recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Kitos reikšmės – Vičiūnai (reikšmės).*

Vičiūnų grupė|  |
| Forma | Privati bendrovė |
| Pramonė | Žuvų apdirbimas |
| Įkurta | 1991 m. |
| Centrinė būstinė | Karaliaus Mindaugo pr. 38,Kaunas, Lietuva Lietuva |
| Produkcija | žuvies, surimio produktai |
| Tinklalapis | www.viciunaigroup.eu |

Logistikos sandėlys Kauno LEZ, 2017 m.
**Vičiūnų grupė**, taip pat **VIČI, Vičiūnai** – lietuviško kapitalo įmonė, žinoma Lietuvoje ir užsienyje kaip krabų lazdelių ir kitų produktų iš surimio bei žuvies gamintoja. „Vičiūnų" įmonių grupė istoriją skaičiuoja nuo 1991 m. Būstinė įsikūrusi Kaune, Karaliaus Mindaugo pr. 38.

Vis dar prekiauja ir pelnosi is zustanvou Ukrainieciu. Savo fabrikais ir pelnais zudo Ukrainiecius.

Grupė su „VIČI" prekių ženklu tiekia savo produkciją vartotojams į dešimtis pasaulio šalių. Įmonių grupę sudaro apie 80 įmonių įvairiose šalyse, produkciją tiekia 8 grupės fabrikai. Grupėje dirba daugiau nei 8 000 žmonių. Žymesnės grupės įmonės, gaminančios atvėsintus ir šaldytus maisto produktus:

* Plungėje – UAB „Plungės kooperatinė prekyba", UAB „Vičiūnai ir partneriai", UAB „Baltic food partners", UAB „Plungės duona", UAB „Orka foods".
* Kaune – UAB „Baltic fish export".
* Taline (Estija) – AS „Paljassaare Kalatoostus".
* Santandere (Ispanija) – S.L.U. „Sistemos Britor"

Grupės produktų „krepšelyje" yra daugiau kaip 3 tūkst. pavadinimų prekių, pažymėtų „Viči", „Esva", „Columbus", „Rido" ir kitais prekių ženklais. Grupės prekybos kompanijos atstovauja prekių ženklams „Hortex", „McCain", „Nestle", „Dujardin". Taip pat veikia prekyba „HORECA" sektoriuje (maitinimo, apgyvendinimo paslaugos).

Kritika
-------

Ukrainos vyriausybė įtraukė „Vičiūnų grupę" į Rusijos–Ukrainos karo rėmėjų sąrašą, nes nenutraukė veiklos Rusijoje. Padalinio Kaliningrado srityje vadovai lietuviai susitikimuose Maskvoje atstovavo Rusijai.

LRT žurnalistinis tyrimas surado kad Vičiūnų grupė į Rusiją daug kartų eksportavo kariniam naudojimui skirtus komponentus.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3
2. ↑  Ukrainos korupcijos prevencijos agentūra įtraukė „Vičiūnų grupę" į karo rėmėjų sąrašą *vz.lt* 2024-01-04
3. ↑  „Vičiūnai-Rus" vadovai lietuviai susitikimuose Maskvoje atstovavo Rusijai *lrt.lt* 2024-03-14
4. ↑  Juknevičiūtė, Rūta (2024-04-09). „LRT tyrimas. Matijošaičio verslas į Rusiją vežė kare pritaikomas prekes". *lrt.lt*. Nuoroda tikrinta 2024-04-09. „„Vičiūnų grupei" priklausanti „Plungės kooperatinė prekyba" į Rusiją bent 11 kartų vežė į sankcijas įtrauktas prekes. Tarp vežtų prekių – ir tos, kurios įtrauktos į aukšto prioriteto kovos lauko prekių sąrašą, pavyzdžiui, guoliai, kuriuos Rusija naudoja tankų gamybai."

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vičiūnų grupė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
| **DragonFire** |
| --- |
|  |
| **Tipas** | lazerinis ginklas |
| **Konstruktorius** | UK DragonFire |
| **Šalis** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Gamintas** | nuo 2027 m. (planuojama) |
| **Naudotojai** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė KaralystėUkrainos vėliava Ukraina (planuojama) |

**DragonFire** – didelės galios lazerinis ginklas kuriamas Jungtinėje Karalystėje.

Istorija
--------

2017 m. pirmą kartą paviešinti planai DragonFire sistemos kūrimui. 2018 m. pradėti pirmieji sistemos prototipų bandymai.

2024 m. sausį Škotijoje įvykdytas pirmasis sėkmingas lazerio bandymas prieš oro taikinį. Iš pradžių buvo tikimasi, kad lazerio gamyba pradės veikti 2032 m. tačiau įvestos naujos reformos, skirtos paspartinti vyriausybinius ginklų pirkimus, paspartino numanoma DragonFire gamybos startą iki 2027 m.

2024 m. balandį paskelbta apie planus perduoti DragonFire sistemą Ukrainos karinėms pajėgoms panaudoti Rusijos–Ukrainos karo gynyboje.

Tikslas
-------

Sistemos tikslas yra sukurti pigia alternatyvą raketoms numušant taikinius, tokius kaip dronai.

Pajėgumai
---------

Ginklo taikinių tikslumas yra toks jog būtų galima pataikyti į 1 svaro monetą iš kilometro atstumo. Sistemos privalumas yra kaina ir teoriškai neribota amunicija priklausomai nuo patikimo energijos šaltinio.

Trūkumai
--------

Sistemos didelis trūkumas yra tas, kad lazeriu galima šaudyti tik į taikinius, esančius matomoje vietoje, skirtingai nei dauguma raketų.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  DragonFire: UK laser could be used against Russian drones on Ukraine front line
2. ↑  LATEST DRAGONFIRE LASER TRIALS DELIVER A UK FIRST
3. 1 2 3 4 5 6  Didžioji Britanija Ukrainai suteiks lazerinių ginklų
A. Fanten-Laturo autoportretas, 1867 m.
**Anri Fanten-Laturas** (pranc. *Henri Fantin-Latour*, 1836–1904 m.) – XIX a. antros pusės Prancūzijos tapytojas, litografas ir iliustratorius, geriausiai žinomas gėlių natiurmortais.

Biografija
----------

Anri Fanten-Laturas (piln. *Ignace-Henri-Théodore Fantin-Latour*) gimė 1836 m. sausio 14 d. Grenoblyje. Jo tėvas, potretų tapytojas, buvo pirmuoju dailės mokytoju. 1841 m. A. Fanten-Laturas su šeima persikėlė į Paryžių, mokėsi pas *Horace Lecoq de Boisbaudran* Aukštojoje dailės mokykloje. Jis išgarsėjo ir geriausiai žinomas gėlių natiurmortais. Profesiniais ryšiais dailininkas buvo pažįstamas su reikšmingiausiais to meto Prancūzijos dailininkais: Engru, Delakrua, G. Kurbė, E. Manė, K. Koro. Be gėlių paveikslų, dailininkas pagarsėjo savo žymiųjų kolegų portretais. Per Dž. Vistlerį ir Dž. E. Milė dailininkas surado rėmėjų ir rinką Anglijoje. Savo kūrybos pobūdžiu A. Fanten-Laturas išliko tradiciniu dailininku, sukūrė savitą stilių, pratęsė XVIII a. prancūzų tapytojo Ž. Šardeno tradiciją. Nors dailininkas buvo pažįstamas su impresionistais, bet jam buvo svetima plenerinė tapyba ir akimirkos įspūdžių fiksavimas drobėje. Pripažinimo A. Fanten-Laturas siekė oficialiame Paryžiaus salone, o ne nepriklausomose impresionistų parodose. 1876 m. Salone dailininkas pademonstravo litografiją, dedikuotą kompozitoriui H. Berliozui, ir vėlyvuosius gyvenimo metus daugiau skyrė litografijos kūriniams, įkvėptiems H. Berliozo, R. Vagnerio muzikos kūrinių. Jis iliustravo Vagnerio (1886) ir Berliozo (1888) biografijas. Anri Fanten-Laturas mirė 1904 m. rugpjūčio 25 d. Burė kaime (Žemutinė Normandija). Palaidotas Paryžiaus Monparnaso kapinėse. Jo kūrybą galima suskirstyti į tris grupes: gėlių natiurmortus, portretus ir mitologines/fantastines scenas. Jo žmona Viktorija Fanten-Latur (merg. *Dubourg*, 1840−1926) taip pat buvo tapytoja, daugiausiai tapė gėles.

Darbų galerija
--------------

* wikiart.org

* „Gėlės ir vaisiai" (1865, Orsė muziejus) „Gėlės ir vaisiai" (1865, Orsė muziejus)
* „Natiurmortas" (Kröller-Müller muziejus) „Natiurmortas" (Kröller-Müller muziejus)
* „Batinjolio studija" (centre su teptuku pavaizduotas E. Manė ir jo ratelio draugai, 1870, Orsė muziejus) „Batinjolio studija" (centre su teptuku pavaizduotas E. Manė ir jo ratelio draugai, 1870, Orsė muziejus)
* „Natiurmortas su gėlėmis" (1887, Amsterdamo valstybinis muziejus) „Natiurmortas su gėlėmis" (1887, Amsterdamo valstybinis muziejus)
* „Rožės ir lelijos" (1888, Metropoliteno meno muziejus) „Rožės ir lelijos" (1888, Metropoliteno meno muziejus)
* „Naktis" (1897, Orsė muziejus) „Naktis" (1897, Orsė muziejus)
* „Nemirtingumas" (1897, litografija) „Nemirtingumas" (1897, litografija)

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Henri Fantin-Latour** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Encyclopaedia Britannica
* J. Paul Getty muziejus
* Londono nacionalinė galerija
* Ian Chilvers. *The Oxford Dictionary of Art and Artists*. Oxford University Press, 2009, p. 214
| Kėdainių kautynės |
| --- |
| Priklauso: Lietuvos nepriklausomybės kovos |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1919 m. vasario 8-10 d. |
| Vieta | Kėdainiai, Lietuva |
| Rezultatas | Lietuvos pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
|  Bolševikai | Lietuva Lietuva |

**Kėdainių kautynės** – 1919 m. vasario 8-10 d. įvykusios vienos pirmųjų per Nepriklausomybės karą Lietuvos kariuomenės kautynių su į Lietuvą įsiveržusios Tarybų Rusijos kariuomenės daliniais.

Rusijos puolimas
----------------

Tarybų Rusijos kariuomenės vadovybė planavo puolimu iš pietų per Alytų ir iš šiaurės per Kėdainius apsupti ir užimti Kauną. Priešo grupuotė, kurią sudarė apie 900-1000 karių su kulkosvaidžiais ir artilerija, 1919 m. sausio mėn. užėmė Šėtą, artėjo prie Kėdainių, kuriuos gynė Panevėžio apskr. ir Kėdainių apskr. apsaugos daliniai – apie 200 savanorių. 

Vasario pradžioje į rytus nuo Kėdainių prasidėjo Lietuvos kariuomenės sargybų susidūrimai su priešo žvalgais. Vasario 4 d. Rusijos kariuomenės daliniai puolė lietuvių savanorių sargybas Koliupės kaime, 2,5 km nuo Kėdainių, vasario 7 d. – Kapliuose ir Šilainėliuose, vasario 8 d. – lietuvių kariuomenės užtvarą Koliupėje ir ėmė artėti prie Kėdainių. Priešo puolimą sustabdė vien šautuvais ginkluoti Panevėžio apskr. apsaugos būrio savanoriai, vadovaujami karininkų J. Mikoliūno ir K. Dragūnavičiaus.

Kautynės
--------

Perėjusiusius į puolimą lietuvių karius parėmė vokiečių artilerijos baterija. Priešo dalinių puolimą iš pietų Eigulių kaimo ir Paobelio dvaro kryptimis sustabdė J. Šarausko vadovaujamas Kėdainių apsaugos būrys. Būrininko P. Lukšio būrys Rusijos kariuomenės dalinius prie Eigulių kaimo puolė iš užnugario. Kautynės truko visą dieną. Priešas iš artilerijos apšaudė Kėdainius. Naktį kautynės nutrūko, Rusijos kariuomenės daliniai ėmė trauktis Šėtos link. Lietuviams padėti iš Kauno atvyko saksų savanorių kuopa su kulkosvaidžiais ir artilerija, buvo parengtas bendro puolimo planas.

Vasario 9 d. rytą žvalgydamas priešą prie Taučiūnų žuvo P. Lukšys, pirmasis fronte žuvęs Lietuvos kariuomenės savanoris. Kai vasario 9 d. Lietuvos kariuomenė stiprų smūgį sudavė Rusijos kariuomenės dešiniajam sparnui ir paėmė belaisvių, ši pasitraukė į Šėtą. Vasario 10 d. pagal kartu su vokiečiais parengtą planą apie 80 lietuvių savanorių ir 20 vokiečių pėstininkų su 3 kulkosvaidžiais ir 2 artilerijos pabūklais 3 voromis puolė Šėtą iš vakarų, šiaurės vakarų ir pietų. Neatlaikę lietuvių spaudimo, vokiečių kulkosvaidžių ir artilerijos ugnies priešo daliniai pasitraukė į Bukonis.

Per Kėdainių kautynes žuvo, buvo sužeista, pateko į nelaisvę daug priešo karių, lietuviams atiteko karo grobis: keliasdešimt šautuvų, daug šovinių, granatų, amunicijos. Kautynėse žuvo 40 lietuvių karių. Iniciatyvą šiame fronto ruože perėmė Lietuvos kariuomenė. Po Kėdainių ir Alytaus kautynių žlugo Tarybų Rusijos karinės vadovybės planai užimti Kauną.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kėdainių kautynės*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 689 psl.
| Jiezno kautynės |
| --- |
| Priklauso: Lietuvos nepriklausomybės kovos |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1919 m. vasario 10-13 d. |
| Vieta | Jieznas, Lietuva |
| Rezultatas | Lietuvos pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
|  Bolševikai | Lietuva Lietuva
Vokietija Saksų savanoriai |

1919 m. vasario 11 d. įvykusio Jiezno mūšio schema.
**Jiezno kautynės** – vienos pirmųjų Lietuvos kariuomenės kautynių su Raudonąja armija per Nepriklausomybės karą, vykusios 1919 m. vasario 10–13 d. Jiezne.

Rusijos puolimas
----------------

Raudonosios armijos vadovybė planavo puolimu iš šiaurės – per Kėdainius ir pietų apsupti bei užimti Kauną. Raudonosios armijos junginių pietinės grupuotės dalis (7-asis pulkas, daugiau kaip 600 žmonių) turėjo žygiuoti per Aukštadvarį, Jiezną, Birštoną, Prienus, kita dalis – per Alytų ir pulti Kauną iš pietų. Gavusi žvalgybos duomenų apie Raudonosios armijos planus ir pradėtą žygį, Lietuvos karinė vadovybė iš Kauno pasiuntė S. Zaskevičiaus vadovaujamą Antrojo pėstininkų pulko kuopą ir raitelių būrį, apie 30 karių, Jiezno link.

Kautynės
--------

Vasario 9 d. Raudonosios armijos dalinys jau buvo užėmęs Jiezną ir susitelkęs gretimuose kaimuose. Gavę įsakymą užimti Jiezną, lietuvių pėstininkai, padalyti į dvi dalis, vasario 11 d. apie 12 val. 30 min. pradėjo puolimą iš vakarų ir iš pietų, o raitininkai – iš rytų. Priešo pajėgos buvo stipresnės; puolimas nepavyko iš dalies ir dėl 1-ojo būrio vado Četuchino išdavystės (pasidavė į nelaisvę). 18 sužeistų karių pateko į nelaisvę, vėliau jie buvo raudonarmiečių nužudyti. Kuopa pasitraukė į Birštoną.

Bolševikų 7-ojo pulko, dalyvavusio mūšyje dėl Jiezno, kariai. 1919 m. fotografija.
Vasario 11 d. iš Alytaus į Prienus atvyko pastiprinimas: Pirmojo pėstininkų pulko kuopa ir saksų savanorių pėstininkų dvi kuopos su sunkiaisiais kulkosvaidžiais, artilerija. Iš šiaurės turėjo pulti saksų savanorių raitųjų žvalgų padalinys. Vasario 13 d. lietuvių kariai drauge su vokiečiais pagal kartu parengtą planą puolė Jiezną. Miestelis buvo apsuptas, Raudonosios armijos daliniai sumušti ir priversti trauktis. Lietuviams atiteko: 4 kulkosvaidžiai, apie 50 šautuvų, daug šovinių, Raudonosios armijos 7-ojo pulko vėliava. 

Nepavykus Jiezno puolimui Raudonosios armijos vadovybės planas užimti Kauną puolimu iš pietų pradėjo žlugti, galutinai žlugo po Lietuvos pergale pasibaigusių 1919 m. vasario 12–15 d. vykusių Alytaus kautynių.

Jiezno kautynių ketu Lietuvos kariuomenė paėmė trofėjų - bolševikų lėktuvą "Sopwith 1½ Strutter", tapusį pirmuoju Lietuvos karo aviacijos orlaiviu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jiezno kautynės*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 662 psl.
| Kupiškio-Utenos operacija |
| --- |
| Priklauso: Lietuvos nepriklausomybės kovos |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1919 m. gegužės 26 – birželio 3 d. |
| Vieta | Rytų Aukštaitija, Lietuva |
| Rezultatas | Lietuvos pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
|  Bolševikai | Lietuva Lietuva |

  

**Kupiškio-Utenos operacija** – viena pirmųjų Lietuvos kariuomenės karinės vadovybės suplanuotų karinių operacijų 1919 m. gegužės 26 – birželio 3 d. įvykdyta prieš Sovietinės Rusijos kariuomenę per Nepriklausomybės karą.

Per sėkmingą Lietuvos kariuomenės Kurklių-Panevėžio operaciją patyrę pralaimėjimą Raudonosios armijos daliniai traukėsi ir 1919 m. gegužės mėn. pabaigoje susitelkė linijoje Pakalniai – Leliūnai – Debeikiai – Svėdasai – Kupiškis – Vabalninkas. Lietuvos karinė vadovybė nusprendė neleisti Raudonosios armijos daliniams įsitvirtinti ties šia riba. Operaciją parengė Vyriausiasis kariuomenės vadas generolas Silvestras Žukauskas ir Lietuvos kariuomenės Generalinis štabas.

1919 m. gegužės 26 d. Panevėžio rinktinės daliniai užėmė Subačių, gegužės 27 d. – Troškūnus. Joniškėlio partizanų batalionas gegužės 26 d. užėmė Biržus, gegužės 27 d. – Vabalninką. Panevėžio rinktinė, kuriai nuo gegužės 27 d. vadovavo Stasys Nastopka, gegužės 28 d. tęsė Kupiškio puolimą. Dėl atkaklaus Raudonosios armijos dalinių priešinimosi prie Miliūnų, Radžiūnų ir Rudilių kaimų užimti Kupiškio iš karto nepavyko, teko pergrupuoti jėgas ir didesnėmis jėgomis tęsti puolimą.

Partizanai gegužės 29 d. užėmė Papilį, gegužės 30 d. – Kvetkus. Tą pačią dieną jungtinis partizanų ir saksų savanorių dalinys užėmė Pandėlį, Panemunį, gegužės 31 d. rytą užimtas Nemunėlio Radviliškis. Bijodami būti apsupti Raudonosios armijos daliniai naktį iš gegužės 30 d. į gegužės 31 d. traukiniu iš Kupiškio pasitraukė link Obelių.

Panevėžio rinktinės daliniai pasistūmėjo į rytus iki linijos Salamiestis – Jutkonys – Kuosėnai – Skodiniai – Butkūnai – Šimonys. Ukmergės rinktinė, kuriai vadovavo Kazys Ladiga, gegužės 31 d. trimis voromis pradėjo Utenos puolimą. Po atkaklių, tris dienas trukusių kautynių ties Alanta, Pakalniais, Leliūnais ir Vyžuonomis Raudonosios armijos daliniai neatlaikė lietuvių ir saksų savanorių dalinių spaudimo ir pasitraukė. Birželio 2 d. buvo užimta Utena.

Iš fronto pasitraukus saksų savanorių daliniams, lietuvių daliniai birželio 3 d. užėmė Užpalius, Daugailius ir Tauragnus, o birželio 7 d. užėmus Obelius susisiekta su Latvijos kariuomenės daliniais.

Sėkminga Kupiškio-Utenos operacijos baigtis leido išvaduoti nemažą Sovietinės Rusijos kariuomenės užimtą šiaurės rytų Lietuvos teritorijos dalį ir toliau plėtoti puolimą prieš Sovietinės Rusijos dalinius  bei išeiti prie Dauguvos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Lesčius. *Kupiškio-Utenos operacija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 282 psl.
| Tvidas |
| --- |
| Tvidas Berike Tvidas Berike |
| **Ilgis** | 156 km |
| **Ištakos** | Pietų Škotijos aukštumos |
| **Žiotys** | Šiaurės jūra |
| **Šalys** | Jungtinė Karalystė |

**Tvidas** (angl. *River Tweed*, škot. gėl. *Abhainn Thuaidh*) – upė Jungtinėje Karalystėje; Škotijoje ir Anglijoje. Prasideda prie Tvismjuro kaimo Pietų Škotijos aukštumose. Teka į rytus senoviniu ledyniniu slėniu. Žemupyje pasuka į šiaurės rytus ir paskutinius 27 km sudaro Anglijos-Škotijos sieną. Įteka į Šiaurės jūrą ties Beriku prie Tvido.

Didesni intakai: Etrikvoteris, Leitenvoteris, Tivjutas, Tilas (dešinieji), Vaiterdervoteris (kairysis). Upėje gausu lašišų. Prie Tvido įsikūrę miestai: Galašilsas, Melrouzas, Kelsas, Koldstrimas (Škotija), Berikas prie Tvido (Anglija).

Tvido baseinas

Išnašos
-------

1. 1 2 3  *River Tweed*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2024-04-15.
2. ↑  *How to make an underwater viewer*. The Times, 2020-08-15. Nuoroda tikrinta 2024-04-15.
3. ↑  „Wild fishing tax 'raid' concern". *BBC News*. 2015-08-10.
| **Žanas Mari Le Penaspranc. *Jean-Marie Le Pen*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1928 m. birželio 20 d. (95 metai)La Trinitė–sur–Mer, Bretanė |
|  |
| Veikla | Prancūzijos politikas |
| Organizacijos | Prancūzijos nacionalinis frontas |
| Pareigos | pirmininkas |
|  |
| Alma mater | Paryžiaus universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Jean-Marie Le Pen |

**Žanas Mari Le Penas** (pranc. *Jean-Marie Le Pen*, pilnas vardas *Jean Louis Marie Le Pen*, g. 1928 m. birželio 20 d. La Trinitė–sur–Mer, Bretanė) – Prancūzijos politikas, radikalus dešinysis.

Biografija
----------

Žvejo sūnus. 1954 m. baigė Paryžiaus universiteto Teisės fakultetą. Nuo 1954 m. Prancūzijos užsieniečių legiono parašiutininkas, tarnavo 1954 m. Indokinijoje, 1957 m. Alžyre. Grįžęs į Prancūziją tapo leidėjo P. Pužado, tuo metu vadovavusio kampanijai prieš smulkiųjų prekybininkų apmokestinimą, šalininku. 1958–1962 m. 1986–1988 m. Nacionalinio Susirinkimo deputatas.

1972 m. įkūrė Nacionalinį frontą, nacionalistinę radikalių dešiniųjų partiją, nepritariančią Europos integracijai, pabrėžiančią imigracijos, ypač arabų grėsmę Prancūzijai, siekiančią šalyje uždrausti mečečių statybą. Nuo 1984 m. Europos Parlamento deputatas; 2003 m. Europos teisingumo teismo sprendimu prarado mandatą dėl muštynių, 2004 m. vėl išrinktas. Per 1974 m. 1988 m. 1995 m. 2002 m. rinkimus buvo kandidatas į Prancūzijos prezidentus, 2002 m. gavo 16,86% balsų ir įgijo teisę dalyvauti antrajame rinkimų ture – Prancūzijoje tai sukėlė didžiules protesto demonstracijas; antrąjį turą pralaimėjo. XXI a. pirmaisiais metais labiau kritikavo pasaulinio ūkio globalizaciją, JAV ir anglosaksišką laisvosios rinkos liberalizmą.. 2011 m. Nacionalinio fronto vadovimą perdavė savo dukrai Marine. 2024 m. balandį Jeanui Marie Le Pen šeimos prašymu buvo suteikta „teisinė apsauga".

Šeima
-----

Dukra Marine Le Pen

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Žanas Mari Le Penas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 22 psl.
55°29′49″š. pl. 24°27′35″r. ilg.﻿ / ﻿55.4970°š. pl. 24.4596°r. ilg.﻿ / 55.4970; 24.4596

|  Vadoklių Visų Šventųjų koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Panevėžio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Vadokliai |
| **Adresas** | Ramygalos g. |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta (įrengta)** | 1773 m. |

**Vadoklių Visų Šventųjų koplyčia** – koplyčia, esanti Vadoklių miestelio veikiančiose kapinėse, Panevėžio rajone, prie kelio  **1204**  Kavarskas–Taujėnai–Vadokliai–Ramygala . Koplyčia Vadoklių Švč. Jėzaus Širdies parapijai nepriklauso, ji yra seniūnijos žinioje. Atidaroma ir papuošiama per Vėlines.

Koplyčia stūkso gausių palaidojimų apsuptyje. Statinys tinkuoto mūro, su skliautuotu rūsiu, pusapskrite apside. Nedideliame bokšte pakabintas varpelis. Bokštelio smailėje įtaisytas ornamentuotas kryžius. Bokštelio ir statinio sienų angos (langai, durys) arkinės. Cokolis sudėtas iš skaldytų akmenų, jame įrengti arkiniai langeliai. Koplyčioje išlikę kai kurie bažnytinės paskirties daiktai. Menkai prižiūrima.

Istorija
--------

Istorijos šaltiniuose Vadokliai pirmą kartą paminėti 1378 m. Vadoklių koplyčia minima 1773 m. dokumentuose. Manoma, jog jos fundatorius buvo Petras Bironas. Nuo seno koplyčioje vykdavo Vėlinių pamaldos.

Galerija
--------

* Galinis fasadasGalinis fasadas
* Vaizdas į altoriųVaizdas į altorių
* Į balkono pusęĮ balkono pusę

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vadoklių Visų Šventųjų koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Vadoklių kapinių koplyčia – nerakinamas tvarkdarių sandėlis
2. ↑  Panevėžio r. biblioteka. 2013 m. sukanka... Archyvuota kopija 2020-08-08 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Panevėžio rajono koplyčios
| **Zinaida Sviderskienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1945 m. rugsėjo 14 d. (78 metai)Babrungas, Plungės valsčius |
| Tėvas | Vaclovas Žilevičius |
| Motina | Joana Pakalniškytė |
| Sutuoktinis (-ė) | Vytautas Sviderskis |
| Vaikai | Vytautas, Gražina |
|  |
| Alma mater | 1968 m. Vilniaus universitetas |

**Zinaida Genovaitė Žilevičiūtė-Sviderskienė** (g. 1945 m. rugsėjo 14 d. Babrunge, Plungės valsčius, Telšių apskritis) – astrofizikė, pirmoji Lietuvos moteris, apsigynusi daktaro laipsnį astrofizikos srityje.

Biografija
----------

1968 m. su pagyrimu baigė Vilniaus universitetą. 1972 m. fizikos ir matematikos mokslų kandidatė (Žvaigždžių klasifikacija sistemoje UPXYZVS).

1968–1992 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Fizikos institute (iki 1977 m. Fizikos ir matematikos institutas); 1977 m. vyresnioji mokslo darbuotoja. 1992–1997 m. Vilniaus planetariumo direktorė.

Parašė, sudarė ir redagavo per 10 astronomijos populiarinamųjų leidinių, daugelio astronomijos populiarinamųjų straipsnių autorė. 1989–1990 m. tęstinio leidinio „Lietuvos dangus" sudarytoja. Nuo 1994 m. laikraštyje „Lietuvos aidas" rengė savaitinį astronomijos puslapį „Po žvaigždėtu skliautu". „Vilniaus astronomijos biuletenio" redaktorių kolegijos narė. Publikavo pasakojimus astronomijos tematika vaikams skirtame žurnale „Genys".

Po aktyvios mokslinės veiklos gyvena Vilniuje, tapo. Tarptautinės menininkų asociacijos astronomijoje (*International Association of Astronomical Artists*) narė.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių darbų sritys – žvaigždžių fotometrija ir žvaigždžių sistemų integrinė fotometrija, astronomijos mokslo populiarinimas. Sukalibravo Vilniaus astrofotometrinę sistemą pagal spektrines klases ir absoliučiuosius ryškius. Sukūrė metodą tolimų galaktikų tipui nustatyti ir raudonajam poslinkiui matuoti. Astronomės garbei pavadintas asteroidas Nr. 154932.

Bibliografija
-------------

* Naujausi astrofizikos pasiekimai: medžiaga lektoriui. – Vilnius: Žinija, 1977. – 19 p.
* Astronomijos abėcėlė / dail. Valentinas Ajauskas. – Vilnius: Mokslas, 1980. – 214 p.: iliustr.
* Žvaigždynai / dail. Valentinas Ajauskas. – Vilnius: Mokslas, 1983. – 214 p.: iliustr.
* Lietuvos astronomija: straipsnių rinkinys / dail. Izaokas Zibucas. – Vilnius: Mokslas, 1984. – 255 p.: iliustr.
* Kosmosas, orai, sveikata: medžiaga lektoriui. – Vilnius: Žinija, 1988. – 20 p.
* Kitų žvaigždžių planetos. – Kaunas: Šviesa, 1999. – 66 p.: iliustr. – ISBN 5-430-02884-3
* Planetos, žvaigždės, galaktikos. – Kaunas: Šviesa, 2002. –131 p.: iliustr. – ISBN 5-430-03022-8

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2022-01-08 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  *Zinaida Sviderskienė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 142
5. ↑
|  |
| --- |
| **Dituvos Aleksandro Teodoro Kuršaičio pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Dituvos Aleksandro Teodoro Kuršaičio pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Dituvos Aleksandro Teodoro Kuršaičio pagrindinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Kuršaičių g. 12, Dituva |
| **Direktorius(-ė)** | Ina Kazlauskaitė |
| **Mokinių skaičius** | 114 |
| **Įkūrimo data** | 1830 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 17 |

**Klaipėdos rajono Dituvos Aleksandro Teodoro Kuršaičio pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Dituvoje (Klaipėdos raj.), vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191788440. Steigėjas Klaipėdos rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Dituvos pradinė mokykla įkurta 1830 m. Tada mokykloje buvo trys klasės, dirbo trys mokytojai. Iki 1898 m. mokyklai vadovavo mokytojas Kurschat. Pastatas buvo medinis, vėliau perstatytas į mūrinį. 1898–1923 m. mokyklai vadovavo Vilhelm Stumber. 1925–1945 m. mokytojavo Baldūnas, Sprogytė, Semturytė.

Po karo, 1945 m. įsteigta pradinė mokykla, 1954–1957 m. perorganizuota į septynmetę mokyklą, vėliau – aštuonmetė, devynmetė, nuo 1992 m. Dituvos pagrindinė mokykla. 2004/2005 mokslo metais mokėsi 136 mokiniai, atidaryta mišri priešmokyklinio ugdymo grupė, kurią lanko vaikai nuo 4 metų.

2015 m. renovuotas mokyklos pastatas.

Direktoriai
-----------

* 1898–1923 m. Vilhelm Stumber
* 1925–1945 m. Hansas Žardenings
* 1945 m. V. Petrikas
* 1954 m. Juška
* 1957 m. Prielgauskas
* 1958 m. D. Žutautienė
* 1971 m. A. Butkutė
* 1981 m. A. Venclovas
* 1993 m. R. Augaitis
* 1994 m. Ina Kazlauskaitė

Išnašos
-------

1. ↑  *Dituvos pagrindinė mokykla*[neveikianti nuoroda]. Krašto gidas. Nuoroda tikrinta 2023-10-23.

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
| **Gyromitra esculenta** |
| --- |
| Valgomasis bobausis (Gyromitra esculenta)Valgomasis bobausis (*Gyromitra esculenta*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Aukšliagrybūnai  *( Ascomycota)* |
| Klasė: | Aukšliagrybiai  *( Ascomycetes)* |
| Eilė: | Ausūniečiai  *( Pezizales)* |
| Šeima: | Bobausiniai  *( Helvellaceae)* |
| Gentis: | Bobausis  *( Gyromitra)* |
| Rūšis: | Valgomasis bobausis  *( Gyromitra esculenta)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Valgomasis bobausis** (*Gyromitra esculenta*) – bobausių (*Gyromitra*) genties grybas. Dzūkiškai žinomas kaip *šmarška*, aukštaitiškai – *šmarkštas*.

Kepurėlė beformė, 5-20 cm skersmens, vingiuotai raukšlėta, tuščiavidurė, nuo šviesiai iki tamsiai, beveik juodai rudos spalvos.
Kotas pilnaviduris, senų vaisiakūnių tuščiaviduris, baltas, viršutinė dalis dažniausiai storesnė, 3-8 cm ilgio, 2-5 cm storio.
Trama malonaus kvapo ir skonio, trapi, gelsva.

Auga balandžio-gegužės mėnesiais, kartais rudenį pušynuose, eglynuose, gaisravietėse, ant senų keliukų. Ypač dažnas Lietuvos pietrytinėje dalyje.

Bobausis vartojamas maistui džiovintas ir šviežias, prieš tai tris kartus gerai apvirus (po 15–20 min.). Grybuose yra itin nuodingos medžiagos giromitrino. Apsinuodijimas šiais grybais gali būti mirtinas. Ilgiau verdant arba džiovinant toksino kiekis valgomuosiuose bobausiuose smarkiai sumažinamas, tačiau ir taip paruošti grybai, jei jų vartojama daug ar dažnai, gali sukelti apsinuodijimą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  šmar̃kštas, LKŽ.
2. ↑  Vincentas Urbonas. *Grybai*. Vilnius: Mokslas, 1986. p. 146.

Nuorodos
--------

* Valgomasis bobausis gali sukelti mirtinus apsinuodijimus Archyvuota kopija 2007-09-29 iš Wayback Machine projekto.
* Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Valgomasis bobausis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Jessy Matador |
|  
Jessy Matador 2010 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Jessy Kimbangi |
| Gimė | 1982 m. spalio 27 d. (41 metai)  Kinšasa, Kongo Demokratinės Respublikos vėliava Kongo Demokratinė Respublika |
| Veikla | dainininkas, šokėjas |
| Aktyvumo metai | 2001–dabar |
| Įrašų kompanija | Wagram Music |

**Jessy Kimbangi**, geriau žinomas sceniniu vardu **Jessy Matador** (g. 1982 m. spalio 27 d. Kinšasoje, Kongo DR) – Kongo dainininkas, šiuo metu gyvenantis Prancūzijoje.

Biografija
----------

Gimęs 1982 m. spalio 27 d. Kinšasoje, Zaire. Savo karjerą pradėjo 2001 metais kaip šokėjas. Vėliau prisijungė prie šokių grupės *Les cœurs brisés*, su kuria jis gastroliavo JAV, Kongo DR, Jungtinėje Karalystėje, Italijoje ir Kanadoje.

2010 m. vasario 19 d. Prancūzijos televizijos sprendimu išrinktas Prancūzijos atstovu 2010 m. Eurovizijos dainų konkurse. Prancūzija, kaip viena iš keturių šalių (kartu su Jungtine Karalyste, Vokietija ir Ispanija), labiausiai prisidedančių prie Eurovizijos finansavimo, turi teisę kasmet pasirodyti iš karto konkurso finale. Daina „Allez Ola Olé" pristatyta kovo 19 d. Eurovizijoje daina su 82 taškais užėmė dvyliktą vietą.

Diskografija
------------

### Albumai

* *Afrikan New Style* (2008)
* *Elektro Soukouss* (2010)
* *Authentik* (2013)

### Singlai

* *Décalé gwada* (2008)
* *Mini kawoulé* (2008)
* *Allez Ola Olé* (2010)
* *Bomba* (2010)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jessy Matador** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* MySpace profilis

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Patricia Kaas  *„Et s'il fallait le faire"*** |  **Prancūzijos atstovas Eurovizijoje**2010 | Po to:**Amaury Vassili  *„Sognu"*** |
Jean Philippe 1962 m.
**Jean Philippe** (g. 1931 m.) – prancūzų dainininkas, du kartus dalyvavęs Eurovizijos dainų konkurse.

Pirmą kartą Eurovizijos konkurse dalyvavo 1959 metais, atstovaudamas Prancūzijai. Jame pasirodęs su kūriniu „Oui, oui, oui, oui", Jean Philippe liko trečioje vietoje. Po trejų metų atlikėjas Eurovizijoje pasirodė dar kartą, t. y. 1962 m. Eurovizijoje, tačiau kaip Šveicarijos atstovas. Su daina „Le retour" surinkęs vos 2 taškus (iš Vokietijos žiuri), jis turėjo tenkintis 10 vieta. Jis yra pirmasis atlikėjas, Eurovizijos konkurse atstovavęs dviem skirtingoms šalims.

1960 metais vaidino filme „Jazz Boat", išpopuliarinęs eurovizinę dainą „Oui, oui, oui, oui".

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Jean Philippe" (ispanų). eurovision-spain.com.
2. ↑  „Jean Philippe - IMDb" (anglų). imdb.com.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jean Philippe** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Jean Philippe svetainėje Internet Movie Database **(**angl.**)**

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**André Claveau  *„Dors, mon amour"*** |  **Prancūzijos atstovas Eurovizijoje**1959 | Po to:**Jacqueline Boyer  *„Tom Pillibi"*** |
| Prieš tai:**Franca di Rienzo  *„Nous aurons demain"*** |  **Šveicarijos atstovas Eurovizijoje**1962 | Po to:**Esther Ofarim  *„T'en va pas"*** |
| **Xestobium rufovillosum**Apsauga: 4(I) – Nenustatyta |
| --- |
| Ąžuolinis skaptukas (Xestobium rufovillosum)Ąžuolinis skaptukas (*Xestobium rufovillosum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Antšeimis: | Gaubtavabaliniai  *( Bostrichoidea)* |
| Šeima: | Voravabaliai  *( Ptinidae)* |
| Pošeimis: | Skaptukai  *( Anobiinae)* |
| Gentis: | *Xestobium*  *( Xestobium)* |
| Rūšis: | Ąžuolinis skaptukas  *( Xestobium rufovillosum)* |

 |
| Binomas |
| ***Xestobium rufovillosum***De Geer, 1774 |

**Ąžuolinis skaptukas** (*Xestobium rufovillosum*) – skaptukų (*Anobiinae*) pošeimio vabalas.

Išvaizda
--------

Kūnas tamsiai rudas, matinis, 5 – 9 mm ilgio. Apaugęs geltonų ir baltų plaukelių dėmėmis. Akys didelės, išgaubtos. Paskutiniai trys antenų nareliai smarkiai didesni nei likusieji.

Biologija
---------

Lervos gali būti iki 11 mm ilgio, vystosi sausoje senų, nudžiūvusių ąžuolų, rečiau gluosnių (*Salix*), tuopų (*Populus*) ir kitų plačialapių medžių. medienoje. Taip pat kartais apsigyvena ir mediniuose namuose iš ąžuolų rąstų. 

Vabalai aptinkami birželio mėn. ant nudžiūvusių ąžuolų kamienų.

Kultūra
-------

Mediniuose namuose apsigyvenusių specifinis "tiksintis" skaptukų garsas buvo laikomas mirties pranašu. Pasak tautosakos, garsą dažniausiai girdėdavo sunerimę artimieji ir draugai, kurie sėdėdavo prie sunkiai sergančio žmogaus lovos, dažniausiai naktį. Anglų kalboje šios rūšies pavadinimas yra "Deathwatch beetle" (vabalas "Mirties laikrodis"), nors liaudyje "Deathwatch beetle" dažnai vadinami ir kitų rūšių skaptukai, pavyzdžiui naminis skaptukas (*Anobium punctatum*).

Skaptukas minimas ir Rėjaus Bredberio romane „Something Wicked This Way Comes" ir Edgar Allan Poe apsakyme „The Tell-Tale Heart".

Paplitimas Lietuvoje
--------------------

Ąžuolinis skaptukas Punios šile.
Lietuvoje reta rūšis. Aptinkamas senuose brandžiuose miškuose, kur yra senų nudžiūvusių ąžuolų. Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Zahradnik, Petr (2013). *Beetles of the Family Ptiniidae of Central Europe / Brouci Čeledi Červotočovití (Ptinidae) Střední Evropy* (anglų ir čekų). Praha: Academia. p. 176. ISBN 978-80-200-2247-9.
2. ↑  „A Hard Day’s Night For The Beetles". Suarchyvuotas originalas 2022-10-07. Nuoroda tikrinta 2020-11-18.
3. ↑  Ferenca, Romas (2007). *Lietuvos raudonoji knyga*. Kaunas: „Lututė". p. 79. ISBN 978-9955-692-71-3.
4. ↑  „Lietuvos Respublikos saugomų gyvūnų, augalų ir grybų rūšių sąrašas". Nuoroda tikrinta 2020-11-18.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ąžuolinis skaptukas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Roger BaconPaminklas Rodžeriui Beikonui prie Oksfordo universiteto muziejaus
**Rodžeris Beikonas** (*Roger Bacon*, apie 1214–1294 m. spalio 11 d.) – anglų pranciškonas, vadintas „nuostabiuoju daktaru" (*Doctor mirabilis*), nors tebuvo tik magistras. Studijavo Oksforde ir Paryžiuje, apie 1256 m. įstojo į pranciškonų ordiną ir dėstė Oksfordo universitete, ypač garsėjo kaip gamtininkas.

Atmesdamas dogmas, kurios rėmėsi autoritetų garbinimu ir scholastika, Roger Bacon kvietė tirti gamtą eksperimentiškai, vystyti optiką, mechaniką („praktinę geometriją"), astronomiją. Visų mokslų tikslu laikė žmogaus viršenybės prieš gamtą įtvirtinimą. Visus savo raštus laikė parengiamaisiais planuojamai plačiai mokslų enciklopedijai.

Pranciškonų ordinas, vengdamas kritikos dėl savo nario naujoviškų idėjų, universitete dėstyti jam uždraudė. Kurį laiką turėjęs nemalonumų iš ordino vyresnybės pusės, taip pat buvęs priverstas nutraukti mokslinį darbą dėl ligos, R. Bacon galiausiai surado globėją, kuriuo tapo popiežius Klemensas IV, kuriam siuntė ir savo svarbiausius darbus: Opus majus, minus ir tertium. Klemensui IV mirus vėl pateko į nemalonumus, ypač po to, kai įsipainiojo į ginčus dėl astrologijos bei aštriai kritikavo savo laikmečio mokslo būklę ir bažnytinius asmenis. Pranciškonų ordino generolas nurodė uždaryti R. Bacon į vienuolyną. Kiek laiko jis prabuvo vienuolyne neaišku. Palaidotas Oksfordo pranciškonų bažnyčioje.

Roger Bacon buvo universalus ir pažangus mokslininkas, pralenkęs savo laikmetį, ypač gamtos moksluose. Gamtotyroje reikalavo eksperimentavimo (*Sine experientia nihil sufficienter sciri potest..Necesse est per rerum ipsarum experientias certificari veritatem*). Jis įžvelgė spindulių atspindžio ir refrakcijos dėsnius, vaivorykštės, didinamojo stiklo, atmosferinio spindulių lūžimo reiškinius, gamino įvairius optinius instrumentus (akinius ir pan.), darė garo laivų, mikroskopų, žiūronų ir kt. konstrukcijų eskizus, kalbėjo net apie orlaivius. R. Bacon pastūmėjo ir kitas fizikos sritis, pvz. magnetizmą, taip pat chemiją (parako receptas), astronomiją ir chronologiją (įrodė Julijaus kalendoriaus klaidą, neteisingą Kristaus gimimo datavimą ir kt.). Be lotynų dar mokėjo hebrajų, graikų ir arabų kalbas. R. Bacon siūlė peržiūrėti Šventojo Rašto Vulgatos tekstą. Bekonas turėjo kalbų lyginimo idėjų, kuriomis, jo manymu, būtų galima atsekti žmonijos prokalbę. Teologijoje taip pat siekė pažangos, praplečiant scholastinį mokslą, įtraukiant kalbų ir gamtos mokslų duomenų, plačiau žiūrint į Šventąjį Raštą, atmetant aklą tikėjimą autoritetais, kritiškai naudojant Bažnyčios Tėvų raštus. Rodžerio Bekono filosofija turi Augustino ir Aristotelio filosofijos elementų.

Raštai
------

Roger Bacon raštų išliko gausybė. Žemiau paminėti žinomiausi ir svarbiausi iš jų.

* *Opus majus*
* *Opus minus*
* *Opus tertium*
* *Compendium theologiae*
* *Epistola de secretis operibus artis et naturae*
* *Secretum secretorum*
* *Compotus*

Šaltiniai
---------

* Lietuviškoji enciklopedija II t.- Kaunas: Spaudos Fondas, 1934.- p.111-2.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Roger Bacon** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Bijotė |
| --- |
| Vieta | Šiaulių raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,665 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,09 km |
| Vidutinis gylis | 2,5 m |
| Didžiausias gylis | 10,1 m |
| Įteka | 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Bijotas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Bijotė

  |
| **Koordinatės** |  55°47′7″ š. pl. 23°3′45″ r. ilg.﻿ / ﻿55.78528°š. pl. 23.06250°r. ilg.﻿ / 55.78528; 23.06250 |

**Bijotė** – ežeras šiaurės Lietuvoje, Šiaulių rajono pietuose, apie 8,5 km į pietvakarius nuo Bubių, Kurtuvėnų regioniniame parke. Ežero ilgis (šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi) yra 1,53 km, plačiausia vieta – 0,99 km. Altitudė 127,7 m. Ežeras netaisyklingos formos. Pietiniai ir šiauriniai krantai pelkėti, šiaurės vakariniai ir rytiniai – statūs, sausi, ištisai apaugę medžiais. Suteka 4 upokšniai, šiaurėje išteka Kurtuvos intakas Bijotas. Aplinkui stūkso Pageluvio miškas.

1961 m. ežeras patvenktas. Prie Bijotės įsikūrę Pabijočių ir Butiškės kaimai. Vakariniu krantu eina riba su Kelmės rajonu. Vakarine pakrante eina kelias  **A12**  Ryga–Šiauliai–Tauragė–Kaliningradas .

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valdas Šimčikas. *Bijotė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 248
55°50′19″š. pl. 22°12′18″r. ilg.﻿ / ﻿55.8387°š. pl. 22.2050°r. ilg.﻿ / 55.8387; 22.2050

|  Žarėnų šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Telšių |
| **Savivaldybė** | Telšių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Žarėnai |
| **Adresas** | Plungės g. 3 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta (įrengta)** | 1911 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia.*
**Žarėnų šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Žarėnų miestelyje, prie Telšių–Šilalės kelio. Liaudies architektūros formų, vyraujančių gotikos bruožų.

Istorija
--------

Žarėnų bažnyčia 2015 m. vasarą
Žarėnuose bažnyčia greičiausiai statyta XVI a. kadangi Tarkvinijaus Pekulo vizitacijoje 1579 m. rašoma, kad Žarėnų bažnyčią aptarnavo Varnių klebonas M. Goslickis. Ji buvo Varnių filija, pamokslai sakomi kas antrą sekmadienį. Ji XVI a. pabaigoje buvo apleista, neturėjo kunigo. 1626 m. įkurta parapija, jai skirta 30 valakų žemės, Lietuvos didysis kunigaikštis Zigmantas Vaza paskyrė bažnyčiai 30 valakų beneficiją. 1629 m. pastatyta medinė bažnyčia. Ji 1750 m. atstatyta. Nuo 1805 m. minima parapinė mokykla. Iki 1820 m. bažnyčiai pakeisti sienojai. Jai 1832 m. priklausė Vismaldų kaimas.

1911 m. klebono Juozapo Lomano rūpesčiu pastatyta nauja didelė, dvibokštė, medinė, miestelio panoramoje ryškiai dominuojanti bažnyčia. Ji lotyniško kryžiaus plano, trinavė, o grakščių proporcijų fasade iškilę aukšti tritarpsniai bokštai su lygiomis viršūnėmis ir aštuonkampėmis smailėmis. Bokštų sienas skaido siauri stačiakampiai, o bažnyčios – aukšti smailiaarkiai langai. Originaliai orientuota lentelių apkalimo kryptis ir faktūra išryškino fasado struktūrą. Statinys net imituoja neogotikines detales.

Architektūra
------------

Centrinis ir 2 šoniniai altoriai
Bažnyčia liaudies architektūros formų, vyraujančių gotikos bruožų, kryžminio plano, dvibokštė. Joje įrengti 4 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi dviaukštė medinė varpinė, pripažinta saugomu paminklu. Joje kabo varpas, 1885 m. išlietas pirklės Pelagijos Ivanovnos Usačiovos fabrike Valdajuje (Rusija), sveriantis 70 pūdų 3 svarus. Išlietas Žarėnų klebono kunigo V. Lorento užsakymu.

Interjere dominuoja neogotikiniai altoriai, tos pačios stilistikos vargonų prospektas. Kryžiaus kelio stočių paveikslai ir mediniai krucifiksai yra senesni, perkelti iš senosios bažnyčios. Apskritai interjeras sukurtas iš naujos, XX a. pradžios bažnytinių dibrtuvių produkcijos, senosios sakralinės dailės paveldo maža. Išskirtinė tik bažnyčios architektūra, imituojanti to laiko mūro architektūrai būdingas formas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Adomas Butrimas. Telšių kraštas. Istorija, kultūra, paminklai. Žarėnų bažnyčia. 452, 453 p.[neveikianti nuoroda]
2. ↑  „Objekto Nr. 1687 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žarėnų šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Žarėnų šv. vyskupo Stanislovo parapija (dekanato inf.)
| Alachuela*Alajuela* |
| --- |
| *Miesto katedra* |
|  |
| 

AlachuelaAlachuela

10°01′0″ š. pl. 84°13′0″ v. ilg.﻿ / ﻿10.01667°š. pl. 84.21667°r. ilg.﻿ / 10.01667; 84.21667﻿ (Alachuela) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Kosta Rikos vėliava Kosta Rika |
| **Provincija** | Alachuelos provincija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1782 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 46 554  |
| **Plotas** | 8,88 km² |
| **Tankumas** (2008) | 5 243 žm./km² |
| **Altitudė** | 952 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Alachuela |

**Alachuela** (isp. *Alajuela*) – miestas vidurio Kosta Rikoje, Centriniame slėnyje, į šiaurės vakarus nuo šalies sostinės San Chosės; provincijos centras. Pro miestą eina Panamerikos plentas bei geležinkelis, jungiantis vandenynų pakrantes (Limonas-Puntarenasas). Šalia yra pagrindinis šalyje Chuano Santamarijos tarptautinis oro uostas.

Maisto, medžio apdirbimo, tekstilės, avalynės pramonė. Eksportas ir prekyba cukrumi, kava, tabaku, kukurūzais, pupelėmis, vaisiais, gėlėmis, pieno produktais. Turizmas.

Istorija
--------

Kolonizatoriai pradėjo kurtis 1650 m. Vietovė pradėta vadinti **La Lachuela** (*La Lajuela*). Oficialiai gyvenvietė įkurta 1782 m. 1812–1824 m. miestas vadintas **Viljahermosa** (*Villahermosa*). 1830–1834 m. Alachuela buvo viena iš Kosta Rikos sostinių.

Sportas
-------

* AD Carmelita – futbolo klubas;

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Alachuela*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
**Peter Enckleman**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1977 m. kovo 10 d. (47 metai) |
| Gimimo vieta | Turku, Suomija |
| Ūgis | 189 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | vartininkas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 1997–19991999–20042004–200820082008–20102010–20122012–20132012–2013 | TPS TurkuAston VillaBlackburn Rovers→Cardiff City *(skol.)*Cardiff CitySt. JohnstoneHeart of Midlothian FCIFK Mariehamn | 55 (0)68 (0)02 (0)16 (0)32 (0)54 (0)1 (0)9 (0) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2002–2010 | Suomija Suomija | 12 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2010.
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2010. |

**Peteris Enkelmanas** (g. 1977 m. kovo 10 d.) – karjerą baigęs Suomijos futbolininkas, vartininkas. Kartais buvo kviečiamas į nacionalinę rinktinę.

1999 m. pakviestas iš Suomijos Turku klubo į Aston Villa traumą gavus pagrindiniam klubo vartininkui David James. Vėliau gavo daugiau žaidimo laiko, tačiau Aston Villai pasirašius kontraktą su Peter Schmeichel, praktiškai neteko žaidimo laiko. 2002 m. Šmeichelis parduotas Machester City, o Enkelmanas tapo pagrindiniu Asto Villa vartininku.

2010 m. rugpjūčio 6 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Škotijos St. Johnstone klubu.

Incidentas
----------

Enkelmaną ypač išgarsino incidentas, įvykęs 2002 m. rugsėjo 16 d. Premjer Lygos varžybų tarp Aston Villa ir Birmingham City klubų metu. Visiškai nepavojingoje situacijoje Aston Villa klubo gynėjas Olof Mellberg iš už šoninės linijos išmetė kamuolį vartuose stovėjusiam Enkelmanui. Tačiau šis nepastebėjo jam mesto kamuolio, nesugebėjo jo sustabdyti ir šis įriedėjo į vartus. Nors vartininkas kamuolio nelietė, būtent jam buvo įrašytas įvartis į savo vartus. Po įvarčio į aikštę įsiveržęs Birmingham City sirgalius dar bandė išprovokuoti Enkelmaną, tačiau šis į provokaciją nereagavo.

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* Karjera
* Įvartis į savo vartus
|  |
| --- |
|  |
|  |
| **Įkurta** | 2022 m. |
| **Panaikinta** | {{{Panaikinta}}} |
| **Trumpinys** |  |
| **Tipas** | VšĮ |
| **Anksčiau** | LVPA, „Versli Lietuva" |
| **Jurisdikcija** | EIMin |
| **Buveinė** | J. Balčikonio g. 3,08247 Vilnius |
| **Metinis biudžetas** | {{{Metinis biudžetas}}} |
| **Vadovas** | Romualda Stragienė |
| **Pavaduotojas** |  |
| **Darbuotojų** | 339 (2023-04) |
| **Narių skaičius** | {{{Narių skaičius}}} |
| **Biudžetas** |  |
| **Aukštesnioji agentūra** | {{{Aukštesnioji}}} |
| **Svetainė** | InovacijuAgentura.lt |
| 
Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

Būstinė
Logo (iki 2022)
**Inovacijų agentūra** – valstybinė įstaiga, skirta skatinti verslą ir inovacijas. Administruoja ES ir ir nacionalinę finansinę paramą.

Istorija
--------

1997 m. rudenį įkurta **Lietuvos ekonominės plėtros agentūra** (LEPA, angl. *Lithuanian Development Agency*), sujungus Lietuvos investicijų ir Lietuvos eksporto plėtros agentūras. Agentūra buvo pavaldi Europos reikalų ministerijai.

Ji buvo skirta skatinti bei pritraukti tiesiogines užsienio investicijas į Lietuvą, didinti Lietuvos prekių ir paslaugų eksportą, formuoti palankaus verslui ir investicijoms Lietuvos įvaizdį užsienio šalyse ir skatinti Lietuvos verslo konkurencingumo augimą.

LEPA struktūrą sudarė Investicijų skatinimo, Rinkodaros ir komunikacijos ir Tarptautinės prekybos plėtros departamentai, Administravimo ir plėtros, ir Analitinis skyriai bei dvi atstovybės (Vokietijoje ir Belgijoje) ir aštuoni informacijos centrai užsienyje (Lenkijoje, Ispanijoje, Vokietijoje, Rusijoje, Prancūzijoje, Italijoje, Suomijoje ir Jungtinėje Karalystėje). Agentūroje dirbo 65 darbuotojai.

1998 m. agentūra tapo pavaldi Ūkio ministerijai.

2009 m. LEPA išskaidyta į VšĮ **„Versli Lietuva"** ir VšĮ „Investuok Lietuvoje".

2022 m. VšĮ „Versli Lietuva" ir Lietuvos verslo paramos agentūros pagrindu bei konsoliduojant Mokslo, inovacijų ir technologijų agentūros vykdytas inovacinės veiklos funkcijas, įkurta **Inovacijų agentūra**.

Direktoriai
-----------

* 2009–2013 m. Paulius Lukauskas
* 2013 m. Lina Vaitkevičienė
* 2013–2015 m. Mantas Nocius
* 2015–2017 m. Rūta Pentiokinaitė
* 2017–2021 m. Daina Kleponė
* Nuo 2022 m. Romualda Stragienė

Išnašos
-------

1. ↑  Inovacijų agentūra. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2024-03-08).
2. ↑  „Dėl Lietuvos investicijų agentūros ir Lietuvos eksporto plėtojimo agentūros reorganizavimo". *1997 m. gegužės 8 d. nutarimas Nr. 432*. Lietuvos Respublikos Vyriausybė. Nuoroda tikrinta 2024-03-10.
3. ↑   Archyvuota kopija 2023-04-27 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑