recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| Lausanne Metro |
|  |
| Informacija |
| Vieta | Lozana |
| Transporto tipas | lengvasis metro |
| Linijų skaičius | 2 |
| Stotelių skaičius | 28 |
| Eksploatacija |
| Pradėta eksploatuoti | 1991 |
| Operatorius | Transports publics de la région Lausannoise |
| Techninė informacija |
| Sistemos ilgis | 13,7 km |
| Vikiteka **Vikiteka: Lozanos metropolitenas** |

**Lozanos metropolitenas** – viena iš miesto viešojo susisiekimo transporto rūšių ir vienintelis metropolitenas Šveicarijoje. Metropoliteno sistemą sudaro dvi linijos (M1 ir M2), planuojama trečia linija. Metropoliteną eksploatuojančiai įmonei (Transports publics de la région Lausannoise) taip pat pavaldžios ir kitos miesto transporto rūšys (troleibusai, autobusai), kurios sudaro vieningą, sujungtą sistemą.

Linijos
-------

### M1

Pirmoji linija atidaryta 1991 m. kovo 24 d. Iš pradžių ji vadinosi „Pietrytinis Lozanos tramvajus" (pranc. *Tramway du Sud-Ouest lausannois*, *TSOL*), bet vėliau buvo pervadinta į metro. Vis dėlto pati linija iki šiol išliko panaši į tramvajaus liniją – daugelyje vietų įrengtos uždaromos geležinkelio tipo pervažos (su šlagbaumais), o tai neatitinka metro reikalavimų. Tačiau, kai kuriuose informacijos šaltiniuose, Lozanos metropolitenas įvardijamas metro sistema.

M1 linijos ilgis siekia 7,8 km. Ji jungia miesto centrą su Renen (*Renens*) miesteliu. Požeminę dalį sudaro atkarpa su trimis stotimis, kita dalis įrengta ant estakadų, o didžiausia linijos dalis paklota ant žemės paviršiaus ir atskirta nuo gatvės transporto. Vidutinis linijos įveikimo laikas – 19 min. Maršrutai sudaryti kas 10–15 min. kasdien, tik sekmadieniais kas 20 min. Linija M1 važinėja dviejų sąstatų traukiniai.

M1 linijos maršrutas
### M2

Antroji linija atidaryta 2008 m. spalio 27 d. Didžiausia linijos dalis, apie 70-90 %, yra požeminė. Šia linija važinėja traukiniai guminiais ratais, kadangi esant dideliems nuolydžiams eksploatacija metaliniais ratais negalima.

Linijos ilgis siekia 5,9 km, joje išdėstyta 14 stočių. Stotis „Flon" laikoma svarbiausiu transporto mazgu: ji yra abiejų linijų persėdimo stotis dar jungianti ir geležinkelio stotį LEB.

Linijos aukščių skirtumas siekia 338 metrus, o nuokalnės vietomis – 12 %, trasoje vidutiniškai – 5 %. Keleivių srautas – 75615 keleivių per dieną (2013 m. duomenimis). Važiavimas pilnai automatizuota linija trunka apie 18 minučių. Stotyse saugumo sumetimais įrengtos permatomos sienos su automatinėmis durimis, visas valdymas vyksta centrinėje dispečerinėje.

Naujojoje M2 linijoje važinėja 15 dviejų vagonų traukinių.

Nuorodos
--------

* Transports Lausannois (TL) Archyvuota kopija 2011-02-19 iš Wayback Machine projekto.
* Métro de Lausanne Archyvuota kopija 2014-03-28 iš Wayback Machine projekto.
**„Low Air"** – organizacija, apimanti ir plėtojanti veiklas: urbanistinio šokio teatrą „Low Air", Šokio mokyklą „Low Air", tarptautinį gatvės kultūros festivalį "Urban Essentials", „Low Air" menus, dalyvavimą švietimo ir bendruomenės programose. Siekia didinti suvokimą apie Lietuvos gatvės šokio kultūrą per kultūrinių bendruomenių kūrimą, šokio spektaklių pastatymus, pasirodymus, mokymosi galimybių sudarymą bei įvairias socialines programas prieinamas kiekvienam žmogui.

Direktorius Laurynas Žakevičius. Taip pat dirba jo žmona Airida Gudaitė-Žakevičienė.

2013 metais duetas „LowAir" laimėjo LTV laidos „Šok!" finalą ir 10 tūkst. litų piniginį prizą.

Buveinės adresas: Taikos g. 53-12, LT-05247; Menų spaustuvė, Šiltadaržio g. 6, LT-01124 Vilnius.

Mokykla
-------

Mokykla rengia gatvės šokių pamokas: hiphopas, house, b-boying, waacking, džiazo šokis, vogue, šiuolaikinis šokis.

Apdovanojimai
-------------

* 2013 m. Auksinis scenos kryžius, kategorijoje „Choreografas (choreografė)" – Airida Gudaitė ir Laurynas Žakevičius („Kelionė namo", Urbanistinio šokio teatras „Low Air")

Nuorodos
--------

* Low Air tinklalapis
**Paslaptingas sodas**| 
2011 m. Alma littera leidimo viršelis |
| **Autorė** |  Frances Hodgson Burnett |
| **Šalis** | JAV |
| **Žanras** | Literatūra vaikams |
| **UDK:** | 821.111(73)-93-31 |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | The Secret Garden |
| **Šalis** | JAV |
| **Kalba** | anglų |
| **Leidykla** | Frederick A. Stokes company |
| **Išleista** | 1911 m. |
| **Puslapių** | 375 |
| **OCLC:** | 557480187 |
| **Pirmasis lietuviškas leidimas** |
| **Pavadinimas** | Paslaptingas sodas |
| **Leidykla** | Alma littera |
| **Išleista** | 1996 m. |
| **Vertėjas** | Viltaras Alksnėnas |
| **Puslapių** | 349 |
| **ISBN:** | 9986-02-295-9 |
| **ISBN-13:** | 9789986022954 |
| **OCLC:** | 224263112 |

**Paslaptingas sodas** (angl. *The Secret Garden*) – anglų kilmės amerikiečių rašytojos Frances Hodgson Burnett romanas, pirmą kartą vientisa knyga išleistas 1911 m. Knyga laikoma vaikų literatūros klasika, išversta į daugybę pasaulio kalbų.

Pagrindinė knygos herojė – dešimtmetė Merė, atvykusi gyventi iš Indijos į Angliją. Merė – uždaro būdo, tėvų apleista mergaitė, kuriai gyvenime niekas neįdomu. Anglijoje, dėdės dvare, Merė sužino apie čia esantį seną apleistą sodą ir sumano į jį patekti. Merei pavyksta tai padaryti ir ji imasi gaivinti apleistus sodo augalus. Pažindama ir suartėdama su gamta, mergaitė ima spinduliuoti gyvenimo džiaugsmu ir juo užkrečia pusbrolį Koliną – nevaikštantį berniuką, kuris, atsidūręs paslaptingame sode, ima sveikti.

„Paslaptingas sodas" lietuvių kalba pasirodė 1996 m. Vėliau knyga buvo kelis kartus perleista. Vertėjas – Viltaras Alksnėnas. Išleido leidykla „Alma littera".

Išnašos
-------

1. ↑

Nuorodos
--------

* Apie „Paslaptingą sodą" žurnale *Rubinaitis*, 1997 m. Archyvuota kopija 2016-04-22 iš Wayback Machine projekto.
* Pilnas lietuviškas V. Alksnėno vertimas

Leidimai įvairiomis kalbomis
----------------------------

  

* Anglų k.Anglų k.
* Italų k.Italų k.
* Lenkų k.Lenkų k.
* Estų k.Estų k.
* Vokiečių k.Vokiečių k.
| Vamis |
| --- |
|   |
| **Ilgis** |  ? km |
| **Baseino plotas** | 43 946 km² |
| **Vidutinis debitas** | 60,6 m³/s |
| **Ištakos** | Kaguru kalnai |
| **Žiotys** | Sadanis, Indijos vandenynas |
| **Šalys** | Tanzanija |
|  |
|  **Vikiteka** | Vamis |

**Vamis** (angl. *Wami*) – upė rytinėje Tanzanijoje. Teka Pvani ir Morogoro regionuose. Išteka aukštai Kaguru kalnuose ir rytuose įteka į Indijos vandenyną, į vakarus nuo Zanzibaro. Baseinas apima teritoriją nuo toli už Dodomos miesto esančios Kinjasangvės upės iki pietinio Masai stepės pakraščio, bendras plotas užima 43 946 km². Tik tai ištekėjusi iš Mkatos upės baseino šiauriniame Mikumio nacionalinio parko pakraštyje, upė įgauna *Vamio* pavadinimą.

Upės nuotėkis sumažėjęs dėl regiono miškų naikinimo ir klimato pokyčių. Vamio upė pietuose riboja Sadanio nacionalinį parką, vienintelę Tanzanijos pajūrio saugomą teritoriją.

Intakai:

* kairysis – Mkata
* dešinieji – Lukigura, Mjonga, Čogoatis

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. H. Hughes, J. S. Hughes (1992). *A Directory of African Wetlands*. IUCN, UNEP, WCMC. ISBN 2-88032-949-3.
2. ↑  Vandens ir irigacijos ministerija – Tanzanija Archyvuota kopija 2010-08-27 iš Wayback Machine projekto.. **(**angl.**)**
| **Nikita Panfilovas** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Ники́та Владисла́вович Панфи́лов |
| Visas vardas | Ники́та Владисла́вович Панфи́лов |
| Gimė | 1979 m. balandžio 30 d. (44 metai)Maskva, RTFSR |
| Gyven. vieta | Maskva |
| Tautybė | Rusas |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorius |

**Nikita Panfilovas** (rus. *Ники́та Владисла́вович Панфи́лов*, g. 1979 m. balandžio 30 d. Maskvoje) – Rusijos aktorius.

Biografija
----------

1996 m. baigęs vidurinę mokyklą įstojo į Maskvos Šiuolaikinio meno instituto vaidybos skyrių. Tada jis atliko karinę tarnybą pagal šaukimą Rusijos ginkluotųjų pajėgų gretose. Po tarnybos jis kreipėsi į kelias Maskvos aukštąsias teatro mokyklas iš karto.

2002 m. įstojo, o 2006 m. baigė Maskvos meno teatro mokyklos-studijos vaidybos skyrių Maskvoje (kurso vadovai - Igoris Zolotovickis ir Sergejus Zemcovas) .

2005 m. debiutavo seriale „Meilės adjutantai". Vėliau buvo nedideli vaidmenys filmuose „Smėlio virvė", „Vykis angelą", serialuose „Atlantis", „Keliautojai", „Katė ir pamotė" ir kt. 2012 metais buvo išleistas vaidybinis filmas „Bedvasis", kuriame Nikita Panfilovas vaidino Misha Voodoo.

2015 m. aktorius sulaukė didelio populiarumo, kai atliko pagrindinį vaidmenį seriale „Šuo". 

Pavelas Prilučnas gavo pagrindinį vaidmenį seriale „Mažoras", o Panfilovas įkūnijo antagonisto Stanislavo Agapovo vaidmenį. Už jį buvo apdovanotas Kino ir televizijos prodiuserių asociacijos televizijos kino srities profesionaliu prizu. „Geriausias antro plano aktorius televizijos filme/seriale".

Šaltiniai
---------

1. ↑  novoshag.ru naujienos
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

* IMDb profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Baltosios Vokės herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2009-06-30* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Baltosios Vokės herbas** – vienas iš Baltosios Vokės heraldikos atributų.

Aprašas
-------

Herbo skydo žaliame lauke auksinis skrendantis tulžys su sparnais virš nugaros, kojomis laikantis sidabrinę žuvelę auksiniais pelekais. Tulžio snapas ir pagurklys sidabriniai.

Istorija
--------

Miestelis įsikūręs garsiosios Rūdininkų girios pakraštyje, prie Vokės upės, šalia vieno didžiausių Lietuvoje durpynų. Pro miestelį iškastas Papio kanalas, jungiantis Merkio upę su Papio ežeru. Kuriant herbą atsisakyta spalvingo prie upių gyvenančio paukščio tulžio margumo, paliktas tik jo siluetas, be to, tulžys pavaizduotas skrendantis su pagauta sidabrine auksiniais pelekais žuvele kojose.

Lietuvos Respublikos Prezidentas herbą 2009 m. birželio 30 d. patvirtino dekretu Nr. 1K-1912. Herbo etalono autorius – dailininkė Laima Ramonienė.

Simbolika
---------

Herbe vyrauja turtą simbolizuojantis auksas. Herbo skyde - žalia spalva, kuri reiškia gamtą ir gali asocijuotis su Rūdininkų giria.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Baltosios Vokės vėliava
| ***Paskutinė vakaienė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | The Last Supper |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Stacy Title |
| Scenaristas (-ai) | Dan Rosen |
| Metai | 1995 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 92 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Paskutinė vakarienė** (angl. *The Last Supper*) – 1995 m. JAV sukurta juodoji komedija apie penketą studentų, tapusių žudikais dėl įsitikinimo, kad vienintelis būdas padaryti pasaulį geresniu – nužudyti tuos, kurie kursto neapykantą.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Penketas buvusių universiteto absolventų – Džudė, Pytas, Paulė, Markas ir Lukas – gyvena kartu viename name Ajovoje. Kartą jiems besiruošiant vakarieniauti, sugenda Pyto automobilis ir jį iki namų paveža Persijos įlankos karo veteranas Zakas. Prisėdus kartu prie stalo, paaiškėja, kad šis esąs rasistas (Lukas juodaodis), neigiantis holokaustą (Markas žydas) ir aukštinantis A. Hitlerį. Vakarienė virsta įžeidinėjimų lavina, galiausiai Zakas vos nesulaužo Pytui rankos, o peilį pagriebęs Markas nužudo buvusį kareivį. Pasvarsčiusi, grupė nusprendžia nepranešti policijai: Zako kūną užkasa galiniame kieme, o jo automobilį nuskandina.

Praėjus keletui dienų, studentai vis dar nėra įtariamieji, o žuvusiojo apskritai niekas neieško. Tai matydamas, grupės lyderis Lukas pasiūlo planą: kvieti į svečius asmenis, kurių nuomonė, pozicija ir veiksmai prieštarauja padoraus gyvenimo normoms, ir juos nužudyti bei tokiu būdu „padaryti pasaulį geresniu".

Aukomis tampa homofobiškas dvasininkas, neonacis, cenzūrai atstovaujantis advokatas, gėjų teisių oponentas ir kiti. Aukos nužudomos joms duodant užnuodyto vyno, o kūnai užkasami kieme, virš kapo sodinant pomidorus.

Kuomet aukų skaičius pasiekia 10, grupė nusprendžia sustoti, tačiau tuo metų vietos šerifė, ieškanti dingusios mergaitės, vis labiau domisi studentais ir jų kiemu...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Cameron Diaz – Džudė
* Ron Eldard – Pytas
* Annabeth Gish – Paulė
* Jonathan Penner – Markas
* Courtney B. Vance – Lukas
* Nora Dunn – šerifė Alisa Stenli
* Bill Paxton
* Ron Perlman
* Charles Durning
* Mark Harmon
* Jason Alexander
| Medaliai |
| --- |
|
| **Atstovaujant:  Lietuva**  |
| Stalo tenisas |
| Europos čempionatas |
| **Bronza** | 1994 m. Birmingiamas | Dvejetai |
| **Bronza** | 1996 m. Bratislava | Dvejetai |
| **Bronza** | 2002 m. Zagrebas | Dvejetai |

**Jolanta Prūsienė** (g. **Danilevičiūtė** 1965 m. lapkričio 30 d. Kaune) – Lietuvos stalo tenisininkė, olimpietė.

Biografija
----------

Daugkartinė absoliučioji Lietuvos čempionė (1979 m. 1981 m. 1988 m.). 9-is kartus Lietuvos vienetų (1979-82, 1984, 1986, 1988, 1997, 2003), 14 kartų moterų dvejetų (1979-82, 1988, 1991, 1993-95, 1998, 1999, 2001-03), 7 kartus mišriųjų dvejetų (1979, 1981, 1986, 1988, 1994, 1997, 2006) čempionė. SSRS čempionatų mišriojo dvejeto aukso (1988, 1989), bronzos (1981, 1987), vienetų sidabro (1980, 1982), moterų dvejeto sidabro (1989), bronzos (1981, 1982, 1988) medalių laimėtoja. SSRS tautų spartakiados vienetų čempionė (1983), komandinių varžybų 3 vietos laimėtoja (1986, su Lietuvos moterų komanda). Šiaurės šalių čempionė (1995 m.). Europos jaunučių vienetų (1970, 1980), komandinių varžybų (1979-80, su SSRS rinktine) čempionė. Europos jaunių vieneto (1982), merginų dvejeto (1981-82), 4 kartus komandinių varžybų (1980-83, su SSRS rinktine) čempionė, merginų dvejetų (1980), mišriųjų dvejetų (1980) bronzos medalių laimėtoja. Europos čempionato moterų dvejeto bronzos medalių laimėtoja (1994, 1996, 2002, su Rūta Garkauskaite). Pasaulio čempionatų (1981–2006) dalyvė. 2005 m. dirbo trenere Portugalijoje

2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Prūsienė kartu su Rūta Garkauskaite dvejetų varžybose rezultatais 2-0 nugalėjo Japonijos ir Australijos duetus. Top 16 atkrentamosiose varžybose Lietuvos duetas nusileido Kinijos duetui, kuris galiausiai laimėjo sidabrą, rezultatu 0-3 ir iš tolimesnės kovos pasitraukė.

Nuorodos
--------

* sports-reference.com Archyvuota kopija 2012-02-06 iš Wayback Machine projekto.
| **Jolanta Vymerytė** |
| --- |
| Gimė | 1965 m. sausio 16 d.Alytus |
| Mirė | 2022 m. sausio 15 d. (56 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Rokantiškių kapinėse |
|  |
| Veikla | choreografė, baleto pedagogė |
| Organizacijos | Nacionalinė Mikalojaus Konstantino Čiurlionio menų mokykla,  Lietuvos muzikos ir teatro akademija |
|  |
| Alma mater | 1994 m. Rusijos teatro meno akademija |

**Jolanta Vymerytė** (1965 m. sausio 16 d. Alytuje – 2022 m. sausio 15 d. Vilniuje) – Lietuvos choreografė, baleto pedagogė.

Biografija
----------

1983 m. baigė Vilniaus M. K. Čiurlionio meno mokyklos Choreografijos skyrių, 1994 m. – Rusijos teatro meno akademiją (GITIS). 1984–1986 m. mokėsi Maskvos Akademinės choreografijos mokyklos dvimečiuose baleto pedagogų kursuose (prof. M.Semionovos kurse).

Nuo 1986 m. iki mirties dirbo Nacionalinės M. K. Čiurlionio menų mokyklos baleto skyriuje, 2007–2008 m. jam vadovavo. Klasikinio šokio ir klasikinio palikimo mokytoja ekspertė. Nuo 1998 m. dirbo LMTA, 2006–2011 m. – šios akademijos Teatro ir kino fakulteto šokio ir judesio katedros vedėja, docentė. 1990–2011 m. dirbo A. Cholinos šokio teatro A|CH pedagoge repetitore. Sukūrė daug choreografinių miniatiūrų, atliekamų baleto konkursuose.

Žymesni mokiniai: Rūta Kudžmaitė, Neli Beliakaitė, Jurgita Dronina, Olga Konošenko, Nailia Adigamova, Greta Gylytė, Julija Šumacherytė.

Nuorodos
--------

* Šokio pamokos ir portretai: pokalbis su Jolanta Vymeryte
* Baleto pedagogę J. Vymerytę pagerbs visa jos mokinių karta

Šaltiniai
---------

1. ↑  IN MEMORIAM DOC. JOLANTA VYMERYTĖ (1965–2022). lmta.lt. 2022-01-17. Nuoroda tikrinta 2022-01-20.
2. ↑  Helmutas Šabasevičius. Jolanta Vymerytė. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2018-09-21. Nuoroda tikrinta 2022-01-17.
3. ↑  Mirė choreografė, baleto pedagogė Jolanta Vymerytė. Delfi.lt. 2022-01-17. Nuoroda tikrinta 2022-01-17.
4. ↑  Anapilin iškeliavo baletmeisterė, pedagogė Jolanta Vymerytė. lrt.lt. 2022-01-17. Nuoroda tikrinta 2022-01-17.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Apple II mikrokompiuteris
**Mikrokompiuteriais** vadinami nedidelių dydžių (telpa ant paprasto stalo) kompiuteriai, kurių centrinio procesoriaus darbą atlieka mikroprocesorius (µP). Dauguma detalių, kurios sudaro mikrokompiuterį, būna įmontuotos į vieną dėžę arba trumpais laidais prijungtos prie tos pačios dėžės, pvz.: monitorius, pelė, klaviatūra. Tuo tarpu minikompiuteriai, universalieji kompiuteriai ir superkompiuteriai dažniausiai būna spintos dydžio arba užima viso kambario plotą ir daugiau.  

Su dauguma mikrokompiuterių vienu metu gali dirbti tik vienas vartotojas, tačiau kai kurie (asmeniniai kompiuteriai ir darbo stotys) priklausomai nuo operacinės sistemos gali vienu metu aptarnauti ir kelis vartotojus. Kartu su mikroprocesoriumi mikrokompiuteriai turi ir greitai veikiančius tiesioginės kreipties atminties modulius (RAM), bei lėtesnius, bet talpesnius duomenų kaupimo įrenginius. Taip pat mikrokompiuteriai komplektuojami su įvairiais duomenų įvesties/išvesties įrenginiais, tokiais kaip: klaviatūra, pelė, monitorius, spausdintuvas.

Istorija
--------

Pirmas asmeniniam naudojimui sukurtas mikrokompiuteris buvo pristatytas 1974 metais ir vadinosi Altair 8800. Jį gaminusi firma „Micro Instrumentation Telemetry Systems" (MITS) siūlė įsigyti kaip paštu užsakomą prekę už beveik 400 dolerių. Nuo to laiko mikrokompiuterių paklausa sparčiai augo ir į rinką įsiliejo naujos kompanijos. Pirmoji stambi elektronikos kompanija gaminusi ir pardavinėjusi asmeninius kompiuterius „Tandy Corporation" savo modelį pristatė 1977 metais. Jis greitai užkariavo rinką, nes turėjo du patrauklius bruožus: klaviatūrą ir CRT monitorių, taip pat turėjo galimybę išsaugoti informaciją magnetinėje juostelėje.  

1976 metais buvo įkurta kompanija „Apple Computer" gaminusi mikrokompiuterių seriją Apple, o dabar tiekianti Macintosh.  

1981 buvo sukurtas dabartinio labiausiai paplitusio asmeninio kompiuterio pradininkas. Jį pristatė kompanija IBM. Ji įrodė, kad mikrokompiuteris gali būti sėkmingai panaudotas ir netgi būtinas verslo srityje. Dėl šitos priežasties mikrokompiuterių plitimas stipriai padidėjo.

Iš tikrųjų yra ir kitokių, ne vien tik mechaninio dydžio, kriterijų, pagal kuriuos kompiuteriai skirstomi į kategorijas. Vienas iš labiausiai paplitusių – kompiuterio žodžio (celės) dydis. Jei didieji kompiuteriai turėjo 30 ar net 40 ir daugiau bitų dydžio žodžius, kurie buvo apdorojami vienos operacijos metu, mini – prasidėjo nuo 12 (PDP-8) ir vėliau nusistovėjo 16 bitų taisyklė. Mikrokompiuterai paprastai buvo 8 bitų žodžio, nes juose montuojami mikroprocesoriai apdorodavo kaip tik tokio dydžio žodžius.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Minikompiuteris

Vikižodynas 

Laisvajame žodyne yra terminas **mikrokompiuteris**
Koordinatės: 55°24′25″š. pl. 22°34′53″r. ilg.﻿ / ﻿55.406917°š. pl. 22.581364°r. ilg.﻿ / 55.406917; 22.581364

|  Skaudvilės Šv. Kryžiaus bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Tauragės |
| **Savivaldybė** | Tauragės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Skaudvilė |
| **Adresas** | Tauragės g. 2 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1797 m. |
| **Stilius** | liaudies architektūra |

 *Kitos reikšmės – Šv. Kryžiaus bažnyčia.*
**Skaudvilės Šv. Kryžiaus bažnyčia** – katalikų bažnyčia, stovinti Skaudvilėje. Šv. Kryžiaus bažnyčios statinių kompleksas įrašytas į Kultūros vertybių registrą.

Istorija
--------

1750 m. istoriniuose šaltiniuose minima Skaudvilės koplyčia, kuri buvo Batakių parapijos filija. 1760 m. popiežius Klemensas XIII išleido bulę, kuria Skaudvilės koplyčiai suteikta teisė rengti Švento Kryžiaus atlaidus. 1797 m. Raseinių pavieto maršalka Batakių seniūnas Ignotas Micevičius savo lėšomis pastatė naują, dabartinę Skaudvilės bažnyčią. 1804 m. jai paskirtas valakas žemės, Žemaičių vyskupo Juozapo Arnulfo Giedraičio teikimu įkurta parapija. XIX a. pradžioje buvo pastatyta varpinė, o XIX a. pabaigoje šventorius buvo aptvertas lauko akmens mūro tvora su vartais ir varteliais.

1820 m. minima parapinė mokykla. 1864 m. areštuotas ir uždarytas į Raseinių kalėjimą klebonas Juozapas Jankauskas.

Skaudvilės bažnyčioje nuo 1791 m. pradėtos vesti bažnyčios metrikos knygos. Didžioji dalis archyvinių dokumentų 1940 m. pateko į kartono fabriką sunaikinimui.

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros formų, kryžminio plano, su bokšteliu. Priekiniu fasadu atsukta į miestelio turgaus aikštę. Pastatyta ant neaukštos kalvelės ir yra pagrindinė aikštės, miestelio dominantė. Įrengti 6 altoriai. 
Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame – medinė, dviejų į viršų siaurėjančių tarpsnių, kvadrato plano varpinė. Jos smailę vainikuoja ornamentuotas kryžius. Varpinėje pakabintas 34,5 cm skersmens bronzinis varpas, 1889 m. pagamintas Varšuvoje, Antonio Zvolinskio liejykloje.

Tarp 1797-1806 m. nežinomo meistro padirbinti vėlyvojo baroko stiliaus vargonai. 1986 m. perstatyti iš pagrindų Rimanto Gučo vargonų dirbtuvėje (padaryti nauji didieji prospekto šoniniai sparnai).

Galerija
--------

* Bažnyčios fasadasBažnyčios fasadas
* BažnyčiaBažnyčia
* Galinė dalisGalinė dalis
* VarpinėVarpinė
* Viduje (prieš remontą)Viduje (prieš remontą)
* VargonaiVargonai

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Bažnyčios kompleksas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  „Varpinės kryžius". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
3. ↑  „Vargonai". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Skaudvilės Šv. Kryžiaus bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Skaudvilės Šv. Kryžiaus parapija *taurageskatalikai.lt*
* Skaudvilės Šv. Kryžiaus parapija *telsiuvyskupija.lt*
* Panoraminė nuotrauka
* Bažnytiniai dokumentai
**Šventoji Tradicija** – katalikų ir stačiatikių dogmatiniai teiginiai – kitas po Biblijos jų tikėjimo šaltinis.

Bažnyčios laiko Šventąją Tradiciją Dievo apreikšta. Šventąją Tradicija vadinama todėl, kad dalis jos tekstų yra anksčiau žodžiu plitę religiniai priesakai. Ypač didelė reikšmė Šventajai Tradicijai teikiama Katalikų Bažnyčioje. Jos Šventąją Tradiciją sudaro apaštalų pamokslai, Bažnyčios tėvų veikalai, visų visuotinių ir kai kurių vietinių Bažnyčios susirinkimų nutarimai, popiežių laiškai bei enciklikos. Stačiatikių Bažnyčioje Šventąja Tradicija laikomi Bažnyčios tėvų veikalai ir tik pirmųjų 7 visuotinių Bažnyčios susirinkimų nutarimai. Protestantai jos išvis nepripažįsta. Dėl Šventosios Tradicijos, kaip tikėjimo šaltinio, buvo kilę daug diskusijų. Dėl šių ginčų įvyko daug skilimų, atsirado įvairių krikščionybės atšakų ir sektų.

Judaizme Šventąją Tradiciją dalinai atitinka Talmudas, islame – suna.[1]

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XI t. MELI institutas, Vilnius.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Myxini** |
| --- |
| Miksina (Eptatretus stoutii)Miksina (*Eptatretus stoutii*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Craniata  *( Craniata)* |
| Klasė: | Miksininiai apskritažiomeniai  *( Myxini)* |

 |
| **Būrys** |
| * Miksinos (*Myxiniformes*)
 |

**Miksininiai apskritažiomeniai** (*Myxini*) – chordinių gyvūnų klasė. Tai kirmėliški gyvūnai sunykusiomis akimis, be nugarinio peleko. Aplink burną ir šnervę yra 2–3 poros trumpų ūselių. Nosies ertmė su rykle jungiasi nosiaryklės kanalu, todėl kvėpuojant vanduo gali būti įsiurbiamas pro šnervę. Turi 5–15 porų žiaunų maišų, tiek pat išorinių žiaunų angelių, tačiau paprastai tos angelės susilieja į 1 porą bendrų išorinių kvėpuojamųjų angų. Kremzlinis visceralinis skeletas labai sunykęs. Pilvinės pusės šonuose yra po eilę stambių gleivinių liaukų.

Miksinos paplitusios tik jūrose, gyvena įsiraususios į dumblą, iš kurio kyšo tik galva. Minta žieduotosiomis kirmėlėmis, moliuskais, negyvomis ir nusilpusiomis žuvimis. Prikibusi prie negyvos žuvies miksina paprastai susisuka į „aštuoniukę" ir, traukdama galvą pro kilpą, išplėšia stambesnius grobio gabalus. Neršiančios miksinos susisuka viena su kita ir išskiria daug gleivių, kuriose būna 20–30 patelės išnerštų kiaušinių. Vystosi be metamorfozės.

Pasaulyje užregistruotos 67 rūšys, priklausančios 6 gentims. Atlanto vandenyne gyvena 30–40 cm ilgio atlantinės miksinos (*Myxine glutinosa*).

Lietuvos vandenyse miksinos negyvena.
Šventojo Kryžiaus salų žemėlapis
NASA Nendo nuotrauka
**Šventojo Kryžiaus salos** – salynas Ramiajame vandenyne, priklausantis Saliamono Saloms, Temotu provincijai. Jos yra 400 km į pietryčius nuo Saliamono salų grandinės. Šventojo Kryžiaus salos yra iš karto į šiaurę nuo Vanuatu salyno ir priklauso Vanuatu drėgnųjų miškų ekoregionui.

Didžiausia sala yra Nendo, dar vadinama Santa Krusu (505,5 km² plotas, aukščiausias taškas 549 m, virš 5000 gyventojų). Didžiausias miestas Nendo saloje Lata yra Temotu provincijos sostinė. Šventojo Kryžiaus saloms priklauso Vanikoras (173,2 km², 800 gyventojų, iš tiesų tai dvi salos: Banie ir mažesnė kaimynė Teanu) ir Utupua (69,0 km², aukščiausias taškas 380 m, 848 gyventojų). 

Šventojo Kryžiaus salos yra mažiau nei 5 mln. metų amžiaus ir atsirado dėl tektoninės subdukcijos. Salas sudaro ugnikalnio pelenais padengtos klintinės uolienos. Aukščiausias salų taškas yra Vanikore 924 m.

Šventojo Kryžiaus salomis kartais vadinamos visos Temotu provincijos salos. 

Vietiniai kalba Rifo salų-Šventojo Kryžiaus salų šeimos kalbomis, kurios priklauso Austronezinėms kalboms.

Pirmasis europietis salose buvo ispanas Alvaras de Mendanja de Neira, kuris jose lankėsi per antrą ekspediciją Ramiajame vandenyne 1595 m. A. de Mendanja de Neira mirė Nendo saloje, kurią 1596 m. pavadino Santa Krusu.

Per Antrą pasaulinį karą į šiaurę nuo salų vyko Šventojo Kryžiaus salų mūšis.

Išnašos
-------

1. ↑  Dieter Mueller-Dombois, F. Raymond Fosberg: Vegetation of the Tropical Pacific islands (page 89. Springer 1998. ISBN 0-387-98285-X. Online in Google Books
Pneumatinis amortizatorius.
**Amortizatorius** – įtaisas mašinoje ar statinyje smūgio poveikiui mažinti. Amortizatoriaus konstrukcija paremta kietųjų kūnų ir dujų tamprumu arba skysčių klampumu. Kai smūgis deformuoja gumą, plieninę spyruoklę, susuka strypą, jo poveikis sumažėja. Amortizatorius būna:

* frikcinis (smūgio energija atlieka mechaninės trinties darbą)
* hidraulinis (skystis pervaro per kalibruotą angą)
* pneumatinis (suslegia dujas).

Taip pat skirstomi į nuolatinis ar vienkartinis, vienos ar kelių krypčių; žengiamojo ar sukamojo judesio. Transporto mašinose amortizatorius (lingė, torsionas) dažnai naudojamas kartu su slopintuvu; šiuo atveju amortizatoriumi paprastai vadinami abu šie įtaisai arba vien tik slopintuvas. Amortizatorius sumažina smūginę apkrovą veikiančiose mašinose, pvz. automobiliuose, patrankose, skraidymo aparatuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Amortizatorius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
Kultūriniai Europos regionai. Vidurio Europa – mėlyna
**Centrinė Europa**, arba **Vidurio Europa** – regionas, užimantis ne visuomet taip pat nusakomą teritoriją Europos centrinėje dalyje. Šis terminas sugrįžo į madą besibaigiant Šaltajam karui, kuris Europą buvo griežtai padalinęs į Rytų ir Vakarų[reikalingas šaltinis]. Termino supratimas keičiasi priklausomai nuo tautos ir laiko.

Kultūriškai ir geografiškai Vidurio Europą sudaro:

* Estija Estija
* Latvija Latvija
* Lietuva Lietuva
* Lenkija Lenkija
* Vokietija Vokietija
* Čekija Čekija
* Slovakija Slovakija
* Austrija Austrija
* Liuksemburgas Liuksemburgas
* Šveicarija Šveicarija
* Vengrija Vengrija
* Slovėnija Slovėnija
* Lichtenšteinas Lichtenšteinas
* Kroatija Kroatija
* Ukraina Ukraina – Bukovina
* Serbija Serbija – Voivodina
* Rumunija Rumunija – Transilvanija

Kituose skirstymuose Vidurio Europai priskiriamos kultūriškai-istoriškai giminingos buvusios Rytų bloko šalys: Baltijos šalys, Lenkija, Čekija, Slovakija, Vengrija, buvusios Jugoslavijos šalys, Rumunija, Bulgarija, Moldova, Albanija.

Kaip nurodoma naujame politiniame-ekonominiame Jungtinių Tautų Organizacijos skirstyme, Vidurio Europą sudaro:

* Lenkija Lenkija
* Vokietija Vokietija
* Čekija Čekija
* Slovakija Slovakija
* Austrija Austrija
* Liuksemburgas Liuksemburgas
* Šveicarija Šveicarija
* Vengrija Vengrija
* Slovėnija Slovėnija
* Lichtenšteinas Lichtenšteinas

* Vidurio Europos istoriniai regionaiVidurio Europos istoriniai regionai
* Centrinės Europos šalys (vienas iš skirstymo variantų; JTO-ES)Centrinės Europos šalys (vienas iš skirstymo variantų; JTO-ES)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rytas Šalna, Georgijus Sapožnikovas. „Europa", 1999 m.
2. ↑  Composition of macro geographical (continental) regions, geographical sub-regions, and selected economic and other groupings

v • a • r **Europos regionai** 

Vakarų Europa | Rytų Europa | Šiaurės Europa | Pietų Europa | Vidurio Europa   
 Skandinavija | Baltijos valstybės | Beniliuksas
16 kanalų stereo mikseris, su pajungtais įėjimo kanalais. Kairėje matomi visi 16 įėjimų kanalų reguliatoriai, dešinėje - stereo išėjimo reguliatoriai.
**Mikseris** arba **mikšeris** (angl. *Mixer*) – įrenginys analoginiams arba skaitmeniniams audio signalams kartu sudėti, atskirai reguliuojant kiekvieno įėjimo signalo lygį

Mikserio apibūdinimai („4 kanalų", „8 kanalų" ir t. t.) nurodo, kiek atskirų audio įėjimo signalų vienu metu mikseris gali priimti. Sudėtingesni mikseriai sugeba daugiau nei vien sudėti signalus: jie teikia maitinimo įtampą mikrofonams, turi įvairių garso efektų, rodo ar signalo stiprumas yra priimtinose ribose ir pan.

Mikserių skirstymas
-------------------

Mikseriai gali būti analoginiai, skaitmeniniai (įėjimo signalai verčiami į skaitmeninę formą ir sudedami, transformuojami jo vidinio kompiuterio) ir išejime vėl verčiami analoginiais. Galimi ir programiniai mikseriai (prietaisą pakeičianti programinė įranga įprastiniam kompiuteriui). Skaitmeniniai miskeriai šiuo metu paprastesni, gali turėti labai daug galimybių, tačiau tokiame prietaise garso signalas keletą milisekundžių vėluoja. Muzikantui ar dainininkui gali būti nepatogu grojant girdėti kiek uždelstą savo paties muziką.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Basis-Wissen: Mischpulte – Aufbau/Funktionen, Sound & Recording
2. ↑  Sam Inglis (2007). Living With Latency. Sound on Sound.
**Amonijas Sakas** (lot. *Ammonius Saccas*, sen. gr. Ἀμμώνιος Σακκᾶς) – III a. Romos imperijos valdomame Egipte (Aleksandrijoje) gyvenęs helenų filosofas, vienas iš neoplatonizmo tradicijos pradininkų.

Apie filosofo biografiją žinoma tik iš nuotrupų. V a. autorius Teodoretas pirmasis mini Amoniją pravarde Sakas, esą, šis dirbęs nešiku (*sakos*). Būta bandymų asmenvardį *Saccas* susieti su indiška Šakjų (*Śākya, Sākiya, Sakka*) gimine, taip pabrėžiant indiškas (vedantiškas) neoplatonizmo šaknis. Pasak Eusebijo, Amonijas gimęs kaip krikščionis, bet atsivertęs į pagonybę (tačiau jis gali būti painiojamas su kitais Amonijais – pvz. krikščionių autoriumi Amoniju Aleksandriečiu). Jokių Amonijo veikalų nėra žinoma. Pas jį vienuolika metų mokėsi taip pat Egipte gimęs filosofas Plotinas. Teigiama, kad Amonijas Plotiną ir kitus savo mokinius (Hereniją, Origeną) supažindinęs su ezoteriniu platonizmu (Numenijo neopitagorizmu). Dažnai teigiama, kad pas Amoniją mokęsis Origenas – žymus krikščionių autorius, tačiau daugelis dabartinių tyrinėtojų teigia, kad tai kitas Origenas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  R.T. Wallis „Phraseology and Imagery in Plotinus and Indian Thought" in R. Baine Harris (ed.), *Neoplatonism and Indian Thought* (Norfolk, VA, 1982): The International Society for Neoplatonic Studies pp.119-120 n. 72.
2. ↑  Algis Uždavinys. *Helėniškoji filosofija. Nuo Numenijo iki Sirijano*. Vilnius: Kultūros, filosofijos ir meno institutas, 2003. p. 96–98.
Vaikiškas muilas „Tindi" pagamintas *Ringuvoje* (Panevėžys).
Skysto muilo dozatoriai parduotuvės lentynose
**Muilas** – skysta arba kieta asmens higienos ir skalbimo priemonė.

Vartojamas buityje, tekstilės pramonėje, chemijos pramonėje. Muilo galima rasti ir metalo apdirbimo staklių tepimo ir aušinimo skystyje.

Kietas muilas būna įvairių formų, spalvų. Skystas – talpinamas įvairiose pakuotėse, talpose. Abeji būna papildomi ir aromatinėmis medžiagomis.

Bendroji formulė: (RCOO)nMe.  

R – angliavandenilio radikalas, turintis 12-18 anglies atomų.  
Me – natris, kalis, šarminių žemių arba sunkusis metalas.

Istorija
--------

Senovės Egipte muilo nebuvo, egiptiečiai vietoje jo kartu naudojo aliejų, žaliųjų citrinų sultis ir kvepalus.
Manoma, kad muilą jau vartojo senovės šumerai, babiloniečiai, Senovės Romoje. Vėliau naudojo ir gamino germanai ir galai.

Pramoniniu būdu Europoje muilas pradėtas gaminti XV a. XVII a. pab. gamyba padidėjo atradus pigesnį sodos gaminimo būdą (atr. L. Le Blan, Prancūzija).

#### Lietuvoje

Lietuvoje pirmosios muilo dirbtuvės įsteigtos XIX a. pradžioje. 1900 m. ypač daug buvo gaminama skystojo muilo Vilniaus ir Kauno gubernijose (apie 4 000 t). XX a. trečiajame dešimtmetyje įsteigti muilo fabrikai Kaune, Klaipėdoje ir Panevėžyje. 1937 m. pagaminta apie 2 800 tonų. 1979 m. buvo pagaminta apie 22 000 tonų muilo.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Muilo burbulas
* Muilo medis (*Sapinidus*)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Norman Bancroft Hunt, *Living in Ancient Egypt*, Chelsea House Publishers, p. 51, ISBN 978-0-8160-6338-3

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Muilas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Muilas***

* Muilo istorija Archyvuota kopija 2010-09-23 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°24′45″ š. pl. 22°34′26″ r. ilg.﻿ / ﻿55.41250°š. pl. 22.57389°r. ilg.﻿ / 55.41250; 22.57389

| Skaudvilės tvenkinys |
| --- |
|  |
| Vieta | Tauragės rajonas |
| Plotas | 0,194 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,15 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2,6 m |
| Didžiausias gylis | 6,7 m |
| Įteka | Ančia, Inkstilas (kairysis), Kutrupis |
| Išteka | Ančia |

**Skaudvilės tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Tauragės rajone, Skaudvilės miesto šiaurvakariniame pakraštyje.

Sudarytas užtvenkus Ančios upę (Šešuvies intakas) 22,5 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 1,4 km, plotis – iki 0,38 km. Altitudė 77,4 m. Vakarinis krantas aukštas, apaugęs medžiais. Tvenkinio šiaurrytinis galas užpelkėjęs, gausiai apaugęs medžiais ir krūmynais. Vakarinėje ir šiaurinėje pakrantėse įsikūręs Jakštų kaimas. Tvenkinio užtvanka eina kelias  **198**  Jurbarkas–Skaudvilė , kuris susikerta su vakarine pakrante einančiu keliu  **A12**  Ryga–Šiauliai–Tauragė–Kaliningradas . Rytinėje pakrantėje įrengta poilsio zona su žaidimų aikštelėmis ir paplūdimiu.

Tvenkinys įrengtas 1975 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. – Kaunas, 1998.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Copernicia alba** |
| --- |
| Baltoji kopernicija (*Copernicia alba*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Eilė: | Arekiečiai  *( Arecales)* |
| Šeima: | Arekiniai  *( Arecaceae)* |
| Triba: | *Corypheae*  *( Corypheae)* |
| Gentis: | Kopernicija  *( Copernicia)* |
| Rūšis: | Baltoji kopernicija  *( Copernicia alba)* |

 |

**Baltoji kopernicija** (*Copernicia alba*, isp. *Caranday, ananachícarí*) – *Corypheae* tribos palmių (*Arecaceae*) rūšis. Paplitusi Gran Čiake (Argentinoje, Paragvajuje).

Aukštis 20 m, liemens skersmuo iki 40 cm. Žievė pilka. Lapai sudėtiniai, 70 cm ilgio, sudaryti iš 30-50 šviesiai melsvų lapelių, kurių plotis 2 cm. Auga saulėtose vietose, lengvai pakelia sausras, šalčius.

Mediena patvari ir tanki. Iš jos gaminimi elektros ir telegrafo stulpai, naudojama biodegalų gamybai. Iš baltosios kopernicijos lapų Paragvajuje gamina skrybeles, pina krepšius. Iš lapų vaško gaminamos žvakės.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Dendrocoelum lacteum** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Plokščiosios kirmėlės  *( Platyhelminthes)* |
| Klasė: | Blakstienotosios kirmėlės  *( Turbellaria)* |
| Būrys: | *Seriata*  *( Seriata)* |
| Šeima: | *Dendrocoelidae*  *( Dendrocoelidae)* |
| Gentis: | *Dendrocoelum*  *( Dendrocoelum)* |
| Rūšis: | Baltoji planarija  *( Dendrocoelum lacteum)* |

 |

**Baltoji planarija** (*Dendrocoelum lacteum*) – Blakstienotosių kirmėlių (*Turbellaria*) klasės neparazitinė plokščioji kirmėlė.

Gyvenamoji aplinka
------------------

Gyvena gėluose tvenkiniuose. Po šiekštais, akmenimis ir lapais galima aptikti pasislėpusių nedidelių 1-2 cm ilgio plokščių kirmėlių.

Sandara
-------

### Dvišalė simetrija

Planarijos kūnas ištįsęs ir iš viršaus suplotas. Užpakalinis kūno galas nusmailėjęs, o priekinis – paplatėjęs, ir abiejuose jo šonuose kyšo po trumpą ataugą – tai lytėjimo organai, čiuptuvai. Čia yra ir dvi juodos akys. Gerai įsižiūrėjus, matyti, kad planarijos dešinioji pusė atrodo kaip kairiosios atspindys veidrodyje.
Tokia simetrija, priešingai spindulinei duobagyvių simetrijai, vadinama dvišale. Ji būdinga daugeliui daugialąsčių gyvūnų ir atsirado aktyviai jiems judant.

### Odos – raumenų maišelis

Planarijos kūnas apaugęs blakstienėlėmis, kuriomis irdamasi planarija lengvai juda. Po odos danga yra keli raumenų sluoksniai. Jie glaudžiai suaugę su oda, sudarydami odos – raumenų maišelį. Raumenys padeda planarijai keisti kūno formą ir judėti.

### Virškinimo organai

Planarijos burna yra kūno viduryje, pilvo pusėje. Ji jungiasi su rykle. Pro burną ryklė iškišama laukan, įsiskverbia į grobį ir iščiulpia jo turinį. Maistas virškinamas žarnyno atšakose, kurios aklinai užsibaigia. Nesuvirškintos maisto liekanos pašalinamos pro burną.

### Kvėpavimas

Specialių kvėpavimo organų planarija neturi, o kvėpuoja visu kūno paviršiumi.

### Šalinimas

Visas kirmėlės kūnas išraizgytas daugybės plonų išsišakojusių kanalėlių. Į juos patenka nesuvirškintos atliekos, kurios pašalinamos pro šalinamąsias poras.

### Nervų sistema

Planarijos nervinės ląstelės neišsimėčiusios po visą kūną, kaip hidros, o sudaro du nervinius kamienus. Priekinėje dalyje nerviniai kamienai susijungia ir sudaro nervinį mazgą.

### Dauginimasis

Priekinėje planarijos kūno dalyje yra du apvalainiai kūneliai – kiaušidės; taip pat yra daugybė puslelių – sėklidžių. Kiaušidėse išsivysto kiaušiniai, o sėklidėse – spermatozoidai. Vainasi, toje pačioje planarijoje susidaro ir moteriškosios, ir vyriškosios lytinės ląstelės. Planarija vadinama hermafroditu.
Vidurio Europos lygumos apytikslė padėtis
**Vidurio Europos lyguma** (lenk. *Nizina Środkowoeuropejska*) arba ***Šiaurės Europos lyguma*** (vok. *Nordeuropäische Tiefebene*, ol. *Noord-Europese Laagvlakte*, dan. *Nordeuropæiske Lavland*) – lyguma Vidurio ir Vakarų Europoje. Driekiasi per Lenkijos, Vokietijos, Danijos, Nyderlandų teritorijas. Tęsiasi nuo Baltijos ir Šiaurės jūrų šiaurėje iki Vidurio Europos hercininių kalnų pietuose. Ilgis iš vakarų į rytus ~600 km, plotis 200–300 km, būdingas aukštis 50–100 m. Aukščiausia vieta – 329 m (Vežicos kalnas, šiaurės Lenkija). Vidurio Europos lygumos dalis, esanti Vokietijoje, vadinama Šiaurės Vokietijos žemuma. Lygumos paviršių sustumdė pleistoceno ledynai (rytuose moreniniai, vakaruose zandriniai dariniai).

Lygumą raižo tankus upių tinklas, gausu ežerų, pelkių. Būdingi plačialapių, spygliuočių miškai, viržynai. Vidurio Europos lyguma tankiai apgyvendinta, daugelis kraštovaizdžių sukultūrinta. Didžiausi čia įsikūrę miestai: Berlynas, Amsterdamas, Varšuva, Poznanė, Hamburgas, Brėmenas, Hanoveris, Roterdamas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vidurio Europos lyguma*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1984. T.XII: Vaislapėlis-Žvorūnė, 214 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Amonitas (reikšmės).*

| **Ammonoidea** |
| --- |
| Amonito rekonstrukcijaAmonito rekonstrukcija |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Moliuskai  *( Mollusca)* |
| Klasė: | Galvakojai  *( Cephalopoda)* |
| Poklasis: | Amonitai  *( Ammonoidea)* |

 |

**Amonitai** (*Ammonoidea*) – išnykęs galvakojų (*Cephalopoda*) klasės moliuskų poklasis. 

Amonitai gyveno jūrose nuo vėlyvojo silūro iki vėlyvosios kreidos periodo. Dabar randamos suakmenėjusios liekanos – fosilijos, kurios teikia duomenų apie evoliuciją. 

Amonitų liekanos, paveiktos įvairių geologinių veiksnių suformavo įdomų, labai retą mineralą amolitą.

Sistematika
-----------

Amonitų sistematika nevienareikšmė, skirtingi tyrėjai siūlo skirtingą skirstymą. Yra pasiūlyta nuo trijų iki šešių būrių. Čia išvardinti šeši būriai, kai kuriose kitose sistemose dalis jų laikoma tik pobūriais.

* *Agoniatitida*
* *Clymeniida*
* *Goniatitida*
* *Prolecanitida*
* *Ceratitida*
* *Ammonitida*

Amonito formų įvairovė
| AmigaOS |
| --- |
|  |
| AmigaOS 4.0 darbalaukis |
| **Kūrėjas** | Hyperion Entertainment |
| **OS šeima** |  |
| **Kodo modelis** | Uždaras kodas |
| **Paskutinė versija** | 4.1 Final Edition Update 2 / 2021 m. sausio 12 d. |
| **Branduolio tipas** | mikrobranduolys |
| **Licencija** |  |
| **Svetainė** |  |

**AmigaOS** – operacinė sistema, skirta Amiga asmeniniams kompiuteriams. Pradėta kurti 1985 m. Klasikinė Amiga operacinė sistema nukreipta į eilinio vartotojo kompiuterius. Ji buvo sukurta labai ribotam techninės bei programinės įrangos ratui. Techninė įranga buvo skirta mikroschemoms, veikiančioms su Motorola 68000 serijos procesoriais. AmigaOS turėjo daugiaveiksmiškumą, sparčią grafinę vartotojo sąsają ir galimybę naudoti komandinę eilutę. Tokia techninės ir programinės įrangos kombinacija leido turėti labai greitą, galingą ir lengvai valdomą kompiuterio platformą. Failai galėjo būti pavadinti ilgais vardais su tarpais tarp žodžių ir nenaudoti plėtinio.

Amiga pardavė apie 5 milijonus kompiuterių su AmigaOS.

Ši platforma tiko televizijai, filmams, video žaidimams. Šios sistemos pagalba gimė Newtek Video Toaster – pirmoji realaus laiko video apdorojimo sistema.

AmigaOS buvo parašyta apie 40,000 įvairiausių programų.

AmigaOS 4 versija išleista 2006 m. tačiau rinkoje nebėra su šia operacine sistema suderinamo kompiuterio.

Kuriama su AmigaOS programine įranga suderinama operacinė sistema – AROS.
Amosės Nefertarės atvaizdas
**Amosė Nefertarė** (apie 1565–1495 m. pr. m. e.) – Senovės Egipto karalienė, faraono Amosio sesuo ir žmona, Amenhotepo I motina.

Biografija
----------

Amosė Nefertarė buvo faraono Amosio (valdė apie 1549−1524 m. pr. m. e.) sesuo ir žmona bei Amenhotepo I motina. Ji buvo pirmoji karalienė, kuriai suteiktas *hemet netjer* titulas („Dieviškoji Amono žmona"). Šį titulą vėliau naudojo jos duktė Meritamon ir Hatšepsuta. Po vyro mirties Amosė Nefertarė tikriausiai kurį laiką valdė už Amenhotepą I. Tikriausiai ji reikšmingai prisidėjo prie Tutmozio I įžengimo į sostą po Amenhotepo I mirties, nes Tutmozis I buvo beveik nesusijęs su karalių dinastija, pradėta Amosio. Amosė Nefertarė mirė kažkuriuo metu valdant Tutmoziui I, apie 1504−1492 m. pr. m. e. Jos laidojimo šventykla buvo dešiniajame Nilo krante Tėbų nekropolyje. Iš šios šventyklos likę tik menki pėdsakai. Jos kapas buvo netoliese, Dra Abul Nagoje. Amosės Nefertarės mumija rasta karališkųjų mumijų slėptuvėje (DB320) prie Deir al Bachri. Deir el Medinos miestelyje ji buvo garbinama kaip miesteliui nusipelniusio ir jame sudievinto Amenhotepo I motina. Ji paminėta daugiau nei 50-yje Tėbų kapų ir laikoma viena įtakingiausių Naujosios karalystės karalienių.

Šaltiniai
---------

* *The Oxford Encyclopedia of Ancient Egypt*. Tomas I. Red. Donald B. Redford. Oxford University Press, − 2001, p. 47
* Ian Shaw, Paul Nicholson. *The British Museum Dictionary of Ancient Egypt*. The American University in Cairo Press. 2002, p. 19
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Charina bottae** |
| --- |
| Amerikos smėlinis smaugliukas (Charina bottae)Amerikos smėlinis smaugliukas (*Charina bottae*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Ropliai  *( Reptilia)* |
| Būrys: | Žvynaropliai  *( Squamata)* |
| Pobūris: | Gyvatės  *( Serpentes)* |
| Šeima: | Smaugliniai  *( Boidae)* |
| Gentis: | *Charina*  *( Charina)* |
| Rūšis: | Amerikos smėlinis smaugliukas  *( Charina bottae)* |

 |
| Binomas |
| ***Charina bottae***Blainville, 1835 |

**Amerikos smėlinis smaugliukas** (*Charina bottae*) – smauglinių (*Boidae*) šeimos roplys. Kūnas iki 60 cm ilgio, pilkai rudas. Galva nedidelė, iš viršaus padengta stambiais skydeliais ir palaipsniui pereina į liemenį. Uodega trumpa ir buka.

Amerikinis smėlinis smaugliukas ištikus pavojui susiriečia į kamuolį, kurio viduje paslepia galvą. Neretai taiko ir kitą apsauginę pozą: galvą prispaudžia prie žemės, o pakelia savo buką uodegą ir judina ją į vieną ir kitą šoną, šitaip išgąsdina savo priešininką, atrodytų, kad žvalgosi aplinkui.

Paplitęs JAV vakarinėje dalyje, nuo Kalifornijos iki Montanos, taip pat Kanados pietryčiuose.

Aptinkamas pušynuose, sausose vietose. Maitinasi graužikais, driežais, paukščiais. Gyvagimdis. Patelė kasmet atveda 3-4 15-20 cm ilgio jauniklius.