recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Dubupis |
| --- |
| Dubupis netoli Barkelių Dubupis netoli Barkelių |
| **Ilgis** | 11,5 km |
| **Baseino plotas** | 11,6 km² |
| **Ištakos** | Pilalės miškas, Darbėnų seniūnija, Kretingos r. sav. |
| **Žiotys** | Darba |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Dubupis |

**Dubupis** – upelis šiaurės vakarų Lietuvoje; Darbos kairysis intakas. Prasideda į pietus – pietryčius nuo Nausėdų, Pilalės miške. Teka šiaurės vakarine Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalimi pietų kryptimi. Prateka Pilalės, Varniškės, Barkelių, Balto kalno miškus. Į pietus nuo aukštupio kerta Darbėnų–Grūšlaukės, vidurupyje – Darbėnų–Vaineikių kelius, Barkelių pietinėje dalyje staigiai pasuka į vakarus – šiaurės vakarus, prateka centrine Darbėnų miestelio dalimi ir už bažnyčios įteka į Darbą 13,3 km nuo jos žiočių. Upės aukštupys reguliuotas.

Ant upės Darbėnuose įrengtas nedidelis tvenkinys.

Gyvenvietės: Nausėdai, Auksūdys, Prūdgalis, Naujukai, Barkeliai, Darbėnai.

Kultūros paveldo objektai: kairiajame krante – Auksūdžio piliakalnis, Auksūdžio senovės žemdirbystės vieta, Darbėnų žydų III holokausto vieta, Darbėnų paminklas partizanams, dešiniajame krante – Auksūdžio III kapinynas, Barkelių senosios kapinės, Darbėnų žydų II holokausto vieta, Darbėnų Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia.

Upėvardis kildinamas nuo žodžių *dubti* („darytis dubiam, linkti, klimpti, smegti"), *dubus* („įdubęs, gilus"), *dubė* („įdubimas, slėnys").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos upės (hidrografija ir nuotėkis): monografija /B.Gailiušis, J.Jablonskis, M.Kovalenkovienė. – Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001. – 792 p. ISBN 9986-492-64-5.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 93
|  |
| --- |
| Marta Jandová |
|  
Marta Jandová 2015 m. |
| Biografija |
| Gimė | 1974 m. balandžio 13 d. (49 metai)Praha, Čekoslovakijos vėliava Čekoslovakija |
| Žanrai | rokas |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 1993–dabar |
| Susijusi veikla | Die Happy, Václav Noid Bárta |

**Marta Jandová** (g. 1974 m. balandžio 13 d. Prahoje) – Čekijos dainininkė. Ji geriausiai žinoma kaip grupės „Die Happy" vokalistė.

Marta Jandová yra vieno iš garsiausių Čekijos roko atlikėjo Petr Janda duktė.

1993 metais atlikėja išvyko į Vokietiją ir ten tapo grupės „Die Happy" vokaliste. Be grupės, ji taip pat vystė ir solinę karjerą, 2005 ir 2007 metais dalyvavo vokiškame „Bundesvision" dainų konkurse, kur dainavo kartu su grupėmis „Apocalyptica" bei „Oomph!". 2008 metais Marta grįžo į Čekiją, tapo televizijos laidų vedėja, tačiau ir toliau neapleido savo muzikinės karjeros ir pasirodydavo su įvairiomis grupėmis gimtojoje šalyje bei kaimyninėje Vokietijoje.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Marta Jandová** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Interviu su Marta Jandová, 2007 m. Archyvuota kopija 2010-04-18 iš Wayback Machine projekto.

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Gipsy.cz  *„Aven Romale"*** |  **Čekijos atstovė Eurovizijoje(su Václav Noid Bárta)**2015 | Po to:**Gabriela Gunčíková  *„I Stand"*** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Martas Sijmanas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1946 m. rugsėjo 21 d. (76 metai)Kilingi Nemė |
| Tautybė | estas |
|  |
| Veikla | Estijos politikas, Tautinio olimpinio komiteto prezidentas |
|  |
| Alma mater | Tartu universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Mart Siimann |

**Martas Sijmanas** (est. *Mart Siimann*, g. 1946 m. rugsėjo 21 d. Kilingi Nemėje) – estų politikas, sporto vadovas, buvęs Estijos Ministras pirmininkas.

Biografija
----------

1971 m. įgijęs filologo – psichologo specialybę Tartu universitete, čia mokėsi aspirantūroje, dirbo vadybos ir mokslinio darbo organizavimo laboratorijoje, Filosofijos fakultete.

Nuo 1984 m. dirbo Estijos TSR Televizijos ir radijo komitete, 1987 m. tapo Estijos radijo direktoriumi, 1989 m. – Estijos televizijos ir radijo generaliniu direktoriumi. 1992–1995 m. buvo privataus TV kanalo RTV vadovas.

1995 m. išrinktas Riigikogu (Estijos parlamento) nariu, vadovavo Estijos koalicinei partijai. 1997–1999 m. buvo Estijos ministras pirmininkas.

Nuo 2001 m. – Estijos tautinio olimpinio komiteto prezidentas.

  



| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Titas Viahis** | **Estijos Respublikos Ministras pirmininkas**1997 m. kovo 17 d. – 1999 m. kovo 25 d.  | Po to:**Martas Laras** |
| Prieš tai:**Tiit Nuudi** | **Estijos tautinio olimpinio komiteto prezidentas**nuo 2001 m. | Po to:**–** |
| **Martha Helen Stewart** |
| --- |
|  |
| Martha Stewart 2011 m. |
| Gimė | 1941 m. rugpjūčio 3 d. (81 metai)Džersi Sitis, Jungtinės Amerikos Valstijos |
| Sutuoktinis (-ė) | Andrew Stewart (buv.) |
| Vaikai | Alexis Stewart |
|  |
| Sritis | televizija, kulinarija, interjero dekoravimas |
|  |
| Žinomas (-a) už | namų ūkio patarimai |
|  |
|  **Vikiteka** | Martha Stewart |

**Martha Helen Stewart**, merg. *Kostyra* (g. 1941 m. rugpjūčio 3 d. Džersi Sityje, Naujajame Džersyje) – amerikiečių verslininkė, JAV televizijos laidų vedėja, pagarsėjusi interjero dekoravimo ir gero skonio specialistė. Ji praturtėjo iš namų ūkio patarimų, televizijoje rengdama laidas apie namų interjero dekoravimą ir sodo priežiūrą, leisdama atitinkamos tematikos žurnalus, prekiaudama savo firminėmis prekėmis.

Biografija
----------

Kostyra gimė neturtingoje lenkų imigrantų šeimoje, ji turėjo 5 brolius ir seseris. Motina ją mokė kepimo ir siuvimo, o jos tėvas - sodininkystės. Gerai baigusi mokyklą, įstojo į Barnardo koledžą Manhetene studijuoti meno istorijos. 20-metė ji ištekėjo už advokato Andrew Stewart. Po savo dukters Alexis gimimo Martha nusprendė išbandyti save kaip vertybinių popierių biržos prekybos agentę. 1973 m. šeima persikėlė į Vestportą (Konektikutas), kur žmona save paaukojo namų ūkiui. Sulaukusi didelės sėkmės namų dekoravime, Marta sukūrė savo miestelyje renginių organizavimo bendrovę, o paskui atidarė parduotuvę.

1980–ųjų pradžioje ji išleido keletą knygų apie maisto gaminimą, tapusių bestseleriais. Ji dalyvavo televizijos šou, pvz. pas Oprah Winfrey ir Larry King. 1989 m. ji išsiskyrė su vyru Andrew. 1990 m. tapo kulinarinio žurnalo „Martha Stewart Living" vyriausiąja redaktore. 2002 m. žurnalo tiražas siekė 2 mln. egzempliorių. 1993 m. televizija pradėjo rodyti žurnalo vaizdo versiją su Martha vedančiosios vaidmenyje. Televizijos šou turėjo aukštus populiarumo reitingus, todėl pradėtas rodyti geriausiu laiku. 1997 m. Martha sukūrė media holdingą „Martha Stewart Living Omnimedia", kontroliavusį spaudą, televizijos programas, radijo stotis ir internetines svetaines. Holdingas buvo kotiruojamas Niujorko fondų biržoje.

2000-ųjų pradžioje kilo garsus skandalas, kuris jai baigėsi 5 mėn. laisvės atėmimu. Buvo pripažinta kalta dėl sąmokslo, neteisingų parodymų davimo ir trukdymo teisingumo institucijoms. Nuosprendis buvo susijęs su abejotinu sandoriu dėl akcijų pardavimo, apsaugojęs ją vos nuo 50 tūkst. dolerių nuostolio, nelegaliai veikiant su biržos makleriu. Į procesą paskutinėmis 2001 m. dienomis buvo įvelta biotechnologijų kompanija „ImClone Systems", kuriai buvo atsisakyta įregistruoti priešvėžinį vaistą, todėl suinteresuoti asmenys, iš anksto gavę šią informaciją, ėmė skubiai kratytis savo akcijų. Nuosprendis sudavė skaudų smūgį jos verslo imperijai, kurios sėkmingas egzistavimas rėmėsi praktiškai tik geru įkūrėjos įvaizdžiu. Pasibaigus bausmės laikui, 2005 m. pradžioje ji grįžo į verslą.

Nuorodos
--------

* Asmeninė svetainė
* Gyvenimo būdo guru M.Stewart sės į kalėjimą (*delfi.lt*)
| Lumbinis |
| --- |
| Pasaulio paveldo sąrašas |
| 

---

Lumbinis |
| **Vieta** |  Nepalas |
| **Tipas** | Kultūrinis |
| **Kriterijus** | iii, vi |
| Pasaulio paveldo emblema **Nuoroda** | (angl.) (pranc.): 666 |
| **Regionas**\*\* | Azija ir Ramusis vandenynas |
| **Įrašymo istorija** |
| **Įrašas** | 1997  (21 sesija) |
| 

Lumbinis šalies/regiono žemėlapyje

 |
|  **Vikiteka:** | Lumbinis |
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Lumbinis** (skr. लुम्बिनी = IAST: *Lumbinī*) – budistų šventyklų kompleksas pietų Nepale, Rupandehio rajone; žymus kaip budizmo pradininko Sidhartos Gautamos gimimo vieta. Tai vienas iš 4 švenčiausių budizmo piligrimystės centrų (kiti – Bodhgaja, Kušinagaras ir Sarnatas).

Manoma, kad Sidharta Gautama gimė Lumbinyje ~563 m. pr. m. e. karalienės Majadevi šeimoje. Princas čia gyveno iki kol sulaukė 29 metų. Vėliau jis paliko Lumbinį ir iškeliavo į dabartinę Indiją, kur ieškojo nušvitimo.

Lumbinio griuvėsiai atrasti 1896 m. kai Nepalo archeologai čia atrado vieną iš Ašokos stulpų. Manoma, kad valdovas pastatė ~345 m. pr. m. e. pažymėdamas savo apsilankymą Budos gimtinėje. Dabar čia įrengtas šventyklų kompleksas, kur gyvena vienuoliai, priimami piligrimai. Vietovę lanko ne tik budistai, bet ir hinduistai, kurie laiko Budą vienu iš Višnaus avatarų.

1997 m. Lumbinis įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

* Ašokos stulpasAšokos stulpas
* ŠulinysŠulinys
* Majadevi šventyklaMajadevi šventykla
* Japonų pastatytas Pasaulio taikos vienuolynasJaponų pastatytas Pasaulio taikos vienuolynas

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Nepale |
| --- |
|  |
| 
Katmandu slėnis (Durbaro aikštė, Patanas, Bhaktapuras, Svajambhunato ir Boudhanato stupos, Pašupatinatas) (1979) · Sagarmatos nacionalinis parkas (1979) · Čitvano nacionalinis parkas (1984) · Lumbinis – Viešpaties Budos gimimo vieta (1997) | Nepalo vėliavaNepalo vėliava |

 |
*Šis straipsnis apie koplyčią Jonavos rajone. Apie koplyčią Šakių rajone skaitykite straipsnyje Kaminskių šeimos koplyčia-mauzoliejus.*
Koordinatės: 55°08′24″š. pl. 24°21′10″r. ilg.﻿ / ﻿55.139877°š. pl. 24.35291°r. ilg.﻿ / 55.139877; 24.35291


|  Lukšių kapinių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Jonavos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Lukšiai (Jonava) |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | XX a. |

**Lukšių kapinių koplyčia** – mūrinė koplyčia, esanti Jonavos rajone, Šilų seniūnijoje, Lukšių kaime, prie kelio  **1507**  Gudžioniai–Šilai–Markutiškiai , 2 km į šiaurės rytus nuo Šilų kaimo. Lukšių kaimo veikiančios kapinaitės užima 0,2321 ha plotą, patenka į Jonavos Šv. apaštalo Jokūbo parapijos teritoriją..

Istorija
--------

Lukšiuose stovinti koplyčia – Sinkevičių šeimos koplyčia, pastatyta (nepatvirtintais duomenimis) apie 1989 m. ant senojo giminės laidojimo rūsio.

Architektūra
------------

Koplyčia iš tolo išsiskiria lygiame kraštovaizdyje, stovinti šalia stambaus ūkio sodybos toje pačioje kelio pusėje. Statinys mūro sienomis, padengtomis struktūriniu tinku, stačiakampio plano. Pastatas priekiniu fasadu orientuotas į pietryčius. Frontonas su varpinės bokšteliu ir šoninėmis, pinaklius imituojančiomis smailėmis. Varpinės bokštelis kvadratinio plano, su akustinėmis angomis, piramidiniu stogeliu. Pastato stogas dvišlaitis, jo priekinių bokštelių viršūnėse įtaisyti trys ažūriniai metaliniai kryžiai, dar vienas – virš galinės sienos. Šoninių sienų langų ir įėjimo durų angos arkinės.

Yra laidojimo rūsys su tuščiomis nišomis karstams. Viduje – šventųjų statulėlės, atvaizdai, atminimo lenta. Virš įėjimo į kriptą pastatytas iškilus betoninis kryžius ant laiptuoto postamento, dažytas baltais dažais. Įgilintų raidžių įraše – Sinkevičių pavardės: „DONATAS / SINKEVIČIUS / 1925-1947 / KAZIMIERZ / SINKIEWICZ / MIAL LAT 70 POSTAWIL / DOM SOBIE WIECZNY / ZA ZYCIEM 1960 ROKU". 

Koplyčioje yra altorius, atminimo lentos su palaidotųjų vardais.

Galerija
--------

* Priekis. Po kryžiumi – įėjimas į rūsį
* Galinė siena, šalia – senieji mūro stulpeliai
* Įrašas ant kryžiaus apie fundatorių
* Įėjimas į kriptą
* Rūsys, kripta
* Koplyčios viduje (pro langą)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lukšių kapinių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Jonavos rajono savivaldybės teritorijoje esančių kapinių sąrašas Archyvuota kopija 2020-01-11 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Jonavos Šv. apaštalo Jokūbo parapija
Koordinatės: 54°05′50″š. pl. 23°51′36″r. ilg.﻿ / ﻿54.097168°š. pl. 23.859885°r. ilg.﻿ / 54.097168; 23.859885


|  |
| --- |
| **Leipalingio progimnazija** |
| [[Vaizdas:|Leipalingio progimnazija herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Leipalingio progimnazija|250px]] |
| **Adresas** | Alėjos g. 26, Leipalingis |
| **Direktorius(-ė)** | Asta Černiauskienė |
| **Mokinių skaičius** | 317 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 29 |

**Druskininkų savivaldybės Leipalingio progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Leipalingyje, Alėjos g. 26, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190609055. Steigėjas Druskininkų savivaldybės taryba.

Filialai:

* Druskininkų savivaldybės Leipalingio progimnazijos Jovaišių pradinio ugdymo skyrius;
* Leipalingio progimnazijos Ricielių pradinio mokymo skyrius.

Istorija
--------

Apie 1817 m. įsteigta parapinė mokykla, 1923–1935 m. progimnazija, 1935–1946 m. pradžios mokykla, 1946–1950 m. gimnazija, nuo 1950 m. vidurinė, nuo 2003 m. Leipalingio pagrindinė mokykla. Mokyklos pastatas 2004 m. atnaujintas, renovacijai panaudota 2,16 mln. Lt. 2017 m. mokykla tapo Leipalingio progimnazija.

1957 m. įkurtas kraštotyros muziejus, kurį įkūrė geografijos mokytojas Algirdas Volungevičius.

Pavadinimų kaita
----------------

***Mokyklos pavadinimų kaita***:

* nuo 1923 m. *Leipalingio progimnazija*
* nuo 1935 m. *Leipalingio pradžios mokykla*
* nuo 1946 m. *Leipalingio gimnazija*
* nuo 1950 m. *Leipalingio vidurinė mokykla*
* nuo 2003 m. *Leipalingio pagrindinė mokykla*
* nuo 2017 m. *Leipalingio progimnazija*

Direktoriai
-----------

* Juozas Margelis – 2004–2008 m.;
* Asta Černiauskienė – nuo 2008 m. vasario 12 d.

Nuorodos
--------

1. ↑  Istorija. Leipalingis.lt (tikrinta 2022-04-22).

* Mokyklos svetainė
Kalno šlaitų užsodinimas mišku Libane.
**Miško įveisimas** – miško želdinimas sklypuose, kuriuose prieš tai miškas neaugo; naujo miško įkūrimas. Tokia veikla apima miškų sėklininkystę, sodmenų išauginimą, dirvos paruošimą, želdinių priežiūrą ir jų apsaugą. Nauji miškai sodinami dėl įvairių priežasčių: siekiant kovoti su klimato kaita, oro tarša, dykumėjimu, norint atkurti anksčiau buvusį kraštovaizdį, padidinti vietovės biologinę įvairovę, planuojant mišką panaudoti medienos ar kitų išteklių gavybai. Naujo miško įveisimui pasirenkami apleisti arba nualinti dirbamos žemės plotai, kalnų ar kalvų šlaitai, nebenaudojami pramoniniai sklypai ir kt.

Miško įveisimo darbai vyksta daugelyje šalių. Per paskutinius du dešimtmečius didžiausia miškų želdinimo programa buvo įgyvendinama Kinijoje, jos metu pasodinta virš 35 milijardai medžių. Europoje miškų įveisimą skatina ES, suteikdama finansinę paramą. Didelio masto miškų sodinimas planuojamas Šiaurės Afrikoje, siekiant užkirsti Saharos plėtimąsi.

2011 m. Lietuvos miškų urėdijose naujai miškų buvo užsodinta beveik 800 ha žemės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Afforestation, China.org.cn
2. ↑  Miškų įveisimas neprižiūrimose žemėse kuria naudą žmonėms ir šaliai, forest.lt
3. ↑  Push for 'Great Green Wall of Africa' to halt Sahara, BBC, 2010-06-17
4. ↑  Miško įveisimas[neveikianti nuoroda], Generalinė miškų urėdija

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RDendrologija |
| --- |
|  |
| 
Botanika · Augalija · Flora · Augalai · Sumedėjęs augalas · Liana · Puskrūmis · Krūmokšnis · Krūmas · Krūmedis · Medis · Vaismedis · Kultivaras · Lapuočiai · Spygliuočiai · Vienanamis augalas · Dvinamis augalas
Iliustruotas Lietuvos augalų genčių vardynas · Lietuvos vietinės medžių ir krūmų rūšys · Lietuvos išskirtiniai medžiai · Lietuvos svetimžemė dendroflora · Pasaulio išskirtiniai medžiai 
Miškas · Miško skliautas · Pomiškis · Lietuvos miškai · Pasaulio miškai (šalys pagal miškų plotą) · Miškų nykimas (neteisėtas miško kirtimas)
Miškininkystė (ekologinė miškininkystė) · Miško atkūrimas · Įveisimas · Miškų ūkis · Miškų urėdija · Girininkija · Eiguva · Lietuvos miškų institutas |

 |
Medžių rąstai
**Miško pramonė** – pramonės šaka, apimanti miško produkcijos paruošimą, apdirbimą, perdirbimą. SSRS laikais ūkiskaitinės miško pramonės vienetas buvo vad. miško pramonės ūkis (įmonė). Vėliau miško pramonės ūkiai buvo sujungti su miškų ūkiais (po Nepriklausomybės atkūrimo Lietuvoje vad. miškų urėdijomis). Lietuvoje miško ruošos pramonės užuomazgų ėmė rastis XIV–XVI a. Ypač sparčiai pradėjo vystytis po 1927 m. kai miško įmonės ėmė ūkiniu būdu kirsti mišką.

Pošakai
-------

Miško pramonė skirstoma į miško gavybos ir miško apdirbimo pramonę.

### Miško gavybos pramonė

Miško gavybos pramonės svarbiausia atšaka – miško ruošos pramonė. Ji teikia medieną kitos miško pramonės šakoms, apima miško kirtimus, sakų leidimą ir kitas miško eksploatacijos rūšis; medienos gabenimą pirminiam apdorojimui, plukdymą į vartojimo ar perkrovimo vietas.

### Miško apdirbimo pramonė

* Medžio apdirbimo pramonė (medienos pramonė)
* celiuliozės ir popieriaus pramonė
* hidrolizės pramonė
* miško chemijos pramonė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Miško pramonė*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, VII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1981. T.VII: Lietuvos-Mordvių, 534 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Miškolcasveng. *Miskolc* |
| --- |
|              |
| *Miškolcas. Didvyrių aikštė* |
|  |
| 

MiškolcasMiškolcas

48°06′0″ š. pl. 20°47′0″ r. ilg.﻿ / ﻿48.10000°š. pl. 20.78333°r. ilg.﻿ / 48.10000; 20.78333﻿ (Miškolcas)Koordinatės: 48°06′0″ š. pl. 20°47′0″ r. ilg.﻿ / ﻿48.10000°š. pl. 20.78333°r. ilg.﻿ / 48.10000; 20.78333﻿ (Miškolcas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Vengrijos vėliava Vengrija |
| **Medė** | Boršodas-Abaujus-Zemplėnas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 169 226  |
|  |
|  **Vikiteka** | Miškolcas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Mìškolcas |

**Miškolcas** (veng. *Miskolc*) – miestas šiaurės rytų Vengrijoje. Šiaurės Vengrijos regiono ir Boršodo-Abaujaus-Zemplėno medės centras. Tai trečiasis pagal dydį šalies miestas, nusileidžiantis Budapeštui ir Debrecenui. Didelis geležinkelio ir automobilių kelių mazgas. Mieste veikia 36 autobusų ir 2 tramvajų viešojo transporto linijos.

Istorija
--------

Gyvenvietė įsikūrė dar ankstyvaisiais viduramžiais, o pavadinta pagal miškolcų klaną, kuris minimas 1210 m. 1364 m. Vengrijos karalius Liudvikas I (*Lajos I*) suteikė Miškolcui miesto teises. 1544 m. miestą padegė osmanai. XVII a. buvo svarbiu vynininkystės centru. Po Pirmojo pasaulinio karo, 1920 m. Vengrijai pasirašius Trianono sutartį, kuria šalis neteko Košicės, Miškolcas ėmė labai smarkiai augti. Miestas labai nukentėjo per Antrojo pasaulinio karo pabaigoje vykusius Sąjungininkų bombardavimus. 1949 m. įkurtas Miškolco universitetas.

Ekonomika
---------

Miškolcas yra svarbus šalies pramoninis centras. Socialistinės Vengrijos laikotarpiu čia veikė metalurgijos, chemijos, kitos sunkiosios pramonės įmonės. Vėliau didelė dalis jų užsidarė, o miestas labiau persiorientavo prie paslaugų sferos.

Sportas
-------

2009 m. Miškolce buvo surengtas Pasaulio sportinio orientavimosi čempionatas.

### Futbolas

* Diósgyőri VTK
* Attila FC Miskolc
* Miskolci VSC
| **Romualdas Ražukaslatv. *Romualds Ražuks*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1955 m. lapkričio 19 d. (67 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Inguna |
| Vaikai | Danutė, Martynas |
|  |
| Veikla | Latvijos politinis veikėjas |
|  |
| Išsilavinimas | medicinos mokslų daktaras |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Romualdas Ražukas |

Latvijos ambasadorius Lietuvoje Hardijs Baumanis ir Jūrmalos dūmos pirmininkas Romualdas Ražukas Šiauliuose, PC Saulės miestas atidarant Jūrmalos fotografijos parodą
**Romualdas Ražukas** (latv. *Romualds Ražuks*, g. 1955 m. lapkričio 19 d. Vilniuje) – lietuvių kilmės Latvijos gydytojas, politinis veikėjas, antrasis Latvijos liaudies fronto pirmininkas.

Biografija
----------

Baigė Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą, Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą. Tobulinosi ir studijavo aspirantūroje Maskvoje, SSRS mokslų akademijos Neurochirurgijos akademijoje. 1985 m. apgynė medicinos mokslų kandidato disertaciją.

1985 m. gydytojas Vilniuje. Nuo 1986 m. Rygos medicinos instituto mokslo darbuotojas. Aktyviai įsijungė į Latvijos lietuvių kultūros draugijos veiklą, prisidėjo steigiant Latvijos tautų kultūros draugijų sąjungą, išrinktas jos generaliniu sekretoriumi. Nuo 1988 m. Latvijos atgimimo judėjimo – Liaudies fronto dalyvis. Antrajame Liaudies fronto suvažiavime išrinktas judėjimo valdybos nariu, 1990–1992 m. antrasis Liaudies fronto pirmininkas, pakeitęs šiame poste Dainį Ivaną.

Latvijai atgavus nepriklausomybę, grįžo prie profesinės neurochirurgo veiklos Rygos ligoninėse. 1993 m. Latvijos medicinos mokslų akademijos taryba jam pripažino medicinos mokslų daktaro laipsnį.

1997 m. nuo Latvijos kelio partijos išrinktas Rygos dūmos deputatu, Latvijos kelio frakcijos pirmininkas. 1998 m. išrinktas 7-ojo Latvijos Seimo deputatu, Latvijos delegacijos Baltijos asamblėjoje pirmininkas, tris kartus – Baltijos asamblėjos pirmininkas. 2001–2002 m. Latvijos Seimo pirmininko pavaduotojas. Nuo 2003 m. Latvijos gynybos ministerijos Tarptautinių santykių departamento darbuotojas, kuravo ryšius su Baltarusija, Ukraina ir Kaukazo respublikomis.

2009 m. nuo Piliečių sąjungos išrinktas Jūrmalos dūmos deputatu. 2010 m. gegužės-rugsėjo mėn. Jūrmalos dūmos pirmininkas. 2011 m. rugsėjo mėn. Vidžemės apygardoje išrinktas Latvijos Seimo nariu.

Žmona Inguna, Latvijos universiteto Medicinos fakulteto docentė. Dukra Danutė, sūnus Martynas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Par jauno Jūrmalas mēru ievēl Romualdu Ražuku. tvnet.lv
2. ↑  Lietuvis R. Ražukas neteko Jūrmalos mero posto
3. ↑  Lietuvis išrinktas Latvijos Saeimos nariu
4. ↑  Lietuviškai kalbantis Jūrmalos meras // Respublika, 2010-08-08
|  Gajaniečiai |
| --- |
| Gajaniečių moterysGajaniečių moterys |
| Gyventojų skaičius | >500 tūkst. |
| Populiacija šalyse | Gajanos vėliava Gajana: 0,36–0,4 mln.Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos ValstijosJungtinės Karalystės vėliava Jungtinė KaralystėKanados vėliava Kanada |
| Kalba (-os) | Gajanos kreolų, anglų |
| Religijos | krikščionybė (protestantizmas), afrikietiški tikėjimai ir kt. |
| Giminingos etninės grupės | kiti karibiečiai (surinamiečiai, gvianiečiai, trinidadiečiai ir kt.), afrikiečiai (jorubai, eviai ir kt.), Gajanos indai |

**Gajaniečiai** (arba ***afrogajaniečiai***) – Gajanos kreolai, viena iš pagrindinių dviejų Gajanos tautų (kiti – Gajanos indai). Populiacija >500 tūkst. žmonių, iš jų ~360–400 tūkst. gyvena Gajanoje, likę – išeivijoje JAV, Jungtinėje Karalystėje, Kanadoje. Kalba kreoline anglų kalbos atmaina (Gajanos kreolų kalba). Dauguma tikinčiųjų – krikščionys protestantai (daugiausia anglikonai, taip pat presbiterijonai, metodistai ir kt.), taip pat yra katalikų, būdingos sinkretinės afrikietiškos tikybos (rastafariai, *obeah* ir kt.).

Gajaniečiai kreolai yra afrikiečių vergų, atgabentų darbams plantacijose XVII—XVIII a. palikuonys.

Gyvena daugiausia miestuose (šalies šiaurėje), dirba pramonės įmonėse, boksito kasyklose, dalis – ūkininkai, samdomi darbininkai.

Kaimiškose vietovėse statėsi namus iš medinių griaučių, sienas rentė iš vytelių, apteptų moliu ir mėšlu; stogas iš šiaudų ir palmių lapų. Vėliau paplito mediniai namai ant polių (sienos iš lentų, stogas – iš gofruotos geležies).

Gajaniečiai kultūriškai labai artimi Karibų salų tautoms, todėl Gajana priskiriama prie Karibų šalių (nors nėra prie pačios jūros). Jie išlaikę daug afrikietiškos kultūros bruožų – virtuvę, šeimyninius santykius, liaudies meną. Tradiciniai kreoliniai šokiai – kumfo, koromanti, kongo (dabar nunykę). Kaimiškose vietovėse paplitęs sinkretinis raganavimas (obija). Tradicinės šventės – karnavalai. Būdingas kalipso muzikos stilius.

* Rūkanti gajanietėRūkanti gajanietė
* Mašramani šventėMašramani šventė

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Гайанцы*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
*Apie Baltarusijos gyvenvietę žr. Jalizava*.

| Jelizovas*Елизово* |
| --- |
|        |
| *Vaizdas į miestą* |
|  |
| 

JelizovasJelizovas

53°11′0″ š. pl. 158°23′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.18333°š. pl. 158.38333°r. ilg.﻿ / 53.18333; 158.38333﻿ (Jelizovas)Koordinatės: 53°11′0″ š. pl. 158°23′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.18333°š. pl. 158.38333°r. ilg.﻿ / 53.18333; 158.38333﻿ (Jelizovas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+12) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Kraštas** | Kamčiatkos kraštas Kamčiatkos kraštas |
| **Rajonas** | Jelizovo rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1848 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 39 216  |
| **Plotas** | 70 km² |
| **Tankumas** (2018) | 560 žm./km² |
| **Altitudė** | 20 m |

**Jelizovas** (rus. *Елизово*) – miestas Rusijoje, Kamčiatkos krašte, 32 km į vakarus nuo Petropavlovsko, prie Avačos upės; rajono centras. Yra tarptautinis oro uostas, praeina plentas Kamčiatkos Petropavlovskas–Ust Kamčiatskas. Verčiamasi žuvies perdirbimu, medienos apdirbimu, statybinių medžiagų gamyba, turizmu (30 km į pietus – Paratunkos kurortas). Veikia krašto, gamtos muziejai.

Istorija
--------

Gyvenvietė įkurta 1848 m. ir vadinta Staroostrožnojė (*Староострожное*). 1897–1923 m. vadinta Zavoika (*Завойко*, Kamčiatkos gubernatoriaus Vasilijaus Zavoikos garbei). 1923 m. pervadintas į Jelizovą (pagal tarybinį revoliucionierių Georgijų Jelizovą).

Miesto statusas suteiktas 1975 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 147
| Melėnų piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Melėnų piliakalnisMelėnų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°24′49.4″ š. pl. 25°15′38.6″ r. ilg.﻿ / ﻿55.413722°š. pl. 25.260722°r. ilg.﻿ / 55.413722; 25.260722Koordinatės: 55°24′49.4″ š. pl. 25°15′38.6″ r. ilg.﻿ / ﻿55.413722°š. pl. 25.260722°r. ilg.﻿ / 55.413722; 25.260722 |

 |
| Vieta | Anykščių rajonas |
| Seniūnija | Skiemonių seniūnija |
| Aukštis | 8 m |
| Plotas | 25x17 |
| Naudotas | I tūkstantmetis pr. m. e. – I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1970 |

**Melėnų piliakalnis**, *Pilelė, Pilies Kalnas* – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 2056; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR271; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A692P) ir gyvenvietė Anykščių rajono savivaldybės teritorijoje, Melėnų kaime, Skiemonių seniūnija. Pasiekiamas keliu Skiemonys – Želtiškiai, nuo Skiemonių bažnyčios pavažiavus 1 km, pasukus į dešinę šiaurėn lauko keliuku pro dešinėje esančią sodybą, už 200 m yra dešinę į rytus nuo kelio.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis yra 310 m į šiaurės vakarus nuo Drakicko kalno. Jis įrengtas atskiroje kalvoje, juosiamoje žemesnių pievų. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 25x17 m dydžio. Šiauriniame šlaite, 1,5 m žemiau yra natūrali 35 m pločio terasa, pietvakariniame šlaite, 1,5 m nuo viršaus yra 10 m pločio terasa. Šlaitai nuolaidūs, 8 m aukščio.

Piliakalnį labai sužalojo arimai, melioracija. Dabar jis dirvonuoja.

Tyrimai
-------

1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas, kultūrinio sluoksnio nepastebėta. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. – I tūkstantmečio pradžia.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Liudiškių piliakalnis 13 km | Jonydžių piliakalnis 3 km | Buivydų piliakalnis (Anykščiai) 7 km |  |
| Buteikių piliakalnis 10 km |  | Jašiškio piliakalnis 6 km |
| Janonių piliakalnis 5 km | Varnupio piliakalnis 2,5 km | Antakščių II piliakalnis 4 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 107 (431)

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Melėnai
| **Gyroporus cyanescens** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Baravykiečiai  *( Boletales)* |
| Šeima: | Alksniabaravykiniai  *( Gyroporaceae)* |
| Gentis: | Šilbaravykis  *( Gyroporus)* |
| Rūšis: | Melsvėjantysis šilbaravykis  *( Gyroporus cyanescens)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Melsvėjantysis šilbaravykis** (lot. *Gyroporus cyanescens*) – alksniabaravykinių (*Gyroporaceae*) šeimos, šilbaravykių (*Gyroporus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Smėlėti spygliuočių, lapuočių miškai.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kepurėlė ir kotas balti, kreminės spalvos, šiurkščiai plaušuoti.

Vaisiakūniai dideli, mėsingi. Kepurėlė 8–10 cm skersmens, bet užauga ir daug didesnė (iki 15 cm), matinė, balsva, kreminė. Vamzdeliai ir poros balsvi, vėliau gelsvi. Kotas 5–10×2–3 cm, baltas senas – tuščiaviduris. Trama balta, perpjauta ar perlaužta greitai ir labai ryškiai pamėlynuoja. Sporos 8–15×4–8 μm.

**Būdingi požymiai:** kepurėlė, vamzdeliai, trama ir kotas staigiai pamėlynuoja vos tik palietus.

Auga dažniausiai pavieniui ar po kelis vaisiakūnius, sausose spygliuočių, lapuočių miškuose, mėgsta pušies kaiminystę. Valgomas, neretas.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 46 psl.

Nuorodos
--------

* Melsvėjančiojo šilbaravykio nuotraukos
| **Lilium martagon** |
| --- |
| Miškinė lelija (Lilium martagon)Miškinė lelija (*Lilium martagon*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Lelijiniai  *( Liliaceae)* |
| Gentis: | Lelija  *( Lilium)* |
| Rūšis: | Miškinė lelija  *( Lilium martagon)* |

 |
| Binomas |
| ***Lilium martagon***Carl von Linné, 1753 |

**Miškinė lelija** (*Lilium martagon*) – lelijinių (*Liliaceae*) šeimos, lelijų (*Lilium*) genties dekoratyvus, medingas, dažinis, nuodingas augalas.

Tai daugiametis, iki 100 cm aukščio žolinis augalas. Stiebas stačias, apvalus, šviesiai žalias, apatinė dalis plaukuota. Lapai pailgai elipsiški, 5-8 cm ilgio ir 0,8-1,5 cm pločio, beveik menturiniai, kartais pražanginiai. Žiedai tamsiai rožinės spalvos, aitriai kvepiantys, susitelkę stiebo viršūnėje, kekėse. Vainiklapiai šviesiai purpuriniai, rausvai raudoni, dėmėti. Vaisius – pailga dėžutė. Sėklos plokščios, šviesiai rudos.

Žydi birželio–liepos mėnesiais. Dauginasi sėklomis ir svogūnėliais.

Miškinės lelijos žiedai (Širvinto miškas, Metelių RP)

Paplitimas ir augavietės
------------------------

Šio augalo tėvynė – Europa. Auga lapuočių ir mišriuose miškuose. Tai vienintelė Lietuvoje savaime auganti rūšis. Gana reta.

Mėgsta pusiau ūksmingas, šiltas vietas, apydrėgnę, derlingą, molingą ir kalkingą dirvą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Lekavičius. *Vadovas augalams pažinti*. – Vilnius: Mokslas, 1989. // psl. 348


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Miškinė lelija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Romualdas Matonis** |
| --- |
| Gimė | 1962 m. birželio 11 d. |
| Tautybė | lietuvis |
| Sutuoktinis (-ė) | Rūta Matonienė |
| Vaikai | Justė, Danielius ir Gabrielius |
|  |
| Veikla | buvęs teisėjas, Marijampolės rajono apylinkės teismo pirmininkas |
| Sritis | advokatūra |
| Organizacijos | Advokato R. Matonio kontora |
| Pareigos | advokatas |
|  |
| Išsilavinimas | aukštasis |
| Alma mater | VU Teisės fakultetas |

**Romualdas Matonis** (g. 1962 m. birželio 11 d. Alytaus rajone) – teisininkas, advokatas, buvęs teisėjas, Marijampolės rajono apylinkės teismo pirmininkas.

Biografija
----------

1980 m. baigė Miroslavo vidurinę mokyklą (Alytaus rajonas). 1980-1985 m. studijavo Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete, kur įgijo teisininko specialybę.

Nuo 1985 iki 1988 m. VRM Tardymo valdybos Alytaus miesto ir rajono tardymo skyriaus tardytojas, nuo 1988 iki 1992 m. Ignalinos rajono apylinkės teismo teisėjas, nuo 1992 iki 2000 m. Marijampolės rajono apylinkės teismo pirmininkas. Nuo 2000 m. Advokato R. Matonio kontoros advokatas .

Marijampolės „Rotary International" klubo narys.

Šeima
-----

Žmona Rūta Matonienė. Dukra Justė Matonytė (g. 1991 m.). Sūnūs: Danielius Matonis (g. 1994 m.) ir Gabrielius Matonis (g. 1996 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Romualdas Matonis
2. ↑   Romualdas Matonis (Advokatūra)
3. ↑  Romualdas Matonis[neveikianti nuoroda] („Kas yra kas")
| Latava |
| --- |
|  Latavos upelis |
| **Ilgis** | 9,7 km |
| **Baseino plotas** | 19,4 km² |
| **Ištakos** | Anykščių rajonas |
| **Žiotys** | Šventoji |
| **Šalys** | Lietuva |

**Latava** – upė Anykščių rajone, Šventosios dešinysis intakas, Latavos kaime kerta kelią Nr. 1202 ir 96,9 km nuo Šventosios žiočių įteka į Šventają. Latavos žiotys priklauso Anykščių regioninio parko teritorijai. Ši upė prateka netoli Palatavio piliakalnio.

Pavadinimas
-----------

Upėvardžio šaknis *lat-, lot-* siejama su tekėjimu (plg. korn. *lad* „skystumas, skystis", air. *lathach* „dumblas, maurai", aukšt. vok. *letto* „molis").

Pagal vieną iš hipotezių, Lietuvos vardas kilo nuo šio upelio pavadinimo. Latavos upelis minimas 1261 m. Mindaugo akte, kuriame aprašomos Sėlos ribos. Siena vedama Šventosios upe, o paskui pasuka Latavos upeliu ir eina tolyn į vakarus. Upelio pavadinimas šiame akte rašomas – „in ripam Lettowiae". Sienos aprašymas suteikia galimybę visiškai tiksliai lokalizuoti šį upelį ir leidžia be jokių abejonių teigti, kad pavadinimai „Lettowia" ir „Latava" čia yra tapatūs. Be to, yra dar vienas Sėlos ribų aprašymas, datuojamas XIV a. pabaiga. Čia siena nuo Šventosios upės pasuka link „piliakalnio, vardu Lettow" .

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
**Romualdas Miknevičius** (1958 m. lapkričio 19 d. Vilniuje) – choro dirigentas.

Biografija
----------

1966–1974 mokėsi Vilniaus 22-ojoje vidurinėje mokykloje, 1969–1974 lankė 4-ąją vaikų muzikos mokyklą (R. Narsčius ir Z. Abromavičiūtė mokė griežti akordeonu). 1974–1978 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. V. Ūsevičius). 1978–1983 choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. V. Masevičiaus klasė). 1991–1993 lankė vargonininkų kursus prie Lietuvos muzikos akademijos ir Vilniaus konservatorijos (dėst. J. Barkauskienė ir D. Sverdiolas). 1995 Vilniaus technikos universitete įgijo verslo vadybos magistro laipsnį.

Chorvedybos darbą pradėjo 1983 su Lentvario kilimų fabriko mišriuoju choru. 1985–1988 buvo Vilniaus valstybinio universiteto (VU) vyrų choro chormeisteris, 1988–1989 metais VU studentų mišriojo choro chormeisteris, 1992–1992 Vilniaus Švč. Jėzaus Širdies bažnyčios vargonininkas ir choro vadovas. 1989–1998 metais VU dėstytojų vyrų choro meno vadovas ir dirigentas. Choro koncertų programose buvo lietuvių ir užsienio kompozitorių kūriniai, religinė muzika. Vadovas chorą parengė 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei. 1995 Baltijos studentų dainų šventei „Gaudeamus-XII" Tartu (Estija), 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje. R. Miknevičius dirigavo jungtiniam chorui Vilniaus Vingio parke popiežiaus Jono Pauliaus II aukojamų šv. Mišių metu (1993). 

Lietuvos chorų sąjungos narys (nuo 1998 revizijos narys).

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Romualdas Kęstutis Urbaitis** |
| --- |
| Gimė | 1942 m. vasario 27 d.Berštupis, Pilviškių valsčius |
| Mirė | 2022 m. sausio 11 d. (79 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Petrašiūnų kapinėse |
| Sutuoktinis (-ė) | Nijolė |
| Vaikai | Gediminas |
|  |
| Veikla | teisininkas |
|  |
| Alma mater | 1968 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 2014 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro didysis kryžius |

**Romualdas Kęstutis Urbaitis** (1942 m. vasario 27 d. Berštupyje, Pilviškių valsčiuje – 2022 m. sausio 11 d. Vilniuje) – teisininkas, buvęs LR Konstitucinio Teismo ir Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas.

Biografija
----------

1968 m. su pagyrimu baigė teisę Vilniaus universiteto Teisės fakultete.

1968–1982 m. Kauno miesto Panemunės, Poželos rajonų apylinkių teismų (dab. Šakių rajono apylinkės teismo, vėliau – Kauno miesto teismų) teisėjas, 1982–1984 m. – Kauno avalynės fabriko „Lituanica" juridinio skyriaus viršininkas. Nuo 1984 m. advokatas, Lietuvos advokatų kolegijos, Lietuvos advokatų tarybos prezidiumo narys, nuo 1993 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo, po jo pertvarkos – Kauno apygardos teismo, nuo 1999 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo, nuo 2005 m. kovo mėn. iki 2014 m. LR Konstitucinio Teismo teisėjas. Nuo 2011 m. balandžio 12 d. iki 2014 m. LR Konstitucinio Teismo pirmininkas.

Buvo vedęs. Žmona Nijolė, gimusi 1951 m. Sūnus Gediminas, gimęs 1981 metais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Netekome buvusio Lietuvos Respublikos Konstitucinio Teismo pirmininko Romualdo Kęstučio Urbaičio. lrkt.lt. 2022-01-11. Nuoroda tikrinta 2022-01-11.
2. ↑  Romualdas Kęstutis Urbaitis. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2021-04-16. Nuoroda tikrinta 2022-01-11.
3. ↑  Mirė buvęs Konstitucinio Teismo pirmininkas R.K.Urbaitis Archyvuota kopija 2022-01-11 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Romualdas Kęstutis Urbaitis Archyvuota kopija 2007-08-09 iš Wayback Machine projekto. (LR KT inf.)
5. ↑  Dėl Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjų paskyrimo: priedai
**Romualdas Kulikauskas** (1935 m. balandžio 5 d. Kaune – 2011 m. balandžio 15 d. Vilniuje) – Lietuvos violončelininkas, pedagogas.

Biografija
----------

1959 m. baigė Maskvos konservatoriją. 1959–1962 m. dėstė Kauno J. Naujalio meno mokykloje, griežė Kauno muzikinio teatro orkestre, 1962 m. – Lietuvos kameriniame orkestre. 1962–2000 m. dėstė Lietuvos konservatorijoje (nuo 1992 m. Lietuvos muzikos akademija), 1971–1997 m. Kamerinio ansamblio katedros vedėjas, 1997–2000 m. Kauno fakulteto Styginių instrumentų katedros vedėjas, nuo 1991 m. profesorius.

1962–1990 m. griežė Lietuvos kvartete (1964 m. Tarptautinio styginių kvartetų konkurso Lježe II premija, 1965 m. LTSR valstybinė premija, su kitais), su juo koncertavo daugelyje šalių, tarp jų – JAV, Kanadoje, Kuboje, Libane, dalyvavo tarptautiniuose muzikos festivaliuose. Suredagavo lietuvių kompozitorių kūrinių violončelei solo, styginių kvartetui.

Tarp mokinių – Augustinas Vasiliauskas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aldona Juodelienė. *Romualdas Kulikauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 217 psl.
| Ventuaris |
| --- |
| **Ilgis** | ~600 km |
| **Baseino plotas** | 42 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 3488 m³/s |
| **Ištakos** | Parimos kalnai |
| **Žiotys** | Orinokas |
| **Šalys** |  Venesuela |
|  |
|  **Vikiteka** | Ventuaris |

**Ventuaris** (isp. *Río Ventuari*) – upė pietų Venesueloje, Amazonės valstijoje; Orinoko dešinysis intakas. Prasideda Gvianos plokščiakalnyje, Parimos kalnuose, Venaču kalno papėdėje. Teka daugiausia į vakarus, pietvakarius. Žemupyje skaidosi į protakas.

Didžiausi intakai: Vivė, Manapiarė, Paru.

Tėkmė labai vandeninga (ypač nuo balandžio iki spalio). Vaga slenkstėta, laivuojama atskiruose ruožuose. Baseine yra aukso telkinių. Prie Ventuario ir jo intakų gyvena indėnai makiritariai, makai. Pagrindinės gyvenvietės prie upės – Jakurajus, Santa Barbara.

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  *Вентуари*,Большая советская энциклопедия, T. IV (Брасос—Веш). – Москва: Советская энциклопедия, 1971
| **Hylocomium splendens** |
| --- |
| Atžalinė gūžtvė (Hylocomium splendens)Atžalinė gūžtvė (*Hylocomium splendens*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Samanūnai  *( Bryophyta)* |
| Klasė: | Lapsamanės  *( Bryopsida)* |
| Poklasis: | Žaliosios samanos  *( Bryidae)* |
| Eilė: | *Hypnales*  *( Hypnales)* |
| Šeima: | Patisiniai  *( Hypnaceae)* |
| Gentis: | Gūžtvė  *( Hylocomium)* |
| Rūšis: | Atžalinė gūžtvė  *( Hylocomium splendens)* |

 |

**Atžalinė gūžtvė** (*Hylocomium splendens*) – patisinių (*Hypnaceae*) šeimos samanų rūšis.

Lengvai atpažįstama pagal šakutes, kurios yra plunksniškai išsišakojusios ir išsidėsčiusios ant stiebo keliais (dažniausiai 3-4) horizontaliais vienas nuo kito nutolusiais aukštais. Šie aukštai susidaro samanai kasmet išleidžiant po vieną ūglį.

Stiebas iki 20 cm aukščio, gulsčias, kylantis arba status. Lapai plačiai arba pailgai kiaušiniški, staigiai nusmailėjusia ir raukšlėta viršūne. Sporogono kotelis raudonas, sporinės dangtelis su trumpu snapeliu. Sporifikuoja vasarą.

Sporogenai
Augavietėje
Auga puriais žaliais arba gelsvai žaliais blizgančiais kilimais miškuose ir aukštapelkėse. Rečiau auga ant pūvančios medienos. Labai dažna spygliuočių miškų samana (neretai auga drauge su paprastąja šilsamane).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Apie ką mums kalba samanos, *Žemaitijos NP*
|  |
| --- |
| **Panočių pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Panočių pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Panočių pagrindinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Mokyklos g. 42, Panočiai |
| **Direktorius(-ė)** | Kęstutis Pigaga |
| **Mokinių skaičius** | 151 |
| **Įkūrimo data** | 1865 m. |
| **Uždarymo data** | 2021 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 21 |

**Varėnos rajono Panočių pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Varėnos raj. Panočiuose, vykdžiusi pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190109477, steigėjas – Varėnos rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Pirmoji Panočių mokykla savo veiklą pradėjo 1865 m. prie neseniai atkurto Kaniavos valsčiaus centro ir vadinosi Kaniavos liaudies mokykla. Pirmasis mokytojas buvo Antonas Dzeriba. Mokyta tik rusiškai iki I pasaulinio karo. Tokia mokykla negalėjo tenkinti vietos gyventojų poreikių, todėl veikė slaptos mokyklos. Papiškių nelegalią mokyklą žandarai išaiškino net du kartus. I pasaulinio karo metais rusiška mokykla tapo lietuviška. Joje mokėsi žymus Vilnijos krašto visuomenės veikėjas, rašytojas ir žurnalistas Rapolas Mackonis. Lenkiškosios okupacijos metu Mažojoje Kaniavoje veikė lenkiška valdžios išlaikoma mokykla. Daugelyje aplinkinių kaimų (Kaniavoje, Krūkliuose, Kaniūkuose, Paažuolėje ir kt.) ilgesnį ar trumpesnį laiką veikė „Ryto" draugijos lietuviškos mokyklos, nuolat lenkų valdžios persekiojamos ir terorizuojamos.

1922–1951 m. buvo Slučajaus pradinė mokykla, 1951–1956 m. septynmetė, 1956–1982 m. Slučajaus vidurinė mokykla, nuo 1982 m. – Panočių vidurinė mokykla. XXI a. pradžioje tapo pagrindine, o 2021 m. buvo uždaryta.

Direktoriai
-----------

* Kęstutis Pigaga

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė

1. ↑  Varėnos r. Panočių pagrindinė mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-07-25).
2. ↑  Mokyklos istorija. Lm.lt (tikrinta 2022-07-25).
| Kalbuko ugnikalnis |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Čilė Čilė |
|  |
| Aukštis | 2003 m |
|  |
| Tipas | stratovulkanas |
|  |
| Amžius |  |
|  |
| Aktyvumas | aktyvus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 2015 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 41°32′0″ p. pl. 73°0′0″ v. ilg.﻿ / ﻿41.53333°š. pl. 73.00000°r. ilg.﻿ / 41.53333; 73.00000Koordinatės: 41°32′0″ p. pl. 73°0′0″ v. ilg.﻿ / ﻿41.53333°š. pl. 73.00000°r. ilg.﻿ / 41.53333; 73.00000 |

**Kalbuko ugnikalnis** (isp. *Volcán Calbuco*) – ugnikalnis Čilėje, Los Lagoso regione, Ljankihuės provincijoje, į pietus nuo Ljankihuės ežero. Įeina į Ljankihuės nacionalinį rezervatą. Aukštis 2003 m.

Nuo 1837 m. ugnikalnis buvo išsiveržęs 10 kartų. Labai galingas išsiveržimas įvyko 1893–1894 m. kuomet 30 cm dydžio vulkaninės bombos skriejo 8 km nuo kraterio. 1917 m. išsiveržimo metu susidarė laharai, iškilo lavos kupolas, 1929 m. išsiveržimo metu liejosi lava, veržėsi piroklastiniai srautai. Paskutinis išsiveržimas įvyko 2015 m. balandį.

1861 m. Kalbuko ugnikalnį tyrinėjo Ignas Domeika.

Ugnikalnio pavadinimas kilo iš mapudungunų kalbos žodžių *kallfü ko*, reiškiančių „žydrą vandenį".

Nuorodos
--------

* Ugnikalnių duomenų bazė
Kalaro kalnagūbris Kalaro upės pakrantėje
**Kalaro kalnagūbris** (rus. *Каларский хребет*) – kalnagūbris Rusijoje, Sibire, daugiausia Užbaikalės krašte, patenka į Stano kalnyno sistemą. Ilgis – 350 ar 400 km, plotis 30–50 km. Būdingas aukštis 1800–2000 m, didžiausias – iki 2467 m (arba 2519 m; Skalistyj Goleco k.). Driekiasi nuo dešiniojo Vitimo kranto iki Oliokmos slėnio. Viduryje, ties Ingamakito ir Činos aukštupiais, susiduria su vakariniu Udokano kalnagūbrio galu.

Būdinga kalnų taiga, retmiškiai, plikakalvės. Yra vario rūdos telkinių (Udokano rūdingoji sritis).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 185–186
2. ↑  КАЛАРСКИЙ ХРЕБЕТ, *Малая энциклопедия Забайкалья: Природное наследие.* – Новосибирск, 2009
| Kalausas |
| --- |
| Kalausas Svetlograde Kalausas Svetlograde |
| **Ilgis** | 436 km |
| **Baseino plotas** | 9700 km² |
| **Vidutinis debitas** | 3,2 m³/s |
| **Ištakos** | Stavropolio aukštuma |
| **Žiotys** | Rytų Manyčius |
| **Šalys** | Rusija |

**Kalausas** (rus. *Калаус*) – upė pietų Rusijoje, Stavropolio krašte; Rytų Manyčiaus dešinysis intakas. Prasideda krašto pietuose, netoli sienos su Karačajų Čerkesija. Teka į šiaurę Stavropolio aukštuma, žemupyje pasuka į rytus ir teka Kumos-Manyčiaus įduba. Įteka į Čograjaus tvenkinio ant Manyčiaus upės vakarinį galą.

Didžiausias intakas – Aigurka (dešinysis). Aukštupyje maitinama Stavropolio kanalo vandeniu, atitekančiu iš Kubanės upės. Seniau upės žemupyje buvo stebima bifurkacija: Kumos-Manyčiaus įduboje upė išsišakodavo ir duodavo pradžią Rytų ir Vakarų Manyčių upėms, tačiau pastačius Kalauso užtvanką tapo Rytų Manyčiaus intaku. Prie Kalauso įsikūrę Svetlogrado ir Ipatovo miestai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 186