recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bonas** (*Bono*, *Brong*) – istorinė akanų (abronų) valstybė, egzistavusi nuo XIII a. Vakarų Afrikoje, Aukso krante (dabartinės Ganos teritorijoje, Bono-Ahafo regione). Jos istorija yra neatsiejama nuo jos sostinės **Bono Manso**, kuri irgi apžvelgiama šiame straipsnyje.

Istorija
--------

### I fazė

Bonas buvo pirmoji istorinė akanų tautos valstybė, visų akanų kultūros židinys ir protėvynė. Kai kuriose Akanų tautose ji laikoma istorijos pradžia, panašiai kaip jorubai savo istorijos pradžia laiko Ifės karalystę. Laikoma, kad jos įkūrėjai buvo žmonės iš Sacharos („Baltosios dykumos"), ar net iš Vagadu valstybės.

Bonas įsikūrė XIII a. vidurinėje Ganoje, augant Bono Manso miestui. Šis miestas buvo vienas svarbiausių prekybinių centrų prekyboje tarp Sahelio ir tropinių miškų. Jis konkuravo su kitais artimais miestais – Bonduku ir Beghu. Miesto reikšmė ypač išaugo XIV a. pietuose atradus aukso, dėl ko suklestėjo aukso prekyba, tapusi svarbiu Aukso kranto vystymosi faktoriumi iki pat XX a.

Pirmoji Bono fazė tęsėsi iki XIV a. Jos metu sostinėje gyveno apie 5000 gyventojų.

### II fazė (XIV–XVII a.)

Jau I fazės laikais iš Bono karalystės vyko akanų migracijos į pietus, apgyvendinant visą Aukso kranto regioną. Nepaisant to, kad radosi daug konkurenčių valstybių pakrantėje, tokių, kaip Mankesimas, Nkran ir kitos, Bonas išlaikė savo pozicijas ir šiuo laikotarpiu stipriai augo, turtėdamas iš aukso, kolos riešutų, audinių, dramblio kaulo prekybos su Sahelio civilizacija.

Sostinėje tuo metu gyveno apie 10000 gyventojų, miestas buvo labai tarptautinis, nes čia egzistavo musulmonų mandžių, akanų rajonai. Valdovo bonohene rūmuose gyveno daug vergų, moterų, virėjai, menininkai ir amatininkai.

### III fazė (nuo XVII a.)

Keičiantis galios balansui regione, pietuose išaugo vergų prekybos valstybės, tokios kaip Denkira ir vėliau Ašantis. Sunykus prekybai su šiaure ir nepavykus atidaryti sėkmingų prekybos kelių su pajūriu, Bonas pradėjo nykti. 1723 m. Ašantis įsiveržė į Bono Manso ir jį nusiaubė, pabaigdamas jo ilgą istoriją.

Todėl valstybė buvo priversta perkelti sostinę į Tekimaną. Čia Bonas tęsė savo egzistenciją, nors buvo priklausomas nuo Ašančio. Valstybė formaliai nebuvo panaikinta, ir jos dinastija tęsiama iki mūsų dienų.

Nuorodos
--------

* Ganos tautos Archyvuota kopija 2006-09-24 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAukso kranto akanų valstybės  |
| --- |
|  |
| Akanai | 
Adansė **·**  Akimas (Abuakva **·**  Bosomė **·**  Kotoku) **·**  Akvamu (Tvifas) **·**  Akvapemas (Anafo **·**  Guanas **·**  Okerė) **·**  Asenas **·**  Ašantis **·**  Brongai (Bonas **·**  Džiamanas **·**  Bono-Tekimanas) **·**  Denkira **·**  Dvabena **·**  Mankesimas **·**  Anji (Indenie **·**  Sanvi **·**  Moronu) **·**  Bauliai |  |
|  |
| Kitos tautos | 
Ga (Akra) **·**  Efutu |

 |
| Medaliai |
| --- |
|
| Moterų šiuolaikinė penkiakovė |
| **Atstovaujant:  Jungtinė Karalystė**  |
| Pasaulio čempionatas |
| **Sidabras** | 2016 Maskva | Estafetė |
| **Sidabras** | 2019 Budepaštas | Komanda |
| Europos čempionatas |
| **Auksas** | 2019 Batas | Komanda |

**Joanna Jo Muir** (g. 1994 m. rugpjūčio 30 d.) – škotų šiuolaikinės penkiakovės sportininkė, olimpinietė, pasaulio ir Europos čempionatų prizininkė.

Biografija
----------

2012 Muir dalyvavo Europos jaunių čempionate Bulgarijoje. Mišrių porų estafetėje užimta 4-a vieta, o individualiose varžybose škotė liko 15-a. Tais pačiais metais vykusiame pasaulio jaunimo čempionate užimta 26-oji vieta.

2013 m. Europos jaunimo čempionato moterų estafetės sidabro medalininkė. Tais pačiais metais pasaulio jaunimo čempionate pelnė auksą moterų estafetės varžybose. 2015 m. debiutavo pasaulio taurės etape, kuriame užėmė 29-ą vietą.

2016 m. pirmą kartą dalyvavo pasaulio čempionate, bei iškovojo sidabrą moterų estafečių varžybose. Individualiose varžybose neįveikė kvalifikacinio etapo ir užėmė 40-ą vietą. Tais pačiais metais vykusiame Europos čempionate užimta 5-oji vieta.

2017 m. pasaulio taurės etape Kaire pirmą kartą lipo ant apdovanojimų pakylos - laimėtas sidabras mišrių porų estafetėje. 2020 m. nugalėjo pasaulio taurės etape.

Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Muir startavo moterų penkiakovės varžybose. Sportininkė liko 33-ia fechtavimo rungtyje, pasiekė 15-ą greičiausią laiką plaukimo rungtyje, finišavo 7-a konkūriniame jojime, o kombinuotoje rungtyje parodė 9-ą greičiausią rezultatą. Galutinėje rikiuotėjė Jungtinės Karalystės atstovė užėmė 14-ą vietą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugsėjo 4 d.

Nuorodos
--------

* UIPM svetainėje
**Lietuvos sodininkų draugija** – Lietuvos visuomeninė organizacija. Būstinė Vilniuje, Algirdo g. 11 – 1.

Istorija
--------

Lietuvoje mėgėjų sodai pradėti steigti 1949 m. Šalyje yra per 220 tūkstančių sodininkų sklypų, jie užima daugiau nei 21 tūkst. ha žemės plotą. 1959 m. įsteigta Lietuvos sodininkystės draugija (1987–1991 m. Respublikinis agrokooperatinis susivienijimas „Sodai", nuo 1991 m. Lietuvos sodininkų draugija). Rėmė mėnesinio žurnalo „Mūsų sodai" leidybą (ėjo 1959–1999 m.). Rūpinosi kolektyvinių sodų (nuo 1992 m. bendrijų sodų) kūrimu, produkcijos realizavimu, steigė prekybos kioskus. Vienija 11 rajoninių sodininkų susivienijimų (Alytus, Kaunas, Kretinga, Marijampolė, Panevėžys, Raseiniai, Šiauliai, Telšiai, Ukmergė, Vilnius, Zarasai) ir Ukmergės gėlininkų draugiją. Turi (2008 m.) 1800 sodininkų bendrijų ir daugiau kaip 200 000 narių.

Veikla
------

Draugijos organai – visuotinis narių susirinkimas, prezidiumas, draugijos pirmininkas. Nariai – sodininkų bendrijos, sodininkų bendrijų susivienijimai ir pavieniai sodininkai. Svarbiausi tikslai – plėtoti ir puoselėti mėgėjišką sodininkystę (užsiauginti ir pasigaminti žemės ūkio produktų – vaisių, uogų, daržovių, gėlių, bitininkystės ir kt. produktų, susikurti aktyvaus poilsio sąlygas sodo sklypuose, tvarkyti ir tausoti jo išteklius) ir jos tradicijas; teikti konsultacijas ir rekomendacijas sodininkams, bendrijoms ir susivienijimams.

Lietuvos sodininkų draugija rengia geriausiai tvarkomų sodininkų bendrijų, gražiausių sodų sklypų ir sodybų apžiūras, konkursus, parodas, derina narių veiklą ir atstovauja jų interesams mėgėjiškos sodininkystės klausimais.

Pirmininkai
-----------

* J. Kriaučiūnas – 1959–1969 m.
* P. Svetika – 1969–1971 m.
* B. Leščinskas – 1971–1978 m.
* R. Vosylius – 1978–1983 m.
* Vytautas Einoris – 1983–1987 m.
* R. Petruškevičius – 1987–1991 m.
* Vladislovas Butkevičius – nuo 1991 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos sodininkų draugija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 325 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Lietuvos socialistų partija |
|  |
| Lyderis | Giedrius Petružis |
| Įkurta | 1994 m. |
| Panaikinta | 2009 m. |
| Būstinė | Vilnius |
| Politinė ideologija | marksizmas, socializmas |

**Lietuvos socialistų partija, LSP** – buvusi Lietuvos politinė partija, atstovavusi kairiojo marksizmo pozicijas.

Istorija
--------

Įkurta 1994 m. kovo 26 dieną Steigiamajame suvažiavime Vilniuje. Pirmuoju LSP pirmininku buvo išrinktas Albinas Visockas.

1995 m. rugsėjo 11 d. partija įregistruota Teisingumo ministerijoje (kodas 191867432, registracijos adresas – Vilnius, P. Žadeikos g. 4-5). Nuo 2006 m. partijai vadovauja Giedrius Petružis.

2009 m. gruodžio mėn. partijos suvažiavimas priėmė sprendimą jungtis su partija „Frontas". Naujos partijos pavadinimas – „Socialistinis liaudies frontas". Partija neegzistuoja.

Išnašos
-------
|  |
| --- |
| Pan |
| Kilmė | Turkijos vėliava Turkija |
| Žanrai | popmuzika |
| Kūrinių kalbos | turkų |
| Aktyvumo metai | 1980, 1989–1990 |
| Nariai |
| Hazal Selçuk  Sarper Semiz  Vedat Sakman  Arzu Ece |

**Pan** buvo turkų muzikos grupė, gyvavusi 9-ajame dešimtmetyje.

Grupę sudarė Hazal Selčiuk (turk. *Hazal Selçuk*), Sarperis Semizas (turk. *Sarper Semiz*), Vedatas Sakmanas (turk. *Vedat Sakman*) ir Arzu Ečė (turk. *Arzu Ece*).

Grupė susikūrė 1980 metais, tačiau tais pačiais metais iširo. Grupė atsikūrė tik 1989 m. dalyvaudama turkų nacionalinėje „Eurovizijos" atrankoje. Finale daina „Bana bana" surinko 71 komisijos balą ir užėmė pirmąją vietą tarp 16 dalyvių, ir gavo teisę atstovauti savo šaliai „Eurovizijos" dainų konkurse Lozanoje.

Dalyvavimas „Eurovizijoje" nebuvo toks sėkmingas – jų daina „Bana bana" surinko tik 5 taškus ir liko priešpaskutinėje vietoje, aplenkusi tik nei vieno taško negavusią Islandiją.

Po „Eurovizijos" grupė galiausiai nutraukė veiklą. Visi buvę grupės nariai pradėjo solines karjeras. Narė Arzu Ece 1995 m. dar kartą dalyvavo „Eurovizijoje", tą kartą ji užėmė 16-ą vietą.

Išnašos
-------

1. ↑  „Eurovision Song Contest 1989". *eurovision.tv* (anglų).
2. ↑  „Eurovision Song Contest 1995". *eurovision.tv* (anglų).

Nuorodos
--------

* Daina *Bana bana*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**MFÖ  *„Sufi"*** |  **Turkijos atstovai Eurovizijoje**1989 | Po to:**Kayahan  *„Gözlerinin hapsindeyim"*** |
Oficialus Lietuvos Skraidančiojo Disko Federacijos logotipas
**Lietuvos skraidančiojo disko federacija** – pagrindinė skraidančiojo disko žaidimų (lėkščiasvydžio, diskgolfo, dvidiskio, guts) sporto šakas kuruojanti organizacija Lietuvoje.

Istorija
--------

Lietuvos skraidančiojo disko federacija oficialiai buvo įkurta ir užregistruota 2003 metais ir priklauso pasaulinei skraidančiojo disko federacijai (WFDF) bei Europos skraidančiojo disko federacijai (EUF) nuo 2015 metų.

Klubai
------

Lietuvos Skraidančiojo Disko Federacijos nariais gali tapti klubai kurių veikla yra tiesiogiai susijusi su skraidančiojo disko sporto žaidimais. Kasmet federacijos klubų narių sąrašas šiek tiek keičiasi. 

2018 metų klubai nariai: 

* Vilniaus Vorai
* Vilniaus KossMix
* Vilniaus Drop That Smile
* Kauno Skraidantys Drambliai
* Klaipėdos Marių Meškos

Renginiai
---------

Lietuvos skraidančiojo disko federacija kasmet organizuoja svarbiausius Lietuvos skraidančiojo disko įvykius - nacionalines pirmenybes. Lietuvos Ultimeito Čempionatai vyksta šiltuoju (stadionuose) ir šaltuoju (uždarų patalpų) sezonais. Žiemos metu pirmenybės vyksta lygos formatu (nuo 2015-2016 m. sezono) atvirojoje ir mišriojoje grupėse. Lietuvos čempionatai rengiami kasmet nuo 2002 metų.

Federacija organizuoja ir sportą pristatančius renginius, žinomiausias yra paplūdimio lėkščiasvydžio turnyras - Palanga Sands kasmet paskutinį gegužės savaitgalį, Palangoje.

Rinktinė
--------

Lietuvos skraidačiojo disko federacija dalyvavo keturiuose Europos bei pasaulio čempionatuose su nacionaline rinktine:

* 2002 m. pasaulio lėkščiasvydžio jaunimo čempionate, Latvijoje Rygoje, su vaikinų iki 16 metų rinktine;
* 2004 m. pasaulio lėkščiasvydžio ir guts čempionate, Suomijoje Turku, su vyrų rinktine;
* 2016 m. pasaulio lėkščiasvydžio ir guts čempionate, Didžiojoje Britanijoje Londone, su vyrų rinktine;
* 2019 m. Europos lėkščiasvydžio čempionate, Vengrijoje, Dėro mieste su mišrios sudėties šalies rinktine.

Struktūra
---------

Fedearcija vadovauja 9 Vykdomojo Komiteto nariai renkami rinkiminės konferencijos metu 2 metų kadencijai. Iš Vykdomojo Komiteto narių vienas išrenkamas Prezidentu.

### Vadovas

* Prezidentas – Ričardas Zareckis

### Buvę vadovai

* Ričardas Zareckis (2018-2020)
* Artūras Petrauskas (2014-2016; 2016-2018)
* Kęstutis Bačkis (2004-2014)
* Viačeslav ‎Kolesnikov (2003-2004)

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* 2019 metų Europos ultimeito čempionato svetainė
C. Bechstein Pianofortefabrik AG| Įkurta | 1853 m. |
| Centrinė būstinė | Berlynas, Vokietija |
| Produkcija | akustiniai pianinai |
| Tinklalapis | www.bechstein.com |

**C. Bechstein** – vokiečių akustinių pianinų gamintojas.

„C. Bechstein" (tariama: Bechštein) yra vienas žinomiausių vokiečių tradicinių akustinių pianinų gamintojų. Gamina „C. Bechstein" ir „Bechstein" prekės ženklų pianinus. Įmonei priklauso „W.Hoffmann" ir „Zimmermann." pianinų prekės ženklai.

Istorija
--------

Įmonės įkūrėjas Karlas Bechšteinas (1826−1900) gimė Gotos mieste Tiuringijoje. Jis dirbo Erfurte su uošviu, pianinų gamintoju Johanu Gleicu. Tarp 1844 ir 1852 m. jis daug keliavo, dirbo ir tobulinosi pianinų gamyboje Dresdene, Berlyne ir Paryžiuje. 1853 m. apsistojo Berlyne, kur per 9 mėnesius pagamino savo pirmuosius du pianinus. Jam tuo metu buvo dvidešimt septyneri metai. Jis buvo girdėjęs, kad Ferencas Listas dažnai sugadindavo stygas savo grojimu dėl nepakankamo pianinų konstrukcijos tvirtumo, todėl iškėlė sau tikslą pagaminti koncertinį fortepijoną, kuris atlaikytų ypač virtuozišką ir energingą grojimą. Pianistas Hansas fon Biulovas su didele sėkme tai įrodė atlikdamas F. Listo „Sonatą h-moll" su K. Bechšteino fortepijonu. 1862 m. K. Bechšteinas apdovanotas sidabro medaliu Londono Pramonės ir Meno mugėje. 1867 m. Paryžiaus pasaulinėje parodoje jis sulaukė dar didesnė sėkmės ir užsitikrino vieno iš pirmaujančių pianinų meistrų Europoje vardą. Apie jo pianinus teigiamai atsiliepė F. Listas, R. Vagneris ir J. Bramsas. Užsakymai ateidavo iš Anglijos, Rusijos, Kanados ir Australijos. Sekančios kartos pianistai J. Hofmanas ir A. Šnabelis atsiliepė labai palankiai apie K. Bechšteino pianinus.

Po K. Bechšteino mirties 1900 m. jo verslą perėmė sūnūs Edvinas, Karlas ir Johanas. 1901 m. atidarytas įmonės filialas Londone, pianinais prekiauta visame pasaulyje, o gamyba pasiekė 5000 vienetų per metus. Pasauliniai karai ir Didžioji depresija stipriai paveikė įmonės veiklą. Antrojo pasaulinio karo metu jų gamykla buvo beveik visiškai sugriauta. Be to, įmonės vardui pakenkė 1933 m. pristatytas nenusisekęs eksperimentinis pianinas, pramintas „neo-Bechšteinu". 1951 m. įmonė atnaujino gamybą ir ją 1963 m. įsigijo amerikiečių „Baldwin" pianinų kompanija. 1986 m. įmonė buvo parduota žinomam vokiečių pianinų meistrui Karlui Šulcei ir su nauja vadyba vėl pradėjo sėkmingai gaminti ir prekiauti pianinais. Po išsiplėtimo ir įsigijimų 1991 ir 1992 m. įmonė įgijo teisę gaminti pigesnės klasės „Zimmermann.", „W.Hoffmann" ir „Euterpe" prekės ženklų pianinus. 1998 m. „C. Bechstein" grupės akcijomis pradėta prekiauti viešai. Grupė įsigijo pianinų gamintoją Zeifhenersdorfe. 2006 m. įsigijo pianinų gamyklą Hradec Kralovėje Čekijoje.

Gaminių galerija
----------------

* 1870 m. pagamintas vertikalus pianinas 1870 m. pagamintas vertikalus pianinas
* 1893 m. pagamintas koncertinis fortepijonas Met muziejuje Niujorke 1893 m. pagamintas koncertinis fortepijonas Met muziejuje Niujorke
* „Neo-Bechstein" pianinas „Neo-Bechstein" pianinas

Šaltiniai
---------

* Frederic Schoettler
* Įmonės istorija oficialioje svetainėje Archyvuota kopija 2020-11-27 iš Wayback Machine projekto.
**Lietuvos bibliotekininkų draugija** – Lietuvos visuomeninė bibliotekininkų, bibliografų, knygotyrininkų ir informatikų organizacija. Būstinė Vilniuje.

Istorija
--------

Įkurta 1931 m. Kaune Vaclovo Biržiškos, V. Ruzgo ir kitų iniciatyva. 1931 m. turėjo 15, 1937 m.– 49 narius. 1941–1989 m. neveikė. 1936–1941 m. ir nuo 1990 m. Tarptautinės bibliotekų asociacijų ir institucijų federacijos (*International Federation of Library Association and Institution*, IFLA) narė. Turi 79 skyrius. 2018 m. buvo 2525 nariai.

Veikla
------

Lietuvos bibliotekininkų draugijos aukščiausia valdymo institucija – suvažiavimas, šaukiamas kas 3 metai. Tarp suvažiavimų draugijos veiklai vadovauja taryba ir pirmininkas. Lietuvos bibliotekininkų draugija plėtoja bibliotekininkystę, skatina mokslinį darbą, rūpinasi bibliotekininkų kvalifikacija, ugdo jų profesionalumą, saugo bibliotekinį, bibliografinį palikimą, teikia vyriausybei ir kitoms valdžios institucijoms siūlymus gerinti bibliotekų darbą, formuojant bibliotekininkystės politiką. Dalyvavo rengiant 1936 m. ir 1996 m. Lietuvos bibliotekų įstatymus.

Leidžia informacinę literatūrą lietuvių, rusų ir anglų kalbomis apie Lietuvos bibliotekų darbą ir bibliotekininkystę. Bendradarbiauja su užsienio šalių – Estijos, Latvijos, Skandinavijos šalių, JAV, Didžiosios Britanijos, Vokietijos, Rusijos, Baltarusijos bibliotekininkų organizacijomis ir bibliotekomis. Nuo 1990 m. rengia Baltijos šalių bibliotekininkų suvažiavimus ir kitus tarptautinius renginius.

Pirmininkai
-----------

* Vaclovas Biržiška – 1931–1941 m.
* Romualdas Vytautas Rimša – 1989–1992 m.
* Domas Kaunas – 1992–1995 m.
* Emilija Banionytė – 1995–1998 m.
* Rima Gražienė – 1998–2001 m.
* Petras Zurlys – 2002–2005 m.
* Vida Garunkštytė – 2005–2007 m.
* Petras Zurlys – 2008–2010 m.
* Alina Jaskūnienė – 2011–2016 m.
* Jolita Steponaitienė – nuo 2017 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos bibliotekininkų draugija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 202 psl.

Nuorodos
--------

* Lietuvos bibliotekininkų draugija
| ***Spagečiai vidurnaktį*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Spaghetti a mezzanotte |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Sergio Martino |
| Scenaristas (-ai) | Franco MarottaSergio MartinoLaura Toscano |
| Vaidina | Barbara BouchetLino BanfiAlida Chelli |
| Metai | 1981 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 91 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Spagečiai vidurnaktį** (it.  *Spaghetti a mezzanotte*) – 1981 m. Italijoje sukurta komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Barbara Bouchet – Celestė
* Lino Banfi – Savino
* Alida Chelli – Elvyra
* Teo Teocoli – Andrėja
* Daniele Vargas – Ulderikas
* Ugo Bologna – donas Vito

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Advokatas Savino, skatinamas žmonos Celestės, beviltiškai bando laikytis dietos, tačiau ši neduoda jokių rezultatų. Jis taip pat turi meilužę Elvyrą, teisėjo Ulderiko žmoną, kurio teisme jis nuolat patiria nesėkmes. Tuo pačiu Celestė taip pat turi meilužį Andrėją, jų užmiesčio namą įrenginėjantį architektą. Apie tai sužinojęs Savino kreipiasi į mafijos bosą doną Vito, norėdamas, kad šio žmonės padėtų jais atsikratyti.

Tuo metu Celestė užmiesčio name organizuoja vyro gimtadienį, kuriame pasirodo daug svečių, taip pat ir teisėjas Ulderikas su žmona, besitikintis čia rasti savo žmonos meilužį. Viloje taip pat pasirodo Celestę turintis nužudyti žudikas, tačiau Savino netyčia pats jį nušauna. Greta visų advokato problemų prisideda dar viena: kaip nepastebimai atsikratyti kūno...
LBKS herbas (aut. Konstantinas Bogdanas)
**Lietuvos bajorų karališkoji sąjunga** (toliau LBKS) – bajorų ainių organizacija, susikūrusi 1994 m. – teisėta Lietuvos bajorystės paveldo
perėmėja. Lietuvos bajorų draugija buvo įkurta Jono Beržanskio iniciatyva 1928 m. vasario 16 d. jis jai ir vadovavo iki pat mirties (1936 m. liepos 12 d.). Bajorų draugija Lietuvoje gyvavo 1928–1940 m. Turėjo didelę įtaką tuometinei Lietuvos bajorijai.

LBKS domisi ir tyrinėja genealogiją, heraldiką, bajorijos ir dvarų kultūra, organizuoja kultūrinių renginius, palaiko ryšius su giminingomis užsienio organizacijomis, užsiima leidyba (žurnalas „Lietuvos bajoras").

LBKS legitimuoja naujus narius, kai jie įrodo savo giminystės ryšius su viena ar kita bajoriška gimine, organizuoja Bajorystės pripažinimo aktų įteikimo ceremonijas, organizuoja koncertus, parodas, konferencijas, temines išvykas, pažintines ekskursijas, užsiima labdaros ir kitų renginių organizavimu, LBKS archyvo kaupimu ir priežiūra.

Išnašos
-------

1. ↑  Jonas Stankus. *Bajorų karališkoji sąjunga*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-06-06.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Vyzdys (centre, juodos spalvos)
**Vyzdys** (lot. *pupilla*) – akies dalis. Maža angelė rainelėje, praleidžianti į akį šviesą. Vyzdys atrodo juodas, nes didžioji dalis per jį einančios šviesos sugeriama audinių akies viduje. Vyzdžio dydis 2,5-6 mm. Žmonių ir daugelio gyvūnų (išskyrus žuvis) vyzdys refleksyviai susitraukia ir išsiplečia priklausomai nuo patenkančio šviesos kiekio ir nuo akomodacijos. Tokiu būdu reguliuojamas šviesos patekimas į akį. Vyzdį siaurina žiedinės raumeninės skaidulos, o jį plečiančios raumeninės skaidulos yra spindulinės krypties.

Skirtingų gyvūnų rūšių vyzdžio forma skiriasi, bet dažniausiai vyzdys yra apvalus.

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

Jutimo organai ← **Akis**  

Ragena -
Odena -
Rainelė -
Vyzdys -
Krumplynas -
Gyslainė -
Tinklainė -
Regos nervas -
Stiklakūnis -
Lęšiukas -
Vokai -
Junginė -
Ašaros  




|  |  |
| --- | --- |
|  | Šis straipsnis yra tapęs savaitės straipsniu. |
**Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos civilinis kodeksas** - Lietuvos TSR įstatymas, pagrindinis LTSR privatinės teisės sąvadas, civilinis kodeksas. Patvirtino LTSR Aukščiausioji Taryba 1964 m. liepos 7 d. Kodeksas įsigaliojo 1965 metų sausio 1 d. Kodeksą sudarė (ideologizuota, komunistinius lozungus skelbianti) Preambulė ir 610 straipsnių (8 skyriai, 50 skirsnių).

Uždaviniai
----------

Lietuvos TSR civilinis kodeksas reguliavo turtinius ir su jais susijusius asmeninius ne turtinius santykius, „siekiant sukurti materialinę-techninę komunizmo bazę ir vis labiau patenkinti materialinius ir dvasinius piliečių poreikius". Įstatymo numatomais atvejais šis kodeksas reguliavo taip pat ir kitokius asmeninius ne turtinius santykius (LTSR CK 1 str. 1 d.).

Kodeksas skelbė, kad tarybinėje visuomenėje turtinių santykių pagrindas yra „socialistinė ūkio sistema ir socialistinė gamybos priemonių nuosavybė", o Lietuvos TSR ūkinį gyvenimą nustato ir „duoda jam linkmę valstybiniai ekonominio ir socialinio vystymo planai" (LTSR CK 1 str. 2 d.).

Reguliavimo dalykas
-------------------

Kodeksas reguliavo Kodekso 1 straipsnyje nurodytus santykius:

* tarp valstybinių, kooperatinių ir kitų visuomeninių organizacijų;
* tarp piliečių ir valstybinių, kooperatinių ir kitų visuomeninių organizacijų;
* tarp piliečių.

TSR Sąjungos įstatymų numatomais atvejais santykių, kuriuos reguliavo šis kodeksas, dalyviais galėjo būti ir kitokios organizacijos.

Turtiniams santykiams, pagrįstiems administraciniu vienos šalies pavaldumu kitai, taip pat mokesčių ir biudžeto santykiams šio kodekso taisyklės buvo netaikomos.

Šeimos, darbo, žemės, kalnakasybos (!), vandens, miškų santykius, taip pat santykius kolūkiuose, kylančius iš jų įstatų, reguliavo atitinkamai šeimos, darbo, žemės, žemės gelmių, vandens, miškų ir kolūkiniai įstatymai.

Nuorodos
--------

* Tekstas[neveikianti nuoroda]
| **Cardamine amara** |
| --- |
| Karčioji kartenė (*Cardamine amara*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai  *( Dilleniidae)* |
| Šeima: | Bastutiniai  *( Brassicaceae)* |
| Gentis: | Kartenė  *( Cardamine)* |
| Rūšis: | Karčioji kartenė  *( Cardamine amara)* |

 |

**Karčioji kartenė** (*Cardamine amara*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos, kartenių (*Cardamine*) genties augalas.

Daugiametis, 10-45 cm aukščio žolinis, plikas, rečiau plaukuotas augalas su palaipomis. Stiebas tvirtas briaunotas, pilnaviduris, stačias, kylantis arba net gulsčias. Lapai stiebiniai, neporomis plunksniški, su 2-5 poromis bekočių, lygiakraščių arba kiek dantytų lapelių. Viršūninis lapelis beveik apskritas, didesnis už kitus. Stiebo viršūnėje kekės pavidalo žiedynas, kuris naktį ir drėgnu oru nulinksta. Taurėlapiai žali, 4, 3-5 mm ilgio, išoriniai, pamatinėje dalyje įdubę. Vainiklapiai 4, 5-9 mm ilgio, balti, rečiau rausvi arba šviesiai violetiniai. Kuokeliai 6. Purka dviskiautė. Vaisiai – 2-4 cm ilgio, tiesios, linijiškos, 2-4 cm ilgio ankštaros; jose viena eile išsidėsčiusios šviesiai rudos, lygiu paviršiumi sėklos.

Žydi balandžio – liepos mėn. Auga pelkėtose, versmėtose vietose, šlapiuose miškuose, ypač juodalksnynuose arba krūmynuose, upelių, upių ar griovių pakrantėse, rūgščiuose dirvožemiuose.

Lapai tinka salotoms arba sumuštiniams paskaninti, ypač pavasarį, kai žalumynų maža. Šviežiose sultyse gana daug vitamino C. Senesni lapai vartojami kaip pipirai.

Literatūra
----------

Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 74 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Karčioji kartenė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos baudžiamojo proceso kodeksas** (**LTSR BPK**) - Lietuvos TSR baudžiamojo proceso teisės sąvadas, teisynas; baudžiamojo proceso kodeksas. Patvirtino Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Aukščiausioji Taryba ir įvedė nuo 1961 metų rugsėjo 1 dienos.

Uždaviniai
----------

Tarybinio baudžiamojo proceso uždaviniai - greitai ir pilnutinai išaiškinti nusikaltimus, įkaitinti kaltininkus ir tinkamai pritaikyti įstatymą, kad kiekvienas nusikaltimą padariusis asmuo būtų teisingai nubaudžiamas ir nė vienas nekaltas asmuo nebūtų patraukiamas baudžiamojon atsakomybėn ir nuteisiamas (2 str. 1 d.).

Baudžiamasis procesas turėjo padėti stiprinti socialistinį teisėtumą, užkirsti kelią nusikaltimams ir juos visiškai likviduoti, auklėti piliečius, kad jie nenukrypstamai laikytųsi tarybinių įstatymų ir gerbtų socialistinio bendro gyvenimo taisykles.

Procesas
--------

BPK buvo įtvirtinta pareiga iškelti baudžiamąją bylą ir išaiškinti nusikaltimą. 
Teismas, prokuroras, tardytojas ir kvotos organas privalėjo savo kompetencijos ribose iškelti baudžiamąją bylą kiekvienu atveju, kai iškyla aikštėn nusikaltimo požymiai, imtis visų įstatymo numatytų priemonių, kad būtų nustatytas nusikaltimo įvykis bei kaltieji nusikaltimo padarymu asmenys ir kad jie būtų nubausti.

Baudžiamąsias bylas visuose teismuose nagrinėja teisėjai ir liaudies tarėjai, išrinkti įstatymo nustatyta tvarka.

Visuose teismuose baudžiamosios bylos pirmąja instancija nagrinėjamos teisėjo ir dviejų liaudies-tarėjų sudėtimi.

Liaudies tarėjai turi tokias pat teises, kaip ir pirmininkaujantysis teisiamajame posėdyje, sprendžiant visus klausimus, kylančius, nagrinėjant bylą ir priimant nuosprendį.

Kasacine tvarka teismai bylą nagrinėja trijų teismo narių sudėtimi, o teisminės priežiūros tvarka – ne mažiau kaip trijų teismo narių sudėtimi.

Buvo nustatyta, kad teisėjai ir liaudies tarėjai sprendžia baudžiamąsias bylas, remdamiesi įstatymu, sutinkamai su socialistine teisine sąmone, tokiomis sąlygomis, kurios daro negalima teisėjus paveikti iš šalies.

Sutinkamai su TSR Sąjungos ir sąjunginių respublikų baudžiamojo proceso pagrindų 20 straipsniu, TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymų laikymosi baudžiamajame procese tikslumą prižiūrėjo TSRS Generalinis Prokuroras tiek betarpiškai, tiek ir per Lietuvos TSR Prokurorą bei kitus jam pavaldžius prokurorus.

Lietuvos Tarybų Socialistinėje Respublikoje procesas vyko lietuvių kalba arba tos vietovės gyventojų daugumos kalba.

Nuorodos
--------

* Tekstas[neveikianti nuoroda]
**Vyčio Jankausko šokio teatras** – choreografo ir šokėjo Vyčio Jankausko įkurtas šokio teatras, nuo 1997 m. veikiantis kaip Vyčio Jankausko šokio trupė. 2008 m. trupei suteiktas profesionalaus šokio teatro statusas.

Veikla
------

Šokio teatro spektakliai rodomi ne tik Lietuvoje, bet ir užsienyje (šiuolaikiniuose šokio festivaliuose Lenkijoje, Rusijoje, Baltarusijoje, Estijoje, Švedijoje, Vokietijoje, Egipte). Su „Viduramžių bernelio dainos" 2002 metais teatras atstovavo Lietuvos šokiui tarptautiniame šiuolaikinio šokio festivalyje „Global Dance 2002" Diuseldorfe (Vokietija).

Teatras bendradarbiauja kartu su kitomis nevyriausybinėmis organizacijomis, inicijuoja ir vykdo įvairius edukacinius šokio projektus Lietuvoje ir užsienyje. 1995 metais šalia trupės įsteigta šokio studija. Joje dėsto choreografai Vytis Jankauskas, Giedrė Kirkilytė–Jankauskienė ir kiti pedagogai.

2015 metais Giedrė Kirkilytė-Jankauskienė už vaidmenį šokio spektaklyje „Akloji dėmė" buvo nominuota apdovanojimui Auksinis scenos kryžius (kategorijoje „Šokėja(s)").

Trupė
-----

Šokio teatro direktorė, pedagogė ir šokėja - Giedrė Kirklytė–Jankauskienė. 

Meno vadovas - Vytis Jankauskas. 

Kviestiniai atlikėjai - Andrius Katinas, Loreta Juodkaitė, Goda Laurinavičiūtė, Giedrė Subotinaitė, Petras Lisauskas, Jekaterina Deineko ir kiti.

Spektakliuose dalyvauja ir šalia teatro veikiančią šokio studiją lankantys asmenys.

Spektakliai
-----------

Žymiausi spektakliai:

* 2008 m. – „Budėjimai"
* 2007 m. – „Žinia"
* 2005 m. – „Pėdsakai"
* 2003 m. – „Nuskendęs slėnis"
* 2002 m. – „Užkasti vaivorykštę"
* 2001 m. – „Atsižadėjimas"
* 2000 m. – „Viduramžių bernelio dainos"
* 1998 m. – „Lašai į šulinį"

Išnašos
-------

1. ↑  Skelbiami 2015-ųjų metų „Auksinių scenos kryžių" pretendentai Archyvuota kopija 2016-04-13 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Vyčio Jankausko šokio teatras
| **Raminta Gamziukaitė-Mažiulienė** |
| --- |
| Gimė | 1939 m. kovo 12 d. (84 metai)Kaune |
|  |
| Veikla | Lietuvos literatūros tyrinėtoja, habilituota humanitarinių mokslų daktarė. |

**Raminta Gamziukaitė-Mažiulienė** (g. 1939 m. kovo 12 d. Kaune) – Lietuvos literatūros tyrinėtoja, habilituota humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

1955 m. baigė Kauno 2-ąją vidurinę mokyklą (dab. Kauno Maironio universitetinė gimnazija). 1960 m. baigė germanistiką Vilniaus universitete. 1962-1965 m. studijavo Leningrado Valstybinio universiteto Filologijos fakulteto Germanų filologijos katedros aspirantūroje. 1982 m. Tbilisio universitete apgynė disertaciją „Tomo Mano novelių dėstymo struktūra", filologijos kandidatė. 1999 m. habilituota humanitarinių mokslų daktarė.

Nuo 1960 m. Vilniaus universiteto Užsienio kalbų katedros, nuo 1962 m. Vokiečių kalbos katedros dėstytoja, nuo 1968 m. Užsienio
literatūros katedros vyr. dėstytoja, nuo 1985 m. Visuotinės literatūros katedros docentė, 2001-2003 m. Literatūros istorijos ir teorijos katedros docentė, nuo 2002 m. profesorė. Nuo 2006 m. Vytauto Didžiojo universiteto Vokiečių ir prancūzų filologijos katedros profesorė. 1990 m. Nidoje įkurtos Lietuvos Tomo Mano draugijos pirmininkė. Vokietijos Tomo Mano ir Frydricho Šilerio draugijų narė.

Tyrinėja vokiečių, austrų ir norvegų literatūrą. Paskelbė straipsnių apie T. Maną, H. Hesse, H. Ibseną, K. Hamsuną, J. V. Getę, F. Šilerį, Žaną Polį, vokiečių romantizmo rašytojus. Stažavo Leipcigo universitete, Liubeko H. ir T. Manų ir Oslo Ibseno studijų centruose.

Bibliografija
-------------

* Tomo Mano intelektualusis herojus, 1993 m.
* Visuotinės literatūros istorija: XVII–XVIII a. vadovėlis aukštosioms mokykloms, 1992 m.
* XX a. Vakarų literatūra, vadovėlis aukštosioms mokykloms, 1994 m.
* Romantizmas Vakarų literatūroje 2000 m. viena autorių.

**Vertimai**

* K. Hamsunas. Paskutinis skyrius, romanas, 2002 m.
* H. Hesė. Esė apie rašytojus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Raminta Gamziukaitė-Mažiulienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 395 psl.
**Lietuvos biochemikų draugija** – Lietuvos visuomeninė biochemikų organizacija, veikianti nuo 1960 m. Vilniuje.

Istorija
--------

Steigiamajame Lietuvos biochemikų draugijos susirinkime Lietuvos mokslų akademijoje (Gedimino g. 3) 1960 m. spalio 26 d. dalyvavo 24 entuziastai. Jau steigiamojo susirinkimo darbotvarkėje, kurią rengė akademikas Vladas Lašas, buvo numatyta ne vien steigti draugiją, bet ir biochemijos specialistų rengimo, biochemijos mokslo centro kūrimo Lietuvoje klausimai. Nutarta, kad biochemijos specialistams rengti Lietuvoje racionaliausia būtų steigti Biochemijos katedrą Vilniaus universitete. 1962 m. Vilniaus universitete pradėti rengti biochemikai. 1966 m. rugpjūčio 4 d. TSRS Ministrų Tarybos Mokslo ir technikos komiteto nutarimu leista Lietuvos mokslų akademijos sistemoje įsteigti Biochemijos institutą. Jis pradėjo veikti 1967 m. sausio 1 d. Pirmoji (1967–1985 m.) instituto direktorė – prof. Liuda Rasteikienė taip pat buvo LBD narė. Biochemijos specialistų rengimas Vilniaus universitete ypač įsibėgėjo 1968–1971 m. tam darbui vadovavo Antanas Glemža, o nuo 1971 m. – Benediktas Juodka. Nuo 2010 m. biochemijos specialistai pradėti rengti VDU Gamtos mokslų fakultete.

1960–1989 m. Lietuvos biochemikų draugija veikė kaip Sąjunginės biochemikų draugijos skyrius, nuo 1989 m. spalio 19 d. savarankiška. 1991 m. draugija priimta į Europos biochemikų draugijų federaciją (*Federation of European Biochemical Societies*). Draugija 1960 m. turėjo 26 narius, 1966 m. – 44, 1970 m. – 98, 1995 m. apie 250, 2008 m. turi apie 200 narių.

Veikla
------

Lietuvos biochemikų draugijos tikslas – plėtoti biochemijos mokslą. Draugija rengia mokslinius susirinkimus, seminarus, konferencijas, konkursus. Bendradarbiauja su kitomis mokslinėmis draugijomis.

Pirmininkai
-----------

* Vladas Lašas – 1960 m. spalio 26 d. – 1966 m. sausio 2 d.
* Albertas Petras Bluzmanas – 1966 m. sausio 18 d. – 1970 m. vasario 13 d.
* Sofija Kanopkaitė – 1970 m. vasario 13 d. – 1992 m. sausio 8 d. ir 1994 m. gruodžio 28 d. – 2000 m. spalio 27 d.
* Antanas Jasaitis – 1992 m. sausio 8 d. – 1994 m. gruodžio 28 d.
* Juozas Kulys – 2000 m. spalio 27 d. – 2004 m. birželio 19 d.
* Vida Mildažienė – 2004 m. birželio 19 d. - 2010 m. birželio 16 d.
* Rimantas Daugelavičius - nuo 2010 m. birželio 16 d.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos biochemikų draugija
2. ↑  Biochemijos studijos VDU Archyvuota kopija 2011-05-21 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Vida Mildažienė. *Lietuvos biochemikų draugija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 202 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiame straipsnyje pernelyg plačiai remiamasi su straipsnio objektu artimai susijusiais šaltiniais.**Dėl to straipsnyje pateikiama informacija gali būti nepakankamai objektyvi. Jei galite, straipsnio informaciją pagrįskite nuorodomis į nepriklausomus antrinius šaltinius |

Asociacijos logotipas
**Lietuvos alpinizmo asociacija** – ekstremalaus sporto alpinizmo vykdomoji institucija, veikianti Lietuvoje, Lietuvos sporto federacijų sąjungos narė. Asociacijos buveinė įsikūrusi Vilniuje, Medeinos g.1-38. Asociacijos prezidentė – Vilma Tūbutytė. 

Lietuvos alpinizmo asociacijos aukščiausias organas yra visuotinis narių susirinkimas. Asociacijos prezidiumą sudaro penki nariai. Prezidiumo veiklai vadovauja prezidentas, kurį prezidiumas renka iš savo tarpo. Asociacijos nariais gali būti Lietuvos Respublikos bei užsienio juridiniai asmenys. Asociacijos garbės nariais gali būti Lietuvos ar užsienio fiziniai asmenys, kurie prezidiumo sprendimu pripažinti patyrusiais alpinistais, uolų ar ledo laipiotojais, keliautojais kalnuose.

Asociacija užsiima Lietuvos vardo reprezentavimu, tarptautinių santykių užmezgimu bei plėtojimu, alpinizmo, laipiojimo sporto (uolų ir ledo) bei kitų giminingų sporto šakų vystymu bei populiarinimu, sportinių ir pažintinių žygių kalnuose rengimu.

Istorija
--------

Organizuoto alpinizmo Lietuvoje pradininkai – Gediminas Akstinas, Vytautas Vosylius ir Feliksas Mieliauskas. Jų iniciatyva įkurtos alpinizmo sekcijos Kaune (1956 m.) ir Vilniuje (1957 m.). 1957 m. spalio 27 d. Kaune įkurta pirmoji Lietuvos alpinistų organizacija – Respublikinė alpinizmo sekcija (prezidiumo pirmininkas G. Akstinas).

1959 m. įsteigtas Panevėžio alpinistų klubas. 1959 m. įkurta Lietuvos alpinizmo federacija (1991 m. priimta į Tarptautinę alpinizmo sąjungą, UIAA), 1996 m. - Lietuvos alpinizmo asociacija, perėmusi visas federacijos funkcijas.

Rengiami čempionatai: Lietuvos - laipiojimo uolomis (1958-1989 m.), alpinizmo (nuo 1961 m.), Baltijos šalių (iki 1990 m. - Pabaltijo) - laipiojimo uolomis (1958-1985 m.), alpinizmo (nuo 1959 m.). 

1961 m. įkurta Žalgirio, 1967 m. - Nemuno sporto draugijų alpinistų sekcijos. Prie Lietuvos alpinizmo plėtotės daug prisidėjo Kauno (įkurtas 1979 m.) ir Vilniaus (įkurtas 1980 m.) alpinistų klubai.

Lietuvos alpinizmo asociacijos vadovai
--------------------------------------

Lietuvos alpinizmo asociacijos (iki 1996 federacijjos) prezidentai (pirmininkai):

1. 1957-10-27–1959-06-16 – Gediminas Akstinas
2. 1959-06-16–1959 08 02 – Vytautas Vosylius
3. 1959–1967 – Vytautas Viršilas
4. 1967–1971 – Jaroslavas Okulič-Kazarinas
5. 1971–1976 – Kazys Monstvilas
6. 1976–1979 – Vytautas Viršilas
7. 1979–1993 – Vilius Šaduikis
8. 1993–1996 – Kęstutis Baleišis
9. 1996–1999 – Vladas Vitkauskas
10. 1999–2001 – Vaidas Barkevičius
11. 2001–2005 – Algimantas Asevičius
12. 2005–2007 – Marius Pulkauninkas
13. 2007–2009 – Saulius Vilius
14. 2009–2012 – Saulius Barauskas
15. 2012-2016 – Saulius Damulevičius
16. Nuo 2016 – Vilma Tūbutytė

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* *Facebook* profilis
* Lietuvos sporto enciklopedija. Alpinizmas Lietuvoje Archyvuota kopija 2017-10-25 iš Wayback Machine projekto.
| **Peliksas Lesauskas** |
| --- |
| Gimė | 1892 m. gegužės 31 d.Rusija Žeberiai, Tverų valsčius, Telšių apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1945 m. (~53 metai)Lietuva Drobūkščiai |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos ūkininkų sąjunga |

**Peliksas Lesauskas** (*Feliksas Liasauskis*, 1892 m. gegužės 31 d. Žeberiai, Tverų valsčius, Telšių apskritis, Rusijos imperija – 1945 m. Drobūkščiai) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Baigė Tverų pradžios mokyklą. Mokėsi savarankiškai, vėliau ūkininkavo tėvų ūkyje Drobūkščiuose, Kvėdarnos valsčius, Tauragės apskritis. Įsijungė į vietos bendruomenės visuomeninę, kultūrinę veiklą. Pirmojo pasaulinio karo metais tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. Dirbo sanitaru.

1919 m. Kvėdarnos valsčiaus miškų komisijos narys, 1919–1920 m. sandūroje valsčiaus viršaitis, vėliau jo pavaduotojas.

1920 m. gegužės 15 d. – 1921 m. lapkričio 22 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas III (Kėdainių) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. Iš Seimo pasitraukęs grįžo į savo ūkį.

Bendradarbiavo žurnale „Kardas". 1944 m. jo ūkyje slapstėsi Petras Klimas.

Literatūra
----------

* Lesauskas Peliksas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 32.
* Lesauskas Feliksas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1958, t. 14, p. 478.
* Bukaitė V. Lesauskas Feliksas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 217.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas

Nuorodos
--------

* LESAUSKIS Feliksas (1892–1945) | lrs.lt
**Battle.net** – JAV kompanijos „Blizzard" sukurtas internetinis žaidimų tinklas, pradžioje skirtas išimtinai „Diablo" žaidimui, bet vėliau pritaikytas ir „Warcraft II". Dabar jame galima žaisti šios kompanijos sukurtus žaidimus: „Diablo" 1 ir 2, „Warcraft" 2 ir 3, „Starcraft" ir visus šių žaidimų papildymus, kaip kad „Starcraft: Brood War".

Veikimo principas
-----------------

Žaidėjas iš žaidimo meniu patenka į prisijungimo skiltį, kur susikuria vardą ar su senu vardu prisijungia prie sistemos. Prisijungus patenkama į pokalbių kanalą, kuris labai primena IRC. Paprastai patenkama į savo valstybės kanalą, bet žaidėjai gali kurti ir kitus kanalus. Pokalbių kanale randamas žaidimo partneris ir tuomet sukuriamas „žaidimo kanalas". Į žaidimo kanalą, kuris toks pats pokalbių kanalas, tik skirtas jau pasiruošusiems žaisti, turi sueiti žaidėjai, o susirinkus pakankamam jų skaičiui, įjungiamas startas ir pradedama žaisti. Tokia sistema nors iš pirmo žvilgsnio sudėtinga ir beprasmė, bet labai skatina bendravimą tarp žaidėjų, suteikia galimybę lengvai rinktis su kuo žaisti, susirasti draugus ir labai sumažina pagrindinio serverio apkrovimus, kadangi pradėjus žaisti pagrindinis žaidimo serveris tampa nebereikalingas. Žaidimo serveriu tampa vieno iš žaidėjų kompiuteris. Trūkumas tas, kad tokia sistema linkusi į techninius „užlūžimus" ir ~5 % atvejų nepavyksta sėkmingai atlikti žaidimo.

StarCraft II
------------

„Blizzard" užsiminė, kad šis žaidimas naudos smarkiai atnaujintą ir modernizuotą Battle.net sistemą. Kaip esminis patobulinimas buvo įvardinta galimybė šnekėtis balsu.

bnetd
-----

GNU bnetd yra sukurta. Tai programinė įranga, leidžianti steigti privačius Battle.net serverius ir taip žaisti su piratinėmis žaidimo kopijomis, išvengiant CDKEY patikrinimo internetu. Nepaisant to, kad „Blizzard" laimėjo teisminius procesus su reikalavimu uždrausti tokio tipo programas, bnetd puikiai veikia ir dabar.

Nuorodos
--------

Battle.net
**Rambyno sūris** – lietuviškas puskietis fermentinis sūris, pavadintas vietovės, kurioje jis buvo sukurtas, vardu, t. y. Rambyno regioninio parko teritorijoje. Sukurtas ir pradėtas gaminti 1959 m. Vilkyškių pieninėje.

Istorija
--------

1959 m. pienininkas Petras Mačiulis su Vilkyškių pieninės meistru Albinu Skuču sukūrė ir įdiegė fermentinio 30 proc. riebumo „Rambyno" sūrio gamybos technologiją. Šis sūris buvo gaminamas keliose Lietuvos pieninėse. Jam taikyti aukšti gamybos standartai, naudojamas geriausias pienas. Sūris išsiskyrė ne tik savo skoniu, bet ir forma – tai buvo šešiakampis, neaukšto cilindro formos puskietis fermentinis sūris. Vėliau šį specifinės formos ir receptūros sūrį ėmė gaminti ir kitos pieninės Lietuvoje ir už jos ribų.

„Rambyno" sūrio kokybę toli už Lietuvos sienų liudijo dar 1972 m. įteiktas trečiojo laipsnio diplomas, kurį Vilkyškių pieninė pelnė Tarybų Sąjungos parodoje, surengtoje Jerevane (Armėnija). Pažymėtina, jog šioje parodoje varžėsi keturios „Rambyno" sūrio gamintojos (Vilkyškių, Šilutės ir Kelmės pieninės, taip pat ir pieninė iš Baltarusijos), tačiau laimėtojo titulą pelnė šio sūrio gaminimo pradininkė.

Šiuo metu tradicinis „Rambyno" sūris nebegaminamas. AB „Žemaitijos pienas" šiuo vardu ženklina visą asortimentą užkandžių su lydytais, tepamais, pjaustytais sūriais ir priedais.

Apibūdinimas
------------

Sūrio forma yra šešiakampė prizmė, kurios aukštis iki 7 cm, o atstumas tarp kraštinių iki 15 cm; jo masė siekia 1,5 kg. „Rambynas" nuo kitų pikantiškų sūrių skiriasi ne tik forma. Jo skonis yra mažiau aštrus ir šiek tiek rūgštokas. Sūrio masė minkšta, elastinga, bet tankesnė nei įprasti pikantiški sūriai. Sūrio riebalų kiekis yra 30 %, druskingumas vidutinis (iki 2,5 % druskos). Brandinimui naudojamos pieno rūgšties bakterijos ir paviršinėje sūrio žievėje besivystanti mikroflora *Bact. Linens*. Sūris subręsta per 35 dienas, nuplaunamas, padengiamas parafino sluoksniu.

Literatūra
----------

* Николаев А. М. Технология мягких сыров. Cыр Рамбинас, 137–139.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Petras Mačiulis, biografija
2. 1 2  Sūrio „Rambynas" gamyba, 1959
3. ↑  „Žemaitijos pienas". Prekių ženklai

Nuorodos
--------

* Справочник потребителя сыров Archyvuota kopija 2019-12-29 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Lietuvos TSR vėliava galiojusi 1953-1988 metais. Proporcijos: 1:2.
Lietuvos TSR vėliava galiojusi 1940-1953 metais
Lietuvos TSR vėliava galiojusi 1988-1990 metais
**Lietuvos TSR vėliava** (piln. **Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos vėliava**) – sąjunginės respublikos vėliava, stačiakampė trispalvė, sudaryta iš trijų horizontalių juostų: viršutinės plačiausios raudonos, vidurinės siauriausios baltos ir apatinės žalios. Viršutiniame kairiame kampe auksiniai kūjis ir pjautuvas, virš jų kiaura auksinė penkiakampė žvaigždė.

Vėliavą įteisino LTSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumas 1953 m. liepos 15 d.

Istorija
--------

Pirmoji Lietuvos TSR vėliava buvo raudonas stačiakampio formos audeklas, kurio kairiame viršutiniame kampe buvo auksinis užrašas „LIETUVOS TSR", po juo auksiniai kūjis ir pjautuvas. Tokia vėliavą įteisinto LTSR Konstitucija ir patvirtinto LTSR Aukščiausias Tarybos Prezidiumas 1940 m. rugsėjo 27 d. Tuo pat metu įteisintas ir Lietuvos TSR herbas (dail. Vsevolodas Dobužinskis).

1950 m. iš Maskvos gautas nurodymas sukurti naują vėliavą, kurios viršutinė raudona horizontali juosta turi būti ne mažesnė kaip du trečdaliai (2/3) vėliavos aukščio. Apatinę dalį buvo leista daryti savo nuožiūra.

Prasidėjus Lietuvos atgimimui, Lietuvos TSR Aukščiausioji Taryba 1988 m. lapkričio 18 d. valstybės vėliavos statusą suteikė Lietuvos trispalvei.

Konstrukcija
------------

Panašios vėliavos
-----------------

| Vėliava | Šalis | Skirtumai |
| --- | --- | --- |
|  | Čečėnijos vėliava (Rusijos Federacijos respublika). | Skiriasi papildoma arčiau flagštoko įkomponuota vertikalia juosta su tautiniais ornamentais. LTSR vėliavoje yra TSRS simbolis. |
|

Taip pat skaitykite
-------------------

* Lietuvos TSR herbas

  


 **TSRS vėliavos**

| **Tarybų Sąjungos vėliava** | **Sąjunginių respublikų vėliavos** | **Panaikintų sąjunginių respublikų vėliavos** |
| --- | --- | --- |
|  |
| 
**Tarybų Sąjungos vėliava**
Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti | * Baltarusija **Baltarusijos TSR vėliava**
* Moldavija **Moldavijos TSR vėliava**
* Rusija **Rusijos TFSR vėliava**
* Ukraina **Ukrainos TSR vėliava**
* Kazachstanas **Kazachijos TSR vėliava**
* Moldavija **Kirgizijos TSR vėliava**
* Tadžikija **Tadžikijos TSR vėliava**
* Turkmėnija **Turkmėnijos TSR vėliava**
* Uzbekija **Uzbekijos TSR vėliava**
* Armėnija **Armėnijos TSR vėliava**
* Azerbaidžanas **Azerbaidžano TSR vėliava**
* Gruzija **Gruzijos TSR vėliava**
* Estija **Estijos TSR vėliava**
* Latvija **Latvijos TSR vėliava**
* Lietuva **Lietuvos TSR vėliava**
 | * **Abchazijos TSR vėliava**
* **Chorezmo TSR vėliava**
* **Galicijos TSR vėliava**
* **Lietuvos-Baltarusijos TSR (Litbelo) vėliava**
* **Užkaukazės TFSR vėliava**
* **Karelijos-Suomijos TSR vėliava**
 |
Buveinė nuo 1986 m.
Buveinė 1975–1986 m.
Buveinė 1960–1975 m.
**Spauda** – leidybinė ir poligrafinė bendrovė, veikianti nuo 1960 m. Vilniuje.

Istorija
--------

1960–1969 m. vadinosi LKP CK laikraščių ir žurnalų leidykla, 1969–1990 m. – LKP CK leidykla, 1990–1991 m. – Lietuvos leidybos įmonė „Spauda", 1992–1995 m. – leidybos įmonė „Spauda".

Įkurta 1960 m. vietoj „Tiesos" ir „Sovetskaja Litva" leidyklų su spaustuvėmis. „Tiesos" spaustuvė įkurta 1945 m. vietoj Zavadskio spaustuvės, o „Sovetskaja Litva" spaustuvė – 1944 m. vietoj „Aušros" spaustuvės.

1960–1991 m. leido visus respublikinius laikraščius, didžiausią tiražą turinčius žurnalus, knygas, brošiūras ir spausdino visus respublikinius laikraščius, beveik visus žurnalus ir kitus leidinius.

1984 m. spaustuvė išplėsta, pastatytas laikraščių spausdinimo kompleksas. Nuo 1985 m. įmonė veikia Spaudos rūmuose.

Direktoriai
-----------

* 1960–1964 m. Juozas Kuolelis
* 1964–1984 m. S. Raguotis
* 1984–1993 m. ir 1995–1997 m. Alfonsas Pivoriūnas
* 1993–1995 m. ir 1997–2001 m. Antanas Skaisgiris
* 2001–2003 m. Virginijus Giedraitis
* 2003–2010 m. Edvinas Menčikovas
* 2010–2012 m. Romas Bubnelis
* Nuo 2012 m. Rimantas Baradinskas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 459-460 psl.
2. ↑  „Spauda". Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-05-12.

Nuorodos
--------

* AB „Spauda"