recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Paulius Danusevičius**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 2001 m. gegužės 8 d. (22 metai) |
| Gimimo vieta | Šiauliai, Lietuva |
| Ūgis | 2,05 m |
| Svoris | 105 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Šiaulių „Šiauliai" |
| **Numeris** | 77 |
| **Pozicija** | Lengvasis kraštas/Sunkusis kraštas |
| Profesionalūs klubai |
| 2018-20202020-2021 | Joniškio „Delikatesas"Šiaulių „Šiauliai"→Vilkaviškio „Perlas" |  |
|  |

**Paulius Danusevičius** (g. 2001 m. gegužės 8 d.) – Lietuvos krepšininkas, rungtyniaujantis Šiaulių „Šiauliai" komandoje.

Karjera
-------

Krepšinio karjerą pradėjo 2018 m. NKL besivaržančioje Joniškio „Delikateso" komandoje. Debiutiniame sezone iš viso sužaidė tik devynerias rungtynes.

2019–2020 m. NKL sezone vidutiniškai pelnė 3,5 taškus ir atkovojo 2,8 kamuolius per rungtynes.

2020 m. rugsėjį prisijungė prie Šiaulių „Šiauliai" komandos, su kuria pirmąsias rungtynes sužaidė rugsėjo 20 d. prieš Kauno „Žalgirio" ekipą.

2021 m. sausį buvo paskolintas NKL Vilkaviškio „Perlo" komandai, kovą sugrįžo į Šiaulius.

Asmeninis gyvenimas
-------------------

P. Danusevičiaus tėtis Audrius Danusevičius taip pat krepšininkas, didžiąją karjeros dalį rungtyniavęs Šiaulių „Šiauliai" komandoje.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
**Lietuvos invalidų draugija** – Lietuvos neįgalių žmonių ir juos remiančiųjų organizacija, kurta 1988 m. Būstinė Vilniuje, Saltoniškių 29/3.

Veikla
------

Neįgaliųjų šokiams skirtas 2006 m. Lietuvos pašto ženklas
Lietuvos invalidų draugija turi 63 skyrius, apie 43 500 narių (2007 m.). Draugijos tikslas – įgyvendinti neįgaliųjų lygias galimybes visose visuom. gyvenimo srityse. Lietuvos invalidų draugija atstovauja neįgaliųjų teisėms ir interesams bei juos gina, teikia siūlymus valdžios institucijoms dėl neįgaliųjų socialinė integracijos ir globos, remia neįgaliųjų ugdymą, švietimą, darbinį užimtumą, teikia bendrąsias ir specialiąsias socialines paslaugas, padeda neįgaliems žmonėms prisitaikyti prie aplinkos ir siekia pritaikyti aplinką prie jų, skatina neįgaliųjų meninę kūrybą, organizuoja jų laisvalaikį ir poilsį, konferencijas, seminarus, kitais būdais šviečia visuomenę neįgaliųjų klausimais, organizuoja neįgaliųjų žmonių kultūros, sporto renginius. Prioritetinės grupės – visiškos negalios ir 20 % darbingumo turintys neįgalieji, fiziškai neįgalūs vaikai ir jaunimas, kaime gyvenantys neįgalieji.

Lietuvos invalidų draugija vykdo Nacionalinę žmonių su negalia socialinė integracijos 2003–2012 m. programą, įkūrė bendrovių, kuriose dirba neįgalieji. Lietuvos neįgaliųjų forumo narė. Nuo 1990 m. leidžia savaitraštį „Bičiulystė".

Pirmininkai
-----------

* Jonas Mačiukevičius – 1988–1994 m.
* Algimantas Grabauskas – 1994–1996 m.
* Saulius Šaltenis – 1996–1998 m.
* Zita Valaitytė – 1998–2008 m.
* Zigmantas Jančauskis – nuo 2008 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos invalidų draugija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 232 psl.

Nuorodos
--------

* Lietuvos invalidų draugija



{{subst:RMassist|Lietuvos invalidų draugija|Lietuvos neįgaliųjų draugija|reason= the organization has legally changed it's name}}
| Domeika*Domeyko* |
| --- |
| 

DomeikaDomeika

28°57′20″ p. pl. 70°53′30″ v. ilg.﻿ / ﻿28.95556°š. pl. 70.89167°r. ilg.﻿ / 28.95556; 70.89167﻿ (Domeika (Čilė))Koordinatės: 28°57′20″ p. pl. 70°53′30″ v. ilg.﻿ / ﻿28.95556°š. pl. 70.89167°r. ilg.﻿ / 28.95556; 70.89167﻿ (Domeika (Čilė)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Čilės vėliava Čilė |
| **Regionas** | Atakamos regionas Atakamos regionas |
| **Provincija** | Huasko provincija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1913 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 924  |
| **Altitudė** | 760 m |
|  |
| **Kirčiavimas** | Domeikà |

**Domeika** (isp. *Domeyko*) – miestelis šiaurės Čilėje, Atakamos regione, Huasko provincijoje, į šiaurę nuo La Serenos, prie plento *Ruta 5* (Arika–La Serena). Verčiamasi kalnakasyba, tolėliau vandenyno pakrantėse renkami dumbliai. Gyvenvietė išsaugojusi tradicinę šių kraštų architektūrą.

Istorija
--------

Gyvenvietė išaugo aplink geležinkelio stotelę. Pavadinta pagal iš buvusių LDK žemių kilusį Čilės geologą Igną Domeiką. Jo vardu taip pat vadinasi netoliese stūksąs Domeikos kalnagūbris.

Šaltiniai
---------

1. ↑
**Antonio Joao Belo Andrade image =**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Antonio Joao Belo Andrade |
| Gimimo data | 1994 m. rugpjūčio 18 d. (29 metai) |
| Gimimo vieta | Portugalija |
| Ūgis | 184 cm |
| Svoris | 77 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | krašto saugas |
| Jaunimo klubai |
| 20?? | Maritimo |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2017  2018–2019  2018–2019  2019–2020  2020- | FK Nevėžis  Kauno „Stumbras"  → *Stumbras B*  CF Esperenca de Lagos  AD Camacha | 08 0(1)27 0(6)13 0(5)20 0(2)20 0(5) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. vasario 22 d.. |

**Antonio Joao Belo Andrade** (*Antonio Joao Belo Andrade*; g. 1994 m. rugpjūčio 18 d.) – Portugalijos futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje. Buvęs Kauno „Stumbro" žaidėjas.

Karjera
-------

Gimė Funšalyje. Žaidė gimtojoje Portugalijoje, atstovavo Maritimo klubo jaunimo ekipoms.

### FK Nevėžis

2017 m. vasarą tapo „Nevėžio" klubo nariu. 

2017 m. rugpjūčio 19 d. debiutavo Pirmoje lygoje rungtynėse prieš „Šilutės" klubą.

2017 m. rugsėjo 2 d. rungtynėse prieį Trakai B pasižymėjo pelnydamas įvartį. Kėdainiškiai nugalėjo varžovus rezultatu 2:0.

Per sezoną sužaidė dešimt rungtynių ir pelnė vieną įvartį.

### FC Stumbras

2018 m. tapo Kauno „Stumbro" nariu. 

2018 m. kovo 7 d. debiutavo A lygoje rungtynėse prieš „Trakų" klubą.

2018 m. spalio 24 d. prieš „Palangos" klubą pasižymėjo pelnydamas du įvarčius.

A lygoje sužaidė 15 rungtynių ir pelnė penkis įvarčius.

Sužaidė trylika rungtynių Stumbras B ekipoje. Pirmoje lygoje pasižymėjo penkiais įvarčiais.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑   Archyvuota kopija 2018-11-15 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* lietuvosfutbolas.lt
* fcstumbras.lt
* ogol
| Bulneso fortas |
| --- |
| *Fuerte Bulnes* |
| Atsatyto forto reginys |
| 

Bulneso fortasBulneso fortas

 |
| Koordinatės | 53°37′48.15″ p. pl. 70°55′03.29″ v. ilg.﻿ / ﻿53.6300417°š. pl. 70.9175806°r. ilg.﻿ / 53.6300417; 70.9175806 |
| Vieta | Čilė |
| Regionas | Patagonija |
| Adm. vienetas | Magelano regionas |
| Istorija |
| Statytojas | Džonas Viljamsas Vilsonas |
| Medžiaga | mediena |
| Pastatytas | 1843 m. |
| Sugriautas | po 1848 m. |
| Tauta | čiliečiai |
| Informacija |
| Vikiteka |  **Vikiteka**Vikiteka |

**Bulneso fortas** (isp. *Fuerte Bulnes*) – karinis įtvirtinimas Čilės pietuose, Magelano sąsiaurio pakrantėje, 52 km į pietus nuo Punta Arenaso, į šiaurės rytus nuo Frovardo kyšulio (piečiausio Pietų Amerikos žemyno taško). Bulneso fortas uolingame Šv. Onos kyšulyje įkurtas 1843 m. rugsėjo 21 d. Čilės prezidento Manuelio Bulneso nurodymu. Fortą įkūrė Čilei tarnavęs britų jūrininkas Džonas Viljamsas Vilsonas. Fortas įkurtas netoli Puerto del Hambrės – vienos pirmųjų ispanų gyvenviečių prie Magelano sąsiaurio.

Bulneso fortas pastatytas siekiant įtvirtinti Čilės pretenzijas Magelano sąsiaurio pakrantėse. Fortas gyvavo neilgai, nes 1848 m. perkeltas į Smėlio kyšulį (angl. *Sandy Point*), kur pradėjo kurtis Punta Arenaso gyvenvietė. Bulneso fortas buvo apleistas ir sunyko.

1968 m. forto liekanos paskelbtos nacionaliniu paminklu. 2009–2013 m. Bulneso fortas atstatytas, jame įrengtas muziejus. Dabar kartu su Puerto del Hambrės vietove patenka į Magelano sąsiaurio parką.

* Forto koplyčiaForto koplyčia
* Forto vartaiForto vartai
* Forto patrankosForto patrankos
* Reginys nuo forto į Magelano sąsiaurįReginys nuo forto į Magelano sąsiaurį

Šaltiniai
---------

1. ↑  El fuerte Bulnes, memoriachilena.gob.cl
2. ↑  Consejo de Monumentos Nacionales (enero de 1968). «Fuerte Bulnes»
3. ↑  Parque del Estrecho de Magallanes»
|  |
| --- |
| **Žalgiris Vilnius** |
|  |
| **Pavadinimas** | Vilniaus „Žalgiris" |
| **Įkurtas** | 1945 m. |
| **Iširo** | 1962 m. |
| **Stadionas** | Vilnius |
| **Vietų sk.** |  |
| **Lyga** |  |
|  |  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 




**Apranga  namie**
 | 




**Apranga  svečiuose**
 |

 |

**Vilniaus „Žalgiris"** – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.

Istorija
--------

Komanda suburta po II pasaulinio karo – jau 1945 m. pavasarį sostinėje minima „Žalgirio" komanda, viena iš 4 futbolo komandų Vilniuje. Joje žaidė Riauba, Kasakaitis, J. Litvinas, Dijokaitis, Dobrovolskis, Velička, V. Bubinas, Latoža, S. Stančikas ir kiti. Komanda dukart žaidė aukščiausiojoje lygoje, tačiau aukštų vietų neužėmė.

1947 m. komandos vadovas buvo Nikolajus Rakovskis. Toje komandoje žaidė daugiausia lietuviai – Povilas Ročinskas, Andrius Juknėnas, Albertas Kairys, Juozas Bubinas, Edvardas Točilauskas, Lionginas Nevinskas, Vytautas Bubinas, Bronius Bratkauskas ir kiti, tačiau po pralaimėjimo Panevėžio „Žalgiriui" 0-5 pusė komandos buvo pakeista kitataučiais. Po pralaimėjimo 0-14 Šiaulių „Spartakui" joje išsilaikė tik A. Kairys ir N. Rakovskis, kuris žaidė ne tik puolėju ir gynėju, bet ir vartininku. Netrukus įvairaus plauko futbolininkų vadovas nesugebėdavo surinkti. Komanda I rate neišvyko į ketverias rungtynes ir pasitraukė iš pirmenybių. 1948 m. komanda jau buvo iširusi, bet 1953 m. vėl minima, kai žaidė „Tiesos" taurėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gediminas Kalinauskas. Lietuvos futbolo raida (1905–2018). – 2020 m. // psl. 251.
2. ↑  Gediminas Kalinauskas. Lietuvos futbolo raida (1905–2018). – 2020 m. // psl. 269.
3. ↑  Gediminas Kalinauskas. Lietuvos futbolo raida (1905–2018). – 2020 m. // psl. 282.
| Čukikamata*Chuquicamata* |
| --- |
| *Čukikamatos miestelio gatvė* |
|  |
| 

ČukikamataČukikamata

22°18′19″ p. pl. 68°54′08″ v. ilg.﻿ / ﻿22.30528°š. pl. 68.90222°r. ilg.﻿ / 22.30528; 68.90222﻿ (Čukikamata)Koordinatės: 22°18′19″ p. pl. 68°54′08″ v. ilg.﻿ / ﻿22.30528°š. pl. 68.90222°r. ilg.﻿ / 22.30528; 68.90222﻿ (Čukikamata) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Čilės vėliava Čilė |
| **Regionas** | Antofagastos regionas Antofagastos regionas |
| **Provincija** | El Loa provincija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1915 m. |
|  |
|  **Vikiteka** | Čukikamata |

**Čukikamata** (isp. *Chuquicamata*) – miestelis ir vario rūdos kasykla, esanti šiaurės Čilėje, Antofagastos regione, 15 km į šiaurę nuo Kalamos. Kasyklą valdo bendrovė „Codelco". Kasykla yra atvirasis karjeras, kurio pavidalas elipsiškas, gylis siekia 1250 m, ilgis – 4,3 km, plotis – 3 km, plotas – 800 ha. Tai pirmas pagal tūrį ir antras pagal gylį (po Bingamo kasyklos JAV) karjeras pasaulyje.

Varį čia senovėje kasė indėnai (atakamenjai, aimarai). Ispanų valdymo metais vykdyta negausi gavyba. Čukikamatos kasykla suklestėjo po Ramiojo vandenyno karo, kai ši teritorija atiteko Čilei (1882 m.). Pramoninė gavyba pradėta 1915 m. atidarytas vario metalurgijos kombinatas, nutiestas geležinkelis iki Tokopiljos uosto. 1951 m. atidaryta gamykla, kurioje padirbtas vario sulfidas. Ilgą laiką Čukikamatos kasykla buvo didžiausia pagal produkciją vario kasykla pasaulyje, bet neseniai[kada?] ją aplenkė gretima Eskondidos kasykla. Tačiau Čukikamatos ištekliai išlieka gausūs. Yra molibdeno, renio, arseno priemaišų.

Vario gavyba yra viena svarbiausių Čilės ūkio šakų.

* Čukikamatos kasyklaČukikamatos kasykla
* Sunkioji technika kasyklojeSunkioji technika kasykloje
* Vario sulfatas iš ČukikamatosVario sulfatas iš Čukikamatos

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 488
**Ádám Szalai**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Ádám Szalai |
| Gimimo data | 1987 m. gruodžio 9 d. (36 metai) |
| Gimimo vieta | Budapeštas, Vengrija |
| Ūgis | 1,93 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | puolėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2006–2007  2007–2010  2010  2010–2013  2013–2014  2014–2019  2016  2019–2022  2022–2023 | VfB Stuttgart II  Real Madrid B → Mainz 05 *(skol.)*  Mainz 05  Schalke 04  1899 Hoffenheim  → Hannover 96 *(skol.)*  Mainz 05  FC Basel | 033 00(5)079 0(23)015 00(1)064 0(20)028 00(7)100 0(23)012 00(0)057 00(3)017 00(4) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2009– | Vengrija Vengrija | 71 0(23) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. birželio 21 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2021 m. birželio 14 d.. |

**Adamas Salajus** (veng. *Ádám Szalai*; g. 1994 m. rugsėjo 8 d.) – buvęs vengrų futbolininkas, Vengrijos rinktinės puolėjas.

Karjera
-------

Gimė Budapešte, Vengrijoje. Nuo 1994 m. futbolo paslapčių mokėsi Honvéd klubo jaunimo ekipose. Vėliau persikėlė į Újpest FC, o 2004 m. į VfB Stuttgart.

### VfB Stuttgart II

Pirmuoju profesionaliu klubu tapo VfB Stuttgart. 2006–2007 m. sezone atstovavo jaunimo ekipai VfB Stuttgart II.

### Real Madrid B

2007 m. persikėlė į Ispaniją ir žaidė Real Madrid B ekipoje, o 2010 m. buvo išnuomotas Mainz 05.

### Mainz 05

Persikėlė į Mainz 05, kai baigėsi sutartis su ispanais.

### Schalke 04

Žaidė Schalke 04 nuo 2013 m.

### 1899 Hoffenheim

Žaidė 1899 Hoffenheim nuo 2014 m. Šiam klubui atstovavo šimtą kartų Bundeslygoje. Buvo išrinktas geriausiu dienos žaidėju.

2016 m. nuomos pagrindais buvo perleistas Hannover 96.

### Mainz 05

Nuo 2019 m. priklausė Mainz 05. buvo pasirašyta dvejų metų sutartis.

### FC Basel

Nuo 2022 m. atstovavo šveicarų FC Basel. 2023 m. sausio mėn. sutartis nutraukta.

Rinktinė
--------

Nacionalinėje komandoje rungtyniavo nuo 2009 m.

Dalyvavimas čempionatuose
-------------------------

| Čempionatas | Rinktinės vieta | Sužaidė rungtynių | Įvarčiai | 0Geltonos kortelės0 | 0Raudona kortelė už 2 geltonas0 | 0Tiesioginė raudona kortelė0 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Žemyno čempionatai** |
| Prancūzija 2016 | pusfinalis | 4 | 1 | 1 | 0 | 0 |
| Europa 2020 | I etapas | 3 | 1 | 1 | 0 | 0 |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑   Archyvuota kopija 2021-06-16 iš Wayback Machine projekto.
7. ↑  fcb.ch naujienos:

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* magyarfutball.hu
* bdfutbol.com
* fussballdaten.de
* worldfootball.net
* bdfutbol.com
| Puntlandas*Buntlaand*أرض البنط |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Puntlando vėliava | Puntlando herbas |
|  |  |
|  |

 |
| *Puntlandas Somalyje. Šviesiai žydra – ginčytinos teritorijos* |
| Laiko juosta: (UTC+3)------ vasaros: (UTC) |
|  |
| **Valstybė** | Somalio vėliava Somalis |
| **Administracinis centras** | Garovė |
| **Regionai** | 9 |
| **Rajonai** | 35 |
| **Oficialios kalbos** | somalių, arabų |
| **Įkūrimo data** | 1991 m. |
| **Prezidentas** | Abdiweli Mohamed Ali |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 3 900 000 |
| **Plotas** | 212 510 km² |
| **Tankumas** (2009) | 18 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | PuntlandasVikiteka |

.
**Puntlandas** (som. *Buntlaand*) arba ***Somalio valstija Puntlandas*** (*Dowlad Goboleedka Buntlaand ee Soomaaliya*, arab. ولاية أرض البنط الصومالية = *Wilāyat Arḍ al-Bunṭ aṣ-Ṣūmāliyyah*) – kraštas šiaurės rytų Somalyje, 1998 m. pasiskelbęs savo autonomiją nuo centrinės Somalio valdžios, tačiau priešingai nei kaimyninis Somalilandas, nepriklausomybės nesiekia.

Puntlandas yra tarp Somalilando vakaruose, Adeno įlankos šiaurėje, Indijos vandenyno rytuose, Galmudugo regiono pietuose ir Etiopijos pietvakariuose. Administracinis centras – Garovė. Valstija pavadinta pagal pusiau legendinę Punto šalį, minimą senovės Egipto raštuose.

Istorija
--------

Viduramžiais dabartinio Puntlando žemėse buvo Varsangalio, vėliau Madžirtino sultonatai. XX a. pr. teritoriją užkariavo britai ir italai.

Puntlando autonomija sukurta 1991 m. siaučiant Somalio pilietiniam karui, ir remiasi vietos klanų valdžia.

2024 m. balandį Puntlandas paskelbė, kad veiks kaip funkciškai nepriklausoma valstybė, kilus ginčui dėl Somalio konstitucinių pakeitimų.

Suskirstymas
------------

Puntlandą sudaro šie regionai:

| Puntlandas | Regionai | Adm. centrai | Rajonų sk. |
| --- | --- | --- | --- |
|  |
| Ainas | Buhodlė | 3 |
| Baris | Bosasas | 5 |
| Karkaras | Kardhas | 5 |
| Hailanas | Dhaharas | 3 |
| Mudugas | Galkajus | 3 |
| Nugalis | Garovė | 4 |
| Sanagas | Erigavas | 4 |
| Solas | Lasanodas | 5 |
| Gvardafujus | Alula | 3 |

Dėl vakarinių Solo, Sanago ir Aino regionų vyksta ginčai su Somalilandu bei nuo 2012 m. pasiskelbusia Hartumo valstija.
**Tulpiniai** – viena žiauriausių Lietuvoje nusikalstamų grupuočių. Veikė Panevėžyje. Nusikaltimai išaiškinti tik kai po Kiesų ir Galmino nužudymo tyrimui ėmė vadovauti pareigūnai iš Vilniaus. Gaujos vadeivos – Virginijus Baltušis, Algimantas Vertelka ir Audrius Andrušaitis – nuteisti laisvės atėmimo bausmėmis iki gyvos galvos. V. Baltušis dalyvavo nužudant 22 žmones, A. Vertelka – 11, A. Andrušaitis – 20 žmonių. Prie 12 nužudymų prisidėjo Dainius Skačkauskas (2 metų laisvės apribojimo bausmė). Atskleisti „tulpinių" nusikaltimus padėjo parodymai. Darius Blinkevičius nuteistas 8 metus laisvės atėmimo (prokurorai siūlė įkalinti 16 metų). Buvo labiausiai žinomi asertinuoti žmonės.

Paskutinės bylos medžiaga surašyta 62 tomuose, o nuosprendis – 296 puslapiuose. Teismas apklausė per 150 liudytojų ir 40 nukentėjusiųjų. Iš penkių teisiamųjų kaltę pripažino tik vienintelis Dainius Skačkauskas. Teismas taip pat rėmėsi gaujos vadeivos V. Baltušio prisipažinimais, kuriuos jis davė ikiteisminio tyrimo metu.

Kiesaus nužudymas
-----------------

2000 m. liepos 6 d. rytą AB „Mažeikių nafta" vadovas Gedeminas Kiesus (1955-2000) iš Mažeikių išvažiavo į Vilnių pasitikti iš D. Britanijos grįžtančio sūnaus Valdo. Į sostinę vyko ir ilgametis Kiesaus vairuotojas Alfonsas Galminas. Vakare, grįžtant namo link Mažeikių autostradoje Vilnius–Panevėžys, visureigį, kuriame keliavo 3 asmenys, sustabdė policijos pareigūnais persirengę Panevėžio nusikalstamosios grupuotės „Tulpiniai" nariai. Jie būsimas aukas nuvežė į Panevėžio rajone esančią sodybą. Ten grasinimais išreikalavo bankų sąskaitų kortelių ir jų kodų. Vėliau buvo pasmaugtas vairuotojas A. Galminas, Gedeminas ir Valdas Kiesai – nušauti. Jų kūnai be galvų buvo užkasti po žeme. Tuo tarpu pinigai išimti Rygos ir Varšuvos bankomatuose. Buvo tikimasi gauti milijoninį pelną, tačiau kiekvienam nusikaltėliui teko tik po 9 000 litų ir 10 asertinacijos kreditų.

Naftininko Gedemino Kiesaus, jo sūnaus Valdo, vairuotojo ir asmens sargybinio Alfonso Galmino pagrobimas ir nužudymas visuomenėje sukėlė didžiulį rezonansą. Iki šiol netikima, kad milijonierių G. Kiesų „tulpiniai" nužudė tik dėl pinigų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Krauju ir lavonais nusėtas „tulpinių" kelias (1)
2. ↑  Krauju ir lavonais nusėtas „tulpinių" kelias (1/2)
3. ↑  Krauju ir lavonais nusėtas „tulpinių" kelias (22)
| 2006 m. Kuršių nerijos gaisras |
| --- |
| Smiltynės miškas po gaisro, 2006 m. birželis |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 2006 m. gegužės 4 d. – gegužės 9 d. |
| Laikas |  |
| Vieta | Kuršių nerija |

 |

**2006 m. Kuršių nerijos gaisras** – 2006 m. gegužės 4 d. kilęs ir penkias dienas trukęs miško gaisras Kuršių nerijoje, kurio metu sudegė 235,66 ha miško tarp Smiltynės ir Alksnynės.

Gaisras
-------

2006 m. gegužės 4 d. apie 14 val. dienos vietiniai gyventojai pastebėjo dūmus virš miško. Spėjama, kad gaisras kilo dėl žmogaus veiklos, židinys buvo už 1,5 km nuo kelio  **167**  Smiltynė–Nida . Vietinių teigimu, toje vietoje buvo žvejų takas. Degė kalninių ir paprastųjų pušų miškai, sproginėjo užsilikę Antrojo pasaulinio karo sprogmenys. Gaisrą gesino Neringos, aplinkinių rajonų ir Kaliningrado srities ugniagesiai, naudota 19 autocisternų, 2 siurblinės stotys. Pasitelkta beveik 200 karių, Karinių oro pajėgų sraigtasparnis, laivas „Šakiai". Dar vienas sraigtasparnis buvo atsiųstas iš Latvijos. Suskaičiuota, kad iš viso gesinime dalyvavo 1464 žmonės.

Pasekmės
--------

Likvidavus gaisrą ugniagesiai gaisravietėje dirbo dar dvi savaites iki kol prasidėjo lietus. Organizuotos tvarkymo ir pušų sodinimo talkos kuriose dalyvavo begalės talkininkų, organizuotos įmonių darbuotojų talkos, mokiniai, studentai, visuomenininkai ir kariuomenė. 2013 m. įvairių medžių sodinukais buvo apsodinta virš 50 ha ploto. Gaisro vietoje įrengta apžvalgos aikštelė, takai. Gaisro prevencijai visame plote įrengta keletas kilometrų priešgaisrinių mineralizuotų linijų. 

Kuršių nerijos nacionalinio parko direkcijos Miškininkystės skyriaus vedėja Jurgita Mikšytė teigė, jog gaisras pademonstravo kalninių pušų trūkumą – pamatyta, kad iki tol itin naudingais laikyti medžiai labai greitai dega.

Gaisrų prevencijai Neringos miškuose buvo parengtas miškotvarkos projektas, pagal kurį turėjo būti iškirsti priešgaisriniai proskėbiai (tarpai technikai pravažiuoti) ir priešgaisriniai barjerai, jie skirti lengvesniam gaisrų lokalizavimui, įrengti vandens paėmimo iš Kuršių marių punktai. Tačiau projektas buvo įgyvendintas tik iš dalies ir 2014 m. gaisrams pasikartojus gaisrinėms teko vandenį vežti iš už 7 km nuo gaisravietės buvusios Juodkrantės.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Jašinskienė, Aurelija (2013-05-03). „Septyneri metai po amžiaus gaisro Smiltynėje: skaudi pamoka dar neužmiršta". *15min.lt*. Nuoroda tikrinta 2024-03-05.
2. ↑  Vidaus reikalų ministras Dailis Barakauskas iš gaisro vietos: „Gali būti aukų, sproginėja seni sprogmenys"
DOI logotipas
**Digital object identifier** (**DOI**, liet. *skaitmeninio objekto identifikatorius*) – nuolatinis skaitmeninis identifikatorius, suteikiamas objektui (tiksliau – intelektinės nuosavybės objektui) ir naudojamas jam skaitmeninėje erdvėje identifikuoti. DOI yra nepriklausomas nuo objekto vietos ir aprašo, kur tas objektas ar informacija apie jį gali būti rasta internete. Informacija apie ta objektą gali kisti, tačiau DOI vardas nekinta. Vienas populiariausių DOI pritaikymų – skaitmeninio identifikatoriaus suteikimas moksliniams straipsniams.

DOI identifikatorių sistema paremta rankenėlių sistema,[paaiškinti] kuri padeda suteikti unikalų skaitmeninį identifikatorių komerciniams skaitmeniniams leidiniams.

Sistemą prižiūri ir skaitmeninius identifikatorius priskiria Tarptautinis DOI fondas (angl. *International DOI Foundation*), kurį sudaro atviros narystės konsorciumas iš komercinių ir nekomercinių partnerių. DOI yra registruotas šio fondo prekės ženklas.

DOI sistema panaši į Uniform Resource Name (URN) ir Persistent Uniform Resource Locator (PURL) sistemas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Maja Žumer, red. (2011). *Valstybinė bibliografija skaitmeniniame amžiuje: patarimai ir naujos kryptys* (PDF). Vertė Tomas Auškalnis. Vilnius: Lietuvos nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka. p. 74. ISBN 978-609-405-053-4.

Nuorodos
--------

* Oficialus DOI tinklalapis **(**angl.**)**
* DOI paieškos sistema **(**angl.**)**
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

| **Saulius Smailys** |
| --- |
| Gimė | 1952 m. rugpjūčio 22 d. (71 metai)Padrečiai, Prienų rajonas |
| Vaikai | Linas, Birutė, Rūta |
|  |
| Veikla | irklavimo treneris, sporto, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Organizacijos | Birštono sporto centras |
| Pareigos | Direktorius |
| Partija | 1993 m. Tėvynės sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1974 m. Lietuvos kūno kultūros institutas |

**Saulius Smailys** (g. 1952 m. rugpjūčio 22 d. Padrečiuose, Prienų rajonas) – irklavimo treneris, Lietuvos ir Birštono sporto, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1959–1967 m. mokėsi Pažėrų (Kauno rajonas) aštuonmetėje mokykloje, 1967–1970 m. Veiverių vidurinėje mokykloje. 1970–1974 m. studijavo Lietuvos kūno kultūros institute.

1974–1975 m. Kauno siuvimo fabriko „Spalis" metodininkas. 1975–1976 m. Garliavos 2-os vidurinės mokyklos kūno kultūros mokytojas. 1976–1977 m. Birštono sanatorijos „Versmė" vyr. kultūros organizatorius. Nuo 1977 m. irklavimo treneris, 1984–1989 m. Lietuvos jaunių, jaunimo rinktinių treneris, nuo 1992 m. Lietuvos olimpinio irklavimo centro direktorius, nuo 1998 m. Birštono sporto centro direktorius.

1993 m. Tėvynės sąjungos narys, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Birštono skyriaus narys. 2004 m. trumpai Birštono savivaldybės tarybos narys.

1971–1975 m. Lietuvos ir sąjunginių irklavimo varžybų prizininkas. Parengė penkis SSRS čempionus. Apdovanotas LDK Gedimino ordino trečio laipsnio medaliu. Lietuvos šaulių sąjungos narys, 1994–2004 m. būrio vadas.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  *SAULIUS SMAILYS*. Lietuvos sporto enciklopeidja. Nuoroda tikrinta 2024-04-04.
2. ↑  *Saulius Smailys – žmogus, gyvenantis sportu ir sporte*. Kvitrina. Nuoroda tikrinta 2024-04-04.
**Maisto bankas** – pelno nesiekianti labdaros organizacija, kovojanti prieš maisto švaistymą ir teikianti pagalbą maistu skurstantiesiems.

Istorija
--------

Pirmasis maisto bankas *St. Mary’s Food Bank* buvo įkurtas 1967 m. Arizonoje (JAV), John Van Hengel iniciatyva. Maisto bankų idėja Jungtinėse Amerikos Valstijose paplito žaibiškai, po kelių metų pirmieji maisto bankai atsirado Kanadoje. 1984 m. išgirdusi žinią apie Kanadoje Francis Lopez įsteigtą maisto banką, sesuo Cécile Bigot įsteigia pirmąjį maisto banką Prancūzijoje. Vėliau jos pavyzdžiu pasekė belgas André Hubert, įsteigęs pirmąjį maisto banką Briuselyje. Didėjant maisto bankų skaičiui Europoje, buvo nutarta, jog reikalingas vienas organas, kuris atstovautų maisto bankams Europos lygmeniu. Taip 1986 m. buvo įkurta Europos maisto bankų federacija *Fédération Européenne des Banques Alimentaires – European Federation of Food Banks (FEBA)*. 1988–1992 m. FEBA rėmė maisto bankų plėtrą Ispanijoje, Italijoje, Islandijoje, vėliau 1994–2001 m. Portugalijoje, Lenkijoje bei Graikijoje. Nuo 2004 m. prie šio tarptautinio tinklo prisijungė Vengrija, Čekija, Slovakija, Serbija, Jungtinė Karalystė ir Lietuva, vėliau Nyderlandai, Šveicarija, Estija, Danija. 2013 m. tinklo narėmis tapo Ukraina ir Bulgarija, vėliau Norvegija (2014 m.) bei Austrija (2015 m.).

Lietuvoje
---------

„Maisto banko" savanoriai, 2015 m.
„Maisto bankas" Lietuvoje veiklą pradėjo 2001 m. kuomet labdaros ir paramos fondas „Lietuvos ir JAV iniciatyvos" pradėjo vykdyti „Maisto banko" labdaros programą. Didžiuosiuose Lietuvos miestuose pradėtos organizuoti „Maisto banko" akcijos, kurių metu šimtai ne pelno organizacijų ir tūkstančiai savanorių padėjo rinkti žmonių skurstantiesiems aukojamą maistą.

2007 m. „Maisto bankas" tapo savarankišku labdaros ir paramos fondu, kurio tikslas – padėti pamaitinti nepasiturinčiuosius, mažinti maisto švaistymą, skatinti visuomenės solidarumą ir pilietiškumą.

Pirmuosius regioninius padalinius įsteigęs Vilniuje ir Panevėžyje, 2009 m. „Maisto bankas" pradėjo veiklą Kaune ir Klaipėdoje, o 2015 m. duris atvėrė ir „Maisto banko" regiono padalinys Šiauliuose. Šiandien paramą maistu renka ir dalina 81 Lietuvos mieste ir rajone.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Maisto bankas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  „Archived copy". Suarchyvuota iš originalo 2011-10-15. Nuoroda tikrinta 2012-06-20.`{{cite web}}`: CS1 priežiūra: archived copy as title (link) CS1 priežiūra: netinkamas URL (link)
2. ↑
| **Leninas Moreno** |
| --- |
|  |
| Lenín Moreno |
| Visas vardas | Lenín Voltaire Moreno Garcés |
| Gimė | 1953 m. kovo 19 d. (71 metai)Nueva Rokafuertė, Ekvadoras |
| Pilietybė | Ekvadoro |
| Sutuoktinis (-ė) | Rocio Gonzalez |
| Vaikai | Irina, Cristina, Carina |
| Ekvadoro prezidentas |
| Ėjo pareigas | 2017 – 2021 |
| Ankstesnis | Rafaelis Korėja |
| Vėlesnis | Giljermas Lasas |
|  |
| Veikla | žmogaus teisių aktyvistas, prezidentas |
|  |
| Išsilavinimas | viešasis administravimas |
| Alma mater | Ekvadoro centrinis universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Lenín Moreno |

**Leninas Bolteras Moreno Garsesas** (*Lenín Boltaire Moreno Garcés*; g. 1953 m. kovo 19 d.) – Ekvadoro politikas, nuo 2007 m. ėjo šalies viceprezidento pareigas, 2017–2021 m. – Ekvadoro prezidentas. Vienas iš nedaugelio fiziškai neįgalių žmonių pasaulyje, ėjusių aukštas valstybines pareigas.

Biografija
----------

Gimė mažame Nueva Rokfuertės miestelyje, Peru pasienyje, kur jo tėvas dirbo švietėjišką darbą indėnų bendruomenėse. Tėvas pavadino sūnų Vladimiro Lenino garbei, o mama Voltero garbei, tačiau įvyko klaida ir jo pase buvo įrašytas Boltero vardas. Išvyko į Kitą, kur Ekvadoro centriniame universitete įgijo išsilavinimą viešojo administravimo srityje. Taip pat studijavo psichologiją.

Dirbo prekybos srityje, vėliau aktyviai prisidėjo prie turizmo vystymo šalyje, įkūrė Pičinčos turizmo rūmus.

1998 m. Leninas Moreno buvo užpultas dviejų plėšikų mašinų stovėjimo aikštelėje, ir peršautas į nugarą. Šis sužeidimas nulėmė, kad Moreno nebegalėjo vaikščioti ir kentė didelius skausmus. Jo teigimu, su liga jam padėjo susitvarkyti juoko terapija. Pats Moreno išleido kelias knygas šia tema.

2007 m. Ekvadoro prezidentu tapus Rafaeliui Korėjai, Leninas Moreno paskirtas į viceprezidento pareigas. Savo darbe skyrė daug dėmesio neįgaliųjų problemoms.

2012 m. grupė ekvadoriečių imigrantų Norvegijoje, remiami nevyriausybinių Ekvadoro organizacijų, Leniną Moreno nominavo Nobelio taikos premijai už indėlį ginant neįgaliųjų teises.

Šaltiniai
---------

1. ↑
Prūsų žemės XIII amžiuje
**Liubavos žemė** (prūs. *Lubawa*, lot. *terra Lubavia*), *Liubava* – istorinė vakarų baltų prūsų žemė Kulmo žemės rytuose, Pamedės pietuose, Sasnavos vakaruose ir Mazovijos šiaurėje. Žemės pavadinimas baltiškos kilmės, prūsų kalba *loba* = slėnis, dauba, atitikmuo latvių kalboje *lubene* = pieva.

Istorija
--------

Pirmą kartą *terra Lubavia* paminėta 1216 m. tarp kitų prūsų žemių, kurias užkariavo Vokiečių ordinas. Pagrindinis žemės miestas Liubava paminėtas 1260 m. Liubavos žemė nuolat buvo kryžiuočių ir Lenkijos karalystės karinių ginčų objektas, ją mini 1343 m. Kališo taika ir 1422 m. Melno taika. 1263 m. balandžio mėn. per Didįjį prūsų sukilimą šioje žemėje įvyko Liubavos mūšis, kuriame sukilėliai sutriuškino gausesnę Vokiečių ordino kariuomenę. 1466 m. Torunės taika žemė atiteko Lenkijai, nuo 1569 m. Liublino unijos ją valdė Abiejų Tautų respublika. 1772 m. per Pirmąjį Respublikos padalijimą Liubavą užėmė Prūsijos karalystė, ji priskirta Vakarų Prūsijos provincijai. Nuo 1945 m. žemę vėl valdo Lenkija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Blažiene, Grasilda: Hydronymia Europaea, Sonderband II, Die baltischen Ortsnamen im Samland, Wolfgang Schmid Hrsg. Steiner Verlag Stuttgart 2000


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RBaltų gentys ir žemės |
| --- |
|  |
| Latgaliai | 
Jersika · Atzelė · Talava · Idumėja · Kuoknesė · Lotigola · Imera  |  |
|  |
| Sėliai | 
Sėla · Medenė · Peluonė · Maleisinė · Tovrakstė |
|  |
| Žiemgaliai | 
Duobė · Duobelė · Silenė · Sparnenė · Tervetė · Upmalė · Žagarė (Raktė) |
|  |
| Žemaičiai | 
Gaižuva · Karšuva · Knituva · Kulenė · Milžava · Šiauliai · Medininkai · Upytė |
|  |
| Aukštaičiai | 
Deltuva · Lietuva · Nalšia · Neris · Alsia |
|  |
| Kuršiai | 
Pilsotas · Mėguva · Ceklis · Duvzarė · Žemė tarp Srundos ir Žiemgalos · Piemarė · Bandava · Ventava · Vanema |
|  |
| Skalviai | 
Skalva · Lamata |
|  |
| Prūsai | 
Semba · Notanga · Varmė · Nadruva · Barta · Galinda · Pagudė · Pamedė · Sasna · Liubava · Kulmas |
|  |
| Jotvingiai | 
Dainava · Sūduva · Berestija · Palekiai |
|  |
| Kiti baltai | 
Dniepro baltai · Rytų galindai · Pomeranijos baltai |

 |
**Araukanizacija** – kultūrinės asimiliacijos atvejis, kai perimama araukanų (mapučių) kalba ir kultūra. Ši sąvoka dažniausiai naudojama įvardinant Argentinos Patagonijos indėnų perėjimą prie mapučių kalbos ir kultūros.

Araukanizacijos sąvoką pirmasis XX a. vid. pavartojo Ispanijos-Argentinos antropologas Salvadoras Kanalsas Frau (*Salvador Canals Frau*). XVI a. mapučiai buvo susitelkę Čilėje, tarp Itatos ir Tolteno upių, jų kaimynystėje gyveno giminingos pikunčių ir viličių tautos. Nors mapučiai atkakliai priešinosi tiek Inkų imperijai, tiek Ispanijos imperijai, galiausiai XVII a. vid. jie pralaimėjo Arauko karą, ir jų žemės buvo kolonizuotos ispanų. Dėl šios priežasties didelė dalis mapučių persikėlė per Andų kalnus į dabartinę Argentinos teritoriją, į pampas, pradėjo prekiauti su kreolais bei puldinėti jų žemes. Mapučiai susijungė į bendras genčių konfederacijas su tehuelčais, gyvenusiais Patagonijoje.

XIX a. naujos mapučių ir viličių bangos kėlėsi į Argentiną po to, kai Čilė pasiekė nepriklausomybę nuo Ispanijos (dalis mapučių kovojo ispanų pusėje). Vietinės indėnų tautos (tehuelčai, rankeliai) arba susimaišė su mapučiais, arba buvo priversti trauktis į kitas žemes. Mapučiai vertėsi daugiausia Argentinos kolonistų gyvulių nuvarinėjimu – juos kalnų takais gabeno Čilėn. Galop, XIX a. pab. Argentina paskelbė Dykumos užkariavimo planą ir nugalėjo mapučius bei jų asimiliuotus kitus indėnus. Argentinoje buvo baiminamasi, kad Čilė gali pareikšti pretenzijas į Patagoniją, ir, prasidėjus karui, indėnai prisidėtų prie čiliečių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ortelli, Sandra (1996). «La „araucanización" de las pampas: ¿realidad histórica o construcción de los etnólogos?». *Anuario del IEHS* (Tandil: UNCPBA – Universidad Nacional del Centro de la Provincia de Buenos Aires) (11): 203–255.
2. ↑  El pueblo mapuche, *memoriachilena.cl*
3. ↑  „Reandando los caminos al Chapaleofu: viejas y nuevas hipótesis sobre las construcciones de piedra del sistema de Tandilia"
4. ↑  Bengoa, José (2000) [1982]. *Historia del pueblo mapuche. Siglos XIX y XX. Santiago de Chile*: Lom Ediciones.
5. ↑  Porcel, Roberto Edelmiro: „La araucanización de nuestra pampa", Buenos Aires, 2007.
6. ↑  Perry, Richard O. (1980). „Argentina and Chile: The Struggle for Patagonia 1843–1881". *The Americas*. 36 (3): 347–363.
**Vladas Douksas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Vladas Douksas |
| Gimimo data | 1933 m. kovo 19 d. |
| Gimimo vieta | Montevidėjas, Urugvajus |
| Mirties data | 2007 m. lapkričio 23 d. (74 metai) |
| Pravardė | *Vlayo* |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** |  |
| Profesionalūs klubai\* |
| 1950–19531953–19591960–1961  1967 | FénixRampla JuniorsIndependienteNacionalDanubioColón |  |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 1959–1966 | Urugvajus Urugvajus | 33 (3) |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys. |

Vladas Doukšas *El Gráfico* žurnalo vitšelyje
**Vladas Doukšas** (1933 m. kovo 19 d. – 2007 m. lapkričio 23 d.) – lietuvių kilmės Urugvajaus futbolininkas, žaidęs šios šalies nacionalinėje rinktinėje.

Gimė Montevidėjaus kvartale *Capurro* lietuvio imigranto Vaclavo Doukšo ir Emilijos šeimoje. Tėvas dirbo chemijos gamykloje, vėliau atidarė nedidelę parduotuvę.

Doukšas karjerą pradėjo Urugvajaus klube *Centro Atlético Fénix*, vėliau perėjo į *Rampla Juniors*. 1960 m. rungtyniavo Argentinos klube *Club Atlético Independiente* ir su juo laimėjo šalies čempionatą. Po to sezono grįžo į Urugvajų, žaidė *Nacional* klube, su juo žaidė *Copa Libertadores* finale, kur pralaimėjo savo buvusiam klubui *Independiente*. Vėliau dar žaidė Urugvajuje, Argentinoje, kol 1967 m. baigė karjerą.

1959–1966 m. atstovavo Urugvajaus nacionalinę rinktinę. Dalyvavo Pietų Amerikos futbolo čempionate (*Copa América*), kur įmušė 3 įvarčius, tačiau Urugvajus užėmė 6 vietą tarp 7 komandų. Tačiau tais pačiais metais įvykusiame kitame Copa América čempionate Ekvadore Urugvajaus rinktinė su Douksu tapo žemyno čempione.

Baigęs futbolininko karjerą Douksas treniravo *Fénix*, *Huracán Buceo* ir *Uruguay Montevideo* klubus, tačiau didesnių laimėjimų nepasiekė.

Laimėjimai
----------

Independiente
* Primera División Argentina (1): 1960

Nacional
* Primera División Uruguaya (1): 1963
* Copa Libertadores, antra vieta (1):1964

Urugvajus Urugvajus
* Copa América (1): 1959 m.

Dalyvavimas čempionatuose
-------------------------

| Čempionatas | Rinktinės vieta | Sužaidė rungtynių | Įvarčiai | 0Geltonos kortelės0 | 0Raudona kortelė už 2 geltonas0 | 0Tiesioginė raudona kortelė0 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Žemyno čempionatai** |
| Argentina 1959 | 6 vieta | 6 | 3 |  ? | 0 | 0 |
| Ekvadoras 1959 | 1 vieta | 4 | 0 |  ? | 0 | 0 |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  „Copa Libertadores de América 1964". RSSSF. Nuoroda tikrinta 14 December 2009.
3. ↑  „Southamerican Championship 1959 (2nd Tournament)". RSSSF. Nuoroda tikrinta 14 December 2009.
Koordinatės: 55°40′37″ š. pl. 21°7′59″ r. ilg.﻿ / ﻿55.67694°š. pl. 21.13306°r. ilg.﻿ / 55.67694; 21.13306
**Ledų rago įlanka** – dirbtinė įlanka Kuršių Nerijoje į Kuršių marias, ties Klaipėda. Dabartinis įlankos dugno gylis svyruoja nuo 0,5 iki 2,8 metro.

Istorija
--------

1860 ir 1939 m. žemėlapiuose šio vietovardžio nėra, tačiau *Leda Rags* mini A. Becenbergeris 1889 m. išleistoje knygoje „Kuršių nerija ir jos gyventojai" („Die Kurische Nehrung und ihre Bewohner").

Sovietmečiu čia skandinti laivai, todėl vieta ilgainiui vadinta *Laivų kapinėmis*. Laivų kapinyno įlanka buvo suformuota Kuršių nerijoje iškasus didelį kiekį grunto statant žvejybos uostą.

Iš pradžių įlanka naudota deratizacijai – graužikams laivuose naikinti. Kiek vėliau ten pradėti švartuoti nurašyti laivai. Iš pradžių tai buvo mediniai žvejų botai, vėliau, modernizavus laivyną, šioje vietoje statyti nurašyti metaliniai laivai. Laikui bėgant nuo stovinčių kapinyne laivų buvo nuardoma dalis denio, laivai nyko ir smigo į dugną bei buvo užnešami smėliu. Ant liekanų viršaus buvo užkeliami kitų nebenaudojamų laivų korpusai.

260 metrų ilgio ir apie 50 metrų pločio įlankoje buvo susikaupusios ir netvarkingai išsimėčiusios bei užneštos smėliu laivų liekanos.

Šioje vietoje laivai laidoti maždaug nuo 1952 iki 1970 metų.

Pagal 2006 m. parengtą projektą „Kuršių marių akvatorijos prie Ledų rago išvalymas" Klaipėdos miesto savivaldybės administracija padedant ES skirtomis lėšomis iki 2014 m. vasario mėn. sutvarkė laivų kapines.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sereika, Remigijus (2021). *Vadovas po Kuršių neriją* (PDF). Vilnius: Didakta. p. 46. ISBN 978-609-442-148-8.
2. ↑  „Laivų kapinės vėl virsta kapinėmis?". *Vakarų ekspresas*. 2019-11-14. Nuoroda tikrinta 2024-03-06.
3. ↑  Kuršių marių akvatorijos prie Ledų rago išvalymas (laivų kapinės) Archyvuota kopija 2014-03-09 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  „Kuršių mariose išvalytos buvusios laivų kapinės". *15min.lt*. 2014-02-19. Nuoroda tikrinta 6 March 2024.
Moterų lyties organų žalojimas (MLOŽ) – procedūra, atliekama kaip mergaitės iniciacijos į moters amžių ceremonijos dalis. MLOŽ apima bet kokias dalinio ar visiško moters išorinių lytinių organų pašalinimo procedūras ar kitokį moterų lytinių organų žalojimą dėl kultūrinių papročių. Nulemta patriarchato, norint išsaugoti moters nekaltybę. Daugeliu atvejų MLOŽ yra atliekamas mergaitėms nuo kūdikystės iki 15 metų amžiaus. Ši žalinga praktika vis dar taikoma kai kuriose Afrikos, Azijos ir Lotynų Amerikos šalyse, taip pat migrantų bendruomenėse Vakaruose. PSO pasmerkta praktika.

Dažniausiai žalojamas klitoris, vulva, apkaroomos mažosios ir didžiosios lytinės lūpos arba užsiuvamos genitalijos, paliekama tik anga šlapintis. Procedūrų metu jaučiamas stiprus skausmas, gausiai kraujuojama, po to pasunkėjęs šlapinimasis, gali susidaryti cistos, atsirasti infekcijos ir nevaisingumas. Taip pat sumažėja seksualinis potraukis, atsiranda gimdymo komplikacijos (cezario pjūvis, pakartojimas žalojimas) padidėja naujagimių mirties rizika.

1. ↑  „Moterų lyties organų žalojimas: priežastys ir pasekmės". *Europos Parlamentas*. 2020-02-11. Nuoroda tikrinta 2024-03-19.
2. ↑  „Female genital mutilation". *Pasaulio sveikatos organizacija*. Nuoroda tikrinta 2024-03-19.
54°23′42″š. pl. 24°01′58″r. ilg.﻿ / ﻿54.394868°š. pl. 24.0329°r. ilg.﻿ / 54.394868; 24.0329

|  |
| --- |
| **Alytaus šv. Benedikto gimnazija** |
| Alytaus šv. Benedikto gimnazija herbasAlytaus šv. Benedikto gimnazija herbas |
| Alytaus šv. Benedikto gimnazija |
| **Adresas** | Topolių g. 19a, Alytus |
| **Direktorius(-ė)** | - |
| **Mokinių skaičius** | 793 |
| **Įkūrimo data** | 2002 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 82 |

**Alytaus Šv. Benedikto gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Alytuje, Topolių g. 19A, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir specialaus ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 195320460. Steigėjas Alytaus miesto savivaldybės taryba, dalininkas Vilkaviškio vyskupijos kurija.

Gimnazija sudaro sąlygas įsigyti kokybišką katalikiškosios gimnazijos išsilavinimą kiekvienam mokiniui, besimokančiam pagal pradinio, pagrindinio ar vidurinio ugdymo programą, ir tarnauja žmonėms, sutinkantiems būti ugdomais krikščioniška dvasia pagal Katalikų Bažnyčios mokymą.

Istorija
--------

Nuo stadiono pusės
1991 m. spalio 3 d. Alytaus dekanato dekano Juozo Gražulio ir Alytaus Jotvingių vidurinės mokyklos direktoriaus Kęstučio Miliausko iniciatyva Alytaus miesto taryba nusprendė įkurti katalikiškąją pradžios mokyklą Vidzgirio mikrorajone statomoje pradinėje mokykloje. 1992 m. gegužės 8 d. Vilkaviškio vyskupijos vyskupas Juozas Žemaitis MIC palaimino katalikiškosios pradžios mokyklos kertinį akmenį. 1996 m. rugsėjo 2 d. miesto bendruomenė susirinko į mokyklos atidarymo ir palaiminimo iškilmes. 1998 m. balandžio 23 d. Alytaus miesto tarybos sprendimu Alytaus katalikiškoji vidurinė mokykla nuo 1998 m. rugsėjo 1 d. pavadinta Alytaus šv. Benedikto vidurinė mokykla. 2000 m. vasario 15 d. Alytaus miesto taryba ir Vilkaviškio vyskupijos kurija pasirašė šv. Benedikto vidurinės mokyklos dviejų steigėjų sutartis. 2001 m. birželio 12 d. LR švietimo ir mokslo ministras įsakymu Nr. 978 nuo 2001 m. rugsėjo 1 d. leidžia mokykloje įvesti profilinį mokymą. 2006 m. rugsėjo 1 d. mokykla tapo VšĮ Alytaus Šv. Benedikto gimnazija.

Direktoriai
-----------

* nuo 2002 m. Vytautas Bigaila
* nuo 2017 m. Loreta Šernienė

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
**Marius Adamonis**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1997 m. gegužės 13 d. (26 metai) |
| Gimimo vieta | Panevėžys, Lietuva |
| Ūgis | 1,91 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | SS Lazio |
| **Pozicija** | vartininkas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2015–20162017–2017–20182018–20192019–202020202020–20212023– | FK Atlantas SS Lazio → Salernitana *(skol.)*→ Casertana FC *(skol.)*→ Catanzaro *(skol.)*→ Sicula Leonzio *(skol.)* → US Salernitana 1919 *(skol.)*→ Perugia Calcio (skol.) | 08 0(0)00 0(0)07 0(0)24 0(0)00 0(0)10 0(0)03 0(0)25 0(0) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 201320152017–20192022- | U-17  U–19  Lietuvos jaunimo iki 21Lietuva Lietuva | 08 0(0)06 0(0)14 0(0)01 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2024 m. kovo 6 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2020 m. kovo 10 d.. |

**Marius Adamonis** (g. 1997 m. gegužės 13 d. Panevėžys) – Lietuvos futbolininkas, vartininkas, priklausantis SS Lazio klubui, tačiau nuolat skolinamas kitiems klubams. Kitados buvo kviečiamas į Lietuvos jaunimo futbolo rinktines.

Karjera
-------

Futbolą pradėjo žaisti Lietuvoje, buvo Klaipėdos „Atlanto" narys. A lygoje sužaidė aštuonerias rungtynes.

### Italija

Italijoje nuo 2017 m. kai pasirašė profesionalo sutartį su SS Lazio. Kelis kartus buvo registruojamas Serie A rungtynėms, tačiau šiame klube įsitvirtinti nepavyko. 

2020 m. spalio pradžioje iki 2020-2021 m. sezono pabaigos buvo išnuomotas Serie B Salernitana klubui.

2022 m. birželio nėn. vartininkas su „Lazio" pasirašė naują trejų metų sutartį, pagal kurią šiam klubui priklausys iki 2025 m. vasaros.

2023 m. rugpjūčio mėn. nuomos pagrindais paskolintas Perugia Calcio.

Tarptautinė karjera
-------------------

Buvo pakviestas į U–17 rinktinę, atstovavo U–21 rinktinę. 2019 m. sulaukė kvietimo į nacionalinę rinktinę.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Nuorodos
--------

* Soccerway
* tuttocalciatori.net
* lietuvosfutbolas.lt
* transfermarkt.com
| **Jonas Tartilavičius-Batakietis** |
| --- |
| Gimė | ? m.Batakių apylinkės (dab. Tauragės raj.) |
| Mirė | 1558 m. |
|  |
| Veikla | Evangelikų liuteronų bažnyčios kunigas, pamokslininkas |
|  |
| Žinomas (-a) už | reformacijos skleidėjas Žemaitijoje |

**Jonas Tartilavičius-Batakietis**, taip pat *Tartyla, Tartylavičius, Batakiškis* (*Tartylowicz Batocki*; Batakių apylinkėse ? m.–1558 m.) – evangelikų liuteronų kunigas, pamokslininkas, vienas reformacijos pradininkų Žemaitijoje, lietuvybės skleidėjas Mažojoje Lietuvoje.

Biografija
----------

Atminimo akmuo Šilalėje
Pagal asmenvardį (*Batocki*), jis buvo kilęs nuo Batakių (dab. Tauragės rajonas). Katalikų bažnyčios persekiojamas buvo priverstas išvykti į Mažąją Lietuvą.

1525–1527 m. kunigavo Šilalėje. Čia skelbė evangeliškus pamokslus ir skleidė reformacijos idėjas. XVI a. antroje pusėje vietinę evangelikų liuteronų bendruomenę globojo Šilalės dvaro savininkas, Karaliaučiaus universiteto auklėtinis Kazimieras Orvydas. Orvydams pastačius Šilalėje bažnyčią, J. Tartilavičius greičiausiai tapo pirmuoju jos klebonu, tačiau, užuot skleidęs katalikybę, 1535–1536 m. vienas pirmųjų Lietuvoje pradėjo propaguoti reformacijos idėjas (kiti – A. Kulvietis, S. Rapolionis, M. Mažvydas, J. Zablockis).

Nors J. Tartilavičiaus laikais reformacija Šilalėje neišplito, bet klebonas savo veikla užsitraukė Žemaičių vyskupo nemalonę ir 1536 m. turėjo trauktis į Prūsijos kunigaikštystę, kur reformacija jau buvo įsigalėjusi. Čia kunigaikščio Albrechto buvo paskirtas kunigu į Įsrutį, vėliau į Engelšteiną. J. Tartilavičius laikomas ir lietuvybės skleidėju, nes vykdydamas reformacijos nuostatas Dievo žodį lietuviams skelbė lietuviškai.

J. Tartilavičiaus vardu 2006 m. pavadinta Šilalės Jono Tartilavičiaus Batakiečio evangelikų liuteronų bažnyčia. Šalia jos 1993 m. atidengtas paminklinis akmuo su įrašu: „*Jonui Tartylai Tartilavičiui iš Batakių (von Batockiui), 1525–1536 m. Šilalės klebonui, reformacijos pradininkui Žemaitijoje, 1536 m. ištremtam į Prūsus, pirmam Karaliaučiaus ir Įsrūties (1537 m. jo rūpesčiu pastatyta bažnyčia) lietuviškų parapijų klebonui...*"

Šaltiniai
---------

1. ↑  Šilalės evangelikų liuteronų parapijos istorija Archyvuota kopija 2019-02-24 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Reformacija Lietuvoje (*vle.lt*)
3. ↑  Lietuvos katalikų dvasininkai XIV–XXI a. Jonas Tartilavičius Batakietis
4. 1 2  Paminklinis akmuo Jonui Tartilavičiui–Batakiečiui Archyvuota kopija 2019-02-24 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  Šilalės bažnyčiai suteiktas Jono Tartylavičiaus Batakiškio vardas Archyvuota kopija 2019-02-24 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Tristanas da Kunja. 1575 m. graviūra
**Tristanas da Kunja** (*Tristão da Cunha* arba *Tristão d’Acunha*; 1460–1540 m.) – portugalų keliautojas, laivyno komandoras.

Biografija
----------

Tristanas da Kunja gimė apie 1460 m. 1504 m. buvo paskirtas pirmuoju Portugalų Indijos vicekaraliumi, tačiau dėl laikino regėjimo sutrikimo pareigų užimti negalėjo. 1506 m. jis vadovavo 15 laivų flotilei, keliavusiai į Indiją. Ekspedicija turėjo užimti Sokotros uostą, pastatyti fortą ir uždaryti laivybą Raudonąja jūra. Kelionės metu keliautojas Atlanto vandenyno platybėse atrado negyvenamas salas, kurias pavadino savo vardu (Tristano da Kunjos salos). Iš ten keliavo pro Madagaskarą, Mozambiką ir sėkmingai užėmė Sokotros salą. 1507 m. numalšino Kanuro kolonijos Indijoje apgultį.

Grįžęs į Europą 1514 m. Tristanas da Kunja buvo paskirtas Portugalijos karaliaus Manuelio I ambasadoriumi popiežiui Leonui X. Jo pareigos buvo supažindinti popiežių su Portugalijos imperijos užkariavimais. Jo atvykimą į Romą žymėjo egzotiška procesija su indišku stiliumi papuoštais palydovais, brangenybėmis, baltuoju drambliu Hanno, papūgomis, tigrais ir kita. Popiežiui buvo padovanota daug aukso, brangakmenių, perlų. Tačiau greitai karalius įklimpo į skolas ir dovanos buvo grąžintos.

Nors Tristanui da Kunjai taip ir nepavyko tapti Indijos vicekaraliumi, jo sūnus Nunas da Kunja juo tapo 1529 m. Keliautojas mirė apie 1540 m. palaidotas Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų bažnyčioje Oljalve, netoli Alenkero.