recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Puerto San Chuljanas*Puerto San Julián* |
| --- |
| *Bažnyčia* |
|  |
| 

Puerto San ChuljanasPuerto San Chuljanas

49°18′0″ p. pl. 67°43′0″ v. ilg.﻿ / ﻿49.30000°š. pl. 67.71667°r. ilg.﻿ / 49.30000; 67.71667﻿ (Puerto San Chuljanas)Koordinatės: 49°18′0″ p. pl. 67°43′0″ v. ilg.﻿ / ﻿49.30000°š. pl. 67.71667°r. ilg.﻿ / 49.30000; 67.71667﻿ (Puerto San Chuljanas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Santa Kruso provincija Santa Kruso provincija |
| **Departamentas** | Magaljaneso departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1933 m. kovo 1 d. |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 6 143  |
| **Altitudė** | 1 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.sanjulian.gov.ar |

**Puerto San Chulijanas** (isp. *Puerto San Julián*) – miestas Argentinoje, Santa Kruso provincijoje, 180 km į pietvakarius nuo Puerto Deseado, Argentinos jūros pakrantėje (prie San Chulijano įlankos). Magaljaneso departamento centras. 6,1 tūkst. gyventojų.

Miesto pavadinimas kilo nuo San Chulijano krantinės, kuriai vardą suteikė Fernando Magelano ekspedicija, čia apsilankiusi 1520 m. kovo 31 d. Tuo laiku pirmą kartą minimas ir Patagonijos pavadinimas. 1578 m. pakrantėje žiemojo Frensio Dreiko laivas. 1834 m. pakrantes tyrinėjo Byglio ekspedicija.

Yra jūrų uostas, oro uostas. Pietų Patagonijos universitetas. Per miestą eina Viedmos-Ušuajos plentas. Kelias į Gobernador Gregoresą. Priešais Puerto San Chulijaną esančiame iškyšulyje įkurtas provincijos rezervatas. Jame saugoma Patagonijos pakrančių gamta, gyvūnija. Į pietvakarius nuo miesto yra San Chulijano įduba – žemiausia Pietų Amerikos vieta (-105 m).

Nuorodos
--------

* Turistinė apžvalga
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Puerto Ordasasisp. *Puerto Ordaz* |
| --- |
| *Gyvenamųjų namų rajonas Puerto Ordase (Siudad Guajana)* |
|  |
| 

Puerto OrdasasPuerto Ordasas

8°21′0″ š. pl. 62°43′0″ v. ilg.﻿ / ﻿8.35000°š. pl. 62.71667°r. ilg.﻿ / 8.35000; 62.71667﻿ (Puerto Ordasas)Koordinatės: 8°21′0″ š. pl. 62°43′0″ v. ilg.﻿ / ﻿8.35000°š. pl. 62.71667°r. ilg.﻿ / 8.35000; 62.71667﻿ (Puerto Ordasas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Venesuelos vėliava Venesuela |
| **Valstija** | Bolivaras (valstija) Bolivaras (valstija) |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 600 000  |

**Puerto Ordasas** (isp. *Puerto Ordaz*) – miestas Venesueloje, Bolivaro valstijoje, prie Karoni ir Orinoko upių santakos, drauge su San Feliksu sudarantis Siudad Guajaną. ~600 tūkst. gyventojų. Puerto Ordase yra Makagvos hidroelektrinė ant Karoni upės, iš čia taip pat kontroliuojamos kitos elektrinės ant šios upės. Svarbus aliuminio ir geležies metalurgijos pramonės centras. Yra 4 universitetai. Turistinis centras (Ljovisnos krioklys, kelionės į Kanaimos nac. parką, Orinoko deltą).

Istorija
--------

1961 m. įkurtas Puerto Ordasas išsiskiria kad vystėsi planingai. Gausu žaliųjų zonų, gyventojai gyvena užmiesčio kvartaluose, sutvarkyta transporto sistema.
| **Meiras Simča** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1843 m.Butrimonys, Rusijos imperija |
| Mirė | 1926 m. rugpjūčio 14 d. (~83 metai)Ryga, Latvija |
|  |
| Veikla | Rabinas, rašytojas. |

**Meiras Simča** (1843 m. Butrimonyse, Rusijos imperija - 1926 m. rugpjūčio 14 d. Rygoje, Latvija) – rabinas, rašytojas, filosofas, anti-Sionizmo idėjų šalininkas, XX a. pradžioje buvo vienas iš Ortodoksinio judaizmo lyderių Rytų Europoje.

Biografija
----------

Gimė 1843 m. Butrimonyse, tėvas *Samson Kalonymus* buvo prekybininkas. Būdamas 17 metų, 1860 m. vedė ir apsigyveno Balstogėje, kur toliau studijavo Talmudą, o žmona vertėsi prekyba. Po 23 metų gyvenimo Balstogėje gavo pasiūlymą tapti Daugpilio rabinu. Dirbdamas Daugpilyje gaudavo pasiūlymus tapti įvairių didelių miestų rabinu, tačiau visus pasiūlymus, tame tarpe Niujorko, Jeruzalės ir Kauno atmetė. Per savo gyvenimą parašė kelias knygas apie Talmudo studijas, Maimonidą, Halachą. 1926 m. atvykęs gydytis į Rygą mirė viename iš miesto viešbučių.

Nuorodos
--------

* Biografija I (ang.) Archyvuota kopija 2010-07-31 iš Wayback Machine projekto.;
* Biografija II (ang.).
|  |
| --- |
| Marselio universitetaspranc. *Université de Marseille* |
|  |
| Įkurtas | 1409 m. |
| Tipas | Valstybinis |
| Studentų | 70 000 (2009 m.) |
| Vieta | Marselis, Provanso Eksas, Prancūzija |
| Svetainė | aixmarseille-universite.fr |

**Marselio universitetas** arba **Ekso-Marselio universitetas** (pranc. *Université de Marseille, Université d'Aix et de Marseille, Aix-Marseille Université*) – vienas seniausių Prancūzijos ir Europos universitetų, nuo 2004 m. Ekso-Marselio akademijos, nuo 2007 m. Mokslinių tyrimų ir aukštojo mokslo centras (Pôle de recherche et d'enseignement supérieur).

Istorija
--------

Marselio universitetas įkurtas 1409 m. Provanso Ekse. Steigėjas – Provanso grafas Liudvikas II Anžu. 1791 m. universitetas suskirstytas į du autonominius universitetus Provanso Ekse ir Marselyje. Pagal 1968 m. Prancūzijos aukštojo mokslo įstatymą nuo 1969 m. universitetas suskirstytas į 3 universitetus: 

* Ekso-Marselio I, nuo 2000 m. Provanso universitetas (*Université de Provence*)
* Ekso-Marselio II, nuo 1994 m. Viduržemio jūros universitetas (*Université de la Méditerranée*)
* Ekso-Marselio III – Teisės, ekonomikos ir mokslų universitetas, nuo 2000 m. Polio Sezano universitetas (Université Paul-Cézanne).

Nuo 2009 m. lapkričio mėn. visi trys universitetai susijungia į Ekso-Marselio akademiją, vadovaujamą vieno rektoriaus

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Marselio universitetas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 335 psl.

Nuorodos
--------

* Ekso-Marselio akademija Archyvuota kopija 2009-11-23 iš Wayback Machine projekto.
| **Arabidopsis thaliana** |
| --- |
| Baltažiedis vairenis (*Arabidopsis thaliana*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai  *( Dilleniidae)* |
| Šeima: | Bastutiniai  *( Brassicaceae)* |
| Gentis: | Vairenis  *( Arabidopsis)* |
| Rūšis: | Baltažiedis vairenis  *( Arabidopsis thaliana)* |

 |

**Baltažiedis vairenis** (lot. *Arabidopsis thaliana*, angl. *Thale cress*, vok. *Acker-Schmalwand*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos, vairenių (*Arabidopsis*) genties augalas.

Mažas, 7-20 (50) cm aukščio, vienmetis (labai retai dvimetis) augalas. Stiebas stačias, gausiai šakotas, kartais nuo pat pamato auga keletas stiebų. Stiebų apatinė dalis plaukuota. Pamatiniai lapai sudaro skrotelę. Lapai susiaurėję į neilgą lapkotį, lygiakraščiai arba nelygiai dantyti, abipus apaugę šakotais plaukeliais. Stiebiniai lapai bekočiai, lygiakraščiai, pliki arba apatinė pusė plaukuota. Žiedkočiai ilgi (iki 5 mm ilgio). Vaisiams nokstant žiedyno ašis labai pailgėja. Taurėlapiai 4, statūs, prie viršūnės plėviški. Vainiklapiai 4, balti, 2,5-4 mm ilgio, atvirkščiai kiaušiniški. Vaisius – linijiška, 1-2 cm ilgio, plika, kiek išlinkusi, stačiu kampu priaugusi prie atsilošusių vaiskočių ankštara. Sąvaros su pastebima vidurine gysla ir smulkiomis šoninėmis gyslelėmis. Sėklos smulkios, apie 0,5 mm ilgio, pailgos, rusvos, lygiu paviršiumi.

Žydi balandžio – gegužės mėn. Kartais rudenį (rugsėjo mėn.) pražysta antrą kartą. Auga smėlynuose, sausų pušynų aikštelėse, pūdymuose, ganyklose, paupiuose, pakelėse, ant pylimų, apskritai tokiose vietose, kur augalinė danga nevisiškai susivėrusi, lengvesniuose, nekalkinguose dirvožemiuose. Gana gausiai auga Lietuvos pietrytinėje dalyje. Šiauriniuose rajonuose retesnis.

Dėl trumpo vegetacijos periodo tinka įvairiems biologiniams bandymams, nes per trumpą laiką galima stebėti įvairius pakitimus palikuonyse. Tai vienas iš augalų, kuris buvo bandomas auginti kosminiuose palydovuose.

Literatūra
----------

Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 38 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baltažiedis vairenis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Knutas Skujeniekas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1936 m. rugsėjo 5 d.Ryga, Latvija |
| Mirė | 2022 m. liepos 25 d. (85 metai) |
| Tautybė | latvis |
|  |
| Veikla | poetas, vertėjas, žurnalistas |
|  |
| Alma mater | Latvijos universitetas |

**Knutas Skujeniekas** (latv. *Knuts Skujenieks*; g. 1936 m. rugsėjo 5 d. Rygoje, Latvijoje. – m. 2022 m. liepos 22 d.) – vienas žymiausių Latvijos kultūros žmonių, poetas, literatūros kritikas ir tautosakos tyrėjas, eseistas ir publicistas, vertėjas. Būdamas žurnalistu nevengė sociopolitinių temų. Jo poezija versta į daugiau kaip 40 kalbų. Jam įteikti Latvijos, Lietuvos, Lenkijos, Švedijos, Norvegijos, Ispanijos valstybiniai apdovanojimai.

Biografija
----------

Knutas Skujeniekas gimė 1936 m. rugsėjo 5 d. Rygoje. Vaikystę praleido pas senelius Latvijos Žiemgaloje. Pirmą eilėraštį parašė septynerių, vos pramokęs skaityti. Tėvas, Emilis Skujeniekas, buvo rašytojas bei vertėjas, puikiai mokėjęs ir lietuviškai, vertęs lietuvių literatūrą, buvęs Lietuvos pilietis.

1954–56 m. studijavo Latvijos universitete. 1961 m. baigė M. Gorkio pasaulinės literatūros institutą Maskvoje. 1962 m. nuteistas už antisovietinę agitaciją, 7 metus praleido Mordovijos lageryje. Būdamas lageryje pradėjo rašyti eilėraščius.

Grįžęs iš lagerio, jis ėmėsi intensyviai versti kitų šalių literatūrą, daugiausia poeziją. Šie vertimai tuo metu jam buvo tyliosios rezistencijos forma bei būdas savo bendrapiliečiams atverti platesnius kultūros horizontus. Savarankiškai išmokęs daug kalbų, išstudijavęs vertimo teoriją, vertė iš daugiau nei 15 kalbų.

Bibliografija
-------------

Įvairių žanrų K. Skujenieko kūriniai ir vertimai sutilpo į aštuonis „Raštų" tomus, kuriuos sudarė reikšmingiausi jo poezijos rinkiniai:

* „Lyrika ir balsai" (1978 m.);
* „Įrišk balton skarelėn" (1980 m.);
* „Sėkla sniege" (1990 m.);
* „Dabar aš Aleksandras" (2006 m.);
* „Mūsų gyvenimas užtarnautas" (2007 m.);
* „Nieko asmeniška" (2010 m.) ir kiti.

Į atskirą raštų tomą surinkti laiškai iš Mordovijos žmonai Intai.

Apdovanojimai
-------------

Žymiausi Latvijos ir Lietuvos valstybiniai apdovanojimai:

* Jotvingių premija (1993 m.);
* Trijų žvaigždžių ordinas (1995 m.);
* Gedimino ordino Karininko kryžius (2001 m.);
* Latvijos literatūros premija (2001 m.);
* Baltijos Asamblėjos premija už „Raštus" (2008 m.);
* Latvijos literatūros premija (Gyvenimo apdovanojimas) už svarų ir išliekamąjį indėlį į latvių literatūrą (2010 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Knuts Skujenieks*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-07-30.
2. 1 2 3 4 5 6  „Knutas Skujeniekas". *Lietuvos rašytojų sąjunga*. 2022-07-26. Nuoroda tikrinta 2022-07-30.
3. 1 2 3 4 5 6  „Latvian Literature". *www.latvianliterature.lv*. Nuoroda tikrinta 2022-07-30.
4. 1 2  „Letonika.lv. Literatūras bibliotēka. Skujenieks Knuts". *letonika.lv*. Nuoroda tikrinta 2022-07-30.
5. ↑  „Mirė latvių poetas, vertėjas, lietuvių bičiulis Knutas Skujeniekas". *15min*. Nuoroda tikrinta 2022-07-30.
6. ↑  „Acclaimed poet Knuts Skujenieks passes away". *eng.lsm.lv*. Nuoroda tikrinta 2022-07-30.
**Šiaulių rajono savivaldybės taryba** – Šiaulių rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.

Tarybą sudaro 27 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.

Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.

Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.

Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.

Istorija
--------

Merai
-----

* Vincas Girnius – 1995–1996 m.
* Alfredas Jonuška – 1996–1997 m. ir 1997–2000 m.
* Romualdas Bladžinauskis – 1997 m.
* Raimundas Jakutis – 2000–2005 m. ir 2006–2008 m.
* Algimantas Gaubas – 2005–2006 m. ir 2008–2015 m.
* Antanas Bezaras – nuo 2015 m.

Savivaldybės tarybos
--------------------

* Šiaulių rajono taryba 1990–1995 m.
* Šiaulių rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
* Šiaulių rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
* Šiaulių rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
* Šiaulių rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
* Šiaulių rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
* Šiaulių rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  M. Danazas. Perversmas Šiaulių rajono savivaldybėje - meras vadovavo tik savaitę // Šiaulių naujienos, Nr. 75, 1997, p. 1, 3

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė
|  |
| --- |
| **Mars One** |
|  |
| **Organizacija:** | Mars One and Interplanetary Media Group |
| **Šalis:** | Nyderlandai |
| **Programos būklė:** | Atšaukta |
| **Programos tikslas:** | Marso apgyvendinimas |
| **Programos trukmė:** | 2011-2019 m. |
| **Pirmasis skrydis:** | 2020 m. (planuota) |
| **Pirmasis pilotuojamas skrydis:** | 2026 m. (planuota), 4 nariai |
|

**Mars One** – buvo ne pelno organizacija iš Nyderlandų, pradėjusi Marso apgyvendinimo programą. Pagal turėtus planus organizacija planetoje iki 2027 m. turėjo apsigyventi pirmuosius žmones. Privačios iniciatyvos idėja kilo Nyderlandų verslininkui Bas Lansdorp, kuris šią programą pradėjo 2012 m. Projekto idėja, laiko, techniniai ir finansiniai planai buvo kritikuojami mokslininkų bei aeronautikos specialistų.

Programos idėja buvo iki 2020 m. nepilotuojamo erdvėlaivio skrydis į Marsą, ten ištiriant galimas apsigyvenimo vietas ir sąlygas. 2026 m. planetoje turėjo nusileisti pirmoji žmonių grupė.

2015 m. atrankos būdu buvo atrinkti 100 žmonių (50 moterų ir 50 vyrų) pirmiesiems bandymams ir kandidatavimui skristi į Marsą.

Nuo 2012 iki bankroto 2019 m. kompanija surinko apie dešimtis milijonų JAV dolerių.

2019 m. sausio 15 d. Šveicarijos teismas pradėjo kompanijos bankroto bylą ir kompanijos egzistavimas buvo sustabdytas.

„Mars One" misija ir visa kompanijos veikla žiniasklaidoje dažnai buvo vadinama apgaule.

Šaltiniai
---------

1. ↑  One-Way Mission To Mars
2. ↑  About Mars One Archyvuota kopija 2015-07-20 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Throwing Shade on Mars One
4. ↑  Mars One Colony Project Delays Manned Red Planet Mission to 2026
5. ↑  The worst Mars mission ever conceived is now dead
6. ↑  Mars One is dead
7. ↑  I’m on list to be a Mars One astronaut – but I won’t see the red planet
| **Lamium album** |
| --- |
| Baltažiedė notrelė (Lamium album)Baltažiedė notrelė (*Lamium album*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Notreliniai  *( Lamiaceae)* |
| Gentis: | Notrelė  *( Lamium)* |
| Rūšis: | Baltažiedė notrelė  *( Lamium album)* |

 |

**Baltažiedė notrelė** (*Lamium album*) – notrelinių (*Lamiaceae*) šeimos, notrelių (*Lamium*) genties augalas.

Daugiametė, 20-40 cm aukščio žolė su gulsčiu šakniastiebiu ir palaipomis. Stiebas keturbriaunis, stačias arba kylantis, plaukuotas. Lapai priešiniai, širdišku pamatu, stambiai dantytais kraštais, abipus apaugę retais plaukeliais, apatiniai kotuoti, viršutiniai bekočiai. Žiedai bekočiai, viršutinių lapų pažastyse susitelkę į menturius po 8-9 žiedus. Pažiedėlės linijiškos. Taurelė varpelio pavidalo, penkiadantė, dažniausiai violetiniu pamatu, plaukuota. Vainikėlis baltas, dvilūpis. Viršutinė lūpa išgaubta, šalmo pavidalo, labai plaukuota, apatinė triskiautė, jos vidurinė skiautė atvirkščiai inkstiška, šoninės apskritos, mažos. Kuokeliai 4, išsikišę iš vainikėlio vamzdelio; dulkinės juodai violetinės. Vaisius suskyla į pailgus, beveik tribriaunius riešutėlius.

Žydi nuo gegužės mėn. iki vėlyvo rudens. Labai dažna visoje Lietuvoje. Auga patvoriuose, šiukšlynuose, krūmuose, daržuose.

Augalas vaistinis, medingas ir piktžolė. Vaistinei žaliavai vartojami vainikėliai. Jie renkami augalams pradėjus žydėti. Žieduose yra labai daug nektaro.

Žieduose yra iki 3 % rauginių medžiagų apie 0,5 % eterinio aliejaus, gleivių, cukraus, saponinų, iki 720 mg% askorbino rūgšties, flavonoidų, galinės rūgšties, flavoninių glikozidų ir mineralinių medžiagų.

Literatūra
----------

Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 96 psl.

Žiedai

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baltažiedė notrelė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
*Kitos reikšmės – Baltelis.*

Koordinatės: 55°15′39″ š. pl. 25°51′29″ r. ilg.﻿ / ﻿55.26083°š. pl. 25.85806°r. ilg.﻿ / 55.26083; 25.85806


| Baltelis |
| --- |
| Veidrodinis ežero paviršius |
| Vieta | Švenčionių raj. Lietuva |
| Plotas | 0,015 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,53 km |
| Kilmė | ledyninė |

**Baltelis** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, 5 km į rytus nuo Labanoro, Labanoro regioniniame parke, Pažemio kraštovaizdžio draustinyje. Telkšo 0,4 km į pietus nuo kelio  **114**  Molėtai–Kaltanėnai–Ignalina , tuoj į šiaurę nuo Balto ežero, Labanoro girioje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,21 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 149,9 m. Ežeras nenutekantis, priklauso Balto ežero baseinui (Žeimenos upės intako Luknelės baseinas).

Baltelis per visą plotį

Augmenija
---------

Ežero pakrantės yra užpelkėjusios, apaugusios storu samanų sluoksniu, kuris net išsiplėtęs į ežero vidų.
Aplink ežerą nėra daug užpelkėjusio ploto, tačiau jame gausu mėlynių, vaivorų, vietomis – spanguolių ir bruknių. Itin stipriai jaučiamas gailių kvapas.

Ežerą juosia aukštos pušys, dėl to vandens paviršius itin ramus – veidrodinis.

Gyvūnija
--------

Baltelio pakrantėse galima pastebėti žalčiukų, gluodenų, vandenyje plaukioja antys.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| Tandilis*Tandil* |
| --- |
| *Tandilio panorama nuo aplinkinių kalnų* |
|  |
| 

TandilisTandilis

37°19′0″ p. pl. 59°08′0″ v. ilg.﻿ / ﻿37.31667°š. pl. 59.13333°r. ilg.﻿ / 37.31667; 59.13333﻿ (Tandilis)Koordinatės: 37°19′0″ p. pl. 59°08′0″ v. ilg.﻿ / ﻿37.31667°š. pl. 59.13333°r. ilg.﻿ / 37.31667; 59.13333﻿ (Tandilis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Buenos Airių provincija Buenos Airių provincija |
| **Departamentas** | Tandilio partidas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1823 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 101 010  |
| **Altitudė** | 180 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.tandil.gov.ar |
|  **Vikiteka** | Tandilis |

**Tandilis** (isp. *Tandil*) – miestas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, 360 km į pietus nuo Buenos Airių, Tandilio Sieros papėdėje. Partido centras. 104,3 tūkst. gyventojų (2007 m.).

Istorija
--------

Tandilio pavadinimas mapučių kalba reiškia „krentanti uola". Gyvenvietė įkurta 1823 m. balandžio 4 d. Martino Rodrigeso ir pavadinta *Fuerte Independencia* („galiga nepriklausomybė"). Nuo pat įkurimo iki 1875 m. vietiniai indėnai priešinosi jų žemių kolonizavimui. „Dykumos užkariavimo" plano metu daugelis indėnų išžudyta arba išvaryta iš derlingų Tandilio žemių. XIX a. į miestą atvyko daug imigrantų iš Italijos, Prancūzijos (Baskijos), Danijos. XX a. Tandilis tapo turistų iš Buenos Airių traukos centru, kurie poilsiavo Tandilio kalnuose. Turistus taip pat viliojo ant uolos krašto balansuojantis Tandilo akmuo, tačiau 1912 m. jis nukrito.

Ekonomika
---------

Tandilis – maisto pramonės centras. Sūrių, dešrų (saliami), kitų mėsos produktų gamyba. Metalo apdirbimo pramonė. Svarbus žemės ūkio (ypač gyvulininkystės) centras. Tandilyje yra Nacionalinis Centro universitetas.

Susisiekimas
------------

Svarbus transporto, ypač geležinkelių mazgas. Geležinkeliai į Las Floresą, Maipu, Tres Arojosą, Nekočėją. Per miestą eina Peucho-Mar del Platos kelias.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Turistinė informacija Archyvuota kopija 2007-03-07 iš Wayback Machine projekto.
Heckler & Koch GmbH|  |
| Forma | bendrovė su apribota atsakomybe |
| Pramonė | gynybos |
| Įkurta | 1949 m. |
| Centrinė būstinė | *Oberndorf am Neckar*, Vokietija |
| Produkcija | šaulių ginklai |
| Tinklalapis | Heckler & Koch company |

**Heckler & Koch GmbH**, *HK* – Vokietijos gynybos pramonės kompanija, gaminanti šaulių ginklus. Žinomi jos gamybos ginklai yra pistoletas kulkosvaidis MP5, automatinis šautuvas G3, šturmo šautuvai G36 ir HK 416, pistoletas USP, snaiperinis šautuvas PSG1.

HK kompanija žinoma inovacijomis ginklų konstrukcijoje, pvz. polimerų panaudojimu, Piketinio pamatėlių integravimu pistoletuose, taktiniuose šviestuvėliuose. HK sukūrė šiuolaikines poligonines graižtvas, didinančias šaudymo tikslumą, žiotinį greitį ir vamzdžio ilgaamžiškumą. Ne visi technologiškai inovatyvūs projektai buvo komerciškai sėkmingi. Pvz. apleistas pažangaus šturmo šautuvo G11, naudojusio betūčius šovinius, projektas. HK gamina įvairiausius šaulių ginklus, pradedant pistoletais ir baigiant granatsvaidžiais bei kulkosvaidžiais.

Istorija
--------

HK 1949 m. įkūrė inžinieriai Edmundas Hekleris (*Edmund Heckler*), Teodoras Kochas (*Theodor Koch*) ir Aleksas Saidelis (*Alex Seidel*) iš *Mauser* kompanijos likučių. Kompanija buvo užregistruota 1950 m. Pradžioje kompanija gamino stakles, siuvimo mašinų dalis, matuoklius ir kitus precizinius gaminius. Viskas pasikeitė 1956 m. kai kompanija pasiūlė G3 automatinį šautuvą Bundesverui. Nuo tada HK sukonstravo ir gamino daugiau kaip šimtą skirtingų šaulių ginklų modelių bei jų reikmenų įvairių šalių kariuomenėms bei tvarkos priežiūros institucijoms.

1991 m. nutraukus G41 ir G11 šautuvų projektus HK kompaniją nupirko kompanijos *British Aerospace* skyrius *Royal Ordnance*. Kol priklausė šiems savininkams, HK turėjo kontraktą modifikuoti nelabai patikimus britų armijai SA80 serijos šautuvus.
Be to, H&K sukūrė lengvą anglies pluoštu sutvirtino polimero turintį *G36* šturmo šautuvą. Dabar tai Bundesvero automatinis šautuvas), naudojamas ir daug kitų šalių kariuomenėse ar policijos pajėgose.

2002 m. *BAE Systems*, kurios dalimi tapo *British Aerospace*, pardavė HK grupei privačių investuotojų, kurie sukūrė vokišką holdingo kompaniją (HK Beteiligungs-GmbH).

Nuorodos
--------

1. 1 2 3 4 5 6 7  www.heckler-koch.de
| **Geranium pusillum** |
| --- |
| Smulkusis snaputis (*Geranium pusillum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Snaputiniai  *( Geraniaceae)* |
| Gentis: | Snaputis  *( Geranium)* |
| Rūšis: | Smulkusis snaputis  *( Geranium pusillum)* |

 |

**Smulkusis snaputis** (*Geranium pusillum*) – snaputinių (*Geraniaceae*) šeimos, snapučių (*Geranium*) genties augalas.

Vienmetis, retai dvimetis žolinis augalas. Žiedynai dvižiedžiai, lapų pažastyse. Žiedai taisyklingi, penkianariai, smulkesni negu kitų pas mus augančių snapučių, ne daugiau kaip 6−7 mm skersmens. Taurelės lapeliai ovališki, apaugę paprastais ir liaukiniais plaukeliais. Vainikėlio lapeliai beveik tokio pat ilgio kaip ir taurėlapiai, rausvi arba violetiniai, viršūnėlės iškirptos. Kuokelių 10. Vaisius sausas, su ilgu plaukuotu snapeliu, prinokęs skyla. Vaisiukai nubyra nuo puslankiu išsirietusių snapelio sąvarų, kurios prisitvirtinusios prie snapelio viršūnės. Vaisiai statūs, jų koteliai žemyn išlinkę. Stiebai keli, gulsti arba kylantys, briaunoti, šakoti, apaugę trumpais, o viršutinė stiebo dalis ir žiedkočiai dar ir liaukiniais plaukeliais. Lapai apskriti, plaukuoti, plaštakiškai skiltėti; skilčių viršūnės apskritomis skiautėmis. Prie lapkočių pagrindo esti odiški, lancetiški prielapiai, kurių kraštai blakstienoti. Dauginasi sėklomis.

Auga daržuose, pakelėse, panamėse, šiukšlynuose, laukuose, dažniausiai smėlio arba priesmėlio dirvožemiuose. Žydi visą vasarą, iki spalio mėn. Žiedus apdulkina vabzdžiai, renkantys nektarą. Daržų ir laukų piktžolė.

Literatūra
----------

Rudenį žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1991, 58 psl.

* Jaunas smulkiojo snapučio augalas
* Smulkiojo snapučio žiedai


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Smulkusis snaputis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Smėlio karaliai** (angl. *Sandkings*) – George R. R. Martin apsakymas, pirmą kartą publikuotas 1979 m. žurnale „Omni".

Apsakymo veiksmas vyksta tolimoje ateityje, kur žmonija kolonizavusi įvairias planetas, vadinamojoje „Tūkstančio pasaulių" (angl. *Thousand Worlds*) visatoje, kaip ir G. R. R. Martino kūriniai – „Dying of the Light", „Nightflyers", „A Song for Lya" ir kiti. Pagrindinis apsakymo veikėjas yra sadistiškų polinkių turintis egzotinių žiaurių gyvūnų entuziastas. Paskutinis jo pirkinys yra *smėlio karaliai* – iš nežinia kokios planetos kilusi neaiški gyvybės forma, primenanti bendruomeninius vabzdžius. Sukurti šį personažą Martiną įkvėpė koledžo laikų draugas, auginęs piranijas ir kartais joms į akvariumą įmesdavęs auksinių žuvelių.

1980 m. „Smėlio karaliai" laimėjo Hugo ir Nebula premijas už geriausią apsakymą. Iš pradžių Martinas rašė apsakymą kaip planuojamos didesnės serijos dalį, tačiau idėja liko neįgyvendinta ir daugiau apsakymų apie smėlio karalius jis nėra parašęs.

Lietuviškai apsakymas išleistas 1994 m. „Eridano" leidyklos, anglosaksų fantastikos apsakymų rinkinyje tokiu pačiu pavadinimu.

Adaptacijos
-----------

1987 m. pagal „Smėlio karalius" buvo sukurta septintoji „DC Science Fiction Graphic Novel" komiksų antologijos dalis.

1995 m. pagal apsakymą sukurta pirmoji fantastinių filmų antologijos „The Outer Limits" serija.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Jeff VanderMeer ir Ann VanderMeer. „The Big Book of Science Fiction". Vintage Books, 2016 m. 667 psl.
3. ↑
4. ↑  George R. R. Martin. „Dreamsongs: A RRetrospective: Bk. 1". Hachette, 2008 m.
Šventiškai papuoštas Namalvaro mūrtis
**Namalvaras** (tamil. நம்மாழ்வார்  = *Nammāḻwār*) – vienas iš dvylikos pietų Indijoje gerbiamų šventųjų poetų alvarų, gyvenęs kažkur VIII a. Gimė šudrų šeimoje, bet nepaisant žemos socialinės padėties labai išgarsėjo savo eilėmis, kurios plačiai paplito tarp tamilų.

Namalvaro eilės buvo surinktos į *Tiruvāymoḻi* rinkinį ir maždaug nuo X a. pradėtos rečituoti per apeigas šventyklose. Ritualinei paskirčiai naudojamos ir jo eilės iš rinkinio *Nālāyira-divya-prabandham* („Keturių tūkstančių giesmių rinkinys"). Eilėse išreiškiamas didelis atsidavimas viešpačiui Višnui. Eilės sukurtos šnekamąja tamilų kalba, todėl papilto tarp įvairių socialinių klasių, tačiau tik tarp mokėjusių tamiliškai (priešingai, nei sanskritu kūrę poetai, išgarsėję visoje Indijoje). Namalvaro poezija yra vienas ankstyviausių bhaktės poezijos pavyzdžių. Dalis jo eilių teberečituojamos ir iki šių dienų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Nammāḻwār*.0Bruce M. Sullivan. Historical Dictionary of Hinduism. The Scarecrow Press, 1997.0p. 145
| **Marsilijus Fičinas** |
| --- |
|  |
| Marsilijus Fičinas |
| Gimė | 1433 m. spalio 19 d. |
| Mirė | 1499 m. spalio 1 d. (65 metai) |
|  |
| Veikla | italų humanistas, filosofas, teologas ir vertėjas |
|  |
|  **Vikiteka** | Marsilijus Fičinas |

Marsilijaus Fičino biustas Florencijoje
**Marsillio Ficino** (**Marsilijus Fičinas**, lot. *Marsilius Ficinus*, 1433 m. spalio 19 d. – 1499 m. spalio 1 d.) – italų humanistas, filosofas, teologas ir vertėjas.

Gyvenimas
---------

Marsilijus Fičinas gimė Filjine Valdarne netoli Florencijos gydytojo šeimoje. Florencijos universitete studijavo filosofiją ir mediciną. Vėliau (apie 1456 m.) pradėjo mokytis senovės graikų kalbos ir gilintis į antikinę filosofiją, ypač Platono raštus. Jaunuolio darbštumas, energija ir gabumai atkreipė Florencijos didiko Kozimo Medičio dėmesį. K. Medičis padovanojo jam savo užmiesčio rezidencijoje Karedžyje nedidelę vilą, kurioje M. Fičinas praleido visą tolesnį savo gyvenimą. Čia jis ir pradėjo didelį senųjų graikiškų raštų vertimo į lotynų kalbą darbą.

### Vertimas

Pirmiausia išvertė legendiniam Hermiui Trismegistui priskirtus hermetinius raštus, po to ėmėsi Platono. Iki tol buvo žinomi tik trijų Platono dialogų („Timajas", „Fedonas", „Menonas") vertimai į lotynų kalbą. M. Fičinas išvertė visus kitus Platono raštus ir parengė jų komentarus. be to, jis išvertė į lotynų kalbą neoplatonikų Plotino, Jamblicho, Porfirijo, Proklo veikalus, Bizantijos filosofo Mykolo Pselo raštus, dalį Areopagtikų, orfikų himnus, Hesiodo „Teogoniją" (neišliko) ir kt.

Netrukus jis tapo vienu iš autoritetingiausių to meto mokslo žmonių. Savo šalininikus Florencijoje jis subūrė į Platono akademiją, kuri gyvavo 1459–1521 m. M. Fičino netraukė pasaulietinis gėris – visą gyvenimą jis ieškojo aukščiausios tiesos. Sulaukęs 42 metų, jis buvo įšventintas į dvasininkus ir gavo kanauniko titulą. Mirė Karedžyje, skaitydamas Platoną.

Kūryba
------

*De triplici vita*, 1560
*Delle divine lettere del gran Marsilio Ficino*, 1563
M. Fičinis rašė daugiausia lotyniškai. Vienas kitas veikalas buvo parašytas ir italų kalba. Reikšmingiausias jo darbas, kuriame sistemingai išdėstyta jo koncepcija, yra „Platoniškoji teologija apie sielų nemirtingumą" (*Theologia platonica de immortalitate animarum*, parašyta 1469–1474 m. išleista 1482 m.). Iš mažesnės apimties M. Fičino veikalų paminėtini traktatai „Apie krikščionių religiją" (*De christiana religiora*, 1474 m.), „Apie meilę, arba apie Platono Puotą" (*Sopra lo amore ovvero Convito di Platone*, 1489 m.) ir kt.

Šaltiniai
---------

* Filosofijos istorijos chrestomatija. Renesansas (1984)

Nuorodos
--------

* Trumpa M. Fičino biografija
Šiaulių rajono herbas
**Šiaulių rajono savivaldybės herbas** – vienas iš Šiaulių rajono savivaldybės heraldikos atributų. Herbo mėlyname lauke sidabrinis lokys, priekinėse letenose laikantis auksinį kirvį, prie kairiojo peties skydas su auksiniais ir juodais lygių galų kryžiais. Lokio liežuvis raudonas, nagai auksiniai.

Istorija
--------

Šiaulių rajono savivaldybės, kaip ir Šiaulių apskrities istorija ir heraldikos ištakos tos pačios. Dėl to ir šiuo atveju, svarstant herbo motyvus, iš kelių praeityje naudotų simbolių: Lietuvos raitelio, vaizduoto pavieto antspauduose nuo 1775 m. amžiaus pabaigoje atsiradusio Žemaitijos lokio ir Rusijos Imperijos laikais trijų javų gubų, daugiausia pritarimo balsų susilaukė lokys. Tačiau savivaldybės administracijos pageidavimu nutarta jį papildyti nauja simbolika, nes vietovė garsėja ir kitais įvykiais. Tai ir 1236 m. žemaičių pergalė Saulės kautynėse (siejamos su Šiaulių žeme), kai buvo sutriuškintas kalavijuočių ordinas, ir krikščionių pasaulyje išgarsėjęs Kryžių kalnas, kurį 1993 m. aplankė Šventasis Tėvas, ir švietimas bei kultūrinė veikla spaudos draudimo metais. Iš daugelio pasiūlytų variantų pasirinkti trys simboliai: lokys, kovos kirvis ir kryžiais nusėtas skydas. Kovos kirvis ir iš Žemaitijos herbo paimta lokio figūra rodo kadaise žemaičių pasiektą pergalę prieš kalavijuočius, skydas su kryžiais simbolizuoja ne tik Kryžių kalną, bet ir tvirtą šio krašto nusistatymą išsaugoti krikščioniškąsias vertybes. Sidabrinė (balta) lokio spalva ženklina Žemaitijos, o mėlyna – Trakų vaivadijos istorines spalvas, naudotas karinėse vėliavose. Jos primena dvilypę Šiaulių administracinę priklausomybę: buvo Žemaitijoje, bet mokesčius mokėjo Trakų vaivadijos Upytės pavietui. Pagaliau herbe panaudotas auksas rodo kilnumą, o juoda spalva – mokslą bei išsilavinimą.

Šiaulių rajono savivaldybės herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas dekretu Nr. 1677 patvirtino 2002 m. vasario 19 d.

Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

Šaltiniai
---------

* Lietuvos heraldika II / Lietuvos heraldikos komisija prie Respublikos Prezidento; (sudarytojas ir parengėjas Edmundas Rimša) Vilnius: Baltos lankos, 2004, ISBN 9955-584-69-6.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Šiaulių rajono savivaldybės vėliava
Šiaulių miesto rotušė
Šiaulių miesto savivaldybės tarybos frakcijos ir grupės 2019-2023 m. kadencijoje:██ Frakcija "Dirbame miestui": 18 

 ██ Lietuvos valstiečių ir žaliųjų frakcija: 3 

 ██ "Jūsų labui!": 1 

 ██ Lietuvos socialdemokratų partija: 1 

 ██ Darbo partijos grupė: 2 

 ██ Tėvynės sąjungos - Lietuvos krikščionių demokratų frakcija: 3 

 ██ Frakcija "Už Šiaulius": 3 

 
**Šiaulių miesto savivaldybės taryba** – Šiaulių miesto savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.

Tarybą sudaro 31 tarybos narys. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.

Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.

Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.

Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.

Istorija
--------

Merai
-----

* 1990–1991 m. Šaulių miesto savivaldybės tarybos pirmininkas Jonas Tručinskas. Meras Kazimieras Šavinis.
* 1991–1995 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos pirmininkas Alfredas Lankauskas. Meras Arvydas Salda.
* 1995–2000 m. – Alfredas Lankauskas
* 2000–2002 m. – Vida Stasiūnaitė
* 2002–2003 m. – Vaclovas Volkovas
* 2003–2007 m. – Vytautas Juškus
* 2007–2011 m. – Genadijus Mikšys
* 2011–2015 m. – Justinas Sartauskas
* Nuo 2015 m. – Artūras Visockas

Savivaldybės tarybos
--------------------

* Šiaulių savivaldybės taryba 1990–1995 m.
* Šiaulių miesto savivaldybės taryba 1995–1997 m.
* Šiaulių miesto savivaldybės taryba 1997–2000 m.
* Šiaulių miesto savivaldybės taryba 2000–2003 m.
* Šiaulių miesto savivaldybės taryba 2003–2007 m.
* Šiaulių miesto savivaldybės taryba 2007–2011 m.
* Šiaulių miesto savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2021-01-26 iš Wayback Machine projekto.

1. ↑   Archyvuota kopija 2020-10-27 iš Wayback Machine projekto.
| **Xylaria hypoxylon** |
| --- |
| Baltaviršūnis elniagrybis (*Xylaria hypoxylon*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Aukšliagrybūnai  *( Ascomycota)* |
| Klasė: | Aukšliagrybiai  *( Ascomycetes)* |
| Eilė: | Sferijiečiai  *( Sphaeriales)* |
| Šeima: | Elniagrybiniai  *( Xylariaceae)* |
| Gentis: | Elniagrybis  *( Xylaria)* |
| Rūšis: | Baltaviršūnis elniagrybis  *( Xylaria hypoxylon)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Baltaviršūnis elniagrybis** (*Xylaria hypoxylon*) – elniagrybinių (*Xylariaceae*) genties grybų rūšis.

Periteciai nedideli, 3-8 cm aukščio ir iki 5 cm storio, jauni – cilindriški, vėliau – netaisyklingai išsilankstę, juodai rudi, seni – juodi, viršutinėje dalyje praplatėję, išsišakoję, tarsi elnio ragai, nuo konidijų pabalusiomis, smailiomis atšakomis.
Kotas sumedėjęs, kietas, juodas, šiurkštus.
Trama tampri, kieta, be ypatingo kvapo ir skonio.
Sporos 11-16 x 5-6 μm.

**Būdingi požymiai**: sporos juodos, perpus mažesnės nei kisliojo elniagrybio.

Auga rudenį, grupelėmis, kupsteliais miškuose, parkuose ant supuvusios lapuočių medienos. Labai dažnas, kur kas dažnesnis nei kislusis. Aktyvus saprotrofas. Nevalgomas

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, psl. 521


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baltaviršūnis elniagrybis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| **Panevėžio lenkų gimnazija** |
| [[Vaizdas:|Panevėžio lenkų gimnazija herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Panevėžio lenkų gimnazija|250px]] |
| **Adresas** | Panevėžys |
| **Direktorius(-ė)** |  |
| **Mokinių skaičius** |  |
| **Įkūrimo data** | 1919 |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** |  |

**Panevėžio lenkų gimnazija** – bendrojo lavinimo mokykla, egzistavusi Panevėžyje nuo 1919 m. iki 1940 metų. Šiuo metu buvusiame mokyklos pastate įsikūrusi Panevėžio specialioji mokykla.

Istorija
--------

Mokykla pradėjo veikti 1919 m. vasario 7 d. mokyklos steigėjas buvo Bronislovas Krasovskis, kuris atėjus bolševikams buvo suimtas. Po jo direktoriumi tapo Hipolitas Pereščakas ir Zigmuntas Stanevičius. Mokykloje buvo 4 klasės, 1919 m. mokėsi 80 mokinių, o 1929 m. 436 mokiniai. 1923 m. mokyklą baigė pirmoji laida 21 mokinys. 1919–1929 m. mokyklą baigė 151 mokinys. Mokykloje veikė literatūros būrelis, choras, skautai. Iki 1924 m. mokykloje buvo mokoma pagal Lenkijos mokyklų programą. 1926 m. mokykla tapo vienintele valstybine mokykla su dėstomąja lenkų kalba. Iki 1930 m. mokykla veikė Marijonų g. o vėliau persikėlė į Kranto g. 18.

Žymūs mokiniai
--------------

* Boleslovas Piekarskis (1911–1971), choro dirigentas, pedagogas
* Adam Dowgird (1913–1994), gydytojas, chirurgas
* Alfredas Marija Tiškevičius (1913–2008), dvarininkas
* Zigmundas Lavrinovičius (1925–1987), poetas

Nuorodos
--------

* Tautinių mažumų mokyklos Panevėžyje 1918–1940 metais

Literatūra
----------

* Nasze jubileusze, „Chata Rodzinna", nr 7–8, 17 lutego 1929, s. 1–9 (artykuł poświęcony 10-leciu gimnazjów w Kownie i Poniewieżu oraz dziesięcioleciu prasy polskiej w stolicy Litwy).
| Tandžungputingo nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
|   |
| **Vieta:** | Borneo, Indonezija |
| 

Žemėlapis rodantis Tandžungputingo nacionalinis parkas vietą.Tandžungputingo nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 2°56′0″ p. pl. 112°02′0″ r. ilg.﻿ / ﻿2.93333°š. pl. 112.03333°r. ilg.﻿ / 2.93333; 112.03333Koordinatės: 2°56′0″ p. pl. 112°02′0″ r. ilg.﻿ / ﻿2.93333°š. pl. 112.03333°r. ilg.﻿ / 2.93333; 112.03333 |
| **Plotas:** | 4150 km² |
| **Įkurtas:** | 1984 m. |
|  **Vikiteka:** | Tandžungputingo nacionalinis parkas |

**Tandžungputingo nacionalinis parkas** (indonez. *Taman Nasional Tanjung Puting*) – nacionalinis parkas Indonezijoje, Borneo salos pietuose, Centrinio Kalimantano provincijoje. Užima 400 tūkst. ha plotą. 1936 m. olandų įkurtas kaip gamtos draustinis, o 1984 m. paverstas nacionaliniu parku.

Parke saugomos natūralios orangutanų ir didnosių beždžionių gyvenamos teritorijos. Taip pat sutinkami juodarankiai gibonai (*Hylobates agilis*), malajiniai lokiai, muntjakai, javiniai elniukai, barzdotosios kiaulės. Pakrantėse plaukioja diugoniai. Yra briaunagalvių, gavijalinių krokodilų, ~200 paukščių rūšių. Didelė augalijos įvairovė.

1971 m. parke orangutangų stebėjimo centrą įkūrė antropologė Birutė Galdikas.

Nuorodos
--------

* Nacionalinio parko svetainė Archyvuota kopija 2009-02-07 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 54°41′38″š. pl. 25°18′46″r. ilg.﻿ / ﻿54.693988°š. pl. 25.31264°r. ilg.﻿ / 54.693988; 25.31264


|  Meištovičių šeimos koplyčia-mauzoliejus |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Vilniaus miestas |
| **Gyvenvietė** | Antakalnis (Vilnius) |
| **Adresas** | Saulės g. |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | XX a. pr. |
| **Stilius** | neogotika |

**Vilniaus Saulės kapinių komplekso Meištovičių šeimos koplyčia-mauzoliejus** - Vilniuje, Antakalnio mikrorajone Saulės kapinėse stovinti mauzoliejinė koplyčia. Pastatyta kapinių gilumoje, pietryčių pusėje, mišku apaugusios kalvos šlaite. 

Meištovičių (lenk. *Meysztowiczowie*) koplyčia yra nacionalinės reikšmės paminklas, 2005 m. balandžio 18 d. įrašytas į Kultūros vertybių registrą (unik. kodas 30387). Koplyčia reikšminga savo architektūrinėmis ir sakralinėmis savybėmis.

Architektūra
------------

Neogotikinė koplyčia galiniu fasadu įsirėmusi į miškingos kalvos šlaitą. Jį abipus pastato prilaiko atraminės sienos. Statinys tinkuoto mūro sienomis, kvadratinio plano, su smailėmis užbaigtais šoniniais bokšteliais. Yra laidojimo rūsys. Stogas dvišlaitis, jo bokšteliai-pinakliai neišlikę po dangos keitimo. Pastatas priekiniu fasadu atgręžtas į šiaurę. Šio fasado frontonas laiptuotos formos, su perspektyviniu smailiaarkiu portalu. Ant vakarų fasado sienos, po langais, pritvirtinta pilko šlifuoto granito memorialinė lenta su iškaltu įgilintų raidžių įrašu lenkų kalba: „*GROBY MEYSZTOWICZOW*" (liet. *Meištovičių karstai*). Langų, durų angos smailiaarkės. Įėjimo durys metalinės, dvivėrės, viršuje grotuotos. Lubos skliautinės. Altoriaus vieta yra prie pietinės sienos. Mensa šviesaus granito, su dviem metalinėmis dvivėrėmis durelėmis priekyje. Sienos stačiakampėje nišoje įkomponuotas gipsinis Švč. Mergelės Marijos su Kūdikiu reljefas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2019-01-06.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Meištovičių šeimos koplyčia-mauzoliejus** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Ieva Rusteikaitė. Vaikštant po Saulės kapines Archyvuota kopija 2019-01-06 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°43′54″š. pl. 24°21′10″r. ilg.﻿ / ﻿55.7317°š. pl. 24.3528°r. ilg.﻿ / 55.7317; 24.3528

|  |
| --- |
| **Panevėžio „Vyturio" progimnazija** |
| [[Vaizdas:|Panevėžio „Vyturio" progimnazija herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Panevėžio „Vyturio" progimnazija|250px]] |
| **Adresas** | Panevėžys |
| **Direktorius(-ė)** | Vitalija Dziuričienė |
| **Mokinių skaičius** | 741 (2022/2023 m. m.) |
| **Įkūrimo data** | 1980 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 65 |

**Panevėžio „Vyturio" progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Panevėžyje, Vasario 16-osios g. 40, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190423499.

Istorija
--------

Mokykla įkurta 1980 m. rugsėjo 1 d. kaip Panevėžio 15-oji vidurinė mokykla. Mokykloje dirbo 42 mokytojai, mokėsi 862 mokiniai. 1983 m. mokyklą baigė pirmoji abiturientų laida. 1984–1985 m. mokykloje buvo daugiau kaip 30 būrelių. 1993 m. gegužės 14 d. mokykla pavadinta „Vyturio" vardu. 

1994 m. mokykloje pradedama įgyvendinti realinio profilio ekonominė pakraipa. 1993 m. išrinkta pirma mokyklos taryba. Jos pirmininkas - Paulius Vyšniauskas. 1995 m. spalio 6 d. išrinktas pirmasis mokyklos prezidentas Artūras Gerkavičius. 1996 m. įkurtas žydų kultūros klubas „Šalom". 2003 m. įkurtas Tolerancijos ugdymo centras, vienas iš pirmųjų ir aktyviai bendradarbiaujančių centrų, kuris organizuoja apskrities mokinių konferenciją „Gyvoji Lietuvos žydų istorija". 2016 m. prijungta Panevėžio Nevėžio pagrindinė mokykla.

Direktoriai
-----------

* 1980 m. Samuelis Levinas
* 1985 m.
* 1992 m. Vitalija Dziuričienė

Mokiniai
--------

* 1989–1993 m. mokyklą baigė 8 sidabro medalininkai: Kristina Gelažiūtė, Asta Petravičiūtė, Asta Raudonytė, Eglė Šenferaitė, Lina Šenferaitė, Gintautas Norvaišas, Inga Kazlauskaitė, Jolanta Kepalaitė.

Išnašos
-------

1. „Vyturio" progimnazija
2. ↑  „Vyturio" progimnazija
3. ↑  Buvusios mokyklos pastatas tiko muziejininkams, sportininkams ir neįgaliesiems. 2018-09-28, *JP.lt* (tikrinta 2022-06-19).

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
| Usviača |
| --- |
| Upė Pskovo srityje Upė Pskovo srityje |
| **Ilgis** | 100 km |
| **Baseino plotas** | 2340 km² |
| **Vidutinis debitas** | 15,9 m³/s |
| **Ištakos** | Kunios rajonas |
| **Žiotys** | Vakarinė Dvina |
| **Šalys** | Rusija, Gudija |

**Usviača** (blrs. *Усвяча*) – upė Rusijoje (Pskovo srityje) ir Gudijoje (Vitebsko srityje); Vakarinės Dvinos dešinysis intakas. Prasideda Kunios rajone, į pietryčius nuo Usminskojės ežero. Teka į šiaurės vakarus, prateka Gorodno, Milicino, Ozerono ežerus, tada suka į pietus prasrūva pro Ordosną, Soročiną, Usviatskojės ežerą. Įteka į Dviną Gudijoje, 3 km nuo Suražo.

Baseino ežeringumas – 6 %. Didžiausi intakai: Osvianka, Rudnia, Uspolas, Cholujica.

Usviačos slėnis nuo 50 m iki 3 km pločio. Salpa 200–300 m pločio, abipusė. Aukštupio krantai žemi, lėkšti, žemupio – statūs.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Природа Белоруссии: Попул. энцикл. / БелСЭ; Редкол.: И. П. Шамякин (гл. ред.) и др. — Мн.: БелСЭ, 1986.
2. ↑  *Энцыклапедыя прыроды Беларусі* / Рэдкал.: І. П. Шамякін (гал. рэд.) і інш. – Мн.: БелСЭ, 1986. – Т. 5. Стаўраструм – Яшчур
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Utaraditasอุตรดิตถ์ |
| --- |
| *Nano upė Utaradite* |
|  |
| 

UtaraditasUtaraditas

17°37′23″ š. pl. 100°5′45″ r. ilg.﻿ / ﻿17.62306°š. pl. 100.09583°r. ilg.﻿ / 17.62306; 100.09583﻿ (Utaraditas)Koordinatės: 17°37′23″ š. pl. 100°5′45″ r. ilg.﻿ / ﻿17.62306°š. pl. 100.09583°r. ilg.﻿ / 17.62306; 100.09583﻿ (Utaraditas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+7) |
|  |
| **Valstybė** | Tailando vėliava Tailandas |
| **Provincija** | Utaradito provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 36 313  |

**Utaraditas** (taj. อุตรดิตถ์) – Tailando miestas, Utaradito provincijos sostinė. Sukotajaus karalystės laikotarpiu Utaradito miesto reikšmingumas išaugo, nes jis žymėjo šiaurinę karalystės sieną.

2005 m. mieste gyveno 36 313 žmonių. *Vat Tha Thanon* šventykloje galima pamatyti istorinį XIII a. *Luang Phor Phet* Budos atvaizdą.

Klimatas
--------

Utaradite vyrauja tropinis savanos klimatas. Žiemos yra sausos ir labai šiltos. Temperatūra kyla iki balandžio mėn. kai aukščiausia vidutine dienos temperatūra siekia 38,2 °C. Lietingas sezonas trunka nuo gegužės iki spalio mėn.
Koordinatės: 54°36′23″š. pl. 24°28′01″r. ilg.﻿ / ﻿54.6064°š. pl. 24.4670°r. ilg.﻿ / 54.6064; 24.4670

**Ustronės riedulynas** yra Aukštadvario regioniniam parke, pietryčių Lietuvoje, Trakų rajone. Rieduliai čia buvo ledynų atvilkti iš Alandų salų ir pietvakarių Suomijos. Jie išsibarstę stačiame kalvos šlaite miške, kurio aukštis apie 30 m, plotas 150 m². Padavimuose jis žinomas kaip Akmenų kalnas.

2017 m. vasarą šlaitą sutvarkė skautai, nuvalė nuo riedulių samanas ir kerpes, nurinko sausas šakas. Buvo surastas akmuo su dubenėliu, galbūt senovėje naudotas apeigose.

Riedulynas randamas,  **A16**  Vilnius–Prienai–Marijampolė  keliu vykstant iki Lavariškių kaimo ir ties parko riba pasukus rodyklės „Lavariškių piliakalnis" kryptimi, toliau pasiekus Rodomislės dvarą, žvyruotu keliu reikia važiuoti iki  Antaveršio kaime esančios rodyklės „Ustronės riedulynas". Objektas pasiekiamas pėsčiomis.

Nuorodos
--------

* Lankytinos Aukštadvario regioninio parko vietos
* Riedulyno tvarkymas (nuotraukos)
**Virginija Kavaliauskienė** (g. 1957 m. liepos 2 d. Kaune) – Lietuvos inžinierė, ekonomistė, habilituota socialinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

1980 m. baigė Kauno politechnikos instituto Inžinerinės ekonomikos fakultetą, 1986 m. aspirantūrą Leningrado universitete. 1995 m. habilituota socialinių mokslų daktarė.

Nuo 1980 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytoja, 1999–2004 m. Ekonomikos ir vadybos fakulteto Įmonių ekonomikos katedros vedėja, nuo 1998 m. profesorė.

Mokslinių darbų pagrindinės kryptys: ekonominių sistemų funkcionavimas, ekonomikos augimas, ekonominė nelygybė, ekonominis gyvybingumas.

Bibliografija
-------------

* Ekonominės asmeninio vartojimo formos, 1995 m. rusų k.
* Makroekonomika, vadovėlis, su kitais, 2000 m. 3 leid. 2005 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Virginija Kavaliauskienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 638 psl.