recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Roza Liuksemburg*Rosa Luxembourg*** |
| --- |
|  |
| Rosa Luxemburg |
| Gimė | 1871 m. kovo 5 d.Zamostėje, Lenkija |
| Mirė | 1919 m. sausio 16 d. (47 metai)nužudyta Berlyne kartu su K. Lybknechtu |
|  |
| Veikla | Lenkijos ir Vokietijos kairiojo sparno politinė veikėja |
| Partija | marksizmo teoretikė |
|  |
| Alma mater | 1892 m. Ciuricho universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Rosa Luxemburg |

Rosa Luxembourg
**Roza Liuksemburg** (*Rosa Luxembourg*, 1871 m. kovo 5 d. Zamostėje, Lenkija – 1919 m. sausio 16 d. nužudyta Berlyne kartu su K. Lybknechtu) – Lenkijos ir Vokietijos kairiojo sparno politinė veikėja, marksizmo teoretikė.

Biografija
----------

Gimė 1871 m. kovo 5 d. Lenkijos žydų šeimoje. Buvo penktasis ir jauniausias vaikas šeimoje. 1873 m. šeima persikėlė į Varšuvą. Nuo 1880 m. mokėsi Varšuvos mergaičių gimnazijoje. Jau nuo 16 metų dalyvavo revoliuciniame judėjime. Dėl dalyvavimo pogrindinėje socialistinės Proletariato partijos veikloje, buvo persekiojama Lenkijos policijos ir 1889 m. emigravo į Šveicariją. 1889–1892 m. Ciuricho universitete studijavo gamtos mokslus ir politinę ekonomiką, 1892–1894 m. – teisę, 1898 m. apgynė daktarinę disertaciją „Pramonės vystymasis Lenkijoje".

1892 m. – lenkų leidyklos Paryžiuje darbuotoja, žurnalistė. 1893–1906 m. Lietuvos ir Lenkijos socialdemokratijos, vėliau – Lenkijos ir Vokietijos socialdemokratų veikėja. 1906 m. suimta Varšuvoje, bet netrukus paleista dėl sveikatos. 1907 m. aktyviai dalyvavo Štutgarte vykusio Antrojo Internacionalo veikloje. Išvyko į Vokietiją. Iki Pirmojo pasaulinio karo vadovavo radikaliam kairiosios opozicijos sparnui partijoje. 1914 m. rugpjūtį įkūrė marksistinę „Spartako" grupę, kuri agitavo už Pasaulinę proletarų revoliuciją. Po 1915 m. vasario 18 d. vykusio mitingo Frankfurte, kuriame aktyviai pasisakė buvo vieneriems metams uždaryta į kalėjimą. 1916 m. praėjus keliems mėnesiams po paleidimo, buvo suimta ir nuteista dar dvejiems su puse metų kalėjimo. Net ir įkalinta tęsė agitacinę ir propagandinę veiklą. Nuo 1918 m. gruodžio kartu su K. Lybknechtu organizavo Vokietijos komunistų partijos įkūrimą. Sveikino 1919 m. pradžioje Berlyne prasidėjusį kairiųjų darbininkų Spartakininkų sukilimą.

1919 m. sausio 16 d. naktį Laisvojo korpuso kareivių suimta, nužudyta ir įmesta į Landsvero kanalą. Birželio 13 d. palaidota Friedrichsfeldo kapinėse kartu su kitais nužudytais revoliucionieriais. 1919 m. nužudytas ir jos vyras Leo Jogiches Tiška.

1912 m. parašė teorinį veikalą „Kapitalo kaupimas". Apie 700 straipsnių, pamfletų ir knygų autorė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Regina Jasiulevičienė. Rosa Luksemburg (Roza Liuksemburg, Luxemburg)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 685 psl.

Nuorodos
--------

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Rosa Luxemburg***
Plokščiasis mimeografasRotatorius
**Rotatorius** arba *mimeografas* (lot. *rotor* 'suku') – dauginimo aparatas mašinraščio tekstams, brėžiniams, piešiniams dauginti nedideliais tiražais.

Istorija
--------

Plokščiąjį mimeografą išrado Tomas Edisonas. Jo aparatą sudarė elektrinė plunksna, kuria rašant plona adata specialiame popieriuje buvo pramušamos mažos skylutės dažams nuo volelio patekti ant rašomojo popieriaus. Vėliau matrica buvo gaminama rašomąja mašinėle su nuimta dažančiąja juostele. Mašinėlės literos vaškuotame popieriuje pramuša raidės atspaudą, per kurį ant popieriaus ir patenka dažai.

Paprasčiausias mimeografas – tai trafaretas su išpjautomis raidėmis, kurios ant bet kurio paviršiaus atspaudžiamos dažais padengtu voleliu.

Šiuolaikinis rotatorius
-----------------------

Būna rankinis ir su elektros varikliu. Turi sukamąjį cilindrą su trafaretu. Trafarete pramušami teksto raidžių kontūrai, pro juos dažai patenka ant popieriaus; našumas apie 1000 atspaudų per valandą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 462 psl.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rotatorius** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Rygos garsas** – Latvijos lietuvių *visuomenės, politikos, literatūros ir mokslo laikraštis*, ėjęs 1909–1917 m. Rygoje.

Istorija
--------

Leido bendrovė (atstovai: Jonas Linartas, Antanas Macijauskas, K. Vizbaras), nuo 1910 m. – Šv. Kazimiero draugija. 1911–1912 m. 1917 m. ėjo kartą, kitais metais – dukart per savaitę. Spausdino Juntario spaustuvė, Lipkisto spaustuvė, Narkevičiaus ir Janulevičiaus spaustuvė Rygoje. Išėjo 716 numerių. Tiražas 1500 egz. (1910 m.). Leido „Priedą prie Rygos garso".

Katalikiškos krypties leidinys. Rašė apie Latvijoje gyvenančių lietuvių švietimo, religijos, kultūros problemas, informavo apie Lietuvos politinį, ekonominį ir socialinį gyvenimą, užsienio šalių svarbiausius įvykius.

Bendradarbiavo Tadas Balanda, Pranas Vytautas Būdvytis, Stasys Butkus, A. Lukša, J. Martinaitis, Pranas Mašiotas, Adolfas Sabaliauskas, G. Taučius, Juozas Tumas-Vaižgantas ir kt.

Redaktoriai
-----------

* Juozapas Bikinas, J. Bajoras, Kazys Bizauskas, Jonas Kriaučiūnas, J. Linartas, Domas Šidlauskas, A. Šimoliūnas, Juozas Tūbelis, Adolfas Vėgėlė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 427 psl.

Nuorodos
--------

* „Rygos garsas". E-paveldas.lt
| Sambirasukr. *Самбір* |
| --- |
|              |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

SambirasSambiras

49°31′0″ š. pl. 23°12′10″ r. ilg.﻿ / ﻿49.51667°š. pl. 23.20278°r. ilg.﻿ / 49.51667; 23.20278﻿ (Sambiras)Koordinatės: 49°31′0″ š. pl. 23°12′10″ r. ilg.﻿ / ﻿49.51667°š. pl. 23.20278°r. ilg.﻿ / 49.51667; 23.20278﻿ (Sambiras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ukrainos vėliava Ukraina |
| **Sritis** | Lvovo sritis Lvovo sritis |
| **Rajonas** | Sambiro rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2012 m.) | 35 002  |
|  |
|  **Vikiteka** | Sambiras |

**Sambiras** (ukr. *Самбір*; lenk. *Sambor*) – miestas Lvovo srityje, vakarų Ukrainoje. Rajono administracinis centras. Įsikūręs netoli pasienio su Lenkija.

Istorija
--------

Gyvenvietė vadinta *Pohonych*, pirmą kartą paminėta XIII a. kai buvo sunaikinta totorių. Gyventojai atstatė naują kaimą, maždaug 2 km nuo senos gyvenvietės, ir pavadino jį *Naujuoju Sambiru*. 1390 m. gruodžio 13 d. buvo suteiktos Magdeburgo teisės. 1419 m. birželio 5 d. Lietuvos didysis kunigaikštis ir Lenkijos karalius Jogaila pastatė medinę pilį. 1498 m. miestą sunaikino totoriai, dėl to Jonas Albrechtas miestą atleido nuo mokesčių. 1637 m. Sambirą smarkiai sunaikino ugnis.

1772 m. atiteko Austrijos imperijai. Buvo imperijos sudėtyje iki 1918 m.

Miestų partnerystė
------------------

* Lenkija Bžožuvas, Lenkija
* Lenkija Kostšynas prie Odros, Lenkija
* Lenkija Osvencimas, Lenkija
* Lenkija Ustšiki Dolnas, Lenkija
* Slovakija Snina, Slovakija

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Sambir (Sambiras)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012. 15-16 psl.
**Santaros–Šviesos federacija** – liberalios krypties lietuvių išeivių organizacija.

Federacija susikūrė 1957 m. JAV, susijungus 1947 m. Tiubingene (Vokietija) įkurtam akademinio jaunimo, studijavusio Tiubingeno universitete, sambūriui „Šviesa" ir 1954 m. JAV įkurtai liberalinio jaunimo organizacijai „Santara". Pagrindiniu organizacijos siekiu buvo ir tebėra siekis išlaikyti lietuvybę išeivijoje. Sovietmečiu organizacija „Santara–Šviesa" tapo žinoma, po to, kai pasisakė už ryšių palaikymą su okupuota Lietuva. Tuo metu kitos lietuvių išeivių organizacijos tokiai veiklai nepritarė ir siūlė bendrauti tik su Lietuvoje gyvenusiais artimaisiais.

Federacijos iniciatoriumi buvo Vytautas Kavolis, ėmęsis įgyvendinti prof. Stepono Kairio šūkį Lietuvos šviesuomenei, pasitraukusiai į Vakarus – „Veidu į Lietuvą". Aktyviausi nariai – Jonas Kiznis, Petras Tunkūnas, Valdas Adamkus, Egidijus Aleksandravičius, Kazys Almenas, Darius Kuolys, Arnas Liauksminas, Algis Mickūnas, Rein Raud, Gintaras Varnas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Linas Saldukas. „Santara–Šviesa"*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012. 99 psl.

Nuorodos
--------

* Jubiliejaus minėjimas
* Santaros-Šviesos puslapis
* Santaros-Šviesos Facebook puslapis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Stabilios dinaminės sistemos fazinė erdvė.
Matematikoje ir fizikoje, **fazinė erdvė** yra erdvė, kurioje yra atvaizduojamos visos galimos sistemos būsenos, kurios atitinka vienintelį tašką fazinėje erdvėje.

Mechaninių sistemų fazinė erdvė yra sudaryta iš padėties ir impulso kintamųjų. Tokia, schema, kurioje yra padėtis ir momentas, dar vadinama faziniu portretu arba fazine diagrama.

Pavyzdžiai
----------

### Mažoms dimensijoms

Paprastoms sistemoms gali būti keli arba vienas, du laisvės laipsniai. Vienas laisvės laipsnis yra, kai savarankiška paprastoji diferencialinė lygtis yra vieno kintamojo, {\displaystyle dy/dt=f(y)}, jos rezultatas yra vienmatė sistema, kuri vadinama fazine linija. Paprasčiausi pavyzdžiai yra eksponentinis augimo modelis ir logistinis augimo modelis.

Dvimatės sistemos fazinė erdvė yra vadinama fazine plokštuma, kuri pasitaiko klasikinėje mechanikoje, kai dalelė juda vienoje dimensijoje ir kur du kintamieji yra padėtis ir greitis. Šiuo atveju fazinis portretas duotų informaciją apie sistemos dinamiką, pvz. Van der Polo osciliatorius.

### Chaoso teorija

Klasikiniai fazinių diagramų pavydžiai chaoso teorijai:

* Lorenco atraktorius
* Populiacijos augimas

### Kvantinė mechanika

Kvantinėje mechanikoje, fazinės erdvės koordinatės *p* ir *q* tampa Hermito operatoriais Hilberto erdvėje.
| **Juozas Šilanskas** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. kovo 2 d.Novaja Lialia, Sverdlovsko sritis, Rusija |
| Mirė | 2022 m. gruodžio 2 d. (67 metai)Marcinkonys |
| Tėvai | Ona ir Pranas Šilanskai |
|  |
| Veikla | ekonomistas, Varėnos rajono savivaldybės politinis veikėjas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Juozas Šilanskas** (1955 m. kovo 2 d. Novaja Lialia, Sverdlovsko sritis, Rusija – 2022 m. gruodžio 2 d. Marcinkonys) – Lietuvos ekonomistas, Varėnos rajono savivaldybės politinis veikėjas.

Biografija
----------

Gimė tremtinių šeimoje. 1962 m. grįžo į Lietuvą ir pradėjo lankyti Varėnos rajono Marcinkonių vidurinę mokyklą. 1973 m. įstojo į Vilniaus valstybinį universitetą ir 1978 m. įgijo ekonomisto kvalifikaciją.

1978–1980 m. tarnavo TSRS kariuomenėje. 1980–1982 m. Varėnos rajono vykdomojo komiteto Finansų skyriaus vyresnysis revizorius – inspektorius žemės ūkiui. 1982–1993 m. – Varėnos gelžbetoninių konstrukcijų gamyklos gamybos planavimo skyriaus viršininkas, nuo 1990 m. – direktorius ekonomikai. 1993–2001 m. Lietuvos taupomojo banko Varėnos skyriaus valdytojas. 2001–2005 m. Vilniaus banko Alytaus filialo Varėnos klientų aptarnavimo skyriaus viršininkas. 2005–2008 m. Lietuvos metrologijos inspekcijos Finansų skyriaus viršininko pavaduotojas. 2008–2010 m. Alytaus apskrities viršininko pavaduotojas, 2010–2012 m. socialinių reikalų ir darbo ministro patarėjas.

Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos – Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys, nuo 2001 m. šios partijos Varėnos skyriaus pirmininkas. 1995–1997 m. 1997–2000 m. 1997–2000 m. ir 2011 m. gegužės – liepos mėn. Varėnos rajono savivaldybės tarybos narys.

Po sunkios ligos mirė 2022 m. gruodžio 2 dieną Marcinkonyse.

Žmona Birutė, dukra Eglė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. vasario 27 d. savivaldybių tarybų rinkimai
| **Vytautas Jonas Bagdanavičius** |
| --- |
| Gimė | 1908 m. gruodžio 26 d.Slavikai, Šilgalių valsčius |
| Mirė | 2001 m. vasario 27 d. (92 metai)Čikaga, Ilinojus, JAV |
|  |
| Veikla | kunigas, rašytojas, spaudos darbuotojas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Vytautas Jonas Bagdanavičius** (1908 m. gruodžio 26 d. Slavikuose, Šilgalių valsčiuje – 2001 m. vasario 27 d. Čikagoje, Ilinojuje, JAV) – Lietuvos kunigas, rašytojas, spaudos darbuotojas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Baigęs Kudirkos Naumiesčio vidurinę mokyklą, 1926 m. mokėsi Kudirkos Naumiesčio mokytojų kursuose. 1926–1930 m. mokytojavo, paskui įstojo į Vilkaviškio kunigų seminariją. 1936 m. įšventintas kunigu, Vytauto Didžiojo universitete studijavo teologiją, 1939 m. įsigijo teologijos licenciato laipsnį, o vėliau ligi 1943 m. studijavo humanitarinius mokslus. 1938 m. Grenoblio universitete studijavo prancūzų kalbą, 1944 m. Miuncheno universitete – filosofiją ir psichologiją.

Nuo 1936 m. dirbo vikaru įvairiose Lietuvos parapijose, nuo 1942 m. – pranciškonų kapelionas. 1945 m. Vokietijoje įsteigė laikraštį „Naujasis gyvenimas" ir iki 1948 m. jį redagavo. 

1949 m. atvyko į JAV, įstojo į marijonus ir įsijungė į jų darbus. 1950–1951 m. savaitraščio „Laivas" redaktorius, nuo 1952 m. dienraščio „Draugas" moderatorius, rašė vedamuosius, vadovavo Lietuviškos knygos klubui. Nuo 1960 m. Čikagos marijonų vienuolyno vyresnysis. 1964–1967 m. Lietuvių žurnalistų sąjungos centro valdybos pirmininkas. Nuo 1963 m. Pedagoginio lituanistikos instituto rektorius, institute skaitė kursus apie tautos sampratą ir tautinę individualybę. 

Suredagavo prelato M. Krupavičiaus atsiminimus (1972 m.), paskelbė religinių veikalų ir straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Lietuvių laikraštininkas išeivijoj 1964 m.
* Kultūrinės gelmės: Tautosakinė studija 1969 m.
* Vilniaus vyskupo užrašai: romanas 1970 m.
* Laumės, jų religija ir kultūra. Chicago: Pedagoginis lituanistikos inst. ir lituanistikos tyrimo ir studijų centras, 1982 m. 290 p. ISBN 0936694491.
* Tikėjimo, išminties ir taikos dvasia, 1991 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Jonas Bagdanavičius. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2022-10-30).
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 48 psl.
3. ↑  Aidai, 1969 m. Nr. 10, gruodis
*Kitos reikšmės – Stirniai (reikšmės).*

| Stirniai |
| --- |
| Rytinis Stirnių galasRytinis Stirnių galasRytinis Stirnių galas |
| Vieta | Molėtų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 8,718 km² |
| Kranto linijos ilgis | 42,84 km |
| Kilmė | ledyninis, rininis |
| Vidutinis gylis | 6,3 m |
| Didžiausias gylis | 35,1 m |
| Įteka | S-1, 9 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Stirnė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Stirniai

  |
| **Koordinatės** |  55°15′35″ š. pl. 25°36′07″ r. ilg.﻿ / ﻿55.25972°š. pl. 25.60194°r. ilg.﻿ / 55.25972; 25.60194Koordinatės: 55°15′35″ š. pl. 25°36′07″ r. ilg.﻿ / ﻿55.25972°š. pl. 25.60194°r. ilg.﻿ / 55.25972; 25.60194 |

**Stirniai** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, apie 9 km į šiaurės rytus nuo Molėtų. 

Ežeras ilgas, vingiuotas, ištįsęs iš vakarų į rytus. Ilgis iš vakarų į pietryčius – 9,7 km, didžiausias plotis – 2,3 km. Altitudė 147,5 m. Gylis siekia 35,1 m. Ežero kranto linija labai vingiuota, gausybė pusiasalių, iškyšulių, įlankų (Šiuškienės ragas, Čiurelio įlanka, Pagojų ragas, Kulinių ragas, Vieštauto pusiasalis, Žvirbliuko pusiasalis ir kt.). Kranto linijos ilgis 35,39 km, su salų krantų linijomis 42,84 km. Krantai aukšti, iki 20–25 m, vietomis pelkėti (Kraujelių, Mindūnų, Pastirnos, Paljūnės, Raisto pelkės). Iš šiaurės ir rytų Stirnius supa Labanoro giria (Labučio, Pandinės, Poviliškio, Pagraužės, Tankumyno, Beržyno miškai). Ežere yra 7 salos: Bakosa 18,89 ha, Baniukų sala 14,16 ha, Blinda 1,12 ha, Kulinių sala 0,51 ha ir 3 bevardės salos (0,3 ha, 0,1 ha ir 0,04 ha). Salose yra retųjų augalų.

Į Stirnius suteka keletas upelių (tame tarpe iš Paščio), pietryčiuose išteka Stirnė (į Tramį, Lakajos baseinas). Ežero pratakumas 31 %.

Vienoje iš salų (Bakosa, seniau – botaninis draustinis) rasta ~200 aukštesniųjų augalų rūšių, tame tarpe plaukuotoji jonažolė, paprastasis žalčialunkis, kvapioji stumbražolė. Visas Stirnių ežeras įtrauktas į Labanoro regioninį parką ir Stirnių hidrografinį draustinį.

Ežero šiauriniame pakraštyje išsidėstę Kulinių, Purvėnų, Giliųjų, kaimai, pietrytiniame pakraštyje išsidėstęs Stirnių kaimas, pietvakariniame – Mindūnai, rytuose – Kraujeliai, pietuose – Žagarai, Gradniškės, Miliai, Strižaučiškė, Paąžuoliai, Stroliškiai, Zamokai. Veikia 3 kaimo turizmo sodybos. Pietrytinėje pakrantėje yra stovyklavietė.

Ežerėvardis kilo nuo gyvūno pavadinimo *stirna*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Stirniai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 108
2. ↑  *Stirniai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 109
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 315
| Žeimenys |
| --- |
|  |
| Vieta | Švenčionių raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 4,438 km² |
| Kranto linijos ilgis | 38,8 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 6,9 m |
| Didžiausias gylis | 23,5 m |
| Įteka | Šakarva, Laukupė, Kretuona, Baltelė (Jaurupė), bevardis upelis |
| Išteka | Žeimena |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Žeimenys

  |
| **Koordinatės** |  55°17′14″ š. pl. 26°03′37″ r. ilg.﻿ / ﻿55.28722°š. pl. 26.06028°r. ilg.﻿ / 55.28722; 26.06028Koordinatės: 55°17′14″ š. pl. 26°03′37″ r. ilg.﻿ / ﻿55.28722°š. pl. 26.06028°r. ilg.﻿ / 55.28722; 26.06028 |
|  |
|  Vikiteka | Žeimenys |

**Žeĩmenys** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, į rytus ir šiaurės rytus nuo Kaltanėnų, Aukštaitijos nacionaliniame parke.

Ežeras itin ilgas ir siauras, primena upę. Išsidriekęs šiaurės–pietų kryptimi 11,2 km, plotis iki 2,1 km. Altitudė 138,3 m. Šiaurinėje dalyje yra dvi įlankos, atsišakojančios rytų ir vakarų link. Ežero gylis siekia 23,5 m. Būdingi aukšti (10-15 m), vietomis su terasomis, krantai. Kranto linijos ilgis 36,1 km, su salų krantais 38,8 km. Ežerą supa Kaltanėnų (pietuose), Pakretuonės (rytuose), Šakarvos (šiaurėje), Obelų Rago (vakaruose), miškai. Žeimenyse yra 12 salų: pietinėje dalyje 3 salos (0,91 ha, 0,37 ha ir 0,05 ha), vidurinėje dalyje 3 salos (0,36 ha, 0,15 ha ir 0,07 ha) ir vakarinėje įlankoje 6 salos (0,57 ha, 0,55 ha, 0,24 ha, 0,22 ha, 0,05 ha ir 0,01 ha). Atabradą dengia smėlis, žvyras, dugne pakaitomis eina seklumos ir duburiai, 90 % jo paviršiaus padengta dumblu. Pakrantės ir įlankos užžėlusios vandens augmenija. Vandens skaidrumas (vasarą) iki 3 m.

Pietinė pakrantė (prie kelio  **4413**  Šakališkė–Murmos )

| Žodžio kirčiavimas (3b kirčiuotė) |
| --- |
|
| Vardininkas: | Žeĩmenys |
| Kilmininkas: | Žeimenų̃ |
| Naudininkas: | Žeimeni̇̀ms |
| Galininkas: | Žei̇̃menis |
| Įnagininkas: | Žeimenimi̇̀s |
| Vietininkas: | Žeimenysè |

Į Žeimenis įteka Laukupė (iš Laukojo ežero), Kretuona (iš Kretuono ežero), Baltelė (Jaurupė) (iš Ūsių ežero), pietvakariuose išteka Neries intakas Žeimena. Šiaurėje ežeras sąsiauriu (Šakarva) jungiasi su Šakarvų ežeru. Ežero pratakumas 698 % per metus.

Ežere gyvena 14 rūšių žuvys: lydekos, lynai, karšiai, ešeriai, kuojos, raudės, karosai, plakiai, unguriai, aukšlės, pūgžliai, stintos, meknės, vėgėlės, ripusai, lašišos, šlakiai, vaivorykštiniai upėtakiai. Įveista mizidžių, gamaridų.

Prie Žeimenų įsikūrusios šios gyvenvietės: Šakarva, Pelekas, Kretuonėlė, Kaltanėnai, Ožkiniai, Obelų Ragas, Pažeimenys, Padumblys, Senieji Bajorai, Naujieji Bajorai. Veikia 6 kaimo turizmo sodybos. Aplink ežerą yra apie 10 poilsiaviečių ir stovyklaviečių, baidarių nuomos punktas. Pietvakarine pakrante eina kelias  **111**  Utena–Kaltanėnai–Švenčionys , į kurį įsijungia kelias  **4413**  Šakališkė–Murmos , vakarine ir šiaurine – kelias  **114**  Molėtai–Kaltanėnai–Ignalina . Šiauriniu krantu eina riba su Ignalinos rajonu.

1967 m. ežeras paskelbtas ornitologiniu draustiniu.

Nuorodos
--------

* Žeimenų ežeras ir apylinkės: Balticmaps.eu

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Žeimenys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 642
| Baluošas |
| --- |
| Baluošo pakrantė šalia VaidžiuškiųBaluošo pakrantė šalia VaidžiuškiųBaluošo pakrantė šalia Vaidžiuškių |
| Vieta | Ignalinos raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 4,226 km² |
| Kranto linijos ilgis | 19,4 km |
| Kilmė | Ledyninis |
| Vidutinis gylis | 10,70 m |
| Didžiausias gylis | 33,7 m |
| Įteka | Būka |
| Išteka | Kragžlė (Srovė) |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Baluošas

  |
| **Koordinatės** |  55°24′03″ š. pl. 26°01′46″ r. ilg.﻿ / ﻿55.40083°š. pl. 26.02944°r. ilg.﻿ / 55.40083; 26.02944Koordinatės: 55°24′03″ š. pl. 26°01′46″ r. ilg.﻿ / ﻿55.40083°š. pl. 26.02944°r. ilg.﻿ / 55.40083; 26.02944 |
|  |
|  Vikiteka | Baluošas |

**Baluošas** – ežeras rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, Aukštaitijos nacionaliniame parke, apie 8,5 km į šiaurės vakarus nuo Ignalinos. Ežeras ledyninės, rininės kilmės. Ežero duburį sudaro dvi lygiagrečios rinos, atskirtos povandeninio gubrio. Krantas labai vingiuotas, šiaurinis – smėlingas, lėkštas, kiti – aukštesni, žvyringi. Krantai beveik ištisai apaugę medžiais. Ežerą supa Ažvinčių-Minčios giria.

Baluošo ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 4,85 km, plotis 1,34 km. Altitudė 142,7 m. Kranto linijos ilgis 15,05 km, su salų krantų linijomis 19,4 km. Ežere yra 8 miškingos salos (Ilgasalė 6,12 ha, Liepų 4,13 ha, Degėsių 1,47 ha, bevardės 0,28 ha, 0,28 ha, 0,17 ha, 0,13 ha ir 0,03 ha). Vienoje iš jų salų, Ilgasalėje, yra nedidelis ežerėlis, kurį su Baluošu jungia sąsiauris. Šiaurėje įteka Būkos upė iš Utenykščio ežero, pietuose išteka Kragžlė (Srovė) į Baluošykščio ežerą (Žeimenos upės baseinas).

Žvejyba (lydekos, karšiai, kuojos, ešeriai, seliavos, aukšlės). Prie ežero esantys kaimai: Vaidžiuškės, Trainiškis, Šuminai, Strazdai, Ripelialaukis, Beržaragis. Veikia 4 kaimo turizmo sodybos. Pietine pakrante eina kelias  **1423**  Aza–Vaišniūnai–Ginučiai–Kirdeikiai . Šiauriniu krantu eina riba su Utenos rajonu.

Ežerėvardis *Baluõšas* kilęs arba nuo *balas* („baltas"), arba nuo *bala* („klampi vieta, klanas, valka").

Baluošas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Marija Vasiliauskienė. *Baluošas (Ignalinos r.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 198
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 57
Matematikoje **seka** vadinama kažkokia tvarka išrašyta skaičių (arba kitų elementų) aibė, pvz.:

{\displaystyle \lbrace \;1,2,3,4,5,6,7,\dots \;\rbrace }
{\displaystyle \lbrace \;A,B,C,D,E,F\;\rbrace }
Individualūs elementai vadinami **sekos nariais**. **Seka** gali turėti baigtinį arba begalinį narių skaičių. **Sekoje** svarbi narių tvarka, pvz. šios **sekos** nėra ekvivalenčios:

{\displaystyle \lbrace \;A,B,C\;\rbrace }
{\displaystyle \lbrace \;C,B,A\;\rbrace }
Seka yra **apibrėžta**, jeigu yra nurodytas dėsnis, pagal kurį kiekvienam natūraliajam {\displaystyle n} yra priskiriamas skaičius {\displaystyle a\_{n}}.

Begalinės skaičių sekos
-----------------------

Matematinėje analizėje svarbiausią vaidmenį vaidina **begalinės skaičių sekos**, jos apibrėžiamos taip: tegul {\displaystyle f(n)} yra funkcija, kurios argumentai yra natūralieji skaičiai. Visų funkcijos reikšmių aibė, išrašyta argumento didėjimo tvarka, vadinama skaičių **seka**:

{\displaystyle \lbrace \;f(1),f(2),f(3),f(4),\dots ,f(n),\dots \;\rbrace }
Kartais funkcijos reikšmė būna neapibrėžta su kai kuriomis argumento reikšmėmis, pvz.: reiškinys {\displaystyle {\frac {1}{n-1}}} neapibrėžtas su {\displaystyle n=1}. Tokiais atvejais argumentai prasideda ne nuo 1, o nuo didesnio skaičiaus.

Pavyzdžiui, jei {\displaystyle f(n)={\frac {1}{n}}}, tai **skaičių seka** bus:

{\displaystyle \left\lbrace \;{\frac {1}{1}},{\frac {1}{2}},{\frac {1}{3}},{\frac {1}{4}},{\frac {1}{5}},\dots ,{\frac {1}{n}},\dots \;\right\rbrace }
Reiškinys {\displaystyle f(n)} vadinamas **bendruoju sekos nariu** arba **bendrojo nario formule**, nes iš šios išraiškos per nario eilės numerį galima gauti bet kurį sekos narį.

**Sekos** dažniausiai išskiriamos riestiniais skliaustais, kuriuose rašomi keli pirmieji **sekos nariai**, o gale užrašomas ir **bendrasis narys**. Kartais skliaustuose rašomas tik **bendrasis narys**.

Posekis
-------

Kažkokiu būdu iš **sekos** išmetę kažkuriuos narius, gauname naują **seką**, kurią vadiname senosios sekos **posekiu**. Pvz. iš sekos {\displaystyle \lbrace \;{\frac {1}{n}}\;\rbrace } išmetę kas antrą narį gauname **posekį**:

{\displaystyle \left\lbrace \;{\frac {1}{1}},{\frac {1}{3}},{\frac {1}{5}},{\frac {1}{7}},\dots \;{\frac {1}{2n-1}},\dots \;\right\rbrace }

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valentinas Matiuchinas. Matematika. Teorija. Praktika. – Tiklis:, 2008. – 25 p. ISBN 978-9955-672-08-1
2. ↑  Autorių kolektyvas. Matematika 11. II dalis. – Vilnius: TEV, 2002. – 70 p. ISBN 9955-491-28-0

Vikižodynas
Valstybinė vėliava, santykis: 1:2
 Civilinė vėliava, santykis: 1:2
**Ekvadoro vėliava** naudojama nuo 1860 m. rugsėjo 26 d.

Pagal 1900 m. gruodžio 5 d. įstatymą Ekvadoro civilinė vėliava yra padalinta į 3 horizontalias juostas: viršutinę pusę vėliavos sudaro geltona juosta, apatinė pusė padalinta į mėlyną ir raudoną. Valstybinė vėliava centre turi šalies herbą. Tačiau valstybinė vėliava dažnai naudojama vietoj civilnės, nes pastaroji praktiškai nesiskiria nuo Kolumbijos vėliavos. Prezidento ir karinė vėliavos skiriasi savo proporcijomis. Be to, Ekvadoras – vienintelė pasaulyje šalis, turinti specialią vėliavą valstybiniams pastatams. Tai civilinė vėliava, su 22 žvaigžėmis (simbolizuoja provincijas) mėlynoje juostoje (dėl to primena Venesuelos vėliavą).

Spalvų reikšmės
---------------

* geltona: auksas, gamtos turtai
* mėlyna: vandenynas, pusiaujo dangus
* raudona: vardan Tėvynės pralietas kraujas.

Šios spalvos vyrauja ir kaimyninių valstybių Ekvadoro, Kolumbijos bei Venesuelos vėliavose. Tai yra Didžiosios Kolumbijos (Gran Colombia), suskilusios 1830 metais, spalvos.

Nuorodos
--------

* Ekvadoro vėliava Archyvuota kopija 2006-10-16 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**
* Ekvadoro vėliava **(**angl.**)**
* Vexilla-Mundi Archyvuota kopija 2006-06-28 iš Wayback Machine projekto.

**Pietų Amerikos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Argentina · Bolivija · Brazilija · Čilė · Ekvadoras · Gajana · Kolumbija · Paragvajus · Peru · Surinamas · Urugvajus · Venesuela
Folklando (Malvinų) salos · Prancūzijos Gviana · Pietų Džordžija |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Herbai |
**Gugolas** – labai didelis skaičius 10100, kitaip sakant, vienetas su šimtu nulių. Vienas iš būdų pavaizduoti gugolo dydį – dauginti milijoną iš milijono 16 kartų, o gautą rezultatą padauginti iš tūkstančio. Terminas pirmą kartą buvo pavartotas 1938 metais devynmečio Miltono Sirotos (*Milton Sirotta*). Miltono dėdė, garsus amerikietis matematikas Edvardas Kasneris (*Edward Kasner*) išpopuliarino šį terminą, pavartodamas jį savo knygoje „*Mathematics and the Imagination*". Populiariausia dabartinė užuomina į šį didžiulį skaičių – pasaulinė paieškos svetainė Google.

Gugolas neturi ypatingos reikšmės matematikoje (terminas keičiamas į „dešimt seksdecilijardų"), bet retkarčiais vartojamas, kai norima apibūdinti neįprastai didelius dydžius, pavyzdžiui, visų galimų skirtingų šachmatų žaidimų skaičių.

Gugolas gali būti užrašomas skirtingais būdais, pavyzdžiui:

1 gugolas = 10100 = 10 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000

Gugolpleksas
------------

Po kiek laiko Miltonas sugalvojo naują terminą – „gugolpleksas", kuriuo buvo apibūdintas „vienetas su tiek nulių, kol nusibos rašyti". Jo dėdė Kasneris apibūdino terminą konkrečiau, nes, anot jo, „žmonės pavargsta skirtingu laiku". Gugolpleksui buvo suteikta reikšmė – vienetas su gugolu nulių, kitaip tariant 1010100

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bialik, Carl (2004-06-14). „There Could Be No Google Without Edward Kasner". *The Wall Street Journal Online*. Suarchyvuotas originalas 2016-11-30.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
| Suosa |
| --- |
| Vieta | Anykščių raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 2,025 km² |
| Kranto linijos ilgis | 10,12 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 2,13 m |
| Didžiausias gylis | 4,5 m |
| Įteka | Vėdrupys, 11 bevardžių upelių |
| Išteka | Suosa |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Suosa

  |
| **Koordinatės** |  55°43′28″ š. pl. 24°59′53″ r. ilg.﻿ / ﻿55.72444°š. pl. 24.99806°r. ilg.﻿ / 55.72444; 24.99806Koordinatės: 55°43′28″ š. pl. 24°59′53″ r. ilg.﻿ / ﻿55.72444°š. pl. 24.99806°r. ilg.﻿ / 55.72444; 24.99806 |

**Suosa** (arba ***Jurgiškio ežeras***) – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Anykščių rajone, apie 3 km į šiaurę nuo Viešintų, prie Jurgiškio kaimo. Šiauriniu krantu eina riba su Kupiškio rajonu. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 3,95 km, plotis iki 0,86 km. Altitudė 101,2 m. Gylis siekia 4,5 m. Kranto linija (ilgis >10 km) labai vingiuota, yra 3 dideli pusiasaliai. Prie pietinio kranto yra 0,05 ha ploto salelė. Krantai lėkšti, pelkėti, tik rytinis aukštesnis. Apyežerė miškinga (ypač iš pietų ir vakarų – stūkso Velnio Kaktos ir Jurgiškio miškai). Šiaurinėje ir rytinėje pakrantėse plyti dirbami laukai. Ežero dugną dengia sapropelis, sapropelingas molis ir dumblingas smėlis.

Į Suosą suteka Vėdrupys, šiaurės vakaruose išteka Suosa (Lėvens intakas).

Greta pietrytinio kranto eina kelias  **175**  Pagojė–Sedeikiai–Viešintos–Nociūnai . Prie Suosos įsikūrę Jurgiškio, Varneliškių, Starkonių kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba šiaurinėje pakrantėje.

Etimologija
-----------

Upės ir ežero pavadinimas gali būti finougrizmas (plg. suom. *suo*, est. *suu* „bala"), nors kita vertus sietina su *suostis* („verkšlenti, krimstis") bei bendra sausumo, džiuvimo reikšme.

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys
2. ↑  *Suosa (ežeras)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 130
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 320
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

**Dešimtinė** (rus. *десятина*) – senovinis rusiškas žemės ploto vienetas, lygus 2400 kvadratinių sieksnių (rus. *квадратная сажень*), t. y. 1,0925 ha. Naudotas Rusijoje iki metrinės sistemos įvedimo. Paprastai dešimtinė būdavo stačiakampis žemės sklypas, kurio kraštinės 80 ir 30 (rus. *тридцатка*) arba 60 ir 40 (rus. *сороковка*) sieksnių ir kuris buvo vadinamas rus. *казенная десятина* 'valdiška dešimtinė'. Dešimtinė buvo pagrindinis ploto vienetas Rusijos žemės apskaitoje.

Dešimtinė žinoma nuo XV a. pabaigos. Pradžioje dešimtinė buvo kvadratas, kurio kraštinė buvo 1/10 varsto, o plotas – 2500 kvadratinių sieksnių. 1753 m. ežių nustatymo instrukcija apibrėžė, kad valdiška dešimtinė yra lygi 2400 kvadratinių sieksnių (1,0925 ha).

XVIII a. – XX a. pradžioje dar buvo naudojamos šios dešimtinės:

* ūkinė įstrižoji dešimtinė (rus. *хозяйственная косая десятина*), lygi 80×40 = 3200 kvadratinių sieksnių;
* ūkinė apvalioji dešimtinė (rus. *хозяйственная круглая десятина*), lygi 60×60 = 3600 kvadratinių sieksnių;
* šimtinė dešimtinė (rus. *сотенная десятина*), lygi 100×100 = 10000 kvadratinių sieksnių;
* arbūzyno dešimtinė (rus. *бахчевая десятина*), lygi 80×10 = 800 kvadratinių sieksnių;

ir kt.

Po Spalio revoliucijos 1918 m. rugsėjo 14 d. RTFSR LKT dekretu Rusija ėmė naudoti metrinę matų sistemą, todėl ploto vieneto *dešimtinė* naudojimas buvo apribotas, o 1927 m. rugsėjo 1 d. visai uždraustas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Stanislovas Pamerneckis. Dešimtinė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 641 psl.
Santarvės logotipas
„Pergalės vėliava" 1984 m.
„Santarvė" 1993 m.
**Santarvė** – Mažeikių rajono laikraštis, einantis nuo 1945 m. balandžio 10 d. Mažeikiuose, V. Burbos g. 6.

Istorija
--------

Iki 1950 m. Mažeikių apskrities laikraštis, 1950–1990 m. – LKP Mažeikių rajono komiteto ir Liaudies deputatų tarybos vykdomojo komiteto leidinys, nuo 1990 m. – rajono laikraštis. Leidžia UAB „Santarvės laikraštis".

1945–1946 m. ėjo vienąkart-dukart, 1947–1952 m. – dukart-triskart, nuo 1953–1989 m. – triskart, 1990–1993 m. – dukart, nuo 1994 m. – triskart per savaitę. Spausdino Mažeikių spaustuvė, nuo 1995 m. – UAB „Santarvės" laikraščio spaustuvė, dab. V. Mačernio TŪB „Meškinas". Tiražas 1945 m. – 5000 egz. 1987 m. – 14 800 egz. 1997 m. – 9400 egz.

Iki 1950 m. lapkričio mėn. vadinosi „Mažeikių tiesa", iki 1962 m. balandžio 24 d. – „Komunistinis rytojus", nuo 1962 m. balandžio 26 d. – „Pergalės vėliava", nuo 1990 m. kovo 1 d. „Santarvė".

Redakcija
---------

Redakcijoje dirbo ar bendradarbiavo: Alfonsas Bukontas, Apolinaras Ercupas, Aleksas Girdenis, Ramutė Girkontaitė, Romualdas Granauskas, Laimonas Inis, Stasys Jankevičius, Klemensas Jurkevičius, Jonas Laurinavičius, Algimantas Mikuta, Bernarda Plastinina, Antanas Povilavičius, Romualdas Rakauskas, Sigitas Skabeikis, Algirdas Stančius, Jonas Stankus, Jonas Strazdauskas, Adomas Šoblinskas ir kiti.

Redaktoriai
-----------

* Zenonas Skeivys – 1945 m. balandžio 1 d. – 1946 m. rugsėjo 1 d.
* Bronius Butkus – 1946 m. rugpjūčio 15 d. – 1955 m. gruodžio 28 d.
* Adolfas Vaseris – 1956 m. sausio 1 d. – 1956 m. rugsėjo 1 d.
* Jonas Timofejevas – 1956 m. rugsėjo 8 d. – 1962 m. balandžio 30 d.
* Antanas Barauskas – 1962 m. gegužės 1 d. – 1991 m. vasario 28 d.
* Juozas Lengvenis – 1991 m. kovo 16 d. – 1995 m.
* Audronė Malūkienė – nuo 1995 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 441 psl.

Nuorodos
--------

* Oficialus puslapis
| **Albinas Jarusevičius** |
| --- |
| Gimė | 1931 m. liepos 24 d.Nedzingė, Alytaus apskritis |
| Mirė | 2022 m. sausio 6 d. (90 metų)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, publicistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | 1958 m. Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1991 m. Lauryno Ivinskio premija |

**Albinas Jarusevičius** (1931 m. liepos 24 d. Nedzingėje, Alytaus apskrityje – 2022 m. sausio 6 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, publicistas, redaktorius.

Biografija
----------

1945–1946 m. mokėsi Alytaus amatų mokykloje staliaus amato. 1953 m. baigė Pagėgių vidurinę mokyklą, 1958 m. baigė žurnalistikos specialybę Vilniaus universiteto Istorijos–filologijos fakultete.

1957–1973 m. laikraščio „Tarybinis mokytojas" redakcijos literatūrinis darbuotojas, išleidėjas, skyriaus vedėjas. 1974–1995 m. žurnalo „Šeima" vyriausiasis redaktorius. Daugiausia rašė mokyklų veiklos ir mokytojo darbo klausimais, įvairiomis šeimos, jos dorovės temomis. Publicistikos rinkiniuose paskelbė apybraižų, humoreskų.

Įvertinimas
-----------

* 1991 m. – Lauryno Ivinskio premija už „Šeimos" kalendorių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mirė žurnalistas, redaktorius Albinas Jarusevičius. lžs.lt. 2022-01-06. Nuoroda tikrinta 2022-01-09.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 184 psl.
*Kitos reikšmės – Saulė (reikšmės).*
**Saulė** – *laikraštis dėl visų lietuvių*, JAV lietuvių laikraštis, ėjęs 1888–1959 m. Mahanoi Sityje (JAV).

Istorija
--------

Laikytinas pirmuoju lietuvišku bulvariniu laikraščiu. 1895–1896 m. – savaitraštis, 1896–1904 m. ėjo du kartus per savaitę, nuo 1904 m. – kartą per mėnesį. Leido priedus „Linksmi vakarai" (1889–1890 m.) „Linksma valanda" (1899–1910 m.). Nuo 1889 m. leido kasmetinius kalendorius. Laikraštis buvo nepastovios visuomeninės krypties, su bulvarinės žurnalistikos elementais. Populiarūs Taradaikos ir Kūmos Baltruvienės pasakojimai.

Leido ir redagavo
-----------------

* Domininkas Tomas Bačkauskas – 1888–1894 m. 1895–1908 m.
* Pranas Bačkauskas – 1894 m. 1909 m.
* Viktoras Bačkauskas nuo 1910 m. – ir kt.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 443 psl.

Nuorodos
--------

* „Saule" skenuoti puslapiai pas epaveldas.lt

* Suskaitmeninti „Saule" laikraščio numeriai (1888-1958)
Vokietijos sausumos kariuomenės struktūra (padėtis 2008 m.)
JAV kareiviai Faludžoje 2004 m. lapkričio 12 d.
**Sausumos kariuomenė** – valstybės ginkluotųjų pajėgų rūšis, skirta karo veiksmams sausumoje vykdyti.

Sausumos kariuomenė karinėse operacijose atlieka lemiamą vaidmenį tiesioginiu savo dalyvavimu arba potencialiu jos panaudojimu. 

Pagal funkcijas sausumos kariuomenės vienetai skirstomi į kovinius, kovinės paramos ir kovinio aprūpinimo. Koviniams vienetams priskiriami įvairūs lengvųjų, motorizuotųjų, mechanizuotųjų, oro desanto pėstininkų, kavalerijos ir tankų daliniai. Kovinės paramos vienetai teikia paramą koviniams vienetams. Jiems priklauso artilerijos, atakos sraigtasparnių, psichologinių operacijų, žvalgybos, ryšių ir karo inžinerijos vienetai. Kovinio aprūpinimo vienetai teikia bendrąjį ir tiesioginį kovinį aprūpinimą koviniams ir kovinės paramos vienetams. JAV jūrų pėstininkų korpuso vienetai, nors ir priklauso JAV Karinėms jūrų pajėgoms, bet pagal savo operacijų pobūdį yra sausumos vienetai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Eugenijus Kisinas. Sausumos pajėgos*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012. 216 psl.
| **Sigurd Lewerentz** |
| --- |
|  |
| Sigurdas Leverencas (kairėje) 1963 m. |
| Gimė | 1885 m. liepos 29 d.Sando slėnis prie Harnosando |
| Mirė | 1975 m. gruodžio 29 d. (90 metų)Lundas |
|  |
| Veikla | švedų architektas |
|  |
|  **Vikiteka** | Sigurd Lewerentz |

**Sigurdas Leverencas** (šved. *Sigurd Leverentz*, 1885 m. liepos 29 d. Sando slėnis prie Harnosando – 1975 m. gruodžio 29 d. Lundas) – švedų architektas.

Biografija
----------

Skogskyrkogardeno kapinių koplyčia
1905–1908 m. studijavo V. Čalmerso technikos koledže Geteborge. 1908–1910 m. dirbo Berlyne, Miunchene (pas architektas T. Fišerį ir kt.).

1910 m. įkūrė (su kitais) Laisvąją architektūros mokyklą Stokholme, kurioje propagavo regionalizmą, skatino naudoti vietines medžiagas ir architektūros formas. Nuo 1911 m. vertėsi privačia praktika Stokholme.

Žymiausias S. Leverenco projektas – Skogskyrkogardeno pietinės kapinės Stokholme (1915–1935 m. su architektu E. G. Asplundu; Pasaulio paveldo paminklas); čia suprojektavo neoklasicizmo formų Prisikėlimo koplyčią (1925 m.). Nuo ketvirto dešimtmečio projektavo racionalizmo ir funkcionalizmo krypties pastatus: Malmės miesto teatras (su architektas E. Lalerstedtu, D. Heldenu, 1933–1944 m.), Edstrando vila Falsterbo (prie Malmės, 1935 m.), Šv. Morkaus bažnyčia Stokholme (1960 m.), Šv. Petro bažnyčia Klipane (prie Helsingborgo, 1966 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vaidas Petrulis. *Sigurdas Leverencas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 58 psl.
| **Skirmantas Pabedinskas** |
| --- |
| Gimė | 1945 m. kovo 15 d. (78 metai)Suvainiškis, Rokiškio apskritis |
| Sutuoktinis (-ė) | Laima |
| Vaikai | Martynas, Monika |
|  |
| Veikla | žurnalistas, kino operatorius, redaktorius |

Skirmantas Pabedinskas Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos nuotraukoje
**Skirmantas Pabedinskas** (g. 1945 m. kovo 15 d. Suvainiškyje, Rokiškio apskritis) – žurnalistas, kino operatorius, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1962 m. baigė Rokiškio rajono Jūžintų vidurinę mokyklą. 1962–1964 m. mokėsi Vilniaus politechnikume. 1964–1966 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1966 m. baigė Vilniaus politechnikumo fototechnikos skyrių.  1966–1972 m. Kėdainių rajono Gudžiūnų sūrių gamyklos elektromonteris, Kėdainių chemijos kombinato elektrikas, šio kombinato kultūros namų kino studijos operatorius, Kėdainių rajono laikraščio „Tarybinis kelias" redakcijos fotokorespondentas.

Grįžus iš kariuomenės teko dirbti elektriku, automechaniku, operatoriumi Kėdainių chemijos kombinato kultūros namų kino studijoje. Kėdainiuose tuomet veikė ir filmus kūrė mėgėjiška kino studija. Filmus čia pradėjo kurti ir S. Pabedinskas. Kai kurie sukurti filmai pelnė prizines vietas ne tik Lietuvoje, bet ir tarptautiniuose festivaliuose, tarp kitų – „Begalinė vaga", pasakojusi apie pirmuosius artojus. Kartu su kino režisieriumi Antanu Maciulevičiumi sukūrė trumpametražinį vaidybinį filmą „Kam girnos muzika" (1972 m. scen. aut. Antanas Maciulevičius ir Bronius Bušma), laimėjusį sidabrą kino festivalyje Čekijoje.

Nuo 1972 m. Valstybinio Lietuvos radijo ir televizijos komiteto korespondentas, 1972–1984 m. atsakingasis redaktorius Utenos rajone, nuo 1985 m. operatorius Panevėžyje. 1994 m. suteikta žurnalisto pirmoji kategorija. 2000 m. Lietuvos televizijos Naujienų direkcijos vadovas. 2004–2008 m. Seimo narys.

Reportažus Lietuvos radijui ir televizijai rengė JAV, Kanadoje, Japonijoje, Italijoje, Rusijoje, Vietname, Filipinuose, Anglijoje ir kitose užsienio šalyse. Kvalifikaciją kėlė žurnalistų kursuose Lenkijoje, Danijoje bei Maskvos televizijos ir radijo kvalifikacijos kėlimo institute.

Nuo 2003 m. Darbo partijos narys.

1995–2005 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos valdybos narys, šios sąjungos Panevėžio skyriaus pirmininkas. 1975–1979 m. vykusių Baltijos šalių televizijos ir radijo darbuotojų kūrybinių konkursų laureatas ir prizininkas. 2001 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos Vinco Kudirkos premijos laureatas. 1985 m. suteiktas LTSR nusipelniusio žurnalisto garbės vardas. 1991 m. apdovanotas Sausio 13-osios medaliu.

Žmona Laima, sūnus Martynas, dukra Monika

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 368 psl.
2. ↑   S. Pabedinsko filmai
3. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-10-04 iš Wayback Machine projekto.
**Sportinis turizmas** (angl. *sports tourism*) – ekstremalaus sporto neolimpinė sporto šaka varžantis parengtuose maršrutuose kategorizuotose distancijose įveikiant kategorizuotas gamtos kliūtis.

Šakos
-----

Sportinis turizmas – tai įvairių sudėtingumo kategorijų sportiniai žygiai, įvairios varžybos (technikos, raliai, maratonai, gelbėjimo darbų ir kt.). Su sportiniu turizmu artimai siejasi orientavimosi sportas. Sportinis turizmas skirstomas į kelias turizmo šakas:

Dviratininkai maršrute.
* pėsčiųjų turizmas,
* slidžių turizmas,
* kalnų turizmas,
* vandens turizmas,
* dviračių turizmas,
* automobilių turizmas,
* motociklų turizmas,
* urvų turizmas (speleoturizmas),
* žirgų turizmas.

Kategorijos
-----------

Aktyvusis ir sportinis turizmas pagrįstas visišku ar daliniu keliautojų savarankiškumu įvairiuose žygiuose. Sportiniai žygiai pagal fizinių krūvių intensyvumą ir maršruto gamtines bei technines kliūtis skirstomi į I-VI sudėtingumo kategorijas. Kiekvienai šakai nustatytas minimalus atstumas: pėsčiųjų, slidžių, vandens – 100 km, kalnų apie 75 km, dviračių – 240 km, automobilių – 1000 km, motociklų – 500 km. Rekomenduojamas žygio dienų skaičius: I sudėtingumo kategorijos – 6, II – 8, III – 10, IV – 13, V ir VI – 16 dienų.

Sportinis turizmas Lietuvoje
----------------------------

*Daugiau informacijos galite rasti straipsnyje Sportinis turizmas Lietuvoje.*
Sportinio turizmo pagrindai susiformavo šeštame dešimtmetyje. Nuo 1958 m. steigiami miestų ir rajonų turistų klubai. Šiems klubams įsikūrus visoje Lietuvoje pradėta rengti sportinio turizmo pirmenybes pagal atskiras sporto šakas, nuo 1969 m. – kalnų turiadas, nuo 1972 m. – pėsčiųjų, nuo 1982 m. – slidžių ir vandens sportinio turizmo maratonus. XX a. pabaigoje – XXI a. pradžioje populiariausios sportinio turizmo šakos: pėsčiųjų, vandens, kalnų, dviračių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Sportinis turizmas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XII (Lietuva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 826 psl.
| **Stanisław Leśniewskilenk. *Stanisław Leśniewski*** |
| --- |
|  |
| Stanisław Leśniewski |
| Gimė | 1886 m. kovo 30 d.Serpuchovas, Rusija |
| Mirė | 1939 m. gegužės 13 d. (53 metai)Varšuva |
|  |
| Veikla | Lenkijos filosofas, logikas |
|  |
| Alma mater | Lvovo universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Stanisław Leśniewski |

**Stanislavas Lesnevskis** (lenk. *Stanisław Leśniewski*, 1886 m. kovo 30 d. Serpuchovas, Rusija – 1939 m. gegužės 13 d. Varšuva) – Lenkijos filosofas, logikas. Lvovo ir Varšuvos mokyklos atstovas. Rašė ir vokiečių kalba.

Biografija
----------

Studijavo matematiką ir filosofiją Heidelbergo, Ciuricho, Lvovo universitetuose. K. Tvardovskio mokinys. 1912 m. daktaras.

Nuo 1919 m. Varšuvos universiteto dėstytojas; 1919 m. profesorius.

Filosofija
----------

Pritarė logicizmui, plėtojo B. Raselo idėjas. Sukūrė tris logines sistemas, skirtas dedukcinių mokslų metateorijai: mereologiją – dalies ir visumos santykio teoriją, ontologiją – klasių ir santykių skaičiavimo sistemą su semantinių kategorijų hierarchija, prototetiką – pirmųjų pradų teoriją, sudarytą kaip teiginių ir predikatų dvireikšmių skaičiavimų junginys. Jos tobulai formalizuotos, skatino metaloginius ir metamatematinius tyrimus. Spręsdamas loginių antinomijų problemą teigė, kad taisyklingos struktūros kalba, kurioje nepainiojamos skirtingos semantinės kategorijos, išvengia antinomijų – jos būdingos tik šnekamajai kalbai. Kritikavo sąvokų hipostazavimą – loginių ir matematinių objektų laikymą savarankiškomis esybėmis. Nebaigė kurti chronologijos (laiko išraiškų) ir stereologijos (erdvės išraiškų) formaliųjų teorijų.

Bibliografija
-------------

* Bendrosios aibių teorijos pagrindai / *Podstawy ogolnej teorii mnogoszczi*, 1913 m.
* Apie matematikos pagrindus / *O podstawach matematyki*, 1929 m.
* Naujosios matematikos pagrindų sistemos bruožai / *Grundzüge eines neuen Systems der Grundlagen der Mathematik*, 1929 m.
* Apie ontologijos pagrindus / *O podstawach ontologji*, 1930 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Stanislavas Lesnevskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 33 psl.
| **Stasys Butkus** |
| --- |
| Gimė | 1897 m. kovo 13 d.Kurtuvėnai, Šiaulių apskritis |
| Mirė | 1961 m. gruodžio 11 d. (64 metai)Bruklinas, Niujorkas |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas
* Vytauto Didžiojo 5 laipsnio ordinas
 |

**Stasys Butkus** (1897 m. kovo 13 d. Kurtuvėnai, Šiaulių apskritis – 1961 m. gruodžio 11 d. Bruklinas, Niujorkas) – žurnalistas, redaktorius, Lietuvos kariuomenės savanoris, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Spaudoje bendradarbiavo nuo 1910 m. rašė į leidinius „Viltis", „Šaltinėlis", „Rygos garsas", „Vadas".  1917 m. paimtas Rusijos imperijos kariuomenėn, pateko į Murmansko sritį. Po Vasario revoliucijos Petrapilyje įstojo į Lietuvių karių sąjungą.

Nuo 1918 m. gruodžio 13 d. Lietuvos kariuomenės savanoris, oficialiai pripažintas pirmuoju savanoriu eiliniu. 1919 m. sausio 1 d. dalyvavo pirmą kartą iškeliant Lietuvos vėliavą Gedimino pilies bokšte Vilniuje. Nepriklausomybės kovų dalyvis. Pasižymėjo kautynėse su Raudonąja armija, bermontininkais ir Lenkijos kariuomenės daliniais ties Strošiūnais, Kietaviškėmis, Dauguvos fronte.

Nuo 1920 m. bendradarbiavo žurnale „Trimitas". 1920–1940 m. Kaune ir 1941–1944 m. Vilniuje dirbo žurnalo „Karys" redakcijoje. Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių sąjungos veikėjas, centro valdybos sekretorius, vicepirmininkas. 1940 m. dirbo laikraščių „Karių tiesa" bei „Raudonarmietis" redakcijose Kaune.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1944–1945 m. laikraščių „Ateitis" Tilžėje ir „Lietuviai" Berlyne, žurnalo „Karys" redakcijų Vokietijoje narys. 1946–1947 m. Tolko stovykloje (Šlėzvigas-Holšteinas) redagavo laikraštį „Nemuno aidas" ir skautų leidinį „Šarūno kelias". 1948 m. persikėlė į JAV. 1950–1952 m. ir nuo 1954 m. dirbo žurnalo „Karys" redakcijoje, buvo redaktoriaus pavaduotojas.

Bibliografija
-------------

* *Vyrai Gedimino kalne*: atsiminimų knyga. „Aušros" leidykla, 1957 m. II leidimas 1984 m.

**Redagavo leidinius:**

* *Savanoris 1918–1920*, 1929 m.
* *5 pėstininkų DLK Kęstučio pulkas* 1919–1934 m. 1934 m.
* *Savanoriai kūrėjai*, 1929 m.).

Įvertinimas
-----------

* 1929 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas
* 1938 m. Vytauto Didžiojo 5 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 80 psl.
2. ↑  Trispalvės vėliavininkai. XXI amžius, 2004 m. sausio 2 d.
3. ↑  Domas Šniukas, Vytautas Zabielskas. *Stasys Butkus (1897)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 672 psl.