recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Jonas Čiulevičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1934 m. gruodžio 13 d. (88 metai)Kubiliūnuose, Pasvalio raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Vida |
| Vaikai | Auksuolė, Alina |
|  |
| Veikla | agronomas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Jonas Čiulevičius** (g. 1934 m. gruodžio 13 d. Kubiliūnuose, Pasvalio raj.) – agronomas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1945 m. tėvas buvo suimtas ir mirė GULAG'e. Represuota ir motina. 1942–1952 m. mokėsi Pasvalio rajono Saločių vidurinėje mokykloje, 1954 m. baigė Lazdijų vidurinę mokyklą. 1963 m. su pagyrimu baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Ekonomikos fakultetą. 1971–1973 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos aspirantūroje. 1977 m. Latvijos žemės ūkio akademijoje apgynė kandidato disertaciją. 1990 m. apgynė habilituoto ekonomikos daktaro disertaciją.

1963–1971 m. Pasvalio rajono Žemės ūkio valdybos inspektorius organizatorius, Pasvalio raj. Krinčino kolūkio pirmininkas, 1971–1975 m. Pasvalio raj. Porijų kolūkio pirmininkas. 1975 m. pakviestas į Lietuvos žemės ūkio akademijos Ekonomikos fakultetą. 1975–1979 m. šio fakulteto vyresnysis dėstytojas, 1980–1990 m. docentas, 1990–1992 m. Ekonomikos katedros vedėjas, nuo 1992 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos profesorius. 2000–2004 m. Seimo narys.

Valstybinio socialinio draudimo fondo tarybos narys. Lietuvos žemės ūkio universiteto Mokslo tarybos, Žemės ūkio mokslo tarybos, Švietimo ir mokslo tarybos, Švietimo ir mokslo ministerijos Profesinio mokymo tarybos narys. 1990 m. Lietuvos ūkininkų sąjungos pirmininkas, Tarybos narys, 2001 m. suteiktas Lietuvos ūkininkų sąjungos garbės nario vardas. Lietuvos žemės ūkio rūmų Prezidiumo narys.

Vieno išradimo autorius. Parašė per 300 mokslinių, metodinių, publicistinių straipsnių. Žmona Vida, dukros Auksuolė, Alina.

Bibliografija
-------------

* Žemės ūkio produkcijos kokybės gerinimas, monografija, 1984 m.;
* Gyvulininkystės produkcijos kokybės efektyvumas, monografija, 1987 m.;
* Žemės ūkio ekonomika, 1982 m.;
* Ūkininko pradžiamokslis, 1992 m.;
* Praktiniai ekonominiai patarimai ūkininkams ir bendrijoms, su kitais, 1993 m.

Apie jį
-------

* „Jonas Čiulevičius" Kaunas, Lietuvos žemės ūkio universiteto leidybos centras, 1999.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos
-------

1. ↑  *Jonas Čiulevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 363 psl.
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Pilietinės demokratijos partija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2009-05-12 iš Wayback Machine projekto.
| **Jonas Šimoliūnas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1878 m. gegužės 21 d.Rusija Jusėnai, Daujėnų valsčius, Rusijos imperija |
| Mirė | 1965 m. vasario 11 d. (86 metai)Jungtinės Amerikos Valstijos Čikaga |
|  |
| Veikla | Lietuvos inžinierius, profesorius, politinis bei visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Rygos politechnikos institutas |
|  |
|  **Vikiteka** | Jonas Šimoliūnas |

**Jonas Šimoliūnas** (1878 m. gegužės 21 d. Jusėnai, Daujėnų valsčius, Rusijos imperija – 1965 m. vasario 11 d. Čikaga) – Lietuvos inžinierius, profesorius, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Baigė Joniškėlio dviklasę mokyklą, 1900 m. – Rygos Petro Didžiojo realinę gimnaziją. 1905 m. atstovavo Rygos lietuviams Didžiajame Vilniaus Seime. 1909 m. baigė Rygos politechnikos instituto statybos fakultetą.

1916 m. mobilizuotas į Rusijos imperijos kariuomenę – karo inžinierius Suomijoje, organizavo Lietuvių draugiją Helsinkyje. 1917 m. atstovavo Suomijos lietuviams Steigiamajame suvažiavime Petrograde. Nuo 1918 m. vadovavo Lietuvių evakuacijos komitetui.

1918 m. vasarą grįžo į Lietuvą. 1918 m. lapkričio 11 d. – 1918 m. gruodžio 26 d. Pirmajame Augustino Voldemaro Ministrų kabinete – Susisiekimo ministerijos valdytojas, o Martynui Yčui išvykus į užsienį, ėjo jo pareigas. 1918 m. gruodžio 26 d. – 1919 m. kovo 5 d. Antrajame Mykolo Sleževičiaus Ministrų kabinete buvo Susisiekimo ministerijos laikinasis viceministras ir tos ministerijos valdytojas, t. y. faktiškai jai vadovavo, nes Susisiekimo ministras nebuvo paskirtas. 1919 m. kovo 12 d. – 1919 m. balandžio 12 d. Trečiajame Prano Dovydaičio Ministrų kabinete Susisiekimo ministerijos valdytojas arba faktiškasis ministras.

1919 m. pirmasis Lietuvos jachtklubo organizatorius. 1924–1933 m. Klaipėdos uosto, o 1925–1930 m. Šventosios uosto darbų vadovas. Lietuvos technikų draugijos valdybos pirmininkas.

1920–1922 m. Lietuvos Aukštųjų kursų technikos skyriaus vedėjas, dėstytojas. 1922–1944 m. Lietuvos universiteto ekstraordinarinis profesorius, statybos katedros vedėjas.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1950 m. išvyko į JAV. 1949–1960 m. vadovavo Pasaulio lietuvių inžinierių ir architektų sąjungai, vėliau jos garbės narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos albumas. Janina Markevičaitė, Liudas Gira, Adomas Kliučinskis – Kaunas / Otto Elsner, Berlin, 1921 m.
| Bengalijos istorinė valstybė:Vanga |
| --- |
|  |
| Šalis | Bangladešas |
| Tautos | bengalai |
|  |
|  |

**Vanga** – istorinė valstybė, kurios politinis ir kultūrinis centras buvo Bengalijos regiono pietrytinėje dalyje, dabartiniame pietų Bangladeše. Ši valstybė yra viena svarbiausių Bengalijos istorijoje. Egzistavo iki vieningos Bengalijos sukūrimo VIII a. o vėliau tapo istoriniu regionu.

Istorija
--------

IV a. pr. m. e. Vanga buvo minima kartu su kitomis kaimyninėmis valstybėmis Gauda, Pundra ir Kamarupa. III a. kinų šaltiniuose ji buvo vadinama **Panyueh**. Spėjama, kad graikų šaltiniuose minima **Gangaridai** gali būti tapatinama su Vanga. Šios valstybės gyventojai visur aprašomi kaip geri jūrininkai ir prekybininkai.

Nuo pirmųjų mūsų eros amžių Vangos teritorija greičiausiai augo, ir ji tapo viena iš didžiausių valstybių tuometinėje Bengalijoje, konkuravusi su Gauda. Gali būti, kad Šašanko laikais (VII a.) Vanga kontroliavo visą rytų Bengaliją.
Maždaug apie tą laiką piečiausia, pajūrinė Vangos teritorija pradėta vadinti **Vangala**, iš ko, spėjama, kilo visos Bengalijos pavadinimas.

750 m. gretimoje Gaudoje prasidėjus Palų dinastijai, ji prijungė Vangą prie savo imperijos, suvienydama visą Bengaliją. Tai užbaigė Vangos valstybingumą.

Šaltiniai
---------

* Suchandra Ghosh. Vanga. *Banglapedia* ( Archyvuota kopija 2009-11-06 iš Wayback Machine projekto.).
|  Lenkai |
| --- |
| Lenkų pardavėjosLenkų pardavėjos |
| Gyventojų skaičius | 137 000 |
| Populiacija šalyse | Hondūro vėliava HondūrasSalvadoro vėliava Salvadoras |
| Kalba (-os) | lenkų, ispanų |
| Religijos | katalikybė, vietiniai tikėjimai |
| Giminingos etninės grupės | šinkai, čibčai (?) |

**Leñkai** – Mezoamerikos indėnų tauta istoriniame Centroamerikos regione, dabartiniame San Salvadore ir Hondūre.

Dėl jos lingvistinės priklausomybės yra nesutariama, kadangi jos kalboje yra aptinkami terminai tiek iš majų, tiek iš čibčų, tiek iš kitų kalbų.

Istorija
--------

*Pagrindinis straipsnis – Nachočanas*.
Lenkai, kurie gyveno šiose vietose nuo labai senų laikų, turi daug legendų apie valstybės įkūrimą ir istoriją, jos pradžią nukeldami į X a. pr. m. e.

Pasak legendų, princesė *Comizahual II* („Skraidantysis Jaguaras") apie 900 m. pr. m. e. suvienijo lenkų gentis į vientisą politinį darinį ir įkūrė *Managuara* dinastiją, kurios centras buvo netoli dabartinio La Uniono miesto, prie Fonsekos įlankos. Šios valstybės istoriškumas nėra įrodytas. Senoji lenkų tauta vadinama „jaguaro tauta".

Naujas valstybės laikotarpis prasidėjo jau poklasikiniu laikotarpiu, t. y. X m. e. a. Jis susijęs su Majų klasikinio laikotarpio pabaiga. Spėjama, kad žlugus Kopanui, jo gyventojų dalis atsikėlė į lenkų žemes, atsinešdami savo kultūrą. Legendose jie vadinami „erelio tauta" ir įkūrė naują kilmingąją giminę *Kakagvatikė Sesoli*. Ji, drauge su senąja *Managuara* gimine ir naujai atsiradusia *Usulutan* gimine, ėmė valdyti šalį.

Nuo X a. visoje lenkų teritorijoje buvo sukurta daug miestų, kuriuos vienijo bendra kultūra ir valdančioji dinastija. XIV a. pradžioje dvi valdančios giminės susivienijo tarpusavyje.

1535 m. konkistadoras Luis de Moscoso įsiveržė į Lenkų karalystę, ją valdant princesei *Antu Silan Ulap I*. Ši aktyviai pasipriešino invazijai, ir krašto gynybą paskyrė karo vadui Lempirai, kuris laikomas didvyriu Hondūre. Šiam išvykus derėtis su ispanais, jis buvo nušautas, lenkų kraštas nukariautas ir ilgainiui padalintas tarp Salvadoro ir Hondūro valstybių.

Šiuo metu Hondūre priskaičiuojama 100 000 lenkų, o Salvadore – 37 000.

Nuorodos
--------

* Lenkų istorija[neveikianti nuoroda]
* Lenkų istorijos suvestinė

|  |  |
| --- | --- |
| **Centroamerikos tautos ir valstybės** |  |
| Iskintepekė | Kuskatlanas (Pipiliai) | Pajaki (Čorčiai) | Nachočanas (Lenkai) | Subtiabai | Nikarao (Nikiranai) | Nikoja (Čorotegai) |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 10°19′ š. pl. 169°56′ r. ilg.﻿ / ﻿10.317°š. pl. 169.933°r. ilg.﻿ / 10.317; 169.933

Atolo palydovinė nuotrauka
**Ailukas** (marš. *Aelok*) – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Ratako salų grandinės centrinėje dalyje. Atolas yra 72 km į šiaurę nuo Votjės atolo, į šiaurės rytus nuo Liekiepo (ir Džemo), į pietus nuo Utiriko ir Takos atolų.

Atolas trikampio formos, ilgis 29,5 km, plotis 14 km. Rifas vakaruose su pertrūkiais, jį sudaro 57 salelės, kurios beveik visos yra rytinėje atolo linijoje (Ailukas, Alietas, Bigenas, Kapenas, Enidžabras, Enedželaras ir kt.), tik Agluės salelė yra vakaruose, o Enidžė – pietuose. Atolo sausumos plotas 5,36 km², lagūnos plotas 177,34 km².

Atolą 1565 m. pastebėjo Migelio Lopeso de Legaspio ekspedicija ir pavadino *Los Placeres* (dvi iš salelių įvardintos *San Pedro* ir *San Pablo*).

1998 m. Ailuke gyveno 513 gyventojų. Dauguma (451) jų gyveno Ailuko salelėje, kurioje yra lėktuvų nusileidimo takas. Enidžabre gyveno 22, Bigene 13 žmonių, dar po keletą kitose salelėse.

Atolo žemėlapis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Juozapas Felicijonas Potockis** |
| --- |
| Potockiai |
| Herbas „Pilava" |
| Herbas „Pilava" |
|  |
| Mirė | 1723 m. |
| Tėvas | Feliksas Kazimieras Potockis |
| Motina | Kristina Liubomirskaitė |
| Sutuoktinis (-ė) | Teofilė Terezė Cetner |
| Vaikai | Pranciškus Salezijus,Antonina |

**Juozapas Felicijonas Potockis** (m. 1723) – ATR valstybinis veikėjas, Karūnos didysis sargybinis (1720–1723), rotmistras, Belzo ir Ropčicko seniūnas.

Biografija
----------

Lenkijos žymios magnatų Potockių giminės atstovas, herbo „Piliawa" savininkas. Karūnos didžiojo etmono Felikso Kazimiero Potockio (1630–1702) ir Kristinos Liubomirskaitės (m. 1669) antrasis sūnus.

Belzo maršalka Juozapas Potockis dalyvavo Tarnogrado konfederacijos, tapę jos konsuliaru (patarėju). 1720 metais gavo Karūnos didžiojo sargybinio pareigybę. 1722 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą.

Jo pagrindinė rezidencija buvo Kristinopole. Čia 1717 metais pradėjo Šventos Dvasios katalikų bažnyčios (pradėtos dar jo tėvo Felikso Kazimiero) statybą.

Buvo palaidotas Šventos Dvasios bažnyčioje, Kristinopole.

Šeima
-----

Po 1720 metų buvo vedęs Teofilę Terezę Cetner (m. 1741), Lvovo seniūno Jano Cetnerio dukterį. Vaikai:

* Pranciškus Salezijus (apie 1720–1772), Karūnos disdysis raikytojas, Karūnos lauko raštininkas, Voluinės vaivada ir Kijevo vaivada, Grubešovo, Roppčicko, Sokalo, Jablonuvo ir Opalinsko seniūnas.
* Antonina, žmona nuo 1731 metų Voluinės vaivados Severino Juozapo Rževuskio (m. 1754)
| **Jonas Ščeponis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1946 m. rugsėjo 13 d. (76 metai)Kalvarija |
| Sutuoktinis (-ė) | Renė |
| Vaikai | Kazys, Gitana |
|  |
| Veikla | Kalvarijos savivaldybės politinis veikėjas |
| Partija | 
* Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdis;
* Lietuvos demokratinė darbo partija;
* 2001 m. Naujoji sąjunga.

 |
|  |
| Alma mater | 1990 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Jonas Ščeponis** (g. 1946 m. rugsėjo 13 d. Kalvarijoje) – Kalvarijos savivaldybės politinis veikėjas.

Biografija
----------

1963 m. Kalvarijos vidurinėje mokykloje baigė 8 klases ir įstojo į tik ką įsteigtą Kalvarijos maisto pramonės technikumą. Jame 1968 m. įgijo grūdų ir jų produktų technologo specialybę. Nuo 1984 m. iki 1990 m. Lietuvos žemės ūkio akademijoje neakivaizdiniu būdu studijavo agronomijos specialybę, diplomuotas mokslinis agronomas.

1968–1988 m. Vievio grūdų produktų kombinato kombinuotųjų pašarų cecho viršininkas (pradėjo dirbti pagal paskyrimą). 1988–1998 m. Kėdainių grūdų produktų kombinato gamybos viršininkas. 1998–2001 m. ir nuo 2004 m. vienas iš keturių tikrosios ūkinės bendrijos „Kratonas" savininkų, valdybos pirmininkas ir generalinis direktorius, susivienijimo „Mobikra" vadovas.

2000–2001 m. Marijampolės apskrities viršininkas. 2001–2004 m. Marijampolės apskrities viršininko pavaduotojas. 2008–2015 m. Kalvarijos savivaldybės meras.

Atgimimo laikotarpiu aktyvus Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio dalyvis. Nuo 2001 m. Naujosios sąjungos narys, NS Kalvarijos skyriaus pirmininkas. 2000–2003 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos sąraše, 2003 m. ir nuo 2007 m. Kalvarijos savivaldybės tarybos narys, 2000–2003 m. valdybos narys, Ūkio bei kaimo reikalų komiteto pirmininkas.

Vedęs; žmona Renė, sūnus Kazys, dukra Gitana.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos
-------

1. ↑  Vyriausioji rinkimų komisija[neveikianti nuoroda]
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Naujoji sąjunga (socialliberalai) – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-12-16 iš Wayback Machine projekto.


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Vincas Plikaitis** | **Kalvarijos meras**2008–2011 | Po to:**Valdas Aleknavičius** |
|  |
| --- |
| Lietuvos sveikatos mokslų universiteto  Medicinos fakultetas |
|  |
| Įkurtas | 1922 m. vasario 16 d. |
| Dekanas | Algimantas Tamelis |
| Darbuotojų | 506 (2009 m.) |
| Studentų | 2219 (2012 m.) |
| Vieta | Kaunas, Lietuva |
| Svetainė | www.lsmu.lt |

**Lietuvos sveikatos mokslų universiteto Medicinos fakultetas** – didžiausias Lietuvos sveikatos mokslų universiteto fakultetas. Jame ruošiami medicinos specialistai.

Istorija
--------

Medicinos fakulteto ištakos siekia 1920 m. kai Lietuvos aukštuosiuose kursuose buvo įkurtas Medicinos skyrius.
1922 m. vasario 16 d. atidaryto Lietuvos universiteto Medicinos fakulteto pirmuoju dekanu patvirtintas dr. Petras Avižonis. Steigiamojo Seimo priimtame universiteto statute buvo numatyti ir Medicinos fakultete pradėjo veiklą Medicinos, Farmacijos, Odontologijos, Veterinarijos skyriai. 1933 m. atidaryti naujieji, dabartiniai Medicinos fakulteto rūmai A. Mickevičiaus gatvėje. 1924-1946 m. Medicinos fakulteto dekano prof. Vlado Lašo iniciatyva 1937 m. pradėtos statyti Vytauto Didžiojo universiteto klinikos. 
1950 metais Kauno universitetą pertvarkius į KPI ir KMI, Medicinos fakultetas tapo Gydomuoju, bei įsteigtas atskiras Farmacijos-stomatologijos fakultetas. Gydomajame fakultete įvestos šešerių metų studijos. Vėliau Gydomasis fakultetas buvo pertvarkytas į Teorinės medicinos fakultetą ir Klinikinės medicinos fakultetą. 1989 m. po Kauno medicinos instituto reorganizacijos šie fakultetai tapo Kauno medicinos akademijos padaliniais. Vietoje katedrų įkurtos profilinės, kuriose derinamas pedagoginis, mokslinis ir praktinis darbas. 1993 m. lapkričio 13 d. Teorinės medicinos ir Klinikinės medicinos fakultetai buvo sujungti į Medicinos fakultetą.

Katedros
--------

Šiuo metu medicinos fakultetui priklauso:

* **Biochemijos katedra**
	+ Katedros vedėja – prof. Rasa Banienė
* **Ekstremalios medicinos katedra**
	+ Katedros vedėjas – doc. dr. Dinas Vaitkaitis
* **Fizikos, matematikos ir biofizikos katedra**
	+ Katedros vedėja – doc. Renata Paukštaitienė
* **Histologijos ir embriologijos katedra**
	+ Katedros vedėja – prof. Ingrida Balnytė
* **Kalbų ir edukacijos katedra**
	+ Katedros vedėja – prof. dr. Raimonda Brunevičiūtė

Šaltiniai
---------

1. ↑  *.*

Nuorodos
--------

* Oficiali fakulteto svetainė

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Lietuvos sveikatos mokslų universitetas |
| --- |
|  |
| Akademijos | 

Medicinos akademija •
Veterinarijos akademija
 |
|  |
| Fakultetai | 

Farmacijos fakultetas •
Gyvūnų mokslų fakultetas •
Medicinos fakultetas •
Odontologijos fakultetas •
Slaugos fakultetas •
Veterinarijos fakultetas •
Visuomenės sveikatos fakultetas
 |
|  |
| Institutai | 

Elgesio medicinos institutas •
Endokrinologijos institutas •
Gyvulininkystės institutas •
Kardiologijos institutas •
Neuromokslų institutas •
Veterinarijos institutas
 |
|  |
| Kita | 

Biblioteka (VA biblioteka)  •
Gimnazija •
Kauno ligoninė •
Klinikos •
Koplyčia •
Muziejus
 |

 |
Koordinatės: 46°36′32″ š. pl. 14°16′41″ r. ilg.﻿ / ﻿46.60889°š. pl. 14.27806°r. ilg.﻿ / 46.60889; 14.27806

| Hypo-Arena |
| --- |
|  |
| Oficialus pavadinimas | Hypo Group Arena |
| Vieta | Klagenfurtas, Austrija |
| Pradėtas statyti | 2006–2007 m. |
| Atidarytas | 2007 m. rugsėjo 7 d. |
| Savininkas | Klagenfurto miestas |
| Statybos kaina | € 66,5 mln. |
| Architektas | Albert Wimmer |
| Talpa | 32 000 |
| Nuomininkai | SK Austria Kärnten |

**Hypo-Arena** (prieš tai *Wörthersee Stadion*) yra įvairios paskirties stadionas Klagenfurte, Austrijoje.
Namų rungtynes žaidžia SK Austria Kärnten klubas.

Naujasis stadionas yra iškilęs senojo *Wörtherseestadion* stadiono, pastatyto 1960 m. talpinusio 10 900 žiūrovų ir nugriauto 2005 m. vietoje.

Stadionas pastatytas Euro 2008 čempionatui. jame yra 32 000 sėdimų vietų. Atidarymo dieną, 2007 m. rugsėjo 7 d. buvo sužaistos draugiškos futbolo rungtynės tarp Austrijos ir Japonijos rinktinių, kurias atėjo pažiūrėti 26 500 žiūrovų.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Hypo-Arena** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali stadiono svetainė

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REuro 2008 stadionai |
| --- |
|  |
| Šveicarija Šveicarija | 
St. Jakob-Park (Bazelis) · Stade de Suisse (Bernas) · Stade de Genève (Ženeva) · Letzigrundstadion (Ciurichas) |
|  |
| Austrija Austrija | 
Tivoli-Neu (Insbrukas) · Hypo-Arena (Klagenfurtas) · Red Bull Arena (Zalcburgas) · Ernst Happel (Viena) |

 |
**Juozapas Jaroševičius**, lenk. *Józef Jaroszewicz* (1793 m. Bielske – 1860 m. vasario 1 d. ten pat) – Lietuvos teisės ir kultūros istorikas, kraštotyrininkas.

Biografija
----------

Gimė ir augo teismo raštininko šeimoje. 1812 m. Balstogės gimnazijoje gavo brandos atestatą ir pradėjo studijuoti Vilniaus universitete. Po baigimo suteiktas civilinės ir baudžiamosios teisės magistro laipsnis (1815 m.). Mokytojavo Volynės gimnazijoje Kremenece, vėliau pertvarkytoje į licėjų.

1826 m. pakviestas dėstyti LDK ir Lenkijos karalystės teisę į Vilniaus universitetą, vėliau skaitė diplomatijos ir statistikos kursą. Pedagoginėje veikloje tęsė žinomo teisės autoriteto Igno Danilevičiaus kursą. 1828 m. suteiktas profesoriaus vardas. Kai po 1831 m. sukilimo Rusijos imperijos administracija šią aukštąją mokyklą uždarė, J.Jaroševičius kurį laiką dirbo *Laikinajame mokyklų komitete*. Išleistas į emiratūrą, grįžo gyventi į gimtąjį Bielską. Pastarajame mieste tęsė kraštotyros darbą, periodinėje spaudoje paskelbė straipsnius apie *Bielsko stačiatikių cerkves* (1845 m.), *Pilies Kalną* (1845 ir 1847 m.), *Haličo kunigaikščio Danieliaus karūnavimą* (1847 m.), *Gardino girios sienų reviziją* (1847 m.).

Visgi daugiausiai Juozapas Jaroševičius nuveikė Lietuvos teisės ir kultūros istorijos tyrimuose, pagrįstai įvardijamas kaip vienas iš šios srities pradininkų. Susipažinęs su Motiejaus Strijkovskio, Teodoro Narbuto, Nikolajaus Karamzino ir kitų istorikų veikalais bei išnagrinėjęs Lietuvos metriką ir kitus istorinius šaltinius, 1844–1845 m. paskelbė tritomį „Lietuvos civilizacinis paveikslas nuo seniausių laikų iki XVIII amžiaus". Šis veikalas turėjo didžiulę įtaką lietuvių tautiniam atbudimui. 

Svarbūs ir kiti J.Jaroševičiaus darbai apie Vilniaus universiteto vaidmenį Lietuvos kultūroje, pagonybę. Nemažai straipsnių LDK istorijos tematika mokslininkas paskelbė periodiniuose leidiniuose „Biblioteka Warszawska", „Biruta", „Dziennik Warszawski", „Znicz", „Athenaeum" ir „Tygodnik Petersburski".

Bibliografija (pasirinktinai)
-----------------------------

* Zarysy z czasów pogańskich Litwy
* O Herulach pobratymcach Litwinów
* Obraz Litwy pod względem jéj cywilizacyi, od czasów najdawniejszych do końca wieku XVIII

Šaltiniai
---------

* *Józef Jaroszewicz* // Над Бугом і Нарвою – український часопис Підляшшя[neveikianti nuoroda]
* *Jaroševičius, Juzefas* // Mokslas senajame Vilniaus universitete[neveikianti nuoroda]
* Zenonas Ivinskis. *Ikišioliniai lietuvių kultūros istorijos tyrinėjimai* // Aidai
Koordinatės: 56°10′ š. pl. 2°45′ v. ilg.﻿ / ﻿56.167°š. pl. 2.750°r. ilg.﻿ / 56.167; 2.750

Palydovinė nuotrauka
Baso uolos ir Kreiglito salelės Forto užutėkyje
**Forto užutėkis** (angl. *Firth of Forth*, škot. gėl. *Linne Foirthe*) – Šiaurės jūros įlanka ties šiauriniais Didžiosios Britanijos krantais, rytų Škotijoje. Ilgis ~80 km, plotis nuo 2–5 km pradžioje iki 25 km ties išėjimu. Gylis iki 46 m. Daug seklumų ir rifų. Potvyniai vyksta kas pusė paros (aukštis iki 6 m).

Forto užutėkis – senovinio fjordo liekana. Dabar jis iš esmės yra Forto upės estuarija. Per Fortą, Klaido kanalą ir upę iš Forto užutėkio galima patekti į kitapus Britanijos esantį Klaido užutėkį.

Per Forto užutėkį nutiesti 5 tiltai, tarp kurių – Forto tiltas. Prie užutėkio yra daug svarbių šalies miestų – Edinburgas, Kerkoldis, Bonesas, Grendžmutas, Maselboro.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 456
| **Juozapas Holiakas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1812 m. sausio 18 d.Kriauniškė prie Marijampolės |
| Mirė | 1890 m. spalio 27 d. (78 metai)Vilkaviškis |
|  |
| Veikla | Lietuvos rašytojas, vyskupas |

**Juozapas Holiakas** (arba **Juozapas Olekas**, lenk. *Józef Hollak*, 1812 m. sausio 18 d. Kriauniškė prie Marijampolės – 1890 m. spalio 27 d. Vilkaviškis) – Lietuvos vyskupas sufraganas, pedagogas, rašytojas.

Biografija
----------

Gimė ir augo žinomoje stambaus ūkininko šeimoje. Vienas brolis tapo žinomu girininku, kitas – Andrius Holiakas – kanauninku ir Seinų kunigų semunarijos rektoriumi. Juozapas Holiakas 1832-1837 m. Seinų ir Varšuvos kunigų seminarijose bei Dvasinėje akademijoje Varšuvoje studijavo teologiją. 1837 m. įšventintas kunigu. 1837-1855 m. Varšuvos Kurčnebylių instituto prefektas ir tikybos mokytojas. Nuo 1846 m. Radzymino (prie Varšuvos), nuo 1866 m. Solco, nuo 1868 m. Visų Šventųjų parapijos Varšuvoje klebonas. 1883 m. paskirtas Augustavo vyskupu sufraganu; kartu buvo ir Vilkaviškio klebonas. Pasikvietė ir čia kurį laiką globojo Č. Sasnauską. Kartu su kunigu T. Jagodzinskiu 1879 m. parašė ir išleido pirmąjį Europoje žodyną kurčnebyliams.

Bibliografija
-------------

* Nauka religii wykładana w Warszawskim Instytucie Gluchoniemych (Religijos mokymas Varšuvos kurčnebylių institute), 1855
* Systematyczny sposób wykładu religii i moralności dla głuchoniemych 2 d. (Religijos ir moralės dėstymo kurčnebyliams sisteminiai būdai), 1874–1876
* Słownik mimiczny dla głuchoniemych i osób z nimi styczność mających (Mimikos žodynas kurčnebyliams ir su jais bendraujantiems asmenims), 1879

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Juozapas Holiakas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 807 psl.

Nuorodos
--------

* Kęstutis Žemaitis. Vyskupas Juozas Oleka (Hollak), jo genealogija, pašaukimas ir paskutinė valia
Kėdainių fosfogipso kalnai
**Fosfogipsas** – gipsas, gautas kaip šalutinis produktas fosfatą paveikus sieros rūgštimi (toks procesas vykdomas gaminant chemines trąšas).

Fosfogipso susidarymo formulė:
Ca5(PO4)3X + 5 H2SO4 + 2 H2O → 3 H3PO4 + 5 CaSO4 · 2 H2O + HX

Vietoje X gali būti hidroksidas, fluoras, chloras arba bromas.

Fosfogipsas yra nepavojingos atliekos. Jo cheminė sudėtis gali kisti priklausomai nuo technologiniame procese naudojamos fosfatinės žaliavos kilmės.. 

Fosfogipsą galima naudoti statybinių medžiagų gamybai,  taip pat  tiesiant kelių dangas, tačiau šios  galimybės ribotos dėl jo savybės tirpti vandenyje (iki 2,0 g/l). 

Lietuvoje vienintelė įmonė, kurios gamybos procesuose išskiriamas fosfogipsas, yra AB Lifosa. Šalia Kėdainių, už Medekšių kaimo yra supilti kelių kilometrų ilgio „fosfogipso kalnai" (aukštis iki 80 m, masė – apie 45 mln. tonų) 55°14′47″ š. pl. 24°1′44″ r. ilg.﻿ / ﻿55.24639°š. pl. 24.02889°r. ilg.﻿ / 55.24639; 24.02889. Šiuo metu nežymi dalis „baltuosiuose kalnuose" išsigulėjusio ir per 30 metų atmosferinių kritulių išplauto fosfogipso naudojama kaip kalcio (Ca) ir sieros (S) priedas trąšų mišinių gamyboje. Tokį fosfogipsą „Lietuvos sodininkystės ir daržininkystės institutas" rekomenduoja naudoti kaip sodų trąšą. Per dieną atliekų susidaro ~6 tūkst. tonų.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| **Leonelis Brizolaport. *Leonel de Moura Brizola*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1922 m. sausio 22 d.Kruzinija, Brazilija |
| Mirė | 2004 m. birželio 21 d. (82 metai)Rio de Žaneiras, Brazilija |
| Sutuoktinis (-ė) | Neusa |
|  |
| Veikla | inžinierius, Brazilijos politinis veikėjas |
| Partija | 1980 m. Brazilijos demokratinė darbininkų partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Leonel Brizola |

**Leonelis de Mora Brizola** (port. *Leonel de Moura Brizola*, 1922 m. sausio 22 d. Kruzinjoje – 2004 m. birželio 21 d. Rio de Žaneire) – inžinierius, Brazilijos politinis veikėjas.

Biografija
----------

1945 m. vedęs būsimojo Brazilijos prezidento Žoao Gularto seserį Neusą, įstojo į jo ir 1930–1945 m. bei 1950–1954 m. šalį valdžiusio Žetulo Dorneleso vadovaujamą *Brazilijos darbo partiją*. Nuo 1955 m. ne kartą buvo renkamas savivaldybės tarybos nariu, 1959–1963 m. buvo Pietų Rio Grandės valstijos gubernatorius.

1964 m. po karinio perversmo emigravo į Urugvajų, JAV, Portugaliją. 1979 m. grįžo į Braziliją. 1980 m. įkūrė Brazilijos demokratinę darbininkų partiją.

1983–1987 m. ir 1991–1994 m. Rio de Žaneiro valstijos gubernatorius. 1989 ir 1994 m. nesėkmingai kandidatavo prezidento rinkimuose.

Nuo 1989 m. vienas iš Socialistų Internacionalo vicepirmininkų, nuo 1999 m. SI Garbės pirmininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Folha Online - Brasil - Saiba quem foi Leonel Brizola - 21/06/2004". *www1.folha.uol.com.br*. Nuoroda tikrinta 2016-04-19.
| **Juozapas Jonas Vandalinas Mnišekas** |
| --- |
|  |
| Mnišekai |
| Herbas „Mniszech" |
| Herbas „Mniszech" |
|  |
| Gimė | 1742 m. |
| Mirė | 1797 m. (~55 metai) |
| Tėvas | Jonas Karolis Mnišekas |
| Motina | Katerina Zamoiska |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Order Orła BiałegoOrder Orła Białego |

**Juozapas Jonas Vandalinas Mnišekas** (g. 1742 m. – m. 1797 m.) – Karūnos didysis vėliavininkas 1780-1784, Karūnos armijos generolas majoras, karališko eregimento vadas, Sanoko ir Ščiurovicko seniūnas.

Biografija
----------

Jo tėvas buvo Jonas Karolis Mnišekas 1716-1759, o motina Katerina Zamoiska (1722- 1771).

1780 metais apdovanotas Baltojo erelio ordinu, 1777 metais tapo Švento Stanislovo ordino kavalieriumi.

Šeima ir vaikai
---------------

Juozapo Jono Vandalino Mnišeko žmona Mariana Osiolinska
1769 m. rugsėjo 24 d. Budzimieže (Slovakija) vedė kunigaikštytę Marianą Osiolinską, Juozapo Osolinskio (1707 – 1780) ir Terezės Stadnickos (1717-1776) dukterį. Vaikai:

* Julija Terezė Vandalin-Mnišek (1777.01.26 -1845.07.08) ištekėjo už Ksavero Pranciškaus Krasickio (1774-1844).

* Stanislovas Mnišekas (1780-1860).

Literatūra
----------

* Krzysztof Bauer, *Wojsko koronne powstania kościuszkowskiego*, Warszawa Wyd. MON 1981

Išnašos
-------

1. ↑  Kawalerowie i statuty Orderu Orła Białego 1705-2008, 2008, s. 225.

Nuorodos
--------
| **Fortūnatas Gorskis (1745)** |
| --- |
| Gorskiai |
| Herbas „Nałęcz" |
| Herbas „Nałęcz" |
|  |
| Gimė | apie 1745 m. |
| Mirė | apie 1810 m. (~65 metai) |
| Tėvas | Mykolas Jonas Gorskis |
| Motina | Teresė Nagurskaitė |
| Sutuoktinis (-ė) | Brigita Zabielaitė |
| Vaikai | Antanas Gorskis,Mykolas Gorskis |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Šv. Stanislovo ordinas |

**Fortūnatas Gorskis** (lenk. *Fortunat Gorski*, apie 1745 m. – apie 1810 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (LDK) ir Abiejų Tautų Respublikos didikas, Lenkijos nacionalinės kavalerijos rotmistras, Švento Stanislovo ordino kavalierius.

Giminė
------

Kilęs iš Lenkijos karalystės didikų Gorskių giminės. Tėvas Mykolas Jonas Gorskis (lenk. *Michał Jan Gorski*, apie 1717 m. – 1776 m.), motina – Teresė Nagurskaitė (lenk. *Teresa Nagurska*, apie 1710 m. – apie 1752 m.). Broliai Adomas Gorskis (lenk. *Adam Gorski*, apie 1745 m. – ?), Stanislovas Augustas Gorskis (lenk. *Stanisław August Gorski*, apie 1745 m. – ?), Liudvikas Gorskis (lenk. *Ludwik Gorski*, 1749–1815 m.), seserys – Rožė Gorskaitė-Monvydienė, Barbora Gorskaitė-Koscelkovska. Brolis ir seserys iš tėvo II santuokos – Leonas Gorskis (lenk. *Leon Gorski*, apie 1760 m. – 1807 m.), Liudvika Teodora Broel-Platerienė, Kotryna Gorskaitė, Ona Goštautienė ir Teodora Boufal-Daraškevičienė.

Santuoka
Apie 1770 m. susituokė su Brigita Zabielaite (lenk. *Brygida Zabiełło*, apie 1750 m. – ?).

Vaikai
* Antanas Gorskis (lenk. *Antoni Gorski*, apie 1800 m. – 1848 m.)
* Mykolas Gorskis (lenk. *Michał Gorski*, apie 1800 m. – 1843 m.)

Veikla
------

Lenkijos nacionalinės kavalerijos rotmistras.

Apdovanojimai
-------------

1791 m. apdovanotas Šventojo Stanislovo ordinu.

Šaltiniai
---------


* Fortunat Gorski z Góry h. Nałęcz: Potomkowie Sejmu Wielkiego
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Hybrid Art** ('Hibridinis menas') – šiuolaikinio meno judėjimas, kuriame menininkai dirba su pažangiausiomis mokslo sritimis ir naujomis technologijomis. Menininkai dirba su tokiomis sritimis kaip biologija, robotika, fiziniai mokslai, eksperimentinės sąsajos technologijos (pvz. kalba, gestai, veido atpažinimas), dirbtinis intelektas ir informacijos vizualizacija. Jie sprendžia tyrimus įvairiais būdais, pavyzdžiui, įgyvendina naujas mokslinių tyrimų darbotvarkes, vizualizuoja rezultatus naujais būdais arba kritikuoja socialines tyrimo pasekmes. Pasaulinė bendruomenė sukūrė naujų meno festivalių, informacijos šaltinių, organizacijų ir universitetų programų, kad galėtų ištirti šiuos naujus menus.
| Balandiškių piliakalnis |
| --- |
|  |
| 

Balandiškių piliakalnisBalandiškių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°39′17.1″ š. pl. 24°32′33.6″ r. ilg.﻿ / ﻿54.654750°š. pl. 24.542667°r. ilg.﻿ / 54.654750; 24.542667Koordinatės: 54°39′17.1″ š. pl. 24°32′33.6″ r. ilg.﻿ / ﻿54.654750°š. pl. 24.542667°r. ilg.﻿ / 54.654750; 24.542667 |

 |
| Vieta | Elektrėnų savivaldybė |
| Seniūnija | Beižionių seniūnija |
| Naudotas | I tūkstantmečio pr. m. e. antroji pusė - I tūkstantmetis |
| Žvalgytas | 1971 |
| Registro Nr. | AR1254 / 3531 / A1161P |

**Balandiškių piliakalnis su gyvenviete**, *Pilies Kalnas* – piliakalnis Elektrėnų savivaldybės teritorijoje, Beižionių seniūnija. Pasiekiamas iš plento  **221**  Vievis–Aukštadvaris  Krunyje pasukus į Ūbiškes, prieš jas pasukus į dešinę šiaurėn link Barboriškių, už Juodžių ežero – pirmu lauko keliuku į kairę šiaurės vakarų kryptimi, už 650 m yra už kairėje keliuko esančios sodybos pirties.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis yra Juodžio ežero šiauriniame krante esančios aukštumos aukštesniame krašte. Aikštelė apskrita, 8 m skersmens, iš visų pusių apjuosta 0,5–1 m aukščio, 4–9 m pločio pylimu, jis aukščiausias rytiniame krašte. Joje buvo akmenų grindiniai. Šlaitų aukštis – 4–16 m. Pylimas ariant išskleistas, aikštelėje iškasta duobė. Piliakalnis apaugęs pušimis ir krūmais.

Į rytus nuo piliakalnio yra 0,2 ha papėdės gyvenvietė, kurioje rasta brūkšniuotos keramikos, geležinis pentinis siauraašmenis kirvis, akmeninis kirvis su skyle kotui.

Tyrimai
-------

1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. antrąja puse – I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 8300 m². Išmatavimai: 140 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi ir iki 80 m pločio.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Beižionių piliakalnis 5 km | Balceriškių piliakalnis 10 km | Žuvyčių piliakalnis 5 km |  |
| Medžionių piliakalnis 12 km |  | Trakų piliakalnis 25 km |
| Stakliškių I piliakalnis 14 km | Pamiškės piliakalnis 3,5 km | Strėvos piliakalnis 12 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 35 (Nr. 58).

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.194.
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.1993, p.62.
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga.- KPC A.- F.1.- Ap.1.- B.59.- P.5,12-15.
* Kultūros paminklų enciklopedija: Rytų Lietuva II.- V. 1998.- P.16.
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 1, p. 134–135.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Elektrėnų savivaldybės piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Balandiškės
| *Hydra* |
| --- |
| Hydra viršelis |
| Toto studijinis albumas |
| Išleistas | 1979 m. spalio 1 d. |
| Įrašytas | 1979 m. sausį |
| Žanras | progresyvusis rokas • sunkusis rokas • funk rokas • R&B |
| Trukmė | 41:23 |
| Įrašų kompanija | Columbia |
| Prodiuseris | Toto |
| Apžvalgos |
| AllMusic 3.5 iš 53.5 iš 53.5 iš 53.5 iš 53.5 iš 5 nuoroda |
| Toto chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „Toto"  (1978) |  **„Hydra"  (1979)** | „Turn Back"  (1981) |

 |

**„Hydra"** – antrasis amerikiečių roko grupės Toto albumas, išleistas 1979 m. spalio 1 d. Kaip ir pirmasis jų albumas, šis nebuvo vertinamas teigiamai, tiesą sakant netgi dar prasčiau, „Billboard Pop Albums" sąraše užėmė tik 37-tą vietą. Vienintelė daina „99" sugebėjo pasižymėti šiokia tokia sėkme, užimdama 26-tą vietą Billboard Hot 100 (JAV).

Sėkmė
-----

Kodėl šis albumas nebuvo tiek sėkmingas, kiek jų pirmasis debiutinis „Toto", Allmusic teigia, kad grupė nesugebėjo išleisti kūrinių, kurie galėtų atitinkamai užtvirtinti ją muzikos pasaulyje ir būtų lengviau atpažįstama, išsiskirianti. Tie patys Allmusic taipogi spėjo, jog Toto grupės klausytojai nejautė dainoje „99" jokio ryšio su filmu „THX 1138", pagal kurį daina ir buvo kurta, mat dainos tekstai buvo neaiškūs, buvo sunku suprasti, ką norėta pasakyti, dėl ko ji nepajėgė tapti hitu. Kritikų vertinimai buvo įvairūs, Allmusic tik pridūrė, kad nors dainos ir buvo gerai sugrotos, pritrūko kokybės.

Dainų sąrašas
-------------

### Pirmoji pusė

1. „Hydra" – 7:31
2. „St. George and the Dragon" – 4:45
3. „99" – 5:16
4. „Lorraine" – 4:46

### Antroji pusė

1. „All Us Boys" – 5:03
2. „Mama" – 5:14
3. „White Sister" – 5:39
4. „A Secret Love" – 3:07

Kūrėjų sąrašas
--------------

### Toto

* Bobby Kimball – pagrindiniai ir pritariamieji vokalai
* Steve Lukather – gitara, pagrindiniai ir pritariamieji vokalai
* Steve Porcaro – klavišiniai, elektronika
* David Paich – klavišiniai, pritariamieji ir pagrindiniai vokalai
* David Hungate – bosinė gitara, gitara
* Jeff Porcaro – būgnai, perkusiniai

### Papildomi atlikėjai

* Michael Boddicker – klavišiniai
* Roger Linn – sintezatorius
* Lenny Castro – perkusiniai
* Marty Paich – styginių aranžavimas

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑  Toto Chart History, Billboard.com.
| **Klemensas Skabeika** |
| --- |
| Gimė | 1884 m. rugpjūčio 12 d.Rusija Knabikai, Laižuvos valsčius, Mažeikių apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1951 m. gruodžio 12 d. (67 metai)Lietuva Kudirkos Naumiestis, palaidotas Raseiniuose |
| Lietuvos Respublikos Seimo atstovas |
|  |
| Veikla | Lietuvos agronomas, pedagogas, lietuviškų elementorių autorius |
| Partija | Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partija<br?>Lietuvos valstiečių sąjunga |
|  |
| Alma mater | Tartu universitetas |

**Klemensas Skabeika** (1884 m. rugpjūčio 12 d. Knabikuose, Laižuvos valsčius, Mažeikių apskritis, Rusijos imperija – 1951 m. gruodžio 12 d. Kudirkos Naumiestyje, palaidotas Raseiniuose) – Lietuvos agronomas, pedagogas, lietuviškų elementorių autorius.

Biografija
----------

Mokėsi Palangos progimnazijoje, 1904 m. baigė Šiaulių gimnaziją. Tartu universitete studijavo agronomiją.

Pirmojo pasaulinio karo metu gyveno Peterburge, 1915–1917 m. dirbo Centriniame lietuvių komitete pabėgėliams šelpti.

1918 m. grįžo į Lietuvą, dirbo Žemės ūkio ministerijos įgaliotiniu Kretingos, Mažeikių apskrityse.

Į Steigiamąjį Seimą kandidatavo IV (Telšių) rinkimų apygardoje, bet išrinktas nebuvo. Į Seimą pateko 1921 m. sausio 17 d. mandato atsisakius K. Sidabrui. Priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai. 1921 m. spalio 25 d. mandato atsisakė.

Vėliau ūkininkavo Mirklių dvare prie Raseinių. 1920–1943 m. Raseinių žemės ūkio mokyklos mokytojas, direktorius. 1944 m. Raseinių gimnazijos mokytojas, vėliau dirbo rajono švietimo skyriuje.

Kūryba
------

Nuo 1907 m. *Kl. Sk.*, *Kl. V.*, *Kl. Vaisgamčio* slapyvardžiais bendradarbiavo laikraščiuose „Vilniaus žinios", „Lietuvos ūkininkas", „Žemė", „Žemdirbys", „Mokykla", „Sietynas".

Bibliografija
-------------

* Kas skaito, rašo – duonos neprašo, elementorius, 1909 m.
* Pirmieji žingsniai, 1916 m.
* Mano akiniai (skaitymo ir rašymo mokslas), 1919 m. ir kt.

Literatūra
----------

* Skabeika Klemensas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 50.
* Skabeika Klemensas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1962, t. 27, p. 520.
* Tamošaitis M. Skabeika Klemensas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 334.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas

Nuorodos
--------

* SKABEIKA Klemensas (1884–1951) | lrs.lt
| **Hyphaene petersiana** |
| --- |
|  |
|
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|
|  |
| Karalystė: | Augalai*( Plantae)* |
| Tipas: | Induočiai*( Tracheophyta)* |
| Klasė: | *Liliopsida**( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Arekažiedžiai*( Arecidae)* |
| Šeima: | Arekiniai*( Arecales)* |
| Gentis: | Hifenė*( Hyphaene)* |
| Rūšis: | *Hyphaene petersiana**( Hyphaene petersiana)* |
|

 |
| Mokslinis pavadinimas |
| ***Hyphaene petersiana***Klotzsch ex Mart. 1845 |
| Sinonimai |
| Hyphaene benguellensisHyphaene ventricosa |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 
* **Vikiteka**Vikiteka

 | 
* GBIF: **2735686**
* ITIS: **817232**
* NCBI: **480373**

 |

 |

*Hyphaene petersiana*
*Hyphaene petersiana*
**Hyphaene petersiana** (lot. *Hyphaene petersiana*) – arekinių (*Arecales*) šeimos palmė. Palmės gimtinė – PAR, Namibija, Botsvana ir Zimbabvė.

Augalo morfologija
------------------

Ši masyvi palmė užauga iki 25 m aukščio, auga po vieną, kartais kaip dvynės. Auga prie lokalių sezoninių vandens baseinų, upių, molingame ir sūriame dirvožemyje, nemėgsta Kalahario dykumos smėlio. Kamienas tiesus su pastorėjimu viduryje. Lapas vėduoklės formos – pirštuotas, pilkai žalios spalvos su geltonais segmentais ir su lapkotis yra 1,5–2 m ilgio. Lapo lapeliai a simetriški bazei, lapkotis su juodais dygliais.

Vyriški ir moteriški žiedai žydi ant atskirų medžių, vyriškasis žiedas mažesnis. Tamsiai rudos spalvos vaisiai beveik apvalūs 4-6 cm skersmens. Kiekvieno vaisiaus viduje yra viena balta sėkla, kuri vadinamas *augaliniu dramblio kaulu*. Sėklos viduje esantis skystis spalva ir skoniu primena kokosą.

Vardai
------

Palmė pavadinta Berlyno profesorius Vilhelmo Peterso (1815–1863 m.), kuris XIX a. pradžioje aprašė Mozambiko gamtą, vardu. Ši hifenė dar vadinama: angl. *Makalani Palm, African Ivory Nut Palm, African Wine Palm, Northern Lala Palm, Vegetable Ivory Palm*, pranc. *Palmier à Ivoire D´afrique*}.

Panaudojimas
------------

Ši palmių rūšis labai panaši į Standžialapę hifenę, naudojama medienai, iš suplėšytų lapų pinami krepšiai. Maistui naudojama susmulkinti lapai ir kamieno šerdis. Palmės vaisiai maistui nenaudojami – tik bado metu, paprastai juos ėda žvėrys. Iš palmės sulčių gaminamas vynas ir *walende*.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  Flora of Zimbabwe
2. 1 2  Palmės
3. ↑  4.6 Hyphaena petersiana (Makalani palm)
4. 1 2  Braam van Wyk ir Piet van Wyk, Trees of Southern Africa, Struik, Cape Town, 1997 m. 52–53 psl. ISBN 1-86825-922-6
5. ↑  African Ivory Nut Palm
6. ↑  Alan Murphy, Southern Africa (Lonely Planet Multi Country Guide), Lonely Planet Publications, 2010 m. 304 psl. ISBN 1740595459

Nuorodos
--------

* Flora Library (Hyphaene petersiana). Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Estijos herbas
**Estijos saugomos teritorijos** (est. *Eesti kaitsealad*) – globojamos Estijos gamtos apsaugos įstatymų (est. *Looduskaitseseadus*), kurie buvo priimti 2004 m. balandžio 21 d. Estijos parlamento ir įsigaliojo tų pačių metų gegužės 10 d.

Saugomos teritorijos
--------------------

Pagal įstatymą, saugomos teritorijos yra prižiūrimos valstybės. Šiose teritorijose draudžiama bet kokia žmogaus veikla nesusijusi su gamtos saugojimu (leistina tik laikantis specialių reikalavimų). Saugomos teritorijos:

* Nacionaliniai parkai
* Saugomos gamtos sritys
* Kraštovaizdžio draustiniai

Prie saugotinų priklauso:

* Draustiniai
* Tvarkomos zonos (sausomos ar vandens teritorijos)
* Riboto tvarkimo zonos (teritorijoje leistina ribota žmogaus veikla, laikantis specialių reikalavimų)

### Nacionaliniai parkai

Paukščių stebėjimo bokštelis Matsalu nacionaliniame parke
Žemiau yra pateiktas Estijos saugomų gamtos teritorijų sąrašas:

* Lahemos nacionalinis parkas
* Karulos nacionalinis parkas
* Somos nacionalinis parkas
* Vilsandžio nacionalinis parkas
* Matsalu nacionalinis parkas

Taip pat skaitykite
-------------------

* Nacionaliniai parkai Baltijos šalyse

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Estijos saugomos teritorijos** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Estijos vėliava, pločio ir ilgio santykis 7:11**Estijos vėliava** – vienas oficialių Estijos Respublikos simbolių. Trispalvė, sudaryta iš trijų horizontalių juostų – žydros (viršuje), juodos ir baltos.

Istorija
--------

Vėliava pirmą kartą naudota 1884 m. liepos 4 d. kaip Estijos universitetų studentų asociacijos ženklas Tartu universitete (įkurtas 1632 m.). Vėliau trispalvė tapo tautiškumo ženklu ir 1918 m. vasario 24 d. paskelbta tautine vėliava, formaliai pradėta naudoti nuo 1918 m. lapkričio 12 d.

Oficialiai buvo naudojama tarpukario nepriklausomybės metais, sovietinės okupacijos metu buvo uždrausta ir vėl pripažinta tik 1989 m. vasario 24 d.

Sovietų Sąjungai okupavus Estiją 1940 m. vėliava buvo uždrausta. Vokiečių okupacijos metais (1941–1944) vėliava dar buvo naudojama, bet ne kaip valstybinė, o tik kaip tautinė vėliava.

1990 m. rugpjūčio 7 d. vėliava vėl pripažinta oficialia Estijos vėliava.

Istorinės vėliavos
------------------

* Vokiečių ordino vėliava  (1224–1561 m.)Vokiečių ordino vėliava (1224–1561 m.)
* Švedijos imperijos ir jos valdų Estijoje vėliava (1561–1721 m.)Švedijos imperijos ir jos valdų Estijoje vėliava (1561–1721 m.)
* Uždauguvio kunigaikštystės vėliava (1822–1917 m.)Uždauguvio kunigaikštystės vėliava (1822–1917 m.)
* Estijos gubernijos vėliava (1821–1917 m.)Estijos gubernijos vėliava (1821–1917 m.)
* Estijos TSR vėliava (1940–1953 m.)
* Estijos TSR vėliava (1953–1990 m.)

Aprašymas
---------

Vėliavos dydis – 105×165 cm (Proporcijos: 7:11)

Spalvos ir simbolika
--------------------

        Pantone spalvų sistemoje: Pantone 285; RGB spalvų sistemoje: 0, 119, 212.  

Žydra – simbolizuoja dangų, Estijos ežerus ir jūrą.

        Pantone spalvų sistemoje: Pantone Process Black; RGB spalvų sistemoje: 0, 0, 0.  

Juoda – gimtosios žemės spalva.

        Pantone spalvų sistemoje: Balta – nėra; RGB spalvų sistemoje: 255, 255, 255.  

Balta – simbolizuoja žmones, siekiančius laimės ir šviesos.
  



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Estijos vėliava** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Europos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Airija · Albanija · Andora · Armėnija · Austrija · Azerbaidžanas · Baltarusija · Belgija · Bosnija ir Hercegovina · Bulgarija · Čekija · Danija · Didžioji Britanija (JK) · Estija · Graikija · Gruzija · Islandija · Ispanija · Italija · Juodkalnija · Kazachstanas · Kipras · Kroatija · Latvija · Lenkija · Lichtenšteinas · Lietuva · Liuksemburgas · Makedonija · Malta · Moldavija · Monakas · Norvegija · Nyderlandai · Portugalija · Prancūzija · Rumunija · Rusija · San Marinas · Serbija · Slovakija · Slovėnija · Suomija · Švedija · Šveicarija · Turkija · Ukraina · Vatikanas · Vengrija · Vokietija |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Herbai |
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| Kelly Sildaru |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Estija** |
| Akrobatinis slidinėjimas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Bronza** | 2022 Pekinas | Nuolydis |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2019 Juta | Pusvamzdis |

**Kelly Sildaru** (g. 2002 m. vasario 17 d. Taline) – Estijos akrobatinio slidinėjimo sportininkė, kuri specializuojasi šuolių rungtyse. Olimpinė prizininkė.

Biografija
----------

2016 m. sportininkė laimėjo pirmąjį auksą pasaulio X žaidynėse. 2017 m. Sildaru debiutavo pasaulio taurės varžybose. Tais pačiais metais sportininkė laimėjo du aukso medalius pasaulio jaunimo čempionate.

2019 m. sportininkė pirmą kartą tapo pasaulio čempione pusvamzdžio rungtyje. 2020 m. jaunimo žiemos olimpiados čempionė.

Savo debiutinėse 2022 m. žiemos olimpiadoje estė dalyvavo trijose rungtyse. Moterų akrobatinio nuolydžio atrankoje Sildaru buvo pirma, bet finale surinko mažiau taškų ir iškovojo bronzos medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2022 m. vasario 16 d.
|  |
| --- |
|  |
| Estrella |
| Tipas | Bulvių traškučiai |
| Savininkai | Vokietija Intersnack |
| Kilmės šalis | Švedija Švedija |
| Parduodama | Visame pasaulyje |
| Tinklalapis | Estrella - Oficialus tinklalapis |

**„Estrella"** – Švedijos bulvių traškučių gamintojas ir prekės ženklas, priklausantis Vokietijos įmonių grupei „Intersnack" – vienai iš 5 stambiausių pasaulinėje traškučių rinkoje. Pastaroji taip pat parduoda ir kitus užkandžius su šiuo prekės ženklu, šie traškučiai yra parduodami Švedijoje, Vokietijoje, Latvijoje, Lietuvoje ir Estijoje.

Istorija
--------

1946 m. Švedijoje įkurta „Estrella" bendrovė. 1957 m. į rinką išleisti pirmieji bulvių traškučiai. 1993 m. produkcija pristatyta Baltijos šalyse. 1999–2016 m. veikė gamykla Lietuvoje. „Intersnack" bendrovė „Estrella" kontrolę perėmė 2014 m. Iki 2008 m. „Estrella" priklausė „Kraft Foods", kuri vėliau tapo „Mondelez".

Išnašos
-------

1. ↑  „Estrella Istorija – Estrella". *estrella.lt*. Nuoroda tikrinta 2018-10-24.
2. ↑
3. ↑  „„Estrella" traškučių gamybą iš Kauno kelia į Lenkiją, „Mondelez" telkiasi į šokoladą". *Verslo žinios*. Nuoroda tikrinta 2018-10-24.