recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Žiba |
| --- |
| Žiba teka pro Rūdaičių piliakalnį Žiba teka pro Rūdaičių piliakalnį |
| **Ilgis** | 16 km |
| **Baseino plotas** | 48 km² |
| **Ištakos** | Vidmantai |
| **Žiotys** | Darba |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Žiba |

**Žiba** – upelis šiaurės vakarų Lietuvoje; Darbos kairysis intakas.

Etimologija
-----------

Upelio vardas kilo nuo žodžio „žibėti".

Geografija
----------

Prasideda Vidmantų kaimo žemių pietrytiniame pakraštyje, Pryšmančių miške. Teka atvira vietove šiaurės, o tarp Rūdaičių ir Užpelkių – šiaurės vakarų kryptimi. Žemupyje pasiekia Palangos mišką, kuriame įteka į Darbą 3,6 km nuo jos žiočių, į vakarus nuo Želvių, 0,1 km į pietus nuo kelio Šventoji–Darbėnai. Visa upelio vaga reguliuota, paversta melioracijos kanalu.

Intakai: Brastva (dešinysis).

Prie upės esančios gyvenvietės: Vidmantai, Kveciai, Rūdaičiai, Žibininkai, Užpelkiai, Želviai.

Prie upės esantys kultūros paveldo objektai: Kiauleikių II kapinynas, Rūdaičių alkakalnis, Rūdaičių piliakalnis, Žibininkų senovės gyvenvietė, Žibininkų kapinynas, Žibininkų senosios kapinės, Užpelkių kapinynas, Užpelkių senosios kapinės.

Šaltiniai
---------

Nuorodos
--------

* Lietuvos Respublikos upių ir tvenkinių klasifikatorius
| Žezkazgano sritis*Жезқазған облысы* |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ←  | **1973 – 1997** |  → |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kazachstano vėliava Kazachstanas |
| **Administracinis centras** | Žezkazganas |
| **Rajonai** | 7 |
| **Oficialios kalbos** | rusų |
|  |
| **Gyventojų** | 496 007 (1989) |
| **Plotas** | 313 400 km² |

**Žezkazgano sritis** arba ***Džezkazgano sritis*** (kaz. *Жезқазған облысы*, rus. *Джезказганская область*) – buvęs administracinis vienetas vidurio Kazachstane. Administracinis centras buvo Žezkazganas.

Sritis apėmė retai apgyvendintą Kazachijos kalvyną. Pietryčiuose teritorija siekė Balkašo ežerą. Svarbiausia upė – Sarysu. Būdingi stepių plotai, pietuose pereinantys į dykumas.

1989 m. sritis buvo padalinta į 7 rajonus, buvo 4 miestai (Žezkazganas, Balkašas, Nikolskis ir Karažalas).

Žezkazgano sritis buvo sudaryta 1973 m. atskiriant pietvakarinę Karagandos srities dalį. 1997 m. prijungta prie tos pačios Karagandos srities.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Всесоюзная перепись населения 1989 г.
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 133
|  |
| --- |
| Witloof Bay |
|  
Witloof Bay 2011 m. |
| Biografija |
| Kilmė | Briuselis, Belgijos vėliava Belgija |
| Žanrai | džiazas, a cappella |
| Kūrinių kalbos | prancūzų, anglų |
| Aktyvumo metai | 2005–dabar |
| Nariai |
| Stijn Bearelle  Etienne Debaisieux  Benoît Giaux  Nicolas Dorian  Florence Huby  Mathilde Sevrin |

**„Witloof Bay"** – Belgijos džiazo grupė, kurios nariai dainuoja *a cappella* stiliumi. Įkurta 2005 m. Briuselyje. Grupę sudaro šeši nariai iš visų Belgijos (Valonijos, Flandrijos ir Briuselio) regionų. 2007 metais išleido debiutinį albumą „Witloof Bay".

2011 m. vasario 12 d. grupė pasirinkta atstovauti Belgijai 2011 m. Eurovizijos dainų konkurse, kuris gegužės mėnesį vyko Diuseldorfe (Vokietija). Pusfinalyje su daina „With Love Baby" užėmė 11 vietą ir į finalą nepateko.

Diskografija
------------

### Albumai

* Witloof Bay (2007)

### Singlai

* With Love Baby (2011)

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2014-05-28 iš Wayback Machine projekto.

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Tom Dice  *„Me and My Guitar"*** |  **Belgijos atstovai Eurovizijoje**2011 | Po to:**Iris  *„Would You?"*** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Arježas |
| --- |
| Arježas ties Taraskonu Arježas ties Taraskonu |
| **Ilgis** | 163,5 km |
| **Baseino plotas** | 4120 km² |
| **Vidutinis debitas** | 76,4 m³/s |
| **Ištakos** | Fontnegro ežeras |
| **Žiotys** | Garona |
| **Šalys** | Andoros vėliava AndoraPrancūzijos vėliava Prancūzija |

**Arježas** (kat. *Arièja*, pranc. *Ariège*) – upė daugiausia pietų Prancūzijoje; Garonos dešinysis intakas. Prasideda Pirėnų kalnuose, Fontnegro ežere (2150 m aukštyje), Andoros ir Prancūzijos pasienyje. Pirmuosius keletą kilometrų teka šių šalių sieną, toliau – į šiaurę per Prancūziją (Rytų Pirėnų, Arježo, Aukštutinės Garonos departamentais). Įteka į Garoną ties Kastanjė, į pietus nuo Tulūzos.

Intakai: Orježas, Lauzas, Krėju, Hers Vifas, Eisas (dešinieji), Astonas, Vikdesas, Kurbjeras, Aržė, Lezas.

Upė mėgstama vandens turistų. Svarbiausi miestai prie Arježo yra Aksas, Fua, Pamjė.
| **Juzefas Huten-Čapskis** |
| --- |
| Čapskiai |
| Čapskių herbas |
| Čapskių herbas |
|  |
| Gimė | 1722 m. |
| Mirė | 1765 m. (~43 metai) |
| Tėvas | Ignotas Čapskis |
| Motina | Teofilė Knopacka |

**Juzefas Huten-Čapskis** (g. 1722, m. 1765 m. Kulmas) – Elbingo kštelionas, Karūnos armijos generolas-leitenantas.

Biografija
----------

Gdansko kašteliono Ignoto Čapskio ir Teofilės Konopackos, Kulmo kašteliono Stanislovo Aleksandro Konopasckio dukters sūnus. Lenkijos generolo Antano ir paskutinio Kulmo vaivados Pranciškaus Stanislovo brolis.

Šeima
-----

Buvo du kartus vedęs. Pirma žmona buvo Mariana Karlovska kuri buvo bevaikė. 
Antra žmona Elžbieta Huten-Čapska buvo Sebastijono Čapskio (m. 1699), proanūk.
Pagimdėdvi dukteris ir sūnų: Brigitą (1758-1801) ir Teofilę taip pat Ignotą.

Valstybės tarnyba
-----------------

1758-1765 metais buvo Elbingo kaštelionas. Nuo 1757 metų buvo Pamario pakamaris.

Apdovanojimai
-------------

Už nuopelnus 1760 metais apdovanotas Baltojo erelio ordinu.

### Literatūra

* "Polski Słownik Biograficzny" ( tom 4, str. 186)
* Adam Boniecki "Herbarz Polski" (tom III, str. 276) - Czapscy herbu Leliwa
|  |
| --- |
| Juzari  blrs. *Юзары*, rus. *Юзари* |
|  
Juzari 2015 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Jurijus Navrockis |
| Gimė | 1991 m. gegužės 11 d. (32 metai)  Minskas, Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| Žanrai | pop |
| Veikla | dainininkas, dainų autorius |
| Aktyvumo metai | 2012–dabar |

**Jurijus Navrockis** (blrs. *Юрый Наўроцкі*, rus. *Юрий Навроцкий*; g. 1991 m. gegužės 11 d. Minske), geriau žinomas sceniniu vardu **Juzari** (blrs. *Юзары*, rus. *Юзари*) – Baltarusijos dainininkas ir dainų autorius, 2015 metais su Maimuna atstovavę Baltarusijai 2015 m. „Eurovizijos" dainų konkurse.

Juzari nėra naujokas „Eurovizijos" konkursuose. 2011 metais atlikėjas buvo šaliai atstovavusios Anastasijos Vinikovos pritariantysis vokalistas, taip pat vaikinas dalyvavo 2012 ir 2013 metų Baltarusijos atrankose bei prisidėjo prie 2014 metų Vaikų „Eurovizijos" dainos „Sokol" kūrimo.

2014 m. gruodį Juzari su Maimuna laimėjo Baltarusijos nacionalinį finalą. Duetas atrankoje surinko 76 taškus ir buvo išrinkti šalies atstovais „Eurovizija 2015" dainų konkurse Vienoje. Ten jie pristatė dainą „Time".

Diskografija
------------

### Albumai

* 2019 – Padziaka Serca (Падзяка сэрца)

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Uzari & Maimuna won in Belarus!" (anglų). eurovision.tv. 2014-12-26.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Juzari** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Daina *Time* (su Maimuna)

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Teo  *„Cheesecake"*** |  **Baltarusijos atstovas Eurovizijoje(su Maimuna)**2015 | Po to:**Ivan  *„Help You Fly"*** |
| Baru |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Panama Panama |
|  |
| Aukštis | 3474 m |
|  |
| Tipas | Stratovulkanas |
|  |
| Amžius |
|  |
| Aktyvumas | snaudžiantis |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 1550 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 8°48′31″ š. pl. 82°32′32″ v. ilg.﻿ / ﻿8.80861°š. pl. 82.54222°r. ilg.﻿ / 8.80861; 82.54222Koordinatės: 8°48′31″ š. pl. 82°32′32″ v. ilg.﻿ / ﻿8.80861°š. pl. 82.54222°r. ilg.﻿ / 8.80861; 82.54222 |

**Baru** (isp. *Volcán Barú*), **Čirikė** (*Volcán de Chiriqui*) – aukščiausias vulkanas Panamoje, kurio aukštis 3474 metrų. Šis neveikiantis ugnikalnis yra Kordiljerose (Talamankos Kordiljeroje), Čirikės provincijos vakaruose ir yra apsuptas derlingų plotų, kuriuos drėkina Čirikės ir Kalderos upės. Į vakarus nuo ugnikalnio yra miestai Vulkanas ir Sero Punta, o į rytus Boketė. Ugnikalnio viršūnė dažnai sauso sezono metu padengiama sniegu, o minimali oro temperatūra dažnai nukrenta žemiau 0 °C. Nuo Baru ugnikalnio matomas tiek Ramusis vandenynas, tiek Karibų jūra.

Nuorodos
--------

* Ugnikalnių duomenų bazė Archyvuota kopija 2022-02-05 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baru** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Bartolomėjas Rastrelisit. *Francesco Bartolomeo Rastrelli*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1700 m.Florencija |
| Mirė | 1771 m. balandžio 29 d. (~71 metai)Sankt Peterburge |
| Tėvas | Karlas Bartolomėjus Rastrelis |
|  |
| Veikla | architektas. |
|  |
|  **Vikiteka** | Bartolomeo Rastrelli |

**Frančeskas Bartolomėjas Rastrelis** (it. *Francesco Bartolomeo Rastrelli*; 1700 m. Florencija – 1771 m. balandžio 29 d. Sankt Peterburge) – italų tautybės Rusijos architektas.

Išvystė lengvai atpažįstamą ištaigingą, o kartu ir didingą rusiško vėlyvojo baroko stilių. Jo darbai, pavyzdžiui, Žiemos rūmai Sankt Peterburge ar Jekaterinos rūmai Carskoje Selo, garsūs ekstravagantiška prabanga ir dekoracijų gausa.

Istorija
--------

Bartolomėjas atvyko į Rusiją 1715 su savo tėvu, italų skulptoriumi Karlu Bartolomėjumi Rastreliu. Jis troško naujausias italų architektūros tradicijas suderinti su maskvietiško baroko stiliumi. Pradinį architektūros išsilavinimą gavo namuose. Nuo 20 metų pradėjo dirbti architektų pagalbininku. Suprojektavo ir prižiūrėjo daugelio Rusijos imperatorių ir kilmingųjų rūmų statybas. Jo pirmuoju rimtu darbu tapo pasiūlymas projektuoti rūmus princui Dimitrijui Kantemirui 1721. 1763 nuo projektavimo pasitraukė.

Jo darbai itin patiko Rusijos monarchėms, 1730 jis buvo paskirtas vyresniuoju rūmų architektu. Šį titulą jis išlaikė per imperatorių Anos (1730-1740) ir Jelizavetos (1741-1762) valdymą. Žymiausi jo darbai:

* 1730 – Anehofo rūmai Lefortove, Maskvoje, nugriauti XIXa;
* 1733 – pirmieji Žiemos rūmai, vėliau nugriauti;
* 1736 – Kuršo kunigaikščio Ernsto Birono rūmai Ruhentalyje, dabar Rundalė;
* 1738 – Kuršo kunigaikščio Mintaujos rūmai, dabar Jelagavoje;
* 1741 – Vasaros rūmai Sankt Peterburge, nugriauti 1797;
* 1747 – Peterhofo rūmų išplėtimas ir atnaujinimas;
* 1747 – Žiemos rūmai Maskvos Kremliuje, nugriauti XIXa;
* 1749 – Šv. Andriejaus bažnyčia Kijeve;
* 1749 – Voroncovo rūmai Sankt Peterburge;
* 1752 – Jekaterinos rūmai Carskoje Selo;
* 1752 – Marijinskij rūmai Kijeve;
* 1753 – Stroganovų rūmai Sankt Peterburge;
* 1753 – Žiemos rūmai Sankt Peterburge.

Paskutinis ir pats ambicingiausias Rastrelio projektas – Smolnio vienuolynas Sankt Peterburge, tačiau po Jekaterinos mirties projektas liko neužbaigtas.
| Baru ugnikalnio nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Baru ugnikalnis Baru ugnikalnis |
| **Vieta:** | Panama (Čiriki provincija) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Boketė |
| 

Žemėlapis rodantis Baru ugnikalnio nacionalinis parkas vietą.Baru ugnikalnio nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 8°48′28″ š. pl. 82°32′34″ v. ilg.﻿ / ﻿8.80778°š. pl. 82.54278°r. ilg.﻿ / 8.80778; 82.54278Koordinatės: 8°48′28″ š. pl. 82°32′34″ v. ilg.﻿ / ﻿8.80778°š. pl. 82.54278°r. ilg.﻿ / 8.80778; 82.54278 |
| **Plotas:** | 143,25 km² |
| **Įkurtas:** | 1976 m. |
|  **Vikiteka:** | Baru ugnikalnio nacionalinis parkas |

**Baru ugnikalnio nacionalinis parkas** (isp. *Parque Nacional Volcán Barú*) – nacionalinis parkas vakarų Panamoje, Čiriki provincijoje, Talamankos Kordiljeros kalnuose. Driekiasi aplink aukščiausią šalies viršukalnę – Baru (3474 m).

Parke, įsteigtame 1976 m. saugoma apie 250 čia gyvenančių paukščių rūšių (kecaliai, pilkieji suopiai, kolibriai, įvairūs tironiniai paukščiai, kikiliai, kalniniai guanai ir kt.), taip pat pumos, tapyrai, pakos. Parkas pasižymi vaizdingais kraštovaizdžiais, kriokliais, srauniais kalnų upokšniais, džiunglėmis. Nuo Baru viršukalnės giedrą dieną galima išvysti tiek Ramųjį vandenyną, tiek Karibų jūrą.

* Kraštovaizdis ties BoketeKraštovaizdis ties Bokete
* Džiunglių takasDžiunglių takas
* Kalderos upėKalderos upė

Šaltiniai
---------

1. ↑
Pora tonfų
Bavarijos (Vokietija) policijos naudojama tonfa
Kaip laikomos tonfos
**Tonfa** (angl. *tonfa*, *tong fa* ar *tuifa*) – tradicinis medinis Okinavos ginklas, žinomas visame pasaulyje. Šiais laikais naudojamos ir plastikinės ar metalinės tonfos. Naudojamas kai kurių šalių policijų kaip policininko lazda.

Kilmė
-----

Dėl šio ginklo kilmės yra diskutuojama, tačiau ekspertai mano, kad jis atsirado Kinijoje arba Indonezijoje. Jis naudojamas ir Pietryčių Azijos, ir Kinijos kovos menuose ir, ko gero, į Okinavą buvo atgabentas per šių kovos menų įtaką. Kinijoje manoma, kad ginklas išsivystė iš ramentų, tačiau Okinavos tautosakoje teigiama, kad Shō Shin valdymo laikotarpiu ginkluotė ir kovos menų taikymas buvo suvaržyti, norint stabilizuoti padėtį šalies viduje po pilietinio karo. Sakoma, kad šie draudimai paskatino kai kurių ūkio padargų vystymasi į savigynos ginklus. Šiuo atveju, pasakojama, kad tonfa atsirado iš medinės girnos rankenos.   
Policininko lazda taip pat yra sukurta remiantis tonfos pagrindu, tačiau kovos stilius yra kitoks.

Sandara
-------

Tonfą sudaro dvi dalys – rankena su bumbulu ir rankenai statmenas strypas (paprastai 51-60 cm ilgio), kartais – lentelės formos. Klasikiniame ėmyje už rankenos strypas būna išilgai dilbio. Ties alkūne jis išsikiša apie 3 cm. Rankena cilindriška, gali būti griovelėta, kad būtų tvirčiau suimama.

Naudojimas
----------

Tonfa gali būti naudojama puolimui ir gynybai gana įvairiai:

* Gynyba. Tonfa imama už rankenos, kad strypas eitų išilgai dilbio ir plaštakos. Tada strypu, saugančiu dilbį, galima blokuoti ir nukreipti priešo smūgius. Rankenos bumbulas pridengia nykštį. Laikant už galo strypu irgi galima blokuoti smūgius, o rankena kaip kabliu užkabinti priešo ginklą.
* Ataka. Tonfa smogti galima įvairiai.
	+ Galimi baksniai laikant už rankenos strypo galu, išsikišusiu priekin, arba rankenos bumbulu.
	+ Tonfą galima laikyti už strypo galo ir smogti kitu strypo galu arba rankenos bumbulu.
	+ Viena ranka laikant rankeną, kita – strypo galą tonfa galima sukaustyti ar užlaužti priešininką.

Kadangi egzistuoja kelio tonfos ėmio (laikymo) būdai, mokantis kautis tonfa tenka išmokti kirstynėse greitu tempu keisti vieną ėmį kitu.

Egzistuoja tradicinė kovimosi dviem tonfomis technika.

Nuorodos
--------

* Tonfa Martial Arts Weapon Archyvuota kopija 2007-08-23 iš Wayback Machine projekto.
* Weapons: Tonfa Archyvuota kopija 2007-06-22 iš Wayback Machine projekto.
* Tonfa
* Tonfa Video Archyvuota kopija 2007-09-29 iš Wayback Machine projekto. (Video)
| Vindhjos kalnai |
| --- |
| Mandu slėnis, Madhja PradešasMandu slėnis, Madhja Pradešas |
| **Žemynas** | Azija |
| **Šalys** | Indija Indija |
| **Aukščiausias taškas** | 881 m |
| **Koordinatės** | 23°28′ š. pl. 79°44′ r. ilg.﻿ / ﻿23.467°š. pl. 79.733°r. ilg.﻿ / 23.467; 79.733Koordinatės: 23°28′ š. pl. 79°44′ r. ilg.﻿ / ﻿23.467°š. pl. 79.733°r. ilg.﻿ / 23.467; 79.733 |
| **Uolienos** | vulkaninės, kvarcitas, smiltainis |

**Vindhjos kalnai** (angl. *Vindhya Range, Vindhyas*, hind. विन्ध्याचल शृंखला, विन्‍ध्य, IAST: *Vindhyācal śr̥ṃkhalā, Vindhya*) – kalnai vidurio Indijoje, Indostano pusiasalio šiaurėje. Sudaro kalnagūbrių, kalvagūbrių, kalvynų, plokščiakalnių virtinė, skersai kertanti Indostaną rytų–vakarų kryptimi. Vindhjos ribas apibrėžti sudėtinga, Vindhjos pavadinimas dažnai naudojamas sinonimiškai su Šatpuros kalnų pavadinimu (istoriškai Vindhja vadinta visa kalnuota sritis tarp Indo-Gangos žemumos šiaurėje ir Dekano plokščiakalnio pietuose). Paprastai dabar Vindhja vadinamos kalvos ir skardžiai, besidriekiantys pagal Narmados upę. Vakarinis masyvo galas yra ties Gudžarato ir Radžasthano sienų sankirta; toliau kalnai eina į šiaurės rytus Madhja Pradešo ir Utar Pradešo valstijomis.

Kalnai sudaryti iš vulkaninių uolienų, smiltainio, kvarcito. Viršūnės pailgos, erodavusios. Šiauriniai šlaitai lėkšti, pietiniai – statūs. Būdingas aukštis – 300–650 m, aukščiausia vieta – 881 m (kitur – 752 m). Šlaitus dengia musoniniai miškai.

Vindhjos kalnai istoriškai ir kultūriškai svarbūs Indijoje. Jie tradiciškai sudarė pietinę indoarijų paplitimo ribą. „Mahabharatoje", „Puranose" Vindhja aprašoma kaip pietinė Arjavartos riba, už kurios gyvena nišadhai ir kiti mlečchos. Vindhjos kalnais vedama riba tarp indoarijų apgyvendintos Šiaurės Indijos (Hindustano) ir dravidiškos Pietų Indijos. Epuose šie kalnai aprašomi kaip apgyvendinti demonų, siaubūnų, laikomi Kali buveine. Vindhja podraug su Himalajais minima Indijos himne.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 92
2. ↑   Archyvuota kopija 2014-07-18 iš Wayback Machine projekto.
**Vingaudas Jonas Damijonaitis** (g. 1935 m. rugsėjo 13 d. Šiauliuose) – teologas, Vokietijos lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1956 m. baigė Vasario 16 gimnaziją. 1956–1964 m. studijavo Getės universitete Frankfurte prie Maino, Popiežiškajame Grigaliaus universitete Romoje, jį baigė 1964 m. Filosofijos – teologijos akademijoje Paderborne (Vokietija) studijavo filosofiją ir teologiją.

Nuo 1964 m. mokytojavo vokiečių mokyklose. 1964–1978 m. dirbo Lietuvių katalikų misijoje Vokietijoje, studentų ateitininkų kapelionas. 1965–1969 m. dėstė Vasario 16 d. gimnazijoje, nuo 1982 m. gimnazijos kuratorijos narys, 1992–2005 m. – pirmininkas. Nuo 2006 m. gyvena Kauno raj.

1965–1978 m. Vokietijos lietuvių jaunimo veikėjas: 1965–1970 m. Vokietijos lietuvių bendruomenės Jaunimo sekcijos, vėliau Jaunimo metų komiteto, 1970 m. perorganizuoto į Vokietijos lietuvių jaunimo sąjungą, pirmininkas. Europos lietuvių studijų savaitės rengėjų komiteto narys. Vokietijos lietuvių bendruomenės veikėjas, 1967 m. garbės teismo narys, 1982–1984 m. valdybos pirmininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vingaudas Jonas Damijonaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 440 psl.
| Marneulisმარნეული |
| --- |
|              |
| *Mečetė* |
|  |
| 

MarneulisMarneulis

41°27′49″ š. pl. 44°48′39″ r. ilg.﻿ / ﻿41.46361°š. pl. 44.81083°r. ilg.﻿ / 41.46361; 44.81083﻿ (Marneulis)Koordinatės: 41°27′49″ š. pl. 44°48′39″ r. ilg.﻿ / ﻿41.46361°š. pl. 44.81083°r. ilg.﻿ / 41.46361; 44.81083﻿ (Marneulis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Gruzijos vėliava Gruzija |
| **Regionas** | Kvemo Kartlis |
| **Rajonas** | Marneulio rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 20 211  |
| **Altitudė** | 420 m |

**Marneulis** (gruz. მარნეული) – miestas Kvemo Kartlyje, pietų Gruzijoje. Marneulio rajono administracinis centras. Įsikūręs netoli pasienio su Azerbaidžanu ir Armėnija. Nutolęs 30 km į pietus nuo Tbilisio. Per miestą teka Algetis (Kuros dešinysis intakas). 83,1 % (2006 m. duomenys) gyventojų sudaro azerbaidžaniečiai. Marneulyje yra Gruzijos karinė oro bazė, mečetė, universitetas, prekybos centras.

Istorija
--------

Gyvenvietė iki 1947 m. buvo žinoma kaip Borčalis. Tarp 1947 ir 1952 m. vadintas Sarvanu. 1964 m. suteiktos miesto teisės ir pervadintas į Marneulį.

Galerija
--------

* SavivaldybėSavivaldybė
* BažnyčiaBažnyčia

Šaltiniai
---------

1. Cites & towns of Georgia
2. ↑  Cites & towns of Georgia
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Marmuras
**Marmuras** – metamorfinė uoliena, susidariusi iš persikristalizavusios klinties arba dolomito. Marmuras sudarytas iš mineralo kalcito (CaCO3). Naudojamas statinių apdailai, skulptūroms.

Susidarymas
-----------

Marmuras susidaro iš karbonatinių uolienų, dažniausiai klinties ir dolomito, vykstant metamorfizmo, o tiksliau regioninio ar kontaktinio metamorfizmo procesams. Marmurams susidaryti reikalinga aukšta temperatūra ir slėgis, todėl marmure paprastai nelieka jokių fosilijų.

Metamorfizuojantis ypatingai švariai klinčiai, gaunasi balta marmuro spalva. Kitos spalvos ar juostelės atsiranda dėl įvairių priemaišų, dažniausiai molio, smėlio, aleurito, geležies oksido.

Žodžio kilmė
------------

Marmuro pavadinimas kilo iš graikų kalbos žodžio *marmaros* 'spindintis akmuo'.

Naudojamas
----------

Marmuras naudojamas statybose, buities daiktų, suvenyrų gamybai bei skulptūroms. Taip pat plačiai naudojamas dažų, dangų gamyboje, kaip armavimo – stiprinimo priemonė.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Marmuras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Beckmannia eruciformis**Apsauga: 4(I) – Nenustatyta |
| --- |
| Paprastoji bekmanija (*Beckmannia eruciformis*)Berlyno botanikos sode |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Migliniai  *( Poaceae)* |
| Gentis: | Bekmanija  *( Beckmannia)* |
| Rūšis: | Paprastoji bekmanija  *( Beckmannia eruciformis)* |

 |
| Binomas |
| ***Beckmannia eruciformis***(L.) Host, 1805 |

**Paprastoji bekmanija** (*Beckmannia eruciformis*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos, bekmanijų (*Beckmannia*) genties augalas. Auga Vakarų Azijoje, nuo Turkijos iki Sibiro, Kazachstane, Vidurio ir Pietryčių Europoje,

Biologija
---------

Augalas daugiametis, sudarantis retus kerus. Jo stiebas status, iki 30–100 cm aukščio. Turi trumpus šakniastiebius. Žiedus apdulkina vėjas. Žydi liepą–rugpjūtį. Sėklos (grūdai) subręsta rugpjūtį–rugsėjį. Laikomas pašariniu augalu.

Auga vidutiniškai drėgnose ir drėgnose pievose, vidutiniškai derlingame dirvožemyje, esnant pH 5,8–7,6. Mėgsta gerai apšviestas buveines, bet pakenčia ir dalinį pavėsį, todėl gali būti randami ir retais medžiais apaugusiuose paupiuose.

Populiacija Lietuvoje
---------------------

Lietuvoje paprastoji bekmanija nuo 1992 m. įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Vienintelė ir, manoma, savaiminė šios rūšies populiacija yra tik ties Merkio ir Varėnės santaka Varėnos rajone. Kitur aptinkami augalai yra užnešti atsitiktinai arba išlikę buvusių pasėlių vietose ir sulaukėję (Kauno, Panevėžio, Utenos ir Vilniaus rajonuose).

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2009-01-20 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Lietuvos Respublikos saugomų gyvūnų, augalų ir grybų rūšių sąrašas
3. ↑  Lietuvos raudonoji knyga. Red Data Book of Lithuania, Vilnius, Lututė, 2007, 610 p. ISBN 978-9955-692-71-3



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastoji bekmanija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Bothrops** |
| --- |
| Paprastoji kaisaka(*Bothrops atrox*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Ropliai  *( Reptilia)* |
| Būrys: | Žvynaropliai  *( Squamata)* |
| Pobūris: | Gyvatės  *( Serpentes)* |
| Šeima: | Angys  *( Viperidae)* |
| Pošeimis: | Duobagalvės angys  *( Crotalinae)* |
| Gentis: | Kaisakos  *( Bothrops)* |
| Rūšis: | Paprastoji kaisaka  *( Bothrops atrox)* |

 |

**Paprastoji kaisaka** (*Bothrops atrox*) – angių (*Viperidae*) šeimos nuodingų gyvačių rūšis, gyvenanti Centrinėje ir Pietų Amerikoje.

Paprastoji kaisaka yra labiausiai paplitusi ir stambiausia tarp duobagalvių angių (*Crotalinae*) – jos ilgis paprastai siekia iki 2 m, tačiau pasitaiko ir iki 2,5 m. Tvirtas lieknas liemuo yra pilko ar rudo atspalvio su matomu didelių rombų, apibrėžtų juoda juosta, piešiniu. Išsiskiria būdinga geltona dėme pasmakrėje, dėl ko ji yra praminta „geltonąja barzda" (*barba amarilla*). Nors šiai gyvatei būdingas antžeminis naktinis gyvenimo būdas, tačiau ji puikiai plaukioja bei laipioja medžiais, esant reikalui medžioja ir dieną, yra lengvai suerzinamos. Minta smulkiais žinduoliais ir paukščiais, taip pat varlėmis ir driežais. Stambesnei aukai suleidusi nuodus, ją paleidžia ir seka jos pėdsakais, kol suranda nugaišusią.

Dauginimosi būdas – gyvavedystė. Veisiasi visus metus, nėštumo laikotarpiu pastoviai siekia išlįsti į saulės atokaitą, kad išlaikytų savo kūno ir embrionų pastovią temperatūrą. Atsiveda apie 60 jauniklių, kurie būna iki 30 cm ilgio, ryškesnių atspalvių nei suaugusios gyvatės.

Žinoma, jog šios gyvatės užsimaskavusios gali nejudėdamos ilgai tūnoti, siekdamos sumedžioti graužikų kavos ir bananų plantacijose, todėl jose dirbantys žmonės yra dažnai įgeliami. Nuodų poveikis yra stiprus ir greitas, hemotoksiškas, sužeistajam pirmąją pagalbą būtina suteikti iš karto. Būdingi simptomai: pykinimas, sąmonės aptemimas, paralyžius. Nuodingosios medžiagos naudojamos medicinos laboratorijose: iš gyvatės nuodų išskirtu batroksobinu matuojamas fibrinogeno lygis ir kraujo krešėjimo savybės.

Nuorodos
--------

* Paprastoji kaisaka


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastoji kaisaka** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Cerastium holosteoides** |
| --- |
| Paprastoji glažutė (*Cerastium holosteoides*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Gvazdikažiedžiai  *( Caryophyllidae)* |
| Šeima: | Gvazdikiniai  *( Caryophyllaceae)* |
| Gentis: | Glažutė  *( Cerastium)* |
| Rūšis: | Paprastoji glažutė  *( Cerastium holosteoides)* |

 |

**Paprastoji glažutė** (*Cerastium holosteoides*) – gvazdikinių (*Caryophyllaceae*) šeimos, glažučių (*Cerastium*) genties augalas.

Viršūniniuose dvistypiuose skėtiškuose žiedynuose po kelis neišvaizdžius žiedus. Pažiedės žolinės, viršutinių žiedų plačiais plėneliniais kraštais. Vainiklapiai balti, beveik iki trečdalio įskelti, nedaug ilgesni už taurelės lapelius. Kuokelių 10, liemenėliai 4−5. Vaisius − pailga, šiek tiek išlinkusi dėžutė, atsivėrusios viršūnė dantyta. Nuo išlinkusios ilgos dėžutės kilęs ir augalo lotyniškas pavadinimas (lot. *ceros* − ragas). Žiediniai stiebai ilgi, bežiedžiai trumpesni. Ilgieji apie 30 cm ilgio, statūs arba kylantys, trumpieji gulsti, prie pamato įsišaknijantys. Lapai nedideli, pailgi, visada poromis priešiniai, apatiniai su trumpais koteliais, viršutiniai be kotelių. Stiebai bei lapai dažnai apaugę ir paprastais, ir liaukiniais plaukeliais. Augalas daugiametis, žolinis, prie pamato išsikerojęs.

Auga pievose, laukuose, dirvonuose, daržuose, pakelėse, sausuose miškuose, pamiškėse. Paplitusi visoje Lietuvoje. Žydi nuo gegužės iki spalio mėn. kartais ir vėliau, net per atlydžius.

Pievose ir ganyklose menkavertė žolė. Laukų pasėliuose ir daržuose − piktžolė.

Literatūra
----------

Rudenį žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1991, 16 psl.

* Žiedas
* Požymiai


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastoji glažutė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| ***Tanacetum vulgare*** |
| --- |
| Paprastoji bitkrėslė (Tanacetum vulgare)Paprastoji bitkrėslė (*Tanacetum vulgare*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Astražiedžiai  *( Asteridae)* |
| Šeima: | Astriniai  *( Asteraceae)* |
| Gentis: | Bitkrėslė  *( Tanacetum)* |
| Rūšis: | Paprastoji bitkrėslė  *( Tanacetum vulgare)* |

 |
| **Sinonimai** |
| * *Chrysanthemum vulgare*;
* *Tanacetum boreale*
 |

**Paprastoji bitkrėslė** (*Tanacetum vulgare*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos daugiametis, aštraus kvapo, 30-120 cm aukščio augalas. Šakniastiebiai šakoti, stiebas stačias, prie pagrindo dažniausiai rausvai dryžuotas. Lapai apaugę trumpais, retais plaukeliais, su taškelių pavidalo liaukutėmis. Graižų gausu, jie susitelkę į skėtišką tankią šluotelę.

Žydi liepos – rugsėjo mėn. Auga panamėse, pakelėse, palaukėse ir kt. Augalas vaistinis, o tuo pačiu ir nuodingas. Lapuose ir žiedynuose yra eterinių aliejų. Be to, yra flavonidų, rauginių medžiagų, alkaloidų. Nuo seno vartojamas medicinoje. Kai kur maltais bitkrėslės graižais barstomi kumpiai ir lašiniai nuo musių ir kirmėlių.

Paprastosios bitkrėslės žiedai

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastoji bitkrėslė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Bistorta officinalis** |
| --- |
| Paprastoji gyvatžolė (Bistorta major)Paprastoji gyvatžolė (*Bistorta officinalis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Gvazdikažiedžiai  *( Caryophyllidae)* |
| Šeima: | Rūgtiniai  *( Polygonaceae)* |
| Gentis: | Gyvatžolė  *( Bistorta)* |
| Rūšis: | Paprastoji gyvatžolė  *( Bistorta officinalis)* |

 |

**Paprastoji gyvatžolė** (lot. *Bistorta officinalis*, sin. *Persicaria bistorta, Polygonum bistorta*) – rūgtinių (*Polygonaceae*) šeimos, gyvatžolių (*Bistorta*) genties augalas.

Paprastosios gyvatžolės žiedas
Daugiametis, 30-100 cm aukščio žolinis augalas. Stiebas stačias, standus, plikas, bambliuotas. Lapai pražanginiai, kotuoti, pailgi arba pailgai lancetiški, lygiais arba nežymiai banguotais kraštais. Apatiniai lapai 4-20 cm ilgio, 1-7,5 cm pločio, stiebiniai mažesni ir siauresni. Žiedynas – cilindriška, 1,5-5 cm ilgio, iki 2 cm skersmens tanki varpa. Žiedai smulkūs, balkšvai rožiniai. Vaisius – tribriaunis, blizgantis, rudas riešutėlis.

Žydi gegužės–liepos mėn. sėklos subręsta rugpjūčio mėn. Dauginasi vegetatyviškai ir sėklomis. Auga pamiškėse, pelkėtų pievų pakraščiuose, upių slėniuose, šlapiose dirvose, grioviuose, pakrantėse. Lietuvoje dažna.

Vaistinei žaliavai ruošiami šakniastiebiai. Jie kasami rudenį. Šakniastiebiuose yra iki 25 % rauginių medžiagų, 0,44 % galinės rūgšties, 0,5 % katechinų, 1,1 % kalcio oksalatų, krakmolo, oksimetilantrachinonų, askorbino rūgšties, dažinių ir apie 10 % mineralinių medžiagų.

Augalas medingas, dekoratyvus ir dažinis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Lekavičius. *Vadovas augalams pažinti*. – Vilnius: Mokslas, 1989. // psl. 66


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastoji gyvatžolė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Rusijos caro dvaro sakalininkas medžioklėje
**Sakalininkas** - kunigaikščio, karaliaus ar kitokio valdovo dvariškis, vadovaudavęs medžioklėms su sakalais.

Prancūzijos karaliaus dvare nuo 1250 m. egzistavo pareigybė *Didysis Prancūzijos sakalininkas*.

Rusija
------

Rusijoje sakalininkai buvo viena iš senovinių dvariškių pareigybių. Dažnai sakalininkas ir medžioklis būdavo tas pats asmuo.
Dokumentuose yra užuominų, kad sakalininkai jau egzistavo 1503 m. o 1550 m. jie tiesiogiai minimi istoriniuose šaltiniuose.

Dažnai sakalininkais skirdavo negarsios kilmės žinovus, kurie vėliau iškildavo, neretai tapdavo okolničiais ar net bojarinais. Įkūrus Sakalininko prikazą, jam vadovaudavo sakalininkai.

Paskutinis žinomas sakalininkas buvo Gavrila Grigorjevičius Luškinas. Atrodo, kad po 1606 m. šios pareigybės niekas nebeužėmė.
Kompensacija horizontaliai paverstame mėšlagrybio kote. C – linkimui nesibaigus besitiesinanti dalis
**Kompensacija** – augalo arba grybo ašinio organo (pavyzdžiui, grybo koto) linkimas reikiama kryptimi, kuomet judesys prasideda nuo viršūnės, judesio banga plinta link pamato, tačiau viršūnė ima tiestis atgal (linkti į priešingą pusę) organui dar nepasiekus reikiamos (pavyzdžiui, vertikalios) padėties. Baigus ir užėmus galutinę tinkamą padėtį, visas išlinkis būna sukoncentruotas nedidelėje pamatinės dalies zonoje.

Kompensacija lengviausiai aiškinama tarus, jog toks organas turi nuolat veikiančią tiesų augimą stabilizuojančią sistemą. Visą organą pavertus į netinkamą padėtį (tarkim, grybą paguldžius horizontaliai) pirmenybę turi tinkamą erdvinę orientaciją užtikrinti siekiantys signalai. Padėčiai priartėjus prie labiau tinkamos, viršų ima išsitiesinimo sistemos signalai.

Kompensacija akivaizdžiausiai stebima kepurėtuose grybuose, tačiau šiek tiek pasireiškia ir augaluose.

Literatūra
----------

* Meškauskas A. Moore D. Novak Frazier L. (1999). Mathematical modelling of morphogenesis in fungi. 2. A key role for curvature compensation ('autotropism') in the local curvature distribution model. *New Phytologist*, **143**, 387-399.
* Meškauskas A. Jurkoniene S. Moore D. (1999). Spatial organization of the gravitropic response in plants: applicability of the revised local curvature distribution model to *Triticum aestivum* coleoptiles. *New Phytologist* **143**, 401-407.
M11 spiečius
**Mesjė 11** (**M11**, **NGC 6705**, **Laukinių ančių spiečius**) – padrikasis spiečius, esantis Skydo žvaigždyne. Nuotolis nuo Žemės yra 6200 šviesmečių, regimasis ryškis – 6,3.

Ryškiausios šio spiečiaus žvaigždės išsidėsčiusios V raidę primenančiu pavidalu, kaip skrendančios antys. Tai vienas iš tankiausių aptiktų padrikųjų spiečių, jame esama daugiau nei 2900 žvaigždžių. Mesjė 11 tolsta 22 km/s greičiu.

Mesjė 11 spiečių 1681 m. Berlyno observatorijoje aptiko vokiečių astronomas Gottfried Kirch. Manoma, kad paskiras šio spiečiaus žvaigždes pro teleskopą pirmasis stebėjo William Derham ~1733 m. 1764 m. gegužės 30 d. šį spiečių į savo katalogą įtraukė Charles Messier.

Šio spiečiaus amžius skirtinguose šaltiniuose nurodomas įvairiai. *Sky Atlas 2000* duomenimis, amžius siekia apytikriai 220 mln. metų. Toks amžius paskaičiuotas remiantis tuo, kad ryškiausios ir karščiausios pagrindinės sekos žvaigždės, priklausančios šiam spiečiui, yra B8 spektrinės klasės. Burnham teigimu, spiečius yra kiek daugiau nei dvigubai senesnis – 500 mln. metų (remiamasi tuo, jog šiame spiečiuje gausu geltonųjų ir raudonųjų milžinių, kurių absoliutinis ryškis yra apie -1,0). G. Meynet vadovaujama tyrėjų komanda paskaičiavo, kad spiečiaus amžius siekia 250 mln. metų.

Tai vienas iš nedaugelio padrikųjų spiečių, stebėtų Hablo kosminiu teleskopu. Iš viso į Mesjė katalogą įtraukti 26 padrikieji spiečiai, Mesjė 11 yra tolimiausias matomas plika akimi. Teigiama, jog palankiausias metas stebėti šį spiečių yra rugpjūčio mėnesį. Pro žiūronus šis spiečius atrodo kaip trikampio pavidalo šviesos ruožas.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  *Mesier 11* Archyvuota kopija 2021-05-10 iš Wayback Machine projekto.. Messier SEDS. Nuoroda tikrinta 2021-05-10.
2. 1 2 3 4  *Messier 11 (The Wild Duck Cluster)* Archyvuota kopija 2020-12-04 iš Wayback Machine projekto.. NASA, 2017-10-19. Nuoroda tikrinta 2021-05-10.
| **Leopoldas Ipranc. *Leopold I*** |
| --- |
| Belgijos karalius |
|  |
| Leopoldas – Rusijos kariuomenės generolas |
|  Saksų-Koburgų dinastija |
| Visas vardas | Leopold Georg Christian Friedrich Saxe-Coburg-Saalfeld |
| Gimė | 1790 m. gruodžio 16 d.Koburgas, Vokietija |
| Mirė | 1865 m. gruodžio 10 d. (74 metai)Lekenas prie Briuselio |
| Tėvas | Pranciškus Frydrichas |
| Motina | Augusta Reus-Ebersdorf |
| Sutuoktinis (-ė) | Šarlota Augusta VelsietėLuiza Marija Orleanietė |
| Vaikai | Lui FilipasLeopoldas II BelgasFilipasŠarlotė |
|  Belgijos karalius |
| Valdė | 1831 liepos 21 d. -1865 m. gruodžio 10 d. (34 metai) |
| Karūnavimas | 1831 m. liepos 21 d. |
| Pirmtakas | nebuvo |
| Įpėdinis | Leopoldas II Belgas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Šv. Huberto ordinas (Bavarija)Šv. Huberto ordinas (Bavarija) |
|  |
|  **Vikiteka** | Leopoldas I Belgas |

Leopoldo I Belgo monograma
**Leopoldas I** (vok. *Leopold Georg Christian Friedrich*, 1790 m. gruodžio 16 d. Koburgas, Vokietija – 1865 m. gruodžio 10 d. Lekenas prie Briuselio) – 1831–1865 m. Belgijos karalius.

Biografija
----------

Leopoldo I Belgo antroji žmona Luiza Marija Orleanietė
Saksų–Koburgų–Zafeldų kunigaikščio Pranciškaus Frydricho ketvirtasis sūnus. Sesuo Rusijos didžioji kunigaikštienė Ana Fiodorovna.

Šeima
-----

Žmonos: Šarlota Augusta Velsietė ir Liudvika Marija Orleanietė. Vaikai: Luidvikas Filipas (1833–1834 m.), Leopoldas, Belgijos karalius Leopoldas II (1835–1909 m.), Filipas, Flandrijos kunigaikštis (1837–1905 m.), Šarlotė, Meksikos imperatorė (1840–1927 m.).

Valdymas
--------

Per Napoleono karus kariavo Rusijos imperijos kariuomenėje. 1830 m. atsisakė tapti Graikijos karaliumi, bet 1831 m. Belgijai atsiskyrus nuo Olandijos buvo išrinktas naujos valstybės karaliumi. Valdymo pradžioje sustiprino Belgijos kariuomenę ir, remiamas Prancūzijos ir Anglijos, sėkmingai priešinosi Olandijai, kuri iki 1838 m. nenorėjo pripažinti Belgijos savarankiškumo. Vėliau, jam valdant Belgija laikėsi neutralumo politikos, šalis plėtojosi taikos sąlygomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Leopoldas I Belgas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XII (Lietuva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 20 psl.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RBelgijaBelgijos karaliai |
| --- |
|  |
| 
**Leopoldas I**· **Leopoldas II** · **Albertas I** · **Leopoldas III** · **Boduinas**· **Albertas II** · **Pilypas** |  |

 |
| **Leopoldas Petras Andrijauskas** |
| --- |
| Andrijauskiai |
| Gimė | 1868 m. lapkričio 26 d.Kentralių dvaras, Telšių apskr. |
| Mirė | 1947 m. spalio 10 d. (78 metai)Telšiai |
| Tėvas | Engelbertas Leopoldas Andrijauskas |
| Motina | Malvina Černiauskaitė |

**Leopoldas Petras Andrijauskas** (lenk. *Leopold Piotr Andrzejewski*, 1868 m. lapkričio 26 d. Kentralių dvaras, Telšių apskr. – 1947 m. spalio 10 d. Telšiai) – Lietuvos tapytojas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Kilęs iš senos žemaičių bajorų Andrijauskių giminės. Tėvas Engelbertas Leopoldas Andrijauskas. 1882 m. įstojo į Mintaujos realinę mokyklą, mokyklos baigimo diplomą Nr. 300 gavo 1888 m. 1889-1890 m. studijavo Sankt Peterburgo dailės akademijoje, 1891-1897 m. – Miunchene. 1891 m. dalyvavo Miuncheno parodoje ir pelnė apdovanojimą. 1897 m. gyveno Paryžiuje, 1898-1906 m. Varšuvoje, grįžęs į Lietuvą – Palangoje, nuo 1907 m. Kentralių, nuo 1910 m. Siraičių dvare prie Telšių.

Domėjosi krašto materialinės ir dvasinės kultūros palikimu, archeologija, etnografija. Rėmė Alkos muziejaus statybą. 1913 m. įstojo į lenkų kraštotyrininkų draugiją (Varšuvoje).

Kūryba
------

Tapyboje vyrauja tik du žanrai – peizažas ir portretas. Peizažams turėjo įtakos realistinė peredvižnikų dailė („Masčio ežero pakrantė"), romantinė A. Kuindži tapyba („Naktis Ukrainoje", „Burlaiviai įlankoje"), kai kurie jų siejasi su impresionizmo raiška ir neoromantikų pasaulėjauta („Peizažas su ąžuolu", „Peizažas su beržu"). Vieni portretai akademistinės manieros („Tėvo portretas", „Autoportretas"), kiti – puantilistinės tapysenos („Moters portretas"). Dalyvavo dailės parodose Miunchene, Paryžiuje, Varšuvoje, Telšiuose.

L. Andrijauskas daug tapė, tačiau jo paveikslų nėra gausiai išlikę. Paveikslų nepardavinėjo, dovanojo pažįstamiems, giminėms. Antrojo pasaulinio karo metais Siraičių dvare buvo apsistojusi kariuomenė. Dalis paveikslų galėjo dingti ir tada. Nėra išlikusių jo ankstyvųjų ir paskutiniųjų darbų. Trisdešimt septynis jo kūrinius turi Žemaičių muziejus Alka Telšiuose. Dailininkas išvengė tremties, gyveno Siraičiuose, paskutines dienas praleido vienišas Telšių ligoninėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vaida Ščiglienė. *Leopoldas Petras Andrijauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 498 psl.
2. ↑  LEOPOLDO ANDRIJAUSKO (1864-1947) KŪRYBOS VIRTUALI PARODA Archyvuota kopija 2008-11-02 iš Wayback Machine projekto.
| Lepelionių piliakalnis |
| --- |
|  |
| 

Lepelionių piliakalnisLepelionių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°34′28″ š. pl. 24°23′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.57444°š. pl. 24.38333°r. ilg.﻿ / 54.57444; 24.38333Koordinatės: 54°34′28″ š. pl. 24°23′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.57444°š. pl. 24.38333°r. ilg.﻿ / 54.57444; 24.38333 |

 |
| Vieta | Prienų rajonas |
| Seniūnija | Stakliškių seniūnija |
| Aukštis | 15-7,5 m |
| Plotas | 10x13 |
| Priešpilis | gyvenvietė |
| Naudotas | I tūkstantmečio pabaiga - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1955 |
| Tirtas | 1971 m. |

**Lepelionių piliakalnis** – piliakalnis Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, Lepelionių kaime (Stakliškių seniūnija). Seniau dar vadintas Balnakalniu, vėliau imtas vadinti ***Napoleono kepure***.

Piliakalnis
-----------

Lepelionių piliakalnis yra nupjautos keturkampės piramidės formos. Iš pietų, šiaurės ir vakarų juosia žemuma, rytuose – aukštuma. Šlaitai statūs: vakarinis – 15, rytinis – 7,5 m aukščio. Piliakalnio rytinėje papėdėje yra 26 m pločio ir 2 m gylio griovys. Piliakalnio aikštelė ovali, 13 x 10 m dydžio, apjuosta pylimu – rytiniame krašte 2 m aukščio ir 12 m pločio, kitur – 0,2 m aukščio ir 2 m pločio.

Piliakalnio rytinėje ir šiaurinėje papėdėje yra senovinė gyvenvietė, tirta 1955 m. ir 1971 m. Rasta lipdytos keramikos lygiu ir grublėtu paviršiumi. Piliakalnis datuojamas 1 tūkstantmečiu-2 tūkstantmečio pradžia. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gintautas Zabiela. *Lepelionių piliakalnis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 22 psl.

Nuorodos
--------

* Lepelionių piliakalnis

* Piiakalnis iš šiaurės.Piiakalnis iš šiaurės.
* Piliakalnis nuo vakarinės papėdės.Piliakalnis nuo vakarinės papėdės.
* Piliakalnis nuo vakarų.Piliakalnis nuo vakarų.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Karštoji versmė Naujojoje Zelandijoje
**Karštoji versmė** – versmė, iš kurios trykšta geotermiškai sušildytas požeminis vanduo iš Žemės plutos. Tokių versmių gausu visame pasaulyje, jos dažniausiai susidaro ties tektoniniais lūžiais, kur vyksta vulkaniniai procesai. Versmė karštąja paprastai laikoma jei jos vanduo šiltesnis nei 20 °C ir tuo pačiu šiltesnis bent keletu laipsnių nei aplinkos temperatūra. Versmės, kurių vandens temperatūra nesiekia 37-40 °C dar vadinamos šiltosiomis.

20 °C izoterma Žemės plutoje yra 1500–2000 m gylyje amžino įšalo zonoje, 100 m subtropikuose ir pačiame paviršiuje tropikuose. Vulkanizmo zonose karštųjų versmių vanduo dažnai būna verdantis, susidaro geizeriai. Ne vulkaninėse srityse karštosios versmės gali susidaryti dėl konvekcinės cirkuliacijos – požeminiam vandeniui pasiekus giliai žemėje esančias karštas uolienas. Karštųjų versmių vanduo dažnai būna mineralizuotas.

Karštųjų versmių vanduo nuo seno naudojamas maudymuisi bei gydomosioms procedūroms. Taip pat toks vanduo naudojamas aprūpinimui šiltu vandeniu bei geoterminės energijos gavybai.
Koordinatės: 49°56′ š. pl. 6°19′ v. ilg.﻿ / ﻿49.933°š. pl. 6.317°r. ilg.﻿ / 49.933; 6.317

Salų žemėlapis
Vaizdas iš palydovo
Silio salų vėliava
**Silio salos** (angl. *Isles of Scilly*, korn. *Syllan*) – smulkus salynas Britų salose, Atlanto vandenyne, 45 km į vakarus nuo Kornvalio pusiasalio galo (Žemės Krašto). Priklauso Anglijai, Kornvalio grafystei. Plotas – 16,03 km².

Istorija
--------

Salos gyvenamos nuo akmens amžiaus. Gali būti, kad šios salos yra graikų minimos finikiečių aplankytos Kasiteridų salos (*Κασσίτερος*). Dar romėnų laikais Silio salos galėjo sudaryti vieną bendrą salą, bet vėliau kylantis vanduo jas atskyrė. 995 m. ties šiomis salomis norvegų karalius Olafas Trigvasonas sutiko misionierių ir apsikrikštijo. Salas XII a. vid. puolė vikingai. Viduramžiais vietiniai gyventojai prarado kornų kalbą ir pradėjo kalbėti angliškai. Nuo 1651 iki 1986 m. Silio salos teoriškai buvo karo padėtyje su Nyderlandais. Salas kartais pasiekdavo berberų piratai. Tarp uolų ir skardžių yra nuskendę daugybė laivų.

Geografija
----------

Salyną sudaro 5 didesnės salos ir ~140 smulkių salelių ir uolų. Silio salos sudarytos iš Permo periodo granito; smulkios – skardingos, uolingos, kitos – plokščios. Dėl vandenyno įtakos būdingas švelnus klimatas, bet orai vėjuoti. Plyti daugiausia pievos ir medžių alėjos. Gausu vandens paukščių. Silio salose būdingi aukšti potvyniai (beveiki iki 6 m), o atoslūgių metu galima sausuma pereiti tarp kai kurių salelių.

Didžiausios salos:

* Sent Merisas (6,29 km²)
* Treskas (2,97 km²)
* Sent Martinsas (2,37 km², su Vaitu)
* Sent Inesas (1,48 km², su Giu)
* Brejeris (1,32 km², su Gvilu)

### Klimatas

Klimatas vidutinių platumų jūrinis. Vidutinė metinė temperatūra 11,6 °C.

Gyventojai
----------

2011 m. Silio salose gyveno 2200 žmonių. 97 % gyventojų yra britai, daugiausia kornų kilmės. Pagrindinė gyvenvietė – Hiutaunas (*Hugh Town*; Sent Meriso s.). Verčiamasi daugiausia turizmu. Taip pat auginamos gėlės (ypač narcizai), daržovės, žvejojama. Sent Meriso saloje yra mažas oro uostas, į kurį skraidina lėktuvai iš Žemės Krašto ir Niukio, Treske yra sraigtasparnių tūpimo aikštelė. Iš Penzanso plukdo keltas, tarp salų – kateriai. Vienintelėje Sent Meriso saloje yra automobilių eismas, veikia viešasis transportas.

* Tresko salaTresko sala
* HiutaunasHiutaunas
* Vaizdas į Tajono salelęVaizdas į Tajono salelę

Šaltiniai
---------

1. ↑  Silio salos (VLE)

Nuorodos
--------

* Oficialus tinklapis
**Tomáš Šimkovič**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Tomáš Šimkovič |
| Gimimo data | 1987 m. balandžio 16 d. (35 metai) |
| Gimimo vieta | Bratislava, Čekoslovakija |
| Ūgis | 174 cm |
| Svoris | 70 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2005–2007  2008  2008–2012  2012–2014  2014–2017  2017–2018  2018  2019–2021  2022  2022 | Austria Wien Amateure  SC Schwanenstadt  SC Wiener Neustadt  FK Austria Wien  FK Tobyl Ķostanaj  FK Aktôbe  Vilniaus „Žalgiris"  RFS  First Vienna FC  FK RFS | 60 0(9) 11 0(1)79 (12)51 0(6)87 (18)14 0(5)31 0(7)76 (23)0? 0(?)0? 0(?) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. lapkričio 12 d.. |

**Tomašas Šimkovičius** (*Tomáš Šimkovič*; g. 1987 m. balandžio 16 d.) – Austrijos futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje. Lietuvoje atstovavo Vilniaus „Žalgirio" klubui.

Karjera
-------

Karjeros pradžioje atstovavo įvairiems klubams Austrijoje. Žaidė Kazachsatano klubuose.

### FK Žalgiris

2018 m. vasario 5 d. pranešta apie naujoką Vilniaus „Žalgirio" klube.

Buvo pripažintas geriausiu 2018 m. rugsėjo ir spalio mėnesių žaidėju. Tuo metu jo statistika buvo per 28 rungtynes pelnyti 6 įvarčiai ir atlikti 14 rezultatyvūs perdavimai.

### FK RFS

2019 m. vasario 11 d. pranešta, kad žaidėją įsigijo RFS klubas iš Latvijos.

Šiame klube žaidė tris sezonus (2019, 2020 ir 2021). Per tą laiką sužaidė 90 oficialių rungtynių ir pelnė 26 įvarčius. 2019 m. tapo Latvijos futbolo taurės laimėtoju ir vicečempionu. 2020 m. dar kartą tapo vicečempionu. 2021 m. iškovojo Latvijos futbolo taurę ir tapo čempionu.

### First Vienna FC

2022 m. sausį pranešta, kad žaidėjas grįžta į Austriją ir žais First Vienna FC.

Pasiekimai
----------

su FK Žalgiris
* **A lyga**:
	+ Antroji vieta: 2018 m.
* **Lietuvos futbolo taurė**:
	+ Iškovojo taurę (1): 2018 m.

su FK RFS
* **Virsliga**:
	+ Čempionas: 2021 m.
	+ Antroji vieta: 2019, 2020 m.
* **Latvijos futbolo taurė**:
	+ Iškovojo taurę (2): 2019, 2021 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY (Apie žaidėją)
* Archyvas