recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Armeniukas |
| --- |
| **Ilgis** | ~9,3 km |
| **Baseino plotas** | 19,5 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,098 m³/s |
| **Ištakos** | Armeniškių miškas |
| **Žiotys** | Armena |
| **Šalys** | Lietuva |

**Armeniukas** – upelis Lietuvoje, Jurbarko rajone; Armenos kairysis intakas (Nemuno baseinas). Prasideda Armeniškių miške, 2 km į rytus nuo Armeniškių. Teka daugiausia laukais, pietvakarių kryptimi. Įteka į Armeną (Goniūnų tvenkinį) 6,1 km nuo jos žiočių, 1,5 km į vakarus nuo Klausučių.

Intakai: bevardis, Bičupis (kairieji), bevardis (dešinysis).

Vaga ištiesinta. Armeniukas žemupyje patvenktas, sudarytas Klausučių I tvenkinys (0,133 km²). Prie upelio esantys kaimai: Vambaliai, Staciūnai, Papartynai, Klausučiai, Goniūnai.

Upėvardis yra mažybinės darybos nuo *Armena*. Pastarasis vardas siejamas žodžiais *arma* („skystas kelias, klampynė"), *armuo* („klampynė, liūnas, bedugnė, arimas"), *armena* („arimas, dirva").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
2. ↑   Archyvuota kopija 2017-03-29 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Friedrich Carl von Savigny – Istorinės teisės mokyklos pagrindėjas
**Istorinės teisės mokykla** (Vokietijos istorinės teisės mokykla; vok. *Historische Rechtsschule, geschichtliche Schule der Rechtswissenschaft*) – teisės mokykla, kurios ištakos – Vokietijoje bei siekia XIX a. (po romantizmo epochos), nusigręžiant nuo prigimtinės teisė (*Vernunftrecht*), skelbė istorinį teisės sąlygotumą, pabrėžė istorijos svarbą teisei kilti. Mokyklos pradininkas – *Friedrich Carl von Savigny*.

Teisė – ne įstatymų leidėjo vienašališkai sukurta potvarkių visuma, o suvoktina kaip *Tautos sąmonėje gyvi įsitikinimai*, panašiai kaip tautos kalba, papročiai arba tradicijos. Tokios teisinės nuostatos, įsitikinimai galėtų būti priimami ir įstatymų leidėjo, tačiau jie plėtojosi ir keitėsi patys, be jo įsikišimo, *bėgant laikui organiškai*. Svarbiausią vaidmenį vaidino praktiški besikeičiantys tautos poreikiai. Išplėtotoje teisės sistemoje teisininkų vaidmuo – turint omenyje visuomeninį darbo pasidalijimą – atpažinti tautos sąmonę bei pasiekti, kad ji praktiškai veiktų – ja būtų vadovaujamasi taikant, aiškinant bei tiriant galiojančią teisę teisingai.

Reikšmė
-------

Istorinės teisės mokykla darė įtaką XIX a. Vokietijos teisėtyrai. *Savigny* pasekėjai Puchta ir Windscheid pagrindė romanistinės krypties pandektistiką – Sąvokų jurisprudenciją (*Begriffsjurisprudenz*). Jhering šalinosi Sąvokų jurisprudencijos, siūlė į teisę žvelgti priimant domėn realius visuomeninius reikalavimus teisės sistemai.

Istorinės teisės mokyklos įtakoti istorinės teisėtyros (*geschichtliche* Rechtswissenschaft) atstovai rengė Vokietijos Civilinį kodeksą XIX a. pabaigoje. XX a. istorinės teisės mokyklos idėjų bei metodų buvo atsisakyta bei nuo jų nusigręžta.

Romanistai ir germanistai
-------------------------

Istorinės teisės mokyklos atšakos – romanistai ir germanistai.
Romanistai (F. Savigny ir kiti) teigė, kad recepuota romėnų teisė bei teisė po jos atitinka **(**vok.**)** tautos dvasią (*Volksgeist*), germanistai (Karl Friedrich Eichhorn, Jakob Grimm, Georg Beseler, Otto von Gierke) – kad būtent Viduramžių vokiečių teisė prieš romėnų teisės recepciją, o ne po jos.
*Kitos reikšmės – Halynka.*

| Halynkablrs. *Галынка*, rus. *Голынка* |
| --- |
| 

HalynkaHalynka

53°12′43″š. pl. 25°02′17″r. ilg.﻿ / ﻿53.212°š. pl. 25.038°r. ilg.﻿ / 53.212; 25.038﻿ (Halynka (Zelva))Koordinatės: 53°12′43″š. pl. 25°02′17″r. ilg.﻿ / ﻿53.212°š. pl. 25.038°r. ilg.﻿ / 53.212; 25.038﻿ (Halynka (Zelva)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| **Sritis** | Gardino sritis Gardino sritis |
| **Rajonas** | Zelvos rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 292  |

**Halynka** (blrs. *Галынка*, rus. *Голынка*) – kaimas vakarų Baltarusijoje, 18 km į šiaurės rytus nuo Zelvos. Apylinkės centras. Stovi Šv. Jurgio cerkvė, veikia vidurinė mokykla, biblioteka, ambulatorija, vaistinė, ryšių skyrius, išlikęs XIX a. vandens malūnas.

Istorija
--------

Minima nuo XVI a. Lydos apskrityje. XIX a. buvo iždo miestelis Slanimo apskrityje. 1921 m. atiteko Lenkijai, priklausė Senkaimio valsčiui. Vėliau pavadinta kaip ***Senoji Halynka***, bet 2010 m. sugrąžintas ***Halynkos*** vardas. 2012 m. pastatyta Šv. Jurgio cerkvė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Hołynka (6)*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. III (Haag — Kępy). Warszawa, 1882, 116 psl. **(**lenk.**)**
| **Arminas Murauskas** |
| --- |
| Gimė | 1962 m. rugsėjo 14 d.Jonaičiai, Šilutės raj. |
| Mirė | 2023 m. gegužės 23 d. (60 metų)Kučiai, Panevėžio raj. |
|  |
| Pareigos | "Ogmios pulsas" generalinis direktorius (1998-2023 m.)Lietuvos akrobatinio skraidymo federacija (2008-2010 m.) |
|  |
| Alma mater | Kauno politichenikos institutas |

**Arminas Muráuskas** (1962 m. rugsėjo 14 d. Jonaičiai, Šilutės raj. – 2023 m. gegužės 26 d. Kučiai, Panevėžio raj.) – Lietuvos lakūnas, akrobatinio skraidymo sporto organizatorius, treneris.

Lietuvos ultralengvųjų orlaivių pilotų federacijos (ULOPF) piloto licencija RRL (malūnsparniai; 2012).

Profesinė veikla
----------------

1985 m,. baigė Kauno politechnikos institutą. 1982–1983 Kauno politechnikos instituto Elektros pavarų katedros vyresnysis laborantas, 1983–1985 m. vyresnysis technikas, 1985–1987 m. Pabradės (Vilniaus raj.) skaičiavimo mašinų gamyklos Magnetinių galvučių gamybos cecho inžinierius technologas, 1987–1989 m. Lietuvos skaičiavimo technikos gamybinio susivienijimo „*Sigma"* valstybės priėmimo atstovas, 1989–1992 em. – elektrotechnikos firmos „*LiePa"* mokslo darbuotojas, 1992–1993 prekybos namų bendrovės „*Esmi"*,1993–1994 bendrovės „*Ogmios Astra"* tiekimo tarnybos vadovas, 1994–1998 m. – „*Ogmios pulsas"* generalinio direktoriaus pavaduotojas, 1998–2023 m. – generalinis direktorius.

Sportinė veikla
---------------

Tarptautinės aeronautikos federacijos (pranc. *Fédération aéronautique internationale*, FAI) akrobatinio skraidymo Europos XIII-ojo (2002 m. Panevėžys) ir XIV-ojo (2004 m. Kaunas) , II pasaulio akrobatinio skraidymo JAK‑52 lėktuvais (2009 m. Panevėžys) čempionatų organizatorius, varžybų direktorius.

A. Murausko treniruojama komanda III pasaulio FAI akrobatinio skraidymo JAK‑52 lėktuvais čempionate (2012 m. Bolshoe Gryzlovo (aerodromo ICAO kodas UUDG), Maskvos sritis, Rusija) komandinėje įskaitoje užėmė 3 vietą. Lietuvos akrobatinio skraidymo federacijos prezidentas (2008–2010).

Žuvo pilotuodamas malūnsparnį, nedideliame aukštyje atlikdamas manevrą, preliminariais duomenimis – sugędus varikliui.

Apdovanojimai
-------------

* Kūno kultūros ir sporto departamento Padėkos medalis (2004),
* Lietuvos aeroklubo 3 laipsnio (2009) ir 2 laipsnio (2012) garbės ženklai.

Šaltiniai
---------

* (LT) ARMINAS MURAUSKAS, lakūnas, akrobatinio skraidymo sporto organizatorius, treneris. Lietuvos sporto enciklopedija, 2022-10-12 | 2023-05-26
* (LT) Prie Panevėžio sudužo malūnsparnis: žuvo garsus sportininkas ir treneris, prabilo liudininkai. 15min.lt.

Išnašos
-------

1. ↑  Prie Panevėžio sudužo malūnsparnis: žuvo garsus sportininkas ir treneris, prabilo liudininkai. 15min.lt
| Medaliai |
| --- |
| Ricarda FunkRicarda Funk |
| Moterų baidarių slalomas |
| **Atstovaujant: Vokietijos vėliava Vokietija**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2020 Tokijas | K1 |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2017 Pau | Komanda |
| **Sidabras** | 2015 Londonas | K1 |
| **Sidabras** | 2018 Rio | Komanda |
| **Bronza** | 2017 Pau | K1 |
| **Bronza** | 2018 Rio | K1 |

**Rikarda Funk** (*Ricarda Funk*, g. 1992 m. balandžio 15 d. Bad Nojenare-Arvaileryje) – Vokietijos baidarininkė, kuri specializuojasi slalomo rungtyse. 2020 m. vasaros olimpinių žaidynių čempionė.

Biografija
----------

2009 m. Europos jaunimo čempionato bronzos medalininkė. 2013 m. pasaulio iki 23 metų amžiaus čempionato aukso medalininkė. 2014 m. pirmą kartą tapo Europos čempione.

2015 m. pasaulio čempionate pelnė pirmąjį medalį – sidabrą individualioje rungtyje. 2017 m. pasaulio čempionate kartu su Vokietijos nacionaline rinktine pelnė pirmąjį aukso medalį.

2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse varžėsi moterų baidarių slalomo rungtyje. Kvalifikaciniame etape vokietė buvo antra, o pusfinalyje užėmė 3-ią vietą ir pateko į finalinį etapą. Finale Funk trasą įveikė greičiausiai ir be klaidų bei pelnė aukso medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. liepos 29 d..


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RBaidarių irklavimo olimpinės čempionės moterų vienviečių valčių slalome |
| --- |
|  |
| 

* 1972:  Angelika Bahmann (GDR)
* 1992:  Elisabeth Micheler-Jones (GER)
* 1996:  Štěpánka Hilgertová (CZE)
* 2000:  Štěpánka Hilgertová (CZE)
* 2004:  Elena Kaliská (SVK)
* 2008:  Elena Kaliská (SVK)
* 2012:  Émilie Fer (FRA)
* 2016:  Maialen Chourraut (ESP)
* 2020:  Ricarda Funk (GER)
 |

 |
| Daktariškės gyvenvietės |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Daktariškės gyvenvietėsDaktariškės gyvenvietės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°47′27″š. pl. 22°23′02″r. ilg.﻿ / ﻿55.7908592°š. pl. 22.3839569°r. ilg.﻿ / 55.7908592; 22.3839569Koordinatės: 55°47′27″š. pl. 22°23′02″r. ilg.﻿ / ﻿55.7908592°š. pl. 22.3839569°r. ilg.﻿ / 55.7908592; 22.3839569 |

 |
| Vieta | Telšių rajonas |
| Seniūnija | Varnių miesto ir apylinkės seniūnija |
| Naudotas | akmens amžius |
| Tirtas | 1978–1984 m. |
| Registro Nr. | AR1776 / 16432 / A1364AR1777 / 16433 / A1365 |

**Daktariškės gyvenvietės** – senovės gyvenvietės Telšių rajono savivaldybės teritorijoje, Daktariškės kaime, Virvytės kairiajame krante, prie Biržulio ežero buvusio vakarų kranto, 1,3 km į rytus nuo kelio  **160**  Telšiai–Varniai–Laukuva  tilto per Rešketą ir 50 m į pietvakarius nuo Virvyčios kairiojo kranto, 1,7 km į šiaurę nuo Stervo ežero, 0,8 km į pietus nuo Virvyčios ir Drujos santakos ir 0,5 km į šiaurę nuo Karkliškių II senovės gyvenvietės

Tyrimai
-------

1979–1980 m. ir 1987 m. tirtos 5 gyvenvietės (vadovas Adomas Butrimas). Daktariškės 5 gyvenvietėje rasta keturkampių stulpinės konstrukcijos pastatų liekanų, gausiai ornamentuotos keramikos su augalinėmis, organinėmis ir grūsto granito priemaišomis, titnago, kaulo, rago, gintaro dirbinių, akmeninių kirvukų, galąstuvų, kaplių, pasvarų, grūdų trintuvų, gintaro žaliavos. 5 gyvenvietė priskiriama ankstyvajai ir vėlyvajai Narvos kultūrai, virvelinės keramikos kultūrai ir Pamarių kultūrai. Daktariškės gyvenvietės, ypač 1-oji gyvenvietė, rodo jų sąveiką ir baltų kultūros formavimąsi Žemaičių aukštumoje 3-2 tūkstantmečio pr. m. e. sandūroje (1820±110 m. pr. m. e.). Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

Kiti straipsniai
----------------

* Biržulio stovyklavietės
* Duonkalnio gyvenvietė, alkas ir kapinynas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Adomas Butrimas. *Daktariškės gyvenvietės*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 424 psl.

Nuorodos
--------

* Pabiržulio archeologinis kompleksas. Varnių regioninis parkas[neveikianti nuoroda]
| „Daktaro Gašė portretas" |
| --- |
|  |
| Menininkas | Vincentas van Gogas |
| Metai | 1890 m. |
| Meno kryptis | postimpresionizmas |
| Medžiagos, technika | drobė, aliejus |
| Matmenys | 68 × 56 cm |
| Miestas (vieta) |  |
| Muziejus |  |

**Daktaro Gašė portretas** – vienas žymiausių olandų dailininko postimpresionisto Van Gogo (1853−1890) paveikslų.

Apie paveikslą
--------------

Paveikslą „Daktaro Gašė portretas" V. van Gogas sukūrė paskutiniaisias savo gyvenimo mėnesiais 1890 m. Overo prie Uazos kaime netoli Paryžiaus. Yra du paveikslo variantai, kurie vaizduoja daktarą Polį Gašė palinkusį ir pasirėmusį galvą ranka ant stalo. Paveikslai skiriasi savo spalvomis ir stiliumi. Vienas iš šių paveikslų yra Orsė muziejuje Paryžiuje, kito buvimo vietovė nežinoma. Garsesnis paveikslas, su pavaizduotomis geltonomis knygomis, kurių nėra Orsė muziejaus variante, 1911 m. buvo įsigytas Štedelio meno instituto Frankfurte prie Maino Vokietijoje. 1937 m. jį konfiskavo nacistinė valdžia. Hermanas Geringas pardavė paveikslą bankininkui Francui Kenigsui, kuris perpardavė Zigfrydui ir Lolai Kamarskiams. Pastarieji 1941 m. pabėgo iš Vokietijos į JAV. 1990 m. aukciono metu paveikslas parduotas už rekordinę 82,5 mln. JAV dolerių sumą. Jį įsigijo japonų milijonierius Ryoei Saito, po kurio mirties 1996 m. paveikslo buvimo vieta nežinoma. 

 „Daktaro Gašė portretas", antroji versija, Orsė muziejus
1890 m. gegužę Vincentui van Gogui išėjus iš psichiatrinės ligoninės Sen Remi Provanse, jo brolis Teo ieškojo, kas jį prižiūrėtų. Daktarą P. Gašė Overo prie Uazos kaime netoli Paryžiaus rekomendavo Kamilis Pisaro, anksčiau lankęsis pas daktarą. Iš pradžių Vincentas van Gogas buvo ne kokios nuomonės apie daktarą, jis parašė Teo: *„Manau, kad iš daktaro Gašė neverta ko nors iš viso tikėtis. Visų pirma, jis yra sergantis labiau nei aš"*. Tačiau jau po dviejų dienų laiške seseriai Vileminai Vincentas tvirtino: *„Aš radau tikrą draugą daktare Gašė, kaip tikrą brolį, taip mes esame panašūs išvaizda, taip pat psichologija"*. Vėliau Vincentas parašė broliui Teo: *„Aš nutapiau pono Gašė portretą su melancholiška veido išraiška, kuri gali pasirodyti kaip grimasa jį pamačiusiam… Liūdną, bet subtilų ir tuo pačiu aiškų bei inteligentišką"*. Laiške P. Gogenui Vincentas apie dr. P. Gašė veido išraišką parašė: *„mūsų laikų nevilties išraiška"*. Prie P. Gašė pavaizduotos rusmenės − vaistingasis augalas, kuris liudija apie P. Gašė profesiją, be to, daktaras buvo homeopatas.

Išnašos
-------

1. ↑  http://www.philly.com
2. ↑  „Los Angeles Times"

Nuorodos
--------

* *Masters of Art – Vincent van Gogh*. Delphi Classics, 2014.
* Orsė muziejus Archyvuota kopija 2018-09-14 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
| Šalis | Indija |
|  |
| Trasos pavadinimas | Tarptautinė Budo trasa |
| Grand Prix | Formulės 1 Indijos Grand Prix |
|  |
| Trasos ilgis | 5 137 m |
| Ratų skaičius | 60 |
| Distancija | 308,22 km |
| Posūkių skaičius | 16 |
| Trasos rekordas | 1:27.249 (2011 m. Sebastian Vettel, red Bull) |
|  |
| Tinklalapis |  |

**Tarptautinė Budo trasa** – automobilių sporto lenktynių trasa Indijoje, Didžiosios Noidos mieste. Nuo 2011 iki 2013 m. šioje trasoje vyko Formulės 1 Indijos GP.

2009 m. lapkričio mėnesį oficialiai buvo pristatytas trasos planas. Statyba baigta 2011 m. balandžio mėnesį. Modernios, tačiau neiššaukiančios architektūros trasoje tilpo apie 120 000 žiūrovų.

2011 m. trasa buvo apdovanota "Geriausios metų trasos" apdovanojimu, taip pat 2011 ir 2012 m. lenktynių organizatoriai buvo apdovanoti "Geriausių lenktynių organizatorių" prizais.

Nepaisant šių laimėjimų, 2013 m. buvo surengtos paskutinės Formulės 1 lenktynės dėl nesutarimų mokestiniais klausimais tarp vyriausybės ir organizatorių. Nuo 2014 m. trasoje nevyksta jokios tarptautinės lenktynės.

Išnašos
-------

1. ↑  F1 Indian GP venue named 'Buddh International Circuit'
2. ↑  Atskleistas Indijos trasos projektas
3. ↑   Archyvuota kopija 2013-06-06 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Ecclestone rules out 2015 Indian GP
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Oulu universiteto technologijos mokslų daktaro skrybėlė. Ji padėta ant dėžės šiai skrybėlėi laikyti.
Daktaro skrybėlė (šved. *doktorshatt*, suom. *tohtorinhattu*) – šilkinis cilindras plokščiais bryliais, daktaro (Ph. D.) laipsnį gavusio žmogaus akademinės aprangos dalis Švedijoje ir Suomijoje. Suomijoje technologijos daktarų skrybėlių bryliai riestais aukštyn kraštais. Skrybėlės priekyje yra aukso spalvos metalinė laipsnį suteikusio universiteto ar fakulteto emblema. Skrybėlė įteikiama daktaro laipsnio suteikimo ceremonijoje.

Daktarų skrybėlės paprastai juodos (Švedijoje – visada), bet Suomijoje kai kurių specialybių daktarai gauna spalvotas skrybėles:

* purpurinė – teologija
* tamsiai žalia – medicina ir odontologija
* tamsiai raudona – teisė
* tamsiai mėlyna – dailieji menai
* žydra – muzika.

Daktarų skrybėlės yra rankų darbo, jos daromos pagal būsimo savininko galvos matavimus. Vienos tokios skrybėlės kaina yra apie 500 eurų.

Daktaro skrybėlė yra dėvima su fraku ar panašia oficialia iškilminga apranga. Paprastai daktarų skrybėlės dėvimos akademinėse ceremonijose – atidarymuose, diplomų įteikimuose, oficialiuose disputuose. Disputuose jų dalyviai skrybėles turi, bet jų neužsideda ant galvų, jos būna padėtos ant stalo, emblemomis į publiką.

Daktaro skrybėlė yra asmeninė, todėl paprastai kitiems neskolinama. Ji yra viena iš akademinių regalijų. Kitos panašios regalijos yra daktaro kalavijas (kai kuriuose Suomijos fakultetuose), spalvoti daktaro frako atlapai (kai kuriuose fakultetuose), daktaro biblija (teologijos fakultetuose), daktaro žiedas (Švedija).

Daktaro skrybėlė laikoma specialioje dėžėje.
Šiva Dakšinamūrtis ant Tirunilakudžio šventyklos Tamilnade
**Dakšinamūrtis** (skr. दक्षिणामूर्ति = IAST: *Dakṣināmūrti-*) – vienas iš hindų dievo Šivos pavidalų – visos žinijos mokytojas.

Įgijęs Dakšinamūrčio pavidalą Šiva perdavė mokymą apie jogą ir mokšą. Rišius jis mokė žvelgdamas į pietus (*dakṣina* – „pietinis"), todėl jo toks vardas. Šankara interpretavo Dakšinamūrtį advaita vedantos požiūriu ir prisidėjo prie Dakšinamūrčio kulto plitimo. Tradicinėje ikonografijoje vaizduojamas sėdįs soste, viena koja pamynęs demoną, viena iš keturių rankų rodąs džniana mudrą (žinijos gestą), apsuptas besiklausančių rišių. Šaivizme Dakšinamūrtis – aukščiausiasis gurus, visų gurų dangiškasis pradmuo.

Dakšinamūrčio kultas labiausiai paplitęs Pietų Indijoje.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dakšinamūrtis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Kazimieras Seibutis. *Dakšinamūrtis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
|  |
| --- |
| Christina Magrin |
|  
Christina Magrin 2016 m. |
| Biografija |
| Gimė | 2003 m. birželio 7 d. (20 metų) |
| Kilmė | Maltos vėliava Malta |
| Žanrai | pop, R&B, džiazas |
| Veikla | dainininkė |
| Instrumentai | vokalas |
| Aktyvumo metai | 2013–dabar |

**Christina Magrin** (g. 2003 m. birželio 7 d.) – Maltos dainininkė.

Atlikėja išgarsėjo viename muzikiniame šou, kuomet įspūdingai perdainavusi 2012 metų albanų „Eurovizijos" dainą „Suus" sparčiai pradėjo rinkti peržiūras „Youtube" tinkle ir tapo vietine sensacija. Christina lankė vokalo klasę, mokėsi baleto įmantrybių, skambino fortepijonu ir vaidino teatre. Atlikėja dainuoja 10 kalbų: angliškai, maltietiškai, albaniškai, serbiškai, prancūziškai, itališkai, makedoniškai, ukrainietiškai, ispaniškai ir bulgariškai. 2016 m. dalyvavo vaikų „Eurovizijos" konkurse, su daina „Parachute" užėmė 6 vietą.

Nuorodos
--------

* Daina „Parachute" (2016 m.)

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Destiny Chukunyere  *„Not My Soul"*** |  **Maltos atstovė vaikų Eurovizijoje**2016 | Po to:**–** |
| Abava |
| --- |
|  Abava Sabilėje |
| **Ilgis** | 129 km |
| **Baseino plotas** | 2042 km² |
| **Ištakos** | Alandės ežeras |
| **Žiotys** | Venta |
| **Šalys** | Latvija |
|  |
|  **Vikiteka** | Abava |

Abava Latvijos žemėlapyje
**Abava** – upė Latvijoje, Ventos intakas. Abava anksčiau buvo ištiesinta, dabar teka senvage. Vietomis yra dolomitų slenksčių, didžiausias ir plačiai žinomas – Abavos krioklys.

Vandens turistų požiūriu Abava gana įdomi, nors yra ir daug vienodų grandžių. Krantai daug kur apaugę krūmais, aplink miškai, pievos, ąžuolai. Žemiau Kandavos per upę nutiesti du nuožulnūs trosai, kuriuos vietiniai naudoja kaip perkėlą. Žuvys – ešeriai, meknės, kuojos, lydekos, šapalai, žiobriai.

Intakai
-------

* Kairieji – Viesatė, Amula, Imula, Yvandė, Vėdzelė.
* Dešinieji – Karuonė.

Išnašos
-------

1. 1 2  Enciklopēdija *Latvijas daba*. 1. sējums. Rīga : Preses nams. 1994. 9. lpp.
2. ↑  „Informācija par objektu: Abava". *LĢIA vietvārdu datubāze*. Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūra. Nuoroda tikrinta 2020-11-25.
Tarptautinio paralimpinio komiteto emblema
**Tarptautinis paralimpinis komitetas** (**TPK**) – tarptautinė nevyriausybinė organizacija, rengianti žiemos ir vasaros paralimpines žaidynes, paralimpinio judėjimo pradininkas. TPK įkurtas 1989 m. rugsėjo 22 d. Diuseldorfe, Vokietijoje. Organizacijos pagrindinis tikslas yra „suteikti sąlygas paralimpinio sporto atletams pasiekti sporto meistriškumą ir džiuginti bei įkvėpti pasaulį". Tarptautinis paralimpinis komitetas taip pat rūpinasi bet kurio lygio neįgaliųjų sportininkų veikla.

Komitetas organizuoja paralimpines žaidynes.

Tarptautiniam paralimpiniam komitetui priklauso 174 nacionaliniai paralimpiniai komitetai, 4 tarptautinės neįgaliųjų sporto organizacijos ir 5 regioninės organizacijos. Komiteto būstinė yra Bonoje. 1990 m. įkurtas Lietuvos paralimpinis komitetas į organizaciją įstojo 1991 m.

Per visą istoriją komitetui vadovavo du prezidentai.

| Prezidentas | Šalis | Laikotarpis |
| --- | --- | --- |
| Robert Steadward | Kanados vėliava Kanada | 1989–2001 |
| Philip Craven | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė | 2001–2017 |
| Andrew Parsons | Brazilijos vėliava Brazilija | 2017- |

Taryba
------

TPK Tarybą sudaro 14 narių, ketverių metų kadencijai renkamų asamblėjoje. Nuo 2013 m. tarybą sudaro šie asmenys:

* Philip Craven (Didžiosios Britanijos vėliava Didžioji Britanija), Prezidentas
* Andrew Parsons (Brazilijos vėliava Brazilija), Vice prezidentas
* Mohamed Alhameli (Jungtinių Arabų Emyratų vėliava Jungtiniai Arabų Emyratai)
* Kyung-won Na (Korėjos vėliava Korėja)
* Yasushi Yamawaki (Japonijos vėliava Japonija)
* Ann Cody (Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos)
* Rita van Driel (Nyderlandų vėliava Nyderlandai)
* Patrick Jarvis (Kanados vėliava Kanada)
* Duane Kale (Naujosios Zelandijos vėliava Naujoji Zelandija)
* Jairus Mogalo (Kenijos vėliava Kenija)
* John Petersson (Danijos vėliava Danija)
* Miguel Sagarra (Ispanijos vėliava Ispanija)

Paralimpinio judėjimo garbės lenta
----------------------------------

2006 m. TPK įsteigė paralimpinio judėjimo garbės lentą. Į ją įrašomi prie paralimpinio judėjimo ženkliai prisidėję asmenys.

* 2006: Jouko Grip Suomija, Ulla Renvall Švedija, Annemie Schneider Vokietija
* 2008: Connie Hansen Danija, Claudia Hengst Vokietija, Peter Homann Australija, André Viger Kanada, Kevin McIntosh (treneris) Australija
* 2010: Tanja Kari Suomija, Chris Waddell Jungtinės Amerikos Valstijos, Rolf Hettich (treneris) Vokietija
* 2012: Louise Sauvage Australija, Trischa Zorn-Hudson Jungtinės Amerikos Valstijos, Roberto Marson Italija, Frank Ponta Australija, Chris Holmes Jungtinė Karalystė
* 2014: Jon Kreamelmeyer Jungtinės Amerikos Valstijos, Eric Villalon Fuentes Ispanija, Verena Bentele Vokietija

Taip pat skaitykite
-------------------

* Tarptautinis olimpinis komitetas

Nuorodos
--------

* Oficialus Tarptautinio paralimpinio komiteto tinklalapis
Gustav Winckler ir Birthe Wilke
**Birthe Wilke** (g. 1936 m. kovo 19 d.) – populiari danų dainininkė. Ji užaugo Vesterbro rajone, Kopenhagoje, muzikų šeimoje.

1957 m. su Gustav Winckler atstovavo Danijai „Eurovizijos" dainų konkurse su daina „Skibet skal sejle i nat". Jie užėmė 3 vietą ir pribloškė televizijos auditoriją su 13 sekundžių trukusiu bučiniu pasirodymo pabaigoje.

Antrą kartą šiame konkurse ji dalyvavo 1959 metais ir atliko dainą „Uh, jeg ville ønske jeg var dig". Balsavimo pabaigoje ji užėmė 5-ąją vietą.

1950 m. gastroliavo Lenkijoje, Vakarų Vokietijoje ir JAV.

1961 m. suvaidino naktinio klubo dainininkės vaidmenį Danijos kino filme „Reptilicus".

Nuorodos
--------

* Birthe Wilke IMDB svetainėje


| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**–** |  **Danijos atstovė Eurovizijoje  (su Gustav Winckler)**1957 | Po to:**Raquel Rastenni  *„Jeg rev et blad ud af min dagbog"*** |
| Prieš tai:**Raquel Rastenni  *„Jeg rev et blad ud af min dagbog"*** |  **Danijos atstovė Eurovizijoje**1959 | Po to:**Katy Bødtger  *„Det var en yndig tid"*** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Librevilis*Libreville* |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

LibrevilisLibrevilis

0°23′24.36″ š. pl. 9°27′15.84″ r. ilg.﻿ / ﻿0.3901000°š. pl. 9.4544000°r. ilg.﻿ / 0.3901000; 9.4544000﻿ (Librevilis)Koordinatės: 0°23′24.36″ š. pl. 9°27′15.84″ r. ilg.﻿ / ﻿0.3901000°š. pl. 9.4544000°r. ilg.﻿ / 0.3901000; 9.4544000﻿ (Librevilis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Gabono vėliava Gabonas |
| **Provincija** | Estuarijos provincija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1843 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 578 200  |

**Librevilis** (pranc. *Libreville*) – Gabono sostinė ir pagrindinis uostas, išsidėstęs šalies vakarinėje dalyje, prie Gabono upės žiočių (Gvinėjos įlanka). Kartu su greta esančiu Ovendo uostu jis yra pagrindinis šalies susisiekimo centras. Eksportas: kaučiukas, palmių produktai, kakava, atogrąžų mediena. Mieste išvystyta palmių aliejaus apdirbimo ir miltų pramonė. 1970 m. įkurtas Omaro Bongo universitetas.

Istorija
--------

Miesto teritorijoje kadaise gyveno mpongvių (*Mpongwé*) gentis. 1839 m. žemę užėmė prancūzai, 1843 m. jie įkūrė **Gabono** miestą kaip prekybos centrą. 1848 m. į Gaboną atsikėlė vergai ir gyvenvietę pavadino Libreviliu. 1886 m. jis tapo Gabono kolonijos administraciniu centru, 1888 m. – Prancūzijos Kongo, 1910 m. – Prancūzijos Pusiaujo Afrikos kolonijos Gabono teritorijos centru. Tai buvo pagrindinis Vakarų Afrikos uostamiestis iki tol, kai išsiplėtė Puent Nuaras. 1960 m. miestas tapo nepriklausomo Gabono sostine.

Pavadinimo kilmė
----------------

Vergai, 1848 m. išsilaipinę iš laivo „L’Elizia", gyvenvietę pavadino „laisvu miestu" (pranc. *libre ville*) pagal analogiją su Siera Leonės sostine Fritaunu (angl. *free town* – „laisvas miestas").
**Tarptautinis režimas** – principai, normos, taisyklės ir sprendimų priėmimo procedūros, įtakojančios tam tikroje tarptautinių santykių srityje priimamus grupinius sprendimus. Skirtingai nei dvišaliai ar daugiašaliai susitarimai, režimai trunka ilgesnį laiką, kinta lėčiau, yra bendresnio pobūdžio. Principai ir normos yra vertinami kaip svarbesni ir pastovesni režimo komponentai, nei taisyklės ar procedūros. Keičiantis pirmiesiems, paprastai senąjį režimą keičia naujas arba vyksta jo skilimas.[1]

Tarptautiniai režimai egzistuoja įvairiose srityse, kuriose kyla tarpvalstybinis nesutarimas ir prireikia bendradarbiavimo: ekonomikoje (pavyzdžiui, laisvos prekybos režimas), gynyboje, transporte (tarptautinės civilinės aviacijos režimas), aplinkos apsaugoje (klimato kaitos režimas), teritoriniuose klausimuose (Antarkties, tarptautinių vandenų režimas) ir kitur. Jie skiriasi savo detalumu, geografine apimtimi, naryste. Režimai gali tapti formaliais, t. y. jų pagrindu priimamos konkrečios narius įpareigojančios sutartys, įkuriamos institucijos.[2] Tuo tarpu neformalūs režimai egzistuoja tik kaip vyraujančios normos ir nėra institucionalizuoti. To pavyzdžiu gali būti XIX–XX a. pradžioje tarptautiniuose santykiuose vyravęs kolonializmas ir su juo susijusios vertybės.[3]

Stephen D. Krasner įvardina tris pagrindines priežastis, dėl kurių įkuriami tarptautiniai režimai:[4]

* *Racionaliai apskaičiuotas naudos siekimas.* Režimo buvimas leidžia efektyviau įgyvendinti savanaudiškus kiekvieno dalyvio tikslus, suteikia konkretesnius, nei mažiau formalūs susitarimai ar atvira konfrontacija, derybų, apsikeitimo informacija rėmus, sumažina norimo rezultato pasiekimo kaštus.

* *Politinė galia.* Režimai matomi kaip priemonė sukurti palankią aplinką tam tikrų grupinių arba vienos valstybės siekiamų politinių tikslų įgyvendinimui.

* *Normos ir principai.* Režimas kyla iš jo dalyviams bendrų normų, principų, vertybių.

Anot politologo Oran R. Young, režimai susiformuoja spontaniškai (iš panašių įvairių šalių lūkesčių sąjungos be išankstinio detalaus planavimo), yra išsiderami (susitariama dėl režimo elementų) arba primetami (juos padiktuoja stipresnė išorinė jėga).[5]

Kiekviena tarptautinių santykių teorija režimus vertina skirtingai. Pavyzdžiui, realizmas didžiausią dėmesį teikia valstybių galios vaidmeniui kuriant ir palaikant režimus, o liberalizmas juos vertina kaip priemonę valstybėms išvengti konfliktų, lengviau derėtis ir efektyviau bendradarbiauti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stephen D. Krasner. *International Regimes*. Cornell University Press, 1983, p. 2-4
2. ↑  Eric Brahm. International Regimes, September 2005, Beyond Intractability, the University of Colorado
3. ↑  Donald J. Puchala, Raymond F. Hopkins. *International Regimes: Lessons from Inductive Analysis*. International Organization, Vol. 36, No. 2, International Regimes (Spring, 1982), pp. 245–275
4. ↑  Stephen D. Krasner. *International Regimes*. Cornell University Press, 1983, p. 11-21
5. ↑  Oran R. Young. *International Cooperation: Building Regimes for Natural Resources and the Environment*. Cornell University Press, 1989, p. 81-103
| **Lymexylidae** |
| --- |
| Lapuotinis grąžtvabalis(*Hylecoetus dermestoides*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Pobūris: | Įvairiaėdžiai vabalai  *( Polyphaga)* |
| Šeima: | Grąžtvabaliai  *( Lymexylidae)* |

 |

**Grąžtvabaliai** (*Lymexylidae*) – vabalų (*Coleoptera*) šeima, kuriai priklauso vidutinio dydžio vabalai. Vienintelė antšeimio *Lymexyloidea* šeima. Pasaulyje yra apie 70 rūšių. Lietuvoje randamos 3 rūšys.

Aprašymas
---------

Kūnas cilindriškas, 7–18 mm, apaugęs švelniais plaukeliais. Galva didelė.

Vabalai aptinkami ant rąstų. Lervos graužia ilgus, horizontalius takus po nusilpusių ir nudžiūvusių medžių žieve.

Nuorodos
--------

* Fam. *Lymexylonidae* Archyvuota kopija 2007-02-09 iš Wayback Machine projekto.

Laivinis grąžtvabalis (*Lymexylon navale*)

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Grąžtvabaliai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Gudai** – etnonimas, lietuvių nuo seno naudojamas jų pietrytiniams (kartais ir pietvakariniams) kaimynams įvardyti.

Simonas Daukantas, veikale „Būdas senovės lietuvių, kalnėnų ir žemaičių" aptardamas šio etnonimo kilmę, teigė, kad pirmiausia getai, atsibastę iš Azijos į Kimeriją, puolė graikų kolonijas prie Juodosios jūros. Po to sekęs kitas azijiečių puolimas, nustūmęs tuos getus į pietus, o po jo Kimeriją puolė dar viena tauta, kurią lietuviai vadinę „gudais". Taigi, S. Daukantas neva iš Azijos atkeliavusius getus tapatino su gotais, I–III a. užplūdusius centrinę Europą iš Skandinavijos (tuo dabar neabejojama, nes yra patikimai nustatyta, kad gotų kalba menkai tesiskyrė nuo germanų prokalbės. Iš kitos gi pusės, žymus ispanų kalbininkas Ramon Menendez Pidal jokių įtikinamų germanizmų pėdsakų Pirėnų pusiasalyje nerado).

Kazimieras Būga, aptardamas etnonimo *gudai* kilmę, išsakė nuomonę, kad tai turėtų būti gana autentiškas gotų pavadinimas (kildintinas iš \*ghudos), kurio vedinį *gotai* naudoję ir romėnai (plg. su ispanų kalboje nuo vestgotų invazijos laikų išlikusiu žodžiu *god* 'gotas', – šie ir kt. kalbos mokslui žinomi faktai rodo, kad liet. etnonimas *gudai* yra kilęs iš gotų savivardžio, pačių gotų vartoto bent iki IV–V a.).

Zigmas Zinkevičius savajame lietuvių kalbos istorijai skirtame daugiatomyje taip pat rašo, kad etnonimas *gudai* bus kilęs iš gotų vardo (beje, profesorius pabrėžia, kad gotiškos kilmės leksikos lietuvių kalboje labai nedaug). Anot Z. Zinkevičiaus, šis tautovardis, kuriuo lietuviai ilgai vadinę savo pietvakarinius kaimynus gotus, ilgainiui atiteko gudams, lietuvių retsykiais pavadinamiems ir „baltgudžiais".

Daugelis etnologų yra pastebėję, kad palyginti nesenais laikais mažlietuviai „gudais" pravardžiavo žemaičius, o žemaičiai „gudais" kartais pavadindavo rytinius lietuvius. Kita vertus, vargu ar ši etnonimo *gudai* vartosena laikytina pakankamu pagrindu naujai permąstyti nemažai ginčų sukėlusį gudų (baltarusių) kilmės klausimą (dabar manoma, kad gudų kalbos susiformavimui esminės reikšmės turėjo protoslavai, greičiausiai jau V–VI a. gyvenę pietinėje rytų baltų kaimynystėje, o gudų etnogenezės substratiniu komponentu laikomi Kijevo Rusios apie X a. vidurį nukariauti ir slavų asimiliuoti Bancerovo kultūros nešėjai bei kiti rytų baltai).

Nuorodos
--------

* S. Daukanto veikalas „Būdas senovės lietuvių, kalnėnų ir žemaičių" Archyvuota kopija 2007-06-07 iš Wayback Machine projekto.
| Birutė I |
| --- |
| Vietovė prijungta prie miesto 1949 m. |
| [[Vaizdas:|270px]] |
| 

Birutė IBirutė I

 |
| **Koordinatės** | 54°52′08″š. pl. 23°53′49″r. ilg.﻿ / ﻿54.869°š. pl. 23.897°r. ilg.﻿ / 54.869; 23.897﻿ (Birutė I)Koordinatės: 54°52′08″š. pl. 23°53′49″r. ilg.﻿ / ﻿54.869°š. pl. 23.897°r. ilg.﻿ / 54.869; 23.897﻿ (Birutė I) |
|  |
| **Apskritis** | Kauno apskrities vėliava Kauno apskritis |
| **Savivaldybė** | Kauno miesto savivaldybės vėliava Kauno miesto savivaldybė |
| **Seniūnija** | Aleksoto seniūnija |

**Birutė I** – Kauno miesto teritorija, esanti į pietus nuo Aleksoto. Šiaurės vakarinė Birutės rajono dalis. Veikia Prezidento Valdo Adamkaus gimnazija. Vyrauja sodybiniai gyvenamieji namai, yra sodų. Rytuose yra Gamtininkų draugijos sklypas. Nuo Birutės II skiria J. Pabrėžos gatvė.

Istorija
--------

XIX a. čia buvo dvarininko Godlevskio dvaro laukai. Po I pasaulinio karo dvaro žemę nupirko verslininkas M. Frenkelis, kuris įkūrė ūkį ir pavadino jį Naujadvariu. 1920–1930 m. jo žemės dalis išparduota naujakuriams, kurie įkūrė Birutės I kaimą, o aplink Naujadvarį susiformavo Birutė II.

1949 m. Birutė I prijungta prie Kauno miesto.

Žymūs žmonės
------------

Stasio Šimkaus ir jo žmonos Sofijos sodyba, Birutė (Kaunas)
* Stasys Šimkus, kompozitorius, 1930–1943 m. gyvenęs Birutėje I. Čia išlikęs jo namas, kurį anksčiau prižiūrėdavo Kompozitorių sąjunga.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Birutė*. Mažoji lietuviškoji tarybinė enciklopedija, T. 1 (A–J). Vilnius, Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1966, 237 psl.
| Gudagojis*Гудагай* |
| --- |
| *Gudagojo bažnyčia* |
|  |
| 

GudagojisGudagojis

54°33′07″ š. pl. 25°54′28″ r. ilg.﻿ / ﻿54.55194°š. pl. 25.90778°r. ilg.﻿ / 54.55194; 25.90778﻿ (Gudagojis)Koordinatės: 54°33′07″ š. pl. 25°54′28″ r. ilg.﻿ / ﻿54.55194°š. pl. 25.90778°r. ilg.﻿ / 54.55194; 25.90778﻿ (Gudagojis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| **Sritis** | Gardino sritis Gardino sritis |
| **Rajonas** | Astravo rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 43  |
|  |
|  **Vikiteka** | Gudagojis |

**Gudagojis** (blrs. *Гудагай*, rus. *Гудогай*) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, 8 km į pietvakarius nuo Astravo. Kaimas yra ~10 km nuo Lietuvos sienos, 5 km nuo Gudagojo gyvenvietės. Prie pastarosios yra svarbi geležinkelio stotis (Gudagojo GS) prie Vilniaus–Minsko–Maskvos linijos. Praeina Astravo–Ašmenos plentas. Yra medinė, klasicistinė Šv. Marijos katalikų bažnyčia (1764 m.), kurioje saugomas šventu laikomas Gudagojo Šv. Marijos paveikslas.

Etimologija
-----------

Vietovardis laikomas baltišku, nuo žodžio „gudas", reiškiančio baltarusį.

Istorija
--------

Gudagojis rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo XVI a. Nuo XVIII a. antros pusės čia įsitvirtino katalikai. Tuometinio žemių šeimininko Juozapo Vainos pastangomis čia pastatyta medinė bažnyčia, atsikraustė vienuoliai karmelitai. Kaimas išgarsėjo dėl stebuklingu laikomo paveikslo. Po 1795 m. ATR padalijimo Gudagojis pasiliko Vilniaus gubernijos Ašmenos apskrityje. Po 1830 m. sukilimo vienuolynas uždarytas, bažnyčia parduota žydams, o paveikslas išgabentas į Ašmeną. 1874 m. šalimais nutiestas geležinkelis, prie kurio ėmė augti Gudagojo GS gyvenvietė. 1906 m. bažnyčia vėl atkurta, grąžintas paveikslas. Nuo 1939 m. Gudagojis priklauso Baltarusijai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Назвы населеных пунктаў Рэспублікі Беларусь: Гродзенская вобласць: нарматыўны даведнік / І. А. Гапоненка і інш.; пад рэд. В. П. Лемцюговай. – Мн.: Тэхналогія, 2004. – 469 с
| **Birutė Abdulskaitė** |
| --- |
| Gimė | 1913 m. kovo 10 d.Salantuose |
| Mirė | 1992 m. (~79 metai) |
|  |
| Veikla | Lietuvos komunistinio judėjimo veikėja |
| Partija | 1933 m. LKP1940 m. TSKP |
|  |
| Alma mater | 1948 m. Respublikinė partinė mokykla |

**Birutė Abdulskaitė** (1913 m. kovo 10 d. Salantuose – 1992 m.) – Lietuvos komunistinio judėjimo veikėja.

Biografija
----------

1934 m. LKP Salantų parajonio komiteto sekretorė. 1935–1940 m. buvo kalinta Kretingos (Bajorų) sunkiųjų darbų kalėjime ir Dimitravo priverčiamojo darbo stovykloje. 1939 m. LKP Kretingos apskrities komiteto sekretorė. 1940–1941 m. dirbo LKP Kretingos apskrities komitete, buvo išrinkta į Liaudies Seimą. 1941–1944 m. gyveno Jarovslavlio srityje. 1940–1947 m. LTSR Aukščiausiosios Tarybos ir jos Prezidiumo narė. 1948 m. baigė Respublikinę partinę mokyklą. Iki 1956 m. dirbo LKP skyriuose Telšiuose ir Šilutėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Birutė Abdulskaitė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 9
| **Nycticebus bengalensis** |
| --- |
| Bengalinis lėtasis loris (*Nycticebus bengalensis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Primatai  *( Primates)* |
| Šeima: | Loriniai  *( Loridae)* |
| Gentis: | Lėtieji loriai  *( Nycticebus)* |
| Rūšis: | Bengalinis lėtasis loris  *( Nycticebus bengalensis)* |

 |
| Paplitimas |

**Bengalinis lėtasis loris** (*Nycticebus bengalensis*) – lorinių šeimai (*Lorisidae*) priskiriama primatų rūšis. Tai naktinis gyvūnas, gyvenantis Pietryčių Azijoje (nuo Bengalijos iki Malakos pusiasalio, Vietnamo ir Sičuano).

Bengalinis lėtasis loris sveria nuo 1 iki 2,1 kilogramo, ūgis – 26–38 centimetrų. Didelės, specialią struktūrą turinčios akys leidžia lėtiesiems loriams puikiai matyti tamsoje. Tačiau šviesai jų akys – itin jautrios. Gyvena tropinio ir subtropinio klimato zonose, dažniausiai bambukų gausiuose drėgnuosiuose miškuose. Lėtieji loriai yra visaėdžiai, tad minta tiek vaisiais ir uogomis ir kitu augaliniu pašaru, tiek vabzdžiais ar paukščių kiaušiniais, smulkiais graužikais.

Bengalinio lėtojo lorio įkandimas gali sukelti stiprią alerginę reakciją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Are slow lorises really venomous? Archyvuota kopija 2017-01-25 iš Wayback Machine projekto. iš *primatology.net*, 2010 m.
| **Mauricijus Prozoras** |
| --- |
|  |
| Prozorai |
| Herbas „Prozor" |
| Herbas „Prozor" |
|  |
| Gimė | 1801 m. rugsėjo 15 d.Romainiai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1886 m. (~85 metai)Vilnius, Rusijos imperija |
| Tėvas | Ignotas Kajetonas Prozoras |
| Motina | Anelė Oskierkaitė |
| Sutuoktinis (-ė) | Ona Chlopickaitė |
|  |
| Veikla | Rezistentas |

**Mauricijus Prozoras** (1801 m. rugsėjo 15 d. Romainiuose, Rusijos imperija - 1886 m. Vilniuje, Rusijos imperija) – 1831 m. sukilimo dalyvis, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Gimė 1801 m. rugsėjo 15 d. Romainiuose, paskutiniojo LDK kariuomenės stovyklos viršininko Karolio Prozoro Romainių dvare. Studijuodamas Vilniaus universitete susidraugavo su Adomu Mickevičiumi, kuris ne kartą lankėsi Romainiuose. 1831 m. M. Prozoras subūrė ir vadovavo Kauno apskrities sukilėliams, o 1831 m. balandžio 8 d. su kitų apskričių sukilėliais puolė Kauną. Dviem mėnesiams jį užėmė, tačiau išvaryti rusų kariuomenės nepavyko, pasitraukė į Jonavą. Surinkęs apie 1000 sukilėlių užėmė Karmėlavą. Pralaimėjo mūšį prie Turžėnų, Kėdainiuose gynė tiltą per Nevėžį, šis mūšis vadinamas Kėdainių mūšiu. 1831 m. gegužės 5 d. išgelbėjo sukilėlio K. Zaluskio korpusą, prie Baisogalos sulaikęs caro kariuomenės ulonus. Persikėlęs per Nemuną, traukėsi į Gardiną, bet grįžo į Kėdainius ir susijungė su generolo Antano Gelgaudo vadovaujamais lenkų daliniais. Su raitelių eskadronu kovėsi dėl Kauno. 

Pralaimėjęs pasitraukė į Panevėžį ir 1831 m. liepos 5 d. susijungė su generolo H. Dembinskio daliniais. Gavo majoro laipsnį, vadovavo ulonų pulko eskadronui. Nuslopinus sukilimą, išvyko į Prancūziją, kur aktyviai dalyvavo lietuvių ir lenkų emigrantų veikloje. Parašė prisiminimus apie sukilimą Kauno paviete, kuriuos 1833 m. išleido Lietuvos draugijos sekretorius F. Vrotnovskis. Prašė carinės valdžios leidimo grįžti į tėvynę, kuris buvo patenkintas tik 1858 metais. Mirė 1886 m. Vilniuje.

Lenkų klasikas Henrikas Senkevičius istoriniame romane „Tvanas" M. Prozorą pavaizdavo *Andrejaus Kmitos* asmenyje. Vytauto Didžiojo karo muziejus parengė iliustruotą leidinuką „Kauno pavieto 1831 m. sukilėlių vadas mjr. grafas Mauricijus Prozoras" (Vilnius, 2007). 1994 m. nauja Vaišvydavos gatvė pavadinta M. Prozoro vardu.

Literatūra
----------

* Robert Bielecki, Maurycy Prozor, w: Polski Słownik Biograficzny, 1984-1985, t. XXVIII, s. 540-541.
* Marek J. Minakowski, Ci wielcy Polacy to nasza rodzina, wyd. 3, Dr Minakowski Publikacje Elektroniczne, Kraków 2008, ISBN 83-918058-5-9.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija Archyvuota kopija 2014-11-29 iš Wayback Machine projekto.
Benelli Armi SpA|  |
| Forma | Holdingas |
| Pramonė | ginklų pramonė |
| Įkurta | 1967 |
| Centrinė būstinė | Urbinas (Italijos vėliava Italija) |
| Produkcija | šaulių ginklai |
| Tinklalapis |  |

**Benelli** (it. *Benelli Armi SpA*) – Italijos kompanija šaulių ginklų gamintoja, įkurta 1967 m. labiausiai žinoma kaip aukštos kokybės lygiavamzdžių šautuvų (angl. *shotguns*), kuriuos visame pasaulyje naudoja kariškiai, teisėsaugininkai ir civiliai savigynai, gamintojas. Būstinė – Urbine. Kompanija įkurta kaip „Benelli" motociklų gamybos kompanijos atšaka. „Benelli" ir „Benelli USA" kompanijų savininkas nuo 2000 m. yra kompanija „Fabbrica d'Armi Pietro Beretta".

Vienas žinomiausių kompanijos gaminamų šautuvų yra *Benelli M3*, 12 kalibro ginklas, kuriuos labai dažnai naudoja JAV SWAT komandos.

Lygiavamzdžiai
--------------

*Benelli M4 Super 90* (M1014 kovinis lygiavamzdis)
Daugelis „Benelli" lygiavamzdžių naudoja unikalų atatrankos inercijos panaudojimo mechanizmą, kurį išrado *Bruno Civolani*. 1999 m. „Benelli" pateikė rinkon *Benelli M4 Super 90*, neįprastą savitaisį lygiavamzdį (naudojantį parako dujų pertaisymo variklį), skirtą kariškiams ir teisėsaugininkams. 
Savitaisis *Benelli Super Black Eagle* yra mėgstamas vandens paukščių medžiotojų. 

* M1 Super 90 (12 ir 20 kalibrai, savitaisis)
* M2 Super 90 (12 ir 20 kalibrai, savitaisis)
* M3 Super 90 (12 kalibras, savitaisis ar pompinis)
* M4 Super 90 (12 kalibras, savitaisis)
* Raffaello (12 kalibras, savitaisis)
* Raffaello CrioComfort (12 ir 20 kalibrai, savitaisis)
* Raffaello Crio 28 (28 kalibras, savitaisis)
* Vinci (12 kalibras, savitaisis)
* Benelli Montefeltro (12 ir 20 kalibrai, savitaisis)
* Super Black Eagle I (12 kalibras, savitaisis)
* Super Black Eagle II (12 kalibras, savitaisis)
* Nova (12 kalibras, pompinis)
	+ Nova Tactical
	+ Nova Field
	+ Supernova (12 kalibras)

Graižtviniai šautuvai
---------------------

* Benelli Argo
	+ Benelli Argo Comfortech
	+ Benelli Argo EL
	+ Benelli Argo Special
	+ Benelli Argo Deluxe
* Benelli MR1 (šoviniai 5,56 mm kalibro)
* Benelli R1

Sportiniai pistoletai
---------------------

* Benelli MP90S cal. 22
* Benelli MP90S cal. 32
* Benelli MP95E cal. 22
* Benelli MP95E cal. 32

Kiti ginklai
------------

Pistoletai:

* Benelli B76

Pneumatiniai pistoletai:

* Benelli Kite (Variantas: Benelli Kite Young)

Betūtis pistoletas kulkosvaidis:

* Benelli CB M2

Nuorodos
--------

1. ↑  „Fabbrica D' Armi Pietro Beretta S.p.A.".

* Official homepage - Italy
* Official homepage - USA
* Video YouTube svetainėje
* Video YouTube svetainėje
* Video YouTube svetainėje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Gręžtuvas** - įrankis, kurio pagalba yra atliekamas kiaurymių gręžimas. Gręžimui atlikti, į gręžtuvą dedasi grąžtas.

Gręžtuvai dažnai naudojami medienos, metalo apdirbimo pramonės šakose bei statybose.

Tipai
-----

Pagal energijos tipą gręžtuvai gali būti skirstomi į:

* rankinius gręžtuvas
* elektrinius gręžtuvus
* akumuliatorinius gręžtuvus
* pneumatinius gręžtuvus

### Rankiniai gręžtuvai

Rankiniai gręžtuvai naudoja žmogaus kūno jėgą. Paprastai žmogaus sukamieji judesiai perduodami į grąžto galvutę.

### Elektriniai gręžtuvai

Elektriniai gręžtuvai naudoja elektros energiją iš tinklo, kuri elektros variklio pagalba suka grąžtą.

### Akumuliatoriniai gręžtuvai

Akumuliatoriniai gręžtuvai naudoja elektros energiją sukauptą akumuliatoriuose. Tokie gręžtuvai neturi jungiančių elektros laidų, tačiau jų galia ir darbo trukmė yra trumpesnė nei elektrinių gręžtuvų.

### Pneumatiniai gręžtuvai

Naudojamas suspaustas oras, kurio pagalba yra sukamas grąžtas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**SKYDAS**
**LAUKAS**
**SKYDININKAS**
**SKYDININKAS**
**DEVIZAS (škotiška tradicija)**
**ŠALMO**
**PAPUOŠALAS**
**GRĮŽTĖ**
**SKRAISTĖ**
**ŠALMAS**
**KARŪNA**
**PAGRINDAS**
**ORDINAS**
**HEROLDINĖ**
**FIGŪRA**
**MOBILIOJI**
**FIGŪRA**
**DEVIZAS**
Outline of coat of arms
Herbo dalys
Šalmo grįžtė
**Grįžtė**, *bureletė* (pranc. *bourrelet* 'grįžtė; patinimas') – herbo elementas, iš audeklo susuktas žiediškas žiužis ant šalmo, prilaikantis šalmaskraistę.

Heraldikoje grįžtė paprastai būna dvispalvė, herbo spalvų, jos spalvos paprastai sutampa su šalmaskraistės spalvomis. Šalmų grįžtės būdavo daromos susukant dviejų spalvų audeklo juostas. Spalvos paprastai būdavo pagrindinės herbo spalvos, viena emalė, kita – metalas.

Kryžiuočiai tradiciją nešioti šalmų grįžtes perėmė iš beduinų, kurie grįžtes naudojo galvos skraistėms prilaikyti.

  

* Heraldinis šalmas su šalmaskraiste, kurią laiko grįžtė.Heraldinis šalmas su šalmaskraiste, kurią laiko grįžtė.
* Heraldinis šalmas su grįžteHeraldinis šalmas su grįžte
* Buonaparčių giminės herbas. Grįžtė - auksas su raudona.Buonaparčių giminės herbas. Grįžtė - auksas su raudona.
* Pitkerno salų herbas su žaliai auksine grįžte.Pitkerno salų herbas su žaliai auksine grįžte.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Grįžtė (heraldika)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |