recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Pradedas |
| --- |
| Pradedo vaizdas iš lėktuvoPradedo vaizdas iš lėktuvo |
| **Aukštis** | 1491,3 m |
| **Žemynas** | Europa |
| **Šalys** | Čekijos vėliava Čekija |
| **Kalnynas** | Hruby Jesenykas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Pradedas

  |
| **Koordinatės:** | 50°05′0″ š. pl. 17°14′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.08333°š. pl. 17.23333°r. ilg.﻿ / 50.08333; 17.23333Koordinatės: 50°05′0″ š. pl. 17°14′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.08333°š. pl. 17.23333°r. ilg.﻿ / 50.08333; 17.23333 |
|  |
|  **Vikiteka** | Pradedas |

**Pradedas** (ček. *Praděd*; vok. *Altvater*; lenk. *Pradziad* 'prosenelis') – aukščiausias Hruby Jesenyko kalnų grandinės kalnas (1491,3 m aukštis virš jūros lygio), penktas pagal aukštį Čekijos kalnas.

Vidutinė metinė oro temperatūra yra apie +1 °C. Kalno viršūnėje stovi 162 m aukščio televizijos bokštas. Viršutinė bokšto platforma naudojama kaip apžvalgos aikštelė. Kalnas naudojamas slidinėjimui.

Istorija
--------

Senojo *Altvaterturm* bokšto rekonstrukcija. Naujasis bokštas atstatytas 2004 m. ant Vecšteino (*Wetzstein*) kalno Tiuringijoje (Vokietija).
Pirmasis bokštas ant šio kalno buvo 32 m aukščio akmeninis bokštas, pastatytas tarp 1903–1912 m. Sudetų vokiečių turistų asociacijos. Po 1945 m. bokštas buvo neprižiūrimas (Sudetų vokiečiai buvo išvaryti iš Čekoslovakijos). Plyšiuose užšąlantis vanduo skaldė mūrą, ir 1959 m. gegužės 2 d. bokštas nugriuvo. Buvo likę nedaug laiko iki suplanuoto remonto.

*Petro akmenys* yra gneiso uolos netoli Pradedo viršūnės. Viduramžiais buvo tikima, kad šiuose uolose gyvena raganos.

Kalno apylinkėse auga daug retų augalų, todėl kalno apylinkių lankymas yra ribojamas.

Pradedo viršūnė 2005 m. rugpjūtį
1968–1983 m. buvo pastatytas televizijos bokštas. Pastate įrengtas restoranas, kurį galima pasiekti grįstu keliu. Iš bokšto apžvalgos aikštelės galima pamatyti Aukštuosius Tatrus, Mažąją Fatrą ir Alpes.

1950 m. aviacijos avarija
-------------------------

1950 m. vasario 27 d. 07:31 avialinijų *Československé státní aerolinie* (dabar *Czech Airlines*) lėktuvas *Douglas* C-47A-15-DK, skrisdamas iš Ostravos Hrabuvkos oro uosto į Prahos Ruzynės tarptautinį oro uostą, atsitrenkė į kalno šlaitą. Žuvo 3 įgulos nariai ir 3 keleiviai, o dar 21 keleivis ir 4 įgulos nariai liko gyvi.

Nuorodos
--------

1. ↑  Rocks Petrovy kameny Archyvuota kopija 2005-09-02 iš Wayback Machine projekto.. Accessed August 12, 2006.
2. ↑   Archyvuota kopija 2012-11-12 iš Wayback Machine projekto.
| **Valentinas Vladimirovičius Korabelnikovasrus. *Корабельников, Валентин Владимирович*** |
| --- |
| Gimė | 1946 m. sausio 4 d. (77 metai)Tambovo srityje |
|  |
| Veikla | rusų karininkas, Rusijos Federacijos Armijos generalinio štabo viršininko pavaduotojas, RF GRU viršininkas, armijos generolas. |

**Valentinas Vladimirovičius Korabelnikovas** (*Корабельников, Валентин Владимирович*, g. 1946 m. sausio 4 d.) – rusų karininkas, Rusijos Federacijos Armijos generalinio štabo viršininko pavaduotojas, buvęs RF GRU viršininkas, armijos generolas.

Biografija
----------

Gimė 1946 m. sausio 4 d. Tambovo srityje. 1969 m. baigė Minsko aukštąją inžinerinę zenitinių raketų mokyklą, 1974 m. – Frunzės vardo akademiją, 1988 m. – TSRS Generalinio štabo Akademiją.

Daugiau nei 20 m. dirbo GRU padaliniuose. 1992 m. paskirtas pirmuoju GRU viršininko pavaduotoju. Karinių veiksmų Čečėnijoje metu vyko į karo veiksmo zoną. 1999 m. gavo Rusijos prezidento B. Jelcino padėką „už indėlį sureguliuojant konfliktą Kosove".

1997 m. gegužės mėn. ėjo GRU vadovo pareigas (pavaduodamas nuo pareigų nušalintą pirmtaką gen. plk. Fiodorą Ladyginą), tą patį mėnesį paskirtas GRU viršininku.

1997 m. rugpjūčio 20 d. paskirtas Koordinacinės tarpžinybinės RF karinio techninio bendradarbiavimo su užsienio valstybėmis klausimais tarybos nariu.

2003 m. birželio 11 d. V. Korabelnikovui suteiktas armijos generolo laipsnis.

2009 m. balandžio 14 d. atleistas iš GRU viršininko pareigų ir paleistas į atsargą. Kartu apdovanotas 3-iojo laipsnio ordinu „Už nuopelnus Tėvynei".

Informacinės paramos priimant karinius ir karinius – politinius sprendimus sistemų specialistas. Turi spausdintų mokslinių darbų. Rusijos raketinių ir artilerijos mokslų akademijos narys korespondentas (skyrius „Techninės žvalgybos ir taikinių nurodymo priemonės").

Apdovanojimai
-------------

* Rusijos Federacijos Didvyris (1999 m. gruodžio 4 d.)
* 3-iojo laipsnio ordinas „Už nuopelnus Tėvynei" (2009 m. balandžio 14 d.)
* 4-ojo laipsnio ordinas „Už nuopelnus Tėvynei"
* ordinas „Už karinius nuopelnus"
* Narsumo ordinas
* Raudonosios Žvaigždės ordinas
* medaliai

Nuorodos
--------

* Что такое современная армия России
| **Valentinas Šapalas** |
| --- |
| Gimė | 1952 m. balandžio 27 d. (71 metai)Dauneikiai, Anykščių raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Danutė |
| Vaikai | Mažvyda, Dargiris |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Vilniaus miesto politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* 1990 m. Nepriklausomybės partija;
* 2001 m. Lietuvos dešiniųjų sąjunga;
* 2005 m. Tėvynės sąjunga.

 |
|  |
| Alma mater | 1974 m. Vilniaus pedagoginis institutas |

**Valentinas Šapalas** (g. 1952 m. balandžio 27 d. Anykščių rajono Dauneikių kaime) – Lietuvos ir Vilniaus miesto politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Fizikas, 1974 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą.

1990 m. tapo kontroversiškai vertinamos Nepriklausomybės partijos nariu, kurią įkūrė su KGB bendradarbiavęs signataras Virgilijus Čepaitis, buvęs TSRS tardytojas ir prokuroras Kazimieras Motieka, prokuroras Vidmantas Žiemelis, juristė Zita Šličytė ir kiti nevienareikšmiškai vertinami visuomenės veikėjai. 1991–2001 m. tapo Nepriklausomybės partijos pirmininku. 2001–2003 m. Lietuvos dešiniųjų sąjungos narys, pirmininko pavaduotojas ir pirmininkas. 2005 m. Tėvynės sąjungos – Lietuvos krikščionių demokratų narys.

1990–1995 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos deputatas, 1993–1994 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos pirmininkas, 1994–1995 m. tarybos pirmininko patarėjas. Nuo 1995 m. Vilniaus miesto savivaldybės Švietimo skyriaus Mokyklų ir ikimokyklinių įstaigų veiklos sektoriaus vedėjas, vyr. specialistas.

1994 m. Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių sąjungos kūrėjas, narys, 2007–2011 m. LKKSS Vilniaus skyriaus pirmininkas, 1995 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos deputatų klubo „Sostinė" narys, pirmininkas, 2003 m. Mickūniečių bendrijos pirmininkas. 1992 m. spalio 21 d. apdovanotas Sausio 13-osios atminimo medaliu.

Vedęs, žmona Danutė, pedagogė, valstybės tarnautoja (Švietimo ir mokslo ministerija).
Duktė Mažvyda, M. Riomerio universiteto magistrantė, AB „Lindstrom" vadybininkė, sūnus Dargiris VPU studentas, UAB Studio Moderna klientų apt. specialistas.

Išnašos
-------

1. ↑


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Arūnas Grumadas** | **Vilniaus miesto tarybos pirmininkas**1993–1995 | Po to:**Alis Vidūnas** |
**Čikagos mokykla** – XIX a. pabaigos ir XX a. antrosios pusės Čikagos architektų judėjimai.

Pirmojo judėjimo nariai: L. H. Sullivan, W. Jenney, D. H. Burnham, J. W. Root, D. Adler. Daugiausiai mokyklos plėtotei įtakos padarė bendra L. H. Sullivan ir D. Adler kūryba. 

Aktyviausiai reiškėsi 1883–1893 m. Čikagos mokyklos atstovai vieni pirmųjų ėmė plačiai naudoti naujus pramoninius statybos metodus, statybines medžiagas (metalines karkasines konstrukcijas, betono, keramikos apdailą), pabrėžė pastato funkcinę ir konstrukcinę struktūrą, išgrynino formas. Laikomi naujo tipo pastatų, dangoraižių, statybos pradininkais. Pirmasis dangoraižis – 10 aukštų Home Insurance Building, iškilęs Čikagoje 1885 m. (architektas W. Jenney). Pastatų konstrukcijoje taikė metalinį karkasą su plytų užpildu, esmine fasado detale laikė plačias langų eiles, atsisakė dvišlaičio stogo, gausios puošybos, nuoseklaus istorinių formų kartojimo. Žymesni projektai: Rookery Building (1888), Monadnock Building (1891), Reliance Building (1895, visų architektai D. H. Burnham, J. W. Root, visi Čikagoje), Wainright Building Sent Luise (1891), Carson, Pirie and Scott Company Building Čikagoje (1904, abiejų architektas L. H. Sullivan).

Antrojo judėjimo nariai: L. Mies van der Rohe, F. R. Khan. XX a. antrojoje pusėje veikę Čikagos mokyklos atstovai pasižymėjo kūryboje taikyta modernistine estetika, tuščiavidure, cilindrine pastatų sandara. Žymiausias projektas – Willis Tower (1973, architektas F. R. Khan).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Čikagos mokykla*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
2. ↑  Billington, David P. (1985). *The Tower and the Bridge: The New Art of Structural Engineering*. Princeton University Press. pp. 234–5. ISBN 0-691-02393-X.  Nežinomas parametras `|url-access=` ignored (pagalba)
**Požėlos rajonas** (arba ***Poželos rajonas***) – buvęs LTSR administracinis-teritorinis vienetas Kauno miesto šiaurinėje ir vakarinėje dalyje.

Istorija
--------

Įkurtas 1941 m. kovo 21 d. tuomet jam priklausė pietinė Kauno dalis. Rajonas panaikintas 1955 m. rugsėjo 8 d.

Vėl sudarytas 1962 m. gruodžio 10 d. tačiau jau be pietrytinės dalies. Tuo metu apibrėžtos rajono ribos: miesto vakarinė ir šiaurinė riba, Neries upė, Kapsų g. Rokiškio g. Žemaičių g. Raudonosios Armijos prospektas, Laisvės alėja, Majakovskio g. Nemuno upė, Kauno geležinkelio tiltas, Suvalkiečių g. Z. Angariečio g. iki miesto vakarinės ribos. 1969 m. sausio 13 d. patikslintos rajono ribos: Kauno miesto šiaurės riba, aukštosios įtampos linijų koridorius, Amalės upė, Draugystės g. Taikos pr. gen. Vitkausko g. Rytų g. Gričiupio upė, Girstupio upė, XVI Divizijos pl. K. Baršausko g. Girstupio g. Šiaulių g. Būgos g. L. Giros g. K. Didžiulio g. Nemuno upė, Majakovskio g. Laisvės al. Raudonosios Armijos pr. Žemaičių g. Rokiškio g. Kapsų g. Neries upe iki Kauno miesto šiaurės ribos. 1972 m. balandžio 26 d. vėl atnaujintos ribos: šiaurės ir vakarų ribos – Kauno miesto šiaurės ir vakarų ribos; rytų riba – Neries upė, Kapsų, Rokiškio, Žemaičių gatvės, Raudonosios Armijos prospektas, Laisvės alėja, Majakovskio gatvė, Nemuno ir Jiesios upės; pietų riba – Kauno miesto pietų riba.

Apylinkės
---------

1949 m. buvo šios apylinkės:

* Aukštosios Panemunės apylinkė,
* Birutės apylinkė,
* Petrašiūnų apylinkė.

1954 m. apylinkės panaikintos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  1941-03-21 LTSR AT Prezidiumo įsakas Nr. 72
2. ↑  1955-09-08 LTSR AT Prezidiumo įsakas Nr. 1303
3. ↑  1962-12-10 LTSR AT Prezidiumo įsakas Nr. 311 „Dėl rajonų sudarymo Kauno mieste".
4. ↑  1969-01-13 LTSR AT Prezidiumo įsakas
5. ↑  1972-04-26 LTSR AT Prezidiumo įsakas
6. ↑  Lietuvos TSR administratyvinis-teritorinis padalinimas pagal 1949 m. sausio 1 d. padėtį. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo informacijos-statistikos skyrius. – Vilnius, Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo leidinys, 1949. // psl. 5
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tulagis*Tulagi* |
| --- |
| *Vaivorykštė virš Tulagio salos* |
|  |
| 

TulagisTulagis

9°06′0″ p. pl. 160°09′0″ r. ilg.﻿ / ﻿9.10000°š. pl. 160.15000°r. ilg.﻿ / 9.10000; 160.15000﻿ (Tulagis)Koordinatės: 9°06′0″ p. pl. 160°09′0″ r. ilg.﻿ / ﻿9.10000°š. pl. 160.15000°r. ilg.﻿ / 9.10000; 160.15000﻿ (Tulagis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+11) |
|  |
| **Valstybė** | Saliamono Salų vėliava Saliamono Salos |
| **Provincija** | Centrinė provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 1 251  |

**Tulagis** (angl. *Tulagi*) – gyvenvietė Saliamono Salose, esanti mažytėje Tulagio saloje, esančioje prie pat pietinių Ngela Sulės krantų, į šiaurę nuo Gvadalkanalio. Centrinės provincijos administracinis centras. Yra prieplauka, žvejybinis uostas. Vystomas turizmas (povandeninis nardymas – apylinkių vandenyse gausu nuskendusių laivų).

Istorija
--------

1568 m. balandžio 16 d. salą aplankė Alvaro de Mendanjos ekspedicija. 1893 m. Tulagis tapo Britų Saliamono Salų sostine. 1942–1943 m. čia vyko mūšiai tarp JAV ir Japonijos. 1952 m. sostinė perkelta į Honiarą.
| **Eugenijus Šiško** |
| --- |
|  |
| Eugenijus Šiško |
| Gimė | 1923 m. rugsėjo 15 d.Minskas, Baltarusijos vėliava Baltarusijos TSR |
| Mirė | 2015 m. rugsėjo 29 d. (92 metai)Jeruzalė, Izraelis Izraelis |
| Tėvai | Smuel Sisko, Basia Ginzburg |
| Vaikai | Shulamit (g. 1949 m.)Azalia (g. 1958 m.) |
|  |
| Veikla | fotokorespondentas |

**Eugenijus Šiško** (slapyvardis *Spyglinis*; 1923 m. rugsėjo 15 d. Minske, Baltarusijos TSR – 2015 m. rugsėjo 29 d. Jeruzalėje, Izraelyje) – spaudos fotografas, vienas pirmųjų sovietinės Lietuvos fotografų, dirbęs fotokorespondentu įvairių leidinių redakcijose.

Biografija
----------

E. Šiško gimė 1923 m. Minske. 1940 m. pradėjo dirbti fotografu Minsko kino studijoje. 1941 m. baigė vidurinę mokyklą. Prasidėjus karui su kitais kino studijos darbuotojais evakuotas į Ferganą (Uzbekijos TSR). 1942–1945 m. tarnavo sovietų kariuomenėje, dalyvavo karo veiksmuose, buvo du kartus sužeistas. Daugelis giminės narių žuvo 1942 m. Minsko gete.

Po karo gyveno ir dirbo Lietuvoje. Buvo fotokorespondentu:

* 1946 m. sausį–liepą: „Eltos" naujienų agentūroje,
* 1946 m. liepą–1948 m. vasarį: „Valstiečių laikraštyje",
* 1948 m. vasarį–lapkritį: „Tarybų Lietuvos" dienraštyje,
* 1949 m. sausį–1957 m.: „Švyturio" žurnale,
* nuo 1958 m. sausio: „Vakarinių naujienų" laikraštyje.

1984 m. su šeima iš Sovietų Sąjungos emigravo į Izraelį ir nuo to laiko gyveno Jeruzalėje. Kūrybiniu darbu neužsiėmė, buvo publikuotos kai kurios nuotraukos vietiniuose laikraščiuose. Keletą metų dirbo fotolaboratorijoje Jeruzalės *Hadasa* ligoninėje.

Mirė Jeruzalėje 2015 m. (palaidotas ten pat). Po E. Šiško mirties dukters Azalijos iniciatyva buvo organizuota jo darbų paroda Rusų meno muziejuje Ramat Gane.

Kūrybos bruožai
---------------

E. Šiško būdingose socrealizmo epochos dokumentinėse fotografijose atsispindėjo sovietinio laikotarpio gyvenimo vaizdai su tipiškais herojais, sukurta mitine realybe, skirta pozityviam socialistinės santvarkos įvaizdžiui kurti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Audronė Meškauskaitė. Niekas nekliudo, jei... Lietuvos fotografijos fenomenas

Nuorodos
--------

* Margarita Matulytė. Sovietinė fotografijos funkcijos ir specifika 1940-1950 m. (93 p.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

do mažorinė (C dur)| Do mažorinė gama |
| Paralelinė tonacija | la minorinė (a moll) |
| Bendravardė tonacija | do minorinė (c moll) |
| Gamos laipsniai |
| C, D, E, F, G, A, H, C |

C-dur akordas, tonika pažymeta raudonai (Apie šį garsą Groti (plačiau)). Tonika dvigubinasi oktavoje.
**Do mažorinė gama** (arba **C dur**) – susideda iš natų do, re, mi, fa, sol, la ir si. Ši gama neturi prieraktinių ženklų (nei bemolių, nei diezų). Jos paralelinė gama yra la minorinė (arba a-moll), o bendravardė gama – do minorinė (c-moll).

C dur prieraktiniai ženklai yra dažniausiai naudojami prieraktiniai ženklai. Daugumos transponuojamųjų instrumentų melodijos užrašomos C dur tonacijoje; pavyzdžiui, klarnetas B (si bemol) grodamas si bemol mažorinę gama notuojamas lyg grotų C dur. Baltieji pianino klavišai atitinka C dur gamos laipsnius. Tarp varinių pučiamųjų instrumentų populiariausias trimitas yra trimitas C tonacijoje, kontrabosinė tūba – taip pat. Kai arfa suderinta groti C dur, visi jos pedalai būna vidurinėje pozicijoje.

Manoma, kad C dur yra lengviausia tonacija, kadangi ji neturi nei bemolių, nei diezų, o pradedančiųjų fortepijono mokinių pirmieji kūriniai dažniausiai būna šioje tonacijoje; pirmoji gama ir pirmasis arpedžo būna C dur tonacijoje. Tačiau, atvirkščiai nustatytai tvarkai, lenkų kompozitorius Frederikas Šopenas laikė šią gamą sunkiausia groti lygiai ir savo mokiniams ją duodavo paskutinę. Jo nuomone, si mažorinė gama yra lengviausia gama groti pianinu, nes juodų ir baltų klavišų pozicijos labiausiai atitinka natūralias pirštų pozicijas, todėl būtent šią gamą savo mokiniams Šopenas duodavo pirmąją. Do mažorinėje gamoje nėra juodų klavišų, todėl ji neatitinka natūralių pirštų pozicijų.

Vienos oktavos do mažorinė gama.

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 

|  |
| --- |
| [[:Image:|]] |
| [[Image:|180px|noicon]] |
|  |
| 

---

 |

 |

| v • a • r Diatoninė gama ir prieraktiniai ženklai  |
| --- |
| Kvintų ratasKvintų ratas | 

|  | Bemoliai | Diezai |
| --- | --- | --- |
| Mažorinė | Minorinė | Mažorinė | Minorinė |
| 0 | **C** | **a** | **C** | **a** |
| 1 | **F** | **d** | **G** | **e** |
| 2 | **B** | **g** | **D** | **h** |
| 3 | **E♭** | **c** | **A** | **f♯** |
| 4 | **A♭** | **f** | **E** | **c♯** |
| 5 | **D♭** | **b** | **H** | **g♯** |
| 6 | **G♭** | **e♭** | **F♯** | **d♯** |
| 7 | **C♭** | **a♭** | **C♯** | **a♯** |
| 8 | **F♭** | **d♭** | **G♯** | **e♯** |

 |
| Lentelė nurodo bemolių ir diezų skaičių kiekvienoje gamoje. Minorinės gamos nurodytos mažąja raide. |
Daltono dėsnio iliustracija: orą sudarančių dujų mišinio komponentai jūros lygyje
**Daltono dėsnis** – chemijoje ir fizikoje naudojamas dėsnis, dar vadinamas Daltono parcialinio slėgio dėsniu, nustatantis, kad chemiškai nesusijusių idealių dujų mišinio slėgis yra lygus jų parcialinių slėgių sumai. Šį empirinį dėsnį 1802 m. paskelbė Džonas Daltonas.

Matematinė išraiška
-------------------

Matematiniu požiūriu, nereaguojančių dujų mišinio slėgis gali būti išreiškiamas suma:

{\displaystyle p\_{\text{suma}}=\sum \_{i=1}^{n}p\_{i}}       arba      {\displaystyle p\_{\text{suma}}=p\_{1}+p\_{2}+p\_{3}+\cdots +p\_{n}}
kur p1 , p2 , ... pn atspindi kiekvieno komponento parcialinį slėgį.

{\displaystyle p\_{i}=p\_{\text{suma}}x\_{i}}
kur xi yra i–tojo komponento molio dalis visame n komponentų mišinyje.

Toliau pateikiamas ryšys suteikia galimybę nustatyti bet kurios atskiros dujų sudedamosios dalies tūrinę koncentraciją:

{\displaystyle p\_{i}=p\_{\text{suma}}c\_{i}}
kur ci yra i–tojo komponento koncentracija.

Daltono dėsnis nėra griežtai taikomas realioms dujoms, kur paklaida didėja kylant slėgiui. Esant tokioms sąlygoms, molekulių užimamas tūris tampa reikšmingas, palyginti su laisva erdve tarp jų. Konkrečiai, trumpi vidutiniai atstumai tarp dujų molekulių padidina tarpmolekulines jėgas, kad iš esmės pakeistų jų sukeltą slėgį, o tai neatitinka idealių dujų modelio.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Silberberg, Martin S. (2009). *Chemistry: the molecular nature of matter and change* (5th ed.). Boston: McGraw-Hill. p. 206. ISBN 9780073048598.
2. ↑  J. Dalton (1802), "Essay IV. On the expansion of elastic fluids by heat," *Memoirs of the Literary and Philosophical Society of Manchester*, vol. 5, pt. 2, p. 595–602.
**ppm** (iš angl. *parts per million* (milijoninės dalys) arba angl. *pages per minute* (puslapiai per minutę)) – matavimo vienetas. Naudojamas nurodyti priemaišų (tirpinių) milijonines masės dalis arba spausdintuvo (kopijavimo aparato, skenerio) apdorojamų puslapių greitį per minutę. Šis matavimo vienetas dažnai naudojamas analitinėje chemijoje ir fizikoje. Buityje žymiai dažniau sutinkami didesni šio matavimo vieneto ekvivalentai: procentai (%) (šimtosios dalys) ir promilės (‰) (tūkstantosios dalys).
Galimas ir ne dešimtainis šio matavimo panaudojimas – karatinė praba.

* 1 ppm = 0,001 ‰ = 0,0001 % = 0,000001 = 10−6

  

Pvz. nurodyti metalo kiekį rūdoje. Milijoninės svorio dalys:

1 ppm = 1 g iš 1000 000 g = 1 g iš 1000 kg = 1 g iš 1 tonos = 1 mg iš 1 kg = 1
µg iš 1 g.

Taip pat galima naudoti tirpalo skiedimui (koncentracijai) aprašyti. Milijoninės tūrio dalys:

1 ppm = 1 ml iš 1000 000 ml = 1 ml iš 1000 l = 1 ml iš 1 m³.

Galimi ir „nekorektiški" variantai:

1 ppm = 1 g iš 1000 000 ml = 1 g iš 1 m³.

Be **ppm**, dar yra naudojami **ppb** (*parts per billion* 'milijardinės dalys') ir **ppt** (*parts per trillion* 'trilijoninės dalys').

Šaltiniai
---------

1. ↑  oxforddictionaries.com Archyvuota kopija 2013-10-02 iš Wayback Machine projekto.
| **Dmytro Kuleba** |
| --- |
|  |
| Oficialus portretas 2021 m. |
| Gimė | 1981 m. balandžio 19 d. (42 metai)Sumai, Ukrainos TSR |
| Ukrainos užsienio reikalų ministras |
| Ėjo pareigas | 2020 m. kovo 4 d. –  dabar |
| Ankstesnis | Vadym Prystaiko |
|  |
| Veikla | politikas, diplomatas |
|  |
| Alma mater | tarptautinė teisė, Taraso Ševčenkos nacionalinis Kyjivo universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Dmytro Kuleba |

**Dmytro Kuleba** (ukr. *Дмитро Іванович Кулеба*, g. 1981 m. balandžio 19 d.) – Ukrainos politikas, diplomatas, nuo 2020 m. Ukrainos užsienio reikalų ministras,  Ukrainos nacionalinio saugumo ir gynybos tarybos narys (pagal pareigas).

Kuleba yra jauniausias asmuo einantis aukštas diplomatines pareigas Ukrainos istorijoje. 2019–2020 m. ėjo Ukrainos vicepremjero Europos Sąjungos ir Euroatlantinės integracijos klausimais pareigas. 2016–2019 m. buvo nuolatinis Ukrainos atstovas Europos Taryboje.

Biografija
----------

Kuleba sveikinasi su JAV prezidentu Džo Baidenu, 2022 m. vasario 22 d.
Kuleba gimė rytų Ukrainos Sumų mieste, tuometinėje SSRS. 2003 m. su pagyrimu baigė tarptautinės teisės studijas Kyjivo universiteto tarptautinių santykių institute. 2006 m. įgijo teisės srities daktaro laipsnį.

Nuo 2003 m. Kuleba dirbo Ukrainos užsienio reikalų ministerijoje. 2013 m. nesutikdamas su tuometinio Ukrainos prezidento Viktoro Janukovičiaus politiniu kursu, išėjo iš viešojo sektoriaus.

2013–2014 m. aktyviai dalyvavo Euromaidano protestuose.

2014 m. prasidėjus Rusijos–Ukrainos karui Kuleba grįžo į diplomatinę tarnybą Ukrainos užsienio reikalų ministerijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Cabinet of Ministers of Ukraine - Персона". *www.kmu.gov.ua*.
2. ↑  „National Security and Defense Council of Ukraine". *www.rnbo.gov.ua*. Nuoroda tikrinta 29 July 2022.
3. ↑  „Bookforum". *bookforum.ua*.
4. ↑  „Cabinet of Ministers of Ukraine - Parliament approves new Cabinet of Ministers of Ukraine". *www.kmu.gov.ua*.
5. ↑  Kuleba Dmytro Ivanovych – Minister of Foreign Affairs of Ukraine – website DIP – Diplomacy and tourism
6. ↑  Dmytro Kuleba – Ukrainos užsienio reikalų ministerijos internetinis puslapis
Spermatozoidas ir kiaušialąstė vykstant apvaisinimui
**Lytinės ląstelės** arba **gametos** (sen. gr. γαμετή = *gametē* – 'sutuoktinė') – tai daugialąsčių organizmų ląstelės, kurios vystosi lytinėse liaukose (gonadose). Lytinės ląstelės būna dviejų tipų: vyriškos (spermatozoidai) ir moteriškos (kiaušialąstės). Spermatozoidai vystosi sėklidėse, kiaušialąstės – kiaušidėse.

Lytinės ląstelės turi pusinį chromosomų rinkinį, o po apvaisinimo organizmas gauna abiejų tėvų rinkinius. Lytinių ląstelių susidarymas vadinamas gametogeneze. Ji šiek tiek skirtinga spermatozoidų (spermatogenezė) ir kiaušialąsčių (oogenezė).

Susiliejus vyriškai ir moteriškai gametoms susidaro zigota – naujojo organizmo užuomazga.

Žmogaus gametos
---------------

Vyrų organizme nuo lytinės brandos iki pat mirties susidaro daugybė gametų (spermatozoidų), kuriose yra po 22 autosomas (nelytines chromosomas) ir po 1 lytinę chromosomą – X arba Y. Vyriškoji gameta su Y chromosoma apvaisinimo metu užmezga berniuką, o su X chromosoma – mergaitę.

Moters organizme visos lytinės ląstelės susiformuoja dar vaisiaus stadijoje, o vėliau, sulaukus lytinio brendimo pradžios, maždaug kas mėnesį susiformuoja viena (retai 2 ar 3) kiaušialąstė, kuri išsiskiria ovuliacijos metu. Joje yra taip pat 22 autosomos, bet lytinė chromosoma yra tik X, tad apvaisinimo akimirką moteriškoji gameta būsimojo individo lyties nelemia.

Kadangi moters lytinės ląstelės yra jau nuo pat gimimo, o gyvenimo eigoje jos tik yra „išnaudojamos", bet negaminamos naujos, todėl bet koks mutageninis poveikis moters organizmui gali sąlygoti jos palikuonims genetines anomalijas. Pas vyrą spermatozoidų kartos gana dažnai keičiasi, todėl jeigu vyras ir turėjo kokį nors mutageninį poveikį (pvz. dirbo atominiame laive), tai spermijai, kurie susidaro po vienerių – pusantrų metų nuo to laiko, kai žalingas veiksnys nustojo veikęs, jau nebeturi mutacijų, kurios gali būti susijusios su radiacija.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Lytinė ląstelė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-09-19.
2. 1 2 3  Jones, Richard E. (2006). *Human reproductive biology*. Kristin H. Lopez (3rd ed.). Amsterdam: Elsevier Academic Press. ISBN 978-0-12-088465-0. OCLC 61351645.
|  |
| --- |
| Čikagos universitetasangl. *The University of Chicago* |
|  |
| lot. *lot.* Crescat scientia; vita excolatur' |
| Įkurtas | 1892 m. |
| Tipas | Privatus |
| Rektorius | Robertas Zimeris |
| Darbuotojų | 2160 (2008 m.) |
| Studentų | 14 000 (2008 m.) |
| Vieta | Čikaga, Ilinojus, JAV |
| Svetainė | uchicago.edu |

**Čikagos universitetas** (angl. *The University of Chicago*) – privatus JAV universitetas Čikagoje. Vienas garsiausių pasaulyje universitetų. 5000 studentų fakultetuose, apie 9000 studentų mokyklose, 2160 dėstytojų. 98 Čikagos universiteto mokslininkams skirta Nobelio premija.

Istorija
--------

Čikagos universitetą 1892 m. įkūrė naftos magnatas Džonas Devisonas Rokfeleris.

Struktūra
---------

Fakultetai
* Biologinių mokslų fakultetas,
* Fizinių mokslų fakultetas,
* Humanitarinių mokslų fakultetas,
* Socialinių mokslų fakultetas,
* Naujo koledžo fakultetas,

Specializuotos mokyklos
* Teologijos,
* Verslo,
* Politologijos,
* Teisės,
* Medicinos,
* Socialinio darbo ir administravimo.

Yra eksperimentinių mokyklų, medicinos centras, 8 bibliotekos, botanikos sodas, observatorija, planetariumas, meno ir gamtos muziejai, orientalistikos ir kitų mokslinių tyrimų institutai.

Argonne nacionalinė laboratorija ir Fermi nacionalinė laboratorija, abi netoli Čikagos, yra suryšti su  Čikagos universitetu. Yerkes Observatorija Viskonsine priklauso Čikagos universiteto Astronomijos ir Astrofizikos Skyriui.

Žmonės
------

98 Čikagos universiteto mokslininkams skirta Nobelio premija, iš jų 24 fizikos, 22 ekonomikos, 14 chemijos, 11 biomedicinos mokslų, 2 literatūros (iki 2001 m.).

Čikagos universitete dėstė
* Barakas Obama, buvęs JAV prezidentas
* Enrikas Fermis, fizikas
* Miltonas Friedmanas, ekonomistas
* Rudolfas Karnapas, filosofas
* Ričardas Pozneris, filosofas, ekonomistas
* Frenkas Loidas Raitas, architektas

Čikagos universitetą baigė
* Herbertas Čarlzas Braunas, chemikas
* Miltonas Frydmanas, ekonomistas

Lietuviai
---------

Čikagos universitete dėstė: Arūnas Gasparaitis,

Čikagos universitetą baigė: Joana Akelaitytė, Elena Bradūnaitė, Vytautas Černius, Mykolas Drunga, Vytautas Dudėnas, Kazys Gineitis, Petras Jonikas, Eglė Juodvalkė, Kleopas Jurgelionis, Benediktas Vytenis Mačiuika, Vitas Manelis, Antanas Skirius, Juozas Varkala ir kiti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Čikagos universitetas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 340 psl.
**Dobhar-chú** (air. *dobhar-chú* 'vandens šuo') – airių folkloro būtybė ir kriptidas. Pagal aprašymus primena tiek šunį, tiek ūdrą, nors kartais aprašomas kaip pusiau šuo, pusiau žuvis. Manoma, gyvena vandenyje.

Per daugelį metų užfiksuota daug atvejų, kai žmonės matydavo *dobhar-chú*. Vienas paskutinių atvejų buvo 2003 m. kai airių menininkas *Sean Corcoran* ir jo žmona pareiškė, kad matė *dobhar-chú* Omėjaus saloje (*Omey Island*) Konamaros vietovėje (Golvėjaus grafystė). Pagal jo aprašymą didelis tamsus gyvūnas rėkė vaiduoklišku balsu, galėjo greitai plaukti ir turėjo oranžines, plaukmenis primenančias kojas.

Teigiama, kad *Kinlough akmuo* (*Kinlough Stone*) yra antkapis moteris, kurią XVII a. nužudė *dobhar-chú*. Ant jo yra senas šio gyvūno piešinys. Manoma, kad moters vardas buvo *Gráinne*. Moteriai beskalbiant Glenados ežere (*Glenade lough*) jos vyras išgirdo jos klyksmą ir puolė gelbėti. Atbėgęs jis pamatė, kad ji jau nebegyva, o prie jos kruvino sumaitoto kūno - *dobhar-chú*. Vyriškis nudobė *dobhar-chú* dūriu į širdį. Mirdamas žvėris švilpiamai suspiegė, ir iš ežero pasirodė jo partneris. Antrasis *dobhar-chú* vyrą vijosi, bet po ilgos kovos vyriškis užmušė ir šį žvėrį. 
  
Ant Glenado akmens (*Glenade Stone*), esančio *Conwall* kapinėse Glenade (Leitrimo grafystė) irgi pavaizduotas *dobhar-chú*, jis susijęs su ta pačia istorija.

Apie žodį *dobhar-chú*
----------------------

Dabartinis žodis air. *dobharchú* reiškia 'ūdra'. Žodis air. *dobhar* reiškia 'vanduo', nors naudojamas retai, nes jį pakeitė air. *uisce* 'vanduo'. 'Dobhar' yra žymiai senoviškesnis, jam giminingi žodžiai aptinkami kitose keltų kalbose (pvz. val. *dwr* 'vanduo').
  
Žodis air. *Cú* reiškia 'šuo'. *Dobhar-chú* kartais vadinamas *dobarcu*, o anglų kalboje – *doyarchu* ar *dhuragoo*.

Nuorodos
--------

1. ↑  Lorna Siggins. (2009) An Irishwoman's Diary  Archyvuota kopija 2012-10-18 iš Wayback Machine projekto.. In: *Irish Times*, October 12, 2009
2. ↑  Eye Witness Account Archyvuota kopija 2010-10-17 iš Wayback Machine projekto. by Sean Corcoran,

* Shuker KPN (2003) The beasts that hide from man. Seeking the world's last undiscovered animals 324 p.
| Eunice Gayson |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Eunice Sargaison |
|  |
| Gimė | 1928 m. kovo 17 d.Londonas, Anglija |
| Mirė | 2018 m. birželio 8 d. (90 metų) |
|  |
| Šalis |  Anglija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
| Silvija Trenč(„Daktaras Ne", 1962 m.)  („Iš Rusijos su meile", 1963 m.) |
|  |
|  |

**Junicė Geison** (angl. *Eunice Gayson*, 1928 m. kovo 17 d. Londonas – 2018 m. birželio 8 d.) – Didžiosios Britanijos aktorė.

Biografija
----------

Junicė Geison prieš tapdama aktore mokėsi operinio dainavimo ir eilę metų dainavo Londono „Palace Theatre". Kine ji debiutavo 1948 m. filme „My Brother Jonathan" ir per savo karjerą iki 1972 m. sukūrė 37 vaidmenis kine bei televizijoje.

Ji geriausiai yra žinoma Silvijos Trenč vaidmenimis pirmosiose juostose apie agentą 007 Džeimsą Bondą „Daktaras Ne" ir „Iš Rusijos su meile". Pradžioje Junicė pretendavo vaidinti Bondo sekretorę mis Manipeni (Moneypenny), tačiau šis vaidmuo atiteko aktorei Lois Maxwell. Silvija Trenč yra vienintelis moteriškas personažas, be Manipeni, pasirodantis daugiau negu viename bondiados filme. Abejose juostose jos balsas buvo dubliuojamas aktorės Nikki van der Zyl.

Bondiados filmai buvo paskutinieji jos pasirodymai didžiajame ekrane: nuo 1963 iki savo paskutinio vaidmens 1972 m. Junice vaidino tik TV serialuose, iš kurių žymiausi yra „Šventasis" ir „Keršytojai".

1995 m. bondiados filme „Auksinė akis" masinėje scenoje kazino filmavosi jos duktė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Eunice Gayson Biography at IMDb.com
2. ↑

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Eunice Gayson** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis
**Eugenijus Svetikas** (g. 1957 m. rugsėjo 25 d. Alytuje) – Lietuvos archeologas, istorikas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1980 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą. 1993 m. birželio 30 d. Vilniaus universitete apgynė disertaciją „Žiedai ir monetos XIV–XVII a. kapuose. Tipologija ir chronologija", suteiktas humanitarinių mokslų daktaro laipsnis.

1981–1987 m. dirbo Alytaus kraštotyros muziejaus archeologu. 1987–1995 m. Alytaus 1-osios ir 2-osios vidurinių mokyklų istorijos mokytojas. Nuo 1995 m. Lietuvos istorijos instituto Archeologijos skyriaus mokslo darbuotojas. 1999–2003 m. Valstybinės paminklosaugos komisijos narys.

Mokslinė veikla
---------------

Pagrindinės mokslinių tyrimų sritys – christianizacijos reiškiniai Lietuvoje XIV a. pabaigoje – XVII a.: archeologijos duomenų klasifikavimas, analizė ir interpretacija.

Tirti: Bazorų kapinynas, Leipalingio kapinynas, Didžiasalio kapinynas, Taikūnų kapinynas, Alytaus kapinynas, Vinkšninių kapinynas, Alytaus piliakalnis, Dirmiškių piliakalnis, Giluičių piliakalnis ir kiti. Alytaus kapinyne atidengti 1152 kapai ir surinkta keli tūkstančiai radinių. Tai iki šiol didžiausias to laikotarpio kapinynas Lietuvoje. Paskelbė keliasdešimt mokslinių, mokslinių informacinių ir mokslo populiarinimo straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Alytaus kapinynas: christianizacijos šaltiniai. Diemedžio leidykla: Vilnius, 2003. 443 p. ISBN 9986-23-112-4
* Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės christianizacija XIV a. pabaigoje – XV a.: archeologiniai radiniai su krikščioniškais simboliais. Diemedžio leidykla: Vilnius, 2009. T. I. – 660 p. : iliustr. žml. (82,5 sp. l.). T. II. – 256 p.: iliustr. žml. (32 sp. l.). ISBN 978-9986-23-156-1.
* Žalgirio epochos lietuvių ir žemaičių karių kapai su ginklais. Vilnius: „Diemedžio" leidykla, 2011. -236 p.: iliustr. žml. ISBN 978-9986-23-165-3

Šaltiniai
---------

1. ↑  Eugenijus Svetikas. Lietuvos istorijos instituto darbuotojai
**Estijos gelbėjimo komitetas** (est. *Eestimaa Päästekomitee*) – Estijos provincijos asamblėjos (*Maapäev)* išrinkta vykdomosios valdžios institucija, kuri 1918 m. vasario 24 d. Taline paskelbė Estijos nepriklausomybės deklaraciją.

Istorija
--------

Komitetas buvo sukurtas 1918 m. vasario 19 d. kuomet Rusijos kariuomenė traukėsi, o Vokietijos imperijos kariuomenė veržėsi į Estiją pilietinio karo metu. Komitetui buvo suteikti visi įgaliojimai sprendimų priėmimo procese. Komitetas buvo įsteigtas Talino inteligentų klube, buvusiame „Estijos" teatro viršutiniame aukšte. Iš pradžių jo nariais buvo Juris Vilmsas, Konstantinas Petsas ir Juhanas Kukas, o pastarieji du buvo įtraukti į sudėtį neakivaizdžiai. Vasario 20 d. Kukas paskelbė apie pasitraukimą, jo vietą užėmė Konstantinas Konikas. Sukurtas komitetas tęsė nepriklausomybės deklaracijos rengimą, kurį palaikė Asamblėjos tarybos nariai. Rengiamame dokumente buvo daug pataisymų, todėl galutiniam redagavimui sukurta kita komisija, taip pat sudaryta iš trijų žmonių: Kuko, Jurio Jaksono ir Ferdinando Peterseno. 

1918 m. vasario 23 d. Gelbėjimo komitetas viešai paskelbė Estijos nepriklausomą demokratinę respubliką Piarnu ir 24 d. – Taline. Vasario 24 d. Komitetas sudarė laikinąją Estijos vyriausybę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Miljan, Toivo (2004). *Historical Dictionary of Estonia*. Scarecrow Press. ISBN 978-0-8108-4904-4.
2. ↑  February 24: Independence Day
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Galų kalba |
| Kalbama | dab. Prancūzija, Belgija, Šveicarija |
| Kalbančiųjų skaičius | mirusi |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | - |
| Kilmė | Indeuropiečių keltų  žemyno keltų   **galų** |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-2 | cel |
| ISO 639-3 | xtg, xcg, xlp, xga |

**Galų kalba** – išnykusi keltų kalbų grupės kalba, vartota Galijoje iki VI a. Vėlyvaisiais Romos imperijos laikais galų kalbą išstūmė liaudinė lotynų kalba. Labiausiai prie to prisidėjo kalbų gramatinis panašumas. Yra išlikusių liudijimų, kad karo su galais metu Julijus Cezaris buvo priverstas įsakymus savo kariuomenei rašyti graikiškai, nes depešas lotyniškai galai nesunkiai perskaitydavo ir suprasdavo. Spėjama, kad pirmiausiai kalba išnyko šiuolaikinės Prancūzijos pietuose, o ilgiausiai išsilaikė šiaurės Prancūzijoje ir dabartinėje Belgijoje. Pats Belgijos vardas yra kildinimas iš keltų gentivardžio *Belgae* (belgai).

Kartu su keletu kitų mirusių kalbų – keltiberų, lepontų ir kartais kaip atskira kalba išskiriama galatų kalba – jungiami į vadinamąją „žemyninių keltų kalbų" grupę. Paskutinių tyrimų duomenimis lepontų ir galatų kalbos laikomos galų kalbos tarmėmis.

Yra mokslininkų, kurie mano, kad galų kalba (kartu su lepontų ir galatų patarmėmis) sudarė vieną kalbininį pogrupį su britonų kalba – valų, kornų ir bretonų kalbų prokalbe – galų – britonų pogrupį. Išskirtiniu šio pogrupio požymiu buvo indoeuropiečių *\*ku̯* atliepimas *p* garsu. Taigi iš protokeltų \*ku̯enno galų ir britonų kalbose išsirutuliojo *penn*, bet goidelų pogrupyje – *cenn*.

Nuorodos
--------

* xtg Duomenys apie kodu „xtg" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
* xcg Duomenys apie kodu „xcg" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
* xlp Duomenys apie kodu „xlp" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
* xga Duomenys apie kodu „xga" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*

Vikižodynas 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RKeltų kalbos |
| --- |
|  |
| *Žemyno keltų kalbos* | 
*Galatų kalba* · *Galų kalba* · *Keltiberų kalba* · *Lepontų kalba* · *Norikų kalba* |
|  |
| Salų keltų kalbos - Britų kalbos | 
Bretonų kalba · *Britų kalba* · *Kambrų kalba* · Kornų kalba · *Piktų kalba* · Valų kalba |
|  |
| Salų keltų kalbos - Goidelų kalbos | 
Airių kalba · Meniečių kalba · Škotų geilų kalba |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Lučenecassvk. *Lučenec* |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

LučenecasLučenecas

48°19′40″ š. pl. 19°40′10″ r. ilg.﻿ / ﻿48.32778°š. pl. 19.66944°r. ilg.﻿ / 48.32778; 19.66944﻿ (Lučenecas)Koordinatės: 48°19′40″ š. pl. 19°40′10″ r. ilg.﻿ / ﻿48.32778°š. pl. 19.66944°r. ilg.﻿ / 48.32778; 19.66944﻿ (Lučenecas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Slovakijos vėliava Slovakija |
| **Kraštas** | Banska Bistricos kraštas |
| **Apygarda** | Lučeneco apygarda |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 27 790  |
| **Plotas** | 47,8 km² |
| **Tankumas** (2005) | 581 žm./km² |
| **Altitudė** | 190 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Lučenecas |

**Lučenecas** (svk. *Lučenec*) – miestas pietų Slovakijoje, Banska Bistricos krašte, Vengrijos pasienyje, prie Krivano upelio (Ipelio intakas). Transporto mazgas (plentai ir geležinkeliai į Košicę, Zvoleną, Šalgotarjaną, Kokavą). Pramoninis centras. Yra katalikų, reformatų bažnyčios, rotušė, apleista sinagoga.

Istorija
--------

Lučenecas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1128 m. bet iki XV a. buvo maža gyvenviete. 1451 m. jau minimas kaip miestas. XVI a. jį keletą kartų puolė, o 1544 m. užėmė osmanai. XVIII a. buvo Nogrado srities centru. Po Austrijos-Vengrijos imperijos žlugimo Lučenecą iš vengrų atkovojo čekoslovakai, bet 1938 m. vengrai vėl miestą užėmė. 1945 m. tarybinė ir rumunų armija miestą užėmė ir grąžino Čekoslovakijai.

Galerija
--------

* SinagogaSinagoga
* BažnyčiaBažnyčia
* SenamiestisSenamiestis
**Kenichi Shinoda** (篠田 建市), taip pat žinomas kaip **Shinobu Tsukasa** (司 忍 Archyvuota kopija 2010-10-27 iš Wayback Machine projekto.). Gimęs sausio 25, 1942. Dabartinis didžiausios jakudza grupuotės Yamaguchi-gumi, kuri laikoma apskritai didžiausia pasaulyje nusikaltelių grupuote, vadas. Jis yra šeštasis šios jakudzos vadas (kumicho), vadovavimą apie 40 000 narių savo gretose skaičiuojančiai grupuotei perėmęs 2005 metais. Jis yra atsakingas už sėkmingą Yamaguchi – gumi klano plėtrą ir skverbimąsi į visą Japoniją, įskaitant iki šiol grupuotės įtakos išvengusio Tokijo ir rytinės šalies dalies. Kenichi Shinoda garsėja kaip pasaulietiškas jakudzos vadovas, nevengiantis pasimėgauti visuomenės dėmesiu.

Kenichi Shinoda buvo paleistas iš kalėjimo balandžio 9, 2011, atlikęs šešerių metų bausmę už šaunamųjų ginklų laikymą.

Skaičiuojama, kad Yamaguchi – gumi, kurią XX amžiaus pradžioje įkūrė Harukichi Yamaguchi, šiuo metu vienija 750 jakudzos klanų, tai yra kone pusę visų jakudzos organizacijų.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Takeshi Hirota (former Hirota-gumi)** | **Vadovas Kodo-kai**1984-2005 | Po to:**Kiyoshi Takayama** |
| Prieš tai:**Yoshinori Watanabe** | **Kumicho of Yamaguchi-gumi**2005-dabar | Po to:**-** |

Nuorodos
--------

* 六代目山口組継承式 Archyvuota kopija 2010-08-29 iš Wayback Machine projekto.(The 6th Yamaguchi-gumi　Inheritance)
* Guardian straipsnis
* „GangsterSonny" biografinis straipsnis Archyvuota kopija 2012-04-05 iš Wayback Machine projekto.
* Crime Library: The Yakuza Godfathers Archyvuota kopija 2005-04-05 iš Wayback Machine projekto.
**Valentinas Laskys** (1953 m. Kaune – 1993 m. gruodžio 12 d.) – Lietuvos nusikaltėlis, kartu su savo dukra plėšęs ir žudęs žmones. Už šiuos nusikaltimus jis buvo nuteistas mirties bausme sušaudant.

V. Laskys dar kūdikystėje buvo atimtas nuo motinos kaip nemaitinamas kūdikis. Augo globos namuose, pradinėje mokykloje perkeltas į specializuotus globos namus. Iki mirties bausmės paskyrimo buvo teistas septynis kartus.

1991 m. po įvykdytos žmogžudystės Minske slaptėsi Rusijoje, Gruzijoje ir Moldovoje.

1993 m. rugpjūčio 5 d. buvo pripažintas kaltu dėl mažiausiai trijų žmogžudysčių, įvykdytų nuo 1990 m. Teismas jam skyrė mirties bausmę sušaudant.

V. Laskys atsisakė rašyti malonės prašymą prezidentui, jis norėjo kuo greičiau būti sušaudytas. Nuosprendis įvykdytas 1993 m. gruodžio 12 d. Tą pačią dieną buvo sušaudytas ir Vladimiras Ivanovas, nužudęs ketverių metų mergaitę ir jos motiną. Po Nepriklausomybės atkūrimo Lietuvoje mirties nuosprendis buvo vykdomas antrą kartą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Jis nebežudys": ar atleisti įkalintajam iki gyvos galvos?
2. ↑
3. ↑  Republic of Lithuania: Valentinas Laskys Archyvuota kopija 2010-12-05 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Valstybė tyčiojasi iš aukų
**Maksimas Lukaševičius**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Maksimas Lukaševičius  Лукашевич Максим Андреевич |
| Gimimo data | 1992 m. kovo 28 d. (31 metai) |
| Gimimo vieta | Dziaržynskas, Baltarusija |
| Ūgis | 180 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | puolėjas |
| Jaunimo klubai |
| 2009–2011 | FK Minsk |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2012  2013  2014  2014  2015  2016–2017  2017  2018–2019  2020  2020  2021– | FK Minsk  Tauras  Rečyca-2014  Tauras  FK Šilutė  FK Palanga  Klaipėdos „Koralas"  Nioman  FK Smorgonʹ  Rahačovo „Maksline"  Klaipėdos „Neptūnas" | 02 0(0)24 0(3)10 0(0)13 (10)26 (21)38 (25)16 (14) 18 0(0)12 0(1)0? 0(?)12 0(9) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2012 | U-21 rinktinė | 3 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. gegužės 6 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 13 rugpjūčio 2021. |

**Maksimas Lukaševičius** ( *Лукашевич Максим Андреевич* (angl. *Maksim Lukashevich*); g. 1992 m. kovo 28 d.) – Baltarusijos futbolininkas, puolėjas.

Karjera
-------

Gudijoje, Dziaržynske gimęs, bei dalį karjeros žaidė Lietuvoje. 

Praeityje puolėjas rungtyniavo „Šilutėje", „Palangoje", Klaipėdos „Korale" bei du sezonus Tauragės „Taure".

### 2013 m. FK Taure

2013 m. žaidė Tauragės „Taure", kuri 2013 m. A lygoje liko paskutinėje vietoje ir po sezono iškrito iš aukščiausios lygos.

### 2014 m. FK Taure

Žaidėjas prie ekipos prisijungė vasarą. 2014 m. Pirmoje lygoje Tauragės „Tauras" antroje sezono pusėje žaidė silpnųjų grupėje.

### 2015 m. FK Šilutėje

„Šilutėje" per 26 Pirmos lygos rungtynes pelnė 21 įvartį; net 5 iš jų per vienerias rungtynes prieš Tauragės „Taurą".

### 2016 ir 2017 m. FK Palangoje

„Palangoje" per 38 rungtynes Pirmoje lygoje pelnė 25 įvarčius, o ekipa laimėjo kelialapį į A lygą. 

### 2021 m. Rahačovo „Maksline"

2021 m. pirmoje sezono pusėje žaidė Rahačiovo „Maksline". 

### 2021 m. Klaipėdos „Neptūne"

2021 m. vasarą pranešta, kad žaidėjas rungtyniaus Klaipėdos „Neptūne".

2021 m. liespos 6 d. rungtynėse prieš Panevėžys B pelnė du įvarčius.

2021 m. spalio 16 d. rungtynėse prieš FK Minija pelnė tris įvarčius. Klaipėdiečiai rezultatu 7-1 sutriuškino varžovus.

Jaunimo rinktinės
-----------------

Atstovavo savo šalies U-21 rinktinei. Sužaidė trejas rungtynes 2012 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  sportas.lt
6. ↑
7. ↑
8. ↑

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* pressball.by Archyvuota kopija 2021-08-13 iš Wayback Machine projekto.
* footballfacts.ru
Iš americio radioizotopo pagamintas dūmų detektorius.
**Radioizotopas**, dar vadinamas **radioaktyviuoju izotopu**, **radioaktyviuoju nuklidu** ir **radionuklidu**, – cheminio elemento izotopas, kurio atomo branduolys yra nestabilus ir skildamas spinduliuoja lengvesnį branduolį ar branduolius. Radioizotopų pusėjimo trukmė svyruoja tarp 10–16 s (8Be) ir daugiau kaip 1026 metų (209Bi). Ilgaamžiai gamtiniai radioizotopai, pvz. 40K, 238U išliko Žemės plutoje nuo jos susidarymo. Dalis radioizotopų atsiranda dalijantis branduoliams, dėl kosminės spinduliuotės poveikio atmosferoje, kiti – vykstant branduolinei reakcijai. Kiekvienas cheminis elementas turi bent kelis radioizotopus, bet ne visi nors vieną stabilų. Radioizotopų cheminės savybės tokios pačios kaip ir stabiliųjų to paties elementų izotopų. Radioizotopams skylant susidaro jonizuojančioji spinduliuotė (alfa, beta, gama, kartais – neutronai), todėl didelis radioizotopų kiekis yra kenksmingas žmogaus sveikatai.

Yra 730 radioizotopų, kurių pusėjimo trukmė ilgesnė nei 60 min. Iš šių 32 yra pirminiai radioizotopai, susidarę dar prieš Žemės susiformavimą. Bent 60 kitų radionuklidų yra aptinkami gamtoje kaip kaip pirminių radioizotopų skilimo produktai arba kaip skilimo produktai dėl kosminės spinduliuotės. Daugiau nei 2400 radionuklidų pusėjimo trukmė trumpesnė nei 60 minučių. Didžioji dalis šių radioizotopų gaunami dirbtiniu būdu ir yra trumpaamžiai. Palyginimui – 251 nuklidas laikomas stabiliu.

Naudojimas
----------

Naudojami medicinoje, geologijoje, archeologijoje, defektoskopijoje, žemės ūkyje, įvairiems cheminiams ir biologiniams procesams tirti, branduolinėje sintezėje. Civilinėje pramonėje plačiai naudojami šie radioaktyvieji izotopai: baris-133, kadmis-109, kobaltas-57, kobaltas-60, europis-152, manganas-54, natris-22, cinkas-65, technecis-99m. stroncis-90, talis-204, anglis-14, tritis, polonis-210, uranas-238, cezis-137, americis-241.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5  Plukis, Artūras. Radioizotopai (VLE)

Taip pat skaitykite
-------------------

* Radioizotopinis termoelektrinis generatorius
| Maksimonių gyvenvietė |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Maksimonių gyvenvietėMaksimonių gyvenvietė

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°10′50″ š. pl. 24°07′30″ r. ilg.﻿ / ﻿54.18056°š. pl. 24.12500°r. ilg.﻿ / 54.18056; 24.12500Koordinatės: 54°10′50″ š. pl. 24°07′30″ r. ilg.﻿ / ﻿54.18056°š. pl. 24.12500°r. ilg.﻿ / 54.18056; 24.12500 |

 |
| Vieta | Varėnos rajonas |
| Seniūnija | Merkinės seniūnija |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmetis |
| Žvalgytas | 1938-1956 |
| Tirtas | 1953-1954, 1962, 1996 m. |

**Maksimonių gyvenvietė ir stovyklavietės** – senovės gyvenvietė ir šešios akmens amžiaus stovyklavietės Varėnos rajono savivaldybės teritorijoje prie Maksimonių kaimo (Merkinės seniūnija), Nemuno dešiniajame krante, prie santakos su Strauja, 0,85 km į pietvakarius nuo kelio Merkinė-Ryliškiai tilto per Straują, kitame Nemuno krante nuo Jonionių gyvenvietės (Dzūkijos nacionalinis parkas, Subartonių girininkijaja, 56 kvartalo pietrytinė dalis, Maksimonių miškas). Kultūros registro kodas A1673.

Tyrimai
-------

Išsamiau tirtos 3 stovyklavietės ir gyvenvietė. **Maksimonių 1 stovyklavietė** ir senovinė gyvenvietė yra kaimo rytiniame pakraštyje (plotas 5 ha). Žinota jau XX a. pradžioje. 1938–1956 m. radinius rinko Konstantinas Jablonskis, 1953–1954 m. ir 1962 m. – Lietuvos istorijos institutas (vadovės A. Bernotaitė ir Rimutė Rimantienė). Kultūrinis sluoksnis neišliko, radiniai renkami paviršiuje. Rasta titnaginių dirbinių, datuojamų paleolito (strėlių antgaliai su įtvaromis, gremžtukai, rėžtukai), vėlyvojo mezolito (lancetiniai, skersiniai, episvidriniai strėlių antgaliai, ovalūs kirveliai, ietigalių ašmenėliai, peiliai) ir neolito (trikampiai strėlių antgaliai, gludintų kirvelių nuoskalos) laikotarpiu.

**Maksimonių 3 stovyklavietė** yra kaimo pietvakariuose (plotas 0,8 ha). 1939 m. radinius rinko K. Jablonskis. Kultūrinis sluoksnis neišliko, radiniai randami paviršiuje. Rasta titnaginių radinių (gremžtukai, rėžtukai, skeltės), priskiriamų vėlyvajam mezolitui.

**Maksimonių 4 stovyklavietė** yra kaimo vakariniame pakraštyje (plotas 0,7 ha), didelė jos dalis sunaikinta potvynių. 1962 m. 1963 m. tyrė Lietuvos istorijos institutas (vadovė R. Rimantienė). Ištirtas 128 m² plotas, rastas iki 85 cm storio kultūrinis sluoksnis, jame – titnaginių dirbinių, keramikos, židinio liekanų. Radiniai datuojami mezolito laikotarpiu, priskiriami Maglemozės kultūrai (lancetiniai ir pailgo trikampio formos strėlių antgaliai, ovalūs kirveliai, viengaliai skaldytiniai, retušuotos skeltės), I tūkstantmečiui (lipdyta brūkšniuotoji keramika), II tūkstantmečiui (žiesta keramika).

**Maksimonių 5 stovyklavietė** yra į pietvakarius nuo Straujos žiočių, 1996 m. ją žvalgė Tomas Ostrauskas, rado 0,5 m kultūrinį sluoksnį, paleolito ir mezolito laikotarpio radinių. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rimutė Rimantienė. *Maksimonių gyvenvietė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 112 psl.