recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Leksikologija** (gr. *leksikos* „priklausantis žodžiui" + *logos* „mokslas") – kalbotyros šaka, tyrinėjanti kalbos žodyną (leksiką).

Terminas *leksikologija* atsirado apie 1820 m. nors leksikologija buvo užsiiminėjama ir anksčiau.

Leksikologija tyrinėja kalbos leksiką kaip tam tikrą sistemą, tarp kurios elementų egzistuoja dialektiniai ryšiai. Leksikos objektas yra žodis. Ji tyrinėja žodžius reikšmės, kilmės, vartojimo sferų, raidos ir stilistiniu požiūriu.

Leksikologijos atšakos
----------------------

* Bendroji leksikologija – leksikologija, tirianti įvairių kalbų žodyno reiškinius, sprendžianti problemas, bendras visų kalbų leksikai.
* Specialioji leksikologija – leksikologija, nagrinėjanti vienos kurios nors kalbos leksiką.
* Lyginamoji leksikologija – tirianti įvairių kalbų leksikos bendrumus ir skirtumus.
* Kompiuterinė leksikologija užsiima kompiuteriniais žodynų ir jų turinio tyrimais.

Atskiros leksikologijos atšakos yra etimologija ir onomastika. Etimologija aiškina žodžių kilmę (tų, kurių kilmė sinchroniškai nėra aiški). Etimologui svarbu nustatyti, kokia buvo pradinė žodžio forma ir pirmykštė jo reikšmė. Onomastika tiria asmenvardžius, vietovardžius ir kitus tikrinius vardus.

Prie leksikologijos šliejasi frazeologija, tirianti pastovius, sustabarėjusius žodžių junginius, vadinamuosius frazeologizmus, kurių reikšmė nutolusi nuo juos sudarančių žodžių reikšmės, pvz.: dėti į akį „miegoti", išlindo yla iš maišo „paaiškėjo apgaulė, blogas darbas".

Leksikologijai artima sritis yra leksikografija – žodynų sudarinėjimo teorija ir praktika.

Žodžių skirstymas
-----------------

Pagal kilmę žodžiai skirstomi į *savuosius* žodžius ir *skolinius*. Savieji žodžiai, arba veldiniai, sudaro seniausią kalbos žodyno klodą. Lietuvių kalboje dalis veldinių paveldėti iš indoeuropiečių prokalbės laikų, pvz.: *akis*, *brolis*, *motina*, *trys*. Skoliniai – iš kitų kalbų pasiskolinti žodžiai ar kitokie kalbos elementai: priešdėliai, priesagos, žodžių junginiai.

Žodžiai, padaryti iš kitų – *pamatinių* – žodžių, yra *dariniai* pvz.: *degalinė* (: degalai), *kepinys* (: kepti), *pastogė* (: po stogu). Juos tiria žodžių daryba.

Pagal reikšmę žodžiai gali būti homonimai – vienodai skambantys, bet turintys skirtingą reikšmę, pvz.: *kasa* (plaukų) ir *kasa* (banko); sinonimai – vienodą arba artimą reikšmę turintys žodžiai, pvz.: *kiškis* ir *zuikis*; antonimai – priešingos reikšmės žodžiai, pvz.: *diena* – *naktis*, *juodas* – *baltas*.

Šaltiniai
---------

* Jakaitienė E. Lietuvių kalbos leksikologija. V. 1980.
* Sabaliauskas A. Lietuvių kalbos leksika. V. 1990.
| Ispartaturk. *Isparta* |
| --- |
| *Isparta* |
|  |
| 

IspartaIsparta

37°46′0″ š. pl. 30°33′0″ r. ilg.﻿ / ﻿37.76667°š. pl. 30.55000°r. ilg.﻿ / 37.76667; 30.55000﻿ (Isparta)Koordinatės: 37°46′0″ š. pl. 30°33′0″ r. ilg.﻿ / ﻿37.76667°š. pl. 30.55000°r. ilg.﻿ / 37.76667; 30.55000﻿ (Isparta) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Turkijos vėliava Turkija |
| **Provincija** | Ispartos provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 184 735  |
| **Altitudė** | 1 035 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Isparta |

**Ispárta** (turk. *Isparta*) – miestas Turkijos pietvakariuose, 1035 m virš jūros lygio. Ispartos provincijos sostinė. 20 km į vakarus nuo Ispartos yra Burduro ežeras ir 27 km į šiaurės rytus – Ehirdyro ežeras. Miestas garsėja savo rožių aliejumi ir kilimų gamyba.

Istorija
--------

Miestas įkurtas hetitų laikais ir priklausė Lydijos sričiai. 334 m. pr. m. e. miestą užėmė Aleksandras Makedonietis.

1203 m. kraštą okupavus seldžiukams, miestas iki XIV a. priklausė Hamidohlu emyrams. Isparta buvo šio ežeringo krašto sostinė.

1381 m. Hamidohlu emyras Ispartą už 85 auksinius pardavė Osmanų imperijos sultonui Muradui I–jam. Miestas prarado savo politinę reikšmę, tapo regiono prekybos ir transporto, unikalių kilimų audimo centru. Iki 1923 m. čia gyveno didelė graikų bendruomenė.

Miestų partnerystė
------------------

Miestai, su kuriais Isparta yra užmezgusi partnerystės ryšius:

* Turkija Bitlis, Turkija
* Belgija Genkas, Belgija
* Azerbaidžanas Baku, Azerbaidžanas
* Moldavija Komratas, Moldavija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 176

Nuorodos
--------

* Isparta (turkų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Doorwerth* pilies (Nyderlandai) planas
Bodiamo pilis Sasekse (Anglija))
Mespelbruno pilis Bavarijoje (Vokietija)
**Vandens pilis** (vok. *Wasserburg, Wasserschloss*; angl. *water castle*) – pilis, kurią visiškai supa platus gynybinis griovys su vandeniu, dirbtinis ar natūralus ežeras. Vandens pilys paprastai yra žemumų pilių rūšis.

Vandens pilys būna dviejų rūšių:

* apsuptos vandeniu užpildytais gynybiniais grioviais (angl. *moated castle*);
* stovinčios upės, natūralaus ar dirbtinio ežero, kartais jūros saloje. Tokios vandens pilys vadinamos *salų pilimis*.

Vandens pilyse supantis vandens telkinys yra kliūtis galimiems užpuolikams. Taip pat vanduo iš supančio telkinio apsupties metu gali būti panaudotas ir kaip geriamasis ar gaisrams gesinti.
Tokios pilys paprastai turi vienintelį įėjimą per pakeliamąjį tiltą, kuris pavojaus atveju būna pakeliamas ir uždengia pilies vartus.

Daugelyje Centrinės Europos šalių fortifikacinės pilys, kurių pagrindinė funkcija buvo karinė, vėliau buvo perstatytos į reprezentacines ir rezidencines pilis.
Tokių pilių vandens grioviai prarado gynybinę ir įgijo kraštovaizdinę funkciją. Pilių apsaugos požiūriu vandens pilys laikomos brangiai kainuojančiomis ir kebliomis, nes supantis vanduo neretai pažeidžia gynybinių sienų ar pilies pastatų pamatus. Dėl šių priežasčių Vokietijoje daugelio pilių grioviai buvo nusausinti.

* Frydevaldo vandens pilis (vok. Wasserburg Friedewald) VokietijоjeFrydevaldo vandens pilis (vok. *Wasserburg Friedewald*) Vokietijоje
* Šverino pilisŠverino pilis
* Višeringo pilisVišeringo pilis
* Karfilio pilis (Velsas)Karfilio pilis (Velsas)

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vandens pilis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Laranžal do Žari*Laranjal do Jari* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

Laranžal do ŽariLaranžal do Žari

0°50′31″ p. pl. 52°30′57″ v. ilg.﻿ / ﻿0.84194°š. pl. 52.51583°r. ilg.﻿ / 0.84194; 52.51583﻿ (Laranžal do Žari)Koordinatės: 0°50′31″ p. pl. 52°30′57″ v. ilg.﻿ / ﻿0.84194°š. pl. 52.51583°r. ilg.﻿ / 0.84194; 52.51583﻿ (Laranžal do Žari) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės regionas |
| **Valstija** | Amapa Amapa |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1987 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 49 630  |
|  |
|  **Vikiteka** | Laranžal do Žari |

**Laranžal do Žari** (port. *Laranjal do Jari*) – miestas ir savivaldybė Brazilijos šiaurės rytuose, Amapos valstijoje, 180 km į pietvakarius nuo Makapos. Išsidėstęs kairiajame Žari krante, priešais Monte Duradą (Paroje, jungia kelto linija). Yra oro uostas, plentas link Makapos. Maisto (palmių aliejaus, sulčių, riešutų) pramonė.

Savivaldybės plotas – 30 972 km² (didžiausia valstijoje), gyventojų skaičius – 52 302 (2021 m.). Kita didesnė gyvenvietė: Agva Branka do Kažari.

Savivaldybės padėtis Amapos valstijoje

Istorija
--------

XIX a. pab. – XX a. pr. dabartinio miesto žemes valdė kaučiuko magnatas Žozė Žulijus de Andradė. 1948 m. žemės parduotos amerikiečiui Danieliui Liudvigui, kuris Monte Durade įkūrė celiuliozės fabriką. Jis pritraukė daug žmonių iš apylinkių, tad Laranžal do Žari ėmė kurtis kaip favelų rajonas, pradžioje vadintas Beiradanu (*Beiradão*). Garsėjo kaip didžiausia pasaulyje favela ant vandens, čia klestėjo prostitucija, smurtingi nusikaltimai. Laranžal do Žari savivaldybė sudaryta 1987 m. atskyrus nuo Mazagano savivaldybės.

Šaltiniai
---------

1. BRAZIL: Amapá, *citypopulation.de*
2. ↑  BRAZIL: Amapá, *citypopulation.de*
3. ↑  Laranjal do Jari, IBGE
Suvestinis GULAG’o sistemos lagerių, egzistavusių 1923-1967 m. žemėlapis.
**Pataisos darbų stovykla**, *pataisos darbų lageris* (rus. *исправительно-трудовой лагерь, ИТЛ*) – bausmių atlikimo įstaigų rūšis Tarybų Sąjungoje.

1929 m. liepos 11 d. TSRS LKT nutarimu „Apie kriminalinių kalinių darbo panaudojimą" (*Об использовании труда уголовно-заключенных*) buvo įsteigtos dvi lygiagrečios laisvės atėmimo įstaigų sistemos:

* TSRS OGPU žinioje – pataisos darbų stovyklos (lageriai) nuteistiesiems su nuosprendžiais atimti laisvę virš 3 metų.
* respublikinių NKVD žinioje – pataisos darbų įstaigos nuteistiesiems su nuosprendžiais atimti laisvę iki 3 metų. Jiems buvo organizuotos žemės ūkio ir pramoninės kolonijos (pataisos darbų kolonijos (rus. *исправительно-трудовая колония, ИТК*).

Pagal 1956 m. spalio 25 d. TSKP CK ir TSRS Ministrų tarybos nutarimą 1443–719с visos TSRS Vidaus reikalų ministerijos pataisos darbų stovyklos buvo perduotos sąjunginių respublikų vidaus reikalų ministerijoms ir vėliau reorganizuotos į pataisos darbų kolonijas.

Pataisos darbų stovyklose kalėję nuteistieji masiškai dirbo statant kanalus, kelius, pramonės ir kitokius objektus Tolimojoje Šiaurėje, Tolimuosiuose Rytuose ir kituose regionuose.

Nuorodos
--------

1. ↑  М. Б. Смирнов, С. П. Сигачев, Д. В. Шкапов Система мест заключения в СССР. 1929–1960 Archyvuota kopija 2016-12-14 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°16′10″ š. pl. 24°0′10″ r. ilg.﻿ / ﻿55.26944°š. pl. 24.00278°r. ilg.﻿ / 55.26944; 24.00278

„Kėdainių biochemija"| Komercinis pavadinimas | AB „Kėdainių biochemija" |
| Buvusi forma | AB |
| Pramonė | biochemija |
| Likimas | bankrutavo |
| Uždaryta | 2003 m. |
| Centrinė būstinė | Biochemikų g. 1, Kėdainiai, Lietuva |
| Produktai | pašarinės mielės, pašarų ir lesalų priedai |
| Darbuotojų | 850 (1984 m.) |
| Padaliniai | „Biometas", „Alrupa" |

**„Kėdainių biochemija"** (iki 1993 m. – Kėdainių biochemijos gamykla) – pramonės įmonė, 1971–2003 m. veikusi Kėdainiuose. Įsikūrusi Pramonės rajone, Biochemikų g. 1, netoli AB „Lifosa" chemijos gamyklos.

Apleista „Kėdainių biochemijos" gamykla
Kėdainių biochemijos gamykla pradėta statyti 1964 m. Pirmoji eilė baigta 1970 m. antroji – 1972 m. 1971 m. atidarytas hidrolizės ir mielių cechas, 1973 m. – premiksų ir furfurolo cechai. Gamykla gamino pašarines mieles iš medžio atliekų, taip pat pašarų ir lesalų priedus (baltymų, vitaminų, mineralinių medžiagų koncentratus). 1977 m. dirbo 780 darbuotojų, pagaminta 9910 tonų pašarinių mielių, 56 300 tonų priedų, 277 tonos techninio furfurolo. 1984 m. dirbo 850 darbuotojų, pagaminta 10 000 tonų pašarinių mielių, 68 000 tonų priedų, 270 tonų techninio furfurolo. Gamyklos produkcija buvo eksportuojama į Baltarusiją, Rusiją, Ukrainą, Latviją, Estiją.

Žlugus TSRS, gamyklos gamybos apimtys labai sumažėjo. 1993 m. ji privatizuota (tapo AB „Kėdainių biochemija"). 2000 m. įkurtos dvi antrinės uždarosios akcinės bendrovės („Kėdainių biochemija" valdė po 100 % jų akcijų) – „Alrupa" (biodyzelinui skirtam rapsų aliejui gaminti) ir „Biometas" (etanoliui gaminti). 2003 m. „Kėdainių biochemija" galutinai bankrutavo. Buvęs gamyklos pastatas apleistas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Remigijus Pakalniškis. *„Kėdainių biochemija"*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
*Agrobalt2008*, Kaunas
**AgroBalt** – tarptautinė ir bene didžiausia žemės ūkio ir maisto produktų perdirbimo paroda Baltijos šalyse. Paroda trunka kelias dienas. Joje įmonės gali pristatyti savo produkciją skirtą Baltijos šalių rinkai. „AgroBalt" parodos iniciatorius ir organizatorius – Heidelbergo nacionalinis ir tarptautinis mėsos ir maisto pramonės institutas IFW, nuo 1988 m. bendradarbiaujantis su Lietuvos žemės ūkio ir maisto pramonės atstovais.

Istorija
--------

Pirmajai parodai pradėta ruoštis 1991 m. o ji įvyko 1992 m. Vilniuje.

1998 m. „AgroBaltÕ98" parodoje 549 eksponentai, atstovaujantys 28 šalims, pateikė savo ekspozicijas 14 750 m² plote LITEXPO parodų rūmų teritorijoje. Palyginti su 1992 m. surengta pirmąja „AgroBalt" paroda, ji išaugo daugiau negu 3 kartus.

2008 m. 17-ąjį kartą vykusioje parodoje Kaune dalyvavo 400 maisto pramonės ir žemės ūkio įmonių iš 13 šalių.

Galerija
--------

### 2012

* Veislinių gyvulių paviljonas
* Veislinių gyvulių paviljonas
* Žirgų maniežas
* Sodinukų turgelis
* Amatų turgelis
* Šviežios žuvies prekystalis-laivas
* Lietuvos daržovių augintojų asociacijos stendas
* Parodos ir prekystaliai Žalgirio arenoje
* Liaudies menas
* Užsienio svečių stendai
* Medžio dirbėjai
* Traktoriai
* Traktoriai
* Žalgirio arena

Nuorodos
--------

* Litexpo informacija Archyvuota kopija 2007-02-16 iš Wayback Machine projekto. Parodos tematika (PDF)
| Pataliputraपाटलिपुत्र |
| --- |
|  |
| Pataliputros liekanos |
| 

PataliputraPataliputra

 |
| Koordinatės | 25°36′45″ š. pl. 85°07′42″ r. ilg.﻿ / ﻿25.61250°š. pl. 85.12833°r. ilg.﻿ / 25.61250; 85.12833Koordinatės: 25°36′45″ š. pl. 85°07′42″ r. ilg.﻿ / ﻿25.61250°š. pl. 85.12833°r. ilg.﻿ / 25.61250; 85.12833 |
| Vieta | Biharas, Indija |
| Regionas | Arjavarta |
| Plotas | 48 ha |
| Istorija |
| Statytojas | Adžatašatrus |
| Medžiaga | mediena, plytos |
| Pastatytas | ~V a. pr. m. e. |
| Sugriautas | XII a. |
| Tauta | arijai |
| Informacija |
| Kasinėjimų datos | nuo 1892 m. |
| Vikiteka |  **Vikiteka**Vikiteka |

**Pataliputra** (skr. पाटलिपुत्र = IAST: *Pāṭaliputra-*, pali *Pātaliputtā*) – senovės Indijos miestas, stovėjęs netoli Gangos kranto, netoli Gandako ir Sono žiočių, šalia dabartinio Patnos miesto. Miestas įkurtas ~V a. pr. m. e. kai Magadhos imperatorius Adžatašatrus perkėlė sostinę iš Radžagrihos. Vėliau Maurijų dinastijos valdymo metais tapo svarbiu politiniu ir ūkiniu centru. Pataliputra taip pat buvo Nandų, Šungų ir Guptų valstybių sostinė.

Pataliputra ypač suklestėjo Ašokos laikais. Tuo metu tai buvo didžiausias miestas pasaulyje (apie 48 ha ploto, apie 150–300 tūkstančių gyventojų). Sostinėje įvyko du pirmieji visuotiniai budistiniai susirinkimai. Šį miestą mini Megastenas, Strabonas. Pradžioje miestas buvo medinis, bet Ašokos laikais perstatytas į mūrinį. Palos imperijos laikais Pataliputra nunyko dėl musulmonų antpuolių. Vėliau atsikūrė kaip Patna.

1892–1896 m. Lorensas Vodelis atkasė Pataliputros medinės sienos liekanas, helenistinio stiliaus pastatų, 1897–1998 m. P. C. Mukherdži – gynybinį griovį, monetų ir kolonų liekanų, 1912–1915 m. D. B. Spuneris – mūrinių sienų, valdovo rūmų su didele sale ir 80 kolonų liekanų, monetų, terakotos skulptūrų, spaudų. 1926–1927 m. Dž. A. Peidžas ir M. Ghošas rado palisado liekanų. 1951–1955 m. K. P. Džaisvalas pakartotinai ištyrė valdovo rūmus. Rastos budistinės šventyklos liekanos.

* Pataliputros rūmų kapitelisPataliputros rūmų kapitelis
* Medinio palisado liekanosMedinio palisado liekanos
* Šungų laikų moters skulptūrėlėŠungų laikų moters skulptūrėlė
* Ašokos stulpasAšokos stulpas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pāṭaliputra*.0Bruce M. Sullivan. Historical Dictionary of Hinduism. The Scarecrow Press, 1997.0p. 159
2. ↑  *Patna*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVII (On-Peri). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010
|  |
| --- |
| Čilės radikali socialdemokratinė partijaPartido Radical Socialdemócrata |
| Lyderis | José Antonio Gómez |
| Įkurta | 1863 m. gruodžio 27 d. |
| Būstinė | Santjagas (Čilė) |
| Politinė ideologija | socialdemokratija, pasaulietinis humanizmas |

**Čilės radikali socialdemokratinė partija** (**PRSD**, *Partido Radical Socialdemócrata*) – seniausia Čilės ir visos Lotynų Amerikos politinė partija.

Istorija
--------

Įkurta 1863 m. kaip *Progresyvių liberalų partija*. XX a. pradžioje joje išsiskyrė liberali ir socialdemokratinė srovės. Pastaroji pasivadino *Radikalų partija*, tačiau į tuomet vyravusią dvipartinę sistemą jai įsibrauti nepavyko, tuo labiau, kad nuolatiniai kariniai perversmai trukdė Čilėje susiformuoti ilgalaikei demokratijai.

1946–1948 m. dalyvavo *Liaudies fronte*, 1969 m. *Liaudies vienybės koalicijoje* ir jos 1970–1973 m. suformuotoje S. Allendės vyriausybėje. Po karinio perversmo uždrausta, jos lyderiai suimti, o 1975 m. ištremti iš šalies. 1983 m. įėjo į Demokratinį aljansą (*Concertacion de Partidos por la Democracia*). 1987 m. legalizavo veiklą šalyje.

Dalyvaudama *Demokratinio aljanso* (*Concertación Democrática*) koalicijoje kartu su Čilės krikščionių demokratų partija, Čilės partija už demokratiją ir Čilės socialistų partija 1990 m. gavo 11,8 %, 1993 m. – 6,7 % balsų – 2 vietos parlamente ir 1 senate, 1997 m. – 3,1 % balsų – 4 vietos parlamente, 2001 m. – 4,1 % balsų – 6 vietos 117 vietų parlamente. 2005 m. gruodžio 11 d. rinkimuose iškovojo 7 vietas žemuosiuose rūmuose ir 1 vietą senate. Koalicija gavo 65 deputatų ir 20 senatorių vietų.

2005–2006 m. prezidento rinkimuose nugalėjo *Concertación Democrática* kandidatė Mišelė Bašelė.

Ideologija
----------

Nuo 1994 m. vadinasi *Čilės radikali socialdemokratinė partija*. Turi apie 60 000 narių. Ideologinės pozicijos, suformuotos 7 dešimtmetyje, numato evoliucinius kapitalizmo pertvarkymus ir demokratinio socializmo visuomenės kūrimą. 1985 m. suvažiavime priimta „Principų deklaracija".

SI narė nuo 1951 m.

Pirmininkai
-----------

* 1999 m. – Enrikė Silva Sima,
* 2000 m. – Patricijus Tombolinis,
* 2002 m. – Orlandas Kanturias Zepeda,
* 2005 m. – Chosė Antonijus Gomesas.
* Generalinis sekretorius Rikardas Navarete Betansas.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Larabangaangl. *Larabanga* |
| --- |
| *Larabangos mečetė* |
|  |
| 

LarabangaLarabanga

9°13′0″ š. pl. 1°51′0″ v. ilg.﻿ / ﻿9.21667°š. pl. 1.85000°r. ilg.﻿ / 9.21667; 1.85000﻿ (Larabanga)Koordinatės: 9°13′0″ š. pl. 1°51′0″ v. ilg.﻿ / ﻿9.21667°š. pl. 1.85000°r. ilg.﻿ / 9.21667; 1.85000﻿ (Larabanga) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Ganos vėliava Gana |
| **Regionas** | Šiaurinis regionas (Gana) |

**Larabanga** (angl. *Larabanga*) – miestelis šiaurės vakarų Ganoje, Šiauriniame regione, į vakarus nuo Tamalės. Kerta Savlos-Damogo kelias. Už 6 km į šiaurę nuo miesto prasideda Molės nacionalinis parkas.

Larabaga žymi seniausia Ganoje mečete. Ši balto molio, Sahelio architektūrinių bruožų mečetė pastatyta 1421 m. Joje yra panašaus amžiaus Korano kopija. Kitiems pastatams irgi būdinga tradicinė architektūra. Žymi miesto vieta – uola, vadinama mitiniu akmeniu. Apie ją pasakojamos įvairios legendos.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Pandanus** |
| --- |
| Pandanus tectorius*Pandanus tectorius* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Eilė: | Pandaniečiai  *( Pandanales)* |
| Šeima: | Pandaniniai  *( Pandanaceae)* |
| Gentis: | Pandanas  *( Pandanus)* |

 |

**Pandanas** (*Pandanus*) – pandaninių (*Pandanaceae*) šeimos vienaskilčių augalų gentis.

Dydis vyrauja nuo 1 m aukščio krūmų iki 20 m aukščio medžių. Kamienas storas, šakotas, su lapiniais rumbais. Dažnai turi tankias atramines šaknis. Lapai tiesūs, 0,3-2 m ilgumo. Dvinamiai. Vaisiai rutulio formos, 10-20 cm skersmens, suskaidyti panašiai kaip ananaso vaisiai.

Pandano vaisiai, lapai, žiedai plačiai naudojami Pietryčių Azijos ir Okeanijos virtuvėse. Įvairios augalo dalys naudojamos pastatų statybai, tekstilėje, dekoravime, medicinoje.

Gentyje yra ~600 rūšių.
| Kama |
| --- |
| Kama prie Permės Kama prie Permės |
| **Ilgis** | 1805 km |
| **Baseino plotas** | 507 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 3500 m³/s |
| **Ištakos** | Kamos Aukštupio aukštuma |
| **Žiotys** | Volga |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija |
|  |
|  **Vikiteka** | Kama |

**Kama** (rus. *Кама*, udm. *Кам*, tot. *Чулман*) – upė Rusijoje, Europinės dalies rytuose; Volgos kairysis, didžiausias intakas. Prasideda Kamos aukštupio aukštumoje, Udmurtijoje. Teka į šiaurę per Kirovo sritį. Aukštupio vaga nevandeninga. Vėliau upė daro lankstą ir pasuka į pietus Permės krašte. Nuo santakos su Višera smarkiai išsiplečia. Žemupyje pasuka į pietvakarius ir įteka į Volgos upės Kuibyševo tvenkinį.

Ant Kamos įrengta hidroelektrinių ir tvenkinių kaskada: Kamos, Votkinsko, Kamos žemupio.

Didžiausi intakai: Vesliana, Timišeras, Višera, Jaiva, Kosva, Čusovaja, Belaja, Ikas (kairieji), Kosa, Ižas, Viatka (dešinieji).

Vandeningiausia pavasarį, ypač po atlydžio. Maitinasi daugiausia lietumi. Kama užšąla nuo lapkričio pabaigos iki balandžio. Laivyba nuo Kerčevskio gyvenvietės. Prie Kamos įsikūrę miestai: Solikamskas, Bereznikai, Permė, Kransnokamskas, Sarapulas, Naberežnyje Čelnai, Čistopolis.

Upėvardis Kama laikomas finougriškos kilmės. Udmuritiškai reiškia „didelė upė". Tačiau į udmurtų kalbą šis žodis galėjo patekti iš chantų *кам* ('skaidrus, tyras'). Šio krašto tiurkų tautos Kamą dar vadina 'Baltąja Volga' (Ak Ideliu) – greičiausiai dėl to, kad jos vanduo skaidrus, maitinamas sniego tirpsmo vandenų. Gali būti, kad senovės bolgarai Kamą ir Belają laikė Volgos ištakomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Государственный водный реестр
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
3. ↑  *Kama*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
4. ↑  „Kama River". *Encyclopedia Britannica*. Nuoroda tikrinta 2021-01-18.
5. ↑  Фасмер М. Этимологический словарь русского языка. Т. II. С. 172.
6. ↑  Кривощёкова-Гантман А. С. *Географические названия Верхнего Прикамья: С кратким топонимическим словарём.* – Пермь: Пермское книжное издательство, 1983.
7. ↑  В. А. Никонов. *Краткий топонимический словарь*. Москва: Мысль, 1966.
Digestai. Pandektų tyrimai pagrindė naują teisės mokslo šaką – pandektistika
**Pandektistika** (**pandektotyra**; gr. ir lot. *pandectae* – visa apimantis) – teisės mokslo šaka, išplėtota Vokietijoje, pradžioje tyrusi romėnų teisęs palikimą (pandektas). Pandektistika suformavo XIX a. Vokietijos civilistiką.

Vokietijoje romėnų teisė (pandektos, lot. digestai) turėjo paprotinės teisės galią bei teisės studijų metu buvo naudojama sprendžiant bylas bei uždavinius.
Moksliškai išplėtota pandektų teisė Vokietijoje galiojo kaip bendroji teisė (*gemeines Recht*) iki pat 1900 m. (BGB įsigaliojimo), vėliau pasitraukė ir iš teisės praktikos. Romėnų teisės tyrinėjimai XXI a. tapo teisės istorija arba jos mokslo dalimi.

Pandektistai perdirbo bei išplėtojo romėnų teisės normas, abstrahuodami taisykles, ekstrahuodami teisinius principus bei teisines sąvokas bei išdėstydami tam tikra sistema. Pandektistika padėjo pagrindus naujajai Vokietijos civilinei teisei, išdėstytai kodifikuotame teisės akte.

Pandektistika save laikė istorine teisėtyra. Ši vokiečių mokslininkų išplėtota šaka priskiriama prie istorinės teisės mokyklos, kurios ištakos siekia XIX a. pradžią (pagrindė Friedrich Carl von Savigny nuošaly laikęsis nuo prigimtinės teisės *Vernunftrecht* atstovų).

Kai kuriose Vokietijos dalyse kaip partikuliarinė teisė galiojusios kodifikacijos bei prūsų Visuotinis žemės teisynas nebuvo įtakoti teisėtyros. Senoji (germanų teisė) nebuvo išplėtota. Romėnų teisės atžvilgiu vokiška teisė teisėtyrininkų darbo baruose negalėjo konkuruoti. Romėnų teisės pranašumai – aukštas abstrakcijos lygis bei sistematika – teoriniam nagrinėjimui, studijoms bei teisės tiriamiesiems darbams labiau tiko, be to įgyta patirtis buvo prasminga ir galiojančios teisės taikymo veikloje. Taip vėliau buvo sukurta ir privatinė teisė, moksliškai pagrįsta bei išplėtota, remiantis teisėtyros bei studijų pagrindu. Kartu tapo kultūros dalimi, vertybe, iki šiandienos nepraradusi aktualumo bei svarbos.

Pandektų teisė atitiko ir, pvz. liberalizmo nuostatas, pasisakė už teisėjo savivalės šalių atžvilgiu ir kiek įmanomą didesnį jo galių apribojimą. Pandektine sistema pagrįstas Vokietijos civilinis kodeksas (BGB) arba jo dalinės nuostatos buvo recepuotos ne tik Europoje (Šveicarija), bet ir Azijoje (Turkija, Tailandas, Korėja, Japonija).

Pandektistais buvo laikomi: Georg Friedrich Puchta, Karl Adolph von Vangerow, Georg Arnold Heise, Bernhard Windscheid, Heinrich Dernburg.

Literatūra
----------

* Arndts von Arnesberg, Karl Ludwig: *Lehrbuch der Pandekten*, 9. Aufl. Stuttgart 1877 Archyvuota kopija 2021-03-23 iš Wayback Machine projekto.
* Seuffert, Johann Adam: *Praktisches Pandektenrecht*, 3. Aufl. Band 1-3, Würzburg 1852
* Windscheid, Bernhard: *Lehrbuch des Pandektenrechts*, 6. Aufl. Band 1-3, Frankfurt a. M. 1887

Šaltiniai
---------

* M. Planko institutas el. biblioteka
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia.*
Koordinatės: 54°33′34.65″ š. pl. 24°4′34″ r. ilg.﻿ / ﻿54.5596250°š. pl. 24.07611°r. ilg.﻿ / 54.5596250; 24.07611

|  Nemajūnų šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kaišiadorių |
| **Dekanatas** | Stakliškių |
| **Savivaldybė** | Birštono savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Nemajūnai (Birštonas) |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1877 m. |
| **Stilius** | neogotika |

**Nemajūnų šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Nemajūnų kaime, Nemuno dešiniajame šlaite, 6 km į pietryčius nuo Birštono.

Istorija
--------

Bažnyčia 2014 m.
Pirmąją medinę bažnyčią 1786 m. pastatė Kristina Kačanauskienė; įkurta parapija. XVIII a. Nemajūnuose veikė parapinė mokykla. XIX a. viduryje senoji bažnyčia buvo suirusi. 1858 m. patvirtintas naujos medinės bažnyčios projektas, kurio atsisakyta, 1862 m. patvirtintas mūrinės bažnyčios projektas.

1863 m. areštuotas klebonas Pranas Kazlauskas. Jam 1864 m. atimtas dvasininko titulas, išsiųstas į katorgą. Išmūrijus 1,5 m aukščio sienas, bažnyčią statyti uždrausta. Valdžia pasiūlė remontuoti senąją. Paaiškėjus, kad nėra ko remontuoti, prašyta leidimo perstatyti. Nesulaukęs oficialaus valdžios leidimo, kunigas Anzelmas Nonevičius 1877 m. pastatė naują medinę bažnyčią pagal Tomo Tišeckio 1861 m. parengtą ir 1876 m. patvirtintą projektą. Už savavališką statybą 1877 m. valdžia kleboną nubaudė 150 rb. 1918 m. vokiečių žandarai sudegino bažnyčios ūkinius pastatus su javais.

Architektūra
------------

Bažnyčia neogotikinė, stačiakampio plano, halinė, su kvadratine presbiterija ir 2 šoninėmis zakristijomis, 2 fasado bokštais ir bokšteliu ant stogo. Vidus 3 navų, atskirtų kolonomis. Yra K. Rafalavičiaus, N. Silvanavičiaus tapybos kūrinių (tarp jų [Šv. apaštalai Petras ir Paulius" didžiajame altoriuje, 1883 m.). Unikalus XIX a. tautodailės kūrinys – iš 64 jaunamarčių juostų surištas kilimas.

Galerija
--------

* KlebonijaKlebonija
* Bažnyčia nuo vartųBažnyčia nuo vartų
* Koplytstulpis šventoriujeKoplytstulpis šventoriuje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Luangva |
| --- |
| Luangvos slėnis Luangvos slėnis |
| **Ilgis** | 806 km |
| **Baseino plotas** | 50 000 km² |
| **Ištakos** | Mafingos aukštumos |
| **Žiotys** | Zambezė |
| **Šalys** | Zambija |
|  |
|  **Vikiteka** | Luangva |

**Luangva** (angl. *Luangwa River*) – upė rytų Zambijoje; Zambezės kairysis intakas. Prasideda Mafingos aukštumose šalies šiaurės rytuose, netoli Zambijos-Malavio-Tanzanijos sienų sandūros, ~1500 m aukštyje. Teka į pietvakarius per Šiaurės ir Rytų provincijas. Nuo vidurupio teka plačiu, pelkėtu slėniu, sudaro daugybę meandrų ir senvagių. Žemupyje prateka tarpekliu ir įteka į Zambezę ties Luangvos miesteliu.

Didžiausias intakas – Lukasašis. Upės slėnio plotis ties Mvufe ~100 km, salpos plotis – 10 km. Vėliau slėnis susiaurėja iki 50 km. Luangvos tapeklyje šlaitai siekia 200 m aukštį. Pačiame žemupyje salpa 3-5 km pločio. Luangva patvinsta tarp gruodžio ir kovo, o sausuoju metų laiku smarkiai nusenka.

Luangvos slėnis retai gyvenamas ir sudaro natūralų barjerą tarp Zambijos ir jos rytinės dalies, apgyvendintos niandžų. Pietinėje dalyje upę kerta tik vienas tiltas. Luangvos slėnis yra svarbus laukinės gamtos prieglobstis, čia įsteigti Šiaurės ir Pietų Luangvos nacionaliniai parkai.
| Čimaltenangasisp. *Chimaltenango* |
| --- |
| *Miesto katedra* |
|  |
| 

ČimaltenangasČimaltenangas

14°39′0″ š. pl. 90°49′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.65000°š. pl. 90.81667°r. ilg.﻿ / 14.65000; 90.81667﻿ (Čimaltenangas)Koordinatės: 14°39′0″ š. pl. 90°49′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.65000°š. pl. 90.81667°r. ilg.﻿ / 14.65000; 90.81667﻿ (Čimaltenangas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Gvatemalos vėliava Gvatemala |
| **Departamentas** | Čimaltenango departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 96 986  |
| **Altitudė** | 1 800 m |

**Čimaltenangas** (isp. *Chimaltenango*) – miestas vakarinėje Gvatemaloje, 40 km į vakarus nuo Gvatemalos miesto. Departamento centras. Virš 60 tūkst. gyventojų. Per miestą eina Panamerikos plentas.

Verčiamasi žemės ūkiu, tradiciniais tekstilės ir keramikos amatais, prekyba. Veikia nepelno organizacija Rose Education Foundation, skatinanti Gvatemalos vaikų švietimą.

Istorija
--------

Ikikolumbiniais laikais miestas vadintas B’oko'. Ispanams užkariavus regioną, miestui suteiktas nahuatliškas pavadinimas, reiškiantis „skydo miestas". Miesto statusą įgijo 1926 m.

Šaltiniai
---------

1. GUATEMALA, *citypopulation.de*
2. ↑  GUATEMALA, *citypopulation.de*
| Lozva |
| --- |
| **Ilgis** | 637 km |
| **Baseino plotas** | 17 800 km² |
| **Vidutinis debitas** | 70 m³/s |
| **Ištakos** | Uralo kalnai |
| **Žiotys** | Tavda |
| **Šalys** | Rusija (Sverdlovsko sritis) |

**Lozva** (rus. *Лозьва*) – upė Rusijoje, Sverdlovsko srities šiaurėje, kairioji Tavdą (Obės baseinas) sudaranti ištaka. Prasideda Šiauriniame Urale, Juostinio Akmens kalnagūbrio rytiniame šlaite. Teka į pietryčius Vakarų Sibiro lyguma. Aukštupyje slenkstėta, žemupyje sudaro meandras. Susilieja su Sosva ir sudaro Tavdą.

Didžiausieji intakai – Pynovka, Didžioji Jeva, Popilas (kairieji), Ivdelis (dešinysis). Upė užšąla spalį arba lapkričio pradžioje, o atitirpsta gegužės pradžioje. Lozva laivuojama 328 km nuo žiočių ruože.

Upėje sugaunamos šios žuvys: kiršliai, upinės lašišos, vėgėlės, lydekos, strepečiai, ešeriai, sykai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 257
| Mažieji Varnininkaivok. *Klein Warningken, Seidlershöhe* |
| --- |
| 

Mažieji VarnininkaiMažieji Varnininkai

54°43′37″š. pl. 22°35′18″r. ilg.﻿ / ﻿54.7269°š. pl. 22.5883°r. ilg.﻿ / 54.7269; 22.5883﻿ (Mažieji Varnininkai)Koordinatės: 54°43′37″š. pl. 22°35′18″r. ilg.﻿ / ﻿54.7269°š. pl. 22.5883°r. ilg.﻿ / 54.7269; 22.5883﻿ (Mažieji Varnininkai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kaliningrado sritis Kaliningrado sritis |
| **Rajonas** | Krasnoznamensko rajonas |

**Mažieji Varnininkai** (vok. *Klein Warningken*, nuo 1938 m. *Seidlershöhe*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities teritorijoje, 7 km į pietryčius nuo Pilkalnio, 11 km į šiaurę nuo Stalupėnų, prie Lobinio upelio.

Istorija
--------

Mažųjų Varnininkų kaimo bendruomenė 1931 m.
Pirmąkart paminėtas 1564 m. kaip nuo Varnininkų kaimo atskirtas naujakurio Rimkaus ūkis. 1580 m. jau minimas kaip Mažieji Varnininkai. Smarkiai nukentėjo nuo 1709–11 m. maro: 1719 m. iš 45 buvusių sodybų net 35 buvo tuščios. Po maro atkelta kolonistų – daugiausia zalcburgiečių. 1734 m. iš 24 šeimų 6 buvo lietuviškai kalbančios (*I.Gudsentis, L.Gudsentis, Jessatis, Kowaitis, Bekropies, Ruddatis*).

Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Užpjaunių seniūnijai (vok. *Uschpionsches Schulzenamt*), 1723–1818 m. – Įsruties apskrities Diržkiemio valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Varnininkų valsčiui. Nuo 1874 m. iki Pirmojo pasaulinio karo Mažuosiuose Varnininkuose rezidavo valsčiaus viršaitis.

Iki 1863 m. priklausė Pilkalnio evangelikų liuteronų parapijai, vėliau – Varnininkų parapijai (parapijos centras – Didžiuosiuose Varnininkuose).

Po 1945 m. kaimas išnyko. Nuo 1946 m. Nesterovo rajono, vėliau Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietės teritorijoje.

Gyventojai
----------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1905 m. ir 1939 m.** |
| **1905 m.** | **1910 m.** | **1933 m.** | **1939 m.** |
| 340 | 339 | 290 | 279 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  XVIII-XIX a. M.Varnininkų gyventojų sąrašai GenWiki vok.
2. ↑  Varnininkai. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T.4 (Rahn-Žvižežeris). Vilnius, Mažosios Lietuvos fondas, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
3. ↑  M.Varnininkai GenWiki vok.
4. ↑  Pilkalnio apskrities kaimų sąrašas (1910 m.) vok.
5. ↑  www.verwaltungsgeschichte.de Pilkalnio apskritis vok.
**Lošėjo klaida** – loginė klaida, kylanti iš klaidingo tikimybių interpretavimo. Pagrindiniai jos variantai yra šie teiginiai:

* Atsitiktinio įvykio tikimybė **didesnė**, jei ilgą laiką jis **nebuvo** įvykęs.
* Atsitiktinio įvykio tikimybė **mažesnė**, jei ilgą laiką jis **nebuvo** įvykęs.
* Atsitiktinio įvykio tikimybė **didesnė**, jei jis ką tik **buvo** įvykęs.
* Atsitiktinio įvykio tikimybė **mažesnė**, jei jis ką tik **buvo** įvykęs.

Visi šie teiginiai neteisingi. Atsitiktinio įvykio tikimybei neturi jokios reikšmės tai, kaip seniai ar kiek kartų jis buvo įvykęs prieš tai. Metant monetą, herbas lygiai vienodai tikėtinas ir tada, jei prieš tai dešimt kartų išmetėme tik skaičių, ir tada, jei prieš tai dešimt sykių iš eilės išmetėme tik herbą.

Greičiausiai ši klaida kyla iš neteisingai interpretuojamo tikimybių teorijos teiginio (teisingo), kad atsitiktinių įvykių serijos tikimybė yra mažesnė, nei vieno atsitiktinio įvykio. Tuo mažesnė, kuo daugiau įvykių serijoje. Tačiau čia kalbama apie galbūt *būsimus* įvykius, o buvę neturi jokios reikšmės. Taip pat manoma, kad šios klaidos darymas žmogui yra įgimtas psichologinis fenomenas, išsivystęs natūraliai.

Taip pat, lošėjo klaida daroma, kai įvykio tikimybė interpretuojama jam jau įvykus. Pavyzdžiui, iš 52 kortų kaladės paimame atsitiktinę kortą. Tarkime, tai buvo pikų tūzas. Galima nusistebėti, kad tikimybė ištraukti būtent pikų tūzą buvo lygi tik 1/52, o vis dėlto mes jį ištraukėme. Tai yra klaida, kadangi egzistavo analogiška tikimybė ištraukti bet kuriai kitai kortai. Šia logine klaida dažnai vadovaujamasi ir argumentacijoje. Dažniausiai norint paremti prielaidą, kad visata negalėjo atsirasti savaime, nes „kokia tikimybė *savaime* atsirasti visatai kurioje atsirastų sąlygos gyvybei ir net protui?". Be kita ko, šiame teiginyje yra ir dar viena klaida: „tarp eilučių" preziumuojama, kad ta tikimybė yra ypatingai maža, nors iš tiesų mes to nežinome. Nebuvo stebėta serija visatų atsiradimų ir skaičiuota, keliose iš jų išsivysto gyvybė ir protas. Apskaičiuoti to grynai teoriškai irgi nėra kaip.

Žinoma, jei prieš tai buvęs įvykis kažkaip paveikia prognozuojamąjį, tada jis iš tiesų turi įtakos tikimybei. Pavyzdžiui, tikimybė iš kortų kaladės ištraukti pikų tūzą yra tik 1/52, tačiau jei tarp prieš tai trauktų penkių kortų pikų tūzo nebuvo, o tos kortos *nebuvo sugrąžintos į kaladę*, tikimybė padidėja iki 1/47 (kadangi kaladėje liko tik 47 kortos).

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

1. ↑  Pinker S. How the Mind Works. Penguin Books, 1999
Piaggio P.111, fotografuotas kažkada tarp 1941 ir 1943 m. Italijoje, nuotraukos autorius nežinomas.**Piaggio P.111** – Italijos karalystės eksperimentinis, tyrimams dideliuose aukščiuose skirtas lėktuvas, sukurtas 1941 m. ir naudotas iki 1943 m. Lėktuvą Italijos karališkųjų oro pajėgų užsakymu kūrė Piaggio Aerospace bendrovė. Iš viso buvo pagamintas vienas lėktuvas.

P.111 kūrimas prasidėjo 1938 m. kuomet Italijos karališkosios oro pajėgos užsakė pagaminti naujo, dideliems aukščiams pritaikyto, triviečio dvimotorio bombonešio prototipą. Specialiai dėl P.111, Piaggio sukūrė naują 745 kW galios aštuoniolikos cilindrų žvaigždinį variklį. Tačiau begaminant lėktuvą, Oro pajėgos pakeitė užsakymą, nusprendė, kad lėktuvas turės būti naudojamas moksliniams tyrimams, o ne kaip bombonešis.

P.111 pirmą kartą pakilo 1941 m. balandžio 9 d. Iš viso jis atliko 110 skrydžių, kol 1943 m. P.111 naudojimas buvo nutrauktas, o pats lėktuvas išardytas. Dauguma juo atliktų tyrimų susiję su oro slėgiu kabinoje, ir skirti sunkiojo bombonešio Piaggio P.108 tobulinimui.

Charakteristikos
----------------

Piaggio P.111 vaizdas iš priekio, fotografuotas tarp 1941 ir 1943 m. Savonoje (Italija), nuotraukos autorius nežinomas.
* Įgula: 3
* Ilgis: 12,39838 m
* Sparno mojis: 17,30 m
* Aukštis: 3,91 m
* Sparno plotas: 40 m²
* Svoris:
	+ tuščio : 5239 kg
	+ pilnai pakrauto: 7574 kg
	+ maksimalus kilimo: 7590 kg
* Varikliai: 2 × Piaggio P.XII R.C.l00/2v 18 cilindrų oru aušinami žvaigždiniai varikliai, po 750 kW (1000 AG)
* Greitis:
	+ maksimalus: 575 km/h 10 000 m aukštyje
	+ kreiserinis: 449 km/h;
* Skrydžio nuotolis: 1 659 km;
* Skrydžio lubos: 11 997 m

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

1. ↑
2. ↑  J. Thompson. Italian Civil & Military Aircraft 1930–1945 (pirmas leidimas). New York, Aero Publishers Inc. 1963 ISBN 0-8168-6500-0.
| Liepupė |
| --- |
|  Liepupė 0,2 km iki santakos su Babrungu |
| **Ilgis** | 14,2 km |
| **Baseino plotas** | 26,7 km² |
| **Ištakos** | Babrungo apylinkės |
| **Žiotys** | Babrungas |
| **Šalys** |  Lietuva |

**Liepupė** – upė Žemaitijoje, Plungės rajono savivaldybės teritorijoje, Žemaičių aukštumoje; Babrungo dešinysis intakas. Prasideda šalia Babrungo kaimo, teka į vakarus palei šiaurinius Plungės pakraščius. Žemupyje pasuka į pietus, vinguriuodama įteka į Babrungą 10,4 km nuo jo žiočių, ties Prūsaliais.

Intakas – Jodė (dešinysis).

Iki sankirtos su Šiaulių–Klaipėdos geležinkeliu vaga ištiesinta. Prūsaliuose upė patvenkta, sudaryti Prūsalių II ir Prūsalių I tvenkiniai.

Prie upės įsikūrę: Lieplaukalė, Jodėnai, Prūsaliai.

Liepupė
Upėvardis reiškia „liepų upė".

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001, 587 psl..
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Lualaba |
| --- |
| Lualabos pakrantė (~1913 m.) Lualabos pakrantė (~1913 m.) |
| **Ilgis** | ~1800 km |
| **Ištakos** | Katangos plynaukštė |
| **Žiotys** | Kongas |
| **Šalys** | Kongo Demokratinės Respublikos vėliava Kongo DR |
|  |
|  **Vikiteka** | Lualaba |

**Lualaba** (pranc. *Lualaba*) – upė Kongo Demokratinės Respublikos pietryčiuose; pagrindinė Kongo upės ištaka. Prasideda Katangos plynaukštėje, netoli Lubumbašio. Teka į šiaurę, vaga slenkstėta, yra krioklių. Ties Bukama prateka pelkių ir ežerų (Upembos, Kisalės) ruožą. Už Kongolos teka siauru *Portes d’Enfer* tarpekliu. Už Bojomos krioklių upė toliau įgauna Kongo pavadinimą.

Didžiausi intakai: Lova, Ulindis, Luama, Lukuga, Lufira, Lubidis, Luvua. Lualaba laivuojama atskiruose ruožuose (640 ir 100 km atkarpos). Prie upės įsikūrę Kongolo ir Kabalo miestai.
| Rizėturk. *Rize* |
| --- |
|  |
|  |
| 

RizėRizė

41°01′00″ š. pl. 40°31′00″ r. ilg.﻿ / ﻿41.01667°š. pl. 40.51667°r. ilg.﻿ / 41.01667; 40.51667﻿ (Rizė)Koordinatės: 41°01′00″ š. pl. 40°31′00″ r. ilg.﻿ / ﻿41.01667°š. pl. 40.51667°r. ilg.﻿ / 41.01667; 40.51667﻿ (Rizė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Turkijos vėliava Turkija |
| **Provincija** | Rizės provincija |
|  |
| **Gyventojų** () | 96 503  |
|  |
|  **Vikiteka** | Rizė |

**Rizė** – miestas šiaurės rytų Turkijoje, prie Juodosios jūros; provincijos centras. Išvystytas žemės ūkis. Yra universitetas (nuo 2006 m.).

Ekonomika
---------

Istoriškai Rizėje auga apelsinai, tačiau po to, kai jų derlius XX a. pradžioje buvo sunaikintas, buvo atsisakyta jų auginimo. Vietovėje taip pat yra pagaminami maži mangano kiekiai.

Rizės ekonominė struktūra yra paremta jos geografine vieta. Rizė yra kalnuotas miestas, dėl to pramonės vystymasis yra sudėtingas ir nepraktiškas. Dėl oro ir traukinių tranzito trūkumo, dauguma prekių yra atgabenamos sunkvežimiais arba laivais, dėl to eksportas ir importas yra sudėtingi. Rizės pagrindinis prekybos partneris yra Trabzonas, labiausiai išsivystęs miestas šiauriniame Juodosios jūros regione. Rizės pagrindiniai eksportai yra paremti agrikultūra: arbata ir kiviai yra populiariausios prekės.

Sportas
-------

* Çaykur Rizespor (futbolas)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Prothero, W.G. (1920). *Armenia and Kurdistan*. London: H.M. Stationery Office. p. 62.
2. ↑  Prothero, W.G. (1920). *Armenia and Kurdistan*. London: H.M. Stationery Office. p. 73.
Gaminių iš LDPE polietileno ženklinimas
Pakavimo medžiaga iš LDPE
**Mažo tankio polietilenas**, arba **LDPE** (angl. *low-density polyethylene*) – termoplastikas, gaminamas iš monomero etileno. Aplinkos apsaugos agentūrų vertinimu, perdirbama 5,7 proc. šio polietileno. Ženklinant pakuotes, LDPE žymimas skaičiumi „4" – tarptautiniu perdirbimo kodu. Be rinkoje atsirandančių naujų modernių polimerų rūšių, LDPE vis dar išlieka labai svarbia ir plačiai naudojama plastiko rūšimi. 2013 m. pasaulio rinkoje pagaminta LDPE produkcijos už $33 mlrd.

Istorija
--------

LDPE buvo pirmoji pagaminta polietileno rūšis. 1933 m. mažo tankio polietileną išleido Didžiosios Britanijos kompanija „Imperial Chemical Industries", panaudojusi aukšto slėgio laisvųjų radikalų polimerizacijos technologiją.

Savybės
-------

LDPE savybes apibrėžia šios medžiagos tankis 0,910-0,940 g/cm³. Kambario temperatūroje medžiaga nereaguoja su kitomis medžiagomis, išskyrus stiprius oksidatorius ir kai kuriuos tirpiklius. LDPE atlaiko 80°C temperatūros nuolatinį poveikį, o 95°C temperatūrą gali išlaikyti trumpai. LDPE gaminamas skaidrus arba neperšviečiamas, medžiaga yra lanksti ir tampri.

LDPE pasižymi didesniu molekulių grandinių šakotumu (maždaug 2% anglies atomų) nei didelio tankio polietilenas (HDPE), todėl jo tarpmolekulinių jėgų veikimas yra silpnesnis. Dėl šios priežasties LDPE atsparumas tempimui yra mažesnis. Kadangi molekulės yra labiau išsišakojusios, jos išsidėsčiusios ne taip arti viena kitos, dėl to medžiagos tankis yra mažesnis. 

LDPE cheminės savybės:

* puikus atsparumas rūgštims, alkoholiams, bazėms, esteriams;
* geras atsparumas aldehidams, ketonams ir augaliniams aliejams;
* ribotas atsparumas aromatiniams angliavandeniliams, mineralinėms alyvoms ir oksiduojančioms medžiagoms;
* silpnas atsparumas alkilhalidams.

Naudojimo sritys
----------------

Iš LDPE gaminamos pakuotės, buteliai, vamzdeliai, laboratorinės priemonės, plastikiniai maišeliai, plėvelės, stiklainių dangteliai. Sulčių ir pieno pakuotėms gali būti naudojamas kartono laminatas, iš vidaus padengtas LDPE. Šios rūšies plastikas tinka gaminti įvairiems padėklams ir bendrosios paskirties dėžutėms, korozijai atspariems darbo paviršiams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Municipal Solid Waste Generation, Recycling, and Disposal in the United States" (PDF). EPA.gov.
2. ↑  „Market Study: Polyethylene LDPE (2nd edition)". Ceresana.
3. ↑  Dennis Malpass (2010). *Introduction to Industrial Polyethylene: Properties, Catalysts, and Processes*. John Wiley and Sons. pp. 1–. ISBN 978-0-470-62598-9.
*Apie miestą Tadžikistane žiūrėkite: Piandžas (miestas).*

| Piandžas |
| --- |
| Piandžo upė Piandžo upė |
| **Ilgis** | 921 km |
| **Baseino plotas** | 114 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 100 m³/s |
| **Ištakos** | Pamyras, Vachandarja |
| **Žiotys** | Amudarja |
| **Šalys** | Afganistano vėliava Afganistanas, Tadžikijos vėliava Tadžikija |

**Piandžas** (rus. *Пяндж*, tadž. *Панҷ*, pers. پنج = *Panj*) – upė Vidurinėje Azijoje, Pamyre; Amudarjos kairioji ištaka. Susidaro susiliejus Pamyro (prasideda Tadžikistane, prateka Zorkulio ežerą) ir Vachandarjos (teka Afganistane) upėms ties Liangaro gyvenviete. Pradžioje teka siauru tarpekliu į pietvakarius, nuo Iškašimo suka į šiaurę, maždaug nuo Rušano teka daugiausia pietvakarius. Sudaro Tadžikistano-Afganistano sieną. Susiliejusi su Vachšo upe sudaro Amudarją.

Didžiausi intakai: Guntas, Bartangas, Jazgulemas, Vandžas, Kyzylsu (dešinieji).

Žemupyje Piandžas naudojamas drėkinimui. Svarbiausi pakrančių miestai – Chorogas, Piandžas (Tadžikistanas).

Piandžo upė sovietmečiu buvo strategine siena su Afganistanu. Prie jos buvo išdėstyta daug karinių stebėjimo postų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
| **Ričardas Adamonis** |
| --- |
| Gimė | 1932 m. liepos 29 d.Jonava |
| Mirė | 2014 m. sausio 12 d. (81 metai)Jonava |
|  |
| Veikla | Lietuvos žurnalistas, sportininkas, |

**Ričardas Adamonis** (1932 m. liepos 29 d. Jonavoje – 2014 m. sausio 14 d. Jonavoje) – Lietuvos žurnalistas, sportininkas, sporto meistras, Lietuvos sportinės žūklės čempionas, Lietuvos sportinės žūklės federacijos viceprezidentas.

Biografija
----------

1978 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją.

1956–1962 m. Jonavos rajono laikraščio „Pergalės vėliava" korespondentas, 1965–1978 m. laikraščio „Jonavos balsas" skyriaus vedėjas, 1978–1989 m. Jonavos gamybinio susivienijimo „Azotas" laikraščio „Chemikas" redaktorius, 1989–1992 m. žurnalų „Mūsų gamta", „Medžiotojas ir meškeriotojas" skyriaus redaktorius. 1998–2000 m. žurnalo „Meškeriotojas" redaktorius. Žurnalo „Meisteris ir Margarita" korespondentas, žurnalo „Žūklė" bendradarbis. Jonavos rajono laikraščio „Naujienos" korespondentas (rašo aktualiomis bei Jonavos rajono istorijos temomis).

Sporto meistras, Lietuvos sportinės žūklės čempionas. Tarptautinės žuvų gaudytojų asociacijos (IGFA) komiteto narys, Lietuvos sportinės žūklės federacijos viceprezidentas.

Dukra Vidita (g. 1957 m.), sūnus Valdas (g. 1959 m.).

Bibliografija
-------------

* Meškeriotojo vadovas (bendraautoris)
* Kur žūklauti? (bendraautoris)
* Patarimai medžiotojui (bendraautoris)
* Medžiotojo knyga
* Plėšriųjų žuvų gaudymas
* Poledinė žūklė
* Žūklė plūdine meškere
* Jaunojo žvejo ABC
* Meškeriotojų išmonės (brošiūra)
* Su blizge ir kabliuku (brošiūra)
* Karpių ir karšių žūklė (brošiūra)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ričardo Adamonio biografija Archyvuota kopija 2010-04-06 iš Wayback Machine projekto. („Tūkstantmečio žmonės", UAB „Neolitas")