recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Ofenbachasvok. *Offenbach am Main* |
| --- |
|              |
| *Ofenbachas prie Maino* |
|  |
| 

OfenbachasOfenbachas

50°6′0″ š. pl. 8°48′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.10000°š. pl. 8.80000°r. ilg.﻿ / 50.10000; 8.80000﻿ (Ofenbachas)Koordinatės: 50°6′0″ š. pl. 8°48′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.10000°š. pl. 8.80000°r. ilg.﻿ / 50.10000; 8.80000﻿ (Ofenbachas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Hesenas Hesenas |
| **Regionas** | Darmštatas |
|  |
| **Meras** | Felix Schwenke (SPD) |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 119 051  |
| **Plotas** | 44,90 km² |
| **Tankumas** (2009) | 2 651 žm./km² |
| **Altitudė** | 98 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 63001–63075 |
| **Tel. kodas** | 069 |
| **Tinklalapis** | www.offenbach.de |
|  **Vikiteka** | Ofenbachas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Òfenbachas |

**Ofenbachas** − miestas Vokietijoje, Hesene, Maino kairiajame krante, Frankfurto prie Maino aglomeracijoje. Susisiekimo mazgas, uostas. Išvystyta mašinų, odos, avalynės, chemijos pramonė, juvelyrika. Mieste yra Vokietijos odos muziejus, pagrindinė šalies meteorologinė tarnyba.

Istorija
--------

Pirmą kartą Ofenbachas paminėtas 977 m. Ofenbachas prie Maino pradėjo kurtis X a. 1486 m. miestas priklausė Izenburgų dinastijai. 1559 m. grafas Izenburgas pastatė pilį, kuri 1564 m. sudegė, bet 1578 m. buvo atstatyta. Nuo 1600 m. miestas priklausė langrafams *Heseno−Darmštatams*.

1815 m. Vienos kongresas perdavė miestą Austrijos imperatoriui Pranciškui II. Tačiau jau po dvejų metų Ofenbachas vėl priklausė *Heseno−Darmštato* hercogystei. Šis valdymas tęsėsi iki 1918 m.

Anksčiau Ofenbachas garsėjo kaip odos apdirbimo pramonės centras. Pastaraisiais dešimtmečiais šios pramonės reikšmė smuko.

Sportas
-------

* FC Kickers Offenbach (futbolas)

Nuorodos
--------

* Ofenbacho internetinė svetainė[neveikianti nuoroda] (vokiečių k.)
Viena iš Moorcocko aprašyto Chaoso simbolio interpretacijų
**Chaoso simbolis**, dar vadinamas **Chaoso žvaigžde**, **Chaoso kryžiumi** – aštuonios sukryžiuotos strėlės, iš Michael Moorcock „Amžinojo čempiono" maginės fantastikos ciklo kilęs chaoso jėgų simbolis, kurio įvairios versijos vėliau paplito populiariojoje kultūroje reprezentuoti chaosui – kitų rašytojų knygose, žaidimuose, kompiuteriniuose žaidimuose, muzikinių albumų viršeliuose, kaip muzikos grupių, organizacijų emblema ir kitur.

Moorcocko teigimu, šį simbolį jis sugalvojo rašydamas Elriko iš Melnibonės istorijas XX a. septintojo dešimtmečio pradžioje. Pasak rašytojo, pirmą sykį tokį Chaoso simbolį, pagal jo instrukcijas, nupiešė dailininkas Jim Cawthorn kaip iliustraciją „Science Fantasy" žurnalui su apsakymu apie Elriką. Vėliau simbolis pasirodė to paties Jim Cawthorn iliustruotame komikse „Stormbringer" (1976 m.) pagal M. Moorcock kūrybą.

Galerija
--------

* Chaoso sigilas, modernios okultistinės organizacijos „Chaos magick" simbolisChaoso sigilas, modernios okultistinės organizacijos „Chaos magick" simbolis
* Pakabukas su aštuonkampe Chaoso žvaigžde iš Warhammer žaidimųPakabukas su aštuonkampe Chaoso žvaigžde iš Warhammer žaidimų
* Aleksandro Dugino „Eurazijos jaunimo sąjungos" vėliavaAleksandro Dugino „Eurazijos jaunimo sąjungos" vėliava
* Eksperimentinės muzikos grupės Coil simbolisEksperimentinės muzikos grupės Coil simbolis

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

1. ↑
2. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Taip pat skaitykite – Sokas*
**Šokas** (pranc. *choc* – „smūgis") – tai sunkus kraujo apytakos sutrikimas. Šoko pasekmė yra audinio hipoksija dėl nepakankamo deguonies tiekimo arba įsisavinimo. Nepakankama perfuzija sukelia anaerobinį ląstelių metabolizmą, dėl kurio ima gamintis didelis pieno rūgšties kiekis. Taigi, šokas pats savaime nėra liga, o sudėtinė patofiziologinė būsena, kuriai būdingi įvairių organų simptomai. Tokia būsena reikalauja skubaus diagnozavimo ir gydymo, nes delsimas gali pasibaigti paciento mirtimi. Šoką gali sukelti įvairios priežastys: traumos, infekcijos, alerginės reakcijos, apsinuodijimai, širdies veiklos sutrikimai ir kt. tačiau įvairių priežasčių sukelta patologinė organizmo būklė šoku vadinama tik tada, kai sutrinka kraujo cirkuliacija, o mikrocirkuliacija nesugeba aprūpinti ląstelių deguonimi ir pašalinti medžiagų apykaitos produktų. Biocheminiai organizmo ląstelių pakitimai, būdingi šoko atveju, dažnai išsivysto prieš nukrentant paciento kraujo spaudimui ir prieš pasirodant kitiems tipiškiems šoko simtomams.

Pasak garsaus prancūzų chirurgo – Delorje: „Šoką lengviau atpažinti, nei aprašyti, ir lengviau aprašyti, nei duoti jam apibrėžimą."

Vikižodynas
| Svetlas*Светлый* |
| --- |
| *Svetlo gatvė* |
|  |
| 

SvetlasSvetlas

63°03′0″ š. pl. 113°26′0″ r. ilg.﻿ / ﻿63.05000°š. pl. 113.43333°r. ilg.﻿ / 63.05000; 113.43333﻿ (Svetlas (Jakutija))Koordinatės: 63°03′0″ š. pl. 113°26′0″ r. ilg.﻿ / ﻿63.05000°š. pl. 113.43333°r. ilg.﻿ / 63.05000; 113.43333﻿ (Svetlas (Jakutija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+10) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Jakutija Jakutija |
| **Rajonas** | Mirno rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 2 929  |

**Svetlas** (rus. *Светлый*, jak. *Сибиэтлэй*) – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, vakarų Jakutijoje, Mirno uluse, 75 km į šiaurę nuo Mirno, prie Viliujaus upės ir jo intako Očuguj Botuobujos žiočių. Kelias į Mirną. Veikia Svetlo (Viliujaus-III) hidroelektrinė, industrinis technikumas, Novosibirsko architektūros universiteto filialas, vidurinė mokykla, buitinis kombinatas, sporto centras.

Istorija
--------

Gyvenvietė pradėjo kurtis ~1970 m. statant hidroelektrinę. 1984 m. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas.

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
|  |
| --- |
| Chango Spasiuk |
|  
Čangas Spasiukas 2009 m. koncerte Varšuvoje |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Horacio Eugenio Spasiuk |
| Gimė | 1968 m. rugsėjo 23 d. (54 metai)Argentina Apostolesas, Argentina |
| Žanrai | čamamė |
| Veikla | kompozitorius, akordeonininkas |
| Instrumentai | akordeonas |
| Aktyvumo metai | 1980- |
| Svetainė | changospasiuk.com.ar |

**Čangas Spasiukas** (isp. *Chango Spasiuk*), tikr. ***Horasijus Euchenijus Spasiukas*** (*Horacio Eugenio Spasiuk*; g. 1968 m. rugsėjo 23 d.) – Argentinos muzikas, akordeonininkas, kompozitorius, čamamė stiliaus muzikos atlikėjas.

Gimė ukrainiečių kilmės šeimoje šiaurės rytų Argentinoje, Apsotoleso miestelyje (Misjoneso provincija). Tėvas buvo smuikininkas ir dailidė. Čangas Spasiukas jaunystėje sudalyvavo čamamė muzikos projekte *Expresión Regional Chamamecera*, išgarsėjo vietiniu mastu, grojo Misjoneso miestelių šventėse, muzikos festivaliuose, vestuvėse. Baigęs mokyklą, Spasiukas Posadase studijavo antropologiją, bet vėliau metė studijas ir išvyko į Buenos Aires.

Sostinėje grojo festivaliuose, Nyderlandų ambasados buvo pakviestas į Europą, kur grojo „Eurolatina" muzikos šventėje. 1992 m. kaip kviestinis muzikantas grojo su roko grupe „Dividido". 1997 m. dalyvavo Monrealio džiazo festivalyje.

1999 m. Čangas Spasiukas išleido albumą *Polcas de mi tierra*, kuriame įrašė įvairius polkos atlikėjus, grojančius Argentinos kaimuose, miestelių šventėse. Už šį albumą Č. Spasiukui suteikta Karloso Gardelio apdovanojimas.

2005 m. apdovanotas BBC pasaulio muzikos apdovanojimuose (skiltyje „metų atradimas"). 2006 m. „Grammy Latino" apdovanojimuose *Tarefero de mis Pagos* išrinktas metų albumu.

Diskografija
------------

* *Contrastes* (1990 m.)
* *Bailemos y… (1993 m.)*
* *La ponzoña* (1996 m.)
* *Polcas de mi tierra* (1999, 2004 m.)
* *Chamamé crudo* (2004 m.)
* *Tarefero de mis Pagos* (2005 m.)
* *Pynandi – Los Descalzos* (2009 m.)
* *Tierra colorada en el Teatro Colón* (2014 m.)
* *Otras músicas* (2016 m.)
* *Hielo Azul Tierra Roja* (su Per Einar Watle, 2019 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Chango Spasiuk Archyvuota kopija 2011-05-14 iš Wayback Machine projekto. estaciontierra.com
2. ↑  discogs
**Šokikaulis** (lot. *talus*) - antras pagal dydį čiurnos kaulas, jungiantis blauzdos kaulus su kitais pėdos kaulais ir gulintis virš kulnakaulio. Jis yra netaisyklingos formos, nors iš dalies gali būti skiriamas ir trumpųjų kaulų rūšiai. Centrinę jo dalį sudaro kūnas, *corpus tali*, nuo kurio eina ataugos.
  

Norint nustatyti, kurios pusės šokikaulis, reikia kaulą laikyti taip, kad galva būtų nukreipta į priekį, skridinys – į vidų, o šoninė atauga – į išorę.
  

Šokikaulio kaulėjimo taškas užsimezga septintą aštuntą vaisiaus raidos mėnesį.

Struktūra
---------

Kairiojo šokikaulio vaizdas iš viršaus
Kairiojo šokikaulio vaizdas iš apačios
Šokikaulio kūnas, *corpus tali*, yra netaisyklingo kubo formos. Jo viršutinį, vidinį ir šoninį paviršius sudaro šokikaulio skridinys, *trochlea tali*, sudėtas iš strėline kryptimi išlinkusio viršutinio paviršiaus, *facies superior*, trikampio šoninio kulkšninio paviršiaus, *facies malleolaris lateralis*, ir ovalinio vidinio kulkšninio paviršiaus, *facies malleolaris medialis*. Šokikaulio skridinys yra čiurnos sąnario galva, besijungianti su to sąnario duobe, kurią sudaro abiejų kulkšnių sąnariniai paviršiai ir blauzdikaulio apatinis sąnarinis paviršius. Žemiau vidinio kulkšninio paviršiaus medialinė kūno siena yra grublėta, joje yra kraujagyslių angų. Šoninio paviršiaus apačioje iškyla šoninė šokikaulio atauga, *processus lateralis tali*. Užpakalinis kūno paviršius ištįsta į užpakalinę šokikaulio ataugą, *processus posterior tali*, per kurią įstrižai leidžiasi kojos nykščio ilgojo lenkiamojo raumens sausgyslės vaga, *sulcus tendinis musculi flexoris hallucis longi*. Vagą apriboja vidinis gumburėlis, *tuberculum mediale*, ir šoninis gumburėlis, *tuberculum laterale*. Apatinis (padinis, plantarinis) kūno paviršius remiasi į kulnakaulį. Jame matyti giliai įdubęs užpakalinis kulnakaulinis sąnarinis paviršius, *facies articularis calcanea posterior*, susineriantis su užpakaliniu kulnakaulio sąnariniu lauku. Šio paviršiaus priekyje įstrižai – iš išorės ir priekio į vidų ir atgal – driekiasi gili šokikaulio vaga, *sulcus tali*.

Nuo kūno priekinio paviršiaus šokikaulio kaklu, *collum tali*, prasideda šokikaulio galva, *caput tali*. Ji nukrypusi distaliai, šiek tiek žemyn ir į medialinę pusę. Galva baigiasi ovalo formos laivakauliniu sąnariniu paviršiumi, *facies articularis navicularis*, susinerti su bendravardžiu kaulu. Į apačią ir atgal, kaklo link, šis paviršius pereina į priekinį kulnakaulinį sąnarinį paviršių, *facies articularis calcanea anterior*, ir vidurinį kulnakaulinį sąnarinį paviršių, *facies articularis calcanea media*. Jie jungiasi su analogiškais kulnakaulio paviršiais. Priekinis paviršius yra mažas, tarytum negili duobutė, o vidurinis – ryškesnis, ovalus, jis remiasi į kulnakaulio medialinėje pusėje kyšančią šokikaulio atramą.

Kaulo masyvą sudaro akytoji medžiaga, ją iš išorės dengia plonas standžiosios medžiagos sluoksnis.

Šaltiniai
---------

1. G. Česnys, J. Tutkuvienė, A.Barkus, V.Gedrimas, R. Jankauskas, R. Rizgelienė, J.Žukienė. Žmogaus anatomija. I tomas. Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2008. (p. 205-208)
| Chanijagr. Χανιά |
| --- |
| *Chanijos krantinė* |
|  |
| 

ChanijaChanija

35°31′00″ š. pl. 24°01′00″ r. ilg.﻿ / ﻿35.51667°š. pl. 24.01667°r. ilg.﻿ / 35.51667; 24.01667﻿ (Chanija)Koordinatės: 35°31′00″ š. pl. 24°01′00″ r. ilg.﻿ / ﻿35.51667°š. pl. 24.01667°r. ilg.﻿ / 35.51667; 24.01667﻿ (Chanija) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Graikijos vėliava Graikija |
| **Periferija (regionas)** | Kretos periferija |
| **Nomas** | Chanijos nomas |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 57 838  |
| **Plotas** | 12,6 km² |
| **Tankumas** (2001) | 4 590 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.nafplio.gr |
|  **Vikiteka** | Chanija |
|  |
| **Kirčiavimas** | Chanijà |

**Chanija** – miestas Graikijoje, Kretos vakaruose, antras pagal gyventojų skaičių salos miestas. Prefektūros centras. Chanija įsikūrusi šiaurinėje pakrantėje, už 145 km į vakarus nuo pagrindinio salos miesto Herakliono.

Istorija
--------

Miestas iškilo Antikos ir Bizantijos epochų laikotarpiu vietoje Kidonijos gyvenvietės. Chanijoje Venecijos valdymo laikais buvo įkurta sostinė. 6 km į šiaurės vakarus nuo Chanijos Akrotiri pusiasalio (Χερσόνησος Ακρωτήρίου) sąsmaukoje yra įsikūrusi karinė bazė bei **Britanijos tautų sandraugos karių kapinės**, kuriose palaidota daugiau kaip 1500 britų, australų ir Naujosios Zelandijos karių, žuvusių Kretos mūšyje.

Sportas
-------

* Chania FC

Architektūra
------------

Katedra
Miestą būtų galima suskirstyti į senamiestį ir naujamiestį. Nors daugelis senųjų pastatų buvo sunaikinti karų ir plėšimų, senasis miestas – tai tarsi muziejus po atviru dangumi su puikiais Venecijos architektūros, susimaišiusios su turkų ir neoklasikiniais elementais, pavyzdžiais. Ši sritis dažnai vadinama rytų Venecija.

Šalia daugybės architektūrinių paminklų būtų galima paminėti šiuos, vertus dėmesio, objektus:

* Vidinės Venecijos tvirtovės sienos, kurių statybai panaudoti antikinių pastatų fragmentai
* Išorinės Venecijos tvirtovės sienos
* Senasis uostas, Mažoji tvirtovė
* Archeologijos muziejus (įsikūręs Šv. Pranciškaus sobore) su nuostabiu turkišku fontanu kieme
* Venecijos tipo gatvelės

Turkų valdymo ir XX a. pradžios žymesni objektai:

* Pirtys Chalidono gatvėje
* Chasan-pašos mečetė
* Minaretai
* Miesto turgaus statiniai
* Regento rūmai

Pietuose Chanijos senamiestis jungiasi su naujuoju miestu. Vakarinėje dalyje driekiasi smėlio paplūdimiai, iš kurių išskirtinis Elafoniso – rožinio smėlio paplūdimys.
Šokantis miškas
**Šokantis miškas** (rus. *Танцующий лес*) – pušynas, pasižymintis neįprastai susirangiusiomis ir išsiraičiusiomis pušimis Kuršių nerijoje. Miškas yra Kuršių nerijos nacionalinis parke, Rusijos Kaliningrado srityje. Tikroje medžių išsiraitymo priežastis nežinoma, tačiau mokslininkai spėja, kad tai gali būti stipraus vėjo gairinimo pasekmė. Tokių neįprastų formų medžių sutinkama visoje Kuršių Nerijoje.

Padavimai
---------

Taip pat yra išlikęs ir padavimas: „Kadaise vietiniai gyventojai nenorėję į neriją įsileisti atvykėlių ir uoliai saugoję pakrantę. Tačiau kartą atplaukė valtimi mergina, kuri nieko su savimi neturėjo, tik arfą. Vietiniai gyventojai įsileido merginą, kuri buvo neapsakomo grožio ir puikiai grojo arfa. Jai grojant, arfos garsai privertė šokti net medžius, o merginai baigus groti, pušys taip ir liko stovėti šokio judesyje. Sakoma, kad pučiant stipriam vėjui, šokančių pušų šakose pasigirsta arfos melodija."

* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kelioniumanija.lt. „Legendomis apipintas Šokantis miškas Kaliningrade". *alfa.lt*. Nuoroda tikrinta 2016-05-16.
| **Svetlana Chodčenkova** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Svetlana Chodčenkova |
| Visas vardas | Светла́на Ви́кторовна Хо́дченкова |
| Gimė | 1983 m. sausio 21 d. (40 metų)Maskva, Rusija |
| Gyven. vieta | nežinoma |
| Tautybė | Rusė |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Svetlana Chodčenkova** (rus. *Светла́на Ви́кторовна Хо́дченкова*, g. 1983 m. sausio 21 d. Maskvoje) – Rusijos aktorė.

Biografija
----------

Būdama 16 metų trumpai dirbo modelių agentūroje. Kine debiutavo būdama 20 metų – Stanislavo Govorukhino filme „Palaimink moterį" (2003), kur M. Chodčenkova atliko Raudonosios armijos vado žmonos Veros vaidmenį. Už šį filmą ji buvo nominuota „Nikos" kino apdovanojimui už geriausią moters vaidmenį. Vėliau įkūnijo aiškiaregę Kasandrą istoriniame televizijos seriale „Meilės talismanas" (2005).

2005 m. ji baigė Michailo Borisovo kursą Boriso Ščiukino vardo Teatro institute. Tais pačiais metais fillmavosi juostoje „Ne viena duona" Nadeždos Drozdovos vaidmenyje. 

2007 m. vaidino Pavelo Sanajevo režisuotame filme „Nulinis kilometras". 

2009-2013 metais ji bendradarbiavo su režisieriumi Mariumi Veisbergu, kuris kūrė trilogiją „Meilė dideliame mieste" kartu su Vera Brežneva ir Anastasija Zadorožnaja.

2011 m. aktorė debiutavo Holivude, filme „Šnipas, išeik!". Suvaidino kitame amerikiečių filme „Wolverine: Immortal", kur atliko Viper vaidmenį.

Grįžusi į Rusiją vaidino filmuose „Vasilisa", „Čempionai", „Kruvinoji ledi Bator".

2016 m. gruodžio 29 d. pasirodė istorinis filmas „Vikingas", kuriame Chodčenkova atliko vieną pagrindinių vaidmenų.

2019 m. už vaidmenį filme „Dovlatovas" ji buvo apdovanota „Auksinio erelio" apdovanojimu už geriausią antro plano aktorę.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
| **Rimvydas Turčinskas** |
| --- |
| Gimė | 1956 m. vasario 25 d. (67 metai)Kazlų Rūda |
| Sutuoktinis (-ė) | Loreta |
| Vaikai | Monika Kučinskienė, Zigmantas Turčinskas |
|  |
| Veikla | gydytojas, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 2003 m. Darbo partija, 2006 m. PDP, 2008 m. LSDP |
|  |
| Alma mater | 1980 m. Kauno medicinos institutas |

**Rimvydas Turčinskas** (g. 1956 m. vasario 25 d. Kazlų Rūdoje) – gydytojas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1974 m. baigė Kazlų Rūdos vidurinę mokyklą. 1974–1980 m. studijavo Kauno medicinos institute, įgijo gydytojo ortopedo traumatologo kvalifikaciją.

1981–1983 m. Marijampolės rajono centrinės ligoninės gydytojas chirurgas. 1983–1985 m. ligoninės vyriausiojo gydytojo pavaduotojas rajono gyventojų aptarnavimui. 1985–1989 m. vyriausiojo gydytojo pavaduotojas gydymo reikalams. 1989–1998 m. Marijampolės rajono centrinės ligoninės vyriausiasis gydytojas. 1998–2004 m. Marijampolės ligoninės direktorius.

2004–2008 m. Seimo narys, 2004 m. Darbo partijos frakcijos, 2006 m. gegužės 2 d. – 2008 m. Pilietinės demokratijos frakcijos narys. 2006–2008 m. keturioliktosios Vyriausybės sveikatos apsaugos ministras.

2009–2014 m. Vilniaus greitosios pagalbos universitetinės ligoninės direktoriaus patarėjas. 2014–2017 m. Vilniaus miesto klinikinės ligoninės Antakalnio filialo direktorius. Nuo 2017 m. Mykolo Marcinkevičiaus ligoninės direktorius.

1990–2000 m. ir 2002–2004 m. Marijampolės savivaldybės tarybos narys. Marijampolės Lions klubo narys.

Nuo 2008 m. LSDP narys.

Žmona Loreta (1955 m.), vaikai Monika Kučinskienė, notarė (g. 1978 m.) ir Zigmantas Turčinskas (g. 1982 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2011-02-11 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2012-01-26 iš Wayback Machine projekto.

  


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Žilvinas Padaiga** | **Lietuvos sveikatos apsaugos ministras**2006–2008 m. | Po to:**Gediminas Černiauskas** |
| **Valerijus Ponomariovas** |
| --- |
| Gimė | 1953 m. rugsėjo 12 d. (69 metai)Šiauliuose |
| Sutuoktinis (-ė) | Tatjana |
| Vaikai | Andrejus, Igoris |
|  |
| Veikla | kelių inžinierius, Lietuvos ir Utenos rajono politinis veikėjas |
| Partija | 
* 1980 m. Lietuvos komunistų partija;
* 1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partija.

 |
|  |
| Alma mater | 1976 m. Vilniaus inžinerinės statybos institutas |

**Valerijus Ponomariovas** (g. 1953 m. rugsėjo 12 d. Šiauliuose) – kelių inžinierius, Lietuvos ir Utenos rajono politinis veikėjas.

Biografija
----------

1976 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, inžinierius statybininkas. 1982–1984 m. mokėsi Vilniaus aukštojoje partinėje mokykloje.

1976–1980 m. Šiaulių statybos tresto meistras, darbų vykdytojas, komjaunimo komiteto sekretorius, 1980–1983 m. LKP Šiaulių miesto komiteto instruktorius, 1983–1986 m. Kaišiadorių hidroakumuliacinės elektrinės Statybos valdybos partinio komiteto sekretorius, 1986–1991 m. Utenos Vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas. 1991–1993 m. verslininkas. 1993–1996 m. Vyriausybės atstovas Utenos apskrityje, 1996 m. UAB „Utenos statyba ir partneriai" direktorius, 1996–1997 m. LR Vyriausybės Valstybinės tabako ir alkoholio kontrolės tarnybos direktorius. 1997–2001 m. – UAB „Utenos statyba" Vilniaus filialo direktorius. 2001–2004 m. susisiekimo viceministras, bendrovės "Lietuvos geležinkeliai" valdybos pirmininkas.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilniaus skyriaus narys.

1995 m. kovo mėn. Utenos rajono savivaldybės tarybos narys (LDDP sąraše) ir nuo 2003 m. gruodžio mėn. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys, Savivaldos plėtojimo, ryšių su visuomene ir viešosios tvarkos komiteto pirmininkas.

Žmona Tatjana (g. 1954 m.), sūnūs Andrejus (g. 1975 m.) ir Igoris (g. 1977 m.).

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos
-------

1. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Lietuvos socialdemokratų partija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-11-03 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

| **Rimvydas Maciulevičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1954 m. spalio 3 d.Stakliškės, Jiezno rajonas |
| Mirė | 2022 m. rugsėjo 12 d. (67 metai) |
| Tėvas | Albertas Maciulevičius |
| Motina | Ona Jakubauskaitė-Maciulevičienė |
|  |
| Alma mater | 1987 m. Vilniaus universitetas |
| Žinomas (-a) už | DOSAAF komradas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Летчик-космонавт СССР |

**Rimvydas Maciulevičius** (1954 m. spalio 3 d. Stakliškėse, Jiezno rajone – 2022 m. rugsėjo 12 d.) – Lietuvos visuomenės veikėjas, aviatorius, Ignalinos aerodromo įkūrėjas.

Biografija
----------

Gimė 1954 m. spalio 3 d. Prienų rajone, Stakliškėse, miškininko tremtinio Alberto Maciulevičiaus šeimoje. Brolis – kino režisierius Antanas Maciulevičius.

1958 m. iš Stakliškių šeima persikėlė gyventi į Antaliedės kaimą (Švenčionių raj.). Ten baigė pradinę mokyklą.

1965 m. šeimai persikėlus į Švenčionis, pradėjo lankyti Švenčionių 1-ąją vidurinę mokyklą, kurios devynias klases baigė 1970 m. Tais pačiais metais įstojo į Vilniaus politechnikumą. Tuo pat metu pradėjo lankyti Vilniaus aeroklubo parašiutizmo sekciją.

1974 m. baigęs Vilniaus politechnikumą, įgijo techniko technologo specialybę. Vieną mėnesį padirbęs Panevėžio metalo dirbinių gamykloje inžinieriumi technologu, išėjo tarnauti į armiją. Tarnavo desantinės divizijos parašiutinio sporto rinktinėje Kaune, vėliau – desantinės armijos rinktinėje Riazanėje. Ten įvykdė kandidato į sporto meistrus normatyvus.

1976 m. tapo parašiutinio sporto Pabaltijo pirmenybių oro akrobatikos čempionu. Taip pat jam tada buvo suteiktas parašiutinio sporto meistro vardas.

1976 m. įsidarbino Kauno A. Žiburkaus aviacijos sporto klube šaltkalviu. 1977–1983 m. dalyvavo kuriant Kapsuko (Marijampolės) aviacijos sporto klubą ir dirbo jame lakūnu instruktoriumi.

1983–1988 m. dirbo SDAALR inspektoriumi lakūnu. Tuo metu buvo suteikta 1-os klasės sportinės aviacijos lakūno kvalifikacija.

1981–1987 m. neakivaizdiniu būdu studijavo Vilniaus universitete. Baigęs įgijo žurnalisto specialybę.

1988 m. įkūrė Lietuvos oreivių draugiją ir oreivių mokyklą. Organizavo oro balionų šventes Vilniuje.

1991 m. suorganizavo ekspediciją į Karakumus. Pirmas Lietuvoje išmetė žmogų iš oro baliono be parašiuto. 

Įkūrė Vilniaus oreivių bendrovę "Lituanika", UAB "Rimina", "Grupė R", nuo 1992 m. buvo bendros Lietuvos-Kanados įmonės "Aeroserviso grupė" direktorius.

1996 m. įsikūrus Lietuvos transporto darbuotojų sąjungai, buvo jos tarybos narys.

Biografija
----------

1. ↑  Mirė oreivystės Lietuvoje pradininkas, Ignalinos aerodromo įkūrėjas R. Maciulevičius. Lrytas.lt. 2022-09-13. Nuoroda tikrinta 2022-09-13.
2. ↑  *Rimvydas Maciulevičius*. Lietuvos sporto enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-12-13.
Žurnalo „Žiburėlis" pirmojo numerio viršelis (1920 m.)
**Žiburėlis** – *vaikų laikraštis*, vaikų žurnalas, ėjęs 1920–1944 m.

Istorija
--------

Įsteigtas ir leistas Antano Giedraičio-Giedriaus iniciatyva, talkinant lėšomis Jurbarko mokytojams ir kūryba – Prano Mašiotui. 1920–1924 m. Jurbarke, 1924–1944 m. Kaune kas mėnesį ir du kartus per mėnesį. 1920 m. antroje pusėje buvo sustojęs, 1921 m. atgaivintas. Nuo 1924 m. leido Lietuvos Raudonasis kryžius, atnaujintą 1942–1944 m. Vyriausias savitarpinės pagalbos komitetas. 1942–1944 m. turėjo skyrelį „Žiburėlis mažiesiems". Tiražas: 1933 m. – 3000 egz.

Bendradarbiavo Pulgis Andriušis, Albinas Andrulionis, Petras Babickas, Kazys Binkis, Bronė Buivydaitė, Petras Cvirka, Daumantas Čibas, Aldona Didžiulytė-Kazanavičienė, Liudas Dovydėnas, Jurgis Jankus, Kazys Jankauskas, Kazys Jakubėnas, Faustas Kirša, P. Kondratas, Juozas Krūminas (J. Palionis), Kostas Kubilinskas, Jonas Lapašinskas, Pranas Mašiotas, A. Matulaitis (Anzelmas Matutis), Antanas Miškinis, Kazys Papečkys, Petras Rimkūnas, Vincas Ruzgas, Jonas Šiožinys, Peliksas Šinkūnas, Teodoras Šuravinas, Vytautas Tamulaitis, Leonardas Žitkevičius ir kt.

Žurnalą iliustravo Jonas Martinaitis, Konstancija Petrikaitė-Tulienė, Vlada Stančikaitė ir kiti.

Išsiskyrė grožinės literatūros, ypač poezijos, kūriniais. 1942–1943 m. paskelbė pirmąją lietuvių vaikų literatūros istoriją – Bernardo Brazdžionio „Lietuvių vaikų literatūra". Skiepijo pasaulietines, humanistines vertybes.

Redaktoriai
-----------

* 1920–1924 m. Antanas Giedraitis-Giedrius
* 1924–1934 m. Lietuvos Raudonojo kryžiaus vadovai Rokas Šliūpas, A. Petrikas, V. Soblys
* 1934–1936 m. Stepas Zobarskas
* 1936–1939 m. Liudas Gira
* 1939–1940 m. Bernardas Brazdžionis
* 1942–1944 m. Stepas Zobarskas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 582 psl.

Nuorodos
--------

* „Žiburėlis". E-paveldas.lt
| Takna*San Pedro de Tacna* |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

TaknaTakna

18°03′0″ p. pl. 70°14′50″ v. ilg.﻿ / ﻿18.05000°š. pl. 70.24722°r. ilg.﻿ / 18.05000; 70.24722﻿ (Takna)Koordinatės: 18°03′0″ p. pl. 70°14′50″ v. ilg.﻿ / ﻿18.05000°š. pl. 70.24722°r. ilg.﻿ / 18.05000; 70.24722﻿ (Takna) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Peru vėliava Peru |
| **Departamentas** | Taknos departamentas |
| **Provincija** | Taknos provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 321 700  |
| **Altitudė** | 552 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Takna |

**Takna** (isp. *Tacna*, keč. *Taqna*), oficialiai **San Pedro de Takna**, – miestas pačiuose Peru pietuose, 35 km nuo Čilės sienos, Kaplinos upės slėnyje. Taknos departamento administracinis centras. Svarbus transporto mazgas: yra Taknos tarptautinis oro uostas, praeina Panamerikos plentas, atsišakoja keliai į Puną, Ilą, yra geležinkelis į Ariką. Takna yra svarbus prekybinis centras, vystomas turizmas.

Mieste yra *Alto de la Alianza* paminklas Ramiojo vandenyno karui, nacionalinis geležinkelių muziejus, neorenesansinė katedra, pirmoji šalyje mečetė.

Istorija
--------

XIX a. Takna suvaidino svarbią rolę Peru istorijoje. 1836–1839 m. miestas buvo Peru-Bolivijos konfederacijos ir Pietų Peru Respublikos sostine. Ramiojo vandenyno karo metu miestą okupavo Čilė. 1929 m. Takna buvo grąžinta Peru.

* Alto de la Alianza paminklas*Alto de la Alianza* paminklas
* KatedraKatedra
* Geležinkelio stotisGeležinkelio stotis

Šaltiniai
---------

1. PERU: Regions & Cities
2. ↑  PERU: Regions & Cities
| Židikų herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2007-12-22* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Židikų herbas** – vienas iš Židikų heraldikos atributų.

Aprašas
-------

Herbo skydo sidabriniame lauke iš žalios papėdės išauga du žali medžiai, tarp kurių - juoda koplytėlė.

### Simbolika

* Sidabrinė arba balta spalva heraldikoje reiškia turtą, dorą, skaistumą ir nekaltybę.
* Žalia spalva simbolizuoja laisvę, grožį, sveikatą ir viltį.

Istorija
--------

Židikai istorinio herbo niekada neturėjo. Heraldikos komisijoje kartu su seniūnijos ir bendruomenės atstovais svarstant naujo herbo simbolius buvo siūlyta pavaizduoti objektus susijusius su Šatrijos Raganos kūryba arba su viena iš miestelio vardo kilmės aiškinimo versija, kad Židikų vardas kilo nuo žodžio žydėti ir kt. Tačiau apsistota ties koplytėlės simboliu. Tai aliuzija į kapinėse esančią Šatrijos Raganos koplyčią, tuo pačiu pažymint kryžių, koplytėlių statymo Lietuvoje tradiciją, kuri siekia XVI a. Židikuose ir aplinkinėse vietovėse yra išlikę 22 koplytstulpiai ir koplytėlės, iš kurių septynios įrašytos į Valstybės saugomų dailės paminklų registrą. 2001 m. gegužės 18 d. UNESCO Lietuvos kryždirbystę įtraukė į Žmonijos žodinio ir nematerialaus paveldo šedevrų sąrašą. 

Herbo etalono autorius dailininkas Rolandas Rimkūnas. Heraldikos komisija aprobavo 2007 m. gruodžio 20 d. Lietuvos Respublikos Prezidentas herbą 2007 m. gruodžio 22 d. patvirtino dekretu Nr. 1K-1210.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Židikų vėliava
* Archyvuota kopija 2011-05-16 iš Wayback Machine projekto.
| Taksila |
| --- |
| Pasaulio paveldo sąrašas |
| 

---

 |
| Taksilos (Dharmaradžikos stūpos) griuvėsiai

---

 |
| **Vieta** | Pakistano vėliava Pakistanas |
| **Tipas** | Kultūrinis |
| **Kriterijus** | iii, vi |
| Pasaulio paveldo emblema **Nuoroda** | (angl.) (pranc.): 139 |
| **Regionas**\*\* | Azija ir Ramusis vandenynas |
| **Įrašymo istorija** |
| **Įrašas** | 1980  (4-oji sesija) |
| 

Taksila šalies/regiono žemėlapyje

 |
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Taksila** (urd. ٹیکسلا, skr. तक्षशिला = IAST: *Takṣaśilā*) − archeologinis kompleksas Pakistano šiaurės rytuose, Pandžabo provincijoje; 32 km į šiaurės vakarus nuo Islamabado. Senovėje − Gandharos karalystės sostinė; svarbus budizmo centras.

Miestas buvo įsikūręs trijų prekybinių kelių sankirtoje. Ramajanos poemoje, Taksilos įkūrėju vadinamas jaunesnysis Ramos brolis Bharata, o pavadintas miestas jo sūnaus Takšos garbei. Manoma, kad Taksiloje pirmą kartą buvo atlikta Mahabharata.

Budistų literatūroje, Taksila vadinama dideliu universitetiniu centru, kuriame mokėsi ir dėstė įžymūs budistų mąstytojai. Čia buvo aptikti vieni iš seniausių Budos atvaizdų.

1980 m. Taksila įrašyta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Taksila** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Taksilos nuotraukos Archyvuota kopija 2005-04-13 iš Wayback Machine projekto.
**Adomas Lastauskas** (1866 m. gruodžio 23 d. Rudaminoje, Kalvarijos apskritis, Rusijos imperija – 1938 m. liepos 5 d. Šilavote, Lietuvos Respublika) – Romos katalikų kunigas Lietuvoje ir Lenkijoje.

Biografija
----------

Antkapinis paminklas Šilavoto kapinėse
Suvalkų berniukų gimnazijoje baigęs penkias klases, nuo 1886 m. mokėsi Seinų kunigų seminarijoje. 1891 m. birželio 6 d. įšventintas kunigu, po to dirbo sielovados darbą Raigardo Švč. Mergelės Marijos Gimimo parapijoje. 1895–1898 m. studijavo Fribūro universitete Šveicarijoje. Nuo 1899 m. trejus metus tarnavo vikaru Raigarde. 1902 m. perkeltas vikaro pareigoms į Bartninkus, nuo 1903 m. vėl vikaras Raigarde. Pasižymėjo platindamas tikinčiųjų tarpe uždraustą lietuvišką spaudą. 

1909 m. paskirtas Berznyko Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo parapijos administratoriumi (klebonu). Krašto lietuviai 1917 m. jį pasiuntė deputatu į Vilniaus konferenciją, kuri išrinko Lietuvos Tarybą, paskelbusią šalies Nepriklausomybę. 1919 m. rugsėjo 24 d. Lenkijos administracinių organų buvo trumpam suimtas Seinuose, o vėliau iškeldintas į Lietuvos Respubliką. Iki 1935 m. liepos 1 d. tarnavo klebonu Šilavoto Švč. Jėzaus Širdies bažnyčioje, vėliau – altarista Šilavote.

Šaltiniai
---------

* Lastauskas, Adomas // lkma.lt
* Eugenija Pakutkienė. *Savos giminės pėdsakais* // Aušra, 2017 m. Nr. 4, psl. 20-21
* M. Malinauskienė. *Iš Berznyko istorijos* // punskas.pl Archyvuota kopija 2018-08-02 iš Wayback Machine projekto.
**Adomas Katrietis** (lenk. *Adam Jakubowicz z Kotry*, iki 1492 m. lot. *Adamus Lithuanus, Adamus Vilnensis*, apie 1450 m. Vilnius ? – 1516 m. gruodžio 24 d. ar 1517 m. gegužės 25 d. Vilnius) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valstybės ir Katalikų bažnyčios veikėjas, diplomatas.

Biografija
----------

Mokėsi Vilniaus katedros mokykloje, nuo 1478 m. draugo kunigaikščio Aleksandro Svirskio lėšomis studijavo Jogailos universitete Krokuvoje, 1488 m. magistras.

1492-1511 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kanceliarijos raštininkas. Už tarnybą Lietuvos didysis kunigaikštis Aleksandras jam iki gyvos galvos dovanojo Katros dvarą (Gardino pavietas). 1494 m. pasiuntinybės į Maskvą Lietuvos didžiojo kunigaikščio Aleksandro ir Maskvos kunigaikštytės Elenos vedybų reikalais, 1496 m. – pasiuntinybės į Krokuvą karalaičio Žygimanto reikalais dalyvis. 1499 m. – Lietuvos ir Lenkijos susitarimo Petrakave dalyvis ir akto autorius. 1505 m. Lietuvos ir Livonijos sienos nustatymo komisijos sekretorius.

Nuo 1503 m. Krasnajės, dab. Maladečino rajonas, nuo 1505 m. Vilniaus ir Sandomiero, nuo 1506 m. Semeliškių klebonas, nuo 1508 m. Vilniaus kapitulos kanauninkas, nuo 1514 m. – oficiolas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Adomas Katrietis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 769 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Vainikas matomas geizerio garuose
Vainikas, pastebėtas kalnuose Škotijoje
**Vainikas** – atmosferinės optikos reiškinys, sąlygotas šviesos sklaidos atgaline (link šviesos šaltinio) kryptimi (tokių reiškinių kaip šviesos difrakcija, atspindys bei lūžis kombinacija). Sklaidą sąlygoja iš vienodo dydžio vandens lašų sudarytas rūkas arba debesėlis. Vainikas, bendru atveju, yra sudarytas iš daugelio spalvotų žiedų. Dažniausiai yra stebimas vieno žiedo vainikas, bet palankiomis sąlygomis, kuomet lašų dydžiai yra vienodi, o jų forma izotropinė, galima pastebėti didelį kiekį skirtingų spalvų žiedų. Žiedų plotis, padėtis bei spalva stipriai priklauso nuo lašo matmenų, dėl šios priežasties, stebint vainiką, atrodo, kad jis lengvai mirga.

Kampinis vainiko dydis yra žymiai mažesnis nei vaivorykštės ir yra, priklausomai nuo lašo dydžio, nuo 5° iki 20°. Kadangi vainikas yra matomas priešingoje nei Saulė pusėje, reiškinys itin dažnai stebimas skrydžio metu, kuomet vainikas apgaubia lėktuvo šešėlį.

1947 m. danų astronomas Hendrikas van de Hulstas padarė prielaidą, kad paviršinės bangos sąlygoja vainiko susidarymą. Spalvoti žiedai, anot jo, yra sąlygoti interferencijos tarp skirtingų vandens lašo paviršiuje sklindančių skersinių modų (plazmonų). Vėliau šis reiškinys buvo tiksliau aprašytas Mie sklaidos pagalba.

Vainikai dažnai stebimi kartu su Brokeno šmėkla – nenatūralaus dydžio spalvotu stebėtojo šešėliu, susidariusiu ties žemiau stebėtojo lygio esančiu rūku. Šio giminingo reiškinio vardas yra siejamas su Brokeno vietovė Vokietijoje bei legenda apie ten apsireiškiančią kalno dvasią. Kadangi dalis Brokeno kalno yra virš debesų lygio, šioje vietovėje yra dažnas rūkas, tad susidaro palankios sąlygos susidaryti vainikui ir Brokeno šmėklai. Milžiniško spalvoto šešėlio atsiradimas bei jo savaiminiai judesiai dėl rūko arba debesies fluktuacijų sąlygoją ypač stiprų šešėlio gyvybiškumo įspūdį. Halas bei kiti atmosferinės optikos efektai sąlygojo gana prastos Brokeno kalno reputacijos susidarymą – viduramžiais ši vieta buvo laikoma raganų ir piktų dvasių susibūrimo vieta.

Kinijoje šis reiškinys yra vadinamas Budos šviesa. Jį dažnai buvo stebima kalnuotose Kinijos vietovėse. Pirmasis įrašas apie Saulės vainiką datuojamas 63 m. pr. m. e. Spalvotas halo bei Brokeno šmėkla buvo siejama su Budos apsireiškimu arba antgamtinių galių buvimo įrodymu.

* Vainikas su lėktuvo šešėliu centreVainikas su lėktuvo šešėliu centre
* Rūko lankas, Saulės vainikas ir Brokeno šmėkla stebimi San FranciskeRūko lankas, Saulės vainikas ir Brokeno šmėkla stebimi San Franciske
* Saulės vainikas ir Brokeno šmėkla stebėti San FranciskeSaulės vainikas ir Brokeno šmėkla stebėti San Franciske
* Ryškus daugiažiedis Saulės vainikasRyškus daugiažiedis Saulės vainikas

Taip pat skaitykite
-------------------

* Rūko lankas
* Brokeno šmėkla
* Šventojo švytėjimas
* Difrakcija
* Šviesos dispersija
* Mie sklaida
* Relėjaus sklaida
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Niujorko taksi
**Taksi** – transporto priemonė (dažniausiai automobilis), kuri pagal asmens pageidavimą ar iškvietimą nuveža į reikiamą vietą už tam tikrą mokestį. Lietuvoje, kaip ir daugelyje kitų pasaulio vietų, taksi įprasta kviesti telefonu, tačiau keleiviams siūlomi ir nauji iškvietimo būdai: SMS žinute, internetu bei mobiliosiomis taksi iškvietimo aplikacijomis.

Istorija
--------

Pirmasis žinomas taksi buvo arklio traukiamas vežimas, išriedėjęs į Londono gatves 1636 metais. Nuo kitų to laiko vežimų jis skyrėsi tik tuo, kad vežikas buvo pasirengęs įsodinti ir pavėžėti bet kurį pinigų turintį miestietį ten, kur jam tuo metu reikia. 1637 m. tokie vežimai pasirodė ir Paryžiuje. Taksi pavadinimas tokioms transporto priemonėms prigijo vėliau, apie 1900 metus – jį sugalvojo prancūzai, sutrumpinę žodį *taximètre* (nuo lotyniško *taxa* – mokestis + *metrum* – matuoklis).

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Taksi** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| ***Ginklas, laikas, motyvas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | L'arma, l'ora, il movente |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Francesco Mazzei |
| Vaidina | Renzo Montagnani  Bedy Moratti  Eva Czemerys  Claudia Gravy |
| Metai | 1972 |
| Žanras | giallo |
| Trukmė | 105 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Ginklas, laikas, motyvas** (it.  *L'arma, l'ora, il movente*) – 1972 m. sukurtas giallo filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Renzo Montagnani – inspektorius Boito
* Bedy Moratti – Orchidėja
* Eva Czemerys – Džiulija
* Maurizio Bonuglia – donas Džordžas
* Arturo Trina
* Salvatore Puntillo
* Claudia Gravi

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Donas Džordžas yra jaunas ir visų gerbiamas miestelio kunigas, tačiau jis turi ir savo tamsiąją pusę: yra užmezgęs romanus su dviem moterimis – vienuolyno mokykloje dirbančia mokytoja Džiulija ir būrėja Orchidėja. Kuomet jis nusprendžia nutraukti šiuos santykius, pirmiausia apie tai pasako Džiulijai, o vėliau – Orchidėjai. Kitos dienos rytą kunigas randamas nužudytas bažnyčioje, o tyrimas pavedamas atlikti inspektoriui Boito. Jis susižavi Džiulija ir pradeda su ja susitikinėti, tačiau ir toliau tiria paslaptingą žmogžudystę. Vienas iš mokinių greičiausiai matė kaip buvo įvykdytas nusikaltimas, tačiau inspektorius abejoja jo pakaltinamumu, nes Džiulija nuolat prižiūri vaiką ir daro jam vaistų injekcijas...
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Finansų rinkos priežiūra** (angl. *Financial regulation*, 'finansinis reguliavimas') – valstybinių institucijų bei kitų įstaigų, organizacijų veikla, kurios paskirtis - nustatyti tam tikrus reikalavimus, apribojimus bei gaires finansų (kredito) įstaigoms, idant šie palaikytų finansų sistemos vientisumą. Finansų rinką prižiūri, jų veiklą reguliuoja dažniausiai speciali valstybinė institucija (įstaiga), nors visas šias funkcijas atlikti gali ir nevalstybinė įstaiga.

Tikslai
-------

* priversti vykdyti įstatymų (ir kitų teisės aktų) reikalavimus
* patraukti teisinėn (administracinėn, baudžiamojon ir kitokion) atsakomybėn pareigybinių nusikaltimų rinkose atvejais
* išduoti leidimus finansinių paslaugų tiekėjams
* ginti vartotojus, apsaugoti finansų įstaigų klientus, nagrinėti jų skundus, prašymus
* palaikyti pasitikėjimą finansų sistemoje.

Lietuva
-------

Lietuvoje finansų rinkų priežiūrą, nuo 2012 m. vykdo Lietuvos bankas. Iki tol, Lietuvos bankas dalijosi priežiūros funkcijomis su Lietuvos Respublikos vertybinių popierių komisija ir Lietuvos Respublikos draudimo priežiūros komisija.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ginklanešys** - ginkluotas riterio patarnautojas ir padėjėjas.

Ginklanešiai būdavo dvejopi:

* kilmingas riterio mokinys, kuris yra ruošiamas tapti riteriu.
* nekilmingas riterio padėjėjas, neretai vadintas *seržantu*. Tokie ginklanešiai galėdavo vadovauti nemažoms kareivių grupėms, bet riteriais tapti jie negalėdavo. Išimties tvarka už narsą ir panašius nuopelnus kartais tokie ginklanešiai visgi tapdavo riteriais ir bajorais.

Ginklanešys - riterio mokinys
-----------------------------

Ginklanešiu jaunuoliai paprastai būdavo nuo 14 m. Riteriais jie dažniausiai tapdavo 21 m. kai sulaukdavo pilnametystės. Kartais juos pašvęsdavo į riterius anksčiau, paprastai už narsą mūšio lauke ar panašius nuopelnus.

Ginklanešys angliškai vadinamas *squire*, kuris yra kilęs iš sen. pranc. *escuier*, o šis - iš vėlyv. lot. *scutarius* 'skydnešys'. Klasikinėje lotynų kalboje tokius žmones vadino *armiger* 'ginklanešys'.

Ginklanešių virtimas skvairais
------------------------------

Ankstyvaisiais viduramžiais egzistavo karinės bajoro karjeros grandinė: pažas - ginklanešys - riteris. Ginklanešys buvo tik tarpinė grandis siekiant riterio vardo. Riteriais tapdavo ir praktiškai visi didikai ir monarchai vyrai.
  
Vystantis feodalizmui situacija ėmė keistis. Dalis bajorų be titulų pajuto, kad būti riteriu garbinga, bet dažnai nuostolinga ir neapsimoka. Todėl dalis bajorų vengė būti pašvęstais į riterius, todėl jie ir likdavo ginklanešiais (angl. *squire*) - bajorais be riterio vardo, kadangi jų pareigos finansiškai buvo gerokai lengvesnės. Atsirado nemažas bajorų neriterių sluoksnis, o skvairo vardas tapo nebe tarpine pakopa iš pažo į riterius, o savarankišku bajorų rangu. Bajoras nugyvendavo visą amžių (ir dalyvaudavo karuose) būdamas ginklanešiu (skvairu).

Vėliau, jau po viduramžių, Anglijoje iš šio skvairo (*squire*) vardo išsivystė titulas *eskvairas* (angl. *esquire*). Visuomenėje eskvairai būdavo aukštesni už džentelmenus, bet žemesni už riterius.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį straipsnį ar jo skyrių reikėtų peržiūrėti.**Būtina ištaisyti gramatines klaidas, patikrinti rašybą, skyrybą, stilių ir pan.Ištaisę pastebėtas klaidas, ištrinkite šį pranešimą.  |

**Barōnkos** (lietuvių šnekamoji kalba) arba **barānkos** (slavų šnekamoji kalba) arba dažnai vadinamos **bublikais** (burbuliukai) – patiekalas, paduodamas tiek parduotuvėse, tiek turguose bei mugėse. Barōnkos yra rytų slavų užkandis, populiarus Rusijoje, Ukrainoje ir Gudijoje. Reikėtų nemaišyti jų su lietuviškais riestainiais. Bublikai, tai mielių, raugintų kviečių tešlos žiedas, kuris prieš kepimą trumpą laiką buvo virtas vandenyje.

Barōnkų rūšys
-------------

Tokių žiedinių ritinių klasė yra įprasta Rytų Europos virtuvėms. 

Ukrainos bublikas yra panašus į žydų bagelį, bet šiek tiek didesnis ir turi platesnę skylę. Paprastai „bublikų" tankesnė ir gražesnė tekstūra nei bagelių. 

Rusų baranka (rusų kalba: баранка; pl. Baranki) yra šiek tiek mažesnė už burbuliuką, bet taip pat ir plonesnė bei sausesnė. 

„Suška" (rusų kalba: сушка; pl. Sushki) yra dar mažesnės ir sausesnės, paprastai apie 5 cm dydžio ir yra kietos.

Rusų ir ukrainiečių kalbomis „bublik" dažnai naudojamas kaip bendras tokio tipo žiedo formos produktas. Rusų kalba baranka taip pat vartojama kaip panašus bendrinis terminas, o „barankos tipo produktai" (rusų kalba: бараночные изделия, tr. Baranochnye izdeliya) yra oficialus produkto klasės pavadinimas. Susijęs terminas obarinok (обарінок) arba obvarinok (обварінок) kartais naudojamas kaip „bublik" arba „barankos" sinonimas ukrainiečių kalba. 

Bublikas arba baranka yra vadinamas abaranak (абаранак) baltarusių kalba.

Lenkų obwarzanek yra daroma su ta pačia technologija kaip bublikas arba baranka, bet labiausiai paplitusi forma, obwarzanek krakowski, turi pintą žiedo formą.

Lietuvių kalba pavadinimas būtų barōnka arba barānka. Riestainiais vadinami kiti gaminiai, nieko bendro neturintys su slaviškais bublikais, barankomis ir „suškomis".

Galerija
--------

* Ukrainos bublikas su sezamaisUkrainos bublikas su sezamais
* Rusiška barankaRusiška baranka
* „Suški" su aguonų sėklomis„Suški" su aguonų sėklomis

Šaltiniai
---------


* Bublyky[neveikianti nuoroda] **(**angl.**)**
* Bublikai **(**rus.**)**
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Apodemus flavicollis** |
| --- |
| Geltonkaklė pelė (Apodemus flavicollis)Geltonkaklė pelė (*Apodemus flavicollis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Graužikai  *( Rodentia)* |
| Šeima: | Peliniai  *( Muridae)* |
| Gentis: | Dirvinės ir miškinės pelės  *( Apodemus)* |
| Rūšis: | Geltonkaklė pelė  *( Apodemus flavicollis)* |

 |
| Binomas |
| ***Apodemus flavicollis***Melchior, 1834 |

**Geltonkaklė pelė** (*Apodemus flavicollis*) – pelinių (*Muridae*) šeimos graužikas. Nugara pilkai ruda, aiškiai atsiskiria nuo balto pilvo. Ant krūtinės yra aiški įvairaus dydžio ir formos gelsva dėmė, kartais – skersinė juostelė. Uodega truputį trumpesnė už kūną, su 180-220 žvynų žiedų. Jaunikliai tamsesni už suaugusius, panašūs į miškines peles.

Lietuvoje dažna. Gausesnė lapuočių ir mišriuose miškuose, krūmais apaugusiuose paupiuose. Gyvena giliuose (iki 1,5 m) urvuose, po kelmais, medžių šaknimis, kartais uoksuose, paukščių inkiluose. Gerai laipioja medžiais, sienomis.
| **Eduardas Eismuntas** |
| --- |
|  |
| Eduardas Eismuntas, 1990 m. sausio 12 d. Briduose M. Gorbačiovo vizito metu |
| Gimė | 1932 m. kovo 15 d.Kaune |
| Mirė | 2019 m. (~87 metai) |
|  |
| Veikla | Lietuvos sovietinio saugumo veikėjas, generolas majoras |
| Partija | 1953 m. TSKP |
|  |
| Alma mater | 
* 1964 m. Vilniaus universitetas,
* 1968 m. TSRS KGB Maskvos aukštoji mokykla

 |

**Eduardas Eismuntas** ( 1932 m. kovo 15 d. Kaune – 2019  m.) Lietuvos sovietinio saugumo veikėjas, generolas majoras.

Biografija
----------

1952 m. baigė LTSR MGB Vilniaus operatyvininkų mokyklą, 1964 m. – Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, 1968 m. – TSRS KGB Maskvos aukštąją mokyklą.

Nuo 1953 m. TSKP narys. MGB dirbo nuo 1950 m. 1952–1964 m. LTSR MGB ir KGB operatyvinis įgaliotinis Vilniuje ir Kaune, 1964–1965 m. ir 1971–1974 m. LTSR KGB poskyrio viršininkas, 1965–1966 m. ir 1974–1978 m. skyriaus viršininko pavaduotojas. 1978–1987 m. Maskvoje TSRS KGB valdybos skyriaus viršininko pavaduotojas, viršininkas. 1987 m. generolas majoras. 1987 m. gegužės mėn. – 1990 m. vasario mėn. LTSR valstybės saugumo komiteto pirmininkas.

Veikla
------

Prisidėjo prie Lietuvos katalikų bažnyčios kronikos persekiojimo. Nuo 1988 m. rudens jo vadovaujamas LTSR KGB siekė Sąjūdžiui neleisti radikalėti, Lietuvai atkurti nepriklausomybės, prisidėjo steigiant antilietuviškas ir komunistines organizacijas „Jedinstvo" ir kitas, bandė skaldyti lietuvių organizacijas Lietuvoje ir užsienyje, diskredituoti jų veikėjus. Kreipėsi į TSRS KGB vadovybę Maskvoje, kad LTSR būtų daroma išimtis ir leista neatskleisti pasipriešinimo kovotojų palaidojimo vietų. Jo vadovavimo laikotarpiu dalis LTSR KGB archyvo dokumentų buvo sunaikinta arba išvežta į Maskvą.
2012 metais duotame interviu pripažino, jog nesugebėjo kontroliuoti situacijos tuometinėje LTSR ir todėl atsistatydino pasipiktinęs Lietuvos Nepriklausomybės paskelbimu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Eduardas Eismuntas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 794 psl.


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Juozas Petkevičius** | **LTSR KGB pirmininkas**1987-1990 m. | Po to:**Romualdas Marcinkus** |