recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Alvarasअलवर |
| --- |
| *Alvaro panorama* |
|  |
| 

AlvarasAlvaras

27°20′0″ š. pl. 76°22′0″ r. ilg.﻿ / ﻿27.33333°š. pl. 76.36667°r. ilg.﻿ / 27.33333; 76.36667﻿ (Alvaras (Indija))Koordinatės: 27°20′0″ š. pl. 76°22′0″ r. ilg.﻿ / ﻿27.33333°š. pl. 76.36667°r. ilg.﻿ / 27.33333; 76.36667﻿ (Alvaras (Indija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Radžastanas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 313 343  |
|  |
|  **Vikiteka** | Alvaras |

**Alvaras** (hind. अलवर, IAST: *Alvar*) – miestas šiaurės vakarų Indijoje, Radžastano valstijoje, 160 km į pietvakarius nuo Delio, 150 km į šiaurę nuo Džaipuro.

Chemijos (lakų, dažų), tekstilės, maisto pramonė. Amatinė puodininkystė. Veikia Radžastano universitetas, rankraščių hindi, sanskrito ir persų kalbomis, Radžasthano ir Mogolų miniatiūrų muziejai. Alvare yra Tirango sultono kapas (XIV a.), keletas mečečių. Miesto apylinkės pasižymi vaizdingais kraštovaizdžiais, telkšo Siliserho ežeras, apsuptas Aravalio kalnų. Įsteigtas Sariskos tigrų rezervatas, netoliese yra istorinis Neemranos miestas su senoviniais fortais ir rūmais.

1956 m. gegužės 10 d. Alvare užfiksuota aukščiausia temperatūra Indijoje – +50,6 °C.

Istorija
--------

Vietovė gyvenama nuo senų laikų. Iki XI a. miestą valdė gurdžarai, vėliau užkariautas musulmonų. XVIII a. antroje pusėje buvo įkurta britams pavaldi Alvaro kunigaikštystė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Alvaras (Indija)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
*Kitos reikšmės – Jorė (reikšmės).*
Romuvos Jorė Kulionyse 2015 m.
**Jorė** (dar ***Jūrė***) – neopagonių pavasario, žalumos šventė, švenčiama balandžio pabaigoje. Į Lietuvą atėjus krikščionybei, pavasario šventė buvo susieta su Jurginėmis. Ši šventė laikoma simboline Žemės apvaisinimo diena, nes maždaug tuo metu paprastai būna pirmoji perkūnija, kuri siejama su dievo Perkūno (vėliau sutapatintas su Šv. Jurgiu) apvaisinančia, pralaužiančia žiemos, sąstingio šarvą galia. Jorė arba Joris galėtų būti šio su vaisingumu susijusio Perkūno aspekto vardas. Šaltiniai, kuriais remiantis būtų galima teigti buvus Jore ar Joriu vadinamą kokią nors baltų dievybę, yra abejotinos vertės.

Pats žodis „jorė" yra slavizmas, jis reiškia žalesą, pavasarinę žalumą, išsprogusią lapiją. „Jorė" ir šio žodžio vediniai kilę iš slavų *ярь* „pavasaris, želmuo",  *яровой, ярый* – „pavasarinis, sėtas pavasarį", *ярнiй, ярий* – „gyvybingas, vaisingas, aistringas", o su šiais slavų žodžiais sietinas jų vaisingumo, žalumos dievo vardas Jarilo. Plintant krikščionybei vietoje demonizuoto Perkūno vardo iškeltas Šv. Jurgis, kuris tiesiogiai susijęs su žemdirbyste ir vaisingumu – graikiškas jo vardas *Γεώργιος* reiškia tiesiog „žemdirbys". Graikijoje *Ζεύς Γεωργός* buvęs žemdirbiškasis, atveriantis žemę Dzeuso aspektas.

Tai senovinė gyvulininkystės diena. Išgenamus gyvulius šeimininkas apšlakstydavo švęstu vandeniu, kiekvienam suduodavo verbos šakele.

Kaip atskirą nuo Jurginių šventę Jorę švenčia romuviai. Didžiausia Jorės šventė kasmet vyksta Kulionyse (Molėtų raj.) – įžiebiama šventa ugnis, vyksta eisena į Kulionių piliakalnį, kur įšventinami nauji romuviai, vėliau palabinami dievai, vaišinamasi. Linkima vieni kitiems „gyvo žalio" – dvasios atgimimo, pabudimo, nušvitimo, kurį simbolizuoja išsprogusi augalo šakelė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  J. Klimavičius, Kalbos kultūra Nr. 86, 2013 m. „Iš kur Jorė ir kas iš Jorės" Archyvuota kopija 2016-02-21 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  J. Klimavičius, Kalbos kultūra Nr. 86, 2013 m. „Iš kur Jorė ir kas iš Jorės" Archyvuota kopija 2016-02-21 iš Wayback Machine projekto.


| **Tradicinės Lietuvos krikščionių kalendorinės šventės** |
| --- |
| Adventas **·**  Kūčios **·**  Kalėdos **·**  Trys karaliai **·**  Mėsiedas **·**  Grabnyčios **·**  Užgavėnės **·**  Pelenų diena **·**  Gavėnia **·**  Verbų sekmadienis **·**  Didžioji savaitė **·**  Velykos **·**  Atvelykis **·**  Šeštinės **·**  Sekminės **·**  Devintinės **·**  Žolinė **·**  Vėlinės **Svarbesnės šventųjų dienos**: Kazimierinės (03.04) **·**  Juozapinės (03.19) **·**  Šv. Stanislovas (04.11) **·**  Jurginės (04.23) **·**  Joninės (06.24) **·**  Petrinės ir Povilinės (06.29) **·**  Šv. Rokas (08.16) **·**  Šv. Baltramiejus (08.24) **·**  Mykolinės (09.29) **·**  Visi šventieji (11.01) **·**  Šv. Martynas (11.11) |
| **Tradicinės lietuvių šventės** |
| Žiemos saulėgrįža **·**  Kūčios **·**  Pusiaužiemis **·**  Užgavėnės **·**  Jorė **·**  Rasos **·**  Žolinė **·**  Ilgės  |
| **Raimondas Viskanta** |
| --- |
| Gimė | 1931 m. liepos 16 d.Marijampolė |
| Mirė | 2021 m. gruodžio 27 d. (90 metų)Vest Lafajetas, Indiana, JAV |
|  |
| Veikla | inžinierius, šiluminės fizikos ir šilumos mainų specialistas |

**Raimondas Viskanta** (angl. *Raymond Viskanta*; 1931 m. liepos 16 d. Marijampolėje – 2021 m. gruodžio 27 d. Vest Lafajete, Indianoje, JAV) – inžinierius, šiluminės fizikos ir šilumos mainų specialistas, Purdue universiteto profesorius.

Biografija
----------

Gimė 1931 m. Marijampolėje, 1944 m. artėjant Raudonoji armijai, kartu su šeima pasitraukė į Vokietiją, kur po 6 menėsius trukusios kelionės apsistojo Nynburgo mieste. 1949 m. kartu su šeima emigravo į JAV, kur apsistojo Mičigano valstijos Stokbridžo miestelyje. Po metų R. Viskanta išvažiavo mokytis į Čikagą. 1951 m. baigė vidurinę mokyklą. Vėliau įstojo į *Illinois-Navy Pier* universitetą, kur 1955 m. su pagyrimu baigė bakalauro studijas, o 1956 m. magistro studijas. Baigęs studijas pradėjo dirbti Purdue universitete, kur tyrinėjo šilumos mainus. 

Savo mokslinę karjerą pradėjo kaip mechanikos inžinierius *Argono nacionalinėje laboratorijoje* (Argonne National Laboratory). Dirbdamas laboratorijoje, tuo pačiu mokėsi ir Purdue univeristeto doktorantūroje, kurią užbaigė 1960 metais. 1962 m. tapo Purdue universiteto mechaninės inžinerijos profesoriumi. 1986 m. mokslininkui suteiktas nusipelnusio inžinerijos profesoriaus apdovanojimas. Per savo mokslinės veiklos metus parašė daug mokslinių straipsnių į daugiau nei 50 skirtingų mokslinių leidinių JAV, Europoje ir Japonijoje.

Nuorodos
--------

* Mokslinė veikla (angl.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  In memoriam: MechSE distinguished alumnus Raymond Viskanta. mechse.illinois.edu. 2022-01-07. Nuoroda tikrinta 2022-01-30.
2. ↑  Raymond Viskanta (1931-2021). purdue.edu. Nuoroda tikrinta 2022-01-30.
3. ↑  Lietuviai kosminių raketų teoriją plėtojo dar septynioliktojo amžiaus viduryje
Kino festivalio pašto ženklas
**Maskvos tarptautinis kino festivalis** (rus. *Моско́вский междунаро́дный кинофестива́ль*) − tarptautinis kino festivalis, vykstantis Rusijoje, Maskvoje.

Kino festivalis prasideda birželio pabaigoje ir tęsiasi dešimt dienų. Tai antras pasaulyje pagal senumą kino festivalis (po Venecijos kino festivalio).

Pirmasis Maskvos kino festivalis įvyko 1935 m. Stalino nurodymu. Festivalį atidarė filmas „Čiapajevas". Kitais metais kino festivalis nevyko. 

Kino festivalis atgimė 1959 m. ir vykdavo kas dvejus metus, o nuo 1997 m. − kasmet (1998 m. neįvyko dėl finansinių sunkumų). Pagrindinis kino festivalio prizas (įsteigtas 1989 m.) − Auksinė Šv. Jurgio statulėlė.

Kino festivalio pirmininkas − Nikita Michalkovas (nuo 1999 m.).

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Maskvos tarptautinis kino festivalis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficalus Maskvos tarptautinio kino festivalio tinklalapis (rusų ir anglų k.)
| **Klavdija Drozd** |
| --- |
| Gimimo vardas | Klavdija Drozd |
| Visas vardas | Клавдия Дрозд (Дрозд-Бунина) |
| Gimė | 1997 m. rugpjūčio 9 d. (25 metai)Kijevas, Ukraina |
| Gyven. vieta | Kijevas |
| Tautybė | ukrainietė |
| Pilietybė |  Ukraina |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Klavdija Drozd** (ukr. *Клавдия Дрозд (Дрозд-Бунина)*, g. 1997 m. rugpjūčio 9 d. Kijeve) – Ukrainos aktorė.

Biografija
----------

Gimė Anastasijos Serdiuk (Buninos) ir Georgijaus Drozdo šeimoje. 2019 m. ji baigė Kijevo nacionalinį teatro, kino ir televizijos universitetą. Specialybė - dramos teatro ir kino aktorius.

Žinoma, kad 2007 m. filmavosi vaikiškame filme „Gal pažaiskime" (rus. *Давай поиграем*). Eilėje filmų ir serialų vaidino dukras, anūkes, paaugles merginas. Po studijų gavo pagrindinius vaidmenis mini serialuose, filmuose.

2019 m. filmuotame seriale „Zoja", įkūnijo pagrindinę heroję. 2020 m. pasirodė serialas „Blogiausia draugė", apie merginą, kuri svajojo tapti konditere, tačiau įsidarbino sekretore. Vėlesniais metais kviesta filmuotis į serialus ir dažnai jos partneriu tapdavo Andrijus Fedinčikas.

Dėl karo veiksmų Ukrainoje laikinai nutrūko aktorės karjera.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
Jorkų rožė
**Jorkai** (angl. *York, House of York*) – Anglijos karališkoji giminė, Plantagenetų giminės atšaka.

Istorija
--------

Dinastijos pradininku laikomas karaliaus Eduardo III (1327-1377 m.) penktasis sūnus Edmundas iš Langlio, kuriam 1385 m. buvo suteiktas Jorko kunigaikščio titulas. Edmundo sūnaus Eduardo sūnėnas Ričardas Jorkietis, kurio motina buvo Eduardo III antrojo sūnaus Lionelio įpėdinė, pirmasis iš Jorkų pareiškė pretenzijas į sostą. Tam pritarė Parlamentas, neprieštaravo tuomet valdęs psichikos liga sergantis karalius Henrikas VI iš kitos Plantagenetų giminės atšakos Lankasterių giminės, bet pasipriešino karalienė Margarita Anžu, norėjusi, kad karaliumi taptų jos sūnus Velso princas Eduardas. Kilo Baltosios ir Raudonosios rožių karas (1455–1485 m.), taip pavadintas pagal Jorkų herbe buvusią baltą, o Lankasterių – raudoną rožes. Ričardas Jorkietis pasiskelbė lordu protektoriumi ir sosto įpėdiniu, bet 1460 m. žuvo Vakefildo mūšyje.

Anglijos karaliai
-----------------

Pirmuoju Jorkų dinastijos karaliumi tapo Ričardo Jorkiečio sūnus Eduardas IV, kuris 1461 m. nuvertė Henriką VI. Iki 1471 m. iškiliausi Lankasteriai žuvo, jų svarbiausi patarėjai nuėjo tarnauti Eduardui IV. 1483 m. mirus Eduardui IV sostą paveldėjo jo mažametis sūnus Eduardas. Regentu paskirtas Eduardo IV jaunesnysis brolis Ričardas netrukus jaunąjį karalių ir jaunesnįjį jo brolį įkalino, o vėliau, manoma, nužudė Londono Taueryje ir 1483 m. birželio pasiskelbė karaliumi Ričardu III. Sosto uzurpavimas Jorkų dinastiją pražudė. Tokio žingsnio nepripažinę Eduardo IV dvariškiai sutiko karaliumi pripažinti Lankasterių kandidatą Ričmondo erlą Henriką Tiudorą, jei jis ves Eduardo IV dukterį Elžbietą. 1485 m. rugpjūčio mėn. Bosvorto mūšyje su Lankasteriais Ričardas III žuvo. Sostas atiteko Henrikui Tiudorui.

Tarp paskutinių Jorkų pažymėtini Ričardo III įpėdiniai Sofolko kunigaikštystis Edmundas Polis ir Devono erlas Henris Kurtenė (vadinamieji Baltieji Jorkai), kuriuos įsakė suimti ir nužudyti paranojiškai įtarus karalius Henrikas VIII.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Lankasteriai** |  **Anglijos karalystės karalius**1461-1485 | Po to:**Tudorai** |

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jorkai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 732 psl.
**Jonas Rudalevičius** (g. 1950 m. balandžio 26 d. Vievio valsčiaus Vilkabalio kaime) – lietuvių ekonomistas, diplomatas, Nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius.

Biografija
----------

1973 m. baigė VISI Statybos ekonomikos fakulteto, statybos ekonomikos ir organizavimo specialybę. Iki 1991 m. dėstė VGTU Statybos valdymo ir organizavimo bei Verslo vadybos katedrose. Socialinių mokslų daktaras (1984 m.), docentas.

1991–1992 m. buvo Ministro Pirmininko G.Vagnoriaus įgaliotinis ekonominiams ryšiams su užsieniu. 1992–1995 m. – Lietuvos ambasados Bonoje patarėjas, laikinasis reikalų patikėtinis. 1995–1996 m. – LSA generalinis direktorius.

1996 m. gruodžio mėn. paskirtas Užsienio reikalų viceministru. 1999–2000 m. buvo Valdymo reformų ir savivaldybių reikalų ministras A.Kubiliaus vyriausybėje. 2000–2001 dirbo Užsienio reikalų ministerijoje ambasadoriumi ypatingiems pavedimams.

2001–2006 m. buvo Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Austrijoje, taip pat Slovakijai, Slovėnijai, Kroatijai ir Lichtenšteinui.

2006–2009 m. – Užsienio reikalų ministerijos Konsulinio departamento ambasadorius ypatingiems pavedimams.

2009 m. birželio mėn. – 2012 m. balandžio mėn. – Nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius prie Jungtinių Tautų biuro ir kitų tarptautinių organizacijų Ženevoje.

2012 m. balandžio mėn. paskirtas Lietuvos Nepaprastuoju ir įgaliotuoju ambasadoriumi Šveicarijos Konfederacijoje bei Lichtenšteine. Iš šių pareigų atšauktas nuo 2015 m. balandžio 23 d.

2003 m. apdovanotas Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Komandoro kryžiumi.

Nuorodos
--------

* Lietuvos ambasados Šveicarijoje tinklalapis Archyvuota kopija 2013-11-01 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑   (Klasė.lt inf.)
2. ↑   Archyvuota kopija 2014-03-18 iš Wayback Machine projekto. (Lietuvos ambasados Šveicarijoje inf.)

  

  


| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:**Sigitas Kaktys** | **Lietuvos valdymo reformų ir savivaldybių reikalų ministras**1999 - 2000 m. | Po to:**ministerija panaikinta** |
| Prieš tai:**Gintė Damušytė** | **Lietuvos ambasadorius Austrijos Respublikoje** 2001 - 2006 m. | Po to:**Giedrius Puodžiūnas** |
| Prieš tai:**Edvardas Borisovas** | **Lietuvos ambasadorius prie Jungtinių Tautų biuro ir kitų tarptautinių organizacijų Ženevoje** 2009 - 2012 m. | Po to:**Rytis Paulauskas** |
| Prieš tai:**Vytautas Petras Plečkaitis** | **Lietuvos ambasadorius Šveicarijoje** 2012 - 2015 m. | Po to:**Valentina Zeitler** |
| **Jonas Rimkevičius** |
| --- |
|  |
| Kraštotyrininkai inžinieriai, Šiaulių radijo ir televizijos muziejaus įkūrėjai Genovaitė Žukauskienė ir Jonas Rimkevičius |
| Gimė | 1940 m. liepos 26 d.Šiauliai |
| Mirė | 2016 m. spalio 9 d. (76 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Donelaičio kapinės |
|  |
| Veikla | Lietuvos inžinierius radiotechnikas, kraštotyrininkas, visuomenės veikėjas, muziejininkas |
|  |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |
| Žinomas (-a) už | Vienas iš Šiaulių radijo ir televizijos muziejaus įkūrėjų |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1992 m. Sausio 13-osios atminimo medalis
* 2008 m. Pelikso Bugailiškio premija
 |
|  |
|  **Vikiteka** | Jonas Rimkevičius |

**Jonas Rimkevičius** (1940 m. liepos 26 d. Šiauliuose – 2016 m. spalio 9 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius radiotechnikas, kraštotyrininkas, visuomenės veikėjas, muziejininkas.

Biografija
----------

Baigė Kauno politechnikos institutą. 1969–1982 m. Šiaulių televizorių gamyklos 10-ojo cecho inžinierius, nuo 1982 m. inžinierius Vilniuje.

Nuo 1974 m. Lietuvos kraštotyros draugijos narys, dalyvavo kraštotyros veikloje. 1976 m. rugpjūčio 30 d. vienas iš Visuomeninio radijo technikos muziejaus Komunarų g. 2, Šiaulių radijo klube steigėjų. Muziejus įregistruotas 1976 rugsėjo 9 d. bet, įsikišus KGB egzistavo neilgai. 1978 m. Šiaulių inžinierių namuose radijo entuziastai suorganizavo didelę, apie 700 eksponatų senosios radijo technikos parodą. 1982 m. vienas iš Šiaulių radijo ir televizijos muziejaus Vilniaus g. 174 įkūrėjų. KGB supratus, kad po muziejaus iškaba susivieniję radijo mėgėjai gali užsiimti antitarybine veikla, muziejus 1982 m. spalio 9 d. neteko visuomeninio muziejaus statuso, paleista jo taryba, eksponatai konfiskuoti ir perimti valstybės žinion, muziejus tapo valstybiniu.

Sukaupė duomenų apie radijo ir televizijos raidą Lietuvoje, išaiškino pirmuosius radijo mėgėjus Šiauliuose. Bendradarbiavo respublikos ir Šiaulių miesto spaudoje. Dalyvavo Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio veikloje.

Bibliografija
-------------

* Visuomeninis radijo-televizijos muziejus, 1982 m.

Įvertinimas
-----------

* 1992 m. Sausio 13-osios atminimo medalis
* 2008 m. Pelikso Bugailiškio premija

Šaltiniai
---------

1. ↑   Jonas Rimkevičius. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Stefan Casta** (g. 1949, Vadstenoje) – švedų vaikų ir jaunimo rašytojas, Švedijos vaikų knygos akademijos narys. Švedijos nacionalinėje kultūros reikalų taryboje rūpinosi vaikų ir jaunimo literatūros leidybos rėmimu.

Rašytojas gyvena pietinėje Švedijos provincijoje, nedideliame ūkyje. Jis išleido apie trisdešimt knygų jauniesiems skaitytojams. Dauguma jų išverstos į anglų, prancūzų, vokiečių, kitas kalbas. Svarbiausia tema – gamta.
Autorius pelnęs daug prizų ir apdovanojimų. Jo knyga "Vasara su Mere Lu" (parašyta 1997) 2001 m. laimėjo Sidabrinės plunksnos apdovanojimą. 2002-asiais leidykla Raben & Sjögren įteikė jam Astridos Lindgren prizą. 2006 m. Švedijos akademija apdovanojo Stefaną Castrą Ilonos Kohrtz premija už nuopelnus vaikų literatūrai.

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Stefan Casta***
Klavijaus krateris (nuotrauka iš Žemės)
**Klavijus** (lot. *Clavius*, 58°48′p. pl. 14°06′v. ilg.﻿ / ﻿58.8°p. pl. 14.1°v. ilg.﻿ / -58.8; -14.1) – smūginis Mėnulio krateris, esantis matomosios Mėnulio pusės pietiniame pakraštyje. Pavadintas vokiečių vienuolio jėzuito, matematiko Kristoforo Klavijaus (1537−1612) vardu.

 Klavijaus padėtis (raudonai) Mėnulio matomojoje pusėje
Klavijus yra vienas populiariausių stebėjimo iš Žemės kraterių. Klavijaus skersmuo pagal įvairius šaltinius 225−245 km ir jis yra trečias pagal dydį Mėnulio krateris matomojoje pusėje. Dėl perspektyvos iškreiptumo jis matomas ovalo formos. Klavijus yra labai senas krateris, susidaręs prieš 4 mlrd. metų. Jis neabejotinai buvo veikiamas meteoritų bombardavimo ir geologinių procesų. Jo dugnas yra nusėtas daugybe mažų kraterių. Klavijus apibūdinamas labiau įduba nei krateriu, kadangi jo apylinkių aukštis atitinka jo sienų aukštį, išskyrus kai kurias vietas rytinėje pusėje. Sienos yra gana stačios ir praradusios terasines struktūras, jų aukštis yra apie 3,5 km. 

Viena iš Klavijaus įdomybių yra penkių kraterių grupė jo dugne, kurie sudaro tarsi žiedo formos grandinę pradedant (ar baigiant) didžiuoju, vadinamu Ruterfurdu (40 km skersmens). Kiti krateriai vadinami (nuo didžiausio) Klavijaus D, C, N ir J pavadinimais. Šiaurinėje sienoje yra panašaus dydžio į Ruterfurdą stambus Porterio krateris. Klavijaus krateris minimas klasikiniame S. Kubriko filme „2001 m. kosminė odisėja" bei to paties pavadinimo fantastiniame Artūro Č. Klarko romane − abiejuose kūriniuose vaizduojama krateryje įrengta bazė Mėnulyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Moore, Patrick; Rees, Robin. *Patrick Moore's Data Book of Astronomy*. Cambridge University Press, 2014, p. 56
2. ↑  Wlasuk, Peter T. *Observing the Moon*. Springer Science & Business Media, 2013, p. 90
3. ↑  Badescu, Viorel. *Moon: Prospective Energy and Material Resources*. Springer Science & Business Media, 2012, p. 691
| **Raimundas Balza** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1965 m. gegužės 31 d. (57 metai)Šiauliuose |
|  |
| Veikla | Lietuvos istorikas, paveldosaugininkas, muziejininkas |
| Organizacijos | Šiaulių Aušros muziejus |
| Pareigos | direktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Raimundas Balza |

**Raimundas Balza** (g. 1965 m. gegužės 31 d. Šiauliuose) – Lietuvos istorikas, paveldosaugininkas, muziejininkas.

Biografija
----------

Baigė Šiaulių VII vidurinę mokyklą, 1985–1990 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos fakultete.

1990–1991 m. Šiaulių J. Janonio vidurinės mokyklos istorijos mokytojas, 1991–1997 m. – Kultūros paveldo inspekcijos Šiaulių apygardos viršininkas, po reorganizacijos 1995 m. – Kultūros vertybių apsaugos departamento Šiaulių teritorinio padalinio vadovas. Nuo 1997 m. Šiaulių Aušros muziejaus direktorius. Vienas Chaimo Frenkelio vilos restauravimo iniciatorių. Nuo 1998 m. dar ir Šiaulių universiteto dėstytojas.

Nuo 2004 m. Šiaulių kraštotyros draugijos pirmininkas, nuo 2005 m. Lietuvos kultūros ministerijos Kultūros ir meno tarybos narys, nuo 2005 m. Lietuvos muziejų tarybos pirmininkas, Šiaulių miesto Kultūros tarybos pirmininkas.

Įvertinimas
-----------

* 2005 m. – Lietuvos Respublikos Ministro pirmininko padėkos raštas,
* 2006 m. – Šiaulių apskrities garbės ženklas „Už nuopelnus Šiaulių apskričiai",
* 2007 m. – Šaulių žvaigždė už nuopelnus Lietuvos šaulių sąjungai

Šaltiniai
---------

1. ↑   Raimundas Balza. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
| **Jonas Rudzinskas** |
| --- |
| Gimė | 1956 m. (~67 metai)Vilnius |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | tautodailininkas, visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Lietuvos dailės akademija |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Jono Basanavičiaus premija (2020 m.) |

**Jonas Rudzinskas** (g. 1956 m. Vilniuje) – Lietuvos tautodailininkas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1986 m. baigė Lietuvos dailės akademiją, nuo 1995 m. – Lietuvos dailininkų sąjungos narys. Nuo 1992 m. Lietuvos tautodailininkų sąjungos vadovas. 1998–1999, 2002–2003, 2006–2007 m. menininkų deleguotas buvo Kultūros ministerijos Kultūros ir meno tarybos nariu. Nuo 1990 m. – Lietuvos autorių teisių gynimo asociacijos agentūros valdybos narys-ekspertas, nuo 1993 m. – Meno kūrėjų sąjungų asociacijos valdybos narys, nuo 1996 m. – Spaudos, radijo ir televizijos rėmimo fondo valdybos narys. 1999–2005 m. – Vilniaus etninės veiklos centro valdybos narys, nuo 2000 m. – Lietuvių etninės kultūros draugijos valdybos narys.

Kūrybinė, visuomeninė veikla
----------------------------

Jonas Rudzinskas rengia seminarus, konferencijas, konkursus, plenerus, užsiima knygų, įvairių leidinių apie tautodailininkus ir tautodaile leidyba. Žurnalo „Tautodailės metraštis" įkūrėjas ir leidėjas, daugelio menotyrinių, analitinių, garsinimo, mokomųjų straipsnių autorius.

Surengęs autorines parodas Vilniuje (1978, 1979 m.), salone „Dailė" Vilniuje (1992 m.), Kretingos dailės muziejuje (2005 m.), Plungės kultūros centre (2005 m.), Telšių dailės galerijoje (2006 m.), Biržų krašto muziejuje (2006 m.), Varėnos parodų rūmuose (2007 m.), LATGA–A salėje Vilniuje (2007 m.), taip pat dalyvavo bendrose parodose Lietuvoje ir užsienyje: Heje Tostrupe, Danijoje (1992 m.), Lietuvių dailės parodoje Romoje (1994 m.), Lietuvių kultūros dienose Orhuse, Švedijoje (1994 m.). Jonas Rudzinskas yra iliustravęs 7 knygas medžio raižymo ir akvatintos technika.

Apdovanojimai
-------------

* Jono Basanavičiaus premija (2020 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Atidaryta Jono Rudzinsko paroda, LR Seimas, 2012 m.
2. 1 2 3  Jono Rudzinsko gyvenimo ir veiklos aprašymas[neveikianti nuoroda], LR Seimas.
3. 1 2  Nacionalinė J. Basanavičiaus premija paskirta tautodailės puoselėtojui Jonui Rudzinskui, *alkas.lt*, 2020 11 20.
Terakotinė Aplu statula iš Vejų (VI a. pr. m. e.)
**Aplu** arba **Apulu** – dievas etruskų mitologijoje; graikų Apolono atitikmuo. Aptikta jį vaizduojančių statulėlių ir veidrodžių.[1]

Aplu neretai vaizduotas kaip nuogas jaunuolis su laurų vainiku ant galvos, ant jo kaklo – keletas bulių (amuletų).[1] Kiti įprasti Aplu atributai – lauro šaka, lyra ar citara, lankas ir strėlė.[2] Paprastai vaizduotas drauge su Menrva ir Herkle,[1] taip pat seserimi Aritimi arba nimfa (ant veidrodžių). Herkle įsūnijimo scenoje vaizduojamas kaip stebėtojas. Ant vienos bronzinės šio dievo statulėlės esamo apžadinio įrašo, kur nurodoma, kad statulėlė dedikuota Aplu seseriai Aritimi. Vienas žinomiausių šio dievo atvaizdų – Vejų Apolonas. Vejų šventyklos terakotinėje dekoracijoje pavaizduotas besivaržantis su Herkle dėl Kerinėjos stirnos. Be to, pavaizduotas kaip vaikas, laikomas motinos Leto, kuri sprunka nuo Pitono.[2]

Teigiama, kad iš Graikijos į Etrūriją ši dievybė pateko per Lacijų. Etruskai Aplu laikė svetima dievybe, daugiausia Delfų orakulo dievu. Giovanni Colonna Aplu prilygino dievui Šuriui.[3] Britų tyrinėtoja Sybille Haynes Šurį įvardijo „požemio pasaulio Apolonu".[4]

Kaip paskaičiavo italų lingvistas Carlo De Simone, ant įvairių objektų Aplu vardas sutinkamas 33 kartus.[2]

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Аплу* // Мифологический словарь/Гл.ред. Е.М. Мелетинский - М.:'Советская энциклопедия', 1990 г.- 672 с.
2. 1 2 3  Giuliano Bonfante, Larissa Bonfante. The Etruscan Language: An Introduction, Revised Editon, Manchester University Press, 2002, p. 194.
3. ↑  Nancy Thomson de Grummond, Erika Simon. The Religion of the Etruscans, University of Texas Press, 2009, p. 57.
4. ↑  Sybille Haynes. Etruscan Civilization: A Cultural History. Los Angeles: Getty Publications, 2000, p. 183.
| **Raimundas Dagys** |
| --- |
| Gimė | 1930 m. vasario 2 d.Kaunas |
| Mirė | 1996 m. vasario 26 d. (66 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Rita Dagienė |
| Vaikai | Ramunė Dagytė |
|  |
| Veikla | fizikas, pedagogas |
| Partija | 1976 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1954 m. Vilniaus pedagoginis institutas |

**Raimundas Dagys** (1930 m. sausio 2 d. Kaune – 1996 m. vasario 26 d. Vilniuje) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1932 m. šeima persikėlė iš Kauno į Kurklius (Ukmergės apskritis), 1938 m. į Panemunėlį (Rokiškio apskritis), 1943 m. grįžo į Kurklius.

1936–1938 m. mokėsi Kurklių pradžios mokykloje, 1938–1942 m. Panemunėlio progimnazijoje, 1942–1943 m. Rokiškio gimnazijoje. 1945 m. Anykščių gimnazijoje baigė 4 klases. 1945–1949 m. mokėsi Kauno politechnikume, įgijo silpnų srovių techniko specialybę. 1949–1950 m. dirbo techniku Vilniaus 555-osios įmonės ypatingų konstrukcijų biure.

1950–1954 m. Vilniaus pedagoginiame institute (VPI) studijavo matematiką, vėliau fiziką, įgijo fizikos mokytojo išsilavinimą. Studijuodamas aktyviai sportavo, 1953 m. tapo Lietuvos slidinėjimo čempionu. 1954–1958 m. VPI Teorinės fizikos katedros asistentas. 1961 m. apgynė kandidatinę disertaciją. 1961–1996 m. VPI dėstytojas, nuo 1964 m. docentas, nuo 1985 m. profesorius. Nuo 1966 m. dirbo ir Puslaidininkių fizikos institute, 1974–1989 m. direktoriaus pavaduotojas mokslo reikalams ir Kietojo kūno elektroninės struktūros laboratorijos vadovas, 1989–1992 m. laboratorijos vadovas, 1992–1996 m. instituto vyriausiasis mokslo darbuotojas. 1977 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras. 1987–1996 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas. Skaitė paskaitas Vokietijos, Šveicarijos, Italijos, Austrijos, Švedijos mokslo centruose.

Mokslinė veikla
---------------

Darbai – teorinės spektroskopijos, kietojo kūno elektronų sandaros (elektronų sistemų su neužpildytais apvalkalais daugiaelektronių koreliacijų), magnetinių ir retųjų žemių puslaidininkių tyrimai.

Bibliografija
-------------

* Kristalų 3 d" jonų elektroninė struktūra ir spektrai, 1974 m. rusų k.
* Puslaidininkių elektroninė sandara ir optiniai spektrai, su kitais, 1987 m. rusų k.

Įvertinimas
-----------

* 1979 m. LSSR valstybinė premija
* 1980 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  *Raimundas Dagys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 364
4. ↑  *Raimundas Dagys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 390 psl.
| Apoldavok. *Apolda* |
| --- |
|        |
| *Rotušės aikštė* |
|  |
| 

ApoldaApolda

51°01′0″ š. pl. 11°03′0″ r. ilg.﻿ / ﻿51.01667°š. pl. 11.05000°r. ilg.﻿ / 51.01667; 11.05000﻿ (Apolda)Koordinatės: 51°01′0″ š. pl. 11°03′0″ r. ilg.﻿ / ﻿51.01667°š. pl. 11.05000°r. ilg.﻿ / 51.01667; 11.05000﻿ (Apolda) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Tiuringija Tiuringija |
| **Apskritis** | Veimaro apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 23 179  |
| **Plotas** | 46,1 km² |
| **Tankumas** (2009) | 503 žm./km² |
| **Altitudė** | 205 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Apolda |

**Apolda** (vok. *Apolda*) – miestas vidurio-rytų Vokietijoje, Tiuringijoje, 15 km į šiaurės rytus nuo Veimaro, netoli Ilmo upės (Zalės baseinas). Lengvoji (tekstilės, trikotažo), odos apdirbimo, tiksliosios mechanikos ir optikos, chemijos, baldų, maisto pramonė. Veikia mezginių, varpų muziejai.

Apoldoje yra XII a. Šv. Martyno bažnyčia (turi romanikos, gotikos, baroko elementų), XIX a. vėlyvosios gotikos bažnyčia, XVI a. vid. renesansinė rotušė, XVI–XVII a. pilis.

Istorija
--------

Apolda rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1119 m. Vėliau miestas priklausė Jėnos universitetui. Nuo XVI a. pab. Apolda tapo svarbiu mezgimo amatų, o nuo XVII a. pab. – kojinių mezgimo centru. Šie verslai klestėjo iki XVIII a. pab. Vėliau svarbiausiu objektu tapo varpų liejykla (joje nukaltas didžiausias laisvai kabantis varpas pasaulyje, kuris yra Kelno katedroje).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Apolda*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

Jonas Sakas
**Jonas Sakas** (1912 m. rugsėjo 26 d. Papilėje – 1987 m. gegužės 23 d. Beržore) – pirmasis Panevėžio dramos teatro direktorius.

Biografija
----------

1940–1941 metais buvo pirmuoju Panevėžio dramos teatro direktoriumi.

1941 metais vokiečių okupacijos pradžioje Kaune suimtas, bet greitai paleistas. Karo metais dirbo artistu Vilniaus „Vaidilos" teatre. 1944 metais mobilizuotas karinei tarnybai Vokietijoje. Karui baigiantis, pateko į amerikiečių kariuomenės nelaisvę. Paleistas bandė pasiekti namus, bet buvo suimtas ir išgabentas į rusų filtracijos lagerį Tolimuosiuose Rytuose, Chabarovsko krašte, kur kalėjo iki 1946 metų rugsėjo.

Grįžęs iš lagerio, dirbo Šiauliuose finansų skyriaus vedėju ir keletą metų Kelmės rajone – Šaltenių mokyklos direktoriumi, Kražių vidurinės mokyklos direktoriumi, Šaltenių kolūkio pirmininku.

Nuo 1958 pabaigos iki pensijos gyveno ir dirbo Klaipėdoje. Tuo metu dalyvavo vietos literatų veikloje, publikavo apsakymus. Klaipėdos saviveiklininkai buvo pastatę spektaklį pagal jo scenarijų.

Gyvenimą baigė prie Platelių esančiame Beržore, kur ir palaidotas.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  *SAKAS Jonas*. Akmenės krašto enciklopedinis žodynas. Nuoroda tikrinta 2021-11-12.
CIC - viena žinomiausių civilinės teisės kodifikacijų (Institucijos ir Digestai, 1583 m. leidimas)
**Teisės sisteminimas, teisės sistematizacija** - teisės normų, norminių teisės aktų (ap)jungimas, tvarkymas. Norminių teisės aktų sisteminimo priežastys - įvairios - teisės unifikacija, teisės reforma, teisės novelizacija, naujas politinis režimas ir kt.

Norminių teisės aktų sisteminimo tikslai - sutvarkyti teisę, normas apjungiant į vieningą visumą.

Formos
------

1. Teisės aktų apskaita
2. inkorporacija
3. Konsolidacija.
4. Kodifikacija - aukščiausio (kokybinio) lygmens teisės sisteminimas.

**Konsolidacija** - teisės akto pakeitimų integravimas į keičiamojo akto tekstą. Konsoliduota teisės akto versija (dar vadinama *aktualia redakcija*, *galiojančia versija*) parodo galiojančią teisės normą, atsižvelgiant į visus pradinės normos vėlesnius pakeitimus.

Paprastai konsoliduotos teisės aktų versijos neturi teisinės galios ir skirtos tik informacijai. Tai sietina su tuo, kad konsoliduotų versijų rengimas yra technininis procesas, neatliekant jokių procedūrų, kurios yra įprastos priimant teisės aktus.

Konsolidacija – vienas iš būdų panaikinti tuo pačiu klausimu besikaupiančią norminių teisės aktų gausą. Tai tokia teisės aktų sisteminimo forma, kai daugelis teisės aktų, reguliuojančių tą pačią socialinių santykių sritį, sujungiami į vieną apibendrintą (sustambintą) norminį teisės aktą. Tokį naujai sukurtą aktą teisėkūros institucija tvirtina kaip savarankišką teisės normų išraiškos formą, kartu pripažindama, kad ankstesni pavieniai šios srities teisės aktai neteko galios.

Rengiant teisinės konsolidacijos aktą visos ankstesnių teisės aktų normos išdėstomos tam tikra loginio nuoseklumo tvarka, sukuriama bendra loginė būsimo akto struktūra, daroma tam tikra teisinių formuluočių redakcija, šalinami prieštaravimai, pasikartojimai, trumpinamas apkrautas tekstas, taisoma pasenusi terminija, turinio atžvilgiu artimos jungiamos į vieną straipsnį ir t. t.

Nuorodos
--------
| **Raimundas Martinėlis** |
| --- |
| Gimė | 1964 m. gegužės 22 d. (58 metai)Rokiškio rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Galina |
| Vaikai | Mindaugas, Margarita |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Rokiškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | nepartinis |
|  |
| Alma mater | Kauno medicinos institutas |

**Raimundas Martinėlis** (g. 1964 m. gegužės 25 d. Rokiškio rajonas) – Lietuvos ir Rokiškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1988 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas otolaringologas, 2004 m. baigė Kauno medicinos universitetą, Sveikatos vadybos magistras.

1989–2016 m. VĮ Rokiškio ligoninės gydytojas, 2001–2016 m. šios ligoninės direktorius, vyriausiasis gydytojas. Nuo 2021 m. Kupiškio pirminės asmens sveikatos priežiūros centro direktorius.

2000–2004 m. 2007 m. ir 2011 m. Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narys.

2016–2020 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys. 

1995–2004 m. Lietuvos centro sąjungos, 2005–2016 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys.

Rotary klubo narys. Sutuoktinė Galina, vaikai Mindaugas, Margarita.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-21 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
| **Raimundas Čepukas** |
| --- |
| Gimė | 1960 m. birželio 14 d. (62 metai)Lietuva Dusetos |
| Sutuoktinis (-ė) | Laimutė |
| Vaikai | Aistė, Žilvinas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Utenos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Darbo partija  Liberalų ir centro sąjunga |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis institutasKauno technologijos universitetas |

**Raimundas Čepukas** (g. 1960 m. birželio 14 d. Dusetose) – Lietuvos ir Utenos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1983 m. Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute baigė biologiją, 1998 m. Kauno technologijos universitete edukologiją, 2005 m. Klaipėdos universitete apgynė disertaciją, socialinių mokslų daktaras.

1986–1995 m. Tauragnų vidurinės mokyklos direktorius, Utenos kolegijos Sveikatos priežiūros ir socialinės rūpybos fakulteto prodekanas, dekanas.

Nuo 2018 m. - Utenos kolegijos direktorius.

Lietuvos socialdemokratų partijos Utenos rajono skyriaus narys, Tauragnų skyriaus pirmininkas.

2010–2011 m. ir nuo 2011 m. Utenos rajono savivaldybės tarybos narys.

Utenos rajono švietimo tarybos narys. Žmona Laimutė, vaikai Aistė, Žilvinas.

Bibliografija
-------------

* Socialinio pedagogo veiklos perspektyvos (vizija) Lietuvoje. // Šiuolaikinės specialiosios ir socialinės pedagogikos problemos. 1999, p. 14-15.
* Socialinių pedagogų veiklos, profesinių kompetencijų ir studijų tikslų santykis. // Pedagogika. 2001, 53, p. 21-28.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
| **Jonas Samoška** |
| --- |
| Gimė | 1940 m. vasario 19 d. (83 metai)Lietuva Pagramantis, Tauragės valsčius |
|  |
| Veikla | Lietuvos dirigentas ir pedagogas |
|  |
| Alma mater | Lietuvos konservatorija |

**Jonas Samoška** (1940 m. vasario 19 d. Pagramantyje, Tauragės valsčius), choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

Baigęs Tauragės 1-ąją vidurinę mokyklą, 1960–1965 m. Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje-technikume neakivaizdiniu būdu studijavo choro dirigavimą (dėst. Lionginas Ragaišis). 1966–1973 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. Lionginas Abarius ir vyr. dėst. Hermanas Perelšteinas). Ir muzikos mokykloje, ir konservatorijoje valstybinius egzaminus laikė su savo vadovaujamais chorais.

Chorvedžio darbą pradėjo 1960 m. vadovaudamas Lomių ir Pagramančio mišriesiems chorams, o vėliau vadovavo Batakių miškų ūkio mišriajam chorui ir vaikų meno mėgėjų būreliams vidurinėje mokykloje. Su chorais dalyvavo 1965 m. respublikinėje dainų šventėje Vilniuje. J. Samoška 1968–1980 m. kūrybiškai dirbo su Vydmantų kultūros namų mišriuoju choru, kultūros namų meno vadovas. Chorą parengė Kretingos rajono ir 1970 m. bei 1980 m. respublikinėms dainų šventėms, konkursuose pelnė prizinių vietų, dainininkus išmokė sudėtingesnių kūrinių. Taip pat vadovavo Kretingos kultūros darbuotojų ir Palangos miesto moterų chorams, kuriuos irgi parengė respublikinėms dainų šventėms, su jais konkursuose laimėjo prizinių vietų. 1975–1976 m. buvo Palangos kultūros skyriaus vedėjas, vėliau Vidmantų ir Šventosios aštuonmečių mokyklų muzikos mokytojas ir vaikų chorų vadovas. 1981–1984 m. Alytaus miesto moterų choro vadovas, nuo 1984 m. rudens Tauragės vaikų muzikos mokyklos direktorius, rūpinęsis įrengti mokykloje geras darbo patalpas, nuo 1985 m. vadovavo Tauragės skaičiavimo mašinų elementų gamyklos mišriajam chorui ir vyrų vokaliniam ansambliui. Chorą parengė 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei Vilniuje.

1990–1994 m. Tauragės rajono tarybos deputatas, 1994 m. vasarą išvyko gyventi į JAV – Floridą (Kalifornijos valstija).

J. Samoška buvo Palangos miesto, Kretingos ir Tauragės rajonų dainų švenčių organizatorius, dirigentas ir vyr. dirigentas.

Įvertinimas
-----------

* 1988 m. apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.]
| **Jonas Savimbi** |
| --- |
|  |
| Žonašas Savimbis 1990 m. |
| Gimimo vardas | Jonas Malheiro Savimbi |
| Gimė | 1934 m. rugpjūčio 3 d.Munjangas, Bijės provincija, Portugalijos Vakarų Afrika Portugalija |
| Mirė | 2002 m. vasario 22 d. (67 metai)Lukusė, Mošiko provincija, Angola Angola |
|  |
| Partija |  FNLA (1964–66) UNITA (1966–2002) |
|  |
|  **Vikiteka** | Jonas Savimbi |

**Žonašas Maljeiras Savimbis** (port. *Jonas Malheiro Savimbi*, 1934 m. rugpjūčio 3 d. – 2002 m. vasario 22 d.) – Angolos revoliucinis politikas ir sukilėlių karinis lyderis, įkūręs Nacionalinę sąjungą už visišką Angolos nepriklausomybę (UNITA) ir jai vadovavęs. 1966–1974 m. UNITA vykdė partizaninį karą prieš Portugalijos kolonijinę valdžią, vėliau Angolos pilietinio karo metu susidūrė su Angolos išsivadavimo liaudies judėjimu (MPLA). Savimbis žuvo 2002 m. per susirėmimą su vyriausybės kariuomene.

Mirtis
------

Išgyvenęs daugiau nei pusę tuzino pasikėsinimų nužudyti ir mažiausiai 15 kartų buvęs paskelbtas mirusiu, Savimbis buvo nužudytas 2002 m. vasario 22 d. per mūšį su Angolos vyriausybės kariuomene prie upės krantų Mošiko provincijoje, jo gimtinėje. Per susišaudymą Žonasas patyrė 15 šautinių žaizdų galvoje, gerklėje, viršutinėje kūno dalyje ir kojose. Nors Savimbis atsakė ugnimi, jo žaizdos buvo mirtinos ir jis mirė beveik iš karto.

Dėl mistinės Savimbio reputacijos, kai jis slapstėsi nuo Angolos kariškių ir jų sovietų bei kubiečių karinių patarėjų, daugelis angoliečių suabejojo pranešimų apie jo mirtį 2002 m. pagrįstumu. Tik tada, kai Angolos valstybinėje televizijoje pasirodė jo kruvino ir kulkų suvarpyto kūno nuotraukos, o vėliau tai patvirtino Jungtinių Valstijų valstybės departamentas, pranešimai apie Savimbio mirtį mūšyje įgavo pasitikėjimo šalyje. Savimbis buvo palaidotas Luenos pagrindinėse kapinėse, Mošiko provincijoje. 2008 m. sausio 3 d. Savimbio kapas buvo išniekintas, o keturiems MPLA jaunimo organizacijos nariams buvo pateikti kaltinimai ir jie buvo suimti. Jo kūnas buvo ekshumuotas ir 2019 m. vėl viešai palaidotas.

Išnašos
-------

1. ↑  "Introduction: Angola", *The World fact book*, 2021-11-08
2. ↑  „Jonas Savimbi". *The Economist* (obituary) (The Economist Newspaper Limited). 2002-02-28. Suarchyvuotas originalas 2014-08-09.
3. ↑  „Savimbi 'died with gun in hand'". *BBC News* (BBC). 2002-02-25. Nuoroda tikrinta 2019-06-08.
4. ↑  Cawaia, Roja (2008-01-23). „Jonas Savimbi's tomb vandalised, says UNITA". *Mail and Guardian*. Nuoroda tikrinta 2019-06-08.
5. ↑  „Jonas Savimbi: Angola's former Unita leader reburied after 17 years". *BBC News* (BBC). 2019-06-01. Nuoroda tikrinta 2019-06-08.
| **Elia Kazan** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1909 m. rugsėjo 7 d.Konstantinopolis, Osmanų imperija |
| Mirė | 2003 m. rugsėjo 28 d. (94 metai)Niujorkas, JAV |
|  |
| Veikla | režisierius, prodiuseris, scenaristas, aktorius, rašytojas |

**Ilija Kazanas** (angl. *Elia Kazan* /ˈiːliə kəˈzæn/, gimęs kaip gr. Ηλίας Καζαντζόγλου = *Ilias Kazantzoglou*, 1909 m. rugsėjo 7 d. Konstantinopolis, Osmanų imperija – 2003 m. rugsėjo 28 d. Niujorkas, JAV) – Turkijoje gimęs Kapadokijos graikų kilmės amerikiečių režisierius, prodiuseris, aktorius, rašytojas ir scenaristas, laikraštyje „The New York Times" apibūdintas kaip „vienas gerbiamiausių ir įtakingiausių režisierių Brodvėjaus ir Holivudo istorijoje."

Biografija
----------

Nuo 1932 iki 1941 m. Grupiniame teatre dirbo aktoriumi ir režisieriumi. 1947 m. su Ly Strasbergu, Šeril Kroford ir Robertu Luisu įkūrė „Aktorystės studiją".

Kino režisieriaus karjerą pradėjo XX a. 5–ojo dešimtmečio viduryje. Režisavo tokius žinomus filmus, kaip *A Streetcar Named Desire* („Geismų tramvajus", 1951), *On the Waterfront* („Uoste", 1954), *East of Eden* („Į rytus nuo Rojaus", 1955), *Baby Doll* („Lėlytė", 1956), *America America* („Amerika, Amerika", 1963). Du kartus apdovanotas „Oskaru" už geriausią režisūrą filmuose *Gentleman’s Agreement* („Džentelmeno susitarimas", 1947) ir „Uoste". Tris kartus gavo Tony apdovanojimą, keturis kartus – „Auksinį gaublį". Aktoriai už vaidmenis I. Kazano režisuotuose filmuose buvo 21 kartą nominuoti „Oskarui", devynis kartus šį apdovanojimą laimėjo.

Nuorodos
--------

* I. Kazano filmografija
* I. Kazano bibliografija

Išnašos
-------

1. ↑  Dictionary.com – Kazan
2. ↑  Oxford Learners' Dictionary – Elia Kazan
3. ↑  „Ηλίας". Wiktionary. Nuoroda tikrinta 2023-02-11.
4. ↑  Rothstein, Mervyn (2003-09-28). „Elia Kazan, Influential Director, Dies at 94". *The New York Times*. Nuoroda tikrinta 2023-02-11.
5. ↑  Rapf, Joanna E. (2003). *On the Waterfront.* Cambridge University Press.
6. ↑  Warren, Larry (1998) *Anna Sokolow The Rebellious Spirit*. New York: Routledge. pp.89–94. ISBN 90-5702-185-4
7. ↑  „Elia Kazan. Biography". IMDb. Nuoroda tikrinta 2023-02-11.
| **Euphausiacea** |
| --- |
| Šiaurinis krilis (*Meganyctiphanes norvegica*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Potipis: | Vėžiagyviai  *( Crustacea)* |
| Klasė: | Aukštesnieji vėžiagyviai  *( Malacostraca)* |
| Būrys: | Eufazijos  *( Euphausiacea)* |

 |
| Binomas |
| ***Euphausiacea***Dana, 1852 |

**Eufazijos** (*Euphausia*) – smulkūs, planktoniniai aukštesnieji vėžiagyviai, aptinkami visuose vandenynuose. Ši vėžiagyvių grupė yra vadinama kriliu.

Klasifikacija
-------------

Eufazijų būriui priklauso dvi šeimos. *Euphausiidae* šeimai priklauso 85 rūšys, *Bentheuphausiidae* šeimoje yra tik viena rūšis.

Sandara
-------

Kūną sudaro 21 segmentas. Dažniausiai 1–2 cm dydžio vėžiagyviai, tačiau yra kelios rūšys (pvz. *Thysanopoda spinicauda*), kurių ilgis siekia 6–15 cm. Karapaksas suaugęs su krūtine. Skirtingai, nei krevečių, žiaunos nepridengtos. Turi dvi antenas. Krūtinės kojos dvišakos. Sudėtinės (facetinės) akys yra ant stiebelių. Turi fotoftorus (švytėjimo organai). Gerai išvystyta kraujotakos sistema.

Biologija
---------

Gyvena 2–6 metus. Užima svarbią vietą mitybos grandinėje. Dauguma eufazijų minta fitoplanktonu, yra filtratorių ir taip pat kelios giluminės rūšys minta zooplanktonu. Filtratoriai, giluminiai – plėšrūs. Eufazijos – baltymų šaltinis banginiams, ruoniams, paukščiams ir žuvims.
Eufazijų vystymasis sudėtingas, nes yra kelios lervinės stadijos. Nauplijaus, pseudometanauplijaus ir metanauplijaus stadijose maitinasi trynio turiniu. Kalytopsio stadijoje jau susiformuoja karapaksas ir lerva pradeda maitintis. Furcilijos fazėje susiformuoja segmentai.

Šaltiniai
---------

* Rusty Dornin Antarktikos krilio populiacijos mažėjimas. CNN (anglų k.)
* Volker Siegel (2011) Euphasidae Dana, 1852 Pasaulio Euphausiacea duomenų bazė. Jūros rūšių registras angl.
* Andreas Maas; Dieter Waloszek (2001) "Eufazijų lervų vystymąsis ir filogenetinė analizė (PDF). Hidrobiologija. Psl.17, 30, 36, 147
* Kazlauskas, Ričardas. Bestuburių zoologija. Mokslas, 1988 ISBN-10: 5420001438, 206 psl.
| **Pholiota adiposa** |
| --- |
| Lipnioji skujagalvė (*Pholiota adiposa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Gleiviabudiniai  *( Strophariaceae)* |
| Gentis: | Skujagalvė  *( Pholiota)* |
| Rūšis: | Lipnioji skujagalvė  *( Pholiota adiposa)* |

 |
| Binomas |
| ***Pholiota adiposa***(Batsch) P. Kumm. 1871 |
|  Index Fungorum |

**Lipnioji skujagalvė** (*Pholiota adiposa*) – skujagalvių (*Pholiota*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio, retai dideli. Kepurėlė 5-8 (10-15) cm skersmens, užaugusi paplokščia, su buku gūbreliu arba be jo, gleivėta, geltonai ruda, žvynuota. Lakšteliai šviesiai geltoni, seni- žalsvai rudi, tankūs, priaugtiniai. Kotas 5-8 (10)x0,5-1,5 cm, į pamatą storėjantis, gleivėtas, žvynuotas. Trama gelsvai ruda, minkšta, nekarti, be ypatingo kvapo. Sporos 5-6,5x3,5 μm.

**Būdingi požymiai**: labai panaši į auksaviršę skujagalvę, bet šios vaisiakūniai ne gleivėti, sporos didesnės (8-10x5-6 μm).

Auga pavieniui, grupelėmis, vasarą, rudenį, ant lapuočių, dažniausiai drebulių, juodalksnių, kelmų, kamienų, stuobrių. Mitybinė vertė nežinoma. Retesnė nei auksaviršė.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, p. 245


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lipnioji skujagalvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 55°18′15″š. pl. 23°51′47″r. ilg.﻿ / ﻿55.3042°š. pl. 23.8630°r. ilg.﻿ / 55.3042; 23.8630

| Lipliūnų dvaras |
| --- |
| Dvaro rūmai (2020 m.) Dvaro rūmai (2020 m.) |
| Vieta | Lipliūnai, Kėdainių rajonas |
| Bajorų giminės | Montvilos, Žebrauskai, Zberšauskai |
| Parkas | fragmentai |
| Savininkas | Privatūs asmenys |

**Lipliūnų dvaras** – dvaras Lietuvoje, Kėdainių rajone, Lipliūnų kaime.

Istorija
--------

Montvilų giminei priklausęs Lipliūnų dvaras žinomas nuo XVIII a. 1822 m. paminėta ir A. Montvilai priklausanti Lipliūnų dvarvietė su dvaro rūmu. 1869 m. dvaras atiteko Žebrauskų giminei – Alinai Žebrausienei ir jos dukterims Adelei ir Marijai.

Rūmai 2021 m.
Ūkvedžio namas
1892 m. dvaro valdą sudarė 342,8 ha žemės, stovėjo 10 pastatų, rūmai buvo mūriniai, dengtas gontais. Taip pat sodyboje augo vaismedžių sodas, buvo iškasti 3 nedideli tvenkiniai. Marijos ir Levo Zberšauskų duktė Alina Zberšauskaitė, baigusi farmacijos studijas Estijoje, grįžo į Lietuvą, 1921 m. ištekėjo už Lietuvos karininko Česlovo Christausko (1895–1944 m.). 1922 m. dvaras nuosavybės teise atiteko jai. Tuo metu valdomas dvaro žemės plotas buvo 82 ha. 1941 m. dvaras nacionalizuotas, o Č. Christauskas ištremtas. Tarybiniais laikais Lipliūnų dvare veikė pradinė mokykla. 1992 m. rūmai grąžinti šeimininkams.

Architektūra
------------

Likę du dvaro pastatai – 1836 m. statyti mūriniai dvaro rūmai su balkonu, paremtu 4 dorėninėmis kolonomis ir mezoninu ir raudonų plytų mūro 1 aukšto ūkvedžių namas. Taip pat likę parko fragmentai su tuopų alėja, buvęs tvenkinėlis, fontanas, akmenų grindinio ruožas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 219 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑   Jolanta Garkauskaitė. „Lipliūnų dvaras tuopų pavėsyje", *welovelithuania.com*
3. ↑  „Objekto Nr. 38287 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
4. ↑  „Objekto Nr. 38288 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.