recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
41°42′35″š. pl. 44°44′46″r. ilg.﻿ / ﻿41.7097°š. pl. 44.7461°r. ilg.﻿ / 41.7097; 44.7461

|  |
| --- |
| Stadionas 2012 m. |
| Vieta | Gruzija Tbilisis |
| Atidarytas | 1952 m. |
| Savininkas | Gruzijos vyriausybė |
| Operatorius | Lokomotivi Tbilisi |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 27 223 |

**Micheilo Meschio stadionas** (gruz. მიხეილ მესხის სტადიონი, iki 2005 m. ***Lokomotyvo stadionas***) – daugiafunkcis stadionas Tbilisyje, į vakarus nuo miesto centro, Vakės parke. Vietos klubo Lokomotivi Tbilisi namų arena.

Istorija
--------

M. Meschio statula prie stadiono
Stadionas atidarytas 1952 m. iš pradžių kaip „Burevestniko", vėliau – „Lokomotyvo" stadionas. 2001 m. buvo renovuotas. 2005 m. pervadintas futbolininko Mikheil Meskhi (1937–1991) garbei. Pakartotinai renovuotas 2012 ir 2015 m.

2001 m. stadione rungtynes žaidė Gruzijos vyrų futbolo rinktinė ir Lietuvos vyrų futbolo rinktinė, kurias 2-0 laimėjo gruzinai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  The Mikheil Meskhi Stadium. Cityseeker.com (tikrinta 2024-04-08).
2. ↑  Stadion Mikheil Meskhi (Stadion Lokomotivi). Stadiumdb.com (tikrinta 2024-04-08).
3. ↑  Lithuanian National Team (Almis.sritis.lt)
| Hamadanasهمدان |
| --- |
| *Hamadanas nuo Alvando kalno* |
|  |
| 

HamadanasHamadanas

34°48′0″ š. pl. 48°31′0″ r. ilg.﻿ / ﻿34.80000°š. pl. 48.51667°r. ilg.﻿ / 34.80000; 48.51667﻿ (Hamadanas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3:30)------ vasaros: (UTC+4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Irano vėliava Iranas |
| **Provincija** | Hamadano provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 550 284  |
| **Altitudė** | 1 850 m |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Hamadanas |

**Hamadanas** (pers. همدان) − miestas Irane, Hamadano provincijos sostinė.

Hamadanas yra vienas seniausių ne tik Irano, bet ir pasaulio miestų, įsikūręs 1850 m aukštyje Alvando (3574 m) kalno šlaite. Tai šumerų miestas Ekbatanas, vienas įtakingiausių senojo pasaulio centrų. Miestas garsėja Ibn Sinos (Avicenos), mirusio Hamadane 1037 m. mauzoliejumi.

Hamadane yra vienas didžiausių pasaulyje vandens urvų − Alisadro urvas, kurio ilgis 14 km. Pirmąkart urvas buvo rastas dar karaliaus Darijaus I laikais (521−485 m. pr. m. e.).

Dauguma Hamadano gyventojų − persai.
**Laukas** (prūs. *lauks*) – Senovės Prūsijos ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės žemdirbių laukininkų kaimo bendruomenė, susidedanti iš pavienių ūkių, bet bendrai valdanti dalį žemės ūkio naudmenų ir kartu atliekanti kai kurias gamybines funkcijas.

Istoriografija
--------------

Laukai minimi XIV a. pabaigos - XV a. pradžios Kryžiuočių karo kelių į Lietuvą aprašymuose (*Lithauische Wegebericht*), didžiojo kunigaikščio žemių užrašymuose bajorams ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės sąrašuose.

Teritorija
----------

Laukas apėmė didelį žemės plotą su daugeliu sodžių. Dirbamą žemę laukininkai buvo pasidaliję. Kiekviena sodyba savo dalį tvarkė kaip nuosavybę, o kitos naudmenos (pievos, miškai, vandenys) naudotos bendrai. Keli ar keliolika laukų sudarė žemę, turinčią pilį ir kunigaikštį.

Teisės
------

Ūkiniams ir administraciniams reikalams nagrinėti perduodant valdžios simbolį krivūlę buvo šaukiama laukininkų sueiga kuopa. Laukas dar turėjo seniūną bei kuopos teismą. Per kovas su kryžiuočiais, daugiausia Žemaitijoje laukas sudarė karinį gynimosi vienetą. Ginantis nuo priešų lauko teritorija būdavo užblokuojama nukirstais medžiais.

Lauko bendruomenės paprotinės teisės kai kurios normos buvo įrašytos į Lietuvos Statutą. 1588 m. III Statute kalbama apie lauko bendruomenės atsakomybę, jeigu jos teritorijoje randamas lavonas, apie laukininkų pareigą pėdsakais sekti vagį - užvarę ant pėdų galvijus ar kitaip jas panaikinę laukininkai turėdavo bendrai atlyginti nukentėjusiajam už nuostolius.

Stiprėjant valstybės valdžiai, vietoje kunigaikščių valdyti žemių buvo siunčiami didžiojo kunigaikščio vietininkai, tijūnai. Žemes imta vadinti valsčiais, lauko žmones - valsčionimis, arba valstiečiais. Laukai išnyko XVI a. kai per Valakų reformą valstiečiai buvo sukelti į gatvinius kaimus, o kaimai sujungti į vaitystes. Vėliau išliko tik lauko organizacinių požymių – sueigos, prievolių, ypač kelių taisymo, pasiskirstymas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozas Jurginis. *Laukas (bendruomenė)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 611 psl.
| Deir az Zaurasarab. دير الزور ‎ |
| --- |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

Deir az ZaurasDeir az Zauras

35°20′0″ š. pl. 40°9′0″ r. ilg.﻿ / ﻿35.33333°š. pl. 40.15000°r. ilg.﻿ / 35.33333; 40.15000﻿ (Deir az Zauras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Sirijos vėliava Sirija |
| **Muchafaza** | Deir az Zauro gubernija |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 239 196  |
| **Altitudė** | 210 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Deir az Zauras |

**Deir az Zauras** arba **Deir az Zoras** (arab. دير الزور = *Dayr az-Zawr*, turk. *Deyrizor*, arm. Տէր Զօր) – didžiausias šiaurės rytų Sirijos miestas, įsikūręs Džezirės plynaukštėje, Eufrato dešiniajame krante. Muchafazos centras. Iš miesto plentai veda į Damaską ir Bagdadą. Veikia regioninės reikšmės oro uostas.

Tekstilės (daugiausia medvilnės), siuvimo, maisto pramonė. Naftos gavybos rajono centras. Apylinkėse auginama ir prekiaujama kviečiais, citrusiniais vaisiais, vilnamedžiais. Netoliese yra druskos kasyklos. Deir az Zauras yra Sirijos armėnų kultūrinis centras, mieste gyvena armėnų bendruomenė, veikia garbės konsulatas. Yra karinė bazė.

Istorija
--------

Miestas įkurtas 1867 m. osmanų. 1915 m. čia veikė didžiausia armėnų koncentracijos stovykla. 1946 m. prijungtas prie Sirijos.

Sportas
-------

* Al-Fotuwa (futbolo klubas);
* Miesto savivaldybės stadionas, kurio talpa 13 tūkst. žiūrovų.

Galerija
--------

* Armėnų genocido memorialasArmėnų genocido memorialas
* Memorialo vidusMemorialo vidus
* Eufratas miesto apylinkėseEufratas miesto apylinkėse

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Deir az Zaur (Dayr az‑Zawr, Deir az Záuras)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
Ukrainos MiG-29
**Kijevo vaiduoklis** – legendinis pasakojimas apie Ukrainos pusėje Rusijos–Ukrainos kare kariaujantį labai gabų MiG-29 naikintuvo pilotą (asą). Pagal sklindančius gandus, iki 2022 m. vasario 27 dienos jis numušė apie dešimtį Rusijos pusės lėktuvų. Jei teisybė, tai būtų pirmasis tikras pilotas-asas po Antrojo pasaulinio karo. Vis dėlto Ukrainos oro pajėgos paneigė, kad toks asmuo egzistuoja, pažymėdamos, jog jo įvaizdį sukūrė patys ukrainiečiai.


Na, tai, o kodėl mes negalime tiesiog leisti žmonėms tikėti tokiais dalykais?

— „Twitter" komentaras

Ukrainos armijos vadas Valerijus Zalužnij sako galįs patvirtinti tik šešis iki tos dienos numuštus rusų lėktuvus, nors iš esmės galėtų būti vienu kitu daugiau. Socialiniuose tinkluose galima rasti minėto piloto ir jo lėktuvo nuotraukų, vaizdo įrašų, tačiau detali analizė rodo, jog neretai panaudoti žinomi seni įrašai ar išvis turinys padirbtas skridimo simuliatoriumi. Kijevo šmėkla gali būti tiek centralizuotos propagandos kūrinys, tiek ir stichiškai sukurtas, tačiau faktais nepagrįstas šių laikų mitas.

Pasakojimai apie šį asą ir jo lėktuvą buvo taip pat persiųsti oficialiu Ukrainos „Twitter" kanalu, minėti „Facebook" pasisakymuose su 717 milijonų sekėjų, susiję „YouTube" vaizdo įrašai peržiūrėti 6,5 milijono kartų, „TikTok" `#ghostofkyiv` pasiekė 200 milijonų peržiūrų. Tačiau pirmieji vaizdo įrašai YouTube buvo įkelti vos 3000 sekėjų turinčio naudotojo.

Kovo 1 d. kovodamas Ukrainos pusėje, žuvo geriausiu pilotu visame pasaulyje vadintas pulkininkas Oleksandras Oksančenka, todėl buvo spėjama, jog jis ir buvo „Kijevo vaiduoklis". Tačiau, anot pasakojimų, paslaptingasis asas po to smogė ir vėl.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Kyjivo vaiduoklis" nežuvo: Ukrainos KOP pakomentavo pasklidusią liūdną žinią. 15min.lt. Nuoroda tikrinta 2022-05-03.
2. 1 2  Fact and Mythmaking Blend in Ukraine’s Information War nytimes.com
3. ↑  Fact check: Ukraine’s 'Ghost of Kyiv' fighter pilot. dw.com
4. ↑  Van Brugen, Isabel (2022-02-25). „'Ghost of Kyiv' Ukraine fighter pilot becomes the stuff of legend". *Newsweek*. Suarchyvuota iš originalo 2022-05-25. Nuoroda tikrinta 2022-02-25. `{{cite web}}`: `|archive-date=` / `|archive-url=` laiko žyma nesutampa; 2022-02-25 siūlomas (pagalba)
5. ↑  Kijevo vaiduoklis – legenda ne tik Ukrainoje tapęs pilotas: kas jis? tv3.lt
**Felix Kekoh**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Felix Kekoh |
| Gimimo data | 2001 m. kovo 1 d. (23 metai) |
| Gimimo vieta | Jaundė, Kamerūnas |
| Ūgis | cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 20??–2019  2019–2020  2020–2021  2020  2021  2021  2021–2022  2022 | APEJES  Gambinos Stars  Admira Wacker  → Admira II  → Floridsdorfer AC (skol.)  → Admira II  →  Marsonia (skol.) FK Kauno Žalgiris | ? 0(0)? 0(0)3 0(0)? 0(0)2 0(0)? 0(0)? 0(0)9 0(0) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2021 | Kamerūno U-20 rinktinė | 2 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. gegužės 22 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022 m. vasario 28 d.. |

**Feliksas Kekohas** (angl. *Kekoh Felix Ndifor II*; g. 2001 m. kovo 1 d.) – Kamerūno futbolininkas, saugas. Kitados atstovavo Kamerūno U-20 jaunimo rinktinei.

Karjera
-------

Kamerūne rungtyniavo „Apejes" klube.

Vėliau persikėlė į Gambiją ir atstovavo „Gambinos Stars" klubui.

Devyniolikos metų būdamas persikėlė į Mėdlingo „Admira Wacker" klubą Austrijoje. Daugiau laiko rungtyniavo „Admira Wacker" jaunimo komandoje. Sužaidė keletą rungtynių ir Austrijos Bundeslygoje.

2021 m. vasarą buvo paskolintas Floridsdorfer AC klubui, o vėliau – „Marsonia" klubui iš Kroatijos.

### FK Kauno Žalgiris

2022 m. vasario 28 d. pranešta, kad atstovaus Kauno Žalgiriui.

2022 m. kovo 11 d. debiutavo A lygoje rungtynėse prieš FK Panevėžys. Pasirodė po keitimo; o kauniečiai pralaimėjo rezultatu 0:1.

2022 m. gegužės 30 d. pranešta, kad nutraukta sutartis su žaidėju.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2022** | **„Kauno Žalgiris"** | 9 | 0 |

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;

Rinktinės
---------

Atstovavo Kamerūno U-20 rinktinei, kuri 2021-ųjų pradžioje dalyvavo Afrikos čempionate ir nužygiavo iki ketvirtfinalio.

2021 m. vasario 17 d. žaidė prieš Ugandą. Pasirodė po keitimo ir žaidė iki rungtynių pabaigos. Kamerūno rinktinė nugalėjo varžovus rezultatu 1-0.
2021 m. vasario 20 d. žaidė prieš Mozambiko rinktinę. Buvo startinėje sudėtyje ir buvo pakeistas. Kamerūnas įtikinamai nugalėjo mozambikiečius rezultatu 4-1.

Šaltiniai
---------

1. ↑  alyga.lt: – Felix Kehoh
2. ↑  sportas.lt – Felix Kekoh
3. ↑  alyga.lt: Panevėžys 1-0 KŽ
4. ↑  F. Kekoh paliko „Kauno Žalgirį"
5. ↑  Soccerway: Kamerųnas 1-0 Uganda
6. ↑  Soccerway: Kamerūnas 4-1 Mozambikas

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* Soccerway
* FlashScore
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Penalty|  |
| Pramonė | sporto prekės, tekstilė |
| Įkurta | 1970 m. |
| Centrinė būstinė | San Rokė, Brazilijos vėliava Brazilija |
| Produkcija | sportinė apranga, avalynė, kamuoliai ir kt. |
| Tinklalapis | penalty.com.br |

**„Penalty"** – Brazilijos gamintojas, įsikūręs San Rokėje. Prekės ženklą valdo jo savininkas ir kūrėjas Grupo Cambucci.

Įmonė daugiausia gamina futbolo įrangą, pavyzdžiui, aprangas ir kamuolius.

Istorija
--------

1945 m. Assibe Brothers San Paule įkūrė „Malharia Cambuci SA" – vyrų ir moterų drabužių kompaniją.

1970 m. įmonė sukūrė prekės ženklą „Penalty", pateikdama gaminius futbolo rinkai.

Devintajame dešimtmetyje „Penalty" tapo didžiausia Brazilijos futbolo kamuolių gamintoja. Per šį laikotarpį „Penalty" įsigijo „Asics" batų ir „Wilson" teniso rakečių gamybos teises. Dešimtajame dešimtmetyje Brazilijos São Paulo FC ir Grêmio futbolo komandos dėvėjo „Penalty" uniformas.

1998 m. prekės ženklas išplėtė savo verslą į Argentiną, ten atidarė įmonės filialą ir pasirašė sutartis su kai kuriomis vietinėmis komandomis.

2010 m. „Penalty" pradėjo remti Ispanijos Futsal lygą.

2011 m. bendrovė pasirašė išskirtinę sutartį su Víctor Valdés, FC Barcelona ir Ispanijos nacionalinės komandos futbolo vartininku, kuriam „Penalty" sukūrė išskirtinius batelius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  PENALTY REWARD EAGLE-EYED FANS WITH INNOVATIVE QR CODE
| Anuradhapuraඅනුරාධපුරය, அனுராதபுரம் |
| --- |
| *Didžioji stūpa* |
|  |
| 

AnuradhapuraAnuradhapura

8°21′0″ š. pl. 80°23′0″ r. ilg.﻿ / ﻿8.35000°š. pl. 80.38333°r. ilg.﻿ / 8.35000; 80.38333﻿ (Anuradhapura) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Šri Lankos vėliava Šri Lanka |
| **Rajonas** | rajonas |
| **Provincija** | Šiaurės vidurio provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 53 151  |
|  |
|  **Vikiteka** | Anuradhapura |
|  |
| UNESCO vėliava **UNESCO** | (angl.) (pranc.): 200 |

**Anuradhapura** (sinh. අනුරාධපුරය , tamil. அனுராதபுரம் ) – miestas šiaurinėje Šri Lankoje, prie Malvatu Ojos upės, 205 km į šiaurę nuo Kolombo. Šiaurės-Vidurio provincijos centras. Yra oro uostas, eina Kolombo-Madurajaus (Indija) geležinkelis.

Apylinkėse auginami ryžiai, riešutmedžiai, kokospalmės. Prekyba, turizmas. Anuradhapura yra budizmo religinis centras.

Paveldas
--------

Senoji miesto dalis yra UNESCO pasaulio paveldo paminklas. Seniausios Šri Lankos budistų šventyklos: Thuparama (pastatyta 244 m. pr. m. e. daug kartų perstatyta, dabartinį vaizdą įgijo po 1862 m. restauravimo) ir Ruanveli, arba Didžioji stūpa (pastatyta II-I a. pr. m. e. perstatyta XIX a.). Thuparama (platformos skersmuo 50,2 m, kupolo aukštis 19 m) – plytų mūro su balto marmuro apdaila pastatas, apsuptas 4 kolonų eilėmis; kupole yra maža relikvijų kamera. Ruanveli (aukštis be smailės 54,6 m) – kupolo pavidalo pastatas, stovintis ant dvipakopės stačiakampės platformos ir apskrito stilobato; pastatas baigiasi aukso plokštėmis aptaisyta smaile su kalnų krištolu viršuje. Uolose yra iškaltas Isurumunijos vienuolynas su puošniais reljefais (III a. pr. m. e.); prie įėjimo išliko 1600 akmeninių kolonų, skulptūrų (I–VIII a.). Yra miesto sienos (IV a.), vartų, tiltų, vandentiekio (III a. pr. m. e.) liekanų.

* ThuparamaThuparama
* Isurumunijos vienuolynasIsurumunijos vienuolynas
* Kutum Pokuno baseinasKutum Pokuno baseinas
* Abhajagirio stūpaAbhajagirio stūpa

Istorija
--------

Anuradhapura V a. pr. m. e. – II a. buvo sinhalų valstybės (Anuradhapuros karalystė) sostinė.

Sportas
-------

* Solid SC futbolo klubas.
* „Kalėjimo" stadionas (angl. *Prison Ground*), kurio talpa 2 tūkst. žiūrovų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Anuradhapura*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Šri Lankoje |
| --- |
|  |
| Materialusis | 
Šventasis Anuradhapuros miestas (1982) · Senovinis Polonaruvos miestas (1982) · Senovinis Sigirijos miestas (1982) · Šventasis Kandžio miestas (1988) · Sinharadžos miško draustinis (1988) · Galės senamiestis ir jo įtvirtinimai (1988) · Rangirio Dambulos urvų šventykla (1991) · Šri Lankos Centrinės aukštumos (2010) | Šri Lankos vėliavaŠri Lankos vėliava |
|  |
|  Nematerialusis | 
*Rūkada Nātya*, tradicinis marionečių teatras Šri Lankoje (2018) · Tradicinis Dumbara Rata Kalala gaminimo amatas (2021) |

 |
| **Vytautas Norkus** |
| --- |
|  |
| Vytautas Norkus 1939-aisiais |
| Gimė | 1921 m. sausio 28 d.Kaunas |
| Mirė | 2014 m. sausio 29 d. (93 metai)Voterberis, JAV |
| Tėvas | Juozas Norkus |
| Motina | Joana Stanaitytė |
| Sutuoktinis (-ė) | Elena Norkus |
| Vaikai | Rūta |
|  |
| Veikla | krepšininkas |

**Vytautas Petras Norkus** (1921 m. sausio 28 d. Kaune – 2014 m. sausio 29 d. Voterburyje, JAV) – Lietuvos krepšininkas, lengvaatletis (bėgikas), Europos čempionas.

Biografija
----------

Mokėsi Kauno Aušros berniukų gimnazijoje, nuo 1936 m. kultivavo krepšinį. Iki 1943 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo fizinį auklėjimą.

Žaidė miesto „Grandies" klube, vėliau – Kauno „Perkūne". 1938–1941 m. Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės žaidėjas. 1939 m. III Europos krepšinio čempionate tapo aukso medalio laimėtoju. Sirgalius žavėdavo derinukais, kuriuos atlikdavo kartu su Vytautu Budriūnu ir Pranu Lubinu. 1942 m. ir 1943 m. Lietuvos lengvosios atletikos 4×100 m estafetės bėgimo čempionas.

Baigiantis karui, 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, įsidarbino YMCA sporto klube, žaidė Kemptono „Šarūno" lietuvių išeivių krepšinio komandoje. 1949 m. kartu su broliu dvyniu Algirdu persikėlė į JAV, apsigyveno Voterberyje, Konektikute. Atvykęs į Naująją Angliją, keleriems metams įsidarbino kepykloje, vėliau iki pensijos (33 metus) dirbo „Uniroyal" firmoje Nogatake. Gyvendamas JAV, įstojo į „Lietuvos vyčių" ir Konektikuto lietuvių sporto klubo organizacijas, aktyviai sportavo iki 70 metų.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

* Jungtinių Amerikos Valstijų lietuviai (II t.). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras, 1998.
* Vidas Mačiulis, Vytautas Gudelis. Halė, kurioje žaidė Lubinas ir Sabonis. – Kaunas, 1989.
| **Zigmantas Motiekaitis** |
| --- |
| Gimė | 1936 m. rugpjūčio 12 d. (87 metai)Dacijonai, Tauragės valsčius |
|  |
| Veikla | kūno kultūros ir sporto darbuotojas, |
| Partija | 1968 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1959 m. Lietuvos kūno kultūros institutas, 1984 m. Visuomeninių mokslų akademija prie SSKP CK |

**Zigmantas Motiekaitis** (g. 1936 m. rugpjūčio 12 d. Dacijonuose, Tauragės valsčius) – Lietuvos kūno kultūros ir sporto darbuotojas.

Biografija
----------

Baigė Tauragės vidurinę mokyklą. 1954–1955 m. Žygaičių septynmetės mokyklos mokytojas. 1959 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą. 1959–1960 m. Saugų vidurinės mokyklos mokytojas. 1960–1962 m. Šilutės rajono liaudies švietimo skyriaus mokyklų inspektorius. 1962–1972 m. Vilniaus aukštojo sportinio meistriškumo mokyklos direktorius ir fechtavimo treneris. 1964 m. sklandymo, 1969 m. lėktuvų sporto SSRS sporto meistras. 1970–1972 m. Lietuvos fechtavimo federacijos pirmininkas. 1971 m. sąjunginės kategorijos teisėjas.

1972–1974 m. Kūno kultūros ir sporto komiteto prie LSSR MT Sporto federacijų valdybos viršininkas, 1976–1986 m. šio komiteto pirmininkas. 1974–1976 m. LKP CK propagandos ir agitacijos skyriaus instruktorius. 1984 m. Maskvoje baigė Visuomeninių mokslų akademiją prie SSKP CK. 1986–1990 m. LSSR valstybinio Kūno kultūros ir sporto komiteto pirmininkas. 1985–1990 m. LSSR AT deputatas. 1986–1989 m. LKP Revizijos komisijos narys.

1990–1992 m. Kūno kultūros ir sporto departamento patarėjas-konsultantas. 1992 m. Respublikinio sporto informacijos ir specialistų tobulinimosi centro direktoriaus pavaduotojas, 1993–1997 m. direktorius. Nuo 1997 m. Lietuvos sporto informacijos centro direktorius.

1988–2007 m. Lietuvos tautinio olimpinio komiteto generalinės asamblėjos narys, nuo 2007 m. garbės narys. Nuo 1994 m. Europos Tarybos sporto informacijos tinklo (SLONET) narys. 1996–2003 m. 2011–2014 m. žurnalo „Treneris", 2003–2009 m. informacinio leidinio „Kūno kultūros ir sporto aktualijos" vyr. redaktorius. Lietuvos sporto enciklopedijos redakcijos darbo grupės vadovas, 2012–2015 vyr. redaktorius.

Įvertinimas
-----------

* 1972 m. LTSR nusipelnęs treneris
* 2002 m. Dariaus ir Girėno medalis
* 2011 m. LTOK olimpinė žvaigždė

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Zigmantas Motiekaitis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 151
3. ↑  *Zigmantas Motiekaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 524 psl.
4. ↑
5. ↑
Walon Sport|  |
| Pramonė | sporto prekės, tekstilė |
| Įkurta | 1989 m. |
| Įkūrėjas (-ai) | Alfonso Gilio, Ery Camones |
| Centrinė būstinė | Lima, Peru vėliava Peru |
| Produkcija | sportinė apranga, avalynė, kamuoliai ir kt. |
| Tinklalapis | walon.com.pe |

**„Walon Sport"** – Peru gamintojas, įsikūręs Limoje.

Istorija
--------

1989 m. įkurta bendrovė. Steigėjais tapo Alfonso Gilio ir Ery Camones. Vienas iš pagrindinių sportinės aprangos gamintojų Peru. Tiekia rinkinius įvairiems futbolo klubams „Liga 1" (Peru pirmasis divizionas).

1995 m. sudaryta sutartis su León de Huánuco. Šis klubas tapo pirmuoju, dėvėjusiu Walon apranga. 1999 m. pasirašė sutartį su Alianza Lima klubu.

Bendrovė dar labiau išplėtė savo gamybą, kai sudarė sutartis su Kolumbijos „Categoría Primera A" klubais.

2003 m. Copa Sudamericana čempionais tapę Club Cienciano dėvėjo „Walon" apranga.

„Walon Sport" buvo Peru nacionalinės futbolo komandos rėmėjas 1998–2010 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  5 marcas peruanas de ropa desportiva
3. ↑  Walon y la historia del dueño de la exitosa marca deportiva nacional que viste a Melgar
4. ↑  Walon te pone la camiseta (arch.)
Marathon Sports|  |
| Pramonė | sporto prekės, tekstilė |
| Įkurta | 1981 m. |
| Įkūrėjas (-ai) | Rodrigo Rivadeneira |
| Centrinė būstinė | Kitas, Ekvadoro vėliava Ekvadoras |
| Produkcija | sportinė apranga, avalynė, kamuoliai ir kt. |
| Tinklalapis | marathon.ec |

**„Marathon Sports"** – Ekvadoro gamintojas, įsikūręs Kite. Gamina ir platina aprangą sporto komandoms ir sportininkams, daugiausia futbolo uniformas. Be savo gaminių, „Marathon" importuoja, platina ir parduoda kai kuriuos svarbiausius pasaulinius drabužių ir aksesuarų prekių ženklus, tokius kaip „Adidas", „Nike", „Puma", „Diadora", „Wilson" ir „Joma".

Istorija
--------

1981 m. gegužę bendrovę įkūrė Rodrigo Rivadeneira. Pradėjo veikti kaip sporto parduotuvių tinklas Ekvadore iki 1994 m. kai turėjo baigtis „Reebok" sutartis su Ekvadoro nacionaline futbolo komanda. Tada „Marathon Sports" pasirašė kontraktą su Ekvadoro futbolo federacija. 2016 m. sutartis buvo atnaujinta už 2,6 mln. JAV dolerių, o jos galiojimas baigėsi 2023 m.

2002 m. Ekvadoro vyrų futbolo rinktinė pateko į savo pirmąjį pasaulio čempionatą, kuris vyko Korėjoje ir Japonijoje – pirmąjį FIFA bendrai organizuojamą pasaulio čempionatą. „Marathon Sports" įsitvirtino kaip tarptautinis prekės ženklas, rėmęs ne tik futbolo komandas Ekvadore, bet ir Peru („Deportivo Municipal"), ir Urugvajaus („Rampla Juniors"), be to, „Marathon Sports" atidarė parduotuves Limoje (Peru).

2017 m. bendrovė pasirašė sutartį su Peru futbolo federacija, kad nuo 2018 m. taptų oficialia Peru nacionalinės rinktinės technine rėmėja. Bendrovė nugalėjo „Adidas", parodžiusį susidomėjimą Peru vyrų futbolo rinktine.

Bendrovė tapo ir Bolivijos vyrų futbolo rinktinės techniniais rėmėjais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Marathon será el principal patrocinador de la Federación Peruana de Fútbol
2. ↑  Camisetas Marathon de Ecuador Copa América 2019
3. ↑  La Selección de Ecuador ya tiene su nueva camiseta oficial para la Copa América y el Mundial Sub 20
4. ↑  Selección Peruana: La razón por la que se prefirió a Marathon en vez de Adidas
5. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Pomorišjė** (serb. *Поморишје*) – istorinis geografinis regionas Murešo upės pakrantėse, kur seniau gyveno gana didelė serbų populiacija. Dabar Pomorišjės regionas padalintas tarp Rumunijos ir Vengrijos, maža dalis yra šiaurės Serbijoje. Šiais laikais Rumunijoje ir Vengrijoje esančiose dalyse tebegyvena serbų mažuma.

Geografija
----------

Pomorišjė neturi griežtai apibrėžtų ribų, šiuo žodžiu vadinamos žemės palei Murešo upę. Skirtingi apibrėžimai apima žemes prie Murešo nevienodai plačiai. Kartais apimamos žemės abiejuose krantuose (įskaitant šiaurines Banato žemes pietinėje Murešo pakrantėje bei pietines Krišanos žemes šiauriniame Murešo krante), kartais Pomorišjei priskiria tik šiaurinę Murešo pakrantę, neįskaitant Banato žemių. 

Regionas daugiausia apima dabartinę Arado apskritį (Rumunija) ir nedideles Timišo apskrities (Rumunija) ir Čongrado medės (Vengrija) dalis. 
Platesne prasme šiam regionui priskiria ir Segedą (Čongrado medė Vengrijoje) bei Novi Kneževacą (Šiaurinio Banato rajonas Serbijoje). Tačiau šie du rajonai dažniau priskiriami Potisjei, o ne Pomorišjei. 

Pomorišjės Vengrijos dalyje gana didelės serbų bendruomenės gyvena *Deszk*, *Szőreg* ir kt. kaimuose.

Pavadinimas
-----------

Pavadinimas serb. *Pomorišje* reiškia 'žemė prie Murešo upės'. Panašus žodžiai yra serb. *Potisje* (Potisjė 'žemės prie Tisos'), serb. *Podunavlje* (Podunavljė 'žemės prie Dunojaus'), serb. *Posavina* (Posavina ' žemės prie Savos'). 

Šiais laikais daugelyje šių regionų nėra daug gyventojų serbų. Pavadinimas *Pomorišjė* retai vartojamas, tačiau serbų bendruomenės vis dar gyvena Pomorišjės tiek Vengrijos, tiek Rumunijos dalyse.
**Čudasamai** (angl. *Chudasama*) – radžputų klanas, gyvenantis Gudžarato valstijoje (Indija). 

Indijos antropologinė tarnyba (angl. *Anthropological Survey of India*) remdamasi šaltiniais teigia, kad čudasamai yra „atšaka samų genties, kuri galbūt yra tiurkų kilmės ir į Indija atkeliavo VII-VIII a. jie aptinkami *Kachchh*, *Junagadh* ir *Jamnagar* rajonuose" Teigiama, kad čudasamai pradžioje buvo abhirų klanas iš Sindo.

*Harald Tambs-Lyche* mano, kad yra mitais pagrįstų įrodymų, jog Džunagadhe (Gudžarato Sauraštros rajonas) egzistavo Čudasamų karalystė. Tradiciškai teigiama, kad dinastija buvo įkurta 875 m. e. m. o apie 1030 m. ją parėmė žemės ūkiu užsiimanti ahirų bendruomenė, kad būtų atstatyta karalystė galia po to, kai šią buvo užkariavęs Gudžarato karalius. 

Čudasamus kartais vadina *Ahirani Ranis*. *Tambs-Lyche* teigia, kad „Čudasamų valstybė, atrodo, buvo nedidelio karališko klano, kurį vėliau priskyrė radžputams, ir ahirų genties sąjunga". 
Paskutinį čudasamų karalių *Mandulak Chudasama* 1470 m. Gudžarato sultonas Mahmudas Begada prievarta atvertė į islamą, o jo valdas prisijungė. Begada jau anksčiau kelis kartus buvo puolęs čudasamų valstybę, kuri vadinosi *Girnaras*.

Nuorodos
--------

1. ↑  Singh, Kumar Suresh; Lal, Rajendra Behari (2003). *Gujarat, Part 3*. People of India. **XXII**. Mumbai: Popular Prakashan. p. 1174. ISBN 9788179911068. Nuoroda tikrinta 2012-05-21.
2. ↑   Book Junagadh-page-10
3. ↑  Power, profit, and poetry: traditional society in Kathiawar, western India - Harald Tambs-Lyche - Google Books
4. ↑  Harald Tambs-Lyche (2002). „Townsmen, Tenants and Tribes: War, Wildness and Wilderness in the Traditional Politics of Western India". In Ratha, S. N.; Pfeffer, Georg; Behera, Deepak Kumar (eds.). *Contemporary Society: Concept of Tribal Society*. Concept Publishing Company. pp. 189–190. ISBN 9788170229834. Nuoroda tikrinta 2012-05-21.
5. ↑  „Gujarat, Malwa and Khandesh". *The Cambridge Shorter History of India*. Cambridge: Cambridge University Press. 1934. pp. 307–308. Nuoroda tikrinta 2012-05-21.
6. ↑  Gupta, R. K.; Bakshi, S. R. eds. (2008). *Studies In Indian History: Rajasthan Through The Ages: Marwar and British Administration*. **5**. New Delhi: Sarup & Sons. pp. 22–23. ISBN 9788176258418. Nuoroda tikrinta 2012-05-21.
55°09′31″š. pl. 25°59′43″r. ilg.﻿ / ﻿55.1586°š. pl. 25.9953°r. ilg.﻿ / 55.1586; 25.9953

|  Švenčionėlių baptistų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Tikėjimo srovė** | Baptistai |
| **Savivaldybė** | Švenčionių rajono savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Švenčionėliai |
| **Adresas** | Vilniaus g. 45 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |

**Švenčionėlių baptistų bažnyčia** – baptistų bendruomenės „Naujoji Viltis" bažnyčia, stovinti Švenčionėliuose, Vilniaus g. 45. Pamaldos vyksta kiekvieną sekmadienį. Pastorius – Jurijus Stoliarčiukas.

Bažnyčios interjeras

Istorija
--------

Bažnyčia įrengta buvusiame Švenčionėlių kino teatre, kuris pastatytas XX amžiaus pirmojoje pusėje. Tuo metu čia veikė lenkų geležinkeliečių kultūros namai. Švenčionėliuose pirmos pamaldos pravestos apie 2000 m. dalyvavo apie 20-30 žmonių.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Švenčionėlių baptistų bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Švenčionėlių baptistų bendruomenė „Naujoji Viltis"
2. 1 2 3  Dar kartą apie Švenčionėlių baptistų bendruomenę - po 20 metų *svencioniukrastas.lt* 2022-07-23
| Dovilų piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Dovilų piliakalnisDovilų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°39′47.7″ š. pl. 21°20′16.1″ r. ilg.﻿ / ﻿55.663250°š. pl. 21.337806°r. ilg.﻿ / 55.663250; 21.337806 |

 |
| Vieta | Klaipėdos rajonas |
| Seniūnija | Dovilų seniūnija |
| Aukštis | 9 m |
| Plotas | 110x25 |
| Naudotas | 1 tūkstantmetis - XIII a. |
| Žvalgytas | 1930, 1963 |
| Registro Nr. | A400P / 5173 / AR455 |

**Dovilų piliakalnis**, *Gedminų piliakalnis, Pelutės Kalnas, Muškalnis* (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A400P, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR455) – piliakalnis Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijoje, prie Dovilų gyvenvietės, Dovilų seniūnija. Pasiekiamas nuo Dovilų fermų pavažiavus į pietvakarius keliu 400 m, pasukus į kairę pietų kryptimi, už 300 m - į dešinę pietvakarių kryptimi keliuku į mišką ir 750 m, yra kelio gale.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas Minijos dešiniojo kranto aukštumos atragyje. Iš rytų, pietų ir pietvakarių jį juosia šaltiniuotos pelkės. Aikštelė keturkampė, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 110 m ilgio, 20-25 m pločio. Jos pietvakariniame krašte supiltas 0,5 m aukščio, 6 m pločio pylimas. Šiaurės rytų aikštelės krašte supiltas 2,5 m aukščio, 15 m pločio pylimas, kurio išorinis 7 m aukščio šlaitas leidžiasi į 30 m pločio, 2 m gylio natūralų griovį, skiriantį piliakalnį nuo toliau į šiaurės rytus esančios aukštumos dalies. Šlaitai statūs, 9 m aukščio. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a.

Rytinį aikštelės kraštą ir abu pylimus apardė 1945 m. pradžios vokiečių apkasai. Apaugęs lapuočiais medžiais.

Tyrimai
-------

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1930 m. atliko Karlas Engelis, 1966 m. – Lietuvos istorijos institutas.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Eketės piliakalnis 17 km  Jakų piliakalnis 11 km | Kačaičių piliakalnis 20 km  Andulių piliakalnis 20 km | Antkalnio piliakalnis 11 km  Gargždų piliakalnis 6 km |  |
| Žardės piliakalnis 9 km |  | Norgėlų piliakalnis 23 km |
|  | Jomantų piliakalnis 22 km | Veiviržėnų piliakalnis 18 km  Vyskupiškių piliakalnis 15 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑   Lietuvos TSR archeologijos atlasas, Vilnius, Mintis, 1975 m. t.2 p. 53-54 (152)

* Crome H. 1937. Karte und Verzeichnis der vor - und frühgeschichtlichen Wehranlagen in Ostpreußen // Altpreußen. Juni. Heft 3, p. 124 (Nr. 12).
* Crome H. 1938, 1839, 1940. Verzeichnis der Wehranlagen Ostpreußens // Prussia. 1939. Bd. 33, p. 312.
* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.132

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalnių atlasas Archyvuota kopija 2009-04-18 iš Wayback Machine projekto.
* Lietuvos piliakalniai
| Jakų piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Jakų piliakalnisJakų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°42′57.7″ š. pl. 21°13′52.7″ r. ilg.﻿ / ﻿55.716028°š. pl. 21.231306°r. ilg.﻿ / 55.716028; 21.231306 |

 |
| Vieta | Klaipėdos rajonas |
| Seniūnija | Sendvario seniūnija |
| Plotas | skersmuo 45 |
| Naudotas | 1 tūkstantmetis |
| Tirtas | 1993 m. |
| Registro Nr. | A1561 / 20626 / 317 |

**Jakų piliakalnis**, *Mozūriškės, Sudmantai, Piltinė, Mozūrai* (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A1561, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų laikinosios apskaitos sąraše Nr.
317) – piliakalnis Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijoje, prie Lelių kaimo, Sendvario seniūnija. Pasiekiamas iš autostrados  **A1**  Vilnius–Kaunas–Klaipėda  pasukus į kairę šiaurės kryptimi link Lelių, po to už kanalo dešinėje pasukus į dešinę rytų kryptimi, 300 m palei kanalą, vėl į kairę šiaurės kryptimi, per laukus 200 m – vos žymus pakilimas.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas lygioje vietoje. Aikštelė apvali, 45 m skersmens. Ją ratu juosia iki 0,6 m aukščio, 17-20 m pločio pylimas, kuriame yra didelių akmenų, išsidėsčiusių apie 70 m skersmens ratu. Pylimo išorinio šlaito papėdės perimetras - apie 105 m. Pietiniame aikštelės pakraštyje, pylime, yra įdubimas, rodantis čia buvus įėjimą.

Piliakalnis labai suardytas arimų, dabar dirvonuoja.

Tyrimai
-------

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1993 m. atlikusi Rasa Banytė (Mažosios Lietuvos istorijos muziejus) įvairiose piliakalnio vietose iškasė 8 šurfus - iš viso 19,25 m². Po pylimu rastas iki 10 cm storio kultūrinis sluoksnis, aptikta stulpaviečių, paskirų degėsių, akmenų, molio tinko fragmentų, lipdytos keramikos šukių. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Eketės piliakalnis 10 km  Purmalių piliakalnis 7 km | Andulių piliakalnis 15 km  Valėnų piliakalnis 14 km | Antkalnio piliakalnis 13 km |  |
| Klaipėdos pilis 6 km |  | Gerduvėnų piliakalnis 14 km  Maciuičių piliakalnis 13 km |
|  | Žardės piliakalnis 7 km | Dovilų piliakalnis 11 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑   Banytė R. Žulkus V. 1994. Jakų, pylimų žvalgomieji archeologiniai kasinėjimai // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1992 ir 1993 metais. Vilnius, p. 39–43.

* Crome H. Karte und Verzeichnis der vor - und frühgeschichtlichen Wehranlagen in Ostpreußen // Altpreußen. Juni. 1937. Heft 3, p. 125 (Nr. 26)
* Zabiela G. Lietuvos medinės pilys. Vilnius, 1995.

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalnių atlasas Archyvuota kopija 2009-04-18 iš Wayback Machine projekto.
* Lietuvos piliakalniai
| **Jonas Viliušis** |
| --- |
| Gimė | 1896 m. gegužės 21 d.Vidgirių k. Šakių aps. |
| Mirė | 1988 m. sausio 20 d. (91 metai)Monrealis, Kanada |
| LR Seimo atstovas |
|  |
| Veikla | miškų inžinierius,politinis bei visuomenės veikėjas,IV Seimo narys |
|  |
| Alma mater | Taranto miškų akademija,Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordinas
 |

**Jonas Viliušis** (1896 m. gegužės 21 d. Vidgirių k. Griškabūdžio vls. Šakių aps. – 1988 m. sausio 20 d. Monrealyje, Kanadoje) – Lietuvos nepriklausomybės kovų 1918–1920 m. dalyvis, miškų inžinierius, tarpukario Lietuvos politikas, IV Seimo narys, Kanados lietuvių bendruomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Vilkaviškio ir Marijampolės gimnazijose. 1919 m. sausio mėn. įstojo savanoriu į Lietuvos kariuomenę. Dalyvavo Nepriklausomybės kovose Žiežmarių, Kėdainių ir Daugpilio apylinkėse. 1919 m. gruodžio mėn. paskirtas į 2-ąjį pėstininkų pulką. Kovėsi mūšiuose prie Seinų, kur buvo sužeistas, pateko į lenkų nelaisvę, bet pavyko pabėgti. 1923 m. išėjo į atsargą.

1922 m. pradėjo studijas Lietuvos universiteto Gamtos mokslų fakultete. 1924–1925 m. studijavo miškininkystę Vokietijoje, Freiburgo universitete. 1927 m. baigė Taranto miškų akademiją Saksonijoje ir įgijo miškų inžinieriaus diplomą. 

1927-1930 m. dirbo Pajūrio miškų urėdu. Buvo įsitraukęs į voldemarininkų grupės veiklą, todėl 1930 m. areštuotas. 1931 m. kariuomenės teismo išteisintas. J. Viliušį paskyrus Plungės urėdu, jis buvo išrinktas Telšių apskrities tarybos nariu.

Buvo Lietuvos laisvės kovų invalidų draugijos pirmininkas (1935–1940 m. 1941–1944 m.).

1936 m. apdovanotas Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Gedimino ordinu.

1936-1940 m. buvo IV Seimo nariu (išrinktas Telšių apygardoje), paskirtas Seimo biudžeto komisijos pirmininku. Dalyvavo daugelyje komisijų, kuriose buvo rengiami ir svarstomi miškininkystės, žemės ūkio, karo tarnybos ir kitų įstatymų, Seimo statuto, Lietuvos Konstitucijos projektai.

1940 m. buvo pasitraukęs į Vokietiją, o 1941 m. iš ten grįžo. 1941–1943 m. studijavo Vilniaus universitete, įgijo teisininko diplomą. Šiuo laikotarpiu Vilniaus universiteto Miškų mokslų fakultete skaitė miško statistikos ir kitus kursus. 1943-1944 m. buvo Miškų ūkio departamento Miškų ūkio generalinės direkcijos direktorius, miškininkystės žurnalo „Mūsų girios" vyriausiasis redaktorius. 

Artėjant antrajai Lietuvos okupacijai, 1944 m. vasarą vėl pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. išvyko į Kanadą. Ten organizavo Kanados lietuvių bendruomenę, 1950-1951 m. buvo jos organizacinio komiteto pirmininku.

Literatūra
----------

* Lietuvos Respublikos Seimų I (1922—1923), II (1923—1926), III (1926—1927), IV (1936—1940) narių biografinis žodynas, Lituanistikos tradicijų ir paveldo įprasminimo komisija, Vilniaus pedagoginis universitetas, Vilnius 2007

Nuorodos
--------

* Jonas Viliušis (*lrs.lt*)[neveikianti nuoroda]
* Telšių miškų urėdija. Jonas Viliušis
| **Dabrelis** |
| --- |
| Gimė | XII a.Livonija |
| Mirė | 1211 m.Livonija |
| Tautybė | lyvis |
|  |
| Veikla | Pietų Turaidos valdovas 1206–1211 |

**Dabrelis** (*Dabrel, Dobrel, Dabrelus*, ?–1211 m. Satezelės pilis, Livonija) – vienas iš lyvių genčių vadų (lyvių kunigaikštis, lot. *senior terrae Dabrelis*), gyvenęs prie Gaujos XIII a. pradžioje.

Biografija
----------

Dabrelio pilis Satezelė stovėjo pietinėje Gaujos dalyje (netoli dabartinės Siguldos), maždaug už 48,5 km nuo Rygos. Gali būti, kad Dabrelis ir Kaupas buvo politiškai susipriešinę, juodu varžėsi, katras iš jųdviejų skleis krikščionybės idėjas. 1206 m. Turaidos lyviai drauge su Dauguvos lyviais užvaldė Salaspilį, bet vėliau vokiečiai lyvius nugalėjo. Galbūt šiame žygyje dalyvavo Dabrelis, nes kitais metais vokiečiai surengė atsakomąjį žygį į Kaupo iki tol valdytą Turaidos pilį. Viena kariuomenės dalis patraukė Turaidos pilies link, kita dalis nuvyko prie Dabrelio Satezelės pilies ir ją apgulė, bet nesėkmingai. Iš degančios Turaidos dangun kylantys dūmai sustiprino gretimos pilies gynėjų ryžtą gintis. Dabrelis, jų vadas, juos drąsino ir palaikė. Piligrimai, visą dieną drauge su žiemgaliais apgulę pilį, negalėjo jos paimti; kai kurie jų nedideliu būriu mėgino pakliūti iš kitos pusės, tačiau neteko penkių žmonių. Pamatę, kad pilis gana tvirta ir neprieinama, atsitraukė ir ją paliko, grįžo pas savuosius ir, sustoję prie Rygos su likusia atsitraukusios kariuomenės dalimi, pasidalijo visą išplėštą grobį. 1206 m. Dabrelis vis dėlto leido savo žemėje skleisti krikščionybę.

1211 m. Dabrelis su kitais Livonijos kariais dalyvavo karo žygyje į estų kraštą Sontaganą.

Išnašos
-------

1. ↑  Henriko Latvio kronikos
2. ↑  *СКАЗАНИЕ ШЕСТОЕ, Я. Я. Рудзитис, Nuoroda tikrinta 2022-07-10*
3. ↑  Indriķa hronika, X: 6, 8
4. ↑  (Indriķa hronika, X: 10)
5. ↑  *Восьмой год епископства Альберта, «Хроника» Генриха Латвийского, Nuoroda tikrinta 2022-07-10*
6. ↑  (Indriķa hronika, X: 14)
**Augšžemė**, *Aukštutinis Kuršas* (latv. *Augšzeme, Augskurzeme*) – Latvijos istorinė ir etnologinė sritis tarp Dauguvos upės ir Lietuvos, Sėlijos rytinėje dalyje.

Geografija
----------

Augšžemė apima dab. Daugpilio savivaldybės vakarinę dalį, Jėkabpilio savivaldybės pietinę dalį ir Alūkstos savivaldybę. Didesni miestai ir miesteliai: Aknysta, Alūksta, Jekabpilis, Nereta.

Etnologija
----------

Augšžemėje dabar gyvena latviai, rusai, lenkai, baltarusiai, lietuviai. Augšzemės gyventojų materialinė ir dvasinė kultūra panaši į latgalių, lietuvių aukštaičių, baltarusių. Čia gyvenantys latviai kalba augšžemiečių tarmės sėlių šnekta. Augšžemės savitumą lėmė II a. pr. m. e. apsigyvenusios baltų gentys. Spėjama, kad jau I a. čia gyvenę sėliai. X a. – XIII a. jų svarbiausias centras buvo Sėlpilis.

Istorija
--------

Jau XII a. pabaigoje – XIII a. pradžioje sėliai buvo patekę į Lietuvių žemių konfederacijos kunigaikščių įtaką. Beveik visą XIII a. Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė dėl jų žemių kovojo su Livonijos vokiečiais. Per kovas sėlių žemės buvo padalytos – šiaurinės atiteko Livonijai (vokiečiai čia pastatė mūrines Sėlpilio, Dugnojos, Alienės pilis), pietinės – Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei, todėl dalis sėlių ilgainiui sulietuvėjo, kiti (šiauriniai) – sulatvėjo. Šių gyvenamos žemės ir virto Augšžeme, kuri 1561–1795 m. priklausė Kuršo kunigaikštystei, iš pradžių Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės, vėliau Abiejų Tautų Respublikos vasalei. 1795 m. Rusijos imperija užvaldė Augšžemę ir pavertė ją Kuršo gubernijos dalimi.

1921 m. nustatant Lietuvos ir Latvijos sieną, prie buvusios Kuršo gubernijos, taigi ir prie Augšžemės, buvo prijungtos kai kurios lietuvių pasienio žemės – jos atiteko mainais į Palangos valsčių. Iki šiol ten vienur kitur išliko lietuvių. XIX–XX a. viduryje Augšžemė buvo laikoma viena labiausiai atsilikusių Latvijos sričių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Augšžemė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 206 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Cenzūra** (lot. *censura* < *censeo* – vertinu) – spaudos ir kitų visuomenės informavimo priemonių leidybos ir jų platinimo kontrolė, įvertinimas, pakeitimas arba atmetimas pagal tam tikras ideologines dogmas ir nuostatas.

Cenzūra skirstoma pagal kontrolės būdą ir pagal kontroliuojančio organo priklausomybę. Pagal pirmąjį požymį ji gali būti išankstinė (prevencinė), taikoma dar neišspausdintiems leidiniams, ir paskesnioji (represinė) – bausmės už išspausdintus darbus. Pagal antrąjį požymį skiriama valstybinė (bendroji, karinė) bei bažnytinė cenzūra.

Cenzūra būdinga totalitariniams režimams, siekiantiems kontroliuoti informaciją, patenkančią piliečiams per masinio informavimo priemones. Cenzūrą Tarybų Sąjungoje atliko ištikimi režimui, apmokyti, surišti su saugumu asmenys, kurie tikrino tekstų atitikimą ideologinėms komunistinėms dogmoms bei nuostatoms, atmesdavo ar keisdavo netinkamas vietas arba net blokuodavo neįtinkančių tekstų autorius. Įstaiga, atlikdavusi knygų leidybos kontrolę komunistinėje Lietuvoje, vadinosi Glavlitas. Tokio tipo redagavimas paskatino atsirasti pogrindinę spaudą – vadinamąją savilaidą arba samizdatą.

Cenzūros tipai
--------------

* Moralinė cenzūra, kuomet kontroliuojama moralinių normų neatitinkanti medžiaga (pornografija, keiksmažodžiai, smurto scenos, vulgari kalba, kiti tabu)
* Karinė cenzūra, kuomet kontroliuojama informacija apie taktines, žvalgybines paslaptis.
* Politinė cenzūra, kuomet kontroliuojama neigiama informacija apie valdžią, neleidžiama reikšti opozicinės nuomonės.
* Religinė cenzūra, kuomet kontroliuojama informacija, neatitinkanti religijos dogmų, prieštaraujanti, kitaip interpretuojanti ar neigianti religiją
* Korporacinė cenzūra, kuomet kontroliuojama informacija apie prekybines paslaptis, korporacijų neigiamus ekonominius rodiklius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Irena Petrauskienė. Cenzūra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 769-770 psl.
Baronas **Ernstas Briugenas** (vok. *Carl Friedrich Martin Ernst Baron von der Brüggen*; rus. *Эрнст Брюгген*; 1840 m. lapkričio 10 d. Laidzės kaime (dab. Tukumo rajone), Kuršo gubernija, Rusijos imperija – 1903 m. gruodžio 5 d. Rygoje, Rusijos imperija) – iš Baltijos vokiečių kilęs Žemaitijos dvarininkas ir vokiečių rašytojas kultūrologas.

Biografija
----------

Gimė ir augo Rusijos imperijos kariuomenės atsargos karininko šeimoje. Pradinį išsilavinimą įgijo šeimoje, vėliau mokėsi Dorpato gimnazijoje ir Viljandžio privačioje Gustavo Makso Šmito mokykloje. 1860–1864 m. Dorpato universitete studijavo teisę, 1865 m. jam buvo suteiktas teisės kandidato laipsnis. 

Gyveno Berlyne ir Drezdene, o nuo 1866 m. – Rygoje. 1867–1871 m. dirbo Lifliandijos gubernatūros administracijoje. 1870–1872 m. redagavo žurnalą „Baltische Monatsschrift". 1869 m. Kauno gubernijos Telšių apskrityje įsigijo Degaičių dvarą. Daug keliavo po Italiją, Olandiją ir Vokietiją. 1876 m. Berlyne įsidarbino laikraštyje „Nazional Zeitung". 1879 m. pervažiavo į Degaičius, kur praleido trejus metus. 1882 m. vėl grįžo į Berlyną ir atsidėjo literatūrinei kūrybai. 1885–1886 m. dirbo Vokietijos Užsienio reikalų ministerijoje. Nuo 1886 m. – vėl savo dvare Degaičiuose. Paskutinius dvejus savo gyvenimo metus gyveno Rygoje.

Bibliografija
-------------

* Polens Auflösung, Kulturhistorische Skizzen aus der letzten Zeit der polnischen Selbständigkeit (1882)
* Rußland und die Juden (1882)
* Wie Rußland europäisch wurde, Kulturstudien (1885)
* Das heutige Rußland, Kulturstudien (1902)

Šaltiniai
---------

* *Brüggen, Carl Friedrich Martin Ernst Bar. v.* // Baltisches Biographisches Lexikon digital
* Hugo Semel. *Ernst von der Brüggen* // Baltische Monatsschrift, LXI Band, S. 1–31[neveikianti nuoroda]
* *Baron von der Brüggen, Karl Friedrich Martin Ernst* // Schüler–Album des Dorpatschen Gymnasium von 1804 bis 1874, S. 287
* *Брюгген Эрнст* // Энциклопедический словарь Ф.А. Брокгауза и И.А. Ефрона. – С.–Пб.: Брокгауз–Ефрон. 1890–1907.
43°52′26″š. pl. 18°24′31″r. ilg.﻿ / ﻿43.8739°š. pl. 18.4086°r. ilg.﻿ / 43.8739; 18.4086

|  |
| --- |
| Stadionas 2003 m. |
| Vieta | Bosnija ir Hercegovina Sarajevas |
| Atidarytas | 1947 m. |
| Savininkas | Sarajevo miesto taryba |
| Operatorius | FK Sarajevo |
| Paviršius | Dirbtinė žolė |
| Talpa | 34 500 |

**Koševo miesto stadionas** (bosn. *Gradski stadion Koševo*; taip pat ***Olimpinis Asimo Ferchatovičiaus Chasės stadionas***, bosn. *Stadion Asim Ferhatović Hase*) – daugiafunkcis stadionas Sarajevo šiauriniame priemiestyje Koševe.

Istorija
--------

Stadionas atidarytas 1947 m. Rengiantis 1984 m. žiemos olimpiadai stadionas buvo rekonstruotas ir pavadintas olimpiniu, stadione 1984 m. vasario 7 d. vyko olimpiados atidarymas. 2004 m. pavadintas futbolininko Asimo Ferchatovičiaus (1933–1987) garbei.

1999 ir 2005 m. stadione rungtynes žaidė Bosnijos ir Hercegovinos vyrų futbolo rinktinė ir Lietuvos vyrų futbolo rinktinė.

1984 m. žiemos olimpinių žaidynių atidarymas Sarajeve

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lithuanian National Team (Almis.sritis.lt)

Nuorodos
--------

* Olimpijski Stadion Asim Ferhatović Hase (Soccerway.com)
| **Apolinaras Bagdonas** |
| --- |
|  |
| Apolinaras Bagdonas 1997 m. |
| Gimė | 1912 m. birželio 4 d.Talainiai, Užvenčio valsčius |
| Mirė | 2008 m? |
|  |
| Veikla | Lietuvos pedagogas, poetas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |
| Žinomas (-a) už | pirmųjų žemaitiškos poezijos knygų, išleistų užsienyje, autorius |

**Apolinaras Bagdonas** (1912 m. birželio 4 d. Šiaulių apskrities Užvenčio valsčiaus Talainių kaime – ?) – Lietuvos pedagogas, filologas, poetas, rašantis žemaičių kalba , pirmųjų žemaitiškos poezijos knygų, išleistų užsienyje, autorius.

Biografija
----------

Mokėsi Kražiuose, Vilniaus universitete. Antrojo pasaulinio karo metais emigravo į Vakarus, čia steigė lietuvių mokyklas (1944 m. Vokietijoje – Braunscveige, Blomberge), o nuo 1951 m. mokytojavo Čikagoje veikusioje šeštadieninėje aukštesniojoje lietuvių mokykloje.

Filologas. Daug savo straipsnių yra paskelbęs užsienio lietuvių spaudoje. 1991 m. jo žemaitiškos poezijos ir prozos knyga „Likėma laiptaas" išspausdinta Lietuvoje.

Bibliografija
-------------

* Likėma laiptaas, 1991 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  BAGDUONS APUOLINARS. ŽEMAITĖŠKĖ EILIERAŠTĒ Archyvuota kopija 2014-01-16 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  IŠKILŪS ŽEMAIČIAI IR JŲ DARBAI[neveikianti nuoroda]