recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

Koordinatės: 4°53′52″š. pl. 23°54′17″r. ilg.﻿ / ﻿4.897885°š. pl. 23.904745°r. ilg.﻿ / 4.897885; 23.904745


| Vaistinė „Viltis" |
| --- |
| Vieta | Kaunas, Laisvės al. 100 |
| Statusas | Veikiantis |
| Statybų pabaiga | 1953 |
| Atidarymas | 1958 |
| Aukštų sk. | 5 |

**Kauno vaistinė „Viltis"** (pradžioje „Kauno vaistinė nr. 63", Kaunas, Laisvės al. 100) atsirado pirmame daugiabučio namo, projektuoto Jokūbo Pero ir pastatyto 1953 metais, aukšte. 5 aukštų namas yra tipiško tų metų stiliaus: monumentalaus mastelio, dekoruotas piliastrais, augalinės ornamentikos kapiteliais, vainikuojančiu karnizu. Pats namas buvo pastatytas vietoje Antrojo pasaulinio karo metu sugriauto dviejų aukštų namo (vėliau užstatytas ir trečias aukštas), kur tarpukario metais buvo įsikūrusios pašto, telegrafo ir telefono patalpos, o caro laikais (1865-1918) buvo Kauno gubernijos iždinė.

Iš pradžios vaistinės vidus buvo įrengtas pagal puošnią stalinistinio neoistorizmo estetiką, vėliau buvo perdarytas į minimalistinį 1960-ais stilių. O 1984-ais vaistinė buvo perkurta į naują manieristinį, arba, kaip jį įvardina V. Petrulis, „socialistinio postmodernizmo" interjerą, sukurtą Jono Maciulevičiaus, su neįprastomis, stilizuotomis į modernizmą stiklinėmis lempomis – varvekliais – lubose, ir spintomis su uždėtiniais medžio ir plastiko bareljefais, imituojančiais XIX a. stilistiką.

Šiam interjerui Antanas Kmieliauskas (1932–2019) nutapė didžiąją vaistinės puošmeną, freską „Viltis".
1940 m. vaistinė buvo pervadinta „Kauno vaistine nr. 63" (ankstesnis pavadinimas nežinomas). „Vilties" vardas vaistinei buvo suteiktas 1982 metais. Pati vaistinė atidaryta 1925 metais ir per savo gyvavimo laiką tris kartus kraustėsi į įvairias patalpas Laisvės prospekte. Dabartinėse patalpose ji įsikūrė, pasak skirtingų šaltinių, 1958 arba 1967 m. Šiuo metu buvusioje vaistinės farmacijos laboratorijoje veikia arbatinė.

Literatūra
----------

* *Almanolaitis, Vytenis; Almonaitienė Junona*. Kauno naujamiestis. Kaunas: „Keliautojo žinynas", 2019. Psl. 32–33. ISBN 978-609-8063-16-5.
* Kaunas 1918-2015. Architektūros gidas. / Sud. *Julija Reklaitė*. Vilnius: „Lapas", 2015. 2-asis leidimas. Psl. 222. ISBN 978-609-95484-3-2.
* *Skirmantė, Javaitytė*. Pažintis su legendinėmis Kauno vietomis: išliko ne tik spurginė // Kas vyksta Kaune. 2016.07.31
* *Petrulis, Vaidas*. „Vilties" vaistinė (Išlikęs). Architektūros ir urbanistikos tyrimų centras.[neveikianti nuoroda]

Nuotraukos
----------

* Istorinių vaistinės nuotraukų galerija 1957-2008  Archyvuota kopija 2017-01-04 iš Wayback Machine projekto..
* *Jančys, Artūras*. Senosios vaistinės vadovas prisimena, kada Laisvės alėja virto pėsčiųjų gatve // Lietuvos rytas. 2018.07.29 (Nuotraukos G. Bitvinskio).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Petrulis, Vaidas*. „Vilties" vaistinė (Išlikęs).[neveikianti nuoroda]
Koordinatės: 56°09′05″š. pl. 25°23′40″r. ilg.﻿ / ﻿56.151515°š. pl. 25.39449°r. ilg.﻿ / 56.151515; 25.39449

 **Juodymo durpių telkinys** – ištirtas naudingųjų iškasenų telkinys Juodymo pelkėje, plytinčioje Rokiškio rajono šiaurės rytuose, pasienyje su Latvija. Apima 258,71 ha teritorijos plotą. Pramoninė durpyno eksploatacija neleidžiama.

Telkinio žvalgymai
------------------

1935 m. telkinį pirmą kartą žvalgė tuometinė Miškų žinyba. Vėlesni žvalgybos darbai vyko 1962 m. Detaliai 1975 m. durpyną išžvalgė Inžinerinių tyrimų institutas. Pats durpių telkinys yra netaisyklingos formos. Bendras Juodymo durpių telkinio plotas, apimant ir Latvijos teritorijoje esančią dalį, pagal 1975 m. duomenis, sudarė 410,22 ha. Telkinys jau yra melioruotas, dar sovietmečiu iškasus pelkę sausinančius griovius. Melioracijos grioviai nuvesti į ištiesintos vagos Neretos upelį.

Duomenys apie durpių telkinį
----------------------------

Juodymo pelkės durpyno dalyje aptinkamas beveik vien tiktai aukštapelkinis durpių klodas. Siauroje juostoje, pietrytiniame ploto pakraštyje, aptiktas žemapelkinis apie 2 ha durpių klodas. Didžiąją dalį viršutinio durpių klodo sudaro aukštapelkinės kimininės durpės. Naudingąjį sluoksnį sudaro šviesios ir rečiau gero skaidumo durpės. Naudingas durpių klodo storis pramoninio sluoksnio išplitimo ribose kinta nuo 0,7 m iki 6,7 m, vidutiniškai sudaro 3,6 m.

Telkinyje susiklosčiusios trijų kategorijų aukštapelkinės žaliavinės durpės:


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Šviesios durpės:
	+ susiskaidymas – H2-H3
	+ rūgštingumas, pH (H2O 1:1) – 3,5‒4,5
	+ organinė medžiaga, % – >97
	+ drėgmė, % – 45–55
 | * Rudos durpės:
	+ susiskaidymas – H3-H4
	+ rūgštingumas, pH (H2O 1:1) – 4,2‒4,7
	+ organinė medžiaga, % – >94
	+ drėgmė, %– 45–55
 | * Juodai rudos durpės:
	+ susiskaidymas – H4-H6
	+ rūgštingumas, pH (H2O 1:1)– 4,5‒5,0
	+ organinė medžiaga, % – >90
	+ drėgmė, % - 45–55
 |

Lietuvos geologijos tarnybos pateikiami duomenys:

* Registro nr. 787
* Pavadinimas: Juodymas
* Registravimo data Žemės gelmių registre: 1997-07-17
* Išteklių rūšis: durpės
* Būklė: nenaudojamas
* Koordinatės: 6224752, 586526 (LKS)

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  Juodymo durpių telkinio planuojamos veiklos poveikio aplinkai ataskaita Archyvuota kopija 2018-12-23 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Žmogaus ir gamtos santykyje reikalingas balansas
3. ↑  Naujas durpių telkinys kaitina aistras. Tirpsta ir naujos įmonės statybų planas
4. ↑  Lietuvos geologijos tarnyba. Naudingųjų iškasenų telkinių žemėlapis
| ***Vilou*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Willow |
| Kilmės šalis | JAV |
| Režisierius | Ron Howard |
| Prodiuseris (-iai) | George LucasJoe JohnstonNigel Wool |
| Scenaristas (-ai) | Bob Dolman (scenarijus)George Lucas (istorija) |
| Vaidina | Warwick DavisVal KilmerJoanne WhalleyJean MarshPatricia HayesBilly BartyPat Roach |
| Metai | 1988 |
| Trukmė | 126 min. |
| Kalba | anglų |
| Platintojas | Metro-Goldwyn-Mayer |
| Montažas | Daniel P.Hanley |
| Kinematografija | Adrian Biddle |
| Biudžetas | 36 mln. JAV dol. |
| **IMDb įrašas** |

**Vilou** (angl. *Willow*) – 1988 m. JAV maginės fantastikos filmas, režisuotas Ron Howard bei prodiusuotas George Lucas. Filme pagrindinius vaidmenis atlieka Warwick Davis, Val Kilmer, Joanne Whalley ir Patricia Hayes. Kalavijo ir burtų pasaulyje, Warwick’o personažas Vilou – fermeris, kuriam ne savo noru tenka atlikti svarbų vaidmenį apsaugant lemtingą vaiką nuo tironės karalienės siekiančios jį nužudyti.

Filmo idėja George Lucas kilo dar 1972 metais. Ron Howard jis įkalbėjo imtis šios idėjos 1985 m. baiginėjant montuoti filmą „Kokonas". Bob Dolman buvo patikėta parašyti scenarijų, kurį jis baigė 1986 m. prieš galutinį variantą pateikęs net septynis juodraščius. Filmavimas prasidėjo 1987 m. balandį, užbaigtas tų pačių metų spalį.

Didžioji scenų dalis filmuota kampanijoje „Elstree Studios" Herfordšyre, Anglija, taip pat Velse ir Naujoje Zelandijoje. Kampanija „Industrial Light & Magic" sukūrė vizualinius efektus, panaudojusi revoliucingą skaitmeninio *morfingo* technologiją. Filmas į ekranus išleistas 1988 metų gegužę nuvylė savo pajamomis (uždirbo 57 mln. JAV dol.) ir sulaukė neigiamų kritikų atsiliepimų. Tačiau buvo nominuotas dviem Oskaro statulėlėms, geriausio garso montažo ir geriausių visualinių efektų kategorijose, kurių negavo.

Išnašos
-------

1. ↑  Box Office Mojo – Willow
2. ↑  The Academy Awards, 61 st – Willow
|  |
| --- |
| Loïc Nottet |
|  
Loïc Nottet 2015 m. |
| Biografija |
| Gimė | 1996 m. balandžio 10 d. (27 metai)  Kurselis, Valonijos vėliava Valonija |
| Žanrai | pop |
| Veikla | dainininkas |
| Aktyvumo metai | 2014–dabar |
| Įrašų kompanija | Sony Music Belgium |

**Loïc Nottet** (g. 1996 m. balandžio 10 d. Kurselyje, Valonijoje) – Belgijos dainininkas, „The Voice Belgique" konkurso antrosios vietos nugalėtojas.

Biografija
----------

Loïc tapo žinomas 2014 metais, sudalyvaudamas belgiškame konkurse „The Voice" (Balsas). Šlovę šalyje pradedančiajam vokalistui pelnė atliktas Rihannos dainos „Diamonds" koveris. Atlikėjas pateko į konkurso finalą, tačiau pralaimėjo nugalėtoja tapusiai Laurent Pagna. Po „The Voice Belgique" jis pasirašė sutartį su įrašų kompanija „Sony Music Belgium".

2014 m. lapkričio mėn. RTBF televizija paskelbė, jog Belgijai 60-ojoje „Eurovizijoje" atstovaus atlikėjas Loïc Nottet. 2015 m. kovo 10 d. paviešintas konkursinis kūrinys „Rhythm Inside" (liet. *Ritmas viduje*), kurio muziką kūrė pats Loïc, o tekstą parašė Beverly Jo Scott. „Rhythm Inside" – tai kūrinys apie gyvenimo trapumą ir išskirtines asmenybes, kurios drovisi ar gėdijasi savo ypatumo.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Loïc Nottet** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  „Loïc Nottet to represent Belgium in Vienna" (anglų). eurovision.tv. 2014-11-03.

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Axel Hirsoux  *„Mother"*** |  **Belgijos atstovas Eurovizijoje**2015 | Po to:**Laura Tesoro  *„What’s the Pressure"*** |
*Kitos reikšmės – Tunguska (reikšmės).*

| Tunguska |
| --- |
|   |
| **Ilgis** | 86 km |
| **Baseino plotas** | 30 200 km² |
| **Vidutinis debitas** | 408 m³/s |
| **Ištakos** | Kuras ir Urmis |
| **Žiotys** | Amūras |
| **Šalys** | Rusija |

**Tunguska** (rus. *Тунгуска*) – upė Rusijoje, Chabarovsko krašte, Amūro kairysis intakas. Susidaro susiliejus Kuro ir Urmio upėms, prasidedančioms Burėjos kalnagūbryje. Teka į rytus Amūro žemupio žemuma, sudaro Chabarovsko krašto ir Žydų autonominės srities ribą. Įteka į Amūrą ties Mičiurinskoje, į šiaurę nuo Chabarovsko.

Upės ilgis 86 km, su Urmiu 544 km, su Kuru 434 km. Upės baseine yra apie 2000 ežerų, kurių bendras plotas beveik 80 km². Būna užšalusi nuo lapkričio ir balandžio, pavasarį patvinsta nesmarkiai. Laivuojama per visą ilgį, naudojama medienos plukdymui.

Svarbiausia gyvenvietė prie Tunguskos – Voločajevka II.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 435
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Globulariaceae** |
| --- |
| Paprastasis krekesas (Globularia punctata)Paprastasis krekesas (*Globularia punctata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Krekesiniai  *( Globulariaceae)* |

 |

**Krekesiniai** (*Globulariaceae*) – magnolijūnų (*Magnoliophyta*) augalų šeima. Daugiametės žolės sumedėjančiu šakniastiebiu. Lapai pražanginiai, dažniausiai susitelkę į skrotelę, stori, odiški, žiemojantys arba visžaliai. Žiedai maži, sutelkti varpose arba galvutėse. Vaisius vienasėklis riešutėlis.

Šeimoje yra 2 gentys. Lietuvoje labai retas **paprastasis krekesas** (*Globularia punctata*). Dabar gentis priskiriama gyslotinių (*Plantaginaceae*) šeimai. Augalas 10-25 cm aukščio, stiebas nešakotas, ištisai lapuotas. Auga saulėtuose šlaituose, sausose pievose. Žydi gegužės – birželio mėn.
Juan dinastijos (1279–1368 m.) ketinė paiza, inkrustuota sidabru. Užrašas: „Amžinojo tengri valdžia. Imperatoriaus įsakas. Tas, kuris nesielgs pagarbiai, bus kaltas." 155×120 mm.
**Paiza** (mong. *пайз, гэрэгэ*; pers. paiza) – lentelė, patvirtinanti Mongolų imperijos valdininko ar kurjerio statusą ir suteikianti teisę reikalauti iš civilių gyventojų paslaugų ir aptarnavimo.

Paprastai tik asmenys su paizomis turėdavo teisę naudotis jamų sistema ir gauti jamuose pakaitinius arklius ir specialius maisto davinius. Gana dažnai Mongolų imperijos valdininkai ir didikai paizas išduodavo nepagrįstai ir taip sudarydavo sąlygas išnaudoti civilius. Todėl chanas Ugedėjus (valdęs 1229–1240 m.) uždraudė didikams išduoti paizas ir jarlikus.

Siekdami pritraukti svetimšalius pirklius ir specialistus didieji chanai jiems išduodavo paizas, atleidusias nuo mokesčių ir leidusias naudotis jamais. Vėliau chanas Monkė (valdęs 1251–1259 m.) apribojo piktnaudžiavimą ir pasiuntė imperinius tyrėjus patikrinti prekybininkų, kuriuos rėmė mongolai, verslą. Jis uždraudė pirkliams naudotis imperijos jamų sistema ir paizomis.

Markas Polas, kuris valdant chanui Chubilajui (valdė 1260–1294 m.) lankėsi Kinijoje, aprašė paizą.

Ilchanas Gazanas (valdęs 1295–1304 m.) reformavo jarlikų išdavimo tvarką, įsakė, kad visi jarlikai būtų užregistruoti rūmuose, panaikino visus jarlikus, senesnius kaip 30 m. ir senas paizas. Buvo sukurtos dviejų lygių paizos, kuriose turėjo savininko vardą, kad paizų nebūtų galima perduoti kitiems. Pasibaigus valdininko kadencijai paizas reikėdavo grąžinti.

* Sidabrinė mongolų paizaSidabrinė mongolų paiza
* Sidabrinė tūkstantininko paiza su užrašu čžurčženų kalba (XII a.pab.-XIII a. pr.).Sidabrinė tūkstantininko paiza su užrašu čžurčženų kalba (XII a.pab.-XIII a. pr.).

Nuorodos
--------

1. ↑  Ata-Malik Juvaini, trans. and ed. John Andrew Boyle, David Morgan-Genghis Khan: the history of the world conqueror‎, p.29
2. ↑  Laurence Bergreen-Marco Polo: from Venice to Xanadu, p.341
3. ↑  George Lane-Genghis Khan and Mongol rule, p.34

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paiza** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 50°56′58.02″ p. pl. 72°59′28.29″ v. ilg.﻿ / ﻿50.9494500°š. pl. 72.9911917°r. ilg.﻿ / 50.9494500; 72.9911917

 **Cordillera del Paine**|  *Torres del Paine* |
| **Šalis** | Čilė |
| **Regionas** | Patagonija |
| **Geologija** | Granitas |
| **Dalis** | Andų kalnų |
| **Aukščiausia viršūnė** | Cerro Paine Grande |

**Painės Kordiljera** – Andų kalnų masyvas, esantis Tores del Painės nacionalinio parko teritorijoje, Čilės Patagonijos regione. Apytiksliai 2 500 km į pietus nuo masyvo yra Čilės sostinė Santjagas, o 400 km į šiaurę Punta Arenaso miestas.

Aukščiausia *Cordillera del Paine* masyvo viršukalnė – *Cerro Paine Grande* (aukštis 3 050 m, tačiau mokslininkų manoma, kad 2 750 m).

Įspūdingiausios masyvo viršūnės yra trys dideli granito monolitai *Paino bokštai* (isp. *Torres del Paine*). Nustatyta, kad aukščiausias *Paino bokštų* monolitas yra pietinis *Paino bokštas* (~2 500 m), antrasis pagal aukštį – centrinis *Paino bokštas* (~2 460 m), žemiausias – šiaurinis (~2 260 m).

Kitos mažiau žinomos viršukalnės – *Cuerno Principal* (~2 100 m) ir *Cerro Paine Chico* (~2 650 m).

*Torres del Paine* nacionalinis parkas buvo įsteigtas 1978 m. UNESCO organizacijos narių. Parko plotas – 2 400 km². Šį parką sudaro vaizdingas ir saugus "W" raidės formos maršrutas aplink *Cordillera del Paine* masyvo viršukalnes, o stovyklauti turistams galima tik tam tikrose vietose.

Nuorodos
--------

* http://www.summitpost.org/ Tinklalapis apie *Cordillera del Paine* masyvą. **(**angl.**)**


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Painės Kordiljera** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* 
* 
*
| Painkiller |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | People Can Fly |
| Leidėjas | DreamCatcher Interactive |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | 2004 m. |
|
| Žanras (-ai) | Pirmojo asmens šaudyklė |
| Režimas | Vieno žaidėjo (ir daugelio žaidėjų) |
|
| Reitingai | M (suaugusiems) |
| **Platforma** | Windows, Xbox |
| Versija | {{{versija}}} |
| Variklis | {{{variklis}}} |
| Reikalavimai | 256 MB RAM; 1.5 GHz proc.; vaizdo plokštė 64 MB; DirectX 8.1 |
| Platinimas | {{{media}}} |
|
| Licencija | Komercinė |
| Pirmtakas | - |
| Kitos dalys | Painkiller: Battle Out of Hell, Painkiller: Overdose |
| Oficialus žaidimo puslapis |

**Painkiller** - AK pirmojo asmens šaudyklė, išleista 2004 m. balandžio 12 d. Ją išleido DreamCatcher Interactive, sukūrė lenkų žaidimų studija People Can Fly. Žaidimo stilius panašus į Doom ir Serious Sam žaidimų serijas. Žaidimas pasižymi baugia atmosfera ir gausybe veiksmo. Žaidėjui tenka naikinti monstrus įvairiose keistose vietose, pavyzdžiui, apleistoje psichiatrinėje. Naudojo Havok 2.0 žaidimo variklį. Pagrindinis veikėjas - Daniel Garner, kurį įgarsino Cam Clarke.

Tęsiniai
--------

Dėl pirmosios dalies sėkmės žaidimas susilaukė tęsinių ir persikėlė į konsoles. 2006 m. išleistas Xbox variantas, kur vadinosi Painkiller: Hell Wars. Buvo planuota išleisti Painkiller ir PlayStation 3 konsolei, tačiau vėliau planai buvo atšaukti.

2004 metais išleista antra dalis Painkiller: Battle Out of Hell. Šioje dalyje atsirado du nauji ginklai ir 10 kambarių. Metacritic reitingas - 75 %.

2007 metais išleista trečia dalis Painkiller: Overdose. Trečioje dalyje tenka žaisti jau už kitą veikėją, tačiau gameplay stiliaus tai nekeičia. Metacritic reitingas - 65 %.

2012 metais išleistas perdarytas žaidimas Painkiller Hell & Damnation - tai originaliojo žaidimo perdarymas ant Unreal 3 variklio. Metacritic reitingas - 65 %.

Nuorodos
--------

Official websites
* Archyvuota kopija 2011-02-03 iš Wayback Machine projekto. – PainKiller video game series official website
* – People Can Fly official website
* Archyvuota kopija 2018-03-16 iš Wayback Machine projekto. - publisher's forum for supporting Painkiller

Unofficial websites
* Archyvuota kopija 2011-08-24 iš Wayback Machine projekto. – PainKiller video game series unofficial website
* - Painkiller speedrun official site and records.

Related websites
* [neveikianti nuoroda] – PainKiller Advanced Cheats official page on Google Code
Koordinatės: 55°26′15″ š. pl. 21°36′34″ r. ilg.﻿ / ﻿55.43750°š. pl. 21.60944°r. ilg.﻿ / 55.43750; 21.60944

**Paičių miškas** – miškas vakarų Lietuvoje, Šilutės rajone, 6 km į pietus nuo Švėkšnos, 2 km į šiaurės vakarus nuo Gardamo. Priklauso Šilutės miškų urėdijos Norkaičių girininkijai. Apima 10,2 km² plotą.

Paviršius lygus. Būdingi velėniniai jauriniai glėjiški priesmėliai bei priemoliai, jauriniai silpnai nujaurėję smėliai. Miškas priklauso Tenenio baseinui, šiaurine riba teka Tenenio intakas Šiūšis.

Medynai:

* pušynai: 48 %
* eglynai: 21 %
* beržynai: 19 %
* ąžuolynai: 10 %
* juodalksnynai: 1 %
* baltalksnynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 24 % medynų, pusamžiai medžiai 54 %, pribręstantys 16 %, brandūs 6 %.

Miške gausu šernų.

Paičių ir aplink įsikūrę: Paičiai, Surinkiškiai, Užpjauniai, Laukstėnai, Birbalai, Voveriai, Oželiai, Labatmedis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Paičių miškas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 265
Karališkasis muškietininkas su botfortais
**Botfortas** (pranc. *bottes forte*) – ilgaauliai kavalerijos batai, kurių aulai siekia kelius, o pačius kelius dengia prisiūta išplatėjusi aulų dalis. 

Dabar botfortai tapę madingais moteriškais batais.

Istorija
--------

Botfortai buvo išrasti kaip raitelių apavas. Europoje jie ilgai buvo kavaleristų uniformos dalis. Jie leisdavo ilgai sėdėti balne, nes jų aulas paprastai būdavo kietas, batai beveik nesilenkdavo ties keliu ir čiurna.

Botfortai Rusijos kariuomenėje
------------------------------

Rusijos kariuomenėje jie buvo naudojami XVII–XVIII a. kavalergardų ir kirasirų uniformose. 
  
1700 m. jie įvesti ir dragūnų pulkuose bei pėstininkų pulkų kareiviams, kuriems pagal etatus būdavo priskirti arkliai. 

Rusiški botfortai būdavo siuvami iš juodos odos, su minkštais ar kietais aulais, bet visada su aulo priekyje viršuje prisiūtu aulo išplatėjimu bei išpjova užpakalinėje dalyje ties kelio lenkimu.

Botfortus nešiodavo ir bajorai. Botfortų mėgėjas buvo Petras I.

Rusijos pilietinio karo metais botfortai buvo Estijos Raudonosios armijos kavaleristų uniformos dalis.

Nuorodos
--------

* Ботфорты - история, коллекции, мода
Koordinatės: 71°10′21″ š. pl. 25°47′40″ r. ilg.﻿ / ﻿71.17250°š. pl. 25.79444°r. ilg.﻿ / 71.17250; 25.79444



Nordkapo padėtis Norvegijos žemėlapyje

**Nordkapas** (norv. *Nordkapp* – „Šiaurės kyšulys") – kyšulys Mageriojos saloje, Finmarko fiulkėje, šiaurės Norvegijoje.

Šis kyšulys – 307 m aukščio stati uola – tradiciškai laikomas šiauriausiu Europos tašku. Faktiškai keletą kilometrų į šiaurės vakarus esantis Knivšelodenas yra apie 1500 m šiauriau nei Nordkapas, tačiau jis yra mažiau patrauklus turistine prasme. Be to, Nordkapas yra saloje, o žemyno šiauriausia dalis yra 2 minutėmis ir 19 sekundžių piečiau ir už 69 km į rytus nuo Nordkapo esantis Nordkinas.

Pavadinimą kyšuliui 1553 m. davė anglų keliautojas Ričardas Čanseloras, kuris ieškojo šiaurės rytų jūrų kelio į Aziją. Pamatyti Nordkapo vykdavo įvairūs įtakingi asmenys, tarp jų Prancūzijos karalius Liudvikas 1795 m. ir Švedijos karalius Oskaras II 1873 m. Kyšulį su krašto giluma jungia naujas kelias – jo dalis veda tuneliu po Mageriojos sąsiauriu. 

Nordkapą kasmet aplanko daugiau kaip 200 000 turistų. Uolos viršūnėje 1988 m. įrengta Nordkapo salė (*Nordkapphallen*), nuo kurios atsiveria panoraminis pakrantės vaizdas, o 225° kampu išlenktame ekrane rodomi vaizdo įrašai supažindina su Finmarko fiulkės metų laikų kaita.

1943 m. Nordkapo apylinkėse vyko Nordkapo jūrų mūšis.

Baltosios naktys Nordkape

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sabina Prušinskienė,*Nordkapp*, Visuotinė lietuvių enciklopedija, 2018-08-20. Nuoroda tikrinta 2020-08-01.
2. ↑  Ali Pourramedani, *Tourist record at the North Cape* Archyvuota kopija 2021-07-24 iš Wayback Machine projekto. Norway Today, 2017-01-19. Nuoroda tikrinta 2020-08-01.
Koordinatės: 49°16′ š. pl. 32°38′ r. ilg.﻿ / ﻿49.267°š. pl. 32.633°r. ilg.﻿ / 49.267; 32.633

| Kremenčuko tvenkinys |
| --- |
| Tvenkinys žiemąTvenkinys žiemą |
| Vieta | Ukraina |
| Plotas | 2252 km² |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Didžiausias gylis | 28 m |
| Tūris | 13,5 km³ |
| Įteka | Dniepras, Rosė, Tiasmynas, Sula, Supijus, Zolotonoška |
| Išteka | Dniepras |
|  |
|  Vikiteka | Kremenčuko tvenkinys |

**Kremenčuko tvenkinys** (ukr. *Кременчуцьке водосховище*) – didelis tvenkinys centrinėje Ukrainoje, Dniepro upės slėnyje. Telkšo Čerkasų, Kirovohrado ir Poltavos sričių teritorijose. Ilgis 149 km, plotis iki 28 km.

Susidarė tarp 1959–1961 m. patvenkus Dniepro upę Kremenčuko HE užtvanka ties Svitlovodsku, 15 km į vakarus nuo Kremenčuko. Užlieta 212 gyvenviečių (tarp jų Novogeorgijivsko miestas), iškeldinta 133 tūkst. gyventojų.

Vystoma pramoninė žvejyba.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RDniepro tvenkiniai |
| --- |
|  |
| 
Kachovkos • Kamianskės • Kanivo • Kijevo • Kremenčuko • Dniepro |

 |
Ciceronas senate sako kalbą prieš Katiliną, XIX a. freska
**O tempora, o mores!** (liet. *O laikai, o papročiai!*, taip pat *Kokie laikai, kokie papročiai!*) – vienas žinomiausių lotynų kalbos posakių, priskiriamų romėnų politikui, filosofui Markui Tulijui Ciceronui. Žodžių junginyje kartais įterpiamas dar vienas šauktukas – „O tempora! O mores!", nors jis klasikinėje lotynų kalboje nebuvo naudojamas. Posakis dažniausiai vartojamas konstatuojant gyvenimo vertybių nuosmukį, pasmerkiant visą kartą, pabrėžiant negirdėtą įvykio charakterį. 

Tai žymiausia Cicerono frazė iš „Pirmosios knygos prieš Katiliną", laikoma romėnų oratorinio meno viršūne. Atskleisdamas Katilinos sąmokslo detales senato posėdyje, įžanginėje kalboje Ciceronas šia fraze išreiškė pasipiktinimą tiek sąmokslininko įžūlumu, kaip niekur nieko išdrįsusio ateiti į senatą, tiek ir Romos valdžios neveiklumu dėl nusikaltėlio, ketinusio pražudyti respubliką. Ciceronas tęsė, primindamas įvairius Romos istorijos laikotarpius, kai konsulai baudė mirties bausmėmis konspiratorius, turėdami ir daug menkesnius įrodymus, pagrįstus vien *quasdam seditionum suspiciones* (tam tikrais įtarimais dėl maišto) – Gajaus Grakcho nužudymo atvejis prie buvusio konsulo Lucijaus Opimijaus (skirsnis 2, eilutė 3).

Populiariojoje kultūroje
------------------------

Šis posakis kritiškai vertina dabartines gyvenimo nuostatas ir tendencijas, kartais jo pavartojimas būna juokingas ar nemalonus. Pavyzdžiui, Edgaras Po panaudojo šią frazę savo poemos „O, Tempora! O, Mores!" (1825 m.) pavadinimui ir turiniui. Rašytojas šiame kūrinyje kritikavo savo laikmečio vyrų manieras.

Komikų duetas Flanders and Swann šį posakį pavartojo, kai Flandersas sušuko „O tempora, O mores - Oh Times, Oh Daily Mirror!" 

Frazę ištaria neblaivus poetas 1936 m. romantinėje komedijoje „Mr. Deeds Goes to Town". Posakis pavartojamas pjesėje ir kino filme „Inherit the Wind" (1960 m.), kur jį išreiškia ciniškas reporteris Hornbekas, nurodydamas miesto atsilikimą nuo šiuolaikinio mąstymo (čia apie Darvino evoliucijos teoriją).

Keletas lotyniškų posakių girdimi Asterikso ir Obelikso personažų komiškose scenose, vienas iš kurių „O tempora! O Mores!".

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: O tempora, o mores!** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Poe, Edgar Allan (2006). *Fiction and poetry : complete and unabridged* (Complete and unabridged. ed.). New York: Barnes & Noble. pp. 5–7. ISBN 978-0-7607-8221-7.
2. ↑  Flanders, M and Swann, D *At the Drop of Another Hat* (after the track *All Gall*) 1964
Koordinatės: 56°05′47″š. pl. 25°27′35″r. ilg.﻿ / ﻿56.096416°š. pl. 25.459854°r. ilg.﻿ / 56.096416; 25.459854


|  Maineivų Švč. Dievo Motinos Užtarėjos sentikių cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Свято-Покровская церковь |
| **Savivaldybė** | Rokiškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Maineivos |
| **Statybinė medžiaga** | medis |

**Maineivų sentikių cerkvė** – rusų stačiatikių (sentikių) maldos namai Rokiškio rajone, Juodupės seniūnijoje, Maineivose, šalia rajoninio kelio  **3604**  Rokiškis–Maineivos–Naujasodė . 

Statinys stūkso prie kaimo pagrindinės gatvės, medinis, stačiakampis, su kvadratinio plano bokštu ir mažu kupoliuku su kryžiais virš dvišlaičio stogo kraigo. Šoniniuose fasaduose įstatyti arkiniai langai. Pagrindiniame fasade – dvivėrės durys ir nedidelis apskritas langelis frontone.

Istorija
--------

Sentikiai kaime gyveno nuo XVII a. Nuo 1880 metų minima Maineivų sentikių cerkvė.

2013 m. už parapijiečių paaukotas lėšas suremontuota varpinė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Maineivų cerkvei aukojo patys sentikiai

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
* Lietuvos sentikių svetainė
* Lietuvos sentikių kultūros paveldas Archyvuota kopija 2014-04-23 iš Wayback Machine projekto.
* Maineivų sentikių religinė bendruomenė
| Bosraarab. بصرى |
| --- |
| *Bosros panorama* |
|  |
| 

BosraBosra

32°31′0″ š. pl. 36°29′0″ r. ilg.﻿ / ﻿32.51667°š. pl. 36.48333°r. ilg.﻿ / 32.51667; 36.48333﻿ (Bosra)Koordinatės: 32°31′0″ š. pl. 36°29′0″ r. ilg.﻿ / ﻿32.51667°š. pl. 36.48333°r. ilg.﻿ / 32.51667; 36.48333﻿ (Bosra) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Sirijos vėliava Sirija |
| **Muchafaza** | Daros muchafaza |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 29 664  |
|  |
|  **Vikiteka** | Bosra |
|  |
| UNESCO vėliava **UNESCO** | (angl.) (pranc.): 22 |

**Bosra** (arab. بصرى = *Buṣrā*), dar minimas kaip ***Bozra, Bostra, Busrana, Busra aš Šamas***, – miestas pietvakarių Sirijoje, Daros muchafazoje, į pietus nuo Suveidos. Pro miestą eina Daros-Salchado plentas.

Paveldas
--------

Bosra žymi dėl savo gausaus antikinės architektūros paveldo: yra gerai išsilikęs romėnų amifiteatras (vienas iš didžiausių), pastatytas II a. greičiausiai Trajano valdymo metais; yra nabatėjų ir romėnų paminklų, bažnyčių, mečečių liekanų. Bosros Al Omario mečetė yra viena seniausių mečečių pasaulyje (pastatyta 721 m.). Apylinkėse yra dviejų romėnų tiltų liekanos.

Istorija
--------

Bosra minima jau XIV a. pr. m. e. egiptiečių šaltinuose. II a. pr. m. e. Bosra tapo pirmuoju nabatėjų miestu. 106 m. jį užkariavo romėnų generolas Kornelijus Palma. Romėnai miestą pervadino į *Nova Trajana Bostra*. Jis tapo Arabijos provincijos sostine bei III Kirenaikos legiono garnizonu. Bosra suklestėjo kaip prekybinis centras, pro jį ėjo romėnų kelias link Raudonosios jūros, mieste gyveno apie 80 tūkst. žmonių. Vėliau čia suklestėjo krikščionybė, 246–247 m. Bosroje surengtos Arabijos krikščionių tarybos.

VII a. Bosrą užkariavo Sasanidų Persija, bet miestas netrukus buvo atkovotas Bizantijos. Pasak krikščionių metraštininkų, vaikystėje Bosroje lankęsis būsimasis pranašas Mohamedas, kur jis sutikęs vienuolį Bahirą, padariusį didelę įtaką Mohamedui. 634 m. įvyko Bosros mūšis, kuriame arabų Rašidūnų kalifatas nugalėjo Bizantiją ir užėmė miestą. Kryžininkai bandė nesėkmingai pulti miestą. 1151 m. Bosrą nuniokojo žemės drebėjimas ir miestas prarado savo įtaką.

1980 m. Bosra dėl savo gausaus archeologinio paveldo įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Galerija
--------

* AmfiteatrasAmfiteatras
* Mabrak an-Naqah mečetė ir minaretas*Mabrak an-Naqah* mečetė ir minaretas
* Bazilikos griuvėsiaiBazilikos griuvėsiai
* Romėnų keliasRomėnų kelias

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Sirijoje |
| --- |
|  |
| 
Senovinis Damasko miestas (1979) · Senovinis Bosros miestas (1980) · Palmyros vietovė (1980) · Senovinis Alepo miestas (1986) · Krak de Ševaljė ir Saladino citadelė (2006) · Senoviniai šiaurės Sirijos kaimai (2011) | Sirijos vėliavaSirijos vėliava |

 |
Geležies amžiaus kultūros:  
Tamsi žalia spalva – Šiaurės grupė  
Tamsi raudona spalva – Jastorfo kultūra  
Geltona spalva – Harpštedto–Nynburgo kultūra  
Oranžinė spalva – Keltų grupė  
Šviesiai žalia – Pamario kultūra  
Salotinė spalva – Namelio formos urnų kultūra  
Violetinė spalva – Vakarų baltų pilkapių kultūra  
Šviesiai raudona spalva – Rytų baltų miško juostos kultūra  
Turkio spalva – Milogrado kultūra  
Juoda spalva – Estijų grupė
**Milogrado kultūra** – geležies amžiaus archeologinė kultūra, VII – III a. pr. m. e. gyvavusi Pietų ir Vidurio Baltarusijos ir Šiaurės Ukrainos teritorijoje. Pavadinta pagal 1951 m. tirtą piliakalnį prie Milogrado kaimo (Rečycos rajonas, Gomelio sritis, Baltarusija).

Charakteristika
---------------

Milogrado kultūros žmonių verslai – gyvulininkystė (galvijai, arkliai), žemdirbystė (kviečiai, miežiai, soros). Gyveno didelėse neįtvirtintose gyvenvietėse ir piliakalniuose. Piliakalniai dažniausiai įkurti pelkių apjuostų smėlėtų kalvų viršūnėse, apsaugoti pylimais ir grioviais. Vyrauja keturkampio plano, 4 x 4 m dydžio stulpinės, rečiau – rentinės konstrukcijos, truputį įleisti į žemę pastatai.

Milogrado kultūros gyventojai intesyviai vertėsi geležies gavyba ir kalvyste, gamino ginklus (strėlių antgaliai), darbo įrankius (peiliai, pjautuvai, ylos), iš bronzos – papuošalus (žiedai, auskarai, apyrankės, smeigtukai, kabučiai, spiralinės įvijos), iš molio – darbo įrankius (svareliai, pasvarai, verpstukai). Lipdė apvalių formų pūstašonius, daugiausia neornamentuotus indus profiliuotu pakraščiu ir plokščiu dugnu. Mirusiuosius laidojo degintus arba nedegintus. Įkapės negausios.

Milogrado kultūros gyventojus vieni tyrinėtojai priskiria prie Dniepro baltų, kiti – prie slavų. Manoma, III – II a. pr. m. e. Milogrado kultūrą pakeitė Zarubincų kultūra.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Egidijus Šatavičius. *Milogrado kultūra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 143 psl.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RBaltų geležies amžiaus archeologinės kultūros |
| --- |
|  |
| IV-I a. pr. m. e. | 
Vakarų baltų pilkapių · Brūkšniuotosios keramikos · Dniepro-Dauguvos · Juchnovo (?) · Milogrado · Okos aukštupio · Pamario (?) · Oksyvo (?) |
|  |
| I-V a. | 
Vielbarko (?) (venedai) · Sembos-Notangos · Vakarų Lietuvos plokštinių kapinynų (veltai) ·  Pilkapių (Žemaitijos-Šiaurės Lietuvos) · Vidurio Lietuvos kapinynų · Nemuno žemupio kapinynų (skalviai) · Galindų (Bogačevo) · Užnemunės (sudūvių) · Brūkšniuotosios keramikos · Rytų Lietuvos pilkapių · Dniepro-Dauguvos · Zarubincų · Djakovo (vėlyvoji) · Kijevo · Počepo |
|  |
| VI-X a. (rytų baltų) | 
Bancerovo-Tušemlios · Ilgųjų pilkapių (kriviai) · Koločino (?) · Moščino |
|  |
| Klaustukai žymi kultūras, dėl kurių baltiškumo abejojama |

 |
Koordinatės: 55°32′57″š. pl. 24°06′09″r. ilg.﻿ / ﻿55.549223°š. pl. 24.102541°r. ilg.﻿ / 55.549223; 24.102541

|  Krekenavos kapinių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Panevėžio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Krekenava |
| **Adresas** | Bažnyčios g. |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |

**Krekenavos kapinių koplyčia** – laidojimo koplyčia, esanti Krekenavos miestelio kapinėse, Panevėžio rajone, šalia kelio  **3007**  Nauradai–Naujamiestis–Krekenava . Kapinės yra Krekenavos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų parapijoje.

2021 m. duomenimis, mūrinis, raudonų plytų pastatas buvo prastos būklės: per atsivėrusius sienų plyšius matomos skliautuotos vidinės perdangos, per skylę šoninėje sienoje, pusrūsyje - skardinis karstas su papuošimais. Lauke, prie galinės sienos atremti nebenaudojami mediniai kryžiai, paminklinių akmenų fragmentai.

Skylė sienoje

Istorija
--------

Koplyčia stovi senųjų kapinių dalyje, šalia yra XIX a. vid. laikotarpio antkapių su lenkiškais rašmenimis, pagal tradiciją su nurodytais mirusiųjų sulaukto amžiaus metais. Kai kuriuose šaltiniuose pateikiama koplyčios pastatymo data 1840 m. Siejama su vienu iš bajorų Bytautu, valdžiusiu Vadaktų dvarą (išlikę pakelės
kryžiai su įrašais, savotiški dvaro riboženkliai).

Apie 1990 m. Krekenavos parapijos klebono Petro Budriūno (1935-2015) rūpesčiu nykstanti koplyčia buvo tvarkoma: skilusio mūro sienos sutvirtintos suveržtomis metalo juostomis, užmūrytos atsivėrusios angos. Tolesni koplyčios tvarkybos darbai nebuvo vykdomi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Krekenavos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų parapija *paneveziovyskupija.lt*
2. ↑  Krekenava. Koplyčia-mauzoliejus kapinėse, 1840 m. 455 p. *sakralas.lt*
3. ↑  P. Juknevičius. Po Panevėžio kraštą. Keturi kelionių maršrutai Archyvuota kopija 2021-07-09 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Krekenavos kapinių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Laiko gniaužtai *efoto.lt*
* Panevėžio r. bažnyčios. Krekenavos kapinių koplyčia *miestai.net*
Koordinatės: 54°56′47″ š. pl. 25°45′49″ r. ilg.﻿ / ﻿54.94639°š. pl. 25.76361°r. ilg.﻿ / 54.94639; 25.76361

| Karkažiškės tvenkinys |
| --- |
|  |
| Vieta | Lietuva (Švenčionių rajonas) |
| Plotas | 0,142 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,97 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,2 m |
| Didžiausias gylis | 3 m |
| Įteka | Skerdiksna |
| Išteka | Skerdiksna |

**Karkažiškės tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Švenčionių rajone, 4 km į pietus nuo Pabradės, Karkažiškės gyvenvietės rytiniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Skerdiksnos upę (Žeimenos intakas) 5,5 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,72 km, plotis – iki 0,3 km. Altitudė 138 m. Krantai žemi, vietomis apaugę krūmynais. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Navasiolkų kaimas, pietinėje – Kločiūnų kaimas. Tvenkinio užtvanka nutiestas kelias  **4404**  Pabradė–Prienai–Kiemeliškės .

Tvenkinys įrengtas 1976 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Koordinatės: 54°46′07″š. pl. 24°48′39″r. ilg.﻿ / ﻿54.768487°š. pl. 24.810873°r. ilg.﻿ / 54.768487; 24.810873

|  |
| --- |
| **Vievio Jurgio Milančiaus pradinė mokykla** |
| Vievio Jurgio Milančiaus pradinė mokykla herbasVievio Jurgio Milančiaus pradinė mokykla herbas |
| Vievio Jurgio Milančiaus pradinė mokykla |
| **Adresas** | Vievis |
| **Direktorius(-ė)** | Ingrida Tviragienė |
| **Mokinių skaičius** | 278 |
| **Įkūrimo data** | 1633 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 60 |

**Vievio Jurgio Milančiaus pradinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo pradinė mokykla Elektrėnų savivaldybėje, Vievyje, Semeliškių g. 38, vykdanti pradinio ugdymo programas. Įstaigos kodas 195007693.

Istorija
--------

XVII a. pradžioje kunigaikštis Oginskis Vievyje, savo dvare, pastatęs cerkvę ir vienuolyną, iš Vilniaus perkeltiems vienuoliams „liepė" laikyti spaustuvę ir mokyklą. 1633 m. Oginskio našlė Faina vienuolynui užrašė 1000 zlotų mokyklai įrengti. Tie metai laikytini mokyklos Vievyje pradžia.

Pirmoji Vievio miesto mokykla dokumentuose minima 1864 – 1865 metais. Tai buvo vieno komplekto „narodnoje učilišče", skirta visam valsčiui, visai parapijai. Pirmais mokslo metais mokėsi tik 23 mokiniai –berniukai. Iki 1915 m. buvo dėstoma tik rusų kalba.

Kuriantis Lietuvos nepriklausomybei, 1918 m. įkuriama lietuviška 4 klasių pradinė mokykla. Pirmasis lietuviškos mokyklos vedėjas buvo knygnešys, išprusęs politikas, Vievio šviesuolis Jurgis Milančius.

2018 m. pradinė mokykla pavadinta J. Milančiaus vardu.

Skyriai
-------

Mokykla turi 3 skyrius – Lazdėnuose, Pakalniškėse ir Kazokiškėse. Lazdėnų skyriuje – 2-3-4-oje jungtinėje klasėje ugdoma 9 mokiniai, mišraus amžiaus priešmokyklinio ugdymo grupėje – 11 ugdytinių. Pakalniškių skyriuje – 2-3-4-oje jungtinėje klasėje ugdoma 7 mokiniai, mišraus amžiaus priešmokyklinio ugdymo grupėje – 9 ugdytiniai. Kazokiškių skyriuje – 1-2-3-oje jungtinėje klasėje ugdoma 11 mokinių, mišraus amžiaus priešmokyklinio ugdymo grupėje – 11 ugdytinių.

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
*World War II Normandy American Cemetery and Memorial*, JAV karių kapinės Kolvilis prie Jūros (Normandija)
Sovietų karių kapinės Dresdene, (Vokietija)
Britų karių kapinės *Reinbergas War Cemetery 1939–1945*  
Atminimo akmuo: „*Their Name Liveth For Evermore*"
Vokiečių karių kapinės Sologubovkos kaime, Leningrado sritis, Rusija
**Karių kapinės** – kapinės, kuriose palaidoti žuvę karo metu kariai.

Lietuvoje daugiausia Antrojo Pasaulinio karo metu žuvusių karių kapinių. Lietuvoje (pvz. Jonavos karių kapinės, Palangos miesto ir kt.), kitose Baltijos šalyse nemažai karių kapinių yra įrengta miestų ir miestelių centrinėse dalyse. Didžiausios Lietuvos karių kapinės – Aukštųjų Šančių karių kapinės Kaune. Intensyvėjant urbanizacijai, svarstomos kapų perkėlimo galimybės, kai kurie sumanymai jau realizuoti.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Karių kapinės** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* firstworldwar.com I PK karių kapinės
* cwgc.org'('Commonwealth War Graves Commission*)*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Clitopilus prunulus** |
| --- |
| Miltagrybis vyšninis (Clitopilus prunulus)Miltagrybis vyšninis (*Clitopilus prunulus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Gijabudiniai  *( Entolomataceae)* |
| Gentis: | Miltagrybis  *( Clitopilus)* |
| Rūšis: | Miltagrybis vyšninis  *( Clitopilus prunulus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Miltagrybis vyšninis** (*Clitopilus prunulus*) – miltagrybių (*Clitopilus*) genties grybų rūšis.

Kepurėlė 3-12 cm skersmens, baltai gelsva, senesnių pilko atspalvio, netaisyklingos formos, dažniausiai piltuvėlio pavidalo, lygi arba lyg apibarstyta miltais, jaunoje stadijoje užraitytais į apačią kraštais.
Lakšteliai jaunų balti, senesnių šviesiai rožinio atspalvio, tankūs, toli kotu nuaugę žemyn. Kotas 2-6 cm ilgio, 1-1,5 cm storio, baltas, apačioje suplonėjęs, dažnai ekscentrinis, lygus, arba lyg apibarstytas miltais.
Trama balta, ruginių miltų kvapo.

Auga liepos – rugsėjo mėn. lapuočių ir mišriuose miškuose, parkuose, kartais kupetomis. Lietuvoje randamas dažnai, bet grybautojų nerenkamas, nors kai kuriose šalyse jis priskiriamas prie vertingų grybų. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Miltagrybis vyšninis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Cosmos |
|  |
| Biografija |
| Kilmė |  Latvija |
| Žanrai | a capella |
| Aktyvumo metai | 2002–dabar |
| Įrašų kompanija | Microphone Records |
| Nariai |
| Janis ŠipkevicasAndris SejanasJuris LisenkoJanis OzolasJanis StrazdinšReinis Sejanas |

**Cosmos** – latvių vokalinė grupė, dainuojanti *a capella*, t. y. be pritariamųjų muzikos instrumentų. 2004 m. iškovojo I vietą konkurse „Naujoji banga" Jūrmaloje. 2006 m. grupė su daina „I Hear Your Heart" atstovavo Latvijai 2006 m. Eurovizijos dainų konkurse. Finale surinkusi 30 taškų užėmė 16 vietą iš 24.
Latvių vokalinę grupę Cosmos sudaro 6 vaikinai – Janis Šipkevicas (kontrtenoras), Andris Sejanas(kontrtenoras), Juris Lisenko (tenoras), Janis Ozolas (baritonas), Janis Strazdinš (bosas) ir ritmo funkcijas atlieka Reinis Sejanas (Beat Box).

Cosmos yra pasirodę kartu su tokia muzikos legenda kaip Bobis Makferinas ir dalyvavo festivalyje „Rigas Ritmi" programoje showcase, kur demonstravo savo sugebėjimus ir atliko daug girdėtų dainų bei dainų iš paskutinių albumų „Tetradji Ljubvi" ir „Ticu un viss".

Diskografija
------------

* *Cosmos* (2003)
* *Pa un par* (2005)
* *Тетради любви* (2005)
* *Ticu un viss* (2005)

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| Mailu Su*Майлуу-Суу* |
| --- |
| 

Mailu SuMailu Su

41°16′0″ š. pl. 72°27′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.26667°š. pl. 72.45000°r. ilg.﻿ / 41.26667; 72.45000﻿ (Mailu Su)Koordinatės: 41°16′0″ š. pl. 72°27′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.26667°š. pl. 72.45000°r. ilg.﻿ / 41.26667; 72.45000﻿ (Mailu Su) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5)------ vasaros: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Kirgizijos vėliava Kirgizija |
| **Sritis** | Džalal Abado sritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1946 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 22 441  |
| **Plotas** | 122,1 km² |
| **Tankumas** (2021) | 184 žm./km² |
| **Altitudė** | 800–900 m |

**Mailu Su** (kirg. *Майлуу-Суу*) – miestas vakarų Kirgizijoje, Džalal Abado srityje, Ferganos kalnagūbrio papėdėje, ~100 km į šiaurės vakarus nuo Džalal Abado. Miestą pasiekia Biškeko–Ošo plento atšaka, o artimiausia geležinkelio stotis yra Tentaksajuje (už 50 km). Mailu Su dabar veikia didžiausias pasaulyje radioaktyvių atliekų sąvartynas, o miestas įtrauktas į labiausiai užterštų pasaulio miestų dešimtuką (radiacija – 100–600 mR/h).

Istorija
--------

Miesto pavadinimas kirgizų kalba reiškia „riebus vanduo". Toks pavadinimas galėjęs kilti dėl netoliese buvusių naftos telkinių. Gyvenvietė įkurta 1946 m. pradėjus apylinkėse išgauti uraną. Taip pat vykdyta naftos, gamtinių dujų gavyba, veikė dvi hidrometalurgijos gamyklos. 1956 m. tada vadintam ***Maili Sajui*** (*Майли-Сай*) suteiktas miesto statusas, o iki 1968 m. jis buvo uždaruoju miestu. Vėliau veikė elektros lempučių gamykla (nuo 1964 m.). Žlugus TSRS, miesto ekonomika patyrė nuosmukį, užsidarė gamyklos ir kasyklos.

Šaltiniai
---------

1. KYRGYZSTAN, *citypopulation.de*
2. ↑  KYRGYZSTAN, *citypopulation.de*
3. KYRGYZSTAN, *citypopulation.de*
4. ↑  KYRGYZSTAN, *citypopulation.de*
5. ↑
6. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 265
| ***Nicotiana rustica*** |
| --- |
| Kaimiškasis tabakas (*Nicotiana rustica*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Bulviniai  *( Solanaceae)* |
| Gentis: | Tabakas  *( Nicotiana)* |
| Rūšis: | Kaimiškasis tabakas  *( Nicotiana rustica)* |

 |

**Kaimiškasis tabakas** (*Nicotiana rustica*), dar žinomas kaip ***machorka*** – bulvinių (*Solanaceae*) šeimos augalas, priskiriamas tabako genčiai. Kilęs iš Pietų ir Centrinės Amerikos, dabar plačiai auginamas visame pasaulyje.

Augalas vienmetis, žolinis, iki 130 cm aukščio. Stiebas šakotas beveik nuo pat pamato. Lapai kotuoti, kiaušiniški, buki, raukšlėti. Žiedai gelsvi arba geltoni.

Kaimiškojo tabako džiovintuose lapuose yra nuo 1 iki 10 % nikotino, 15–20 % organinių rūgščių, sėklose yra 35–40 % aliejaus. Iš augalo lapų gaminami nuovirai, skirti vabzdžių atbaidymui. Indėnų šamanai augalo lapus naudoja haliucinogeninių preparatų gamybai, vietomis naudojamas kaip ajahuaskos komponentas. Iš kaimiškojo tabako buvo gaminami cigarai, uostomasis tabakas, snusas. Rusijoje, Lietuvoje kaimiškasis tabakas buvo auginamas rūkalams, bet po II pasaulinio karo paplitus cigaretėms, šio augalo reikšmė sumenko.

* Požymiai
* Žiedai
* Vietnamietiškos pypkės su kaimiškuoju tabaku (*Thuốc lào*)
* Rusiška machorka

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kaimiškasis tabakas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 249
| Coyote Linux |
| --- |
|  |
| Minimalistinis Linux variantas |
| **Kūrėjas** | Vortech consulting |
| **OS šeima** | GNU/Linux |
| **Kodo modelis** | Laisvoji programinė įranga |
| **Paskutinė versija** | 3.00.47 / 2009 vasario 4 |
| **Branduolio tipas** | Monolitinis branduolys |
| **Licencija** | Daugiausia GPL ir įvairios kitos Laisvosios Licencijos |
| **Svetainė** | www.coyotelinux.com |

**Coyote Linux** – minimalistinis Linux distribucijos variantas, skirtas ugniasienėms bei interneto srautui dalinti. Iš šio platinamojo paketo pašalinta beveik viskas, paliekant vien būtiniausius modulius. Ši sistema telpa standartiniame pusantro megabaito talpos diskelyje, apsieidama su maždaug 8-12 Mb atminties. Grafinės sąsajos nėra, tačiau prireikus galima vykdyti įprastas Linux komandas. Yra ir specifinis adaptuotas tekstų redaktorius. Sistema paprastai valdoma nuotoliniu būdu per tinklą (per interneto naršyklę arba SSH tekstinį komandų terminalą).

Coyote Linux palaiko dvi tinklo kortas ir neretai naudojama įvairioms ugniasienėms kurti. Coyote Linux platinama dviem variantais - 1,4 Mb diskeliui skirta bazinė versija bei pilna versija, skirta įdiegti į kietąjį diską ar USB atmintinę (platinama kaip CD atvaizdas).

Nuorodos
--------

* Atsisiuntimo svetainė Archyvuota kopija 2005-10-15 iš Wayback Machine projekto.
* Informacija apie kitus minimalistinius Linux platinamuosius paketus
* Atsakymai į dažnai užduodamus klausimus apie šios sistemos seną versiją Archyvuota kopija 2005-12-08 iš Wayback Machine projekto.
* Projekto tinklalapis SourceForge portale

Vikižodynas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Johan Banér** |
| --- |
|  |
| Johan Banér |
| Gimė | 1596 m. birželio 23 d.Djursholmo pilyje Uplande |
| Mirė | 1641 m. gegužės 10 d. (44 metai) |
|  |
| Veikla | danų kilmės Švedijos feldmaršalas |
|  |
|  **Vikiteka** | Johan Banér |

**Johan Banér** (1596 m. birželio 23 d. Djursholmo pilyje Uplande – 1641 m. gegužės 10 d.) – danų kilmės Švedijos feldmaršalas Trisdešimties metų kare.

Buvo švedų regento Karolio IX 1600 m. už ištikimybę Zigmantui Vazai nužudytojo senatoriaus sūnus. Pasižymėjo Gustavo Adolfo Pabaltijo karuose su rusais ir lenkais, 1621 m. užimant Rygą sužeistas, buvo pakeltas pulkininku, 1626 m. švedų komendantas Rygoje. 1630 m. kartu su Gustavu Adolfu įžengė į Vokietiją. Čia 1631 m. pasižymėjo Breitenfeldo kautynėse, 1632 m. vadovavo švedų armijai pietų Vokietijoje, 1634 m. Čekijoje, 1636 m. įveikė austrus ir saksus prie Vitstoko, 1639 m. austrus prie Chemnico. 1641 m. vos nepagavo Vokietijos reichstago posėdžiaujančio Regensburge. Pasižymėjo narsumu ir kariniais sugebėjimais (600 savo paimtų vėliavų išsiuntė į Švediją), tačiau ir gyventojų plėšimu. Mirė nunuodytas.