recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Vincentas Dmachauskasblrs. *Вінцэнт Дмахоўскі*lenk. *Wincenty Dmochowski*** |
| --- |
|  |
| Vincentas Dmachauskas |
| Gimė | 1805 m. ar 1807 m.Naharodavičiai, Zietelos rajonas,kt. duomenimis, Samiščiai, dab. Ašmenos rajonas |
| Mirė | 1862 m. kovo 6 d. (~57 metai)Vilnius |
| Vaikai | Vladislovas Dmachauskas |
|  |
| Veikla | Lietuvos tapytojas, scenografas, lietuvių romantinio peizažo pradininkas. |
|  |
|  **Vikiteka** | Vincentas Dmachauskas |

**Vincentas Dmachauskas** (blrs. *Вінцэнт Дмахоўскі*, lenk. *Wincenty Dmochowski*, *Dmochovskis*, 1805 m. ar 1807 m. Naharodavičiai, Zietelos rajonas, kt. duomenimis, Samiščiai, dab. Ašmenos rajonas – 1862 m. kovo 6 d. Vilnius) – Lietuvos tapytojas, scenografas, lietuvių romantinio peizažo pradininkas.

Biografija
----------

1826–1829 m. Vilniaus universitete studijavo tapybą pas J. Rustemą ir skulptūrą pas K. Jelskį. Dalyvavo 1831 m. sukilime, jį nuslopinus emigravo į Prūsiją.

1837–1854 m. ir nuo 1858 m. gyveno Vilniuje. 1840 m. čia atidarė privačią tapybos mokyklą.

Sūnus Vladislovas Dmachauskas.

Kūryba
------

Nutapė istorinių paveikslų („Kryžiuočiai ruošiasi pulti Punios pilį", 1837 m.), Trakų, Medininkų, Krėvos, Naugarduko, Galšios pilių griuvėsių vaizdų, Vilniaus apylinkių, Stakliškių, kitų įvairių vietovių peizažų („Neris ties Verkiais", 1840 m. „Naharodavičių dvarelis" 1843 m. „Smuklė prie Pinsko balų", 1851 m. „Norviliškių vienuolynas" -1860 m.), kaimo buities vaizdų („Naktigoniai pamiškėje", 1854 m. „Žydų vestuvės" -1860 m.).

Kūriniai gyvos kompozicijos; būdingas vaizdo idealizavimas, kruopštus peizažo elementų perteikimas, šešėliavimo efektai, ypač nakties peizažuose, suteikiantys didingumo, sukuriantys dramatišką nuotaiką.

Nutapė kompozicijų pagal A. Mickevičiaus poema „Ponas Tadas" (1855–1859 m.), portretų, restauravo tapybos kūrinių, dekoravo interjerų (Verkių rūmų salono, Burbiškių dvaro, Viešpaties Jėzaus bažnyčios Vilniuje, Vilniaus arkikatedros Šv. Kazimiero koplyčios. 1850–1854 m. Vilniaus miesto teatrui sukūrė scenovaizdžių (S. Moniuško „Halka", D. Rosinio „Italė Alžyre"), kurie stilistiškai artimi jo molbertinei tapybai.

Galerija
--------

* Vincento Dmachausko darbai
* „Kryžiuočiai ruošiasi pulti Punios pilį"„Kryžiuočiai ruošiasi pulti Punios pilį"
* Trakų pilies griuvėsiaiTrakų pilies griuvėsiai
* Medininkų pilies griuvėsiaiMedininkų pilies griuvėsiai
* Alšėnų pilies griuvėsiaiAlšėnų pilies griuvėsiai
* Naugarduko pilies griuvėsiaiNaugarduko pilies griuvėsiai
* Miško gaisras (1860)Miško gaisras (1860)
* Gatvė VilniujeGatvė Vilniuje
* Lydos pilies griuvėsiaiLydos pilies griuvėsiai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Indriulaitis. *Vincentas Dmachauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 31 psl.

Nuorodos
--------

* Kryžiuočiai puola Punios pilį (1837). Vilniaus paveikslų galerija Archyvuota kopija 2008-06-23 iš Wayback Machine projekto.
| Imstasvok. *Imst* |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

ImstasImstas

47°14′22″ š. pl. 10°44′17″ r. ilg.﻿ / ﻿47.23944°š. pl. 10.73806°r. ilg.﻿ / 47.23944; 10.73806﻿ (Imstas)Koordinatės: 47°14′22″ š. pl. 10°44′17″ r. ilg.﻿ / ﻿47.23944°š. pl. 10.73806°r. ilg.﻿ / 47.23944; 10.73806﻿ (Imstas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Austrijos vėliava Austrija |
| **Žemė** | Tirolio žemė |
|  |
| **Meras** | Elisabeth Blanik |
|  |
| **Gyventojų** (2018 m.) | 10 504  |
| **Plotas** | 113,39 km² |
| **Tankumas** (2018 m.) | 93 žm./km² |
| **Altitudė** | 827 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 6460 |
| **Tinklalapis** | imst.tirol.gv.at |
|  **Vikiteka** | Imstas |

**Imstas** (vok. *Imst*) – miestas Austrijoje, Tirolio žemės vakaruose. Imsto apskrities administracinis centras. Įsikūręs prie Ino upės, 827 m aukštyje virš jūros lygio, apie 50 km į vakarus nuo Insbruko. 2018 m. sausio 1 d. mieste buvo 10,5 tūkst. gyventojų.

Geležinkelis Imste
Šv. Jono bažnyčia

Istorija
--------

Nuo 1282 m. turėjo teisę rengti turgus. Iki 1918 m. Imstas priklausė Habsburgų monarchijai (Austrijos pusėje po Austrijos-Vengrijos susitarimo 1867 m.), taip pat vadintas *JMST*. Pilnas miesto teises įgijo 1898 m.

Šemenlaufenas
-------------

*Pagrindinis straipsnis – Šemenlaufenas*.
Imstas garsėja kas ketverius metus rengiamu savo karnavalu. 2012 m. šį karnavalą UNESCO įtraukė į Nematerialaus kultūros paveldo sąrašą. Kaukėti Šemenlaufeno dalyviai nešasi ir skambina varpeliais, atlieka originalius šokius. Juos lydi daugybė įvairių kitų spalvingų personažų. Mieste veikia karnavalui skirtas muziejus.

Rogučių trasa
-------------

1958 m. Imse buvo baigtas įrengti pirmasis dirbtinio ledo takas. Trasa buvo 1000,9 m ilgio, su 17 posūkių, o vertikalus aukščių skirtumas sudarė 124,8 m, todėl jos vidutinis nuolydis buvo 12,48 %. Imstas surengė Pasaulio rogučių sporto čempionatą 1963 ir 1978 m. o 1956, 1971 ir 1974 m. - Europos čempionatus.

SOS vaikų kaimas
----------------

1949 m. Hermann Gmeiner įkūrė pirmąjį SOS vaikų kaimą Imsto rajone. „SOS-Kinderdörfer organization" dabar vadovauja apie 450 panašių kaimų visame pasaulyje.

Žymūs žmonės
------------

* Theodor von Hörmann (1840-1895), peizažų tapytojas
* Alfons Gorbach (1898-1972), buvęs Austrijos kancleris (1961–1964)

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė

Imsto reginys
Ilgabangė raudona šviesa pakeitė kviečių daigų linkimo greičio pavertus ant šono skirstinį iš platikurtinio (-0,194, A) į leptokurtinį (0,055, D). Šiek tiek sumažėjo ir dispersija (nuo 21,780 iki 16,597).
**Ekscesas** – statistinė duomenų aibės charakteristika, lyginanti skirstinio dažnių kreivės viršūnės aštrumo laipsnį su normaliojo skirstinio kreivės viršūnės aštrumu. Kai E>0, nagrinėjama kreivė turi aštresnę viršūnę, negu galima tikėtis esant normaliajam skirstiniui. Kai E<0, ji mažiau aštri. Ekscesas apskaičiuojamas pagal formulę

{\displaystyle E={1 \over nD^{2}}\sum \_{i=1}^{n}{(x\_{i}-{\bar {x}})^{4}}-3},

čia n – matavimų skaičius, {\displaystyle {\bar {x}}} – matavimų aritmetinis vidurkis, D – matavimų dispersija. Jei trejetas nebūtų atimamas, Gauso skirstinio viršūnės aštrumas būtų lygus trims.

Skirstinys, kurio ekscesas mažesnis nei normaliojo, vadinamas *platikurtiniu*. Jei jis didesnis, skirstinys vadinamas *leptokurtiniu*. Skirstinys, kurio ekscesas nesiskiria nuo normaliojo skirstinio eksceso, vadinamas *mezokurtiniu*.

Panašiai skaičiuojama charakteristika, rodanti duomenų skirstinio asimetriškumą, yra Asimetrijos koeficientas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bronislovas Martinėnas (2004). Eksperimento duomenų
statistinė analizė. 2-asis pataisytas ir papildytas leidimas. Vilnius „Technika" 2004. pdf Archyvuota kopija 2021-12-03 iš Wayback Machine projekto.
| Uolė |
| --- |
|  Žaliuojanti Uolė rugsėjo mėn. |
| **Ilgis** | 5,3 km |
| **Baseino plotas** | 34 km² |
| **Ištakos** | Rusonys |
| **Žiotys** | Kauno marios |
| **Šalys** | Lietuva |

**Uolė** – nedidelė upė Kaišiadorių rajone. Priklauso Nemuno mažųjų intakų (su Nemunu) baseinui. Įteka dešiniajame krante, 246,4 km atstumu nuo pastarojo žiočių, į pietus nuo Dovainonių, hidrologinis nr. – 10011431. Upelio ilgis 5,3 km, baseino plotas 34 km².

Žemupyje, santakos su Nemunu (Kauno mariomis) vietoje, po Kauno HE pastatymo upelis tapo smarkiai išplatėjęs, primenantis siaurą įlanką, kuri driekiasi apie 700 m šiaurės rytų kryptimi iki plento  **188**  Rumšiškės–Tadarava  pylimo. Ties santaka pradeda kilti Dovainonių atodangos šlaitas.

Uolės ištakos – nedideliame Rusonių kaimo tvenkinyje, telkšančiame tarp gyvenvietės ir ūkio pastatų komplekso. Aukštupyje upelis teka vakarų kryptimi ištiesinta vaga, tarp dirbamų laukų, kerta kelią  **1816**  Liutonys–Žiežmariai–Dovainonys . Vidurupyje pasuka į pietus, natūralią vagą supa krūmokšniai, miškas. Čia kairiajame krante įteka Motera (hidrol. nr. 10011433), dešiniajame krante – keli bevardžiai intakai.

Prie upelio įsikūrusios gyvenvietės: Dovainonys, Gojus, Rusonys.

Upėvardis kildinamas nuo žodžio *uola* („akmens kalnas, akmens masė").

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR upių klasifikatorius
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 353

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Nemuno intakai
* Uolė *Gamtos kataloge*
| **Vincentas Budrevičius** |
| --- |
| Gimė | 1795 m.Kėdainiai, Abiejų Tautų respublika |
| Mirė | 1850 m. (~55 metai)Panafidinas, šalia Tverės, Rusijos imperija |
|  |
| Veikla | Filomatas, filaretas, mokytojas |

**Vincentas Budrevičius** (1795 m. Kėdainiuose, Abiejų Tautų respublika – 1850 m. Panafidine, šalia Tverės, Rusijos imperija) – filaretas, filomatas, mokytojas.

Biografija
----------

Gimė 1795 m. Kėdainiuose. Vilniaus universiteto Fizikos-matematikos fakulteto studentas, vėliau – filosofijos magistras. 1820 m. prisijungė prie filomatų. Teismo sprendimu buvo ištremtas į Rusijos gilumą. Vėliau mokytojavo Kostromos ir Tverės gimnazijose. Adomas Mickevičius jam paskyrė baladę „Trys Budriai". Tarp žymių Lietuvos medžioklių jį paminėjo ir „Pone Tade": „Budrevičius su lokiu eidavo imtynių". Mirė 1850 m. Panafidine, šalia Tverės.

Nuorodos
--------

* VILNIAUS UNIVERSITETO FILOMATAI IR FILARETAI

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija Archyvuota kopija 2014-10-06 iš Wayback Machine projekto.
Roy Orbison**Roy Orbison** (*Roy Kelton Orbison*, 1936 m. balandžio 23 d. – 1988 gruodžio 6 d.) – vienas įtakingiausių amerikiečių dainininkų, rokenrolo kūrėjas, kurio karjera truko daugiau nei 4 dešimtmečius.

1960 m. Roy Orbison buvo pripažintas tarptautiniu mastu dėl jo baladžių apie prarastą meilę, ritmingų melodijų, trijų oktavų vokalo ir charakteringų tamsių saulės akinių.

1988 m. gruodžio 6 d. būdamas 52 metų Roy Orbison mirė nuo širdies smūgio.

Hitai („Only The Lonely", „Oh, Pretty Woman", „In Dreams" ir „Crying") sukurti Roy Orbison, 2004 m. buvo paminėti *Rolling Stone* žurnalo „500 geriausių visų laikų dainų" sąraše.

Nuorodos
--------

* Oficiali Roy Orbison svetainė
* Roy Orbison diskografija
* Roy Orbison Danmark
* Roy Orbison svetainėje Last.fm


1. ↑  Orbison, Roy, Jr. (2017). *The Authorized Roy Orbison*. Wesley Orbison, Alex Orbison, Jeff Slate (First ed.). New York: Center Street. p. 27. ISBN 9781478976547. OCLC 1017566749.
2. ↑  Clayson, Alan, p. 213.
3. ↑  Clayson, Alan, p. 215.
4. ↑  Amburn, pp. 233–235.
5. ↑  „The 500 Greatest Songs of All Time". *Rolling Stone* (anglų). 2021-09-15. Nuoroda tikrinta 2021-09-16.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
| **Vincentas Bortkevičius** |
| --- |
| Gimė | 1776 m.Paliesius netoli Mielagėnų |
| Mirė | 1838 m. (~62 metai)Rusija |
|  |
| Veikla | 1794 m. ir 1831 m. sukilimų Lietuvoje veikėjas. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
|  |

**Vincentas Bortkevičius** (1776 m. Paliesius netoli Mielagėnų – 1838 m. Rusija) – 1794 m. ir 1831 m. sukilimų Lietuvoje veikėjas.

Biografija
----------

Kilęs iš Lietuvos bajorų giminės. Per 1794 m. sukilimą artilerijos poručikas. Kovėsi ir Varšuvoje.

1831 m. Užnerio apskr. (vėliau Švenčionių apskritis) sukilėlių vadas. Balandžio 17-21 d. dalyvavo K. Zaulskio vadovaujamiems sukilėliams nesėkmingai puolant Vilnių. Gegužės 5 d. pasitraukė į Dysnos apskritį, kur jo kovotojai susijungė su Dysnos ir Vileikos apskričių sukilėliais ir nužygiavo į Ukmergės apskritį. Gegužės 21 d. vadovavo sukilėlių kavalerijai kautynėse ties Kačergiške 7 km į rytus nuo N. Daugėliškio. 1832 m. sausio 9 d. suimtas, kalintas. 1833 m. spalio mėn. ištremtas į Vologdos, vėliau į Smolensko guberniją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Feliksas Sliesoriūnas. *Vincentas Bortkevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 372 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Crocodylus niloticus** |
| --- |
| Nilo krokodilas (Crocodylus niloticus)Nilo krokodilas (*Crocodylus niloticus)* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Klasė: | Ropliai  *( Reptilia)* |
| Būrys: | Krokodilai  *( Crocodylia)* |
| Šeima: | Tikrieji krokodilai  *( Crocodylidae)* |
| Gentis: | *Crocodylus*  *( Crocodylus)* |
| Rūšis: | Nilo krokodilas  *( Crocodylus niloticus)* |

 |
| Binomas |
| ***Crocodylus niloticus***Laurenti, 1768 |
| Nilo krokodilo paplitimasNilo krokodilo paplitimas |

**Nilo krokodilas** (*Crocodylus niloticus*) – roplys, priklausantis tikriesiems krokodilams (*Crocodylidae*), didžiausias ir pavojingiausias Afrikos krokodilas. Paplitęs visame žemyne, išskyrus šiaurinę jo dalį ir Sacharos dykumą. Mėgsta upių ir ežerų pakrantes. Ilgis nuo galvos iki uodegos galo – iki 6 m. Gali sverti iki 750 kg. Gyvena pavieniui arba tokio paties dydžio krokodilų grupėmis, nes didesni krokodilai užmuša mažesnius.

Medžioklė ir mityba
-------------------

Maistas – žinduoliai (gazelės, buivolai, laukiniai šunys, kartais net liūtai ar žmonės), paukščiai, ropliai, žuvys, dvėsena.

Medžioklės taktika – auką pulti iš pasalų. Medžiodamas krokodilas plūduriuoja seklumoje ir laukia atsigerti ateinančių gyvūnų. Jo galva yra tokios sandaros, kuri leidžia akis, ausis ir šnerves iškišti į paviršių, o likęs kūnas nugrimzta. Kartais krokodilas praryja vieną kitą akmenį, kūno masei padidinti. Aukai pakankami priartėjus, šis žaibiškai ją puola ir stipriai laikydamas nasruose, bando nusitempti į vandenį ir paskandinti.

Dantys visiškai nepritaikyti kąsti ir kramtyti, todėl iš pradžių krokodilas paslepia grobį ir palieka irti. Visada suėda visą gyvūną, nepalieka jokių atliekų. Jo skrandis prisitaikęs skaidyti net sunkiai virškinamas gyvūnų dalis.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nilo krokodilas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Juozas Ąžuolaitis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1916 m. sausio 16 d.Rusijoje |
| Mirė | 1966 m. rugpjūčio 9 d. (50 metų)Los Andžele, JAV |
|  |
| Veikla | vargonininkas, chorvedys, visuomenės veikėjas. |

**Juozas Ąžuolaitis** (1916 m. sausio 16 d. Rusijoje – 1966 m. rugpjūčio 9 d. Los Andžele, JAV) – vargonininkas, chorvedys, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Po Pirmojo pasaulinio karo su tėvais grįžo į Lietuvą – Kavarską, mokėsi Panevėžio gimnazijoje. Kauno konservatorijoje baigė vargonų klasę. Kurį laiką mokytojavo Kauno 5-ojoje gimnazijoje, buvo aktyvus to meto politinio gyvenimo dalyvis.

Pasitraukęs į Vokietiją, apsigyveno Fuldoje, paskui buvo Kaselio lietuvių gimnazijos muzikos mokytojas, vargonininkavo ir subūrė chorą.

1948 m. atvykęs į JAV, apsigyveno Los Andžele, konservatorijoje studijavo kompoziciją, o gavęs porai metų stipendiją, muzikos žinias gilino Vienos konservatorijoje. Vargonininkavo Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje ir vadovavo chorui (subūrė ir vaikų chorą), aktyviai įsijungė į visuomeninę veiklą.

J. Ąžuolaitis buvo Los Andželo apylinkės LB pirmininkas, jo iniciatyva pradėtos rengti Kalifornijos Lietuvių dienos, įsigyti Lietuvių namai, jis vadovavo Lietuvių Fronto bičiulių sambūriui, globojo ateitininkų jaunimą, organizavo vaidinimus, vasaros stovyklas, dirbo kai kuriose lietuvių organizacijose.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Ekshibicionizmas** (lot. *exhibitio* – „rodymas") – lytiškai subrendusio žmogaus lytinio gyvenimo viena apraiškų. Apsinuoginimu siekiama nustebinti arba pamaloninti romantinį partnerį, lytiškai sujaudinti ir inicijuoti lytinį aktą. Taip pat reiškiasi lytinio elgesio nukrypimu – polinkiu apnuoginti lytinius organus arba visą kūną prieš nepažįstamus žmones, viešosiose vietose, nesiekiant artimesnio bendravimo. Dažniausiai praktikuojamas vyrų norint suvilioti, išgąsdinti ar sugluminti priešingos lyties atstoves. Gali lydėti masturbacija. Lytinis santykiavimas viešumoje taip pat priskiriamas tokiai iškrypimo formai. Ekshibicionizmas – vienas iš dažniausiai pranešamų seksualinių nusikaltimų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ekshibicionizmas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-07-06.
2. ↑  Baunach, Dawn Michelle (2010). „Exhibitionism". *Sex and Society*. New York: Marshall Cavendish. p. 220. ISBN 978-0-7614-7906-2. Suarchyvuotas originalas 2 May 2019. Nuoroda tikrinta 22 May 2017.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
3. ↑  Aggrawal, Anil, *Forensic and Medico-legal Aspects of Sexual Crimes and Unusual Sexual Practices*, CRC Press, 2009, p. 85.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Nilsas Karlebiušved. *Nils Teodor Karleby*** |
| --- |
|  |
| Nils Karleby |
| Gimė | 1892 m. birželio 18 d.Karlebyje prie Malmės |
| Mirė | 1926 m. kovo 2 d. (33 metai)Stokholme |
|  |
| Veikla | Švedijos spaudos ir politinis veikėjas, Švedijos socialdemokratų ideologas |
| Partija | 1907 m. Švedijos socialdemokratų darbininkų partija |
|  |
| Alma mater | 1912 m. Brunsviko liaudies aukštoji mokykla |

**Nilsas Karlebiu** (*Nils Teodor Karleby*, 1892 m. birželio 18 d. Karlebyje prie Malmės – 1926 m. kovo 2 d. Stokholme) – Švedijos spaudos ir politinis veikėjas, Švedijos socialdemokratų ideologas.

Biografija
----------

Baigė liaudies mokyklą, 1912 m. Brunsviko liaudies aukštąją mokyklą. Nuo 1907 m. Švedijos socialdemokratų darbininkų partijos, (SAP) narys. 1912 m. tipografas Stokholme, 1913–1916 m. leidyklos redaktorius, 1916 m. Helsingborge laikraščio „Skanska socialdemokraten" (Skandinavijos socialdemokratas) redaktorius, 1917 m. vyr. redaktorius, 1918 m. laikraščio „Frihet" (Laisvė) redaktorius.

1919 m. Helsingborgo savivaldybės tarybos narys, 1920 m. SAP vadovybės narys, partijos sekretorius, 1921 m. laikraščio „Tiden" (Laikas) redaktorius, 1923 m. studijavo Stokholmo universitete ir Socialiniame institute.

Švedų socializuotos rinkos ekonomikos teorijos autorius (kartu su Rikardu Šandleriu). Knygoje „Socializmas tikrovėje" (1926 m.) įrodė, kad už visišką valstybinį rinkos ekonomikos reguliavimą svarbiau yra aktyvus pačių dirbančiųjų dalyvavimas visuomenės gyvenime per politinės, ekonominės ir socialinės demokratijos sistemą, pažabojant tik dalį privačios nuosavybės funkcijų, nepakertant rinkos ekonominio efektyvumo. Jo idėjas išplėtojo Gunaras Adleris – Karlsonas, kurdamas funkcinio socializmo teoriją.
**Juozas Zauka** (1862 m. vasario 23 d. Obeliuose, Rokiškio r. – 1943 m. gruodžio 3 d. Obeliuose), vargonininkas, chorvedys, knygnešys.

Biografija
----------

Pramokęs skaityti, rašyti ir kiek vargonuoti, prelato A. Daugėlos padedamas išvyko į Peterburgą Rusijoje, kur 1880–1908 m. mokėsi vargonuoti, pradėjo vargonininkauti ir vadovauti chorui katalikų bažnyčioje. Platino draudžiamą spaudą, kurią gaudavo iš Tilžės per Švediją ir Suomiją. Dalyvavo Peterburgo Lietuvių savišalpos draugijų veikloje, organizavo lietuviškus vakarus, režisavo ir vaidino. 1889 m. subūrė lietuvių chorą ir su juo nuo 1892 m. pradėjo platesnę kultūrinę veiklą. J. Zauka chorą mokė ne tik giesmių, bet ir dainų, dalyvavo latvių ir lietuvių dainų šventėse bei vakaruose – koncertuose. Peterburge įkūrė Lietuvių savitarpinės pagalbos draugiją, buvo jos valdybos narys ir choro vadovas. Kaip dainininkas, deklamatorius ir vaidintojas dalyvavo lietuvių vakaruose – koncertuose.

Dėl ligos 1906 m. J. Zauka nuvyko į Gatčiną, o 1908–1910 m. gyveno ir dirbo Subatėje, Latvijoje. Čia vadovavo lietuvių chorui ir rengė vakarus – koncertus. Grįžęs į Lietuvą, nuo 1910 m. keletą metų buvo Obelių kooperatyvo vedėjas, dalyvavo kultūrinėje veikloje. Pirmojo pasaulinio karo metais vėl apsigyveno Peterburge, veikė Mažaturčių lietuvių savitarpinės pagalbos draugijoje, vadovavo chorui ir organizavo koncertus. 1918–1932 m. gyveno ir dirbo įvairų kultūrinį darbą Subatėje. Įkūrė lietuvių jaunimo „Šviesos" draugiją ir pradžios mokyklą, 1919–1920 m. buvo jos mokytojas. 1932 m. grįžo į Lietuvą ir apsigyveno gimtinėje – Obeliuose. Įvairiais kultūrinio gyvenimo klausimais rašė „Žemaičių ir Lietuvos apžvalgoje", „Tėvynės sarge", „Lietuvių laikraštyje", „Vilniaus žiniose" ir kituose periodiniuose leidiniuose. 1925 m. „Rygos balse" paskelbė atsiminimų apie kalbininką K. Būgą, o 1931 m. „Lietuvių balse" – apie lietuvių gyvenimą Peterburge.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Ministerijos pastatas Tokijuje.
**Japonijos užsienio reikalų ministerija** (jap. 外務省 = *gaimu-shō*) – Japonijos vykdomosios valdžios institucija, atsakinga už užsienio politikos įgyvendinimą. Tai viena seniausių Japonijos ministerijų, įsteigta 1869 metais. Dabartinė būstinė įsikūrusi Tokijo Čijodos seniūnijoje.

Istorija
--------

Pirmoji Užsienio reikalų ministerija buvo įkurta iš karto po Meidži revoliucijos, 1869 m. Nuo 1930-tųjų veikė stipriai įtakojama karinės valdžios. Atkurta po Antro pasaulinio karo, 1952 metų balandį. Tuo metu turėjo du regioninius biurus (vieną Azijos, kitą - Amerikos ir Europos reikalams) ir keturis teminius skyrius (ekonomikos, sutarčių, tarptautinio bendradarbiavimo, informacijos ir kultūros). Vėliau ministerijos struktūra plėtėsi.

Įtaka
-----

Užsienio reikalų ministerija atsakinga už tarptautinių ryšių formavimą, tarptautinių sutarčių ir diplomatinių atstovybių administravimą. Diplomatijos srityje bendradarbiauja su Finansų ministerija, METI ir kitomis institucijomis. 

Ministerija visu pokariniu laikotarpiu siekė palaikyti gerus santykius su JAV, stiprinti ryšius su Europos valstybėmis, išsakė griežtą poziciją Kurilų salų klausimu.

Struktūra
---------

Ministeriją sudaro:

* Sekretoriatas
* Užsienio reikalų biuras
* Azijos ir Ramiojo vandenyno šalių reikalų biuras
* Šiaurės Amerikos reikalų biuras
* Lotynų Amerikos ir Karibų šalių reikalų biuras
* Europos reikalų biuras
* Artimųjų Rytų ir Afrikos reikalų biuras
* Ekonominių reikalų biuras
* Tarptautinio bendradarbiavimo biuras
* Tarptautinių teisinių reikalų biuras
* Konsulinių reikalų biuras
* Žvalgybos ir analizės biuras

Šaltiniai
---------

1. ↑  James Arthur Ainscow Stockwin. *Dictionary of the Modern Politics of Japan*. Routledge, 2003, p. 229
2. ↑  James Arthur Ainscow Stockwin. *Dictionary of the Modern Politics of Japan*. Routledge, 2003, p. 229-230
3. ↑  Organization Chart, Ministry of Foreign Affairs of Japan; tikrinta: 2012-07-02

Susiję straipsniai
------------------

* Japonijos ministerijos
* Japonijos tarptautiniai santykiai

Nuorodos
--------

* Oficialus ministerijos puslapis
Jardangai Čaidamo dubumoje
Kasykla dykumoje
**Čaidamo dubuma** (kin. 柴达木盆地, pinyin: *Cháidámù Péndì*) arba **Caidamas** (mong. *Цайдам*) – tektoninė dubuma centrinėje Kinijoje, rytinėje Činghajaus provincijos dalyje (daugiausia Haisi mongolų ir tibetiečių autonominėje prefektūroje). Užima ~120 000 km² plotą. Baseino ilgis ~700 km, plotis iki 400 km, būdingas aukštis 2600–2900 m virš jūros lygio. Dubumą supa Kunluno, Nanšano ir Altyntago kalnai. Paviršių sudaro smiltainio-molio lyguma su atskirais skliautgūbriais, uolynais, eoliniais dariniais („uolų miestais" – jardangais), druskos lygumomis. Būdingos kalnų dykumos ir stepės. Yra naftos, asbesto, borakso, gamtinių dujų, ličio, magnio, kalio telkinių.

Čaidamo baseino dykynes kerta Činghajaus-Tibeto geležinkelis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 473
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Chacarita**| **Plotas** | 2,8 km² |
| **Gyventojų sk.** | 27 440 |
| **Gyventojų tankumas** | 9800 žm./km² |
| ***Komuna*** | C15 |
|  |
|  |  |
| **Svarbiausi objektai** | Cementerio de la Chacarita
Estación Federico Lacroze |
| 

---

 |

**Čakarita** (isp. *Chacarita*) – kvartalas centrinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje. 

Tai rami miesto dalis, kuriai būdingi senosios architektūros namai, medžiais apsodintos gatvės. Čakaritoje yra didžiausios Pietų Amerikoje Čakaritos kapinės, kuriose palaidota daug Argentinai nusipelniusių žmonių. Čakaritoje yra 1870 m. pastatytas pastatas, kuriame gyveno prezidentai Julio Roca ir Carlos Pellegrini. Čakaritoje įsikūręs Chacarita Juniors futbolo klubas.

Įėjimas į Čakaritos kapines

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Čakarita** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Flag of Buenos AiresFlag of Buenos AiresBuenos Airių kvartalai

Agronomija | Almagras | Balvanera | Barakas | Belgranas | Boedas | Kabaljitas | Čakarita | Koglanas | Kolechjalesas | Konstitusjonas | Floresas | Floresta | La Boka | La Paternalis | Linjersas | Mataderosas | Monte Kastras | Montseratas | Nueva Pompėja | Nunjesas | Palermas | Parke Aveljaneda | Parke Čakabukas | Parke Časas | Parke Patrisjos | Puerto Maderas | Rekoleta | Retiras | Savedra | San Kristobalis | San Nikolasas | San Telmas | Veles Sarsfildas | Versaljesas | Vilja Krespas | Vilja del Parkė | Vilja Devotas | Vilja Luganas | Vilja Luras | Vilja Mitrė | Vilja Ortusaras | Vilja Puejredonas | Vilja Realis | Vilja Riačuelas | Vilja Santa Rita | Vilja Soldatis | Vilja Urkisa
Nonotipijos pavyzdys  
(dail. *Giovanni Benedetto Castiglione* (1609–1664 m.))
**Monotipija** (*mono* + gr. τυπος 'atspaudas') – spaudos technologija, kuria yra padaromas tik vienas atspaudas. Kiekvienas atspaudas yra unikalus ir originalus, antro tokio paties sukurti neįmanoma.

Dažas ant plokštės gali būti tepamas teptuku, lazdele, skudurėliu, pirštais. Plokštelėje nėra fiksuoto (įrėžto) piešinio kaip kitose grafikos klišėse. Vaizdas kuriamas negatyvo būdu, kai dažu ar tušu padengtos plokštės tam tikri plotai nuvalomi (šviesus piešinys tamsiame fone), arba pozityvo būdu, kai linijomis ir spalvomis dengiama švari plokštelė. Vaizdas perkeliamas ant drėgno popieriaus arba plonos drobės presu, voleliu arba spaudžiant rankomis. Kartais ant plokštės likus dažo, spaudžiamas antras ar trečias neryškus atspaudas, vadinamas šešėliniu. Šešėliniai atspaudai dažniausiai naudojami kaip pagrindas piešimui ar tapybai.

Istorija
--------

Atsirado XVII a. Italijoje (G. B. Castiglione, 1609–1664 m.). Monotipiją plėtojo Rembrantas, vėliau – William Blake'as ir Edgar Degas. XX a. monotipija išpopuliarėjo Europoje ir Jungtinėse Amerikos Valstijose. Lietuvoje monotipijos technika intensyviai imta kurti XX a. antroje pusėje.

Rūšys
-----

### Aliejinė monotipija

Ji yra artimiausia tapybai, jos efektų numatyti neįmanoma, dažniausiai jie atsitiktiniai. Kuriant šiuo būdu, meninės išraiškos siekiama spalvų deriniais, tonų perėjimais, niuansais.

### Grafinė monotipija

Jos išraiškos priemonės – įvairaus sodrumo tonai ir linijos. Spaudos forma paprastai būna stiklo plokštė. Nupiešto vaizdo dešinė ir kairė atspaude bus susikeitusios vietomis.

### Grafinė-šabloninė monotipija

Šablonais atspaude sudaromi balti plotai. Juos galima paįvairinti linijomis, dėmėmis ir pan.

  

Taip pat galima kurti monotipijas mišriu būdu, harmoningai suderinus visas tris monotipijų rūšis.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Monotipas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Monotipija.VLE
**Juozas Čižauskas** (1889 m. kovo 11 d. Kėdainiuose – 1955 m. spalio 21 d. Detroite, MI, JAV), kunigas, vargonininkas, chorvedys, dainininkas (tenoras), kompozitorius.

Biografija
----------

Pirmąsias muzikos žinias gavo iš brolio Jono, o vėliau vargonuoti mokėsi pas J. Naujalį Kaune, pradėjo vargonininkauti Kauno Švč. Trejybės bažnyčioje. Kaune ir Maskvoje lankė gimnaziją, vėliau įstojo į Kauno kunigų seminariją, kur vadovavo klierikų ir kunigų chorui. 1911–1912 m. mokėsi Petrapilio dvasinėje seminarijoje, apie dvejus metus pas Č. Sasnauską studijavo vokalą, harmoniją ir kompoziciją, o seminarijoje mokė klierikų chorą. Nebaigęs seminarijos, 1913 m. atvyko į JAV – Mt. Carmelą, PA, pas brolį Joną ir Marijoną Čižauskus. Vargonininkavo Freelande, PA, Mahanoi Sityje, PA, ir Klyvlende, OH, lietuvių parapijose. Detroite įstojo į Orchard Lake, MI, kunigų seminariją, kur trejus metus studijavo teologiją. Kartu studijavo kompoziciją Detroito konservatorijoje, kurią 1921 m. baigė su pasižymėjimu. Tais pačiais metais buvo įšventintas į kunigus, paskirtas Šv. Jurgio parapijos vikaru, o vėliau klebonu Detroite. 1923–1941 m. ten buvo kunigų seminarijos fortepijono, vargonų mokytojas, vadovavo chorui ir simfoniniam orkestrui. 1935 m. rugpjūčio 4 d. Čikagoje Vytauto parke vykusioje parapijinių chorų dainų šventėje dirigavo jungtiniam chorui, taip pat dirigavo ir 1938 m. liepos 10 d. Sumet Parke vykusioje rajoninėje dainų šventėje. 1941 m. liepos 27 d. dideliu koncertu pažymėtas jo kunigavimo 20-metis. 1949 m. buvo pašventinta Dievo Apvaizdos parapijos bažnyčia Detroite, ir J. Čižauskas paskirtas šios bažnyčios klebonu – dirbo iki mirties. Daug nuveikė šios parapijos kūrimosi organizaciniuose darbuose, kruopščiai dirbo su choru, turėjo gražų tenoro balsą, gerai skambino fortepijonu ir improvizavo vargonais.

Nuo 1915 m. buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys, nuo 1926 m. daug kartų rinktas sąjungos dvasios tėvu, nuo 1937 m. garbės narys. Buvo uolus žurnalo „Muzikos žinios" rėmėjas. Sukūrė daug dainų ir giesmių chorams bei kitokios muzikos. Išpopuliarėjo jo daina „Neprapuls mūsų Tėvynė" ir giesmė „Saldžiausias Jėzau". 1915 m. išleido giesmių rinkinį „Caecilia" mišriajam chorui ir 1921 m. „16 lietuviškų dainelių" chorui. Nemaža jo dainų ir giesmių išleista „Muzikos žinių" priede.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Ministerijos pastatas Tokijuje.
**Japonijos švietimo, kultūros, sporto, mokslo ir technologijų ministerija** (jap. 文部科学省 = *monbu-kagaku-shō*; arba pagal anglišką sutrumpinimą **MEXT**) – Japonijos vykdomosios valdžios institucija, atsakinga už švietimo, kultūros, sporto, mokslo ir technologijų politikos įgyvendinimą. Jos pirmtakė Švietimo ministerija buvo įsteigta 1869 metais. Dabartinė būstinė įsikūrusi Tokijo Čijodos seniūnijoje.

Istorija
--------

Pirmoji Švietimo ministerija buvo įkurta iš karto po Meidži revoliucijos, 1871 metais. Ji administravo mokyklų steigimą, tvirtino vadovėlius. Po Antro pasaulinio karo kelerius metus neveikė, atkurta 1949 metų birželį. Ministerija yra sulaukusi daug dėmesio ir kritikos dėl istorijos vadovėliuose pateikiamų Japonijos imperijos veiksmų karo metais Rytų ir Pietryčių Azijoje aprašymų, taip pat ir dėl pernelyg centralizuotos švietimo reikalų kontrolės šalyje.

2001 m. sausį prie ministerijos buvo prijungta Mokslo ir technologijų agentūra ir suformuota dabartinė MEXT struktūra.

Struktūra
---------

Ministeriją sudaro:

* Sekretoriatas
* Ilgalaikio mokymosi reikalų biuras
* Pradinio ir vidurinio švietimo biuras
* Aukštojo švietimo biuras
* Privačių mokslo institucijų departamentas
* Mokslo ir technologijų reikalų biuras
* Tyrimų populiarinimo biuras
* Sporto ir jaunimo biuras

Šaltiniai
---------

1. ↑  James Arthur Ainscow Stockwin. *Dictionary of the Modern Politics of Japan*. Routledge, 2003, p. 226-227
2. ↑  組織図・各局の紹介, 文部科学省; tikrinta: 2012-07-07

Susiję straipsniai
------------------

* Japonijos ministerijos
* Japonijos švietimo sistema

Nuorodos
--------

* Oficialus ministerijos puslapis
| Monpeljėpranc. *Montpellier* |
| --- |
|        |
|  |
|  |
| 

MonpeljėMonpeljė

43°36′50″ š. pl. 3°52′40″ r. ilg.﻿ / ﻿43.61389°š. pl. 3.87778°r. ilg.﻿ / 43.61389; 3.87778﻿ (Monpeljė)Koordinatės: 43°36′50″ š. pl. 3°52′40″ r. ilg.﻿ / ﻿43.61389°š. pl. 3.87778°r. ilg.﻿ / 43.61389; 3.87778﻿ (Monpeljė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| **Regionas** | Langedokas-Rusijonas |
| **Departamentas** | Hero (departamentas) |
|  |
| **Įkūrimo data** | 985 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 248 300  |
| **Plotas** | 56,88 km² |
| **Tankumas** (2007) | 4 365 žm./km² |
| **Altitudė** | 27 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Monpeljė |
|  |
| **Kirčiavimas** | Monpeljė̃ |

**Monpeljė** (pranc. *Montpellier*) – miestas Prancūzijos pietuose, prie Viduržemio jūros; Langedoko-Rusijono regiono ir departamento centras. Išvystyta mašinų, gėrimų pramonė. Daug muziejų, botanikos sodas, XIX a. teatras, Šv. Petro katedra.

Geografija
----------

Monpeljė yra maždaug 10 kilometrų už Viduržemio jūros, 45 kilometrų nuo Nimo, 130 kilometrų nuo Marselio ir 270 kilometrų nuo Nicos. Miestas yra subtropinio klimato zonoje.

Istorija
--------

985 m. pirmą kartą paminėta rašytiniuose šaltiniuose. 1180 m. įkurtas medicinos fakultetas, 1220 m. įkurtas universitetas.

Miestai partneriai
------------------

|  |  |
| --- | --- |
| **Miestas** | **Šalis** |
| Leikvudas |  JAV |
| Luisvilis |  JAV |
| Barselona |  Ispanija |
| Heidelbergas |  Vokietija |
| Čengdu |  Kinija |
| Tiberijas |  Izraelis |
| Fesas |  Marokas |
| Rio de Žaneiras |  Brazilija |

Sportas
-------

### Futbolas

Miestą garsina Montpellier Hérault SC klubas.

1998 m. Monpeljė vyko XVI pasaulio futbolo čempionatas.

2010 m. mieste atidaryta universali Park&Suites Arena. 2011 m. arenoje vyko Europos ritminės gimnastikos čempionatas, o 2015 m. rugsėjo 5-20 dienomis – 2015 m. Europos krepšinio čempionatas.

Švietimas
---------

* École nationale de l'aviation civile

Nuorodos
--------

* Monpeljė miesto oficiali internetinė svetainė
* Monpeljė miesto svečiams (angl.)
|  |
| --- |
| **Monrealio Pjero Elioto Triudo tarptautinis oro uostas** |
|  |
| IATA: YUL - ICAO: CYUL |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | civilinis |
| Operatorius | „Aéroports de Montréal" |
| Miestas | Monrealis |
| Aukštis virš jūros lygio | 36 m |
| Koordinatės | 45°28′14″ š. pl. 073°44′27″ v. ilg.﻿ / ﻿45.47056°š. pl. 73.74083°r. ilg.﻿ / 45.47056; 73.74083Koordinatės: 45°28′14″ š. pl. 073°44′27″ v. ilg.﻿ / ﻿45.47056°š. pl. 73.74083°r. ilg.﻿ / 45.47056; 73.74083 |
| Tinklalapis | www.admtl.com |
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 06L/24R | 3 353 | 62,9 | asfaltas/betonas |
| 06R/24L | 2 926 | 61,0 | betonas |
| 10/28 | 2 134 | 63,9 | asfaltas |

**Monrealio Pjero Elioto Triudo tarptautinis oro uostas** (pranc. *Aéroport international Pierre-Elliott-Trudeau de Montréal*, angl. *Montréal-Pierre Elliott Trudeau International Airport*), dažnai vadinamas trumpai **Monreal Triudo** – vienintelis Monrealio keleivinis oro uostas, veikiantis jo priemiestyje Dorvalyje, Kanadoje. Jis įsikūręs Monrealio saloje, apie 20 km nuo miesto centro. Iki 2004 m. oro uostas buvo vadinamas Tarptautiniu Monrealio Dorvalio oro uostu, kai buvo pervadintas buvusio Kanados ministro pirmininko Pjero Triudo garbei.

Monreal Triudo yra vienas iš kompanijos „Aéroports de Montréal" administruojamų oro uostų: kitas - Monrealio Mirabelio oro uostas. Pastarasis turėjo pakeisti Dorvalį, tačiau pastaruoju metu apsiriboja krovinių pervežimu. Triudo oro uostas aptarnauja Didįjį Monrealį, gretimus Kvebeko rajonus, rytų Ontariją, taip pat kaimyninę JAV teritoriją – Vermonto ir šiaurės Niujorko valstijas. Oro uoste yra įsikūrusios Air Canada ir Air Transat oro linijos, apsistoja regioninės *Air Inuit*, *Porter Airlines*, pigių skrydžių *Sunwing Airlines* oro linijos.

Iš Monreal Triudo lėktuvai skraido į daugiau kaip 100 vietovių visame pasaulyje, penkiuose kontinentuose. Metinis keleivių srautas – 19,4 mln. (2018). Pagal Kanados transporto departamento duomenis, pagal užimtumą tai ketvirtas šalies oro uostas po Toronto, Kalgario ir Vankuverio.

* Viena iš naujų erdvių
* Viešbutis prie išvykimo į JAV sektoriaus
* Prieigos
* Air Canada lėktuvas
* Išvykimo salė

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Monrealio Pjero Elioto Triudo tarptautinis oro uostas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
**Monoidas** – algebrinė struktūra, pusgrupė, kurioje apibrėžtai operacijai yra neutralus elementas.

Taigi, monoidas yra rinkinys {\displaystyle <A,\cdot >} (A – aibė, {\displaystyle \cdot } – šioje aibėje apibrėžta operacija su dviem operandais), kur galioja tapatybės:

{\displaystyle a\cdot (b\cdot c)=(a\cdot b)\cdot c,\forall a,b,c\in A,\cdot :A\times A\rightarrow A,}
{\displaystyle \exists 1\in A:1\cdot x=x\cdot 1=x,\forall x\in A,}
sakančios, kad operacijai galioja asociatyvumas, bei kad jai egzistuoja neutralus elementas („1").

Jei kuriam nors elementui {\displaystyle x} egzistuoja toks elementas {\displaystyle y}, kad galiotų tapatybė

{\displaystyle x\cdot y=y\cdot x=1,}
tai elementas {\displaystyle y} vadinamas elemento {\displaystyle x} simetriniu elementu.

Monoidas, kuriame kiekvienas elementas turi simetrinį elementą, vadinamas grupe.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  Pratt, Vaughan, „Algebra", „The Stanford Encyclopedia of Philosophy" (Fall 2017 Edition), Edward N. Zalta (ed.),
*Kitos reikšmės – Agluona (reikšmės).*

| Agluona |
| --- |
| Agluonos žiotys Biržuose. Agluonos žiotys Biržuose. |
| **Ilgis** | 21,1 km |
| **Baseino plotas** | 87,8 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,48 m³/s |
| **Ištakos** | Mickūnų apylinkės |
| **Žiotys** | Širvėna |
| **Šalys** | Lietuva |

**Agluona** – upė šiaurės Lietuvoje, Biržų rajono savivaldybės teritorijoje, Apaščios baseine.

Prasideda Vaitkūnų – Mickūnų apylinkėse, šiauriniame Judiškio miško pakraštyje. Teka į šiaurę, Mūšos–Nemunėlio žemuma, įteka į Širvėnos ežerą Biržų miesto vakariniame pakraštyje.

15 km nuo ištakos vaga sureguliuota. Vidutinis nuolydis 72 cm/km. Plotis 6-8 m, gylis 1,2–1,9 m. Srovės greitis 0,2-0,3 m/s. Vidutinis debitas 0,59 m³/s. Labai sausais metais vietomis išdžiūsta.

Intakai – Agluonėlė, Gavėnupis, Baronas (kairieji).

Prie upės yra Geidžiūnų, Dirvonakių kaimai.

Upėvardis kilo nuo tarmiško eglės pavadinimo *aglė*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Rainys. *Agluona 4*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 161 psl.
2. ↑  *Agluona (Biržai)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 17
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Agnitarumun. *Agnita* |
| --- |
|        |
| *Agnitos įtvirtinta bažnyčia* |
|  |
| 

AgnitaAgnita

45°58′20″ š. pl. 24°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.97222°š. pl. 24.61667°r. ilg.﻿ / 45.97222; 24.61667﻿ (Agnita)Koordinatės: 45°58′20″ š. pl. 24°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.97222°š. pl. 24.61667°r. ilg.﻿ / 45.97222; 24.61667﻿ (Agnita) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rumunijos vėliava Rumunija |
| **Apskritis** | Sibiu apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 8 300  |
|  |
|  **Vikiteka** | Agnita |

**Agnita** (rumun. *Agnita*, veng. *Szentágota*) – miestas vidurio Rumunijoje, Transilvanijoje, Sibiu apskrityje, 60 km į šiaurės rytus nuo Sibiu, prie Hirtibačiu upės. Pro miestą eina Mediašo–Fegerašo kelias. Netoli Agnitos yra Rumunijos geografinis centras. Tekstilės ir odos pramonės centras. Mieste yra įtvirtinta saksų Šv. Marijos bažnyčia.

Istorija
--------

Gyvenvietė rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1280 m. kaip *Sancta Agatha*. 1376 m. miestui suteikta teisė rengti turgų. Rumuniškas miesto pavadinimas kilo nuo Šv. Agnesos, tuo tarpu vengrai miestą vadina Šv. Agotos garbei.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Čečėnijos vėliava
**Čečėnijos vėliava** – Rusijos Federacijos respublikos Čečėnijos simbolis. Dabartinė Čečėnijos vėliava patvirtinta 2004 m. Jos matmenys 2:3, viršutinė dalis žalia (simbolizuoja islamą), apatinė, mažesnė raudona (simbolizuoja pralietą kraują), jas skiria plona balta juosta (simbolizuoja Kaukazo kalnus), kairėje pusėje statmenai eina balta juosta, kurioje pavaizduotas tautinis armėnų raštas (ornamentas – geltona spalva). Vėliavos autorius – respublikos vadovas Ramzanas Kadyrovas.

Tarybiniais laikais Čečėnijos-Ingušijos ATSR simbolis buvo raudona vėliava su žydra juosta kairėje, kūju ir pjautuvu bei respublikos pavadinimo santrumpa (vėliau – pilnu užrašu).

Nepriklausoma pasiskelbusi Džocharo Dudajevo Čečėnijos-Ičkerijos respublika naudojo žalią vėliavą, kurios apačioje – balta-raudona-balta juostos. Virš juostų taip pat kartais būdavo pridedamas Čečėnijos-Ičkerijos herbas.

* Čečėnijos-Ingušijos ATSR vėliava (1937–1944 m.)Čečėnijos-Ingušijos ATSR vėliava (1937–1944 m.)
* Čečėnijos-Ingušijos ATSR vėliava (1957–1978 m.)Čečėnijos-Ingušijos ATSR vėliava (1957–1978 m.)
* Čečėnijos-Ingušijos ATSR vėliava (1978–1991 m.)Čečėnijos-Ingušijos ATSR vėliava (1978–1991 m.)
* Čečėnijos-Ičkerijos vėliava (1991–2000 m.)Čečėnijos-Ičkerijos vėliava (1991–2000 m.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Ranos Udajbhano Singho čhatris Dholpūre
**Čhatris** (angl. *chhatri*, iš hind. छतरी 'skėtis, baldakimas') – paviljonas kupolo pavidalo stogu ant aukšto pamato, vienas iš Indijos architektūros statinių. Gali būti tiek atskiras statinys, tiek didesnio statinio elementas. Būdingi Radžastano radžputų architektūrai. Plačiai naudoti kaip rūmų, tvirtovių, laidojimo statiniai ar jų elementai. 

Čhatriai pradžioje buvo karalių ir kitų valdovų bei didikų memorialai, o vėliau tapo standartiniais Radžastano ir mogolų statinių elementais. Šiandien čhatrius galima matyti tokiuose architektūriniuose paminkluose kaip Humajūno kapavietė Delyje ir Tadžmahalas Agroje. Čhatriai yra būdingas hinduistų ir mogolų architektūros elementas. 

Radžastane *Shekhawati* regione čhatrius stato turtingų ir žymių žmonių kremavimo vietose. Šechavatyje šhatris gali būti tiek paprastas kupolas ant keturių kolonų, tiek pastatas, turintis daug kupolų ir pamatą su keliomis patalpomis. Kai kuriose vietovėse čhatrių vidus ištapomas taip pat, kaip ir prabangių gyvenamųjų namų (*Haveli*) vidus. 

* Keturi čhatriai pastato kampuoseKeturi čhatriai pastato kampuose
* Čhatriai ant Fatehpur Sikrio kongregacinės mečetėsČhatriai ant Fatehpur Sikrio kongregacinės mečetės
* Čhatris Tadžmahalo komplekseČhatris Tadžmahalo komplekse
* Čhatriai Akbaro mauzoliejujeČhatriai Akbaro mauzoliejuje
* Čhatris sodeČhatris sode

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Čhatris** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

San Diego - Tichuanos aglomeracija
**Aglomeracijos** – ištisinės susiliejusių miestų grupės (miestų sankaupos), kurios tarpusavyje glaudžiai susijusios gamybiniais, kultūriniais – buitiniais, transporto ryšiais. 

Paprastai aglomeracijas sudaro centrinis miestas branduolys, o apie jį susitelkia mažesni miestai, iš tikrųjų tampantys šio didžiojo miesto priemiesčiais. Jeigu tokių miestų branduolių yra vienas, tai aglomeracija yra monocentrinė, jeigu keli – policentrinė. Itin didelės aglomeracijos vadinamos megalopoliu. Pasaulyje jų daugiausia yra Europos, Šiaurės Amerikos valstybėse ir Japonijoje. Mokslininkai prognozuoja, jog artimiausiu metu ir atsiliekančiose šalyse atsiras panašių megalopolių. Tai galėtų būti rytinė Brazilijos pakrantė, Gango ir Bramaputros sritis ir pan.

Didžiausios aglomeracijos
-------------------------

Didžiausių aglomeracijų sąrašas (2009-01-01).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Miestas
 | Valstybė
 | Gyventojų skaičius (mil.)
 |
| Tokijas | Japonija | 33,8
 |
| Seulas | Pietų Korėja | 23,9
 |
| Meksikas | Meksika | 22,9
 |
| Delis | Indija | 22,4
 |
| Mumbajus | Indija | 22,3
 |
| Niujorkas | JAV | 21,9
 |
| San Paulas | Brazilija | 21,0
 |
| Manila | Filipinai | 19,2
 |
| Los Andželas | JAV | 18,0
 |
| Šanchajus | Kinija | 17,9
 |
|
| **Lempio draustinis** |
| --- |
|  |
| **Tipas** | Miškų |
| **Vieta** | Seinų valsčius |
| **Koordinatės** |  |
| **Plotas** | 132,21 km² |
| **Įsteigimo data** | 1983 m. |
| **Pavaldumas** | Valstybinis |

**Lempio draustinis** (lenk. *Rezerwat przyrody Łempis*) – draustinis, esantis Augustavo girioje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Seinų apskrityje, Seinų valsčiuje.

Draustinyje yra trys distrofiniai ežerai, apaugę miškais ir įvairia augalija: paprastoji vandens lelija (*Nymphaea alba*), paprastoji lūgnė (*Nuphar luteum*), *Potamogeton natans*, permautalapė plūdė (*Potamogeton perfoliatus*) ir plūduriuojantysis vandenplūkis (*Hydrocharis morsus-ranae*). Taip pat aplink šiuos ežerus auga įvairūs krūmai, pelkiniai miškai ir beržai.

Šaltiniai
---------

* Draustinio aprašymas (lenk.)[neveikianti nuoroda];
* 1983 m. draustinio įsteigimo įstatymas (lenk.) Archyvuota kopija 2015-05-03 iš Wayback Machine projekto..

Literatūra
----------

* Aleksander W. Sokołowski, Jacek Kot, Przyroda województwa suwalskiego, Suvalkai 1996 m. ISBN 83-900714-2-8

Koordinatės: 54°02′35″ š. pl. 23°27′52″ r. ilg.﻿ / ﻿54.04306°š. pl. 23.46444°r. ilg.﻿ / 54.04306; 23.46444
**Ričardas Makuška** (g. 1956 m. rugpjūčio 17 d. Vygėliuose) – Lietuvos chemikas polimerininkas, fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1979 m. baigė Vilniaus universitetą. 1984 m. chemijos mokslų kandidatas.

Nuo 1979 m. Vilniaus universiteto mokslo darbuotojas, nuo 1991 m. Vilniaus universiteto Chemijos fakulteto Polimerų chemijos katedros vedėjas; nuo 2004 m. profesorius. 1986 m. stažavo Tokijo universitete, 1990 m. – Kokolos (Suomija) technologijos institute.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrimų sritys – vandenyje tirpūs polimerai, vadinamosios šepečio struktūros polielektrolitai, chitozano skiepytieji kopolimerai, jonogeninių kopolimerų sintezė ir savybės, katijoninių polimerų kompleksai su paviršinio aktyvumo medžiagomis ir DNR, polimerų taikymas kultūros vertybių restauravimo technologijose. Paskelbė daugiau kaip 50 mokslinių straipsnių; 8 išradimų autorius, su kitais.

Bibliografija
-------------

* Cheminės technologijos procesų modeliavimas, su S. Budriene, 2000 m.
* Polimerų sintezė ir tyrimas, su kitais, atsakingasis redaktorius, 2006 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ričardas Makuška*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 115 psl.