recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 56°14′54″š. pl. 23°36′10″r. ilg.﻿ / ﻿56.2483°š. pl. 23.6027°r. ilg.﻿ / 56.2483; 23.6027

| Joniškio miesto stadionas |
| --- |
| Oficialus pavadinimas | Joniškio miesto stadionas |
| Vieta | Lietuva Joniškis, Stadiono takas 16 |
| Talpa | 360 |
| Nuomininkai | FK Saned |

**Joniškio miesto stadionas** – stadionas Joniškyje, į šiaurės vakarus nuo miesto centro. Šalia sporto bazės yra „Sidabros" poilsio zona, vakaruose telkšo Joniškio I tvenkinys.

Istorija
--------

Ilgą laiką Joniškio stadionas buvo gana prastos būklės. Per 2020–2023 m. buvo parengti stadiono sutvarkymo projektiniai pasiūlymai, atliktas projektinių pasiūlymų pristatymas visuomenei, atlikti būtini tyrimai, parengtas techninis darbo projektas, atlikta jo ekspertizė, gautas statybą leidžiantis dokumentas, konkurso būdu parinktas statybos darbų rangovas. 2021 m. rugpjūčio 13 d. pasirašyta rangos darbų sutartis, pagal kurią buvo atlikti 19 kategorijų darbai. Projektas finansuotas sporto rėmimo fondo lėšomis, kurias administruoja Nacionalinė sporto agentūra prie Lietuvos Respublikos švietimo, mokslo ir sporto ministerijos, jis kainavo 1,55 mln. eurų. Stadione pastatytas ir modulinių namelių kompleksas. 2023 m. rugpjūčio 19 d. baigta stadiono rekonstrukcija – įrengta 360 vietų žiūrovų tribūnos, atnaujinta sporto ir buities infrastruktūra, futbolo, krepšinio, teniso, lengvosios atletikos rungčių aikštelės. Stadione įrengti lietaus surinkimo ir nuvedimo, elektros energijos inžineriniai tinklai bei futbolo aikštės laistymo sistema, atlikti aikštynų pagrindų įrengimo, asfaltavimo darbai, įrengta futbolo aikštės laistymo sistema.

Stadionas iškilmingai atidarytas 2023 m. rugsėjo 17 d. Eisena prasidėjo 11:00 aikštėje prie Joniškio rajono savivaldybės pastato.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Baigti Joniškio miesto stadiono rekonstrukcijos darbai. 2023-08-17, Joniskis.lt (tikrinta 2024-03-02).
2. ↑  Joniškis džiaugiasi rekonstruotu stadionu ir nauja sporto baze. Structum.lt (tikrinta 2024-03-02).
3. ↑  Baigti Joniškio miesto stadiono rekonstrukcijos darbai. 2023-08-17, Etaplius.lt (tikrinta 2024-03-02).
4. ↑  Užbaigta Joniškio stadiono rekonstrukcija. 15min.lt (tikrinta 2024-03-02).
5. ↑  Užbaigta Joniškio stadiono rekonstrukcija. 2023-08-19, Lrt.lt (tikrinta 2024-03-02).
6. ↑  2023-09-17 Joniškio stadiono atidarymo akimirkos. Youtube.com (tikrinta 2024-03-02).
7. ↑  Joniškio stadiono atidarymas. Slanciauskas.lt (tikrinta 2024-03-02).
8. ↑  Joniškio stadiono atidarymas 2023-09-17. Joniskiosc.lt (tikrinta 2024-03-02).

* Joniškio stadionas (90min.lt)
| Santa Lusijaisp. *Santa Lucía de Tirajana* |
| --- |
|              |
| *Miestelio gatvė* |
|  |
| 

Santa LusijaSanta Lusija

27°54′44″ š. pl. 15°32′26″ v. ilg.﻿ / ﻿27.91222°š. pl. 15.54056°r. ilg.﻿ / 27.91222; 15.54056﻿ (Santa Lusija de Tirachana)Koordinatės: 27°54′44″ š. pl. 15°32′26″ v. ilg.﻿ / ﻿27.91222°š. pl. 15.54056°r. ilg.﻿ / 27.91222; 15.54056﻿ (Santa Lusija de Tirachana) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Ispanijos vėliava Ispanija |
| **Regionas** | Kanarų salos Kanarų salos |
| **Provincija** | Las Palmaso provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2023) | 587  |
| **Altitudė** | 680 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Santa Lusija |

**Santa Lusija de Tirachana** arba tiesiog **Santa Lusija** (isp. *Santa Lucía de Tirajana*) – miestelis ir savivaldybė Ispanijoje, Kanaruose, Gran Kanarijos salos vidurio pietrytinėje dalyje, 27 km į pietvakarius nuo Las Palmaso. Kalnų keliai į San Bartolomė de Tirachaną, Kruse de Sardiną. Miestelis įsikūręs kalnuose, 680 m aukštyje. Verčiamasi turizmu, žemės ūkiu (daržovės, vaisiai).

Yra Šv. Liucijos bažnyčia, tradicinės architektūros pastatai. Į pietryčius nuo Santa Lusijos yra La Fortalesos („tvirtovės") archeologinė vietovė.

Istorija
--------

Santa Lusija de Tirachana 1814 m. tapo atskiros parapijos centru, 1819 m. – savivaldybės centru.

Savivaldybė
-----------

Santa Lusija de Tirachanos savivaldybė užima 62,5 km² plotą, 2023 m. gyveno 76 418 gyventojų.

Be Santa Lusija de Tirachanos miestelio į savivaldybę patenka šios didesnės gyvenvietės (gyventojų skaičius 2023 m.):

* Kruse de Sardina (28 663)
* El Doktoralis (17 407)
* Vesindarijas (13 481)
* Sardina (10 143)
* Kasa Pastoralesas (3595)
* Poso Iskjerdas (1487)

Santa Lusija de Tirachanos savivaldybė Gran Kanarijoje

Galerija
--------

* BažnyčiaBažnyčia
* Takelis tarp tvorųTakelis tarp tvorų
* Santa Lusijos architektūraSanta Lusijos architektūra

Šaltiniai
---------

1. ↑  SANTA LUCÍA DE TIRAJANA: in Las Palmas (Canarias), *citypopulation.de*
2. ↑  INE
Gliese 581 b ir Neptūno dydžių palyginimas
**Gliese 581 b** (arba **Gl 581b**) – egzoplaneta, skriejanti apie raudonąją nykštukę Gliese 581, esančią Svarstyklių žvaigždyne ir nutolusią nuo Saulės sistemos 20,4 šviesmečių. Tai pirmoji Gliese 581 sistemoje atrasta planeta ir antroji pagal nuotolį nuo savo žvaigždės.

Atradimas
---------

Planetą atrado Prancūzijos ir Šveicarijos mokslininkų komanda. Apie atradimą pranešta 2005 m. lapkričio 30 d. Tuo metu tai buvo viena iš mažiausių atrastų egzoplanetų ir penktoji, atrasta raudonosios nykštukės sistemoje (po Gliese 876 sistemos planetų bei Gliese 436 b). Planeta atrasta HARPS spektrografu, taikant radialinio greičio metodą, pagal kurį planetos orbita ir masė apskaičiuojami, remiantis nedidelėmis perturbacijomis žvaigždės orbitoje. Šias perturbacijas sukelia apie žvaigždę skriejančios planetos gravitacija. 

Tyrimo rezultatus astronomai paskelbė „Astronomy and Astrophysics" žurnale.

Charakteristikos
----------------

Gliese 581 b masė mažiausiai 15,8 karto didesnė už Žemės masę ir yra artima Neptūno masei. Tai masyviausia žinoma planeta Gliese 581 sistemoje. Gliese 581 b didysis pusašis yra 0,041 (± 0,001) av, orbitinis periodas – 5,368 (± 0,001) paros, o ekscentricitetas – 0,022 (-0,005 +0,027). Taigi, planeta skrieja gana arti savo žvaigždės – vidutinis nuotolis yra apie 6 mln. km (0,041 av). Palyginimui, Merkurijus, artimiausia Saulei planeta, nuo jos vidutiniškai nutolusi 58 mln. kilometrų (0,387 av) ir apskrieja per 88 paras. Planetos tranzitas nebuvo stebimas, tad iš to galima spręsti, kad jos orbitos inklinacija yra mažesnė nei 88,1 laipsnio.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Gl 581 b".`{{cite web}}`: CS1 priežiūra: url-status (link)
2. ↑  „If There's Life on Alien Planet Gliese 581g, How Do We Find It?".
3. 1 2  
X. Bonfils; et al. (2005). „The HARPS search for southern extra-solar planets VI: A Neptune-mass planet around the nearby M dwarf Gl 581". *Astronomy and Astrophysics Letters*. **443** (3): L15–L18. arXiv:astro-ph/0509211. Bibcode:2005A&A...443L..15B. doi:10.1051/0004-6361:200500193.
4. ↑  
M. Lopez-Morales; et al. (2006). „Limits to Transits of the Neptune-mass planet orbiting Gl 581". *Publications of the Astronomical Society of the Pacific*. **118** (849): 1506–1509. arXiv:astro-ph/0609255. Bibcode:2006PASP..118.1506L. doi:10.1086/508904.
| **Abrocomidae** |
| --- |
| Abrocoma sp.*Abrocoma bennettii* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Graužikai  *( Rodentia)* |
| Šeima: | Šinšilžiurkiniai  *( Abrocomidae)* |

 |

**Šinšilžiurkiniai** (*Abrocomidae*) – graužikų (*Rodentia*) šeima, kurioje dvi gentys ir 5 rūšys:

* Beneto šinšilžiurkė (*Abrocoma bennettii*)
* Bolivinė šinšilžiurkė (*Abrocoma boliviensis*)
* Pilkoji šinšilžiurkė (*Abrocoma cinerea*)
* *Abrocoma vaccarum*
* *Cuscomys ashaninka*

Šeimą pirmą kartą 1918 m. aprašė zoologas amerikietis Gerrit Smith Miller, Jr (1869–1956) ir jo kolega paleontologas ir zoologas James Williams Gidley (1866-1931).

Paplitimas
----------

Paplitę Pietų Amerikos pietvakarių Anduose – Peru pietuose, Bolivijoje, šiaurės vakarų Argentinoje ir šiauriniuose bei centriniuose Čilės regionuose.

Išvaizda
--------

Kūno ilgis 15–25 cm, uodegos 6–18 cm. Svoris 200–300 g. Panašios į žiurkes. Snukis smailas. Ausys ir akys apvalios ir didelės. Kailis ilgas ir minkštas, panašus į šinšilų, sidabriškai pilkos arba rusvos spalvos. Pilvas šviesesnis. Kojos trumpos. Priekinės pėdos keturpirštės, o užpakalinės – penkiapirštės. Uodega trumpesnė už kūną ir tankiai plaukuota.

Elgsena
-------

Šinšilžiurkės gyvena kalnuotose vietovėse iki 5000 m aukščio. Grupuojasi į nedideles maždaug šešių gyvūnų grupes urvuose. Aktyvūs naktį ir labai gerai laipioja, dažnai ieško maisto medžiuose ir krūmuose. Daugiausia valgo sėklas, vaisius ir riešutus.

Dauginimasis
------------

Mažai žinoma, kaip šie gyvūnai dauginasi. Apskaičiuota, kad nėštumo laikotarpis trunka apie 120 dienų, atsiveda 1-2 jauniklius. Ilgiausias žinomas šinšilžiurkės amžius buvo kiek mažiau nei dveji su puse metų.

Literatūra
----------

* Ronald M. Nowak: *Walker's Mammals of the World*. Johns Hopkins University Press, 1999 ISBN 0-8018-5789-9
* Malcolm C. McKenna, Susan K. Bell: *Classification of Mammals: Above the Species Level*. Columbia University Press, 2000 ISBN 0-231-11013-8
**Grafikos procesorius** (angl. *graphics processing unit* arba *GPU*) – specialios paskirties integrinis grandynas, skirtas greitai manipuliuoti ir keisti atmintyje saugomus įrašus, kad paspartinti vaizdų kūrimą kadro buferyje, skirtą atvaizdavimui į ekraną. GPU naudojami įterptosiose sistemose, mobiliuosiuose įrenginiuose, asmeniniuose kompiuteriuose, darbo kompiuteriuose ir žaidimų platformose. Šiuolaikiniai GPU yra labai našūs apdorojant kompiuterine grafiką. Dėl jų labai išlygiagretintos architektūros jie tampa veiksmingesni nei bendros paskirties centriniai procesoriai (CPU) vykdant skaičiavimus, kurie lygiagrečiai apdoroja didelius duomenų masyvus. Asmeniniame kompiuteryje GPU gali būti vaizdo plokštėje arba integruotas į pagrindinę plokštę. Tam tikruose procesoriuose jie yra įmontuoti centriniame procesoriuje.

Grafinio procesoriaus komponentai
Terminą „GPU" sukūrė „Sony", remdamasis „PlayStation" konsolės „Toshiba" suprojektuotu „Sony GPU" 1994 m. Terminą 1999 m. išpopuliarino „Nvidia" išleidusi „GeForce 256". Jis buvo pristatytas kaip „vieno lusto procesorius su integruotu transformavimo, apšvietimo, trikampio nustatymo / iškarpymo ir perteikimo varikliais". Išleidus „Radeon 9700" 2002 m. „ATI Technologies" sugalvojo terminą angl. *visual processing unit, VPU* 'vaizdo apdorojimo blokas'.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Denny Atkin. „Computer Shopper: The Right GPU for You". Suarchyvuotas originalas 2007-05-06. Nuoroda tikrinta 2007-05-15.
2. ↑
3. ↑  „NVIDIA Launches the World's First Graphics Processing Unit: GeForce 256". Nvidia. 1999-08-31. Suarchyvuotas originalas 2016-04-12. Nuoroda tikrinta 2016-03-28. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|deadurl=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
4. ↑  Pabst, Thomas (2002-07-18). „ATi Takes Over 3D Technology Leadership With Radeon 9700". Tom's Hardware. Nuoroda tikrinta 2016-03-29.
| **AlfredasSmailys** |
| --- |
| Gimė | 1968 m. gegužės 10 d. (55 metai)Kaunas |
| Tėvai | Alfredas Smailys |
|  |
| Veikla | gydytojas ortopedas traumatologas |
| Sritis | judamojo-atramos aparato ligos |
| Organizacijos | LSMU Ortopedijos traumatologijos klinika |
| Pareigos | vadovas |
|  |
| Alma mater | Kauno medicinos akademija |
| Žinomas (-a) už | minimaliai invazinį sąnarių endoprotezavimą |

**Alfredas Smailys** (g. 1968 m. gegužės 10 d. Kaune) – Lietuvos gydytojas ortopedas traumatologas. Mokslinio darbo svarbiausia sritis – sąnarių endoprotezavimas. Tėvas – gydytojas-kardiologas, profesorius Alfredas Smailys (1928–1995).

Biografija
----------

1992 m. baigė Kauno medicinos akademiją. Nuo 1996 m. šioje įstaigoje dirbo dėstytoju, Ortopedijos ir traumatologijos klinikoje – ortopedu traumatologu. Nuo 2004 m. – Kauno klinikų Ortopedijos traumatologijos skyriaus vedėjas, Ortopedijos traumatologijos klinikos vadovas. Užsiima judamojo-atramos aparato ligų diagnozavimu, gydymu, klinikiniais tyrimais. Praktinio ir mokslinio domėjimosi sritys: didžiųjų sąnarių (klubo, kelio, alkūnės) pirminis endoprotezavimas, operacijos.

2000 m. apsigynė biomedicinos mokslų daktaro laipsnį. 2010 m. išrinktas Sąnarių endoprotezuotojų asociacijos prezidentu. 2011 m. suteiktas profesoriaus vardas. A. Smailys žinomas kaip vienas pirmųjų Lietuvoje, atlikusių sąnarių endoprotezavimą minimaliai invazine metodika.

Paskelbė daugiau kaip 50 mokslinių straipsnių. Vadovėlio „Šiuolaikinė medicina" (angl. *Modern medicine*, 2008 m.), knygos „Kelio sąnario endoprotezavimas" (*Total knee replacement*, 2011 m.) elektroninių versijų bendraautoris.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  *Alfredas Smailys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXII (Sko–Šala). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
2. ↑  Ortopedijos traumatologijos klinika. Personalas *kaunoklinikos.lt*
3. ↑  Kauno klinikų medikai primena: antibiotikus reikia vartoti atsakingai *m.kauno.diena.lt*
4. ↑  Kauno klinikų ortopedai diegia greito sveikimo programą *regionunaujienos.lt*
5. ↑  Iššūkis vienas ir svarbiausias – išlikti geriausiais *emedicina.lt*
| **Petromus typicus** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Graužikai  *( Rodentia)* |
| Šeima: | **Uolinės žiurkės**  *( Petromuridae)* |
| Gentis: | **Uolinės žiurkės**  *( Petromus)* |
| Rūšis: | Uolinė žiurkė  *( Petromus typicus)* |

 |
| Uolinės žiurkės paplitimas |

**Uolinė žiurkė** (*Petromus typicus*) – graužikų (*Rodentia*) rūšis, vienintelė **uolinių žiurkių** (*Petromuridae*) šeimoje. Paplitusi pietvakarių Afrikoje.

Paplitimas
----------

Gyvena sausose, uolėtose vietovėse pietvakarių Afrikoje – pietvakarių Angoloje ir Namibijoje, taip pat ir šiaurės vakarų Pietų Afrikoje.

Išvaizda
--------

Galvos ir liemens ilgis 14–22,5 cm, uodegos – 11,5–17,5 cm, o svoris – ​​100-300 g. Užpakalinės pėdos ilgis 27–40 mm, ausies ilgis – 10–17 mm.

Uolinės žiurkės šiek tiek primena voveres. Kailis ilgas, uodegos plaukuotos. Spalva būna ruda, pilka arba beveik juoda. Nosis gelsva ir linkusi išsiskirti. Pilvaplėvės kailis savo spalva atitinka nugaros kailį, tačiau yra šiek tiek blyškesnis. Galvos pastebimai suplotos. Galūnės trumpos, pėdos didelės. Pirštų nagai labai gerai išsivystę, aštrūs ir trumpi.

Patelės turi 2–3 poras spenių, iš kurių dvi yra krūtinės srityje už pečių ir viena, kurios gali nebūti, juosmens srityje. Kadangi speniai liemens šonuose, jaunikliai gali maitintis iš šono, kai gyvūnai susispietę siaurame uolos plyšyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Žinduolių pavadinimų žodynas: lotynų, lietuvių, anglų, prancūzų, rusų, vokiečių kalbomis* / [rengė P. Bluzma (ats. red.), R. Mažeikytė, E. Mickevičius, J. Prūsaitė, K. Baranauskas, R. Baleišis]. – Vilnius : Ekologijos inst. l-kla, 2002
2. 1 2  C.G. Coetzee: *Petromus typicus – Noki (Dassie Rat)* In: Jonathan Kingdon, David Happold, Michael Hoffmann, Thomas Butynski, Meredith Happold und Jan Kalina (Hrsg.): *Mammals of Africa Volume III. Rodents, Hares and Rabbits.* Bloomsbury, London 2013, S. 681; ISBN 978-1-4081-2253-2.
**Alfredas Smailys** (1928 m. gegužės 7 d. Girininkuose – 1995 m. balandžio 28 d. Kaune, palaidotas Pažėrų kapinėse) – Lietuvos gydytojas-kardiologas, profesorius. Sūnus – gydytojas ortopedas traumatologas Alfredas Smailys (g. 1968 m.).

Biografija
----------

1949 m. baigė KMU Medicinos fakultetą, vėliau aspirantūrą Maskvoje. Iki 1953 m. dirbo Kauno respublikinės klinikinės ligoninės chirurginio skyriaus ordinatoriumi. 1957 m. dėstė KMU Hospitalinės chirurgijos katedroje. 1957 m. tapo docentu, o 1969 m. – profesoriumi. 1957 m. jam suteiktas medicinos mokslų kandidato laipsnis. 1966 m. apgynė medicinos mokslų daktaro disertaciją. 1968–1994 m. prof. A. Smailys buvo Kardilogijos instituto Širdies ritmo tyrimo labotarorijos vedėjas.

1989 m. išrinktas į TSRS Aukščiausiąją Tarybą. 1990 m. išrinktas Lietuvos MA nariu korespondentu. Inicijavo Paminklinės Prisikėlimo bažnyčios ir VDU atkūrimą, buvo Senato narys. 1994 m. jo iniciatyva Rygoje įkurta visuomeninė organizacija „Baltijos vienybė".

Atminimas
---------

2000 m. gegužės 11 d. Žaliakalnyje (Savanorių g. 58) atidengta memorialinė lenta.

Nuorodos
--------

1. ↑   Archyvuota kopija 2007-08-03 iš Wayback Machine projekto.
| **Solenodontidae** |
| --- |
| Haitinis plyšiadantis (*Solenodon paradoxus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | *Eulipotyphla*  *( Eulipotyphla)* |
| Šeima: | Plyšiadantiniai  *( Solenodontidae)* |

 |

**Plyšiadantiniai** (*Solenodontidae*) – žinduolių šeima, turinti vieną gentį *Solenodon* ir kuriai priklauso dvi naktinių gyvūnų rūšys: kubinis plyšiadantis (*Solenodon cubanus*) ir haitinis plyšiadantis (*Solenodon paradoxus*). Įtrauktos į nykstančių rūšių sąrašą.

Paplitimas
----------

Plyšiadantiniai yra endeminiai gyvūnai gyvenantys Didžiuosiuose Antiluose. Kubinis plyšiadantis aptinkamas Kuboje, o haitinis plyšiadantis – Espanjoloje (Haitis ir Dominikos Respublika). Šiose dviejose salose buvo rastos visos net ir išnykusios rūšys. Buveinę daugiausia sudaro miškai. Kartais aptinkami krūmuose šalia dirbamos žemės.

Išvaizda
--------

Plyšiadantiniai panašūs į kirstukinius. Kūno ilgis 28-39 cm, uodegos 18-26 cm. Svoris 0,8–1 kg. Kailis nuo rausvai rudos iki juodos spalvos. Kubinio plyšiadančio kailis tamsesnis, ilgesnis ir švelnesnis lyginant su haitinio. Uodega ir galūnės beplaukės.

Kaip ir visų *Eulipotyphla* būrio atstovų, pėdos penkiapirštės ir su nagais. Priekinių galūnių nagai žymiai ilgesni ir labiau išlenkti lyginant su užpakalinėmis. Plyšiadantiniai turi skysčius išskiriančias liaukas. Skysčio kvapas primena ožkų kvapą.

Mityba
------

Randa maistą ant žemės arba po žeme, todėl kasa smailiais snukiais. Kartais naudoja nagus pralaužti kietą dirvą ar medžio žievę. Visaėdžiai, bet minta daugiausia gyvuliniu maistu – bestuburiais gyvūnais: dviporiakojais, vabzdžiais ir sliekais, tačiau taip pat ir stuburiniais gyvūnais, pavyzdžiui, mažesniais driežais. Rečiau valgo vaisius ir kitas augalų dalis.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Solenodontidae (solenodons)". *Animal Diversity Web* (anglų). Nuoroda tikrinta 2024-02-27.
2. ↑  David W. (red.), McDonald (2009). „Solenodons". *The Encyclopedia of Mammals* (anglų). Oxford University Press. pp. 422–423. ISBN 978-0-19-956799-7.
3. 1 2 3  Nowak, R. M. (1999) s.199-201 delvis på Google books
Dalykai pinami iš gumyčių

Sanrio įvairūs dalykai

Blind bag' ai kokio tik norite

Viską darome pagal užsakymą ir netik

Sekmadieniais 2 už vieną kainą

Istorija
--------

Manoma, kad Šv. Valentinas buvo Romos vyskupas, kuris gyveno II a. Tuometinis Romos imperatorius Klaudijus II buvo išleidęs įsakymą, draudžiantį tuoktis. Šitaip jis siekė, kad kuo daugiau vyrų eitų kariauti ir gintų imperiją nuo išorinės agresijos ir vidinės netvarkos. Imperatorius manė, kad vedę vyrai yra emociškai labiau prisirišę prie savo šeimų, todėl negali būti geri kariai. Vyskupas Valentinas, matydamas jaunų žmonių skausmą, juos sutuokdavo slapčia. Klaudijus II išgirdęs apie tokį vyskupo elgesį, jį suėmė ir uždarė į kalėjimą, kur vasario 14 d. Valentinas buvo nubaustas mirtimi. Po kiek laiko Valentinas buvo paskelbtas šventuoju.

Lietuvoje
---------

Lietuvoje ši šventė yra labai nesena – ji švenčiama tik po nepriklausomybės atgavimo 1990 m. Kai kurie kultūros istorikai ir etnografai mano, kad panaši šventė senovės lietuvių kultūroje buvo gegužės 13 d. – meilės deivės Mildos diena.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Valentino diena** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

| **Tradicinės Lietuvos krikščionių kalendorinės šventės** |
| --- |
| Adventas **·**  Kūčios **·**  Kalėdos **·**  Trys karaliai **·**  Mėsiedas **·**  Grabnyčios **·**  Užgavėnės **·**  Pelenų diena **·**  Gavėnia **·**  Verbų sekmadienis **·**  Didžioji savaitė **·**  Velykos **·**  Atvelykis **·**  Šeštinės **·**  Sekminės **·**  Devintinės **·**  Žolinė **·**  Vėlinės **Svarbesnės šventųjų dienos**: Kazimierinės (03.04) **·**  Juozapinės (03.19) **·**  Šv. Stanislovas (04.11) **·**  Jurginės (04.23) **·**  Joninės (06.24) **·**  Petrinės ir Povilinės (06.29) **·**  Šv. Rokas (08.16) **·**  Šv. Baltramiejus (08.24) **·**  Mykolinės (09.29) **·**  Visi šventieji (11.01) **·**  Šv. Martynas (11.11) |
| **Tradicinės lietuvių šventės** |
| Žiemos saulėgrįža **·**  Kūčios **·**  Pusiaužiemis **·**  Užgavėnės **·**  Rasos **·**  Žolinė **·**  Ilgės  |
| **Hippopotamidae** |
| --- |
| Didysis hipopotamas (Hippopotamus amphibius)Didysis hipopotamas (*Hippopotamus amphibius*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Šeima: | Hipopotaminiai  *( Hippopotamidae)* |

 |

**Hipopotaminiai** arba **begemotiniai** (*Hippopotamidae*) – porakanopių (*Artiodactyla*) žinduolių šeima, kuriai priklauso labai stambūs augalėdžiai gyvūnai.

Šeimoje dvi rūšys: 

* Didysis hipopotamas, **begemotas** (*Hippopotamus amphibius*)
* Mažasis hipopotamas (*Hexaprotodon liberiensis*)

Evoliucija
----------

Šeima atsirado maždaug prieš 20 milijonų metų. Pleistoceno laikotarpiu begemotiniai gyveno Europoje, Azijoje ir Afrikoje.

Naujausi begemotinių kilmės tyrimai rodo, kad begemotiniai ir banginių šeimos gyvūnai turi bendrą pusiau vandenyje pusiau sausumoje gyvenusį protėvį, kuris atsiskyrė nuo kitų porakanopių maždaug prieš 60 milijonų metų. Vėliau, maždaug prieš 54 milijonus metų, atsirado dvi atskiros šakos, iš vienos jų išsivystė banginių šeimos gyvūnai, greičiausiai *Pakicetus* ir kiti *Archaeocetes*.

Išvaizda
--------

Kūnas masyvus, beveik plikas, jį laiko keturios trumpos ir stiprios galūnės. Pėdos keturpirštės, jų pagalvėlės tvirto audinio, primena kanopas. Oda dažniausiai varijuoja nuo tamsiai rudos iki juodos spalvos. Galva didelė, ausys mažos. Nasruose turi ilgas iltis, kurios auga visą gyvenimą. Šiuos stiprius iltinius dantis naudoja teritorijos gynybai ir kovose dėl patelių. Didžiojo hipopotamo kūno ilgis siekia iki 5 m, o svoris – iki 4500 kg, žymiai didesnis nei mažojo hipopotamo, kurio ilgis – tik 1,75 m, o svoris – apie 270 kg.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Hippopotamidae (hippopotamuses)". *Animal Diversity Web* (anglų). Nuoroda tikrinta 2024-02-28.
2. ↑  Ursing, B. M.; Arnason U. (1998). „Analyses of mitochondrial genomes strongly support a hippopotamus-whale clade". *Proceedings of the Royal Society*. **265** (1412): 2251–2255. doi:10.1098/rspb.1998.0567. PMC 1689531. PMID 9881471.
3. ↑  hipopotaminiai(parengė Kazimieras Baranauskas). Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2024-02-28).
4. ↑  „Hippopotamus amphibius (hippopotamus)". *Animal Diversity Web* (anglų). Nuoroda tikrinta 2024-02-28.
5. ↑  „Hexaprotodon liberiensis (Madagascan pygmy hippopotamus)". *Animal Diversity Web* (anglų). Nuoroda tikrinta 2024-02-28.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Hipopotaminiai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Du druidai – reljefas
**Druidas** (iš senovės air. *drui* 'išminčius, burtininkas') – keltų dvasininkas (žynys) Airijoje nuo III a. pr. m. e. ir Galijoje. Druidai sudarė uždarą luomą, turėjo didelės įtakos viešajam gyvenimui kaip dvasininkai, mokytojai, burtininkai, teisėjai ir gydytojai. Druidai buvo laikomi tarpininkais tarp žmonių ir dievų. Jų religija skelbė Apvaizdą, sielos nemarumą ir įtikimą, pitagorietišką sielų kilnojimąsi. Tamsioji jų religijos pusė – žmonių aukos. Druidai nyko romanizuojant Galiją, jų veiklą uždraudė imperatorius Klaudijus. Nepaisant to, druidai ilgai išliko liaudyje kaip burtininkai ir raganiai. Dar III a. Galijos burtininkės buvo vadinamos druidėmis.

2010 m. Didžiojoje Britanijoje pripažintas oficialia religija. Druidizmas tapo pirmuoju pagonišku tikėjimu, kuriam suteiktas toks statusas. 2010 m. duomenimis JK buvo 350 druidais save vadinančių žmonių, kurie kiekvieną mėnesį mokėjo 10 svarų sterlingų narystės mokestį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Druidizmas Britanijoje pripažintas religija". *"Londono žinios"*. Delfi. 2010-10-04. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Druidas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Antonas de Alaminosas** (*Antón de Alaminos*; 1482 m. – ~1520 m.) – ispanų jūrininkas, keliautojas.

Kilęs iš Palos de la Fronteros. Kaip įgulos narys dalyvavo trečiojoje ir ketvirtojoje Kristupo Kolumbo ekspedicijose į Ameriką. Vėliau persikėlė į Espanjolą, iš ten – į Kubą. 1513 m. dalyvavo Ponsės de Leono ekspedicijoje į Floridą. Per savo ilgą jūrininko karjerą tarp konkistadorų tarpe užsitarnavo gerą vardą. 1517 m. vedė Fransisko de Kordobos ekspediciją į Jukataną. 1518 m. vedė Chuano Grichalvos ekspediciją į Meksikos pakrantes, 1519 m. – Ernano Korteso ekspediciją į Meksiką. Kortesas, įkūręs Verakruso koloniją, išsiuntė laivą į Ispaniją, vadovaujamą Alaminaso, kur gabeno turtus ir atrastų kraštų žemėlapius karaliui. Nepaklausęs Korteso nurodymo, Alaminosas sustojo Kuboje ir vos nebuvo sučiuptas Kubos gubernatoriaus, Korteso priešo Diego de Velaskeso. Laivas pasiekė Ispaniją, tačiau Sevilijoje pasiuntinius sulaikė Velaskeso patikėtiniai Ispanijoje. Tolesnis jūrininko likimas nežinomas.
| **Microtus pennsylvanicus** |
| --- |
| Pensilvaninis pelėnas (Microtus pennsylvanicus)Pensilvaninis pelėnas(*Microtus pennsylvanicus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Graužikai  *( Rodentia)* |
| Šeima: | Žiurkėniniai  *( Cricetidae)* |
| Gentis: | Pilkieji pelėnai  *( Microtus)* |
| Rūšis: | Pensilvaninis pelėnas  *( Microtus pennsylvanicus)* |

 |
| Binomas |
| ***Microtus pennsylvanicus***Ord, 1815 |
| Pensilvaninis pelėnas (Microtus pennsylvanicus)Paplitimas |

**Pensilvaninis pelėnas** (*Microtus pennsylvanicus*) – vidutinio dydžio žiurkėninių (*Cricetidae*) šeimos graužikas. Paplitęs Šiaurės Amerikoje – beveik visoje Kanadoje (išskyrus pačią Arktį), pietų ir vidurio Aliaskoje, šiaurės ir šiaurės rytų JAV.

Tai 14–19,5 cm ilgio gyvūnas, sveriantis 33–50 g. Uodega 3,3–6,4 cm ilgio. Minkštieji kailio plaukai tamsiai pilki prie pašaknų, oranžiniai ir geltoni per vidurį, o galiukai tamsesni. Kietieji plaukai daugiausia tamsiai rudi. Kailių atspalviai pas skirtingus individus skiriasi.

Pensilvaninio pelėno patelė jauniklių gali atsivesti kas 3 savaites. Vadą sudaro 1–11 (paprastai 4–6) jaunikliai. Jie gimsta beplaukiai, akli, bet po 8 dienų praregi, o po 12–14 atjunksta ir tampa savarankiški. Gamtoje išgyvena paprastai 2–3 mėnesius, bet nelaisvėje – iki 2 metų.

Pensilvaninio pelėno jauniklis
Gyvena įvairiuose žolynuose – pakelėse, pievose, laukuose, viksvynuose, atvirose pelkėse. Karštuoju metų laiku paprastai aktyvūs naktimis, šaltuoju – dienomis. Maitinasi žole, lapais, vaisiais, sėklomis, esant badui ėda vabzdžius, lervas, dvėselieną, gali suėsti savo jauniklius.

Pensilvaniniai pelėnai – įvairių paukščių, žinduolių, gyvačių grobis. Perneša įvairius parazitus. Žemės ūkio kenkėjai (naikina liucernas, artišokus, Briuselio kopūstus, morkas, kaliaropes, bulves, cukrinius runkelius, kviečius, gali apgraužti medelius).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Žinduolių pavadinimų žodynas: lotynų, lietuvių, anglų, prancūzų, rusų, vokiečių kalbomis* / [rengė P. Bluzma (ats. red.), R. Mažeikytė, E. Mickevičius, J. Prūsaitė, K. Baranauskas, R. Baleišis]. – Vilnius : Ekologijos inst. l-kla, 2002
2. 1 2 3 4  *Microtus\_pennsylvanicus*,ADW – Animal Diversity Web. University of Michigan, Museum of Zoology.
**Naujosios Vilnios futbolo kompleksas** – analogų Baltijos šalyse neturintis futbolo kompleksas Vilniuje, Karklų g. (Naujoji Vilnia). Projektas užsitęsė dėl biurokratinių kliūčių. Šiuo metu sustabdytas. Planuotas, kadangi Vilniuje futbolininkai neturi vietos treniruotėms, todėl reikalingi aikštynai ir maniežas. Buvo tikimasi, kad parengus Naujosios Vilnios stadiono projektą, Vilniaus miesto savivaldybė per 3–4 metus į aplinkinę infrastruktūrą investuotų apie 12 mln. litų, o LFF galėtų rūpintis kreditinių išteklių ir investuotojų paieškomis. Tačiau LFF įsigijus „Vėtros" stadioną, Naujosios Vilnios projektas gali būti pakoreguotas..

Infrastruktūra
--------------

Futbolo aikštyno komplekso projekte numatytas atviras natūralios dangos stadionas (3500 sėdimų vietų), pilnų matmenų dengtas futbolo maniežas (3000 sėdimų vietų), natūralios ir dirbtinės dangos treniruočių aikštės, baseinas, treniruoklių salės, sporto pensionatas, medicinos ir reabilitacinis centras, kitos pagalbinės patalpos.

Administraciniame korpuse įsikurtų Vilniaus futbolo akademija, Lietuvos rinktinių rengimo centras, Lietuvos futbolo federacija, konferencijų salė. Būtų pastatytas viešbutis sportininkams apgyvendinti.

Tikslas – sudaryti sąlygas ruošti aukštos klasės futbolininkus. Vilniaus futbolo akademijoje būtų ruošiami jauni futbolininkai, galintys siekti aukštų rezultatų. Komplekse tarptautinėms varžyboms galėtų ruoštis visos Lietuvos futbolo rinktinės. Kompleksu kaip futbolo baze galėtų naudotis įvairaus lygio turnyruose dalyvaujantys Lietuvos futbolo klubai.

Istorija
--------

2004 m. projektas pradėtas plėtoti.

2005 m. lapkričio mėn. Vilniaus miesto taryba patvirtinto komplekso detalųjį planą.

2006 m. gruodžio mėn. Lietuvos futbolo federacija ir Vilniaus miesto savivaldybė pasirašė viešosios įstaigos „Vilniaus futbolo akademija" steigimo dokumentus. Vilniaus miesto savivaldybės taryba nusprendė kaip dalininko įnašą VšĮ „Vilniaus futbolo akademija" perduoti žemės sklypo, kuriame planuojamas statyti futbolo aikštynų kompleksas, teritorijoje esantį ilgalaikį turtą, reikalingą numatomai veiklai plėtoti. VšĮ „Vilniaus futbolo akademija" įvykdė atvirą viešąjį konkursą, futbolo aikštynų komplekso galimybių studijos ir projektinio pasiūlymo parengimo paslaugoms pirkti.

2008 m. kovo mėn. penkių įmonių konsorciumas pradėjo futbolo aikštynų komplekso projektinius pasiūlymus (galimybių studiją, verslo planą, architektūrinę dalį).

2008 m. spalio mėn. LR Vyriausybės strateginio planavimo komitetas pritarė, kad VšĮ „Vilniaus futbolo akademija" vykdomas futbolo aikštynų projektas būtų pripažintas valstybei svarbiu ekonominiu projektu.

2009–2011 m. projektavimo darbai sustabdyti laukiant savivaldybės dalies finansavimo projektavimo darbams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Naujosios Vilnios stadioną stato tuščiais plepalais
2. ↑  Projekto vizualizacija
3. ↑  Futbolo kompleksas Naujojoje Vilnioje Archyvuota kopija 2011-04-25 iš Wayback Machine projekto. (LFF inf.)
**Mahamane Traoré**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Mahamane El Hadji Traoré |
| Gimimo data | 1988 m. rugpjūčio 31 d. (35 metai) |
| Gimimo vieta | Bamakas, Malis |
| Ūgis | 1,75 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | baigęs karjerą |
| **Pozicija** | saugas |
| Jaunimo klubai |
| 2004–2005 | Cercle Olympique |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2004–20062006–20162010–20122017 | Nice B  Nice  → FC Metz *(skol.)*Žalgiris | 30 (4)100 (9)36 (5)10 (0) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2005–2017 | Malis Malis | 28 (2) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 14:40, 2017 m. 18 vasario d. (EET).
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys. |

**Mamanas El Chadžis Traorė** (pranc. *Mahamane El Hadji Traoré*; g. 1988 m. rugpjūčio 31 d. Bamake, Malyje) – Malio futbolininkas, šalies rinktinės saugas. Atstovavo prancūzų futbolo klubams, o 2017 m. atvyko į Lietuvą ir atstovavo Vilniaus „Žalgiriui".

Karjera
-------

### Karjera klubuose

Traorė 2004–2005 m. žaidė gimtosios šalies „Cercle Olympique de Bamako" klube.

Nuo 2005 metų atstovavo Nicos futbolo klubui „OGC Nice".

2010/11 ir 2011/12 m. buvo skolinamas žemesniame divizione žaidusiam Meco klubui „FC Metz", kuriame sužaidė 41 rungtynes įvairiose varžybose ir pelnė 7 įvarčius.

2017 metais atstovauja Vilniaus FK „Žalgiriui". Jo marškinėliai pažymėti numeriu 16. Pirmąjį įvartį atstovaudamas Žalgiriui pelnė 2017 m. vasario 24 d. Supertaurės varžybose. Būtent šis įvartis buvo lemtingas ir žalgiriečiai šventė pergalę minimalia persvara 1:0.

### Karjera rinktinėje

Mamanas Traorė kviečiamas į Malio rinktinę nuo 2005 metų. Dalyvavo Afrikos Nacijų taurės turnyre.

Pasiekimai
----------

* A Lygos sidabro laimėtojas: 2017 m.

Dalyvavimas čempionatuose
-------------------------

| Čempionatas | Rinktinės vieta | Sužaidė rungtynių | Įvarčiai | 0Geltonos kortelės0 | 0Raudona kortelė už 2 geltonas0 | 0Tiesioginė raudona kortelė0 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Žemyno čempionatai** |
| Angola 2010 | I etapas | 2 | 0 | 1 | 0 | 0 |
| Gabonas–P. Gvinėja 2012 | 3 vieta | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Pietų Afrika 2013 | 3 vieta | 5 | 0 | 2 | 0 | 0 |

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2017-02-18 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2019-01-10 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Player History
* Profile on Europort
* Profile on l’Equipe
* Profile at Frenchleague.com
| **Kobus vardonii** |
| --- |
| Puku (Kobus vardonii)Puku (*Kobus vardonii*) |
| Apsaugos būklė |
| Beveik nykstantys (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Pobūris: | Atrajotojai  *( Ruminantia)* |
| Šeima: | Dykaraginiai  *( Bovidae)* |
| Pošeimis: | Vandeniniai ožiai  *( Reduncinae)* |
| Gentis: | Vandeniniai ožiai  *( Kobus)* |
| Rūšis: | Puku  *( Kobus vardonii)* |

 |
| Binomas |
| ***Kobus vardonii***David Livingstone, 1857 |
| Puku (Kobus vardonii)Paplitimas |

**Puku** (*Kobus vardonii*) – vandeninių ožių (*Reduncinae*) pošeimio dykaraginis žinduolis. Rūšis paplitusi Afrikoje, į pietus nuo pusiaujo – Zambijoje, Tanzanijoje, Malavyje, Angoloje, Kongo Demokratinės Respublikos pietuose (Katangoje), Botsvanoje.

Tai vidutinio dydžio antilopė. Kūnas 1,26–1,42 m ilgio, sveria 60–92 kg. Kailis auksiškai geltonas, kakta rudesnė, papilvė, kaklas, viršutinė lūpa, kailis apie akis baltas. Uodega nepasišiaušusi, ilgais plaukas ant galiuko. Patinai turi lyros formos ragus. Patelės ~11 kg lengvesnės už patinus.

Po 8 mėnesių neštumo patelė atsiveda 1 jauniklį, paprastai per liūčių laikotarpį. Jauniklis laikosi pasislėpęs augmenijoje ir žįsta ~6 mėnesius. Gamtoje gali išgyventi iki 17 metų.

Puku gyvena savanose, upių salpose. Laikosi netoli vandens telkinių. Patelės laikosi bandose po 6–20, bet hierarchijos nėra, sudėtis nuolat kinta. Maitinasi įvairiomis daugiametėmis žolėmis.

Žmonių medžiojamos dėl mėsos, kailio. Populiacija daugelyje arealo vietų mažėjanti. Pavojų kelia medžioklė, buveinių mažėjimas dėl žemdirbystės, gyvulininkystės, gyvenviečių plėtros.

* Puku patelė su jaunikliuPuku patelė su jaunikliu
* Puku patelė su jaunikliuPuku patelė su jaunikliu
* Jauna patelėJauna patelė
* Patinas iš artiPatinas iš arti

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Puku** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑   „IUCN Red List - Kobus vardonii". IUCN Red list.
2. 1 2 3 4  *Kobus\_vardonii*,ADW – Animal Diversity Web. University of Michigan, Museum of Zoology.
3. ↑  *iucnredlist.org*
| Medaliai |
| --- |
|
| Moterų dziudo |
| **Atstovaujant: Kosovo vėliava Kosovas**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2020 Tokijas | iki 57 kg |
| Pasaulio čempionatas |
| **Bronza** | 2021 Budapeštas | iki 57 kg |
| Europos čempionatas |
| **Auksas** | 2018 Telavivas | iki 57 kg |
| **Bronza** | 2016 Kazanė | iki 57 kg |
| **Bronza** | 2017 Varšuva | iki 57 kg |
| **Bronza** | 2021 Lisabona | iki 57 kg |

**Nora Džiakova** (*Nora Gjakova*, g. 1992 m. rugpjūčio 17 d. Džiakovicoje) – Kosovo dziudo imtynininkė, olimpinė čempionė.

Biografija
----------

2014 m. Gjakova tapo Europos iki 23 metų amžiaus čempione.

Savo debiutinėse 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Kosovo atstovė pirmajame ture nugalėjo Kolumbijos atstovę Yadinis Amarís, bet sekančiame etape pralaimėjo rumunei Corina Căprioriu ir iš kovos pasitraukė. Tais pačiais metais sportininkė laimėjo savo pirmąjį Europos čempionatų medalį – bronzą

2018 m. pirmą kartą tapo Europos čempione.

2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Kosovo atstovė pateko į finalą, kuriame nugalėjo prancūzę Sarah-Léonie Cysique ir pelnė savo pirmąjį olimpinį aukso medalį. 2021 m. pasaulio čempionato bronzos medalininkė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Už Lietuvą mažesnė ir vos 11 atletų žaidynėse turinti šalis – medalių lentelės dešimtuke". *delfi.lt*. Delfi. 2021-07-26. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
2. ↑  „Už Lietuvą mažesnė ir vos 11 atletų žaidynėse turinti šalis – medalių lentelės dešimtuke". DELFI. Nuoroda tikrinta 2021 m. liepos 26 d.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Paminklas tėvui ir sūnui de Montechams Meridoje
**Fransiskas de Montechas i Alvaresas** (*Francisco de Montejo y Alvarez*; g. ~1479 m. Salamankoje – m. ~1553 m. Ispanijoje) – ispanų konkistadoras.

Biografija
----------

Gimė Salamankoje, Chuano de Montecho ir Katalinos Aleveres de Techedos šeimoje. 1514 m. patraukė į Naująjį Pasaulį, išsilaipino Kuboje. 1518 m. iš ten jis prisijungė prie Chuano de Grichalvos ekspedicijos į Jukatano ir Meksikos įlankos pakrantes. De Montechui suteiktas kapitono laipsnis, jis vadovavo 4 laivams. Grįžęs į Kubą prisijungė prie Ernano Korteso ekspedicijos. De Montechas dalyvavo pirmojo ispanų miesto Meksikoje, Verakruso, įkūrime. 1519 m. buvo išsiųstas Korteso į Ispaniją pranešti karaliui apie Korteso planuojamą žygį į Meksiką.

1526 m. De Montechui suteiktas Jukatano adelantado ir generalkapitono titulas ir konkistadoras 1527 m. vėl išvyko į Ameriką. Jis pasiekė Tabasko pakrantėje buvusią Santa Marija de la Viktorijos koloniją ir iš ten pradėjo žygius į majų žemes. Jis dalyvavo nuolatiniuose karuose prieš karingas majų gentis. 1533 m. De Montechui suteikta teisė valdyti visas žemes iki pat Hondūro, dėl to kilo konfliktas su Pedru de Alvaradu, kuriam irgi priklausė Hondūro žemės. Vėliau Alvaradas bu atšauktas į Ispaniją, o De Montechas atvyko į rytų Hondūrą įvesti savo valdymą. Netrukus prie Fransiskas de Montecho prisijungė jo sūnus – Fransiskas de Montechas „el Mozo". Drauge jie vykdė kolonizacinius žygius į Jukataną.

1546 m. Fransiskui de Montechui suteiktas Jukatano gubernatoriaus titulas, tačiau 1550 m. konkistadoras dėl skundų apie jo valdžią buvo grąžintas į Ispaniją, kur po kelerių metų mirė.
| **Hystricidae** |
| --- |
| Dygliatriušis (Atherurus sp.)Dygliatriušis (*Atherurus* sp.) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Graužikai  *( Rodentia)* |
| Šeima: | Dygliatriušiniai  *( Hystricidae)* |

 |

**Dygliatriušiniai** (*Hystricidae*) – graužikų (*Rodentia*) šeima. Dažniausiai stambūs graužikai. Jų nugara, ypač užpakalinė dalis, apaugusi ilgais dygliais.

Šeimoje 4 gentys, 12 rūšių:

* Kutauodegiai dygliatriušiai (*Atherurus*), 2 rūšys.
* Dygliatriušiai (*Hystrix*), 5 rūšys.
* Indoneziniai dygliatriušiai (*Thecurus*), 3 rūšys.
* Ilgauodegiai dygliatriušiai (*Trichys*), 2 rūšys

Paplitimas ir buveinė
---------------------

Paplitę senajame pasaulyje, nuo Europos ir Afrikos ir Indijos subkontinente iki Pietryčių Azijos, Filipinų ir Sulavesio. Gyvena įvairiose buveinėse: ​​atogrąžų miškuose, pusdykumėse, pievose ir savanose.

Išvaizda
--------

Ilgis 350–930 mm, uodegos ilgis 25–260 mm, o svoris iki 30 kg. Kūnas tvirtas ir padengtas spygliais, kurie itin ilgi ant pakaušio ir pasiekia tokią specializuotą struktūrą, kurios neturi jokie kiti graužikai. Galva didelė, akys palyginti mažos, o ausys trumpos ir apvalios. Galūnės trumpos, letenos penkiapirštės, su nagais. Delnai ir padai lygūs. Uodega būna ilga ir gale apaugusi šeriais arba trumpesnė ir su spygliais. Patelės kūno šonuose yra 2–3 poros krūtų.

Mityba
------

Minta augaliniu maistu, pavyzdžiui, gumbais, šaknimis ir vaisiais. Kartais jie graužia ir kaulus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kingdon, Jonathan; Butynski, Thomas Michael; Happold, D. C. D.; Happold, Meredith; Hoffmann, Michael (2013). *Mammals of Africa: Hedgehogs, shrews and bats*. London: A&C Black. p. 671. ISBN 978-1-4081-2254-9.

Literatūra
----------

* Ronald M. Novak, *Walker's Mammals of the World, 6th edition*, Johns Hopkins University Press, 1999. ISBN 9780801857898
**Europos Komisijos humanitarinės pagalbos ir civilinės saugos departamentas**|  |
| **Įkurta** | 1992 m. |
| **Nariai** | Europos Sąjunga |
| **Būstinė** | Briuselis, Belgija |
| **Oficiali svetainė** | ECHO svetainė |
|

**Europos Komisijos humanitarinės pagalbos ir civilinės saugos departamentas** (**ECHO**; anksčiau vadintas *Europos bendrijos Humanitarinės pagalbos biuru*) – 1992 m. įkurtas Europos Komisijos departamentas, skirtas užjūrio humanitarinei pagalbai ir civilinei saugai. 2012 m. gavo Nobelio taikos premiją.

2020 m. Europos Sąjunga humanitarinei pagalbai per ECHO skyrė 80 mlrd. JAV dolerių. Pastaraisiais metais parama išaugo dėl COVID-19 pandemijos. Drauge su valstybėmis narėmis, ji yra didžiausia humanitarinės pagalbos teikėja pasaulyje, 2020 m. suteikusi ~50 % visos humanitarinės pagalbos. Daugelis šalių narių į paramos biudžetą įtraukia ir lėšas skirtas pabėgeliams išlaikyti.

Vykdydamas humanitarines intervencijas, ECHO pagalbos programas įgyvendina ne pats – jis finansuoja veiksmus, atliekamus per tinklą, vienijantį daugiau kaip 200 partnerių (NVO, JT agentūrų ir tarptautinių organizacijų, tokių kaip Raudonasis Kryžius).

ECHO ne tik teikia finansavimą humanitarinei pagalbai, bet ir yra atsakingas už ES civilinės saugos mechanizmą. 2001 m. įkurtas mechanizmas skatina bendradarbiavimą tarp nacionalinių civilinės saugos institucijų visoje Europoje. Šiuo metu mechanizmą sudaro 33 šalis: visos 27 valstybės narės bei Islandija, Juodkalnija, Norvegija, Šiaurės Makedonija, Serbija ir Turkija. Mechanizmas buvo sudarytas siekiant koordinuoti dalyvaujančiųjų valstybių paramą stichinių ir žmogaus sukeltų nelaimių aukoms Europoje ir kitur.

Išnašos
-------

1. ↑  „Nobelio taikos premija atiteko Europos Sąjungai". *delfi.lt*. Delfi. 2012-10-12. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
2. ↑  „Foreign-aid champion Europe is giving more than ever". *The Economist*. 2021-07-01. ISSN 0013-0613. Nuoroda tikrinta 2021-07-18.
3. ↑  „ES kolektyvinio gebėjimo užkirsti kelią nelaimėms, joms pasirengti ir į jas reaguoti stiprinimas". *eur-lex.europa.eu*. Nuoroda tikrinta 2021-07-18.
4. ↑  „Civilinė sauga ES". *www.consilium.europa.eu*. Nuoroda tikrinta 2021-07-18.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Alvaras Fernandešas** (*Álvaro Fernandes*) – XV a. portugalų jūrininkas, prekybininkas vergais, tarnavęs Henrikui Jūrininkui. 1445 ir 1446 m. jis atliko dvi ekspedicijas Vakarų Afrikos pakrantėmis, praplėsdamas portugalų žinomas teritorijas iki pat Bisau Gvinėjos.

Fernandešas buvo atradėjo Žuano Gonsalveso Zarko sūnėnas. Kaip pažas ar ginklanešys tarnavo Henrikui Jūrininkui.

1443 m. Nunas Tristanas atrado Argino įlanką, o greta jos – berberų kaimus. Portugalai siekė pradėti vergų prekybą, todėl tam tikslui buvo išsiųstos kelios ekspedicijos. Viena tokių ekspedicijų išvyko iš Madeiros – ją sudarė 3 karavelės. Jomis plaukė Žuanas Gonsalvesas Zarkas (kapitonu paskyręs Alvarą Fernandešą), Tristanas Vašas Teišeira ir Alvaras de Ornelašas. Ekspedicija plaukė ne į Argino įlanką, bet pasuko link Baltojo kyšulio. Nuo ten dėl gerai nežinomų priežasčių Teišeira ir Ornelašas pasuko atgal, o Fernandešas pasuko į pietus. Jis pasiekė Senegalo upės žiotis, o vėliau Žaliąjį kyšulį – toliausią portugalams žinomą žemę, atrastą Diniso Diašo. Prie šio kyšulio Fernandešo ekspedicija pirmą kartą susidūrė su vietiniais gyventojais (tikriausiai lebu) ir, pakvietęs juos į laivą, bandė sučiupti, bet pagavo tik du žmones. Toliau jis pasiekė Stiebų kyšulį (*Cabo dos Mastos*) ir nusprendė grįžti atgal.

Nors vergų prekybos požiūriu ekspedicija buvo nesėkminga, tačiau Fernandešas su Zarkosu pasiekė toliausiai į pietus portugalams žinomą vietą ir buvo apdovanoti princo Henriko.

1446 m. Alvaras Fernandešas Henriko Jūrininko nuorodymu išplaukė į naują kelionę. Jis atplaukė tiesiai iki Stiebų kyšulio ir ten įsivėlė į konfliktą su vietinio kaimo (turbūt sererų) gyventojais. Ekspedicija paskubomis pasitraukė į pietus kol pasiekė didelės upės, kurią pavadino *Rio Tabite*, žiotis. Keliautojas nusprendė plaukti aukštyn upę, bet ten portugalų laivas buvo užpultas vietinių, o pats Fernandešas sužeistas nuodinga strėle. Portugalai dar ištyrinėjo šį regioną, bet į vergų gaudymą nebesileido ir pasuko atgal į Portugaliją.

1445 m. Alvaras Fernandešas pasiekė toliausiai į pietus esančią europiečiams žinomą žemę – Stiebų kyšulį (dabar Nazo kyšulys), tačiau jo 1446 m. pasiektos teritorijos nėra tiksliai žinomos. Pasak kronikininko Gomešo Inešo de Zuraros, Fernandešas nuplaukė 110 lygų nuo Žaliojo kyšulio. Jei tai tiesa, jis pasiekė Vergos kyšulį dabartinėje Gvinėjoje. Tačiau abejotina, ar per tokį trumpą laiką jis galėjęs nuplaukti taip toli. Istorikai dėl minimos Tabitės upės yra iškėlę įvairių hipotezių – nuo Gambijos upės iki Nunezo upės Gvinėjoje. Pasak kelionės aprašymo, keliautojai plaukę palei lygų krantą, todėl vargu ar galėję pasiekti teritorijas piečiau Rošo kyšulio (Bisau Gvinėja), už kurio prasideda Bižagošo salynas. Pasak dabartinių istorikų, Tabitės upė galėjusi būti Kasamansas, nors šios upės atradimas tradiciškai priskiriamas Alvizui Kadamostui.
| **Janis Tilbergaslatv. *Jānis Tilbergs*** |
| --- |
| Gimė | 1880 m. liepos 2 d.Ryga, Rusijos imperija |
| Mirė | 1972 m. lapkričio 7 d. (92 metai)Ryga, Latvijos TSR |
|  |
| Veikla | Tapytojas, skulptorius |

**Janis Tilbergas**, dar žinomas kaip **Tilbergas** (latv. *Jānis Roberts Tilbergs*, rus. *Янис Тилберг*, 1880 m. liepos 2 d. – 1972 m. lapkričio 7 d.) – latvių menininkas, tapytojas ir skulptorius.

Karjera
-------

1901–1909 m. Tilbergas studijavo Rusijos menų akademijoje Sankt Peterburge, tuometinėje Rusijos imperijos sostinėje.

1936 m. jis nutapė naują altorių istorinei Siguldos bažnyčiai.

Pasibaigus Antrajam pasauliniam karui Tilbergas grįžo į Latvijos menų akademiją ir ten buvo profesoriumi nuo 1947 m. iki 1957 m.

Pripažinimas
------------

Latvijoje Tilbergas yra atpažįstamas kaip vienas iš didingiausių pastarojo šimtmečio tautos dailininkų. 2005 m. Latvijos paštas išleido dalininko 125-ojo gimtadienio metinėms skirtą pašto reikmenų rinkinį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „The Churches in Sigulda". Suarchyvuotas originalas 2005-10-03. Nuoroda tikrinta 2007-02-12. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|deadurl=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba), Sigulda regional web-portal.
2. ↑  
125th Anniversary of painter and graphic artist Jānis Roberts Tilbergs, 2005