recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kleopatra VI Trifena** (gr.: Κλεοπάτρα Τρύφαινα) – Ptolemėjų dinastijos Egipto karalienė. Ji ir Kleopatra V gali būti tas pats asmuo.

Ptolemėjų laikais buvo dvi (gal trys) Kleopatros Trifenos.

Trifena, Ptolemėjaus VIII ir Kleopatros III dukra
-------------------------------------------------

Trifena buvo Ptolemėjo IX, Ptolemėjo X, Kleopatros IV ir Kleopatros Selenės sesuo. Nežinoma ar ši Trifena taip pat buvo *Kleopatra*. Ji galėjo gimti 140 m. pr. m. e. ar 141 m. pr. m. e. Ji ištekėjo už Antiocho VIII, Sirijos karaliaus, 124 m. pr. m. e. ir pagimdė jam 5 sūnus: Seleuką VI, dvynius Antiochą XI Epifaną ir Filipą I Filadelfą, Demetrijų III Eukerą ir Antiochą XII Dionisą. Pora susilaukė dukters Laodikės. Antiochas IX Antiochijoje nužudė Trifeną, keršydamas už savo žmonos Kleopatros IV nužudymą 111 m. pr. m. e.

Kleopatra V Trifena, Ptolemėjaus XII žmona
------------------------------------------

Kleopatra V Trifena buvo Egipto karalienė, kol dingo iš įrašų 69 m. pr. m. e. Jei dingimą lėmė mirtis, reikia manyti, kad ji turėjo dukrą tokiu pačiu vardu.

Kleopatra Trifena, Ptolemėjaus XII ir Kleopatros V dukra
--------------------------------------------------------

Kai kurie dabartiniai mokslininkai ją vadina *Kleopatra VI Trifena*. Tokiu atveju ji yra vyresnioji Kleopatros VII sesuo. Tokiu atveju ji gimė apie 75 m. pr. m. e. Kai kurie šaltiniai nurodo, kad ji mirė būdama vaikas. Kiti šaltiniai teigia, kad Ptolemėjui XII bėgant iš Egipto nuo sukilimo 58 m. pr. m. e. ji su seserimi Berenike IV užėmė valdžią. Stabonas teigia, kad iš trijų Ptolemėjaus XII dukrų tik vyriausioji Berenikė buvo teisėta. Tad galima manyti, kad Porfirijaus minima Kleopatra buvo Ptolemėjaus žmona. Dabar daugelis ekspertų Kleopatrą VI laiko Kleopatra V.

Išnašos
-------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kleopatra VI** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. 1 2 3  Dodson, Aidan and Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt. Thames & Hudson. 2004. ISBN 0-500-05128-3
2. ↑  Brian Kritt (2002 m. balandžio mėn.). „Numismatic Evidence for a New Seleucid King: Seleucus (VII) Philometor". *The Celator*. **16** (4). Suarchyvuotas originalas 2007-09-28. Nuoroda tikrinta 2011-06-26.
3. ↑  Justin, *Epitoma historiarum Philippicarum Pompei Trogi*, p. 39.2.3, 39.3.4–12 , our only source for these events.
4. 1 2  Tyldesley, Joyce (2006), *Thames & Hudson*, p. 200, ISBN 0-500-05145-3 .
5. ↑  „Cleopatra Study Guide". About.com. Suarchyvuotas originalas 2011-07-20. Nuoroda tikrinta 2007-04-04.
6. ↑  Porphyry, cited by Felix Jacoby, *Fragmente der griechischen Historiker*, no. 260 °F 2, 14
7. ↑  Eusebius of Caesarea, **Chronicle**, Schoene, p. 167 .
8. ↑  Strabo, *Geographica*, University of Chicago, p. 17.1.11 .
| Futaleufu*Futaleufú* |
| --- |
|        |
| *Futaleufu reginys* |
|  |
| 

FutaleufuFutaleufu

43°11′0″ p. pl. 71°52′0″ v. ilg.﻿ / ﻿43.18333°š. pl. 71.86667°r. ilg.﻿ / 43.18333; 71.86667﻿ (Futaleufu (miestas))Koordinatės: 43°11′0″ p. pl. 71°52′0″ v. ilg.﻿ / ﻿43.18333°š. pl. 71.86667°r. ilg.﻿ / 43.18333; 71.86667﻿ (Futaleufu (miestas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Čilės vėliava Čilė |
| **Regionas** | Los Lagoso regionas Los Lagoso regionas |
| **Provincija** | Palenos provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 1 153  |
| **Altitudė** | 353 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Futaleufu |
|  |
| **Kirčiavimas** | Futaleufù |

**Futaleufu** (isp. *Futaleufú*) – miestelis pietinėje Čilėje, Los Lagoso regione, Argentinos pasienyje, prie Futaleufu upės, Patagonijos Andų (Tetos kalnagūbrio) papėdėje; Palenos provincijos centras. Svarbus turistinis centras – plaukiojimas kalnų upėmis, žygiai į kalnus, žūklė, uolų laipiojimas. Netoliese prasideda Futaleufu nacionalinis rezervatas ir Pumalino parkas. Taip pat verčiamasi gyvulininkyste, miškų ūkiu. Pro Futaleufu eina kelias tarp Santa Lusijos (prie Pietų plento) ir Eskelio (Argentina).

Istorija
--------

Futaleufu provincijos sostine tapo 2009 m. kai ligtolinę sostinę Čaiteną nuniokojo ugnikalnio išsiveržimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

| Valdivija*Valdivia* |
| --- |
|        |
| *Valdivijos miestas ir Valdivijos upė* |
|  |
| 

ValdivijaValdivija

39°49′0″ p. pl. 73°14′0″ v. ilg.﻿ / ﻿39.81667°š. pl. 73.23333°r. ilg.﻿ / 39.81667; 73.23333﻿ (Valdivija)Koordinatės: 39°49′0″ p. pl. 73°14′0″ v. ilg.﻿ / ﻿39.81667°š. pl. 73.23333°r. ilg.﻿ / 39.81667; 73.23333﻿ (Valdivija) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Čilės vėliava Čilė |
| **Regionas** | Los Rioso regionas |
| **Provincija** | Valdivijos provincija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1552 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 150 727  |
| **Altitudė** | 5 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Valdivija |

**Valdivija** (isp. *Valdivia*) – miestas pietinėje Čilėje, 15 km į rytus nuo Ramiojo vandenyno pakrantės, salose tarp Kalje Kaljės, Valdivijos, Kausės ir Kau Kau upių santakos. Neseniai sukurto Los Rioso regiono administracinis centras. ~130 tūkst. gyventojų.

Metalurgijos, laivų statybos, maisto (ypač alaus, žuvies, šokolado), medienos apdirbimo ir celiuliozės pramonė. Vasaros mėnesiais klesti turizmas. Valdivijos jūrų uostas įsikūręs priemiestyje Koralyje. Seniau mieste svarbiausias buvo susisiekimas upėmis, tačiau pastačius tiltus upėmis dabar plaukioja daugiausia turistai. Veikia Pietų Čilės universitetas, keletas kitų universitetų filialų.

Istorija
--------

Valdivijos apylinkėse prieš 12 tūkst. metų gyvavo viena seniausių Amerikoje Monte Verdės kultūra. Vėliau ten apsigyveno indėnai mapučiai. Gyvenvietę 1552 m. Valdivijos upės pakrantėje įkūrė ispanų konkistadoras Pedras de Valdivija. Jo garbei pavadinta upė, o tuo pačiu ir miestas. Savo įkūrimo metu Valdivija buvo labiausiai į pietus nutolusi ispanų gyvenvietė ir viena pirmųjų kolonijų Čilėje. Miestas iškilo kaip žemdirbystės ir aukso eksporto centras. 1599 m. miestą nusiaubė mapučiai (vyko Arauko karas). Miestas kelissyk bandytas nesėkmingai atkurti, kol galiausiai tai padaryta 1648 m. Peru vicekaraliaus iniciatyva. Miestas ir uostas buvo labai smarkiai fortifikuotas. XVIII a. Valdivija tapo pietų Čilės kolonizavimo centru.

Miestas kelis kartus labai nukentėjo nuo žemės drebėjimų ir jų sukeltų cunamių bei nuošliaužų (ypač 1835 ir 1960 m.).

* Vienas iš buvusio forto bokštųVienas iš buvusio forto bokštų
* Šv. Pranciškaus bažnyčiaŠv. Pranciškaus bažnyčia

Šaltiniai
---------

1. CHILE: Los Ríos, *citypopulation.de*
2. ↑  CHILE: Los Ríos, *citypopulation.de*
Koordinatės: 54°38′50″š. pl. 23°57′44″r. ilg.﻿ / ﻿54.6472°š. pl. 23.9623°r. ilg.﻿ / 54.6472; 23.9623

| Prienų stadionas |
| --- |
|  |
| Oficialus pavadinimas | Prienų stadionas |
| Vieta | Lietuva Prienai, Pramonės g. 20 |
| Atidarytas | 1967 m. |
| Savininkas | Prienų kūno kultūros ir sporto centras |
| Paviršius | Dirbtinė danga |
| Talpa | 510 |
| Nuomininkai | FK Nemunas Prienai |

**Prienų futbolo stadionas** (arba ***Prienų sporto ir pramogų arenos stadionas***) – futbolo stadionas Prienų miesto šiaurės rytinėje dalyje, kairiajame Nemuno krante, prie Prienų arenos pastato. Stadione yra standartinių išmatavimų futbolo aikštė, dengta dirbtine danga (105×68 m), čia telpa 510 žiūrovų. Stadione yra bėgimo takai, šuolių į aukštį ir į tolį, rutulio stūmimo sektoriai.

Istorija
--------

Stadionas 2014 m.
Stadionas atidarytas 1967 m.

XXI a. pradžioje kilo poreikis jį rekonstruoti. Dėl nekokybiškos futbolo aikštės futbolininkai būdavo priversti didžiąją dalį rungtynių žaisti išvykose. Dėl to 2012 m. stadionas iš dalies renovuotas. Tačiau išliko didesnės rekonstrukcijos poreikis.

2016 m. buvo planuojama panaudoti valstybės kapitalo investicijas – 1,2 mln. eurų. Be futbolo aikštelės įrengti 4 bėgimo takeliai, lengvosios atletikos sektorius (šuolis į aukštį ir į tolį, rutulio stūmimas ir pan.). Stadiono projektas pristatytas 2016 m. rugsėjo 12 d. Prienų rajono savivaldybės mero surengtoje spaudos konferencijoje.

2017 m. rugsėjo 23 d. netoli stadiono, šalia Prienų sporto arenos išbandyta pirmoji krašte paplūdimio futbolo aikštelė, kuri buvo įrengta per labai trumpą laiką. 2018 m. pradžioje vietoje senų beržų buvo pasodintos siauros kūgiškos lajos formos tujos.

2017 m. Valstybės investicijų programoje buvo suplanuotos lėšos ir Prienų stadionui (685 tūkst. eurų). Po rekonstrukcijos stadionas atidarytas 2018 m. Darbų rangovas buvo UAB „Rūdupis".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Prienų stadionas. Kaff.lt (tikrinta 2024-03-02).
2. ↑  Apie mus. Prienusportas.lt (tikrinta 2024-03-02).
3. ↑  Atnaujintas Prienų rajono savivaldybės kūno kultūros ir sporto centro stadionas. 2012-07-09, Prienai.lt (tikrinta 2024-03-02).
4. ↑  Vyksta Prienų stadiono rekonstrukcijos parengiamieji darbai. 2016-09-01, Regionunaujienos.lt (tikrinta 2024-03-02).
5. ↑  Meras su komanda apžvelgė investicijas į švietimo įstaigas, bet, kiek tiksliai investuota, įvardinti negalėjo. 2016-09-13, Kvitrina.lt (tikrinta 2024-03-02).
6. ↑  Prienuose įrengta paplūdimio futbolo aikštelė. 2017-09-27, Lff.lt (tikrinta 2024-03-15).
7. ↑  Stadiono su dirbtine danga statyba nuvertė beržus, bet atvėrė kelią siauros kūgiškos lajos formos tujoms. 2018-03-21, Kvitrina.lt (tikrinta 2024-03-02).
8. ↑  Sporto rūmams 2018 metais planuojama skirti 1,4 mln. eurų, Kauno stadionui lėšų nenumatoma. 15min.lt (tikrinta 2024-03-02).
9. ↑  Prienų sporto arena minės veiklos dešimtmetį. 2021-09-30, Naujasisgelupis.lt (tikrinta 2024-03-02).
10. ↑  Šiais metais bus baigtas rekonstruoti Prienų stadionas. 2018-04-18, Etaplius.lt (tikrinta 2024-03-02).
Koordinatės: 54°41′12″ š. pl. 25°17′51.27″ r. ilg.﻿ / ﻿54.68667°š. pl. 25.2975750°r. ilg.﻿ / 54.68667; 25.2975750

Trijų Kryžių paminklas iš oro
Trijų Kryžių paminklas
Trijų kryžių kalno paminklo dešinioji pusė
Lietuvių garbės sargyba, 1939 m. Fotografijos autorius Izidorius Girčys
**Trys Kryžiai** – paminklas Vilniaus mieste, ant Kreivojo kalno (aukštis nuo papėdės 64-65 m ir 75-76 m virš Vilnelės lygio). Priklauso Vilniaus pilių valstybiniam kultūriniam rezervatui. Pastatytas pagal Antano Vivulskio projektą, paminklą sudaro sujungti trys balti gelžbetoniniai kryžiai.

Trijų Kryžių paminklas lankymui atvirtas visą parą, kelio į kalną pradžia – šiaurinėje pusėje, nuo T. Kosciuškos gatvės pusės, įrengtais laiptais.

Istorija
--------

Trijų Kryžių kalnas atmintinas tuo, kad čia kankinių mirtimi mirė septyni pranciškonai, kuriuos pagonys, didžiajam kunigaikščiui Algirdui nesant mieste, pririšo prie kryžių ir nuo šio kalno numetė upėn sakydami: „Plaukite sau su tuo stabu, kurį liepiate garbinti". Nuo tada kalnas gavo Trijų Kryžių vardą, nes šiam įvykiui atminti buvo pastatyti trys kryžiai, kurie iki šiol vis atnaujinami. 

Tačiau mokslininkas Ignas Danilevičius rašo, kad šie kryžiai, daugelio miestų pavyzdžiu, pastatyti Magdeburgo teisių suteikimo Vilniui proga.

Pirmojo pasaulinio karo metu Vilniaus šviesuomenės iniciatyva, Rusijos valdžiai draudžiant, paminklui surinkti pinigai. 1916 m. liepos – rugpjūčio mėnesiais padaryti klojiniai, išlietas paminklas ir atlikta jo apdaila. 1950 m. gegužės 30 d. sovietinės valdžios įsakymu paminklas susprogdintas .

1989 m. birželio 14 d. Lietuvos persitvarkymo sąjūdžio iniciatyva atstatytas (darbų vadovas Henrikas Kęstutis Šilgalis).

Architektūra
------------

Ant plataus išlenkto postamento pusračiu išdėstyti trys vienodos formos kryžiai, priekinis jų pakeltas aukščiau. Juosta išryškintas kryžių kontūras, kryžmų centrai pažymėti kryžiaus vinis simbolizuojančiais iškilimais. Ant postamento pagrindo matomas dedikacinis įrašas.

Istorinė vertė
--------------

Monumentas laikomas tautinės tapatybės ir pasipriešinimo okupacijai simboliu.

Šalia Trijų Kryžių Kalno yra Gedimino kapo kalnas, kuriame palaidotas kunigaikštis Gediminas; Bekešo kalnas, kuriame palaidotas Lietuvos ir Lenkijos valstybės karo vadas Kasparas Bekešas; Stalo kalnas, pavadinimą gavęs dėl savo formos.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Trijų Kryžių paminklas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  „Norintiems aplankyti Trijų Kryžių paminklą, pasitarnaus nauji laiptai". *vilniauspilys.lrv.lt*. 2023-11-06. Nuoroda tikrinta 2024-03-05.
2. ↑  Adomas Honoris Kirkoras, „Pasivaikščiojimai po Vilnių" Vilnius, Mintis, 2012 m. 27 psl. ISBN 978-5-417-01035-4
3. ↑  (red.) Steponas Maculevičius, Doloresa Baltrušiene, *Znajomość z Litwą. Księga tysiąclecia. Tom pierwszy. Państwo*, Kraštotvarka, Kaunas, 1999, ISBN 9986-892-34-1, s. 95.
4. ↑  (red.) Steponas Maculevičius, Doloresa Baltrušiene, *Znajomość z Litwą. Księga tysiąclecia. Tom pierwszy. Państwo*, Kraštotvarka, Kaunas, 1999, ISBN 9986-892-34-1, s. 101.
5. ↑   Archyvuota kopija 2016-01-23 iš Wayback Machine projekto.
Sikanų žemės Sicilijoje
**Sikanai** (gr. Σικανοί, *sikanoi*; lot. *sicani*) – viena iš trijų Sicilijos tautų, gyvenusi ten finikiečių ir graikų kolonizacijos laikais.

Istorija
--------

Manoma, kad sikanai yra seniausi žinomi Sicilijos gyventojai, kurių pavadinimas išliko užfiksuotas šaltiniuose. Graikų istorikas Tukididas skelbė, kad sikanai į Siciliją atsikėlė iš Iberijos, bet nėra žinoma, kuo jis rėmėsi.

Elymai, manoma, yra antroji užrašyta tauta, atsikrausčiusi į Siciliją. Spėjama, kad jie atsikėlė iš Egėjo jūros regiono ar iš Anatolijos. Jie apsigyveno salos šiaurės vakaruose.
  
Sikelai buvo treti, manoma, atsikraustę iš žemyninės Italijos (galbūt iš Ligūrijos), ir apsigyvenę Rytų Sicilijoje.

Istoriniai įrašai aptinkami nuo laikų, kai finikiečiai XI a.p.m.e. įkūrė pirmąsias kolonijas, ir ypač nuo graikų įkurtos Sirakūzų kolonijos. Vėliau graikai įkūrė ir daugiau kolonijų.

Ankstesnieji siciliečiai buvo palaipsniui kolonistų asimiliuojami ir jau Romos valdymo laikais buvo visiškai asimiliuoti.

Kalba
-----

Yra žinomi keli trumpi įrašai, parašyti graikų abėcėle, bet išnykusia sikanų kalba. Įrašai nėra išversti (atpažinti tik vardai), sikanų kalba nėra priskirta kuriai nors kalbų grupei dėl duomenų stygiaus.

Nuorodos
--------

1. ↑  „Greek Identity in the Western Mediterranean". 2004.
2. ↑  *The World’s Writing Systems.* 1996:301.
3. ↑  'Sicanian' at Linguist List Archyvuota kopija 2012-03-01 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSenovės Italijos tautos |
| --- |
|  |
| Italikai | 
 Ekvai **·**  Fidėnai **·**  Hernikai **·**  Lotynai (Faliskai **·**  Sikulai) **·**  Oskai (Aurunkai **·**  Ausonai **·**  Kampanai **·**  Marukinai **·**  Peligniai **·**  Sabinai) **·**  Samnitai (Brutijai **·**  Frentaniai **·**  Lukaniai) **·**  Picėnai **·**  Umbrai (Marsai, Volskai) **·**  Vestinai |  |
|  |
| Kiti indoeuropiečiai | 
Keltai (Insubrai **·**  Leopontijai **·**  Orobijai) **·**  Venetai (Histrai **·**  Liburnai) **·**  Japygai (Mesapiai **·**  Peucetijai **·**  Daunijai) |
|  |
| Tirsėnai | 
 Etruskai **·**  Retai |
|  |
| Neidentifikuoti | 
 Elymai **·**  Euganėjai **·**  Karnai  **·**  Protosardinai (Korsai **·**  Balariai **·**  Jolėjai) **·**  Ligūrai **·**  Sikanai |

 |
| **Gustave Flaubert** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1821 m. gruodžio 12 d.Ruanas |
| Mirė | 1880 m. gegužės 8 d. (58 metai)Kanteljo |
|  |
| Veikla | rašytojas |

**Gustavas Floberas** (pranc. *Gustave Flaubert*; 1821 m. gruodžio 12 d. – 1880 m. gegužės 8 d.) – prancūzų prozininkas-realistas, vienas žinomiausių XIX a. Europos rašytojų. Labiausiai žinomas dėl savo 1856 m. romano „Ponia Bovari".

Biografija
----------

Gustavas gimė 1821 m. gruodžio 11 d. Ruane, Prancūzijoje. Jis buvo jauniausias sūnus gydytojų Achilė Floberio ir Anos Karolin šeimoje. Jo tėvas buvo ganėtinai žinomas chirurgas. Jo vaikystė nebuvo laiminga – didžiumą jos praleido uždarytas namuose.

Mokykloje jam blogai sekėsi tikslieji mokslai, jau tada Floberas rodė didesnį polinkį į rašymą. Nuo 1832 m. iki 1839 m. mokėsi licėjuje (buvo išmestas iš jo už nedrausmingumą), ten su bendraklasiu pradėjo leisti ranka rašytą nedidelį žurnalą „Menas ir pažanga" (*Art et Progrès*, 1834). 1841–1843 m. studijavo teisę Paryžiuje, tačiau 1844 m. susirgo ir grįžo į Ruaną. 1846 metais pasitraukė į Kruasė, kur praleido visą likusį gyvenimą. Daug keliavo.

Mirė 1880 m. gegužės 8 d. nuo insulto.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Мопассан, Ги де.* Гюстав Флобер (bibys) // Полное собрание сочинений в 12 томах. — М.: Правда, 1958. — Т. 11. — С. 199.
2. ↑  Lycée Pierre Corneille de Rouen – History
3. ↑  „Gustave Flaubert". *www.vle.lt*. Nuoroda tikrinta 2022-07-28.
**Mate Bilić**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1980 m. spalio 23 d. (43 metai) |
| Gimimo vieta | Splitas, Jugoslavija |
| Ūgis | 1,84 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Sporting Gijón |
| **Numeris** | 9 |
| **Pozicija** | puolėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 1997–20012001–20042002–20032003–20042004–20052005–20062006–20082008– | Hajduk SplitZaragoza → Almería *(skol.)* → Sporting Gijón *(skol.)*CórdobaLleidaRapid WienSporting Gijón | 062 (18)018 0(1)031 0(9)041 (15)031 0(3)040 (18)054 (17)108 (27) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2009– | Kroatija Kroatija | 007 0(3) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2011.
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2011. |

**Mate Biličius** (*Mate Bilić*; g. 1980 m. spalio 23 d.) – Kroatijos futbolininkas, žaidžiantis puolėjo pozicijoje. Dabar rungtyniauja Ispanijos klube Sporting de Gijón.

Futbolininko karjerą pradėjo 1997 m. gimtojo Splito klube Hajduk. 2001 m. su juo laimėjo Kroatijos taurę ir buvo pakviestas į Ispanijos klubą Real Zaragoza. Ten neįsitvirtino, buvo skolinamas žemesnės lygos klubams (UD Almería, Sporting de Gijón). Paskui perėjo į antrojo Ispanijos diviziono klubą Córdoba CF, dar po metų – į UE Lleida. 2006–2008 m. sezone žaidė Austrijos SK Rapid Wien, bet vėliau vėl grįžo į Ispaniją.

Mate Biličius į Kroatijos nacionalinę rinktinę pradėtas kviesti 2009 m. pradžioje, tačiau debiutavo tik spalio 24 d. varžybose prieš Kazachstaną. Antrosiose savo varžybose rinktinėje (draugiškos varžybos prieš Lichtenšteiną) įmušė 2 įvarčius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mate Bilić profilis svetainėje National-Football-Teams.com
| Miškų ežeras |
| --- |
| Miškų ežero įlankos pakrantė MinesotojeMiškų ežero įlankos pakrantė MinesotojeMiškų ežero įlankos pakrantė Minesotoje |
| Vieta | Kanados vėliava KanadaJungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| Plotas | 4348,6 km² |
| Kranto linijos ilgis | ~40 000 km |
| Kilmė | ledyninė |
| Didžiausias gylis | 64 m |
| Įteka | Lietaus upė |
| Išteka | Vinipegas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Miškų ežeras

  |
| **Koordinatės** |  49°14′59″ š. pl. 94°45′03″ v. ilg.﻿ / ﻿49.24972°š. pl. 94.75083°r. ilg.﻿ / 49.24972; 94.75083Koordinatės: 49°14′59″ š. pl. 94°45′03″ v. ilg.﻿ / ﻿49.24972°š. pl. 94.75083°r. ilg.﻿ / 49.24972; 94.75083 |
|  |
|  Vikiteka | Miškų ežeras |

**Miškų ežeras** (angl. *Lake of the Woods*, pranc. *lac des Bois*) – didelis ežeras Kanadoje (Ontarijuje ir Manitoboje) bei Jungtinėse Amerikos Valstijose (Minesotoje). Ežero pusiasalyje yra toliausiai į šiaurę nutolusi pagrindinės JAV dalies vieta. Ežeras yra 109 km ilgio ir 95 km pločio. Kranto linija labai vingiuota (~40 tūkst. km, su salomis – 105 tūkst. km), gausybė įlankų, užutėkių, kyšulių. Miškų ežere yra 14 632 salos.

Ežeras žemėlapyje
Miškų ežeras yra didžiulio ledynmečio Agasiso ežero liekana. Į ežerą suteka Lietaus upė bei protakos iš Kakagio, Seklumos ežerų, išteka Vinipego upė (į Vinipego ežerą). Pakrantės apaugusios miškais. Prie ežero įsteigta daug poilsiaviečių ir stovyklaviečių. Populiari mėgėjiška žūklė (žvejojami starkiai, lydekos, ešeriai, krapės, upėtakiniai ešeriai, palijos, eršketai, maskinongai).

Ežero pakrantėse gyvena indėnai odžibviai, sijai ir kri.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2016-06-26 iš Wayback Machine projekto.
| **Viktoras Černomyrdinas** |
| --- |
|  |
| Viktoras Černomyrdinas |
| Gimė | 1938 m. balandžio 9 d.Čiornyj Otrogo k. Orenburgo sritis, RTFSR |
| Mirė | 2010 m. lapkričio 3 d. (72 metai)Maskva, Rusija |
| Palaidotas (-a) | 2010 m. lapkričio 5 d.  Novodevičės kapinėse |
| Tautybė | rusas |
| Sutuoktinis (-ė) | Valentina Černomyrdina (1938–2010) |
| Vaikai | Andrejus, Vitalijus |
|  |
| Veikla | politikas, gamybininkas |
|  |
| Alma mater | 1966 m. Kuibyševo politechnikos institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Spalio revoliucijos ordinas, Darbo raudonosios vėliavos ordinas, Garbės ženklo ordinas, Draugystės ordinas, Ordinas Už nuopelnus Tėvynei |
|  |
|  **Vikiteka** | Viktoras Černomyrdinas |
| Parašas |
|  |

**Viktoras Černomyrdinas** (rus. *Ви́ктор Степа́нович Черномы́рдин*, 1938 m. balandžio 9 d. Orenburgo srityje – 2010 m. lapkričio 3 d. Maskvoje) – rusų politikas, gamybininkas, buvęs Rusijos ministras pirmininkas (1992–1998 m.), ambasadorius Ukrainoje (2001–2009 m.).

Biografija
----------

1966 m. baigė Kuibyševo politechnikos institutą, gavo inžinieriaus-technologo diplomą. 1967–1973 m. dirbo SSKP Orsko miesto komitete instruktoriumi, pramonės ir transporto skyriaus vedėju. 1973–1978 m. Orenburgo dujų perdirbimo gamyklos direktorius, vėliau – SSKP CK sunkiosios pramonės skyriaus instruktorius. 1982 m. paskirtas SSRS naftos ir dujų pramonės ministro pavaduotoju, kartu vadovavo Visasąjunginiam dujų gavybos pramonės gamybiniam susivienijimui Tiumenės srityje. 1985–1989 m. SSRS naftos ir dujų pramonės ministras. 1989 m. rugpjūčio mėn. reorganizavus ministeriją, tapo Gazprom bendrovės valdybos pirmininku.

1992 m. gegužės mėn. paskirtas Rusijos vicepremjeru, atsakingu už kuro ir energetikos klausimus. 1992 m. gruodžio 14 d. pasirtas Rusijos ministru pirmininku, juo dirbo iki 1998 m. kovo 26 d. 1995 m. įkūrė politinį judėjimą „Mūsų namai-Rusija" („Наш дом – Россия") ir jam vadovavo. Prasidėjus ekonominei krizei, 1998 m. rugpjūčio 23 d. S. Kirijenkos vyriausybė atsistatydino, o prezidentas Borisas Jelcinas V. Černomyrdiną paskyrė laikinai eiti premjero pareigas ir pavedė suformuoti vyriausybę, tačiau jo kandidatūros Rusijos Federacijos Valstybės Dūma nepalaikė.

1999 m. vasario mėn. V. Černomyrdinas paskirtas valstybės atstovu bendrovės Gazprom direktorių taryboje, vėliau jai vadovavo. 1999 m. balandžio mėn. paskirtas Rusijos prezidento specialiuoju atstovu konfliktui Jugoslavijoje sureguliuoti.

1999 m. gruodžio mėn. Jamalo Nencų autonominėje apygardoje išrinktas Rusijos valstybės Dūmos deputatu. Mandato atsisakė 2001 m. gegužės mėn. kai buvo paskirtas Rusijos ambasadoriumi Ukrainoje.
 Ambasadoriumi buvo iki 2009 m.

Nuo 2009 m. gegužės mėn. iki mirties buvo Rusijos prezidento D. Medvedevo patarėju – specialiuoju atstovu ekonominiam bendradabiavimui su NVS šalimis.

Šaltiniai
---------

1. ↑   (Biografija.ru inf.)
2. ↑   (kremlin.ru inf.)

  



| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Jegoras Gaidaras** | **Rusijos Federacijos Ministras pirmininkas**1992 m. gruodžio 14 d. – 1998 m. kovo 23 d.   | Po to:**Sergejus Kirijenka** |
**Michel Worm**| Michel Vorm |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1983 m. spalio 20 d. (40 metų) |
| Gimimo vieta | Neuvegenas, Nyderlandai |
| Ūgis | 1,83 m |
| Svoris | 84 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Tottenham |
| **Pozicija** | vartininkas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2005-20112005–20062011- | Utrechto FC→Den Bošo FC (*skol.*)Swansea City | 107 (0) 035 (0) 089 (0) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| nuo 2008 | Nyderlandai Nyderlandai | 15 (0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2014.
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2014. |

**Mikelis Vormas** (ol. *Michel Worm*, g. 1983 m. spalio 20 d.) – olandų profesionalus futbolininkas, Nyderlandų rinktinės ir Swansea City klubo vartininkas.

Klubinė karjera
---------------

M. Wormas pradėjo savo profesionalo karjerą 2005 m. ir kol kas visą laiką žaidė tik viename – Utrechto FC – klube. Tiesa, savo pirmąjį 2005–2006 m. sezoną jis buvo paskolintas Den Bošo FC klubui ir žaidė antrojoje Nyderlandų lygoje. 2011 m.rugpjūčio pradžioje persikėlė į Anglijos Swansea klubą ir pasirašė trejų metų kontraktą.

Karjera nacionalinėje rinktinėje
--------------------------------

2006 m. M. Wormas su Nyderlandų U–21 rinktine tapo Europos čempionu. Nyderlandų vyrų futbolo rinktinėje debiutavo 2008 m. lapkričio 19 d. draugiškose rungtynėse su Švedija. Nuo tada jis reguliariai kviečiamas į nacionalinę komandą, tačiau joje užima atsarginio vartininko poziciją ir parungtyniauti gauna gana retai. M. Wormas buvo rinktinės sudėtyje 2010 m. pasaulio čempionate Pietų Afrikoje, tačiau trenerio sprendimu taip ir nepasirodė aikštėje.

Dalyvavimas čempionatuose
-------------------------

| Čempionatas | Rinktinės vieta | Sužaidė rungtynių | Įvarčiai | 0Geltonos kortelės0 | 0Raudona kortelė už 2 geltonas0 | 0Tiesioginė raudona kortelė0 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Pasaulio čempionatai** |
| Pietų Afrika 2010 | 2 vieta | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Brazilija 2014 | 3 vieta | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| **Žemyno čempionatai** |
| Lenkija-Ukraina 2012 | I etapas | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Michel Vorm profilis svetainėje National-Football-Teams.com
2. ↑

Nuorodos
--------

* Žaidėjo profilis soccerway.com
**Onomatopėja** (gr. ὀνοματοποιΐα 'žodžių kūrimas') – tropas, kuriuo mėgdžiojami įvairūs tikrovės garsai. Onomatopėja eina kartu su aliteracija ir asonansu, kai imituojami tikrovės garsai reiškiami pasikartojančiais kalbos garsais. Pvz. vėjo keliamą švilpesį imituojanti onomatopėja (švilpiantys garsai pajuodintuose žodžiuose): *Ir gal ne tie paskiri žodžiai čia svarbiausia, o tas vėjas. **Košiantis** praeivį kiaurai, tačiau be pykčio, be nekantrumo ir be susižavėjimo: **tuštybių**–**tuštybė**–ir–viskas–**tuštybė*** (D. Kajokas). Onomatopėja yra daikto ar reiškinio vardo fikcija ir kartu tam tikro garso atitikmuo, turintis realų ryšį su tikruoju vardu.

Dažniausiai onomatopėja reiškiama vaizdingaisiais onomatopėjinės kilmės veiksmažodžiais (*kleketuoti, triokštelėti*), jaustukais, ištiktukais. Onomatopėja sustiprina ir regimąjį, ir girdimąjį veiksmo įspūdį. Pvz. varpų skambesį mėgdžiojanti onomatopėja: *...girdi dabar zvanijant po kitų smerčio, zvanys ir po tavęs, den den, buvo žmogus, nebėra jau, kaipo būtų nebuvęs ant žemės...* (M. Olšauskas).

Išnašos
-------

1. ↑  onomatopėja(parengė Regina Koženiauskienė). Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2024-03-06).
**Michele Polverino**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1984 m. rugsėjo 26 d. (39 metai) |
| Gimimo vieta | Grabsas, Šveicarija |
| Ūgis | 1,76 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugas, puolėjas |
| Jaunimo klubai |
| 1996–2002 | FC Schaan |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2002–2005 2005–2006 2006–2009 2009–2011 2011–2012 2012–20142014–20152015–201620162016–2022 | FC Vaduz Olbia Calcio FC Vaduz  FC Aarau  Steel Azin  Wolfsberger ACFC Vaduz SV RiedFC Rapperswil-JonaFC Balzers | 60 0(8)26 0(1)60 0(4)50 0(0)0? 0(?)53 0(0)04 0(0)34 0(0)03 0(0)69 0(9) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2007–2019 | Lichtenšteinas Lichtenšteinas | 79 0(6) |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022. |

**Mikelis Polverinas** (*Michele Polverino*; g. 1984 m. rugsėjo 26 d.) – iš Šveicarijos kilęs Lichtenšteino futbolininkas, kitados rungtyniavo saugo ir puolėjo pozicijose. Buvęs Lichtenšteino rinktinės žaidėjas.

Karjera
-------

Nuo 2002 m. rungtyniavo FC Vaduz, o 2005 m. perėjo į Olbia Calcio. Nuo 2006 m. vėl žaidė FC Vaduz.

Nuo 2009 m. atstovavo FC Aarau, 2011–2012 m. rungtyniavo Steel Azin, o nuo 2012 m. Wolfsberger AC.

2014–2015 m. sezoną praleido FC Vaduz, o vėliau perėjo į austrų SV Ried.

2016 m. trumpai žaidė FC Rapperswil-Jona. Jame praleido du mėnesius ir sužaidė trejas rungtynes.

Nuo 2016 m. rungtyniavo FC Balzers.

Rinktinė
--------

Lichtenšteino rinktinėje debiutavo 2007 m.

Pelnė įvarčius San Marino, Lietuvos bei Suomijos rinktinėms (visos šios varžybos baigėsi Lichtenšteino pergale arba lygiosiomis).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Michele Polverino profilis svetainėje National-Football-Teams.com

Nuorodos
--------

* NFT svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Mykolas Biliūnas** |
| --- |
| Gimė | 1945 m. gegužės 30 d.Vilnius |
| Mirė | 2023 m. balandžio 27 d. (77 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Petrašiūnų kapinėse |
| Sutuoktinis (-ė) | Rūta Palytė-Biliūnienė |
| Vaikai | Teodoras Biliūnas |
|  |
| Veikla | gydytojas, politikas |
|  |
| Alma mater | 1968 m. Kauno medicinos institutas |

**Mykolas Biliūnas** (1945 m. gegužės 30 d. Vilniuje – 2023 m. balandžio 27 d. Kaune) – Lietuvos gydytojas-traumatologas, visuomenės ir politikos veikėjas.

Biografija
----------

1961 m. baigė Kauno 2-ąją vidurinę mokyklą. 1961–1968 m. studijavo Kauno medicinos institute.

1968–1979 m. Palangos miesto ligoninės chirurgas. Nuo 1972 m. Kauno Raudonojo Kryžiaus ligoninės gydytojas traumatologas-ortopedas, 1975–1988 m. Ortopedijos skyriaus vedėjas, 1988–1998 m. direktorius, vyr. gydytojas. Buvo licencijuotas traumatologas-ortopedas.

1975 m. balandžio 4 d. Žaslių geležinkelio katastrofos metu organizavo nukentėjusių gabenimą ir skirstymą po gydimo įstaigas.

1991 m. sausio mėnesio įvykių metu, Kauno apskrities medikų štabo ekstremalioms situacijoms vadovas.

„Jaunosios Lietuvos sąjungos" narys. 2000–2003 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys, sveikatos ir jaunimo reikalų komiteto pirmininko pavaduotojas. 1993 m. „Kauno dienos" organizuotuose rinkimuose išrinktas populiariausiu metų žmogumi.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Netektis: mirė garsus gydytojas ortopedas Mykolas Biliūnas. 15min.lt. 2023-04-27. Nuoroda tikrinta 2023-04-27.
2. ↑   Archyvuota kopija 2007-08-08 iš Wayback Machine projekto.
Žemės atmosferos sluoksniai
**Karmano linija** – riba, esanti 100 km aukštyje virš Žemės jūros lygio. Ši riba skiria Žemės atmosferą ir kosminę erdvę.

Šios linijos pavadinimas duotas Vengrijos-JAV fiziko Theodore von Kármán garbei. Jis pirmasis apskaičiavo, kad 100 km aukštyje atmosfera per daug plona ir negali palaikyti jokio orlaivio skrydžio. Karmano linija apytiksliai yra termopauzės žemutiniuose sluoksniuose.

Apibrėžimas
-----------

Atmosfera įprastai nesibaigia, o tiesiog jos storis mažėja didėjant aukščiui. Tuo pačiu kosminės erdvės pradžia gali keistis nuo skirtingų Žemę supančių sluoksnių apibrėžimų. 

Karmano linija apibrėžiama taip: orlaivis gali skirsti tik jeigu jis juda pirmyn oro atžvilgiu ir jo sparnai gali orlaivį pakelti. Kuo retesnis oras, tuo orlaivis turi skristi greičiau, kad jo sparnai galėtų pakelti objektą.

{\displaystyle L={\tfrac {1}{2}}\rho v^{2}SC\_{L}}
kur

*L* keliamoji jėga,
*ρ* oro tankumas
*v* orlaivio tikrasis oro greitis
*S* orlaivio sparnų plotas,
*C**L* kėlimo koeficientas.
Virš 100 km aukštyje oro tankumas siekia 1/2200000 tankumo, esančio paviršiuje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dr. S. Sanz Fernández de Córdoba (2004-06-24). „The 100 km Boundary for Astronautics". Fédération Aéronautique Internationale. Suarchyvuotas originalas 2011-08-22. Nuoroda tikrinta 2014-05-07.
2. ↑  O'Leary, Beth Laura (2009). Ann Garrison Darrin (red.). *Handbook of space engineering, archaeology, and heritage*. Advances in engineering. CRC Press. p. 84. ISBN 1-4200-8431-3.
3. ↑  "The Lift Coefficient" Archyvuota kopija 2016-10-26 iš Wayback Machine projekto.. Glenn Research Center. NASA. Nuoroda tikrinta May 1, 2015.
4. ↑  Squire, Tom (September 27, 2000), *U.S. Standard Atmosphere, 1976*, NASA. Nuoroda tikrinta 23 spalio 2011  Archyvuota kopija 2011-10-15 iš Wayback Machine projekto.
| **George Chaworth Musters** |
| --- |
|  |
| Dž. Mustersas ~1871 m. |
| Gimė | 1841 m. vasario 13 d.Neapolis, Abiejų Sicilijų karalystė |
| Mirė | 1879 m. sausio 25 d. (37 metai)Londonas, Anglija |
| Tėvai | John George Musters, Emily Hamond |
| Sutuoktinis (-ė) | Herminia Musters |
|  |
| Veikla | jūrininkas, keliautojas |
| Organizacijos | Jungtinė Karalystė Anglijos laivynas |
|  |
| Žinomas (-a) už | Patagonijos, Bolivijos tyrinėjimo |

**Džordžas Čavortas Mustersas** (*George Chaworth Musters*, 1841 m. vasario 13 d. – 1879 m. sausio 25 d.) – britų jūrininkas, keliautojas, Patagonijos tyrinėtojas.

Gimė karininko Džono Džordžo Musterso šeimoje, kelionės metu Neapolyje. Abu tėvai mirė Džordžui Č. Mustersui dar būnant mažamečiui, jį užaugino motinos broliai. Baigė Barnio akademiją Gasporte, pradėjo tarnauti jūrų laivyne. Dalyvavo Krymo kare. 1861 m. pakylėtas į leitenantus. 1861–1866 m. tarnavo laive *Stromboli*, plaukiojusiame Pietų Amerikos pakrantėmis. Nusipirko avininkystės ūkį Urugvajuje.

Išėjęs į atsargą, Džordžas Čavortas Mustersas pradėjo kelionę po Patagoniją. Jis gerai sutarė su vietos gyventojais tehuelčais ir jų padedamas nukeliavo nuo Magelano sąsiaurio iki Negro upės, iš ten kirto šiaurės Patagoniją į vakarus iki Andų. Grįžęs į Angliją pristatė savo kelionę Karališkajai geografų draugijai, apdovanotas auksiniu laikrodžiu. Vėliau keliavo po Vankuverio salą ir Britų Kolumbiją, ketino kirsti Čilę ir Argentiną iš vakarų į rytus, bet buvo priverstas keliauti į Venesuelą.

1873 m. grįžęs į Angliją vedė, o paskui su žmona išvyko gyventi į Boliviją. Keliavo daug po šią šalį ir aplinkines teritorijas, surinktą medžiagą skelbė Geografų draugijos leidiniuose. Vėliau grįžo į Angliją, 1878 m. persikėlė į Londoną, iš kur turėjo keliauti dirbti konsulu į Mozambiką, tačiau mirė.

Keliautojo garbei pavadintas Musterso ežeras Patagonijoje.

Bibliografija
-------------

* „Pas patagonus namuose: metus trukusi klajonė neišvaikščiotomis žemėmis nuo Magelano sąsiaurio iki Rio Negro" (*At Home with the Patagonians, a Year’s Wanderings on Untrodden Ground from the Straits of Magellan to the Rio Negro*, 1871 m.)

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  MUSTERS, GEORGE CHAWORTH, *Dictionary of National Biography, 1885–1900*
Įvairių rūšių šinkansen traukiniai Nijigatos mieste.
**Šinkansen** (jap. 新幹線 = *shinkansen*) – Japonijoje esantis greitųjų traukinių geležinkelių tinklas. Pradėjo veikti 1964 m. šiuo metu jungia pagrindinius miestus Honšiu ir Kiūšiū salose. Bendras bėgių ilgis – beveik 2400 km, juo važiuojantys traukiniai pasiekia 240-300 km/h greitį. Šinkansen geležinkelių tinklas plečiamas ir tobulinamas: tiesiama linija į Hokaido salą, norima maksimalų greitį padidinti iki 320 km/h, o iki 2025 m. paleisti ir pirmuosius komercinius magnetinės levitacijos principu varomus traukinius (*SCMaglev*), kurių greitis viršytų 500 km/h.

Šinkansen padarė didelį teigiamą poveikį Japonijos ekonomikai, sutrumpindama kelionių laiką, įtakojo šalies visuomenę, kultūrą. Tai viena iš populiariausių transporto priemonių, ja kasmet pasinaudoja 140-150 mln. žmonių. Atsižvelgiant į Japonijoje įvykstančių gamtinių kataklizmų gausą, šinkansen traukiniuose įdiegtos įvairios saugumą užtikrinančios priemonės. Lig šiol nėra užfiksuotas nei vienas incidentas, kurio metu žūtų šių traukinių keleivis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Japan to introduce maglev trains, BBC, 2007-04-26
2. ↑  Features and Economic and Social Effects of The Shinkansen Archyvuota kopija 2011-01-10 iš Wayback Machine projekto. Japan Railway & Transport Review No. 3 (pp.9–16)
3. ↑  Summary of the Company Performance, JR; tikrinta: 2012-09-15
4. ↑  Shinkansen Japanese High-speed rail, MLIT; tikrinta: 2012-09-15
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Jolanta Malinauskaitė-Vektorienė** (lenk. *Jolanta Malinowska-Wiaktor*, g. 1984 m. vasario 4 d. Šlynakiemio kaime, Punsko valsčiuje, Lenkijoje) – režisierė, Lenkijos lietuvių žurnalo „Šaltinis" redaktorė, Suvalkų lietuvių pagrindinės mokyklos steigėja.

Biografija
----------

Mokėsi Punsko pagrindinėje mokykloje, vėliau baigė Punsko lietuvių licėjų. Kauno Vytauto Didžiojo universitete įgijo menotyros-teatrologijos bakalauro diplomą. 2003 m. Lietuvoje studijuojantį Seinų-Punsko krašto jaunimą subūrė į studentišką teatrą. Vilniaus pedagoginio universiteto magistrantūroje studijavo teatro edukologiją. Nuo 2007 metų balandžio mėn. dirba Punsko lietuvių kultūros namų Klojimo teatro režisiere, vadovauja dramos studijai, jaunių teatrui "Kregždė" ir vaikų "Kregždutė". Viena iš klojimo teatrų festivalių Punske organizatorių, "Melpomenės drugelių" apdovanojimų iniciatorė. Aktyvi visuomeninio-kultūrinio gyvenimo veikėja. Lenkijos lietuvių draugijos ir Lenkijos lietuvių šv. Kazimiero draugijos Valdybos narė. Nuo 2008 m. redaguoja ketvirtinį leidinį „Šaltinis". Nuo 2010 m. "Rebus" teatro aktorė. 

Kuria eiles. Jos kūriniai spausdinti "Lietuvių kūrybos antologijoje", "Seinų almanache". Jolantai paskirta 2004 m. Lietuvos studentų Prano Lemberto literatūrinio konkurso premija. Dalyvauja Poezijos pavasariuose. 

2011 m. minint 100-ąsias Mikalojaus Konstantino Čiurlionio mirties metines pastatė spektaklį "Pasaka apie Čiurlionį" skirtą genialaus menininko atminimui pegrbti. 
2011 m. teatrų festivalyje "Vaš vichod" Rusijoje išrinkta geriausia festivalio aktore.

Bibliografija
-------------

* T. Paransevičienė, J. Malinauskaitė-Vektorienė. Lošimai kluoni, Aušra, Punskas, 2007
* Miejsce w sercu – Lenkijos lietuvių poetų rinktinė (Išspausdinti keli J. Malinauskaitės-Vektorienės eilėraščiai), 2009
| **Dasyproctidae** |
| --- |
| Taškuotasis agutis (Dasyprocta punctata)Taškuotasis agutis (*Dasyprocta punctata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Graužikai  *( Rodentia)* |
| Šeima: | Agutiniai  *( Dasyproctidae)* |

 |

**Agutiniai** (*Dasyproctidae*) – graužikų (*Rodentia*) šeima, kuriai priklauso vidutinio dydžio, trumpa uodega, greitakojai gyvūnai, paplitę Pietų Amerikoje.

Šeimoje 2 gentys ir 13 rūšių:

* Tikrieji agučiai (*Dasyprocta*), 11 rūšių.
* Uodeguotieji agučiai (*Myoprocta*), 2 rūšys.

Kai kurie zoologai taip pat įskaičiuoja pakas (*Cuniculus*), tačiau paskutiniai genetiniai tyrimai parodė, kad pakos nėra giminingos agutiniams.

Paplitimas ir buveinė
---------------------

Šeima plačiai paplitusi Amerikos žemyno atogrąžų regionuose nuo pietų Meksikos iki pietų Brazilijos ir Mažųjų Antilų. Gyvena miškuose, dirbamos žemės plotuose ir proskynose

Išvaizda
--------

Svoris iki 4 kg. Kūnas lieknas ir grakštus. Galūnės pailgos ir plonos, užpakalinės ilgesnės už priekines. Kailis trumpas, šiurkštus, tankus ir pailgėja ant pakaušio. Galva didelė, ausys palyginti trumpos, apvalios ir atviros. Akys didelės. Pėdos tripirštės, priekinės letenos keturpirštės, su sumažintu nykščiu. Pirštai su stipriais nagais. Nagai ilgi, platūs ir aštrūs, panašūs į mažas kanopas. Uodega trumpa.

Elgsena ir mityba
-----------------

Greiti; gerai plauko, kai kurie nardo. Slepiasi pavieniui urveliuose. Daugiausia minta lapais, šaknimis ir vaisiais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Wilson & Reeder (red.) *Mammal Species of the World*, 2005, Dasyproctidae
2. ↑  Rowe, Diane L.; Honeycutt, Rodney L. (2002-03-01). „Phylogenetic Relationships, Ecological Correlates, and Molecular Evolution Within the Cavioidea (Mammalia, Rodentia)". *Molecular Biology and Evolution*. **19** (3): 263–277. doi:10.1093/oxfordjournals.molbev.a004080. ISSN 1537-1719.
3. ↑  agutiniai(parengė Janina Prūsaitė). Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2024-03-03).


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Agutiniai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| **General Atomics MQ-1 Predator** |
|  |
| RQ-1 / MQ-1 Predator |
|  |
| Tipas | Bepilotis orlaivis |
| Gamintojas | General Atomics |
| Kūrėjas | General Atomics |
| Pirmas skrydis | 1994 m. |
| Pradėtas naudoti | 1995 m. |
| Būsena | naudojamas |
| Pagrindiniai naudotojai | Jungtinių Valstijų karinės oro pajėgos, CŽV |
| Pagaminta vnt. | 360 |
| Programos kaina | 2,38 mlrd. JAV dolerių |
| Vieneto kaina | 4,03 mln. JAV dolerių |
| Variantai | General Atomics MQ-1C Gray Eagle |
| Prototipas | General Atomics GNAT |

**General Atomics MQ-1 Predator** – bepilotis tolimųjų nuotolių karinis orlaivis, nuo 1995 m. naudojamas Jungtinių Valstijų karinių oro pajėgų ir CŽA. Iš pradžių orlaivis buvo naudojamas stebėjimo ir atpažinimo funkcijoms, vėliau prie jo veiksmų pridėtos galimybės iššauti dvi AGM-114 Hellfire raketas.

Nuo 1995 m. šis orlaivis buvo naudojamas JAV veiksmuose Afganistane, Pakistane, Bosnijoje, Irake, Jemene, Libijoje ir Somalyje.

General Atomics MQ-1 Predator gali nuskristi 740 km iki tikslo, stebėti jį 14 valandų ir grįžti į bazę.

Kadangi Predator programa yra įslaptinta, nėra daug tikslios informacijos apie orlaivio naudojimą, programos būklę ir pan.

Predator naudojamas ir civiliniais tikslais – pasienio stebėjimo, mokslinėms studijoms (vėjo ir miško gaisrų krypties stebėjimams).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Exhibit R-2, RDT&E Budget Item Justification
2. ↑  Y 2011 Budget Estimates UNITED STATES AIR FORCE FY 2011 Budget Estimates
3. ↑  Drone aircraft in a stepped-up war in Afghanistan and Pakistan
4. ↑  Progress made as drone helps fight Yosemite fire Archyvuota kopija 2014-05-13 iš Wayback Machine projekto.
| **Moschidae** |
| --- |
| Kabarga (Moschus moschiferus)Kabarga (*Moschus moschiferus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Šeima: | Kabarginiai  *( Moschidae)* |

 |

**Kabarginiai** (*Moschidae*) – porakanopių (*Artiodactyla*) žinduolių šeima, kurioje 4 rūšys, priklausoančios vienai genčiai (*Moschus*):

* Himalajinė kabarga (*Moschus chrysogaster*)
* Muskusinė kabarga (sinonimai sibirinė kabarga, muskusiukas) (*Moschus moschiferus*). **Pav.**
* Nykštukinė kabarga (*Moschus brezovskii*)
* Juodoji kabarga (*Moschus fuscus*)

Kabarginiai savo kūno forma primena mažus elnius be ragų. Iki XXI a. pradžios elniniai buvo laikomi artimiausi kabarginių giminaičiai, tačiau naujausio filogenetinio tyrimo duomenimis, artimesni dykaraginiams.

Paplitimas ir buveinė
---------------------

Kabarginiai gyvena kalnuotose vietovėse. Viena rūšis aptinkama Himalajuose, kitos – Korėjos, Kinijos, Butano, Šiaurės Vietnamo, Sibiro, Kazachstano ir Mongolijos kalnuotuose regionuose (pavyzdžiui, Altajuje). Daugiausia praleidžia 2500–3500 m aukščiuose virš jūros lygio. Čia jų pasitaiko ir tankiuose miškuose bei krūmynuose.

Kaukolė 

Prieš 14 milijonų metų kabarginiai egzistavo ir Vidurio Europoje, Vokietijoje buvo aptiktos *Micromeryx* genties fosilijos.

Išvaizda
--------

Ilgis 70-100 cm, aukštis ties ketera 50–80 cm. Svoris 7-18 kg. Uodega labai trumpa ir stora, ilgis 1,6-6 cm. Kailis dažniausiai rudas, tačiau skirtingoms rūšims skiriasi. Kai kurie individai turi dvi baltas dėmes ant kaklo, o smakras ir ausų vidus balti. Lyginant su elniniais, beragiai, be veido liaukų ir su 1 pora spenių. Patinams būdinga apie 6 cm ilgio ir 2 cm storio liauka, gaminanti kvapiąją medžiagą – muskusą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Hassanin, Alexandre; Douzery, Emmanuel J. P. (2003-04-01). „Molecular and Morphological Phylogenies of Ruminantia and the Alternative Position of the Moschidae". *Systematic Biology*. **52** (2): 206–228. doi:10.1080/10635150390192726. ISSN 1076-836X.
2. 1 2 3  Nowak, R. M. (1999). *Walker’s Mammals of the World.* pp. 1089–1091. ISBN 0-8018-5789-9.
3. ↑  „Paläontologie: Als Hirsche mit Vampirzähnen durch Deutschland streiften". *spektrum.de* (vokiečių). October 23, 2017. Nuoroda tikrinta February 28, 2024.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kabarginiai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Ikikė*Iquique* |
| --- |
|              |
| *Ikikės reginys nuo dykumos* |
|  |
| 

IkikėIkikė

20°13′0″ p. pl. 70°09′0″ v. ilg.﻿ / ﻿20.21667°š. pl. 70.15000°r. ilg.﻿ / 20.21667; 70.15000﻿ (Ikikė)Koordinatės: 20°13′0″ p. pl. 70°09′0″ v. ilg.﻿ / ﻿20.21667°š. pl. 70.15000°r. ilg.﻿ / 20.21667; 70.15000﻿ (Ikikė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Čilės vėliava Čilė |
| **Regionas** | Tarapakos regionas |
| **Provincija** | Tamarugalio provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 189 065  |
| **Plotas** | 20,9 km² |
| **Tankumas** (2017) | 9 046 žm./km² |
| **Altitudė** | 3 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Ikikė |

**Ikikė** (isp. *Iquique*) – miestas šiaurės Čilėje, Ramiojo vandenyno pakrantėje, Atakamos dykumos pakraštyje. Tarapakos regiono administracinis centras. 216 tūkst. gyventojų, kartu su priemiesčiais – 264 tūkst.

Ūkis
----

Ikikė yra svarbus pramoninis ne tik Čilės, bet ir visos Pietų Amerikos centras. Aplinkinėse kasyklose išgaunamas varis, yra salietros, jodo, druskų, guano kasyklų. Naftos rafinavimo, žuvies perdirbimo, cukraus gamybos, cemento pramonė. Svarbus jūrų uostas. Per Ikikę eina Panamerikos plentas, geležinkeliai į aplinkinius miestus. Kadangi miestas įsikūręs sausringoje vietoje, vanduo tiekiamas iš už 89 km.

Turizmas
--------

Yra puošnus teatras, mediniai Astorekos rūmai (pastatyti 1904 m.), smėlio paplūdimiai.

Istorija
--------

Ikikę XVI a. įkūrė ispanų konkistadorai. Miestas išaugo dėka iškasenų gavybos. XIX a. pab. miestas atsidūrė Ramiojo vandenyno karo sūkuryje, kai dėl ištekliais turtingo regiono susirėmė Čilė, Peru ir Bolivija. Čilei pavyko atkovoti miestą iš Peru. 1907 m. Čilės armija surengė masines druskos kasyklų darbininkų žudynes, kai šie protestavo prieš sunkias darbo sąlygas. Nužudyta ~2000 žmonių. Ikikė ne kartą nukentėjo nuo žemės drebėjimų.

* Ikikės teatrasIkikės teatras
* Centrinė miesto aikštėCentrinė miesto aikštė
* PaplūdimysPaplūdimys
* Bakedano bulvaras IkikėjeBakedano bulvaras Ikikėje

Šaltiniai
---------

1. CHILE: Tarapacá, *citypopulation.de*
2. ↑  CHILE: Tarapacá, *citypopulation.de*
3. CHILE: Tarapacá, *citypopulation.de*
4. ↑  CHILE: Tarapacá, *citypopulation.de*
5. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 163
| Dilingenasvok. *Dillingen an der Donau* |
| --- |
|        |
| *Karaliaus gatvė Dilingene* |
|  |
| 

DilingenasDilingenas

48°34′0″ š. pl. 10°28′0″ r. ilg.﻿ / ﻿48.56667°š. pl. 10.46667°r. ilg.﻿ / 48.56667; 10.46667﻿ (Dilingenas)Koordinatės: 48°34′0″ š. pl. 10°28′0″ r. ilg.﻿ / ﻿48.56667°š. pl. 10.46667°r. ilg.﻿ / 48.56667; 10.46667﻿ (Dilingenas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Bavarija Bavarija |
| **Apskritis** | Dilingeno apskritis |
| **Regionas** | Švabija |
|  |
| **Gyventojų** (2015) | 18 547  |
| **Plotas** | 75 km² |
| **Tankumas** (2015) | 247 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Dilingenas |

**Dilingenas**, pilnai ***Dilingenas prie Dunojaus*** (vok. *Dillingen an der Donau*) – miestas pietų Vokietijoje, Bavarijoje, prie Dunojaus upės; rajono centras. Elektronikos pramonė („Bosch" gamykla). Yra jėzuitų universitetas su bažnyčia, apylinkėse rastas VI–VII a. alemanų pilkapynas.

Istorija
--------

X–XIII a. miestas buvo Dilingeno grafystės sostinė. 1258 m. Dilingenas tapo Augsburgo kunigaikštystės-vyskupystės valda. Prasidėjus reformacijai, miestas tapo kunigaikštystės sostine ir svarbiu kontrreformacijos centru. 1549 m. jėzuitai įsteigė Dilingeno universitetą, kuriame XVI–XVII a. studijavo LDK didikai (keturi Radvilos, Kristupas Zaviša, Albertas Nemira, Jonas Nemira). 1803 m. universitetą uždarė Napoleonas.

### Lietuviai

Po II pasaulinio karo veikė Dilingeno pabėgėlių stovykla (už 5 km, Launigene), kurioje apsistojo daug lietuvių (1946 m. – ~1000). Jie čia subūrė Lietuvių sąjungos skyrių (pirmininkai: V. J. Dunčia, A. Dagilis, J. Valiukonis), Lietuvos Raudonojo Kryžiaus skyrių, veikė pradžios mokykla, vaikų darželis, gimnazija, ateitininkų, skautų būreliai, tautinių šokių grupė, scenos mėgėjų būrelis, krepšinio ir tinklinio komandos, įsteigtas choras (mišrus ir vyrų), vyrų kvartetas, instrumentinis ansamblis. 1945–1949 m. Dilingeno lietuviai leido laikraštį „Mūsų kelias", išleido vadovėlių, biuletenių. Po 1949 m. dauguma lietuvių išvyko į JAV, 1954 m. jų buvo likę 36.

* Šv. Petro bazilikaŠv. Petro bazilika
* Jėzuitų Šv. Marijos bažnyčiaJėzuitų Šv. Marijos bažnyčia

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dilingenas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003