recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Medaliai |
| --- |
|
| Moterų šaudymas iš lanko |
| **Atstovaujant:  Jungtinė Karalystė**  |
| Pasaulio čempionatas |
| **Bronza** | 2007 Leipcigas | Komanda |
| **Bronza** | 2017 Meksikas | Mišri komanda |
| **Bronza** | 2019 Hertogenbosas | Komanda |
| Europos žaidynės |
| **Auksas** | 2019 Minskas | Komanda |
| **Sidabras** | 2019 Minskas | Mišri komanda |
| **Atstovaujant:  Anglija**  |
| Sandraugos žaidynės |
| **Sidabras** | 2010 Delis | Komanda |

**Naomi Folkard** (g. 1983 m. rugsėjo 18 d. Lemingtone) – Jungtinės Karalystės šaudymo iš lanko sportininkė, olimpietė.

Biografija
----------

Savo debiutinėse 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Folkard užėmė 11-ą vietą individualioje rungtyje, bei liko 12-oje vietoje su Didžiosios Britanijos nacionaline rinktine.

2010 m. Sandraugos žaidynių sidabro medalio laimėtoja.

Savo ketvirtose 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse britė dalyvavo moterų šaudymo iš lanko varžybose. Kvalifikaciniame etape Jungtinės Karalystės atstovas buvo 23-ia. Vėliau sportininkė laimėjo tris eliminacijos dvikovas, bet suklupo ketvirtfinalyje prieš Chang Hye-jin ir galutinėje rikiuotėje liko 7-oje vietoje.

2017 m. pasaulio šaudymo iš lanko čempionate kartu su Patrick Huston iškovojo bronzą mišrių komandų varžybose. 2019 m. pora pelnė Europos žaidynių sidabrą.

2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Folkard buvo 47-a kvalifikaciniame etape, bet pralaimėjo savo pirmąja atkrentamąja kovą ir iš individualių varžybų pasitraukė. Kartu su moterų komanda užėmė 9-ą vietą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugsėjo 5 d.
**Nanė** arba **Nanėja** (arm. Նանե, *Nanė*) – deivė armėnų mitologijoje. Tėvas – aukščiausiasis dievas Aramazdas.

Nanės kultas, kaip manoma, paplito iš Sirijos. Ji siejama ir su frygų deive Kibele. Buvo garbinama kaip Didžioji motina, greičiausiai turėjusi ir karo dievybės bruožų. Apie tai sprendžiama iš to, kad helenizmo laikais Nanė tapatinta su graikų deive Atėne. Veikiausiai Nanės kultas buvo persipynęs su Deivės Motinos Anahitės kultu.

Deivės vardas kildinamas iš Nanajos, deivės Mesopotamijos mitologijoje. Armėnų šnekamojoje kalboje deivės vardas imtas vartoti bendrine reikšme („močiutė, motina").

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  Мифы народов мира. *Нанэ* , C. Б. Арутюнян – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
2. ↑  David Leeming; Former Professor of English and Comparative Literature David Leeming (2005-11-17). The Oxford Companion to World Mythology. Oxford University Press, USA. p. 29. ISBN 978-0-19-515669-0.
| Dubontas |
| --- |
| **Ilgis** | 842 km |
| **Baseino plotas** | 67 000 km² |
| **Ištakos** | 120 km į šiaurės rytus nuo Atabaskos ežero |
| **Žiotys** | Telonas |
| **Šalys** | Kanados vėliava Kanada |

**Dubontas** (angl. *Dubawnt River*) – upė Kanados šiaurėje, Šiaurės Vakarų teritorijoje ir Nunavute; Telono intakas. Upės ištakos yra 120 km į šiaurės rytus nuo Atabaskos ežero (Šiaurės Vakarų teritorijos).

Upės ilgis siekia 842 km, o baseino plotas – ~67 000 km². Upė išteka iš Laurentijos plokščiakalnio, iš pradžių teka į šiaurės rytus, prateka daugelį ežerų (didesni iš jų – Voldėjos, Vortonos, Dubonto). Staiga pasukusi į šiaurės vakarus, įteka į Teloną (ties Beverlio ežeru), priklausantį Hadsono įlankos baseinui.

Pavasarį patvinsta, o vasaros pabaigoje nusenka. Dubonto ežere, esančiame kiek į šiaurę nuo medžių ribos, ledas laikosi ir vasarą.

Dubonto upę 1770 m. atrado Samuel Hearne, o 1893 m. ją ištyrinėjo Joseph B. Tyrell.

Upėvardis kildinamas iš indėnų čipevainų žodžio *tobotua* („vandens krantas"), o tai, kaip manoma, gali reikšti vandenį tarp kranto ir ledo vėlyvą pavasarį.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  *Dubontas*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, III t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1978. T.III: Demokratinis-Garibaldžio
2. 1 2 3 4 5 6 7  *Dubawnt River*. The Canadian Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2021-01-24. Archyvuota kopija 2020-04-29 iš Wayback Machine projekto.
3. 1 2 3 4  *Дубонт*,Большая советская энциклопедия, T. VIII (Дебитор—Евкалипт). – Москва: Советская энциклопедия, 1972
| Jungtinių Valstijų Finansų departamentas*United States Department of the Treasury* |
| --- |
|  |
|  |
| **Įkurta** | 1789 m. rugsėjo 2 d. (1789-09-02) |
| **Panaikinta** | {{{Panaikinta}}} |
| **Trumpinys** |  |
| **Tipas** | Federalinis departamentas |
| **Agentūros pirmtakė** |  |
| **Jurisdikcija** | JAV federalinė vyriausybė |
| **Būstinė** | Vašingtonas, JAV |
| **Metinis biudžetas** | {{{Metinis biudžetas}}} |
| **Vadovas** | JAV iždo sekretorė Janet Yellen |
| **Pavaduotojas** | {{{Pavaduotojas}}} |
| **Darbuotojų skaičius** | 87 336 (2019) |
| **Narių skaičius** | {{{Narių skaičius}}} |
| **Biudžetas** | {{{Biudžetas}}} |
| **Aukštesnioji agentūra** | {{{Aukštesnioji}}} |
| **Tinklalapis** | treasury.gov |
| 
Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Jungtinių Valstijų finansų departamentas** (angl. *United States Department of the Treasury, USDT*) – JAV federalinis vykdomosios valdžios departamentas, valdantis JAV federalinį valstybės iždą. Departamentas įkurtas 1789 m. valdyti valstybės biudžeto pajamas. Prie JAV finansų departamento esantys JAV graviravimo ir spausdinimo biuras ir JAV pinigų kalykla atitinkamai spausdina ir kala visus cirkuliacijoje esančius dolerio banknotus ir monetas. JAV Vidinių pajamų tarnyba yra atsakinga už mokesčių surinkimą JAV. Taip pat JAV finansų departamentas yra atsakingas už JAV valstybės skolos valdymą, bankų bei taupymo ir paskolų asociacijų licencijavimą ir priežiūrą. JAV finansų departamentas pataria įstatymų leidžiamosios ir vykdomosios valdžių institucijoms fiskalinės politikos klausimais. 

JAV finansų departamentui vadovauja JAV iždo sekretorius, kuris taip pat yra JAV vyriausybės kabineto narys. Vyriausiasis JAV iždo sekretoriaus patarėjas yra JAV iždininkas. Abiejų šių pareigūnų parašai yra ant visų JAV dolerio banknotų. 

Pirmasis JAV iždo sektorius buvo Aleksandras Hamiltonas. Hamiltonas beveik vienas pats padėjo pamatus JAV finansinei sistemai. A. Hamiltonas įamžintas dešimties JAV dolerių banknoto priekinėje pusėje (averse), o JAV finansų departamento pastatas vaizduojamas banknoto reverse. 

Dabartinė JAV iždo sekretorė Janet Yellen
Dabartinė JAV iždo sekretorė yra Janet Yellen, kurios kandidatūra buvo patvirtinta 2021 m. sausio 26 d. Jovita Carranza yra dabartinė JAV iždininkė, paskirta 2017 m. balandžio 28 d.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Augustinas Janutėnas** (1869 m. gegužės 5 d. Mielagėnuose – m. po 1940 m.) – Lietuvos knygnešys, daraktorius.

Biografija
----------

Skaityti ir rašyti pramoko namuose. Pirmąją lietuvišką knygą Augustinui Janutėnui padovanojo kunigas Jonas Burba.

Lietuvišką spaudą pradėjo platinti apie 1889 m. sulaukęs 20 m. Knygų gaudavo iš Švenčionių krašto knygnešio Antano Šakalio, taip pat iš Švenčionių vikaro kunigo P. Šarkausko.

Adutiškio klebonui kunigui Benediktui Krištaponiui pasiūlius buvo nuvykęs parsigabenti knygų iš knygnešio Petro Gudelio (gyvenusio Žasliuose). Benediktas Krištaponis duodavo pinigų knygelėms nupirkti ir liepdavo jas išdalyti veltui. Lietuvišką spaudą daugiausia platindavo Tverečiaus apylinkėse.

Nugabendavo į Vidžius kunigui Antanui Kungiui ir Petrui Glinskiui, į Adutiškį, Švenčionis ir kt. Parsigabentą spaudą slėpdavo Guntauninkų k. pas seserį Ievą Saplienę ir pas kitą seserį U. Klisevičienę, gyvenusią Ramoniūnuose, nes namuose laikyti buvo pavojinga. Policijos buvo stebimas ir persekiojamas. Bendradarbiavo su lietuviškos spaudos platintojais Tverečiaus parapijoje – A. Telyčėnu, P. Voldemaru, P. Lazinka, A. Čekučiu, M. Gyliu.

Žiemomis mokydavo vaikus lietuviškai skaityti ir rašyti. Po spaudos draudimo panaikinimo pradėjo platinti socialdemokratinę spaudą. Dalyvavo 1905 m. revoliucijoje, už tai buvo areštuotas, kalėjo Švenčionių kalėjime. Spaudą platino ir vokiečių okupacijos metais, per Pirmąjį pasaulinį karą.

Atgavus nepriklausomybę apsigyveno Kaune (Mažoji Darbininkų g. 16), tarnavo Centriniame valstybiniame knygyne. Nuo 1929 m. lapkričio 1 d. paskirta 50 Lt valstybinė knygnešio pensija.
**Gyvumas** kalbotyroje – semantinis kategorinis vardažodžio požymis, grindžiamas kalbos vartotojų suvokimu kaip klasifikuoti objekto atžvilgiu, apie kurį kalbama, daiktavardžius ir įvardžius: nuo besąlygiškai gyvų (*žmogus, šuo, uodas*) iki visiškai negyvų (*akmuo, stulpas, begalybė*), taip pat neaplenkiant tam tikros imties tarpinių atvejų (*tuopa, klasė, ūmėdė*). Esama hipotezės, kad gyvųjų ir negyvųjų dalykų priešprieša – tai universali hierarchinė skalė, kurioje žmonės iškeliami aukščiau už gyvūnus, tada eina augalai, stichijos, konkretūs objektai, abstraktūs dalykai. Vardažodžių ir asmenų klasėje galima išskirti savą mikrohierarchiją, kurios viršūnėje yra pirmojo ir antrojo asmenų įvardžiai.

Toks kategorinis skirstymas tam tikromis ypatybėmis gali reikštis kalbos leksikoje, sintaksėje, bet dažniau kalbininkai nurodo gyvumo morfologines ir žodžių darybos apraiškas, pavyzdžiui, jos matomos japonų kalboje, daugumoje rytų ir vakarų slavų kalbų. Šiuo atveju gyvumas/negyvumas vertinamas kaip nominatyvinė žodžio klasifikavimo gramatinė ir žodžių darybos kategorija, kas teoriniu atžvilgiu gana įdomu, nes formali šių kategorijų požymių raiška apskritai yra perteklinė, nes gyvųjų ir negyvųjų objektų skirtumas yra ir taip iš anksto žinomas ir sisteminio patvirtinimo gramatinėmis priemonėmis nereikalauja. Semantiškai gyvumas susijęs su kitomis kategorinėmis koncepcinėmis opozicijomis: aktyvumu/pasyvumu, kryptingumu/stichiškumu. Skirstymas į gyvuosius (aktyviuosius) ir negyvuosius (pasyviuosius) objektus aktyvinėse kalbose yra pagrindinis.

Rusų kalboje gyvųjų vyriškosios giminės daiktavardžių galininkas sutampa su kilmininku, negyvųjų – su vardininku. Šioje kalbose turimi du įvardžiai: *кто (kto)?* 'kas? (su gyva)' ir *что (čto)?* 'kas? (su negyva)'. Anglų kalboje vartojami skirtingi įvardžiai *who?* 'kas? (su gyva)' ir *what?* 'kas? (su negyva)'. Skirtingi įvardžiai turimi ir finougrų kalbose, pavyzdžiui, kaip lyvių kalboje *kis?* 'kas? (su gyva)' ir *mis?* 'kas? (su negyva)'.

Išnašos
-------

1. ↑  Yamamoto, Mutsumi (2006). *Agency and impersonality: Their linguistic and cultural manifestations*. Amsterdam. p. 36.

Literatūra
----------

* Виноградов В. А. (1990). „Одушевлённости — неодушевлённости категория". *Лингвистический энциклопедический словарь* (М.: СЭ): 342—343.
| **Vytautas Matulionis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1952 m. liepos 4 d. (70 metų)Subačius, LTSR |
|  |
| Veikla | Dailininkas, juvelyras |

**Vytautas Matulionis** (g. 1952 m. liepos 4 d. Subačiuje) – Lietuvos dailininkas, juvelyras.

Biografija
----------

1967–1971 m. studijavo Telšių taikomosios dailės technikume, 1971–1976 m. – Estijos dailės institute Taline. 1985–1995 m. dirbo Vilniaus „Dailės" kombinate. 2000 m. įkūrė „Užupio galeriją".

Kūryba
------

Kuria daugiausia juvelyriką, smulkiąją metalo plastiką, gintaro, kaulo dirbinius. Sukūrė medalių triptiką „Vilniaus universitetui – 400 metų" (1976 m.), papuošalų iš kaulo (1980–1982 m.), plastinių objektų („Vaisius", „Matau ir girdžiu jūrą", abu 1987 m. „Rasos-Joninės", „Labirintas", abu 2007 m.), gintarinių papuošalų kolekciją (1989–1991 m.), istorijos tematikos smulkiosios metalo plastikos kūrinių („Katedra", „Barbora ir Žygimantas", abu 1989 m. „Sergantis Vilnius" 1991 m.), 5 abstrakčias plaketes „Karieta, sustojusi naktį" (1995 m. pagal O. Milašiaus eilėraštį), kompozicijų ciklą „Septynios tuščios dienos" (2007 m.). Jo juvelyrika, smulkioji metalo plastika turi vaizduojamosios dailės bruožų. Kūriniai reljefiški, būdinga formų, medžiagų, technologijų (galvanoplastika, raižyba), faktūrų įvairovė ir originalumas, metalą derina su emaliu. Polinkis į mistiką reiškiasi figūrų, senųjų kultūros simbolių ir ženklų transformacija, binarinių opozicinių (gyvybė – mirtis) vaizdinių interpretavimu. Nuo 1974 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje; individualios parodos surengtos Nidoje 1996 m. 2001 m. Vilniuje 2000 m. 2002 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Indriulaitis. *Vytautas Matulionis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 455 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Meno ir salų karalystė** - vikingų karalystė, egzistavusi 1079-1266 m. Britų salose.

Karalystę sudarė dvi dalys:

* *Sodoras* (sen. skand. *Suðr - eyjar*) arba Pietinės salos (Hebridai ir Menas)
* *Norðras* (sen. skand. *Norðr - eyjar*) arba Šiaurinės salos (Orknio salos ir Šetlando salos).

Iki šiol Meno salos vyskupas vadinamas *Sodoro ir Meno vyskupu* (*Bishop of Sodor and Man*).

1164 m. karalystė skilo į Hebridų karalystę ir Meno karalystę.

Karalystės atsiradimas
----------------------

Karalystę sukūrė Godredas Krovanas (*Godred Crovan*), 1079 m. atsikariavęs Meno salą iš kitų vikingų, manoma, kad iš Dublino karalystės. Tai buvo trečias Godredo bandymas, pirmieji du jo mėginimai užkariauti Meno salą nepavyko. Sėkmę užtikrino Godredo pergalė Skaihilo mūšyje (*Battle of Skyhill*) prie Ramsio (*Ramsey*).
  
Vikingai salas užkariavo dar maždaug 700-900 m. kai pirmųjų vikingų įsiveržimo į Britų salas metu. Iki Godredo užkariavimo salos buvo pavaldžios skandinavų Dublino ir Orknio karalystėms.

Karalystės teritorija apėmė šiaurines Airijos jūros ir Škotijos vakarinės pakrantės salas:

* Meno sala ir gretimos salos
* Klaido salos (*Islands of the Clyde*)
* Vidiniai Hebridai
* Išoriniai Hebridai

Vėliau Meno karalystės centras buvo Meno sala, į jos sudėtį įėjo ir Išoriniai Hebridai. Vidiniai Hebridai sudarė Hebridų karalystę. Orknio erlystei neretai priklausė ir teritorijos Škotijos pagrindinėje dalyje - Saterlandas (*Sutherland*), Keitnesas (*Caithness*) ir Ivernesas (*Inverness*). Karalystė turėjo didelę įtaką rytinėse Airijos ir vakarinėse D. Britanijos salos dalyse - Fernese (*Furness*), Vitorne (*Whithorn*), Argaile (*Argyll*), Galovėjuje (*Galloway*).

Tam tikrais laikotarpiais Meno karalystę valdė Dublino ar Jorviko karaliai.

Meno karalystės pabaiga
-----------------------

1266 m. po Largso mūšio, pagal Perto sutartį Meno ir Hebridų karalystės atiteko Škotijai. Vėliau Meno sala atiteko Anglijai, o Hebridai ir Klaido salos liko Škotijai.
| **Vytautas Liutikas** |
| --- |
| Gimė | 1930 m. rugsėjo 17 d.Kretingoje |
| Mirė | 1997 m. gruodžio 31 d. (67 metai)Vilniuje |
| Sutuoktinis (-ė) | Sabina |
| Vaikai | Dalia ir Lilija |
|  |
| Veikla | fizikos ir matematikos mokslų daktaras, profesorius, pedagogas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* 1954 m. Lietuvos komunistų partija;
* 1990 m. LDDP;
* Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdis.

 |
|  |
| Alma mater | 1955 m. Vilniaus pedagoginis institutas |

**Vytautas Liutikas** (1930 m. rugsėjo 17 d. Kretingoje – 1997 m. gruodžio 31 d. Vilniuje) – fizikos ir matematikos mokslų daktaras, profesorius, pedagogas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1937–1949 m. mokėsi Kretingos gimnazijoje. 1949–1955 m. neakivaizdžiai studijavo Vilniaus pedagoginiame institute.

1949–1954 m. Kretingos vidurinės mokyklos mokytojas. 1954–1955 m. Kretingos rajono švietimo skyriaus vedėjas. 1955–1973 m. Švietimo ministerijos mokyklų valdybos viršininkas, aktyviai priešinosi mėginimams rusifikuoti mokyklas, skatino lietuviškų mokyklų tinklo plėtotę pietryčių Lietuvoje. Nuo 1955 m. Kauno politechnikos instituto Vakarinio fakulteto Vilniaus skyriaus ir kitų Vilniaus aukštųjų mokyklų dėstytojas. 1967 m. fizikos – matematikos mokslų daktaras, 1972 m. suteiktas docento vardas. 1973–1992 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto matematikos katedros vedėjas. 1992–1996 m. LR Seimo narys. 1996–1997 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto profesorius.

1954–1989 m. TSKP, iki 1990 m. LKP narys, 1990–1997 m. LDDP narys ir LDDP tarybos narys. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio I ir LKP XX suvažiavimų delegatas, aktyviai rėmęs LKP atsiskyrimą nuo TSKP ir reorganizavimą į LDDP. Nuo 1958 m. Lietuvos matematikų draugijos valdybos narys. Žmona Sabina, dukros Dalia ir Lilija.

Kūryba
------

Paskelbė paskelbė apie 20 matematiką populiarinančių straipsnių žurnaluose „Mokslas ir gyvenimas", „Mokslas ir technika", „Mokykla", darbų apie procesų valdymo matematinius metodus, tikimybių teorijos ir matematinės statistikos panaudojimą pedagogikoje ir psichologijoje.

Bibliografija
-------------

* Kaip skaičiuoti įvykių tikimybes, 1972 m.;
* Moksleiviui apie tikimybių teoriją, 1976 m. antras leidimas rusų kalba 1983 m.;
* Moksleiviui apie matematinę statistiką, 1978 m.;
* Duona visam gyvenimui, pedagoginiai raštai;
* Elementarioji tikimybių teorija: turinys ir dėstymo metodika, 1990 m. rusų kalba.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Liutikas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 528 psl.
| Erubiškiaivok. *Erubischken, Hopfendorf*rus. *Каменское* |
| --- |
| 

ErubiškiaiErubiškiai

54°50′04″š. pl. 22°37′49″r. ilg.﻿ / ﻿54.8344°š. pl. 22.6304°r. ilg.﻿ / 54.8344; 22.6304﻿ (Erubiškiai)Koordinatės: 54°50′04″š. pl. 22°37′49″r. ilg.﻿ / ﻿54.8344°š. pl. 22.6304°r. ilg.﻿ / 54.8344; 22.6304﻿ (Erubiškiai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kaliningrado sritis Kaliningrado sritis |
| **Rajonas** | Krasnoznamensko rajonas |

**Erubiškiai** (vok. *Erubischken*, nuo 1929 m. *Hopfendorf*, rus. *Каменское*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, 11 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 15 km į pietryčius nuo Lazdynų.

Istorija
--------

Erubiškių kaimo bendruomenė 1938 m.
1785 m. Erubiškiai buvo karališkasis valstiečių kaimas su 14 ugniakurų, 1818 m. – valstiečių kaimas su 16 ugniakurų ir 86 gyventojais, 1839 m. – mišrusis kaimas su 19 ugniakurų ir 145 gyventojais. 1723–1818 m. priklausė Grumbkaukaičių domenų valsčiui (Ragainės, vėliau Įsruties apskrities sudėtyje), 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Grumbkaukaičių valsčiui. Tikinčiųjų dauguma priklausė Viliūnų evangelikų liuteronų parapijai, katalikai iki 1930 m. priklausė Bildviečių parapijai, vėliau – naujai įkurtai Šilėnų parapijai. Kaime buvo malūnas. Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

Gyventojai
----------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1905 m. ir 1939 m.** |
| **1905 m.** | **1910 m.** | **1933 m.** | **1939 m.** |
| 234 | 192 | 200 | 183 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pilkalnio apskrities gyvenvietės. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T.3 (Mec-Rag). Vilnius, Mažosios Lietuvos fondas, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
2. 1 2  Erubiškiai, GenWiki vok.
3. ↑  Pilkalnio apskrities kaimų sąrašas (1910 m.) vok.
4. ↑  www.verwaltungsgeschichte.de Pilkalnio apskritis vok.
| **Vytautas Mickevičius** |
| --- |
| Gimė | 1954 m. rugpjūčio 7 d. (68 metai)Lančiūnava |
|  |
| Veikla | chemikas organikas |
|  |
| Išsilavinimas | habilituotas fizinių mokslų daktaras |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Vytautas Mickevičius** (g. 1954 m. rugpjūčio 7 d. Lančiūnava) – Lietuvos chemikas organikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras nuo 1998 m.

Biografija
----------

1977 m. baigė Kauno politechnikos institutą (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) Chemijos technologijos fakultetą.

Nuo 1998 m. Kauno technologijos universiteto dėstytojas, nuo 2001 m. Organinės chemijos katedros vedėjas; nuo 1999 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Ištyrė heterociklinių junginių, gautų iš IV–pakeistų aminorūgščių, sandarą. Kiti darbai susiję su naftos chemija, biotechnologija, biokuro ir jo komponentų gamyba. Pedagoginės veiklos kryptys – organinė, bioorganinė chemija, biokatalizatoriai. Paskelbė daugiau kaip 250 mokslinių straipsnių. Parašė vadovėlį, mokomųjų knygų. 19 išradimų (su kitais) autorius, tarp jų 1 patentas.

Bibliografija
-------------

* Organinė chemija (su kitais) 1999 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Mickevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 34 psl.
Meno salos vėliavoje pavaizduotas triskelionas
Meno salos automobilio numerio lentelė su triskelionu.
**Meno salos vėliava** - raudonas laukas su baltu triskelionu iš trijų kojų centre. Tokia vėliava naudojama dar nuo XIII a. ir siejama su Sicilijos vėliava, kurią tuo metu valdė normanai.

Trijų kojų triskelionas yra senas Meno salos simbolis, panašus į Sicilijos simbolį *Trinacria* - trys plokštiniais šarvais šarvuotos per kelius sulenktos kojos su pentinais, sujungtos ties šlaunies sąnariais. Meno triskelionas nėra griežtai apibrėžtas, todėl vyriausybės dokumentuose, piniguose, vėliavose, turistų atributikoje naudojami skirtingi jo variantai. Paprastai Meno triskelionui būdingi trispindulė simetrija, sukimasis pagal laikrodžio rodyklę (nors būna ir atvirkščias variantas). Viršutinės kojos šlaunis gali būti pavaizduota kaip laikrodžio rodyklė, rodanti 12:00 (o kartais - 11:30 ar 10:00). Kojos per kelius kartais sulenktos 90°, o kartais 60° ar net beveik 120° kampu.

Trys kojos siejamos su gana vėlai atsiradusiu salos herbo šūkiu (*moto*): *Quocunque Jeceris Stabit* ('Kaip bemesi, jis stovi'). Tai aiškinama mintimi, kad Meno gyventojų charakteriui būdingas stabilumas ir tvirtumas. Daugelyje salos mokyklų šis šūkis naudojamas kaip priemonė atkaklumui ir sunkiam darbui propaguoti.

Nuorodos
--------

* Man. Isle of Man, Mannin, Ellan Vannin. *In „Flags of the World"*

  


**Europos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Airija · Albanija · Andora · Armėnija · Austrija · Azerbaidžanas · Baltarusija · Belgija · Bosnija ir Hercegovina · Bulgarija · Čekija · Danija · Didžioji Britanija (JK) · Estija · Graikija · Gruzija · Islandija · Ispanija · Italija · Juodkalnija · Kazachstanas · Kipras · Kroatija · Latvija · Lenkija · Lichtenšteinas · Lietuva · Liuksemburgas · Makedonija · Malta · Moldavija · Monakas · Norvegija · Nyderlandai · Portugalija · Prancūzija · Rumunija · Rusija · San Marinas · Serbija · Slovakija · Slovėnija · Suomija · Švedija · Šveicarija · Turkija · Ukraina · Vatikanas · Vengrija · Vokietija |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Herbai |
**Vytautas Petras Milašius** (g. 1942 m. sausio 1 d. Radviliškis) – Lietuvos energetikas, inžinierius.

Biografija
----------

1948–1959 m. mokėsi Radviliškio V. Valsiūnienės vidurinėje mokykloje. 1959–1961 m. Kauno turbinų gamyklos „Pergalė" tekintojo mokinys, tekintojas, 1964 m. Kauno politechnikos instituto Mechanikos fakultete baigė pramonės šiluminę energetiką. 1973 m. Maskvoje TSRS Energetikos ministerijos kvalifikacijos kėlimo institute baigė šiluminių tinklų ir neblokinių elektros stočių direktorių ir vyr. inžinierių kursus, 1979 m. ten pat – Atominių elektrinių direktorių rezervo kursus. 1975–1977 m. baigė marksizmo – leninizmo universitetą.

Nuo 1965 m. sausio mėn. Šiaulių valstybinio odų ir avalynės kombinato „Elnias" inžinierius konstruktorius, nuo 1965 m. rugpjūčio mėn. energetikos cecho viršininkas. 1970–1974 m. Rėkyvos elektrinės rajoninės katilinės Nr. 2 vyresnysis meistras, 1974 m. kelis mėnesius katilų ir turbinų cecho viršininkas, 1974–1978 m. Rėkyvos VRE, 1978–1990 m. Šiaulių Šilumos tinklų vyriausiasis inžinierius. 1990 m. vasario 9 d. kolektyvo išrinktas Šiaulių Šilumos tinklų direktoriumi, vasario 14 d. kolektyvo sprendimą patvirtino ir LTSR Energetikos ir elektrifikacijos gamybinio susivienijimo generalinis direktorius. 1997 m. rugpjūčio 25 d. reorganizavus AB „Lietuvos energija" – Specialios paskirties akcinės bendrovės „Šiaulių energija" administracijos vadovas ir generalinis direktorius. Bendrovės akcininkais tapo Šiaulių zonos savivaldybės, kurios, siekdamos į savo rankas perimti šilumos ūkio valdymą, bendrovę išskaidė. AB „Šiaulių energija" akcininkais liko tik Šiaulių miesto savivaldybės taryba ir Šiaulių rajono savivaldybės taryba. Po 2000 m. savivaldybių tarybų rinkimų Šiaulių miesto savivaldybės taryba priėmė sprendimą, kad savivaldybei pavaldžių įmonių vadovų atlyginimas negali būti didesnis už mero algą, todėl dalis bendrovės vadovų, kartu su generaliniu direktoriumi 2001 m. paliko įmonę. 2001–2008 m. UAB „Telšių šiluma" direktorius.

Įvertinimas
-----------

Už gerą darbą ne kartą apdovanotas padėkos raštais.

* 1985 m. lapkričio 27 d. įteiktas Darbo veterano medalis

Šaltiniai
---------

1. ↑   AB „Šiaulių energija" archyvas
2. ↑   AB „Šiaulių energija" istorija
3. ↑   Lietuvos energetika. IV. Vilnius, 2006 m. 163 psl.
| Ersla |
| --- |
| Lieptas per upelį Erslos kaime Lieptas per upelį Erslos kaime |
| **Ilgis** | 10,7 km |
| **Baseino plotas** | 15,4 km² |
| **Ištakos** | Geidučiai |
| **Žiotys** | Šata |
| **Šalys** | Lietuva |

**Ersla** – upė Žematijoje, Skuodo rajone; Šatos kairysis intakas (Bartuvos baseinas). Prasideda 2,7 km į vakarus nuo Šačių, Geidučių kaimo žemių pietiniame pakraštyje. Teka į šiaurės vakarus. Iki Rukų tvenkinio vaga sureguliuota, paversta melioracijos kanalu. Toliau teka natūralia senvage, šiaurės kryptimi, palei Erslos miško vakarinį pakraštį. Įteka į Šatą 8 km nuo jos žiočių, Juknaičių kaime.

Rukų ir Erslos kaimuose įrengti tvenkiniai.

Gyvenvietės prie Erslos: Geidučiai, Rukai, Ersla, Juknaičiai.

Kultūros paveldo objektai prie upės: dešiniajame krante – Erslos akmuo su plokščiadugniu dubeniu, Erslos senovės gyvybinis pylimas, kairiajame krante – Erslos senosios kapinės su Šv. Aloyzo koplyčia.

Šaltiniai
---------

Nuorodos
--------

* Lietuvos Respublikos upių ir tvenkinių klasifikatorius
Jonavos turgus iš šono
Automobilių aikštelė prie turgaus
**Jonavos turgus** – prekyvietė (turgus) Jonavos rajone. Pagrindinis – Jonavos miesto centre (Turgaus g. 7; kitas – Fabriko g.). Atitinkama vieta nuo seno žinoma kaip turgaus prekyvietė; jos gatvė pavadinta Turgaus vardu.

Istorija
--------

1750 m. Augusto III M. Kosakovskienei suteiktoje privilegijoje tarp kitų tautos atstovų minimi kaip galimi būsimi gyventojai (*…įkurti Jonavos miestelį, leisti jame turgus ir prekymečius, apgyvendinti laisvus įvairių religijų žmones, t. y. krikščionis, totorius, žydus…*).

1836 m. nutiesus traktą Peterburgo-Varšuva, vystėsi prekyba augo Jonavos gyventojų skaičius. Miestelyje padaugėjo pirklių, taip pat atvykstančių į turgus ir muges. Jonavos turgūs ir mugės garsėjo grūdų, arklių prekyba. Tarpukariu mugės Jonavoje vykdavo retai, daugiausia prekiauta tik turgų dienomis.

2010 m. turgus atnaujintas, įrengtas stogas, atnaujintos tvoros, įrengti atskiri vidaus prekystaliai, paviljonai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonavos istorija Archyvuota kopija 2017-01-04 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jonavos turgus** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Jonavos turgavietėje ir jos prieigose daugiausia teisės pažeidimų padaro romų tautybės asmenys Archyvuota kopija 2013-12-03 iš Wayback Machine projekto. (Naujienų portalas, Alfa.lt)
* Atgijo BLUSŲ turgus Archyvuota kopija 2013-12-03 iš Wayback Machine projekto.
**Justas iš Gento** (ol. *Justus van Gent*, kūrė apie 1460–1480 m.) – Nyderlandų renesanso tapytojas.

Biografija
----------

Justas iš Gento buvo iš Nyderlandų kilęs tapytojas, kuris 1470-ųjų pradžioje paminėtas dirbęs Federiko da Montefeltro dvaro aplinkoje Urbine. Jo darbai buvo žinomi jaunajam Rafaeliui. Menotyrininkai mano, kad Josas van Vasenhovė, 1460 m. paminėtas meistru Antverpeno tapytojų gildijoje ir 1464 m. − Gento tapytojų gildijoje, yra tas pats tapytojas, Italijoje vadintas Justu iš Gento. Manoma, kad 1465 m. datuojamas „Nukryžiavimo triptikas" yra anksčiausias žinomas Justo darbas. Jis atliktas ankstyvosios Nyderlandų tapybos stiliumi. Jame pasireiškia Diriko Bautso įtaka. Tikėtina, kad Justą paveikė jaunesnis Hugas van der Gusas. Italijoje Justas apsilankė Romoje ir apie 1473−1474 m. nutapė „Apaštalų komunijos" altorinį paveikslą, kuris yra vienintelis patikimai jo autorystei patvirtintas darbas. Šiam paveikslui predelą nutapė Paolas Učelas. Triptikas buvo užsakytas Federiko da Montefeltro, kurio atvaizdas įtrauktas tarp triptiko scenų veikėjų. Urbine Justas van Gentas tapė garsių istorinių įsivaizduotų asmenybių portretų seriją Federiko da Montefeltro galerijai. Iš 28 serijos portretų keliolikos Justo van Gento autorystė yra diskutuotina. Tikėtina, kad kai kuriuos jų jis nutapė kartu su ispanų dailininku Pedru Burugete. Šių portretų stilius jau artimas Italijos ankstyvojo renesanso dailininkų stiliui. Justas iš Gento tikriausiai mirė apie 1480 m. Urbine.

Darbų galerija
--------------

* „Nukryžiavimo triptikas" (apie 1465 m. Šv. Bavono katedra, Gentas)
* „Apaštalų komunija" (1473−1474 m. Nacionalinė Markės galerija, Urbinas)
* „Euklidas" (apie 1475 m. Nacionalinė Markės galerija, Urbinas)
* „Ptolemėjus" (apie 1475 m. Luvras, Paryžius)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Justus van Gent** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Londono nacionalinė galerija
* Encyclopaedia Britannica, 2012 m.
**Meno kuopa** – Lietuvos moksleivių literatų būrelis, 1922–1944 m. veikęs Panevėžyje.

Istorija
--------

Įsteigė Matas Grigonis, Gabrielė Petkevičaitė-Bitė, Leonas Kuodys ir kiti. Intensyviausiai Meno kuopa veikė 1922–1934 m. kai jai vadovavo Julijonas Lindė-Dobilas. Vėliau globojo būrelį Salomėja Nėris, Petras Juodelis, Petras Rapšys ir kiti mokytojai. Nariai buvo Panevėžio gimnazijų (dab. Panevėžio Vytauto Žemkalnio gimnazija ir Panevėžio Juozo Balčikonio gimnazija) bei Panevėžio mokytojų seminarijos aukštesniųjų klasių moksleiviai. Kai kurie jų (Jonas Graičiūnas, Kazys Inčiūra, Benediktas Rutkauskas, Rapolas Šaltenis) dalyvavo būrelio veikloje ir studijuodami Lietuvos universitete (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas). Meno kuopa nagrinėjo savo narių kūrybą, rengė naujų knygų, aplankytų spektaklių aptarimus, literatūros vakarus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Meno kuopa*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 680 psl.

Literatūra
----------

* Juozas Brazauskas. *Mažasis Lietuvos universitetas Panevėžyje*: Meno kuopai atminti. Panevėžys: Amalkeros leidyba, 2017.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį biografinį straipsnį reikėtų sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, prašome sutvarkyti šį straipsnį. Tik tada bus galima ištrinti šį pranešimą.Priežastys, dėl kurių straipsnis laikomas nesutvarkytu, aiškinamos straipsnyje Nesutvarkyti straipsniai.  |


|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Justinas Urbanavičius** |
| --- |
| Gimė | 1982 m. sausio 1 d. (41 metai)Kaunas |
| Sutuoktinis (-ė) | Jurga |
| Vaikai | Vilius, Eglė, Jonas |
|  |
| Veikla | politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 2003 m. Lietuvos krikščionių demokratų partija |
|  |
| Alma mater | Aleksandro Stulginskio universitetas |

**Justinas Urbanavičius** (g. 1982 m. sausio 1 d. Kaune) – Lietuvos ir Kauno rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Gimė 1982 m. Garliavoje Alfonso ir Irenos Urbanavičių šeimoje.

2001 m. baigė Garliavos vidurinę mokyklą ir įstojo į Lietuvos žemės ūkio universiteto Miškų fakultetą. 2007 m. apgynė miškininkystės magistro laipsnį. Studijuodamas universitete įstojo į Divizijos generolo Stasio Raštikio puskarininkių mokyklą. 2005 metais baigus studijas jam suteiktas atsargos karininko leitenanto laipsnis.

Dar studijų metais pradėjo dirbti VĮ Kazlų Rūdos mokomosios miškų urėdijos Šališkių girininkijoje eiguliu. Už gerą darbą ir reikiamą išsilavinimą perkeltas į aukštesnes pareigas.
Dirbo VĮ Kazlų Rūdos mokomosios miškų urėdijos Braziūkų girininkijoje girininko pavaduotoju. Taip pat buvo neetatinis aplinkos apsaugos inspektorius.

Publikavo straipsnius spaudoje, tapo Alšėnų seniūnijos bendruomenės tarybos nariu. 2003 m. įstojo į Lietuvos krikščionių demokratų partiją, subūrė nemažai jaunimo ir iki šiol yra šios partijos narys.

Aktyviai dirbdamas tapo Lietuvos krikščionių demokratų partijos Kauno rajono skyriaus pirmininku. 2007 m. dalyvavo savivaldybių tarybų rinkimuose, atstovavo savo krašto žmonėms Kauno rajono savivaldybės taryboje, buvo Socialinių reikalų ir sveikatos komiteto pirmininkas.

2008 metų Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose laimėjo rinkimus vienmandatėje Kauno-Kėdainių rinkimų apygardoje. Nuo 2015 metų Kauno rajono savivaldybės tarybos narys. Žmona Jurga – Kauno technologijos universiteto verslo ir vadybos magistrė.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-11-12 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Katykas** (rus. *Катык*; azer. *qatıq*; bašk. *ҡатыҡ*; bulg. *катък*; kaz. *қатық*; kirg. *катык*; tadž. *қатиқ*; tot. *катык*; turkm. *gatyk*; uzb. *qatiq*; uig. қатиқ) – rauginto pieno gėrimas, paplitęs tiurkų tautose ir Bulgarijoje.

Gaminamas iš natūralaus pieno rauginant jį specialiomis rauginimo bakterijomis, tačiau nuo kitų rūgpienio rūšių skiriasi tuo, kad rauginamas virinant sutirštintas pienas, dėl ko jo riebumas būna padidėjęs. Prieš rauginant pienas virinamas, kol jo tūris sumažėja maždaug trečdaliu. Sutirštintas pienas rauginamas 20–40 °C temperatūroje 6–10 valandų, stengiantis rūgstančio pieno nepurtyti ir nemaišyti.

Neretai pienas padažomas burokėliais ar vyšniomis. Šiuolaikiniai katyko gamintojai gamina ir sumažinto riebumo jo variantus.

Nukošus katyką gaunama *suzma* (*сузьма* ar *сузбе*) – produktas, tarpinis tarp varškės ir grietinės.

Paruoštas katykas laikomas 2–3 dienas. Po to jis parūgštėja, įgyja aštresnį skonį. Tada tinka dėti į riebias sriubas ir buljonus.
Vidurinėje Azijoje katyką valgo atskirai kaip kefyrą ar deda į salotas kaip užpilą, nes jis pakankamai rūgštus. Naudojamas gaminant šaltąją sriubą *čalopą* (*Чалоп*).

Naudingos savybės
-----------------

Katyko raugą sudaro bulgarinės lazdelės ir pienarūgščio rūgimo streptokokai. Raugindamos pieną šios bakterijos suteikia jam naudingų savybių ir didelę mitybinę vertę.

* Katyką gaminantys mikroorganizmai užtikrina aukštą gėrimo įsisavinamumą ir biologinį vertingumą.
* Katykas turi daug vitaminų ir mikroelementų, svarbių žmogaus sveikatai palaikyti.
* Katykas slopina žarnyno puvimo bakterijų vystymąsi, atstato žarnyno bakterinę sudėtį.
* Reguliariai geriamas katykas mažina virškinimo sutrikimus.
* Katykas turi organizmą stiprinančių savybių.
**Vytautas Mieželis** (g. 1928 m. gegužės 27 d. Berniškių kaime, Antalieptės valsčiuje, Zarasų apskrityje) – pedagogas, visuomenininkas

Biografija
----------

Gimė ir augo religingų valstiečių Zakaro ir Emilijos (Bukauskaitės) Mieželių šeimoje. Jų sodyba buvo apylinkės jaunimo susitelkimo vieta; vykdavo gegužinės, sueidavo kaimynai pasidalinti naujienomis, jaunimas padainuoti, pašokti.

1950 m. baigė Antalieptės vidurinės mokyklos pirmą laidą. 1954 m. grįžęs iš tarybinės kariuomenės pradėjo mokytojauti Utenos rajono Kišūnų pradinėje mokykloje (vėliau reorganizuota į septynmetę). Kaip gabus ir sumanus pedagogas 1956 m. paskiriamas Utenos rajono Ilčiukų septynmetės mokyklos direktoriumi.

Gilindamas profesines žinias, 1969 m. baigė Vilniaus valstybinio universiteto Filologijos fakulteto neakivaizdinį skyrių. 1967–1971 m. Utenos rajono Saldutiškio vidurinės mokyklos direktorius. 

Nuo 1971 iki 2001 m. Utenos miesto naujai pastatytos 4-osios (Dauniškio) vidurinės mokyklos direktorius, mokytojas. Pasižymėjo kaip sumanus administratorius ir aktyvus visuomenininkas. Ilgą laiką Krašuonos vidurinėje mokykloje mokiniams dėstė teisėtvarką, saugų eismą, viešąją tvarką. 

Nuo 2003 m. vadovauja Utenos rajono pagyvenusių pedagogų draugijai „Atgaiva". Gieda Utenos bažnytiniame chore, dainuoja Aukštaičių chore.

Su žmona pedagoge Stefanija Janulionyte (1929–2007) užaugino dukrą Violetą (bibliotekininkė Utenoje) ir sūnų Kęstutį (mokytojas Vilniuje).

Įvertinimai
-----------

* Medalis „Už šaunų darbą" (1970)
* Lietuvos Respublikos nusipelnęs mokytojas
* Lietuvos policijos ženklu „Už paramą policijai"
* Utenos rajono Garbės pilietis (2004 m. spalio 28 d.)

Šaltiniai
---------

* Utenos rajono Švietimo skyriaus informacija.
* V. Indrašius „Antalieptės kraštas" I dalis, Vilnius, 2008, psl. 84–89
| Ruseinių kapinynas |
| --- |
| Ruseinių kapinynas nuo kelio į Krakes |
| 

Ruseinių kapinynasRuseinių kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°18′14″ š. pl. 23°42′33″ r. ilg.﻿ / ﻿55.30389°š. pl. 23.70917°r. ilg.﻿ / 55.30389; 23.70917Koordinatės: 55°18′14″ š. pl. 23°42′33″ r. ilg.﻿ / ﻿55.30389°š. pl. 23.70917°r. ilg.﻿ / 55.30389; 23.70917 |

 |
| Vieta | Kėdainių rajonas |
| Seniūnija | Josvainių seniūnija |
| Plotas |  ? m² |
| Naudotas | XI–XVII a. |
| Tirtas | 1938, 1968–1969 m. |
| Registro Nr. | AR433/5151 |

**Ruseinių kapinynas** – senovinė laidojimo vieta, rasta Lietuvoje, Kėdainių rajone, Josvainių seniūnijoje, 9 km į šiaurės vakarus nuo Josvainių, Šušvės (Angirių tvenkinio) kairiajame krante, šalia Ruseinių kaimo. Valstybinės reikšmės archeologijos paminklas.

1939 m. rasti 34 žmonių kapai (27 degintiniai, 7 griautiniai) ir 19 žirgų kapų, o 1969 m. rasti dar 102 žmonių (43 degintiniai, 59 griautiniai) ir 47 žirgų kapai. Degintiniai palaikai datuojami XI–XIV a. o griautiniai – XIV–XVII a. Žirgų kapuose rasta įvairių žirgų aprangos dalių – balnakilpių, žalvariu puoštų kamanų ir žąslų, žalvarinių skardelių karčiams puošti. Griautiniuose kapuose žmonės laidoti tiek karstuose (XVI–XVII a.), tiek be karstų (XIV–XVI a.). Juose rasta monetų, peilių, ietigalių, kirvių, segių.

Ruseinių kapinyną 1939 m. kasinėjo Kauno kultūros muziejaus archeologai, vadovaujami Prano Baleniūno, o 1968–1969 m. – Istorijos instituto archeologai, vadovaujami Vytauto Urbanavičiaus. Radiniai (~840 daiktų) saugomi Kauno istorijos muziejuje ir Lietuvos nacionaliniame muziejuje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 5151 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  *Ruseinių kapinynas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 589
Koordinatės: 55°04′47″š. pl. 24°17′23″r. ilg.﻿ / ﻿55.079717°š. pl. 24.289636°r. ilg.﻿ / 55.079717; 24.289636

Jonavos Šaulių kryžius
**Jonavos šaulių kryžius** – stogastulpis, esantis Jonavoje, Atminimo parke. Skirtas šauliams atminti, Lietuvos Nepriklausomybės paminklas. Stogastulpis taip vadinamas dėl to, kadangi ant jo liemens yra išdrožtas šaulių kryžius. Stogastulpis aptvertas medine tvorele, šalia auga kadagys. Statinys yra iš ąžuolo. Išdrožtas iš keturių pusių. Plokštumoje, matomoje nuo miesto centro pusės, yra įrašas: *Dėl Tavęs, mylimas krašte, nebaisi man mirtis*.

Istorija
--------

Koplytėlės
1928 m. Lietuvos Nepriklausomybės dešimtmečiui Šaulių sąjunga nusprendė Jonavos pakraštyje pastatyti tautinį paminklą. Jonavos Šaulių būrio valdybos pirmininkas buvo Jonavos valsčiaus pradžios mokyklos vedėjas mokytojas Balys Garmus. Šaulių būrio vadas Justinas Vareikis kartu su juo organizavo stogastulpio statybą. Juos rėmė Jonavos klebonas Petras Vaitiekūnas, studentas B. Lengvenis.

Projekto autorius – dailininkas Adomas Varnas (1879–1979).
Meistras Dominikas Leparskis (1902–1993) išdrožė stogastulpį, papuoštą meniškais drožiniais. Liemuo buvo papuoštas ąžuolo lapais su gilėmis ir išdažytas. Ąžuolo lapai buvo bronzuoti, o dugnas tarp lapų – spalvotas (balta, žalia ir raudona). Leparskis dar išdrožė šventųjų statulėles.

Į stogastulpį, išgręžus skylę jo apačioje, buvo įdėtas butelis su lietuviškais pinigais ir aktu apie paminklo pastatymo intencijas bei su data. Įbetonuotas, aptvertas tvorele. 1928 m. spalio 14 d. pašventintas. Dalyvavo gen. ltn. Vladas Nagevičius (1880–1954), dailininkas Antanas Žmuidzinavičius (1876–1966), Šaulių sąjungos choras (dirigentas N. Martinionis) ir Kauno Karo muziejaus orkestras. Pamaldos vyko Jonavos bažnyčioje. Dalyvavo šauliai, Vytauto Didžiojo kuopos kariai. Garmus perskaitė aktą, kunigas Petras Vaitiekūnas pašventino. Buvo sugiedotas himnas „Mes be Vilniaus nenurimsim" (autorius Petras Vaičiūnas). Amatininkų klube surengti iškilmingi pietūs, o Jonavos gaisrininkų salėje – Šaulių vakaras. Jo metu suvaidintos dvi komedijos – „Garsusis gydytojas" ir „Važiuojam".

Atstatymas
----------

Šaulių kryžius buvo atstatytas 1989–1990 m. panaudojus D. Leparskio projektą (dar autoriui gyvam esant). Atstatyti ėmėsi Kultūros rėmimo fondo klubas „Taurosta" ir Jonavos kraštotyros muziejus.

Atstatyto kryžiaus autorius – tautodailininkas Andrejus Kazlauskas (g. 1944 m.). Šventųjų skulptūras išdrožė liaudies meistrė Janina Listvina.

1990 m. lapkričio 1 dieną stogastulpį pašventino Jonavos parapijos klebonas kun. Vincas Pranckietis. Iškilmėse dalyvavo ir pirmasis paminklo autorius Domininkas Leparskis (1902–1993).

Galerija
--------

* Įrašas
* Koplytėlės

Literatūra
----------

* Leparskis Domininkas // Jonavos krašto žmonės. – Jonava: Linotipas, 2000. – P. 107–108.
* Šaulių kryžius // Regina Kasperavičiūtė-Karaliūnienė. Jonavos krašto kryždirbystė ir kryždirbiai. Atgimimo paminklai. – Jonava: Linotipas, 2006. – 66 [1] p. ISBN 9955-415-19-3
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Auksiniai penki rubliai 1899 m.
**Rusijos 1897 metų pinigų reforma** (Sergejaus Vitės pinigų reforma) – pinigų reforma, kurios metu Rusijoje buvo įvestas aukso standartas, t. y. rublis buvo griežtai pririštas prie aukso.

Pasiruošimas reformai prasidėjo 1880 m. Ją sąlygojo piniginės sistemos nestabilumas. Rusijos imperijos finansų ministras Sergejus Vitė 1895 m. vasario mėn. pateikė Nikolajui II projektą apie aukso apyvartos įvedimą. S. Vitė siūlė įvesti aukso standartą, kaip tai buvo padaryta Anglijoje, o ne aukso - sidabro standartą kaip Prancūzija.

1895 m. gegužės 8 d. buvo leista vykdyti sandorius auksu: visoms Valstybinio banko kontoroms ir skyriams buvo leista pirkti auksines monetas, o 8 kontoroms ir 25 skyriams - vykdyti mokėjimus šiomis monetomis. 1895 m. birželį Valstybiniam bankui buvo leista priimti auksines monetas į einamąsias sąskaitas (šiuo pavyzdžiu pasekė privatūs Sankt Peterburgo bankai); 1895 m. lapkričio mėn. buvo leista priimti auksines monetas visų valstybinių įstaigų ir valstybinio geležinkelio kasoms. 1895 m. gruodžio mėn. buvo nustatytas kreditinio (popierinio) rublio kursas - 7 rub. 40 kap. už auksinį pusimperialį (5 rub. nominalas), kuris nuo 1896 m. buvo vertas 7 rub. 50 kap.

Valstybinis bankas 1897 m. padidino grynųjų pinigų kiekį nuo 300 mln. iki 1095 mln. rub. kas beveik atitiko kreditinių bilietų kiekį (1121 mln. rub.).

1897 m. rugpjūčio 29 d. buvo išleistas įsakymas dėl Valstybinio banko emisinių operacijų, kuri suteikė teisę leisti banknotus, padengtus auksu. Auksu padengti kreditiniai pinigai buvo keičiami į auksą be ribojimų. Taip pat buvo kaldinami 5, 7,5, 10 ir 15 rublių monetos.

Reforma sustiprino išorės ir vidaus rublio kursą, pagerino investicinį klimatą, paskatino vietinio ir užsienio kapitalo investicijas.

Auksinio rublio stabilumas laikėsi ir ant solidaus finansinio pamato. Nuo 1887 m. iki 1897 m. Rusijos imperijos aukso atsargos išaugo apie 2,5 karto ir viršijo 1 milijardą rublių. Pinigų reformos pagrindą padėjo ir greitas valstybės ekonomikos augimas. Taip, kaip sakykim 1890-aisiais metais gamybos augimas sudarė 10 - 12 procentų per metus. Tokių ekonominių pasiekimų galutinis tikslas ir buvo perėjimas prie auksinio rublio konvertuojamumo.

Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui 1914 m. popierinius pinigus buvo nustota keisti į auksą.
| ***Geležinis komisaras*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Il commissario di ferro |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Stelvio Massi |
| Scenaristas (-ai) | Roberto Gianviti |
| Metai | 1978 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 82 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Geležinis komisaras** (it.  *Il commissario di ferro*) – 1978 m. Italijoje sukurtas trileris.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Maurizio Merli – komisaras Mauro Mariani
* Janet Agren – Vera
* Ettore Manni
* Chris Avram
* Elisa Mainardi
* Mariangela Giordano
* Franco Garofalo

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Sekmadienį į policijos komisariatą įsiveržia ginkluotas vaikinas ir paima kelis pareigūnus įkaitais, reikalaudamas susitikimo su komisaru Marianiu. Pastarasis prieš kurį laiką suėmė jo tėvą, šis kalėjimo kameroje nusižudė ir dabar sūnus trokšta keršto. Kol nieko neįtariantis komisaras tiria kitą bylą, įkaitais tampa ir jo žmona su sūnumi, atėję šio aplankyti. Pasiėmęs sūnų, vyras pasišalina, palikdamas komisarui galvosūkį, kur šis gali jį rasti. Prisiminęs šio areštuotą tėvą, komisaras vyksta į tą pačią vietą, kur įvykdė ankstesnį suėmimą ir spėja išgelbėti savo sūnų...
**Justinas Pilyponis** (1907 m. lapkričio 24 d. – 1947 m. liepos 4 d.) – prozininkas, vienas nuotykinės, detektyvinės ir fantastikos žanro lietuvių literatūros pradininkų.

Gimė Trakų apskrities Žiežmarių valsčiaus Kertauninkų kaime, penkerius metus mokėsi Kauno pirmojoje gimnazijoje, tačiau jos nebaigė. Nuo 1926 m. dirbo įvairiose Marijampolės, Kėdainių ir Kaišiadorių apskričių miškų urėdijose.

Antrojo pasaulinio karo metu gyveno Kaune, dirbdamas Miškų ūkio generalinėje direkcijoje; nuo 1944 m. rudens – Marcinkonių miškų urėdijoje ir Kėdainiuose vartotojų kooperacijos sistemoje. Mirė Kėdainiuose, palaidotas Kauno gatvės kapinėse. Mirties priežastis – greitoji džiova.

Kūryba
------

Pirmoji rašytojo publikacija buvo apsakymas, 1927 m. išspausdintas savaitraštyje „Šaltinis". Kūriniuose išlaikoma intriga, tačiau mažoka vaizdingos aplinkos, trūksta psichologinės motyvacijos. Kai kurios publikacijos leistos Justo Gesiulio slapyvardžiu. Be romanų, J. Pilyponis dar išspausdino keletą feljetonų bei apysakų laikraštyje Rytų Lietuva ir mėnraštyje Ugniagesis.

Bibliografija
-------------

* „Kelionė aplink Lietuvą per 80 dienų" (1928 m.),
* „Klubas nepatenkintų žmonomis" (1929 m.),
* „Juodoji kaukė" (1929 m.),
* „Kamera 5 N" (1930 m.),
* „Iš mano raisto" (1930 m.),
* „Antrasis pasaulio tvanas" (1930–1934 m.),
* „Amžinas Žydas Kaune" (1934 m.),
* „Kaukolė žalsvame čemodane" (1934 m.),
* „Kunigaikštis be praeities" (1936 m.),
* „S.O.S. 123 oro eskadrilė" (1936 m.),
* „Keturių brangakmenių grobikas" (1937 m.),
* „Raudonosios komisarės meilė" (1938 m.),
* „Vampyras iš Brijači pilies" (1939 m.),
* „Paslaptingas svetys iš Indijos" (1939 m.).
* „Maceikų kraujas" (1939 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑   Lietuvių kalba. Pilyponis, Justinas
Koordinatės: 55°44′35″ š. pl. 24°7′40″ r. ilg.﻿ / ﻿55.74306°š. pl. 24.12778°r. ilg.﻿ / 55.74306; 24.12778


| Pažibų tvenkinys |
| --- |
| Pažibų tvenkinys |
| Vieta | Lietuva (Panevėžio rajonas) |
| Plotas | 0,119 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,28 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,9 m |
| Didžiausias gylis | 5,0 m |
| Tūris | 0,00023 km³ |
| Įteka | Laba, bevardis upelis |
| Išteka | Laba |

**Pažibų tvenkinys** – tvenkinys Panevėžio rajone, 3 km į pietryčius nuo Perekšlių, ties Pažibų kaimu. Susidaręs patvenkus Labos upę (Šuojos intakas, Nevėžio baseinas) 0,42 km nuo jos žiočių. Ilgis iš vakarų į rytus 1,51 km, plotis iki 0,14 km. Altitudė 51 m. Vakarinis tvenkinio galas labai užžėlęs vandens augalija. Krantai žemi, apaugę medžiais ir krūmynais. Aplink tvenkinį daugiausia plyti dirbami laukai. Į vakarus įsikūrę Naudvario kaimas ir buvusio Naudvario dvaro sodyba. Šalia užtvankos yra dalis Bučių kaimo.

Debitas:

* Upės: 0,165 m³/s
* Užtvankos skaičiuotinis: 12,16 m³/s

Užtvanka 220 m ilgio, 8 m pločio. Vandens pralaida – šachtinė. Įrengta 1977 m.

* Pažibų tvenkinio ištakas

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998