recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Antanas Bunga** (1919 m. sausio 5 d. Šiupyliuose, Gruzdžių valsčiuje, Šiaulių apskr. – 2001 m. balandžio 25 d. Vilniuje) – lietuvių kunigas, prelatas, lietuvių katalikų sielovados Vokietijoje vadovas.

Biografija
----------

Vidurinį mokslą įgijo Darbo rūmų suaugusiųjų gimnazijoje Kaune. 1943 m. įstojo į Kauno kunigų seminariją.

Antrojo pasaulinio karo metais pasitraukė į Vakarus, gyveno Eichštete. Eichšteto-Rebdorfo lietuvių gimnazijoje gavo brandos atestatą ir 1946 m. įstojo į Tiubingeno universitetą, kur vienerius metus studijavo filosofiją. Vėliau įstojo į Bambergo kunigų seminariją. 1952 m. įšventintas į kunigus. 1984 m. pasitraukė iš vokiečių katalikų sielovados.

1986 m. gegužės 21 d. prelatas A. Bunga paskirtas vadovauti lietuvių katalikų sielovadai Vokietijoje. Rūpinosi lietuvių bendruomene Memingene, kiekvieną pirmąjį mėnesio sekmadienį aukojo Šv. Mišias Štutgarte. A. Bungos rūpesčiu buvo įkurtas Europos lietuvių katalikų centras (Šv. Ulricho parapijoje). Redagavo žurnalą „Krivūlė".

2000 m. spalio mėn. prelatas A. Bunga sugrįžo į Lietuvą ir apsigyveno Vilniuje. Pritraukė į Lietuvą didžiuosius Vokietijos katalikų fondus – Kirche in Not bei Renovabis, rėmusius bažnyčių statybą bei kitus visuomeninius projektus.

Nuorodos
--------

* Bažnyčios žinios apie kun. A. Bungą
* Interviu su prelatu
Lietuvos Respublikos piliečio pasas
**Lietuvos Respublikos piliečio pasas** – Lietuvos Respublikos piliečio asmens dokumentas (pasas), patvirtinantis asmens tapatybę ir pilietybę, skirtas vykti į užsienio valstybes. Šiuolaikinis Lietuvos Respublikos piliečio pasas sukurtas atsižvelgiant į naujausius Europos Sąjungos reikalavimus ir Tarptautinės civilinės aviacijos organizacijos (TCAO) rekomendacijas.

Turinys
-------

Paso knygelėje yra 32 puslapiai ir polikarbonatinis asmens duomenų lapas, kuriame duomenys, nuotrauka ir parašas išgraviruoti lazeriniu įrenginiu.

Nuo 2006 m. rugpjūčio 28 d. į Lietuvos Respublikos pasus papildomai elektroniniu būdu pradedami įrašyti asmens biometriniai duomenys. Elektroninėje įklijoje patalpinta elektroninė laikmena − bekontaktis mikroprocesorius su atmintimi (lustas) ir antena. Į elektroninę laikmeną įrašomas asmens veido skaitmeninis atvaizdas ir kiti paso duomenys.

Nuo 2008 m. paso vidiniuose puslapiuose pateikiama Lietuvos nacionalinė ir etninė simbolika.

Nuo 2009 m. elektroniniu būdu įrašomi pirštų atspaudai.

Lietuvos Respublikos piliečio pase įrašai pateikiami lietuvių, anglų ir prancūzų kalbomis.

Išdavimas
---------

Pasas išduodamas bet kokio amžiaus Lietuvos Respublikos piliečiui jo pageidavimu. Paso galiojimo laikas − 10 metų (nepilnamečiams, nesulaukusiems 16 m. − 5 metai). Pasas išduodamas ir nuolat užsienio valstybėse gyvenantiems Lietuvos Respublikos piliečiams.

Istorija
--------

1919–22 m. vokiečių okupacinis pasas buvo keičiamas į nepriklausomos Lietuvos pasą.

Iki 1993 m. sovietiniai pasai buvo pakeisti į Lietuvos Respublikos pasus.

Nuo 2008 m. sausio mėnesio pradėti išduoti naujo tipo piliečių pasai. Kaip ir kitų Europos Sąjungos valstybių narių, naujasis Lietuvos Respublikos pasas yra vyšninės spalvos (pakeitė iki tol naudotą žalią spalvą). Viršelyje virš eilutės su užrašu „Lietuvos Respublika" užrašyta „Europos Sąjunga".

Galerija
--------

* 1920 m.1920 m.
* Užsienio pasas iki 1940 m.Užsienio pasas iki 1940 m.
* 1940 m.1940 m.
* 1992–2002 m.1992–2002 m.
* 2003–2006 m.2003–2006 m.
* Biometrinis pasas2008 m.Biometrinis pasas  
2008 m.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lietuvos Respublikos piliečio pasas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  *Pasas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-07-03.
2. 1 2  „Lietuviai atsisveikins su žaliais pasais". *Kauno diena*. Nuoroda tikrinta 2022-07-03.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Karo teatro balistinė raketa** (angl. *theatre ballistic missile, TBM*) – balistinė raketa, kurios veikimo spindulys yra nuo 300 iki 3500 km. Tokios raketos skirtos naudoti vieno karo teatro zonoje. Jų veikimo spindulys didesnis už taktinių balistinių raketų ir mažesnis už tarpžemyninių balistinių raketų.

Terminas imtas naudoti palyginti nesenai, apima kategorijas mažo nuotolio balistinė raketa, vidutinio nuotolio balistinė raketa, tarpinio nuotolio balistinė raketa. Karo teatro balistinių raketų pavyzdžiais gali būti tarybinė RT-15 ir amerikiečių PGM-17 Thor raketos, gamintos XX a. 7-tą dešimtmetį.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Mažo nuotolio balistinė raketa
* Vidutinio nuotolio balistinė raketa
* Tarpinio nuotolio balistinė raketa
* Tarpžemyninė balistinė raketa
* Povandeninio starto balistinė raketa
* Priešlaivinė balistinė raketa
Koordinatės: 55°49′30″š. pl. 21°53′12″r. ilg.﻿ / ﻿55.824895°š. pl. 21.886685°r. ilg.﻿ / 55.824895; 21.886685


|  |
| --- |
| **Stalgėnų pagrindinė mokykla** |
| Stalgėnų pagrindinė mokykla herbas |
|  |
| **Adresas** | Mokyklos g. 1, Stalgėnai |
| **Direktorius(-ė)** | Rimantas Gricevičius |
| **Mokinių skaičius** | 156 |
| **Įkūrimo data** | 1916 |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 17 |

**Plungės rajono Stalgėnų pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Plungės raj. Stalgėnuose, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191132653. Steigėjas Plungės rajono savivaldybės taryba. Filialas:

Istorija
--------

1916 m Stalgėnų parapijos salėje valstybės lėšomis įsteigta mokykla, kurioje pradėjo mokytis 12 mokinių. 1927 m. pradžios mokykla perkelta į privatų Kazio Skuodo namą. 1931 m. mokykla persikėlė į būsimos klebonijos patalpas. 1949 m. atidaryta Stalgėnų septynmetės mokyklos 5 klasė. 1951 m. išleista 12-os mokinių pirmoji septintokų laida. 1963 m. mokykla persikėlė į naujas patalpas, pereita prie aštuonmečio mokslo. 1967 m. įkurtas kraštotyros būrelis ir muziejus. Nuo 1996 m. mokykla savarankiška. 2005 m. rugsėjo 1 d. prijungtas Milašaičių pradinio ugdymo skyrius, kuriame mokosi 21 mokinys.

Direktoriai
-----------

* 1949 m. Silvestras Sakadolskis;
* 1951 m. Eugenija Bliucukytė;
* 1986 m. Rimantas Gricevičius.

Nuorodos
--------

* Mokyklos puslapis
* Plungės „Ryto" pagrindinė mokykla. Stalgėnų skyrius Archyvuota kopija 2020-02-27 iš Wayback Machine projekto.
| Ciskodaslatv. *Ciskādi* |
| --- |
| *Ciskodo Šv. Jono Krikštytojo katalikų bažnyčia* |
|  |
| 

CiskodasCiskodas

56°27′02″ š. pl. 27°03′05″ r. ilg.﻿ / ﻿56.45056°š. pl. 27.05139°r. ilg.﻿ / 56.45056; 27.05139﻿ (Ciskodas)Koordinatės: 56°27′02″ š. pl. 27°03′05″ r. ilg.﻿ / ﻿56.45056°š. pl. 27.05139°r. ilg.﻿ / 56.45056; 27.05139﻿ (Ciskodas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Latvijos vėliava Latvija |
| **Istorinis regionas** | Latgala Latgala |
| **Savivaldybė** | Rezeknės savivaldybė |
| **Valsčius** | Sakstagalio valsčius |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 244  |
|  |
| **Kirčiavimas** | 

| Vietovardžio kirčiavimas  (1 kirčiuotė) |
| --- |
|
| *Vardininkas:* | Cìskodas |
| *Kilmininkas:* | Cìskodo |
| *Naudininkas:* | Cìskodui |
| *Galininkas:* | Cìskodą |
| *Įnagininkas:* | Cìskodu |
| *Vietininkas:* | Cìskode |

 |

**Ciskodas** (latv. *Ciskādi*; latg. *Cyskods*) – gyvenvietė Latvijoje, Rėzeknės savivaldybėje, Sakstagalio pagaste, 12 km į pietvakarius nuo Rėzeknės. Yra mūrinė katalikų bažnyčia, statyta 1900 m. medinė cerkvė.

Istorija
--------

Kaimas minimas nuo 1593 m. Iki 1772 m. priklausė Abiejų Tautų Respublikai.

Lietuvių kalba
--------------

Krašte nuo seno gyventa lietuvių, jie save vadino lietuvininkais. Tai toliausiai į šiaurę nuo Lietuvos nutolusi lietuvių kalbos sala. Vietos lietuviai kalba rytų aukštaičių vilniškių tarme, iš dalies dzūkuoja. Šnektą 1911 m. nagrinėjo kalbininkai Kazimieras Būga ir Eduardas Volteris, 1925 m. – Petras Būtėnas, 1977 m. Kazimieras Garšva. K. Būga manė, kad lietuviai čia įsikūrė XII a.–XVI a. Daugiau jų atsikėlė XVII a. tai rodo daugybė lietuvių kilmės vietovardžių, pavardžių. Lietuviškuose Dieneliškių, Svedelių, Mažavaikių kaimuose po 1666 m. įsikūrė sentikiai rusai.

Daugiausia lietuvių būta palei kelią Daugpilis-Rezeknė – pleištas Kalupė-Silajaniai-Malinovka. 1851 m. Ciskodo parapijos 9 kaimų (Girnakaliai, Buodžiai, Kukučiai, Kurtiniai, Pilveliai ir kt.) 64 sodybose gyveno iki 400 lietuvių. 1977 m. lietuviškai kalbėjo 10, 1986 m. – du seniausi parapijiečiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazimieras Garšva. *Ciskodas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 143 psl.
| Mestijaმესტია |
| --- |
| *Gyvenvietės reginys* |
|  |
| 

MestijaMestija

43°2′44″ š. pl. 42°43′47″ r. ilg.﻿ / ﻿43.04556°š. pl. 42.72972°r. ilg.﻿ / 43.04556; 42.72972﻿ (Mestija)Koordinatės: 43°2′44″ š. pl. 42°43′47″ r. ilg.﻿ / ﻿43.04556°š. pl. 42.72972°r. ilg.﻿ / 43.04556; 42.72972﻿ (Mestija) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Gruzijos vėliava Gruzija |
| **Regionas** | Samegrelas-Zemo Svanetija |
| **Rajonas** | Mestijos rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 1 973  |
| **Altitudė** | 1 500 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Mestija |

**Mestija** (gruz. მესტია) – miesto tipo gyvenvietė šiaurės vakarų Gruzijoje. Priklauso Samegrelo-Zemo Svanetijos regionui. Gyvenvietė įsikūrusi pietinėje Didžiojo Kaukazo dalyje, 1500 m aukštyje virš jūros lygio. Nutolusi 128 km į šiaurės rytus nuo Zugdidžio. 1968 m. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas. 1973 gyventojų (2014 m. duomenys).

Mestija, kartu su 152 kaimais, sudaro Mestijos rajoną, kurio plotas – 3044 km². Gyventojų daugumą sudaro svanai. Viduramžiuose, Mestija buvo svarbus kultūros centras. Yra išlikusios kelios viduramžių bažnyčios, kurios kartu su fortais yra įtraukti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

Miestų partnerystė
------------------

* Italija San Džiminjanas, Italija

* 
* 
* Mestijos oro uostasMestijos oro uostas

Šaltiniai
---------

1. Cites & towns of Georgia
2. ↑  Cites & towns of Georgia
Koordinatės: 55°52′29″š. pl. 24°38′16″r. ilg.﻿ / ﻿55.874856°š. pl. 24.637868°r. ilg.﻿ / 55.874856; 24.637868

|  Sodelių Šv. Dvasios koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Panevėžio |
| **Savivaldybė** | Panevėžio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Sodeliai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1846 m. |

**Sodelių Šv. Dvasios koplyčia** – veikianti koplyčia Sodelių kaimo kapinėse, Karsakiškio seniūnijoje, Panevėžio rajone, 1 km į pietus nuo kelio  **191**  Paliūniškis–Vabalninkas . Gali būti pasiekiama vykstant keliu  **3012**  Tiltagaliai–Sodeliai .

Koplyčia pastatyta 1846 m. ant Dominyko Mažeikos dovanotos žemės, priklauso Geležių Šv. Juozapo parapijai. Kiekvieno mėnesio pirmąjį sekmadienį aukojamos šv. Mišios. Šventovę tinkamai prižiūri Sodelių kaimo bendruomenė. Medinį statinį paremontuoja ir išdažo, padarė suolus. Savamokslis dailininkas Algimantas Jasinavičius nupiešė paveikslų. Vienas jo darbų puošia altorių. Koplyčioje yra ir senesnių religinio turinio paveikslų.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-11-10 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sodelių Šv. Dvasios koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sodelių Šv. Dvasios koplyčia Archyvuota kopija 2014-11-01 iš Wayback Machine projekto.

* Galinė dalisGalinė dalis
* VidujeViduje
**Mesmerizmas** – XVIII a. Franco Mesmerio sukurtas alternatyvus gydymo metodas, naudojantis tariamus *magnetinius fluidus*.

Kartais mesmerizmas vadinamas *gyvūnų magnetizmu* (pranc. *magnétisme animal*). Tokį pavadinimą davė Mesmeras, norėdamas šią magnetizmo rūšį atskirti nuo kitokių magnetizmų – mineralų, planetų ar kosminio.

Istorija
--------

1770 m. Francas Mesmeris susipažino su Vienos jėzuitu ir gydytoju Maximillian Hell, kuris gydė žmones įmagnetintomis plieno plokštėmis. Mesmeris pradėjo mėgdžioti šį būdą, o jo įsivaizduojamą efektyvumą aiškino tokia teorija: per kiekvieną kūną teka subtilūs magnetiniai fluidai, o kai jų tekėjimas sutrinka – prasideda ligos. Magnetai padeda jį atstatyti ir todėl gydo.

Vėliau jis pastebėjo, kad tokius pačius gydomuosius rezultatus galima pasiekti ir be magnetų. Užuot įtaręs placebo efektą, Mesmeras nusprendė egzistuojant *gyvūnų magnetizmą*, t. y. kad kai kurie žmonės ar ir kiti gyvūnai turi analogiškas gydomąsias savybes kaip ir įmagnetintas metalas. Tačiau jis ir toliau naudojo įvairius „įmagnetintus" objektus, tarp jų ir vandenį, nes tai padėdavo sukurti atitinkamą atmosferą.

Su Liudviko XVI ir Marijos Antuanetės pagalba Mesmeris Prancūzijoje atidarė Magnetizmo institutą.

1784 m. Prancūzijos karališkoji medikų komisija atliko bandymus, norėdama įsitikinti mesmerizmo efektyvumu. Galutinė komisijos išvada buvo tokia: magnetiniai fluidai neegzistuoja, o jų sukeliami efektai yra tik vaizduotės arba šarlatanizmo padarinys. Komisijoje taip pat dalyvavo ir Bendžaminas Franklinas.

Veikimas
--------

Mesmerizmas, kaip ir Hell'o gydymas magnetizmu ar dauguma kitų alternatyvios medicinos rūšių, remiasi placebo ir kai kuriais kitais psichologiniais efektais. Yra žinoma, kad jei pacientas tiki gydymo efektyvumu, tai išties kažkiek padeda organizmo sveikimui. Taip pat jis pats vėliau mano pasveikęs daug labiau, nei pasveiko iš tiesų. Todėl būtent į šį efektą buvo orientuota visa mesmerizmo metodika. Norint sukelti pacientams susidomėjimą ir susižavėjimą, gydoma būdavo net ir tokiais metodais: žmogus sėdi panardinęs kojas į vonelę su „įmagnetintu" vandeniu, o rankose laiko laidus, prijungtus prie „magnetinių" medžių.

Kita
----

Šiuo metu sąvoka „turintis magnetinių savybių" (ar panašiai) kartais naudojama kalbant apie charizmatišką, aplinkinius traukiantį arba tiesiog turintį didelį pasisekimą tarp priešingos lyties žmogų. Tačiau jos kilmė yra iš mesmerizmo.

Nuorodos
--------

* Easy guide to mesmerism and hipnotism Archyvuota kopija 2006-09-02 iš Wayback Machine projekto.
* Skeptic's dictionary: Mesmerism
|  |
| --- |
| Karoline Krüger |
| Gimė | 1970 m. vasario 13 d. (53 metai)  Bergenas, Norvegijos vėliava Norvegija |
| Žanrai | popmuzika |
| Veikla | dainininkė, dainų autorė, pianistė |
| Instrumentai | fortepijonas, vokalas |
| Įrašų kompanija | Kirkelig Kulturverksted |
| Svetainė | karolinekruger.no |

**Karoline Krüger** (g. 1970 m. vasario 13 d. Bergene) – Norvegijos dainininkė, dainų autorė ir pianistė.

Biografija
----------

Pirmą kartą televizijoje pasirodė būdama 11-os metų, jaunimo laidoje „Halvsju". 1988 metais atlikėja laimėjo Norvegijos „Melodi Grand Prix" su daina „For vår jord" (liet. *Mūsų Žemei*). Šiu šiuo kūriniu tais pačiais metais dalyvavo 1988 m. „Eurovizijos" dainų konkurse, vykusiame Airijoje, kur ten užėmė penktą vietą. Vėliau po dalyvavimo išleistas debiutinis jos albumas „Fasetter".

Karoline yra ištekėjusi už Norvegijos dainininko Sigvart Dagsland. Turi dvi dukteris Sophie (g. 1998 m.) ir Emma (g. 2002 m.)

Diskografija
------------

* *Fasetter* (1988)
* *En gang i alles liv* (1991)
* *Fuglehjerte* (1993)
* *Den andre historien* (1996)
* *Sirkeldans* (1999)
* *De to stemmer* (2004)
* *Veggen* (2011)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Karoline Krüger** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė – karolinekruger.no

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Kate Gulbrandsen  *„Mitt liv"*** |  **Norvegijos atstovė Eurovizijoje**1988 | Po to:**Britt Synnøve Johansen  *„Venners nærhet"*** |
**Lietuvos SSR liaudies rašytojas** – valstybinis Lietuvos SSR apdovanojimas (garbės vardas), teikiamas 1957–1990 m. ypač pasižymėjusiems Lietuvos rašytojams. 

Lietuvos SSR liaudies rašytojo garbės vardą įsteigė Lietuvos SSR Aukščiausiosios tarybos Prezidiumas 1957 m. balandžio 6 d. įsaku rašytojo Antano Vienuolio–Žukausko 75 gimtadienio proga; kitu tos pačios dienos įsaku šis vardas jam ir buvo suteiktas.

Lietuvos SSR liaudies rašytojo garbės vardą suteikdavo Lietuvos SSR Aukščiausiosios tarybos Prezidiumas.

Lietuvos SSR liaudies rašytojai *(nepilnas sąrašas)*:

* 1957 m.: Antanas Vienuolis–Žukauskas
* 1965 m.: Antanas Venclova
* 1967 m.: Ieva Simonaitytė
* 1968 m.: Aleksandras Gudaitis-Guzevičius
* 1969 m.: Juozas Baltušis
* 1971 m.: Juozas Grušas
* 1974 m.: Juozas Paukštelis
* 1979 m.: Kostas Korsakas
* 1983 m.: Alfonsas Bieliauskas
* 1984 m.: Mykolas Sluckis
* 1986 m.: Jonas Avyžius

Literatūra
----------

1. ↑  Lietuvos TSR Aukščiausiosios tarybos Prezidiumo posėdžio protokolas Nr. 21: 1957 m. balandžio 19 d. V.:Lietuvos SSR Aukščiausiosios tarybos Prezidiumas, 1957.
| Neskoipstadurasisl. *Neskaupstaður* |
| --- |
|  |
|  |
| 

NeskoipstadurasNeskoipstaduras

65°9′0″ š. pl. 13°42′0″ v. ilg.﻿ / ﻿65.15000°š. pl. 13.70000°r. ilg.﻿ / 65.15000; 13.70000﻿ (Neskoipstaduras)Koordinatės: 65°9′0″ š. pl. 13°42′0″ v. ilg.﻿ / ﻿65.15000°š. pl. 13.70000°r. ilg.﻿ / 65.15000; 13.70000﻿ (Neskoipstaduras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Islandijos vėliava Islandija |
| **Regionas** | Austurlando regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2016 m.) | 1 481  |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Neskoipstaduras |

**Neskoipstaduras** (isl. *Neskaupstaður*) – miestas rytų Islandijoje, Austurlande. Įsikūręs ant to paties pavadinimo fjordo. Priklauso Fjardabigdo savivaldybei. 1481 gyventojas (2016 m. duomenys).

Iki 1949 m. buvo pasiekiamas tik laivais. 1974-1977 m. pastatytas 632 m po jūra 626 m ilgio tunelis. 

Pagrindinis pragyvenimo šaltinis – žvejyba. Vystomas turizmas. Miesto centre veikia meno galerija, gamtos istorijos bei jūrų muziejus (visi po vienu stogu).

Miestų partnerystė
------------------

* Norvegija Stavangeris (Norvegija)
* Suomija Juveskiulė (Suomija)

Neskoipstaduro panorama
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Karo veiksmų žurnalas** (rus. *журнал военных действий*) – karo veiksmuose dalyvaujančio carinės Rusijos kariuomenės junginio (korpuso, divizijos) ar atskirojo dalinio štabe vestas žurnalas, kuriame aprašydavo visus vykstančius karo veiksmus.
  
Karo veiksmų žurnalus rašydavo štabuose dirbę Generalinio štabo karininkai, o kur jų nebūdavo – pulkų adjutantai ar juos pakeičiantys asmenys.

Dabar Rusijos kariuomenės karo veiksmų žurnalai yra labai svarbus istorinių žinių apie dalinių organizaciją, ginkluotę, ekipuotę, aprūpinimą maistu ir kt. šaltinis.

Karo metu visi transportai vesdavo *kelio žurnalus* (rus. *путевой журнал*). Apgultose tvirtovėse būdavo vedami specialūs *apgulties žurnalai* (rus. *журнал осады*), kuriuos rašydavo tranšej-majoras (rus. *траншей-майор*).
| **Nestoras Kukolnikas** |
| --- |
|  |
| Nestoras Kukolnikas (1836 m. aut. Karlas Briulovas) |
| Gimė | 1809 m. rugsėjo 20 d.Sankt Peterburgas, Rusijos imperija |
| Mirė | 1868 m. gruodžio 20 d. (59 metai)Taganrogas, Rusijos imperija |
|  |
| Veikla | rusų rašytojas, dramaturgas |
|  |
|  **Vikiteka** | Nestoras Kukolnikas |

**Nestoras Kukolnikas** (rus. *Нестор Васильевич Кукольник*, 1809 m. rugsėjo 20 d. Sankt Peterburgas – 1868 m. gruodžio 20 d. Taganrogas) – rusų rašytojas, dramaturgas, pedagogas.

Biografija
----------

Brolis Pavelas Kukolnikas. 1821 m. ir 1824–1829 m. su N. Gogoliu ir J. Hrebinka mokėsi Nežino aukštųjų mokslų gimnazijoje, su jais leido rankraštinį žurnalą „Zvezda". Apkaltintas dalyvavimu dekabristų judėjime, diplomo negavo. Atlikus kratą paimti ir pirmieji jo poetiniai bandymai. 1829–1830 m. Vilniaus gimnazijos mokytojas, lenkų kalba 1830 m. išleido vadovėlį „Rusų gramatikos praktinis kursas". 1832 m. Vilniaus medicinos-chirurgijos akademijos steigimo komisijos sekretorius. Nuo 1833 m. gyveno Sankt Peterburge, nuo 1843 m. tarnavo Rusijos karo ministerijoje, dalyvavo 1853–1856 m. Krymo kare. 1857 m. išėjo į atsargą.

Leido vienus pirmųjų periodinių rusų menotyros leidinių – 1836–1841 m. su K. Briulovu laikraštį „Chudožestvennaja gazeta", 1842 m. žurnalą „Dagerrotip", 1845–1847 m. „Illiustracija", bendravo su dailininku I. Aivazovskiu, kompozitoriumi M. Glinka.

Kūryba
------

Parašė draminę fantaziją „Torkvatas Tasas" (1833, pastatyta 1835 m.), romanų ir apysakų apie Petro I valdymo laikotarpį „Seržantas Ivanas Ivanovičius Ivanovas, arba Visi išvien" (1841 m.), istorinių dramų, eilėraščių. Daugelyje kūrinių propagavo monarchizmą, liaudies ir caro vienybės idėją. Jam būdinga patetiška retorika, vaizdų monumentalumas, dekoratyvumas. Kompozitorius M. Glinka pagal jo eilėraščius sukūrė romansų ciklą „Atsisveikinimas su Peterburgu", parašė muziką dramai „Kunigaikštis Cholmskis" (1840 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dagnė Benaitė. *Nestoras Kukolnikas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 205 psl.
Marša Delavere, JAV
**Marša** – jūros pakrantės žemutinė dalis, užliejama pakilus potvyniams arba per audras. Paprastai maršos būna padengtos dumblo arba smėlio ir dumblo sluoksniu, ant kurio klostosi labai turtingas maisto medžiagų humuso sluoksnis. Pasitaiko, kad maršos būna ir žemiau jūros lygio, o nuo pačios jūros atskirtos kopų juostos. Dažnos upių deltose, estuarijose, neretai gali tęstis nuo kranto per daugelį kilometrų.

Būdingos Šiaurės jūros (ypač, Vatų jūros) pakrantėms (Nyderlandai, Vokietija, Jungtinė Karalystė, Danija), vakarinėms Prancūzijos pakrantėms, pietų ir rytų JAV. Maršoms artimos laidos, būdingos Arkties vandenyno pakrantėms Rusijoje.

Maršoms būdingi plaukiojančių žolių kilimai, vikšrių, salikorinių ir kitų druskiamėgių augalų sąžalynai.

Maršos dažnai naudojamos žemės ūkio reikmėms (kaip našios pievos, ganyklos).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Марши*,Большая советская энциклопедия, T. XV (Ломбард—Мезитол). – Москва: Советская энциклопедия, 1974
2. ↑  Salt march, *Encyclopædia Britannica*
**Cisterninis automobilis** – automobilis su cisterna, pritaikytas pervežti skysčius (skysti naftos produktai, vanduo, skysti maisto produktai ir pan.), suskystintas dujas. Jei reikia, cisternos gali būti hermetiškos. Įrengus pertvaras vienu metu galima vežti ir kelis skirtingus skysčius. Dėl aukštai esančio svorio centro cisterninį automobilį valdyti palyginus sunku.

Cisternos
---------

Cisternų talpa būna nuo 0,8 m³ iki 15 m³. Cisternos būna įvairių formų – cilindro, kūgio, stačiakampio gretasienio pavidalo. Cisternos būna pagamintos iš aliuminio lydinių, nerūdijančio plieno, plastiko. Aliuminio lydinių cisternos naudojami šviesiesiems naftos produktams pervežti, o nerūdijančio plieno – maistinėms medžiagoms, degalams, chemikalams gabenti.

Pienvežis UAZ-452 bazėje
Kai kurie skystieji kroviniai turi būti tam tikros temperatūros, tad jiems pervežti skirtos cisternos gaminamos su termoizoliacija (skystam bitumui, pienui ir kt. skysčiams gabenti).

Cisterninių automobilių rūšys
-----------------------------

* Benzinvežis
* Pienvežis
* Vandenvežis
* Gaisrinis vandenvežis

* Degalų cisterninis automobilis *Ashok Leyland Ecomet 912*
* Cisterninis automobilis maistinėms medžiagoms vežti, kurio cisterna iš nerūdijančio plieno
* Pienvežiai
* Cisterninis autotraukinys
* Rusijos armijos benzinvežis Ural-4320
* Vandenvežis (Jordanija)
* Cisterninis automobilis kanalizacinių vandenų išvežimui

Nuorodos
--------

1. ↑  Автомобиль-цистерна[neveikianti nuoroda]. In: Большая советская энциклопедия



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Cisterninis automobilis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Maršalas** (pranc. *maréchal*; iš sen.vok.aukštaičių *marah* 'arklys' + *schalh* 'tarnas') – vienas aukščiausių rūmininkų titulų.

Pradžioje maršalai buvo arklininkai, vėliau – arklidžių viršininkai, o dar vėliau tapo aukštos padėties rūmininkais. Šventosios Romos imperatoriaus Otono I laikais maršalu buvo tik imperatoriui artimi žmonės. Analogiškos rūmininkų pareigos vėliau kitose šalyse buvo štalmeisteris ir konetablis.
  
Imperijos seimų metu maršalas prižiūrėjo tvarką ir ceremonialo atlikimą.

Maršalų veikla su arklininkų darbu neturėjo beveik nieko bendro. Vienintelis arklininko darbo rudimentas liko ceremonija imperatoriaus karūnavimo metu – sidabriniu saiku iš didelės avižų krūvos pasemdavo avižų ir nunešdavo jas į arklidę imperatoriaus arkliui.

Feodaliniais laikais daugelyje dvarų vienas arba keli didikai buvo vadinami *maršalais* (angl. *marshal*) ar *dvaro maršalais* (angl. *court marshal*) arba *didysis maršalas* (angl. *grand marshal*). Jų funkcijos kito, jie dažnai skelbdavo svečius, atvykusius į audienciją, puotą, pietus ir pan. Šios garbingos pareigos neretai tapdavo paveldimomis. Pvz. Anglijoje *erlas maršalas* (*Earl Marshal*) ar Škotijoje *erlas marišalas* (*Earl Marischal*).

Ceremoniniai maršalai
---------------------

Šiuolaikinės ceremonijose dažnai dar būna skiriami maršalai – pvz. paradų *didžiaisiais maršalais* (angl. *grand marshal*) dažnai paskiriami garbės svečiai ar aukšto rango valdininkai.

JAV daug koledžų ir universitetų turi maršalus. Kartais būna vienintelis nuolatinis *dėstytojų maršalas* (angl. *faculty marshal*), kartais būna keli dėstytojų maršalai ir keli studentų maršalai (angl. *student marshals*). Į šiuos garbės postus skiriami vyresnieji dėstytojai ar nusipelnę studentai. Maršalų funkcija yra vesti iškilmingas eitynes. Jie dažnai nešasi specialias maršalų lazdas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Maršalka**, arba **maršalas** (lenk. *Marszałek*, lot. *mareschalus*) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos valstybės arba bajorų atstovavimo organų pareigūnas. Maršalkos skiriamasis ženklas – lazda.

Didysis maršalka
----------------

Iki 1569 m. **Krašto maršalka**, arba **žemietijos maršalka** – vienas iš aukščiausių LDK pareigūnų, atsakingas už Didžiojo kunigaikščio rūmų ir jų aplinkos viešąją tvarką ir kunigaikščio saugumą. Jis taip pat iki 1569 m. buvo nuolatinis Ponų tarybos narys ir tarybos pirmininkavo posėdžiams, vadovavo Didžiojo kunigaikščio dvaro organizuojamoms iškilmėms. Nuo Liublino unijos – Abiejų Tautų Respublikos Seimo ir senato narys.

Didysis maršalka iki 1564 m. teismų reformos sprendė Didžiojo kunigaikščio pavestas teismo bylas (vadinamasis Maršalkos teismas), susijusias su kunigaikščio ir jo šeimos saugumu. Maršalkos teismo sprendimas būdavo galutinis, net jeigu tai buvo ir mirties bausmė. Mirus Didžiajam kunigaikščiui Maršalkos teismo įgaliojimai apimdavo visą Lietuvos Didžiąją Kunigaikštystę.

Dvaro maršalka
--------------

Didžiojo maršalkos pavaduotojas, iki 1569 m. buvo nuolatinis Ponų tarybos narys, nuo Liublino unijos – Abiejų Tautų Respublikos Seimo ir senato narys. Didysis kunigaikštis, nesant Didžiojo maršalkos, jam galėjo pavesti ir Maršalkos teismo funkcijas.

Valdovo maršalka
----------------

1493–1569 m. Didžiojo kunigaikščio paskirti dvaro pareigūnai, vykdę specialias jiems pavestas užduotis. Dažniausia jų būdavo 3-4, tačiau šios pareigos nebuvo aukštos.

Seimelio maršalka
-----------------

Žemietijos arba seimelio maršalka (lenk. *marszałek ziemski* arba *marszałek sejmikowy*) buvo renkamas seimelyje iš keturių Didžiojo kunigaikščio, vėliau – karaliaus pasiūlytų kandidatų iki gyvos galvos. Šaukdavo seimelio posėdžius, pirmininkavo jiems, turėjo balso teisę žemietijos teismuose. Paskelbus karą atlikdavo kašteliono pareigas – surinkęs pavieto bajorus nuvesdavo juos į kariuomenės susitelkimo vietą ir pristatydavo vaivadai. Seimelio maršalka buvo renkamas iki gyvos galvos, tačiau turėjo teisę atsisakyti pareigų. 1795 m. prijungus Lietuvą prie Rusijos prilygintas Rusijos bajorų vadovui ir buvo vadinamas tuo vardu.

Maršalkomis taip pat buvo vadinami Vyriausiojo tribunolo pirmininkas, žemietijos, pavieto teismo pirmininkas, kitų seimų ir konfederacijų vadovai.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Suvenyrinis uzo butelis
**Uzas** (gr. ούζο) – anyžių skonio stiprus graikiškas alkoholinis gėrimas. Pavadinimo kilmė neaiški, tačiau pats gėrimas, manoma, kilo XIX a. Uzo geriamas grynas arba naudojamas kokteiliuose.

Uzas daromas iš etilo alkoholio (maždaug 96 %) ir įvairių aromatinių žolelių (anyžiaus, kalendros, gvazdikėlių, cinamono ir kt.) antpilo, sumaišyto su cukrumi. Mišinys rauginamas (kai kurie gamintojai to nedaro, o tiesiog įpila daugiau alkoholio) ir distiliuojamas variniuose induose. Gautas produktas yra 40-50 ° stiprumo. Tai skaidrus bespalvis skystis. Tačiau sumaišius su vandeniu, uzas pabala ir tampa neskaidrus. Taip atsitinka dėl anyžiuose esančio eterinio aliejaus, kuris tirpsta etilo alkoholyje, tačiau yra netirpus vandenyje.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Uzas (gėrimas)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 55°07′15″š. pl. 26°08′00″r. ilg.﻿ / ﻿55.120751°š. pl. 26.133348°r. ilg.﻿ / 55.120751; 26.133348

|  Cirkliškio Mostovskių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Švenčionių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Cirkliškis |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų mūras |
| **Pastatyta** | 1826 m. |
| **Stilius** | klasicizmas |

**Cirkliškio dvarininkų Mostovskių koplyčia–mauzoliejus** – buvusi grafų Mostovskių šeimos koplyčia su laidojimo rūsiu, stovėjusi Cirkliškio dvare, dab. Švenčionių rajone. Akmenų mūro koplyčia su rūsiu buvo pastatyta 1826 m. priklausė dvaro sodybos ansambliui. Koplyčia sunaikinta sovietinės valdžios pokaryje, 1947 m. Jos vietoje, prie kelio  **102**  Vilnius–Švenčionys–Zarasai , įrengtos II pasaulinio karo sovietų karių perlaidojimo kapinės.

Koplyčia apie 1915-1918 m.
Koplyčios vietoje stovi paminklas SSRS kariams

Istorija
--------

Dvaro rūmai grafo Edvardo Mostovskio pastatyti 1823–1830 m. pagal Vienos architekto projektą. Tuo metu buvo sukurtas ir parkas, statyti kiti ūkiniai pastatai. E. Mostovskis koplyčią-mauzoliejų pastatė 1826 m. Pirmoji koplyčioje buvo palaidota grafo Edvardo Mostovskio motina Domicelė Mostovska. E. Mostovskis mirė 1855 m.

1939–1940 m. koplyčia buvo apiplėšta, išvartyti karstai, dingo kulto reikmenys. Vokiečių okupacijos metais karstai vėl buvo sudėti į vietas. 1947 m. koplyčia buvo susprogdinta, į jos vietą iš Švenčionių perkelti II pasaulinio karo karių palaikai, pastatytas paminklas SSRS kariams.

Architektūra
------------

Koplyčios–mauzoliejaus statinys buvo vėlyvojo klasicizmo formų, stačiakampio plano, darnių proporcijų. Pastato frontoną puošė lotyniškas įrašas stambiomis raidėmis „*SPES IN DEO*" (*liet.* „Tikiu Dievu"). Jame buvo įrengtas altorius, kurį puošė Šv. Domicelės paveikslas. Koridorius koplyčios vidų dalino į dvi dalis. Koplyčios sienose buvo įrengtos 24 nišos karstams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 705 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  „Objekto Nr. 11237 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Cirkliškio Mostovskių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Cirkliškio istorija (*svencionys.lt*) Archyvuota kopija 2021-11-27 iš Wayback Machine projekto.
* Koplyčios nuotraukos (*radzima.org*)
**Kazimieras Rimantas Balėnas** (1935 m. balandžio 9 d. Raseiniai – 2007 m. gruodžio 4 d. Vilnius) – Lietuvos architektas.

Biografija
----------

1959 m. baigė Kauno politechnikos institutą.

1959–1962 m. Klaipėdos raj. architektas, 1962–1968 m. Miestų statybos projektavimo instituto Klaipėdos filialo, 1968–1992 m. šio instituto Vilniuje projektų vyr. architektas.

Žmona Genovaitė Balėnienė.

Kūryba
------

Pagal jo (su kitais) projektus pastatyti gyvenamieji rajonai:

* Klaipėdos trečiasis, 1969 m.
* Klaipėdos Baltijos, 1974 m.
* Karoliniškės, Vilnius, 1976 m.
* Šeškinė, Vilnius, 1983 m.
* Pašilaičiai, Vilnius, 1989 m.
* Fabijoniškės, Vilnius, 1993 m.

Gyvenamieji ir visuomeniniai pastatai:

* Lietuvos RTV administracinis pastatas, Vilnius, 1975 m.
* Šeškinės visuomeninis prekybos centras, 1987 m.
* Pastatai Lazdijuose, Raseiniuose.

Parengė Vilniaus vakarinės dalies gyvenamųjų rajonų išdėstymo schemą (su kitais), 1993 m. vadovavo darboviečių išdėstymo Vilniaus naujuosiuose gyvenamuosiuose rajonuose projektui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Morta Baužienė. *Kazimieras Rimantas Balėnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 494 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Yngwie Malmsteen, 2008 m.
**Laras Johanas Yngvei Lannerbekas** (g. 1963 m. birželio 30 d. Stokholme, Švedijoje), labiau žinomas kaip **Yngvei Johanas Malmstynas** (angl. *Yngwie Johann Malmsteen*) – švedų gitaristas ir dainų kompozitorius. Išgarsėjo savo techniniu ir greitu grojimo stiliumi, kuris jungia ir klasikinius ir sunkiojo roko muzikos stilius.

Kai Y. Malmstynui buvo septyneri metai, jis matė per televiziją Džimio Hendrikso koncertą. Koncertas jį įkvėpė groti gitarą. Tačiau grupių „Rainbow" ir „Deep Purple" gitaristas Ritčie Blekmoras buvo jo didžiausias įkvėpėjas. Jauną Y. Malmstyną įtakojo klasikinė muzika, ir jam ypač patiko Nikolo Paganinio kūriniai.

Aštuoniolikmetis Y. Malmstynas persikėlė į Jungtinės Valstijas groti su grupėmis Steeler ir Alcatrazz. 1984 m. išleido savo pirmąjį solo albumą „Rising Force". Albumas sulaukė Grammy nominaciją.

Y. Malmstynas yra ilgalaikis gitaros „Fender Stratocaster" naudotojas. Vedęs Aprilę Malmstynę ir turi vieną sūnų. Gyvena Majamyje, Floridoje.

Studijiniai albumai
-------------------

* 1984 m. *Rising Force*
* 1985 m. *Marching Out*
* 1986 m. *Trilogy*
* 1988 m. *Odyssey*
* 1990 m. *Eclipse*
* 1992 m. *Fire & Ice*
* 1994 m. *Seventh Sign*
* 1994 m. *I Can’t Wait* (EP)
* 1995 m. *Magnum Opus*
* 1996 m. *Inspiration*
* 1997 m. *Facing the Animal*
* 1998 m. *Concerto Suite for Electric Guitar and Orchestra*
* 1999 m. *Alchemy*
* 2000 m. *War to End All Wars*
* 2002 m. *Attack!!*
* 2005 m. *Unleash the Fury*
* 2008 m. *Perpetual Flame*
* 2009 m. *Angels of Love*
* 2010 m. *Relentless*
* 2012 m. *Spellbound*

Kiti albumai
------------

* 1989 m. *Trial by Fire: Live in Leningrad*
* 1991 m. *The Yngwie Malmsteen Collection*
* 1998 m. *Double Live*
* 2000 m. *Yngwie J. Malmsteen: The Best of '90-'99*
* 2000 m. *Anthology 1994–1999*
* 2001 m. *Yngwie Malmseen Archives*
* 2002 m. *The Genesis*
* 2002 m. *Concerto Suite for Electric Guitar and Orchestra in E flat minor LIVE with the New Japan Philharmonic*
* 2004 m. *Instrumental Best Album*
* 2009 m. *High Impact*
* 2014 m. *Spellbound Live in Tampa*
|  *Yohan Blake*  |
| --- |
|  |
|  |
| Pilnas vardas | Yohan Blake |
| Gimė | 1989 m. gruodžio 26 d. (32 metai) |
| Atstovauja (-vo) |  Jamaika |
| Aktyvumo metai | 2005-dabar |
|  |
| Rungtys | Sprintas |
| Asmeniniai rekordai | 60 m: 6,75  100 m: 9,69  200 m: 19,26 |
|  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas**0 | **Sidabras**1 | **Bronza**0 | **Suma**1 |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas**1 | **Sidabras**0 | **Bronza**0 | **Suma**1 |
|  **Pasaulio jaunimo lengvosios atletikos čempionatas**  |
| **Auksas**1 | **Sidabras**1 | **Bronza**1 | **Suma**3 |
|  |
| World Athletics profilis: |  |

**Yohan Blake** (g. 1989 m. gruodžio 26 d.) – Jamaikos sprinteris, pasaulio čempionas.

Biografija
----------

Blake tarpaukštinėse aukšto rango varžybose debiutavo 2005 m. sudalyvaudamas pasaulio jaunių čempionate. Tąkart sportininkas 100 m distanciją įveikė per 10.65 s ir užėmė septintąją vietą. Po metų sportininkas startavo pasaulio jaunimo čempionate. Pekine vykusiose varžybose sprinteris iškovojo du medalius: bronzą 100 m bėgime ir aukso medalį 4x100 m estafetėje. 2008 m. Lenkijoje vykusiame pasaulio jaunimo čempionate Blake pelnė sidabrą komandinėje estafetėje ir užėmė ketvirtąją vietą individualioje 100 m rungtyje. 2011 m. sportininkas debiutavo pasaulio suaugusiųjų čempionate ir pirmuoju bandymu pelnė auksą 100 m bėgimo distancijoje. Memorial van Damme 2011 IAAF deimantinės lygos 200 m bėgimo varžybose Blake užfiksavo 19,26 s rezultatas, kuris tapo antru geriausiu rezultatu pasaulio istorijoje.

Nuorodos
--------

* Yohan Blake IAAF svetainėje Archyvuota kopija 2012-10-19 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Plynaukštės regionaspranc. *Région des plateaux* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Togo vėliava Togas |
| **Administracinis centras** | Atakpamė |
| **Prefektūrų skaičius** | 9 |
|  |
| **Gyventojų** () | 1 425 199 |
| **Plotas** | 16 975 km² |
| **Tankumas** () | 84 žm./km² |

**Plynaukštės regionas** (pranc. *Région des plateaux*) – Togo regionas.

Plynaukštės regionas plyti centrinėje Togo dalyje. Į šiaurę nuo jo yra Centrinis regionas, į pietus – Pajūrio regionas. Regiono vakaruose eina valstybinė Togo siena su Gana, rytuose – valstybinė siena su Beninu.

Pajūrio regiono plotas – 16 975 km². Gyventojų skaičius regione yra 1 425 199 (2006 m.) žmonės. Apgyvendinimo tankis – 83,96 žm./km². Pagrindinis regiono miestas – Atakpamė, kuri taip pat yra ir regiono administracinis centras.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Administraciniu požiūriu regionas suskirstytas į 9 prefektūras:

* *Agu*,
* *Amu*,
* *Danyi*,
* *Rytų Mono*,
* *Chacho*,
* *Kloto*,
* *Vidurinę Mono*,
* *Vavos*.

Plynaukštės regiono prefektūros

|  |  |
| --- | --- |
| **Togo regionai** |  |
| Centrinis | Kara | Pajūrio | Plynaukštės | Savanos |
| Minsko Arena |
| --- |
| Minsko arena |
| Vieta | Minskas, Baltarusija |
| Pradėtas statyti | 2006 m. |
| Atidarytas | 2010 m. |
| Statybos kaina | 350 mln. JAV dol. |
| Architektas | Belprojektas |
| Talpa | 15 086 |

**Minsko Arena** – daugiafunkcė uždara arena, esanti Minske, Baltarusijoje.
Minsko Arenos kompleksas yra unikalus dėl savo sudėtingumo ir funkcionalumo ne tik Baltarusijoje, bet ir Europoje. Jį sudaro keturi objektai. Jis apima
universalią sporto ir pramogų areną, talpinančią 15 000 žiūrovų, greitojo čiuožimo areną 3 000 žiūrovų ir 2 000 vietų velodromą, atvira daugialypė automobilių stovėjimo aikštelė (1080 vietų).

Istorija
--------

2005 m. Baltarusijos prezidento įsakymu buvo įteisintas Minsk Arenos statybos. 2006 m. prasidėjo statybos. Generalinis arenos projektuotojas buvo „Belprojektas", generalinis rangovas „Minskpromstroj". 2008 m. gruodžio 30 d. veiklą pradėjo velodromas. 2009 m. liepos mėn. velodrome įvyko Europos treko dviračių lenktynių čempionatas. Arenoje daugiausia vyksta ledo ritulio varžybos. 2009 m. gruodžio 2 d. įvyko pirmoji greitojo čiuožimo treniruotė. 2009 m. gruodžio 26 d. įvyko pirmos ledo ritulio rungtynės. Rungtyniavo jaunimo sporto mokyklos „DIUSŠ Minsk" ir jaunimo ledo ritulio mokyklos „Junost" komandos. 2010 m. sausio 14 d. įvyko pirmos Minsko Dinamo ledo ritulio komandos rungtynės prieš Magnitorsko „Metalurgo". 2010 m. sausio 30 d. įvyko oficialūs arenos atidarymas. Pirmas didžiausias renginys buvo 2010 m. Vaikų Eurovizijos dainų konkursas.

Veikla
------

Joje namų rungtynes žaidžia Minsko Dinamo ledo ritulio komanda. Arena buvo atidaryta 2010 m. sausio 30 d. ta proga ten surengiant Kontinentinės ledo ritulio lygos Visų žvaigždžių mačą.
Arenoje vyko 2014 m. Pasaulio ledo ritulio čempionatas.
Arenoje taip pat vyksta koncertai ir įvairūs kitokie masiniai renginiai. Čia koncertavo tokios žvaigždės kaip Armin Van Buuren ir prancūzų atlikėja Mylène Farmer.

Minsko Arenos panorama

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Junior Eurovision 2018 to take place on Sunday 25th November!". *junioreurovision.tv*. European Broadcasting Union. 2018-03-18. Nuoroda tikrinta 2018-03-18.
2. ↑   Archyvuota kopija 2011-07-14 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė**(**rus.**)**

Koordinatės: 53°56′11″š. pl. 27°28′58″r. ilg.﻿ / ﻿53.9365°š. pl. 27.4829°r. ilg.﻿ / 53.9365; 27.4829
| Mintaujos paliaubos |
| --- |
| Priklauso: ATR-Švedijos karas (1600-1629) |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1622 m. rugpjūčio 10 d. |
| Vieta | prie Mintaujos |
| Rezultatas | Paliaubos iki 1623 m. gegužės 1 d. |

 |
| Konflikto šalys |
|  Švedija |  ATR |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| maršalas Jokūbas de la Gardie | Lietuvos lauko etmonas Kristupas Radvila Jaunasis |

**Mintaujos paliaubos** – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos ir Švedijos 1622–1623 m. paliaubos per 1600–1629 m. Lietuvos ir Lenkijos karą su Švedija. Jas 1622 m. rugpjūčio 10 d. prie Mintaujos pasirašė Švedijos karaliaus Gustavo II Adolfo įgaliotas maršalas Jakobas de la Gardie ir Lietuvos lauko etmonas Kristupas Radvila. 

Švedija, siekdama įsitvirtinti visoje Abiejų Tautų Respublikai priklausančioje Livonijoje, XVII a. antrame dešimtmetyje atnaujino karinius veiksmus, nutraukė su Lietuvos ir Lenkijos derybas dėl paliaubų (jos baigėsi 1621 m. birželio 28 m.). 1621 m. rugpjūčio 21 d. Gustavas II Adolfas su 158 laivais ir apie 14 000 karių iš Švedijos atplaukęs prie Rygos ją apgulė. Rugsėjo 25 d. Rygos įgula (Lietuvos ir Lenkijos daliniai) pasidavė. Livonijos apsaugai ir gynybai vadovavo LDK lauko etmonas Kristupas Radvila Jaunesnysis. Tuo metu Livonijos pilių įgulose ir lauko kariuomenėje tebuvo apie 2200 karių. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės svarbiausios jėgos, kurioms vadovavo Lietuvos didysis etmonas Jonas Karolis Chodkevičius, buvo sutelktos karui su Turkija. 

Spalio 15 d. Gustavui II Adolfui pasidavė Mintaujos įgula. K. Radvila pasitraukė į Bauskę, bet 1622 m. liepos 5 d. jis apgulė Mintaują ir privertė švedų įgulą kapituliuoti. iš Švedijos su sustiprinta kariuomene grįžęs Gustavas II Adolfas atvyko prie Mintaujos, čia jam kelią pastojo K. Radvila. Po susirėmimo m. liepos 17 d. prasidėjo derybos dėl paliaubų. K. Radvila pareikalavo grąžinti Rygą ir nenorėjo tituluoti Gustavo II Adolfo Švedijos karaliumi. Derybos nutrūko, liepos 26 d. buvo atnaujintos, bet nerezultatyvios. Rygos miestiečiams tarpininkaujant K. Radvila ir J. De la Gardie rugpjūčio 10 d. pasirašė Mintaujos paliaubas iki 1623 m. gegužės 1 d. 

Sutarta pasikeisti karo belaisviais, dėl laisvosios prekybos ir kitko, toliau derėtis rudenį, kai susitiks šalių delegacijos. Mintaujos paliaubos pasirašytos be valdovo Zigmanto Vazos ir Lenkijos sutikimo. Istoriografijoje vertinamos kaip savarankiškas Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės tarptautinio politikos žingsnis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Antanas Tyla. *Mintaujos paliaubos*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 189 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**AGK katalogas** (vok. *Astronomische Gesellschaft Katalog*) – tai vienas iš žvaigždžių katalogų serijos, išleistas Vokietijos astronomų. Kataloguose duodamos tikslios šiaurės dangaus pusrutulio žvaigždžių iki 9–10 ryškio koordinatės ir savieji judėjimai. Darbus su pirmuoju katalogu pradėjo Fridrichas Argelanderis. Yra žinomi trys katalogai: **AGK1** (1912 m.), **AGK2** (1951 m.– 1958 m.), **AGK3** (1975 m.).

Trečioji AGK versija turi 183145 šiaurinio dangaus pusrutulio žvaigždžių su deklinacija >–2,5°, su vidutinėmis paklaidomis ±0.13″ ir vidutinėmis savųjų judesių paklaidomis ±0.009″/metus.

1992 m. Bucciarelli ir kiti išleido naują katalogo versiją **AGK3U**, kurioje duotos patikslintos padėtys ir savieji judesiai 170464 žvaigždžių. Savųjų judesių tikslumas yra ±0.0082″/metus.

Visi matavimai pateikiami atžvilgiu 21499 atraminių žvaigždžių, kurių sąrašas yra pateikiamas 1990 m. **AGK3R** Smith kataloge.
**Žiemgalos žemuma** (latv. *Zemgales zemiene*) – žemuma šiaurės Lietuvoje ir pietų Latvijoje, istoriniame Žiemgalos regione. Lietuvoje esanti dalis priskiriama Vidurio Lietuvos žemumai, o Latvijoje – Vidurio Latvijos žemumai. Pietinę ribą žymi Linkuvos kalvagūbris, vakaruose ribojasi su Kuršo aukštuma. Lygumos paviršių sukūrė iš šiaurės, nuo Rygos įlankos atslinkusi ledyno plaštaka. Ant nuardyto viršutinio devono laikotarpio uolienų sluoksnio susidarė 2–5 m storio pleistoceno nuogulų danga. Būdinga plokščia ar lėkštai banguota lyguma, apskalauta prieledyninių vandenų. Būdingas aukštis 40–50 m. Dirvožemiai vėlėniniai glėjiški ir vėlėniniai karbonatiniai priemoliai ir moliai. Žiemgalos žemuma įeina į Lielupės baseiną, svarbiausios upės – Lielupė, Mūša, Nemunėlis, Švėtė, Yslykis ir kt. Ežerų nėra, pelkių nedaug. Miškų mažai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Žiemgalos žemuma*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 674
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vilniaus astrofotometrinė sistema** (arba tiesiog **Vilniaus fotometrinė sistema**) – vidutinio pločio septynspalvė astrofotometrinė sistema (UPXYZVS), sukurta 1963 vadovaujant Lietuvos astronomui Vytautui Straižiui. Ši sistema optimizuota žvaigždžių klasifikacijai stebint iš Žemės (t. y. atsižvelgiant į atmosferos pralaidumą). Pasirinkta vidutinio pločio juostų (filtrų) sistema, nes norėta matuoti ir silpnesnes žvaigždes (kuo sistemos filtrai siauresni, tuo tiksliau galima klasifikuoti žvaigždes, tačiau tuomet nukenčia skvarbumas – nebegalime matuoti silpnų žvaigždžių).

Filtrų parinkimas
-----------------

Ankstyvų žvaigždžių temperatūrinė klasifikacija yra pagrįsta Balmerio šuolio matavimu. Norint jį išmatuoti, reikia turėti du filtrus ultravioletinėje spektro dalyje – vieną prieš Balmerio šuolį (U ryškis), o kitą už (X ryškis). Y filtras yra ties tarpžvaigždinės ekstinkcijos kreivės lūžio tašku (tarpžvaigždinės ekstinkcijos kreivė 300–800 nm srityje gali būti aproksimuota dviem susikertančiom ties ~435.5 nm tiesėmis). P filtras (ryškis) yra tiesiai ant Balmerio šuolio. Jis leidžia klasifikuoti B-A-F žvaigždes pagal šviesio klases.

Z filtras sutampa su Mg I tripleto ir MgH molekulinių juostų padėtimi. Jis jautrus G-K-M žvaigždžių šviesumo klasėms. V ryškis pasirinktas toks, kad sutaptų su atitinkamu UBV fotometrinės sistemos ryškiu. Tai leidžia susieti šias dvi sistemas (transformuoti ryškius iš vienos sistemos į kitą). S ryškis sutampa su vandenilio H alfa linijos padėtimi ir leidžia pasakyti, ar tai emisinė ar sugerties linija.

Normavimas
----------

Sistemos spalvos indeksai sunormuoti taip, kad tenkintų sąlygą:

U-P = P-X = X-Y = Y-Z = Z-V = V-S = 0

neparaudonavusioms (nepaveiktų tarpžvaigždinės ekstinkcijos) O tipo žvaigždėms.

Juostų pločiai ir vidutiniai bangų ilgiai
-----------------------------------------

|  | U | P | X | Y | Z | V | S |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vidutinis bangos ilgis (nm) | 345 | 374 | 405 | 466 | 516 | 544 | 656 |
| Filtro pusplotis (nm) | 40 | 26 | 22 | 26 | 21 | 26 | 20 |

Nuorodos
--------

* Straizys V. *Multicolor Stellar Photometry*, Pachart Pub. House, 1992, 570p.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Schlumbergera truncata** |
| --- |
| Tikrasis plokštenis (Schlumbergera truncata)Tikrasis plokštenis (*Schlumbergera truncata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Kaktusiniai  *( Cactaceae)* |
| Gentis: | Plokštenis  *( Schlumbergera)* |
| Rūšis: | Tikrasis plokštenis  *( Schlumbergera truncata)* |

 |

**Tikrasis plokštenis** (*Schlumbergera truncata*) – kaktusinių (*Cactaceae*) šeimos augalų gentis, priklausanti plokštenių (*Schlumbergera*) šeimai. Kilęs iš Brazilijos, tačiau dabar kaip kambarinis augalas paplitęs visame pasaulyje. Natūraliai auga kaip epifitai drėgnuosiuose miškuose Brazilijos plokščiakalnyje (1000-1700 m aukštyje) į šiaurę nuo Rio de Žaneiro.

Augalas daugiametis, šakotas. Lapai mėsingi, be dyglių (tik su retais plaukeliais), segmentuoti. Žiedai rausvi, geltonais kuokeliais ir balta purka. Žydi labai gausiai.

Iš tikrojo plokštenio ir giminingų rūšių išvesta daug veislių. Jos vadinamos Velykiniais, Kalėdiniais kaktusais.

Augalas gležnas, lapo segmentai, žiedai gali lengvai nulūžti. Mėgsta drėgną, gerai vėdinamą dirvą, tačiau nereikia perlaistyti. Mėgsta šviesą, bet reikia vengti tiesioginių saulės spindulių. 

Dauginamas lapo segmentą įkišus į smėlingą dirvą. Per 2-3 savaites turi išleisti šaknis. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tikrasis plokštenis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |