recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 55°19′41″š. pl. 26°06′13″r. ilg.﻿ / ﻿55.3280826°š. pl. 26.1036157°r. ilg.﻿ / 55.3280826; 26.1036157


|  Palūšės Šv. Juozapo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Ignalinos |
| **Savivaldybė** | Ignalinos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Palūšė |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1757 m. |
| **Stilius** | barokas |

 *Kitos reikšmės – Šv. Juozapo bažnyčia.*
**Palūšės Šv. Juozapo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Palūšės kaime, 4 km į pietvakarius nuo Ignalinos, Lūšių ežero rytiniame krante. Liaudies architektūros formų. Kartu su aštuonkampe varpine (vienintelė tokia Lietuvoje) ir šventoriaus koplytėle yra architektūros paminklas (unik. objekto kodas 22378).

Palūšės bažnyčia pavaizduota ant vieno lito banknoto

Istorija
--------

Palūšėje 1747–1757 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. Ją fundavo kunigas Juozas Baziliauskas (J. Stockis-Bazilevskis) nuosavoje, iš tėvų paveldėtoje žemėje. Pasakojama, kad statybai tebuvo naudotas tik kirvis.[reikalingas šaltinis] 1771 m. bažnyčiai priklausė 3 kaimai ir 2 užežiai (1832 m. turėjo tik Pagavės kaimą). 1782 m. minima parapinė mokykla.

1815–1830 m. bažnyčia atnaujinta, 1841 m. apkalta lentomis. 1886–1894 m. išdažytas vidus, pastatytas didysis altorius. XIX a. vargonininkavo Kipro ir Miko Petrauskų tėvas Jonas Petrauskas. Palūšėje 1911–1939 m. klebonavo Petras Prunskis (1871–1942 m.). Jis 1913 m. įkūrė „Ryto" draugijos skyrių, kuriam valdžia 1914 m. neleido įsteigti bibliotekos – skaityklos. Pastatytus 1929 m. „Ryto" draugijos skyriaus namus Lenkijos valdžia 1938 m. nusavino. P. Prunskis 1937 m. nuteistas 2 savaites kalėti (atsisakė lenkinti lietuviškas pavardes), 1941 m. ištremtas. Mirė Altajaus krašte.

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, halinė, su 2 bokšteliais, trisiene apside. Joje 3 altoriai. Į vakarus nuo bažnyčios stovi 2 tarpsnių medinė varpinė, aštuonkampė (vienintelė tokia Lietuvoje), varpai nulieti 1752 ir 1772 m. Šventoriuje stovi dviejų tarpsnių bokštinė koplytėlė ant dvipakopio betono postamento. Šventoriaus tvora gulsčių rąstų. Už rytinės šventoriaus sienos yra senosios kaimo kapinaitės, už pietinės – saugomas Palūšės ąžuolas.

Bažnyčia pastatyta be geležinių vinių. Užrašai virš bažnyčios durų byloja: „Įženk geras", „Išeik geresnis".

Galerija
--------

* Palūšės bažnyčia ir varpinė 2015 m.
* Varpinė
* Koplytėlė
* Prie šventoriaus – Palūšės ąžuolas

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Bažnyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2017-07-30.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Palūšės Šv. Juozapo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Palūšės parapija
Koordinatės: 56°14′49″š. pl. 21°56′16″r. ilg.﻿ / ﻿56.247073°š. pl. 21.937825°r. ilg.﻿ / 56.247073; 21.937825


|  Pašilės Šv. Kazimiero koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Skuodo |
| **Savivaldybė** | Skuodo rajonas |
| **Gyvenvietė** | Pašilė (Skuodas) |
| **Adresas** | Ylakių g. 2A |
| **Statybinė medžiaga** | metalas, medis |
| **Pastatyta** | 2002 |

**Pašilės Šv. Kazimiero koplyčia** – koplyčia, stovinti Skuodo rajone, Ylakių seniūnijoje, Pašilės kaime, šalia kelio  **2701**  Seda–Pašilė–Ylakiai , priešingoje pusėje nuo gyvenvietės. Priklauso Ylakių Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai parapijai. Pavadinta šventojo Kazimiero vardu. 

Koplyčia už kapines juosiančios tvoros
Koplyčios viduje (vaizdas pro langą)
Pastatyta Pašilės senosiose kapinėse. Jos neveikiančios, užima 0,01 ha plotą, apjuosta statinių tvora su metaliniais vartais nuo kelio pusės. Aplink koplyčią išlikę keletas medinių ir geležinių kryžių.

Istorija
--------

Koplyčia iškilo 2002 m. Ją pastatė tautodailininkas Kazimieras Krapauskas, gyvenęs gretimuose Vaičaičiuose, dedikavęs broliams, medžio meistrams Kostui ir Antanui Beržanskams (įrašas lentoje koplyčios priekyje). Koplyčią pašventino Šv. Pijaus X brolijos (katalikų tradicionalistų) kunigas Naujokaitis. „Bažnyčios žinios" (nr. 13, 2004-02) rašė: „*Spalio 5 d. kun. Naujokaitis pašventino nedidelę koplytėlę Pašilės kaime (Skuodo r.), kurią pastatė apylinkėje garsus tautodailininkas Kazimieras Krapauskas. Iškilmingose šv. Mišiose dalyvavo apie 120 žmonių iš Pašilės, Ylakių, Mažeikių, Skuodo, Klaipėdos. Deja, kol kas nėra galimybės koplytėlėje pradėti reguliarų šv. Mišių laikymą, nes tai kone tolimiausias nuo Kauno Lietuvos kampelis*".

Į Ylakius paskyrus parapijos kleboną Vytautą Petrauską (2010-2018), koplyčioje buvo pradėtos aukoti šv. mišios. Pastaraisiais metais ji dar buvo lankoma gegužinių pamaldų giedotojų, vėliau tapo mažai naudojama.

Architektūra
------------

Koplyčios pastatas stačiakampio plano, su pusapskrite apside, su iškylančiu keturkampiu bokšteliu. Jo priekyje įtaisyta šv. Kazimiero skulptūra, medinis kryžius, dedikacinė lenta. Ant galinio kraigo iškyla geležinis kryžius. Viduje pastatytas altorėlis, iškabinti šventųjų paveikslai, yra sėdimos vietos. Pastatas suręstas iš metalinio karkaso, apkalto apdailinėmis lentomis.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pašilės Šv. Kazimiero koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Ylakių parapija (dekanato inf.)
2. ↑  Skuodo rajono sakralas Archyvuota kopija 2021-10-21 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Šv. Pijaus X brolija. Bažnyčios žiniosArchyvuota kopija 2021-11-01 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°53′57″š. pl. 21°41′24″r. ilg.﻿ / ﻿55.899232°š. pl. 21.690131°r. ilg.﻿ / 55.899232; 21.690131


|  Pakutuvėnų Šv. Antano Paduviečio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Plungės |
| **Savivaldybė** | Plungės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Pakutuvėnai |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1943 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Antano Paduviečio bažnyčia.*
**Pakutuvėnų Šv. Antano Paduviečio bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Pakutuvėnų kaime, 10 km į vakarus nuo Plungės, Minijos kairiajame krante. Turi klasicistinių bruožų.

Bažnyčios vidus

Istorija
--------

Plungės klebonas Povilas Pukys bei Pakutuvėnų ir aplinkinių kaimų gyventojai savo lėšomis 1941–1943 m. pastatė dabartinę Pakutuvėnų bažnyčią. Ją 1943 m. rugsėjo mėn. konsekravo vyskupas Vincentas Borisevičius. Statybos metu pamaldos vyko Pakutuvėnų kapinių koplyčioje.

Architektūra
------------

Bažnyčia turi klasicistinių bruožų, stačiakampio plano (22 × 12 m), su bokštu ir bokšteliu. Buvę rengti 3 altoriai. Po rekonstrukcijos paliktas vienas altorius, išardyta supuvusi šventoriaus tvora.

Šią bažnyčią prižiūri broliai pranciškonai. Nuo 1995 m. čia veikia reabilitacinė žmonių, turinčių priklausomybių, bendruomenė.

Galerija
--------

* Interjeras
* Iki remonto
* 2018 m. kovą
* Renovuota bažnyčia
* Bažnyčia iš viršaus

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pakutuvėnų Šv. Antano Paduviečio bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Pakutuvėnų parapijos tinklalapis
* Pakutuvėnų brolija
* Pakutuvėnų kaimo istorija
Koordinatės: 55°39′21″ š. pl. 24°39′47.09″ r. ilg.﻿ / ﻿55.65583°š. pl. 24.6630806°r. ilg.﻿ / 55.65583; 24.6630806

|  Raguvėlės Šv. diakono Stepono bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Anykščių |
| **Savivaldybė** | Anykščių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Raguvėlė |
| **Adresas** | Rūtų g. 4 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1796 m. |
| **Stilius** | liaudies architektūros formos |

 *Kitos reikšmės – Šv. diakono Stepono bažnyčia.*
**Raguvėlės Šv. diakono Stepono bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Raguvėlės kaime, prie kelio  **121**  Anykščiai–Troškūnai–Panevėžys , Juostos (Nevėžio dešiniojo intako) dešiniajame krante. Liaudiško klasicizmo formų.

Istorija
--------

1784 m. minima Raguvėlės koplyčia. Į ją pamaldų laikyti atvykdavo vienuoliai bernardinai iš Troškūnų. Raguvėlės dvaro savininkas Jurgis Komaras 1796 m. pastatė dabartinę medinę bažnyčią. Mykolas Komaras 1902 m. jai skyrė 16 dešimtinių žemės, bet kunigo neišlaikė. 1924 m. įsteigta parapija. 1930 m. išdažytas bažnyčios vidus.

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudiško klasicizmo formų, stačiakampio plano (24 × 12 m), su stačiakampe apside, vienabokštė. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora medinė ažūrinė, su plytų mūro stulpais.

Nuorodos
--------

* Parapija Archyvuota kopija 2008-05-31 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Sąrašas:Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios.*

|  Ropkojų Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Šilutės |
| **Savivaldybė** | Pagėgių savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Ropkojai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1869 |
| **Stilius** | liaudies formos |

Koordinatės: 55°13′48″ š. pl. 21°59′36″ r. ilg.﻿ / ﻿55.23000°š. pl. 21.99333°r. ilg.﻿ / 55.23000; 21.99333

**Ropkojų Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Ropkojų kaime, 4,5 km į pietus nuo Sartininkų.

Istorija
--------

Tilžės katalikų klebono J. Zabermano rūpesčiu 1869 m. nupirkta senoji medinė Vainuto bažnyčia ir pervežta į Ropkojus. Kunigas Antanas Brundza rėmė 1863 m. sukilimą ir iš Seinų vyskupijos pasitraukė į Prūsijai priklausiusius Ropkojus. Tuo metu Ropkojų bažnyčia, esanti Rusijos pasienyje, tapo draudžiamos lietuviškos spaudos gabenimo punktu. Prūsijos pareigūnai 1870 m. išdavė Ropkojų kunigą A. Brundzą ir 2 bažnyčios tarnus Rusijos valdžiai. Kunigą ištrėmė į Archangelsko guberniją. Rusijos imperijos kariuomenė 1914 m. užėmė Ropkojus, o kunigą Šachą išvežė į Voronežą.

Bažnyčia remontuota 1899, 1912 ir 1973 m.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su prieangiu. Įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora medinių statinių.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 54°30′07″š. pl. 24°59′08″r. ilg.﻿ / ﻿54.50191°š. pl. 24.98543°r. ilg.﻿ / 54.50191; 24.98543

 *Kitos reikšmės – Sąrašas:Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios.*

|  Paluknio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Trakų |
| **Savivaldybė** | Trakų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Paluknys |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1943 m. |

**Paluknio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Paluknio kaime, 10 km į rytus nuo Rūdiškių, netoli  **A4**  Vilnius–Varėna–Gardinas  kelio. Pamaldos laikomos lenkų ir lietuvių kalbomis. Parapijoje veikia Gojaus koplyčia.

Istorija
--------

Paluknyje 1794 m. pastatyta koplyčia. Paluknio palivarko savininkas Jonas Volfgangas 1829 m. pastatė naują medinę koplyčią. Valdžiai leidus, Mykolas Sadovskis 1904 m. dovanojo Vilniaus vyskupijai šeimyninę Paluknio koplyčią, kitus pastatus ir 2 dešimtines žemės. Koplyčia 1906 m. suremontuota ir padidinta.

1921 m. įkurta parapija. 1926 m. pristatyti bokštai. 1941 m. birželio 25 d. bažnyčią sudegino vokiečių kariai. Per gaisrą žuvo nuo 1915 m. klebonavęs Kazimieras Packevičius (1884–1941 m.). 1943 m. pastatyta laikina bažnyčia. 1981 m. bažnyčia rekonstruota: pailginta, paplatinta, pastatytas bokštas.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, bazilikinė, vienabokštė, su prieangiu, bokšteliu. Vidus 3 navų, atskirtų stulpais, yra 3 altoriai.

* Bažnyčios interjerasBažnyčios interjeras
* Bažnyčios interjerasBažnyčios interjeras
* Paminklinis akmuo sudegusios bažnyčios vietoje. Antrame plane - senosios kapinėsPaminklinis akmuo sudegusios bažnyčios vietoje. Antrame plane - senosios kapinės
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 55°20′59.086″ š. pl. 25°48′44.996″ r. ilg.﻿ / ﻿55.34974611°š. pl. 25.81249889°r. ilg.﻿ / 55.34974611; 25.81249889

|  Saldutiškio Šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kaišiadorių |
| **Dekanatas** | Molėtų |
| **Savivaldybė** | Utenos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Saldutiškis |
| **Adresas** | Liepų g. 11 |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų mūras ir medis |
| **Pastatyta** | 1928 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia.*
**Saldutiškio Šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Saldutiškio miestelyje, 1,5 km į pietus nuo kelio  **111**  Utena–Kaltanėnai–Švenčionys .

Istorija
--------

Iš Rusijos 1922 m. į Paisetę II (3,5 km į pietus nuo Saldutiškio) grįžo kunigas Antanas Maciulevičius (1882–1968 m.). Saldutiškio dvarininkų Jaloveckių dvaro salėje jis įrengė koplyčią ir pradėjo laikyti pamaldas. 1923 m. kanauninkas Juozapas Kukta, 1922–1926 m. Vilniaus vyskupo Jurgio Matulaičio pavedimu valdęs Lietuvoje likusią Vilniaus vyskupijos dalį, įkūrė parapiją. 1924 m. į Saldutiškį paskirtas iš Rusijos grįžęs klebonas Stanislovas Švėgžda.

Žemės reformos komisija mūrinius Saldutiškio dvaro rūmus perdavė parapijai, juose įsikūrė klebonija. Bažnyčia pastatyta ant buvusio dvaro svirno pamatų, ant jų surentus medinę dalį su bokštais 1925–1928 m. 1938 m. vyskupas Juozapas Kukta Saldutiškio parapiją perdavė vienuoliams saleziečiams. Parapijos administratoriumi buvo paskirtas kunigas Juozapas Gustas (1906–1958 m.), kuris po Antrojo pasaulinio karo bolševikų suimtas ir mirė Krasnojarsko srityje.

Saldutiškyje iki 1985 m. klebonavo dekanas Juozapas Masalskas (1923–1985 m.; palaidotas šventoriuje). Jis suremontavo ir išdažė bažnyčią. Iki mirties Saldutiškyje vikaravo A. Maciulevičius – paprastas, paslaugus, altruistas; pokario metais ganė kolūkio gyvulius.

Architektūra
------------

Bažnyčios apatinė dalis akmenų mūro, viršutinė – medinė, stačiakampio plano. Šonuose, prie apsidės yra 2 žemos zakristijos. Bažnyčia turi 2 masyvius pagrindinio fasado bokštus, vienanavė, joje įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora medinė. Jo šiaurės rytų kampe stovi sandėliukas, rytuose – kryžius.

* 
* 
* 
*
Koordinatės: 56°13′34″š. pl. 24°24′13″r. ilg.﻿ / ﻿56.2260°š. pl. 24.4035°r. ilg.﻿ / 56.2260; 24.4035

|  Saločių Šv. Juozapo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Pasvalio |
| **Savivaldybė** | Pasvalio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Saločiai |
| **Adresas** | Mūšos g. 1 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |

 *Kitos reikšmės – Šv. Juozapo bažnyčia.*
**Saločių Šv. Juozapo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Saločių miestelyje, Mūšos upės kairiajame krante. Įrengta 1945 m.

Istorija
--------

1514 m. Barbora Pečkaitė įsteigė parapiją ir jai paskyrė žemės ir miško. Ji ir jos įpėdiniai Liutkai įsipareigojo išlaikyti kleboną, kasmet skirdami jam 5 kapas grašių. 1528 m. Albertas Kmita turtus padidino. Klebonas iš Saločių dvaro gaudavo įvairių privilegijų, už tai jis turėjo išlaikyti mokytoją arba klieriką. Pirmoji Saločių bažnyčia buvo maža, medinė. XVI a. antrojoje pusėje Biržų Radvilos atėmė katalikų parapijos turtus, bažnyčią sugriovė ir jos vietoje pastatė reformatų maldos namus.

1632 m. katalikai iškėlė Radvilai bylą ir po kurio laiko ją laimėjo. Apie 1644 m. pastatyta katalikų bažnyčia. Jai paskirtas Tauprių kaimas. Apie 1755 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia. 1835 m. atnaujinta.

1841 m. Saločiuose gyveno 4 kunigai, klebonas valdė 8 valakus žemės. Klebonas Konstantinas Orlauskas gavo Kauno gubernatoriaus leidimą remontuoti bažnyčią. Remonto pretekstu jis 1873 m. pastatė naują medinę. 1879 m. ją konsekravo pavyskupis Aleksandras Beresnevičius. Kauno gubernatorius 1887 m. leido apmūryti kapines. 1900 m. bažnyčia išdažyta.

1911 m. Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius įsteigė arbatinę. Klebonas Aleksandras Štombergas 1926–1928 m. bažnyčią atnaujino ir sutvirtino. 1944 m. liepos 26 d. ji ir varpinė sudegė, varpas išsilydė.

Architektūra
------------

Bažnyčia 1945 m. įrengta mūrinėje dviaukštėje klebonijoje (administratorių kunigų Kazimiero Pukenio ir Antano Balaišio rūpesčiu). Šventoriuje palaidotas klebonas Aleksandras Štombergas.

Galerija
--------

* VarpinėVarpinė
* LurdasLurdas
* Senosios bažnyčios vietaSenosios bažnyčios vieta

Šaltiniai
---------

* Parapijos puslapis Archyvuota kopija 2006-05-19 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°41′0.65″ š. pl. 24°52′22.02″ r. ilg.﻿ / ﻿55.6835139°š. pl. 24.8727833°r. ilg.﻿ / 55.6835139; 24.8727833


|  Papilių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Anykščių |
| **Savivaldybė** | Anykščių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Papiliai (Anykščiai) |
| **Statybinė medžiaga** | Medis |
| **Pastatyta** | 1763 m. |
| **Stilius** | Liaudies architektūra |

Šalia koplyčios – mauzoliejinė koplytėlė
 **Papilių Šv. Vincento Ferero koplyčia** – koplyčia, veikianti Papilių kaime, Anykščių rajone. Įsikūrusi senosiose kaimo kapinėse, už 50 m į vakarus nuo Pelyšos (Viešintos intako) kairiojo kranto, prie kelio  **1211**  Viešintos–Papiliai–Pelyšėlės I . Priklauso Surdegio Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų parapijai. Joje vyksta pamaldos, kasmet rugsėjo 8 d. rengiami metiniai Švč. Mergelės Marijos Gimimo atlaidai (Žolynėlė).

2017 m. koplyčia įrašyta į LR Kultūros vertybių registrą. Ji yra regioninis architektūros ir sakralinis paminklas. Priklauso kapinių kompleksui (kartu su šalia stovinčiu mauzoliejumi ir kapinių tvora su vartais).

Koplyčią supa veikiančios kapinės, laikomos seniausiomis ir turtingiausiomis Surdegio parapijoje. Šv. Vincento Ferero titulo koplyčia yra medinė, 20 m ilgio ir 8 m pločio , o prie vartų – Kolyškų (*Kołłyszko*) mūrinė mauzoliejinė koplytėlė. Koplyčioje yra trys altoriai, kaip manoma, ne vietinės kilmės – atvežti iš kitų religinių pastatų, kaip ir Kryžiaus kelio stotys, perkeltos iš senosios Šimonių bažnyčios (Kupiškio raj.).

Istorija
--------

Medinę koplyčią 1763 m. pastatė dvarininkas Fortunatas Bilevičius, po gaisro ji atstatyta 1818 m. keliskart remontuota ir atnaujinta. Buvo įrengta klebonija. Mūrinė mauzoliejinė koplyčia pastatyta 1845 m. Ukmergės apskrities dvarininkų Jono Duraso ir jo žmonos Otilijos Bilevičiūtės-Durasienės palaikams.

1819–1820 m. kelis mėnesius Papiliuose kaip Subačiaus parapijos filijoje tarnavo kunigas ir poetas Antanas Strazdas, kartu ėjęs ir Pelyšų II dvaro privataus kapeliono pareigas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Surdegio parapija
2. ↑  „Objekto Nr. 41142 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Papilių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Papilių koplyčios istorija Anykščių krašto vietovių žinyne
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Benedikto bažnyčia.*
 *Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*
Koordinatės: 54°36′19.52″ š. pl. 24°59′1.61″ r. ilg.﻿ / ﻿54.6054222°š. pl. 24.9837806°r. ilg.﻿ / 54.6054222; 24.9837806

|  Senųjų Trakų Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai ir Šv. Benedikto bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Trakų |
| **Savivaldybė** | Trakų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Senieji Trakai |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1899 m. |
| **Stilius** | Neogotika |

**Senųjų Trakų Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai ir Šv. Benedikto bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Senųjų Trakų kaime, 5 km į pietryčius nuo Trakų, 1 km į pietus nuo geležinkelio stoties. Turi neogotikos bruožų. Pamaldos vyksta lietuvių ir lenkų kalbomis. Šalia įsikūręs Senųjų Trakų Viešpaties Apreiškimo vienuolynas.

Parapijoje veikia Skurbutėnų koplyčia.

Istorija
--------

Priekinis fasadas
Šoninis fasadas
Pirmąją bažnyčią 1405 m. pastatė Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas ir pilyje įsteigė benediktinų vienuolyną. Apie 1410 m. įkurta parapija. Iki 1577 m. atnaujinta bažnyčia, 1577 m. pastatytas vienuolynas. 1597 m. bažnyčia rekonstruota. 1639 m. vienuolynui dovanotas Pivašiūnų palivarkas su Jurkonių kaimu. Iš ankstesnių fundacijų 1799 m. priklausė Senųjų Trakų palivarkas su Vištelionių kaimu ir Kauno Vokės palivarkas su Volų kaimu. XVIII a. antrojoje pusėje pradėtas mūryti vienuolynas. 1799 m. pastatytas tik šiaurinis korpusas ir dalis vakarinio. Nebaigtas statyti vienuolynas 1845 m. uždarytas.

1799 m. vienuolyno bibliotekoje buvo 769 knygos. Bažnyčia 1757 m. sudegė. Kapinėse 1780 m. pastatyta laikina medinė. Ji 1838 m. gerokai remontuota. 1777–1845 m. veikė parapinė mokykla. Uždarytas vienuolynas atiteko klebonijai. Technikas A. Mikulskis parengė vienuolyno perstatymo į bažnyčią projektą.

1898–1899 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia, 1903 m. įrengti vargonai. Caro valdžios duomenimis, 1884 m. 87 proc. parapijos gyventojų buvo lietuviai, 12 proc. – baltarusiai, 1 proc. – lenkai. 1905 m. nugriauta laikina medinė bažnyčia. 1915 m. apgriauta mūrinė, išvežti varpai. 1921 m. bažnyčia suremontuota.

Po Antrojo pasaulinio karo ilgiausiai klebonavo Mykolas Tarvydis (1904–1980).

Architektūra
------------

Bažnyčia turi neogotikos bruožų, stačiakampio plano, su 4 bokštais. Vidus 3 navų, skliautuotas. Yra 3 koplyčios, 9 altoriai. Šventoriaus tvora mūrinė. Bažnyčia paskelbta architektūros paminklu.

Nuotraukos
----------

* Vienuolyno ir bažnyčios ansamblisVienuolyno ir bažnyčios ansamblis
* Šventorius ir vienuolyno pastatasŠventorius ir vienuolyno pastatas
* Bažnyčios fasadasBažnyčios fasadas
* KoplyčiaKoplyčia
* Šventoriaus vartaiŠventoriaus vartai
Koordinatės: 54°31′41″š. pl. 22°49′47″r. ilg.﻿ / ﻿54.528151°š. pl. 22.82974°r. ilg.﻿ / 54.528151; 22.82974

 *Kitos reikšmės – Sąrašas:Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios.*

|  Pajevonio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Vilkaviškio |
| **Savivaldybė** | Vilkaviškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Pajevonys |
| **Adresas** | Jevonio g. 45A |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų mūras |
| **Pastatyta** | 1928 m. |

**Pajevonio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Pajevonio kaime, 11 km į pietus nuo Virbalio, prie kelio į Vištytį. Turi neoklasicizmo bruožų.

Istorija
--------

Pajevonyje 1586 m. pastatytai bažnyčiai skirta 9 valakai žemės. 1600 m. dar duota 12. Iš jų sudarytas Salicininkų dvarelis, kurį iki 1797 m. valdė klebonas. 1674 m. minima apleista medinė bažnyčia.

1736 m. pastatyta nauja. XVIII a. pabaigoje veikė parapinė mokykla. 1842 m. pastatyta šiaudais dengta mūrinė bažnyčia. 1875 m. pristatytos 2 koplyčios ir frontonas su 2 bokštais. Klebonas Tomas Senkus (1817–1901) už raginimą dalyvauti sukilime 1863 m. ištremtas į Vologdos guberniją. 1871 m. jam leista grįžti į Kuršą, 1884 m. – į Lietuvą. Iki 1886 m. suburtas bažnytinis choras, giedojęs lietuviškai.

1914 m. Vokietijos kareiviai bažnyčią susprogdino. Liko apirusios sienos ir dalis bokšto. Kunigo Mato Sakavičiaus rūpesčiu 1928 m. bažnyčia atstatyta, panaši į sugriautąją. Tačiau 1944 m. rugsėjo 1 d. traukdamasi Vokietijos kariuomenė susprogdino bažnyčios bokštus, apgriauta ir pati bažnyčia. Gali būti, kad tokius vokiečių veiksmus lėmė bažnyčios padėtis – ji pastatyta aukštumoje, iš jos bokštų lengva apšaudyti besitraukiančią kariuomenę.

Klebonas Vincas Jalinskas (Pajevonyje iki 1983 m.) 1968 m. bažnyčią atstatė. Vietoje bokštų pastatytas portikas. Bažnyčios remontui aukojo ir JAV lietuviai.

Architektūra
------------

Po remonto bažnyčia įgavo neoklasicizmo bruožų. Ji stačiakampio plano, su portiku, apside ir bokšteliu. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais. Vidurinė dengta kryžminiais skliautais. Šventorius aptvertas. Į jį veda platūs akmeniniai laiptai.

Kadaise bažnyčioje buvo įrengti Šv. Jono ir Šv. Juozapo varpai, kuriuos vokiečiai nukabino dar Pirmojo pasaulinio karo metu ir panaudojo karo reikmėms (Bronius Kviklys).

Galerija
--------

* Pagrindinis fasadas
* Vartai link bažnyčios
* Paminklas knygnešiams ir tremtiniams
* Ant bokštelio skaičiai „1968"
* Nišos galinėje sienoje

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pajevonio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Pajevonio parapija Archyvuota kopija 2014-10-29 iš Wayback Machine projekto.
* Pajevonio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia (*architektūros objektai*) Archyvuota kopija 2014-10-18 iš Wayback Machine projekto.
* Pajevonys mini bažnyčios jubiliejų
Koordinatės: 56°10′07″š. pl. 22°04′54″r. ilg.﻿ / ﻿56.168686°š. pl. 22.081791°r. ilg.﻿ / 56.168686; 22.081791

 *Kitos reikšmės – Šv. Jono Nepomuko bažnyčia.*

|  Sedos Šv. Jono Nepomuko bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Mažeikių |
| **Savivaldybė** | Mažeikių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Seda |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1783 m. |

**Sedos Šv. Jono Nepomuko bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Sedoje, Varduvos upės kilpoje. Liaudies architektūros formų. Suteiktas Šv. Jono Nepomuko titulas.

Koplyčios interjeras.

Istorija
--------

Sedos dvare 1781 m. pastatyta koplyčia, kuri 1783 m. paplatinta, paaukštinta, pertvarkyta į bažnyčią, pristatyta varpinė. 1791 m. bažnyčiai paskirti 2 margai žemės. Bažnyčią 1793 m. gegužės 28 d. konsekravo pavyskupis Tadas Juozapas Bukatas. XIX a. pirmojoje pusėje ji buvo mokinių bažnyčia. Po 1863 m. liko be kunigo. Per miestelio gaisrą 1886 m. sudegė kunigui skirtas namas.

1891 m. vėl apsigyveno kunigas. Bažnyčia buvo Sedos parapijos filija. Klebonas S. Paulukevičius ją 1900 m. savo lėšomis perstatė. Po Antrojo pasaulinio karo bažnyčia uždaryta, paversta sandėliu, o vėliau – malūnu. Apleistas pastatas 1988 m. rugsėjo mėn. grąžintas tikintiesiems. Klebono Algio Genučio ir parapijiečių patangomis suremontuota.

1989 m. spalio 1 d. pašventinta.

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, vienabokštė.

Galerija
--------

* 2016 m.
* Iš pietvakarių pusės
* Apsidė
* Vaizdas į vargonų chorą
* 2009 m.
* Varpinės bokštelis
* Bokštelio kryžius

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sedos Šv. Jono Nepomuko bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sedos Šv. Jono Nepomuko bažnyčia
*Kitos reikšmės – Sąrašas:Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios.*
Koordinatės: 56°03′42″š. pl. 24°23′53″r. ilg.﻿ / ﻿56.061645°š. pl. 24.398072°r. ilg.﻿ / 56.061645; 24.398072


|  Pasvalio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Pasvalio |
| **Savivaldybė** | Pasvalio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Pasvalys |
| **Adresas** | Vytauto Didžiojo a. 5 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1787 m. |

**Pasvalio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Pasvalyje, prie Lėvens ir Svalios santakos. Turi baroko ir istoristinių bruožų.

Istorija
--------

Didysis kunigaikštis Aleksandras Jogailaitis 1497 m. dovanojo kunigo Jono Groto pradėtai statyti bažnyčiai žemės ir leido kurti miestą. 1498 m. J. Grotas paskirtas pirmuoju Pasvalio klebonu. 1580 m. dvaro valdos skirtos Vilniaus kapitulai. Bažnyčia turėjo jurisdiką miestelyje ir 2 kaimus. Vilniaus kapitula bažnyčią perstatė. Jai 1775 m. priklausė Karkliškių ir Šlamu kaimai.

1776 m. sudegė. Nuo 1773 m. veikė parapinė mokykla. 1779–1787 m. pastatyta nauja mūrinė bažnyčia. Ji buvo stačiakampio plano (34 × 17 m), be bokštų. 1851 m. bažnyčią konsekravo vyskupas Motiejus Valančius. Klebono prelato Vlado Dambrausko rūpesčiu 1885–1887 m. bažnyčia padidinta, pristatyti bokštai. Buvusi bažnyčia paversta vidurine nava su presbiterija. 1902 m. įsigyta naujų Kryžiaus kelio stočių paveikslų.

1904 m. klebono J. Banevičiaus iniciatyva išmūryta prieglauda. Tarp bažnyčios ir klebonijos nutiestas tiltas per Lėvenį. Pastatyta mūrinė varpinė (joje 3 varpai), įsteigta parapijos bibliotekėlė. 1911–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Jam valdžia 1911 m. neleido įsteigti bibliotekos - skaityklos. 1926–1929 m. ištiesinta, paaukštinta šventoriaus tvora. Po 1933 m. gaisro bažnyčia suremontuota. 1933 m. įsteigta altarija.

1954–1976 m. Pasvalyje kaip altarista gyveno ir čia mirė iš Vladimiro kalėjimo grįžęs visuomenė veikėjas, filosofijos daktaras kunigas Juozapas Čepėnas (1880–1976). Nuo 1981 m. klebonavo Alfonsas Jančys (1921–1992), palaidotas šventoriuje.

Architektūra
------------

Bažnyčia turi baroko ir istoristinių bruožų, stačiakampio plano (40 × 30 m), su 5 priestatais, dvibokštė. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais. Yra 5 altoriai. Šventoriaus tvora tinkuoto mūro.

* Šoninis fasadas
* Priekis
* Varpinė
* Vilniaus vyskupo  Alberto Taboro privilegija Pasvalio bažnyčiai, 1498 06 08

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pasvalio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos tinklalapis Archyvuota kopija 2012-03-12 iš Wayback Machine projekto.
* Pasvalio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
Koordinatės: 54°39′59″š. pl. 24°39′10″r. ilg.﻿ / ﻿54.6663°š. pl. 24.652681°r. ilg.﻿ / 54.6663; 24.652681


|  Semeliškių šventoriaus koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Elektrėnų savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Semeliškės |
| **Adresas** | Užupio g. 22 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1857 m. |

**Semeliškių Švč. Mergelės Marijos nekalto prasidėjimo koplyčia** – koplyčia, esanti Semeliškėse, Elektrėnų savivaldybėje. Ji stovi prie Semeliškių Šv. Lauryno bažnyčios, šventoriaus tolimajame kampe. Naudojama procesijų ir kito bažnytinio inventoriaus laikymui.

Švč. Mergelė Marijos atvaizdas ant koplyčios priekio
Koplyčios priekiniame fasade virš įėjimo įtaisytas šventosios atvaizdas. Gretimą Šv. Lauryno bažnyčią puošia Trakų Dievo Motinos atvaizdo kopija (apie 1664 m.), kuri yra pamaldumo Švč. Mergelei Marijai ženklas. Ji kabo iš kairės prie didžiojo altoriaus. Tuo tarpu šventoriaus koplyčia papuošta Čenstakavos Dievo Motinos kopija.

Istorija
--------

Šventoriuje koplyčios pastatymo metais laikomi 1857 m. Kaip tikėjimo tiesą popiežius Pijus IX 1854 m. patvirtino Marijos Nekaltojo prasidėjimo dogmą. Po 3 metų būtent tuo vardu Semeliškėse pavadinta koplyčia ir religinė brolija, kuri rūpinosi procesijomis ir laidotuvėmis. Dievo Motinos pamaldumo tradicija iš Semeliškių plito po Lietuvą. Tuo metu brolijos laidojimo reikmėms pastatyta koplyčia buvo šventoriaus kapinėse, kurios vėlesniais metais iškeltos. Sovietmečiu naudota kaip sandėlis, prie galinės sienos buvo pristatyta stoginė malkoms (tuo metu tvoros nebuvo), automobiliui laikyti.

2017 m. pasitinkant Švč. Mergelės Marijos nekalto prasidėjimo koplyčios 160-ąsias metines, parapijos klebono Gintauto Antano Jančiausko rūpesčiu, koplyčia suremontuota: gontų stogas perdengtas skarda, pastatas sutvarkytas ir perdažytas. Koplyčios priekyje virš keturių kolonų portiko, trikampiame frontone buvęs stačiakampis langelis panaudotas kilmingam tikslui – į angą įstatytas šimtametis Dievo Motinos atvaizdas su apkaustais. Jis buvo klebono surastas pastarųjų metų bažnyčios remontų metu.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Semeliškių šventoriaus koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Elektrėnų dekanato svetainė
2. ↑  Lietuvos kultūros tyrimų institutas. Gabija Surdokaitė-Vitienė, Svetlana Poligienė. Trakų Dievo Motinos atvaizdo kartotės XVII-XIX amžiuose. 163 p.
3. 1 2 3  Elektrėnų žinios, 2020-08-07, nr. 32. „Semeliškių parapija atsisveikina su parapijos ganytoju"
4. ↑  Elektrėnų kronika. Po šv. Lauryno bažnyčios skliautais
| Piaujis*Piauí* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Piaujio vėliava | Piaujio herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės rytų regionas |
| **Administracinis centras** | Terezina |
| **Mezoregionai** | 4 |
| **Mikroregionai** | 15 |
| **Savivaldybės** | 224 |
| **Gubernatorius** | Wilson Martins |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 3 289 290 |
| **Plotas** | 251 577 km² |
| **Tankumas** (2021) | 13 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Piaujis |

**Piaujis** (port. *Piauí*) – valstija Brazilijoje, šalies rytinėje dalyje. Ribojasi su Maranjanu – vakaruose, su Seara, Pernambuku ir Bahija – rytuose, su Tokantinsu – pietuose. Šiaurėje siauru ruožu prieina prie Atlanto vandenyno. Valstijos sostinė – Terezina.

Geografija
----------

Šiaurėje driekiasi pelkėta, upių išvagota žemuma. Einant į pietus paviršius kyla į plynaukštę, o ties pietine riba pasiekia Šapada das Mangabeiraso kalnus. Juose yra aukščiausias valstijos taškas – 806 m. Svarbiausia valstijos upė yra Parnaiba, tekanti siena su Pernambuku. Kitos svarbios upės yra jos intakai: Poti, Gurgėja, Usrusui Pretas.

Klimatas subekvatorinis; žemumoje – karštas ir drėgnas. Plokščiakalnyje vėsiau (ypač naktį) ir sausiau.

Vandenyno pakrantėje auga prie skurdžių smėlynų prisitaikiusios augalijos miškai – restinga. Žemumoje auga drėgnieji tropiniai miškai, kuriuose dominuoja puošniosios atalės (*Attalea speciosa*). Valstijos rytuose auga sausi kaatingos krūmynai, o pietvakariuose – serado savanos.

Piaujo pietinėje dalyje yra Sera da Kapivaros nacionalinis parkas, įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą, ir žymus savo senoviniais uolų piešiniais.

Gyventojai
----------

Etninė sudėtis:

* pardo – 71,8 %
* baltieji – 23,36 %
* juodaodžiai – 4,6 %
* azijiečiai ir indėnai – 0,6 %

Didžiausi miestai
-----------------

* Terezina – 814,4 tūkst. gyv. (2010 m.)
* Parnaiba – 148,7
* Pikosas – 73,3
* Piripiris – 62,2
* Florjanas – 57,7
* Kampo Majoras – 45,5
* Barasas – 44,8
* Unjanas – 42,4

Sete Sidadeso nacionalinis parkas

Šaltiniai
---------

1. ↑  BRAZIL: States and Major Cities, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Brazilijos valstijos** |  |
| Akrė | Alagoasas | Amapa | Amazonė | Bahija | Espirito Santas | Gojasas | Maranjanas | Mato Grosas | Minas Žeraisas | Para | Paraiba | Parana | Pernambukas | Piaujis | Pietų Mato Grosas | Pietų Rio Grandė | Rio de Žaneiras | Rondonija | Roraima | Santa Katarina | Seara | Seržipė | San Paulas | Šiaurės Rio Grandė | Tokantinsas |
Koordinatės: 54°45′49.27″ š. pl. 22°59′22.46″ r. ilg.﻿ / ﻿54.7636861°š. pl. 22.9895722°r. ilg.﻿ / 54.7636861; 22.9895722


|  Slabadų Šv. Jono Krikštytojo koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Šakių |
| **Savivaldybė** | Vilkaviškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Slabadai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Stilius** | liaudies architektūra |

**Slabadų Šv. Jono Krikštytojo koplyčia** – medinė koplyčia, stovinti Slabaduose, Vilkaviškio rajone, kaimo kapinėse. 

Priklauso Šakių dekanato Kudirkos Naumiesčio šv. Kryžiaus Atradimo parapijai. Šv. Mišios aukojamos pirmais ir trečiais mėnesio sekmadieniais. Apylinkėse garsėja šv. Jono Krikštytojo atlaidais, vykstančiais birželio 24 d.

Istorija
--------

Slabaduose koplyčia nuo seno priklausiusi Kudirkos Naumiesčio parapijai. Prie jos visą laiką gyveno kunigas, kuris aptarnavo apylinkės tikinčiuosius. Pokario metais dėl kunigų trūkumo Slabadus aptarnaudavo Kudirkos Naumiesčio kunigai. 

Sovietmečiu tikintiesiems buvo sunku išsikovoti savo koplyčioje laikyti pamaldas. Dėl sovietų valdžios trukdymų kunigas į Slabadus atvažiuodavo tik laidotuvių proga. Slabadus prijungus prie Vilkaviškio rajono, gyventojus aptarnaudavo Didvyžių parapijos klebonas, kuris retkarčiais atlaikydavo pamaldas už mirusius. Tačiau Šakių vicedekano perspėtas, kad taip elgdamasis galįs pabloginti padėtį ir valdžia neleisianti net palaidoti mirusius, nustojo laikyti. Atvykus į Didvyžius naujam klebonui kun. Antanui Lukošaičiui, Vilkaviškio rajono valdžia 1976 m. spalio mėn. uždraudė Slabaduose laikyti šv. Mišias net laidotuvių metu. Priežastimi buvo tai, kad vietos tikintieji neturėjo savo išrinkto bažnyčios komiteto. Tai sužinoję, Slabadų tikintieji tuojau išsirinko parapijos vykdomąjį komitetą ir pasiuntė į Religijų reikalų tarybą patvirtinti. Tačiau tikintieji nelengvai gavo leidimą pamaldoms – neva parapijos vykdomąjį komitetą sudarant, nebuvę viešo susirinkimo, todėl komiteto išrinkimas buvo neteisėtas. Rajono ir partinė valdžia visaip stengėsi išardyti Slabadų bažnytinį komitetą, siekė jog vietos kolūkiečiai nepriklausytų parapijos komitetui. Žmonės gynė savo teisę melstis ne kur kitur, bet savoje koplyčioje. Valdžios pareigūnai priekaištavo Didvyžių klebonui už norą sukurti naują oficialią religinę bendruomenę, bandė įtikinti, kad Slabadams komiteto nereikią, jų reikalus galįs tvarkyti ir Didvyžių parapijos vykdomasis organas. Nors 1976 m. lapkričio 23 d. gautas leidimas klebonui visais advento sekmadieniais laikyti pamaldas, tačiau uždrausta kviestis talkai kunigus iš kitų rajonų, buvo reikalaujama kiekvienu atveju pateikti iš anksto raštiškus prašymus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kudirkos Naumiesčio Šv. Kryžiaus Atradimo parapija (dekanato inf.)
2. 1 2 3 4  Kova už Slabadų koplyčią Lietuvos katalikų bažnyčios kronika, 1976, nr.25. Archyvuota kopija 2020-12-04 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Slabadų Šv. Jono Krikštytojo koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* „Kova už Slabadų koplyčią" „Draugas", nr.135, 1977-06-10
*Panašiu vardu vadinosi dabartinės Baltarusijos teritorijoje buvęs Sabackinės valsčius*.

Koordinatės: 54°02′š. pl. 23°22′r. ilg.﻿ / ﻿54.03°š. pl. 23.37°r. ilg.﻿ / 54.03; 23.37

| Pokrovsko valsčius |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| **1889 – 1915** |

 |
| 


 |
|  |
|  |
| **Administracinis centras** | Gibai |
|  |
| **1889–1915 m.** | Seinų apskritis |

**Pokrovsko valsčius** (rus. *гмина Покровскъ*; lenk. *gmina Pokrowsk*) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje, Suvalkų gubernijoje, Seinų apskrityje. Valsčiaus pavadinimas kilęs nuo netoli Pogoželeco kaimo esančio Pokrovsko kaimo, bet valsčiaus centras buvo Gibų kaimas. Po II pasaulinio karo 1945 m. dalis buvusio valsčiaus kaimų atiteko Lietuvai (Kuodžiai) ir Baltarusijai (Kalėtai ir Rinkaičiai). Dalis buvusio valsčiaus kaimų priklauso ir Krasnapolio valsčiui.

Istorija
--------

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Lenkijos Kongreso karalystės laikais valsčiaus teritorija priklausė Suvalkų gubernijai, Seinų apskričiai.

Pagal 1889 m. surašymą valsčius dar egzistavo, tačiau jau 1921 m. Porkovsko valsčiaus teritorija buvo Gibų valsčiuje, dalis teritorijos priskirta Krasnapolio valsčiui. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai.

Gyvenvietės
-----------

Apie 1900 m. valsčiuje buvo:

* *Adamowe-Łączki, Aleksiejówka, Białogóry, Białorzeczka, Białowiersnie, Budwiecie, Budzewizna, Chrystyanowo, Ciemny-Las, Daniłowce, Demianówka, Dworzysko, Frącki, Giby, Głębocki-Bród, Głuszczyn al. Gremzdy Ruskie, Gremzdówka, Hańcza, Iwanówka, Jeziorki Małe, Jeziorki Wielkie, Kalety, Kiecie, Kielmin, Kiryłszczyzna, Kodzie, Konstantynówka, Krasne, Lasanka-Danilewo, Lasanka-Orzechowo, Lejmelewizna, Lipiny, Macharcie, Masłowiste, Morgi, Muły Nikolskie, Olszanka, Orzechowo, Podpogorzelec, Pogorzelec, Pokrowsk, Pomorzanka, Pomorze-Małe, Pomorze-Wielkie, Posiejanka, Poworotnie, Przykalety, Rygol, Rynkowce, Siemietki, Sierski-Las, Sosnówka, Stanowisko, Strzelcowizna, Studzianka, Studzianny-Las, Świerguszki, Tartaczysko, Tartak, Tobołowo wieś i folwark, Wielki-Bórk, Wierchowina, Wierśnie, Wierśnianka, Wilkokuk, Wysoki-Most, Zelwa*.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Skorowidz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej - Tom V - Województwo Białostockie, Główny Urząd Statystyczny Rzeczypospolitej Polskiej, Warszawa 1924.
2. ↑  *Pokrowsk*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. VIII (Perepiatycha — Pożajście). Warszawa, 1887, 544 psl. **(**lenk.**)**
Koordinatės: 55°14′58″š. pl. 26°07′02″r. ilg.﻿ / ﻿55.249534°š. pl. 26.117089°r. ilg.﻿ / 55.249534; 26.117089

 *Kitos reikšmės – Šv. Izidoriaus bažnyčia.*

|  Reškutėnų Šv. Izidoriaus bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Švenčionių |
| **Savivaldybė** | Švenčionių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Reškutėnai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1924 m. |

**Reškutėnų Šv. Izidoriaus bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Reškutėnų kaime, 10 km į pietus nuo Ignalinos. Liaudies architektūros formų.

Interjeras

Istorija
--------

Kaltanėnų parapijos Reškutėnų kaimo gyventojai savo iniciatyva ir lėšomis pastatė medinę koplyčią. Jie 1924 m. kreipėsi į vyskupą, prašydami koplyčią pripažinti vieša, pašventinti ir leisti laikyti joje pamaldas. Statybos organizatoriai buvo Vincas Petkūnas ir Vincas Lapėnas.

1924 m. gegužės 18 d. koplyčią pašventino Palūšės klebonas Petras Prunskis. Kaltanėnų kunigas kartą per mėnesį joje laikydavo pamaldas. „Ryto" draugijos skyrius 1918–1934 m. išlaikė lietuvišką mokyklą, nuo 1935 m. – skaityklą. 1927 m. įkurtas Šv. Kazimiero draugijos skyrius 1930 m. pastatė Vytauto Didžiojo paminklą. Į Reškutėnus 1939 m. paskirtas kunigas.

1940 m. įsteigta parapija. Klebonas Danielius Baužys 1944 m. pastatė kleboniją. 1970–1984 m. klebonavo Napoleonas Norkūnas (1926–1984 m.), 1950–1955 m. Karagandos kalinys, tikinčiųjų teisių gynėjas.

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros formų, primena tradicinį gyvenamąjį namą, su trisiene apside, žema šonine zakristija, prieangiu ir bokšteliu. Šventoriuje stovi medinė varpinė. Jo tvora sumūryta iš lauko riedulių.

Galerija
--------

* Bažnyčia 2019 m.
* Šoninis fasadas nuo zakristijos pusės
* Varpinė
* Altorius. Virš jo - Aušros Vartų Marijos paveikslas
* Interjeras
* Vargonai
* Pagrindinės durys
* Medžio raižinys bažnyčios 85 metų jubiliejui
* Kryžius su ornamentu ant frontono
* Bokšto smailės kryžius

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Reškutėnų Šv. Izidoriaus bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Reškutėnų Šv. Izidoriaus parapija Archyvuota kopija 2019-03-06 iš Wayback Machine projekto.
*Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*
 *Kitos reikšmės – Šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia.*
Koordinatės: 54°12′51″š. pl. 24°25′07″r. ilg.﻿ / ﻿54.2143°š. pl. 24.4187°r. ilg.﻿ / 54.2143; 24.4187

|  Perlojos Švč. Mergelės Marijos ir Šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kaišiadorių |
| **Dekanatas** | Merkinės |
| **Savivaldybė** | Varėnos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Perloja |
| **Adresas** | Vytauto g. 4 |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1930 m. |
| **Stilius** | neogotika |

**Perlojos Švč. Mergelės Marijos ir Šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Perlojos kaime, Merkio dešiniajame krante.

Istorija
--------

1503 m. Perlojos bažnyčios apdovanojimo dokumente nurodyta, kad ji statyta Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto, yra Daugų filija. Apie 1777 m. pastatyta maumedžio rąstų bažnyčia, įkurta parapija. 1866 m. caro valdžiai uždarius bažnyčią, tikintieji 1875, 1882 ir 1892 m. prašė ją grąžinti, bet valdžia nesutiko.

1903 m. patvirtintas naujos bažnyčios projektas. Valdžia statyti neleido, tik 1906 m. grąžino uždarytąją; atkurta parapija. 1909 m. patvirtintas mūrinės bažnyčios projektas (aut. M. Bergas), leidimas statyti gautas tik 1914 m. Klebonas Pr. Cibulskis su parapijiečiais (už 140 000 litų) 1928–1930 m. pastatė dabartinę mūrinę bažnyčią (inž. Vaclovo Michnevičiaus projektas). Ją 1930 m. konsekravo vyskupas Juozapas Kukta. Vokiečių okupacijos metais bažnyčią dekoravo Varšuvos meno akademijos profesorius Jurgis Hopenas (vokiečių belaisvis, išvytas iš Vilniaus universiteto).

1944 m. per Perlojos gaisrą sudegė klebonija.

Architektūra
------------

Bažnyčia neogotikinė, lotyniško kryžiaus plano, su žemesne trisiene apside, aukštu bokštu bei arkos formos portalu. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame palaidotas klebonas Leonas Petkelis (1885-1935), „Perlojos respublikos" prezidentas, kunigas Ignas Šopara (1864-1931).

Literatūra
----------

* Perlojos bažnyčios (sud. Vytautas Česnulis). - V.: Rotas, 2008. - 75 p.: iliustr. - ISBN 978-9955-832-22-5

Nuorodos
--------

* Česnulis V. Perlojos bažnyčia. "Voruta". 2010. Archyvuota kopija 2017-03-24 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 56°13′13″š. pl. 23°42′27″r. ilg.﻿ / ﻿56.220238°š. pl. 23.707472°r. ilg.﻿ / 56.220238; 23.707472


|  Pošupių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Šiaulių |
| **Dekanatas** | Joniškio |
| **Savivaldybė** | Joniškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Pošupės |
| **Adresas** | Ramybės g. 27 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |

**Pošupių Šv. Jono Kentiečio koplyčia** – veikianti koplyčia Joniškio rajone, Saugėlaukio seniūnijoje, Pošupių kaime. Koplyčia stūkso vidury kaimo esančiose kapinėse, 5 km į pietryčius nuo Joniškio, šalia kelio  **1609**  Bariūnai–Bučiūnai–Pašvitinys–Linkuva .

Koplyčia 2015 m.
Koplyčia yra Joniškio rajono „Piligrimų kelio" objektas. Šalia įrengtas informacinis stendas.

Istorija
--------

Koplyčia pavadinta iš Kentų (pietų Lenkija) kilusio katalikų šventojo Jono Kentiečio (1390–1473) vardu.

Dabartinis koplyčios vaizdas nėra autentiškas, nes 1940 m. ji buvo perstatyta pristatant fasado bokštą, malksnų stogas pakeistas skardiniu. Tačiau nepakito jos planas, jaukų interjerą tebepuošia vešlių neobarokinių formų altorius.

Architektūra
------------

Iš kitų panašaus kryžminio plano koplytėlių Pošupių koplyčia išsiskiria ne tik stogo forma, bet ir ypatinga bokšto sienelių danga. Koplyčios bokštas šešiabriaunis, viršun laibėjantis, uždengtas pusrutulio formos kupolu. Vargonų bokštui apšviesti įrengtas centrinis langas. Ant koplyčios stogo - puošnus metalinis kryžius. Ornamentuotų kryžių yra ir šventoriaus kapinaitėse. Keli kryžiai įtraukti į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas 8937).

Nuorodos
--------

* Pošupės, kaimo kapinių koplyčia[neveikianti nuoroda]
Koordinatės: 55°26′13″š. pl. 22°45′08″r. ilg.﻿ / ﻿55.436879°š. pl. 22.752323°r. ilg.﻿ / 55.436879; 22.752323


|  Paežerio Šv. Trejybės koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Tauragės |
| **Savivaldybė** | Raseinių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Paežeris (Raseiniai) |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1799-1880 m. |
| **Stilius** | liaudies architektūra |

Koplyčia iš toliau
**Paežerio Šv. Trejybės koplyčia** – veikianti medinė koplyčia Raseinių rajone, Nemakščių seniūnijos Paežerio kaime. Koplyčia stovi apie 1,6 km į šiaurės vakarus nuo Nemakščių, 150 m į pietvakarius nuo senojo Žemaičių plento. Matoma nuo automagistralės  **A1**  Vilnius–Kaunas–Klaipėda . Šalia auga seni sodybos medžiai, yra keli apleisti pastatai, aplinkui plyti atviri laukai. Koplyčia restauruota, jos aplinka prižiūrima. 

Pamaldos čia vyksta prieš Visus šventus, Švč. Trejybę ir Šv. Baltramiejų.

Koplyčia yra kultūros paveldo objektas. Saugomi pastato tūris, fasadai, medinės konstrukcijos, pagrindinė planinė strukūra. Koplyčia turi savitą Nemakščių kraštui istoriją ir sakralinę vertę.

Istorija
--------

Koplyčia 1941 m. buvo perkelta iš Lekavo (Leonavo) Keršanskių dvaro į Nemakščių parapiją, nes sudegus Nemakščių bažnyčiai parapijiečiai neturėjo maldos namų. 

1959 m.buvo atliktas koplyčios kapitalinis remontas. Dar kartą remontuota 1977 m. Jau daug metų koplyčia nebuvo naudojama. 2009 m. likvidavus stogo avarinę grėsmę ir užbaigus restauravimo darbus (perdengtas stogas, viduje koplytėlės sutvarkytos rąstų sienos, nudažyta), koplyčia atvėrė duris maldininkams. Birželio 7 d. čia buvo švenčiami tituliniai Švč. Trejybės atlaidai.

Architektūra
------------

Statinys yra tradicinės žemaitiškos medinės sakralinės architektūros pavyzdys. Pastatas stačiakampio plano, vientiso tūrio, užsibaigiantis trisieniu. Koplyčia vidutinio dydžio (4,8x7 m), vienanavė, labai paprasta, liaudiško stiliaus. Ši koplyčia, kaip ir kitos XVIII a. pab. netoliese statytos Žemaitijos koplyčios, dengta valminiu stogu su pagrindinio fasado viršų vainikuojančiu šlaitu. Stogą puošia masyvus medinis kryžius ir dekoratyvi smailė. Stogas anksčiau buvo dengtas gontais, sienos vertikaliai apkaltos lentomis. Langai aštuonrūčiai, įstatyti šoniniuose fasaduose, simetriški pastato ašiai. Įėjimo durys vienvėrės, plačios, dvisluoksnės, plačiais vyriais, dekoruotos sukaltomis lentelėmis, kurios sudaro rombo ornamentą (vidinėje koplyčios pusėje). Pastatas suręstas ant nedidelio pamato.

* Galinis fasadas
* Kryžius ant stogo

Šaltiniai
---------

1. ↑  Saugotini objektai Raseinių rajone

Nuorodos
--------

* Paežerio Šv.Trejybės koplyčia (*architektūros objektai*) Archyvuota kopija 2015-05-19 iš Wayback Machine projekto.
* Švč. Trejybės koplyčios tvarkymo darbų užbaigimas Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.