recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Šuranaisvk. *Šurany* |
| --- |
|              |
| *Bažnyčia* |
|  |
| 

ŠuranaiŠuranai

48°5′14″ š. pl. 18°11′10″ r. ilg.﻿ / ﻿48.08722°š. pl. 18.18611°r. ilg.﻿ / 48.08722; 18.18611﻿ (Šuranai)Koordinatės: 48°5′14″ š. pl. 18°11′10″ r. ilg.﻿ / ﻿48.08722°š. pl. 18.18611°r. ilg.﻿ / 48.08722; 18.18611﻿ (Šuranai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Slovakijos vėliava Slovakija |
| **Kraštas** | Nitros kraštas |
| **Apygarda** | Nove Zamkų apygarda |
|  |
| **Meras** | Marek Oremus |
|  |
| **Gyventojų** (2015 m.) | 9 960  |
| **Plotas** | 166,53 km² |
| **Tankumas** (2015 m.) | 60 žm./km² |
| **Altitudė** | 144 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 942 01 |
| **Tinklalapis** | www.surany.sk |

**Šuranai** (svk. *Šurany* iki 1927 m. **Didieji Šuranai** svk. *Veľké Šurany*, veng. *Nagysurány*, vok. *Schuran*, turk. *Şuran*) – miestas Nove Zamkų apygardoje, Nitros krašte, pietvakarių Slovakijoje. 9960 gyventojų (2015 m. duomenys).

Miestas įsikūręs Dunojaus žemumoje, 123 m aukštyje virš jūros lygio, netoli Nitros upės. Yra nutolęs 13 km nuo Nove Zamkų ir maždaug 100 km nuo Bratislavos. 1976 m. prie Šuranų buvo prijungti Kostolni Sekas (svk. *Kostolný Sek*) ir Nitrianski Hradokas (svk. *Nitriansky Hrádok*).

Istorija
--------

Vietovėje žmonių gyvenama nuo neolito laikų. Pirmą kartą paminėtas Vengrijos karaliaus Belos II Aklojo 1138 m. dokumente, kaip *villa Suran*. 1663–1684 m. okupuotas Osmanų imperijos. 1832 m. suteiktas karališkojo miestelio titulas su prekybos teisėmis. 1854 m. pastatytas cukraus fabrikas (uždarytas 2000 m.). Iki 1920 m. ir 1938–1945 m. priklausė Vengrijai.
|  |
| --- |
| **Amsterdamo Schipholo oro uostas** |
|  |
| IATA: AMS - ICAO: EHAM |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | civilinis |
| Miestas | Amsterdamas |
| Aukštis virš jūros lygio | -3 m |
| Koordinatės | 52°18′29″N 004°45′51″E |
| Tinklalapis | schiphol.com/ |
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 18R/36L | 3 800 | 60 | asfaltas |
| 06/24 | 3 500 | 45 | asfaltas |
| 09/27 | 3 400 | 45 | asfaltas |
| 18L/36R | 3 400 | 45 | asfaltas |
| 18C/36C | 3 300 | 45 | asfaltas |
| 04/22 | 2 014 | 45 | asfaltas |

**Amsterdamo Schipholo oro uostas** (ol. *Luchthaven Schiphol*; IATA: **AMS**, ICAO: **EHAM**) – didžiausias Nyderlandų Karalystės oro uostas, esantis apie 9 km nuo Amsterdamo. Pagal aptarnautų keleivių skaičių šis tarptautinis oro uostas yra ketvirtas Europoje; 2013 m. šiuo oro uostu naudojosi 52 569 250 keleivių.

Amsterdamo oro uoste savo pagrindinę bazę turi nacionalinės oro linijos KLM Royal Dutch Airlines, seniausios oro linijos pasaulyje, nepakeitusios savo pavadinimo.

Oro uostas turi 6 pakilimo (nusileidimo) takus; naujausias buvo pastatytas 2003 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Transport and Traffic statistics Archyvuota kopija 2016-11-28 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Oficialus oro uosto tinklalapis
Kelias iš Kigalio į Ruhengerį
**Ruanda** neturi priėjimo prie jūros, todėl jos transporto sistema remiasi geležinkelio, bei transportu sausuma.

Keliai
------

2002 m. Ruandoje buvo 12 000 km kelių, iš jų tik 1000 km buvo grįsti. Penki svarbiausi keliai jungia Kigalį su kitais Ruandos miestais, asfaltuoti keliai jungia Butare su Cyangugu. Dauguma kelių tampa nepravažiuojami per lietingąjį sezoną. Be išėjimo į jūrą, Ruandai svarbiausi yra keliai, kurie eina nuo Kigalio iki Kibungo, bei nuo Kigalio iki Kakitumbos, ten yra uostas, kuris jungia Ruanda su Tanzanija ir Kenija. Ruandoje yra vos keli tiltai. 1995 m. šalyje buvo 7868 lengvųjų automobilių, bei 2048 sunkvežimių. Ruanda neturi geležinkelio.

Oro transportas
---------------

2001 m. Ruandoje buvo 8 oro uostai, iš kurių 4 turi grįstus kelius. Nacionaliniai oro uostai yra Kigali-Konombe, bei Kamembe miestuose, kuriuos aptarnauja „Air Rwanda", „Sabena", „Air Zaïre", „Aeroflot", „Air Burundi", „Kenya Airways", „Air Tanzania", „Ethiopian Airlines", „Air France". Tiesioginiai skrydžiai į Europą vyksta į šiuos miestus: Briuselį, Paryžių, Atėnus. Skrydžiai šalyje vykdomi „Air Rwanda" oro linijų į šešis vietinius oro uostus.

Nuorodos
--------

v • a • r **Afrikos šalių transportas** 

Alžyras • Angola • Beninas • Bisau Gvinėja • Botsvana • Burkina Fasas • Burundis • CAR • Čadas • Dramblio Kaulo Krantas • Džibutis • Egiptas • Eritrėja • Etiopija • Gabonas • Gambija • Gana • Gvinėja • Kamerūnas • Kenija • Komorai • Kongas • Kongo DR • Lesotas • Liberija • Libija • Madagaskaras • Malavis • Malis • Marokas • Mauricijus • Mauritanija • Mozambikas • Namibija • Nigerija • Nigeris • Pietų Afrika • Pusiaujo Gvinėja • Ruanda • San Tomė ir Prinsipė • Seišeliai • Senegalas • Siera Leonė • Somalis • Sudanas • Svazilandas • Tanzanija • Togas • Tunisas • Uganda • Vakarų Sachara • Zambija • Zimbabvė • Žaliasis Kyšulys  
  
Britų Teritorijos Indijos vandenyne • Majotas • Reunjonas • Šv. Elena
Koordinatės: 53°41′š. pl. 26°52′r. ilg.﻿ / ﻿53.69°š. pl. 26.86°r. ilg.﻿ / 53.69; 26.86

| Rubiaževičų valsčius |
| --- |
| Laikotarpis: XIX a. – 1939 m. |
| 


 |
| Apytikrė valsčiaus vieta dabartinės Baltarusijos žemėlapyje |
| **Adm. centras:** | Rubiaževičai |
|  |
| Rusijos imperija Rusijos imperija |
| Minsko gubernija | Minsko apskritis (1861–1915) |
|  |
| Lenkija Lenkija |
| Minsko apygarda (1919–1920)  Naugarduko apygarda (1920–1921)  Naugarduko vaivadija (1921–1939) | Minsko apskritis (1919–1920)  Stolpcų apskritis (1920–1939) |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |

**Rubiaževičų valsčius** (rus. *Рубежевичская волость*, lenk. *gmina Rubieżewicze*) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Rubiaževičai.

Istorija
--------

Valsčius įkurtas XIX a. Minsko gubernijoje. XIX a. 7-ajame dešimtmečiuose buvo panaikintas, apie 1880 m. vėl atkurtas. Tuo laikmečiu prie Rubiaževičų valsčiaus prijungti Didžiakaimio valsčius, Rudzicos valsčius, Slabodkos valsčius ir Volmos valsčius (arba jų dalys). Po I pasaulinio karo atiteko Lenkijai. Apie 1921 m. dalis Rubiaževičų valsčiaus perduota naujam Volmos valsčiui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Минский уезд. Radzima.net (tikrinta 2023-03-04).
2. ↑  Adam Janusz Mielcarek: Podziały terytorialno-administracyjne II Rzeczypospolitej w zakresie administracji zespolonej. Warszawa: Wydawnictwo Neriton, 2008.
| **Amras ibn al Asas** |
| --- |
|  |
| Amro ibn al Aso vardo kaligrafija. |
| Gimė | apie 585 m.Arabija |
| Mirė | 664 m.Egiptas |
|  |
| Veikla | karinis kalifato veikėjas |

**Amras ibn al Asas** (arab. عمرو بن العاص, apie 585–664 m.) – VII a. arabų kalifato karo vadas, Egipto užkariautojas ir valdytojas.

Biografija
----------

Amras ibn al Asas gimė apie 585 m. Arabijoje. Jis priklausė Mekos kuraišitų genties Sahmo klanui. Dalyvavo kuraišitų gretose 625 m. Uhudo mūšyje prieš Mahometo vadovaujamus musulmonus. Dar prieš musulmonams užimant Meką jis priėmė islamą. 632 m. mirus Mahometui jis buvo pranašo pavestoje misijoje Omane, kur sėkmingai atvertė į islamą vietos genčių vadus. 633 m. Abu Bakras patikėjo jam armijos vadovavimą invazijoje į Palestiną, kur Amras ibn al Asas užkariavo bizantiečių valdas Jordano upės vakaruose. Jis dalyvavo 636 m. Jarmuko mūšyje ir arabams užimant Damaską Sirijoje. 640 m. jis pradėjo karinę kampaniją Egipte, tuomet valdytą Bizantijos imperijos. Nėra tikra, ar jis tai darė savo nuožiūra, ar palieptas kalifo Umaro. Bet kokiu atveju, Umaras patvirtino jo veiksmus ir Egipto užkariavimas baigtas 642 m. užėmus Aleksandriją.

Amras ibn al Asas buvo paskirtas Egipto valdytoju. Buvo sumaniu vadovu, įvedė mokesčių ir teismų sistemą, įsteigė naują sostinę Fustatą. Jame pastatytai centrinei mečetei suteiktas Amro ibn al Aso mečetės pavadinimas (dabar Kaire). Kalifas Usmanas betgi greitai jį atšaukė į Mediną. Amras nedalyvavo politikoje iki 656 m. prasidėjusio Pirmojo pilietinio karo. 657 m. jis dalyvavo Sifino mūšyje Muavijos pajėgų pusėje vadovaudamas kavalerijai prieš kalifą Ali. Mūšyje buvo susitarta derėtis dėl valdžios kalifate. Su Muavijos pavedimu 658 m. Amras vėl vedė karius į Egiptą, kur užgniaužė Alidų šalininkų pasipriešinimą. Jis Muavijos I buvo patvirtintas Egipto valdytoju, kuriuo išbuvo iki mirties 664 metais (kitur mirties metais minimi 663 m.).

Šaltiniai
---------

* Alexander Mikaberidze. *Conflict and Conquest in the Islamic World*, 2011, t. I, p. 97
* Enciklopedija Britannica
| Ruapehu |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Naujoji Zelandija Naujoji Zelandija |
|  |
| Aukštis | 2797 m |
|  |
| Tipas | stratovulkanas |
|  |
| Amžius |
|  |
| Aktyvumas | aktyvus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 2006 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 39°28′0″ p. pl. 175°57′0″ r. ilg.﻿ / ﻿39.46667°š. pl. 175.95000°r. ilg.﻿ / 39.46667; 175.95000Koordinatės: 39°28′0″ p. pl. 175°57′0″ r. ilg.﻿ / ﻿39.46667°š. pl. 175.95000°r. ilg.﻿ / 39.46667; 175.95000 |

**Ruapehu** (angl. *Mount Ruapehu*) – aktyvus ugnikalnis (stratovulkanas) Naujojoje Zelandijoje, Šiaurės saloje, Taupo vulkaninėje srityje, pietiniame Taupo ežero krante, Tongariro NP. Aukštis 2797 m (aukščiausias N. Zelandijos ugnikalnis). Viršukalnė padengta ledynais.

Ruapehu veikia 250 tūkst. metų. Tai vienas aktyviausių pasaulio ugnikalnių. Sudaro 4 andezitiniai kūgiai. Paskutiniai didesni išsiveržimai įvyko 1895, 1945, 1995, 1996 m. Paskutinis išsiveržimas įvyko 2006 m.

Nuorodos
--------

* Ugnikalnių duomenų bazė Archyvuota kopija 2012-01-11 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Hurufizmas** (arab. حروفية = *hurūfyah*, iš *hurufi* – „raidės") – sufistinis mokymas, XIV a. pab.–XV a. paplitęs po vakarų Persiją, Anatoliją ir Azerbaidžaną.

Hurufizmo pradininkas ir dvasinis mokytojas yra iš Astarabado kilęs Fazlula Astarabadis Naimis. Jis buvo sufijų Rumi ir Mansuro al Haladžo sekėjas, o po 1370 m. pats tapo dvasiniu mokytoju ir skleidė savo mokymą vakarų Persijoje. Tebrize jis buvo globojamas Džalairidų valdovų, ten tikriausiai parašė savo veikalą *Jawidan-Al-Kabir*. Vėliau Naimio mokymas tapo vis labiau ezoteriškas, jis pateko į Persiją užvaldžiusių Timūridų nemalonę ir 1394 m. nužudytas prie Alidžos bokšto Timūro sūnaus Miranšacho. Tai sukėlė Naimio sekėjų, hurufitų, sukilimą, bet jis buvo numalšintas. Hurufizmas įvairiais pavidalais gyvavo dar keletą amžių.

Pasak Naimio, raktas į septintąją Korano knygą yra kabalistinė raidžių sistema, pagrįsta arabišku raidynu. Hurufitai šią šifrų sistemą išdėstė kūriniuose *Hidayat-nama*, *Jawidan* ir *Mahram-Nama*. Fazlula Naimis teigė visatą esant nuolatiniu virsmu, Dievo veidą esant nenykstamai atskleistu per žmogų, o patį Dievą – įsikūnijus į kiekvieną atomą. Hurufitai pripažįsta Fazlulą greta Adomo, Mozės ir Mohameto kaip vieną iš Dievo galios įsikūnijimų. Septynetą laiko šventuoju skaitmenimi. Žmogus yra raktas į aukščiausiąją slaptą tiesą (*haqiqa*). Hurufizmo ir izmailizmo pagrindinis skirtumas tas, kad izmailitai raktu į *haqiqa* laiko imamą, o hurufitai – raidžių magiją.

Po Naimio mirties svarbiausi hurufizmo mokytojai buvo Imadadinas Nasimis, Aliulas Ala, Seidas Išagas. Hurufizmo idėjos vėliau veikė kitus sufijų poetus, o hurufizmo raštų ir idėjų prieglobsčiu tapo bektašių ordinas. Vėliau hurufizmo mintis veikale „Raktas į Neregimą" surašė bektašių poetas Giulas Baba. Hurufitai siejami su Osmanų sultonu Mehmetu II – teigiama, kad jie į savo mokymą siekę atversti sultoną, bet vėliau sultono aplinkos žmonių paskelbti eretikais ir sudeginti.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Diana Puatjė
Fransua Klujė. Besimaudanti Diana Puatjė
**Diana de Puatjė** (pranc. *Diane de Poitiers*, 1499 m. rugsėjo 3 d. – 1566 m. balandžio 22 d. Anet pilis prie Evrio (*Évreux*), Normandija, (Eras ir Luara), Prancūzijos karaliaus Henriko II favoritė.

Biografija
----------

Jos kilmės vieta tiksliai nežinoma, yra versija, kad ji gimusi 1500 m. sausio 9 d. Viene, arba Etualyje prie Ronos, Dromo departamente. Tėvas Žanas de Puatjė (m. 1539 m.), Estualio vikontas, buvo Sent Valjė (*Saint-Vallier*) ponas. Šešerių metų neteko motinos, ją augino princesė ir regentė Ona Prancūzė. Jaunystėje buvo karalienės Klaudijos, vėliau karaliaus Pranciškaus I motinos Luizos Savojietės ir karalienės Eleonoros Austrės kambarinė.

1515 m. balandžio 16 d. ištekėjo už keturiasdešimtmečio Molervjė kunigaikščio, Normandijos didžiojo senešalio Luiso de Brėzė. Jiems gimė dukterys Fransuaza (1518-1574 m.) ir Luiza (1521-1577 m.)

1531 m. mirus Luisui de Brėzė ja susižavėjo 18 metų jaunesnis, tada dar dvylikametis Orleano kunigaikštis Henrikas (nuo 1547 m. karalius Henrikas II). Ji tapo jo favorite, nors 1533 m. kunigaikščio žmona tapo jo vienmetė Kotryna Mediči.

Dianos sodas Šenonso pilyje
Nuo 1548 m. Valentinua kunigaikštienė, o 1549 m. karalius jai dovanojo Šenonso pilį. Jos iniciatyva buvo pastatytas tiltas per Šero upę ir įrengtas iki šių dienų išlikęs sodas.

Rėmė ir stengėsi sutaikyti abi religiniuose karuose tarpusavyje kovojančias de Gizų ir Monmorensi šeimų grupuotes, 1559 m. įtikino Henriką II patvirtinti Kato-Kambrėsi taiką, kuri baigė Prancūzijos ir Ispanijos karą.

Pagarsėjo menų globa. Jos iniciatyva karaliaus rūmuose buvo užsakyta nemažai skulptūrų ir portretų. Vienas garsiausių to meto dailininkų Fransua Klujė (*François Clouet*) yra nutapęs ir kelis Dianos portretus. Jai remiant atsiskledė architektas Filipas Delormas (*Philibert Delorme*) ir poetas bei rašytojas Pjeras de Ronsaras (*Pierre de Ronsard*).

1559 m. liepos 10 d. karalių Henriką II riterių turnyre mirtinai sužeidė normandų gvardietis Gabrielis Montgomeris. Karaliene tapusi Kotryna Mediči tuoj pat Dianą pašalino iš karaliaus dvaro ir atėmė Šenonso pilį. Diana grįžo pas dukterį į Anet pilį.

Apie Dianos gyvenimą 1956 m. Davidas Mileris pastatė filmą „Diana de Puatjė", kuriame pagrindinį vaidmenį atliko Lana Turner.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Diana de Puatjė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Husain Al-Sayyad**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1988 m. sausio 14 d. (35 metai) |
| Gimimo vieta |  |
| Ūgis | 1,75 m |
| Tautybė | bahreinietis |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Al-Najma SC |
| **Numeris** | 13 |
| **Pozicija** | Centrinis kraštas |
| Profesionalūs klubai\* |
| - | Sporting CP |  |
| Nacionalinė komanda\*\* |
|  | Bahreinas Bahreinas | 97 (486) |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys. |

**Huseinas al Sajadas** (g. 1988 m. sausio 14 d.) – Bahreino profesionalus rankininkas, nacionalinės rinktinės narys, olimpietis.

Biografija
----------

2010 m. kartu su Bahreino nacionaline rinktine varžėsi Azijos žaidynėse, kuriose užimta 6-oji vieta. 2014 m. Azijos žaidynių bronzos medalininkas. 2017 m. debiutavo pasaulio čempionate, kuriame su Bahreino nacionaline rinktine užimta 23-ioji vieta.

2018 m. Azijos žaidynėse ir Azijos čempionate pelnė du sidabro medalius. 2019 m. pasaulio čempionate liko 20-as.

2021 m. pakviestas į Bahreino nacionalinę rinktinę dalyvauti 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.

Pasiekimai
----------

* **Azijos rankinio čempionatas**:
	+ 22 Sidabras: 2018
* **Azijos žaidynės**:
	+ 33 Bronza: 2014, 2018

Šaltiniai
---------

1. ↑  16 لاعباً في القائمة النهائية لمنتخب اليد للمشاركة في
Heinrich Camerarius
**Heinrich Camerarius** (*Henricus Camerarius*, 1547 m. Braunšveige, dab. Žemutinė Saksonija, kaip *Heinrich Kemmer* – 1601 m. vasario 11 d. Gieseritze, Vokietija) – vokiečių savivaldos teisininkas, teisėtyrininkas, Rostoko universiteto profesorius, rektorius.

Tėvas Hans Kemmer († 1549 m.), Braunšveigo pirklys. Motina Kunigunde Pelt.

Biografija
----------

Mokėsi Braunšveige (mokytojas Joachim Mörlin). Nuo 1566 m. studijavo Vitenbergo, po 2 mėn. – Rostoko universitete. 1570 m. teisių magistras, 1574 m. teisių licenciatas (apgynė atitinkamas disertacijas).

Hanzos miesto Rostoko (Šiaurės Vokietija) sindikas, nuo 1578 m. universiteto teisių ordinarinis profesorius. 1579 m. rugpjūčio 13 d. apgynė disertaciją, teisių mokslų daktaras. Skaitė paskaitas (Liūbeko teisė ir jos modifikacijos Rostoke). Savo darbuose iš romėnų teisės atstovavo Jacques Cujas pozicijoms. 1583, 1589 ir 1595 m. Rostoko universiteto rektorius.

1587 m. Rostoko miesto pasiųstas į Švediją, į Hanzos parlamentą, vad. „Hanzos dienas" (vok. *Hansetag*) į Liūbeką ir Meklenburgo hercogystės landtagus. Hercogo Ulricho fon Meklenburgo, kitų hercogų, kunigaikščių patarėjas. 1588 m. gautą kvietimą tapti Braunšveigo sindiku atmetė, tačiau 1600 m. spalio mėn. dalyvavo taikant miestą ir hercogą Heinrich Julius von Braunschweig-Wolfenbüttel.

1575 m. vedė Margarete Dobbin (1554–1626).. Dukra Margarethe ištekėjo už teisėtyrininko Martin Chemnitz (1561–1627).

1601 m. mirė kelionės metu grįždamas iš Salzwedel į Rostoką, netoli Gieseritz, palaidotas Rostoke.

Literatūra
----------

* Johann Bernhard Krey: *Andenken an die rostockschen Gelehrten aus den drei letzten Jahrhunderten.* Rostock 1816, S. 40–43 (Google Books).
* Otto Krabbe: *Die Universität Rostock im fünfzehnten und sechzehnten Jahrhundert.* Stillersche Hofbuchhandlung, Rostock und Schwerin 1854, S. 697f. (Google Books).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ulrich Bubenheimer: *Thomas Müntzer. Herkunft und Bildung.* In: *Studies in Medieval and Reformation Traditions.* Bd. 46, 1989, ISBN 978-90-04-08850-4, S. 266 (GoogleBooks).
2. ↑  Eckhard Düker: *Freudenchristentum: Der Erbauungsschriftsteller Stephan Praetorius.* In: *Arbeiten zur Geschichte des Pietismus.* Bd. 38, Vandenhoeck & Ruprecht, 2003, ISBN 978-3-525-55822-5, S. 41 (GoogleBooks)
3. ↑  Camerarius, Heinrich[neveikianti nuoroda] in der Sammlung von Personalschriften der Landesbibliothek Mecklenburg-Vorpommern
| ***Įsimylėjusi ragana*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Damiano Damiani |
| Vaidina | Richard Johnson  Rosanna Schiaffino  Gian Maria Volonte  Ivan Rassimov |
| Metai | 1966 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 107 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Įsimylėjusi ragana** (it. *La strega in amore*) – 1966 m. režisieriaus Damiano Damiani sukurtas nespalvotas filmas.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Su Sergio, maždaug keturiasdešimtmečiu vyru, ką tik baigusiu kelis nesėkmingus romanus, susisiekia Konsuela, elegantiška sena dama, gyvenanti miesto centre, didžiuliame sename name. Konsuela paveda Serdžui sutvarkyti jos mirusio vyro asmeninį archyvą. Viešėdamas Konsuelos rūmuose, jis susipažįsta su šios dukterėčia, gražuole Aura. Jis ją įsimyli, tačiau mergina atrodo baikšti, vengia išeiti į pasimatymus su vyru ir nenori susipažinti su naujais draugais, ji visada lieka dideliame Konsuelos name. Po kelis mėnesius trukusių santykių vyras atkakliai siekia gyventi saulės šviesoje, įnirtingai priešindamasis gyvenimui nuošalyje, visada šalia esant Konsuelai. Vieną vakarą, persekiodamas Aurą, Serdžijus sužino tiesą: Aura ir Konsuela yra tas pats asmuo. Konsuela turi paslaptingų antgamtinių galių, kurios jai leido persikūnyti į Aurą.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Richard Johnson – Seržas
* Rosanna Schiaffino – Aura
* Gian Maria Volonte – Fabricijus
* Sarah Ferrati – Konsuela
* Ivan Rassimov – bibliotekininkas

Apdovanojimai
-------------

* Nastro d'argento (nominacija) – geriausia aktorė (R. Schiaffino)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Alberto Pezzotta (2004). *Regia Damiano Damiani*. Cinemazero, 2004. ISBN 8890121823.
2. ↑  Roberto Poppi, Mario Pecorari. *Dizionario del cinema italiano. I film*. Gremese Editore, 2007. ISBN 8884405033.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Irikio nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Šventoji Laalago oazė Irikio parke Šventoji Laalago oazė Irikio parke |
| **Vieta:** | Maroko vėliava Marokas |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Zagora |
| 

Žemėlapis rodantis Irikio nacionalinis parkas vietą.Irikio nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 29°50′0″ š. pl. 6°31′0″ v. ilg.﻿ / ﻿29.83333°š. pl. 6.51667°r. ilg.﻿ / 29.83333; 6.51667Koordinatės: 29°50′0″ š. pl. 6°31′0″ v. ilg.﻿ / ﻿29.83333°š. pl. 6.51667°r. ilg.﻿ / 29.83333; 6.51667 |
| **Plotas:** | 1230 km² |
| **Įkurtas:** | 1994 m. |

**Irikio nacionalinis parkas** – saugoma gamtos teritorija pietryčių Maroke, Suso–Masos–Dra regione (Zagoros ir Tatos provincijos), apima teritoriją (~1230 km²) tarp Dra upės slėnio ir pietinių Antiatlaso šlaitų. Įsteigtas 1994 m.

Parko teritorijoje saugomi pusdykumių, dykumų ir sausringų stepių kraštovaizdžiai su būdinga augalija ir gyvūnija. Gausu įvairių akacijų, eglūnų, kitų dygių krūmokšnių. Po liūčių įduboje susidaro laikinas Irikio ežeras, prie kurio susirenka daug praskrendančių vandens paukščių – flamingų, laukių, žąsų. Parke taip pat sutinkami oriksai, puošnieji einiai, stručiai, berberiniai avinai, dorkai, hienos, gausu įvairių driežų, chameleonų, gekonų, gyvačių, varanų.

Irikio nacionalinio parko teritorija gyvenama retai, čia sutinkami daugiausia berberai, ganantys gyvulius. Yra senovinių paveldo objektų: Laalago oazė, ksarų Dra pakrantėse liekanos, istoriniai Merzugos, Mhamido miesteliai.
| ***Įprasto pamišimo istorija*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Storie di ordinaria follia |
| Kilmės šalis |  Italija  Prancūzija |
| Režisierius | Marco Ferreri |
| Scenaristas (-ai) | Marco Ferreri  Sergio Amidei  Anthony Foulz |
| Vaidina | Ben Gazzara  Ornella Muti |
| Metai | 1981 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 101 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Įprasto pamišimo istorija** (it.  *Storie di ordinaria follia*) – 1981 m. sukurta drama pagal rašytojo Charles Bukowski kūrinius.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Ben Gazzara – Čarlis Serkingas
* Ornella Muti – Kass
* Susan Tyrrell – Vera
* Tanya Lopert – Vikė
* Roy Brocksmith – barmenas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Čarlis – prasigėręs poetas, grįžtantis gyventi į Los Andželą, kur vėl įsikuria prastame rajone, savo buvusios žmonos kaimynystėje. Visas jo gyvenimas – tai alkoholis ir atsitiktinės moterys, kurių dėka jis semiasi įkvėpimo. Vis dėlto pažintis su save mėgstančia žaloti prostitute Kass gerokai pakeičia Čarlį ir jis ima jausti merginai kur kas gilesnius jausmus.

Po kurio laiko Čarlio kūryba sulaukia dėmesio ir jis gauna kvietimą vykti dirbti į Niujorką. Jis išvažiuoja ir ryšys su Kass nutrūksta. Po kurio laiko, neištvėręs sterilių sąlygų, Čarlis grįžta į Los Andželą, kur sužino, kad Kass nusižudė.

Negalėdamas pakelti netekties, jis vėl pradeda gerti, apsvaigimo akimirkomis įsivaizduodamas vėl save esantį su Kass.

Apdovanojimai
-------------

Kass
### David di Donatello

* Geriausias operatorius (Tonino Delli Colli)
* Geriausias režisierius (Marco Ferreri)
* Geriausias montažas (Ruggero Mastroianni)
* Geriausias scenarijus (Sergio Amidei, Marco Ferreri)
* Geriausia aktorė (nominacija) (Ornella Muti)

### Italijos kino žurnalistų sindikatas

* Geriausias operatorius (Tonino Delli Colli)
* Geriausias režisierius (Marco Ferreri)

### San Sebastiano kino festivalis

* Geriausias režisierius (Marco Ferreri)
| **Heidemarie Schwermer** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1942 m.Klaipėda, Trečiasis Reichas |
|  |
| Veikla | mokytoja, psichoterapeutė, visuomenės veikėja |

**Heidemarie Švermer** (g. 1942 m. Klaipėdoje) – mokytoja, psichoterapeutė, visuomenės veikėja, Vokietijoje pagarsėjusi kaip moteris, kuri kelis dešimtmečius gyvena nenaudodama pinigų.

Biografija
----------

Gimė 1942 m. Klaipėdoje, jos tėvas valdė kavos skrudinimo cechą. Buvusi mokytoja ir psichoterapeutė 1994 m. sukūrė pirmąją mainų grupę, kuri padėjo vietos gyventojams keistis paprasčiausiomis paslaugomis, tokiomis kaip vaikų priežiūra ar namų valymas, už materialias prekes. Moteris dalyvauja paskaitų cikluose visoje Europoje, o pastaruoju metu padeda reklamuoti savo dokumentinį filmą. Iš to gaunamų pajamų pakanka padengti kelionės traukiniu išlaidoms.

Darbai
------

* *Das Sterntalerexperiment: mein Leben ohne Geld*. Riemann, München, 2001, ISBN 3-570-50016-0.[12]
* *In Fülle sein ohne Geld*. Zum Herunterladen auf heidemarieschwermer.com, 2007
* *WunderWelt ohne Geld: Erzählungen aus einem Leben*. Books on Demand, 2012, ISBN 978-3-8482-0586-8

Nuorodos
--------

* Asmeninis tinklalapis
* Dokumentinis filmas (ang.) Archyvuota kopija 2020-11-09 iš Wayback Machine projekto.
* Interviu (vok.)
* Profilis www.imdb.com
* Vokietė 15 metų laimingai gyvena visiškai be pinigų

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vokietė antrą dešimtmetį gyvena be pinigų
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Irenijus Račkauskas** |
| --- |
|  |
| Irenijus Račkauskas Sąjūdžio II suvažiavime |
| Gimė | 1949 m. gruodžio 15 d.Radviliškis |
| Mirė | 2010 m. sausio 19 d. (60 metų)Šiauliai |
|  |
| Partija | 1989 m. Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |
| Žinomas (-a) už | Šiaulių mero pavaduotojas |

**Irenijus Račkauskas** (g. 1949 m. gruodžio 15 d. Radviliškis – 2010 m. sausio 19 d. Šiauliai) – Lietuvos ir Šiaulių miesto politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1967 m. baigė Šiaulių 5-ąją vidurinę mokyklą, 1975 m. Kauno politechnikos institutą, 1993 m. Kauno vadybos ir kalbų koledžą.

1967–1969 m. Šiaulių televizorių gamyklos darbininkas, 1970–1973 m. Šiaulių elektros tinklų darbuotojas, 1974–1982 m. Šiaulių televizorių gamyklos specialistas, inžinierius, vyriausiasis inžinierius, 1983–1987 m. Šiaulių elektros tinklų vyriausiasis inžinierius, 1988 m. gamyklos „Nuklonas" Skaičiavimo technikos laboratorijos viršininkas, 1990–1996 m. AB „Gliukozė" darbininkas. 1997–2000 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys, mero pavaduotojas.

Nuo 1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių skyriaus narys, skyriaus pirmininko pavaduotojas, 1998–1999 m. pirmininkas, nuo 2001 m. revizijos komisijos pirmininkas. 1988–1990 m. Šiaulių Sąjūdžio tarybos narys.

Radijo mėgėjas, šaukinys LY3RI, daugkartinis Lietuvos UTB radijo ryšių čempionatų prizininkas Radijo mėgėjų draugijos iždininkas.

Po sunkios limfmazgių vėžio ligos mirė Šiaulių miesto respublikinėje ligoninėje 2010 m. sausio 19 d.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Irkeštamas*Иркештам* |
| --- |
| *Irkeštamo pasienio postas* |
|  |
| 

IrkeštamasIrkeštamas

39°40′50″ š. pl. 73°54′40″ r. ilg.﻿ / ﻿39.68056°š. pl. 73.91111°r. ilg.﻿ / 39.68056; 73.91111﻿ (Irkeštamas)Koordinatės: 39°40′50″ š. pl. 73°54′40″ r. ilg.﻿ / ﻿39.68056°š. pl. 73.91111°r. ilg.﻿ / 39.68056; 73.91111﻿ (Irkeštamas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5)------ vasaros: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Kirgizijos vėliava Kirgizija |
| **Sritis** | Ošo sritis |
| **Rajonas** | Alajaus rajonas |
|  |
| **Altitudė** | 3 005 m |

**Irkeštamas** (kirg. *Иркештам*) – kaimas pietų Kirgizijoje, Ošo srityje, Alajaus slėnio rytiniame gale, Kinijos pasienyje. Pro šią gyvenvietę eina vienas iš dviejų pagrindinių kelių, jungiančių Kirgiziją su Kinija (Kašgaro miestu). Kitas toks kelias eina per Torugato perėją (165 km į šiaurės rytus). Irkeštamo postas neretai būna nepravažiuojamas dėl nuošliaužų kelyje, sunkvežimių spūsčių ir muitinės darbo sutrikimų. Per Irkeštamą du kartus per savaitę vyksta autobusas tarp Ošo ir Kašgaro.

Istorija
--------

Ši perėja kinų šaltiniuose kaip *Weilüe* minima jau nuo II–III a.
**Įsruties kapinynas** – du prūsų kapinynai prie Įsruties, dab. Černiachovskas, Kaliningrado sr. Vietovė 1340 m. minima *Instrud* vardu.

Pirmasis kapinynas
------------------

Pirmasis kapinynas yra į rytus nuo kelių, vedančių į Jurbarką, prie Unguros upės buvusio dešiniojo kranto, vėliau upė pakeitė vagą. Jis rastas kasant žvyrą. 1927 m. Karlas Engelis ištyrė 14 kapų. Sudeginti mirusieji laidoti urnose arba be jų; dviejuose kapuose rasta žirgų kaulų. Vienas žirgo kapas aptiktas po sudeginto mirusiojo kapu. Dalis kapų su įkapėmis; rasta segė žvaigždine kojele, stiklo karolis, diržų sagčių, žalvarinių diržų apkalų. Kapai datuojami V-VI amžiumi. Koordinatės 54°37′10″ š. pl. 21°54′10″ r. ilg.﻿ / ﻿54.61944°š. pl. 21.90278°r. ilg.﻿ / 54.61944; 21.90278

Antrasis kapinynas
------------------

Antrasis kapinynas buvo miesto vakarinėje dalyje, į vakarus nuo pilies. Koordinatės 54°39′50″ š. pl. 21°49′10″ r. ilg.﻿ / ﻿54.66389°š. pl. 21.81944°r. ilg.﻿ / 54.66389; 21.81944

Aptiktas 1888 m. Rasta sudegintų mirusiųjų kapų, įvairių radinių, buvo ardomas. 1925 m. Vilhelmas Gertė ištyrė 64 kapus, 1934 m. Vilhelmas Grunertas -16 kapų, 1938 m. V. Grunertas ir Volfgangas Gronau - 56 kapus. Manoma, kapinynas užėmė 70 x 50 m dydžio plotą. Jo šiaurės rytų dalis sunaikinta kasant smėlį. 

Mirusieji laidoti sudeginti urnose ar be jų, dažniausiai su įkapėmis. Ankstyvieji kapai kapinyno vakarinėje dalyje su urnomis, vėlesnieji be jų, juose daugiau įkapių. Rasta akinių, lankinių, lenkta kojele, žieduotųjų segių, įvairių formų smeigtukų, diržų sagčių, varpelio pavidalo pakabučių, apyrankių, žiedų, sidabrinių kibirėlio pavidalo pakabukų, antkaklių, apgalvių, gintarinių, stiklo, emalio ir žalvario karolių, ylų, du kovos peiliai, antskydis (umbas), Romos imperatoriaus Maksimino Trako (235-238 m.) moneta. Po vėlyvaisiais kapais rasti 8 žirgų kapai; juose buvo žąslų ir kamanų, puoštų kryžiaus formos apkalais ir pusmėnulio pavidalo pakabučiais. Virš dalies kapų buvo išgrįsti akmenų grindinėliai arba kapai buvo apdėti akmenimis. Kapinynas datuojamas II a. - VI a. ir priskiriamas Sembos kapinynų grupei, dalis papuošalų (apgalviai ir smeigtukai) būdingi Nemuno žemupio regiono kapinynams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valdemaras Šimėnas. *Įsruties kapinynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 313 psl.
**Vokiečių kalbos kaip užsienio kalbos testas** (vok. *Test Deutsch als Fremdsprache*, *TestDaF*) – centralizuotas ir standartizuotas vokiečių kaip užsienio kalbos egzaminas (testas), organizuojamas visame pasaulyje. Vokietijos akademinių mainų tarnybos (DAAD) užsakymu išplėtojo Hageno nuotolinių studijų universitetas (FernUniversität Hagen), Bochumo Rūro universiteto Kalbų mokymo tyrimų seminaras (Vokietija), Gėtės institutas ir *Carl Duisberg* centras nuo 1998 m. iki 2000 m. TestDaF iš esmės yra skirtas stojantiesiems į Vokietijos aukštąsias mokyklas, įrodinėjant tinkamą savo vokiečių kalbos žinių ir gebėjimų lygį. 2007 m. TestDaF testui užsirašė apie 15 000 užsienio studentų.

Testavimas, sertifikavimas
--------------------------

Laikiusiems testą TestDaF institutas išduoda sertifikatą, patvirtinantį kalbos 4 rūšių įgūdžius (išlaikius subtestus) kaip skaitymo supratimas, klausymas (suvokimas iš klausos), rašytinė ir žodinė išraiška, diferencijuotai pagal atitinkamą lygį (TestDaF lygiai – nuo TDN 3 iki TDN 5).
Testavimas vyksta 9 kartus per metus. Registracija vyksta TestDaF centre.
TestDaF vykdo specialūs centrai. Lietuvoje – tik vienas TestDaF centras, įkurtas 2005 m. balandį (*TestDaF-Zentrum Kaunas*, Vytauto Didžiojo universitetas; testavimo vykdytojos – doc. Rūta Eidukevičienė, VDU HMF Vokiečių ir prancūzų filologijos katedros vedėja, ir doc. Antje Johanning, DAAD lektorė). Testavimo datos – 2009 m. rugsėjo 16 d. (registracija 21.07.2009–18.08.2009), 2009 m. lapkričio 10 d. (registracija 15.09.2009–13.10.2009) ir atitinkamai vėliau.

Reikšmė
-------

TestDaF sertifikatas yra oficialus patvirtinimas dėl reikiamų vokiečių kalbos žinių bei gebėjimų, reikalingų mokytis universitetuose Vokietijoje (pagal Vokietijos rektorių konferencijos ir VFR kultūros ministrų konferencijos susitarimus). TestDaF sertifikato 4 lygis (**TDN 4**) visose keturiose kalbos egzamino dalyse yra pakankamas studijuoti bet kokio tipo aukštojoje mokykloje. **TDN 3** lygis atskiruose universitetuose, aukštosiose mokyklose priklausomai nuo studijų ir tyrimų tikslų gali būti pripažintas (arba yra) pakankamas. **TDN 5** liudija apie ypač aukšto lygio vokiečių kalbos mokėjimą, esantį virš reikalaujamų kalbos žinių lygio, reikalingo studijoms.

Nuorodos
--------

* TestDaF tinklalapis (patarimai, testo užduotys)
* Deutsch-Uni Online TestDaF instituto nuorodos rengiantis testui
* TestDaF centras Kaune Archyvuota kopija 2009-02-21 iš Wayback Machine projekto. aktuali informacija
| Vola Uhruskos valsčiuslenk. *Gmina Wola Uhruska* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Liublino vaivadija Liublino vaivadija |
| **Apskritis** | Vlodavos apskritis |
| **Administracinis centras** | Vola Uhruska |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 4 223 |
| **Plotas** | 150,86 km² |
| **Tankumas** (2004) | 28 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | PL 22-230 |
|  |
| **Tinklalapis** | www.wolauhruska.pl |
|  **Vikiteka** | Vola Uhruskos valsčiusVikiteka |

**Vola Uhruskos valsčius** (lenk. *Gmina Wola Uhruska*) – kaimietiškas valsčius rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Vlodavos apskrityje. Centras – Vola Uhruska. Ribojasi su Savino, Hansko, Ruda Hutos ir Vlodavos valsčiais bei Ukraina.

Paviršiaus struktūra
--------------------

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 150,86 km², iš kurių:

* ariama žemė: 49 %
* miškai: 38 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 13 %

Valsčius sudaro 12,01 % apskrities teritorijos.

Gyventojai
----------

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

| Aprašymas | Bendrai | Moterys | Vyrai |
| --- | --- | --- | --- |
| Gyventojai | **4 223** | 100 % | 2 156 | 51,1 % | 2 067 | 48,9 % |
| Gyventojų tankumas(Gyv./km²) | 28 | 14,3 | 13,7 |

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Bitinas, Huta, Juzefuvas, Kosinas, Lanas, Macošin Dužai, Maidan Stulenskai, Maloziemcė, Mšanka, Mšana, Mšana Kolonija, Nadbužanka, Piaskai, Piaski Uhruskiai, Potokai, Pžimiarkai, Sedliščė, Soltisai, Stanislavuvas, Stare Stulnas, Stulnas, Uhruskas, Vola Uhruska, Zagura, Zastaviai ir Zberežė.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2012-02-11 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RVlodavos apskrities valsčiai |
| --- |
|  |
| 
Hanos valsčius • Hansko valsčius • Stari Bruso valsčius • Uršulino valsčius • Vlodavos valsčius • Vola Uhruskos valsčius • Virikų valsčius • Vlodava  |  |

 |
**Amuna** (*Ammuna*) – Senosios hetitų karalystės karalius, valdęs ~1550–1530 m. pr. m. e. Sostą Amuna užėmė, nužudęs savo tėvą Zidantą.[1]

Apie Amunos valdymą pasakojama vadinamajame Telepinu edikte. Pasak šio teksto, Amuna valdęs ilgai, tačiau jo nelaiminę dievai: Amuna surengė karo žygių, tačiau nė vienas jų hetitams nesibaigė sėkmingai, be to, įvairiose hetitų valdomose žemėse kilo sukilimai.[1] Karaliaujant Amunai, Hetitų karalystė neteko nemažos dalies teritorijos: prarastos Arzava ir Pala, taip pat Kizuvatna. Išlikusi fragmentiška Amunos valdymo laikų kronika, iš kurios sprendžiama, kad Amuna veikiausiai kovojo su keletu miestų: Neša (iš pradžių ją apiplėšė, tačiau vėliau konfliktas atsinaujino), Šativara ir Šulukiu. Kronikoje taip pat minimi Zalpos ir Purušhandos miestai (galbūt jie palaikė Amuną).[2]

Veikiausiai Amuna mirė sava mirtimi.[1] Prasidėjo kova dėl sosto, buvo nužudyti Titis ir Hantilis (greičiausiai Amunos sūnus). Sostas atiteko Huzijai, kurio vyriausioji sesuo Istaparija buvo ištekėjusi už Telipinu. Pastarasis, anot australų istoriko Trevor R. Bryce, buvo Amunos sūnus.[3]

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Leick, Gwendolyn (2002). Who’s Who in the Ancient Near East. Routledge, p. 14. ISBN 9781134787951.
2. ↑  Reign of Ammuna. Archyvuota kopija 2012-05-17 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Trevor Bryce. The Kingdom of the Hittites. Oxford University Press, 1999, p. 109.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Žuobrys** (dar vadinamas *žuobris*) - senovinis padargas žemei arti. Iš arklo išsivystė verčiantis vagą žuobrys. Gamybinių jėgų vystymasis, gyvulininkystės plitimas ir nuolatinių laukų daugėjimas, gyventojų gausėjimas vertė tobulinti žemdirbystės įrankius. Verčiantys vagą įrankiai plito pirmaisiais mūsų eros amžiais, kai prasidėjo pūdiminė žemdirbystė, o plačiai įėjo į apyvartą apie IX - XII a.

Seniausias verčiantis vagą arimo įrankis buvo žuobrys. Juo buvo ariama ir XIX a. pabaigoje. Šis įrankis turjo kastuvo pavidalo išarą, platų trikampį noragą ir dvi nejudamas šonines verstuves. Verstuvės buvo dvi lazdos, kurių apatiniai galai buvo užkišti už norago, o viršutiniai pririšti virš ranktūrio virvutėmis. Ardamas artojas kreipdavo žuobrį į tą pusę, į kurią norėjo versti vagą.

Žuobrys buvo paplitęs tik Vidurio Lietuvoje (Kauno, Jonavos, Kėdainių, Baisiogalos, Ariogalos ir kt. vietovėse)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 37°49′33″ p. pl. 77°33′17″ r. ilg.﻿ / ﻿37.82583°š. pl. 77.55472°r. ilg.﻿ / 37.82583; 77.55472

Amsterdamo salos padėtis
Salos žemėlapis
**Amsterdamo sala** (pranc. *Île Amsterdam*) arba ***Naujasis Amsterdamas*** (*Nouvelle Amsterdam*) – sala pietiniame Indijos vandenyne, beveik viduryje tarp Afrikos, Azijos, Australijos ir Antarktidos. Priklauso Prancūzijai, kartu su už 85 km nutolusia Šv. Pauliaus sala sudaro atskirą Prancūzijos Pietų Sričių rajoną.

Sala užima 55 km² plotą, jos ilgis 10 km, plotis iki 7 km. Tai vulkaninė sala, sudaryta iš snaudžiančio ugnikalnio (paskutinis išsiveržimas – 1792 m). Iškyla į 867 m (Deivių k.). Pietvakariuose driekiasi ugnikalnio kaldera, vadinama Viržynų plynaukšte (*Plateau des Tourbières*). Ji į vandenyną leidžiasi stačiais (>700 m) D’Antrkasto skardžiais.

Klimatas jūrinis, švelnus. Vidutinė metinė temperatūra – 14 °C, per metus ji nedaug kinta (sausį vidutiniškai būna 17,5 °C, liepą – 11,6 °C). Per metus iškrenta apie 1100 mm kritulių, būdingas didelis oro drėgnumas, gūsingi vėjai. Priešingai, nei daugelyje kitų pietų Indijos vandenyno salų, Amsterdamo saloje auga medžiai – tik pietų jūrų salose sutinkami *Phylica arborea*. Taip pat veši žolės, papartynai. Saloje peri jūriniai paukščiai – albatrosai (tarp jų – endeminis *Diomedea amsterdamensis*), pingvinai, plėšikai. Yra subtropinių jūrų lokių ir pietinių jūrų dramblių gulyklos. Įsiveisusios pelės, žiurkės, sulaukėjusios katės. Iki 2010 m. Amsterdamo saloje gyvavo sulaukėjusių galvijų populiacija.

Amsterdamo salos šiaurinėje pakrantėje veikia Marteno de Vivjė (*Martin-de-Viviès*) mokslinių tyrimų stotis (~30 žmonių).

1522 m. kovo 18 d. salą atrado ispanų jūrininkas Chuanas Sebastianas Elkanas, tęsęs žuvusio Fernando Magelano kelionę. 1633 m. birželio 17 d. salą pasiekė olandų kapitonas Antonis van Dimenas (*Anthony van Diemen*) ir pavadino savo laivo „Naujasis Amsterdamas" (*Nieuw Amsterdam*) vardu. 1696 m. saloje išsilaipino olandas Vilemas de Vlaminkas (*Willem de Vlamingh*). Vėliau į salą patekdavo įvairūs paklydę laivai, ruonių medžiotojai. 1871 m. Amsterdamo salą pabandė apgyvendinti prancūzai iš Reuniono, joje įveisė galvijus, bet vėliau išsikraustė. 1892 m. Amsterdamo sala oficialiai tapo Prancūzijos valda, o nuo 1924 m. valdyta kaip Madagaskaro kolonijos dalis. 1949 m. atidaryta pirmoji tyrimų stotis *Camp Heurtin*.

* Vulkaniniai Diuma krateriaiVulkaniniai Diuma krateriai
* Marten de Vivjė stotisMarten de Vivjė stotis
* D’Antrkasto kyšulys ir skardžiaiD’Antrkasto kyšulys ir skardžiai
* Phylica arborea medžiai*Phylica arborea* medžiai

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Amsterdamo sala** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Žuklijų piliakalnis |
| --- |
| Žuklijų piliakalnis |
| 

Žuklijų piliakalnisŽuklijų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°03′45.3″ š. pl. 23°21′21.2″ r. ilg.﻿ / ﻿55.062583°š. pl. 23.355889°r. ilg.﻿ / 55.062583; 23.355889Koordinatės: 55°03′45.3″ š. pl. 23°21′21.2″ r. ilg.﻿ / ﻿55.062583°š. pl. 23.355889°r. ilg.﻿ / 55.062583; 23.355889 |

 |
| Vieta | Šakių rajonas |
| Seniūnija | Kriūkų seniūnija |
| Aukštis | 35 m |
| Plotas | 35x20 |
| Priešpilis | gyvenvietė |
| Naudotas | I tūkstantmečio I p.-XVI a. |
| Žvalgytas | 1960, 1965 |
| Registro Nr. | AR990 / 3270 /A1484 |

**Žuklijų piliakalnis** – piliakalnis Šakių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Žuklijų kaimo (Kriūkų seniūnija). Patenka į Tučių geomorfologinio draustinio teritoriją.

Žuklijų piliakalnis 2020 m.
Atvašynais apaugusi viršūnė

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis yra ant Nemuno kairiojo kranto aukštumos, prie Maksvyčio sodybos. Piliakalniui įrengti panaudotas aukštumos kyšulys. Iš rytų ir vakarų jį supa gilios daubos, iš šiaurės – Nemuno slėnis, o iš pietų – laukas. Vakarų dauba teka mažas upelis – Žolupis. Iš pietų, nuo lauko pusės piliakalnis buvo atskirtas daugiau nei 2 m pločio ir apie 20 m ilgio plūkto molio pylimu. Dabar likęs tik vakarinis to pylimo galas. Visa kita jo dalis nukasta, paverčiant piliakalnį dirbamu lauku. Gyventojo Maksvyčio pasakojimu, kasant pylimą rasta stambių medžio anglių. Iš pietų pusės prie pylimo yra nedidelis įlinkimas, likęs nuo buvusio, dabar jau užslinkusio perkaso.

Ovali piliakalnio aikštelė yra apie 35 m ilgio, 20 m pločio ir užima apie 600 m² plotą. Aikštelė ir šlaitai 5-7 m aukštyje ariant labai apgadinti. Kultūrinio sluoksnio nepastebėta. Piliakalnis iš Nemuno ir daubų pusių yra apie 35 m aukščio. Nusileidžiant į Nemuno slėnį šlaitas nuolaidesnis, o daubų šlaitai statūs ir krinta iki 60° kampu. Šlaitai apaugę medžiais.

Piliakalnis skirtinas XIII a.-XVI a.  Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 5800 m². Į pietus nuo piliakalnio, 0,2 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  |  |  |  |  |
| Plokščių piliakalnis 11 km  Maštaičių piliakalnis 27 km |  | Joginiškių piliakalnis 4 km  Žemosios Panemunės piliakalnis 7 km |
| Kudirkos Naumiesčio piliakalnis 40 km |  |  |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai, V. 1997. P.156-157.[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalniai. Žuklijai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Amy Poehler** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1971 m. rugsėjo 16 d. (51 metai)Jungtinės Amerikos Valstijos Niutonas, Masačusetsas, JAV |
| Sutuoktinis (-ė) | Will Arnett
(2003–2012, išsiskyrę) |
| Vaikai | 2 |
|  |
| Veikla | aktorė, prodiuserė, komikė, filmų įgarsintoja |

**Amy Meredith Poehler** (g. 1971 m. rugsėjo 16 d. Masačusetse, Jungtinėse Valstijose) – amerikiečių aktorė, prodiuserė, komikė, scenaristė, filmų įgarsintoja. Kaip komikė išgarsėjo dirbdama NBC televizijos šou *Saturday Night Live (SNL)* (2001–2009). 2004 m. kartu su savo drauge ir kolega Tina Fey, tapo viena iš „Weekend Update" žinių vedėjų. Už savo pasirodymus *SNL* Amy Poehler buvo nominuota dviem „Emmy" apdovanojimams kaip geriausia antraeilė aktorė.

2009 m. Amy Poehler gavo pagrindinį vaidmenį situacijų komedijoje *Parks and Recreation*. Serialas, kuriame ji vaidina charizmatišką valdininkę Leslie Knope, pelnė jai pasaulinę šlovę. Už vaidmenį seriale ji buvo nominuota trims „Emmy", dviem „Auksinių gaublių" ir vienam Ekrano aktorių gildijos apdovanojimams.
| Amudarja |
| --- |
| Amudarja Turkmėnistane Amudarja Turkmėnistane |
| **Ilgis** | 1415 km |
| **Baseino plotas** | 309 000 km² |
| **Ištakos** | Pamyras |
| **Žiotys** | Aralas |
| **Šalys** | Tadžikijos vėliava TadžikijaAfganistano vėliava AfganistanasUzbekijos vėliava UzbekijaTurkmėnijos vėliava Turkmėnija |
|  |
|  **Vikiteka** | Amudarja |

**Amudarja** (uzb. *Amudaryo*, pers. آمودریا = *Āmūdaryā*, turkm. *Amyderýa*, senovėje: *Oxus, Jayhun, Dgihun*) – upė Vidurinėje Azijoje. Ilgis 1415 km (su Piandžu 2540 km). Prasideda Tadžikistano ir Afganistano pasienyje, susiliejus Vachšo ir Piandžo upėms, prasidedančioms Pamyre. Teka į vakarus ir šiaurės vakarus Uzbekijos-Afganistano, Turkmėnijos-Afganistano sienomis, toliau per Turkmėniją, dalį teritorijos Turkmėnijos-Uzbekijos siena ir likusią dalį per Uzbekiją. Seniau įtekėjo į Aralo ežerą ir sudarė deltą (dabar beveik nebepasiekia).

Upės baseiną galima skirstyti į dvi dalis: kalnų ir lygumų. Lyguminis baseinas driekiasi Karakumų ir Kyzylkumo dykumomis. Daug kur keičia vagą. Istoriniai šaltiniai mini, kad Amudarja tekėdavo į Kaspijos jūrą, arba ir į Kaspiją, ir į Aralą.

Didžiausi intakai: Kafirniganas, Surchandarja (dešinieji), Kundūzas (kairysis).

XX a. antrojoje pusėje upės debitas ties Kerkiu buvo apie 2000 m³/s (didžiausias – 9060 m³/s, minimalus – 420 m³/s). Pavasarį patvinsta. Vanduo pasižymi dideliu drumstumu (3,3 kg/m³). Žemupys didžiąją metų dalį sausas (dėl to senka Aralo ežeras), o žiemą užšąla. Laivyba nuo Čardžou.

Labai intensyviai naudojama medvilnės laukų drėkinimui. Nuo Amudarjos atsišakoja Karakumų kanalas – drėkinantis visą pietų Turkmėnistaną. Amu Bucharos kanalas drėkina centrinį Uzbekistaną. Maitina Sarykamyšo ežerą. Svarbiausi pakrančių miestai: Termezas, Nukusas (Uzbekija), Kerkis, Čardžou (Turkmėnija).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
| Iru elektrinė |
| --- |
|  |
| 

Iru elektrinėIru elektrinė

59°27′10″ š. pl. 24°55′39″ r. ilg.﻿ / ﻿59.45278°š. pl. 24.92750°r. ilg.﻿ / 59.45278; 24.92750﻿ (Iru elektrinė)Koordinatės: 59°27′10″ š. pl. 24°55′39″ r. ilg.﻿ / ﻿59.45278°š. pl. 24.92750°r. ilg.﻿ / 59.45278; 24.92750﻿ (Iru elektrinė) |
|  |
| Vieta | Estija Iru |
| Jėgainės tipas | Kogeneracinė jėgainė |
| Kuras | gamtinės dujosbuitinės atliekos |
| Eksploatuojantikompanija | Eesti Energia |
| Statybospradžia | 1976 m. |
| Pradėtaeksploatuoti | 1978 m. |
| Reaktoriųskaičius | 3 |
| Eksploatuojamireaktoriai | 1 × 80 MW 1 × 110 MW1 × 17 MW |
| Galingumas | 207 MW (elektra)  698 MWt (šiluma) |

**Iru elektrinė** (est. *Iru soojuselektrijaam*) – kogeneracinė šiluminė jėgainė šalia Mardu miesto, Estijoje.

Istorija
--------

1976 m. pradėti pirmojo bloko statybos darbai, o 1978 m. jėgainė pradėjo oficialiai dirbti kaip katilinė. 1980 m. jėgainėje pradėta gaminti elektra.

Pirmasis ir antrasis blokas pritaikyti kurenti gamtinėmis dujomis. 2010 m. pradėtas trečiojo bloko statybos projektas. 2013 m. užbaigtas trečiasis blokas, kuriame deginamos buitinės atliekos gali pagaminti 50 MW šilumos ir 17 MW elektros. Trečiojo reaktoriaus statybos kainavo 105 mln. €. Dabartiniais pajėgumais elektrinė sudegina 220 tūkstančių tonų buitinių atliekų per metus.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2016-03-12 iš Wayback Machine projekto.