recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Didžiojo Šuns žvaigždynas
**Didysis Šuo** (*Canis Major*, *CMa*) – 43-as pagal dydį ryškus pietinio pusrutulio žvaigždynas. Žvaigždynas žinomas nuo seniausių laikų, jame spindi ryškiausia naktinio dangaus žvaigždė Sirijus. Lietuvoje matomas žiemą. Vienas svarbiausių įvairiausių civilizacijų kulto bei navigacijos žvaigždynas. Lietuviškai žvaigždynas kartais vadinamas tiesiog *Šuns* (o Mažasis Šuo – *Šunelio* žvaigždynu).

Mitai
-----

Mitų susijusių su žvaigždynu yra nemažai: Artemidės nubausto medžiotojo Akteono šuo; romėnų Dianos šuo Procris, Auroros šuo Cefalas, bet dažniausiai – Oriono šuo, padedantis medžioti šalia esantį Kiškį arba Taurą.

Ryškiausios žvaigždės
---------------------

* **Sirijus** – α CMa, -1m,44 (ryškiausia nakties žvaigždė; dvinarė)
* **Mirzamas** – β CMa, 1m,98
* **Mulifeinas** – γ CMa, 4m,11
* **Vezenas** – δ CMa, 1m,83
* **Adhara** – ε CMa, 1m,50
* **Furudas** – ζ CMa, 3m,02
* **Aludra** – η CMa, 2m,45

Kiti objektai
-------------

Padrikasis spiečius M 41.
Festivalio logotipas
**Tarptautinis animacinių filmų festivalis „Tindirindis"** (angl. *International Animated Film Festival „Tindirindis"*) – nuo 2003 m. Lietuvoje vykstantis nekomercinių animacinių filmų festivalis. Jo misija – kuo plačiau pristatyti pasaulinės animacijos spektrą: įvairių stilių, mokyklų atstovų darbus, parodyti animaciją, kuri skatina kūrybiškumą. Festivalis išplėtęs bendradarbiavimą su įvairiomis užsienio šalių animacijos ir kino mokyklomis. Jo programa pristato garsių pasaulio režisierių, debiutantų, studentų kūrinius, nemaža jų dalis pelnę įvairių tarptautinių festivalių nominacijas bei prizus.

Festivalio būstinė – Vilniuje, generalinis direktorius – Valentas Aškinis.

Prizai
------

Įvairaus žanro ir skirtingų šalių kūrėjų geriausi animaciniai filmai varžosi dėl Lietuviškojo bei Tarptautinio pagrindinių prizų, Geriausio debiuto, Geriausio studentų filmo bei kitų apdovanojimų. Festivalyje gausi animacijos konkursinių ir retrospektyvinių programų įvairovė, tarp kurių – „Vaikų sukurti filmai", „Jaunimas jaunimui", „Žaidimai suaugusiems", „Meilės skonis", „Siaubai ir sapnai" ir kt.

„Tindirindžio" žiuri komisija išrenka „Kiečiausius riešutėlius". Geriausi animaciniai filmai apdovanojami stiklo riešuto prizu, kuris simbolizuoja skaidrią menininkų sielą, kalba apie glūdinčią paslaptį kiekvieno jų viduje. Tradiciškai teikiamas ir „Anoba" prizas, skirtas paskatinti Šiaurės ir Baltijos šalių regiono animacinių filmų kūrėjus ir atkreipti į juos dėmesį tarptautiniuose renginiuose.

Nominacijos
-----------

* Lietuviškasis „Grand Prix"
* Tarptautinis „Grand Prix"
* Geriausias debiutas
* Geriausias studentų darbas
* Geriausias lietuvių studentų darbas
* Geriausias filmas vaikams
* Geriausias vaizdo klipas
* Geriausias filmas suaugusiems
* Geriausias eksperimentinis filmas
* Geriausias vaikų sukurtas filmas
* Geriausias pilnametražis fimas
* Geriausias filmas televizijai
* „Anoba" nominacija

Nuorodos
--------

* Oficiali *tindirindis.lt* svetainė
* Jubiliejinis 10-tasis tarptautinis animacinių filmų festivalis „Tindirindis"
Fraskačio šv. Petro Apaštalo katedra
**Romos katalikų bažnyčios Fraskačio suburbinė diecezija** (it. *sede suburbicaria di Frascati*; lot. *Dioecesis Tusculana*) – Romos katalikų bažnyčios suburbinė diecezija, kurios centras yra Fraskačio miestas Italijoje.

Fraskačio vyskupas dar vadinamas ir *Tuskulo vyskupu* ankstesnį vyskupijos centrą. Vyskupija iš Tuskulo išsikėlė XII a. pabaigoje, kai Tuskulo miestas sunyko. 

Anksčiau Fraskačio vyskupai buvo tiek dioceziniai vyskupai, tiek kardinolai vyskupai, o 1962 m. šios pareigos buvo atskirtos. 

Dabartinis diecezinis Fraskačio vyskupas yra Rafaelas Martinelis (*Raffaello Martinelli*).

Dabartinis kardinolas vyskupas yra *Tarcisio Bertone*.

### Nuo 1962 m.

Po 1962 m. Fraskačio diecezija kaip ir kitos suburbinės diecezijos turi du vyskupus:

* diecezinį (rezidencinį) vyskupą, kuris reziduoja diecezijoje ir ją valdo;
* titulinį vyskupą, kuris yra vienas iš kardinolų vyskupų. Šis vyskupas diecezijos nevaldo, nors formaliai yra jos vadovas.

Rezidenciniai vyskupai buvo:

* Biagio Budelacci (-1962)
* Luigi Liverzani (1962–1989)
* Giuseppe Matarrese (1989–2009)
* Raffaello Martinelli (nuo 2009)

Tituliniai kardinolai vyskupai:

* Amleto Giovanni Cicognani (1962–1973)
* Jean-Marie Villot (1974–1979)
* Paolo Bertoli (1979–2001)
* Alfonso López Trujillo (2001–2008)
* Tarcisio Bertone (2008-)

Nuorodos
--------
|  |
| --- |
| Papua pidžin kalba (***Tok Pisin***) |
| Kalbama | Papua Naujojoje Gvinėjoje |
| Kalbančiųjų skaičius | 3-4 mln. 120 000 - kaip gimtoji |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | į šimtuką nepatenka |
| Kilmė | kreolinė, pagrįsta anglų kalba |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba | Papua Naujoji Gvinėja |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-1 | - |
| ISO 639-2 | tpi |
| SIL | ? |

**Papua pidžinų kalba** (jų pačių kalba *Tok Pisin*, plg. angl. *talk pidgin*) – viena iš pagrindinių Papua Naujosios Gvinėjos kalbų, turinti oficialios kalbos statusą. Kalbančiųjų yra apie 121 000, iš jų 50 000 kalba tik šia kalba. Daugiausia kalbama šiaurinėje salos dalyje, taip pat sostinės regione (Port Morsbis). Ši kalba dar vadinama naująja melaneziečių kalba.

Kalba turi keletą tarmių – aukštaičių, žemaičių ir saliečių. Daugiausia anglų kalbos įtakos patyrusi aukštaičių tarmė. Kalba vartojama gana plačiai, šalies parlamente, komercijoje tai pagrindinė kalba. Ja kalba ir kitų tautų ir genčių žmonės kaip neutralia kalba. Maždaug 4 milijonams žmonių tai yra antroji kalba.

Nuorodos
--------

* tpi Duomenys apie kodu „tpi" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
* tpi MultiTree kalbos kodo „tpi" informacija (angl. *MultiTree: A Digital Library of Language Relationships: Information by code: „tpi"*)

WikipediaWikipedia
Vikipedija ***Papua pidžinų kalba***
**Abiejų Tautų Respublikos pareigūnai** – renkami arba skiriami Abiejų Tautų Respublikos valstybės sudėtinių dalių – Lenkijos karalystės ir Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės, žemietijų, teritoriniai ir atskirų institucijų pareigūnai.

Dauguma šių pareigybių susiformavo Lenkijoje dar iki bendros valstybės su Lietuva sudarymo, kai kurios buvo įvestos 1569 m. sudarius Liublino uniją. Dauguma pareigūnų tiesioginio atlyginimo iš valstybės iždo negaudavo, pareigybės buvo siejamos su žemės ar kito valstybės turto valdymu ir pajamos iš šio turto naudojimo bei įvairios lengvatos būdavo atlygis už atliekamas pareigas.

Pagal svarbą buvo trys aukščiausių valstybinės valdžios pareigūnų kategorijos:

* Abiejų Tautų Respublikos Senato pareigūnai lenk. *Urzędy senatorskie*;
* Centrinės valdžios pareigūnai *Urzędy centralne*;
* Abiejų Tautų Respublikos žemietijų pareigūnai *Urzędy ziemskie*.

Valstybinei valdžiai taip pat buvo priskiriami teritorijų valdytojai ir garbės pareigybės, Abiejų Tautų Respublikos gyvavimo metu jau nebesusiję su konkrečiomis pareigomis:

* Abiejų Tautų Respublikos dvaro pareigūnai *Urzędy dworskie*;
* Abiejų Tautų Respublikos kariuomenės pareigūnai *Urzędy wojskowe*;
* Abiejų Tautų Respublikos pilies pareigūnai *Urzędy grodzkie*;
* Abiejų Tautų Respublikos teismo pareigūnai *Urzędy sądowe*;
* Abiejų Tautų Respublikos miesto pareigūnai *Urzędy miejskie*;
* Abiejų Tautų Respublikos kaimo pareigūnai *Urzędy wiejskie*.

Nuorodos
--------

* Feliks Koneczny, „Dzieje administracji w Polsce w zarysie" Archyvuota kopija 2009-08-07 iš Wayback Machine projekto..
**„Apversta piramidė"** – toks informacinės žurnalistikos kūrinių rašymo būdas, kai aktualiausias, reikšmingiausias faktas pateikiamas pirmoje pastraipoje, o paskui įvykis detalizuojamas pagal detalių, faktų svarbumą, todėl piramidė ir yra „apversta" – pabrėžiama pirmiausia perduodamos informacijos svoris ir jo mažėjimas einant į pabaigą. Apversta piramidė grafiškai parodo informacijos svorį, tačiau tekstas, atvirkščiai, pradžioje turi būti taupus, o paskui plėstis. Todėl žurnalisto teksto kompoziciją galime pavaizduoti ir kaip paprastą piramidę.

Šitaip dėliojant informaciją pirmiausia atkreipiamas dėmesys į tai, kas svarbiausia, todėl ji greitai pastebima, o esmė visada pirmoje eilutėje. Tai patogu ir skaitytojui ar žiūrovui. Jei jis dėl kokių nors priežasčių neperskaitys ar neišklausys teksto iki galo, tai, kas svarbiausia, jau bus sužinojęs. Griežtas komponavimas palengvina klausimą/skaitymą, nes visi tekstai dėliojami įprasta tvarka, prie kurios įprantama. Be to, ši rašymo forma padeda auditorijai kuo greičiau sužinoti, kas įvyko, ar verta skaityti/klausyti. Dėl šio rašymo būdo palengvėja ir redaktoriaus darbas, nes žurnalisto tekstas gali būti trumpinamas, išbraukiant paskutinius sakinius, o teksto esmė vis tiek liks.

Tokia informacijos piramidė statoma iš eilės atsakant į klausimus: kas? kur? kada? kaip? kodėl?

Šaltiniai
---------

* Žurnalistikos enciklopedija, 1997 Vilnius
**Paprūdžių senkapis** – XVII a. pr. – XVII pab. senkapis, esantis Paprūdžių kaime (Noriūnų sen. Kupiškio r.).

Istorija
--------

Pagal Valstybės archeologijos komisijos duomenis, 1935 m. lapkričio 5 d. žemės savininkas Pranas Balaišis pasirašė pasižadėjimą saugoti ir prižiūrėti Paprūdžių senkapį. Šio senkapio archeologiniai tyrinėjimai vykdyti 1979 m. (tyrimų vadovas Stasys Juodelis), jų metu ištirta 50 m² bendro ploto ir aptikta 19 stipriai apardytų palaidojimų. Senkapis pasižymėjo radinių gausa – karsto liekanos, žiedai, kabliukai drabužiams susegti, monetos (Zigmanto Vazos lietuviški dvidenariai, Rygos šilingai Karolio X Gustavo).

Chronologija
------------

Iš radinių galima datuoti, jog tai XVII a. pr. – XVII pab. senkapis. Taip pat tikėtina, kad juose buvo laidojama XVIII ir XIX amžiuose.

Lokalizacija
------------

Senkapis yra Suosos upelio kairiajame krante, 200 m į vakarus nuo tiltelio, per kurį eina kelias Rudiliai-Radžiūnai.

Šaltiniai
---------

* Valstybinės archeologijos komisijos medžiaga, Paprūdžių km. Subačiaus vals. Panevėžio aps. byla: 22, psl. 429.
* S. Juodelis, V. Rastenytė, E. Lenčiskienė,  Čivų, Paprūdžių ir Radžiūnų senkapių, Kupiškio r. 1979 m. tyrinėjimų ataskaita, Rokiškis-Kupiškis, 1980.
| Abijaangl. *Abia* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Nigerijos vėliava Nigerija |
| **Regionas** | Nigerio delta |
| **Administracinis centras** | Umuahija |
| **Teritorijų skaičius** | 18 |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 4 222 476 |
| **Plotas** | 6 320 km² |
| **Tankumas** (2005) | 668 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | abiastate-ng.com |

Abia
**Abija** (angl. *Abia*) – valstija pietryčių Nigerijoje. Sostinė – Umuahija, tačiau pagrindinis prekybinis miestas yra Aba. Valstija įkurta 1991 m. Tai yra viena iš devynių valstijų Nigerio deltos regione.

Istorija ir gyventojai
----------------------

Abijos valstija buvo atskirta nuo buvusios Imo valstijos 1991 m. Pavadinimas „Abija" yra santrumpa iš keturių pagrindinių jos regionų: Aba, Bendė, Isuikvuatas ir Afikpas. Populiariausia valstijos kalba – igbų. Anglų kalba plačiai vartojama ir naudojama kaip oficiali valdymo ir verslo kalba. Gyventojų daugumą sudaro igbai.

Vietos savivaldos sritys
------------------------

Abijos valstija padalinta į 18 vietos savivaldos sričių.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Šiaurės Aba
* Pietų Aba
* Aročukvu
* Bendė
* Ikvuanas
* Isiala-Šiaurės Ngva
* Isiala-Pietų Ngva
* Isuikvuatas
 | * Itemas
* Mgbokas
* Nbavsis
* Obehijė
* Obingva
* Ohafija
 | * Omoba
* Osisioma Ngva
* Ugvunagbas
* Rytų Ukva
* Vakarų Ukva
* Umuahija
* Šiaurės Umuahija
* Pietų Umuahija
* Umu-Neočis
 |

Geografija
----------

Abijos valstija užima apie 5834 kvadratinių kilometrų. Šiaurėje ribojas su Anambra, Enugu ir Ebonio valstijomis, vakaruose – su Imo valstija, rytuose ir pietryčiuose yra Kros Riverio ir Akva Ibomo valstijos, o pietuose – Riverio valstija.

Abijos pietuose driekiasi žemuma, kur būdingos liūtys (~2400 mm per metus) ypač intensyvios tarp balandžio ir spalio mėnesių. Likusioje dalyje vyrauja lygumos. Pagrindinės upės – Imo, Aba.

|  |  |
| --- | --- |
|  **Nigerijos valstijos** |  |
| Abija | Adamava | Akva Ibomas | Anambra | Bajelsa | Baučis | Benuė | Bornu | Delta | Džigava | Ebonis | Edas | Ekitis | Enugu | Gombė | Imas | Jobė | Kacina | Kaduna | Kanas | Kebis | Kogis | Kroso Upė | Kvara | Lagosas | Nasarava | Nigeris | Ogunas | Ojas | Ondas | Osunas | Platas | Sokotas | Taraba | Upės | Zamfara |
**Abhinavagupta** (skr. अभिनवगुप्त = IAST: *Abhinavagupta*) – X–XI a. šaivistinio hinduizmo teologas, tantrikas, panditas iš Kašmyro. Vienas žymiausių viduramžių Indijos tantros, jogos teoretikų, literatūrologų.

Apie Abhinavaguptos gyvenimą žinoma nedaug, jo asmenybė sumitologinta. Priklausė Kaulos tantrinei mokyklai, buvo paveiktas budistinių mokymų.

Abhinavaguptai priskiriama ~40 įvairaus žanro veikalų. Žinomiausias jo veikalas *Tantrāloka* („tantros nušvietimas"; jo santrauka *Tantrasara* „Tantros syvai"), kuriame išdėstė nedualistinio šaivizmo filosofiją, tantrines praktikas. Taip pat parašė komentarą Utpaladevos veikalui *Īśvarapratyabhijñā-vimarśini* („Viešpaties atpažinimo posmai"), kuris buvo svarbus monistinio šaivizmo pratjabhidžnos mokyklai. Taip pat parašė komentarą Bharatos „Natjašastrai" – *Abhinavabhāratī*, poetikos ir dramaturgijos veikalą *Dhvanyālokalocana* („Dhvani nušvietimas"), Kalidasos *Ghaṭakarpara* komentarą – *Ghaṭa-karpara-kulaka-vivṛti* ir kt.

Abhinavagupta savo estetiką grindė rasos principu, kurią tapatino su jogos meditacija. Jis prilygino Absoliutą grynajai sąmonei (*caitanya*) ir teigė šią turint 2 aspektus: grynąją šviesą (*prakāśa*) ir savimonę (*vimarśa*). Pasak Abhinavaguptos, išsivadavimas (mokša) pasiekiamas, kai per Šivos malonę suvokiama tapatybė su absoliutu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazimieras Seibutis. *Abhinavagupta*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
Paprūdžių kaimo senosios kapinės
**Paprūdžių kaimo senosios kapinės** – neveikiančios Paprūdžių kaimo senosios kapinės, vadinamos *Milžinkapiu* (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 4730 Archyvuota kopija 2016-11-19 iš Wayback Machine projekto. L368) Kupiškio rajono savivaldybės teritorijoje, Noriūnų seniūnijoje, Paprūdžių kaimo šiaurinėje dalyje, 270 m į šiaurės rytus nuo kelio 2406 Radžiūnai-Maksvyčiai.

Kapinės
-------

Kapinės ant nedidelės pakilumos. Lietuvos TSR kultūros ministerijos kolegijos 1984-12-11 nutarimu Nr. 135 objektas buvo išbrauktas iš archeologijos paminklų sąrašo. Teritorijoje auga kelios eglės ir tankūs alyvų krūmai, kapinių pietvakarių pakraštyje pastatytas informacinis ženklas, išliko vienintelis Povilo Balaišio (mirė 1933 m.) kapas su betoniniu antkapiu. Taip pat išlikę lauko akmenų kapinių tvora visu kapinių perimetru.

Kapinių apsauga
---------------

1993 m. kapinės registruotos Kultūros vertybių registre, 2005 m. pripažintos valstybės saugomomis.

* Statusas – Valstybės saugomas;
* Objekto reikšmingumo lygmuo – Regioninis.

Teritorijos plotas 532 m². Apsaugos nuo fizinio poveikio pozonis – 570 m²

Nuorodos
--------

* Kultūros vertybių registras Archyvuota kopija 2016-11-19 iš Wayback Machine projekto.
* *„PAPRŪDŽIAI – KAIMAS TARP DVIEJŲ PARAPIJŲ"* Kupiškėnų mintys
| Abeokuta*Abeokuta* |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

AbeokutaAbeokuta

7°9′0″ š. pl. 3°20′0″ r. ilg.﻿ / ﻿7.15000°š. pl. 3.33333°r. ilg.﻿ / 7.15000; 3.33333﻿ (Abeokuta)Koordinatės: 7°9′0″ š. pl. 3°20′0″ r. ilg.﻿ / ﻿7.15000°š. pl. 3.33333°r. ilg.﻿ / 7.15000; 3.33333﻿ (Abeokuta) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Nigerijos vėliava Nigerija |
| **Valstija** | Ogunas |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 593 140  |
|  |
|  **Vikiteka** | Abeokuta |

**Abeokuta** (angl. *Abeokuta*) – miestas pietvakarių Nigerijoje, Oguno valstijos sostinė, prie Oguno upės. 593,1 tūkst. gyventojų (2005 m.). Transporto mazgas. Žemės ūkio regiono centras (auginami bananai, kakava, kola, citrusai). Maisto, cemento pramonė.

Istorija
--------

Abeokuta buvo teritorijoje, kurioje gyveno jorubų etninė subgrupė egbai. Silpstant centrinei Ojo imperijos valdžiai, vis grėsmingesnė tapo Dahomėjos karalystė vakaruose, kuri nuolat rengė grobiamuosius žygius į Egbų teritoriją, medžiodami vergus. Tai lėmė vis stipresnę egbų konsolidaciją. Daug jų ieškojo prieglobsčio akmeningose vietose, kur ir stovi Abeokuta. 1825 m. pabėgėliai čia įkūrė įtvirtintą miestą (Abeokuta reiškia „po uolomis"), kuris tapo vieta visiems pabėgėliams iš skirtingų egbų gyvenviečių.

Abeokutoje buvo sukurta labai sudėtinga valdymo sistema, kurioje kiekviena etninė grupė išsaugojo savo identitetą, rinko savo valdžią. Kiekviena grupė turėjo savo ogboni religinę tarybą, *olorogun* karo tarybą. Šios tarybos vėliau rinkdavo bendrą miesto tarybą. Britų stebėtojai XIX a. minėjo Abeokutą kaip vieną keisčiausių valdymo sistemų su keturiais prezidentais, lordų rūmais iš 840 atstovų ir bendruomenių rūmais iš 2800 atstovų.

Sustiprėjusi Abeokuta 1851 ir 1864 m. sugebėjo apsiginti nuo Dahomėjos, o 1893 m. egbai įkūrė Jungtinę Egbų Vyriausybę. Ši vyriausybė buvo prijungta prie Nigerijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 9
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  |  |  |
| Motorizuotųjų pėstininkų karinio vieneto simbolis |  | Mechanizuotųjų pėstininkų karinio vieneto simbolis |

Čekoslovakijos motorizuotieji pėstininkai (1937 m.)
SS divizijos *Leibstandarte SS Adolf Hitler* kolona Paryžiuje 1942 m. rugpjūtis). Tuo metu ši divizija buvo motorizuotieji pėstininkai.
**Motorizuotieji pėstininkai** (angl. *motorised infantry*; rus. *мотопехота*) – pėstininkai, kurie į mūšio vietą gabenami sunkvežimiais ar kitokiomis motorinėmis nešarvuotomis transporto priemonėmis (mechanizuotieji pėstininkai pervežami šarvuotaisiais transporteriais ar pėstininkų kovos mašinomis, kuriuos jie paprastai naudoja ir kautynėse).

Artimu terminu *motorizuotieji šauliai* (kartais *motošauliai*; rus. *мотострелки*) Rusijoje (o anksčiau – TSRS) vadina mechanizuotuosius pėstininkus.

Pėstininkų motorizavimas buvo pirmas žingsnis prie kariuomenės mechanizavimo. Civilinės paskirties sunkvežimiai nesunkiai pritaikomi kareiviams pervežti, pabūklams vilkti, atsargoms ir įrangai pervežti. Automobilių panaudojimas labai didina pėstininkų dalinių, kurie iki tol judėdavo pėsčiomis ar būdavo pervežami geležinkeliais, judrumą.

Kautynėse sunkvežimiai ir džipai nesuteikia taktinio pranašumo kautynėse, nes lengvai pažeidžiami artilerijos ir šaulių ginklų ugnies. Tačiau ant tokių transporto priemonių gali būti sumontuoti sunkieji ginklai (sunkieji kulkosvaidžiai, minosvaidžiai, beatošliaužiai pabūklai, raketų leistuvai, kurie, nors ir lengvai pažeidžiami, naudojami kautynėse.

Žiemą ir kalnuose motorizuotieji pėstininkai gali naudoti nešarvuotus vikšrinius visureigius ([pvz. švediškus sniegaeigius *Snow Trac* ir *Bv202*).

Motorizuotųjų pėstininkų daliniai, palyginus su pėsčiaisiais pėstininkais, turi didesnius poreikius tiekimui, kadangi jiems reikalingi degalai ir atsarginės automobilių dalys, o pačiuose daliniuose reikalingi remonto padaliniai.

Motorizuotieji pėstininkai imti masiškai naudoti antrajame pasauliniame kare, kuriame nemažai kovos veiksmų buvo manevriniai. Vienas iš motorizuotųjų pėstininkų privalumų buvo tai, kad jie galėjo lydėti prasiveržusius tankų dalinius ir dengti jų flangus. Ši funkcija dar sustiprėjo, kai ėmė atsirasti mechanizuotųjų pėstininkų daliniai, aprūpinti šarvuočiais.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Mechanizuotieji pėstininkai
**Analitinė kalba** – kalba, kurioje gramatinius santykius daugiausia perteikia sintaksė, t. y. tarnybiniai žodžiai (prielinksniai, polinksniai, pagalbiniai, modaliniai veiksmažodžiai ir t. t.), pastovi žodžių tvarka, kontekstas ir (arba) intonavimo variacijos, o ne žodžio dalių (galūnių, priesagų, priešdėlių ir t. t.) kaityba. Kitaip sakant, fleksinėse ir agliutinacinėse kalbose žodžių gramatiniai santykiai reiškiami jų morfemomis, kurios yra neatsiejamos jų dalys, o analitinėse kalbose šie ryšiai perkeliami už žodžio ribų, t. y. vyksta funkcijų pasidalijimas tarp gramatinę reikšmę nurodančių tarnybinių žodžių (prielinksnių, polinksnių, pagalbinių, modalinių veiksmažodžių ir kt.) ir savarankiškų leksinių vienetų, kurių forma nekinta arba kinta nežymiai. Pvz. angl. *I will go* 'eisiu' asmenį žymi tik įvardis *I* 'aš', būsimąjį laiką rodo pagalbinis veiksmažodis *will*, o *go* 'eiti' yra gryna šaknis be galūnės ar kitokio kaitybinio afikso; angl. *in the villages* 'kaimuose' *in* yra prielinksnis 'į', *the* yra žymimasis/daugiskaitos artikelis, *villages* – daiktavardžio *village* 'kaimas' daugiskaita, nerodanti jokio linksnio.

Tradiciškai ryškiais analitinių kalbų pavyzdžiais laikomos afrikanų, anglų, olandų, naujoji persų, makedonų ir bulgarų kalbos, nors visų šių kalbų pirmtakės buvo gerai paliudytos fleksinės kalbos. Ryškus polinkis į analitiškumą matomas visose romanų kalbose, sakykime, prancūzų, kurioje analitinis gramatinių santykių reiškimo būdas vardažodžiuose visiškai įsigalėjęs ir tuo labai kontrastuoja su fleksine lotynų kalba, iš kurios ši kalba kilusi.

Dažnai analitinėms kalboms būdingos izoliacinių kalbų ypatybės, ir atvirkščiai.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Fleksinė kalba
* Agliutinacinė kalba
* Inkorporacinė kalba
* Izoliacinė kalba

Išnašos
-------

1. ↑  Encyclopedia Britanica Analytic language
| **Julius Bruckus** |
| --- |
| Gimė | 1870 m. sausio 1 d.Palanga |
| Mirė | 1951 m. (~81 metai)Tel Avivas |
|  |
| Veikla | gydytojas, tarpukario Lietuvos politikas, aktyvus žydų politinio ir kultūrinio gyvenimo veikėjas |
|  |
| Alma mater | Maskvos universitetas |

**Julius Bruckus** (1870 m. sausio 1 d. Palangoje – 1951 m. Tel Avive) – gydytojas, tarpukario Lietuvos politikas, aktyvus žydų politinio ir kultūrinio gyvenimo veikėjas. Ekonomisto Boriso Bruckaus brolis.

Biografija
----------

1894 m. baigė Maskvos universiteto medicinos fakultetą. Buvo pirmosios žydų studentų sionistų draugijos narys.

Dirbo gydytoju Minske, vėliau persikėlė gyventi į Sankt Peterburgą. Aktyviai dalyvavo Švietimo skleidimo tarp Rusijos žydų draugijos veikloje, bendradarbiavo Žydų teisių gynimo biure. 1898–1902 m. rusų – žydų mėnraščio „Voschod" redakcinės kolegijos narys. 1905 m. sionistų periodinių leidinių „Jevreiskaja Žyznj" ir „Rassvet" redkolegijos narys. Dalyvavo *Kovos už lygias teises sąjungos* suvažiavime ir išrinktas jos Centro Komiteto nariu. 1909 m. sionistų Vykdomojo Komiteto ir stebėjimo tarybos narys. 1919–1922 m. Peterburgo žydų universiteto žydų istorijos profesorius.

1922 m. grįžo į Lietuvą. 1922 m. lapkričio 13 – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo narys. 1923 m. sausio mėn. – vasario 22 d. VII Ernesto Galvanausko Ministrų kabinete laikinai ėjo ministro be porfelio pareigas žydų reikalams, pakeitęs šiame poste į Vokietiją išvykusį Maksą Soloveičiką.

1924 m. išvyko į Vokietiją. Gyveno Berlyne, vienas sionistų – revizionistų partijos kūrėjų. A. Hitleriui atėjus į valdžią išvyko gyventi į Prancūziją, bet 1940 m. Viši vyriausybės suimtas. Pabėgo į JAV, o vėliau persikėlė į Palestiną.

Parašė stambių mokslo darbų apie Lietuvos ir Rusijos žydų istoriją, chazarus keliomis kalbomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Banevičius. *111 Lietuvos valstybės 1918–1940 politikos veikėjų: enciklopedinis žinynas.* Vilnius: Knyga, 1991, 45 p. ISBN 5-89942-585-7.

Nuorodos
--------

* Julius Bruckus (jewishencyclopedia.com)
Nauru palydovinė nuotrauka
Anabaro įlankos pakrantė
Buados lagūna
Koraliniai kalkakmeniai salos centre
**Nauru geografija** – Nauru valstybės gamtinių sąlygų aprašymas.

Padėtis
-------

Nauru – maža, plokščia koralinė sala pietų Ramiajame vandenyne, Okeanijoje, Mikronezijoje, į pietus nuo Maršalo salų, 53 km į pietus nuo pusiaujo. Nauru yra viena iš trijų fosfatinių Okeanijoje – kitos dvi Banaba Kiribatyje ir Makatea Prancūzijos Polinezijoje.

Salos plotas – 21 km², kranto linijos ilgis – 30 km. Sala ovali, 6 km ilgio ir 4 km pločio. Koralų rifai, nutolę nuo kranto 150–300 m. Tarp rifų padaryti kanalai leidžia įplaukti nedideliems laivams. Pakrantėse yra lagūnų, rytuose įsiterpia nedidelė Anibaro įlanka.

Paviršius
---------

Sala vulkaninės ir koralinės kilmės. Jos pagrindą sudaro bazaltas – užgęsusio ugnikalnio kraterio liekanos, kurį dengia koralinės uolienos.

Paviršius plokščias, uolėtas, vidutiniškai 30 m aukščio (vadinamasis Topsaidas). Aukščiausia vieta – Komand Ridžas (70 m). Pakrantėje – siaura (plotis 100–300 m) pakrantės žemuma, smėlėti paplūdimiai, vietomis yra skardžių. Salos pietinėje dalyje – Mokos urvai. Nauru viduryje – fosfatų (nauruito) telkiniai.

Klimatas
--------

Nauru klimatas jūrinis ekvatorinis. Drėgnasis metų laikas tęsiasi nuo lapkričio iki vasario, kovą–spalį vyrauja šiaurės rytų krypties vėjai. Pasitaiko sausrų. Vidutinė metinė temperatūra +28 °C. Per metus iškrinta 2100 mm kritulių. Būna taifūnų.

Hidrografija
------------

Nauru upių nėra. Tėra nedidelis požeminis ežeras Mokos šulinys ir Buados lagūninis ežeras salos pietvakariuose (pasipildo krituliais, vandens paviršius yra 5 m aukščiau nei vandenyne). Geriamojo vandens telkinių nėra – jis įvežamas.

Gyvoji gamta
------------

Miškų šalyje nėra. Gamta skurdi: siaurame pakrantės ruože auga kokosinės palmės, pandanai, fikusai, lauramedžiai. Didžioji dalis salos teritorijos nuniokota kasant fosfatus ir klintis.

Nauru užfiksuotos 56 vietinės ir 125 įvežtinės augalų bei gyvūnų rūšys. Rastos 8 roplių ir 36 paukščių rūšys. Bioįvairovė skurdi, geresnė tik koralinių rifų būklė. Yra endeminė paukščių rūšis – naurinė nendrinukė (*Acrocephalus rehsei*). Saugomų teritorijų nėra.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Nauru, *The World Factbook*, CIA.
2. 1 2 3 4 5  *Nauru: gamta*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
3. ↑  Forest area (% of land area) – Nauru, *The World Bank*
4. ↑  [ 
Nauru – Main Details], *Convention on Biological Diversity*
5. ↑  „Eastern Micronesia tropical moist forests". *Terrestrial Ecoregions*. World Wildlife Fund.
6. ↑  Nauru Island, Nauru Protected Areas Map, *World Database on Protected Areas*


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nauru geografija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAustralijos ir Okeanijos šalių geografijos |
| --- |
|  |
| 
Australija • Fidžis • Kiribatis • Maršalo Salos • Mikronezija • Nauru • Naujoji Zelandija • Palau • Papua Naujoji Gvinėja • Samoa • Saliamono Salos • Tonga • Tuvalu • Vanuatu |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Apygardos administracinis teismas** – specializuotas (t. y. administracinis) teismas. Paskirtis - skundams (prašymams) dėl viešojo ir vidinio administravimo subjektų priimtų administracinių aktų bei veiksmų ar neveikimo (pareigų nevykdymo) nagrinėti. Juose nagrinėjami ginčai viešojo valdymo sferoje, norminių administracinių aktų teisėtumo klausimai, mokesčių ginčai ir kt. 
Galutinės instancijos teismas apygardos administracinių teismų sprendimams yra Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas.

Teismai
-------

Apygardos administraciniai teismai Lietuvoje: 

* Vilniaus apygardos administracinis teismas,
* Kauno apygardos administracinis teismas,
* Klaipėdos apygardos administracinis teismas,
* Šiaulių apygardos administracinis teismas ir
* Panevėžio apygardos administracinis teismas.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Apygardos teismas
* Apylinkės teismas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Timoro jūra
Timoro jūra (Rytų Timoras)
**Timoro jūra** (indoneziečių k.: *Laut Timor*; portugalų k.: *Mar Timor*) – tarpsalinė Indijos vandenyno jūra, šiaurėje besiribojanti su Timoro sala (priklauso Rytų Timorui ir Indonezijai), pietuose – su Australija, rytuose – su Arafuros jūra. Ties Australijos krantais sudaro Juozapo Bonaparto ir Van Dimeno įlankas, be to sudaro daugybę užutėkių ir įlankėlių.

Jūros plotis apie 480 km, užima apie 610 000 km² plotą. Giliausia vieta (3300 m) yra šiaurinėje jūros dalyje, palei Timoro salą. Vidutinis Timoro jūros gylis – 200 m. Jūroje dažnai susidaro tropinės audros ir taifūnai.

Jūroje yra kelios didesnės salos: palei Australijos krantus, priešais Darvino miestą išsidėsčiusi Melvilio sala (5786 km²); vakariniame Timoro jūros pakraštyje yra Australijos administruojamos Ešmoro ir Kartjė salos. Jūros dugne rasti nemaži dujų ir naftos telkiniai, dėl kurių dabar vyksta ginčai tarp Australijos, Rytų Timoro ir Indonezijos.
Koordinatės: 54°46′44″š. pl. 22°51′57″r. ilg.﻿ / ﻿54.778821°š. pl. 22.86591°r. ilg.﻿ / 54.778821; 22.86591

Gatvėje skulptūros matyti iš toli
**Prano Sederevičiaus skulptūrų ansamblis** įsikūręs Šakių rajone, Kudirkos Naumiestyje, P. Mašioto g. 42. Skulptūros sukurtos liaudies menininko Prano Sederevičiaus (1905–1979) ir eksponuojamos privačios sodybos teritorijoje. Ansamblis sukurtas 1951–1979 m. jį sudaro daugiau kaip 20 skulptūrų – cementinių, betoninių su metalo konstrukcijomis viduje, polichromuotų dekoratyvinių skulptūrų. Tai bene vienintelis Lietuvoje panašaus pobūdžio primityviojo liaudies meno pavyzdys. 

1993 m. skulptūros įtrauktos į Kultūros vertybių registrą (u. k. 15745). P. Sederevičiaus name šiuo metu gyvena vietos pedagogų šeima.

Skulptūrų kūrimas
-----------------

Milžiniškos, po kelias tonas sveriančios skulptūros yra betoninės. Akį patraukia virš stogų išnirusios arklių galvos, pro šakas kyšantys didžiulių elnių ragai. Pasak vietinių žmonių, savamokslis skulptorius lipdė tas asmenybes, kurios jam buvusios autoritetai: Vytautas Didysis, Vincas Kudirka, Darius ir Girėnas, Juozas Tumas-Vaižgantas, Džonas Kenedis ir kiti. Skulptorių žavėjo žirgai, todėl kiemo centre iš cemento išdygo milžiniškas Pegasas, kiti herojai taip pat buvo užsodinti ant arklių. Lipdydamas iš cemento arklį, savo kieme trims dienoms įkurdindavo pasiskolintą gyvulį, kuris buvo kaip gyvas modelis. Žmonės pasakoja, kad didžiausio arklio skulptūroje yra įmūrytas prieš daug metų vienoje sodyboje sudegęs motociklas BMW su priekaba: priekaba arklio pilve, o visos kitos detalės panaudotos kitose betoninio arklio dalyse. Beje, P. Sederevičiaus namas papuoštas liūtų figūromis ant skliautų, o name išlieti net cementiniai baldai.

P. Sederevičiaus pagaminti cementiniai ristūnai sovietmečiu puošė ne vieno kolūkio kontorą, kai kurie gyventojai net savo kieme norėjo turėti P. Sederevičiaus išlietą cementinį arklį. Už gautus pinigus menininkas pirko cementą ir liejo naujas skulptūras. Cementas tuo metu buvo prieinamiausia kūrybos medžiaga. Skulptūras lipdė primityviais darbo įrankiais. Tvarkant namo aplinką, aptikta kieme užkasta statinė su statybos įrankiais. Menininkas turėjo savo kūrybos metodą. Skulptūras jis formavo iš metalinių strypų, įvairių tuomet prieinamų metalinių įrenginių, panaudodavo net gyvenimą pabaigusias metalines lovas, pabėgius, senus dviračius. Metalinius daiktus raizgydavo viela, išgaudavo formą, o tada liejo, lipdė, dažė.

Skulptūros 2012 m. buvo baigtos restauruoti. Šį darbą su pagalbininkais atliko vietos tautodailininkė Birutė Jakštienė. Vien tik užglaistyti įtrūkimų ir nudažyti paminklų neužteko. Kai kurios skulptūros buvo apaižėjusios, kiauros, permirkusios nuo vandens, pritekėjusio pro plyšius. Teko su specialiais prietaisais pažeidimus išpjauti, glaistyti po keletą kartų, džiovinti. Kai kurias skulptūras teko pergręžti ir laukti, kol išlašės per metų metus viduje, tarp metalo ir cemento, susikaupęs vanduo.

Nuorodos
--------

* Prano Sederevičiaus skulptūrų ansamblis Archyvuota kopija 2015-11-24 iš Wayback Machine projekto.
* Kūrėjus suvedė laikas
* Įvertintos restauruotos Prano Sederevičiaus skulptūros
|  |
| --- |
|  |
|
|
| Asociacija |
| *Nauru AmateurSoccer Association* |
| FIFA reitingas |
| {{{reitingas}}} |
| Treneris |
|  ? |
| Daugiausiai įvarčių įmušė |
|  ? |
| Daugiausia rungtynių žaidė |
|  ? |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 




**Apranga namuose**
 | 




**Apranga svečiuose**
 |

 |
| Pirmosios rungtynės |
| Nauru Nauru 2–1 Saliamono Salos-IX Saliamono Salos (Denigomodas, Nauru *(neoficialios)*; 1994 m. spalio 2 d.) |
| Pergalė didžiausiu skirtumu |
| Nauru Nauru 2–1 Saliamono Salos-IX Saliamono Salos (Denigomodas, Nauru *(neoficialios)*; 1994 m. spalio 2 d.) |
| Pralaimėjimas didžiausiu skirtumu |
| - |
| Pasaulio čempionatas |
| nedalyvavo |
| OFC Tautų taurė |
| nedalyvavo |

**Nauru vyrų futbolo rinktinė** – Nauru atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Nauru mėgėjų futbolo asociacija (*Nauru Amateur Soccer Association*), įkurta 1973 metais. Rinktinė nėra nei FIFA nei OFC narė, todėl negali dalyvauti pasaulio ar žemyno čempionate

Pasiekimai
----------

1994 m. spalio 2 d. Nauru rinktinė Denigomode OFC rengtose varžybose netikėtai rezultatu 2-1 nugalėjo Saliamono Salų vyrų futbolo rinktinės komandą, sudarytą iš Saliamono Salų darbininkų, tuo metų dirbusių Nauru. Vėliau Nauru rinktinė nebežaidė ir išlaiko 100 % pergalių skaičių.

Stadionai
---------

Nauru turi stadioną Menenge, kuris laikomas nacionalinės rinktinės stadionu ir kurio statyba buvo sustabdyta 2005 metais dėl lėšų stygiaus. Ilgainiui šis stadionas pavirto pabėgėlių stovykla migrantams, kurie iš Melanezijos bei Azijos šalių bando prasiskevrbti į Australiją.

Linkbelt Oval stadionas, kurį pastatė Nauru fosfatų korporacija yra pritaikytas australiškam futbolui, kuris yra populiariausia sporto šaka saloje. Stadiono talpa 3 tūkst. žiūrovų.

Jarene yra stadionas, kuris talpina 3,5 tūkst. žiūrovų.; Denigomodu – 1 tūkst. žiūrovų.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* fedefutbol.net (Archyvuota versija)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • ROkeanijos vyrų futbolo rinktinės |
| --- |
|  |
| 
Amerikos Samoa · Fidžio · Kiribačio · Kuko salų · Marianos šiaurinių salų · Mikronezijos · Naujosios Kaledonijos · Naujosios Zelandijos · Nauru · Niujės · Palau · Papua Naujosios Gvinėjos · Saliamono Salų · Samoa · Taičio · Tongos · Tuvalu · Vanuatu |

 |
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| Prapawadee Jaroenrattanatarakoon |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Tailandas**  |
| Moterų sunkioji atletika |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2008 Pekinas | -53 kg |
| Pasaulio čempionatas |
| **Sidabras** | 2005 Doha | -53 kg |
| **Bronza** | 2003 Vankuveris | -53 kg |

**Prapawadee Jaroenrattanatarakoon** (g. **Junpim Kuntatean** 1984 m. gegužės 29 d.) – Tailando sunkiaatletė. Olimpinė čempionė.

Biografija
----------

2003 m. pasaulio čempionate sportininkė pelnė bronzos medalį svorio kategorijoje iki 53 kg. 2005 m. sportininkė tapo pasaulio vicečempione. 2007 m. pasaulio čempionate sportininkė patyrė traumą. Tais pačiais metais sportininkė pakeitė savo vardą iš Junpim Kuntatean į Prapawadee Jaroenrattanatarakoon tikėdama, kad pagal pranašystę jai geriau pasiseks Pekino olimpinėse žaidynėse. 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Jaroenrattanatarakoon pelnė aukso medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 16 d..
**Nauru herbas** sukurtas 1968 m. po nepriklausomybės paskelbimo. Oficialiai naudojamas nuo 1970 m.

Išvaizda
--------

Nauru herbo skydas padalintas į 3 dalis. Viršutinėje dalyje vaizduojamas alcheminis fosforo simbolis auksiniame fone.

Sidabrinėje dalyje apačioje vaizduojama juoda fregata, tupinti virš mėlynų vandenyno bangų. Apačioje dešinėje pusėje mėlyname fone pavaizduotos *Calophyllum* žiedai. Aplinkui skydą yra virvės, palminių augalų lapai, fregatos plunksnos ir ryklio dantys. Žvaigždė centre virš skydo paimta iš Nauru vėliavos. Juosta viršuje - salos pavadinimas nauruietiškai: *Naoero*.

Nacionalinis moto
-----------------

Po herbu esančioje juostoje yra Nauru nacionalinis šūkis: *God's Will First* (liet. *Pirmiausia Dievas*).

Simbolizavimas
--------------

Fregata simbolizuoja Nauru gyvūniją, alcheminis fosforo simbolis - fosfatų kasimą.

Išnašos
-------

1. ↑  Nauru

Nuorodos
--------

* Nauru herbas

**Okeanijos valstybių herbai**

|  |
| --- |
| Australija · Fidžis · Kiribatis · Maršalo Salos · Mikronezija · Nauru · Naujoji Zelandija · Palau · Papua Naujoji Gvinėja · Samoa · Saliamono Salos · Tonga · Tuvalu · Vanuatu
Amerikos Samoa · Guamas · Kuko Salos · Marianos Šiaurinės Salos · Naujoji Kaledonija · Niujė · Norfolkas · Pitkernas · Prancūzijos Polinezija · Tokelau · Volisas ir Futūna |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai· Herbai |
| **Kazys Zubauskas** |
| --- |
| Gimė | 1885 m. balandžio 16 d.Rusija Joniškis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1942 m. vasario 5 d. (56 metai)Rusija Sibiras |
| Vaikai | Rimvydas Zubauskas |
| Steigiamojo Seimo atstovas |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Darbo partija  Liberalų ir centro sąjunga |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Kazys Zubauskas** (1885 m. balandžio 16 d. Joniškis, Rusijos imperija – 1942 m. vasario 5 d. Sibiras) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1901 m. baigė Joniškio pradžios mokyklą. Vėliau išvyko į Rygą, mokėsi Rygos miesto mokykloje. 1904 m. grįžo į Joniškį, dirbo sekretoriumi, bendradarbiavo lietuviškoje spaudoje. Nuo 1907 m. dirbo Kuršėnų miškų urėdijoje. Pirmojo pasaulinio karo metais buvo išvykęs į Rusiją, dirbo Rusijos lietuvių tremtinių organizacijose. Karui baigiantis sugrįžo į Lietuvą. Dirbo miškotvarkininko darbą Akmenėje, Kuršėnuose.

1919 m. išrinktas Kretingos valsčiaus ir apskrities tarybos nariu, kurį laiką ėjo Kretingos apskrities valdybos pirmininko pareigas.

1920 m. rugsėjo 12 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, mandato atsisakius K. Lekeckui. Nepartinis. Kadencijai pasibaigus vertėsi advokato praktika.
Panemunės jachtklubo pirmininkas.

1941 m. birželio 14 d. su žmona, sūnumi ir seserimi suimtas, Kauno geležinkelio stotyje atskirtas nuo šeimos ir ištremtas į Sibirą. Žuvo lageryje.

Bibliografija
-------------

* K. Zubauskas, Kaimo advokatas, byloms vesti vadovėlis. Kaunas, 1928 m. 219 p.

Literatūra
----------

* Zubauskas Kazys, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 68.
* Zubauskas Kazys, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1966, t. 35, p. 124.
* Lietuvos gyventojų genocidas 1939–1941, Vilnius, 1992, t. 1, p. 935.
* Veilentienė A. Zubauskas Kazys, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 431–432.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
| **Kazys Zulonas** |
| --- |
| Gimė | 1950 m. balandžio 23 d. (73 metai)Lietuva Nociūnai, Kupiškio rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Irutė |
| Vaikai | Jorika Kybartienė |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos komunistų partija  Tvarka ir teisingumas |
|  |
| Alma mater | Maskvos aukštoji inžinerinė priešgaisrinė techninė mokykla |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Gedimino 4 laipsnio ordinas,
* Sausio 13-osios atminimo medalis
 |

**Kazys Zulonas** (g. 1950 m. balandžio 23 d. Nociūnuose, Kupiškio rajonas) – Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1978 m. baigė Maskvos aukštąją inžinerinę priešgaisrinės technikos mokyklą, priešgaisrinės saugos inžinierius.

1971–1973 m. Priešgaisrinės apsaugos valdybos Parengimo poskyrio inspektorius. 1978–1988 m. Vilniaus miesto gaisrų gesinimo štabo vadovo padėjėjas. 1988–1990 m. Priešgaisrinės apsaugos valdybos tarnybos skyriaus vedėjas. 1990–1994 m. vadovavo Vilniaus miesto Priešgaisrinei gelbėjimo tarnybai. 1994–2006 m. Priešgaisrinės apsaugos departamento direktorius. 2007 m. Priešgaisrinės apsaugos ir gelbėjimo departamento Patarėjų grupės vyriausiasis patarėjas. 2008–2010 m. Vilniaus miesto savivaldybės administracijos Turto departamento direktorius. Nuo 2011 m. UAB „EMP recycling" generalinio direktoriaus patarėjas.

2011–2015 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.

Iki 1990 m. Lietuvos komunistų partijos narys, Partijos Tvarka ir teisingumas Vilniaus skyriaus narys.

Žmona Irutė, duktė Jorika Kybartienė.

Įvertinimas
-----------

* Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino 4 laipsnio ordinas,
* Sausio 13-osios atminimo medalis,
* ordinas „Už asmeninę drąsą",
* du medaliai „Už narsumą gaisro metu".
* Taip pat apdovanotas septyniais Europos šalių aukščiausiais apdovanojimais, skiriamais gelbėtojams.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  2008 m. Seimo rinkimai Archyvuota kopija 2008-10-03 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
| **Julijus Lozoraitis** |
| --- |
| Gimė | 1954 m. birželio 18 d. (68 metai)Vilnius |
| Tėvas | Julijonas Juozas Lozoraitis |
| Motina | Irina Jukova |
|  |
| Veikla | aktorius, režisierius, žurnalistas |
|  |
| Alma mater | 1979 m. LSSR konservatorija, 1990 m. A. Lunačiarskio teatro meno institutas |

**Julijus Lozoraitis** (g. 1954 m. birželio 18 d. Vilniuje) – Lietuvos aktorius, režisierius, žurnalistas.

Biografija
----------

1979 m. baigęs aktorinį meistriškumą LSSR konservatorijoje vaidino Vilniaus teatre „Lėlė", 1991–1993 m. šio teatro direktorius. 1982–1987 m. studijavo režisūrą A. Lunačiarskio teatro meno institute Maskvoje (baigė 1990 m.), A. Efroso ir A. Vasiljevo mokinys. 1986–1989 m. režisavo teatre „Mossovet", Rusijos susivienijime „Teatrinės dirbtuvės" (abu Maskvoje), Panevėžio dramos teatre (Hermanas Zudermanas. Užkampio laimė, 1989 m.).

1993–1998 m. dirbo laikraščių „Respublika", 1998–2002 m. „Lietuvos rytas", 2003 m. „Laikas", nuo 2004 m. „Lietuvos žinios" redakcijose. Paskelbė daugiau kaip 1500 kultūros, teatro, meno ir kitų straipsnių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Julijus Lozoraitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 645 psl.
| ***Prarasti Tamplierių lobiai*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Tempelriddernes skat  The Lost Treasureof the Knight Templar |
| Kilmės šalis | Danija |
| Režisierius | Kasper Barfoed |
| Prodiuseris (-iai) | Tivi Magnusson  Mie Andreasen |
| Scenaristas (-ai) | Philip LaZebnik  Sören Frellesen |
| Vaidina | Julie Grundtvig Wester Christian Heldbo Wienberg  Nicklas Svale Andersen  Frederikke Thomassen |
| Metai | 2006 |
| Žanras | Nuotykių |
| Trukmė | 96 min. |
| Kalba | danų |
| Platintojas | M&M Productions |
| **IMDb įrašas** |

**Prarasti Tamplierių lobiai** – 2006 m. danų režisieriaus Kaspero Barfedo nuotykių filmas jaunimui, sukurtas pagal anglų rašytojos Enidos Meri Blaiton istoriją. Filmas pelnė 5 apdovanojimus įvairiuose Europos kino festivaliuose.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Keturi paaugliai, vadovaujami trylikametės Ketrinos, leidžia vasaros atostogas Baltijos jūros Bornholmo saloje. Ten jie aptinka paslaptingų ženklų, rodančių kelią link tamplierių riterių lobių ir stengiasi įminti apvalių bažnyčios bokštų mįslę. Tačiau įprastas vaikų smalsumas tampa pavojingas. Kažkokios keistos būtybės, besislepiančios po apsiaustais, iš visų jėgų stengiasi sutrukdyti draugams…

Aktoriai
--------

* Julie Grundtvig Wester – Ketrin
* Christian Heldbo Wienberg – Nilsas
* Nicklas Svale Andersen – Matijas
* Frederikke Thomassen – Fie

ir kt.

Išnašos
-------

1. ↑  M&M Productions

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė[neveikianti nuoroda] (danų k.)
Supraslio kodeksas
**Supraslio kodeksas** (lot. *Codex Suprasliensis*) – Pirmojoje Bulgarijos karalystėje X a. pabaigoje kirilica parašytas rankraštis. Jame senąja slavų kalba pateikiami stačiatikių menologijaus kovo mėnesio 24 šventųjų gyvenimų aprašymai ir 23 Velykų laikotarpio homilijos. Tekstai versti iš graikų kalbos. Jų daugumą parašė Konstantinopolio arkivyskupas Chrizostomas (arba jam yra priskiriami). *Codex Suprasliensis* yra didžiausias senosios slavų raštijos paminklas, kurį sudaro 285 didelio formato pergamento lakštai. Išleisti keli rankraščio leidimai, iš kurių pirmasis – Vienoje 1851 m.

Atskiros rankraščio dalys saugomos Lenkijos nacionalinėje bibliotekoje Varšuvoje, Rusijos nacionalinėje bibliotekoje Sankt Peterburge ir Slovėnijos nacionalinėje ir universiteto bibliotekoje Liublianoje. 2009 m. Supraslio rankraštis buvo įrašytos į UNESCO „Pasaulio atminties" registrą.

Istorija
--------

1823 m. rankraštį Supraslio bazilijonų vienuolyno bibliotekoje, prie Balstogės, surado teologas Michalas Bobrovskis. Tai buvo seniausias rankraštis, rastas LDK teritorijoje. Tuomet kilo didelis susidomėjimas šiuo darbu mokslo pasaulyje, ir tai neigiamai atsiliepė tolesniam jo likimui. Atskiros rankraščio dalys galiausiai atsidūrė skirtingose šalyse, už Lietuvos ribų. 

1838 m. M. Bobrovskis išsiuntė paskutinę rankraščio dalį dviem dalimis slovėnų filologui Jernejui Kopitarui, kad jis galėtų jį perrašyti. Kai J. Kopitaras grąžino, M. Bobrovskis jam atsiuntė pirmąją dalį, tačiau dėl nežinomos priežasties ji nebebuvo grąžinta atgal ir buvo surasta 1845 m. tarp mirusio J. Kopitaro dokumentų. Vėliau rankraštis pateko į Liublianos licėjų.

Didžioji dalis rankraščio buvo nupirkta privačiai Zamoiskių šeimos bibliotekai Varšuvoje. Ši dalis pradingo per Antrąjį pasaulinį karą, tačiau vėliau vėl atsirado JAV. Herberto Miolerio dėka 1968 m. buvo grąžinta į Lenkiją. Trečioji dalis pateko į Nacionalinę biblioteką Sankt Peterburge.

2014 m. Lietuvos mokslų akademijos Vrublevskių bibliotekoje veikė Bulgarijos mokslų akademijos ir partnerių parengta tarptautinė paroda „X a. senasis bulgariškas rankraštis „Codex Suprasliensis" Bizantijos ir slavų santykių kontekste".

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Цейтлин Р. М. Вечерка Р. Благова Э. Старославянский словарь. — М.: Русский язык, 1994. — С. 22. — ISBN 5-200-01113-2
3. ↑  „Codex Suprasliensis – Mineia četia, Mart (The Supraśl Codex – Menology, March) | United Nations Educational, Scientific and Cultural Organization". *www.unesco.org*. Nuoroda tikrinta 2020-04-07.
4. ↑  Michał Bobrowski[neveikianti nuoroda], Visuotinė lietuvių enciklopedija, 2018-08-03. Nuoroda tikrinta 2020-06-01.
5. 1 2  Vrublevskių biblioteka. Tarptautinė paroda „X a. senasis bulgariškas rankraštis „Codex Suprasliensis" Bizantijos ir slavų santykių kontekste"[neveikianti nuoroda] *mab.lt*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Supraslio kodeksas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Codex Suprasliensis transliterated in 7-bit ASCII
* Codex Suprasliensis