recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  Itonamai |
| --- |
| Gyventojų skaičius | 2940 |
| Populiacija šalyse | Bolivijos vėliava Bolivija(Beni departamentas) |
| Kalba (-os) | itonamų, ispanų |
| Religijos | krikščionybė (katalikybė) |
| Giminingos etninės grupės | mochai |

**Itonamai** arba ***mačotai*** – indėnų tauta, gyvenanti Bolivijoje, Beni departamento rytuose (Iteneso provincijoje), Itonomaso upės baseine. Populiacija – apie 2900 žmonių. Itonamų kalba laikoma izoliuota, dabar iš esmės jau išnykusi, likę itonamai kalba ispaniškai. Pagal tikybą – krikščionys (daugiausia katalikai).

Iki ispanų užkariavimo kultūriškai buvo artimi mochams, nors neturėjo didelių gyvenviečių, o vadų valdžia buvo gana ribota. Minimi nuo 1704 m. kai į Mocho savaną pradėjo skverbtis jėzuitai. Netrukus po to buvo atversti į krikščionybę ir išskirstyti po jėzuitų misijas. 1767 m. kaip buvo panaikintos jėzuitų misijos, itonamų būta virš 4000.

Dabartiniai itonamai kultūriškai artimi ispanakalbiams boliviečiams. Verčiasi daugiausia kapline-lydimine žemdirbyste.

Tradicinė tikyba nunyko XX a. vid.

Šaltiniai
---------

1. ↑  ito Duomenys apie kodu „ito" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
2. ↑  *Итонама*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
Piligrimai traukia į Kedarnathą
Piligrimai Haridvare
**Jatra** (skr. यात्रा = IAST: *yātrā* „kelionė") – hinduizme bei kitose Indijos religijose reiškia piligrimystę, šventų vietų lankymą. Kaip ir kitose religijose, hinduizme piligrimystė reiškia dvasinę kelionę, simbolinį žygį į dvasios širdį, nuskaistinančią ir priartinančią prie dieviškumo. Tradiciškai jatra atliekama keliaujant pėsčiam basomis, be jokių patogumų, nors dabar didelė dalis piligrimų keliauja turistiniais tikslais ir priemonėmis. Į piligriminę kelionę žmogus dažnai traukia davęs įžadą (*vrata*) – norėdamas išgyti nuo ligos, įveikti sudėtingą gyvenimo tarpsnį, vykdydamas priešmirtinį artimojo prašymą jo palaikus (pelenus) išberti kokioje nors šventoje vietoje ir pan.

Visoje Indijoje gausu didesnės ar mažesnės reikšmės šventviečių (*tīrtha*), kurių lankymas paprastai sutampa su ten vykstančiomis kasmetinėmis šventėmis. Didžiosios šventvietės paprastai yra didžiųjų upių santakose, „Ramajanos" ir „Mahabharatos" veikėjų gimimo ar apsilankymo vietose, didžiųjų dvasinių mokytojų (guru) gimtavietėse ar buveinėse (ašramuose).

Vienas didžiausių piligrimus sutraukiančių renginių yra kas 4 metus vykstanti kumbha mela, kuri vyksta paeiliui prie didžiųjų upių santakų esančiuose Alahabado, Haridvaro, Našiko ir Udžaino miestuose. Kiti svarbūs piligrimystės taškai yra Varanasis, Mathura, Vrindavanas, Rišikešas, Ajodhija, Puris, Kančipuramas, Ramešvaramas, Kanjakumari, Tiruvanamalajus, Dvarka, Kalkuta, Guvahatis, Amarnatho šventykla (Kašmyras) ir kt.

Be atskirų šventviečių, išskiriami ir atskiri piligriminiai keliai, kuriais keliaujant aplankoma eilė šventyklų:

* čaradhama jatra („keturių romovių kelionė") – aplankomos keturios Indijos pakraščius žyminčios šventvietės: Džaganatho šventykla Puryje (Orisa), Ramos šventykla ir „tiltas" Ramešvarame (Tamilnadas), Krišnos Dvarakadhišo šventykla Dvarkoje (Gudžaratas) ir Višnaus šventykla Badrinathe (Utarakhandas);
* čhota čardhama jatra („mažoji keturių romovių kelionė") – aplankomos Gangos versmės Utarakhande: Jamunotrė (Jamunos ištaka), Gangotrė (Gangos ištaka), Kedarnathas (Mandakinės ištaka), Badrinathas (Alakanandos ištaka);
* kanvara jatra – šaivų atliekama jatra į Gangos ištakų sritis, kad pasemtų šventojo vandens ir atneštų į savo miesto šventyklą. Lankoma Gangotrė, Haridvaras;
* saptapuri jatra – lankomos didžiųjų dieviškųjų įsikūnijimų gimtavietės: Ajodhija (Ramos), Dvarka (Krišnos), Mathura (Krišnos), Haridvaras (Višnaus), Varanasis (Šivos), Kančipuramas (Parvatės), Udžainas (Šivos);
* pančakedaro jatra – šaivų piligriminis kelias Himalajų priekalnėse: lankomas Kedarnathas, Tungnathas, Rudranathas, Madhjamahešvaras, Kalpešvaras;
* daug vietinių, valstijų lygmens jatrų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pilgrimage*.0Bruce M. Sullivan. Historical Dictionary of Hinduism. The Scarecrow Press, 1997.0p. 162–163
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Demostenas
**Demostenas** (gr. *Δημοσθένης, Dēmosthénēs;* 384 – 322 m. pr. m. e.) – svarbus senovės Atėnų politikas ir oratorius.

Demostenas mokėsi retorikos studijuodamas praeities garsių oratorių kalbas. Pirmą juridinę kalbą jis pasakė 20 metų amžiaus, kai jis sėkmingai bandė iš savo globėjų atgauti palikimo likučius. Kad turėtų iš ko gyventi, jaunuolis pradėjo verstis kalbų rašymu neišmanantiems gražbylystės ar teisės dalykų. Kelios tokios kalbos išliko. Vėliau Demosteną įtraukė politinio gyvenimo sūkuriai. Geriausios ir garsiausios yra prieš Makedonijos karaliaus Filipo agresiją nukreiptos kalbos. Demostenas pasakė aštuonetą tokių kalbų, iš jų labiausiai išgarsėjo vadinamosios Filipikos.

Liko 61 Demosteno kalba. Sofistai dar V a. pr. m. e. Visas oratorių pasakytas kalbas suskirstė į 3 grupes: 1) politines; 2) teismų; 3) progines ir pramogines kalbas. Neturime Demosteno proginių kalbų (pvz. laidotuvių kalbos žuvusiems prie Chaironėjos), liko tik dalis politinių ir teismų kalbų. Iš Demosteno kalbų matyti, jog jis visuomet surinkdavo medžiagą apie svarstomo dalyko aplinkybes, įsigilindavo į jas, tik kai kuriose politinėse kalbose jų nereikėjo smulkiai dėstyti, nes žmonėms situacija buvo aiški, ir oratorius daugiau dėmesio skirti galėjo įrodinėjimui. Savo politiniams teiginiams pagrįsti argumentus Demostenas semiasi iš poetų, kalbančių apie garbę, laisvę, tėvynės gynimą, mini Periklio veiklą, primena Maratono ir kitus mūšius su persais, pasitelkia patarlėmis išsakytą liaudies išmintį.

Demostenas paprastai laikosi tokių principų: įžangoje nurodo svarbiausius aptarsimus klausimus. Dėstyme kiekvieną klausimą ar teiginį iš pradžių apibūdina bendrais žodžiais, o paskui kalba smulkiau. Kalbos pabaigoje jis reziumuoja įrodymus, dar kartą kreipiasi į eklesiją, prašydamas pritarti jo siūlymams. Demostenas atidžiai apgalvodavo kalbų žodinę išraišką. Jo kalbose nėra naujadarų, pasenusių žodžių ar barbarizmų. Jis kalbėjo švaria, gryna Atikos kalba. Teismo kalbose vietomis šmėkšteli šnekamosios kalbos elementų, ten, kur jie stilistiškai reikalingi ir pateisinami. Politinės Demosteno kalbos yra rūsčios, rimtos, pakilios ir patetiškos, tačiau jose nerasime įmantrumo, puošnumo ar išpūstumo.

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Demostenas***
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Vitellaria paradoxa** |
| --- |
| Afrikinis sviestmedis (Vitellaria paradoxa)Afrikinis sviestmedis (*Vitellaria paradoxa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Erikiečiai  *( Ericales)* |
| Šeima: | Erikiniai  *( Ericaceae)* |
| Gentis: | Sviestmedis  *( Vitellaria)* |
| Rūšis: | Afrikinis sviestmedis  *( Vitellaria paradoxa)* |

 |

**Afrikinis sviestmedis**, (lot. *Vitellaria paradoxa*, sin. *Butyrospermum parkii*, angl. *Shea*, vok. *Karitébaum*) – erikinių (*Ericaceae*) šeimos augalas, dažnai painiojamas su taukmedžiu (lot. Diploknema butyracea
)

Per sausrą numeta lapus, o prasidėjus lietums ant nuogų šakučių skleidžiasi žiedai, tik po to medis sulapoja. Medis brandos amžių pasiekia po 30 metų.

Vaisiai – geltonos persiko dydžio uogos. Jų minkštimas valgomas, saldaus skonio. Vaisiaus viduryje – stambus riešutėlis. Iš jų išgaunami žaliai rudi sviesto konsistencijos taukai. Jie naudojami kosmetikoje bei kaip maisto pagardai.

Natūraliai šis augalas auga Afrikos savanose nuo Gvinėjos iki Sudano. Be to, auginamas Vidurio Afrikoje.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Afrikinis sviestmedis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Sajatas Nova** |
| --- |
|  |
| 1962 m. TSRS pašto ženklas, skirtas Sajatui Novai |
| Gimimo vardas | Harutjunas Sajatajanas |
| Gimė | 1712 m. birželio 14 d.Tbilisis, Kartlio karalystė |
| Mirė | 1795 m. rugsėjo 22 d. (83 metai)Tbilisis arba Ahpatas, Kartlio-Kachetijos karalystė |
| Palaidotas (-a) | Šv. Jurgio katedra, Tbilisis |
| Tautybė | armėnas |
| Religija | Armėnų apaštališkoji bažnyčia |
|  |
| Veikla | ašugas |
|  |
|  **Vikiteka** | Sajatas Nova |

**Sajatas Nova** (arm. Սայաթ-Նովա, pers. سایات‌نوفا = *Sāyātnowā*; 1712 m. birželio 14 d. – 1795 m. rugsėjo 22 d.) – žymus armėnų poetas, muzikas, ašugas (profesionalus klajojantis muzikas, dainius).

Daugelis Sajato Novos biografijos faktų apipinti legendomis, biografija dalinai atkuriama iš jo paties dainų. Gimė kaip Harutjunas Sajatajanas Tbilisyje, amatininko šeimoje, mokėsi audėjo amato, išmoko groti visais Kaukaze paplitusiais styginiais instrumentais (kemanča, čoguru, tambūru). Pasakojama, kad klajojant po Artimuosius Rytus, Sajatas Nova pakliuvo į vergovę, jį išpirko gruzinų karalaitis Iraklijus II. Jis priimtas į karališkąjį dvarą, bet įsimylėjęs karaliaus Iraklijaus II seserį dėl dvariškių intrigų 1759 m. pašalintas iš rūmų aplinkos ir priverstas tapti vienuoliu. 1768 m. Ahpato vienuolyne (Armėnijoje) įšventintas kunigu, suteiktas vardapeto (mokyto vienuolio) titulas. Nuo 1784 m. kunigas Šv. Jurgio armėnų bažnyčioje Tbilisyje. Ten ir žuvo per persų antpuolį.

Sajatas Nova. 1964 m. Eduardo Izabekiano piešinys
Sajatas Nova, pasitelkdamas meilės alegorijas, kūrė filosofinio ir socialinio turinio poeziją ne tik armėnų, bet ir gruzinų, azerbaidžaniečių kalbomis. Išliko apie 230 Sajato Novos kūrinių (66 armėnų, 36 gruzinų ir 125 azerbaidžaniečių kalbomis). Pirmasis poezijos rinkinys (46 eilėraščiai armėnų kalba) išleistas 1852 m. Maskvoje, pilnas kūrybos rinkinys išleistas 1984 m. armėnų kalba Jerevane. Sajato Novos kūrybos vertimų lietuvių kalba paskelbta periodinėje spaudoje.

Užkaukazėje Sajatas Nova yra kultinis dainius ir poetas. Nuo 1914 m. (su pertraukomis) jo garbei Tbilisyje vyksta tarptautinis poezijos ir muzikos festivalis „Rožių šventė". Jo garbei statomi paminklai, vadinamos gatvės. Kompozitorius Aleksandras Arutiunianas parašė operą „Sajatas Nova" (pastatyta 1969 m.), o 1968 m. režisierius Sergejus Paradžanovas sukūrė alegorinį kino filmą „Sajatas Nova" (1973 m. permontuotas ir rodytas pavadinimu „Granato spalva").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Charles Dowsett, (1997), *Sayatʻ-Nova: an 18th-century troubadour: a biographical and literary study.*
2. ↑  *Саят-Нова*,Большая советская энциклопедия, T. XXIII (Сафлор—Соан). – Москва: Советская энциклопедия, 1976
3. ↑  Marytė Kontrimaitė. *Sajat Nova*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XX (Rėv-Sal). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
| Sakakaسَكَاكَا |
| --- |
| 

SakakaSakaka

29°58′11″ š. pl. 40°12′00″ r. ilg.﻿ / ﻿29.96972°š. pl. 40.20000°r. ilg.﻿ / 29.96972; 40.20000﻿ (Sakaka)Koordinatės: 29°58′11″ š. pl. 40°12′00″ r. ilg.﻿ / ﻿29.96972°š. pl. 40.20000°r. ilg.﻿ / 29.96972; 40.20000﻿ (Sakaka) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Saudo Arabijos vėliava Saudo Arabija |
| **Emyratas** | Džaufo emyratas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 242 813  |
| **Altitudė** | 566 m |

**Sakaka** (arab. سَكَاكَا = *Sakākā*) – miestas šiaurės vakarų Saudo Arabijoje, Džaufo provincijos sostinė. 2010 m. surašymo duomenimis mieste būta 242 813 gyventojų. Regione auginamos datulės ir alyvuogės. Miestą aptarnauja al Džaufo oro uostas, iš kurio vykdomi vidaus ir tarptautiniai skrydžiai. Geležinkelis jungia su šalies sostine Rijadu.

Istorija
--------

Kitados Sakaka buvo oazė karavanų maršrute per Arabijos pusiasalį. 2005 m. mieste pastatytas al Džaufo universitetas,

Sakaka virto besiplečiančiu miestu, kuriame vyko eilė naujų statybų ir buvo atnaujinta infrastruktūra. Skirtos lėšos ligoninėms, mokykloms, administraciniams pastatams.

Turizmas
--------

Regiono istorija siekia daugiau nei keturis tūkstančius metų. Turistus masina daugybė istorinių ir priešistorinių archeologinių vietovių, tokių kaip Zabalio tvirtovė, Omaro ibn al Chatabo mečetė, Mardo pilis.

Senovinių Radžadžilo akmenų amžius siekia beveik 6000 metų.

* Stovinčiųjų akmenų lentaStovinčiųjų akmenų lenta
* Omaro mečetėOmaro mečetė
* Mardo pilisMardo pilis

Sportas
-------

* Al-Orobah FC – futbolo klubas;
* Namų rungtynes žaidžia „al Orobos" klubo stadione, talpinančiame 7 tūkst. žiūrovų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Geohive apie Saudo Arabiją (žr. Sakakah)
2. ↑  al-Džaufo universitetas: oficiali sveatinė
3. ↑  Rajajeel – Saudi Arabia’s Stonehenge
4. ↑  Al-Orobah FC – futbolo klubas pagal SOCCERWAY
5. ↑  Al-Orobah FC – futbolo klubas pagal Globalsportsarchive
6. ↑  al Orobos klubo stadionas: talpa 7 tūkst. žiūrovų
Moteriška „Burberry" rankinė
**Aksesuaras** (pranc. *accessoire* 'šalutinis, antraeilis') – papildomas daiktas ar tam tikras reikmuo, skirtas derinti prie aprangos. Terminas pradėtas naudoti XIX a. Aksesuarai dažniausiai yra naudojami norint užbaigti ar paįvairinti žmogaus įvaizdį ir yra pasirenkami specialiai pagal dėvinčiojo asmens stilių ir poreikius.

Aksesuarai gali būti skirstomi į kelias pagrindines grupes. Viena iš jų – aprangos detalės, kurias galima nešioti rankose ar ant peties, įskaitant įvairias rankines bei krepšius, skėčius, vėduokles, kardus ir t. t. Aksesuarai taip pat gali būti dėvimi, pavyzdžiui, batai ir kita avalynė, skrybėlės, kaklaraiščiai, diržai, pirštinės, papuošalai, laikrodžiai, juostos, skaros, šalikai, kojinės, pėdkelnės, kaukės.

Viktorijos laikais moterys nešiodavo daug įvairių aksesuarų, įskaitant vėduokles, kaukes, skėčius ar pirštines, labiau dėl estetinių sumetimų ir ypač norėdamos pabrėžti, kad jos baltarankės, saugodavo odą nuo įdegio. Aksesuarai nurodydavo moterų socialinį sluoksnį; šiais laikais moterys labiau linkę aksesuarus dėvėti praktiniais sumetimais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *The Dictionary of Fashion History* Valerie Cumming; C. W. Cunnington; P. E. Cunnington, 2010 m. lapkričio 15 d.
2. ↑  Diamond, J.; Diamond, E. (2013). *The World of Fashion*. Bloomsbury Academic. p. 348. ISBN 978-1-60901-527-5. Nuoroda tikrinta 2021-04-27.
3. ↑  Ariel Beaujot (June 2012). *Victorian Fashion Accessories*. Berg. p. 1. ISBN 9781847886828.
4. ↑  Hairstyles and Fashion Accessories for 1890’s Evening Attire Žurnalas „Harper’s Bazaar", 1893 m. gruodžio 9 d. iš tinklalapio „Vintage Victorian".
5. ↑  Baki, Gabriella (2015). *Introduction to cosmetic formulation and technology*. Kenneth S. Alexander. Hoboken, New Jersey. ISBN 978-1-118-76489-3. OCLC 893557951.  Google Books 284 p.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Cekotrofija** – virškinimo būdas, būdingas kiškinių būrio žinduoliams, kai iš aklojoje žarnoje (lot. *caecum* 'akloji žarna') apvirškinto maisto susidariusias išmatas gyvūnas vėl suėda, kad įsisavintų daugiau maisto medžiagų.

*Cekotrofus* (vadinamąsias „naktines spiras") gamina kiškinių žinduolių – kiškinių (*Leporidae*) ir kiškėninių (*Ochotonidae*) šeimų žinduolių organizmai.

Pašaras keliauja stemple, virškinamas skrandyje, plonosiose žarnose, kur įsiurbia dalį suvirškintų maisto medžiagų. Nesuvirškintas, daug celiuliozės turintis maistas, dėl atvirkštinės peristaltikos yra gražinamas atgal į akląją žarną, kur jį žarnyno bakterijos skaldo naudodamos bakterinius celiuliozės skaidymo fermentus. Po to taip apvirškintas pašaras keliauja storosiomis žarnomis į tiesiąją ir yra pašalinamas. Taip susidarančios išmatos (4-8 val. po ėdimo) (spiros) yra kitokios, nei paprastos išmatos. Gyvūnas jas paprastai išsyk suėda, ir antrą kartą tokiam pašarui keliaujant virškinimo traktu panaudojama daugiau maisto medžiagų. Padidintu virškinimo efektyvumu cekotrofija primena atrajojamąjį virškinimą.

Cekotrofija kartais dar vadinama *cekofagija* (*caecophagy*), „netikrasis atrajojimas". Kadangi cekotrofijos metu gyvūnas ėda savo išmatas, šį reiškinį neretai laiko koprofagijos rūšimi. Cekotrofija aptikta ir graužikų (jūrų kiaulytės), sterblinių, primatų tarpe.
|  |
| --- |
| Sent Penkro tarptautinė geležinkelio stotis |
|  |
| Šalis | Anglijos vėliava Anglija |
| Gyvenvietė | Kamdenas, Londonas |
| Paskirtis | Keleivinis transportas |
| Platformų skaičius | 15 |
| Geležinkeliai | EurostarMidlandsoThameslink |
| Atidaryta | 1868 m. |

**Sent Penkro tarptautinė geležinkelio stotis** (angl. *London St Pancras International*) – geležinkelių stotis Londone, Jungtinėje Karalystėje. Viena pagrindinių tarpmiestinio susisiekimo traukinių stočių Londone. Šalia stoties veikia Kings Kroso Sent Penkro metro stotis ir Kings Kroso geležinkelio stotis. Stotyje veikia Eurostar terminalas su jungtimi į Prancūziją ir Belgiją. Stotyje taip pat vykdomi East Midlands Railway ir Midland Main Line kompanijų keleivinių traukinių reisai.

Istorija
--------

1868 m. spalio 1 d. Sent Penkro geležinkelio stotis oficialiai atidaryta. Stotis priklausė istoriniai Midland Railway kompanijai, kuri orientavosi į keleivinių traukinių reisus tarp Centrinės Anglijos ir Londono.

1873 m. gegužės 5 d. stoties pietinėje dalyje įkurtas viešbutis.

1918 m. vokiečių pilotuojamas bombonešis Gotha G.V numetė penkias bombas ant stoties, apgadintas stoties stogo konstrukcijos. 1940 m. stotis ir vėl bombarduota.

1996 m. stoties viešbutyje ir prieigose nufilmuotas grupės Spice Girls muzikos klipas *„Wannabe"*.

2006 m. liepos 15 d. stotis išplėsta, atidarytos papildomos platformos tarpmiestiniams traukiniams. 2007 m. lapkričio 14 d. Eurostar reisai perkelti iš Londono Vaterlo geležinkelio stoties į Sent Penkro tarptautinę geležinkelio stotį. 2009 m. gruodžio 13 d. atidaryta infrastuktūra greitiesiams traukiniams.

Menas
-----

2007 m. stotyje atidengta 9 m aukščio ir 20 tonų svorio bronzinė skulptūra *„The Meeting Place"*. Skulptorius – Paul Day. Skulptūra kainavo 1 mln. £.

Stoties pirmame aukšte išdėstyti pianinai skirti lankytojams. Vieną iš pianino padovanojo žymus anglų dainininkas Elton John.

Galerija
--------

* Stoties interjerasStoties interjeras
* Statula „The Meeting Place"Statula „The Meeting Place"
* John Betjeman statulaJohn Betjeman statula
* Pianinas stotyjePianinas stotyje
* Viešbučio interjerasViešbučio interjeras

Šaltiniai
---------

1. ↑  Eurostar boss says Brexit border checks have cut St Pancras capacity by a third
2. ↑  Station bans train death artwork
3. ↑  Sir Elton John busks at St Pancras station, tells commuters: 'Enjoy this piano, it’s a gift'

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Sent Polas, Diani |
| --- |
| Upė žemėlapyje Upė žemėlapyje |
| **Ilgis** | ~500 km |
| **Baseino plotas** | 21 900 km² |
| **Ištakos** | Masentos apylinkės |
| **Žiotys** | Atlanto vandenynas |
| **Šalys** | Gvinėja, Liberija |
|  |
|  **Vikiteka** | Sent Polas, Diani |

**Sent Polas** (angl. *Saint Paul River*) – upė Vakarų Afrikoje. Prasideda Gvinėjoje, aukštumose, kur vadinama ***Diani***. Teka pietvakarių kryptimi, atkarpą sudaro Gvinėjos–Liberijos sieną, o toliau teka pro Liberiją. Įteka į Atlanto vandenyną į šiaurę nuo Monrovijos, ties Mesurado kyšuliu; atskiria Monroviją (Bušrodo salą) nuo Briuvervilio.

Didžiausi intakai: Via, Vuni, Tuma (kairieji).

Žemupyje upė patvenkta Walter F. Walker hidroelektrinės užtvanka (1966 m.), tiesa, per Liberijos pilietinį karą elektrinė sunaikinta. Laivuojama 30 km nuo žiočių.

Upė pavadinta Šv. Pauliaus, kurio minėjimo dieną XV a. portugalai pasiekė jos žiotis, garbei.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Akstafa |
| --- |
| Akstafos vaizdas nuo tilto trasoje Diližanas–Čambarakas Akstafos vaizdas nuo tilto trasoje Diližanas–Čambarakas |
| **Ilgis** | 133 km |
| **Baseino plotas** | 2589 km² |
| **Vidutinis debitas** | 8,22 m³/s |
| **Ištakos** | Težlerio kalnas |
| **Žiotys** | Kura |
| **Šalys** | Armėnija, Azerbaidžanas |

**Akstafa** (azer. *Ağstafacay*, arm. Աղստև) – upė Armėnijoje ir Azerbaidžane, dešinysis Kuros intakas. Upės ilgis 133 km, baseino plotas 2589 km². Išteka Armėnijos teritorijoje iš šiaurės rytinės Težlerio kalno, esančio Pambaksko kalnyne, pusės. Iš pradžių upė teka kalnuose siauru slėniu, kurio pakraščiai apaugę krūmynais. Ties Diližano miestu ji kiek praplatėja ir toliau teka jau gana plačiu slėniu.

Vidutinis Akstafos debitas – 8,22 m³/s, o tai sudaro 256 mln. m³ per metus. Žmonės upės vandenį naudoja vynuogynų drėkinimui.

Stambiausi upės intakai – Bldanas, Sarnadžuras, Voskeparas, Getikas, Agdanas. Upės pakrantėse įsikūrę Diližano ir Idževano miestai.

Armėnijos upės. Akstafos upės baseinas Armėnijos teritorijoje pažymėtas geltonai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Ocyceros gingalensis** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žalvarniniai paukščiai  *( Coraciiformes)* |
| Šeima: | Ragasnapiniai  *( Bucerotidae)* |
| Gentis: | Azijiniai pilkieji ragasnapiai  *( Ocyceros)* |
| Rūšis: | Ceiloninis pilkasis ragasnapis  *( Ocyceros gingalensis)* |

 |
| Binomas |
| ***Ocyceros gingalensis***Shaw, 1811 |

**Ceiloninis pilkasis ragasnapis** (*Ocyceros gingalensis*) – ragasnapinių (*Bucerotidae*) šeimos paukštis.

Kūnas iki 45 cm ilgio. Abi lytys panašios. Sparnai pilki, plasnojamosios plunksnos juodos. Nugara pilka, kuodas rudas. Uodega ilga, juosva, su baltais pakraščiais, apatinė pusė balta.

Šri Lankos endeminė rūšis. Paplitęs miškingose buveinėse. Maitinasi figmedžio vaisiais, nors retkarčiais lesa smulkius graužikus, roplius ir vabzdžius. Patelė deda 4 baltus kiaušinius. Lizdą įsirengia drevėse, kurią užlipdo moliu, tik palieka nedidelę angelę, pro kurią patinas atneša patelei, o vėliau ir jaunikliams maisto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Sentimentalizmas** (pranc. *sentimentalisme < sentiment* – jausmas) – XVIII a. pab.–XIX a. pr. Europos literatūros, dailės srovė.

Kilo kaip reakcija prieš pernelyg didelį švietėjų racionalizmą ir klasicizmo estetiką, bet buvo glaudžiai susijusi su švietimu, reiškė daugelį jo idėjų – socialinės pažangos siekimą, priešiškumą absoliutizmui, luominei moralei. Sentimentalistai teikė prioritetą jausmams, gilinosi į žmogaus psichologiją, propagavo gyvenimą gamtoje, vaizdavo jautrius, į apmąstymus linkusius individus, daug dėmesio skyrė dvasiniams išgyvenimams, individualizavo charakterius. Sentimentalistų mėgstami žanrai buvo aprašomoji poema, idilė, elegija, psichologinis romanas, „ašaringoji" drama, o ypač išpažintinės formos – laiškai, dienoraščiai, atsiminimai, kelionių užrašai. Sentimentalizmas artimas preromantizmui, bet jam nebūdingas preromantikų polinkis į paslaptingumą, iracionalumą.

Sentimentalizmo terminas kilo iš Lorenco Sterno romano „Sentimentali kelionė po Prancūziją ir Italiją" (1768). Pradėjo formuotis XVIII a. 4–6 deš. Anglijoje. Samuelio Ričardsono laiškų forma parašytas psichologinis romanas „Pamela, arba Atlygintoji dorybė" tuo metu buvo laikomas vos ne romano etalonu. Prancūzų sentimentalistai – Žanas Žakas Ruso (epistolinis romanas „Julija, arba Naujoji Eloiza", kuriame rašytojas kvietė visus grįžti į gamtą (iš čia kilo sentimentalizmą atspindintis šūkis „Atgal į gamtą!")), Deni Didro (romanas „Žakas fatalistas ir jo ponas"). Sentimentalizmui artimi „Audros ir veržimosi" sambūrio rašytojų Johano Volfgango Gėtės ir Frydricho Šilerio kūriniai.
| Sentlerincasveng. *Szentlőrinc* |
| --- |
|              |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

SentlerincasSentlerincas

46°02′32″ š. pl. 17°59′08″ r. ilg.﻿ / ﻿46.04222°š. pl. 17.98556°r. ilg.﻿ / 46.04222; 17.98556﻿ (Sentlerincas)Koordinatės: 46°02′32″ š. pl. 17°59′08″ r. ilg.﻿ / ﻿46.04222°š. pl. 17.98556°r. ilg.﻿ / 46.04222; 17.98556﻿ (Sentlerincas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Vengrijos vėliava Vengrija |
| **Medė** | Barania |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 7 080  |

**Sentlerincas** (veng. *Szentlőrinc*) − miestas Vengrijos pietuose, netoli nuo valstybinės sienos su Kroatija; Baranios medėje. Mieste yra kunigaikščių Esterhazių rūmai, kurie yra turistų traukos centras. Gyventojai verčiasi prekyba, amatais, žemės ūkiu, vyndaryste ir teikia turizmo paslaugas.

Istorija
--------

XVIII a. viduryje čia buvo įkurtas kunigaikščio Miklošo Esterhazio dvarų administracinis centras. 1696–1717 m. pastatyti baroko stiliaus rūmai, kurie vėliau kelis kartus buvo išplėsti. Katalikų klebonija ir baroko stiliaus bažnyčia buvo baigta statyti apie 1718 m. – netrukus po rūmų. 

XVIII a. pastatytas Koncz-Brantner namas Munkácsy Mihály gatvėje – buvusi Esterhazių šeimos dvaro valdytojo rezidencija. Šiandien čia yra didelė, viešai prieinama privati ​​kolekcija. Be to, mieste yra naujas, didelis kraštotyros muziejus su archeologijos, vietinės istorijos ir etnologijos ekspozicijomis.

Renginiai
---------

Kiekvienais metais rugpjūčio 10 d. mieste prasideda Parapijos mugė. „Laurentijaus dienose" yra daugybė kultūrinių renginių ir gatvės pokylis. Taip pat vyksta įprasta žemės ūkio mugė „Ūkininkų diena" („Gazdanapok"). Mugė yra pagrindinis Baranios apskrities žemės ūkio renginys.

Miestų partnerystė
------------------

* Vokietija Urbachas (Vokietija)

Sportas
-------

### Futbolas

* Szentlőrinci SE (futbolo klubas).
* „Szentlőrinci sportpálya" stadionas, kurio talpa 1 020 žiūrovai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Oficiali klubo svetainė
2. ↑  Futbolo klubas Soccerway svetainėje
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

* Oficiali miesto svetainė (vengrų k.)
**F. E. Fidlerio situacinis modelis** – lyderystės modelis. Pagrindinė jo nuostata yra ta, kad vadovams gana sunku pakeisti ar atsisakyti valdymo stiliaus, jau atnešusio sėkmę. F. E. Fidleris mano, kad iš tikro daugelis vadovų nėra labai lankstūs, o bandymas pakeisti valdymo stilių taip, kad jis atitiktų netikėtas ar kintančias situacijas, yra neefektyvus ir nenaudingas.

Kadangi stiliai santykinai yra inertiški ir nė vienas stilius negali tikti visoms situacijoms, tai efektingą grupės darbą galima pasiekti tik derinant vadovą ir situaciją arba pakeičiant situaciją taip, kad ji atitiktų tą .
F. E. Fidlerio modelis nuo kitų modelių skiriasi vertinimo būdu. Jis vadovavimo stilių vertina pagal skalę, kuri žymi „laipsnį, kaip žmogus – palankiai ar nepalankiai (teigiamai ar neigiamai) – apibūdina savo mažiausiai pageidaujamą bendradarbį (MPB)", t. y. asmenį, su kuriuo šiam žmogui būtų blogiausia dirbti. Pagal šį matą individui skiriama tam tikra vieta lyderystės stilių skalėje. F. E. Fidlerio manymu, vadovai, kurie palankiai vertino savo MPB, nori šiltų asmeninių santykių su savo bendradarbiais, o artimus ryšius su pavaldiniais laiko svarbiu efektingumo veiksniu. Vadovai, kurie neigiamai vertino savo MPB, nori, kad darbas būtų atliktas. Darbuotojų reakcija į jų vadovavimo stilių šiems vadovams yra mažiau svarbi nei poreikis išlaikyti tam tikrą gamybos lygį.

F. E. Fidleris išskyrė 3 „lyderiavimo situacijas", padedančius nustatyti, kuris lyderystės stilius bus efektyvus:

* Lyderio ir narių santykiai - jų kokybė daro didžiausią įtaką vadovo galiai ir efektyvumui. Jei vadovas puikiai sutaria su vadovaujama grupe, jei grupės nariai jį gerbia kaip asmenybę dėl jo būdo ir sugebėjimų, tai vadovui gali visai nereikėti remtis formalia valdžia ar savo padėtimi. Ir, atvirkščiai, jei darbuotojas vadovo nemėgsta ar nepasitiki juo, tai šis vadovas vargu, ar galės neformaliai vadovauti, todėl turės remtis nurodymais, kad grupė atliktų savo užduotis.

* Užduoties struktūra - struktūrizuota yra tokia užduotis, kai galima pateikti pažangesnes instrukcijas ar smulkius procedūrų aprašymus. Grupės nariai aiškiai žino, ko iš jų tikimasi. Tačiau, kai užduočių struktūra nenustatyta, pvz. komiteto susirinkimuose, grupės narių vaidmenys nėra tokie aiškūs.

* Lyderio pareigybės galia - pvz. firmos prezidento pareigybė suteikia didelę valdžią ir galią, o štai savanoriško fondo pirmininkas turi nedaug galios savo savanorių darbuotojų atžvilgiu. Taigi aukštų pareigų teikiama galia paprastina lyderio užduotį daryti įtaką savo pavaldiniams, o žemos pareigos apsunkina šią lyderio užduotį.

F. E. Fidleris pastebėjo, kad neigiamai savo MPB vertinantys vadovai, kurie orientuojasi į užduotį ir yra autoritariniai, efektyviausi būna ekstremaliose situacijose, kai vadovas turi arba labai didelę galią ir įtaką, arba labai mažą. Teigiamai savo MPB vertinantys vadovai, kurie orientuojasi į darbuotojus, efektingi, kai vadovo galia ir įtaka vidutinė.

Šaltiniai
---------

* Stoner J. A. R. E. Freeman, D. R. Gilbert, Vadyba, Kaunas, 2000.
* Stoškus S. D. Beržinskienė, Vadyba, Kaunas, 2005.
**Mindaugas Čepas**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1978 m. rugpjūčio 6 d. (44 metai) |
| Gimimo vieta | Vilnius, Lietuva |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Baigęs karjerą |
| **Pozicija** | Puolėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 19951995199619961996-199819991999-20002000-20032004 | FK Ekranas PanevėžysAlsa VilniusFK Ekranas PanevėžysFK Žalgiris-2 VilniusKareda ŠiauliaiAtlantas KlaipėdaFK VentspilsAtlantas KlaipėdaŽalgiris Vilnius | 17 0(1)01 0(1)01 0(0)06 0(1)17 0(2)09 0(3)0? 0(?)82 (11)25 0(2) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 1997-1998 | Lietuvos jaunimo iki 21 | 3 0(0) |
|  Treniruotos komandos |
| 2004–20082008–20092010–201320132014–20162016–201720172018–201920202021– | Žalgiris Vilnius (asistentas)Žalgiris VilniusŽalgiris Vilnius (asistentas)FK Banga GargždaiFK Utenis UtenaFK Jonava (asistentas)FK JonavaFK Kauno ŽalgirisFK RiteriaiFA Šiauliai |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys {{{ntupdate}}}. |

**Mindaugas Čepas** (g. 1978 m. rugpjūčio 6 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, žaidęs puolėjo pozicijoje.

Karjera
-------

### Žaidėjo karjera

Būdamas 16 metų buvo pakviestas į Panevėžio „Ekrano" klubą, vėliau žaidė Šiaulių „Karedos" klubo komandoje, su kuria du kartus tapo Lietuvos čempionu. Taip pat žaidė Klaipėdos „Atlanto", Ventspilio FK, Vilniaus „Žalgirio" klubų komandose. Atstovavo Lietuvos iki 21 metų rinktinę.

### Trenerio karjera

Dėl sveikatos problemų būdamas 26 metų baigė žaidėjo karjerą. Tapo Vilniaus „Žalgirio" pagrindinės komandos trenerio asistentu. Klubui susidūrus su finansiniais sunkumais, pusantro sezono buvo vyriausiuoju treneriu. FK Žalgiris bankrutavo, vėliau buvo atkurtas VMFD Žalgiris.

Vilniaus „Žalgiriui" sugrįžus į A lygą tapo Igorio Pankratjevo asistentu.

2008 m. sausio mėnesį Rygoje gavo UEFA A lygio trenerio licenciją.

2013 m. treniravo FK Banga Gargždai. 

2014 m. perėjo į Utenos Utenį. Šioje komandoje dirbo beveik trejus metus.

2016 m. perėjo į FK Jonava. 2017 m. tapo ekipos vyr. treneriu.

Nuo 2018 m. sausio 5 d. iki 2019 m. gruodžio 1 d. buvo FK Kauno Žalgiris vyr. treneriu.

2020 m. sausio 7 d. FK Riteriai pranešė, kad vyr. treneriu tapo Čepas.

2021 m. vyr. treneriu dirbo su FA Šiauliai pagrindine ekipa. Su jais tapo Pirmos lygos nugalėtojais ir iškopį į A lygą. Lapkričio pabaigoje pranešta, kad vyr. treneriu bus ir 2022 m. sezone.

Žaidėjo pasiekimai
------------------

su Šiaulių „Kareda"
* **Lietuvos čempionas (2)**: 1996–1997 ir 1997–1998 m.

Trenerio pasiekimai
-------------------

* Geriausias 2022 m. liepos mėn. treneris.
* Geriausias 2023 m. balandžio mėn. treneris.
* Geriausias 2023 m. gegužės mėnesio treneris.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑  M. Čepas – geriausias mėnesio treneris

Nuorodos
--------

* Statistika iš www.futbolinis.lt
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Samoraisp. *Zamora* |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

SamoraSamora

4°03′0″ p. pl. 78°57′0″ v. ilg.﻿ / ﻿4.05000°š. pl. 78.95000°r. ilg.﻿ / 4.05000; 78.95000﻿ (Samora (Ekvadoras))Koordinatės: 4°03′0″ p. pl. 78°57′0″ v. ilg.﻿ / ﻿4.05000°š. pl. 78.95000°r. ilg.﻿ / 4.05000; 78.95000﻿ (Samora (Ekvadoras)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Ekvadoro vėliava Ekvadoras |
| **Provincija** | Samoros-Činčipės provincija |
| **Kantonas** | Samoros kantonas |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 10 355  |
| **Altitudė** | 970 m |

**Samora** (isp. *Zamora*) – miestas pietų Ekvadore, rytiniuose Andų šlaituose, 55 km į rytus nuo Lochos, prie Samoros, Bombuskaro ir Chamboė upių santakos; Samoros-Činčipės provincijos administracinis centras. Pro miestą eina Lochos-Makaso plentas.

Seniau Samora garsėjo kaip kalnakasybos centras, o dabar daugiausia verčiamasi turizmu. Apylinkėse gausu krioklių, vandeningų upių, gyvūnijos pilnų džiunglių. Yra botanikos sodas, ekologinis rezervatas, veikia viešbučiai, restoranai.

Istorija
--------

Samoros gyvenvietė šiame regione buvo įkurta keletą kartų, bet vis buvo nuniokojama šuarų antpuolių. Dabartinė Samora įkurta 1921 m. Provincijos centru tapo 1953 m.
Koordinatės: 54°18′40″ š. pl. 23°23′21″ r. ilg.﻿ / ﻿54.31111°š. pl. 23.38917°r. ilg.﻿ / 54.31111; 23.38917


| Aštriosios Kirsnos I tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Lazdijų rajonas) |
| Plotas | 0,017 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,2 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Įteka | Malamoji grabė |
| Išteka | Malamoji grabė |

**Aštriosios Kirsnos I tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Lazdijų rajone, 12 km į šiaurės vakarus nuo Lazdijų. Telkšo žemiausiai iš visų Aštriosios Kirsnos tvenkinių kaskados. Sudarytas užtvenkus Malamosios grabės upelį (Visgailės intakas, Kirsnos baseinas) 0,76 km nuo jo žiočių. Tvenkinys yra iš dviejų dalių. 

Žemutinė tvenkinio dalis yra 1,1 ha ploto, ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,18 km, plotis – iki 0,13 km. Altitudė 119,1 m. Kranto linija labai vingiuota, plačiai užpelkėjusi. Aplinkui plyti dirbami laukai. 

Aukščiau esanti dalis yra 0,6 ha ploto, ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,16 km, plotis – iki 0,05 km. Altitudė 120,8 m. Priešsroviui už 0,1 km telkšo Aštriosios Kirsnos III tvenkinys. Rytinėje ir pietinėje pakrantėse auga sodas. Tvenkinys labai užžėlęs vandens augalais.

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Samoa kalba *gagana Sāmoa* |
| Kalbama | Samoa, Amerikos Samoa, Naujoji Zelandija, Australija |
| Kalbančiųjų skaičius | 870 300 |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | į šimtuką nepatenka |
| Kilmė | Austronezinės Malajų-polineziečių  Polineziečių   Tongos-Samoa    **Samoa** |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba | Samoa Samoa, Amerikos Samoa Amerikos Samoa |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-1 | sm |
| ISO 639-2 | smo |
| ISO 639-3 | smo |

**Samoa kalba** – malajų-polineziečių kalbų šeimos kalba, vartojama Samoa salose gyvenančių samojiečių. Tai valstybinė Samoa valstybės ir Amerikos Samoa valdos kalba. Ją taip pat vartoja gausi samojiečių diaspora, gyvenanti Australijoje, Naujojoje Zelandijoje, JAV, Tokelau ir kitur. Iš viso šia kalbą vartoja ~870 tūkst. žmonių.

Samoa kalboje yra tik 15 raidžių, o raidės h, k, r naudojamos tik skoliniuose. Balsiai turi trumpąsias ir ilgąsias formas (a – ā, u – ū, o – ō ir kt.). Užrašymui naudojama lotyniška abėcėlė.

Samoa kalba turi 3 laikus (vienaskaitą, dviskaitą ir daugiskaitą), ekskliuzyvinį ir inkliuzyvinį „mes" asmenį.

Nuorodos
--------

* smo Duomenys apie kodu „smo" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*

WikipediaWikipedia
Vikipedija ***Samoa kalba***
| **Česteris W. Nimicas angl. *Chester W. Nimitz*** |
| --- |
|  |
| Visas vardas | Chester William Nimitz |
| Gimė | 1885 m. vasario 24 d.Frederiksburgas, Teksasas |
| Mirė | 1966 m. vasario 20 d. (80 metų)Jerbos Buenos sala, Kalifornija |
| Palaidotas (-a) | Auksinių vartų nacionalinės kapinės, San Brunas |
|  |
| Veikla | JAV laivyno admirolas |
|  |
|  **Vikiteka** | Chester William Nimitz |

**Česteris Viljamas Nimicas** (*Chester William Nimitz*); 1885 m. vasario 24 d. – 1966 m. vasario 20 d.) – Jungtinių Amerikos Valstijų karo laivyno admirolas, laikomas viena svarbiausių karo laivyno figūrų Antrajame pasauliniame kare.

Biografija
----------

Gimė vokiečių šeimoje. 1905 m. baigė Jūrų akademiją Anapolyje. Tarnavo Pirmajame pasauliniame kare. 1918 m. gavo JAV Atlanto laivyno povandeninių pajėgų štabo viršininko laipsnį. Po Pearl Harboro užpuolimo tapo Jungtinių Amerikos Valstijų Ramiojo vandenyno laivyno vadu. Sėkmingai įvykdė dideles jūrų operacijas prieš Japoniją, užėmė Gilberto, Saliamono, Maršalo, Marianų salas, Filipinus. 1944 m. gavo laivyno admirolo laipsnį. 1945 m. rugsėjo 2 d. JAV karo laive *Missouri* kartu su Daglasu Makarturu priėmė Japonijos kapituliaciją. Nuo 1945 iki 1947 m. JAV laivyno jūrų operacijų viršininkas.

Po karo gavo daugybę JAV ir užsienio apdovanojimų ir ordinų. Jo garbei pavadintas *USS* *Nimitz* lėktuvnešis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Eglė Pacevičienė. *Nimicas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
Koordinatės: 54°18′14″ š. pl. 23°23′39″ r. ilg.﻿ / ﻿54.30389°š. pl. 23.39417°r. ilg.﻿ / 54.30389; 23.39417


| Aštriosios Kirsnos V tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Lazdijų rajonas) |
| Plotas | 0,03 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,34 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Įteka | Malamoji grabė |
| Išteka | Malamoji grabė |

**Aštriosios Kirsnos V tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Lazdijų rajone, 11 km į šiaurės vakarus nuo Lazdijų. Sudarytas užtvenkus Malamosios grabės upelį (Visgailės intakas, Kirsnos baseinas) 1,95 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,45, plotis – 0,29 km. Altitudė 136,6 m. Kranto linija labai vingiuota, į vakarus nusitęsia 2 siauros įlankos. Pasroviui už 0,15 km telkšo Aštriosios Kirsnos IV tvenkinys, priešsroviui už 0,1 km – Aštriosios Kirsnos VII tvenkinys, pietvakariuose susisiekia su Aštriosios Kirsnos VI tvenkiniu. Aplinkui įsikūrusi Aštriosios Kirsnos dvaro sodyba ir Aštriosios Kirsnos kaimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ašvaghoša** (skr. अश्वघोष = IAST: *Aśvaghoṣa*; ~80–150 m.) – indų poetas, dramaturgas, žymus budizmo filosofas. Jis buvo vienas pirmųjų budistų, pradėjęs rašyti klasikiniu sanskritu (jo pirmtakai naudojo maišytą sanskritą).

Gimė Košalos valstybėje, Saketos mieste (dab. Ajodhija), žymiame kaip Ramos miestas. Nors gimė veikiausiai brahmanų šeimoje, vėliau atsivertė į budizmą. Jo kavja budistinėmis temomis buvo populiari Kušanų imperijoje: legenda sieja jo vardą su žymiausiu imperatoriumi Kaniška (valdė nuo 127 m.). Vienas pasakojimas liudija, kad Ašvaghoša, jau užsitarnavęs didžiulę šlovę, buvo nusiųstas imperatoriui kaip duoklė.

Žinoma, kad Ašvaghoša sukūrė du budistinius epus, 4 dramas, keletą stotrų (tačiau pastarųjų autorystė abejotina).

* *Buddhacarita* („Budos gyvenimas") – epinė mahakavjos stiliaus sanskrito poema apie Budos gyvenimą. Kūrinį sudarė 28 dalys (iki dabar išliko mažiau nei pusė);
* *Saundarānanda* („Žavingasis Nanda") – 8 giesmių humoristinė kavja apie Budos įbrolį Nandą. Remiasi Pali kanonu (22–23 udanos);
* *Śāriputra* – 9 veiksmų drama, parašyta remiantis Pali kavja, tačiau autoriaus ženkliai pakeista;
* *Rāṣṭrapāla* – neišlikusi Ašvaghošos drama (ją mini Dharmakirtis, jos siužetų yra Pali kanone);
* *Somadatta* – nuotrupomis išlikusi humoristinė drama;
* nežinimo pavadinimo alegorinė drama (išlikę nuotrupos) apie Šlovę, Tvirtybę, Protą ir Išminčių (panašu į *Samyutta Nikāya* Pali kanone).

II a. stotras (pašlovinimus), skirtas Budai, neretai linkstama priskirti Ašvaghošai. Visa eilė šio laikotarpio stotrų buvo rastos didesniais ar mažesniais fragmentais seniai sunaikintuose Vidurio Azijos budistiniuose centruose, o viena jų – užbaigto rankraščio pavidalu. Kiti tos pačios tradicijos kavjos kūriniai išliko Nepale. Pilna stotrų ir kitų kūrinių serija išliko tibetietiškais vertimais (tibetietiška rinktinė).
Koordinatės: 55°47′28″š. pl. 25°44′46″r. ilg.﻿ / ﻿55.791°š. pl. 25.746°r. ilg.﻿ / 55.791; 25.746
**Paaudrio durpynas** – durpynas šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, 2 km į rytus nuo Jūžintų, tarp Rašų ežero ir Sartų ežero šiaurės vakarinės šakos. Užima 12,18 km² plotą. Sudarytas ežerinės kilmės žemapelkėje. Šiauriniu pakraščiu teka Audros upė.

Nenusausintų durpių sluoksnio vidutinė storymė – 2,0 m, didžiausia – 7,1 m. Durpės daugiausia plynraistinės. Durpių vidutinis susiskaidymas 32 %, peleningumas 16,2 %, vidutinis drėgnumas 86 %. Po durpėmis slūgso sapropelio sluoksnis (iki 6 m), po juo – smėlis, molis, priemolis.

Paaudrio durpyne durpes kasė Rokiškio durpių įmonė – 1985 m. ji pagamino 20 000 t durpių. Dabar durpynas nebeeksploatuojamas, patenka į Sartų regioninio parko valdas. Kaimai šalia durpyno: Zalūbiškis, Minkūnai, Kalbutiškės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  '**. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 255**
| **Celestino Rosatelli** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1885 m. balandžio 8 d.Belmontė in Sabina, Italija |
| Mirė | 1945 m. rugsėjo 23 d. (60 metų)Turinas, Italija |
|  |
| Veikla | aviacijos inžinierius |

**Čelestinas Rosatelis** (*Celestino Rosatelli*, 1885 m. balandžio 8 d. – 1945 m. rugsėjo 23 d.) – italų aviacijos inžinierius.

Celestino Rosatelli gimė netoli Riečio miesto esančiame Belmontė in Sabinos miestelyje. Tėvai anksti pastebėjo sūnaus matematinius gabumus ir skatino bei rėmė jo mokslus. C. Rosatelli 1910 m. Romoje baigė inžinerijos studijas, parengė darbą apie geležinių arkinių tiltų statybą. Po studijų kartu su Rodofo Verduzio dėstė diržablių statybos kursą.

Pirmojo Pasaulinio karo metu, nuo 1915 m. jis dirbo Italijos Karalystės kariuomenės Karo aviacijos Technikos direkcijoje, projektavo orlaivius. Kartu su Umberto Savoja ir Rodolfo Verduzio sukūrė vieną greičiausių to meto orlaivių Ansaldo SVA. 1916–1917 m. aviacijos įmonėje Ansaldo vadovavo lėktuvų gamybai, 1918 m. tapo FIAT aviacijos padalinio technikos direktoriumi.

1927 m. Rosatelli tapo Turino aeroklubo valdybos nariu.

Rosatelli projektuotų orlaivių indeksuose buvo raidė „R", pvz. naikintuvų indeksas buvo „CR" (it. *Caccia Rosatelli*), bombonešių – „BR" (it. *Bomber Rosatelli*). Jis suprojektavo apie 50 orlaivių, iš kurių buvo pagaminta apie 40 – pvz. bombonešiai BR, BR.1, BR.2, BR.3, BR.4, BR.20, naikintuvai CR.1, CR.2, CR.5, CR.10, Lietuvos Karo aviacijos naudoti Fiat CR.20, taip pat CR.25, CR.30, CR.32, CR.33, CR.40, CR.41. Paskutiniu jo projektu tapo 1939 m. sukurtas CR.42. Be to, Pirmojo Pasaulinio karo metais jis vadovavo Lietuvoje tarpukariu naudoto Ansaldo SVA gamybai.

Celestino Rosatelli mirė Turine 1945 m. rugsėjo 23 d.

Šaltiniai
---------

1. (IT) Anty Pansera (1993), *Storia del disegno industriale italiano*, Laterza, p. 82, ISBN 978-88-420-4316-4, .
2. (EN) „Fiat CR.20 fighters in Paraguayan service", *brushfirewars.org*. Suarchyvuotas originalas 2003-04-16. Nuoroda tikrinta 2008-02-25.
3. (EN) Fiat Br 20 Cignona, *world-war-2-planes.com*. Suarchyvuotas originalas 2008-03-07. Nuoroda tikrinta 2008-02-25.
4. (EN) The protagonists: Celestino Rosatelli, Aero Club Torino,

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Anty Pansera (1993), *Storia del disegno industriale italiano*, Laterza, p. 82, ISBN 978-88-420-4316-4
2. 1 2  The protagonists: Celestino Rosatelli, Aero Club Torino,
3. ↑  „Fiat Br 20 Cignona". *world-war-2-planes.com*. Suarchyvuotas originalas 2008-03-07. Nuoroda tikrinta 2008-02-25.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
4. ↑  „Fiat CR.20 fighters in Paraguayan service". *brushfirewars.org*. Suarchyvuotas originalas 2003-04-16. Nuoroda tikrinta 2008-02-25.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
| Avolait. *Città di Avola* |
| --- |
| *Avolos panorama* |
|  |
| 

AvolaAvola

36°55′00″ š. pl. 15°08′00″ r. ilg.﻿ / ﻿36.91667°š. pl. 15.13333°r. ilg.﻿ / 36.91667; 15.13333﻿ (Avola)Koordinatės: 36°55′00″ š. pl. 15°08′00″ r. ilg.﻿ / ﻿36.91667°š. pl. 15.13333°r. ilg.﻿ / 36.91667; 15.13333﻿ (Avola) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Sicilija Sicilija |
| **Provincija** | Sirakūzų provincija |
|  |
| **Meras** | Gianluca Cannata |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 31 827  |
| **Plotas** | 74,26 km² |
| **Tankumas** (2010) | 429 žm./km² |
| **Altitudė** | 40 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 96012 |
| **Tel. kodas** | 0931 |
| **Tinklalapis** | www.comune.avola.sr.it |
|  **Vikiteka** | Avola |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Šv. Venera |

**Avola** (it. *Avola*) – Italijos miestas Sicilijoje, Sirakūzų provincijoje.

Istorija
--------

Anksčiau čia gyveno sikanai, kol neįsiveržė sikelai XIII-XII a. pr. m. e. Avolos įkūrimas tikriausiai susijęs su Hybla Major miestu. Hybla buvo priešgraikinė dievybė, vėliau tapatinta su Afrodite. Graikų kolonizacija prasidėjo VIII a. pr. m. e.

Kai romėnai užėmė Siciliją 227 m. pr. m. e. Sirakūzai išlaikė dalį autonomijos ir valdė šias žemes. Tai truko iki Antrojo pūnų karo (212 m. pr. m. e.). Hybla išnyko ankstyvaisiais viduramžiais, o šios sritys buvo iš naujo apgyvendintos, kai musulmonai valdė Siciliją (IX-XI a.). Tačiau kaimas prie dabartinės Avolos teritorijos atsirado tik normanų ir Štaufenų laikais (XII-XIII a.).

Kaip visa pietryčių Sicilija, Avola buvo sugriauta per žemės drebėjimą 1693 m. Miestas buvo perkeltas į kitą vietą ir pastatytas pagal architekto Angelo Italia geometrinį planą.

Nero d'Avola vynas pradėtas gaminti Avoloje, bet dabar vynuogės šiam vynui auginamos ir kitose salos dalyse.

Per 1968 m. „Karštą vasarą" Avoloje įvyko skerdynės, kai policija pradėjo šaudyti į darbininkus, kurie prašė kontrakto atnaujinimo. Du žuvo, buvo daug sužeistų. Šie įvykiai vaizduojami filme *Il Grande Sogno*.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2003-04-02 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑