recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| *Life In Cartoon Motion* |
| --- |
|  |
| Mika studijinis albumas |
| Išleistas | 2007 m. vasario 5 d. |
| Įrašytas | 2006 m. |
| Žanras | Pop, Rokas, Alternatyva, Glam rock |
| Trukmė | 47:13 |
| Įrašų kompanija | Island Records |
| Prodiuseris | Greg Wells |
| Apžvalgos |
| „Allmusic" recenzija |
| Mika chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | ***Life In Cartoon Motion***(2007) | *The Boy Who Knew Too Much*(2009) |

 |

„**Life In Cartoon Motion**" yra debiutinis Did. Britanijos atlikėjo Mika albumas, išleistas 2007 m. Jis pasaulyje tapo 5-uoju geriausiai perkamu albumu 2007 metais, kurio parduota apie 5,6 milijono kopijų.

Albumo dainos
-------------

1. „Grace Kelly" (3:09)
2. „Lollipop" (3:05)
3. „My Interpretation" (3:37)
4. „Love Today" (3:57)
5. „Relax, Take It Easy" (4:32)
6. „Any Other World" (4:21)
7. „Billy Brown" (3:16)
8. „Big Girl (You Are Beautiful)" (4:10)
9. „Stuck in the Middle" (4:11)
10. „Happy Ending / Over My Shoulder" (10:21)
11. „Ring Ring (Bonus track)" (2:48)

Singlai
-------

Buvo išleisti singlai: „Relax (Take it Easy)" (1-oji vieta Belgijos, Čekijos, Nyderlandų, Prancūzijos ir Rumunijos singlų topuose), „Grace Kelly" (1-oji vieta Did. Britanijos, Čekijos, Airijos, Italijos, Norvegijos ir Ispanijos singlų topuose), „Love Today", „Big Girl (You Are Beautiful)", „Happy Ending" bei „Lollipop".

Kiti faktai
-----------

Albumas pateko į 1-ą Did. Britanijos (5 kartus platininis), Argentinos (auksinis), Belgijos (5 kartus platininis), Estijos (platininis), Prancūzijos (deimantinis), Graikijos (auksinis), Nyderlandų (auksinis), Norvegijos, Rusijos (3 kartus platininis ir auksinis), Pietų Korėjos (platininis), Šveicarijos (auksinis) albumų topo vietą (o taip ir bendros topų suvestinės „European Top 100 Albums", kur su 4 mln. kopijų pasiekė 4 kartus platininio statusą), 2-ą - Kanadoje (2 kartus platininis) ir Airijoje (3 kartus platininis), 3-ą - N. Zelandijoje (auksinis) ir Švedijoje (platininis), Australijoje tapo 2 kartus platininiu, Vokietijoje - platininiu, Japonijoje - auksiniu, Italijoje - platininiu, Portugalijoje - platininiu, Ispanijoje - auksiniu. 

Albumas pasaulyje tapo 5-uoju geriausiai perkamu albumu 2007 metais ir buvo parduota apie 5,6 milijono kopijų. Jo dėka Mika 2007 - 2008 m. taip pat laimėjo daugybę garsiausių muzikos pasaulio apdovanojimų: 2007 m. - „BBC Sound of 2007" – „2007-ųjų skambesys", „World Music Awards" – Pasaulio perkamiausias debiutantas, Pasaulio perkamiausias britų atlikėjas ir Pasaulio perkamiausias pop / roko atlikėjas, „Vodafone Live Awards" – geriausias atlikėjas, „NRJ Music Awards" – Tarptautinis metų atradimas, 2008 m. - „ECHO Awards" – Geriausias tarptautinis debiutantas, Geriausias britų albumas („Life In Cartoon Motion") ir Geriausias britų atlikėjas, „Ivor Novello Awards" – Metų dainų kūrėjas, „TMF Awards" – Geriausias tarptautinis pop atlikėjas ir „Brit Awards"[1] – Geriausias britų debiutantas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  www.music.lt "Brit" ceremonijoje Mika atliks duetą

Nuorodos
--------

* „Grace Kelly" vaizdo klipas
* Oficiali Mikos interneto svetainė
* Oficialus Mika VEVO vaizdo klipų kanalas
* Mika „music.lt" puslapyje
| **Jokūbas Briotėpranc. *Jacques Briotet*** |
| --- |
|  |
| dailininkas Julijonas Karčevskis, aliejus, 19 a. Lietuvos nacionalinis dailės muziejus |
| Gimė | 1746 m.Prancūzija |
| Mirė | 1819 m. (~73 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | Vilniaus universiteto profesorius, chirurgas |

**Jokūbas Briotė** (pranc.  *Jacques Briôtet*; 1746 m. Prancūzija – 1819 m. Vilnius) – prancūzų kilmės gydytojas, chirurgas, Vilniaus universiteto profesorius.

Biografija
----------

Jokūbas Briotė į Vilnių atvyko 1777 m. 1780–1787 m. Vilniaus universitete dirbo anatomijos demonstratoriumi bei prozektoriumi.

Briotė jau 1785 m. greta operacinės chirurgijos paskaitų pradėjo skaityti paskaitas apie skiepijimą.

Nuo 1787 m. Jokūbas Briotė vadovavo chirurgijos katedrai, išugdė nemažai chirurgų. Vienas jo geriausių studentų Janas Frydrichas Niškovskis.

1797 m. Briotė buvo universiteto adjunktas, vėliau tobulinosi užsienyje. 1808 m. išrinktas ekstraordinariniu, o 1810 m. – ordinariniu profesoriumi.
1810 m. Jokūbas Briotė kartu su savo mokiniu Janu Frydrichu Niškovskiu įkūrė Chirurgijos kliniką, iš pradžių teturėjusią vos 6 lovas. Briotė vadovavo šiai klinikai.

Kartu su trimis kitais profesoriais, tarp jų chirurgijos vadovėlio autoriumi Jokūbu Šimkevičiumi bei Janu Frydrichu Niškovskiu, atliko sudėtingą tuo metu miego arterijos aneurizmos operaciją, kuri buvo aprašyta Vilniaus universiteto periodiniame leidinyje „Karališkojo Vilniaus universiteto klinikiniai darbai".

Jokūbas Briotė gyveno Pilies g. 22 name. Šiame name taip pat gyveno medicinos profesoriai Stefanas Lorenzas Bisio, Liudvigas Heinrichas Bojanus, Andrius Sniadeckis ir kiti. 1818–1828 m. čia gyveno poetas Julijus Slovackis.

Išnašos
-------

1. 1 2  Josephas Frankas. Vilnius XIX amžiuje: atsiminimai, pirma knyga. Iš prancūzų kalbos vertė Genovaitė Dručkutė. Vilnius: Mintis, 2013, p. 665. ISBN 978-5417-01062-0.
2. ↑  Lietuvos Mokslų akademijos biblioteka. Projektas „Imunologijos raida Lietuvoje", 2015–2016.  Archyvuota kopija 2020-02-25 iš Wayback Machine projekto.
3. 1 2  Vilniaus universiteto istorija 1803–1940. Vilnius: Mokslas, 1977.
4. 1 2  Redaktorius Rolandas Pavilionis. Vilniaus universiteto istorija 1579–1994, Valstybinis leidybos centras, 1994. p. 137. ISBN 9986-09-047-4.
5. ↑  Alia Zinkuvienė. Chirurgija Lietuvoje sublizgėjo prieš 200 metų.
6. ↑  Lietuvos dailės muziejaus informacija.  Archyvuota kopija 2020-02-25 iš Wayback Machine projekto./

Literatūra
----------

* Arnaud Parent. XVIII a. prancūzų gydytojų medicinos mokslo paveldas Lietuvoje XVIII a. paskutiniame ketvirtyje (Jeanas-Emmanuelis Gilibert’as, Nicolas Regnier, Jacques’as Briotet). XVIII a. studijos, t.2. Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Valstybė. Kultūra. Edukacija. Sudarytoja Ramunė Šmigelskytė Stukienė. Vilnius: Lietuvos istorijos instituto leidykla, 2015.
**Kultūros vertybių registras**, **Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras** – Lietuvos kultūros paminklų apsaugos sistemos dalis, kultūros vertybių sąrašas, turintis teisinę galią.

Istorija
--------

1995–2005 m. galiojo Nekilnojamųjų vertybių registras, kurį tvarkė Kultūros paveldo centras; jo pirmtaku Lietuvoje laikytini Istorijos ir kultūros paminklų sąrašai. Į Nekilnojamųjų vertybių registrą vertybės buvo įrašomos Kultūros vertybių apsaugos departamento (dab. Kultūros paveldo departamentas) direktoriaus įsakymu. Iki 2005 balandžio 20 d. į šį registrą buvo įrašyta: 1964 archeologijos objektai, 286 įvykių vietos, 324 mitologiniai objektai, 160 monumentų, 1672 laidojimo vietos, 53 urbanizuotos vietovės, 1073 statiniai, 353 statinių priklausiniai ir 543 statinių kompleksai. Kilnojamųjų kultūros vertybių registre, kuris veikė nuo 1999 m. registruotos kultūros vertybės, nesančios valstybinėse saugyklose; jos buvo įrašomos Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymu, pritarus Valstybinei paminklosaugos komisijai. Jame buvo įrašyta 919 objektų.

Registras
---------

Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras galioja nuo 2005 m. jį tvarko Kultūros paveldo departamentas. Įsteigtas vietoje Nekilnojamųjų kultūros vertybių ir Kilnojamųjų kultūros vertybių registrų. Nekilnojamosios kultūros vertybės į Kultūros vertybių registrą įrašomos Vertinimo tarybai nusprendus, kad objektui reikalinga apsauga. Valstybės saugomus kultūros paveldo objektus skelbia Lietuvos kultūros ministras.

2009 m. spalio 28 d. Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registre buvo įrašyta:

* 3 114 kilnojamųjų kultūros vertybių
* 22 005 nekilnojamųjų kultūros vertybių, iš jų:
	+ 1354 kompleksą sudarantys objektai
	+ 1049 nekilnojamieji pavieniai objektai
	+ 33 vietovės
	+ 2527 statiniai
	+ 896 vietos

Šaltiniai
---------

1. ↑  Diana Varnaitė. *Kultūros vertybių registras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 246 psl.

Nuorodos
--------

* Kultūros vertybių registras
*Ši geležinkelio stotis yra Ventos mieste. Apie stotį prie Ventos upės už Mažeikių žr. Ventos geležinkelio stotis*.
Koordinatės: 56°11′45″š. pl. 22°41′45″r. ilg.﻿ / ﻿56.1958°š. pl. 22.6957°r. ilg.﻿ / 56.1958; 22.6957

|  |
| --- |
|    **Akmenės geležinkelio stotis** |
| **Adresas** | Venta, Geležinkelio g. 1 |
| **Atidaryta** | 1871 m. |
| **Aptarnaujanti įmonė** | AB „Lietuvos geležinkeliai" |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | km | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
| ↑ MAŽEIKIAI ↑ |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| Viekšniai |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  | 7,2 | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | Karpėnai |
| *Daubiškiai* |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 6,4 |  |
|  | 6,4 | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | Alkiškiai |
| AKMENĖ |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 11,8 |  |
|  | 8,7 | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  |  |
| Papilė |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  | 5,0 | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| *Šemetaičiai* |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| ↓ KUŽIAI ↓ |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Akmenės geležinkelio stotis** (iki 1932 m. ***Dabikinės geležinkelio stotis***) – geležinkelio stotis šiaurės vakarų Lietuvoje, Ventoje, Geležinkelio g. 1, miesto šiaurės rytinėje dalyje, Kužių–Mažeikių geležinkelio ruože. Nedidelis geležinkelio mazgas, AB „Orlen Lietuva" ir „Akmenės cementas" krovinių tranzito stotis. Stoja keleiviniai traukiniai Mažeikiai–Panevėžys.

Istorija
--------

Dabikinės stotis XX a. tarpukariu
Stotis pastatyta 1871 m. nutiesus Liepojos–Romnų geležinkelio liniją kaip IV klasės geležinkelio stotis. Iki 1932 m. vadinosi *Dabikinės* geležinkelio stotimi. 1949 m. atvesta atšaka į Akmenės cemento gamyklą. Vėliau padidėjus krovinių srautams iš Mažeikių, Naujosios Akmenės ir Ventos pramonės įmonių, stotis išplėsta, nutiesta naujų kelių, 1989 m. pastatyti nauji stoties ir eismo valdymo tarnybų pastatai. Iki 1990 m. buvo pavaldi TSRS Pabaltijo geležinkelių Šiaulių apygardai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Akmenės geležinkelio stotis. 1551.lt (tikrinta 2023-07-21).
2. ↑  Traukinių išvykimai iš stotelės Akmenė. (Stops.lt)
3. ↑  Архангельский А. С. Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР (справочник). – Москва, Транспорт, 1981.
4. ↑  Gerasimas Kosakovskis. Lietuvos geležinkeliai (Г. И. Косаковский, Железные дороги Литвы). – Vilnius, „Mokslas", 1975. // psl. 51
5. ↑  Įdomu! Akmenės traukinių stotis Ventoje. Archyvuota kopija 2023-07-21 iš Wayback Machine projekto. 2023-03-02, Akmene.lt (tikrinta 2023-07-21).
6. ↑  Akmenės geležinkelio stotis. Akmenės krašto enciklopedinis žodynas. Akez.lt *(interaktyvi enciklopedija)*.
Bažnyčia Lifukoje, suniokota po Ian ciklono
**Lifuka** – svarbiausia Ha'apai grupės sala Tongoje. Čia įsikūręs svarbiausias salyno miestas Pangai.

Lifuka – žema koralinė sala. Plotas 11,42 km². Natūralių miškų beveik neišlikę. Auginami tarai, vaisiai, kokoso palmės. Pakrantėse yra puikių smėlio paplūdimių. Saloje gyvena beveik 3000 gyventojų. Dauguma jų susitelkę vakarinėje dalyje esančiame Pangai mieste, kuris yra administracinis Ha’apai salyno centras. Yra kelios bažnyčios.

Lifuka su aplinkinėmis salomis ir koraliniais rifais sudaro Lifukos salų grupę:

* Uiha – 4 km ilgio sala. 757 gyventojai. Yra megalitinis Makahokovalu monumentas.
* Tatafa – 27 m aukščio negyvenama sala.
* Uoleva – negyvenama sala.
* Foa – antra pal dydį grupės sala.
* Nukunamu – 15,2 m aukščio negyvenama sala šalia Foa. Privati karaliaus valda.
* Ha’ano – 1,3 km nuo Nukunamu. 588 gyventojai gyvena 4 gyvenvietėse.
* Fotuha‘a – 14,5 į šiaurę nuo Kotu. Aukštis iki 27 m. 138 gyventojai.
* Lofanga – miškinga sala, turinti 186 gyv.
* Ofolanga – negyvenama sala, esanti 14,5 km į šiaurės vakarus nuo Ha’ano.
* Mo’unga’one – nuo Ofolanga kanalu atskirta sala. Turi 185 gyv.

Lifukoje yra išlikusių dirbinių, pagamintų prieš 3000 m. 1777 m. Lifukos grupę atrado anglų jūrininkas Džeimsas Kukas ir pavadino Draugystės salomis. 1806 m. pajungtos Tongos Karalystės. 1831 m. įsteigta metodistų misija.

Nuorodos
--------

* Archeologiniai radiniai Lifukoje Archyvuota kopija 2006-05-03 iš Wayback Machine projekto.
* Lifuka ir kitos Ha’apai salyno salos
Koordinatės: 55°51′15″š. pl. 26°29′12″r. ilg.﻿ / ﻿55.8541°š. pl. 26.4866°r. ilg.﻿ / 55.8541; 26.4866

|  |
| --- |
| Gryvos geležinkelio stotis |
|  |
| Šalis | Latvijos vėliava Latvija |
| Gyvenvietė | Daugpilis |
| Aptarnaujanti įmonė | Latvijas dzelzceļš |
| Atidaryta | 1862 m. |

**Gryvos geležinkelio stotis** (iki 1921 m. ***Kalkūnų geležinkelio stotis, Kalkuonės geležinkelio stotis***) – geležinkelio stotis tarp Kalkuonės ir Gryvos kaimų ties Daugpiliu, buvusioje Kuršo gubernijoje ant Dauguvos upės kranto.

Istorija
--------

Pastatyta 1862 m. kaip *Kalkūnų stotis* Peterburgo–Varšuvos geležinkelio ir Liepojos–Romnų geležinkelio susikirtimo vietoje. 1874 m. atvesta atšaka iš Radviliškio. Tai buvo III klasės geležinkelio stotis. Pavadinta šalia esančio Kalkuonės kaimo vardu, nors jo teritorijoje ir nebuvo. 1921 m. atiteko miesto teises gavusiai Gryvai, tada pervadinta *Gryvos geležinkelio stotimi*. 1956 m. Gryva kartu su geležinkelio stotimi buvo prijungta prie Daugpilio miesto. 1963 m. prie Daugpilio pastatytas automobilių ir geležinkelio tiltas per Dauguvą leidžia nukreipti transportą iš kairiakrantės Dauguvos pusės (taip pat ir nuo buvusios Kalkuonės geležinkelio stoties) į dešinį krantą aplenkiant miesto centrą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Архангельский А. С. Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР (справочник). – Москва, Транспорт, 1981.
2. ↑  Kalkuonės ir Daugpilio geležinkelio stočių schema

Nuorodos
--------

* Станция Грива (Railwayz.info)
Koordinatės: 57°10′59″š. pl. 26°45′57″r. ilg.﻿ / ﻿57.1831°š. pl. 26.7659°r. ilg.﻿ / 57.1831; 26.7659

|  |
| --- |
| Gulbenės geležinkelio stotis |
| Stoties pastatas 
Stoties pastatas |
| Šalis | Latvija |
| Gyvenvietė | Gulbenė |
| Aptarnaujanti įmonė | AB „Latvijos geležinkeliai" |
| Atidaryta | 1903 m. |

**Gulbenės geležinkelio stotis** (latv. *Gulbenes dzelzceļa stacija*) – geležinkelio stotis Latvijoje, Gulbenėje (linija Pliavinios-Gulbenė, Gulbene-Alūksnė). Veikia siaurukas į Alūksnę.

Istorija
--------

Laukiamoji salė
Atidaryta 1903 m. nutiesus siaurąjį Stukmanių (Pliavinių)–Valkos geležinkelį kaip Švanenburgo stotis. Be laikino stoties pastato joje buvo garvežių depas ir dirbtuvės, arbatos namelis, gyvenamieji pastatai. Stoties svarba žymiai padidėjo, I pasaulinio karo metu pertvarkius siaurąjį geležinkelį į platųjį ir nutiesus geležinkelio linijas į Ierikius ir Sitą. Po karo stotis pervadinta Vecgulbene, 1928 m. – Gulbene. 1926 m. pagal architekto P. Federo projektą pastatytas didelis keleivių stoties pastatas, ketvirtojo dešimtmečio pabaigoje baigta bendro plačiojo ir siaurojo geležinkelio garvežių depo statyba. Per II pasaulinį karą stotis apgriauta, bet per keletą pokario metų atnaujinta: sutvarkytas kelynas, atnaujinti stoties, depų ir kiti pastatai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Aplankykite Gulbenės-Alūksnės Siauruką!* Archyvuota kopija 2020-11-10 iš Wayback Machine projekto. Gulbenes–Alūksnes bānītis. Nuoroda tikrinta 2020-11-21.
2. ↑  Архангельский А. С. Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР (справочник). – Москва, Транспорт, 1981.
3. ↑  T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 113. lpp. ISBN 978-9984-38-698-0

Nuorodos
--------

* Vecgulbenes stotis
* Gulbenės stotis
| Kadir Has stadionas |
| --- |
|  |
| Vieta | Kaiseris, Turkija |
| Atidarytas | 2009 m. kovo 8 d. |
| Savininkas | Kayseri metralolitenas |
| Paviršius | Žolė |
| Architektas | Ofiss Mimarca |
| Talpa | 32 864 |
| Lauko matmenys | 105 × 68 m |
| Nuomininkai | KayserisporKayseri Erciyesspor |

**Kadir Has stadionas** (turk. *Kayseri Kadir Has Şehir Stadyumu*) yra įvairios paskirties stadionas Kaiseryje, Turkijoje. Talpina 32 864 žiūrovus ir yra pilnai dengtas. Stadionas yra dalis sportinio komplekso *Atatürk*, kuris pakeitė prieš tai buvusį *Kayseri Atatürk* stadioną, statytą šeštajame XX a. dešimtmetyje. Namų rungtynes žaidžia Kayserispor ir Kayseri Erciyesspor futbolo klubai.

Kadir Has atidarytas 2009 m. kovo 8 d. kurią vyko futbolo varžybos tarp Kayserispor ir Fenerbahçe SK. 2009 m. rugsėjo 5 d. vyko tarptautinės varžybos tarp Turkijos ir Estijos rinktinių.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-07-01 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kadir Has stadionas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali stadiono svetainė Archyvuota kopija 2012-02-08 iš Wayback Machine projekto.
* Stadiono konstrukcija Archyvuota kopija 2012-10-09 iš Wayback Machine projekto.
| **Henrikas Žukauskas** |
| --- |
| Gimė | 1951 m. liepos 19 d. (72 metai)Kaunas |
| Sutuoktinis (-ė) | Ona Žukauskienė |
| Vaikai | Henrikas Žukauskas, Ieva Žukauskaitė |
|  |
| Veikla | architektas inžinierius, politinis bei visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | 1975 m. Vilniaus inžinerinis statybos institutas |

**Henrikas Žukauskas** (g. 1951 m. liepos 19 d. Kaune) – architektas inžinierius, VGTU Architektūros fakulteto docentas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1970 m. baigė Kauno Juozo Naujalio vidurinės meno mokyklos tapybos klasę. 1975 m. baigė Vilniaus inžinerinio statybos instituto Architektūros fakultetą ir įgijo architekto inžinieriaus specialybę.

1975–1985 m. Miestų statybos projektavimo instituto Kauno filialo architektas. 1985–1987 m. Kauno radijo gamyklos vyriausiasis architektas. 1987–1990 m. Komunalinio ūkio projektavimo instituto Kauno filialo grupės vadovas bei projektų vyriausias architektas. Paminklinės Prisikėlimo bažnyčios Kaune atgavimo (kartu su prof. A. Smailiu ir vikaru G. Kabašinsku) komiteto narys, atstatymo projekto autorius.

1990–1991 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys ir Kauno miesto mero pavaduotojas. 1991–1997 m. reklamos firmos „Style" ir televizijos „Kaunas plius TV" steigėjas ir vadovas.

1997–2000 m. Vilniaus miesto savivaldybės Miesto plėtros departamento direktoriaus pavaduotojas. 2000–2008 m. Seimo narys, Aplinkos apsaugos komiteto pirmininko pavaduotojas, 2000 m. lapkričio 9 d. – 2001 m. liepos 12 d. aplinkos ministras (vienuoliktojoje Vyriausybėje).

Daugelio straipsnių ir publikacijų autorius, knygos „Architektūrinio projektavimo ir planavimo teisė" autorius, Premjero Algirdo Butkevičiaus visuomeninis patarėjas, Prezidento R. Pakso visuomeninis patarėjas Lietuvos eksparlamentarų klubo vienas iš steigėjų, prezidentas, FP-AP Europos buvusių parlamentarų asociacijos Lietuvos delegacijos vadovas.

Žmona Ona. Sūnus Henrikas – teologijos filosofijos mokslų daktaras, misionierius. Duktė Ieva – architektė, Vilniaus dizaino kolegijos Interjero ir dizaino katedros vedėja.

Išnašos
-------

1. ↑  *Kas yra kas Lietuvoje*, Politika, 2006, p. 1085
2. 1 2 3 4  *Who is who in Lithuania*, Kas yra kas Lietuvoje, UAB Neolitas, 2002, p. 529, ISBN 978-9986-709-38-1
3. ↑  Danutė Blažytė-Baužienė (2009), *Lietuvos Seimo istorija: XX - XXI a. pradžia*, Baltos Lankos, p. 483, ISBN 978-9955-23-322-0
4. ↑  „Eksparlamentaras Henrikas Žukauskas tapo premjero visuomeniniu konsultantu". 15min.lt. Nuoroda tikrinta 2021-06-06.
5. ↑  „H.Žukauskas vadovaus Eksparlamentarų klubui". Delfi.lt, ELTA. Nuoroda tikrinta 2021-06-06.

Nuorodos
--------

* Biografija (lrs.lt)

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Danius Lygis** | **Lietuvos aplinkos ministras**2000–2001 m. | Po to:**Arūnas Kundrotas** |
| **Rimantas Cibauskas** |
| --- |
| Gimė | 1962 m. gruodžio 8 d. (60 metų)Šiaudviečiai, Šilutės rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Reda |
| Vaikai | Indrė, Rugilė |
|  |
| Veikla | verslininkas, mecenatas, politinis bei visuomenės veikėjas, ekonomistas |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | 1984 m. Vilniaus universitetas |

**Rimantas Cibauskas** (g. 1962 m. gruodžio 8 d. Šiaudviečiuose, Šilutės rajonas) – Lietuvos ir Klaipėdos miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, ekonomistas.

Biografija
----------

1984 m. baigė Vilniaus universitetą, prekybos ekonomistas.

Bendrovės „Mūsų laikas" valdybos pirmininkas, direktorius.

2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys nuo Lietuvos socialdemokratų partijos Klaipėdos skyriaus. 2007–2011 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos Strateginės plėtros komiteto pirmininkas, Kolegijos narys, korupcijos prevencijos ir kontrolės komisijos narys, Klaipėdos regioninės plėtros tarybos narys. 2009 m. išrinktas Klaipėdos miesto senamiesčio burmistru.

 Nuo 2006 m. Lietuvos studentų krepšinio lygos (LSKL) prezidentas, Lietuvos krepšinio federacijos (LKF) viceprezidentas. Lietuvos šeimų krepšinio lygos prezidentas. Lietuvos tautinio olimpinio komiteto narys. Krepšinio komandų turnyro „trys prieš tris" sumanytojas, krepšinio komandos „Time team" įkūrėjas. Klaipėdos miesto savivaldybės Imanuelio Kanto viešosios bibliotekos tarybos pirmininkas.
Literatūrinės Ievos Simonaitytės vardo premijos steigėjas. Klaipėdos valstybinio muzikinio teatro naujojo pastato statybų iniciatyvinės grupės pirmininkas. 2019 m. paminklo Vydūnui atsiradimo Klaipėdos mieste idėjos iniciatorius ir rėmėjas.

Žmona Reda, dukterys Indrė ir Rugilė.

Filantropinė veikla
-------------------

J. L. Vynerio labdaros ir paramos fondo steigėjas ir valdybos narys. Lietuvos Jūrų muziejaus – delfinariumo, konkurso „Klaipėdos knyga", konkurso „Metų klaipėdietė", „Gintarinės jūrmylės", Klaipėdos valstybinio muzikinio teatro ir Klaipėdos dramos teatro kultūrinių renginių, Tarptautinio džiazo festivalio „Jazz voices", Lietuvos jūrų muziejaus rėmėjas, delfinių Gabijos ir Gilės globėjas.[reikalingas šaltinis]

Ievos Simonaitytės literatūrinės premijos, XIII XIV ir XV Klaipėdos pilies džiazo festivalio ir Lietuvos krepšinio namų mecenatas.

Įvertinimas
-----------

* Klaipėdos metų filantropas
* „Metų Klaipėdietis" nominantas
* „Gerumo sparno" nominantas
* „Darbo žvaigždė" apdovanojimas, Lietuvos prekybos, pramonės ir amatų rūmai
* Šilutės savivaldybės „Sidabrinės nendrės" laureatas
* LKF Garbės ženklas už nuopelnus Lietuvos krepšiniui
* Klaipėdos apskrities garbės ženklas
* Šilutės miesto 500 metų jubiliejaus ambasadorius
* „Auksinio liūto" apdovanojimas, Žemaičių Naumiesčio seniūnija
* Lietuvos Respublikos Kultūros ministerijos Metų kultūros mecenato garbės ženklas
* Vidūno draugijos išrinktas „Garbės nariu"
* Ordinas „Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* Tinklalapis Archyvuota kopija 2016-02-10 iš Wayback Machine projekto.
Civitas – lotyniškas žodis, nusakantis ir piliečių bendriją, ir valstybę
**Pilietinės visuomenės institutas** – 2004 m. vasarą Atviros Lietuvos ir Valdo Adamkaus fondų įsteigta viešoji įstaiga. Pilietinės visuomenės institutas vykdo įvairius Lietuvos Respublikos ir Europos institucijų finansuojamus projektus. Pilietinės visuomenės institutui nuo jo įkūrimo 2004 m. vadovavo direktorius dr. Darius Kuolys, 2012 m. direktore paskirta dr. Ieva Petronytė.

Ieva-Petronyte
Instituto direktorė Ieva Petronytė

Pilietinės galios indeksas
--------------------------

Viešojoje erdvėje Pilietinės visuomenės institutas daugiausia žinomas dėl savo kasmet atliekamo Pilietinės galios indekso tyrimo, kuris kaip pažangos matavimo rodiklis įtrauktas į valstybės strategijas (pavyzdžiui, Valstybės pažangos strategiją „Lietuva 2030", 2014–2020 metų nacionalinės pažangos programą, Valstybinę švietimo 2013–2022 metų strategiją, Nacionalinės jaunimo politikos 2011–2019 metų plėtros programą, Lietuvos valstybės atkūrimo šimtmečio minėjimo programą, naudojamas tokiuose dokumentuose kaip Lietuvos Respublikos Vyriausybės veiklos ataskaitos, Vilniaus savivaldybės strateginis planas ir t. t.). Indeksu remiasi ir tarptautinės institucijos (pavyzdžiui, OECD, Freedom House).

Išnašos
-------

1. ↑  Valstybės pažangos strategija „Lietuvos pažangos strategija 2030". Vilnius: Lietuvos Respublikos seimas, 2012.
2. ↑  2014–2020 metų nacionalinės pažangos programa. Vilnius: Lietuvos Respublikos Vyriausybė, 2012.
3. ↑  Valstybinė švietimo 2013–2022 metų strategija. Vilnius: Lietuvos Respublikos seimas, 2013.
4. ↑  Nacionalinė jaunimo politikos 2011–2019 metų plėtros programa. Vilnius: Socialinės apsaugos ir darbo ministerija, 2013.
5. ↑  Lietuvos valstybės atkūrimo šimtmečio minėjimo programa. Vilnius: Lietuvos Respublikos Vyriausybė, 2015.
6. ↑  *Lithuania: Fostering Open and Inclusive Policy Making*, OECD Public Governance Reviews. Paris: OECD Publishing, 2015, p. 69–70.
7. ↑  Jastramskis, Mažvydas. *Lithuania: Nations in Transit Report*. Freedom House, 2016, p. 7.
8. ↑  Leontjeva, Kaetana. *Lithuania: Nations in Transit Report*. Freedom House, 2014, p. 392.

Nuorodos, šaltiniai
-------------------

* Oficiali Pilietinės visuomenės instituto svetainė
* Pilietinės visuomenės instituto leidiniai Mokslinėje elektroninėje bibliotekoje[neveikianti nuoroda]
* DEGUTIS, Mindaugas; RAMONAITĖ, Ainė; ŽILIUKAITĖ, Rūta. Pilietinės galios indeksas. Vilnius, 2008.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Hyakkai-Zukan** (jap. 百怪図巻, „Šimto Demonų iliustracijų knyga") – iliustracijų rinkinys, Edo laikotarpio japonų menininko Savaki Suuši kūrinys, baigtas 1737 m. Tai antgamtiškų būtybių bestiarumas – vaizduojantis vaiduoklius, dvasias ir pabaisas. Iliustracijas Savaki piešė remdamasis japonų literatūra, folkloru bei kitų menininkų kūriniais. Šis rinkinys tapo pagrindu tolimesnėms, vėlesnių kartų menininkų *yōkai* iliustracijoms.

Iliustracijų galerija
---------------------

* Mehitotsubou (目一つ坊)Mehitotsubou (目一つ坊)
* Yako (野狐)Yako (野狐)
* kamikiri (髪切り)kamikiri (髪切り)
* Mikoshi-nyūdō (見越入道)Mikoshi-nyūdō (見越入道)
* Wauwau (苧うに)Wauwau (苧うに)
* Furaribi (ふらり火)Furaribi (ふらり火)
* Inugamis (犬神)Inugamis (犬神)
* Ushi-oni (牛鬼)Ushi-oni (牛鬼)
* Yuki-onna (雪女)Yuki-onna (雪女)
* Nekomata (猫又)Nekomata (猫又)
* Nure-onna (濡女)Nure-onna (濡女)
* Yama-waro (山童)Yama-waro (山童)
* Uwan (うわん?)Uwan (うわん?)
* Nurarihyon (ぬらりひょん)Nurarihyon (ぬらりひょん)
*Šis straipsnis – apie buvusią geležinkelio stotelę piečiau Kauno, šalia Aleksoto. Apie veikiančią stotį prie Garliavos žr. Jiesios geležinkelio stotis.*
Koordinatės: 54°51′30″š. pl. 23°55′35″r. ilg.﻿ / ﻿54.8582°š. pl. 23.9263°r. ilg.﻿ / 54.8582; 23.9263

|  |
| --- |
|    **Jiesios geležinkelio stotelė** |
|  |
| *Jiesios stotelė ties pervaža 2023 m.* |
| **Adresas** | Jiesia (Kaunas) |
| **Atidaryta** | XX a. 1-oji pusė |
| **Uždaryta** | XX a. 2-oji pusė |
| **Peronų sk.** | 0 |
| **Kelių sk.** | 2 |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Legend |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↑ PALEMONAS ↑ |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | KAUNAS |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 1,1 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | *Aleksotas* |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 2,4 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ***Jiesia (stotelė)*** |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 2,5 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | *Pajiesys* |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 2,3 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | JIESIA |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↓ KAZLŲ RŪDA ↓ |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Jiesios geležinkelio stotelė** – buvusi stotelė Kauno miesto pietinėje dalyje, į vakarus nuo Jiesios rajono, šalia Kauno–Kybartų geležinkelio. Stotelė neveikia, išlikusi tik pervaža ir gretimi pastatai, aptverti triukšmo užtvaromis.

Istorija
--------

Stotelė veikė XX a. 1-ojoje pusėje. 1940 m. ja dar vykdavo keleivinių traukinių eismas iš Kauno į Rytprūsius. Ji buvo į šiaurę nuo Pajiesio stotelės. Po II pasaulinio karo stotelė panaikinta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos geležinkelių keleivinių traukinių tvarkaraštis (galioja nuo 1940-06-16). – Geležinkelio valdybos leidinys, Spindulys, 1940. // Psl. 2–3
2. ↑
Koordinatės: 54°40′39.94″ š. pl. 25°12′34.66″ r. ilg.﻿ / ﻿54.6777611°š. pl. 25.2096278°r. ilg.﻿ / 54.6777611; 25.2096278

| Lazdynų baseinas |
| --- |
|  |
| Vieta | Erfurto g. 13  Vilnius, Lietuvos vėliava Lietuva |
| Atidarytas | 2023 m. sausio 15 d. |
| Operatorius | VšĮ „Active Vilnius" |
| Statybos kaina | 35 mln. € |
| Talpa | 1,2 tūkst. |

**Lazdynų baseinas** – vienintelis 50 metrų ilgio baseinas Vilniuje. Pastatytas Senojo Lazdynų baseino vietoje.

Istorija
--------

2017 m. nutarta griauti Senąjį Lazdynų baseiną, o jo vietoje pastatyti naują 50 m baseiną su 25 m papildomu baseinu šuoliams į vandenį. Sudaryta 25,9 mln. € sąmata.

2019 m. statybų rangovas bankrutavo, statybos įšaldytos. 2020 m. statybas perėmė „Panevėžio statybos trestas".

2023 m. vasario 15 d. baseinas atidarytas. Atidarymo ceremonijoje dalyvavo Vilniaus meras Remigijus Šimašius, buvęs Lietuvos prezidentas Valdas Adamkus.

Techniniai duomenys
-------------------

Sportinis 50 m ilgio, 9 takų baseinas. Baseino gylis reguliuojamas ir gali būti pritaikytas baseino daliniam atskyrimui priklausomai nuo reikmių. Šalia baseino įrengta 1000 sėdimų vietų žiūrovams.

Sportinis 25 m ilgio baseinas turi šuolio į aukštį tramplinus ir bokštus, bei 200 sėdimų vietų žiūrovams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vilniuje lankytojams atidaromas Lazdynų baseinas
2. ↑  Naują Lazdynų baseiną išvydusios sporto žvaigždės ir džiaugėsi, ir apgailestavo: galbūt praradome vieną kitą gabų olimpietį
3. ↑  Vilniuje lankytojams atidaromas Lazdynų baseinas

Nuorodos
--------

* Lazdynų baseinas
Koordinatės: 55°43′52″š. pl. 24°32′57″r. ilg.﻿ / ﻿55.7310°š. pl. 24.5492°r. ilg.﻿ / 55.7310; 24.5492

|  |
| --- |
|    **Taruškų geležinkelio stotelė** |
|  |
| *Stoties pastatas 2014 m.* |
| **Adresas** | Taruškos |
| **Atidaryta** | 1901 m. |
| **Uždaryta** | XX a. pabaiga |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↑ JONIŠKĖLIS ↑ |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | PANEVĖŽYS |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 7,7 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | *Karšinauka* |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 4,9 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ***Taruškos*** |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 2,4 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | *Kulbiai* |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 2,8 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | *Rekstino miškas* |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↓ ŠVENČIONĖLIAI ↓ |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Taruškų geležinkelio stotelė** – buvusi stotis Taruškose (Panevėžio rajonas), prie Aukštaitijos siaurojo geležinkelio. Išlikęs medinis stoties pastatas (unikalus objekto kodas 21933), prekių sandėlis (33003) ir motodrezinos garažas (33004) – kultūros paveldo objektai.

Istorija
--------

Šalia stoties einantis geležinkelio ruožas
XIX a. pabaigoje pro Taruškas buvo nutiestas Aukštaitijos siaurasis geležinkelis, 1899 m. čia pastatyta stotis, atidaryta 1901 m.

XX a. pabaigoje stotis uždaryta, stoties pastatas 1996 m. įtrauktas į Kultūros vertybių registrą.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Архангельский А. С. Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР (справочник). – Москва, Транспорт, 1981.
3. ↑  „Objekto Nr. 21933 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
|  |
| --- |
| Austrijos vėliava*Flagge Österreichs* |
|  |
| Naudojimas |  Nacionalinė vėliava |
| Santykis | 2:3 |
| Priimta | 1945 m. gegužės 1 d. |
| Aprašas | Audeklas iš trijų lygių horizontalių juostų: raudonos (viršuje ir apačioje) ir baltos |

 Valstybinė vėliava. Proporcijos: 2:3
Austrijos prezidento vėliava
Austrijos valstybinė vėliava ant Ambasados pastato Vilniuje.
**Austrijos vėliava** (vok. *Flagge Österreichs*) – vienas oficialių Austrijos valstybės simbolių. Trispalvė vėliava, stačiakampio formos, sudalinta į tris vienodo aukščio horizontalias juostas: viršutinė raudona, vidurinė balta ir apatinė raudona.

Istorija
--------

Manoma, kad kartu su Danijos vėliava, Austrijos vėliava yra seniausios pasaulio vėliavos.

Pasak legendos vėliavą įteisino kunigaikštis Leopoldas V (1157–1194). Per kovą jo drabužis buvo išteptas krauju, o nusivilkus jį jis atrodė kaip vėliava.
Vėliavą nupiešė Austrijos kunigaikštis Frederikas II (paskutinis Babenbergų dinastijos atstovas) XIII amžiuje, išsilaisvinus iš Šventosios Romos imperijos. Suteiktame kunigaikščiui herbe, herbo laukas buvo padalintas į raudonas ir sidabrines (sidabro (*kaip metalo*) atitikmuo heraldikoje balta spalva) juostas.

Austrijos vėliava įteisinta 1919 metais. Panaikinta 1933 m. 1945 m. vėl įteisinta kaip nacionalinė Austrijos vėliava.

Simbolika
---------

Raudona spalva simbolizuoja patriotų kraują, pralietą už Austrijos laisvę ir nepriklausomybę. Balta – laisvės, monarchijos režimo nuvertimo simbolis.

Pagal įtvirtintą vėliavos spalvų oficialią versiją, balta spalva simbolizuoja Dunojaus upę kertančią Austrijos teritoriją iš rytų į vakarus.

| Vėliavos proporcijos ir spalvos |
| --- |
|
| Spalvų sistema | Raudona | Balta |
| Pantone | 186 C | White C |
| CMYK | 0, 100, 80, 5 | 0, 0, 0, 0 |
| RGB | 200, 16, 46 | 255, 255, 255 |
| HEX | #C8102E | #FFFFFF |

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Austrijos vėliava** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* www.austria.org Archyvuota kopija 2006-04-20 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**
* *Austrijos simboliai* **(**angl.**)**
* Austrijos vėliava **(**angl.**)**
* Austrijos vėliava **(**angl.**)**
* Vexilla-Mundi

**Europos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Airija · Albanija · Andora · Armėnija · Austrija · Azerbaidžanas · Baltarusija · Belgija · Bosnija ir Hercegovina · Bulgarija · Čekija · Danija · Didžioji Britanija (JK) · Estija · Graikija · Gruzija · Islandija · Ispanija · Italija · Juodkalnija · Kazachstanas · Kipras · Kroatija · Latvija · Lenkija · Lichtenšteinas · Lietuva · Liuksemburgas · Makedonija · Malta · Moldavija · Monakas · Norvegija · Nyderlandai · Portugalija · Prancūzija · Rumunija · Rusija · San Marinas · Serbija · Slovakija · Slovėnija · Suomija · Švedija · Šveicarija · Turkija · Ukraina · Vatikanas · Vengrija · Vokietija |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Herbai |
|  |
| --- |
| Straipsnių serija |
| Budizmas |
|  |
| 
Pagrindai
* + Devyni vienijantys teiginiai
	+ Taurusis aštuonialypis kelias
	+ Keturios tauriosios tiesos
	+ Trys brangenybės

 |
| 
Pagrindinės sąvokos
* + Trys būties požymiai:
	+ Nepasitenkinimas · Laikinumas · Nesavastingumas
	Dharma · Skandha · Šūnjata · Atbudimas · Nirvana · Atgimimas · Samsara · Sąlygotoji kilmė · Karma

 |
| 
Veikėjai ir vietovės
* + Mitologija · Sidharta Gautama  Buda · Bodhisatva  Piligrimystės vietovės

 |
| 
Mokyklos
* + Theravada  Hinajana · Mahajana · Vadžrajana · Lamaizmas  Čan · Dzen · Son

 |
| 
Tekstai
* + Tripitaka · Pali kanonas  Mahajanos sūtros

 |
| 
Sąvokos ir vardai
* + Sanskritiškos kilmės 
	Pali kalbos kilmės

 |
| Ž • A • R |

**Arhatas** (skr. अर्हत् = IAST: *arhat* „vertasis") – budizme vadinamas žmogus, pasiekęs visišką išsivadavimą iš klešų ir jau šiame gyvenime ištrūkęs iš samsaros rato.

Arhato sąvoka ir idealas susidarė ankstyvojoje budizmo theravados mokykloje. Arhatais buvo laikomi išskirtiniai vienuoliai (theravadoje netikima galimybe nušvisti pasauliečiams), jau šiame gyvenime pasiekę nubudimą. Iki arhato vienuolis turi nueiti kelių pakopų kelią: tapti srotalana („įstojusiu į srautą"), toliau sakridagaminu („kuris [į samsarą] grįšiąs tik kartą"), tada *anagaminu* („negrįšiančiu [į kamaloką]"). Anagaminas laikomas pasiekęs nirvaną ir tapęs lyg buda.

Tačiau kitos budizmo mokyklos kritikavo arhato išaukštinimą: mahajanos budistai teigė, kad arhatas, pasiekęs nirvaną, turėtų padėti kitiems siekti nušvitimo (t. y. tapti bodhisatva). Madhjamika taip pat arhatus laikė netobulais, kadangi Theravados praktikos, jų manymu, nėra tobulai išlaisvinančios. Būtent dėl arhatų reikšmės galutinai išsiskyrė ankstyvosios sthaviravados ir mahasanghikos mokyklos.

Išnašos
-------

1. ↑  Buswell, Robert E.; Lopez, David S. (eds.). *The Princeton Dictionary of Buddhism* **1**. Princeton University Press. ISBN 978-0-691-15786-3. doi:10.1093/acref/9780190681159.001.0001.
| Vėdelisvok. *Wedel* |
| --- |
|        |
| *Miesto rotušė* |
|  |
| 

VėdelisVėdelis

53°35′0″ š. pl. 9°42′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.58333°š. pl. 9.70000°r. ilg.﻿ / 53.58333; 9.70000﻿ (Vėdelis)Koordinatės: 53°35′0″ š. pl. 9°42′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.58333°š. pl. 9.70000°r. ilg.﻿ / 53.58333; 9.70000﻿ (Vėdelis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Šlėzvigas-Holšteinas Šlėzvigas-Holšteinas |
| **Apskritis** | Pinebergo apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 32 360  |
| **Plotas** | 33,82 km² |
| **Tankumas** (2011) | 957 žm./km² |
| **Altitudė** | 8 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.stadt.wedel.de |
|  **Vikiteka** | Vėdelis |

**Vėdelis** (vok. *Wedel*) – miestas Vokietijoje, Šlėzvigo-Holšteino žemėje. Įsikūręs ant dešiniojo Elbės upės kranto, yra maždaug 20 km į pietus nuo Elmshorno ir 17 km į vakarus nuo Hamburgo. Yra du muziejai, mėgėjų teatras, taip pat laivas-teatras, universitetas.

Istorija
--------

Rašytiniuose dokumentuose miestas pirmą kartą paminėtas 1212 m. tačiau nėra visiškai aišku, ar ten neminima kokia nors kita gyvenvietė tokiu pačiu pavadinimu. Pavadinimas reiškia 'tvenkinio krantas'. Greičiausiai taip pavadintas pagal nedidelį *Wedeler Aue* upelį, kuris kėlė kliūčių svarbiam vietos prekybos maršrutui. Priklausė Šauenburgo grafų valdoms.

Iki XVII a. mieste intensyviai prekiauta galvijais (ypač jaučiais). Trisdešimtmečio karo metu miesto ūkiai buvo smarkiai nualinti, dėl to smuko galvijų prekyba. Didžiojo maro laikotarpiu XVIII a. miestas buvo net keletą kartų sudegintas iki pamatų. 1848 m. vokiečių dauguma Šlėzvigo-Holšteino žemėje, įskaitant ir Vėdelį, sukilo prieš Danijos valdymą ir ketino prisijungti prie Vokietijos federacijos. 1864 m. į kraštą įsiveržus prūsų ir austrų kariams, buvo nutrauktas du šimtmečius trukęs Danijos valdymas. Miestas vėl pamažu ėmė klestėti. 1875 m. suteiktos miesto teisės. Antrojo pasaulinio karo metu britų karališkosioms oro pajėgoms bombardavus miestą, 70 % miesto tapo griuvėsiais. 1954 m. pradėti didelio masto atstatymo darbai.

Žymūs žmonės
------------

* Hellmuth Walter (1900–1980) – inžinierius ir išradėjas
| **Pijus Tiškevičius** |
| --- |
|  |
| Tiškevičiai |
| Lelija (herbas) |
| Lelija (herbas) |
|  |
| Gimė | apie 1759 m. |
| Mirė | 1858 m. (~99 metai)Logoiske |
| Tėvas | Felicijus Tiškevičius |
| Motina | Mosiecka |
| Sutuoktinis (-ė) | Liudvika Sierakauskaitė  Augusta Pliaterytė |
| Vaikai | Konstantinas Benediktas Stanislovas Tiškevičius  Eustachijus Tiškevičius |
|  |
|  **Vikiteka** | Pijus Tiškevičius |

**Pijus Tiškevičius** (lenk. *Pius Tyszkiewicz*, apie 1759 m. – 1858 m. Logoiske) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Lelijos herbo grafas Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas.

Biografija
----------

Tiškevičių dvaras Lahoiske
Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės Logoisko šakos. Tėvas Felicijus Tiškevičius. Motina Mosiecka. Brolis Domininkas Tiškevičius.

Jis gavo gerą išsilavinimą namuose, po to mokėsi Minske. 1794 metaisa dalyvavo Kosciuiškos sukilime. 

Pašventė save ūkinei veiklai, Lahoisko grafystės ekonominio rentabilumo stiprinimui. 1815 metais Lahoiske pastatė naujus rūmus ampiro stiliuje. Tęsė giminės kronikos rašymą, gerokai išplėtė Tiškevičių meno galeriją ir biblioteką. Nuolat vedė grafystės archyvą. Apdovanotas muzikiniai, organizavo kamerinius koncertus. Grojo smuiku.

Šeima ir vaikai
---------------

Pirmoji žmona Liudvika Sierakauskaitė, antroji žmona Augusta Pliaterytė, sūnūs Konstantinas Benediktas Stanislovas Tiškevičius, Eustachijus Tiškevičius.

Dvarai
------

Logoisko, Kapčiamiesčio dvarų valdytojas. 1800 m. jo rūpesčiu buvo iš pagrindų perstatyta, padidinta ir išpuošta Kapčiamiesčio Dievo Apvaizdos bažnyčia.

Veikla
------

1794 m. sukilimo dalyvis. 1814–1820 m. Borisovo bajorų maršalka.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pijus Tiškevičius*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XI t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1983. T.XI: Šternbergo-Vaisius, 325 psl.

Nuorodos
--------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLDK didikų giminės |
| --- |
|  |
| Lietuvių kilmės | 
Alšėniškiai • Astikai • Bilevičiai • Čartoriskiai • Daugirdai • Daumantai Siesickiai • Drazdauskai • Giedraičiai • Gelgaudai • Goštautai • Hlebavičiai • Kęsgailos • Manvydai • Naruševičiai • Nagurskiai • Olelkaičiai • Pacai • Radvilos • Sakaičiai • Sudimantaičiai • Zaleskiai |
|  |
| Rusėnų kilmės | 
Chodykinai • Chodkevičiai • Iljiničiai • Oginskiai • Ostrogiškiai • Puzinai • Sapiegos • Strutinskiai • Tiškevičiai • Valavičiai • Višnioveckiai |
|  |
| Vokiečių kilmės | 
Pliateriai • Tyzenhauzai |
|  |
| Totorių kilmės | 
Glinskiai |
|  |
| Lenkų kilmės | 
Kiškos • Kosakovskiai • Potockiai |
|  |
| Italų kilmės | 
Karpiai • Morikoniai |
|  |
| Portugalų kilmės | 
Goesai |

 |
Adolfas Hitleris
**Fiureris** (vok. *Führer*) − vokiškas titulas, reiškiantis *vadą*, *lyderį* arba *vedlį*. Šis titulas dažniausiai asocijuojamas su A. Hitleriu, kuris jį, kaip pavyzdį, paėmė iš Benito Musolinio titulo *Dučė* (it. *il Duce*) bei iš Džordžo Riterio fon Šonererio (Georg Ritter von Schönerer), kurio pasekėjai į jį kreipdavosi *fiureriu*. 

Kalbant apie vadovavimą, dabartinėje Vokietijoje šis žodis dažnai stigmatizuojamas dėl jo asociacijos su Hitlerine Vokietija, nors žodžio reikšmė *gidas* tebėra nepakitusi. Kitose kalbose žodis dažniausiai vartojamas kaip epitetas apibūdinti A. Hitleriui. Be to, daugelyje kalbų žodis pripažįstamas kaip skolinys.

Šis žodis taip pat buvo naudojamas dalyje karinių laipsnių pavadinimų (pvz. šturmbanfiureris, grupenfiureris ir kiti). Nacistinėje Vokietijoje fiureriu buvo vadinamas A. Hitleris, kuriam šis titulas atiteko 1934 m. rugpjūčio 2 d. po Hindenburgo mirties; remiantis naujuoju įstatymu, kuris sujungė prezidento ir kanclerio pareigas į fiurerio ir reichskanclerio bei suteikė Hitleriui vienvaldystę Vokietijoje. „Fiurerio principą" (*Führerprinzip*) labai propagavo nacių partija, kurios vienas iš žinomiausių šūkių buvo: „Viena tauta, viena valstybė, vienas vadas" (*Ein Volk, ein Reich, ein Führer*).

Maždaug iki 1955 m. VDR fiureriu buvo tituluojamas ir Josifas Stalinas.

Nuorodos
--------

* Fiurerio sąvoka (anglų k.)
Nepoliruotas aniolito pavyzdys, taip pat žinomas kaip „rubinas zoisite"
**Aniolitas**  – metamorfinė uoliena, sudaryta iš žalio zoisito, juodo ar tamsaus pargazito ir rubino (dažnai traktuojamas kaip mineralo zoisito rūšis iš Kenijos ir Tanzanijos). Terminas oficialiai nepripažintas metamorfinės uolienos pavadinimu. Pavadinimas kilo iš masajų kalbos žodžio *anyoli*, reiškiančio „žalias". Aniolitas dažnai vadinamas rubinu zoisite arba Tanganikos meniniu akmeniu.

Dėl kontrastingų spalvų aniolitas yra populiari medžiaga skulptūroms ir kitiems dirbiniams. Pirmą kartą atrastas Mundarara kasykloje, netoli Longido, Tanzanijoje, 1954 m.

2010 m. buvo iškastas akmuo, vadintas „Tanzanijos brankagmeniu" ir priklausęs neegzistuojančiai kompanijai „Wrekin Construction". Šis brangakmenis buvo neteisingai įvertintas 11 mln. svarais. Bet iš tikrųjų tai buvo aniolito luitas, kurio vertė apie 100 svarų. Galiausiai jis parduotas už 8000 svarų.

Išnašos
-------

1. ↑   Mindat
2. ↑  Metamorfinės uolienos, Terminų klasifikacija ir glosarijus, D. Fettes ir J. Desmons (sud.), Cambridge University Press
| **Sakura** |
| --- |
| Žydinčios sakurosŽydinčios sakuros |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Eilė: | Erškėtiečiai  *( Rosales)* |
| Šeima: | Erškėtiniai  *( Rosaceae)* |
| Pošeimis: | Slyviniai  *( Prunoideae)* |
| Gentis: | Slyva (gentis)  *( Prunus)* |

 |
| **Rūšys** |
| * *Prunus serrulata*
* *Prunus speciosa*
* *Prunus × yedoensis*
* *Prunus sargentii*
 |

**Sakuros** (nuo jap. 桜 = *sakura*) – bendras įvairių *Prunus* genčiai priklausančių medžių rūšių pavadinimas, įvardinantis dekoratyviai žydinčias japoniškas vyšnias. Dažniausiai kaip sakura įvardinama smailiadantė vyšnia (*Prunus serrulata*) ir įvairūs jos porūšiai (pavyzdžiui, *P. serrulata var. spontanea*, *P. serrulata var. speciosa*, *P. serrulata var. pubescens*), tačiau tai gali būti ir puošnioji vyšnia (*Prunus speciosa*), svyruoklinė vyšnia (*Prunus × yedoensis*), saržento vyšnia (*Prunus sargentii*) ir kt.

Paplitimas ir išvaizda
----------------------

Sakuros kilusios iš Rytų Azijos, auga Kinijoje, Korėjoje, Japonijoje. Medžiai pasiekia iki 20 metrų aukštį, tačiau dažnai auginamos kaip dekoratyviniai medžiai ir dėl genėjimo būna žemesni. Žiedai įvairių rožinių atspalvių, būna ir balti. Žydi anksti pavasarį, gausiai.

Šiuo metu paplitusi daugelyje šalių, aktyviai platinama Japonijos žmonių ir vyriausybės, kaip draugystės tarp šalių simbolis.

Reikšmė
-------

Tai svarbūs medžiai Japonijos kultūroje, jos žiedais gėrimasi per hanami šventę. Tai dažnas simbolis japoniškoje poezijoje, simbolizuojantis pavasarį bei trapų laikinumą.

Galerija
--------

* Japoniška vyšnia, dvigubo žiedoJaponiška vyšnia, dvigubo žiedo
* Žydintys medžiai IsėjeŽydintys medžiai Isėje
* Žiedai iš artiŽiedai iš arti
* Sakurų žiedai ant 1000 jenų banknotoSakurų žiedai ant 1000 jenų banknoto
* Sakurų žiedai ant 100 jenų monetosSakurų žiedai ant 100 jenų monetos

Šaltiniai
---------

1. ↑  Frederic, L. (2005). *Japan Encyclopedia.* Belknap Press of Harvard University Press, p. 109
2. ↑  Ambrosoli, M. (2007). *Botanical Progress, Horticultural Innovation and Cultural Changes, Volume 28.* Dumbarton Oaks Research Library and Collection, p. 129-130
3. ↑  Smailiadantė vyšnia (sakura) (Prunus serrulata) Archyvuota kopija 2019-02-18 iš Wayback Machine projekto. Medeinės parkai
4. 1 2  Buckley, S. (2009). *The Encyclopedia of Contemporary Japanese Culture.* Routledge, p. 63
Kiniška minkštaodžio vėžlio sriuba
**Vėžlienos sriuba** – iš vėžlio mėsos gaminamos sriubos ar troškiniai. Šie patiekalai egzistuoja įvairiose kultūrose ir dažniausiai laikomi delikatesiniais. 

JAV ir Jungtinėje Karalystėje vėžlienos sriuba paprastai ruošiama iš žaliojo vėžlio mėsos, JAV dar populiarus ir kaimaninis vėžlys. Azijos šalyse labiau paplitę patiekalai iš minkštaodžių vėžlių. Sriubai čia sunaudojamos beveik visos minkštos vėžlio dalys – mėsa, viduriai, oda. Dėl religinių – mitologinių priežasčių Kinijoje sriubai beveik nenaudojami ne minkštaodžiai vėžliai.

Šiuo metu daug kur vėžlio sriuba, kaip ir apskritai patiekalai iš vėžlių, yra nelegali, kadangi daug valgomų vėžlių rūšių yra nykstančios ir draudžiamos gaudyti. Kaimaninis vėžlys JAV yra viena išimčių, jo sriubos galima gauti įvairiuose restoranuose ar parduotuvėse – konservuotos skardinėse.

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* Vėžlienos sriubos paruošimas (vienas iš būdų)
* Post Gazette straipsnis[neveikianti nuoroda]
* itm online
* Kaimaninio vėžlio sriubos paruošimas