recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jonas Kraucevičius** (1883 m. rugpjūčio 18 d. Sprakšiai, Linkuvos valsčius – 1964 m. Kaunas) – Lietuvos karininkas, pulkininkas.

Biografija
----------

Brolis Juozas Kraucevičius. 

1905 m. baigė Vilniaus karo mokyklą, 1911 m. Sankt Peterburge – gimnastikos mokyklą, 1915 m. automobilininkų mokyklą. Pirmojo pasaulinio karo dalyvis, Rusijos kariuomenės pulkininkas.

1920 m. grįžo į Lietuvą, mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę. Nuo 1920 m. rugpjūčio mėn. šarvuotojo traukinio „Gediminas" vadas. Dalyvavo kovose su Lenkijos kariniais junginiais. Nuo 1921 m. rugpjūčio mėn. Šarvuotųjų traukinių pulko vadas, 1924–1925 m. einantis Šarvuočių rinktinės vado pareigas. 1925 m. pulkininkas.

Demobilizuotas nuo 1925 m. dirbo fizinio lavinimo mokytoju, bendradarbiavo spaudoje, vertėsi prekyba.

Po Antrojo pasaulinio karo buvo užverbuotas NKVD.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Zabielskas. Jonas Kraucevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 730 psl.
| **Jonas Leonavičius** |
| --- |
| Gimė | 1910 m. rugpjūčio 14 d.Škėvonys, Jiezno valsčius |
| Mirė | 1986 m. lapkričio 24 d. (76 metai)JAV |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetasInsbruko universitetas |

**Jonas Leonavičius** (1910 m. rugpjūčio 14 d. senuoju stiliumi rugpjūčio 1 d. Škėvonys, Jiezno valsčius – 1986 m. lapkričio 24 d. JAV) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1932 m. baigė Pirmojo Lietuvos Prezidento karo mokyklą. 1932–1936 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo teisę.

1930–1935 m. nuolatinis laikraščio „Lietuvos aidas" ir žurnalo „Vairas" bendradarbis, vėliau dirbo agentūroje ELTA. Rašė į leidinius „Lietuvos keleivis", „Jaunoji karta", „Karys", „Šaltinis", „Akademikas". Buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.

1938–1939 m. dirbo Visuomeninio darbo vadyboje, 1939–1940 m. – Vilniaus miesto savivaldybėje, 1940 m. – Vidaus reikalų ministerijos spaudos ir draugijų skyriuje. 1940–1941 m. okupacinės valdžios kalintas Marijampolės kalėjime. 1941 m. paskirtas Vilniaus radiofono direktoriaus pavaduotoju. 1943 m. „Lietuvių archyvo" vyriausias redaktorius.

1945–1949 m. studijavo Insbruko universitete, Austrijoje. 1949 m. atvyko į JAV, dalyvavo lietuviškoje veikloje, bendradarbiavo „Naujienose", „Keleivyje". Pasirašinėjo slapyvardžiais *Jo Leo, M. Drabius, dr. Kęstutis Kernuvis* ir kt.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 271 psl.
| **Jonas Petrėnas** |
| --- |
| Gimė | 1911 m. balandžio 20 d.Gulbinai, Biržų apskritis |
| Mirė | 1957 m. gruodžio 17 d. (46 metai)Bruklinas, JAV |
|  |
| Veikla | kunigas, spaudos darbuotojas, visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Jonas Petrėnas** (1911 m. balandžio 20 d. senuoju stiliumi balandžio 7 d. Gulbinuose, Biržų apskritis – 1957 m. gruodžio 17 d. Brukline, JAV) – Lietuvos kunigas, spaudos darbuotojas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1935 m. Vytauto Didžiojo universitete baigė teologijos studijas, įšventintas į kunigus.

1944 m. pasitraukęs iš Lietuvos buvo Vokietijos Freiburgo lietuvių kolonijos kapelionas, studijavo vietos universitete, vėliau Romoje. 1951 m. išvyko į JAV.

Spaudoje bendradarbiavo nuo 1931 m. daugiausia žurnale „Jaunoji karta". 1951-1952 m. dienraštyje „Draugas" redagavo ateitininkų skyrių. 1955-1957 m. „Ateities" redaktorius, 1957 m. – „Lux Christi" redaktorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 387 psl.
**Jonas Pleškys** (*Jonas Plaskus*, 1935 m. kovo 10 d. Giliogiryje, Plungės rajone , užaugo, gyveno ir mokėsi Telšiuose – 1993 m. balandžio 14 d. Alamedoje, Kalifornijoje) – lietuvis, karo jūrininkas, buvęs TSRS Karinio jūrų laivyno laivo kapitonas, 1961 m. laivą nuplukdęs į Gotlando salą.

Gyveno ir mirė Kalifornijoje.

Biografija
----------

Baigė Leningrado karo akademiją, turėjo karinio jūrų laivyno povandeninių laivų šturmano diplomą. Buvo karinio jūrų laivyno pagalbinio laivo – povandeninių laivų tenderio „Smolnyj" kapitonas.

1961 m. nuvedė savo laivą ne į Taliną, kaip buvo įsakyta, o į Gotlando salą (Švedija). TSRS Baltijos laivyno karo tribunolas už akių dėl išdavystės nuteisė jį sušaudyti. CŽV pervežė jį į Gvatemalą. Pietų ir Centrinėje Amerikoje gyveno 9 metus, po to persikėlė į JAV. Laivas grąžintas Tarybų Sąjungai. JAV dirbo programuotoju ir analitiku. Nuo 1979 m. dirbo Karakase. 1992 m. trumpai lankėsi Lietuvoje.

Manoma, kad Pleškio istorija yra vienas faktų, pagal kuriuos Tomas Klensis (*Tom Clancy*) parašė knygą „Raudonojo Spalio medžioklė" (*The Hunt for Red October*). Šią knygą į lietuvių kalbą 2003 m. išvertė Romualdas Grigaliūnas ir išleido „Vagos" leidykla.

J. Pleškys buvo žinomos tarybinių laikų aktorės Eugenijos Pleškytės brolis.

Literatūra
----------

* Boyle M. (2005) „Laisvės beieškant: žmogus iš Raudonojo Spalio".

Šaltiniai
---------

1. ↑  California Death Index Archyvuota kopija 2008-01-18 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Pleškys Jonas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010. 403 psl.
3. ↑  „Homo Lituanus". Lithuania in the World. Nuoroda tikrinta 2008-01-19.
4. ↑
5. ↑  E. Pleškytė: „Lietuviška Marilyn Monroe nesijaučiau" Archyvuota kopija 2008-10-06 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Marijona Venslauskaitė Boyle. Jonas Pleškys – žmogus, kuris ieškojo laisvės
* Kriaučiūnas R. Kapitono Jono Pleškio kelias į laisvę Archyvuota kopija 2008-02-01 iš Wayback Machine projekto.
| **Jonas Sadaunykas** |
| --- |
| Gimė | 1925 m. vasario 22 d. (98 metai)Kaliekiai, Vyžuonų valsčius, Utenos apskritis |
|  |
| Veikla | žurnalistas, rašytojas, publicistas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Jonas Sadaunykas-Sadūnas** (g. 1925 m. vasario 22 d. Kaliekiai, Vyžuonų valsčius, Utenos apskritis) – Lietuvos žurnalistas, rašytojas, publicistas.

Biografija
----------

1944 m. baigė Utenos gimnaziją, 1945–1948 m. studijavo tapybą Vilniaus dailės institute. Studijuodamas pradėjo dirbti laikraščio „Tiesa" redakcijoje: buvo bibliotekininkas, korektorius, literatūrinis darbuotojas. 1950–1951 m. – Kinematografijos ministerijos filmų gamybos skyriaus viršininkas, 1951 m. – Valstybinės politinės ir mokslinės literatūros leidyklos redaktorius, 1951–1956 m. – žurnalo „Švyturys" apybraižininkas, literatūros skyriaus vedėjas. 1956–1957 m. žurnalo „Tarybinė moteris" atsakingasis sekretorius. 1957–1987 m. žurnalo „Šluota" atsakingasis sekretorius.

Rašinius pasirašinėjo slapyvardžiu J. Sadūnas.

Bibliografija
-------------

* **Žmonės ir darbai**, apybraižos, 1955 m.
* Žemė ir duona, apybraižos, 1964 m.
* *Broliai Kilimoniai*, apybraižos, 1973 m.
* *Interviu su kiemsargiu*, apybraižos, 1975 m.
* *Pilkojo grumsto trauka*, apybraižos, 1980 m.
* *Tėvų pėdomis*, apybraižos, 1984 m.
* *Geltonos vanago akys*, romanas, autobiografija. – Vilnius: Žuvėdra, 2002 m.
* *Kirpėjų karalius*, satyrinė apysaka ir humoreskos. Vilnius: Trys žvaigždutės, 2004 m. ISBN 9955-454-93-8
* *Sietuva prie malūno*, apysaka ir apsakymai. – Vilnius: Trys žvaigždutės, 2004 m. ISBN 9955-641-04-5

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 437 psl.
| **Julius Geležauskas** |
| --- |
| Gimė | 1925 m. rugsėjo 21 d.Vilkiautinis, Liškiavos valsčius, Alytaus apskritis |
| Mirė | 2005 m. birželio 20 d. (79 metai)Vilnius |
| Tėvai | Vincas Geležauskas  Antanina Geležauskienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Danutė Ona Geležauskienė |
| Vaikai | Nerutė BenkienėJulius GeležauskasDanutė Geležauskaitė |
|  |
| Veikla | filologas, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Julius Geležauskas** (1925 m. rugsėjo 21 d. Vilkiautinyje, Liškiavos valsčius, Alytaus apskritis – 2005 m. birželio 20 d. Vilniuje) – Lietuvos filologas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1944 m. baigė Merkinės gimnaziją. 1946–1947 m. Lietuvos žemės ūkio akademijoje studijavo hidromelioraciją, 1947–1951 m. – Vilniaus universitete lietuvių kalbą ir literatūrą.

1944–1946 m. mokytojavo, 1947–1960 m. Televizijos ir radijo komiteto diktorius, stilistas, redaktorius, vyriausias redaktorius, komiteto pirmininko pavaduotojas, Vilniaus televizijos studijos direktorius. 1960–1964 m. žurnalų „Moksleivis" ir „Jaunimo gretos" redakcijose skyriaus redaktorius, 1964–1986 m. – žurnalo „Mūsų gamta" vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. Nuo 1986 m. – Lietuvos medžiotojų ir žvejų draugijos tarybos instruktorius, konsultantas, sekretorius. 1989–1990 m. laikraščio „Atgimimas" redakcijos literatūrinis darbuotojas, 1991–1992 m. – Lietuvos Aukščiausiosios Tarybos Informacijos skyriaus konsultantas. Daugiausia rašė ekologijos ir gamtosaugos klausimais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 146 psl.

Nuorodos
--------

* Julius Geležauskas. Genealogija
Julius Sasnauskas Vepriuose
**Julius Sasnauskas** (g. 1959 m. kovo 18 d. Vilniuje) – lietuvių kunigas, pranciškonas, buvęs antisovietinio pasipriešinimo dalyvis ir disidentas, publicistas.

Anksti neteko tėvo. Augo su motina Dalia Sasnauskiene ir močiute Sofija Nikšiene.

1978 m. aktyviai įsitraukė į disidentinę veiklą. 1979 m. vienas iš 45 pabaltijiečių memorandumo signatarų. Sovietinės valdžios tais pačiais metais buvo suimtas ir 1980 m. nuteistas, kalintas griežtojo režimo lageryje, vėliau ištremtas į Tomsko sritį. Po septynerių metų iš įkalinimo įstaigų paleistas. 1987 m. buvo vienas iš rugpjūčio 23 dienos mitingo prie A. Mickevičiaus paminklo organizatorių.

1987–1992 m. Julius Sasnauskas mokėsi Kauno kunigų seminarijoje, 1994–1997 m. gyveno Kanadoje.

1996 m. davė vienuolio pranciškono įžadus.

Nuo 1997 m. J. Sasnauskas yra Vilniaus Bernardinų bažnyčios rektorius. Dirba katalikų radijuje „Mažoji studija".

Lietuvos Respublikos Prezidento 1998 m. rugpjūčio 21 d. dekretu kun. Julius Sasnauskas apdovanotas Vyčio Kryžiaus 4-ojo laipsnio ordinu (dabar – Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžius).

Bendradarbiavo Lietuvos pogrindžio žurnale Dievas ir Tėvynė, Laisvės šauklys, Vytis.

2012 m. apdovanotas šv. Kristoforo statulėle. 2020 m. J. Sasnauskui suteiktas Vilniaus miesto garbės piliečio vardas.

Bibliografija
-------------

Julius Sasnauskas yra išleidęs 6 autorines knygas, dar dvi - kartu su Antanu Terlecku ir Giedre Kazlauskaite.

* „Dar kartą – Žmogaus Sūnus" (Vilnius, 1999)
* „Jei esame čia" (susirašinėjimas tremtyje su Antanu Terlecku, 2000 m. leidėjas „Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla")
* „Bernardinų dienoraščiai" (2002)
* „Malonės akrobatika" (2006 m. leidykla „Alma littera")
* „Postilės" (kartu su Giedre Kazlauskaite, 2009 m. leidykla „Tyto alba")
* „Pagaunama ir nepagaunama" (2013 m.)
* „Kaip buvo pradžioje. Biblinės meditacijos" (2016 m.)
* „Kraujomaiša" (2019 m.)

Nuorodos
--------

* Knygą išleidęs kunigas J. Sasnauskas ir skaudžiuose išgyvenimuose įžvelgia malonę interviu su Sasnausku
* Biografija Vilnijos vartuose

Išnašos
-------

1. ↑  Vilnijos vartai
2. ↑  Dėl apdovanojimo Vyčio Kryžiaus ordinais
3. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 107 psl.
| **Julė Pranaitytė** |
| --- |
| Gimė | 1881 m. gruodžio 15 d.Panenupiuose, Griškabūdžio valsčius |
| Mirė | 1944 m. sausio 29 d. (62 metai)Filadelfijoje |
| Sutuoktinis (-ė) | Pranas Vaičaitis |
|  |
| Veikla | JAV lietuvių spaudos leidėja, publicistė |
|  |
| Alma mater | Pensilvanijos universitetas |

**Julė Pranaitytė** (1881 m. gruodžio 15 d. Panenupiuose, Griškabūdžio valsčius – 1944 m. sausio 29 d. Filadelfijoje) – JAV lietuvių spaudos leidėja, publicistė.

Biografija
----------

Mokėsi Peterburgo (Rusija) Šv. Kotrynos
gimnazijoje, Prancūzijoje, Šveicarijoje. 1909 m. studijavo mediciną Pensilvanijos universitete.

Po sužadėtinio P. Vaičaičio mirties išvyko į JAV, kur 1903 m. su J.Mačiu-Kėkštu parengė poeto eilėraščių rinktinę. Kartu su A. Miluku 1903-1943 m. leido ir redagavo laikraštį ir žurnalą „Žvaigždė", 1942-1943 m. šio leidinio redaktorė. Viena ir kartu su A. Miluku išleido daugiau kaip 100 įvairių spaudinių. Leido knygas. Pasirašinėjo *Pranaičių Julė*.

Bibliografija
-------------

* *Iš kelionės po Europą ir Aziją*, Filadelfija, 1914 m.
* *Laisvosios Lietuvos aplankytų*, 1928 m.
* *Laiškai iš Ispanijos*, 1932 m.
* *Kun. A. Miluko darbuotė*, monografija, 1937 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 398 psl.
| **Juozapas Zavadskis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1781 m. kovo 15 d.Kozminas |
| Mirė | 1838 m. gruodžio 5 d. (57 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Saulės kapinėse |
| Vaikai | Adomas Zavadskis, Juozapas Zavadskis, Feliksas Zavadskis |
|  |
| Veikla | spaustuvininkas, Zavadskio spaustuvės ir leidyklos įkūrėjas |

**Juozapas Zavadskis** (1781 m. kovo 15 d. Kozmine, netoli Poznanės, Lenkija – 1838 m. gruodžio 5 d. Vilniuje, palaidotas Saulės kapinėse) – Lietuvos spaustuvininkas, Zavadskio spaustuvės ir leidyklos įkūrėjas.

Biografija
----------

Vroclave ir Leipcige įgijęs gerą poligrafininko išsilavinimą, 1803 m. atsikėlęs į Vilnių, įsteigė knygyną ir mažą spaustuvėlę. 1803 m. birželio mėn. išspausdino tikriausiai pirmą darbą Vilniuje – lietuvio A. Čeretavičiaus disertaciją *„De galactirrhoea"* ir pasirašė „Typis Jos. Zawadzki, universitatis typographi".

Apie 1805 m. Vilniaus universiteto vadovybė išnuomojo jam dešimčiai metų visiškai žlungančią spaustuvę su patalpomis universiteto rūmuose, sujungė su savąja ir gavo teisę spausdinti Vilniaus universiteto leidinius. 1806 m. perspausdino J. Jachnavičiaus *„Lietuwiszkas ewangelias"*. Lietuviškieji ir Vilniaus darbai, kuriuos turėjo teisę spausdinti, leido įkurti geriausią to meto spaustuvę Vilniuje. Nuo 1808 m. spausdino ir gaidų katalogus.

Spaudiniams apipavidalinti pasitelkė knyginės grafikos specialistus, „kovoti su klaidomis" pasamdė pirmąjį Vilniaus spaudos istorijoje etatinį korektorių, kurio pareigas daugiau kaip 40 metų ėjo žinomas lenkų ir rusų gramatikų autorius, Lietuvos bajorijos herbų rinkinio sudarytojas J. Bogdanovičius. Net Napoleono įsiveržimo metais, kai kitas poligrafijos įmones buvo apėmusi krizė, energingojo Zavadskio vadovaujama spaustuvė dirbo be didesnių nuostolių. Išradingai vadovaudamas poligrafijos įmonei, J. Zavadskis sugebėjo ne tik nepriekaištingai patenkinti universiteto poreikius, bet nemažai knygų pradėjo leisti ir savo nuožiūra. Ekonominę J. Zavadskio padėtį dažnai gelbėdavo tai, kad jis universitetui nemokėdavo grynais pinigais, o atsilygindavo knygomis bei kitais spaudos darbais.

1828 m. neteko universiteto spaustuvininko titulo ir turėjo išsikelti iš universiteto patalpų. Nuo 1834 m. leido *„Wizerunki i roztrąsanie naukowi"* ir kt. Jis laikomas ir *„Geografija powszechna"* autoriumi. Be Vilniaus knygyno, su Venckumi įsteigė ir skyrių Varšuvoje, o sūnus Juozapas įsteigė knygyną ir spaustuvę Kijeve.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Knygų leidybos pradžia Lietuvoje. Žurnalisto žinynas. Vilnius, 1992
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 573 psl.
| **Juozas Gaisrys** |
| --- |
| Gimė | 1921 m. spalio 9 d.Višakio Rūda, Marijampolės apskritis |
| Mirė | 1959 m. vasario 9 d. (37 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, rašytojas |

**Juozas Gaisrys** (1921 m. spalio 9 d. Višakio Rūdoje, Marijampolės apskritis – 1959 m. vasario 9 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, rašytojas.

Biografija
----------

1940 m. baigė žurnalistikos kursus prie laikraščio „Tiesa" redakcijos. 1941 m. Marijampolės apskrities laikraščio „Naujasis kelias" atsakingasis sekretorius. Antrojo pasaulinio karo metu slapstėsi, buvo kalinamas Marijampolės kalėjime, nuo 1942 m. – „Jūros" partizanų būrio grupės vadas. 1944–1945 m. „Tiesos" literatūrinis bendradarbis ir Marijampolės laikraščio „Naujasis kelias" redaktorius, 1945–1946 m. – atsakingasis sekretorius, 1946–1950 m. – „Tiesos" darbuotojas, 1950 m. – „Valstiečių laikraščio" skyriaus vedėjo pavaduotojas, 1951–1953 m. – žurnalo „Švyturys" literatūrinis darbuotojas. Rašė apybraižas.

Bibliografija
-------------

* *Gyvenimo žingsniai*, rinktinė, 1960 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 141 psl.
| **Juozas Jurevičius** |
| --- |
| Gimė | 1925 m. kovo 21 d.Dusetos, Zarasų apskritis |
|  |
| Veikla | pedagogas, publicistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija |

**Juozas Jurevičius** (1925 m. kovo 21 d. Dusetos, Zarasų apskritis – 2013 m.) – Lietuvos pedagogas, publicistas, redaktorius.

Biografija
----------

Vilniuje studijavo pedagogiką, psichologiją, istoriją. Dirbo pedagoginį darbą, 1944–1945 m. Juodupės ir 1945–1949 m. Pandėlio gimnazijų direktorius. Vėliau bendradarbiavo Radiofone – neetatinis talkininkas, literatūrinis redaktorius, redaktorius. Nuo 1957 m. dalyvavo kuriant Lietuvos televiziją, rengė ir vedė pirmąją publicistinę televizijos šeštadieninę programą „Laikas – įvykiai – žmonės". 1974–1989 m. dirbo žurnalo „Švyturys" redakcijoje.

Vienas iš Vyskupo Motiejaus Valančiaus blaivybės sąjūdžio kūrėjų ir organizatorių, šios organizacijos tarybos prezidiumo narys. Nuo 1989 m. laikraščio „Blaivioji Lietuva" redaktorius; nuo 1993 m. ir laikraščio „Valančiukas" redaktorius.

Bibliografija
-------------

* *Viskas kaip buvo*, publicistika, 1986 m.

Įvertinimas
-----------

* 1977 m. Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 197 psl.
| **Juozas Kapačinskas** |
| --- |
| Gimė | 1907 m. spalio 20 d.Mažučiai, Vilkaviškio valsčius |
| Mirė | 1992 m. sausio 13 d. (84 metai)Čikaga, JAV |
|  |
| Veikla | inžinierius, rašytojas, spaudos darbuotojas |

**Juozas Kapačinskas** (1907 m. spalio 20 d. Mažučiuose, Vilkaviškio valsčius – 1992 m. sausio 13 d. Čikagoje, JAV) – Lietuvos inžinierius, rašytojas, spaudos darbuotojas.

Biografija
----------

Studijavo technikos mokslus Kaune, Augsburgo technikos kolegijoje (Vokietija). Čikagos technikos institute įsigijo elektrotechnikos inžinieriaus specialybę.

1949 m. iš Vokietijos išvyko į JAV. Dirbo Burlingtone, geležinkelio kompanijoje. Už aktyvią visuomeninę veiklą įrašytas į JAV 200 metų sukakties leidinį *„Bicentinnial Memorial Editors of Distinguished Citizen of America Biografical Directory"*.

Bendradarbiavo dienraščiuose „Naujienos", „Draugas", rašė į laikraščius „Laisvoji Lietuva", „Sandara". Dirbo savaitraščio „Sandara" redakcijoje, ėjo redaktoriaus pavaduotojo pareigas, žurnalo „Mūsų Vytis" redakcinės kolegijos narys, Lietuvių žurnalistų sąjungos valdybos sekretorius.

Bibliografija
-------------

* *Siaubingos dienos: 1944-1950 metų atsiminimai*, Čikagos lietuvių literatūros draugijos leidinys, 1965 m. 276 psl.
* *Išeivio dalia: 1950-1973 metų atsiminimai*, Čikagos lietuvių literatūros draugijos leidinys, Chicago, 1974 m. 293 p. Vilnius, Enciklopedija, 1993 m. 254 psl.
* *Spaudos baruose*, Čikagos lietuvių literatūros draugijos leidinys, Chicago, 1978 m. 216 p.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 205 psl.
| **Juozas Kapočius** |
| --- |
| Gimė | 1907 m. spalio 19 d.Antatilčiai, Žemaitkiemio valsčius |
| Mirė | 1996 m. gegužės 22 d. (88 metai)Kape Kodas, Masačusetso valstija |
|  |
| Veikla | leidėjas, spaustuvininkas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžius |

**Juozas Kapočius** (1907 m. spalio 19 d. Antatilčiai, Žemaitkiemio valsčius – 1996 m. gegužės 22 d. Kape Kodas, Masačusetso valstija) – Lietuvos leidėjas, spaustuvininkas.

Biografija
----------

Mokėsi Ukmergės gimnazijoje ir Kauno aukštesniojoje technikos mokykloje. 1927 m. išvyko į Urugvajų. 1930 m. Montevidėjuje baigė spaustuvininkų mokyklą.1933 m. grįžo į Lietuvą, dirbo Klaipėdos „Ryto" bendrovės spaustuvės techniniu vedėju, pirmą kartą Lietuvoje pritaikė monotipą. Nuo 1935 m. Šiauliuose, vėliau Kaune „Vilties spaustuvės" vedėjas, kūrė spaustuvės techninę bazę. Pirmąkart Lietuvoje panaudojo reljefinę spaudą, pritaikė rotacinę ir renkamąją mašinas. 1937 m. Kaune įsteigė cinkografiją „Vaizdas", 1939 m. – spaustuvę, ją netrukus perkėlė į Vilnių, leido lenkų kalba laikraščius „Nowe slowo" ir „Nowe slowo rolnicze". 1941–1944 m. Vilniaus spaustuvių įgaliotinis, 1940 m. nacionalizuotos savo „Vaizdo" spaustuvės direktorius. 1943 m. spaustuvę atgavo.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Karo pabėgėlių stovykloje Detmolde leido žurnalą „Skautų aidas". 1949 m. persikėlė į JAV. 1951–1953 m. Brukline Pranciškonų spaustuvės techninis vedėjas. 1953 m. Bostone įsteigė Lietuvių enciklopedijos spaustuvę ir leidyklą. Joje leistos „Lietuvių enciklopedija" (37 t.), „Enciklopedia Lituanica" (6 t.). Jo veikla leido techniškai ir finansiškai įgyvendinti šį lietuvių intelektualų projektą. Leidykloje savo knygas spausdinosi Faustas Kirša, Stasys Santvaras ir kiti rašytojai. JAV lietuvių bendruomenės veikėjas, 1967–1969 m. Tarybos prezidiumo pirmininkas.

Įvertinimas
-----------

* 1995 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 205 psl.
2. ↑  *Juozas Kapočius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 364 psl.
| **Juozas Mikštas** |
| --- |
| Gimė | 1913 m. kovo 31 d. (110 metų)Bėgūnai, Dūkšto valsčius, Švenčionių apskritis |
|  |
| Veikla | žurnalistas |

**Juozas Mikštas** (g. 1913 m. kovo 31 d. senuoju stiliumi kovo 18 d. Bėgūnuose, Dūkšto valsčius, Švenčionių apskritis) – Lietuvos žurnalistas, Australijos lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Nuo 1930 m. korespondencijas, eilėraščius, prozos kūrinėlius spausdino Vilniaus leidiniuose „Vilniaus rytojus", „Jaunimo draugas", „Vilniaus aušra". 1934 m. lenkų okupacinės valdžios suimtas, kankintas. Vėliau bendradarbiavo leidiniuose „Mūsų Vilnius", „Trimitas", „Pavasaris", „Karys", „Savaitė", „Kuntaplis".

1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, rašė į laikraščius „Lietuvių žodis", „Mintis", „Tėviškės garsas", „Žiburiai", „Skautų aidas", žurnalą „Žingsniai". 1947 m. atvyko į Australiją. Buvo aktyvus leidinių „Australijos lietuvis", „Tėviškės aidai" bendradarbis. Australijos lietuvių kultūros fondas|Australijos lietuvių kultūros fondo vedėjas. Rašė į JAV lietuvių spaudą. Mėgiamiausi žanrai – humoreska, reportažas, apybraiža.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 329 psl.
| **Juozas Otonas Širvydas** |
| --- |
| Gimė | 1875 m. balandžio 16 d.Dauliūnai, Rokiškio valsčius |
| Mirė | 1935 m. gruodžio 27 d. (60 metų)Jūžintai, Rokiškio valsčius |
| Vaikai | Vytautas Širvydas |
|  |
| Veikla | knygnešys, žurnalistas, publicistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Juozas Otonas Širvydas** (1875 m. balandžio 16 d. Dauliūnai, Rokiškio valsčius – 1935 m. gruodžio 27 d. Jūžintai, Rokiškio valsčius) – Lietuvos knygnešys, žurnalistas, publicistas, redaktorius.

Biografija
----------

Skaityti pramoko iš savo motinos, vėliau lankė mokyklą Jūžintuose. Dar būdamas jaunuoliu pradėjo „daraktoriauti". Keturias žiemas mokė kaimiečių vaikus Kuokšių, Bilaišių ir kituose kaimuose. Bevažinėdamas po kaimus susipažino su spaudos platintojais, vėliau ir su knygnešiais

1894–1895 m. leido ranka rašytą laikraštėlį „Triūsas mužikėlio" (iš viso buvo išleista 14 laikraščio numerių, apie 600 puslapių), platino draudžiamą spaudą, padėjo liaudies švietėjo J. Katelės darbams. Vienas Lietuviškų vakarų pradininkų. 1896–1897 m. už slaptą veiklą kalėjo Panevėžio kalėjime, buvo ištremtas 3 metams į Kuršo guberniją, Subatės miestelį. 1901–1902 m. kūrė nelegalias spaudos platinimo, tautosakos rinkimo draugijas. 1902–1928 m. gyveno JAV 1903–1905 m. ir 1907–1912 m. redagavo laikraštį „Vienybė lietuvninkų", 1905–1907 m. – lietuvių socialistų sąjungos leidinį „Kova", 1921–1928 m. – „Vienybę". Lietuvių spaudos draugijos narys. Rašė ir lietuvių žurnalistikos istorijos, teorijos ir praktikos temomis, reiškėsi literatūros kritikoje. 1914–1915 m. laikraštyje „Vienybė lietuvninkų" skelbė vieną iš pirmųjų lietuvių periodikos istorijos darbą „Lietuvių spauda praeity" (liko nebaigtas), rinko medžiagą JAV lietuvių spaudos istorijos apžvalgai. Pasirašinėjo *Aitvaras, Daugmatis, Kregždūnaitis* ir kt. slapyvardžiais.

Spaudos darbe daug padėjo žmona Katrė Dulkytė – Širvydienė (gim. 1894 12 30 Kuprių kaime). Jų pradėtus darbus baigė sūnus Vytautas Širvydas. 

Jo vardu pavadinta Jūžintų Juozo Otto Širvydo vidurinė mokykla.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dalia Zibolienė (2014-12-12). „Visuomenės veikėjas, knygnešys, laikraštininkas Juozas Ottas Širvydas". Suarchyvuotas originalas 2015-03-18. Nuoroda tikrinta 2016-03-04.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 491 psl.
| Vilkas |
| --- |
| Vieta | Druskininkų sav. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,85 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,95 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 2,97 m |
| Įteka | 5 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Vilkė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Vilkas

  |
| **Koordinatės** |  54°7′35″ š. pl. 23°48′15″ r. ilg.﻿ / ﻿54.12639°š. pl. 23.80417°r. ilg.﻿ / 54.12639; 23.80417Koordinatės: 54°7′35″ š. pl. 23°48′15″ r. ilg.﻿ / ﻿54.12639°š. pl. 23.80417°r. ilg.﻿ / 54.12639; 23.80417 |

**Vilkas** – ežeras pietų Lietuvoje, Druskininkų savivaldybėje, apie 4,5 km į šiaurės vakarus nuo Leipalingio. Nusidriekęs iš šiaurės į pietus 2 km, plotis iki 0,6 km. Altitudė 114,5 m. Krantai daugiausia žemi, apaugę mišku, vietomis supelkėję, tik pietvakariniai ir šiaurės vakariniai krantai aukšti. Prie ežero šiaurinio galo prieina pustomo smėlio kalva, apaugusi retu pušynu. Rytinėje pakrantėje auga mėlyninis, brukninis ir viržinis šilas (Kamorūnų šilas). Ežero dugną dengia smėlis (rytuose), gėlavandenė klintis (pietvakariuose, šiaurėje), dumblas. Iš pietrytinio galo išteka Seiros intakas Vilkė. Vakariniu krantu eina riba su Lazdijų rajonu.

Vilko ežeras ir jo apylinkės 1960 m. paskelbtos botaniniu draustiniu (Vilko botaninis draustinis). Čia auga 278 aukštesniųjų augalų rūšys, jų tarpe ir saugomos – mažoji vandens lelija, menturlapė ežerutė, pelkinė žilė, kilnioji glindė. Ežero pakrantėse auga meldai, nendrės, plunksnalapės, alavijiniai aštriai, maurabragiai. Sutinkamos žuvys: karšiai, ešeriai, lydekos, raudės.

Į šiaurės vakarus nuo ežero įsikūręs Čivonių kaimas.

Nuorodos
--------

* Wilk Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom XIII, psl. 474 (lenk.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vilkas (ežeras)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 525


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RDruskininkų savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Nacionaliniai parkai | 
Dzūkijos nacionalinis parkas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Avirės hidrografinis • Baltosios Ančios herpetologinis • Cimakavo ornitologinis • Druskininkų botaninis • Gerdašių entomologinis • Raigardo kraštovaizdžio • Stračiūnų herpetologinis • Vilko botaninis |
|  |
| Gamtos paminklai | 
Snaigupėlės atodanga • Velnio akmuo |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
Latežerio ąžuolas |

 |
Koordinatės: 54°2′15″ š. pl. 23°53′25″ r. ilg.﻿ / ﻿54.03750°š. pl. 23.89028°r. ilg.﻿ / 54.03750; 23.89028

| Juodajis Bilsas |
| --- |
| Juodajis Bilsas nuo pietinio krantoJuodajis Bilsas nuo pietinio krantoJuodajis Bilsas nuo pietinio kranto |
| Vieta | Druskininkų sav. Lietuva |
| Plotas | 0,358 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,31 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 8,2 m |
| Didžiausias gylis | 16,6 m |
| Įteka | Bilsinyčia, J.B.-1, bevardis upelis |
| Išteka | Bilsinyčia |

**Juodajis Bilsas** arba **Bilsas Juodajis** – ežeras pietų Lietuvoje, Druskininkų savivaldybėje, apie 5 km į pietus nuo Leipalingio. Išsidriekęs šiaurės – pietų kryptimi 1,85 km, plotis iki 0,25 km. Per vidurį susmauktas. Altitudė 106,5 m. Gylis iki 16,6 m. Ežeras telkšo rininės kilmės duburyje. Krantai vietomis aukštoki, vietomis nuolaidūs, apaugę siauru medžių ruožu. Šiaurinėje pakrantėje auga miškelis, iš pietų prieina Leipalingio giria (Dulgininkų miškas). Šiauriau Juodojo Bilso už 70 m telkšo Baltajis Bilsas. Suteka du upeliai, pietuose išteka Nemuno kairysis intakas Bilsinyčia.

Pietiniame ir rytiniame ežero krantuose įsikūręs Didžiasalio kaimas, šiaurvakariniame – Vilkanastrų kaimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys
2. ↑  *Bilsas Juodajis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 145
Koordinatės: 53°57′40″š. pl. 24°09′50″r. ilg.﻿ / ﻿53.9611°š. pl. 24.164°r. ilg.﻿ / 53.9611; 24.164

| Dubas |
| --- |
| Vieta | Druskininkų sav. Lietuva |
| Plotas | 0,335 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,39 km |
| Įteka | Purvė |
| Išteka | Purvė |

**Dubas** (blrs. *Дуб*) – ežeras pietų Lietuvoje, Druskininkų savivaldybėje, apie 13 km į pietryčius nuo Viečiūnų, ir Baltarusijoje (Gardino rajonas). Apie 17,3 ha ežero priklauso Lietuvai. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 1,24 km, plotis – iki 0,53 km. Altitudė 123 m.

Ežero duburio šlaitai šiaurėje ir vakaruose 8–10 m, pietuose ir rytuose 2–3 m aukščio. Vakarinis krantas aukštas, kiti žemesni. Šiaurinėje pakrantėje stūkso Dubo miškas, plyti ~24 ha dydžio Dubo pelkė. Pakrantės apaugusios miškais, krymūnais, vietomis užpelkėjusios. Dugną dengia sapropelis.

Ežerą prateka Purvės upelis (Ratnyčios intakas).

Pietinėje pakrantėje įsikūręs Zapurjės kaimas. Į šiaurės rytus nuo ežero yra Dubo kaimas.

Vandenvardis siejamas su žodžiais *dūbėti* ('dubti, darytis dubiam'), *dubus* ('įdubęs, duobėtas').

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys
2. ↑  Блакiтная кнiга Беларусi: энцыкл. / Рэдкал.: Н. А. Дзiсько i iнш. – Мн.: БелЭн, 1994. – 415 с.
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 93
| Gervinis |
| --- |
| Vieta | Druskininkų sav. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,263 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,94 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 1,87 m |
| Didžiausias gylis | 2,8 m |
| Įteka | 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Gervinis

  |
| **Koordinatės** |  54°3′50″ š. pl. 23°54′5″ r. ilg.﻿ / ﻿54.06389°š. pl. 23.90139°r. ilg.﻿ / 54.06389; 23.90139Koordinatės: 54°3′50″ š. pl. 23°54′5″ r. ilg.﻿ / ﻿54.06389°š. pl. 23.90139°r. ilg.﻿ / 54.06389; 23.90139 |

**Gervinis** – ežeras pietų Lietuvoje, Druskininkų savivaldybėje, apie 3,5 km į pietryčius nuo Leipalingio. Ilgis šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 0,71 km, plotis iki 0,5 km. Giliausia vieta siekia 2,8 m. Altitudė 118,8 m. Ežeras rininės kilmės. Kranto linija lygi. Krantai pelkėti, vietomis apaugę krūmais. Ežeras apsuptas miško. Šiaurės vakaruose įteka du grioviai, o pietryčiuose išteka Avirės intakas (Nemuno baseinas). Ežere naudojant žemsiurbę išgaunamas sapropelis.

Netoliese į šiaurės vakarus telkšo mažesnis Gervinuko ežeras. Į vakarus nuo Gervinio įsikūręs Černiauskų kaimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gervinis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 609
| **Vilhelmas Lybknechtasvok. *Wilhelm Liebknecht*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1826 m. kovo 29 d.Gysene |
| Mirė | 1900 m. rugpjūčio 7 d. (74 metai)Šarlotenburge, Berlynas |
| Vaikai | Karlas Lybknechtas‎ |
|  |
| Veikla | vokiečių darbininkų judėjimo ir Vokietijos politinis veikėjas. |
|  |
|  **Vikiteka** | Wilhelm Liebknecht |

**Vilhelmas Lybknechtas** (vok. *Wilhelm Liebknecht*, 1826 m. kovo 29 d. Gysene – 1900 m. rugpjūčio 7 d. Šarlotenburge, Berlynas) – vokiečių darbininkų judėjimo ir Vokietijos politinis veikėjas.

Biografija
----------

1832 m. mirus tėvams, glaudėsi pas gimines, 1842 m. baigė Gyseno gimnaziją, 1842 – 1847 m. studijavo filologiją, teologiją ir filosofiją Gyseno, Berlyno ir Marburgo universitetuose. Studijų metais įsitraukė į respublikonų ir utopinių socialistų judėjimus.

1948 m. vasario revoliucinių įvykių Paryžiuje dalyvis. Už dalyvavimą revoliucijoje grįžęs į Badeną buvo suimtas. 1849 m. gegužės mėn. paleistas, pasitraukė į Šveicariją. 1850 m. dėl didėjančios jo įtakos Šveicarijos darbininkams, nes siekė suvienyti Šveicarijos vokiečių darbininkų asociacijas, išsiųstas iš šalies. 1850–1861 m. gyveno emigracijoje Prancūzijoje, 1861–1862 m. Anglijoje. Londone dalyvavo K. Markso ir F. Engelso vadovaujamų komunistų organizacijų veikloje. Po 1862 m. amnestijos grįžo į Vokietiją, dirbo laikraščio „Norddeutsche Allgemeine Zeitung" žurnalistu.

1864 m. kartu su Žanu Baptistu fon Šveiceriu leido „*Socialdemokratą*". 1865 m. O. fon Bismarko vyriausybės ištremtas iš Prūsijos, gyveno Leipcige, su F. Lasaliu įkūrė Visuotinę vokiečių darbininkų asociaciją. 1867 su A. Bebeliu įkūrė Saksų liaudies partiją, atstovavo ją Šiaurės Vokietijos reichstage. 1868 m. redagavo laikraštį „*Demokratisches Wochenblatt*" (Vokietijos savaitraštis), vėliau „*Volkstaat*" (Liaudies valdžia), nuo 1876 m. laikraštį „*Vorwärts*" (Pirmyn), nuo 1891 m. – jo vyr. redaktorius.

1869 m. Eizenache Vokietijos socialdemokratų darbininkų partijos įkūrėjas ir vadovas. Per 1870–1871 m. Pranzūzijos–Prūsijos karą nepritarė vokiečių ekspansionistiniams planams, rėmė 1871 m. Paryžiaus komuną, smerkė Elzaso ir Lotaringijos aneksiją. Nuo 1874 m. Vokietijos Reichstago socialdemokratų frakcijos vadovas. 1889 m. vienas iš II Internacionalo organizatorių, 1891 m. po Erfurto suvažiavimo – marksistinės Vokietijos socialdemokratų partijos Erfurto programos autorius.

V. Lybknechto veikla buvo vienas svarbiausių veiksnių, nulėmusių socialistų įtakos didėjimą net O. fon Bismarko inicijuotų antisocialistinių įstatymų galiojimo laikotarpiu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vilhelmas Lybknechtas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 129 psl.

Nuorodos
--------

* Lybknechto chronologija Archyvuota kopija 2006-04-09 iš Wayback Machine projekto. vokiečių kalba
„XX amžius" (1936 m. 1-asis numeris)
**XX amžius** – katalikiškos orientacijos dienraštis, ėjęs 1936–1940 m. Kaune vietoj valdžios sustabdyto „Rytas".

Istorija
--------

Įkūrė ir leido jaunųjų katalikų kultūrininkų grupė. Dienraščio idėjinius principus suformulavo Stasys Šalkauskis, pavadinimą pasiūlė Stasys Yla. Tiražas iki 40 000 egz.

Nušvietė svarbiausius šalies ir pasaulio įvykius, ryškindamas antisovietinę poziciją, svarstė politikos, ekonomikos, prekybos klausimus, nagrinėjo kultūros, švietimo, sveikatos apsaugos problemas, informavo apie socialinę šalies gyventojų padėtį, kritikavo tautininkų vykdomą politiką.

Bendradarbiavo Leonas Bistras, Vilius Bražėnas, Juozas Eretas, Zenonas Ivinskis, Bronius Krivickas, Pranas Kuraitis, Antanas Maceina, Stasys Šalkauskis ir kt.

Redaktoriai
-----------

* kun. Juozas Prunskis – iki 1939 m.
* Ignas Skrupskelis.
* Steponas Kolupaila – 1940 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 114 psl.
Imaginacinis Čanakjos portretas (1915 m.)
**Čanakja** (skr. चाणक्य = IAST: *Cāṇakya*) – apie IV a. pr. m. e. gyvenęs Maurijų imperijos politinis veikėjas, mokytojas, strategas, ekonomistas. Jis tradiciškai tapatinamas su karybos meno veikalo „Arthašastros" autoriumi Kautija ar Višnugupta.

Biografija
----------

Apie Čanakjos asmenybę žinoma tik iš pusiau legendinių pasakojimų, randamų klasikinės indų literatūros veikaluose: Somadevos „Kathasaritsagaroje", Hemačandros „Parišištaparvane", budistiniame pali veikale „Mahavamsoje" bei Višakhadatos „Mudrarakšasoje".

Pasak budistinių legendų, Čanakja gimęs Taksiloje, brahmanų šeimoje, valdant grobikiškiems Nandų valdovams. Vieną sykį Čanakja išvykęs į Pušpapurą (Patną), kur karalius Dhana Nanda brahmanams dalijęs dovanas. Tačiau pamatę bjauriai atrodantį Čanakją, karaliaus valdiniai jį išmetė. Tada Čanakja persiplėšė savo brahmano juostą ir prakeikė karalių. Pradžioje jis ketinęs padėti Dhana Nandos sūnui Pabatai gauti valdžią, bet paskui pabėgęs į Vindhjos miškus ir ten stebuklingu būdu sukaupęs turtų. Vieną dieną miške Čanakja pamatęs vaiką, vardu Čandragupta, kuris vaidinęs karalių, o kiti vaikai jam tarnavę. Čanakja sužinojęs apie vaiko karališką kilmę jį išpirko iš jo patėvio. Vėliau Čanakja pabandė nustatyti, katrą vaiką – Pabatą ar Čandraguptą – auginti kaip būsimą sosto įpėdinį. Tam jis skyręs užduoti – nuo miegančiojo vaiko nutraukti virvelę jo nepažadinant: Pabatai nutraukti virvelės nepažadinant Čandraguptos nepavyko, o Čandragupta nuėmė virvelę nukirsdamas Pabatos galvą.

Tada Čanakja 7 metus mokęs Čandraguptą karaliavimo meno, o iš savo sukauptų pinigų surinkęs kariauną. Čandraguptos ir Čanakjos kariuomenė užpuolė Dhana Nandos sostinę, bet patyrė skaudų pralaimėjimą. Tada, išgirdę pakeliui istoriją (alegoriją) apie pyrago valgymą iš vidurio ir pakraščių, suprato, kad reikia pulti ne tiesiai sostinę, o pradžioje užkariauti pakraščius. Taip Čanakja ir Čandragupta palaipsniui užėmė Nandų valstybę, užkariavo sostinę ir nužudė karalių. Čandraguptą paskelbus valdovu ir pradėjus Maurijų dinastiją, priešininkai ir plėšikai buvo sunaikinti. Čanakja karaliui į maistą slapčia įdėdavęs nedidelę dozę nuodų, kad šis taptų atsparus nunuodijimui. Kartą karalius pasidalinęs maistu su savo nėščia žmona ir ją pražudęs, bet Čanakja ištraukęs iš jos gemalą ir jį auginęs papjautų ožkų įsčiose. Taip gimęs Čandraguptos sūnus Bindusara.

Panaši džainų (Hemačandros) pasakojimo atmaina, bet pasak jos Čanakja buvęs džainas, o senatvėje susipykęs su Bindusara ir pasirinkęs badauti iki mirties.

Čanakjai priskiriami du tekstai – „Arthašastra" (veikalas apie karybą, strategijas, finansus, gerovės užtikrinimą ir pan.; greičiausiai skirtingų autorių, tarp kurių galbūt buvęs ir Čanakja, kompiliacija) bei „Čanakja Niti" (aforizmų iš įvairių šastrų rinkinys).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kautilja (Kauṭilya), dar vadinamas Čanakja arba Višnugupta*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 633 psl.
„Artojas" 1993 m.
**Šilalės artojas** – Šilalės rajono laikraštis, einantis nuo 1951 m. kovo 24 d. Šilalėje, J. Basanavičiaus g. 2.

Istorija
--------

1951–1990 m. LKP Šilalės rajono komiteto ir Liaudies deputatų tarybos organas, nuo 1990 m. – rajono laikraštis. Steigėja ir leidėja nuo 1995 m. UAB „Šilalės artojas". 1951 m. ėjo kartą-dukart, vėliau – du kartus, nuo 1963 m. – tris kartus per savaitę, 1982 m. – savaitraštis, nuo 1983 m. ėjo triskart, nuo 1990 m. – du kartus per savaitę. Iki 1962 m. vadinosi „Spalio pergalė", 1962–1993 m. – „Artojas", nuo 1994 m. – „Šilalės artojas".

Spausdino Šilalės spaustuvė, nuo 1982 m. Klaipėdos „Ryto" spaustuvės Šilalės filiale laikraštis „Artojas" buvo tik renkamas, o spausdinamas Šiaulių „Titnage" Tiražas 1951 m. – 1000 egz. 1987 m. – 8300 egz. 1997 m. – 4500 egz.

Laikraštyje dirbo ar bendradarbiavo Steponas Algirdas Dačkevičius, Vytautas Čepas, Benjaminas Pocius ir kiti.

Redaktoriai
-----------

* J. Ruzgaitis – 1951 m.
* B. Mockus – 1951–1953 m.
* Irena Antanavičienė – 1953–1955 m.
* M. Rėpša – 1955–1956 m.
* A. Žilinskas – 1956–1958 m.
* Genovaitė Kazlauskaitė – 1958 - 1965 m.
* S. Greviškis – 1965–1967 m.
* Alfonsas Briedis – 1967–1985 m.
* S. Zaluda – 1986–1987 m.
* Petras Dargis – 1988–1990 m.
* Laima Žiauberienė – 1991–2015 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 489 psl.
Švabų veidrodžio įvadinis puslapis
Švabų veidrodis
**Švabų veidrodis** (vok. *Schwabenspiegel*) – apie 1275 m. sudarytas teisės rinkinys tuometei Vokietijai (išskyrus Saksoniją). Sudarė nežinomas Augsburgo vienuolis pranciškonas.

Švabų veidrodis – žemės teisės (*Landrecht*), lenų teisės, taip pat imperijos teisės (*Kaiserrecht*) normų rinkinys. *Schwabenspiegel* šaltiniai - Biblija, romėnų teisė kanonų teisė, Imperijos įstatymai. Švabų veidrodis sukurtas remiantis kitais "veidrodžiais – tokiais kaip Saksų veidrodis ir Vokietijos veidrodis.

Turinys
-------

Teisės rinkinyje yra ilgokas skyrius, skirtas apie žydams taikytiną teisę. Švabų veidrodis įtvirtina žydų priesaiką, mini karaliaus globą žydams, draudimą taikyti prievartą žydų atžvilgiu (*Hehlerprivileg*). Rinkinyje minimas iš kanonų teisės perimtas „mišrių santuokų" draudimo principas (vesti kitos tautybės, religijos, tikėjimo asmenį). Švabų veidrodyje taip pat yra palankios nuostatos misionierystei (*Bekehrung*), specialios normos dėl aprangos.

Galiojimas
----------

Švabų veidrodis galiojo dabartinės Šveicarijos, Čekijos, pietų Vokietijos teritorijose. Dalimi teisės rinkinio nuostatų civilinėje ir baudžiamojoje teisėje naudotasi iki XIX a.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *„Švabų veidrodis" (vokiečių kalba Schwabenspiegel)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013. 301 psl.

Nuorodos
--------

* Rankraščio fotografija (fragmentas)[neveikianti nuoroda]
**Švenčionių spaustuvė** – spaustuvė, nuo 1944 m. veikianti Švenčionyse, Vilniaus g. 36/1.

Istorija
--------

Įkurta 1944 m. kartu su Švenčionių apskrities laikraščio *„Žvaigždė"* redakcija. Spausdino šį laikraštį lietuvių ir rusų kalba, o nuo 1950 m. – tokio pat pavadinimo Švenčionių rajono laikraštį. 1951–1953 m. spausdino ir MTS laikraščius: Pabradės *„Sovetskij traktorist"* rusų ir lenkų kalba bei Švenčionių *„Tarybinis mechanizatorius"* lietuvių ir rusų k. 1963 m. Švenčionių spaustuvė buvo prijungta prie Utenos spaustuvės kaip skyrius. 1989 m. tapo savarankiška valstybine spaustuvė, nuo 1992 m. – UAB „Firidas" spaustuvė,  generalinis direktorius ir savininkas Janas Komaiška. Spausdino blankus, etiketes, smulkius spaudinius, bet kai į naują spaustuvės įrangą buvo investuota 2 mln. Lt, bendrovės pardavimai 2005–2008 m. augo 89%. 2006 m. 2007 m. 2008 m. pelnė „Gazelės" titulą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 496 psl.
2. ↑  Jolanta Malinauskienė. Tenka suktis dvigubai greičiau. Verslo žinios, 2009 04 29, Nr. 80, 10 p.[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* Švenčionių spaustuvė Archyvuota kopija 2010-08-22 iš Wayback Machine projekto.
1890 m. Pirmojo numerio viršelis
1891 m. Nr. 6
**„Ūkininkas"** (Ukinįkas) – mėnesinis varpininkų žurnalas, leistas 1890–1905 m. Tilžėje ir Ragainėje. Skirtas valstiečiams. Lietuvoje buvo platinamas nelegaliai.

Istorija
--------

„Ūkininkas" (Ukinįkas) – tai neatskiriama laikraščio „Varpas" dalis. 1888 m. Varšuvoje įsteigta draugija „Lietuva", kurios nariai buvo laikraščio „Varpas" iniciatoriai Jonas Adomaitis – Šernas, J. Gaidys-Gaidamavičius, Juozas Kaukas, Vincas Kudirka, Justinas Staugaitis 1890 m. greta „Varpo" nusprendė leisti kitą, žemdirbiams skirtą mėnraštį „Ūkininkas", skirtą valstiečiams.

Išspausdino J. Biliūno, V. Kudirkos, Lazdynų Pelėdos, Gabrielės Petkevičaitės-Bitės, Žemaitės ir kt. autorių grožinės literatūros kūrinių. Tiražas 1000-2000 egz. Laikraštis nustojo eiti 1905 m. kartu su „Varpu".

Redaktoriai
-----------

Oficialiais redaktoriais laikraštį galėjo pasirašinėti tik Rytų Prūsijoje oficialiai gyvenantys ir registruoti jos piliečiai:

* 1890 – 1891 m. – Martynas Jankus,
* 1892 – 1894 m. – Kristupas Voska,
* 1895 – 1905 m. – Jurgis Lapinas.

Tikrieji laikraščio redaktoriai buvo tie patys „Varpo" redaktoriai ir bendradarbiai:

* 1890 m – Juozas Adomaitis-Šernas,
* 1891 m. – Jonas Kriaučiūnas,
* 1891 – 1894 m. ir 1903 – 1904 m. – Jurgis Šaulys,
* 1895 – 1897 m. – Stasys Matulaitis,
* 1898 – 1899 m. – Kazys Grinius,
* 1899 – 1903 m. ir 1904 – 1905 m. – Juozas Bagdonas,
* 1904 m. – Jonas Vileišis, 1905 – 1906 m. vietoje „Ūkininko" pradėjęs leisti laikraštį „Lietuvos ūkininkas",
* 1905 m. – Vincas Mickevičius-Kapsukas, Jurgis Šaulys, Jonas Vileišis, Juozas Gabrys-Paršaitis.

Bendradarbiai
-------------

Pagrindiniai bendradarbiai buvo Martynas Jankus, Saliamonas Banaitis, Jonas Čėsna, Juozas Bagdonas, Andrius Baltrušaitis, Antanas Baltrušaitis-Antanėlis, Motiejus Baltūsis, Felicija Bortkevičienė, Andrius Bulota, Antanas Garmus, Vincas Kapsukas, Jeronimas Ralys, Juozas Baltrušaitis, Konstantinas Jasiukaitis, Andrius Matulaitis, Stasys Matulaitis, Vladas Mongirdas, Kostas Stiklius, Jonas Vileišis, Povilas Višinskis, Morta Zauniūtė, Žemaitė ir daugelis kitų Lietuvos šviesuolių.

Kiti straipsniai
----------------

* Ūkininkas (Jonava)
* Ūkininkas (Kaunas)
* Ūkininkas (Vilnius)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 530 psl.

Nuorodos
--------

* Elektroninės laikraščio "Ukinįkas" kopijos - svetainėje www.epaveldas.lt Archyvuota kopija 2019-11-11 iš Wayback Machine projekto.
**Žemaičių prietelius** – *žemaičių katalikiškųjų organizacijų organas, katalikybės, tautybės ir demokratybės liaudžiai šviesti savaitraštis*, ėjęs 1925–1940 m. Telšiuose.

Istorija
--------

Įsteigė Jurgis Dagilis. Leido Telšių vyskupija ir Telšių katalikų veikimo skyriaus valdyba. Spausdino Švyturio spaustuvė Kaune, Vyskupijos spaustuvė Telšiuose. Išėjo 758 numeriai. Leido priedus „Jaunimas", „Šeimyna", „Svirplys" ir kt.

Rašė apie katalikiškų organizacijų veiklą, bažnyčios gyvenimą, svarstė ekonominio, politinio, socialinio gyvenimo klausimus, spausdino žinias iš Telšių, Lietuvos bei užsienio.

Bendradarbiavo Vincentas Borisevičius, S. Gabaliauskis, S. Grigaliūnas, Albinas Pocius, M. Račkus, V. Raulinaitis, Justinas Staugaitis, K. Šukys, K. Vanagas, G. Valančius, Aleksandras Vitkauskas, Algimantas Žukas ir kt.

Redaktoriai
-----------

* Jurgis Dagilis – 1925 m.
* Juozas Mačernis, Birutė Norvaišaitė,
* Petras Maželis – 1928–1931 m.
* Kazimieras Berulis – 1932–1935 m.
* Pranciškus Ramanauskas – 1936 m.
* Feliksas Gureckas – 1936 m.
* Vytautas Motiekaitis – 1936 m.
* Kazimieras Olšauskas – 1936–1940 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 578 psl.

Nuorodos
--------

* „Žemaičių prietelius". E-paveldas.lt
**Židinys** – *literatūros, mokslo, visuomenės ir akademinio gyvenimo mėnesinis žurnalas*, ėjęs 1924–1940 m. Kaune.

Istorija
--------

Oficialus leidėjas Vincas Mykolaitis-Putinas, nuo 1932 m. – Jonas Grinius. Faktiškai leido ateitininkų federacijos vyriausioji valdyba (iki 1924 m. – sąjunga). Spausdino „Raidės spaustuvė", „Šviesos" spaustuvė Kaune. Leido priedus „Gimtoji kalba", „Iliustruotas Židinio priedas", „Kalba".

Spausdino straipsnius filosofijos, kultūros, religijos, mokslo, istorijos, psichologijos, literatūrologijos, estetikos ir kitais klausimais. Skelbė politikos, meno, dailės, visuomeninio gyvenimo apžvalgas, grožinės literatūros kūrinius.

Bendradarbiai
-------------

Žurnale bendradarbiavo Viktoras Alekna, Vytautas Augustinas, Petras Babickas, Vytautas Bičiūnas, Bernardas Brazdžionis, Bronė Buivydaitė, Petras Būtėnas, Blažiejus Česnys, Pranas Dovydaitis, Juozas Eretas, Pranas Gaida-Gaidamavičius, Antanas Gylys, Liudas Gira, Motiejus Gustaitis, Jonas Jablonskis, Martynas Jankus, Adomas Jakštas, Viktoras Jasaitis, Kazimieras Jasėnas, Vladas Juodeika, Antanas Juška, Juozas Keliuotis, Petras Kuraitis, Petras Leonas, Vincas Maciūnas, Jonas Marcinkevičius, Česlovas Masaitis, Pranas Mašiotas, Nelė Mazalaitė, Henrikas Nagys, Salomėja Nėris, Povilas Pakarklis, Juozas Paukštelis, Stasys Santvaras, Paulius Slavėnas, Stasys Šalkauskis, Juozas Tumas-Vaižgantas, Mykolas Vaitkus ir kt.

Redaktoriai
-----------

**Vyriausias redaktorius** Vincas Mykolaitis-Putinas.

Redagavo:

* Pranas Mantvydas – 1929–1934 m.
* Stasys Šalkauskis – 1934 m.
* Ignas Skrupskelis, Jonas Virbickas – 1934–1940 m.
* Kazys Bauba – 1940 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 583 psl.

Nuorodos
--------

* „Židinys". E-paveldas.lt
„Pedagogas" 1990 m.
„Šiaulių universitetas" 2002 m.
„Šiaulių universitetas" 2004 m.
**Šiaulių universitetas** – iki 2021 m. sausio 1 d. veikusio Šiaulių universiteto (iki 1997 m. – Šiaulių pedagoginio instituto) savaitraštis, ėjęs nuo 1957 m. rugsėjo 12 d. Šiauliuose.

Istorija
--------

Iki 1961 m. kovo 23 d. vadinosi „Tarybinis pedagogas", iki 1998 m. – „Pedagogas". 1961–1977 m. laikraštis nebuvo leidžiamas. 1981 metais tiražas buvo 1500 egz. 1993 m. – 600–1000 egz. 1997 m. – 1000 egz. 1991–1992 m. laikraštis leido ketvirtinį priedą „Po paskaitų" (tiražas: 1000–1500 egz.). 2005 m. pradėta elektroninė laikraščio versija.

Redakcijoje dirbo S. Vilimienė, Algirdas Musneckis.

Redaktoriai
-----------

* Regina Petkevičienė-Stasiulionytė – 1957–1961 m. ir 1977–1981 m.
* Vita Morkūnienė – 1981–1990 m.
* Algirdas Malakauskas – 1990–1994 m.
* Zenonas Ripinskis – nuo 1994 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 382 psl.

Nuorodos
--------

* Universiteto laikraštis