recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Medaliai |
| --- |
| Saikhom Mirabai ChanuSaikhom Mirabai Chanu |
| Moterų sunkioji atletika |
| Olimpinės žaidynės |
| **Sidabras** | 2020 Tokijas | iki 49 kg |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2017 Anaheimas | iki 48 kg |
| Azijos čempionatas |
| **Bronza** | 2020 Taškentas | iki 49 kg |
| Sandraugos žaidynės |
| **Auksas** | 2018 Gold Kostas | iki 48 kg |
| **Sidabras** | 2014 Glazgas | iki 48 kg |

**Saikhom Myrabai Čanū** (hind. साइखोम मीराबाई चानू, IAST: *Sāīkhom Mīrābāī Cānū*, g. 1994 m. rugpjūčio 8 d. Nongpok Kakčinge, Manipure) – Indijos sunkiaatletė, 2020 m. vasaros olimpinių žaidynių medalininkė.

Biografija
----------

2014 m. Sandraugos žaidynėse pelnė sidabro medalį. 2016 m. vasaros olimpinės žaidynėse atstovavo Indijos rinktinę, bet rezutlato neužfiksavo ir iš kovos pasitraukė.

2017 m. pasaulio čempionato finale pasiekė 194 kg rezultatą ir pirmą kartą tapo pasaulio čempione. 2018 m. Sandraugos žaidynių nugalėtoja. 2019 m. pasaulio čempionate liko 4-oje vietoje. 2020 m. Azijos čempionato bronzos medalininkė.

2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Chanu moterų iki 49 kg svorio kategorijoje surinko 202 kg ir pelnė olimpinį bronzos medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. liepos 24 d.. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|accessdate=` (pagalba)
2. ↑  „Weightlifting Women's 49kg Olympic medalist" (PDF). Tarptautinis olimpinis komitetas. Suarchyvuotas originalas (PDF) 2021-07-24. Nuoroda tikrinta 2021 m. liepos 24 d.. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|accessdate=` (pagalba)
**ICRS** – Tarptautinė dangaus sferos koordinačių sistema (**I**nternational **C**elestial **R**eference **S**ystem), priimta 23 Tarptautinės astronomų sąjungos suvažiavime 1997 m. Šios koordinačių sistemos centras sutampa su Saulės sistemos baricentru (tai yra ne su stebėtoju, esančiu Žemės paviršiuje). Koordinatės yra įprastos antrosios pusiaujinės sistemos koordinatės rektascensija ir deklinacija. Koordinačių ašys yra fiksuotos erdvėje ir maždaug sutampa su J2000.0 (2000 metų) pusiaujinės koordinačių sistemos ašimis: tik deklinacijų atskaitos taškai (poliai) pastumti keletą kampinių milisekundžių, o rektascensijos atskaitos taškas maždaug per 80 kampinių milisekundžių nuo 2000 m. pavasario lygiadienio taško.

Ši sistema remiasi **ICRF** – Tarptautinės dangaus sferos koordinačių sistemos standartų tinklu. Tai yra padėtys 608 užgalaktinių radijo šaltinių, išsibarsčiusių visame danguje, 1995 m. išmatuotų didelės bazės radijo interferometrijos pagalba (tikslumas paprastai didesnis nei kampinė milisekundė). Tiesa, iš jų tik 212 teturėjo identifikacijas su optiniais objektais. Tradiciškai, ICRF atraminis šaltinis yra kvazaras 3C 273B, kurio optinė padėtis buvo tiksliai išmatuota Mėnulio okultacijų metu.

Žinomiausi katalogai Hipparcos, Tycho-2, UCAC-4 naudoja ICRS koordinačių sistemą. GAIA duomenys irgi pateikiami ICRS sistemoje, kuri remiasi jau **ICRF2**. ICRF2 tai 3414 radijo šaltinių padėčių katalogas, publikuotas 2009 m. Iš jų tik 295 naudojami kaip padėčių standartai, kadangi turi identifikacijas su optiniais objektais. Reikia pažymėti, kad tik 97 jų yra ir ICRF standartuose (daugiau kaip pusė buvo atmesti, nes vėliau netenkino stabilumo arba tikslumo kriterijų).

Šaltiniai
---------

1. ↑  International Earth Rotation & Reference Systems Service. „Definition of ICRS Axes". Nuoroda tikrinta 2012-01-11.
2. ↑  „International Celestial Reference System (ICRS)". U S Naval Observatory, Astronomical Applications Department. Nuoroda tikrinta 2022-06-22.
3. ↑  Steigerwald, Bell. „NASA - New Celestial Map Gives Directions for GPS". *www.nasa.gov* (anglų). NASA. Suarchyvuotas originalas 2020-12-03. Nuoroda tikrinta 2018-06-05.
| Jonavos herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 1996-10-18* |
|  |
|  *LSSR priimtas 1970* |
|  |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Jonavos herbas** – mėlyname skydo lauke sidabrinė gulbė su raudonu snapu ir kojomis.

Istorija
--------

Kulviečių herbas Gulbė, XVII a.
1750 m. Jonavai miestelio, turgaus ir mugių privilegijas suteikė Augustas III. Buvo pastatyta bažnyčia, tačiau tuomet miestelis į miestą neišaugo. Miesto teises Jonava gavo 1923 m. Nuo 1947 m. sparčiai pradėjo augti pastačius baldų kombinatą, vėliau 1962–1975 m. „Azoto" gamyklą.

Pirmasis herbas sukurtas 1970 m. Geltoname skyde mėlynas skydelis (skydo širdis), kuriame cheminė kolba iš kurios auga geltona javų varpa. Aplink skydo širdį įkomponuoti geltoname fone 8 balti skrituliai su koncentriniais žiedais, simbolizuojantys nupjauto medžio rieves. Herbas rodė žemdirbystei naudingą chemijos pramonę ir senas medžio apdirbimo tradicijas.

Atgavus Lietuvai nepriklausomybę ir atgijus miestų heraldikai nutarta atsisakyti senojo palikimo ir kurti herbą iš naujo. Pageidaujant Jonavos savivaldybei, kaip aliuzija į krašto žymaus raštijos pradininko Abraomo Kulviečio herbą, buvo pasirinkta miesto herbo simboliu gulbė. Kad herbas skirtųsi nuo bajoriškojo (raudoname skydo lauke sidabrinė gulbė profiliu), buvo nuspręsta pasirinkti mėlyną skydo lauką, bei pakeisti gulbės pozą. Dabar gulbė vaizduojama iš priekio beskleidžianti sparnus. (Heraldiškai tarsi apjungė heraldinės gulbės ir Romėniškojo erelio tradicijas).

Sukurtą herbą (dail. R. Rimkūnas) Lietuvos Prezidentas patvirtino 1996 m. spalio 18 d.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Herbas, vardo kilmė". jonava.lt. Suarchyvuotas originalas 2021-02-06. Nuoroda tikrinta 2020 m. vasario 1 d..
| **Juozapas Mickevičius** |
| --- |
| Gimė | 1743 m.Gardino apskritis |
| Mirė | 1817 m. (~74 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | Vilniaus universiteto eksperimentinės fizikos profesorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Juozapas Mickevičius** (1743 m. Gardino apskritis – 1817 m. Vilnius) – Vilniaus universiteto eksperimentinės fizikos profesorius.

Biografija
----------

Vilniaus universitete studijavo filosofiją, matematiką, teologiją. 

Nuo 1775 m. daugiau kaip 20 m. vadovavo Vilniaus universiteto Fizikos katedrai, Vilniaus universiteto Fizikos ir matematikos festivalo dekanas, 1794 m. 1806 m. ir 1807 m. rektoriaus pavaduotojas, nuo 1781 m. profesorius.

Skaitė eksperimentinės fizikos kursą, dėstė labiau remdamasis eksperimentais, nenagrinėdamas teorinius klausimus, nesinaudodamas matematiniais skaičiavimais. Eksperimentinę fiziką siejo su meteorologija ir sisteminiais stebėjimais astronomijos observatorijoje. Vilniaus miesto amatininkams laisvalaikiu dėstydavo elementariąją matematiką ir mechaniką, su jais sukonstravo daugelį įrenginių fizikos eksperimentams.

Tyrė Stakliškių mineralinius šaltinius (1787 m.), nagrinėjo pramonės technologijos problemas, domėjosi meteorologija, Vilniaus apygardoje įsteigė 60 meteorologijos stočių ir parengė joms stebėjimo programas, oro prognozavimą bandė susieti su Mėnulio judėjimu, ieškodamas oro masių judėjimo atmosferoje ir jūros potvynių bei atoslūgių analogijos. Parašė mokslinių darbų apie pusiau elipsinės formos krosnis, meteorologiją ir meteorologinius stebėjimo būdus.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Josephas Frankas. Vilnius XIX amžiuje: atsiminimai, pirma knyga. Iš prancūzų kalbos vertė Genovaitė Dručkutė. Vilnius: Mintis, 2013. ISBN 978-5417-01062-0.
2. ↑  „Vienas iš paskutiniųjų jėzuitų – Juozapas Mickevičius". *eia.libis.lt:8080*. 2011-03-25. Suarchyvuotas originalas 2017-02-16. Nuoroda tikrinta 2017-02-16.
3. ↑  *Juozapas Mickevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 34 psl.
| **Gorsachius magnificus** |
| --- |
| Karališkasis baublys ( Gorsachius magnificus)Karališkasis baublys (*Gorsachius magnificus* ) |
| Apsaugos būklė |
| Nykstantys (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Gandriniai paukščiai  *( Ciconiiformes)* |
| Šeima: | Garniniai  *( Ardeidae)* |
| Gentis: | Trumpasnapiai miškiniai naktikovai  *( Gorsachius)* |
| Rūšis: | Karališkasis baublys  *( Gorsachius magnificus)* |

 |
| Binomas |
| ***Gorsachius magnificus*** Ogilvie-Grant, 1899 |

Karališkojo baublio paplitimas
**Karališkasis baublys** ( *Gorsachius magnificus*) – garninių (*Ardeidae*) šeimos paukštis. Pirmą kartą pastebėtas 1890 metais, Hainane

Išvaizda
--------

Vidutinio dydžio garninis paukštis. Kūno ilgis 55 – 56 cm.

 Patino pakaušis juodas su rudai juodu kuodu. Nuo pakaušio iki snapo eina juoda juosta. Pakaušį nuo veido skiria siaura balta juosta. Smakras ir viršutinė gerklės dalis baltos spalvos. Rainelė geltona. Oda nuo snapo iki akių ir aplink akis geltonai žalia. Snapas juodas, bet posnapio pamatas žaliai geltono atspalvio. Gerklės priekis išmargintas juodais ir rudais dryžiais. Kaklo nugarinė dalis ruda. Nugara ir sparnų viršus rudai juodas, kartai purpurnio atspalvio. Plasnojamosios plunksnos pilkai melsvos. Kaklo priekyje, per vidurį eina ruda juosta. Šlaunys rausvai rudos, kojos žalios.

Patelės galva ir kaklas ne tokie ryškūs. Kuodas trumpesnis už patino. Nugara ir sparnai išmarginti baltomis dėmelėmis.

Jaunikliai rudos spalvos, išmarginti tamsiai gelsvomis ar baltomis dėmelėmis.

Paplitimas
----------

Paplitęs Kinijos pietuose ir rytuose ir Vietnamo šiaurės rytuose. Populiacijoje 250–999 suaugę individai.

Biologija
---------

Naktinis miškų paukštis. Migrantas. Aptinkamas tankiuose, šaltiniuotuose, pelkėtuose miškuose. Minta smulkia žuvimi, krevetėmis ir kitais bestuburiais. Grobio ieško naktį. Dieną slepiasi aukštuose medžiuose.

Lizdus krauna ąžuoluose, pušyse. Lizdas 4 – 10 metrų aukštyje. Dėtyje 3 – 5 kiaušiniai.

Kartos trukmė 6,7 metai.

Apsauga
-------

Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos duomenimis karališkasis baublys yra nykstanti rūšis. Tik keli individai buvo pastebėti per paskutiniuosius 30 metų .

Pagrindinės populiacijos mažėjimo priežastys: žemdirbystės plėtra ir miškų kirtimas.

Kinijoje ir Vietname ši rūšis yra saugoma rezervatuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑   „Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos raudonasis sąrašas - Gorsachius magnificus". Pasaulinė gamtos apsaugos organizacija. anglų k.
2. ↑   „Gorsachius magnificus". Enyclopedia of Life. anglų k.
3. ↑   „Gorsachius magnificus". Birdlife international. anglų k.
4. ↑  „Gorsachius magnificus". Heron Conservation. anglų k. Suarchyvuotas originalas 2017-11-07. Nuoroda tikrinta 2017-11-04.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Karališkasis baublys** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Lata Mangeshkar |
|  
Lata Mangeškar jaunystėje |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Latā Mangeśkar |
| Gimė | 1929 m. rugsėjo 28 d. Induras, Britų Indija |
| Mirė | 2022 m. vasario 6 d. (92 metai) Mumbajus, Indija |
| Žanrai | filmi, Hindustani, gazelis |
| Kūrinių kalbos | hindi, marathų ir kt. |
| Veikla | dainininkė, visuomenės veikėja, kompozitorė, prodiuserė |
| Instrumentai | vokalas |
| Aktyvumo metai | 1942–2022 |

**Lata Mangeškar** (marath. लता मंगेशकर  = *Latā Mangeśkar*; 1929 m. rugsėjo 28 d. – 2022 m. vasario 6 d.) – Indijos dainininkė, žymiausia Bolivudo filmų dainų įdainuotoja, tituluojama Indijos lakštingala. Dauguma jos dainų atliktos hindi bei marathų kalbomis, tačiau per savo daugiau nei 70 metų trunkančią karjerą ji buvo atlikusi dainų praktiškai visomis svarbesnėmis Indijos kalbomis. Tarp 1974 ir 1991 m. Lata Mangeškar buvo įtraukta į „Gineso" rekordų knygą kaip daugiausia įrašų įdainavusi atlikėja; skaičiuojama, kad 1948–1974 m. ji įdainavo apie 25 tūkst. solinių, chorinių kūrinių bei duetų daugiau nei 20-čia kalbų (tiesa, patikimų duomenų nėra). 2011 m. L. Mangeškar šioje kategorijoje aplenkė jos sesuo Aša Bhoslė. 2001 m. Lata Mangeškar buvo apdovanota „Bharat Ratna" („Indijos brangakmenio") apdovanojimu – aukščiausiu Indijos civiliniu apdovanojimu.

Biografija
----------

Gimė marathų šeimoje Indure (dabartinis Madhja Pradešas, tuometinė Induro kunigaikštystė). Jos tėvas Dynanathas Mangeškaras buvo žymus marathų teatro aktorius, dainininkas, muzikas. Lata Mangeškar, kaip ir jos seserys Myna, Aša ir Uša bei brolis Hridajanathas, sekė tėvo pėdomis ir tapo žinomais muzikais. Vaikystėje Lata vaidino tėvo teatre, o tėvui mirus pradėjo muzikinę karjerą. 1942 m. būdama 13-os metų, pradėjo savo muzikinę karjerą įdainuodama marathų filmus (debiutavo filme *Pahili Mangalaa-gaur*).

Lata Mangeškar išgarsėjo XX a. šeštame dešimtmetyje, įdainavusi dainas filmams „Baiju Bawra", „Aah", „Chori Chori", „Shree 420", „Mughal-e-Azam". 1959 m. ji laimėjo „Filmfare" apdovanojimą geriausios dainininkės kategorijoje (už dainą filme „Madhumati"). Iki pat XX a. pab. Lata Mangeškar įdainavo daugybę dainų Bolivudo filmams, kaip antai: „Silsila", „Maine Pyar Kiya", "Lekin… ", „Nagina", „100 Days", „Dilwale Dulhania Le Jayenge", „Dil To Pagal Hai", „Lagaan", „Mohabbatein", "Mujhse Dosti Karoge!" ir kt. XXI a. pr. įsitraukė į labdaringą, visuomeninę veiklą.

Be Bolivudo dainų, Lata Mangeškar buvo įrašiusi gausybę devocionalių kūrinių (bhadžanų), taip pat buvo keleto marathų filmų prodiuserė bei kompozitorė.

Lata Mangeškar buvo laimėjusi 3 Nacionalinius filmų apdovanojimus, 4 „Filmfare" apdovanojimus, daug Indijos ir atskirų valstijų apdovanojimų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Lata Mangeshkar: India singing legend dies at 92". *BBC News* (anglų). 2022-02-06. Nuoroda tikrinta 2022-02-06.

Nuorodos
--------

* Lata Mangeshkar svetainėje Last.fm
* IMDB profilis
| **Virginija Pažėrienė** |
| --- |
| Gimė | 1952 m. rugsėjo 2 d. (71 metai)Šaukote |
| Sutuoktinis (-ė) | Edmundas Benjaminas |
| Vaikai | Artūras, Eglė |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Anykščių rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | Kauno medicinos institutas |

**Virginija Pažėrienė** (g. 1952 m. rugsėjo 2 d. Šaukote) – gydytoja, Lietuvos ir Anykščių rajono savivaldybės politinė veikėja.

Biografija
----------

1959–1967 m. mokėsi Šaukoto aštuonmetėje mokykloje, 1967–1970 m. – Šiaulėnų vidurinėje mokykloje. 1976 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytoja gastroenterologė.

1976–1977 m. buvo respublikinės Panevėžio ligoninės gydytoja internė. 1977–1978 m. buvo Anykščių rajono centrinės ligoninės vidaus ligų gydytoja, 1978–1985 m. – ligoninės vyriausiojo gydytojo pavaduotoja organizaciniam-metodiniam darbui, vidaus ligų gydytoja. Nuo 1985 m. Anykščių rajono savivaldybės ligoninės vyriausiojo gydytojo pavaduotoja medicinai, vidaus ligų gydytoja gastroenterologė.

Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Anykščių rajono skyriaus narė.

2003–2007 m. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narė.

Lietuvos hipertenzijos specialistų lygos narė. Sutuoktinis Edmundas Benjaminas, vaikai Artūras, Eglė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Anykštėnų biografijų žinynas". *anykstenai.lt*. Suarchyvuota iš originalo 2016-03-05. Nuoroda tikrinta 2016-06-15.
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-06 iš Wayback Machine projekto.
**Vytautas Kudžma** (g. 1946 m. liepos 5 d. Nendriniuose, Antanavo valsčius) – Lietuvos baleto artistas, pedagogas, baletmeisteris.

Biografija
----------

Žmona balerina Sigita Vabalevičiūtė, duktė Rūta Kudžmaitė. 1965 m. baigė Maskvos choreografijos mokyklą, mokėsi pas rusų pedagogus – J. Kondratovą, N. Čerkaskają ir Piotrą Piestovą. Nuo 1965 m. Lietuvos operos ir baleto teatro šokėjas, nuo 1967 m. solistas, nuo 2005 m. – šio teatro baleto trupės repetitorius. 1994–2006 m. dėstė Čiurlionio meno mokykloje.

Kūryba
------

Sukūrė vaidmenų klasikiniuose, šiuolaikiniuose užsienio ir lietuvių kompozitorių baletuose. Sukūrė choreografinių kompozicijų (Adagio, 2003 m. pagal – P. Čaikovskio muziką, Laimis Vilkončius. Piteris Penas, 2005 m. su kitais choreografais). Kūrybai būdinga lyriškumas, santūrus emocingumas, charakteriniams vaidmenims – ekspresyvumas. Su Lietuvos operos ir baleto teatru gastroliavo Didžiojoje Britanijoje, Egipte, Olandijoje, Meksikoje, Prancūzijoje, Argentinoje, JAV, Japonijoje, Vokietijoje, Mongolijoje, Suomijoje, Ispanijoje, Italijoje, Graikijoje, Švedijoje ir kitur.

Vaidmenys
---------

* Dezirė, Zygfrydas – Piotras Čaikovskis Miegančioji gražuolė, 1967 m. Gulbių ežeras, 1968 m.
* Bazilis – Liudvikas Minkus. Don Kichotas, 1968 m.
* Albertas – Adolfas Adamas. Žizel, 1970 m.
* Francas, Kopelijus – Leo Delibas. Kopelija, 1980 m. 1983 m.
* Chuliganas – Dmitrijus Šostakovičius. Panelė ir chuliganas, 1971 m.
* Vronskis, Kareninas – Rodionas Ščedrinas. Ana Karenina, 1975 m. 2005 m.
* Romeo – Sergejus Prokofjevas. Romeo ir Džuljeta, 1977 m.
* Marius – Julius Juzeliūnas. Ant marių kranto, 1968 m.
* Ugnius – Juozas Indra. Audronė, 1969 m.
* Žilvinas – Eduardas Balsys. Eglė žalčių karalienė, 1976 m.
* Baltaragis – Viačeslavas Ganelinas. Baltaragio malūnas, 1979 m.

Įvertinimas
-----------

* 1996 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Vytautas Kudžma- Baleto solistai - Personalijos - Lietuvos nacionalinis operos ir baleto teatras". *opera.lt*. Suarchyvuota iš originalo 2015-09-12. Nuoroda tikrinta 2016-06-02.
2. ↑  Helmutas Šabasevičius. *Vytautas Kudžma*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 196 psl.
Vėjo ferma Ispanijoje
Roskou vėjo jėgainių parkas Vakarų Teksase
**Vėjo jėgainių parkas** (vėjo jėgainių ferma) – vienoje vietovėje esančių susietų vėjo jėgainių grupė. Vėjo jėgainių parko paskirtis – pramoninė elektros energijos gamyba.

Atskiros jėgainės parke yra sujungtos į vidutinės įtampos (paprastai 34,5 kV) elektros surinkimo ir ryšio sistemą. Tarpinėse stotyse elektros srovės įtampą padidina transformatoriai, prieš jai patenkant į aukštos įtampos perdavimo sistemą.

Dideliame vėjo jėgainių parke gali būti virš 100 vėjo jėgainių; vėjo jėgainių parkas gali driektis šimtus kvadratinių kilometrų, tačiau tarp atskirų jėgainių esantis žemės plotas gali būti naudojamas žemdirbystei ar kitiems tikslams. Vėjo jėgainės įrengiamos sausumoje, jūroje ar ežere, kur galima išnaudoti stipresnį vėją.

Didžiausias vėjo jėgainių parkas Lietuvoje pastatytas 2013 m. Šilutės rajone, prie Čiūtelių. Jo galia – 39,1 MW. 2013 m. didžiausias vėjo jėgainių parkas jūroje pastatytas D. Britanijoje. Jį sudaro 175 vėjo jėgainės, galia – 630 MW. Sausumos jėgainių parkai yra dar didesni, nuolat plečiami.

Išnašos
-------

1. ↑  „Oficialu: Šilutės rajone atidarytas didžiausias Lietuvoje vėjo jėgainių parkas — Šilutės ETA Žinios". *silutesetazinios.lt*. 2013-06-12. Suarchyvuota iš originalo 2016-05-29. Nuoroda tikrinta 2016-05-29.
2. ↑  „Didžiojoje Britanijoje atidarytas didžiausias jūros vėjo jėgainių parkas". *verslas.lrytas.lt*. 2013-07-04. Suarchyvuota iš originalo 2016-05-29. Nuoroda tikrinta 2016-05-29.
|  Tofai |
| --- |
| Tofų klajoklių šeima (~XX pr.?)Tofų klajoklių šeima (~XX pr.?) |
| Gyventojų skaičius | ~700 |
| Populiacija šalyse | Rusijos vėliava Rusija, Tofalarija |
| Kalba (-os) | rusų, tofų |
| Religijos | šamanizmas, stačiatikybė |
| Giminingos etninės grupės | tuviai, duchai, sojotai, altajiečiai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Tofai |

**Tofai** (sav. *тоъфа, тофа, топа, тоха*) taip pat **tofalarai** (sav. dgs. *тофалар*), **karagasai** – tiurkų tauta, gyvenanti Rusijoje, pietų Sibire. Populiacija – ~700 žmonių. Vartoja tiurkų kalbų šeimai priklausančią tofų kalbą, nors dabar daugelis kalba tik rusiškai. Dalis išlaikę tradicinį šamanistinį tikėjimą, kiti – krikščionys stačiatikiai.

Tofai gyvena Tofalarijos krašte – trijuose kaimuose Rytų Sajano kalnuose, Irkutsko srities pietvakariuose, Nižneudinsko rajone. Keliasdešimt tofų surašyta kitose Irkutsko srities vietose, taip pat Tuvoje, Krasnojarsko krašte, Jakutijoje, Tomsko srityje.

Manoma, kad tofai kilę iš vietinių ketų ir samodų tautų, susimaišiusių su iš Sajanų–Altajaus krašto atsikėlusiais dubais (tubais, tuchais). Pastarieji dažnai laikomi tiurkų tauta, nors iškelta versija, kad tai buvę mongolai, tiurkizuoti IV a. Patys tofai save laiko nuo Čingischano mobilizacijos pabėgusiais mongolais.

Iki XX a. vid. tofai gyveno klajokliškai čiumuose, vertėsi medžiokle (tarp jų kailinių žvėrelių, muskusinių kabargų), žvejyba, elnininkyste. TSRS laikais buvo priversti gyventi sėsliai, įsikūrė kaimuose iš rąstinių namų. Tradiciniai amatai – kalvystė, medžio drožyba, rago, odos dirbinių gamyba.

Tofų kaimas Alygdžeras
Tradiciniai tofų drabužiai – kailiniai (žiemą; moterys dėvi elnio odos kepuraites), chalatas (vasarą), vyrai dar vilki surdutą, moterys vasarą ryši skareles.

Tofų tradicinės virtuvės pagrindą sudarė virta laukinių žvėrių mėsa – elnių, briedžių, stirnų, kabargų, taip pat lokių, kiškių, voverių, paukščių. Gerdavo virintą elnių pieną, maišytą su arbata. Taip pat valgydavo miltinę putrą su druska.

Gausi tautosaka (dainos, pasakos, legendos, patarlės ir priežodžiai). Išlikę šamanizmo elementų.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *tofai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013
2. ↑  Рассадин И. В. *Хозяйство, быт и культура тофаларов*. – IMBT, 2005.
3. ↑  Шабалов А. С. *Происхождение уйгуров, ойратов (калмыков) и других телэских племен XVIII в. до н. э. – XIV в. н. э.* – Иркутск: Издательство Иркутского государственного технического университета, 2014.
4. 1 2 3  *Тофалары*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Naujasis UrengojusНовый Уренгой |
| --- |
|              |
| *Centrinė aikštė* |
|  |
| 

Naujasis UrengojusNaujasis Urengojus

66°05′0″ š. pl. 76°41′0″ r. ilg.﻿ / ﻿66.08333°š. pl. 76.68333°r. ilg.﻿ / 66.08333; 76.68333﻿ (Naujasis Urengojus)Koordinatės: 66°05′0″ š. pl. 76°41′0″ r. ilg.﻿ / ﻿66.08333°š. pl. 76.68333°r. ilg.﻿ / 66.08333; 76.68333﻿ (Naujasis Urengojus) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5)------ vasaros: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Apygarda** | Jamalo Nencų autonominė apygarda Jamalo nencų autonominė apygarda |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1975 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 119 624  |
|  |
|  **Vikiteka** | Naujasis Urengojus |

**Naujasis Urengojus** (rus. *Новый Уренгой*) – miestas Rusijoje, šiaurės Sibire, Tiumenės srityje, didžiausias Jamalo nencų autonominėje apygardoje. Įsikūręs prie Pūro intako Jevo Jachos. Pro miestą eina nebaigtas Transpoliarinis geležinkelis. Dabar veikia ruožas iki Nadymo, o iš ten geležinkeliu pasiekiama Tiumenė.

Naujasis Urengojus yra didžiausias Rusijos gamtinių dujų gavybos centras ir vienas didžiausių dujų gavybos centrų pasaulyje. Mieste įsikūrę daug dujų gavybos bendrovių būstinių, dauguma jų pavaldžios „Gazprom". Veikia naftos ir dujų pramonės institutas, keli universitetų filialai.

Istorija
--------

1949–1953 m. dabartinio miesto vietoje vyko Transpoliarinio geležinkelio statybos. 1966 m. atrastas Urengojaus dujų telkinys, 1973 m. pradėta gyvenvietės statyba, 1975 m. pradėta dujų gavyba. 1980 m. suteiktas miesto statusas. 1984 m. baigta dujotiekio Urengojus-Pomarai-Užhorodas statyba, pradėtas dujų tiekimas į Vakarų Europą. 2004 m. prie Naujojo Urengojaus prijungtos Korotčajevo ir Limbjachos gyvenvietės, miesto teritorija nusidriekė 80 km ruože.
|  |
| --- |
| Straipsnių serija |
| Islamas |
|  |
| 
Pranašai ir dvasininkai
* + Alachas · Dievo vienovė · Mahometas · Kiti pranašai · Ahl al-Bayt · Sahaba · Rašidų kalifatas · Kalifas · Imamatas · Imamai

 |
| 
Musulmonų praktikos
* + Šahada · Salatas · Zakiatas · Saumas · Chadžas

 |
| 
Islamiškosios šventės
* + Id al Fitras · Id al Adcha · Maulidas · Miradžas · Didybės naktis

 |
| 
Islamo atšakos
* + Sunizmas · Šiizmas · Sufizmas

 |
| 
Tekstai ir religiniai šaltiniai
* + Koranas · Suna · Hadisai · Fikhas · Adabas · Šariatas · Kalam

 |
| 
Kultūra ir visuomenė
* + Mečetė · Menas · Islamizmas · Džihadizmas · Islamo fundamentalizmas · Islamofobija

 |
| Islamo terminų žodynas |
| Ž • A • R |

**Id al Adcha** (arab. عيد الأضحى‎ = *ʿīd al-ʾaḍḥā*, „aukojimo šventė") arba ***Kurban bairamas*** (turk. *Kurban Bayramı*) – musulmonų šventė, kuri pažymi hadžo ceremonijos (t. y. šventos piligrimų kelionės į Kaabą, Meką) pabaigą. Trunka 3 dienas. Prasideda Dhul Hidžos 10-tą dieną (pagal musulmonų kalendorių). Tie, kurie negali atlikti šventosios kelionės, dalyvauja Id al Adcha šventėje savo gyvenamoje vietoje. Šventės dieną musulmonai susirenka didelėse miestų mečetėse šventinei maldai. Po maldų Imamas sako pamokslą apie Abraomo, jo žmonos Hadžros ir jų sūnaus Izmaelio siūlomus aukojimo būdus.

Masinė malda Pakistane, Lahoro mieste, Badšahio mečetėje šventės metu.
Po to atliekama kruvinoji auka (aukojama avis, ožka, karvė, kupranugaris). Asmeniui, kuris atlieka aukojimą, yra leidžiama pasiimti tam tikrą dalį paaukoto gyvulio mėsos, o kas lieka, yra padalinama giminėms, draugams, kaimynams ir vargšams. Gyvuliai gali būti aukojami šventės dieną ir dar dvi dienas po to. Milijonai gyvulių yra paskerdžiami šios šventės metu visame pasaulyje. Paskerstų gyvulių odos yra parduodamos, o gautos pajamos atiduodamos labdarai.

Išnašos
-------

1. ↑  „Id al Adcha". *VLE*. Nuoroda tikrinta 2019-02-18.
2. 1 2  „Islamiškos šventės". *islamas.lt*. Suarchyvuotas originalas 2018-09-30. Nuoroda tikrinta 2019-02-18.
| Skyrybos ženklai |
| --- |
| apostrofas ( **'** ) ( **’** )
skliausteliai ( **( )** ) ( **[ ]** ) ( **{ }** ) ( **⟨ ⟩** )
dvitaškis ( **:** )
kablelis ( **,** )
brūkšnys ( **‒** ) ( **–** ) ( **—** ) ( **―** )
daugtaškis ( **…** ) ( **...** )
šauktukas ( **!** )
taškas ( **.** )
brūkšnelis ( **-** ) ( **‐** )
klaustukas ( **?** )
kabutės ( **‘ ’** ) ( **" "** ) ( **„ "** ) ( **« »** )
kabliataškis ( **;** )
pasvirasis brūkšnys ( **/** ) 
tarpas (   ) 
skirsnis ( **§** ) |
| Tipografiniai ženklai |
| ampersandas ( **&** ) 
žvaigždutė ( **\*** ) 
eta ( **@** ) 
pasvirasis kairinis brūkšnys ( **\** ) 
laipsnis ( **°** ) 
grotelės ( **#** ) 
tildė ( **~** ) 
vertikalusis brūkšnys ( **|** )
dalybos ženklas ( **÷** ) |

**Taškas** – skyryboje neutralus sakiniams skirti vartojamas ženklas.

Naudojimas lietuvių kalboje
---------------------------

**1.** Taškas dedamas tiesioginio sakinio gale.

„*Brėško. Kas valandą tamsiau darėsi. Dvejetas mažučių vaikų, prisikišusių prie apšalusio langelio, žiūri į taką, ar neužjuoduos motulė grįždama.*" – Lazdynų Pelėda „Motulė paviliojo"
**2.** Taškas dedamas po neryškios skatinamosios reikšmės sakinio, pasakomo ramiu balsu.

*Nesirūpink, brolužėli, parvedęs vargo mergelę.*
*Sėskis pusryčių nespoksojęs.* – Kazys Boruta „Baltaragio malūnas"
*Eitum jau gulti, seneli.*
**3.** Taškas dedamas po prijungiamojo sakinio, kurio pagrindinis dėmuo yra teigimo reikšmės, o šalutinis dėmuo – netiesioginis klausimas.

*Visi sušoko klausti, kas atsitiko.*
*Tėvas žino, į kurį lauką reikia sėti.*
*Dabar jis galvoja, kas čia bus.*

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Taškas". Ualgim. Suarchyvuotas originalas 2012-08-06. Nuoroda tikrinta 2013 m. vasario 13 d.. `{{cite web}}`: Cite has empty unknown parameter: `|3=` (pagalba); Patikrinkite date reikšmes: `|accessdate=` (pagalba)
**Vinicius Ribeiro**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Vinicius Dos Santos Ribeiro |
| Gimimo data | 2001 m. liepos 24 d. (22 metai) |
| Gimimo vieta | Brazilija |
| Ūgis | 174 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Seinäjoen Jalkapallokerho |
| **Pozicija** | puolėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2023–  2023 | SJK Seinäjoki  → Telšių „Džiugas" (skol.) | 00 0(0)34 0(5) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. lapkričio 14 d.. |

**Vinisijus dos Santosas Ribeiras** (*Vinicius Dos Santos Ribeiro*; g. 2001 m. liepos 24 d.) – futbolininkas iš Brazilijos, puolėjas.

Karjera
-------

Žaidėjas futbolininko karjerą pradėjo gimtinėje. Nuo 2017 m. atstovavo RB „Bragantino", praleido šiame klube pusantrų metų.

Vėliau persikėlė į Osaco-SP. Žaidėjas buvo nuomojamas kitiems klubams.

2020 m. perėjo į AA Caldense, tačiau vienam sezonui buvo paskolintas ir atstovavo Coritiba FC B ekipai.

2023 m. pasirašė sutartį su SJK Seinäjoki, tačiau netrukus buvo išnuomotas „Džiugo" klubui.

### FC Džiugas

2023 m. tapo aišku, kad žaidėjas nuomos pagrindais rungtyniaus „Džiugo" klube.

2023 m. kovo 12 d. debiutavo A lygoje rungtynėse prieš DFK Dainava. Pasirodė po keitimo ir žaidė iki finalinio švilpuko.

2023 m. balandžio 29 d, pasižymėjo ėvarčiu A lygos rungtynėse prieš DFK Dainava. Po tikslaus brazilo smūgio FC Džiugas išsiveržė į priekį 1:0, tačiau persvaros išlaikyti telšiškiams nepavyko.

2023 m. gegužės 2 d. rungtynėse prieš FC Hegelmann pasižymėjo pelnydamas įvarčiu ir svarbiai prisidėjo prie telšiškių pergelės rezultatu 2:0.

Nuo 2024 m. vėl atstovavo Seinejokio SJK.

Statistika
----------

A lygos statistika.

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai | Pastabos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |
| **2023** | **FC Džiugas** | 34 | 5 | **→ Nuomos pagrindais** |

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;

Laimėjimai
----------

su FC Džiugas
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  fcdziygas.lt naujienos: bendradarbiaus su SJK
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* SOFASCORE
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
* fcdziugas.lt svetainė


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | FC Džiugas sudėtis |  |
| · 1 Marius Paukštė · 7 Martynas Vasiliauskas · 11 Vinicius Ribeiro · 13 Tomas Rapalavičius · 15 Dragan Nedeljković · 16 Airimas Pilipavičius · 21 Danilas Ankudinovas · 23 Jurgis Jankauskas · 33 Lukas Ankudinovas · 40 Domas Jankevičius · 51 Dominykas Kubilinskas · 56 Gvidas Girdvainis · 62 Serhijus Kulynyčius · 77 Aurimas Stulga · 99 Jardeu Ribeiro · n Miroslavas Puškarovas · n Tomas Dombrauskis · n Orlandas Jakas
 |
Treneris: Lietuva Andrius Lipskis |
**Beatričė Grincevičiūtė** (1911 m. lapkričio 28 d. Stolaukėlyje, Lankeliškių valsčiuje – 1988 m. lapkričio 17 d. Vilniuje) – Lietuvos dainininkė (sopranas).

Biografija
----------

Muzikos mokėsi namie, 1928 m. baigė Varšuvos aklųjų ir nebyliųjų institutą, 1933–1940 m. mokėsi Liaudies konservatorijoje Kaune ir 1933–1944 m. privačiai pas A. Sinkevičiūtę. Jos muzikiniam išprusimui įtakos turėjo Emilio Mlynarskio aplinka ir globa, 1921–1928 m. Varšuvoje gyveno jo šeimoje.

1931–1932 m. dirbo Kauno aklųjų institute. 1937 m. pradėjo dainuoti per radiją. Nuo 1943 m. rengė solo koncertus. 1944–1946 m. Lietuvos filharmonijos, 1946–1965 m. Lietuvos radijo solistė. Daug koncertavo su Baliu Dvarionu. Repertuarą sudarė daugiau kaip 1000 kūrinių – lietuvių ir kitų tautų liaudies dainos, kamerinė klasikinė muzika. Pirmoji atliko daugelį lietuvių kompozitorių dainų vaikams. Turėjo savitą lyrišką, šviesaus tembro balsą.

Atminimas
---------

Nuo 1994 m. Vilniuje veikia jos memorialinis butas muziejus.

2011-ji metai aklųjų ir silpnaregių bendruomenėje paskelbti Beatričės metais. Lietuvos aklųjų ir silpnaregių sąjunga, minėdama Lietuvos kamerinio dainavimo pradininkės ir šio žanro puoselėtojos gimimo 100-ąją sukaktį, inicijavo projektą „Susitikimas su Beatriče po 100 metų" – mobilios edukacinės parodos parengimą. Paroda pristatyta artistės memorialiniame bute-muziejuje „Beatričės namai", vėliau ji keliavo po gimtąjį Suvalkijos kraštą: Ilguvos dvare, Šakių viešojoje bibliotekoje, Kriūkų vidurinėje mokykloje, Prienų krašto muziejuje, Kaune.

Įvertinimas
-----------

* 1977 m. LTSR valstybinė premija

Literatūra
----------

* T. Sakalauskas. Beatričė. – Vilnius, 1982 m.
* Esi graži ir nuostabi.. Dainininkės Beatričės Grincevičiūtės artimųjų laiškai ir atsiminimai, parengė J. Raškauskas. – Vilnius, 1998 m.
* Beatričė Grincevičiūtė: prisiminimai (sud. Vladas Žukas). – Vilnius: Ogamas, 2004. – 226 p.: iliustr. – ISBN 9986-9399-9-2
* Kas liko laiškuose: Beatričės Grincevičiūtės ir Juozo Urbšio laiškus pavarčius (sud. Jadvyga Zinaida Janulevičiūtė). – V.: Lietuvos aklųjų biblioteka, 2004. – 98 p.: iliustr. – ISBN 9955-11-348-0
* Ilguva amžininkų atsiminimuose: straipsnių rinkinys (sud. Albinas Vaičiūnas). – Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2008. – 85 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-33-374-6
* Lietuvių liaudies dainos su Beatriče Grincevičiūte (sud. Renata Tarosaitė - Minkevičienė, Eglė Jokužytė). - VŠĮ "Verslas ar Menas" , 2016 m. - 34 p.: ISBN 978-609-95642-6-5

Šaltiniai
---------

1. ↑  Arvydas Karaška. *Beatričė Grincevičiūtė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. - 176 psl.
2. ↑  Beatričės metų paskelbimas
3. ↑  *Beatričė Grincevičiūtė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. - 664
| **Antanas Nedzinskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1981 m. kovo 15 d. (42 metai)Alytuje |
| Motina | Stasė Nedzinskienė |
|  |
| Veikla | Lietuvos politikas, dainininkas, radijo stoties „Lietus" laidos „Dainos, šokiai, estrada" vedėjas, dienraščio „Lietuvos žinios" priedo „LŽ gidas" komentatorius |
| Partija | Tautos prisikėlimo partija |
|  |
| Alma mater | 2006 m. Vilniaus universitetas |

**Antanas Nedzinskas** (g. 1981 m. kovo 15 d. Alytuje) – Lietuvos politikas, dainininkas, radijo stoties „Lietus" laidos „Dainos, šokiai, estrada" vedėjas, dienraščio „Lietuvos žinios" priedo „LŽ gidas" komentatorius.

Biografija
----------

Motina – Stasė Nedzinskienė, pedagogė, Alytaus Panemunės vidurinės mokyklos fizikos mokytoja ekspertė ir direktoriaus pavaduotoja ugdymui, keturias eilėraščių knygas išleidusi poetė.

Antanas Nedzinskas baigė Alytaus Panemunės vidurinę mokyklą, Vilniaus universiteto Komunikacijos fakultete studijavo bibliotekininkystę ir ryšius su visuomene (2000–2006 m.), jam suteiktas magistro kvalifikacinis laipsnis. Studijų metais Antanas Nedzinskas sudarė visatekstę gamtininko Vytauto Nedzinsko straipsnių duomenų bazę ir parašė knygą „Vytauto Nedzinsko pašaukimas" (išleista 2005 m.).

Nuo 2005 m. rugsėjo mėn. Antanas dalyvavo realybės šou „Dangus", kurio metu atsiskleidė kaip savitą humoro jausmą turintis atlikėjas. Šou metu Antanas Nedzinskas rašė ironišką tinklaraštį.

2006 m. Antanas Nedzinskas dalyvavo Eurovizijos konkurso nacionalinėje atrankoje. 2007 m. tapo Dzūkijos senovinės technikos klubo nariu, dalyvauja senovinės technikos žygiuose ir paraduose. Antanas Nedzinskas turi du automobilius „Volga" (GAZ-21); kolekcionuoja 1960–1990 m. lietuviškos estrados kūrinius: renka išlikusius įrašus (vinilines plokšteles).

2008 m. rinkimuose į Seimą Antanas Nedzinskas antrajame ture įveikė buvusį ministrą ir Seimo narį Vidmantą Žiemelį (atitinkamai 47,82 proc. ir 47,41 proc. balsų) ir buvo išrinktas į Seimą. Juo buvo iki 2012 m.

Nuo 2020 m. Trakų rajono savivaldybės tarybos narys.

Apdovanojimai
-------------

* 2005 m. Vytauto Nedzinsko vardo premija.

Diskografija
------------

* „Antanas – Fontanas", 2005;
* „Antanas – Šampanas", 2007;
* „Antanas – Gurmanas" 2008 (preliminariai).

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai;
* Asmeninis Antano tinklalapis.

Išnašos
-------

1. ↑  „Keistuolio Antano mama" Aldona Jankauskienė 2009-01-26 05:02 Archyvuota kopija 2010-04-20 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2007-10-10 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Tautos prisikėlimo partija – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2014-02-14 iš Wayback Machine projekto.
Babilonijos Talmudo knygų rinkinys
**Talmudas** (hebr. ‏תלמוד ‏‎ *Talmud*) – daugiatomis judaizmo religinių raštų rinkinys, vėlyvosios antikos rabinų diskusijų apie žydų įstatymus ir papročius, moralę, istoriją ir kt. sąvadas. Tai centrinis rabiniškojo judaizmo tekstas, judėjų religinio įstatymo pagrindas, savo reikšme nusileidžiantis tik Tanachui. 

Talmudą sudaro Mišna (apie 200 m. e. m.), pirmasis rašytinis judėjų Sakytinio Įstatymo kompendiumas, ir Gemara (apie 500 m. e. m.) – Mišnos aiškinimas, kurio tekstas dažnai nukrypsta į kitas temas arba virsta plačiu Tanacho komentaru.

Žodžiai „Talmudas" ir „Gemara" dažnai vartojami sinonimiškai. Visas Talmudas taip pat tradiciškai vadinamas **Šas** – tai hebrajiškų žodžių *šiša sedarim* santrumpa, reiškianti šešias Mišnos dalis.

### Mišna

Pagal žydų tradicijas, Talmudą, Mišną (*משנה*, „kartojimas") surinko rabinas Judah haNasi apie 200 m. e. a. Tradicinę Mišną sudaro 6 knygos:

1. Pirmoji knyga: *Zeraim* („Sėklos"). Ją sudaro 11 skyrių. Aprašoma malda, šventinimai, dešimtinės mokėjimas ir žemdirbystės įstatymai.
2. Antroji knyga: *Moed* („Šventės"). Ją sudaro 12 skyrių. Aprašomi Šabato ir švenčių įstatymai.
3. Trečioji knyga: *Nashim* („Moterys"). Ją sudaro 7 skyriai. Aprašomi vedybų, išsiskyrimo, priesaikos ir nazariečių įstatymai.
4. Ketvirtoji knyga: *Nezikin* („Nuostoliai"). Ją sudaro 10 skyrių. Aprašomi civiliniai ir kriminaliniai įstatymai, teismų funkcijos ir teismo priesaikos.
5. Penktoji knyga: *Kodashim* („Šventieji dalykai"). Ją sudaro 11 skyrių. Aprašomi aukojimų, šventyklos ir košerinės mitybos įstatymai.
6. Šeštoji knyga: *Tohorot* („Švarumas"). Ją sudaro 12 skyrių. Aprašomi švarumo įstatymai ir ritualai.

### Gemara

Turėdami Mišną, kitus 3 šimtmečius Palestinos ir Babilono rabinai ją skaitydami analizavo, aptarinėjo bei papildė savo mintimis. Po rabinų diskusijų surašymo, apie 500 m. atsirado pilnasis Talmudas, sukaupęs Mišnos ir Gemaros (גמרא ver. „pabaigtas") komentarų knygas.

### Papildomas tekstas

Šiais laikais Talmudas spausdinamas ir su šiais papildomais tekstais:

* Rabino Raši komentarai ir paaiškinimai, palengvinantys teksto supratimą.
* Tosefot – viduramžiais (XII–XIII a.) surašyti komentarai.
* Įvairūs kiti komentarai ir susijusios ištraukos iš Rabinų knygų.

### Talmudo versijos

Yra dvi baigtinio Talmudo versijos:

* Jeruzalės Talmudas (*Talmud Jerušalmi*), baigtas Palestinoje IV a.
* Babilono Talmudas (*Talmud Bavli*), baigtas Babilono rabinų akademijose VI a.

Talmude surašytos rabinų interpretacijos apie Toros knygos įstatymus, žydų gyvenimo taisykles, papročius ir rabinų filosofiją.

Nuorodos
--------

* Jeruzalės Talmudas
* Babilono Talmudas angliškai
* Angliškas paaiškinimas, kaip suprasti šiuolaikinį Talmudo tekstą pdf[neveikianti nuoroda]
Planetariumas Berlyne
**Planetariumas** – teatrinis pastatas, naudojamas švietimui ir pramogai astronomijos tematika.

Pagrindinis daugumos planetariumų atributas yra didelis kupolo formos projekcinis ekranas, kuriame atkartojamas astronominių ir danguje matomų kūnų judėjimas. Žvaigždinės scenos kuriamos naudojant daugybe įvairių technologijų (pvz. skaidrių projektoriai, lazeriai ir kitos). Neretai įvairios technikos kombinuojamos tarpusavyje sukuriant bendrą vaizdą. Pirmasis planetariumas buvo įkurtas 1924 m. Vokietijoje.

Planetariumas Lietuvoje
-----------------------

*Pagrindinis straipsnis – Vilniaus universiteto planetariumas*.
Planetariumas Vilniuje
Vienintelis Lietuvos planetariumas yra Vilniuje. 

Pirmasis planetariumas buvo įkurtas 1962 m. J. Basanavičiaus gatvėje, netoli buvusio kino teatro „Lietuva". Dabartinis planetariumas pastatytas 1989 m. pagal architekto Roberto Stasėno projektą yra miesto centre, Konstitucijos prospekte. Pastato akcentas – apvalus žvilgantis 12,5 metrų skersmens kupolas su 166 vietų Žvaigždžių sale ir PRF – 2 ZEISS projektoriumi, kupole projektuojančiu apie 6000 žvaigždžių. 

Dabar Vilniaus planetariumas yra valstybinė biudžetinė įstaiga, priklausanti Vilniaus universiteto Teorinės fizikos ir astronomijos institutui. Anksčiau planetariumas priklausė „Žinijos" draugijai. Keletą metų senajame planetariume Basanavičiaus gatvėje, o vėliau ir naujajame planetariume rinkdavosi Vilniaus fantastų klubas „Dorado".

Išorinės nuorodos
-----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Planetariumas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* VU TFAI Planetariumas Archyvuota kopija 2021-01-23 iš Wayback Machine projekto.
* WPD (Worldwide Planetariums Database)
| Langanas |
| --- |
|  |
| Vieta | Etiopijos vėliava Etiopija |
| Plotas | 230 km² |
| Kilmė | tektoninė |
| Didžiausias gylis | 46 m |
| Išteka | Hora Kalas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Langanas

  |
| **Koordinatės** |  7°36′0″ š. pl. 38°43′0″ r. ilg.﻿ / ﻿7.60000°š. pl. 38.71667°r. ilg.﻿ / 7.60000; 38.71667Koordinatės: 7°36′0″ š. pl. 38°43′0″ r. ilg.﻿ / ﻿7.60000°š. pl. 38.71667°r. ilg.﻿ / 7.60000; 38.71667 |
|  |
|  Vikiteka | Langanas |

**Langanas** (amhar. ላንጋኖ ሐይቅ) – gėlavandenis ežeras pietų Etiopijoje, Oromijoje, ~200 km į pietus nuo Adis Abebos. Tai vienas iš Rytų Afrikos lūžyje telkšančių ežerų. Ilgis 18 km, plotis 16 km, telkšo 1585 m aukštyje virš jūros lygio. Palyginus su aplinkiniais ežerais – gilus (gylis iki 46 m). Priešingai nei kituose gėlavandeniuose Etiopijos ežeruose, Langane nėra šistosomozę sukeliančių bakterijų, todėl prie jo suvažiuoja daug poilsiautojų. Apyežerėse gausu vandens paukščių, beždžionių, begemotų.

Iš Langano į greta telkšantį Abižatos ežerą išteka Hora Kalo upė. Be to, netoliese teka Šalos ežeras.

1906 m. ežeras buvo 6,8 balo stiprumo žemės drebėjimo epicentro pašonėje. Po šio drebėjimo Edo Laki saloje susidarė 25–30 m aukščio geizeris, kuris nusilpo ~1966–1970 m. Dabar jo vietoje trykšta karštoji versmė.

* Pakrančių skardžiaiPakrančių skardžiai
* Ežero pakrantėEžero pakrantė
* Ežero pakrantėEžero pakrantė

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2011-07-18 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Magadis |
| --- |
|  |
| Vieta | Kenijos vėliava Kenija |
| Plotas | 100 km² |
| Kilmė | Tektoninis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Magadis

  |
| **Koordinatės** |  1°52′0″ p. pl. 36°16′0″ r. ilg.﻿ / ﻿1.86667°š. pl. 36.26667°r. ilg.﻿ / 1.86667; 36.26667Koordinatės: 1°52′0″ p. pl. 36°16′0″ r. ilg.﻿ / ﻿1.86667°š. pl. 36.26667°r. ilg.﻿ / 1.86667; 36.26667 |

**Magadžio ežeras** (angl. *Lake Magadi*) – seklus sodos ežeras Didžiajame riftiniame slėnyje, Rytų Afrikoje, Kenijoje.

Magadžio ežeras tyvuliuoja atokioje pusdykumėje, dieną temperatūra čia pakyla iki 38 °C, jo vanduo prisodrintas sodos.

Vanduo iš ežero neišteka, bet šimtmečiais garuoja, todėl jame daug druskos. Esant tam tikram apšvietimui, vanduo įgauna ryškiai mėlyną atspalvį. Tame vandenyje išgyvena tik dumbliai ir kai kurie vėžiagyviai, pavyzdžiui, krevetės, tačiau jis tinka didiesiems flamingams, randantiems čia maisto. Gyvena ir mažieji flamingai.

Mokslininkai mano, kad požeminių versmių vanduo riftinio slėnio dugne papildo ežerų sodos kiekį. Magadyje soda (mineralas trona) komerciniais tikslais išgaunama nuo XX a. pradžios, ir jos atsargos nemažėja. Karštuosius šaltinius ir garuojančius geizerius kaitina vulkaniniai procesai. Magadyje, kaip ir Natrono ežere karšti šaltiniai yra vienintelis palyginti gėlas vanduo; jame gyvena nykštukinių tiliapijų – vietinių žuvų, prisitaikiusių gyventi karštame vandenyje – rūšis.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Naivaša |
| --- |
| Ežero reginysEžero reginysEžero reginys |
| Vieta | Kenijos vėliava Kenija |
| Plotas | 139 km² |
| Kilmė | liekaninis |
| Vidutinis gylis | 6 m |
| Didžiausias gylis | 30 m |
| Įteka | Maleva, Gilgilis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Naivaša

  |
| **Koordinatės** |  0°46′0″ p. pl. 36°21′0″ r. ilg.﻿ / ﻿0.76667°š. pl. 36.35000°r. ilg.﻿ / 0.76667; 36.35000Koordinatės: 0°46′0″ p. pl. 36°21′0″ r. ilg.﻿ / ﻿0.76667°š. pl. 36.35000°r. ilg.﻿ / 0.76667; 36.35000 |
|  |
|  Vikiteka | Naivaša |

**Naivaša** (angl. *Lake Naivasha*, suah. *Ziwa Naivasha*) – ežeras vidurio Kenijoje, Didžiajame lūžių slėnyje, 1884 m aukštyje, į šiaurės vakarus nuo Nairobio. Ežeras liekaninis (pleistoceno laikotarpio stambaus ežero liekana). Pakrantės pelkėtos, o paties ežero plotas svyruoja priklausomai nuo kritulių kiekio. Jį maitina laikinai išdžiūstančios Malevos ir Gilgilio upės.

Naivašos ežere gausu žuvų, pakrantėse – vandens paukščių. Ežeras patenka į Ramsaro konvencijos saugomų šlapynių sąrašą.

Tarp 1937–1950 m. ežeras naudotas kaip vandens lėktuvų tūpimo vieta. Verčiamasi žvejyba, ežero vandeniu drėkinamos gėlių plantacijos, jis naudojamas greta stovinčiai geoterminei jėgainei. Prie Naivašos ežero įsikūręs Naivašos miestas.

Ežero pavadinimas kildinamas iš masajų žodžio *nai`posha*, reiškiančio „šiurkštus, banguotas vanduo".

* Saulėlydis prie NaivašosSaulėlydis prie Naivašos
* Longonoto kalnas už NaivašosLongonoto kalnas už Naivašos
* Pakrančių pelkynėsPakrančių pelkynės
* Sutemos prie ežeroSutemos prie ežero
| **Theodor Gartner** |
| --- |
| Gimė | 1843 m. lapkričio 4 d.Viena, Austrijos imperija |
| Mirė | 1925 m. balandžio 29 d. (81 metai)Insbrukas, Austrija |
|  |
| Veikla | kalbininkas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Alma mater | Vienos universitetas |

**Teodoras Gartneris** (vok. *Theodor Gartner*, 1843 m. lapkričio 4 d. Viena, Austrijos imperija – 1925 m. balandžio 29 d. Insbrukas, Austrija) – austrų kalbininkas, pedagogas, vokiečių kilmės profesorius.

Biografija
----------

Baigęs Vienos universitetą nuo 1868 iki 1885 m. mokytojavo Vengrijos mokyklose.

Nuo 1885 m. – romanų filologijos profesorius Černivcių universitete. Bukovinos teritorijoje tyrė rumunų tarmes.

Gyvendamas tarp ukrainiečių susidomėjo jų kalba, visų pirma gramatika, fonetika ir leksika.

Vadovaujamas ukrainiečių kalbos ir literatūros katedros vadovo Stepano Smal-Stockio mokėsi ukrainiečių kalbos.

Studijuodamas iš tuometinių vadovėlių juose pastebėjo tam tikrą nenuoseklumą ir prieštaravimų. Kaip bendraautoris, su P. Smal-Stockiu Vienoje išleido veikalą „Rutėnų (ukrainiečių) kalbos gramatika" (vok. *Grammatik der Ruthenischen (Ukrainischen) Sprache* von Stepan Smal-Stockyj und Theodor Gartner, 1913).

Be to, drauge su P. Smal-Stockiu vidurinėms mokykloms parašė vadovėlį „Rusų gramatika" („Руска граматика", Černivciai, 1893), kuris sulaukė keturių leidimų ir net iki 1928 m. Galicijos ir Bukovinos vidurinėse mokyklose tarnavo kaip ukrainiečių kalbos mokymo priemonė.

Dalyvavo Vakarų Ukrainoje sudarant fonetines rašybos taisykles kaip atsvarą egzistuojančioms etimologinės rašybos taisyklėms.

Savo darbuose teigė, kad ukrainiečių kalba yra kilusi tiesiogiai iš slavų prokalbės, o ne iš senosios rusų kalbos, įrodinėjo jos giminingumą serbų kalbai ir tuo sukėlė aštrią kritiką bei diskusijas.

Nuo 1899 m. – Černivcių universitete prancūzų kalbos profesorius, vėliau – iki 1913 m. Insbruko universitete dirbo atkurtos romanų filologijos katedros vadovu.

Nuo 1897 m. buvo Černivcių akademinės brolijos „Arminija" garbės narys.

Daugybės darbų apie vengrų ir romų kalbas autorius.

Išnašos
-------

1. ↑  Theodor Gartner // Brockhaus enciklopedija, *Nuoroda tikrinta 2021-09-23*
2. ↑  „Гартнер" (PDF). encyclopedia.kiev.ua. Suarchyvuotas originalas (PDF) 2016-03-04. Nuoroda tikrinta 2021-09-23.

Bibliografija
-------------

* T. Gartnerio bibliografija