsas Armalas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1943 m. balandžio 5 d. (80 metų)Krakėse, Kėdainių raj. |
|  |
| Veikla | inžinierius, sporto organizatorius, visuomenės veikėjas, Šiaulių miesto Garbės pilietis. |

**Alfonsas Armalas** (g. 1943 m. balandžio 5 d. Krakėse, Kėdainių raj.) – inžinierius, sporto organizatorius, visuomenės veikėjas, Šiaulių miesto Garbės pilietis.

Biografija
----------

1968 m. baigė Kauno politechnikos institutą, įgijo kelių inžinieriaus specialybę ir pradėjo dirbti Kėdainių kelių eksploatavimo valdyboje. 1972 m. paskirtas Radviliškio autokelių valdybos viršininku, o 1974 m. – Šiaulių kelių valdybos Nr. 4 viršininku. 1993 m. valdyba buvo privatizuota ir pavadinta UAB „Šiaulių plentas". Alfonsas Armalas tapo bendrovės generaliniu direktoriumi.

Aktyviai dalyvauja viso Šiaulių regiono verslo plėtroje. Už nuopelnus verslui Lietuvos prekybos, pramonės ir amatų rūmų asociacija apdovanojo rūmų garbės ženklu „Darbo žvaigždė". Nusipelnęs šalies inžinierius, daug kartų už profesinius pasiekimus apdovanotas įvairiais pagarbos ženklais.

Nuo 1983 m. jo vadovaujama įmonė remia sporto veiklą. UAB „Šiaulių plentas" yra krepšinio klubo „Šiauliai" įkūrėja ir generalinė rėmėja. A. Armalas – vienas iš Šiaulių futbolo atgaivinimo iniciatorių, o UAB „Šiaulių plentas" yra pagrindinė Šiaulių futbolo ekipos rėmėja.

Su žmona Irena užaugino du sūnus.

Šiaulių miesto savivaldybės tarybos 2006 m. rugsėjo 7 d. sprendimu Nr. T-308 suteiktas Garbės piliečio vardas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Coenagrion johanssoni**Apsauga: 2(V) – Pažeidžiama rūšis |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Žirgeliai  *( Odonata)* |
| Pobūris: | Mažieji žirgeliai  *( Zygoptera)* |
| Šeima: | Strėliukės  *( Coenagrionidae)* |
| Gentis: | *Coenagrion*  *( Coenagrion)* |
| Rūšis: | Johansono strėliukė  *( Coenagrion johanssoni)* |

 |
| Binomas |
| ***Coenagrion johanssoni***Wallengren, 1894 |

**Johansono strėliukė** (*Coenagrion johanssoni*) – strėliukių (*Coenagrionidae*) šeimos atstovas.

Paplitimas
----------

Tai Šiaurės Eurazijos rūšis. Paplitusi Skandinavijoje, išskyrus Daniją, Š. Baltarusijoje, Latvijoje, Rusijoje, Sibire, Korėjoje. Lietuvoje rūšis aptikta Labanoro regioninio parko Girutiškio rezervate (Švenčionių r.).

Biologija ir ekologija
----------------------

Rūšis gyvena nedideliuose distrofiniuose ežerėliuose, aukštapelkėse. Dėl rūgščios reakcijos tokių ežerėlių vanduo neturtingas mineralinių medžiagų. Dažniausiai individai aptinkami ant kiminų, kitų samanų, viksvų, plūdurlapių žiedinių augalų. Suaugėliai neskraido virš atviro vandens, skraido žemai tarp augalijos. Patelės kiaušinius deda į vandens augalų stiebus. Lervos vystosi 1- 2 metus. Skraido nuo birželio iki rugpjūčio vidurio.

Informacijos šaltinis
---------------------

* Bernard R. 2002: Coenagrion johanssoni (Wallengren) in Lithuania (Zygoptera: Coenagrionidae).- Notulae Odonatologicae, 5 (10):117- 121.
Antantės aukščiausiosios tarybos susitikimas 1921 m. rugpjūtį; pirmame plane iš kairės į dešinę: Didžiosios Britanijos užsienio sekretorius Lordas Kerzonas, Didžiosios Britanijos ministras pirmininkas Loidas Džordžas, Prancūzijos ministras pirmininkas Brianas, Italijos ministras pirmininkas Bonomi, Italijos užsienio reikalų ministras della Toreta, JAV ambasadorius Didžiojoje Britanijoje Harvėjus, Japonijos ambasadorius Didžiojoje Britanijoje baronas Hayaši, Japonijos ambasadorius Prancūzijoje vikontas Išii; antrame plane: vertėjas Kamerlinkas, Didžiosios Britanijos kabineto sekretorius Henkėjus, Prancūzijos Užsienio reikalų ministerijos sekretorius Bertelo, Prancūzijos išlaisvintų teritorijų ministras Liušjo
**Antantės aukščiausioji taryba** (angl. *Supreme War Council*, pranc. *Conseil supérieur de guerre interallié*, it. *Consiglio supremo di guerra alleato*) – Sąjungininkų veiksmų koordinavimo organas, įkurtas 1917 m. lapkričio 9 d. Rapale vykusiame Didžiosios Britanijos, Prancūzijos ir Italijos atstovų susitikime.

Pagal sudarytą susitarimą Antantės aukščiausioji taryba turėjo posėdžiauti kas mėnesį Versalyje. Ji turėjo koordinuoti veiksmus Vakarų fronte. Į ją turėjo įeiti kiekvienos iš didžiųjų valstybių, kurių kariuomenės kariavo tame fronte, ministras pirmininkas ir vienas ministras.

Pirmuoju savo sprendimu Antantės aukščiausioji taryba nutarė įkurti Sąjungininkų generalinį štabą.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6  „New York Times Current History" Vol. 7. „October, 1917 - March, 1918" , 434 psl.
Facepunch Studios|  |
| Forma | Privati |
| Pramonė | Kompiuteriniai žaidimai |
| Įkurta | 2004 m. birželį |
| Įkūrėjas (-ai) | Garry Newman |
| Centrinė būstinė | Volslas,  Anglija |
| Svarbiausi darbuotojai | Garry NewmanCraig Gwilt |
| Produktai | Garry's ModRust |

**Facepunch Studios Ltd** – britų kompiuterinių žaidimų kūrimo ir platinimo kompanija, įsikūrusi Volslo mieste, Anglijoje. Kompanija įkurta 2004 m. birželį, o pilnai registruota 2009 m. kovo 17 d. „Facepunch" labiausiai žinoma dėl smėlio dėžės žanro „Garry's Mod" ir išlikimo žanro „Rust" žaidimų. Šiuo metu kompanija kuria „Garry's Mod" tęsiniu vadinamą žaidimą „s&box".

Istorija
--------

„Facepunch Studios" 2004 m. birželį įkūrė Garry Newman ketindamas išleisti kuriamą žaidimą „Facewound". Newman'as kartu su kolegomis norėjo atrodyti solidžiau turėdami studijos pavadinimą, kad prisistatinėdami neturėtų naudoti savo tikrųjų vardų. Pavadinimas „Facepunch" kilo siekiant sugalvoti pavadinimą žaidimui „Facewound", iš kurio vėliau pakeitus galūnę kilo ir studijos pavadinimas. 

2004 m. Newman'as pradėjo žaidimo „Garry's Mod" kūrimą, kuris nors iš pradžių buvo kaip atskiras mažesnės reikšmės projektas, vėliau peraugo į labiau aptariamą kompanijos žaidimą, negu „Facewound". Pastarasis vėliau buvo netgi atidėliojamas, o galų gale atšauktas, kai „Facepunch Studio" su buvusiu kolektyvu savo ruožtu iširo. „Garry's Mod" tapo pagrindiniu Newman'o žaidimu, patenkančiu į labiausiai žaidžiamų žaidimų sąrašą „Steam" platformoje.

Žaidimai
--------

| Išleidimo metai | Pavadinimas | Platforma |
| --- | --- | --- |
| 2006 | Garry's Mod | Linux, macOS, Microsoft Windows |
| 2018 | Rust | macOS, Microsoft Windows, PlayStation 4, Xbox One |
| Clatter | Microsoft Windows |
| 2019 | Chippy | Microsoft Windows |
| Kuriami |
| Planuojama data | Pavadinimas | Platforma |
| 2022 | S&box | Microsoft Windows |

Šaltiniai
---------

1. ↑  "FACEPUNCH STUDIOS LTD" – Companies House
2. ↑  „This is our attempt to create a worthy Garry's Mod sequel" – Facepunch. Archyvuota iš originalo.
3. ↑  "Facepunch Studios". *Facepunch Studios*. Archyvuota iš originalo. (2005-11-24)
4. ↑  "Facewound". *Facewound*. Archyvuota iš originalo (2005-10-15)
5. ↑  „Top Steam Releases of 2006" – steamdb.info
6. ↑  „S&box Release Date, How to Get a Key, Everything We Know So Far" – sboxcommunity.com (2021-06-03)
Bronzinis etruskų veidrodis, kurio centre pavaizduoti Tusna, Atunis, Turan ir Zipna
**Zipna** (dar **Zipanu**, **Zipa**, **Zipnu**, **Zipunu**, **Sipna**) – antraeilė moteriškoji dievybė etruskų mitologijoje; siejama su deive Turan, priskiriama jos ratui.[1]

Aptikta šią dievybę vaizduojančių etruskų veidrodžių. Ant jų Zipna neretai vaizduojama drauge su Thalna. Puošimo scenose Zipna paprastai atlieka kirpėjos vaidmenį. Kai kada vaizduojama su sparnais, pvz. ant veidrodžio, kur drauge pavaizduoti Turan, Atunis bei Tusna.[1] Didžiuliai sparnai iškyla viršum deivės galvos, jos kairėje rankoje – didelis alebastro indas, o dešinėje – lazdelė, skirta patepti kvepalais. Kaip ir Turan, Zipna vilki įmantrų chitoną, gausiai pasidabinusi papuošalais.[2]

Ant veidrodžio, datuojamo apytikriai 300 m. pr. m. e. Zipna pavaizduota sėdinti į kairę nuo apsikabinusių Achvizr ir Alpan. Ji žvelgia į veidrodį, kurį laiko kairėje rankoje. Į dešinę nuo Achvizr ir Alpan sėdi Thanr, deivės dešinė ranka pakelta, ant jos tupi nedidelis paukštis. IV a. pr. m. e. datuojamame veidrodyje Zipna vaizduojama sėdinti į dešinę nuo Thanr ir Alpan, kurios apsikabinusios ir bučiuojasi. Čia Zipna taip pat pavaizduota žvelgianti į veidrodį (šis veiksmas siejamas su pranašavimu), jį laiko dešinėje rankoje. Kairėje pusėje pavaizduota sėdinti Thalna, jos rankoje kiaušinis.[3] Ant kito veidrodžio vaizduojama, kaip rengiama Malavisch. Zipna ant jos galvos riša raištį, o gražiai apsirengusi jauna moteris, vardu Munthuch, prilaiko Malavisch galvą.[4]

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Giuliano Bonfante, Larissa Bonfante. The Etruscan Language: An Introduction, Revised Editon, Manchester University Press, 2002, p. 211.
2. ↑  Julia C. Fischer. More Than Mere Playthings: The Minor Arts of Italy, Cambridge Scholars Publishing, 2016, p. 24.
3. ↑  Nancy Thomson de Grummond. Etruscan Myth, Sacred History, and Legend. Philadelphia, PA: University of Pennsylvania Museum of Archaeology and Anthropology, 2006, p. 163–164.
4. ↑  Nancy Thomson de Grummond. A Guide to Etruscan Mirrors, Archaeological News, 1982, p. 118–119.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Mongolijos plynaukštės geografija
**Mongolijos plynaukštė**, dar vadinamas **Mongolijos plokščiakalnis**, **Mongolijos stepė** - geografinis ir istorinis regionas Azijoje, centrinėje jos dalyje, sudarantis dalį Didžiosios stepės. Šiuo metu šis geografinis regionas priklauso Mongolijai, Kinijai (Vidinė Mongolija), taip pat Rusijai (Tuva ir Buriatija).

Geografija
----------

Rytine plynaukštės riba laikomi Chingano kalnai, kurie skiria ją nuo Mandžiūrijos. Vakaruose plokčiakalnis baigiasi ten, kur susieina Altajus ir Vakarų Sajanas, kurie skiria regioną nuo Sibiro ir Džungarijos. Šiaurėje regioną nuo Sibiro atskiria Rytų Sajanas, Baikalo ežeras ir Stano kalnagūbris. Pietinė regiono dalis yra labai dykuminga - čia yra Gobio dykuma.

Regionas kalnuotas. Didžiausios kalnų sistemos čia yra Changajaus kalnai ir Jablono kalnagūbris (pietinė jo dalis vadinama Chentėjaus kalnais).

Regione nedaug upių. Didžiausias yra Selengos upės, sutekančios į Baikalo ežerą, baseinas, kuriam priklauso ir Orchonas.

Istorija
--------

|  |
| --- |
| **Mongolijos istorija** |
| Šiongnu (imperija), Dinglingai |
| Šianbai (konfederacija) |
| Tabgačai, Tiele |
| Žoužanų kaganatas |
| Tiurkų kaganatas |
| Uigūrų kaganatas |
| Kirgizai (Kaganatas) |
| Kidaniai (Liao) |
| Mongolų imperija |
| Juan dinastija |
| Šiaurės Juan dinastija |
| *Čing dinastija* |
| Mongolijos Liaudies Respublika |
| Mongolija |

*Pagrindinis straipsnis – Mongolijos istorija*.
Šis aiškiai apibrėžtas geografinis regionas yra kartu ir istorinis bei kultūrinis regionas, mat jame gyvena įvairios mongolų tautos. Jis yra tapatinamas su terminais Didžioji Mongolija ir "Istorinė Mongolija". Regionas istoriškai buvo suvokiamas ir valdomas kaip vientisas.

XVII a. Mongolijos plynaukštė atiteko Mandžiūrų imperijai. Jau tuomet rusai, kolonizuodami Sibirą, apgyvendino dalį Mongolijos plynaukštės. Ta dalis tapo Rusijos dalimi ir yra žinoma kaip Buriatija.

Čing dinastijos metu Mongolija buvo administraciškai padalinta į Vidinę Mongoliją ir Išorinę Mongoliją. 1911 m. Kinijoje įvykus revoliucijai, Mongolija politiškai suskilo į tris dalis. Šiauriausioje dalyje (Tanu Urianchajaus srityje) sukurta Urianchajaus respublika. Vėliau Respublika tapo Rusijos sudėtine dalimi ir žinoma kaip Tuva. Pietinė dalis, arba Vidinė Mongolija, liko Kinijos sudėtyje, tuo tarpu likusioji regiono dalis išsikovojo nepriklausomybę kaip Mongolija.