recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Audrius Giržadas** |
| --- |
|  |
| Audrius Giržadas (kairėje) su grupe Fusedmarc Eurovizijos konkurse Kijeve 2017 m. |
| Gimė | 1964 m. gegužės 17 d. (59 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | radijo ir televizijos žurnalistas, redaktorius, prodiuseris, laidų vedėjas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Audrius Giržadas** (g. 1964 m. gegužės 17 d. Vilniuje) – Lietuvos radijo ir televizijos žurnalistas, redaktorius, prodiuseris, laidų vedėjas.

Biografija
----------

1984 m. baigė J. Tallat–Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos fortepijono klasę. Vilniaus universitete studijavo žurnalistiką.

1986 m. Lietuvos televizijos muzikos redakcijoje pradėjo dirbti administratoriumi; kartu vedė laidas „10x10" ir „Centrinis ekspresas", bendradarbiavo rengiant lietuvių radijo laidas užsieniui. Nuo 1987 m. Lietuvos radijuje diktorius, taip pat rengė ir vedė radijo jaunimo redakcijos laidas. 1993 m. paskirtas Lietuvos radijo ir televizijos Užsienio ryšių direkcijos direktoriumi.

Nuo 1994 m. sausio iki 1995 m. vasario „LitPoliinter TV" televizijos direktorius. 1995 m. televizijos LNK direktorius, 1996–1997 m. – vyr. prodiuseris, 1997–1998 m. – generalinis direktorius. Rengė autorinę laidą „Šeštadienio pokalbiai", nuo 1997 m. – pokalbių šou „Audrius Giržadas pristato: įdomūs susitikimai".  Vėliau Lietuvos televizijos vyriausiasis prodiuseris.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 151 psl.
| Rupankas |
| --- |
| Rupanko ežerasRupanko ežerasRupanko ežeras |
| Vieta | Čilės vėliava Čilė (Los Lagosas) |
| Plotas | 226 km² |
| Kilmė | Ledyninė |
| Didžiausias gylis | 350 m |
| Įteka | Gaviota, Bonitas, Puleufu |
| Išteka | Rahujė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Rupankas

  |
| **Koordinatės** |  40°49′20″ p. pl. 72°28′40″ v. ilg.﻿ / ﻿40.82222°š. pl. 72.47778°r. ilg.﻿ / 40.82222; 72.47778Koordinatės: 40°49′20″ p. pl. 72°28′40″ v. ilg.﻿ / ﻿40.82222°š. pl. 72.47778°r. ilg.﻿ / 40.82222; 72.47778 |
|  |
|  Vikiteka | Rupankas |

**Rupankas** (isp. *Lago Rupanco*) – ežeras Čilėje, Los Lagoso regione, Osorno provincijoje, 45 km į pietryčius nuo Osorno, vakarinėse Andų pašlaitėse, 169 m aukštyje virš jūros lygio. Ežero ilgis iš rytų į vakarus 48 km, plotis iki 10 km. Šiauriau telkšo Pujehujė, piečiau – Ljankihujės ežeras. Ežero pietinėje dalyje yra dvi salos bei ilgas pusiasalis.

Ežero baseinas užima 15 124 km² plotą. Suteka kelios upės (didžiausios Gaviota, Bonitas ir Puleufu), išteka Rahujės upė. Šiauriniame ežero krante krenta El Kalsonsiljo krioklys.

Turizmas, žvejyba (gausu vaivorykštinių upėtakių, šlakių, *Percichthys trucha*). Prie ežero įsikūrusios gyvenvietės: Islotė, Piedras Negrasas, Puerto Rikas.

Ežero pavadinimas *Reipún-ko* mapučių kalba reiškia „drumzlinas vanduo".

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  LAGO RUPANCO, *visitchile.com'*
3. ↑  Pérez-Carmona, Daniel (1993). *Diccionario mapuche.* Antiyal.
*Kitos reikšmės – Aušra (reikšmės).*
**Aušra** – *iliustruotas laikraštis darbo žmonėms*, leistas 1911–1915 m. 1919 m. Vilniuje.

Istorija
--------

Įsteigė įsitikėjimo draugija (kunigai ir pasauliečiai), norėdama išsaugoti lietuvybę, gimtąją kalbą, meilę gimtajam kraštui. Pirmasis numeris pasirodė 1911 m. spalio 6 d. Ėjo kas dvi savaites, 1919 m. – savaitraštis. Spausdino M. Kuktos spaustuvė, vėliau „Švyturio" spaustuvė.

Leidinys skirtas Vilniaus krašto lietuviams. Supažindino su Lietuvos istorija, lietuvių grožine literatūra, rašė apie lietuvių padėtį Vilniaus krašte, spausdino žinias iš įvairių vyskupijų, iš Lietuvos, Rusijos ir kitų šalių, ragino lavintis, skaityti knygas, mokė ūkininkauti. Spausdino daug straipsnių religijos klausimais, nemažai didaktinio pobūdžio rašinių.

Paskelbė J. Baltrušaičio, S. Gimžausko, F. Kiršos, Maironio ir kitų kūrinių.

Leido priedus *„Gydytojas", „Mūsų ūkis"* ir kt.

**Leidėjas** Vladas Mironas.

**Redaktoriai:** Petras Kraujalis, Juozas Bakšys, Juozas Stankevičius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 43 psl.
| **Vincas Paukštys** |
| --- |
| Gimė | 1880 m. lapkričio 6 d.Senasis Daugėliškis, Daugėliškio valsčius, Švenčionių apskritis |
| Mirė | 1956 m. kovo 2 d. (75 metai)Majamis |
|  |
| Veikla | rašytojas, spaudos darbuotojas, visuomenės ir politinis veikėjas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Vincas Paukštys** (tikroji pavardė **Čibiras**, 1880 m. lapkričio 6 d. Senajame Daugėliškyje, Daugėliškio valsčius, Švenčionių apskritis – 1956 m. kovo 2 d. Majamyje) – lietuvių rašytojas, spaudos darbuotojas, visuomenės ir politinis veikėjas.

Biografija
----------

1896 m. atvykęs uždarbiauti į Liepoją, dirbo darbininku uoste. Dalyvavo lietuvių socialdemokratų veikloje. 1905–1907 m. revoliucijos dalyvis. 1905 m. areštuotas, 8 mėn. kalintas Švenčionių ir Lukiškių kalėjimuose. Paleistas dirbo Liepojos jūreivystės mokykloje raštvedžiu, daugeliui persekiojamųjų už politinę veiklą padėjo įsigyti dokumentus ir išvykti į užsienį.

1906 m. buvo įstojęs į Rusijos socialdemokratų darbininkų partiją, ten pasirinko *Paukščio* slapyvardį, kuris vėliau tapo pavarde. Policijai susekus, 1908 m. suimtas, 8 mėn. kalintas Liepojos kalėjime, paleistas už užstatą, advokatui Augustinui Janulaičiui padedant, emigravo į Didžiąją Britaniją, dirbo laikraščio „Rankpelnis" redakcijoje.

Nuo 1911 m. gyveno JAV, Bostone, 1911–1924 m. dirbo laikraščio „Keleivis" redakcijoje. 1913 m. išrinktas Amerikos lietuvių socialistų sąjungos pirmininku. 1914 m. dirbo laikraščio „Laisvė" redakcijoje Brukline, 1917–1929 m. – laikraščio vyr. redaktorius.

1919 m. – JAV komunistų partijos narys, vėliau – Amerikos lietuvių socialistų sąjungos (ALSS) narys. 1931–1936 m. dirbo Amerikos darbininkų literatūros draugijos iždininku.

Be žurnalistinio darbo, aktyviai reiškėsi teatro mėgėjų vaidinimuose. Parašė ir išvertė grožinės literatūros kūrinių.

Bibliografija
-------------

* *Meilės laipsniai jų išsivystyme*, 1914 m.
* *Laiškai pasmerktųjų mirtin*, 1914 m.
* *Šliselburgo bastilija*, 1914 m.
* *Apie Rusijos politines partijas*, 1918 m.
* *Ateities žiedo jaunuoliams skaitymai*, 1924 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 381 psl.
**Vilniaus žodis** – *visuomenės laikraštis*, leistas nuo 1929 m. lapkričio 27 d. iki 1939 m. rugsėjo 15 d. Vilniuje, Ludvisarska g. 8-12 (dab. Liejyklos g.).

Istorija
--------

Išleistas vietoje laikraščio „Vilniaus šviesa". Ėjo vieną-dukart per mėnesį, nuo 1934 m. – savaitraštis. Oficialiai leido ir redagavo Aleksandras Birinčikas, Jonas Murinas, Jonas Latvys, Vincas Žilėnas. Spausdino spaustuvė „Zorza" Vilniuje. Išėjo 372 numeriai. Leido priedus „Kūryba ir kritika", „Ūkininko žodis". Laikraščio leidimą nutraukė prasidėjęs Antrasis pasaulinis karas.

Rašė kultūros, švietimo, socialiniais klausimais, ragino saugoti lietuvių tradicijas, kultūrą, kalbą, spausdino lietuvių rašytojų kūrinius, straipsnius apie Lietuvos istoriją, informavo apie svarbiausius Vilnijos krašto, Lietuvos ir pasaulio įvykius. 

Bendradarbiavo Jonas Brundza, Jeronimas Cicėnas, Kristupas Čibiras, Valerija Čepulytė, M. Dauba, E. Deveikis, Aleksandras Dundulis, Stasys Kačanauskas, V. Kairiūkštis, Povilas Karazija, Mykolė Krinickaitė-Astaškienė, Jonas Laurinavičius, Bronius Lukoševičius, Matas Untulis, Antanas Valaitis ir kt. 

Faktiškai redagavo Danielius Alseika, Albertas Krinickas, Vincas Žilėnas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 564 psl.

Nuorodos
--------

* „Vilniaus žodis". E-paveldas.lt
**Vilnis** – JAV lietuvių socialistinės pakraipos laikraštis, ėjęs nuo 1920 m. balandžio 8 d. iki 1990 m. Čikagoje.

Istorija
--------

Įsteigė Vincas Andrulis. Leido „Vilnies" kooperatinė bendrovė. Iš pradžių savaitraštis, vėliau ėjo du kartus per savaitę, 1926–1970 m. – dienraštis, 1971–1979 m. – savaitraštis, nuo 1979 m. leistas du kartus per mėnesį.

Redakcijoje dirbo Fredas Abekas, R. Baranikas, Antanas Bimba, J. Gasiūnas, H. Jagminas (tikr. Bertulis), L. Jonikas, A. Jonikienė, P. Krakaitis, J. Marazienė, J. Mažeika, Rojus Mizara, Leonas Prūseika, V. Senkevičius, J. Siurba, A. Taraška. Anglišką skyrių redagavo J. Jakas, O. Juodaitytė, N. Gelbutaitė.

Vyriausieji redaktoriai
-----------------------

* Vincas Andrulis – 1920–1972 m.
* Stasys Jokubka – 1972–1990 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 564 psl.

Nuorodos
--------

* „Vilnis" 1979-1990 suskaitmenintas archyvas pas spauda.org

* „Vilnis" skenuoti puslapiai pas epaveldas.lt
| **Vincas Andrulis** |
| --- |
| Gimė | 1890 m. vasario 4 d.Gripiškės, Stakliškių valsčius |
| Mirė | 1972 m. gruodžio 10 d. (82 metai)Čikaga |
|  |
| Veikla | JAV lietuvių visuomenės veikėjas, spaudos darbuotojas |

**Vincas Andrulis-Andrulevičius** (1890 m. vasario 4 d. Gripiškėse, Stakliškių valsčius – 1972 m. gruodžio 10 d. Čikagoje) – JAV lietuvių visuomenės veikėjas, spaudos darbuotojas.

Biografija
----------

Baigė Stakliškių pradinę mokyklą. 1911 m. atvyko į JAV. Dirbo anglių kasyklose, gumos fabrike. 1916–1918 m. studijavo Valparaiso universitete (Indianos valstija). Su kitais 1919 m. įkūrė Lietuvių komunistų sąjungą. 1919–1920 m. bendradarbiavo laikraštyje „Kova", redagavo laikraštį „Žarija". 1920 m. su kitais Čikagoje įsteigė laikraštį „Vilnis" ir iki 1972 m. buvo jo vyriausiasis redaktorius. 

Iš rusų kalbos 1929 m. su P. Krakaičiu išvertė M. Gorkio romaną „Motina".

Bibliografija
-------------

* *Religija Sovietų Sąjungoj*, 1933 m.
* *Naujas karas*, 1934 m.
* *Ispanija*, 1937 m.
* *Didis pašaukimas*, publicistikos knyga, 1979 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 24 psl.
| **Vincas Daukšys** |
| --- |
| Gimė | 1868 m.Dilginė, Liudvinavo valsčius, Marijampolės apskritis |
| Mirė | 1942 m. kovo 16 d. (~74 metai)Niujorkas |
|  |
| Veikla | JAV lietuvių kultūros veikėjas, publicistas, vertėjas, redaktorius |

**Vincas Daukšys** (1868 m. Dilginėje, Liudvinavo valsčius, Marijampolės apskritis – 1942 m. kovo 16 d. Niujorke) – JAV lietuvių kultūros veikėjas, publicistas, vertėjas, redaktorius.

Biografija
----------

Mokėsi Suvalkų gimnazijoje. 1887 m. išvyko į JAV. Nuo 1887 m. bendradarbiavo leidiniuose „Lietuviškasis balsas", „Vienybė Lietuvninkų", „Apšvieta", kituose JAV lietuvių laikraščiuose ir žurnaluose. 1899 m. ir 1902 m. laikraščio „Vienybė Lietuvninkų" antrasis redaktorius. 1901–1902 m. redagavo laikraštį „Lietuvis", 1910 m. – „Progresas", 1911 m. – Amerikos lietuvių socialistų sąjungos leidinį „Kova". 1901–1902 m. ir 1902–1913 m. buvo JAV lietuvių knygų leidimo draugijos „Tėvynės mylėtojų draugija" pirmininkas. 

Išvertė iš anglų kalbos amerikiečių rašytojų kūrinių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 100 psl.
V. Žilys su Lietuvos kariuomenės uniforma ir ordinais tarpukariu
**Vincas Žilys** (1898 m. vasario 2 d. Pakruostėje, Panevėžio apskritis – 1972 m. spalio 9 d. Kaune) – Lietuvos visuomenės ir karinis veikėjas, brigados generolas.

Biografija
----------

### Išsilavinimas

Tarpukario Lietuvos generolai: S. Raštikis, E. Adamkavičius ir V. Žilys
1915 m. baigė penkias Panevėžio realinės gimnazijos klases. 1916 m. už Vokietijos okupacinės valdžios nurodymų nevykdymą suimtas, nuteistas 5 metus kalėti. Iki 1918 m. kovo mėn. kalintas Kupiškio ir Panevėžio kalėjimuose. Išėjęs į laisvę tęsė mokslus. 1919 m. vasario 17 d. baigė Panevėžio gimnaziją. 1919 m. liepos 6 d. baigė Kauno karo mokyklą. 1923 m. spalio 16 d. baigė Aukštuosius Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Vytauto karininkų kursus, suteiktas kapitono laipsnis. 1929 m. vasario 10 d. baigė Aukštųjų karininkų DLK Vytauto kursų artilerijos skyrių. 1929 m. rudenį išlaikė kandidato į Užsienio karo akademiją egzaminus, pasiųstas mokytis į Belgiją, Briuselio karo akademiją. Besimokydamas gavo majoro laipsnį. 1940 m. vasario 28 d. – kovo 29 d. tobulinosi Paryžiaus karo akademijos taktikos kursuose. 1941 m. tobulinosi Maskvos Felikso Dzeržinskio artilerijos akademijoje.

### Tarnyba

1918 m. atvykęs į Kauną, savanoriu įstojo į Lietuvos kariuomenę. Tarnavo eiliniu Kauno komendantūroje, 2-ojoje baterijoje, dalyvavo kovose dėl Lietuvos laisvės. 1922 m. spalio 19 d. 2-ojo artilerijos pulko būrio vadas, leitenantas, vėliau vyresnysis leitenantas.

Baigęs Briuselio karo akademiją, 1934 m. kariuomenės inspekcijos artilerijos skyriaus viršininkas, nuo 1935 m. artilerijos inspektorius. Suteikus pulkininko leitenanto laipsnį, perkeltas vadu į 3-ąjį artilerijos pulką. 1936 m. suteiktas artilerijos pulkininko laipsnis.

1940 m. vasarą SSRS okupavus Lietuvą, liko tarnauti Liaudies kariuomenėje. Jam buvo suteiktas Raudonosios armijos generolo majoro laipsnis. Prasidėjus SSRS–Vokietijos karui, suimtas, išvežtas į Sibirą. 1955 m. rugsėjo 1 d. paleistas iš tremties. 1955 m. spalio 2 d. grįžo į Lietuvą.

Įvertinimas
-----------

* 1928 m. gegužės 14 d. Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis
* 1928 m. gegužės 15 d. Lietuvos Nepriklausomybės 10-mečio jubiliejinis medalis
* 1928 m. lapkričio 23 d. Gedimino 4 laipsnio ordinas
* 1936 m. Latvijos III laipsnio Trijų žvaigždžių ordinas
* 1939 m. rugsėjo 8 d. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Zabielskas. Žilys Vincas.*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014. 771 psl.
2. ↑  Vakarų ekspresas 2002 m. lapkričio 22 d.
| Šaminis |
| --- |
| Vieta | Švenčionių raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,121 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,07 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Didžiausias gylis | > 22,5 m |
| Įteka | Šaminė |
| Išteka | Šaminė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Šaminis

  |
| **Koordinatės** |  55°12′39″ š. pl. 26°07′06″ r. ilg.﻿ / ﻿55.21083°š. pl. 26.11833°r. ilg.﻿ / 55.21083; 26.11833Koordinatės: 55°12′39″ š. pl. 26°07′06″ r. ilg.﻿ / ﻿55.21083°š. pl. 26.11833°r. ilg.﻿ / 55.21083; 26.11833 |

**Šaminis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, 9 km į šiaurę nuo Švenčionių, 3 km į pietryčius nuo Kretuono. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 0,74 km, plotis iki 0,26 km. Altitudė 156,1 m. Pietryčiuose yra didelė įlanka. Krantai žemi, daug kur supelkėję, šiaurvakarinė ežero įlanka gausiai užžėlusi vandens augalais, užpelkėjusi. Šiaurinė apyežerė miškinga, kitur plyti dirbami laukai, pievos.

Šaminio ežeru iš rytų į vakarus (iš į pietryčius telkšančio Šaminėlio) prateka Šventelės-Dėmės intakas (Žeimenos baseinas) Šaminė

Ežero rytinėje pakrantėje yra kaimas Seni Šaminiai. Rytine pakrante eina kelias  **4407**  Švenčionys–Reškutėnai–Rėkučiai .

Pavadinimas kilo nuo žuvies pavadinimo *šamas*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Šaminis (Švenčionių r.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 156
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 325
| **Vincas Gvazdinskas** |
| --- |
| Gimė | 1898 m. birželio 16 d.Pliopliai, Marijampolės apskritis |
| Mirė | 1942 m. (~44 metai)Uchta, Archangelsko sritis |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Vincas Gvazdinskas** (1898 m. birželio 16 d. Pliopliai, Marijampolės apskritis – 1942 m. Uchta, Archangelsko sritis) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1918 m. Marijampolėje baigė mokytojų kursus, 1919–1922 m. tarnavo savanoriu Lietuvos kariuomenėje. Dirbo Klaipėdos gubernatūros spaudos skyriuje. 1924–1925 m. Padėjo organizuoti šaulių laikraščio „Pajūrio sargas" leidimą, jame bendradarbiavo. 1926–1927 m. redagavo laikraštį „Klaipėdos garsas". Nuo 1927 m. „Lietuvos keleivis" antrasis redaktorius, 1930 m. – vyriausias redaktorius. 1935 m. laikraščio „Lietuvos aidas" korespondentas Klaipėdoje. Bendradarbiavo leidiniuose „Klaipėdos žinios", „Naujasis Tilžės keleivis", „Trimitas"", „Mūsų kraštas" ir kt.

Lietuvos žurnalistų sąjungos narys nuo 1931 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 160 psl.
| **Balys Vosylius** |
| --- |
| Gimė | 1915 m. rugsėjo 4 d.Vilnius |
| Mirė | 1981 m. liepos 13 d. (65 metai)Čikaga |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Balys Vosylius** (1915 m. rugsėjo 4 d. Vilniuje – 1981 m. liepos 13 d. Čikagoje, JAV) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1933 m. baigė Marijampolės mokytojų seminariją, 1933-1939 m. studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą Vytauto Didžiojo universitete.

1936-1938 m. žurnalo „Karys" specialiųjų skyrių redaktorius, 1938-1940 m. – žurnalo „Trimitas" redaktoriaus pavaduotojas. 1938 m. priimtas į Lietuvos žurnalistų sąjungą. 1940-1944 m. mokytojavo Kaune.

Pasitraukęs į Vokietiją, 1945-1948 m. Ingolštato lietuvių stovykloje redagavo žurnalą „Laiko žodis" ir biuletenį „Naujos žinios". Gyvendamas JAV, 1951 m. redagavo žurnalą „Nemunas" ir „Filadelfijos lietuvių bendruomenės biuletenį". Spaudoje paskelbė publicistinių straipsnių, novelių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 570 psl.
| Bezjėpranc. *Béziers* |
| --- |
|        |
| *Bezjė katedra* |
|  |
| 

BezjėBezjė

43°20′51″ š. pl. 3°13′08″ r. ilg.﻿ / ﻿43.34750°š. pl. 3.21889°r. ilg.﻿ / 43.34750; 3.21889﻿ (Bezjė)Koordinatės: 43°20′51″ š. pl. 3°13′08″ r. ilg.﻿ / ﻿43.34750°š. pl. 3.21889°r. ilg.﻿ / 43.34750; 3.21889﻿ (Bezjė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| **Regionas** | Langedokas-Rusijonas |
| **Departamentas** | Hero (departamentas) |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 74 028  |
| **Plotas** | 95,48 km² |
| **Tankumas** (2006) | 775 žm./km² |
| **Altitudė** | 17 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 34500 |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Bezjė |

**Bezjė** (pranc.  *Béziers*) – miestas pietų Prancūzijoje, Langedoko-Rusijono regione, Hero departamente, 12 km nuo Viduržemio jūros. Bezjė oro uostas, automobilių keliai ir geležinkeliai jungia Bezjė su Paryžiumi, Marseliu, Bordo, Barselona. Išplėtota traktorių, chemijos, elektrotechnikos, maisto pramonė, turizmas. Šalia miesto auginami vynmedžiai. Archeologijos, vyno muziejai.

Istorija
--------

Vienas seniausių Prancūzijos teritorijoje miestų. II amžiuje pr. m. e. keltų genties arekomitų centras *Betarra*. Romėnų laikais tapo veteranų kolonija. Nuo 418 m. – vestgotų centras. Nuo 752 m. frankų valstybės centras. XII a. – Karkasono vikontų rezidencija. XIII a. pradžioje – Katarų tvirtovė. Per kryžiaus žygį prieš albigiečius, 1209 m. miestas buvo sudegintas, o visi gyventojai – išžudyti. 1247 m. prijungtas prie Prancūzijos. Nuo IV a. iki 1802 m. buvo vyskupijos centras.

Architektūra
------------

Išlikę romėnų arenos griuvėsiai, gotikinė Šv. Nazarijaus katedra, romaninė Šv. Jokūbo bažnyčia, viduramžių akmeninis tiltas per Orbo upę. XVIII a. miesto Rotušės rūmai.

Šaltiniai
---------

1. ↑   *Béziers (Bezjė)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 136 psl.

Nuorodos
--------

* Oficialus miesto puslapis
**Blokada** – veiksmai, kuriais siekiama izoliuoti valstybės teritoriją ar jos dalį, nutraukiant jos ryšius su išore ir siekiant, kad blokuojama valstybė ar jos dalis paklustų blokados rengėjų reikalavimams. Blokada gali būti siekiama palaužti blokuojamos teritorijos karinę ar ekonominę galią, karines pajėgas, neleisti priešiškai pusei permesti karines pajėgas į kitus rajonus, priversti blokuojamąjį objektą kapituliuoti. Blokados gali būti skirstomos pagal šiuos požymius:

* *Pagal objektą* – jūros, sausumos, oro arba viską apimanti (visos teritorijos blokada). Blokados objektais gali būti valstybės, miestai, įtvirtinti rajonai, ekonominiai rajonai, salos, įlankos, karinės bazės, uostai.
* *Pagal mastą* – ilgojo nuotolio (blokada taikoma dideliame plote) ir uždaroji (taikoma prie blokuojamos teritorijos).
* *Pagal mastą, tikslus, naudojamas pajėgas ir priemones* – taktinė, operatyvinė ir strateginė.
* *Pagal pobūdį ir vykdymo sąlygas* – taiki ir karinė.

Taikia blokada laikoma, kai jos imamasi, turint Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos ar kitos tarptautinės organizacijos rezoliuciją. Taikios blokados atveju nutraukiami blokuojamojo objekto ryšiai su išore, o tarp valstybių nėra karo padėties. Karinės blokados atveju, blokuojamojo objekto ryšiai su išore nutraukiami karinėmis priemonėmis ir tarp abiejų valstybių turi būti karo padėties stovis, apie jį pranešant trečiosioms valstybėms. Karinė blokada neturi trukdyti trečiosioms valstybėms susisiekti su kitomis neutraliomis teritorijomis.

Vienas pirmųjų gerai žinomų šiuolaikinės blokados atvejų vyko nuo 1806 m. iki 1814 m. kai Jungtinę Karalystę bandė blokuoti Napoleono pajėgos.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Berlyno blokada
* Leningrado blokada
* Ekonominė blokada

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dainius Žalimas. Blokada*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 294 psl.
| Bluapranc. *Blois* |
| --- |
|        |
| *Tiltas Blua per Luaros upę* |
|  |
| 

BluaBlua

47°35′38″ š. pl. 1°19′41″ r. ilg.﻿ / ﻿47.59389°š. pl. 1.32806°r. ilg.﻿ / 47.59389; 1.32806﻿ (Blua)Koordinatės: 47°35′38″ š. pl. 1°19′41″ r. ilg.﻿ / ﻿47.59389°š. pl. 1.32806°r. ilg.﻿ / 47.59389; 1.32806﻿ (Blua) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| **Regionas** | Centras (Prancūzijos regionas) |
| **Departamentas** | Luara ir Šeras |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 47 854  |
| **Plotas** | 37,46 km² |
| **Tankumas** (2007) | 1 277 žm./km² |
| **Altitudė** | 63−135 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Blua |

**Blua** (pranc. *Blois*) – miestas centrinės Prancūzijos, Centro regione, tarp Orleano ir Turo, Luaros dešiniajame krante. Veikia oro uostas. Stiprios mašinų gamybos, kosmetikos, elektrotechnikos, farmacijos, poligrafijos, maisto pramonės šakos. Plėtojamas turizmas. Blua apylinkėse gausu vynuogynų, sodų.

Istorija
--------

Blua miestą įkūrė romėnai. Viduramžiais Blua buvo grafystės centras. 1171 m. mieste buvo nužudyta kelios dešimtys žydų, apkaltintų esą jie vykdę kruvinus ritualus. Nuo 1391 m. Blua priklausė Orleano kunigaikščiams. 1504 m. mieste pasirašyta Blua sutartis tarp Prancūzijos ir Ispanijos, kuria Neapolio karalystė priskirta Ispanijai, o šiaurinė Italija – Prancūzijai. XVI a. – Valua dinastijos karalių rezidencija. 1576 m. ir 1588 m. Blua rinkosi Prancūzijos Generaliniai luomai. Antrojo pasaulinio karo metu Blua buvo užėmęs Vermachtas.

Architektūra
------------

Išlikusi didžiulė Blua pilis. Šv. Mikalojaus, šv. Liudviko bažnyčios. Rotušė. 1724 m. pastatytas tiltas per didžiausią Prancūzijos Luaros upę.

Miestų partnerystė
------------------

|  |  |
| --- | --- |
| **Miestas** | **Šalis** |
| Veimaras |  Vokietija |
| Sigišoara |  Rumunija |
| Urbinas |  Italija |
| Hujė |  Vietnamas |

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Blois (Blua)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 293 psl.
2. ↑   The Martyrs of Blois
| Boris (Bh)
  |
| --- |
|  |
| Periodinė grupė | Metalas |
| Atomo numeris | 107
  |
| Išvaizda | ?Vaizdas:Bh,107.jpg |
| Atomo savybės
  |
| Atominė masė(Molinė masė) | [264] а.m.v. (g/mol) |
| Atomo spindulys | ? pm |
| Jonizacijos energija(pirmas elektronas) | ? kJ/mol (eV) |
| Elektronų konfigūracija | ? |
| Cheminės savybės
  |
| Kovalentinis spindulys | ? pm |
| Jono spindulys | ? pm |
| Elektroneigiamumas | ? (pagal Polingą) |
| Elektrodo potencialas | ? |
| Oksidacijos laipsniai | ? |
| Termodinaminės savybės
  |
| Tankis | 22 g/cm³ |
| Šiluminė talpa | ? J/(K·mol) |
| Šiluminis laidumas | ? W/(m·K) |
| Lydymosi temperatūra | ? K |
| Lydymosi šiluma | ? kJ/mol |
| Virimo temperatūra | ? K |
| Garavimo šiluma | ? kJ/mol |
| Molinis tūris | nan cm³/mol |
| Kristalinė gardelė
  |
| Kristalinė gardelė | ? |
| Gardelės periodas | ? Å |

**Boris** – cheminis periodinės elementų lentelės elementas, žymimas **Bh**, eilės numeris 107. Izotopų atominė masė nuo 260,12 iki 267,13. Nestabilus: stabiliausio izotopo borio-264 skilimo pusperiodis – 0,44 s. Kai kurių šaltinių duomenimis, stabiliausias yra boris-262, kurio skilimo pusperiodis 17 s.

Istorija
--------

Borį pirmąsyk susintetino Dubnos branduolinių tyrimų centre 1976 m. (Jurijaus Oganesiano vadovaujama grupė), bismutą-204 apšaudant chromo-54 branduoliais. Tada buvo sukurtas boris-261, kurio skilimo pusperiodis 11,8 milisekundės

1981 m. bandymą pakartojo vokiečių mokslininkai Darmštato Sunkiųjų jonų tyrimo institute (Gesellschaft für Schwerionenforschung, Institute for Heavy Ion Research) susintetinę stabilesnį izotopą borį-262. Kai kurie šaltiniai šią vėlesniają datą nurodo kaip borio sukūrimo datą.

Vokiečiai siūlė naująjį elementą pavadinti nilsboriu danų fizikos teoretiko Nilso Boro (Niels Bohr) garbei, tačiau rusai nesutiko ir norėjo jį pavadinti dubniu (tyrimų centrui įamžinti). Tada Tarptautinė teorinės ir taikomosios chemijos sąjunga (IUPAC) naujajam elementui suteikė laikiną (unnilseptium) pavadinimą (lot. "šimtas septintasis"), sutrumpintai **Uns**. 1994 m. IUPAC rekomendavo elementą pavadinti boriu, o dubnio vardas buvo suteiktas 105-ajam elementui. Nežiūrint vartojimo nepatogumo (painiojamas "boras" ir "boris"), šis pavadinimas buvo visuotinai priimtas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Boris*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 364 psl.
2. ↑

Vikižodynas
Bornholmas
Bornholmo vėliava
**Bornholmas** – Baltijos jūros sala, priklausanti Danijai, į šiaurę nuo Lenkijos ir apie 40 km į pietus nuo Švedijos. Salos plotas – 588,4 km², gyventojų – 40 215 (2014 m.).

Administracinis centras – Rionė (apie 15 000 gyventojų). Bornholmas – (*Bornholms Regionskommune*) yra atskiras Danijos administracinis vienetas, turintis savivaldą.

Pavadinimas
-----------

Pirmaisiais mūsų eros amžiais sala buvo vadinama *Burgundaholm* arba  *Burgondhar* („Burgundijos sala"), nes į salą atsikėlė burgundų gentys.

Istorija
--------

Pirmieji žmonės apsigyveno maždaug prieš 12 000 metų, tai buvo medžiotojų ir rinkėjų grupelės. Seniausios būstų liekanos datuojamos apie 7000 m. pr. m. e. Maždaug 4000 m. pr. m. e. įsigali žemdirbystė. Yra išlikę bronzos amžiaus piešinių olose bei kapinynų.

Geležies amžiaus radiniai (apie 500 m. pr. m. e. – apie 800 m. e.m) byloja apie intensyvius prekybinius mainus.

Pirmąsyk rašytiniuose raštuose sala kaip atskira karalystė paminėta 890 m. kurią maždaug 961–985 m. užgrobė danų karalius Haroldas I Mėlyndantis. Po to kelis amžius truko vidiniai konfliktai tarp bažnytinės ir karaliaus valdžios. XII a. pastatytos Hammershus (karaliaus) bei Lilleborg (vyskupo) pilys.

Bornholmo padėtis žemėlapyje
1643–1658 m. salą buvo užgrobusi Švedija, po to vėl grįžo Danijai, po to saloje įsivyravo taika, suklestėjo amatai.

Antrojo pasaulinio karo metu 1940 m. Bornholmo saloje išsilaipino Vokietijos kariuomenė. Po to, kai 1945 m. gegužės 8 d. Vokietija pasirašė besąlyginės kapituliacijos aktą, Bornholme dislokuoti vermachto likučiai atsisakė kapituliuoti, dėl to Rønne ir Nexø miestai buvo bombarduojami. Salose iki 1946 m. buvo sovietų armijos daliniai.

Kita informacija
----------------

Bornholmo liga – virusinė (*Coxsackie virus*) liga, pavadinta todėl, kad pirmąsyk buvo aptikta šioje saloje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bornholmas (Bornholm)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 368 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bornholmas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Virginija Krivickienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1952 m. kovo 20 d.Raišaičiai, Plungės rajonas |
| Mirė | 2023 m. rugpjūčio 28 d. (71 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Kairėnų kapinėse |
| Vaikai | Kristupas Krivickas |
|  |
| Veikla | žurnalistė, pedagogė |
|  |
| Alma mater | 1975 m. Vilniaus universitetas |

**Virginija Krivickienė** (1952 m. kovo 20 d. Raišaičiuose, Plungės rajone – 2023 m. rugpjūčio 28 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistė, pedagogė.

Biografija
----------

1970 m. baigė Plungės 3-ąją vidurinę mokyklą, 1975 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete – žurnalistikos specialybę.

1975–2005 m. Vilniaus universiteto Žurnalistikos katedros dėstytoja. Skaitė radijo žurnalistikos speckursą: radijo žurnalistikos istoriją, žanrus ir kt. 1995–1997 m. Lietuvos žurnalistikos centro programų koordinatorė. 1997–2005 m. – žurnalo „Mano ūkis" priedo „Ekonomika" redaktorė, o nuo 2005 m. – Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerijos Visuomenės informavimo skyriaus vyriausioji specialistė.

Bendradarbiavo Lietuvos radijo laidose „Radijas šeimai", Sveikata, programose vaikams ir moksleiviams. Nuo 1995 m. per Lietuvos radijo 2-ąją programą pradėjo naują tiesioginę psichologinių pašnekesių laidą „Pašnekesiai apie tave ir kitus". Paskelbė publikacijų Lietuvos radijo istorijos klausimais.  Žurnalistikos enciklopedijos straipsnių autorė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Po mamos netekties prabilo Kristupas Krivickas: atskleidė, kas nutiko. lrytas.lt. 2023-08-29. Nuoroda tikrinta 2023-08-29.
2. ↑
3. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 248 psl.
| Terpežys |
| --- |
| Ežeras nuo Terpežio kaimoEžeras nuo Terpežio kaimoEžeras nuo Terpežio kaimo |
| Vieta | Švenčionių raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,115 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,16 km |
| Kilmė | ledyninis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Terpežys

  |
| **Koordinatės** |  55°15′21″ š. pl. 25°53′34″ r. ilg.﻿ / ﻿55.25583°š. pl. 25.89278°r. ilg.﻿ / 55.25583; 25.89278Koordinatės: 55°15′21″ š. pl. 25°53′34″ r. ilg.﻿ / ﻿55.25583°š. pl. 25.89278°r. ilg.﻿ / 55.25583; 25.89278 |

**Terpežys** – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 6 km į vakarus nuo Kaltanėnų, Labanoro girioje (Žeimenos miške). Telkšo giliame, pailgame duburyje. Ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius 0,9 km, plotis iki 0,17 km. Altitudė 148,5 m. Krantai daugiausia aukšti, sausi, apaugę mišku, tik šiaurrytinis galas pelkėtas. Ties pietvakariniu galu už 10 m telkšo Žiotelės ežeras. Terpežio ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenos upės intako Luknelės baseinui.

Ežero rytiniame krante įsikūręs kaimas Terpežys.

Ežerėvardis *Terpežỹs* kilęs nuo tokio pat žodžio, reiškiančio „tarpežis, tarpas tarp ežių".

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 344
| **Vincas Jokubynas** |
| --- |
| Gimė | 1873 m. rugsėjo 29 d.Klinavas, Liubavo valsčius |
| Mirė | 1958 m. vasario 15 d. (84 metai)Čikaga |
|  |
| Veikla | JAV lietuvių visuomenės veikėjas, spaudos darbuotojas, redaktorius |

**Vincas Jokubynas** (1873 m. rugsėjo 29 d. Klinavas, Liubavo valsčius – 1958 m. vasario 15 d. Čikaga) – JAV lietuvių visuomenės veikėjas, spaudos darbuotojas.

Biografija
----------

Spaudos draudimo metais platino lietuvišką spaudą, buvo daraktorius. Už tai kalintas Kalvarijos kalėjime. 1895 m. emigravo į JAV.

Spaudoje bendradarbiavo nuo 1900 m. Nuo 1903 m. laikraščio „Katalikas", 1908–1910 m. žurnalo „Tėvynė", 1916–1917 m. laikraščio „Dirva", 1922–1925 m. „Amerikos lietuvis" redaktorius.  1907 m. Susivienijimo lietuvių Amerikoje centro valdybos pirmininkas. Dalyvavo Tėvynės mylėtojų draugijos, „Sandaros" draugijos veikloje. Nuo 1934 m. Čikagoje talkino radijo „Margutis" dviem lietuviškoms laidoms. 1941–1943 m. Lietuvai vaduoti sąjungos reikalų vedėjas.

Parašė publicistinių straipsnių, išvertė grožinės literatūros kūrinių, parengė lietuviškų kalendorių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 191 psl.
2. ↑  Domas Šniukas. *Vincas Jokubynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 686 psl.
*Kitos reikšmės – Pamarys (reikšmės).*
**Pamarys** – Šilutės ir Pagėgių krašto laikraštis, einantis nuo 1946 m. rugsėjo 29 d.

Istorija
--------

Iki 1950 m. buvo Šilutės apskrities laikraštis, 1950–1990 m. – LKP Šilutės rajono komiteto ir Liaudies deputatų tarybos leidinys leidinys, nuo 1990 m. gruodžio 8 d. – rajono laikraštis. Steigėja „Laikraščio Pamarys redakcija". Leidžia UAB „Litera".

1946 m. buvo leidžiamas kartą per savaitę, 1949–1953 m. – dukart, vėliau ėjo triskart, nuo 1990 m. – dukart per savaitę. Išeina antradieniais ir penktadieniais, 3-4 spaudos lankai. Spausdino UAB „Vakarų spaustuvė", Kretingoje. Tiražas 1946 m. – 1500 egz. 1987 m. – 15 500 egz. 1997 m. – 8000 egz. 2010 m. – 3003 egz.

Iki 1951 m. sausio 3 d. vadinosi „Šilutės tiesa", nuo 1951 m. – „Leninietis", nuo 1962 m. balandžio 24 d. – „Komunistinis darbas", nuo 1988 m. rugpjūčio 6 d. „Pamarys".

Redakcija
---------

Redakcijoje dirbo: Vytautas Lomsargis, R. Mašutis, Stasys Milinauskas, V. Milkevičius, Laima Ragauskienė, Lilija Valatkienė, Stasė Skutulienė.

Redaktoriai
-----------

* Zenonas Skeivys – 1946–1948 m.
* Vladas Šerelis – 1948–1951 m.
* M. Drapkinas – 1951–1953 m.
* Kostas Jucius – 1954–1962 m.
* Stasė Milevičienė – 1962–1989 m.
* Petras Skutulas – nuo 1989 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 372 psl.

Nuorodos
--------

* „Pamarys" elektroninis priedas
| **Vincenta Matulaitytė-Lozoraitienė** |
| --- |
| Gimė | 1896 m. liepos 19 d.Domeikai, Vilkaviškio apskritis |
| Mirė | 1987 m. (~91 metai)Roma |
| Tėvai | Vincas Matulaitis |
| Sutuoktinis (-ė) | Stasys Lozoraitis |
| Vaikai | Stasys LozoraitisKazys Lozoraitis |
|  |
| Veikla | visuomenės veikėja, žurnalistė |

**Vincenta Matulaitytė-Lozoraitienė** (1896 m. liepos 19 d. Domeikuose, Vilkaviškio apskritis – 1987 m. Romoje) – Lietuvos visuomenės veikėja, žurnalistė, pedagogė, moterų veiklos organizatorė, pirmoji Lietuvoje M. Montesori pedagoginės mokyklos idėjų skleidėja.

Biografija
----------

1914 m. baigė Peterburgo Šv. Kotrynos gimnaziją ir 1917 m. prancūzų kalbos kursus. 1929 m. įsteigė ir metus redagavo leidinį „Motina ir vaikas", 1937 m. – žurnalą „Moteris ir pasaulis". 1945 m. Romoje suredagavo du laikraščio „Lietuvių balsas" numerius.

Pedagogikos, moterų gyvenimo bei veiklos ir kitais klausimais rašė Lietuvos ir užsienio lietuvių laikraščiuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 304-305 psl.

Nuorodos
--------

* S. S. Lozoraičių muziejus[neveikianti nuoroda]
| **Virginijus Gaivenis** |
| --- |
| Gimė | 1966 m. kovo 31 d. (57 metai)Užpaliai, Utenos rajonas |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Vito Lingio premija
* Vinco Kudirkos premija
 |

**Virginijus Gaivenis** (g. 1966 m. kovo 31 d. Užpaliai, Utenos rajonas) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1991 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę.

1987–1990 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa" korespondentas, 1991–1995 m. dienraščio „Respublika" Teisėsaugos skyriaus redaktorius. 1995–1997 m. savaitraščio „Verslo žinios" reporteris. Daugiausia rašė teisėtvarkos ir teisėsaugos temomis. Nuo 1996 m. LNK televizijos laidos „Abipus sienos" žurnalistas.  Nuo 2002 m. prodiuserinės kompanijos „Virginijaus studija" vadovas, LNK laidos „Abipus sienos" prodiuseris.

Įvertinimas
-----------

* 1993 m. – Vito Lingio premija.
* 1994 m. – K. ir J. Bobelių premija.
* 1996 m. – Demokratinio spaudos fondo konkurso „Spauda stabdo korupciją" laureatas.
* 1998 m. – Vinco Kudirkos premija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 142 psl.
| **Vladas Civinskas** |
| --- |
| Gimė | 1913 m. spalio 9 d.Marijampolė |
| Mirė | 1987 m. liepos 10 d. (73 metai)Čikaga |
|  |
| Veikla | žurnalistas, knygų leidėjas |

**Vladas Civinskas** (1913 m. spalio 9 d. Marijampolė – 1987 m. liepos 10 d. Čikaga) – Lietuvos žurnalistas, knygų leidėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Marijampolės Rygiškių Jono gimnazijoje, nuo 1932 m. – Marijampolės mokytojų seminarijoje, nuo 1936 m. studijavo Vytauto Didžiojo universitete.

Nuo 1930 m. bendradarbiavo laikraščiuose „Suvalkietis", „Lietuvos žinios", „Lietuvos ūkininkas", „Lietuvos aidas" ir kitur. Periodinėje spaudoje skelbiamus rašinius pasirašinėdavo kriptonimais V. Civ. V. Dav. J. K. (m), J. E ir kt. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 

Nuo 1948 m. gyveno JAV. Nuo 1952 m. Čikagoje vadovavo lietuvių leidyklai „Terra", kuri šeštame – septintame dešimtmetyje tapo viena svarbiausių lietuvių leidyklų JAV. Išleido J. Aisčio, K. Binkio, B. Brazdžionio, V. Daugirdaitės-Sruogienės, P. Joniko, M. Katiliškio, J. Savickio, B. Sruogos, A. Škėmos, A. Vienuolio, Vydūno, kitų lietuvių autorių knygų, bei vertimų. Parengė įvairių tautų pasakų rinkinių.

Bibliografija
-------------

* Buvo kartą karalius, pasakos, parengė, 1947 m.
* Sidabro lietus, pasakos, parengė, išleista 1990 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 86 psl.
2. ↑  Stasė Matulaitytė. *Vladas Civinskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 160 psl.
| **Vytautas Bačius** |
| --- |
| Gimė | 1932 m. balandžio 20 d.Paškonys, Želvos valsčius |
| Mirė | 2020 m. kovo 11 d. (87 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | filologas, televizijos žurnalistas |
|  |
| Alma mater | 1957 m. Vilniaus universitetas |

**Vytautas Bačius** (1932 m. balandžio 20 d. Paškonyse, Želvos valsčiuje – 2020 m. kovo 11 d. Vilniuje) – Lietuvos filologas, televizijos žurnalistas.

Biografija
----------

1952 m. baigė Ukmergės 2-ąją vidurinę mokyklą, 1957 m. – Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultetą.

1962–1976 m. Lietuvos radijo ir televizijos komiteto Paskutiniųjų žinių redakcijos korespondentas, vyresnysis redaktorius, „Dienos reportažų" laidos organizatorius ir vedėjas. 1976–1981 m. Eltos ir TASS korespondentas, Eltos apžvalgininkas, 1981–1993 m. – Lietuvos radijo ir televizijos komiteto Radijo propagandos redakcijos darbuotojas. Parengė ir vedė laidas „Ekonomikos komentarai", „Studija", „Vilnius ir vilniečiai". 1993–1994 m. – UAB „Baltijos televizija" redaktorius, nuo 1994 m. – TV3 (buv. Tele-3) žinių skyriaus reporteris, direktorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 47 psl.
| **Vytautas Česnulis** |
| --- |
| Gimė | 1936 m. vasario 14 d.Moliadugnis, Varėnos valsčius |
| Mirė | 2022 m. balandžio 26 d. (86 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Karveliškių kapinėse |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, istorikas |
|  |
| Alma mater | 1959 m. Vilniaus universitetas |

**Vytautas Valentinas Česnulis** (1936 m. vasario 14 d. Moliadugnyje, Varėnos valsčiuje – 2022 m. balandžio 26 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, istorikas.

Biografija
----------

1946 m. baigė pradinę mokyklą gimtajame sodžiuje, 1954 m. – Varėnos vidurinę mokyklą, 1959 m. – Vilniaus universitete – žurnalistikos specialybę.

Nuo 1959 m. žurnalo „Komunistas" vyr. literatūrinis darbuotojas. 1964–1968 m. žurnalo „Mokslas ir gyvenimas" visuomeninių mokslų skyriaus vedėjas, 1968–1972 m. – Pataisos darbų įstaigų valdybos daugiatiražio laikraščio „Gyvenimas – mokykla" redaktorius, vyresnysis instruktorius lektorius. 1972 m. perėjo dirbti į Valstybinį televizijos ir radijo komitetą, nuo 1985 m. – Lietuvos radijo Informacijos redakcijos redaktorius. Pagrindinės temos – kultūra, mokslo istorija, kraštotyra, tarptautinė politika. 

2001 m. išėjęs į pensiją parengė ir atskiromis knygomis išleido kraštotyros ir istorijos darbų. Archyvinių dokumentų analize pagrįstus jo rašinius spausdino laikraštyje „Voruta".

Nuo 1967 m. buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.

Bibliografija
-------------

* Iš Varėnos II parapijos ir Vilniaus arkivyskupijos istorijos: prisiminimai. – Vilnius: Rotas, 2006 m.
* Senoji Perlojos bažnyčia, 2006 m.
* Moliadugnis ir jo apylinkės, I leidimas – 2007 m. II leid. – Vilnius: Rotas, 2008 m. ISBN 978-9955-832-16-4
* Varėnos krašto šauliai 1919–1940. – Vilnius: Lietuvos krašto apsaugos ministerija: Lietuvos šaulių sąjunga, Arx Baltica, 2008 m. ISBN 978-9955-39-013-8
* Perlojos bažnyčios. – Vilnius: Rotas, 2008 m. ISBN 978-9955-832-22-5
* Poringė apie Mergežerio sodžių – 2011 m.
* Varėnai 150 metų – 2012 m.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Mirė žinomas žurnalistas, kraštotyrininkas Vytautas Valentinas Česnulis. lzs.lt. 2022-04-26. Nuoroda tikrinta 2022-04-28.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 90 psl.
**Įgula** – tvirtovę, fortifikacijos statinį (fortą, bastioną ir t. t.), įtvirtintą rajoną, kartais ir neįtvirtintą miestą ar gyvenvietę ginantys kariai, kariuomenės daliniai.

Įgula taip pat vadinami ir mieste nuolat ar laikinai dislokuoti kariniai daliniai, karinės mokyklos. Kai mieste stovi ne vienas, o keli daliniai, mieste paskiriamas įgulos vadas, organizuojama įgulos tarnyba.

Seniau taip pat vartotas terminas *garnizonas* (pranc. *garnison* < *garnir* 'ginkluoti', plg. angl. *garrison*).

Įgulos tarnyba
--------------

Įgulos tarnyba palaiko karių drausmę mieste, garantuoja kasdienį kariuomenės gyvenimą ir kovinį rengimą, organizuoja karinių vienetų išvykimą pagal kovos pavojaus signalą. Įgulos tarnybą valdo komendantūra.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Įgula*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 750 psl.
2. ↑  *Įgulos tarnyba*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 750 psl.
**Šalčininkų spaustuvė** – spaustuvė, įkurta 1950 m. Šalčininkuose.

Istorija
--------

Iš pradžių spausdino tik lenkų kalba laikraštis „Ojczyzna Radziecka", 1951–1953 m. – MTS laikraščius: Eišiškių „Stalino keliu" (lietuvių ir lenkų k.), Jašiūnų „Stachanovskij trud" (rusų ir lenkų k.), Šalčininkų „Darbo vėliava" (lietuvių ir lenkų k.), nuo 1954 m. – rajono laikraštį rusų kalba „Sovetskaja Rodina", nuo 1958 m. laikraštį „Tarybinė tėvynė".

1973 m. spaustuvė rekonstruota. Eišiškių rajono administracinį centrą perkėlus į Šalčininkus, prie spaustuvės prijungtas Eišiškių skyrius. Vėliau Šalčininkų spaustuvė prijungta prie Alytaus spaustuvės. Turėjo 4 linotipus, 3 plokščias ir tigelines spaudos magmas. Spausdino trikalbius laikraščius „Lenino priesakai", „Šalčia".

1991 m. sausio mėn. Šalčininkų skyrius atsiskyrė nuo Alytaus spaustuvės ir tapo savarankiška poligrafijos įmone – valstybine spaustuvė, vėliau valstybinės leidybinės įmonės „Šalčia" spaustuvė, o nuo 1994 m. – UAB „Šalčios kraštas" spaustuvė, spausdino laikraštį Šalčia (lietuvių ir rusų k.), blankus, smulkius spaudinius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 482-483 psl.
| Šartraspranc. *Chartres* |
| --- |
|        |
| *Šartro katedra* |
|  |
| 

ŠartrasŠartras

48°27′21″ š. pl. 1°29′03″ r. ilg.﻿ / ﻿48.45583°š. pl. 1.48417°r. ilg.﻿ / 48.45583; 1.48417﻿ (Šartras)Koordinatės: 48°27′21″ š. pl. 1°29′03″ r. ilg.﻿ / ﻿48.45583°š. pl. 1.48417°r. ilg.﻿ / 48.45583; 1.48417﻿ (Šartras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| **Regionas** | Centras (Prancūzijos regionas) |
| **Departamentas** | Eras ir Luara |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 39 767  |
| **Plotas** | 16,85 km² |
| **Tankumas** (2007) | 2 360 žm./km² |
| **Altitudė** | 121−161 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Šartras |

**Šartras** (pranc. *Chartres*) – miestas centrinėje Prancūzijoje, Centro regione, Ero ir Luaros departamento centras. Veikia oro uostas, geležinkeliai ir automagistralės jungia Šartrą su Paryžiumi ir kitais Prancūzijos miestais. Išplėtotos elektrotechnikos, kosmetikos, parfumerijos, automobilių dalių gamybos, maisto pramonės šakos. Plėtojamas turizmas. Dailės, gamtos, priešistorės muziejai.

Istorija
--------

Romėnų laikais vietovė vadinta *Carnutum* ir buvo keltų karnetų genties centras. Viduramžiais, nuo IV a. Šartras buvo vyskupijos centras. 858 m. miestą sudegino normanai. Nuo 1286 m. Šartras tapo Prancūzijos karaliaus domeno dalimi. Nuo 1528 m. Šartro kunigaikštystės centras. Šartro katedroje 1594 m. karūnuotas Henrikas IV Burbonas. Smarkiai nukentėjo per Antrąjį pasaulinį karą.

Architektūra
------------

Šartras ypač žinomas ant kalvos XII−XIII a. pastatyta gotikos stiliaus Dievo Motinos katedra, įtraukta į Pasaulio paveldo sąrašą. Miestas taip pat garsėja gotikos stiliaus šv. Petro, šv. Andriejaus bažnyčiomis, išlikusiais Vyskupų rūmais, senamiestį juosiančiu bulvarų žiedu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Chartres (Šartras)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 30-31 psl.
„Šeimininkė" 1990 m. Nr. 2
**Šeimininkė** – *visų Lietuvos moterų laikraštis*, ėjęs kaip „Ūkininko patarėjo" priedas 1937–1940 m. ir nuo 1990 m. Kaune.

Istorija
--------

1937–1940 m. du kartus per mėnesį leido Žemės ūkio rūmai. Rašė sveikatos, šeimos, švietimo, auklėjimo klausimais, spausdino įvairius praktinius patarimus. Išėjo 99 numeriai.

Lietuvos moterų savaitinis laikraštis, leidžiamas nuo 1990 m. balandžio mėn. Kaune, kaip atkurtas 1937–1940 m. ėjęs to paties pavadinimo leidinys. Iki 1992 m. ėjo kaip savaitraščio „Ūkininko patarėjas" priedas, vėliau savarankiškas, nuo 2011 m. – žurnalas. Rašo namų ūkio, buities ir šeimos klausimais. Tiražas 1990 m. – 67 000 egz. 1997 m. – 50 800 egz. 2010 m. – 20 000 egz.

Redaktorės
----------

* Dalia Juškienė – 1990–1993 m. ir nuo 2010 m.
* Danutė Junevičienė – 1993–2010 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 485 psl.

Nuorodos
--------

* „Šeimininkė". E-paveldas.lt
* „Šeimininkė" (Ūkininko patarėjas) Archyvuota kopija 2010-11-04 iš Wayback Machine projekto.
Dvistiebė škuna *Atalanta*
Vienintelė pasaulyje septynstiebė škuna *Thomas W. Lawson*
**Škuna** (ol. *schoener*) – burinio laivo tipas, turintis ne mažiau kaip du stiebus su įstrižomis burėmis.

Aprašymas
---------

Pagal įrangos tipą škunos skirstomos į gafelines, bermudines, stakselines, marselines ir bramselines. Bramselinė škuna nuo marselinės skiriasi esančia bram-stenga ir viena papildoma tiesia bure – bramseliu. Todėl marselines ir bramselines dvistiebes škunas (ypač su brifoku) lengva supainioti su brigantina. Nepriklausomai nuo įstrižų burių tipo (gafelinių ar bermudinių), škuna gali būti marselinė (bramseline). Škunos buvo mažos grimzlės, todėl galėjo plaukioti sekliuose vandenyse.

Istorija
--------

Pirmieji laivai su škuniniu takelažu pasirodė dar XVII a. Nyderlanduose ir Anglijoje, bet labiausiai paplito Amerikoje. Jie turėjo du stiebus su gafelinėmis burėmis ir buvo naudojami kabotažiniams pervežimams. XVII – XVIII amžiuose buvo pagrindiniais piratų laivais Karibų jūroje.

XIX a. pabaigoje garlaivių konkurencija privedė prie komandinių laivų mažinimo. Dėl įrangos paprastumo ir lengvo valdymo, būtent škunos galėjo konkuruoti su garlaiviais. Daugiausiai buvo statomos dvistiebės ir tristiebės škunos, rečiau keturstiebės, penkiastiebės ar šešiastiebės. 1902 m. Kvinsio mieste, Masačusetse (JAV), į vandenį buvo nuleista vienintelė pasaulyje septynstiebė škuna pavadinimu „Thomas W. Lawson". Ši škuna buvo skirta anglies plukdymui. Kiekvienas iš plieninių stiebų buvo 35 m aukščio, ir svėrė 20 t. Jų pratęsimui buvo naudojamos 17 metrų medinės stengos. Jūreivių darbą lengvino įvairūs mechanizmai. Neturinti variklio škuna, buvo aprūpinta garu varomu vairu, garinėmis gervėmis, elektros sistema ir netgi telefoniniu tinklu. Po Pirmojo pasaulinio karo, kai trūko prekybinių laivų, amerikiečiai, turintys puikių miškų, pastatė daug įvairaus dydžio škunų, turinčių nuo trijų iki penkių stiebų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Škuna*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013. 228 psl.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Škuna** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |