recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Tranisit. *Trani* |
| --- |
| *Tranio panorama* |
|  |
| 

TranisTranis

41°16′0″ š. pl. 16°25′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.26667°š. pl. 16.41667°r. ilg.﻿ / 41.26667; 16.41667﻿ (Tranis)Koordinatės: 41°16′0″ š. pl. 16°25′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.26667°š. pl. 16.41667°r. ilg.﻿ / 41.26667; 16.41667﻿ (Tranis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Apulija Apulija |
| **Provincija** | Barletos-Andrijos-Tranio provincija |
|  |
| **Meras** | Giuseppe Tarantini |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 53 650  |
| **Plotas** | 102,08 km² |
| **Tankumas** (2007) | 526 žm./km² |
| **Altitudė** | 7 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 76125 |
| **Tel. kodas** | 0883 |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Šv. Nikolas Piligrimas |

**Tranis** (it. *Trani*) – uostamiestis pietų Italijoje, Apulijoje, Barletos-Andrijos-Tranio provincijoje. Įsikūręs prie Adrijos jūros, 40 km į šiaurės vakarus nuo Bario.

Istorija
--------

Miestas *Turenum* pirmąkart paminėtas *Tabula Peutingeriana*, senovės romėnų kelionių žurnalo XIII a. kopijoje. Miestą vėliau valdė lombardai ir Bizantija. Tik nuo IX a. yra patikimų žinių apie Tranio gyvenvietę.

Tranio aukso amžius buvo XI a. kai jis buvo archivyskupystės centras vietoje Apulijos Kanozos, kurią sugriovė saracėnai. Tranio uostas tada tiko kryžiuočiams ir smarkiai išsiplėtė, tapdamas svarbiausiu Adrijos jūroje. 1063 m. Tranyje išėjo *Ordinamenta et consuetudo maris*, „seniausias išlikės jūreivystės kodeksas Vakarų Europoje". Tuo metu daug turtingų šeimų iš jūrinių Italijos respublikų (Amalfis, Piza, Ragusa ir Venecija) įsikūrė Tranyje. O Tranis nuo XII a. turėjo konsulą Venecijoje. Tranis taip pat konsulus turėjo Anglijoje, Nyderlanduose ir kitose šalyse, su kuriomis prekiavo Viduramžiais. Frydrichas II Tranyje pastatė milžinišką pilį. Jo valdymo metu miestas itin klestėjo.

Skolanovos sinagoga.
XII a. Tranyje buvo viena didžiausių žydų bendruomenių Pietų Italijoje. Čia gimė garsiausias viduramžių Italijos rabinas Isaiah ben Mali di Trani (apie 1180–1250 m.), žymus komentatorius ir Halachos žinovas. Žymus Talmudo žinovas Moses ben Joseph di Trani (1505–1585 m.) gimė Salonikuose, praėjus 3 metams po to kai jo šeima pabėgo iš Tranio dėl antisemitinių persekiojimų.

Valdant Anžu ir Aragonui Tranio žydus persekiojo dėl dominikonų spaudimo. Valdant Burbonams Pietų Italija pakilo iš ekonominės krizės, buvo pastatyta daug grąžių pastatų. Tranis buvo provincijos sostinė iki Napoleono laikų, kai Joachim Murat tą teisę perdavė Bariui. 1799 m. prancūzai sukėlė Tranio gyventojų skerdynes prijungiant miestą prie Neapolio respublikos.

Skolanovos sinagoga išliko ir po daugybės metų tarnavimo kaip bažnyčia vėl tapo sinagoga. Sant’Anna bažnyčia yra kita viduramžių sinagoga.

Išnašos
-------

1. ↑  Paul Oldfield, *City and Community in Norman Italy* (Oxford: 2009), 247.
2. ↑  Joshua Starr, „The Mass Conversion of Jews in Southern Italy (1290–1293)" *Speculum* **21**.2 (April 1946), pp. 203–211,
3. ↑  *Jerusalem Post*, 24 August 2006, Jewish again in Trani, By Ari Z. Zivotofsky and Ari Greenspan [neveikianti nuoroda]
*Kitos reikšmės – Žąsinas (reikšmės).*

| Žąsinas |
| --- |
|  Upelio vaga prie automagistralės |
| **Ilgis** | 12,8 km |
| **Baseino plotas** | 48,0 km² |
| **Ištakos** | Uždulinskiai, Čekiškės sen. |
| **Žiotys** | Aluona |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Žąsinas |

**Žąsinas** – nedidelė upė Kauno rajone, priklausanti Nevėžio baseinui, dešinysis Aluonos intakas. Žąsino žiotys už 8,3 km, kodas LR upių klasifikatoriuje – 13011154.

Prasideda Uždulinskių kaimo (Čekiškės sen.) apylinkėse. Nuo ištakų atvirų laukų ruožuose upelio vaga sureguliuota. Toliau kerta kelius  **1926**  Vilkija–Pagiriai–Liučiūnai  ir  **1925**  Čekiškė–Liučiūnai–Cinkiškiai , ties Kauno ir Kėdainių rajonų riba kerta magistralę  **A1**  Vilnius–Kaunas–Klaipėda .

Žąsinas kerta magistralę 129 km, ties Puidine
Žąsinas Puidinės apylinkėse
Intakai: Žąsinėlis, Juodupis, Žvaranta (kairieji), Vilkupis (dešinysis).

Prie Žąsino įsikūrusios gyvenvietės: Lebedžiai, Baltriškė, Selverava, Naujasodžiai.

Upėvardis kildinamas nuo paukščio pavadinimo *žąsinas*.

Nuorodos
--------

* LR upių klasifikatorius
* Žąsinas *Gamtos katalogo* portale

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| Žyvecaslenk. *Żywiec* |
| --- |
|        |
| *Žyveco rotušė* |
|  |
| 

ŽyvecasŽyvecas

49°41′21″ š. pl. 19°12′21″ r. ilg.﻿ / ﻿49.68917°š. pl. 19.20583°r. ilg.﻿ / 49.68917; 19.20583﻿ (Žyvecas)Koordinatės: 49°41′21″ š. pl. 19°12′21″ r. ilg.﻿ / ﻿49.68917°š. pl. 19.20583°r. ilg.﻿ / 49.68917; 19.20583﻿ (Žyvecas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Silezijos vaivadija |
|  |
| **Meras** | Antoni Paweł Szlagor |
|  |
| **Gyventojų** (2010 m.) | 32 056  |
| **Plotas** | 50,57 km² |
| **Tankumas** (2010 m.) | 634 žm./km² |
| **Altitudė** | 400 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 34-300 iki 34-330 |
| **Tinklalapis** | www.zywiec.pl |
|  **Vikiteka** | Žyvecas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Žývecas |

**Žyvecas** (lenk. *Żywiec*; vok. *Saybusch*) – miestas pietų Lenkijoje. Priklauso Silezijos vaivadijai. Nuo 1975 iki 1998 m. buvo Belsko-Bialos vaivadijos sudėtyje. 32 056 gyventojai (2010 m. duomenys). Miestas įsikūręs žemumoje, prie Solos upės (Vyslos intakas), šalia Žyveco ežero, istoriniame Mažosios Lenkijos regione.

Istorija
--------

Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1308 m. kaip katalikų parapijos centras. Priklausė Cešyno kunigaikštystei, nuo 1315 m. Osvencimo kunigaikštystei, 1327 m. tapo Bohemijos karalystės feode. Gyvenvietė, vadinta *Stary Żywiec* ('Senasis Žyvecas'), dėl nuolatinių potvynių 1448 m. buvo perkelta.

XIV a. vid. pastatyta senoji pilis, kuri ne kartą buvo restauruota bei dekoruota gotikos, renesanso ir baroko stiliais. Aplink pilį XVII a. buvo įkurtas landšafto parkas. XIV a. pabaigoje pastatyta Šv. Kryžiaus bažnyčia.

Miestų partnerystė
------------------

* Vokietija Unterhachingas, Vokietija
* Prancūzija Riomas, Prancūzija
* Slovakija Čadca, Slovakija
* Anglija Aduro rajonas, Saseksas, Anglija
* Vengrija Gedelė, Vengrija
* Slovakija Liptovsky Mikulašas, Slovakija
* Lenkija Ščytnas, Lenkija

Galerija
--------

* Žyveco pilisŽyveco pilis
* Habsburgų rūmaiHabsburgų rūmai
| Kalafatasrumun. *Calafat* |
| --- |
|        |
| *Miesto rotušė* |
|  |
| 

KalafatasKalafatas

43°59′10″ š. pl. 22°57′30″ r. ilg.﻿ / ﻿43.98611°š. pl. 22.95833°r. ilg.﻿ / 43.98611; 22.95833﻿ (Kalafatas)Koordinatės: 43°59′10″ š. pl. 22°57′30″ r. ilg.﻿ / ﻿43.98611°š. pl. 22.95833°r. ilg.﻿ / 43.98611; 22.95833﻿ (Kalafatas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rumunijos vėliava Rumunija |
| **Apskritis** | Dolžo apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 18 322  |
|  |
|  **Vikiteka** | Kalafatas |

**Kalafatas** (rumun. *Calafat*) – miestas pietvakarių Rumunijoje, Dolžo apskrityje, į pietvakarius nuo Krajovos, Dunojaus kairiajame krante, priešais Bulgarijos miestą Vidiną. Yra upių ir oro uostai, geležinkelio perkėla. 2013 m. birželį atidarytas 1,9 km ilgio Naujosios Europos vantinis tiltas per Dunojų, sujungęs Rumuniją ir Bulgariją. Metalo apdirbimo, elektrotechnikos, tekstilės (medvilnės), siuvimo, odos, maisto, medienos apdirbimo, statybinių medžiagų gamybos pramonė. Pramoninė žvejyba. Veikia etnologijos muziejus.

Istorija
--------

Miestas XIV a. įkurtas genujiečių pirklių. 1854 m. vykstant Krymo karui, netoliese įvyko Četatės mūšis tarp Rusijos ir Osmanų imperijos pajėgų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kalafatas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
| KlausiManija |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | Paulius Jačionis |
| Leidėjas | --- |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | 2003 gegužės 11 |
|
| Žanras (-ai) | Klausimų-atsakymų žaidimas |
| Režimas | Vieno žaidėjo |
|
| Reitingai | {{{reitingai}}} |
| **Platforma** | Windows |
| Versija | {{{versija}}} |
| Variklis | {{{variklis}}} |
| Reikalavimai | {{{reikalavimai}}} |
| Platinimas | {{{media}}} |
|
| Licencija | nemokama |
| Pirmtakas | {{{pirmtakas}}} |
| Kitos dalys | {{{kitos dalys}}} |
| klausimanija.lt |

**KlausiManija** – nemokamas klausimų - atsakymų stiliaus kompiuterinis žaidimas, sukurtas Pauliaus Jačionio. Pradžioje žaidėjui pateikiami labai lengvi, kartais net juokingi, klausimai, bet tęsiant žaidimą klausimų sudėtingumas laipsniškai didėja, kol pasiekiamas 1 000 000 taškų vertės klausimas. Klausimo vertė tik simbolinė ir už ją jokio pelno žaidėjas negauna.

Pirmoji programos versija, skirta tik testavimui, buvo sukurta 2003 m. gegužės 11 d. Naujausia žaidimo versija yra 2.04.1.

Žaidėjas savo pasiektą rezultatą gali įsirašyti į Top15 (geriausiųjų penkioliktuko) lentelę savo kompiuteryje arba į Top1000 (geriausiųjų tūkstantuko) lentelę internete.

Žaidėjas, nežinodamas teisingo atsakymo, gali pasirinkti vieną iš dviejų pagalbų: vieno neteisingo atsakymo panaikinimo (galima naudotis 3 kartus) arba visų neteisingų to klausimo atsakymų panaikinimo (galima naudotis tik vieną kartą).

Žaidžiant, bet kuriuo metu, galima žaidimą išsaugoti. Atkūrus išsaugotą žaidimą ir jį tesiant, pasiektas rezultatas nebegali būti įrašomas į geriausiųjų rezultatų lentelę internete.

Programa palaiko lango išvaizdos (aplinkų) keitimą. Kartu su žaidimu yra parsisiunčiamos tik dvi aplinkos (standartinė KlausiManija ir QUEST), bet jas galima nesunkiai ir pačiam susikurti. Kitų aplinkų galima rasti internete.

Nuorodos
--------

* Oficiali žaidimo svetainė
| **Ramzis VII** |
| --- |
| Egipto faraonas |
| Dvidešimtoji Egipto dinastija |
| Gimė | Nežinoma |
| Tautybė | Egiptietis |
| Egipto faraonas |
| Valdė | ~1128−1126 m. pr. m. e. |
| Pirmtakas | Ramzis VII |
| Įpėdinis | Ramzis IX |
|  |
|  **Vikiteka** | Ramzis VIII |

**Ramzis VIII** (valdė apie 1128−1126 m. pr. m. e.) – septintasis 20-osios dinastijos Senovės Egipto valdovas. 

Ramzis VIII tikriausiai buvo Ramzio VI sūnus. Medinet Habu šventyklos sienoje jis pavaizduotas valdęs po Ramzio VI, tačiau labiau linkstama tikėti, kad jis valdė po Ramzio VII. Jo valdymas buvo trumpas ir prastai dokumentuotas. Jis žinomas iš vienos stelos ir vieno fajansinio skarabėjaus. Jo kapas nerastas Karalių slėnyje (jeigu buvo iškaltas).

Šaltiniai
---------

* Encyclopaedia Britannica

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Naujoji karalystė**
**Dvidešimtoji dinastija**
Setnachtas → Ramzis III → Ramzis IV → Ramzis V → Ramzis VI → Ramzis VII → Ramzis VIII → Ramzis IX → Ramzis X → Ramzis XI |

 |
Koordinatės: 55°6′28″ š. pl. 23°21′37″ r. ilg.﻿ / ﻿55.10778°š. pl. 23.36028°r. ilg.﻿ / 55.10778; 23.36028


| Klausučių I tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Jurbarko rajonas) |
| Plotas | 0,132 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,76 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2,7 m |
| Didžiausias gylis | 5,6 m |
| Įteka | Armeniukas, A-2, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Armeniukas |

**Klausučių I tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Jurbarko rajone, 4 km į šiaurės vakarus nuo Seredžiaus, Klausučių gyvenvietėje. Sudarytas užtvenkus Armeniuko upę (Armenos intakas) prie pat jo įtekėjimo į Goniūnų tvenkinį. Tvenkinio ilgis rytų-vakarų-šiaurės kryptimi – 1,77 km, plotis – iki 0,13 km. Altitudė 59,6 m. Krantai aukštoki, apaugę medžiais ir krūmais. Į šiaurę yra nutįsusi 0,3 km ilgio įlanka, į kurią įteka A-2 upelis ir iškart telkšo Klausučių II tvenkinys. Priešsroviui ant Armeniuko upės iškart telkšo Klausučių tvenkinys. Pietvakarinėje pakrantėje auga sodai ir įsikūręs Goniūnų kaimas. Rytinį tvenkinio galą kerta kelias  **1719**  Belvederis–Klausučiai–Girkai .

Tvenkinys įrengtas 1977 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| **Ramzis VI** |
| --- |
| Egipto faraonas |
|  |
| Ramzio VI sarkofago portretas |
| Dvidešimtoji Egipto dinastija |
| Gimė | Nežinoma |
| Tautybė | Egiptietis |
| Egipto faraonas |
| Valdė | ~1145−1137 m. pr. m. e. |
| Pirmtakas | Ramzis V |
| Įpėdinis | Ramzis VII |
|  |
|  **Vikiteka** | Ramzis VI |

**Ramzis VI** (valdė apie 1145−1137 m. pr. m. e.) – penktasis 20-osios dinastijos Senovės Egipto valdovas. 

Ramzis VI tikriausiai buvo Ramzio III sūnus. Jis įžengė į sostą po ankstyvos pusbrolio Ramzio V mirties. Ramzio VI valdymo metu Egiptas dar išlaikė įtaką aplinkiniuose kraštuose, ką rodo Ramzio VI statulos pagrindas Megide Palestinoje ir rasti kartušai su faraono vardu iki trečiojo Nilo slenksčio Nubijoje. Tikėtina, kad Ramzis VI buvo paskutinis faraonas, siuntęs vario kasinėjimo misijas į Sinajų. Jis žinomas iš motinos Izis (Izidės) kapo (QV51) Karalienių slėnyje. Įrašų su faraono vardu išliko Karnake, Bubastyje ir kitur. Ramzis VI buvo palaidotas Karalių slėnyje, kape (KV9), kuris buvo skirtas iš pradžių Ramziui V. Šio kapo statybų metu po darbininkų lūšnelėmis buvo paslėptas Tutanchamono kapo įėjimas. Ramzio VI kapas buvo išplėštas jau po 20 metų, jei Majerio B papiruse minimas kapas yra būtent Ramzio VI.

Šaltiniai
---------

* *The Oxford Encyclopedia of Ancient Egypt*. Tomas III. Red. Donald B. Redford. Oxford University Press, − 2001, p. 120
* Encyclopaedia Britannica

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Naujoji karalystė**
**Dvidešimtoji dinastija**
Setnachtas → Ramzis III → Ramzis IV → Ramzis V → Ramzis VI → Ramzis VII → Ramzis VIII → Ramzis IX → Ramzis X → Ramzis XI |

 |
| **Konstantinas Narkevičius** |
| --- |
| Gimė | 1860 m. gruodžio 31 d.Bylėnai, Viešintų valsčius |
| Mirė | 1946 m. kovo 3 d. (85 metai)Kamajai |
|  |
| Veikla | knygnešys |

**Konstantinas Narkevičius** (1860 m. gruodžio 31 d. Bylėnai, Viešintų valsčius – 1946 m. kovo 3 d. Kamajai. Palaidotas Kamajų kapinėse.) – Lietuvos knygnešys.

Biografija
----------

Kilęs iš vargingų valstiečių. Lietuviškai skaityti išmokė tėvas. Rašyti nemokėjo. Mokyklos nelankė. Labai pamėgo skaityti lietuviškas knygas. Paūgėjęs pats mokė kaimynų vaikus – daraktoriavo.

Draudžiamosios lietuviškos spaudos gaudavo Kupiškyje iš A. Majausko, vėliau Panevėžyje iš J. Vikiro. Bendradarbiavo su kitais knygnešiais. Literatūrą platino Viešintose ir gretimose parapijose, pardavinėjo prie bažnyčių per prekymečius, taip pat eidamas per kaimus kaip elgeta. Parūpindavo draudžiamų latgališkų knygų ir į Latviją einantiems knygnešiams.

Kelis kartus įkliuvo policijai, bet pabėgo arba nupirko policininkus. 1890 m. sulaikytas Kamajuose, atėmė knygų už 150 rb. atimtos 58 lietuviškos ir lenkiškos knygos, 15 lietuvių kalba spausdintų lapų. Nubaustas 2 mėn. suėmimu Rokiškio policijos areštinėje; vedamas į ją buvo sumuštas sargybinio, liko invalidas. 1898 m. policija pas jį vėl rado du lietuviškus kalendorius. Nubaustas 2 d. arešto. 1928 m. minint Lietuvos nepriklausomybės 10-metį, gatvelę, kurioje gyveno Kamajuose, pavadino jo vardu. Nuo 1931 m. birželio 1 d. gaudavo 50 Lt knygnešio pensiją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Knygnešys Kostas Narkevičius, pagal Benjamino Kaluškevičiaus ir Onos Žemaitytės-Narkevičienės knygą „ŠIMTAS KNYGNEŠIŲ". V. Lietuvos knygnešio draugija, 1998 m.
2. ↑  Benjaminas Kaluškevičius. *Konstantinas Narkevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 59 psl.
**Transcendentinis skaičius** – realusis arba kompleksinis skaičius, kuris nėra algebrinis skaičius, t. y. negali būti polinomo lygties su racionaliais arba sveikaisiais koeficientais sprendinys:

{\displaystyle a\_{n}x^{n}+\dots +a\_{2}x^{2}+a\_{1}x+a\_{0}=0},

kur {\displaystyle n} yra natūralusis skaičius ir koeficientai {\displaystyle a\_{i}} yra nelygūs nuliui racionalieji skaičiai.

Transcendentinis skaičius negali būti atvaizduotas skaičių tiesėje arba kompleksinėje plokštumoje naudojant skriestuvą. Žinomiausi transcendentiniai skaičiai yra skaičius π ir skačius e. Yra labai sunku įrodyti, jog tam tikras skaičius yra transcendentinis.

Tačiau transcendentiniai skaičiai nėra reti, beveik visi realieji ir kompleksiniai skaičiai yra transcendentiniai, nes algebrinius skaičius galima suskaičiuoti, o transcendentinių skaičių yra nesuskaičiuojama begalybė.

Visi transcendentiniai skaičiai yra iracionalieji, bet ne visi iracionalieji skaičiai yra transcendentiniai. Pavyzdžiui, kvadratinė šaknis iš 2 {\displaystyle ({\sqrt {2}})} – iracionalusis skaičius, bet būdamas lygties {\displaystyle x^{2}-2=0} sprendiniu, jis nėra transcendentinis.

Pavyzdžiai
----------

* π
* e
* {\displaystyle 2^{\sqrt {2}}}
* {\displaystyle \sin 1}
* {\displaystyle \ln a}, jei {\displaystyle a} yra racionalusis, teigiamas ir vienetui nelygus skaičius.

Istorija
--------

Pirmasis žodį *transcendentinis* apibūdinti skaičiams panaudojo Gotfrydas Leibnicas, o savo 1682 m. veikale įrodė, kad funkcija {\displaystyle \sin x} nėra algebrinė argumentui {\displaystyle x}.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „The 15 Most Famous Transcendental Numbers - Cliff Pickover". *sprott.physics.wisc.edu*. Nuoroda tikrinta 2020-01-23.
2. ↑  Shidlovskii, Andrei B. (June 2011). *Transcendental numbers*. Walter de Gruyter. p. 1. ISBN 9783110889055.
3. ↑  Leibniz, Gerhardt & Pertz 1858, pp. 97–98.
4. ↑  Bourbaki 1994, p. 74.

Literatūra
----------

* Leibniz, Gottfried Wilhelm; Gerhardt, Karl Immanuel; Pertz, Georg Heinrich (1858). *Leibnizens mathematische Schriften* **5**. A. Asher & Co. pp. 97–98.
* Bourbaki, Nicolas (1994). *Elements of the History of Mathematics*. Springer. ISBN 9783540647676.  Nežinomas parametras `|url-access=` ignored (pagalba)
**Vida Kuzminskienė-Idzelytė** (1951 m. spalio 11 d. Panevėžyje), choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija
----------

1966–1970 choro dirigavimo mokėsi Panevėžio pedagoginėje muzikos mokykloje (dėst. E. Jakštienė), kartu vadovavo Panevėžio rajono ir miesto vokaliniams ansambliams. 1970–1978 su pertrauka choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Barausko klasė). Nutraukusi studijas, 1973–1974 dirbo Vadoklių (Panevėžio r.) kultūros namų meno vadove, 1974–1975 dainavo Valstybiniame dainų ir šokių liaudies ansamblyje „Lietuva". Tęsdama studijas, dainavo konservatorijos kameriniame chore, trumpai vadovavo moterų chorui Elektrėnuose.

Nuo 1978 rudens Panevėžio J. Švedo aukštesniosios pedagoginės muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, 1993–1994 moksleivių mišriojo choro vadovė ir metodinės komisijos pirmininkė. Parengė L. Cherubini „Requiem", G. F. Händelio „Aleliuja" iš oratorijos „Mesijas" ir šiuolaikinių kompozitorių kūrinių, dalyvavo 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Kaune ir Vilniuje.

1978–1984 Panevėžio dainų ir šokių liaudies ansamblio „Ekranas" choro vadovė. Kolektyvas išmoko sudėtingesniųA. Bražinsko ir A. Lapinsko dainų, įrašė plokštelę, dalyvavo dainų šventėse, 1980 lankėsi Kuboje. 1985–1993 chorvedė buvo Panevėžio respublikinės ligoninės moterų choro „Sedula" meno vadovė ir dirigentė. Į kolektyvą sutelkusi apie 60 moterų, atgaivino ir pagyvino jo veiklą. Naujai parengė G. Pergolesi „Stabat Mater", koncertines programas praturtino A. Bražinsko, J. Tamulionio, J. S. Bacho, H. Purcello, O. di Lasso ir kitų kompozitorių kūriniais. 1988 ir 1992 surengė choro 20-mečio ir 25-mečio jubiliejinius koncertus, 1986 dalyvavo chorų festivalyje „Vivat classica", 1991 su pasisekimu koncertavo Vokietijoje, gerai pasirodė 1985 respublikinės dainų šventės konkurse, dalyvavo 1990 Lietuvos tautinėje dainų šventėje ir 1993 iškilmingame koncerte Kryžių kalne (netoli Šiaulių), sutinkant popiežių Joną Paulių II. Kurį laiką vadovavo Panevėžio ryšių skyriaus moterų vokaliniam ansambliui, o vėliau Žemaičių vokaliniam ansambliui. 1979 mieste buvo įkūrusi Jaunųjų muzikų draugiją ir Senosios muzikos ansamblį. 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventei parengė Velžio (Panevėžio r.) vidurinės mokyklos merginų chorą. V. Kuzminskienė dirigavo Panevėžio rajono ir miesto dainų šventėse. 1988 ji apdovanota Kultūros žymūno ženklu.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Konstantinas Romualdas Dobrovolskis** |
| --- |
| Gimė | 1939 m. gruodžio 25 d.Radviliškis |
| Mirė | 2021 m. gegužės 5 d. (81 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | Žibutė Liucija Dobrovolskienė |
| Vaikai | Romualdas, Andrius, Dovydas |
|  |
| Veikla | politikas, buvęs sveikatos ministras |
| Partija | Naujoji sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1963 m. Vilniaus universitetas |

**Konstantinas Romualdas Dobrovolskis** (1939 m. gruodžio 25 d. Radviliškyje – 2021 m. gegužės 5 d.) – Lietuvos gydytojas radiologas.

Biografija
----------

Mokėsi Telšių Žemaitės vidurinėje mokykloje. Ją baigė 1957 m. Tais pačiais metais įstojo į Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą. Jį baigė 1963 m. ir įgijo gydytojo radiologo specialybę.

1964–1976 m. dirbo gydytoju rentgenologu ir Raudonojo Kryžiaus draugijos Centro komitete skyriaus vedėju, vėliau – pirmininko pavaduotoju. 1976 m. pradėjo dirbti Vilniaus Raudonojo Kryžiaus ligoninės Rentgenodiagnostikos skyriaus vedėju. 1990 m. suteikta gydytojo rentgenologo aukščiausia kategorija.

1992 m. apgynė medicinos mokslų daktaro disertaciją. 1993–2005 m. Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikų Radiologijos centro vedėjas direktorius. Nuo 2005 m. dirbo Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikų Radiologijos centro gydytoju konsultantu ir klinikoje „Tomografija".

2001–2003 m. ėjo LR sveikatos apsaugos ministro pareigas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Mirė buvęs sveikatos apsaugos ministras, gydytojas radiologas Konstantinas Romualdas Dobrovolskis", lrt.lt, 2021-05-05. Nuoroda tikrinta 2021-05-05.
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2011-02-11 iš Wayback Machine projekto.

  


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Vinsas Janušonis** | **Lietuvos sveikatos apsaugos ministras**2001–2003 m. | Po to:**Juozas Olekas** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Magburaka*Magburaka* |
| --- |
| 

MagburakaMagburaka

8°43′0″ š. pl. 11°57′0″ v. ilg.﻿ / ﻿8.71667°š. pl. 11.95000°r. ilg.﻿ / 8.71667; 11.95000﻿ (Magburaka)Koordinatės: 8°43′0″ š. pl. 11°57′0″ v. ilg.﻿ / ﻿8.71667°š. pl. 11.95000°r. ilg.﻿ / 8.71667; 11.95000﻿ (Magburaka) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Siera Leonės vėliava Siera Leonė |
| **Provincija** | Šiaurės provincija |
| **Rajonas** | Tonkolili rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 56 313  |

**Magburaka** (angl. *Magburaka*) – miestas Siera Leonėje; Tonkolili rajono sostinė ir didžiausias miestas. Tai yra antras pagal dydį miestas Šiaurės provincijoje ir šeštas visoje šalyje. Mieste gyvena 16.313 gyventojų. Magburaka įsikūręs šalia Rokelio upės. 145 km į rytus nuo miesto yra šalies sostinė Fritaunas. Kaip ir daugumoje šalies miestų, čia populiariausia krio kalba.

Mieste yra aukštoji mokykla, Valstybinė aukštoji berniukų mokykla ir pirmoji Mergaičių mokykla šalies šiaurėje. Miestas taip pat pasižymi turintis antrą pagal dydį šalyje po sostinės ligoninę ir lyderiauja Šiaurės provincijoje pagal švietimą.

Magburaka mieste gyvena daug etninių grupių, iš kurių populiariausios Temne ir Limba gentys.

Kaip ir visoje šalyje, taip ir šiame mieste populiariausias sportas yra futbolas, o šio miesto ekipa „Golden Dragon F.C." dalyvauja aukščiausioje šalies futbolo lygoje.
Zaluskių biblioteka įkurta Karalių name Varšuvoje
**Zaluskių biblioteka** (lenk. *Biblioteka Załuskich*, lot. *Bibliotheca Zalusciana*) – Varšuvoje 1747–1795 m. katalikų vyskupų Juzefo Andžejaus Zaluskio ir jo brolio Andžejaus Stanislovo Zaluskio pastatyta biblioteka.

 

Biblioteka buvo pirmoji Lenkijos viešoji biblioteka, didžiausia biblioteka Lenkijoje ir viena ankstyviausių viešųjų bibliotekų Europoje. 

Zaluskių biblioteka statybų metu, nutapyta Vogelio Visoje Europoje buvo tik dvi ar trys bibliotekos, galinčios pasigirti tokiais fondais. Bibliotekoje iš pradžių saugota apie 200 000 įvairių vienetų, o iki 1780-ųjų pabaigos jų skaičius išaugo iki maždaug 400 000 spausdinių, žemėlapių ir rankraščių. Taip pat sukaupta meno, mokslinių instrumentų, augalų ir gyvūnų pavyzdžių kolekcija.

 Zaluskių bibliotekos *ekslibrisas*
Po Kosciuškos sukilimo (1794 m.) Rusijos kariuomenė, veikdama pagal Jekaterinos II nurodymus, užgrobė bibliotekos fondus ir pervežė juos į asmeninę carienės kolekciją Sankt Peterburge, kur po metų jie tapo naujai įkurtos imperatoriškosios viešosios bibliotekos pagrindu.

1920 m. Rusijos Sovietų Federacinės Socialistinės Respublikos vyriausybė, kaip ir buvo nutarta Rygos sutartyje, grąžino kai kuriuos buvusios Zaluskių bibliotekos fondus neseniai įkurtai Antrajai Lenkijos Respublikai. Juos Vokietijos kariai sąmoningai sunaikino per planuotą Varšuvos sugriovimą 1944 m. spalį, žlugus Varšuvos sukilimui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  S. D. Chrostowska. "Polish Literary Criticism Circa 1772: A Genre Perspective". utoronto.ca. Archyvuota.
2. ↑  Lech Chmielewski. „In the House under the Sign of the Kings". Welcome to Warsaw. Archyvuota 2009-02-03.
3. 1 2 3  Maria Witt (2005 m.) „The Zaluski Collection in Warsaw" Archyvuota kopija 2021-03-01 iš Wayback Machine projekto.. The Strange Life of One of the Greatest European Libraries of the Eighteenth Century.FYI France.
4. ↑  Kent, Allen; Lancour, Harold; Daily, Jay E. (1978-01-01). Encyclopedia of Library and Information Science: Volume 23 - Poland: Libraries and Information Centers in to Printers and Printing. CRC Press. ISBN 978-0-8247-2023-0.
5. ↑  Rebecca Knuth (2006). Burning books and leveling libraries: extremist violence and cultural destruction. Greenwood Publishing Group. p. 166. ISBN 0-275-99007-9.
| **Konstantinas Močiulskis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1826 m. rugsėjo 27 d. |
| Mirė | 1887 m. lapkričio 25 d. (61 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | Lietuvos evangelikų reformatų kunigas |
|  |
| Alma mater | Tartu universitetas |

**Albertas Konstantinas Močiulskis** arba **Konstantinas Močiulskis**, rus. *Koнстантинъ Мочульскій* (1826 m. rugsėjo 27 d. – 1887 m. lapkričio 2 d. Vilniuje) – Lietuvos evangelikų reformatų kunigas, superintendentas.

Biografija
----------

1845-49 m. studijavo teologiją Dorpato universitete, priklausė studentiškai korporacijai Konventas Polonia. Po baigimo trejus metus klebonavo Papilyje, 1852-87 m. dirbo sielovados darbą Biržuose. Nuo 1867 iki 1882 m. buvo išrinktas Biržų distrikto superintendentu. Kartu su kunigu Oskaru Kurnatausku pastatė iki mūsų dienų išsilaikiusią raudonų plytų mūro Biržų evangelikų reformatų bažnyčią.

Nuo 1881 m. iki pat mirties 1887 m. tarnavo generaliniu superintendentu ir Sinodo cenzoriumi. Nuo 1859 m. devyniose Sinodo kolegijos kadencijose kaip superintendentas atstovavo Biržų parapijai ir Žemaitijos distriktui.

Šaltiniai
---------

* *Močiulskis Albertas Konstantinas* (biografija) // Lietuvos evangelikų reformatų enciklopedija
Koordinatės: 7°04′ š. pl. 171°16′ r. ilg.﻿ / ﻿7.067°š. pl. 171.267°r. ilg.﻿ / 7.067; 171.267

Atolo palydovinė nuotrauka
Lagūna Mažūro atole
**Madžūras** (angl. *Majuro*, marš. *Mājro*) – atolas Ramiojo vandenyno vakaruose, Maršalo Salų rytuose, Ratako salų grandinėje. Atolą sudaro 64 salelės, išsidėsčiusios elipsės formos 40 km ilgio rife (Madžuro arba Ilgoji, Delapo, Uligos, Džarito, Rongrongo, Enilio ir kt.). Viso atolo sausuma užima 10 km² plotą, lagūnos plotas 295 km². Į rytus nuo Madžūro yra Arno atolas, toliau šiaurėje Auras, pietuose – Milis.

Čia įsikūrusi to paties pavadinimo Maršalo Salų sostinė. 25,4 tūkst. gyventojų (2004 m.).

Madžūras yra didžiausias atolas Maršalo Salose pagal gyventojų skaičių. Pagrindinė atolo gyvenvietė išsidėsčiusi trijose salelėse rytiniame atolo pakraštyje, kurios yra sujungtos – Delapas, Uliga ir Džaritas (iš pietų į šiaurę). Kitos didesnės gyvenvietės yra Laura, Rairokas, Adželtakė. Atole yra jūrų uosto įrengimai, Maršalo Salų tarptautinis oro uostas, nuo Lauros iki Džarito nutiestas kelias. Veikia Jungtinė Kristaus bažnyčia, katalikų katedra, mečetė. Veikia Maršalo Salų kolegija, Pietų Ramiojo vandenyno universiteto padalinys, vidurinė, pradinė mokyklos, ligoninė, teatras, prekybos centras.

Kopros apdirbimo pramonė, spaudžiamas kokosų aliejus. Šis aliejus naudojamas vietoj dyzelio automobilių, laivų, elektrinių varymui. Verčiamasi žvejyba.

### Klimatas

Atole vyrauja tropinis klimatas. Ištisus metus būna drėgna ir karšta (visų mėnesių vidutinė temperatūra yra apie 27 °C). Per metus iškrenta virš 3000 mm kritulių. Kartais nukenčia nuo aplinkiniuose vandenyse besiformuojančių taifūnų.

|  **Madžūro klimatas**  |
| --- |
| Mėnuo | Sau | Vas | Kov | Bal | Geg | Bir | Lie | Rgp | Rgs | Spa | Lap | Gru | Metinis |
| Vidutinė temperatūra °C | 27 | 27 | 27 | 27 | 27 | 27 | 27 | 27 | 27 | 27 | 27 | 27  | 27 |
| Krituliai mm | 214 | 156 | 210 | 261 | 284 | 294 | 330 | 293 | 316 | 352 | 325 | 301  | 3 336 |
| *Duomenys: Maršalo Salų klimatas, Madžūras 2014 01 01* |

Istorija
--------

Madžūras gyvenamas bent 2000 metų. 1884 m. užimtas vokiečių, tapo jų prekybine kolonija. 1920 m. atiteko Japonijai (Pietų Ramiojo Vandenyno Mandatas), veikė karinės bazės. 1944 m. Madžūras buvo okupuotas amerikiečių. 1986 m. Maršalo Saloms paskelbus nepriklausomybę, Madžūras tapo šalies sostine.

Galerija
--------

* Namai MadžūreNamai Madžūre
* Vienintelis atolo keliasVienintelis atolo kelias
* Madžūro kapinėsMadžūro kapinės
* Senas laivas Madžūro krantinėjeSenas laivas Madžūro krantinėje
* Enoko salelės paplūdimysEnoko salelės paplūdimys

Šaltiniai
---------

1. ↑  Marshall Islands > Majuro Climate, Climatemps.com; tikrinta: 2014-01-01
| **Vidas Bičiulaitis** |
| --- |
| Gimė | 1971 m. rugpjūčio 11 d.Rokai, Kaunas |
| Tautybė | lietuvis |
| Sutuoktinis (-ė) | Žaneta Bičiulaitienė |
| Vaikai | Kajus, Viltė |
|  |
| Veikla | boksininkas, bokso treneris |
|  |
| Alma mater | 1994 m. Lietuvos kūno kultūros institutas |

**Vidas Bičiulaitis** (g. 1971 m. rugpjūčio 11 d.) – buvęs Lietuvos boksininkas, olimpietis. Lietuvis.

Biografija
----------

Gimė 1971 m. rugpjūčio 11 d. Kaune, Rokuose.

1978–1986 m. mokėsi Kauno Rokų vidurinėje mokykloje. 1986–1989 m. mokėsi Kauno 15-ojoje technikos mokykloje.

1989–1994 m. mokėsi Lietuvos Kūno kultūros institute, kurią baigė gaudamas sporto trenerio pedagogo kvalifikaciją.

1995–2004 m. – Lietuvos olimpinės rinktinės narys. 1995 m. Pasaulio bokso čempionate užėmė 3-ią vietą.
2000 m. dalyvavo Sidnėjaus olimpinėse žaidynėse.

Nuo 2004 m. – sporto mokyklos „Gaja" bokso treneris.
Yra Kauno m. bokso ir kovinių sporto šakų asociacijos prezidentas, Lietuvos olimpiečių sąjungos valdybos narys.

Žmona – Žaneta Bičiulaitienė. Turi sūnų Kajų.

Pomėgiai – sportas, politika, literatūra, muzika, žvejyba. Labai gerai moka rusų kalbą.

Sidnėjaus olimpinės žaidynės
----------------------------

Atstovavo Lietuvai 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Sidnėjuje. Dalyvavo visų lengviausios svorio (angl. *featherweight*) kategorijoje (~57 kg; ūgis 170 cm). Pralaimėjo pirmo susirėmimo antrajame raunde Rusijos atstovui Kamilui Džamaludinovui.

Politika
--------

2008 m. dalyvavo Seimo rinkimuose nuo partijos „Tvarka ir teisingumas".

2011 m. dalyvavo savivaldybių rinkimuose (Kaunas) nuo partijos „Tvarka ir teisingumas".

Nuorodos
--------

1. ↑  Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai. Vidas Bičiulaitis Archyvuota kopija 2012-01-26 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2011 m. vasario 27 d. savivaldybių tarybų rinkimai. Vidas Bičiulaitis Archyvuota kopija 2012-11-29 iš Wayback Machine projekto.

* sports-reference Archyvuota kopija 2012-11-03 iš Wayback Machine projekto.
Raketa paleidžiama iš laivo arsenalo

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Laivas arsenalas** (angl. *arsenal ship*; rus. *корабль-арсенал*) – perspektyvinis laivas raketų leidimo platforma. Numatoma, kad toks laivas gali turėti iki 500 vertikalaus leidimo sistemų, iš kurios būtų leidžiamos vidutinio dydžio raketos, greičiausiai – sparnuotosios raketos.
  
Buvo manoma, kad toks laivas būtų valdomas nuotoliniu būdu iš raketinio kreiserio, taip pat kad jį eitų valdyti iš AWACS sistemos lėktuvų *E-2 Hawkeye* ir *E-3 Sentry*.

Istorija
--------

Šio tipo laivų idėją 1996 m. kai Persijos įlankoje buvo vykdoma operacija „Smūgis dykumoje" (angl. *Desert Strike*), pasiūlė JAV karo laivyno viceadmirolas Aleksandras Krekičius (*Alexander J. Krekich*). Sumanytas laivas turėjo nepastebėtas prisiartinti prie taikinio ir pradėti leisti raketas, kol išeikvoja visas atsargas. Po to šis laivas praranda visą vertę ir jo tolesnis likimas nebeaktualus. Svarbus tokio laivo arsenalo ypatumas – nematomumas, kurį turi užtikrinti *stealth* technologijos.

Laivų arsenalų kūrimo finansavimas vis strigo, nes JAV kongresas atšaukė finansavimą. DARPA užtikrino finansavimą kai kuriems kontraktoriams prototipų kūrimui. Kai kuriuose koncepciniuose brėžiniuose laivo arsenalas turėjo numerį „72", todėl kai kas spėja, kad tai rodo, kad numatyta laivus arsenalus numeruoti kaip linijinius laivus, kadangi paskutinis užsakytas, bet nepastatytas linijinis laivas buvo USS „Louisiana" (BB-71).

Vėliau JAV karinis laivynas perdirbo keturis seniausius *Ohio* klasės povandeninius laivus į sparnuotųjų raketų povandeninius laivus (SSGN). Šie laivai gabena iki 154 *Tomahawk* sparnuotųjų raketų su vertikalioms leidimo sistemomis.

Konstrukcija
------------

Laivai arsenalai turėtų būti savaeigės baržos. Ant denio tik nedidelis antstatas, kas mažina pastebimumą. Ginkluotėje – *Tomahawk* sparnuotosios raketos, valdomos raketos „laivas-laivas" ir „laivas-žemė".

Laivą turėtų valdyti 10 jūrininkų įgula. Valdymas galimas ir nuotolinis.
| Mafraport. *Mafra* |
| --- |
|        |
| *Mafros rūmų ansamblis* |
|  |
| 

MafraMafra

38°56′0″ š. pl. 9°19′0″ v. ilg.﻿ / ﻿38.93333°š. pl. 9.31667°r. ilg.﻿ / 38.93333; 9.31667﻿ (Mafra)Koordinatės: 38°56′0″ š. pl. 9°19′0″ v. ilg.﻿ / ﻿38.93333°š. pl. 9.31667°r. ilg.﻿ / 38.93333; 9.31667﻿ (Mafra) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Portugalijos vėliava Portugalija |
| **Regionas** | Lisabonos regionas |
| **Apskritis** | Lisabonos apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 20 792  |
| **Plotas** | 47,9 km² |
| **Tankumas** (2021) | 434 žm./km² |
| **Altitudė** | 115 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Mafra |

**Mafra** (port. *Mafra*) – miestas Portugalijoje, 29 km į šiaurės vakarus nuo Lisabonos, netoli Atlanto vandenyno kranto, Lisabonos aglomeracijoje. Sudaro savivaldybę (86,5 tūkst. gyv. 2021 m. į ją patenka ir Eriseiros miestelis). Plėtojama pramonė, žemės ūkis, turizmas. Apylinkėse kasamas bazaltas, granitas, marmuras, alebastras.

Mafra visų pirma garsėja baroko stiliaus Mafros nacionaliniais rūmais, 1717–1735 m. pastatydintais karaliaus Jono V-ojo. Rūmai turi virš 860 kambarių, didžiulę biblioteką, gausu vertingų meno dirbinių. Rūmų ansamblyje stovi pranciškonų vienuolynas bei Švč. Mergelės Marijos ir Šv. Antano bažnyčia, greta įrengtas žvėrynas. Mafros rūmai – UNESCO pasaulio paveldo objektas (nuo 2019 m.).

Istorija
--------

Mafra ilgus šimtmečius buvo mažas kaimelis. Išaugo pastačius Nacionalinius rūmus.

Sportas
-------

* CD Mafra (futbolas)

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. 
4. ↑
5. ↑  PORTUGAL: Administrative Division
6. ↑  Mafra, *Encyclopaedia Britannica*
| Revuona |
| --- |
|  Vaizdas į upelį Prienuose, nuo Dariaus ir Girėno g. |
| **Ilgis** | 5,8 km |
| **Baseino plotas** | 16,3 km² |
| **Ištakos** | Prienų šilas |
| **Žiotys** | Nemunas |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Revuona |

**Revuona** – upelis Prienų rajone; Nemuno kairysis intakas. Ilgis 5,8 km. Upelis išteka iš Ežerėlių pelkių Prienų šile, prie kelio Vilnius – Marijampolė (E28, A16) 3 km nuo Prienų tilto per Nemuną. Upelio ištakos yra 110 m virš jūros lygio esančioje aukštumoje. Pirmus 2 km upelis teka į šiaurę, po to suka į rytus. Dar už 2 km. Revuona yra užtvenkta ties senąja Prienų siuvykla. Už jos upelis teka per Prienų miestą, paskutinius kelis šimtus metrų nukreipiamas į vamzdyną, įrengtą po žeme. Vamzdynas baigiasi apie šimtą metrų prie upelio žiočių ties Nemunu, kur tebėra keli tvenkiniai, skirti anksčiau veikusiems senajam Prienų malūnui (1901–1956 m.) ir Revuonos viešbučiui (1984–1995 m.). Revuonos upelio žiotys yra Prienų miesto teritorijoje, 100 m iki tilto per Nemuną, buvusiame Prienų dvare.

Upelis svarbesnių intakų neturi. Per Prienų miesto teritoriją tekanti upelio dalis yra numelioruota ir apribota 10 – 20 m pločio hidroinžinerinėmis sankasomis. Į upelį nukreipiami vietinių šaltinių bei drenažo sistemų vandens srautai. Upelyje veisiasi kelios žuvų rūšys, tarp jų upėtakiai, tačiau dėl jo siaurumo Prienų miesto teritorijoje stambesnės žuvys nerandamos.

Devintajame dešimtmetyje neplanuotai užtvenkus Revuonos aukštupį (priežastys nežinomos), susikaupusi vandens masė pratrūko ir sugriovė siuvyklos užtvanką. Didelis vandens srautas per kelias minutes smarkiai nuniokojo keliolika pastatų, jų tarpe ir gyvenamuosius namus, suardė asfaltinę kelio dangą keliose vietose.

Pavadinimas
-----------

Upelio pavadinimas kildinamas nuo žodžio *revas, ravas* („griovys, vaga, įduba").

Revuonos upelio hidronimas turi didelę įtaką Prienų identitetui. Šiuo vardu pavadinta miesto vidurinė mokykla (buv. II vid. m-la), viena pagrindinių miesto gatvių, buvęs didžiausias miesto viešbutis ir kiti svarbūs objektai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Rezus faktorius** – eritrocitų antigenas (agliutinogenas), esantis tam tikrų beždžionių ir apie 85 % žmonių eritrocituose. Šis faktorius pirmą kartą buvo rastas beždžionių *Macaca rhesus* kraujyje. Apie 15 proc. žmonių populiacijos šio faktoriaus neturi.

Tie žmonės, kurių kraujyje yra Rh faktorius, turint omenyje kraujo savybes, vadinami *rezus teigiamais* (Rh+), o tie, kurie jo neturi – *rezus neigiamais* (Rh-). Šis agliutinogenas skiriasi nuo AB0 kraujo grupių agliutinogenų tuo, kad Rh - žmonės iš anksto neturi antikūno (agliutinino) rezus faktoriui. Jei Rh neturinčiam žmogui bus perpilamas Rh+ kraujas, pasigamins rezus antikūnai ir gali įvykti hemolizė ar šokas.

Rezus antikūnai gali pasigaminti ir Rh - motinos kraujuje nėštumo metu, kai vaisius yra Rh+. Tuomet rezus antikūnai iš motinos kraujo pro placentą gali patekti į vaisiaus kraują. Dėl to neretai vaisius žūva, įvyksta persileidimas arba priešlaikinis negyvo vaisiaus gimdymas. Kartais motina išnešioja tokį vaisių, bet tada naujagimis gali sirgti įgimta hemolizine gelta. Šiuo atveju iš motinos kraujo patekę į vaisiaus kraują rezus antikūnai po gimdymo ardo naujagimio Rh+ eritrocitus. Ši liga nesunkiai pagydoma naujagimiui perpilant kraują, kuris neturi antikūnų prieš Rh+ eritrocitus.
**Nekrobakteriozė** – infekcinė naminių gyvulių, paukščių ir daugelio žvėrių liga, kuria dažniau serga elniai, avys (ypač jaunikliai), rečiau – galvijai, kiaulės, arkliai, paukščiai.

Nekrobakteriozę sukelia *Furobacterium necrophorum* rūšies bakterijos, dažniausiai patenkančios į organizmą pro pažeistą snukio gleivinę ir galūnių odą; sukelia audinių ir organų nekrozę.

Elniams liga dažniausiai reiškiasi pūlingu flegmoniniu apynagės uždegimu, galvijams ir avims – tarpunagės ir apynagės uždegimu, veršeliams – snukio ir gerklų gleivinės nekroziniu uždegimu, paršeliams – nekroziniu stomatitu, arkliams – gangreniniu slėsnos ir plaštakos srities uždegimu, paukščiams – galvos srities gleivinių, skiauterės ir barzdelės nekroze.

Nekrobakteriozė gydoma dezinfekuojančiais, prideginančiais ir antiseptiniais preparatais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Nekrobakteriozė*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, VIII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1981. T.VIII: Moreasas-Pinturikjas, 134 psl.
Nektaro jūros padėtis Mėnulyje
 Nektaro jūra (kompozicinė nuotrauka)
**Nektaro jūra** (lot. *Mare Nectaris*, 15°12′p. pl. 35°30′r. ilg.﻿ / ﻿15.2°p. pl. 35.5°r. ilg.﻿ / -15.2; 35.5) – Mėnulio matomosios pusės pietų pusrutulio jūra.

Susidarė lavai išsiliejus į didelį, apie 3,9 mlrd. metų senumo susidūrimo baseiną Mėnulio paviršiuje. Tai sąlyginai maža, beveik apvali, 350 km skersmens jūra. Plotas apie 100 000 km². Susidūrimo baseine įžvelgiamos 4 žiedinės struktūros aplink jūrą. Antrajame žiede (400 km skersmens) į rytus yra Pirėnų kalnai. Tolimiausiame žiede (860 km skersmens) į pietvakarių pusę yra Altajaus kalvų grandinė. Nektaro jūra yra gravitacinės anomalijos centre.

Struktūros
----------

Krateriai jūros baseine (žr. schemą):

1. Šiaurinėje jūros dalyje matyti Dagero kraterio kontūrai (*Daguerre*, 46 km skersmens, 11°54′p. pl. 33°36′r. ilg.﻿ / ﻿11.9°p. pl. 33.6°r. ilg.﻿ / -11.9; 33.6),  

2. Pietinėje dalyje yra mažas ir jaunas Roso krateris (*Rosse*, 12 km skersmens, 17°54′p. pl. 35°00′r. ilg.﻿ / ﻿17.9°p. pl. 35.0°r. ilg.﻿ / -17.9; 35.0).  

Krateriai jūros pakraščiuose:

3. Piečiau prie jūros prisišliejęs didelis Frakastoro krateris (*Fracastorius*, 120 km skersmens, 21°30′p. pl. 33°12′r. ilg.﻿ / ﻿21.5°p. pl. 33.2°r. ilg.﻿ / -21.5; 33.2),  
 
4. Rytuose Bohnenbergerio krateris (*Bohnenberger*, 33 km skersmens, 16°12′p. pl. 40°00′r. ilg.﻿ / ﻿16.2°p. pl. 40.0°r. ilg.﻿ / -16.2; 40.0),  

5. Pietvakariuose Bomono krateris (*Beaumont*, 53 km skersmens, 18°00′p. pl. 28°48′r. ilg.﻿ / ﻿18.0°p. pl. 28.8°r. ilg.﻿ / -18.0; 28.8),  

6. Šiaurės rytuose Godibero krateris (*Gaudibert*, 43 km skersmens, 10°54′p. pl. 37°48′r. ilg.﻿ / ﻿10.9°p. pl. 37.8°r. ilg.﻿ / -10.9; 37.8).  

Teofilo krateris (7) nepriskiriamas Nektaro jūrai. Kiti objektai: krateriai Kirilas (8), Katarina (9), Medleris (10). Pietvakariuose matomos Altajaus kalvos (11), rytuose Pirėnų kalnai (12). Šiaurėje Nektaro jūra per Šiurkštumo įlanką (13, *Sinus Asperitatis*) susisiekia su Ramybės jūra.

Šaltiniai
---------

* *The Cambridge Photographic Moon Atlas*. Cambridge University Press, 2012, p. 60−63
**Užnuodyto medžio vaisiai** (angl. *Fruit of the poisonous tree*) - JAV baudžiamojo proceso teisės doktrina įrodymų neleistinumo srityje; metafora (autorius - teisėjas Felix Frankfurter, JAV Aukščiausiasis Teismas). Suformuluota baudžiamojoje byloje *Frank C. Nardone v. JAV*[1]. Doktrinos esmė yra ta, jog netgi leistinais būdais gauti įkalčiai negali būti JAV teismuose pripažįstami kaip įrodymai, jei informacija, kuria remiantis, veikos įkalčiai buvo surasti, buvo gauta neleistinais būdais. Pvz. policija neleistinai pasiklauso įtariamojo telefoninių pokalbių ir iš jų sužino apie kitą nusikaltimą, į kurio vietą nuvažiavę randa aiškių įtariamojo kaltės įrodymų. JAV tokie įrodymai teisme nebūtų pripažinti įrodymais, nes jie nuo pat pradžių nebuvo gauti leistinais būdais. Remiantis doktrina, užnuodyto medžio visi vaisiai be tolesnių svarstymų yra užnuodyti.

Išimtys
-------

Yra 3 pagrindinės išimtys taikant doktriną, kai tokie užnuodyto medžio vaisiai galėtų būti pripažįstami įrodymais:

* Įrodymai buvo gauti iš dalies remiantis ir kitais, leistinais šaltiniais.
* Įrodymai bet kuriuo atveju būtų buvę rasti net ir be neleistinai gautų duomenų.
* Priežasties ir pasekmės grandinė tarp neleistinai gautų duomenų ir surastų įkalčių per „silpna".

Doktrinos taikymas Lietuvoje
----------------------------

Užnuodyto medžio vaisiaus doktrina Lietuvos teismuose nėra žinoma, taigi, ir netaikoma. Iš neleistinos informacijos gauti leistini įrodymai Lietuvoje gali būti pripažinti tinkamais. Dėl neleistino informacijos gavimo pareigūnams kiltų teisinė atsakomybė, tačiau įrodymų pripažinimo tinkamais tai įtakos neturėtų. Tokia situacija Lietuvoje yra galima dėl materialinio teisingumo kaip baudžiamojo proceso tikslo Lietuvoje. Užnuodyto medžio vaisių doktrina Lietuvos teismuose nepripažinimas, jos ignoravimas netiesiogiai skatina neleistinais būdais rinkti įrodymus, pažeidinėti žmogaus teises.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Frank C. Nardone et al. versus United States of America
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Viačeslav Škil** |
| --- |
| Gimė | 1947 m. gegužės 11 d. (75 metai)Vilniuje |
| Sutuoktinis (-ė) | Viktorija |
| Vaikai | Artur |
|  |
| Veikla | inžinierius, ekonomistas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* 1989 m. Lietuvos komunistų partija;
* 2003 m. Darbo partija.

 |
|  |
| Alma mater | 1973 m. Leningrado technologijos institutas |

**Viačeslav Škil** (1947 m. gegužės 11 d. Vilniuje) – inžinierius, ekonomistas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1966 m. baigė Vilniaus elektromechanikos technikumą ir įgijo techniko elektriko specialybę. 1973 m. baigė Leningrado technologijos institutą, įgijo inžinieriaus mechaniko specialybę. 1979 m. baigė Leningrado aukštąją partinę mokyklą. 1981 m. apgynė istorijos mokslų kandidato disertaciją, nuo 1983 m. docentas. 1990 m. baigė Liaudies ūkio valdymo akademiją prie SSRS Ministrų Tarybos (Maskva) ir įgijo ekonomisto specialybę.

1963–1966 m. Vilniaus elektros suvirinimo įrengimų gamyklos elektrikas, meistras. 1966–1974 m. Visasąjunginio elektros suvirinimo įrengimų mokslinių tyrimų instituto vadovaujantysis inžinierius, skyriaus vedėjas. 1974–1989 m. Lietuvos komunistų partijos aparato atsakingas darbuotojas. 1990–1994 m. uždarosios akcinės bendrovės „ODA-LUX" direktorius. 1994–2004 m. uždarosios akcinės bendrovės „Teisita" direktorius.

Buvo SSKP narys, nuo 2003 m. Darbo partijos narys.

2000–2003 m. Visagino miesto savivaldybės tarybos narys. 2004–2008 m. Seimo narys.

Žmona Viktorija, sūnus Artur.
Viber|  |
| Autorius | Viber Media, Izraelis Izraelis |
| Kūrėjas | Rakuten Inc. Japonija Japonija |
| Pirmoji versija | 2010 m. gruodžio 2 d. |
| Operacinė sistema | Android,BlackBerry OS,iOS,Symbian,Windows Phone,Bada |
| Platforma | Cross-platform |
| Kalba | 30 kalbų |
| Tipas | Susirašinėjimo, garso/vaizdo pokalbių programos |
| Licencija | Nuosavybinė; patentuota |
| Svetainė | viber.com |

**Viber** – susirašinėjimo ir garso/vaizdo pokalbių programėlė išmaniajam telefonui ir kitiems mobiliesiems įrenginiams („iPod", „iPad"). Ji 2010 m. sukurta Izraelio kompanijos „Viber Media", kurią vėliau nupirko Japonijos kompanija „Rakuten".

2016 m. gruodį „Viber" turėjo 800 mln. registruotų vartotojų.

Galimybės
---------

Veikia Android, BlackBerry OS, iOS, Symbian, Windows Phone, Bada platformose bei kompiuteriuose su įdiegtomis Windows, OS X, Linux operacinėmis sistemomis.

Programinė įranga atlieka telefono adresų knygos sinchronizavimą ir automatiškai aptinka kontaktus, kur ši programinė įranga yra įdiegta. Programos pagalba galima skambinti per Wi-Fi ir mobiliuosius tinklus 3G ir 4G į kitus telefonus su įdiegta „Viber" programa. Taip pat perduodami teksto pranešimai, paveikslėliai, vaizdo ir garso rinkmenos. Bendravimui naudojama didelė bazė animacinių „šypsenų", teminių lipdukų. Taip pat galima vykdyti rinkmenų paiešką ir siuntimą iš savo bazės.

Istorija
--------

Kompanijos įkūrėjas – Tel Avivo universiteto kompiuterijos mokslų ir vadybos absolventas Talmon Marco. 2010 m. gruodį „Viber media" pristatė programą, kuri išmaniųjų telefonų vartotojams suteikė galimybę nemokamai skambinti ir siųsti pranešimus visame pasaulyje. Per dvejus metus (pirmaisiais metais pritraukė 37 milijonus vartotojų) „Viber" įgijo daugiau kaip 70 milijonų vartotojų, kurie per mėnesį atliko daugiau nei 150 milijonų skambučių ir išsiuntė milijardą trumpųjų pranešimų.

2014 m. nemokamų skambučių programą „Viber" už 900 mln. USD įsigijo Japonijos kompanija „Rakuten", kuriai priklauso mažmeninės prekybos internetu tinklalapis „Play.com." Šis kompanijų derinys sukūrė „Viber" galimybę dar labiau padidinti vartotojų skaičių jau esamuose ir naujose rinkose, nes „Rakuten" vartotojai gali naudotis „Viber" paslaugomis derėdamiesi dėl prekių.

Palyginimas su Skype
--------------------

Programos veikimo principas panašus į rinkos senbuvės „Skype" programą. „Viber" skirtumai:

* Nereikia žinoti ir ieškoti programos vartotojų, nes kiekvienas vartotojo mobiliojo telefono kontaktų knygoje esantis žmogus, kuris įsidiegęs „Viber", atpažįstamas automatiškai ir priskiriamas į „Viber" kontaktų sąrašą.
* Trumpuosius pranešimus galima siųsti lygiai taip pat, kaip ir naudojantis mobiliojo ryšio operatorių paslaugomis.
* Nereikia „Viber" laikyti nuolat įjungtos telefone, todėl mobiliojo įrenginio baterija išsikrauna kur kas lėčiau.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Viber follows Messenger, launches Public Accounts for businesses and brands
2. ↑  „Viber" – verslo „Skype"

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė