recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Norvegijos vėliava.   
 Proporcijos: 22:16
 Šalies ir jūrų vėliava
**Norvegijos vėliava** – raudoname fone tamsiai mėlynas "skandinaviškas kryžius" baltomis fimbromis.

Simbolika
---------

Pagrindinis elementas yra skandinaviškas kryžius, pagal Danijos ir Švedijos vėliavų pavyzdį.

Raudona, balta ir mėlyna laikoma Norvegijos demokratijos simboliais. Šios spalvos naudojamos kitų demokratinių šalių vėliavose (Nyderlandai, JAV, Didžioji Britanija bei Prancūzija).

Istorija
--------

Nuo XVI a. Norvegija naudojosi Danijos vėliava, su kuria buvo susijusi unijiniais ryšiais. Po 1814 m. naudota Danijos vėliava su Norvegijos herbu, liūtu, viršutiniame kairiajame kampe. Ši vėliava iki 1821 m. naudota šiaurės vandenyse.

1814 m. Norvegijai sudarius uniją su Švedija abiejose valstybėse įvesta nauja valstybinė ir karinė vėliava: Švedijos vėliava su baltu kryžiumi raudoname fone kairiajame viršutiniame kampe. 1818 m. abiejose valstybėse įvesta dar ir prekybinė vėliava, kuri naudota už Finisterre kyšulio, kadangi Švedija mokėjo apsaugos mokestį Šiaurės Afrikos piratams.

1821 m. Norvegijos parlamento (*Stortingas*) narys Fredrik Meltzer pirmą kartą pasiūlė Norvegijos vėliavą. kadangi tik ką buvo nutraukta unija su Danija ir sudaryta su Švedija, savo pasiūlyme jis pabandė sujungti abiejų šalių vėliavas, danų raudonai - baltą ir švedų mėlyną. ŠI vėliava iki 1838 m. galiojo tik šiaurės jūrose, nes Norvegija Šiaurės Afrikos piratams apsaugos mokesčio nemokėjo.

Nuo 1844 m. kaip unijos lygiavertiškumo simbolis Norvegijos ir Švedijos vėliavų kairiajame viršutiniame kampe buvo vaizduojama abiejų vėliavų kombinacija. Ši iš pradžių labai populiari vėliava neoficialiai vadinta *Sildesalaten* („silkių salotos").

Dėl didėjančio pasipriešinimo unijai, 1898 m. Norvegijos parlamentas nusprendė nuo 1899 m. sausio 1 d. naudoti „gryną" Meltzer pasiūlytą vėliavą kaip valstybinę bei prekybos vėliavą. unijos ženklas po 1905 m. birželio 9 d. t. y. po unijos paleidimo, nuimtas ir nuo Norvegijos karinės vėliavos (Švedijos karinėje vėliavoje šis simbolis pasiliko iki 1905 m. pabaigos).

**Europos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Airija · Albanija · Andora · Armėnija · Austrija · Azerbaidžanas · Baltarusija · Belgija · Bosnija ir Hercegovina · Bulgarija · Čekija · Danija · Didžioji Britanija (JK) · Estija · Graikija · Gruzija · Islandija · Ispanija · Italija · Juodkalnija · Kazachstanas · Kipras · Kroatija · Latvija · Lenkija · Lichtenšteinas · Lietuva · Liuksemburgas · Makedonija · Malta · Moldavija · Monakas · Norvegija · Nyderlandai · Portugalija · Prancūzija · Rumunija · Rusija · San Marinas · Serbija · Slovakija · Slovėnija · Suomija · Švedija · Šveicarija · Turkija · Ukraina · Vatikanas · Vengrija · Vokietija |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Herbai |

 


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Norvegijos vėliava** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Vidutis Bakas** (1942 m. sausio 14 d. Ančiškis, Truskavos valsčius) – lietuvių dainininkas (baritonas).

Biografija
----------

1964 m. baigė matematiką Vilniaus pedagoginiame institute, 1971 m. baigė V. Adamkevičiaus klasę Lietuvos konservatorijoje.

1967–1985 m. Lietuvos Operos ir baleto teatro solistas. 1987–1991 m. Lietuvos muzikų draugijos pirmininko pavaduotojas, 1991–1995 m. – pirmininkas.

Sukūrė daugiau, kaip 30 vaidmenų. Gastroliavo Suomijoje, Airijoje, Didžiojoje Britanijoje, Vokietijoje, Rusijoje, Kanadoje, JAV.

Vaidmenys
---------

* Igoris – Aleksandras Borodinas. Kunigaikštis Igoris
* Olandas – Richardas Vagneris. Skrajojantis olandas
* Skarpia – Džiakomas Pučinis. Toska
* Margiris – Vytautas Klova. Pilėnai
* Eskamiljas – Žoržas Bizė. Karmen
* Monteronė – Džiuzepė Verdis. Rigoletas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tamara Vainauskienė. *Vidutis Bakas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 463 psl.
| Matansasas*Matanzas* |
| --- |
| *Miesto vaizdas* |
|  |
| 

MatansasasMatansasas

23°03′0″ š. pl. 81°34′30″ v. ilg.﻿ / ﻿23.05000°š. pl. 81.57500°r. ilg.﻿ / 23.05000; 81.57500﻿ (Matansasas)Koordinatės: 23°03′0″ š. pl. 81°34′30″ v. ilg.﻿ / ﻿23.05000°š. pl. 81.57500°r. ilg.﻿ / 23.05000; 81.57500﻿ (Matansasas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Kubos vėliava Kuba |
| **Provincija** | Matansaso provincija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1693 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 143 706  |
| **Altitudė** | 20 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Matansasas |

**Matansasas** (isp. *Matanzas*) – miestas Kuboje, šiaurinėje salos pakrantėje, prie Atlanto vandenyno Matansaso užutėkio, 90 km į rytus nuo Havanos. Provincijos administracinis centras. Transporto mazgas, yra Juan Gualberto Gómez oro uostas bei jūrų uostas, per kurį išvežamas cukrus. Sieros rūgšties, mineralinių trąšų, dirbtinių audinių gamyba, tabako, tekstilės, odos ir avalynės pramonė, mašinų surinkimas.

Yra universitetas, farmacinis ir provincijos istorijos muziejai, 1863 m. atidarytas Sauto teatras, Šv. Karolio Boromėjo katedra (pastatyta 1693 m. dabartinis pastatas 1735 m.) bei nekropolis, Milagrosos bažnyčia (įkurta XVIII a. vilos vietoje). Netoli miesto yra žymūs Beljamaro urvai. Matansase gausu tiltų per čia tekančias upes (Jumurį, San Chuaną ir Kanimarą), todėl miestas dar vadinamas „Kubos Venecija".

Istorija
--------

Vietovė gyvenama nuo 1572 m. o miestas oficialiai įkurtas 1693 m. *San Carlos y San Severino de Matanzas* pavadinimu. Miesto pavadinimas *Matanzas* reiškia „žudynės" ir kilo nuo įvykio, kuomet indėnai išžudė visus ispanus, bandžiusius išsilaipinti įlankos pakrantėje. Miestas tapo svarbiu cukraus pramonės centru, jame apsigyveno daug juodaodžių vergų, dirbusių plantacijose. Tai lėmė, kad Matansasas vėliau tapo afrokubietiškos kultūros centru.

* Miesto gatvėMiesto gatvė
* Sauto teatrasSauto teatras
* Katedros bokštasKatedros bokštas
* Če Gevaros freskaČe Gevaros freska

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 275
| **Anthus spinoletta** |
| --- |
| Vandeninis kalviukas (*Anthus spinoletta*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Kieliniai  *( Motacillidae)* |
| Gentis: | Kalviukai  *( Anthus)* |
| Rūšis: | Vandeninis kalviukas  *( Anthus spinoletta)* |

 |
| Binomas |
| ***Anthus spinoletta***Linnaeus, 1758 |

**Vandeninis kalviukas** (*Anthus spinoletta*) – kielinių (*Motacillidae*) šeimos paukštis.

Paplitimas
----------

Paplitęs Europos ir Azijos kalnų sistemose nuo Skandinavijos ir Pirėnų pusiasalio vakaruose iki Tian Šanio rytuose. Šiaurėje arealas siekia Kolos pusiasalį, Karpatus, pietuose – Altajų, Kopetdagą.

Žiemoja Vakarų ir Pietų Europoje, Azijoje.

Į Lietuvą kartais užskrenda rudeninės migracijos metu (porūšis *Anthus spinoletta littoralis*).

Išvaizda
--------

Vandeninis kalviukas nuo kitų kalviukų skiriasi rausva apatine kūno puse, nedėmėtomis plunksnomis, tamsesnėmis kojomis. Patino nugarinė pusė pilka, gelsva arba smėlinė. Sparnai ir uodega rusvi, uodegos šonai ir pilvas baltas. Sveria 20-28 g.

Elgsena
-------

Kalnų alpinėse ir subalpinėse pievose gyvena prie uolų, drėgnų pievų. Taip pat įsikuria prie ledynų, uolėtose jūrų pakrantėse. Aktyvus šviesiu paros metu.

Lizdą suka ant žemės, ką tik nutirpus sniegui. Statybai naudoja samanas, žoles, gerai užmaskuoja. Deda 4-5 pilkšvai žalsvus su juosvomis dėmėmis kiaušinius. Peri gegužės mėnesį, 14-15 d. Kartais deda dvi dėtis per metus.

Mityba
------

Minta vabzdžiais, moliuskais, vorais, augalų sėklomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Lietuvos fauna": Paukščiai 2. Vilnius, „Mokslas", 1991 m.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Numenius phaeopus** |
| --- |
| Vidutinė kuolinga (Numenius phaeopus)Vidutinė kuolinga (*Numenius phaeopus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Sėjikiniai paukščiai  *( Charadriiformes)* |
| Šeima: | Tilvikiniai  *( Scolopacidae)* |
| Gentis: | Kuolingos  *( Numenius)* |
| Rūšis: | Vidutinė kuolinga  *( Numenius phaeopus)* |

 |
| Binomas |
| ***Numenius phaeopus***Linnaeus, 1758 |

 *Numenius phaeopus* 
**Vidutinė kuolinga**, sin. **mažoji kuolinga** (*Numenius phaeopus*) – tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos paukštis, kuris nuo kitų kuolingų skiriasi šviesiai plačia išilgine juosta, einančia per viršugalvio vidurį. 

Lietuvoje aptinkama traukimo metu pajūryje. Peri tundroje bei šiaurinėje miškų zonos dalyje. Lizdą krauna atviroje vietoje ir iškloja samanomis, kerpėmis ir žolėmis. Deda 4 kriaušės pavidalo margus kiaušinius. Peri abu porelės nariai 24 dienas. Jaunikliai greitai palieka lizdą, juos globoja abu porelės nariai. Ši kuolinga skrisdama tankiau plasnoja sparnais negu didžioji kuolinga ir yra netokia baikšti. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vidutinė kuolinga** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Matas Mickis** |
| --- |
| Gimė | 1896 m. rugsėjo 15 d.Kuosiai, Rokiškio valsčius |
| Mirė | 1960 m. gruodžio 12 d. (64 metai)Kaunas |
| Vaikai | Algis Mickis, Rimvydas Mickis |
|  |
| Veikla | agronomas ekonomistas, politinis veikėjas |
| Partija | 1949 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1929 m. Lietuvos universitetas |

„Liaudies vyriausybė" (Matas Mickis pirmas iš kairės). 1940 m. birželio 17 d.
**Matas Mickis** (1896 m. rugsėjo 15 d. Kuosiuose, Rokiškio valsčius – 1960 m. gruodžio 12 d. Kaune) – Lietuvos agronomas ekonomistas, politinis veikėjas.

Biografija
----------

Sūnūs Algis Mickis ir Rimvydas Mickis.

1911–1915 m. gyvendamas Peterburge, dalyvavo profsąjunginiame darbininkų judėjime. 1915–1917 m. tarnavo carinės Rusijos kariuomenėje.

1918 m. grįžo į Lietuvą. 1919 m. įstojo į LKJS. Mokėsi Rokiškio gimnazijoje ir Dotnuvos žemės ūkio technikume, įkūrė ten LKJS kuopeles.

1923 m. už antivalstybinę veiklą kalintas Panevėžyje ir pašalintas iš žemės ūkio technikumo. Vėliau nuolat palaikė ryšius su LKP CK nariais, dažnai atlikdavo jų pavedimus, rėmė Lietuvos Raudonosios pagalbos organizaciją. 1924 m. eksternu baigė Dotnuvos žemės ūkio technikumo Agronomijos skyrių. 1925–1940 m. dirbo Kauno apygardos agronomu. 1929 m. baigė Lietuvos universiteto Ekonomikos skyrių.

1940–1941 m. LSSR žemės ūkio ministras, žemės ūkio liaudies komisaras. 1941 m. išvykusį komandiruotėn su Jonu Kriščiūnu į Maskvą užklupo Antrasis pasaulinis karas. 1942–1944 m. LSSR Liaudies komisarų tarybos įgaliotinis evakuotųjų reikalams Saratovo, Tambovo ir Stalingrado srityse. 1944 m. studijavo Maskvos K. Timiriazevo žemės ūkio akademijoje.

1945–1960 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (LŽŪA) dėstytojas, 1945 m. docentas. 1945–1953 m. šeštasis LŽŪA rektorius. 1954 m. ekonomikos mokslų kandidatas. 1953–1960 m. LŽŪA Socialistinių žemės ūkio įmonių organizavimo katedros vedėjas. 1959 m. profesorius.

Paskelbė straipsnių apie žemės ūkio gamybą, kolūkių stiprinimą, žemės reformą, žemės ūkio kadrų rengimą.

Bibliografija
-------------

* Kolūkinės statybos klausimai, su kitais, 1949 m.
* Priemonės žemės ūkio gamybai vystyti, su kitais, 1958 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-08-07 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑  *Matas Mickis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 69
4. ↑  Feliksas Klupšas. *Matas Mickis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 35 psl.
Įrašas iberų kalba
Stela su įrašu etruskų kalba
**Viduržemio kalbos** – Pietų Europos ir Viduržemio jūros salų kalbos, nepriskiriamos indoeuropiečių ar semitų-chamitų kalbų šeimoms. Vienintelė tebevartojama iš šių kalbų yra baskų, kitos išnyko dar antikiniais laikais:

* Pirėnų pusiasalio iberų;
* ikiromaniškosios Italijos kalbos (etruskų, paleosardinų, retų, šiaurės picėnų, sikanų, galbūt ligūrų);
* Rytų Viduržemio jūros salų kalbos (kipriečių-minojiečių, eteokretiečių, eteokipriečių, Kretos linijinio A rašto, Lemno stelos).

Viduržemio kalbos žinomos iš neiššifruotų įrašų (stelų, akmens raižinių), tikrinių vardų, užuominų antikiniuose šaltiniuose, taip pat gausaus kalbinio posluoksnio senovės graikų, lotynų ir kt. indoeuropietiškose šio regiono kalbose.

Kartais prie Viduržemio kalbų dar priskiriamos Kaukazo ir azianinės kalbos. Viduržemio kalbos menkai ištirtos, dalis – neiššifruotos, jų tarpusavio santykiai bei giminystė su kitomis kalbomis nežinomi.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Senoji Europa
* ikiindoeuropietiškos kalbos

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Viduržemio kalbos*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1984. T.XII: Vaislapėlis-Žvorūnė, 216 psl.
Vandenio žvaigždynas
Saturno ūkas (NGC 7009) Vandenio žvaigždyne
 *Kitos reikšmės – Vandenis (reikšmės).*
**Vandenis** (*Aquarius*, *Aqr*) – 10-as pagal dydį abipus dangaus pusiaujo esantis žvaigždynas, kurio didesnė dalis yra pietinėje dalyje. Lietuvoje matomas rugsėjo–gruodžio mėnesiais. Vandenio kilimas Viduriniuosiuose rytuose ženklina lietaus ir potvynių sezono pradžią. Su tuo, tikėtina, susijęs ir žvaigždyno pavadinimas.

Stebėjimai
----------

Nors tai didelis, bet neryškus žvaigždynas, Lietuvoje matomas neaukštai virš horizonto spalio-lapkričio mėnesiais. Ryškiausia žvaigždė, *Sadalmelika* (arabiškai reiškia „laimingojo karaliaus žvaigždė") tik trečio ryškio. Tačiau jame yra palyginus plačiai žinomas Sraigės ūkas.

1846 m. Vokiečių astronomas J. G. Galė Vandenio žvaigždyne atrado Neptūną.

2017 m. paskelbta apie žvaigždę TRAPPIST-1 su panašių į Žemę planetų sistema.

Ryškiausios žvaigždės
---------------------

* **Sadalsuda** – β Aqr, (2m,95, iš arab. k. „karalių laimė")
* **Sadalmelika** – α Aqr, (2m,90, iš arab. k. „laimingojo karaliaus žvaigždė)
* **Sadalachbija** – γ Aqr, (3m,86, iš arab. k. „laiminga paslapčių žvaigždė")

Zodiako ženklas
---------------

11-asis Zodiako žvaigždynas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  „Aquarius". *Britannica*. Nuoroda tikrinta 2022-11-06.
2. ↑  *Vandenis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-11-06.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RZodiako žvaigždynai |
| --- |
|  |
| 
Avinas · Tauras · Dvyniai · Vėžys · Liūtas · Mergelė · Svarstyklės · Skorpionas · Šaulys · Ožiaragis · Vandenis · Žuvys |

 |
Monetų namai|  |
| Forma | UAB |
| Centrinė būstinė | Lvovo g. 25, Vilnius, Lietuva Lietuva |
| Produktai | Kolekcinės monetos, įvairūs medaliai |
| Pajamos | 1,63 mln. eurų (2020) |
| Pelnas | 15 731 eurų (2020) |
| Tinklalapis | www.monetunamai.lt |

  

**Monetų namai** – įvairių monetų kalyklų atstovai ir oficialūs kolekcinių monetų bei medalių platintojai Lietuvoje. Nuo 2009 metų veikianti uždaroji akcinė bendrovė „Monetų namai" priklauso norvegiško kapitalo įmonių grupei „Samlerhuset Group".

Lietuvoje „Monetų namai" įvairiomis progomis išleidžia atminimo medalius ir monetas, taip pat atstovauja partneriams, leidžiantiems medalius ir monetas kitose šalyse.

„Monetų namai" leidžia medalius ir monetas istoriniams įvykiams, progoms ir vietoms Lietuvoje atminti naudojant auksą, sidabrą ir kitus metalus, prekiauja numizmatinėmis vertybėmis ir joms kolekcionuoti skirtais aksesuarais.

2010 m. liepos mėnesį Valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarnyba už Nesąžiningos komercinės veiklos vartotojams draudimo įstatymo pažeidimą įmonei skyrė 20 tūkst. litų baudą.

Išnašos
-------

1. ↑   rekvizitai.lt
2. ↑   rekvizitai.lt
3. ↑  „Medalių kolekcijoje – Lietuvos aviacijos istorija". *Verslo žinios*. Nuoroda tikrinta 2022-01-06.
4. ↑  „Užsakyk monetą ir karstas beveik garantuotas". Lrytas.lt. Nuoroda tikrinta 2021-01-06.
| **Mergus serrator**Apsauga: 4(I) – Nenustatyta |
| --- |
| Vidutinis dančiasnapis (*Mergus serrator*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žąsiniai paukščiai  *( Anseriformes)* |
| Šeima: | Antiniai  *( Anatidae)* |
| Gentis: | Dančiasnapiai  *( Mergus)* |
| Rūšis: | Vidutinis dančiasnapis  *( Mergus serrator)* |

 |
| Binomas |
| ***Mergus serrator***Linnaeus, 1758 |

**Vidutinis dančiasnapis** (*Mergus serrator*) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio paukštis. Lietuvoje veisimosi metu retas. Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Išvaizda
--------

Vidutinis dančiasnapis yra maždaug didžiosios anties dydžio. Jam būdingas ilgas siauras snapas. Patino galva ir kaklo viršutinė dalis juodi, žalsvo blizgesio. Pakaušis su kuoduku. Kaklo apatinė dalis, pagurklis, krūtinės šonai ir jos priekinė dalis geltoni, rusvo atspalvio su juodais taškeliais. Dalis nugaros ir pečių plunksnų juodos. Kita nugaros dalis ir antuodegis pilki su juodais smulkiais brūkšneliais. Vidinės pečių, vidurinės dengiamosios sparno plunksnos ir veidrodėlis balti. Pilvas baltas. Snapas ir kojos raudoni. Rainelė raudonai geltona arba raudona.

Patelės viršutinė pusė rusvai pilka. Galva ruda. Pagurklio ir kūno šonų plunksnos šviesesnės, pilvas baltas. Per baltą sparno dėmę ir veidrodėlį eina juoda juosta. Jaunikliai panašūs į patelę, tik jų kuodukas trumpesnis, tamsiai pilkas.

Paplitimas
----------

Eurazijoje paplitęs nuo Jutlandijos, Skandinavijos iki Beringo, Ochotsko, Japonų jūros. Šiaurėje arealas siekia Barenco jūrą, Jamalo, Taimyro pusiasalius, Lenos, Kolymos žiotis. Į pietus paplitęs iki Amūro baseino, Baikalo, Kazachstano, Pečioros aukštupio, pietinės Baltijos pakrantės. Gyvena Šiaurės Amerikoje, Grenlandijos, Islandijos, Britų ir kitose salose.

Žiemoje Šiaurės Amerikoje, Vakarų Europoje, Tolimuosiuose Rytuose, Viduržemio ir Juodosios jūros pakrantėse.

Lietuvoje aptinkamas per sezoninę migraciją.

Biologija
---------

Peri tundrų paežerėse, paupiuose, miškingoje šiaurės juostoje. Apsistoja dideliuose, atviruose vandenyse, žiemoja pajūryje, upių žiotyse, deltose. Plaukioja giliai nugrimzdęs į vandenį, gerai nardo.

Monogamas. Šiaurės kraštuose lizdą įsitaiso plyšiuose tarp akmenų, negiliuose pakrančių urvuose, tundrose – krūmų priedangoje. estijos pajūryje neretai peri dirbtiniuose urvuose. Dėtyje būna apie 9 kiaušinius, kurių svoris apie 70 gramų. Jaunikliai labai lėtai auga.

Vidutinis dančiasnapis medžiodamas panardina galvą, ilgai tyrinėja povandeninį gyvenimą, o pastebėtą žuvį vaikosi tol, kol pagauna. Dažnai šie paukščiai surengia kolektyvinę žuvų medžioklę: vejasi žuvis viena kryptimi ir jas gaudo. Lesa varles, vabzdžius, moliuskus ir kitus smulkius gyvūnus.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vidutinis dančiasnapis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Vikižodynas 

Laisvajame žodyne yra terminas **vidutinis dančiasnapis**

* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
**Laisvoji Fjumės valstybė** (it. *Stato libero di Fiume*), *Laisvasis Fjumės miestas* – nepriklausoma laisvoji valstybė dabartinės Kroatijos teritorijoje, egzistavusi 1920–1924 m. Jos plotas buvo 28 km². Ją sudarė miestas Fjumė (po Antrojo pasaulinio karo vadinamas Rijeka), šiauriau esančios kaimiškos teritorijos ir „koridorius" vakaruose, jungęs su Italija.

Istorija
--------

Pirmą kartą Fjumė autonomiją gavo 1719 m. kai miestas imperatoriaus Karolio VI dekretu buvo paskelbtas Šventosios Romos imperijos laisvuoju uostu.
1776 m. valdant imperatorei Marijai Teresei, miestas buvo priskirtas Vengrijos karalystei, o 1779 m. tapo Fjumės corpus separatum (t. y. gavo *corpus separatum* teises), likdamas Vengrijos karalystės dalimi. Miestas buvo trumpam praradęs savo autonomiją 1848 m. kai jį užėmė kroatų banas Josip Jelačić, kurią atgavo 1868 m. kai vėl prisijungė prie Vengrijos karalystės kaip *corpus separatum*. Iki 1924 m. Fjumė egzistavo kaip vienoks ar kitoks autonomiškas darinys.

XIX a. mieste gyveno kroatai, italai, vengrai ir kitų tautybių žmonės. Priklausymas vienai ar kitai tautai keitėsi nuo vieno gyventojų surašymo iki kito, nes tada tautybė daugiausiai nustatydavo pagal kalbą. Dėl ypatingo statuso ir padėties tarp kelių šalių susiformavo sava vietinių gyventojų etninė tapatybė. Vartosenoje buvo oficialios kalbos – italų, vengrų ir vokiečių kalba. Dauguma dalykinio susirašinėjimo vyko italų kalba, o daug vietinių šeimų namuose kalbėjo vietine tarme – venetų kalba su kroatų žodžių priemaiša. Kaimo vietovėje vyravo kroatų kalba (čakavų dialektas).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Il nuovo Samani: Dizionario del dialetto fiumano* (Rome: Società di Studi Fiumani, 2007)
| Portugesa |
| --- |
|  Keltas Portugesos žemupyje |
| **Ilgis** | ~500 km |
| **Baseino plotas** | 80 000 km² |
| **Ištakos** | Meridos Kordiljera |
| **Žiotys** | Apūrė |
| **Šalys** |  Venesuela |
|  |
|  **Vikiteka** | Portugesa |

**Portugesa** (isp. *Río Portuguesa, Río La Portuguesa, Río de la Portuguesa*) – upė Venesuelos vakaruose; Apūrės
kairysis, didžiausias intakas (Orinoko baseinas). Išteka iš Šiaurės vakarų Andų Meridos Kordiljeros. Teka į pietryčius Ljanoso lygumomis, prateka Portugesos, Kochedeso, Barinaso ir Gvariko valstijomis.

Didžiausi intakai: Kochedesas, Pao (kairieji), Gvanarė (dešinysis).

Vidurupyje ir žemupyje vaga labai vingiuota. Laivuojama nedideliais laivais. Pakrančių didžiausia gyvenvietė – Florida.

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  *Portuguesa*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010
**Medalis** (pranc. *médaillon* < it. *medaglia* < lot. *metallum* – metalas) – smulkiosios skulptūros kūrinys, apdovanojimo arba atminimo ženklas. Artimas monetai.

Apie 1595 m. Zigmanto Vazos garbei išleistas pakabinamas medalis. Reverse pavaizduotame karališkajame herbe yra Vyčio atvaizdas (apačioje) 
Už nupelnus kareivio gauti medaliai

Medalis kaip sporto varžybų apdovanojimas
-----------------------------------------

Įprastai olimpiadų, įvairių sporto varžybų nugalėtojai ir prizininkai kaip pergalės ženklą gauną medalius. Medaliai, priklausomai nuo užimtos sportininko vietos, yra skirtingos vertės:

1. Sportininkas laimėjęs pirmąją vietą varžybose gauna auksinį medalį.
2. Iškovojęs antrąją – sidabrinį
3. Užėmęs trečiąją – bronzinį

Šie medalių taurieji metalai pagrįsti graikų mitologijos trimis pirmaisiais žmonijos gyvenimo etapais. Auksas atspindi aukso amžių, kai žmogus gyveno tarp dievų. Sidabro amžius simbolizuoja tai, jog žmogus ir netekęs galimybės gyventi kartu su dievais, vis tiek išsaugojo amžiną jaunystę. O bronza atspindi herojų amžių.

Medaliai gali būti įteikti ne tik pirmas tris vietas užėmusiems, bet ir kitiems dalyviams, medaliai gali tiesiog pažymėti sportininkų dalyvavimą tam tikrose varžybose.

Medaliai kaip karinis įvertinimas
---------------------------------

Visi kareiviai gali būti apdovanoti medaliais už nuopelnus kare. Tai gali būti kito kareivio išgelbėjimas, svarbios misijos vykdymas, pavojingų užduočių atlikimas, kareivio specializacijos tiesioginio darbo įvertinimas. Medalius kareiviams skiria krašto apsaugos ministras.

Proginiai medaliai
------------------

Medaliai taip pat gali atspindėti svarbią datą žmonijos, grupės ar vieno žmogaus gyvenime, kartais vaizduojami žmonių portretai. Kitaip tariant, medalis gali būti suprantamas kaip atskiras autorinis kūrinys, smulkiosios skulptūros forma. Jame gali būti pavaizduoti ir paprasti gamtos, buities epizodai. Tačiau įprasta, jog medaliai daromi kiek iškilmingesnėms progoms pažymėti.

Medaliai dažniausiai būna gaminami iš metalo, tačiau gali būti ir moliniai ar mediniai.

Šaltiniai
---------

„Tarptautinių žodžių žodynas", 1985 m. Vilnius.

Nuorodos
--------

* Skulptoriaus, medalininko Juozo Kalinausko galerija
* Lietuviškų medalių galerija
* Pasaulio menininkų medalių kolekcijos[neveikianti nuoroda]
* Lietuviškų medalių tinklalapis Archyvuota kopija 2012-10-26 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Medalis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Žaislinė spyruoklė
**Žaislinė spyruoklė** (angl. *slinky*) – spyruoklės formos žaislas, kurio centrinė ašis yra itin elastinga. Ši savybė lemia tai, kad paleidus spyruoklę nuo laiptų, šioji gali pati „nulipti" iki pat apačios. Žaislas taip pat gali būti spyruokliuojamas nuo vienos ant kitos rankos. Pradėta gaminti iš metalo, vėliau ir iš plastmasės.

Žaislinės spyruoklės diena švenčiama rugpjūčio 30 d.

Istorija
--------

1943 m. žaislą sukūrė amerikietis inžinierius iš Filadelfijos Richard James. 1945 m. lapkričio 27 d. prasidėjus pirmiesiems pardavimams, 400 spyruoklių buvo išparduota per 90 minučių. 1946 m. žaislas pristatytas Amerikos žaislų mugėje, jo populiarumas vis augo. 1958 m. pradėti gaminti ir kitokie spyruokliniai žaislai – šuneliai ir traukiniai. 1995 m. išleidus V. Disnėjaus filmuką „Žaislų istorija", žaislas vėl išpopuliarėjo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rugpjūčio 30-ąją minima žaislinės spyruoklės, angliškai vadinamos „Slinky", diena. 2021-08-30, Lrt.lt (tikrinta 2023-07-15).
2. ↑  Richard James. Slinky. Lemelson.mit.edu (tikrinta 2022-01-09).
3. ↑  Play and Playground Encyclopedia. Slinky. Pgpedia.com (tikrinta 2022-01-09).
| **Medardas Grigaliūnas** |
| --- |
| Gimė | 1925 m. rugpjūčio 18 d.Kuodžiai, Velžio valsčius |
| Mirė | 2014 m. vasario 9 d. (88 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Antakalnio kapinėse |
| Sutuoktinis (-ė) | Stepanija |
|  |
| Veikla | agronomas, valstybės bei partinis veikėjas |
| Partija | 1953 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1962 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Medardas Grigaliūnas** (1925 m. rugpjūčio 18 d. Kuodžiuose, Velžio valsčius, Panevėžio apskritis – 2014 m. vasario 9 d. Vilniuje) – agronomas, valstybės bei partinis veikėjas, ilgiausiai vadovavęs sovietinės Lietuvos žemės ūkio politikai.

Biografija
----------

Mokėsi Kabelių pradžios mokykloje, 1950 m. baigė Joniškėlio žemės ūkio technikumą. 1950–1952 m. dirbo Šiaulių srities žemės ūkio valdyboje. 1954–1956 m. LKP CK, 1956–1959 m. LSSR MT darbuotojas. 1959–1961 m. Kepalių (Joniškio rajonas) kolūkio pirmininkas. 1961–1962 m. Joniškio rajono Vykdomojo komiteto pirmininkas, LKP Joniškio rajono komiteto I sekretorius ir LKP CK partinis organizatorius prie Joniškio teritorinės kolūkių ir sovietinių ūkių valdybos. 1962 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją.

1962–1963 m. žemės ūkio produktų gamybos ir paruošų ministro I pavaduotojas. 1963–1965 m. LSSR Ministrų Tarybos pirmininko I pavaduotojas ir žemės ūkio produktų gamybos ir paruošų ministras. 1965–1985 m. LSSR žemės ūkio ministras. Nuo 1968 m. SSRS-Danijos draugijos Lietuvos skyriaus prezidiumo pirmininkas. 1985–1988 m. Agropramoninio komiteto pirmininko pavaduotojas. 1988–1992 m. Tarpkolūkinių kurortinių įstaigų susivienijimo pirmininkas. 1993–1997 m. Lietuvos žemės ūkio bendrovių asociacijos programų direktorius.

Nuo 1961 m. LKP CK narys, nuo 1963 m. LSSR AT deputatas.

Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Bibliografija
-------------

* Intensyvinti gamybą – svarbiausias žemdirbių uždavinys. – Vilnius: Mintis, 1977. – 51 p.
* Tarybų Lietuvos žemės ūkio gamybos intensyvinimas (su kitais). – Vilnius: Mokslas, 1983. – 114 p.

Įvertinimas
-----------

* 1975 m. LTSR nusipelnęs agronomas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Medardas Grigaliūnas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 661
2. ↑  *Medardas Grigaliūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 159 psl.

Literatūra
----------

* Medardas Grigaliūnas / sud. Stasys Vasiliauskas, Vytautas Skuodžiūnas. – Vilnius: Presvika, 2005. – 129 p.: iliustr. – ISBN 9955-567-88-0

  


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Ringaudas Songaila** | **LSSR žemės ūkio ministras**1963–1985 m. | Po to:**?** |
**Žaidybinimas** (angl. *gamification*) – žaidimo principų adaptavimas netradiciniuose žaidybiniuose kontekstuose.

Edukacijos proceso sužaidybinimas gali būti taikomas daugelyje sričių, kai žaidimų logika, elementai ar technika perkeliami į tiesiogiai su žaidimais nesusijusias situacijas, siekiant pagerinti darbo (pavyzdžiui, vilkiko vairavimo, avarinių automobilių situacijų simuliacija), verslo (darbo vietos sužaidybinimas ir kt.), karybos (karinės technikos naudojimosi simuliacija ir kt.), mokymosi (pavyzdžiui, kalbų mokymasis seka vartotojo progresą, skaičiuoja išmoktus žodžius ir pan.), sveikos gyvensenos: sporto (išmaniųjų laikrodžių, telefonų ir kt. išmaniųjų įrenginių, nubėgtų kilometrų, sudegintų kalorijų skaičiavimas), mitybos (veikia protarpinio badavimo dietos valandų, suvartotų kalorijų skaičiavimo pagrindu), streso (streso valdymo programėlės, grįstos širdies ritmo matavimu, atpalaiduojančiais kvėpavimo pratimais, meditacija) ar kitokios veiklos rezultatus. Tam reikalui naudojamos įvairios kompiuterinės programos, išmaniųjų telefonų, laikrodžių programėlės („Strava", „Zero", „Lifesum", „Lingvist", „Oak"), virtuali realybė. Teigiama, kad edukacinių žaidimų ir simuliacijų kompleksiškumas stiprina mokymosi motyvaciją, didina besimokančiųjų įsitraukimą į ugdymosi ir edukacijos procesą.

Išnašos
-------

1. 1 2  Eglė Celiešienė ir Giedrė Kvieskienė, „Žaidybinimo ir sumaniosios edukacijos sąsajos", Socialinis ugdymas, Volume 44, issue (2016). p. 88-98. PDF
**Žaidimai mobiliuosiuose įrenginiuose** – kompiuteriniai žaidimai, žaidžiami tokiuose mobiliuosiuose įrenginiuose kaip mobilusis ar išmanusis telefonas, delninis ar planšetinis kompiuteris, nešiojamasis garso grotuvas ir kiti. Į šių žaidimų kategoriją nepatenka delninių konsolių (pvz. Nintendo 3DS ar PlayStation Vita) žaidimai.

Pirmasis žaidimas, skirtas mobiliesiems įrenginiams, buvo 1994 m. „Hagenuk MT-2000" konsolei sukurtas Tetris.

Po trejų metų, 1997 m. „Nokia" išleido labai sėkmingą ir populiarų žaidimą tam tikriems savo telefonams Snake. Nuo to laiko šis žaidimas labai populiarėjo ir buvo įdiegtas į daugiau nei 350 milijonų mobiliųjų įrenginių visame pasaulyje.

Kai kurie mobilieji žaidimai jau būna įdiegti perkant įrenginį, tačiau juos taip pat galima įsikelti su išorine laikmena, USB jungtimi arba atsisiųsti internetu.

Tokio tipo žaidimai dažniausiai būna paremti Java kalba.

Įprastai visi mobilieji žaidimai yra vieno žaidėjo režimo, tačiau pasitelkiant šiuolaikines technologijas kai kuriose platformose galimas ir kelių žaidėjų žaidimas. Tai padeda įgyvendinti infraraudonieji spinduliai, Bluetooth, GPRS, 3G, Wi-Fi, MMS ir panašios technologijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  History of Hagenuk Archyvuota kopija 2013-08-03 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Classic game gets thumbs working worldwide
3. ↑  7 Nokia World Records That Will Blow Your Mind
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Žaibo nušviesti** - 1996 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas. Filmo trukmė - 93 min.

Kūrybinė grupė
--------------

* Scenarijaus autorius ir režisierius statytojas - Algimantas Puipa
* Kompozitorius - Juozas Širvinskas
* Operatorius statytojas - Viktoras Radzevičius
* Dailininkas statytojas - Augis Kepežinskas
* Kostiumų dailininkė - Eglė Kvintienė

Vaidina
-------

Almira Grybauskaitė, Gražina Urbonaitė, Elvyra Piškinaitė, Vytautas Paukštė, Eduardas Kunavičius (Grafas), Kostas Smoriginas, Dalia Brenciūtė, Mindaugas Pavilionis.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmas „Žaibo nušviesti" sukurtas Jolitos Skablauskaitės, Petro ir Povilo Dirgėlų novelių motyvais. Jį sudaro trys atskiros novelės apie žmones, nepritampančius visuomenėje, gyvenančius savo dvasinių išgyvenimų ir fantazijų pasaulyje.
| **Podiceps nigricollis**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Juodakaklis kragas (*Podiceps nigricollis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Kraginiai paukščiai  *( Podicipediformes)* |
| Šeima: | Kraginiai  *( Podicipedidae)* |
| Gentis: | Kragai  *( Podicpes)* |
| Rūšis: | Juodakaklis kragas  *( Podiceps nigricollis)* |

 |
| Binomas |
| ***Podiceps nigricollis***Brehm, 1831 |

**Juodakaklis kragas** (*Podiceps nigricollis*) – kraginių (*Podicipedidae*) šeimos vandens paukštis.

Išvaizda
--------

Juodakaklis kragas – nedidelės kryklės dydžio paukštis. Juodakaklio krago nugarinė pusė juodai rusva, galvos viršus tamsesnis. Galva gausiai apaugusi plunksnomis, todėl atrodo lyg su kuoduku. Per skruostus eina ilga, šviesiai geltona žvilganti juosta. Kita galvos dalis, kaklas ir pagurklis juodi. Mažosios plasnojamosios plunksnos baltos. Pilvinė pusė balta, šonai ryškiai rudi. Snapas juodas, kojos alyvinės pilkos spalvos, akys raudonos.

Patelė truputį mažesnė už patiną. Žiemą paukščio nugarinė pusė juosvai pilka, apatinė – balta, kaklas pilkšvas. Jauniklių skruostai, gerklė ir apatinė kūno dalis balta, pūkuotų – nugara juoda, pilvas su šviesiomis dėmėmis.

Paplitimas
----------

Arealas pertrauktas. Vakarinėje Eurazijoje paplitęs nuo Skandinavijos iki Vakarų Sibiro. Šiaurėje arealas siekia pietinę Skandinaviją, Volgos vidurupį. Į pietus paplitęs iki Amudarjos, Užkaukazės, Mažosios Azijos, Pirėnų pusiasalio. Aptinkamas ir rytų Kinijoje.

Gyvena Šiaurės Amerikoje, Afrikoje. Žiemoja Šiaurės Amerikoje, Afrikoje, Artimuosiuose ir Tolimuosiuose rytuose. Lietuvoje gana retas.

Biologija
---------

Mėgsta nedidelių ežerų seklias užžėlusias pakrantes, pelkėtas kūdras, tvenkinius, seklius užtakius. Įsikuria nenaudojamuose durpynuose, karjeruose, kūdrose.

Labai atsargus paukštis, retai kada išplaukia į atvirus vandens plotus. Slapstosi augalų tankmėse. Pajutęs pavojų, tuojau sprunka.

Monogamas. Lizdą krauna tarp ajerų, nendrių, švendrų, visuomet netoli nedidelio atviro vandens ploto. Kartais peri kolonijomis, kuriose lizdai būna nutolę vienas nuo kito per keletą metrų. Dėtyje būna 3–4 kiaušiniai. Peri abu poros nariai apie 21 dieną. Jaunikliai ritasi ne visi iš karto. Tik išsiritę kragiukai šildosi po vieno iš tėvų sparnais, o kitas poros narys baigia perėti.

Daugiausia minta vandens bestuburiais. Daug sulesa laumžirgių lervų, moliuskų, šoniplaukų ir kitų vėžiagyvių. Geba pasigauti smulkių žuvų.

Šaltiniai
---------

* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 55°29′29″š. pl. 23°19′58″r. ilg.﻿ / ﻿55.4915°š. pl. 23.3328°r. ilg.﻿ / 55.4915; 23.3328

|  Žaiginio šv. Antano Paduviečio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Raseinių |
| **Savivaldybė** | Raseinių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Žaiginys |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1917 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Antano Paduviečio bažnyčia.*
**Žaiginio šv. Antano Paduviečio bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Žaiginio miestelyje, Sandravos (Luknės dešiniojo intako) kairiajame krante. Savo forma primena gyvenamąjį namą.

Istorija
--------

2015 m. kovo mėn.
Žaiginyje 1664 m. minima naujai statyta medinė bažnyčia, turinti du altorius. Nagurskiai 1762 m. į Žaiginį pakvietė pranciškonus, vienuolynui dovanojo 90 valakų žemės, Legečių, Nagių kaimus. Pranciškonai 1764 m. pasistatė vienuolyną, 1770 m. – bažnyčią, 1790 m. – koplyčią Legečiuose. Iki 1820 m. pastatytas naujas medinis vienuolynas. Žaiginio pranciškonams 1820 m. priklausė Legečių palivarkas, Belazariškių, Čerkosų, Kelmynų, Mažuolių, Pluskių kaimai. XIX a. pirmojoje pusėje veikė parapinė mokykla. Rusijos valdžia 1832 m. vienuolyną uždarė. Netrukus jis sudegė. Ant jo pamatų Žaiginio dvaro savininkas pastatė kleboniją. Valdžia patenkino vyskupo prašymą ir bažnyčios neuždarė. 1836 m. pavyko įkurdinti kunigą.

1915 m. gegužės 4 d. bažnyčia sudegė. Žaiginio dvare buvo įrengta koplyčia. Kunigo Leono Skabeikos rūpesčiu 1916–1917 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia, atstatyta klebonija ir ūkiniai pastatai. 1931 m. pastatyti parapijos namai. Po Antrojo pasaulinio karo valdžia klebonijoje įrengė vaikų darželį.

Architektūra
------------

Savo forma bažnyčia primena didelį gyvenamąjį namą, bebokštė, su trisiene apside. Vidus 3 navų, atskirtų lieknomis kolonomis, įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro, su stulpiniais vartais. Šventoriuje stovi medinė varpinė.
Koordinatės: 54°10′52″š. pl. 25°00′17″r. ilg.﻿ / ﻿54.1811°š. pl. 25.0047°r. ilg.﻿ / 54.1811; 25.0047

|  Eišiškių Kristaus Karaliaus Žengimo į Dangų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Šalčininkų |
| **Savivaldybė** | Šalčininkų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Eišiškės |
| **Adresas** | Bažnyčios g. 37 |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų ir tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1852 m. |
| **Stilius** | neoklasicizmas |

 *Kitos reikšmės – Kristaus Žengimo į dangų bažnyčia.*
**Eišiškių Kristaus Karaliaus Žengimo į dangų bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Eišiškėse. Pamaldos laikomos lenkų ir lietuvių kalbomis.

Bažnyčios interjeras
Bažnyčia su varpine

Istorija
--------

Pirmoji bažnyčia pastatyta 1389 m. Ji iki 1433 m. perstatyta. Iki 1440 m. pastatyta kita bažnyčia. Kol 1522 m. prie kelio Vilnius-Rūdininkai pastatyta nauja, parapinė bažnyčia buvo senoji.

1524 m. minima parapinė mokykla; parapija paskirta Trakų prepozitui, kuris įpareigotas Eišiškėse išlaikyti 2 lietuviškai mokančius vikarus. Rusijos kariuomenė 1655 m. nusiaubė Eišiškes. Matyt tada sudegė abi bažnyčios.

1663 m. atstatyta parapijos bažnyčia. 1706 m. per Švedijos kariuomenės sukeltą miestelio gaisrą ji sudegė, 1707 m. atstatyta. 1711 ir 1765 m. dar minima filinė Eišiškių bažnyčia. 1766 m. restauruota parapinė. 1770 m. pastatyta klebonija. Iki 1782 m. suremontuota varpinė, pastatyta prieglauda.

Pagal inžinieriaus Teodoro Narbuto projektą 1847–1852 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Ją 1905 m. konsekravo vyskupas Eduardas Ropas. XIX a. Eišiškių parapija gerokai lenkinta. 1905 m. daugiau kaip 10 jos kaimų dar buvo lietuviški. 1912 m. bažnyčioje lietuvių kalba sakyti tik 6 pamokslai per metus.

Architektūra ir dailė
---------------------

Bažnyčia neoklasicistinė, kryžminio plano, bebokštė, su portiku, bokšteliu. Vidus bazilikinis, 3 navų, atskirtų pilioriais, dengtų cilindriniais skliautais. Šventoriuje stovi mūrinė varpinė. Aukšta varpinė (40 m) su dvejais vartais iš šonų – reta architektūroje kompozicinė jungtis. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Bažnyčioje – daug dailės paminklų. Vertingiausi XVIII–XIX a. paveikslai – kunigo R. Kalinovskio portretas, „Kristaus žengimas j dangų" ir „Marija"- respublikinės reikšmės paminklai. Šventoriuje pastatyta skulptūra „Palaiminimas".

Galerija
--------

* Fasadas iš pietvakariųFasadas iš pietvakarių
* 
* Šoninis fasadas (fragmentas)Šoninis fasadas (fragmentas)
* 
* Priekinis fasadasPriekinis fasadas
* 
* VarpinėVarpinė
* 
* Antkapiai šventoriujeAntkapiai šventoriuje
* 
* Smailės kryžiusSmailės kryžius
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Šalčininkų rajono savivaldybė - Eišiškių seniūnija". *salcininkai.lt*. 2015-06-10. Suarchyvuotas originalas 2016-04-12. Nuoroda tikrinta 2016-04-12.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Eišiškių Kristaus Karaliaus Žengimo į Dangų bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Eišiškių Kristaus Karaliaus Žengimo į dangų bažnyčia
| Žaisa |
| --- |
| Žaisa ties keliu į Žiegždrius Žaisa ties keliu į Žiegždrius |
| **Ilgis** | 3,8 km |
| **Baseino plotas** | 10,6 km² |
| **Ištakos** | Dubravos miškai |
| **Žiotys** | Kauno marios |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Žaisa |

**Žaisa** – upelis Lietuvoje, Kauno rajone, Šlienavos apylinkėse. Prasideda Dubravos miške, kiek į pietus nuo Šlienavos. Mišku teka į vakarus, už kelio  **1902**  Vaišvydava–Girionys–Žiegždriai  pasuka į šiaurės vakarus. Įteka į Kauno marias 226,7 km nuo Nemuno žiočių, ties Laumėnais.

Turi bevardį kairįjį intaką. Vidurupyje įrengti 2 maži tvenkiniai. Žemupys patenka į Kauno marių regioninį parką.

Upėvardžio kilmė neaiški. Atkreiptinas dėmesys į tai, kad Kauno dalis prie upės yra *Pažaislis* (o ne *\*Pažaisis*), bet mažai tikėtina, kad upė vadinta *\*Žaisla*, greičiau yra pakitęs Pažaislio pavadinimas. Tokiu atveju upėvardis yra priesagos *-sa-* vedinys nuo šaknies *žaid-*. Ši siejama su sukimusi, judėjimu ratu, švytėjimu; plg. *žaisti, žiesti* bei *žaidas* („krosnis, žiedas"), taip pat skr. हा/जिहीते = IAST: *hā-/jihīte* „šoka, skrieja, lekia".

* Žaisos žemupysŽaisos žemupys
* Upelis miške tarp Girionių ir ŠlienavosUpelis miške tarp Girionių ir Šlienavos
* „Užsikimšusi" Žaisa ties pratekėjimu į kelio pralaidą„Užsikimšusi" Žaisa ties pratekėjimu į kelio pralaidą

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
Koordinatės: 55°29′22″š. pl. 23°19′43″r. ilg.﻿ / ﻿55.489493°š. pl. 23.328684°r. ilg.﻿ / 55.489493; 23.328684

| Žaiginio dvaras |
| --- |
| Dvaro sodybos svirnas Dvaro sodybos svirnas |
| Vieta | Žaiginys, Raseinių rajonas |
| Įkurtas | 1650-1700 m. |
| Rūmų stilius | Ankstyvasis klasicizmas |
| Bajorų giminės | KerdiejaiRomeriaiNagurskiaiŽukauskaiBulgarinaiJadvyga Marija Domitila ZabelienėRekušai |
| Parkas | Atskiri medžiai (vyrauja klevai) |
| Pastatų būklė | Išlikęs ūkio pastatas (svirnas) |
| Savininkas | Kęstutis Skamarakas |

**Žaiginio dvaras** – buvusio dvaro sodyba Žaiginyje, Šiluvos seniūnijoje, Raseinių rajone, netoli kelio  **3504**  Ariogala–Betygala–Šiluva . 

Dvaro sodyba 1992 m. įtraukta į Kultūros vertybių registrą (unik. kodas 546).

Sodyba yra privati nuosavybė. Čia iki mūsų dienų išliko tik dvaro sodybos fragmentai – svirnas ir dvaro rūmų rūsys. Mūrinis svirnas vieno aukšto su pastoge, dengtas dvišlaičiu stogu, su nauja danga. Rūmai buvo L formos plano, mūriniai, klasicizmui artimos struktūros. Po pastatu buvo įrengti skliautuoti rūsiai.

Istorija
--------

Dvaro sodybos medžiai
Žaiginio dvaras pirmą kartą paminėtas XVI a. viduryje. Nuo XVII a. Žaigino savininkai buvo Kerdiejai, Romeriai, Nagurskiai, Žukauskai, Bulgarinai. 1664 m. inventoriaus duomenimis, dvare buvo vandens malūnas, veikė bravoras.

1762 m. dvaro savininkai Nagurskiai į Žaiginį pakvietė pranciškonus, vienuolynui padovanojo 90 valakų žemės ir Legečių bei Nagių kaimus. Netrukus, 1764 m. Žaiginyje pastatytas pranciškonų vienuolynas.

1857 m. Žaiginio dvarą su palivarkais nusipirko Jekaterina Komarienė. 1875 m. dvaro savininke tapo J. Komarienės dukra grafienė Jadvyga Marija Domitila Zabelienė, kuri 1914 m. dvarą su palivarkais testamentu užrašė savo anūkams, Karolio Zabielos vaikams. Apie 1940 rūmai atiteko Rekušams. 2009 m. dvaro sodybą įsigijo Kęstutis Skamarakas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Žaiginio dvaro sodybos fragmentai". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2014-12-04.
2. ↑   Archyvuota kopija 2006-06-29 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos dvarai
* Apie Žaiginio dvarą Lietuvos dvarų duomenų bazėje Archyvuota kopija 2014-07-14 iš Wayback Machine projekto.
* Žaiginio dvaro sodybos fragmentai[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Ekliptika ir jos santykis su sukimosi ašimi, orbitos plokštuma ir ašies posvyriu
**Ekliptika** (graik. *ékleipsis* – užtemimas) – didysis apskritimas dangaus sferoje, kuriuo vyksta regimasis metinis Saulės centro judėjimas. **Ekliptikos plokštuma** yra plokštuma, kurioje guli minėtas apskritimas.

Kadangi jis atspindi Žemės skriejimą aplink Saulę, ekliptika yra Žemės orbitos plokštumos ir dangaus sferos sankirta. Ekliptikos plokštuma nesutampa su dangaus pusiaujo plokštuma ir sudaro e = 23°27′ kampą. Jis nėra pastovus ir, laikui bėgant, labai lėtai kinta. Ekliptikos ir dangaus pusiaujo susikirtimo taškai yra vadinami lygiadienių taškais.

Visos planetos skrieja beveik vienoje plokštumoje, dėl to dangaus sferoje visos jos stebimos ties ekliptika.

Ekliptikos pavadinimas kilęs iš to, kad Saulės ir Mėnulio užtemimai vyksta tik tada, kai Mėnulio orbita kerta ekliptiką.

12 žvaigždynų, kuriais juda Saulė yra vadinami Zodiako žvaigždynais, o ta juosta vadinama Zodiaku. Iš tiesų Saulė keliauja dar ir per 13-ąjį žvaigždyną – Gyvatnešio, išsidėsčiusio tarp Skorpiono ir Šaulio – tačiau istoriškai neįeinančio į Zodiaką.
**Ingrida Ona Armonaitė-Galinienė** (g. 1962 m. vasario 24 d. Vilniuje) – Lietuvos smuikininkė, pedagogė.

Biografija
----------

Tėvas Augustinas Armonas, brolis Rimantas Armonas. Mokėsi Nacionalinėje M.K. Čiurlionio menų mokykloje. 1985 m. baigė Maskvos P. Čaikovskio konservatoriją, 1987 m. – šios konservatorijos asistentūrą.

Nuo 1988 m. dėsto Nacionalinėje M.K. Čiurlionio menų mokykloje. ir Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje. Nuo 1988 m. kamerinio ansamblio „Armonų trio" narė, koncertuoja ir su kitais kameriniais ansambliais. Gastroliavo daugelyje Europos šalių, dalyvavo muzikos festivaliuose.

Įvertinimas
-----------

* 1972 m. 1976 m. J. Kociano tarptautinio konkurso pirmoji premija (Čekija)
* 1985 m. V. Humlo tarptautinio konkurso pirmoji premija (Zagrebas)
* 1979 m. Lietuvos respublikinio konkurso pirmoji premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ona Juozapaitienė. *Ingrida Armonaitė-Galinienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 32 psl.
**Eje** (turk. *İye*, tot. *Ия*, čiuv. *Ийе*, turkm. *Eýe*, tuv. *Ээ*, kaz. *Ие* – 'šeimininkas') tiurkų mitologijoje – dvasios, nuolat buvojančios kokioje nors vietoje. Tikėjimas *eje* kilęs iš senosios tiurkų mitologijos ir žinomas Pavolgio, Vidurinės Azijos, Šiaurės Kaukazo, Vakarų Sibiro, Altajaus ir Sajanų tiurkų tautų tikėjimuose. Įsivaizdavimai apie jų paskirtį pas skirtingas tautas skirtingi. Kazanės, Vakarų Sibiro totoriai, baškirai jas sieja su tam tikromis kraštovaizdžio vietomis, trobesiais ir skiria jas į kelis lygius: vandens (*су иясе*), miškų (*урман иясе*), namų (*ой иясе, йорт иясе*). Kitų tautų mitologijoje *eje* pateko į atskirą dvasių kategoriją su įtvirtintomis funkcijomis, ir įsivaizduojamos, kaip atskirų vietų ir daiktų dvasios-šeimininkės. Pavyzdžiui, nors Altajaus ir Sajanų tiurkai iš visų *eje* yra išskyrę kalnų valdovą ir taigos valdovą (*таг-ээзи*), jų manymu, *eje* yra dvasios, gyvenančios bet kurioje giraitėje.

Artimas *eje* yra jakutų *ičči* įvaizdis. Vakarų Sibiro totoriai *eje* yra paskyrę apleistus namus, pelkes, griovas. Turkmėnų mitologijoje veikiant islamui *eje* sumišo su piktosiomis dvasiomis, džinais, gyvenančiais tam tikrose vietose.

Čiuvašams *eje* (*ийе*) tai nelabasis, gyvenantis namie po krosnimi, pirtyse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Мифы народов мира. *Эе* , В. Н. Басилов – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.