recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Šivos statula prie Indiros Gandhi tarptautinio aerouosto Delyje
Poseidono skulptūra su trišakiu
**Kovos trišakis**, kitaip dar *kovos tridantis* – trišakė ietis, kilusi iš žeberklo.

Trišakiais žeberklais būdavo galima išsyk nudurti kelias žuvis. Kautynėse trišakis buvo vertinamas už tai, kad priešininką galima sulaikyti toliau nuo savęs ir galima ilgą priešininko ginklą pagauti į tarpą tarp ražų ir išplėšti iš priešininko rankų.

Trišakius naudojo Romos gladiatoriai retiarijai, kurie būdavo ginkluoti trišakiais ir tinklais.

Trišakiai buvo naudojami ne tik Europoje, bet ir Azijoje. Jie buvo gana paplitę Kinijoje. Vienu kiniškų trišakių yra *Devynių drakonų trišakis*.

Trišakiais kartais vadina ir trišakiškas ietis .

Trišakis ir simbolika
---------------------

Trišakis buvo laikomas graikų jūros dievo Poseidono, romėnų Neptūno, taip pat indų dievo Šivos ginklu bei simboliu.

Trišakis yra pavaizduotas Ukrainos herbe. Kai kas teigia, kad jis yra Ukrainoje gyvenusių slavų genčių simbolis, bet yra daugiau įrodymų, kad tai perdirbtas vieno iš kunigaikščių naudotas įdagas.

Trišakio antgalis (vadinamas *sulaužytu trišakiu*) pavaizduotas Barbadoso vėliavoje ir simbolizuoja Barbadoso nepriklausomybę (kol Barbadosas buvo D. Britanijos kolonija, jo vėliavoje buvo visas trišakis).

* Ukrainos herbasUkrainos herbas
* Barbadoso vėliavaBarbadoso vėliava
* JAV povandeninių laivų balistinė raketa „Traident" (Trident)JAV povandeninių laivų balistinė raketa „Traident" (*Trident*)

Trišakiais pavadinti ginklai
----------------------------

Trišakiu (angl. *Trident*) pavadinta JAV iš povandeninių laivų leidžiama balistinė raketa, skirta gabenti branduolines galvutes. Tokias sistemas turi 14 JAV *Ohio* klasės povandeninių laivų ir 4 D. Britanijos „Vanguard" klasės povandeninių laivų.

Nuorodos
--------

1. ↑  Combat Steel Tiger Trident Archyvuota kopija 2007-09-18 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Nine Dragon Trident (nuotrauka)
3. ↑  (tridantiškų iečių nuotraukos)
4. ↑  (trišakiškos ieties piešinys)

* Rare Sudanese trident (nuotrauka)
* Trident of Darkness (šiuolaikinis tridantis)
* (piešinys)
**Grupė „Diane"** (ol. *Brigade Diane, Groep Diane*; pranc. *brigade Diane*), **SIE** ar **EIS** – buvęs Belgijos žandarmerijos specialiųjų pajėgų dalinys (1974-1976 m.). Vėliau vadintas *Specialiosios intervencijos eskadronu* (ol. *Speciaal Interventie Eskadron, SIE*; pranc. *Esquadron d'Intervention Special; EIS*).Pakeitus pavadinimą Dianos atvaizdas liko eskadrono emblemoje.
Dar vėliau SIE/ESI buvo pervadintas į DSU (*Direction Special Units*). Dabar vadinamas CGSU (*Commissariaat-Generaal Special Units*)

Maždaug 200 narių turinti SIE sudaryta iš trijų padalinių: ginkluotos paramos padalinys, stebėjimo ir suėmimų padalinys (POSA) ir logistinis padalinys. Stebėjimo padalinys kartais užsiima ir infiltracija į teroristų organizacijas.
POSA komandos (būriai) stebi ir suiminėja labai pavojingus asmenis). SIE veikia iš Briuselio, o POSA komandos veikia atskirose Belgijos dalyse ir paremia SIE veiklą.

SIE yra pagrindinės priešteroristinės Belgijos vyriausybės pajėgos. SIE buvo sukurta po 1972 m. Olimpinių žaidynių. Tada ji dar vadinosi *Grupė „Diane"*, o 1974 m. jau buvo oficialiai pervadinta į SIE arba ESI. Belgijos spaudoje retkarčiais dar minimas ir pavadinimas „Diane". Užsienyje šis dalinys paprastai žinomas kaip SIE. 

SIE yra pavaldus Vidaus reikalų ministerijai, o iki 1994 m. SIE buvo pavadi Gynybos ministerijai. Tam tikromis aplinkybėmis dalinys galėjo būti operatyviai valdomas teisingumo ministerijos. Tuomet SIE turi galią suimti nusikaltėlius. Ją gali paremti teisminės policijos grupė *Grupe de Repression du Terrorisme* (GRT). SIE lyginamas su JAV FTB, nes tai yra neuniformuotas policinis dalinys turintis vidaus žvalgybos galias.

SIE gali dirbti poroje su *Securite de L'etat* (Valstybės saugumas), kuri daugiausia renka informaciją, pvz. apie teroristų organizacijas, kam naudoja infiltraciją ir kitus būdus. SIE šiame bendradarbiavime veikia kaip smogiamoji jėga. Tik susidūrus su sprogstamaisiais įtasais SIE kreipiasi į *Service d'Enlevement et de Destruction des Engins Explosifs* (SEDEE). Priešteroristinėse operacijose už Belgijos ribų SIE paprastai pakeičia *Equippe Specialise de Reconnaisance* (ESR) - *ParaCommando* brigados padalinys.

Nuorodos
--------

1. ↑  SIE (Speciaal Interventie Eskadron) Archyvuota kopija 2011-05-25 iš Wayback Machine projekto.. Special Operations.Com.
2. ↑  Emblemos vaizdas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Vyborgasrus. *Выборг* |
| --- |
|              |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

VyborgasVyborgas

60°42′0″ š. pl. 28°44′0″ r. ilg.﻿ / ﻿60.70000°š. pl. 28.73333°r. ilg.﻿ / 60.70000; 28.73333﻿ (Vyborgas)Koordinatės: 60°42′0″ š. pl. 28°44′0″ r. ilg.﻿ / ﻿60.70000°š. pl. 28.73333°r. ilg.﻿ / 60.70000; 28.73333﻿ (Vyborgas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3)------ vasaros: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Leningrado sritis Leningrado sritis |
| **Rajonas** | Vyborgo rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1293 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 77 791  |
| **Altitudė** | 3 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Vyborgas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Výborgas (suom. Výpuris) |

**Vyborgas** (suom. *Viipuri*, rus. *Выборг*) – miestas Rusijos šiaurės vakaruose, netoli nuo Rusijos valstybinės sienos su Suomija, prie Karelijos sąsmaukos, 130 km į šiaurės vakarus nuo Sankt Peterburgo; rajono centras. Jūrų uostas, geležinkelio mazgas.

Išvystyta laivų statybos, mašinų, statybų, žvejybos, lengvoji, maisto pramonė.

Istorija
--------

Kūrėsi nuo XI a. vidurio. 1493 m. gavo miesto teises. 1710–1917 priklausė Rusijos imperijai1918–1940 m. priklausė Suomijai ir buvo žinomas kaip ***Vypuris***. 1940 m. po Žiemos karo atiteko Sovietų Sąjungai. 1941–1944 m. miestą kontroliavo Suomija. Veikė koncentracijos stovykla, kur kalėjo sovietų belaisviai. Karo metais miestas buvo sugriautas. 1944 m. miestą vėl užėmė sovietai.

Sportas
-------

Iki II pasaulinio karo mieste žaidė suomių futbolo klubai Reipas Viipuri, Sudet Viipuri, Ponteva Viipuri, PK-35 Viipuri.
Bažnyčia 2008 m.
Bažnyčios projektas (XX a. pr. atvirutė)
**Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia**  (rus. *Храм Святейшего Сердца Иисусова*) – Romos katalikų šventovė Rusijos Sankt Peterburgo mieste. Administraciškai priklauso Maskvos Dievo Motinos arkivyskupijai. Turinti pseudogotikos bruožų bažnyčia statyti nepabaigta.

Sankt Peterburgo priemiestyje *Už Narvos užkardos* (rus. *За Невской заставой* ) XIX a. pabaigoje steigėsi gamyklos ir kūrėsi jų darbininkai. Katalikų religiniams poreikiams tenkinti prie *Obuchovo metalo gamyklos* veikė koplyčia, administraciškai priklausiusi Šv. Kotrynos Aleksandrietės bažnyčiai. 1905 m. gautas leidimas šiame rajone statyti naują šventovę, jos projektą paruošė architektas Steponas Golenzovskis.

1907 m. padėtas kertinis akmuo. Nors parapijiečių finansinis nepriteklius trukdė statyboms, visgi 1914 m. neužbaigtoje bažnyčioje jau buvo meldžiamasi. Pagrindinis bažnyčios korpusas galutinai užbaigtas 1917–1918 m. o statyti bokštus–varpines buvo atsisakyta dėl lėšų trūkumo. 1914–1923 m. Švč. Jėzaus Širdies parapijos klebonu tarnavo Teofilius Matulionis. Jis statė ir įrenginėjo šią šventovę mieste, jau pervardintame į Petrogradą. 1923 m. T.Matulionis atsisakė valdžiai atiduoti brangius bažnytinius reikmenis ir kartu su vyskupu Jonu Ciepliaku bei kitais 15 Petrogrado katalikų kunigų Maskvoje komunistų valdžios nuteistas 3 m. kalėti.

1936 m. Švč. Jėzaus Širdies bažnyčioje kilo gaisras, 1937 m. ji buvo uždaryta. Perduota pramoniniam kombinatui, vėliau čia veikė kinoteatras ir bendrabutis, patalpas buvo įsirengė Statybos trestas *Specstroj*. Nuo 1993 m. bažnyčia keliais etapais buvo grąžinama tikintiesiems, 1996 m. laikinojoje koplyčioje įvyko pirmosios pamaldos. 2011 m. prasidėjo patalpų atkūrimo darbai. Projekte numatytus bokštus pastatyti neleista.

Tarp parapijiečių buvo nemažai lietuvių, atvykusių į Sankt Peterburgą ieškoti darbo. Sielovadinį darbą dirbo ir vikarai Vincas Abraitis bei Mykolas Bugenis, po jų – kun. Vladas Čegis. Klebonu tarnavęs kun. Teofilius Matulionis paskelbtas palaimintuoju. 2018 m. rugpjūčio mėn. patalpose, kuriose vyksta pamaldos, atidengta lenta T. Matulioniui atminti..

Išnašos
-------

1. ↑  LKMA projektas. Lietuvių katalikų dvasininkų istorinė DB
2. ↑  Материалы к истории Римско-католического прихода во имя Посещения Пресв.Девы Марии, 104 psl. Archyvuota kopija 2015-04-17 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Švč. Jėzaus Širdies bažnyčios istorija (ru.) Archyvuota kopija 2015-01-03 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Mindaugas Puidokas. *Teofilius Matulionis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 455 psl.
5. ↑  SANKT PETERBURGE ATIDENGTA LENTA TEOFILIUI MATULIONIUI ATMINTI

Šaltiniai
---------

* Švč. Jėzaus Širdies bažnyčios istorija (ru.)Archyvuota kopija 2015-01-03 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia Sankt Peterburge** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

* Parapijos internetinė svetainė (ru.) Archyvuota kopija 2013-01-09 iš Archive.is projekto
* Pamaldų tvarkaraštis (ru.)
**Vilkaviškio krašto muziejus** – didžiausias Vilkaviškio rajono muziejus, įkurtas 1958 m.

Veikia Paežeriuose, Paežerių dvaro oficinos pastate. Muziejus priskiriamas pirmajai muziejų kategorijai. Nuolat papildomi fondai sudaro apie 180 tūkst. vienetų muziejinių vertybių. Muziejaus steigėjas – Vilkaviškio rajono savivaldybė. Muziejaus vadovas – Antanas Žilinskas.

Istorija
--------

1958 m. pradeda veikti jaunųjų turistų – kraštotyrininkų būreliai. Jų nariai aprašė praeities įvykius, rinko ir fiksavo gamtos, archeologijos, istorinę vertę turinčius daiktus, etnokultūros paminklus, fotodokumentinę medžiagą, spaudinius ir kt.

1962 m. spalį įkuriama rajono kraštotyros draugija.

1962 m. gruodį surengta pirmoji rašytinės medžiagos ir retų radinių paroda, kurios eksponatai vėliau palikti organizuojamam muziejui.

1963 m. įkurtas Vilkaviškio krašto muziejus. Pirmoji jo vadovė – tuometinė rajono Švietimo skyriaus mokyklų inspektorė Gabrielė Karalienė.

1965 m. muziejus persikėlė į kultūros namų antrąjį aukštą, vieno kambario 54 m² patalpą, kur išbuvo iki 1991 m. pavasario, po to persikėlė į naujus kultūros rūmus.

1990 m. rugpjūčio 29 d. kraštotyros muziejui suteiktas valstybinio muziejaus statusas.

1997 m. muziejus persikėlė į Paežerius, į buvusius dvaro rūmus.

Fondai
------

Pagal rūšis muziejinės vertybės klasifikuojamos į 12 grupių ir 72 pogrupius. Tai archeologiniai radiniai, gamtos objektai, dokumentai, daiktinės vertybės, fotodokumentinė medžiaga, numizmatika, bonistika, faleristika, filatelija bei filokartija, raštija, dailės kūriniai plakatai bei filmoteka, fonoteka.

Fondų rinkiniuose kaupiama ir saugoma krašto gamtos (geologijos, floros ir faunos), archeologijos, istorijos, etnokultūros, vaizduojamosios ir taikomosios dailės, tautodailės vertybės, žymesnių krašto žmonių ir šio krašto išeivių memorialiniai fondai. Formuojamos kalendorių, filatelijos, vadovėlių, numizmatikos kolekcijos.

Žymiausios ekspozicijos
-----------------------

* Krašto gamtos ekspozicija – rodomi geologijos, mineralogijos, floros ir faunos eksponatai;
* Krašto etnokultūros daiktų ekspozicija;
* Vidutinio Sūduvos ūkininko seklyčia;
* Signatarų salės ekspozicija – dr. Vinco Kudirkos ir Sūduvos regiono 1918 m. vasario 16 d. Nepriklausomybės akto signatarų portretų, tapytų vietinių dailininkų, galerija;
* Krašto išeivijos istorijos ekspozicija – dvejose Paežerių dvaro rūmų salėse eksponuojami kraštiečių, išeivijos atstovų dailininkės Magdalenos Birutės Stankūnienės ir žurnalisto, visuomenės veikėjo Kazio Karužo – darbai, fotodokumentika, asmeniniai daiktai.

Muziejaus skyriai
-----------------

* Rinkinių apskaitos ir saugojimo skyrius;
* Kultūros – švietimo bei edukacinio darbo skyrius;
* Rinkinių tyrimo skyrius;
* Muziejaus biblioteka ir archyvas.

Padaliniai
----------

* Dr. Vinco Kudirkos klėtelė – muziejus;
* Dr. Jono Basanavičiaus gimtinės sodyba – muziejus ir Lietuvos tautinio atgimimo ąžuolynas.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 8°31′ p. pl. 179°13′ r. ilg.﻿ / ﻿8.517°š. pl. 179.217°r. ilg.﻿ / 8.517; 179.217

Palydovinė nuotrauka
**Funafutis** (angl. *Funafuti*) – atolas Ramiajame vandenyne, dažnai įvardijamas kaip Tuvalu valstybės sostinė. Atolą sudaro 33 salelės, iš kurių didžiausia yra Fongafalė ir joje yra Vajaku kaimas – tikroji šalies sostinė, kadangi joje reziduoja Tuvalu vyriausybė. Tačiau oficialiai visas atolas yra vadinamas Tuvalu sostine.

Sausumos plotas – 2,4 km². Atolo žiedas nuo 20 iki 400 m pločio. Jis supa 18 km ilgio ir 11 km pločio lagūną. Atole gyvena 4492 gyventojų (2002 m.) – tai sudaro 57 % Tuvalu gyventojų.

Atolas turi tarptautinį oro uostą, viešbutį Vajaku kaime, tradicinius ir cementinius būstus. Didžiausias pastatas – Tuvalu bažnyčia.

* Kelias Fongafalės salelėjeKelias Fongafalės salelėje
* Vaizdas į FongafalęVaizdas į Fongafalę
* Fualifekės salelėFualifekės salelė
* Vyriausybė (Vajaku)Vyriausybė (Vajaku)
Koordinatės: 54°53′41″š. pl. 25°38′24″r. ilg.﻿ / ﻿54.8948°š. pl. 25.6399°r. ilg.﻿ / 54.8948; 25.6399

|  |
| --- |
|    **Santakos geležinkelio stotelė** |
| **Adresas** | Rėva |
| **Atidaryta** | XX a. 1-oji pusė |
| **Aptarnaujanti įmonė** | AB „Lietuvos geležinkeliai" |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | km | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
| ↑ ŠVENČIONĖLIAI ↑ |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | ↑ LENTUPIS ↑ |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | (Lietuvos–Baltarusijos siena) |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  |  |
| PABRADĖ |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  | 8,1 | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| Pailgis |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  | 4,5 | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| **Santaka** |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  | 6,1 | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| Skersabaliai |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  | 7,0 | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| Bezdonys |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| ↓ NAUJOJI VILNIA ↓ |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Santakos geležinkelio stotelė** – stotis Vilniaus rajono savivaldybėje, į pietus nuo Neries ir Žeimenos santakos, buvusiame Santakos kaime, kuris dabar priklauso Rėvos kaimui. Tai pusstotė Vilniaus–Daugpilio geležinkelio linijoje netoli vaizdingos Neries ir Žeimenos upių santakos ir geležinkelio tilto. Stoja keleiviniai priemiestiniai traukiniai iš Vilniaus į Turmantą.

Iki 1976–1979 m. buvo atskira gyvenvietė.

Istorija
--------

Įkurta XX a. 1-ojoje pusėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Traukinių išvykimai iš stotelės Santaka. (Stops.lt)
2. ↑  Lietuvos TSR administracinio-teritorinio suskirstymo žinynas, II dalis. – Vilnius, „Mintis", 1976. // psl. 1–399.
**Romualdas Čaika** (g. 1937 m. gegužės 9 d. Beržinėje, Radviliškio rajonas) – teisininkas, teisėjas, buvęs Vilniaus miesto Lenino rajono teismo pirmininkas.

Biografija
----------

1956-1961 metais baigė Vilniaus universiteto (VU) VU Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją. 1968–1969 m. VU aspirantas.

1955–1956 – Šeduvos rajono komjaunimo komiteto įskaitos sektoriaus vedėjas,
1961–1963 – VU asistentas, dėstytojas,
1963–1968 – Vilniaus miesto Lenino rajono teismo teisėjas, teismo pirmininkas,
1969–1974 – Lietuvos TSR Aukščiausiojo Teismo teisėjas, 1974–1982 – Lietuvos TSR teisingumo ministerijos Kadrų ir teisingumo darbuotojų rengimo bei kvalifikacijos kėlimo skyriaus viršininkas, 1982–1990 – Lietuvos Respublikos Aukščiausiojo Teismo teisėjas, 1990-iki 2007 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas.

Vedęs. Žmona Nijolė (g. 1937 m.). Sūnus Valdas (g. 1962 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos Aukščiausiąjį Teismą palieka du teisėjai
2. ↑  CV Archyvuota kopija 2012-07-23 iš Archive.is projekto
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Fiodoras Kulakovasrus. *Кулаков Федор Давыдович*** |
| --- |
| Gimė | 1918 m. vasario 4 d.Kursko srityje |
| Mirė | 1978 m. liepos 17 d. (60 metų)Maskvoje |
| Palaidotas (-a) | Nekropolis prie Kremliaus sienos |
|  |
| Veikla | tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys |

**Fiodoras Kulakovas** (rus. *Кулаков Федор Давыдович*, g. 1918 m. vasario 4 d. Kursko srityje – m. 1978 m. liepos 17 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.

Biografija
----------

1938 m. baigė Rylsko žemės ūkio technikumą, 1957 m. – Visasąjunginį neakivaizdinį žemės ūkio institutą.

Nuo 1938 m. žemės ūkio darbuotojas: Tambovo srities Uricko runkelių tarybinio ūkio padalinio valdytojo padėjėjas, vėliau – Penzos srities Zametčinsko cukraus kombinato agronomas ir padalinio valdytojas. Nuo 1941 m. komjaunimo Zametčinsko rajono komiteto I sekretorius, Penzos srities Zametčinsko rajono žemėtvarkos skyriaus vedėjas, 1943–1944 m. – Nikolo-Petrovsko rajono vykdomojo komiteto pirmininkas, vėliau – rajono partijos komiteto I sekretorius, 1944–1947 m. VKP(b) Penzos srities komiteto žemės ūkio skyriaus vedėjas, srities žemės ūkio valsybos viršininkas, 1950–1955 m. Penzos srities Vykdomojo komiteto pirmininkas, nuo 1955 m. – Rusijos TSFR žemės ūkio ministro pavaduotojas, nuo 1959 m. – RTSFR grūdų produktų ministras. 1960–1964 m. TSKP Stavropolio krašto komiteto I sekretorius, 1964–1976 m. TSKP CK Žemės ūkio skyriaus vedėjas, tuo pat metu 1965–1978 m. ir TSKP CK sekretorius, atsakingas už žemės ūkį.

TSRS Aukščiausiosios Tarybos 3-4 ir 6-9 šaukimų deputatas, TSKP CK narys nuo 1961 m. TSKP CK Politinio biuro narys nuo 1971 m. 1978 m. – Socialistinio darbo didvyris.

Dirbdamas Stavropolyje rūpinosi M. Gorbačiovo karjera. Mirė staiga nuo širdies paralyžiaus. Palaidotas Kreliaus sienoje Maskvoje. Per jo laidotuves stavropoliečių vardu nuo Lenino mauzoliejaus tribūnos kalbėjo M. Gorbačiovas (pirmoji pastarojo kalba nuo Mauzoliejaus). Netrukus M. Gorbačiovas tapo F. Kulakovo įpėdiniu TSKP CK sekretoriaus poste.
Koordinatės: 55°58′18″š. pl. 22°05′57″r. ilg.﻿ / ﻿55.9716°š. pl. 22.0993°r. ilg.﻿ / 55.9716; 22.0993

|  |
| --- |
|    **Lieplaukės geležinkelio stotis** |
| **Adresas** | Lieplaukė |
| **Atidaryta** | 1932 m. |
| **Aptarnaujanti įmonė** | AB „Lietuvos geležinkeliai" |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↑ KUŽIAI ↑ |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Telšiai |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 5,8 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | *Germantas* |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 4,7 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | **Lieplaukė** |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 9,1 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Tarvainiai |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 8,6 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Plungė |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↓ KRETINGA ↓ |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Lieplaukės geležinkelio stotis** – geležinkelio stotis Telšių rajono savivaldybėje, šiauriniame Lieplaukės kaimo pakraštyje, prie Šiaulių–Klaipėdos geležinkelio. Stotis skirta priešpriešiniams traukiniams prasilenkti viename kelyje, joje stoja priemiestiniai traukiniai Radviliškis–Klaipėda. Išskirtinis stoties bruožas yra stati įkalnė, kurią turi įveikti traukiniai, atvykstantys iš Telšių pusės. Nors krovininiai traukiniai, važiuojantys žemyn, keliauja 70 km/h greičiu (normaliu šiai atkarpai), važiuojantys į kalną prekiniai traukiniai važiuoja ne greičiau nei 40 km/h.

Istorija
--------

Įkurta 1932 m. Sovietmečiu kurį laiką turėjo atskiros gyvenvietės statusą. XX a. pabaigoje suremontuotas stoties pastatas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lieplaukės geležinkelio stotis. Geltoni.lt (tikrinta 2023-07-28).
2. ↑  Traukinių išvykimai iš stotelės Lieplaukė. (Stops.lt)
3. ↑  Архангельский А. С. Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР (справочник). – Москва, Транспорт, 1981.
4. ↑  Lietuvos geležinkeliai: nepriklausomo darbo dešimtmetis (1991–2001). – Vilnius, LG Leidybos centras, 2001. // psl. 74

* Antrojo kelio statyba ruože Telšiai–Lieplaukė (Youtube.com)
**Konstantas Fugalevičius** (1893 m. Kaune – 1919 m. rugsėjo 3 d. ten pat) – karo lakūnas, oro žvalgas, vienas Lietuvos karo aviacijos kūrėjų.

Biografija
----------

Nuo 1915 m. sausio mėn. laisvai samdomas Rusijos imperijos kariuomenės Kauno tvirtovės karo aviacijos būrio žvalgas. Baigė Kijevo 2-ąją praporščikų mokyklą. Per Pirmąjį pasaulinį karą Rusijos karo aviacijos oro žvalgas, kapitonas.

Grįžęs į Lietuvą 1919 m. sausio mėn. paskirtas Inžinerinio bataliono tiekimo skyriaus lakūnu žvalgu, buvo vienintelis Lietuvos kariuomenėje aviacijos specialistas. Nuo 1919 m. kovo mėn. pirmasis kuriamos Karo aviacijos mokyklos viršininkas. 1919 m. kovo 3 d. vokiečio F. Šulco pilotuojamu lėktuvu kaip oro žvalgas atliko vieną pirmųjų Lietuvos karo aviacijos skrydžių į frontą su Lenkija. 1919 m. balandžio 4 d. skrydžio į frontą metu sužeistas, dėl sveikatos būklės pripažintas netinkamu karo tarnybai. 1919 m. gegužės 27 d. atleistas iš Karo aviacijos mokyklos viršininko pareigų. Nusišovė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozas Jankauskas. *Konstantas Fugalevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 281 psl.
Olifėja|  |
| Komercinis pavadinimas | Perlas |
| Forma | UAB |
| Pramonė | Loterija |
| Įkurta | 1992 m. gruodžio 12 d. |
| Įkūrėjas (-ai) | LTOK |
| Centrinė būstinė | Vilnius |
| Svarbiausi darbuotojai | CEO Antanas Muraška |
| Pajamos | 100 mln. € (2022) |
| Pelnas | 7 mln. € (2022) |
| Darbuotojų | 21 (2023-08) |
| Tinklalapis |  |

Buveinė
**Olifėja** (*olimpinė fėja*) – privatus loterijų organizatorius.

Rengia momentines loterijas, terminalines loterijas: „Teleloto", „Vikinglotto", „Eurojackpot", Džokeris, „Kenoloto", „Jėga".

Istorija
--------

1990 m. Lietuvos tautinis olimpinis komitetas suorganizavo pirmąją momentinę loteriją „Olimpas". Pelnas, atskaičius mokesčius, skirtas olimpinių rinktinių rengimui ir dalyvavimui olimpinėse žaidynėse.

1995 m. pradėta tiesioginio ryšio loterija „Perlas".

1997 m. birželį ne pelno siekianti įmonė reorganizuota į UAB. LTOK iš 100% akcijų liko 51,3%. Loterijos monopolio valdytojais tapo tuometiniai „Olifėjos" vadovai.

2006 m. bendrovė surengė pirmąją Lietuvoje internetinę ir telefoninę loteriją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olifėja". *Lietuvos loterijų asociacija*. Nuoroda tikrinta 2023-01-08.
2. ↑
3. 1 2 3
4. 1 2 3 4  *Loterija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008
5. 1 2 3  1990 m. – pirmoji „lietuviška" loterija „Olimpas"
| **Stasys Jasiunskas** |
| --- |
| Gimė | 1907 m. gegužės 8 d.Kamšai, Marijampolės apskritis |
| Mirė | 1945 m. lapkričio 10 d. (38 metai)Miundenas, Vokietija |
|  |
| Veikla | karininkas, karo lakūnas |

**Stasys Jasiunskas** (1907 m. gegužės 8 d. Kamšuose, Marijampolės apskritis – 1945 m. lapkričio 10 d. Miundene, Vokietija) – Lietuvos karininkas, karo lakūnas.

Biografija
----------

1929 m. baigė Marijampolės Rygiškių Jono gimnaziją. 1931 m. spalio 24 d. baigė PLP karo mokyklą (XIII laidą), suteiktas jaunesniojo leitenanto laipsnis ir paskirtas tarnauti į DLK Vytenio 9-ąjį pėstininkų pulką Marijampolėje. 1934 m. sausio 9 d. komandiruotas į Karo aviacijos karininkų kursus lakūnu-mokiniu. 1934 m. rugsėjo 17 d. pirmą kartą savarankiškai skrido lėktuvu.

1935 m. liepos 19 d. baigė Karo aviacijos karininkų kursus, paskirtas į 5-ąją (naikintuvų) eskadrilę, o 1935 m. spalio 10 d. perkeltas į 1-ąją (naikintuvų) eskadrilę. 1936 m. gegužės 24 d. aviacijos šventės metu Kaune demonstravo naikintuvo FIAT CR.20 skrydį 4 eskadrilių rikiuotėje bei kituose grupiniuose naikintuvų FIAT CR.20 pratimuose.

1936 m. gruodžio 1 d. perkeltas į 5-ąją eskadrilę technikos karininku, einant ir karo lakūno pareigas. 1937 m. gegužės 1 d. perkeltas tarnybai į Zoknių įgulą Šiauliuose, skraidė (nuo 1938 m.) naikintuvais *Gloster Gladiator*. 1938 m. lapkričio 23 d. suteiktas kapitono laipsnis. 1939 m. gruodžio 1 d. perkeltas į 2-osios (artimos žvalgybos) eskadrilę Kaune ir paskirtas karo lakūnu. Karo aviacijoje skraidė 413 val.

Sovietinei kariuomenei okupuojant Lietuvą, tarnavo Karo aviacijos dirbtuvių raštvedžiu, nuo 1940 m. liepos 9 d. „Lietuvos liaudies kariuomenės" Karo aviacijos Tiekimo skyriaus sandėlių viršininku. Likviduojant Lietuvos kariuomenę, 1940 m. spalio 22 d. iš kariuomenės atleistas.

1940 m. įstojo į slaptą karininkų pasipriešinimo organizaciją „Šaulių mirties batalionas". 1941 m. pavasarį, organizaciją susekus, NKVD areštuotas ir tardytas. 1941 m. birželio 23 d. naktį per 80 Kauno kalėjimo kalinių buvo susodinti į autobusus ir pervežti į Minsko kalėjimą. Iš čia birželio 25 d. ryte išvaryti ir naktį prie Červenės sušaudyti. S. Jasiunskui pavyko išsigelbėti.

1941 m. buvo Lietuvos nacionalistų partijos valdybos narys. Vokietijos okupacijos metais dalyvavo antinacinėje pogrindinėje veikloje, buvo gestapo sekamas, slapstėsi. 1944 m. vasario 16 d. įstojo į gen. Povilo Plechavičiaus vadovaujamą Vietinę rinktinę (VR), dirbo štabe. 1944 m. gegužės 15 d. vokiečiams likviduojant Vietinę rinktinę, kartu su kitais štabo karininkais gestapo ir SS dalinių nuginkluotas, suimtas ir kalintas Salaspilyje (Latvija), vėliau Štuthofe (Vokietija).

Vokietijai kapituliavus, išsilaisvino, liko Vokietijoje, apsigyveno Uchtėje, kur 1945 m. buvo įkurta lietuvių pabėgėlių stovykla „Vytis". Artimai bendravo su Oldenburge gyvenusiu gen. P. Plechavičiumi. Kalinimai ir kankinimai pakirto sveikatą. Mirė 1945 m. lapkričio 10 d. Miundeno karo pabėgėlių stovykloje Vokietijoje, palaidotas Uchtės katalikų kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vyliūtė, Jūratė (2002). „Nacionalistai". *Kapitono Igno byla*. Jūratė Vyliūtė. pp. 130–131.
|  |
| --- |
| Talyšų kalba*Tolışə zıvon* *Tолышә зывон* تؤلشه زوؤن |
| Kalbama | Azerbaidžanas, Iranas |
| Kalbančiųjų skaičius | 229,5 tūkst. |
| Kilmė | indoeuropiečių0indoiranėnų00iranėnų000vakarų iranėnų0000šiaurės vakarų iranėnų00000**talyšų** |
| Rašto sistemos | lotynų raštas, kirilica, arabų raštas |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-3 | tly |
| Geografinis paplitimas |
|  |
|  Vikipedija **Talyšų kalba** |

**Talyšų kalba** (*Tolışə zıvon, Tолышә зывон*, تؤلشه زوؤن) – indoeuropiečių šeimos, iranėnų kalbų šakos šiaurės vakarų kalba, vartojama talyšų, gyvenančių pietryčių Azerbaidžane ir šiaurės Irane, aplink Talyšo kalnus. Kalbančiųjų skaičius – kiek daugiau nei 200 tūkst. žmonių.

Irane talyšų kalba vartojama daugiausia Masalo, Rezvanšachro, Talešo, Šafto, Fumano, Masulecho miestuose ir apylinkėse, Azerbaidžane – Astaros, Leriko, Lenkoranės, Masali miestuose ir apylinkėse.

Talyšų kalba artima beludžių, kurdų, tatų kalboms. Manoma, kad ji yra XVI–XVII a. išnykusios iranėniškos azerių kalbos tiesioginė palikuonė. Anksčiau kartais buvo laikoma persų kalbos tarme.

Išskiriamos 3 tarmių grupės: šiaurės (Azerbaidžane, Irano Karaganrudo, Lavandevilo apylinkėse), vidurio (Rezvanšachro, Asalemo, Tularudo apylinkėse Irane), pietų (Chušabaro, Šandermano, Masulecho, Masalo, Siach Mazgi apylinkėse Irane).

Talyšų kalba fleksinė, analitinė. Turi 7 balsines fonemas, būdinga balsių asimiliacija. Vardažodis turi 2 linksnius (kitų linksnių likusios nuotrupos), veiksmažodžiui būdinga 4 nuosakos, ergatyvinės būtojo laiko formos. Gramatinės giminės kategorijos neturi. Turi daug polinksnių. Būdinga sakinio struktūra – SVO (veiksnys–tarinys–papildinys). Turi skolinių iš azerbaidžaniečių, armėnų, persų kalbų.

Talyšų kalba neturi vieningos rašto sistemos. Irane daugiausia užrašoma arabišku raštu, 1929 m. TSRS sukurtas lotyniškas raidynas, kuris 1938 m. pakeistas kirilica. Dabar daugiausia užrašoma azerbaidžanietiška lotyniško raidyno atmaina. Talyšų kalba nykstanti, vartojama daugiausia buityje, patiria didelę azerbaidžaniečių kalbos įtaką. UNESCO įtraukta į kalbų, esančių pavojuje sąrašą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  tly Duomenys apie kodu „tly" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
2. 1 2 3  Vidas Kavaliauskas. *Talyšų kalba*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013
3. ↑  Справочный энциклопедический словарь. – Санкт-Петербург: издание К. Крайя, 1847–1855. T. 10: Т, У. – 1848. – 692, [4] с.
4. ↑  Məmmədov, Novruzəli; Ağayev, Şahrza (1996). *Əlifba – Tolışi əlifba*. Baku: Maarif.
| **Juozas Greifenbergeris** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1898 m. balandžio 6 d.Kalvarijoje |
| Mirė | 1926 m. gruodžio 27 d. (28 metai)Kaune |
| Palaidotas (-a) | Aukštųjų Šančių karių kapinėse |
|  |
| Veikla | revoliucionierius, redaktorius |
| Partija | 1918 m. LKP |

**Juozas Greifenbergeris** (1898 m. balandžio 6 d. Kalvarijoje – 1926 m. gruodžio 27 d. Kaune) – LKP veikėjas, žurnalistas.

Biografija
----------

Mokėsi gimnazijoje Smolenske. 1918 m. Nevelio apskrities laikraščio „Molot" redaktorius. 1918 m. Rusijos Komunistinės jaunimo sąjungos Vakarų srities komiteto narys. 1919–1920 m. dirbo komjaunimo organizacijose, buvo žurnalo „Fakel kommunizma" redakcinės kolegijos narys. Tuo pat metu buvo Lietuvos ir Baltarusijos Komunistinės jaunimo sąjungos CK sekretorius. 1919 m. Lybknechto karinio būrio kovotojas. Nuo 1920 m. Komunistinio jaunimo internacionalo vykdomojo komiteto narys. 1920 m. pasiųstas nelegaliam darbui į Lietuvą. 1920–1922 m. LKJS sekretorius, laikraščio „Jaunasis komunistas" redaktorius. 1921–1922 m. dirbo Maskvoje LKP atstovybėje prie Komunistų Internacionalo Vykdomojo komiteto. 1926 m. suimtas Juozo Štremerio pavarde, bet vėliau paleistas. Bedradarbiavo LKP ir LKJS spaudoje, laikraštyje „Echo des Osten", žurnale „Vilnis". Po 1926 m. gruodžio 17 d. perversmo suimtas ir nuteistas mirties bausme. Jo vardu sovietmečiu buvo pavadinta Greifenbergerio santechnikos dirbinių gamykla.

Nuo 1921 m. LKP CK narys, o nuo 1923 m. – CK Organizacinio biuro narys. 1926 m. LKP CK Politbiuro narys.

Atminimo įamžinimas
-------------------

1973 m. Ramybės parke Kaune buvo pastatytas paminklas „Keturi komunarai" (skulpt. Bronius Vyšniauskas ir Napoleonas Petrulis). Šiuo metu skulptūra eksponuojama Grūto parke.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Povilas Štaras. *Juozas Greifenbergeris*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 654
| **Mitch McConnell** |
| --- |
| JAV Senato narys |
|  |
| Gimė | 1942 m. vasario 20 d. (81 metai)Jungtinės Amerikos Valstijos Šefylas, Alabama, JAV |
| JAV Senato narys |
| Ėjo pareigas | 1985 m. sausio 3 d. –  |
| JAV Senato daugumos lyderis |
| Ėjo pareigas | 2015 m. sausio 3 d. – 2021 m. sausio 20 d. |
| Ankstesnis | Harry Reid |
| Vėlesnis | Chuck Schumer |
|  |
| Partija | Respublikonų partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Mitch McConnell |
| Parašas |
|  |

**Adisonas Mičelas Makonelas III** (angl. *Addison Mitchell McConnell III*, g. 1942 m. vasario 20 d.) – amerikiečių politikas, teisininkas, septintąją kadenciją pareigas einantis JAV Senato narys, atstovaujantis Kentukio valstiją. Respublikonų partijos narys.

1974–1975 m. ėjo JAV generalinio atornėjaus pavaduotojo pareigas. 1984 m. pirmą kartą išrinktas į JAV Senatą. 2006 m. pirmą kartą išrinktas JAV Senato mažumos lyderiu. 2015 m. respublikonams perėmus Senato kontrolę, išrinktas Senato daugumos lyderiu. 2021 m. antrą kartą išrinktas Senato mažumos lyderiu.

Mičas Makonelas laikosi konservatyvių pažiūrų, priešinosi griežtesniems politinių kampanijų finansavimo įstatymams. JAV prezidento Barako Obamos prezidentavimo metu vadovavo Senato respublikonams, nepalaikė daugelio prezidento iniciatyvų, blokavo teisėjų paskyrimus, įskaitant Meriko Garlando kandidatūrą į JAV Aukščiausiojo teismo teisėjus.

Prezidento Donaldo Trampo prezidentavimo metu palaikė daugumą prezidento iniciatyvų, padėjo Trampui patvirtinti Nylo Gorsučo, Breto Kavano ir Eimės Konės Baret kandidatūras į JAV Aukščiausiojo teismo teisėjus. Nors Makonelas palaikė Trampo vidaus ir užsienio politiką, tačiau kritiškai vertino prezidento bandymus pakeisti 2020 m. JAV prezidento rinkimų rezultatus. Nors antrosios Trampo apkaltos metu balsavo už jo išteisinimą, Makonelas teigė, kad laiko Trampą „praktiškai ir moraliai atsakingu" už 2021 m. sausio 6 d. Kapitolijaus ataką.

2015, 2019 ir 2023 metais „Times" žurnalas Makonelą įtraukė į 100 įtakingiausių pasaulio žmonių sąrašą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „McConnell says Trump was "practically and morally responsible" for riot after voting not guilty". *www.cbsnews.com* (anglų). February 14, 2021. Nuoroda tikrinta May 12, 2021.
2. ↑  Boehner, John (April 16, 2015). „Mitch McConnell". *Time*. Suarchyvuotas originalas November 6, 2020. Nuoroda tikrinta September 18, 2020.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
3. ↑  „Mitch McConnell: The 100 Most Influential People of 2019". *Time*. Suarchyvuotas originalas November 12, 2020. Nuoroda tikrinta November 7, 2020.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
| Šaltuona |
| --- |
| Šaltuona prie Eržvilko Šaltuona prie Eržvilko |
| **Ilgis** | 73,2 km |
| **Baseino plotas** | 570,1 km² |
| **Vidutinis debitas** | 4,06 m³/s |
| **Ištakos** | Raseinių rajonas |
| **Žiotys** | Šešuvis |
| **Šalys** | Lietuva |

**Šaltuona** – upė Lietuvoje; kairysis Šešuvies intakas. Išteka 7 km į pietryčius nuo Raseinių, Kėbaičių apylinkėse. Teka į pietvakarius, susiliejusi su Bebirva pasuka į vakarus. Įteka į Šešuvį 37 km nuo jo žiočių, Jurbarko rajone, 16 km į rytus nuo Tauragės.

Slėnis siauras – 0,1–0,2 km pločio, šlaitų aukštis aukštupyje – 5–6 m, žemupyje – 13–17 m. Vagos plotis žiotyse 18 m. Vidutinis nuolydis 113 cm/km. Srovės greitis 0,3–0,5 m/s.

Intakai:

* kairieji: Beržtupis, Kerupė, Apusinas, Šilupė, Pacekluonis, Bebirva.
* dešinieji: Prabauda, Kalnupis I, Kalnupis II, Šlyna, Viščiova, Akmena, Eržvilkas, Viržuona, Velbė, Labaukštas.

Ties Anulynu (65 km nuo žiočių) Šaltuona patvenkta, sudarytas 37 ha Anulyno tvenkinys. Vidurupyje įsteigtas Šaltuonos botaninis-zoologinis draustinis. Didesnės gyvenvietės prie Šaltuonos: Biliūnai, Pašaltuonys III, Paišlynys, Žukaičiai, Eržvilkas, Pašaltuonys.

Prie Šaltuonos auga saugomi Avietiškių, Baublio, Globio, Milaičių, Žvirblaukio ąžuolai.

Istorija
--------

Šaltuona (*Saltone, Szaltuna, Saltüne*) minima XIV a. kryžiuočių karo kelių aprašymuose. Upėvardis kilo nuo žodžių *šaltas*, *šaltis* („žema temperatūra, vėsa"), *šalti*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Šaltuona*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 155
2. ↑  „Baltų religijos ir mitologijos šaltiniai" I t. Norbertas Vėlius, Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1996. T.1: 431 psl.
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
Pirmojo lietuviško vaidinimo „Amerika pirtyje" organizatoriai ir vaidintojai. Stanislovas Kuizinas stovi pirmas iš dešinės.
**Stanislovas Kuizinas** (1881 m. gegužės 20 d. Vingininkai prie Šilalės – 1944 m. vasario 13 d. Kaunas) – Lietuvos kultūros, karinis ir visuomenės veikėjas, spaudos darbuotojas, pulkininkas leitenantas (1930 m.) .

Biografija
----------

1900 m. baigė Palangos progimnaziją. Įsijungė į tautinį judėjimą, gabendavo iš Prūsijos knygas. 1899 m. Palangoje vaidino pirmajame lietuviškame vaidinime, Keturakio „Amerika pirtyje". 1902 m. baigė Liepojos gimnaziją. 1902–1906 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenės 260-ajame Ordagano pėstininkų pulke. 1906 m. sausio 8 d. baigė karo mokyklą ir gavo karininko laipsnį. 1906 m. Dorpato universitete įgijęs provizoriaus padėjėjo teises, iki 1914 m. dirbo Tauragėje. Kartu organizavo ir režisavo lietuviškus vakarus. 1914 m. prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui mobilizuotas į Rusijos kariuomenę, paskirtas
Radviliškio maitinimo punkto viršininku. Vėliau Vilniaus, Vitebsko komendantas. 1918 m. birželio 5 d. vokiečių internuotas.

1918 m. birželio mėn. grįžęs į Lietuvą, Šilalėje, Tauragėje steigė vietos komitetus, pirmąsias Lietuvos valdžios institucijas, dirbo Tauragės apskrities
valdyboje. 1918 m. pabaigoje Tauragės apskrities vicepirmininkas, 1919 m. paskirtas Tauragės srities apsaugos ūkio vedėju. 1919 m. sausio 26 d. Lietuvos kariuomenės savanoris, Pirmojo pėstininkų Žemaičių bataliono vadas. Dalyvavo Nepriklausomybės kare. Nuo 1919 m. balandžio 15 d. Šiaulių karo komendanto
padėjėjas, vėliau Joniškio komendantas, 1919 m. rugsėjo 15 d. – 1925 m. liepos 4 d. Kauno geležinkelio stoties komendantas. Nuo 1923 m. balandžio 14 d. Generalinio štabo Karo technikos Susisiekimo skyriaus ypatingųjų reikalų karininkas. 1923 m. vienas Lietuvos jūrininkų sąjungos steigėjų ir veikėjų. 1926–1928 m. Karo mokslo valdybos vadovėlių rengėjas, nuo 1928 m. kovo mėn. Švietimo dalies vedėjas ir žurnalo „Karys" redaktorius. 1929–1934 m. Vyriausiojo štabo Spaudos ir švietimo skyriaus karininkas. Dažnai pasirašinėdamas Sistos slapyvardžiu bendradarbiavo leidiniuose „Inkaras", „Lietuva", „Lietuvos aidas", „Lietuvos žinios", „Mūsų žinynas", „Trimitas".

Įvertinimas
-----------

* 1934 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazimieras Tamašauskas. *Stanislovas Kuizinas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 201 psl.
| **Fransis Pikabijapranc. *Francis Picabia*** |
| --- |
|  |
| Fransis Pikabija 1913 m. |
| Gimė | 1879 m. vasario 22 d.Paryžius |
| Mirė | 1953 m. spalio 30 d. (74 metai)Paryžius |
| Palaidotas (-a) | Monmartro kapinės |
| Tautybė | Prancūzas |
|  |
| Veikla | Dailininkas |
| Sritis | DadaizmasKubizmasAbstrakcionizmas |

**Fransis Pikabija** (pranc. *Francis Picabia*, 1879 m. sausio 22 d. Paryžius – 1953 m. lapkričio 30 d. Paryžius) – XX a. Prancūzijos avangardinis tapytojas, poetas, dizaineris, redaktorius.

Biografija
----------

Fransis Pikabija gimė 1879 m. sausio 22 d. Paryžiuje. Jo tėvas Francisco Vicente Martinez Picabia buvo Kuboje gimęs ispanas, motina Marie Cécile Davanne − prancūzė. 1895−1897 m. F. Pikabija mokėsi Aukštojoje dekoratyviosios dailės mokykloje pas Ferdinand Humbert ir Albert Charles Wallet. 1902 m. pabaigoje jis pradėjo tapyti impresionistiniu stiliumi ir eksponavo tokių darbų sekančių metų Nepriklausomųjų ir Rudens Salonuose. Šie paveikslai turėjo panašumų su A. Sislėjaus kūriniais. F. Pikabijos pirmoji personalinė paroda įvyko 1905 m. Haussmann galerijoje Paryžiuje. Nuo 1908 m. įvairių srovių elementai pasireiškė jo tapyboje: neoimpresionizmo, fovizmo, kubizmo. 1912 m. F. Pikabija jau buvo išvystęs nuosavą stilių, fovizmo ir kubizmo sintezę abstrakčiuose paveiksluose, kuriuo dirbo iki dešimtmečio pabaigos.

F. Pikabijos draugais tapo Gijomas Apolineras ir Marselis Diušanas. Jis buvo susijęs su Paryžiaus menininkų d'Or sekcija. 1913 m. F. Pikabijos darbai eksponuoti Niujorke. Ta proga F. Pikabija apsilankė Niujorke, jo personalinė paroda atsidarė Alfred Stieglitz galerijoje „291". 1915 m. F. Pikabija kartu su M. Diušanu dalyvavo dadaistų manifestacijose Niujorke. 1916−1917 m. F. Pikabija gyveno Barselonoje. 1917 m. publikavo savo pirmą poezijos tomą ir pirmą numerį savo leidžiamo žurnalo „391". F. Pikabija toliau palaikė ryšius su dadaistais Ciuriche ir Paryžiuje, kėlė skandalus parodose, bet 1921 m. atsiribojo nuo dadaistų kaltindamas juos naujoviškumo praradimu. 1922 m. jis apsigyveno Paryžiaus apylinkių Tramblė-siur-Moldr kaime. 1924 m. savo žurnale „391" užsipuolė A. Bretoną ir siurrealistus.

1925 m. F. Pikabija persikėlė į Muženą Prancūzijos Viduržemio jūros pakrantėje, tapo draugais su JAV rašytoja Gertrūda Stain. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje F. Pikabija grįžo į Paryžių, tapė abstrakčius paveikslus, rašė poeziją. 1949 m. įvyko jo retrospektyvinė paroda René Drouin galerijoje Paryžiuje. Fransis Pikabija mirė 1953 m. lapkričio 30 d. Paryžiuje. Palaidotas Monmartro kapinėse.

Kūrinių galerijos
-----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Francis Picabia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* F. Pikabijos kūriniai Niujorko šiuolaikinio meno muziejaus svetainėje
* wikiart.org
* the-athenaeum.org
* dadart.com

Šaltiniai
---------

* guggenheim.org/ Archyvuota kopija 2015-09-24 iš Wayback Machine projekto.
* Encyclopaedia Britannica
* Išplėstinė F. Pikabijos biografija (anglų k.) Archyvuota kopija 2015-09-24 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Ibitirusu Kordiljera |
| --- |
| Tobati kalnasTobati kalnas |
| **Žemynas** | Pietų Amerika |
| **Šalys** | Paragvajus |
| **Aukščiausias taškas** | Pero kalnas, 842 m |

**Ibitirusu Kordiljera** (isp. *Cordillera del Ybytyruzú*, gvar. *Yvytyrysýi Yvytyrusu*) – kalnagūbris rytinėje Paragvajaus dalyje, Gvairos ir Kaasapos departamentuose. Kalnagūbris driekiasi šiaurės-pietų kryptimi apie 40 km. Pagrindinis Ibitirusu masyvas iškilęs 18 km į rytus nuo Viljarikos. Šiuose kalnuose yra aukščiausia Paragvajaus vieta – Pero kalnas (842 m).

Kalnų pavadinimas kilo iš gvaranių kalbos žodžių *yvyty* („kalnas") ir *rusu* („didelis"). Kalnų šlaitai apaugę miškais ir krūmynais, o viršūnėse į paviršių išeina plikos uolos. Kalnuose prasideda nedideli upokšniai, sudarydami vaizdingus krioklius: Šveicarų krioklį (62 m, aukščiausias šalyje), Kanteros krioklį, Paii krioklį, Rochaso krioklį ir kt.

1990 m. Ibitirusu Kordiljera įtraukta į ~300 km² plotą užimantį gamtos rezervatą. Jame saugomi natūralūs kalnų kraštovaizdžiai, retos augalų ir gyvūnų rūšys.
| Taisyklingo pagrindo tiesi piramidė |
| --- |
| Keturkampė piramidė |
| **Šlėfli simbolis** | () ∨ {*n*} |
| **Sienos** | *n* trikampių,
1 *n*-kampis |
| **Briaunos** | 2*n* |
| **Viršūnės** | *n* + 1 |
| **Simetrijos grupė** | C*n*v, [1,*n*], (\**nn*), order 2*n* |
| **Sukinių grupė** | C*n*, [1,*n*]+, (*nn*), order *n* |
| **Dualus briaunainis** | Dualus pats sau |
| **Savybės** | iškilasis  |

Piramidės 1-skeletas yra rato grafas
Geometrijoje **piramidė** – briaunainis, gaunamas jungiant pagrindo daugiakampį su tašku, kuris vadinamas piramidės viršūne. Kiekviena pagrindo kraštinė ir viršūnės taškas sudaro trikampį, vadinamą *šonine siena*. Tai kūginis kūnas, turintis daugiakampį pagrindą. Piramidė, kurios pagrindas turi *n* kraštinių, turės *n* + 1 briaunainio viršūnę, *n* + 1 sieną ir 2*n* briaunas. Visos piramidės yra dualios pačios sau. *Piramides aukštine* vadinamas statmuo, nuleistas iš piramidės viršūnės į pagrindo plokštumą.

**Tiesi piramidė** yra tokia, kurios viršūnė yra tiesiai virš pagrindo centroido, arba baricentro. Netiesios piramidės vadinamos **pasviromis piramidėmis**. **Taisyklinga piramidė** yra tokia, kurios pagrindas yra taisyklingasis daugiakampis ir, įprastai, yra *tiesi piramidė*.

Kai piramidės savybės atskirai neminimos, laikoma, kad ji yra *taisyklinga* kvadratinė piramidė, panaši į piramidžių statinius. Piramidės trikampiu pagrindu dažniausiai vadinamos tetraedrais.

Pasviros piramidės, panašiai kaip trikampiai, gali būti vadinamos *smailomis*, kai viršūnė yra virš pagrindo, vidinio jo ploto ribose, ir *bukomis*, kai viršūnė yra už pagrindo išorinio krašto. **Stačioji piramidė** yra ta, kurios viršūnė yra tiesiai virš pagrindo daugiakampio kampo arba briaunos. Tetraedrams piramidės statumas, smailumas ir bukumas keičiasi priklausomai nuo to, kuris trikampis yra laikomas piramidės pagrindu.

Piramidės yra prizmoidų poklasis. Piramidę galima sudvigubinti, t. y. paversti bipiramide, jei pridėsime kitą piramidės viršūnę priešingoje pagrindo pusėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Autorių kolektyvas. Matematika. Vadovėlis X klasei ir gimnazijų II klasei II dalis. – Kaunas: Šviesa, 2002. – 57 p. ISBN 5-430-034xx-x
2. ↑  William F. Kern, James R Bland,*Solid Mensuration with proofs*, 1938, p.46
3. ↑  Civil Engineers' Pocket Book: A Reference-book for Engineers
| **Ona Valiukevičiūtė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1945 m. rugpjūčio 1 d. (78 metai)Šukėtai, Šakių rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Giedrius Balutis |
| Vaikai | Giedrė Balutytė |
|  |
| Veikla | Lietuvos nusipelniusi estrados dainininkė, politinė bei visuomenės veikėja, Įvertinta Ordinu „Už nuopelnus Lietuvai" komandoro kryžiumi LRS Prezidentūroje |
| Partija | 2002 m. LDP, 2006 m. Tvarka ir teisingumas |
|  |
| Išsilavinimas | Vilniaus universitetas - aukštasis magistras |
| Alma mater | 1971 m. Vilniaus universitetas |

**Ona Valiukevičiūtė** (g. 1945 m. rugpjūčio 1 d. Šukėtuose, Šakių rajonas) – LR nusipelniusi estrados dainininkė, Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1963 m. baigė Šakių rajono Griškabūdžio vidurinę mokyklą. 1963 m. Kudirkos Naumiesčio vidurinės mokyklos ir Kidulių vidurinės mokyklos mokytoja. 1971 m. baigė Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą, įgijo vokiečių kalbos ir literatūros dėstytojos specialybę.

Nuo 1968 m. Lietuvos radijo ir televizijos lengvosios muzikos orkestro, 1971–1972 m. LTSR Valstybinės filharmonijos ansamblio „Nemuno žiburiai", nuo 1972 m. „Trimito" orkestro solistė. „Liepojos gintaras-69" ir „Vilniaus bokštai-69" laureatė. Gastroliavo kitose sovietinėse respublikose ir užsienyje.

1991–1994 m. Vilniaus mokytojų namuose įkūrė laisvalaikio organizavimo klubą ir jam vadovavo. 1994–2000 m. Lietuvos estrados artistų rėmimo fondo steigėja ir direktorė. 2000–2001 m. LR Seimo nario Rolando Pakso padėjėja. 2002 m. viešosios įstaigos „Visuomenės pažangos fondas" vadovė. 2003–2004 m. prezidento R. Pakso patarėja ryšiams su visuomene.

2002–2003 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narė. 2004–2016 m. ir 2018–2020 m. Seimo narė, 2020 m. – Lietuvos socialdemokratų darbo frakcijos seniūno pavaduotoja.

Nuo 1996 m. Lietuvos muzikų sąjungos narė. 2002–2006 m. Liberalų demokratų partijos, 2006–2019 m. partijos Tvarka ir teisingumas narė.

Vyras muzikas Giedrius Balutis 1945-2019, duktė Giedrė.

Įvertinimas
-----------

* 1979 m. LTSR nusipelniusi artistė
* 1998 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Čepliauskas. *Ona Valiukevičiūtė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. - 436
2. ↑
3. ↑
4. ↑   Archyvuota kopija 2013-06-01 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑
Kotijaus Alpių padėtis
Monte Vizo kalnas Kotijaus Alpėse
**Kotijaus Alpės** (pranc. *Alpes Cottiennes*, it. *Alpi Cozie*) – Vakarų Alpių pietinė dalis tarp Monženevro ir Madalenos perėjų, Italijos ir Prancūzijos teritorijose. Ilgis (iš šiaurės į pietus) apie 90 km, didžiausias aukštis 3841 m (Monte Vizo kalnas).

Kotijaus Alpės susidariusios iš kristalinių uolienų (gneisų, kristalinių skalūnų, granitoidų) ir nuosėdinių. Būdingas aukštikalnių reljefas; gausu ledyninio reljefo formų. Rytiniame Kotijaus Alpių šlaite prasideda Po ir jos intakai (Kizonė, Peličė, Varaita, Maira), vakariniame šlaite – keli Diuranso intakai.

Apatiniuose kalnų šlaituose auga bukynai, aukščiau – spygliuočių miškai, nuo 2000 m – plyti pievos. Sniego riba 2900 m aukštyje.

Vystomas turizmas, žiemos sportas.

Kalnai pavadinti pagal šias žemes valdžiusį keltų ir ligūrų karalių Marką Julijų Kotijų. Neronui prijungus šias žemes prie Romos imperijos, sudaryta Kotijaus Alpių provincija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 229
2. ↑  *Kotijaus Alpės*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kotijaus Alpės** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |