recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Buvęs Barkūniškio dvaro kumetynas Kėdainių raj.
**Kumetynas** – dvaro samdinių darbininkų, kumečių gyvenamieji namai, pirkia.

Istorija
--------

Kumetynas priklausė dvaro sodybos kompleksui. XVIII a. pabaigoje–XX a. viduryje kumetyne buvo įkurdinami samdomi, dvaro ūkyje dirbę darbininkai – kumečiai ir jų šeimos. Samdinių apgyvendinimui dvaro sodyboje buvo pastatomas tam skirtas gyvenamasis pastatas, dvarininkas leido laikyti gyvulius, skirdavo sklypą šeimos daržui. Priklausomai nuo dvaro valdų dydžio, jam galėjo priklausyti ne vienas, o daugiau kumetynų, pvz. Jašiūnų dvare buvo 3, Pakruojo dvare – 9 kumetynai.

Kaip visuomenės sluoksnis kumečiai išnyko, Lietuvoje įsitvirtinus sovietinei valdžiai, per 1940–1941 m. žemės reformą. Kumetynai, dažnai buvę erdvūs statiniai, kolūkiniais metais buvo paversti daugiabučiais būstais.

Istoriniuose aprašymuose minėtas kumetynuose buvęs samdinių išnaudojimas, vyravęs skurdas šiais laikais kumetyno sąvokai suteikia neigiamą prasmę, siejančią su tamsiu, asocialiu gyvenimu, vargana tikrove.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kumetynas. *lkz.lt*
2. ↑   *Kumetynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007
3. ↑  Algirdas Pilvelis. Skurdo paveldas. *aidas.lt*

Nuorodos
--------

* Kultūros vertybių registras. Lietuvos dvarų kumetynai Archyvuota kopija 2016-11-19 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 54°20′46″ š. pl. 23°44′47″ r. ilg.﻿ / ﻿54.34611°š. pl. 23.74639°r. ilg.﻿ / 54.34611; 23.74639



| Kumečių tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Alytaus rajonas) |
| Plotas | 0,082 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,83 km |
| Vidutinis gylis | 2,3 m |
| Didžiausias gylis | 3,6 m |
| Įteka | Metelytė, bevardis upelis |
| Išteka | Metelytė |

**Kumečių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Alytaus rajone, 7 km į pietryčius nuo Simno, Kumečių gyvenvietės pietiniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Metelytės upelį (Peršėkės intakas) 3 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,79 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 103,9 m. Krantai daugiausia aukštoki, sausi. Šiauriniame krante auga miškelis, aplink plyti dirbami laukai ir pievos. Vakariniame krante įsikūręs Viešnagių kaimas, rytiniame – Buckūnų kaimas. Rytine pakrante eina kelias  **1108**  Peršėkininkai–Buckūnai .

Tvenkinys įrengtas 1968 m.

Šaltiniai
---------

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
*Šis straipsnis apie Rusijos upę. Apie Japonijos upę skaitykite straipsnyje Kuma (Japonija).*

| Kuma |
| --- |
| Kuma Neftekumsko apylinkėse Kuma Neftekumsko apylinkėse |
| **Ilgis** | 802 km |
| **Baseino plotas** | 33 500 km² |
| **Vidutinis debitas** | 10,9 m³/s |
| **Ištakos** | Kaukazo kalnai |
| **Žiotys** | (Kaspija) |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija |

**Kuma** (rus. *Кума*) – upė Rusijoje, Šiaurės Kaukaze. Prasideda Karačajų Čerkesijoje, Kaukazo kalnų Uoliniame kalnagūbryje. Teka į šiaurės rytus, pradžioje kaip kalnų upė, toliau teka Stavropolio kraštu, už Mineralinių Vandenų virsta lygumų upe, pradeda daryti meandras, skaidytis į protakas. Už Neftekumsko Kuma patenka į Pakaspijo žemumą, kur išsiskiria į kelias protakas, sudarančias ribą tarp Dagestano ir Kalmukijos, kurios paprastai Kaspijos jūros nepasiekia.

Pagrindiniai intakai – Podkumokas, Zolka, Darja (dešinieji), Tomuzlovka, Sausasis Karamykas, Drėgnasis Karamykas, Drėgnoji Buivola (kairieji).

Vanduo labai drumzlinas. Upės vanduo naudojamas drėkinimui, atsišakoja Tersko-Kumos, Kumos-Manyčiaus kanalai. Patvenkta Otkaznojės tvenkiniu.

Prie Kumos įsikūrę miestai: Mineraliniai Vandenys, Zelenokumskas, Budionovskas, Neftekumskas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 239
Koordinatės: 54°54′03″š. pl. 23°54′37″r. ilg.﻿ / ﻿54.900865°š. pl. 23.910203°r. ilg.﻿ / 54.900865; 23.910203

|  |
| --- |
| MRU Viešojo saugumo akademija |
| Įkurtas | 1944 m. |
| Dekanas | prof. dr. Snieguolė Matulienė |
| Vieta | Maironio g. 27 Kaunas, Ateities g. 20 Vilnius |
| Svetainė | [hhttps://www.mruni.eu/akademiniai-padaliniai/viesojo-saugumo-akademija/] |

**MRU Viešojo saugumo akademija** – Mykolo Romerio universiteto akademija, įsikūrusi Kaune ir Vilniuje. Dekanė prof. dr. Snieguolė Matulienė. 

Akademijoje rengiami viduriniosios grandies statutiniai pareigūnai policijos, valstybės sienos apsaugos ir kitoms teisėsaugos institucijoms. Akademijoje vykdomos bakalauro ir magistrantūros studijos.

Istorija
--------

Nuo 1944 iki 1990 m. Kaune veikė TSRS vidaus reikalų ministerijai priklausiusi **Specialioji vidurinė milicijos mokykla**. Ji buvo įsikūrusi tame pačiame pastate K. Donelaičio g. 68/Maironio g. 27, kuriame tarpukariu dirbo Laikinosios sostinės valdžios įstaigos ir tebesimoko dabartiniai viešosios tvarkos saugotojai.

1991 m. čia įsikūrė **Aukštesnioji policijos mokykla**. Jos bazėje nuo 1997 m. veikė **Lietuvos teisės akademijos**, o nuo 2007 m. – Mykolo Riomerio universiteto **Kauno policijos fakultetas**, dabar – MRU Viešojo saugumo fakultetas (mokomasis korpusas, biblioteka).

Nuo 1954 m. fakultetas užima patalpas paminklinėje Kauno evangelikų reformatų bažnyčioje (fizinio rengimo salė, valgykla).

Studijų programos
-----------------

### Bakalauro

* Teisė ir ikiteisminis procesas
* Teisė ir kriminalistika
* Teisė ir policijos veikla
* Teisė ir valstybės sienos apsauga

### Magistrantūros

* Aplinkosaugos teisė
* Ikiteisminis procesas
* Teisė ir policijos veikla

Katedros
--------

* Humanitarinių mokslų katedra
* Policijos veiklos katedra
* Teisės katedra
* Valstybės sienos apsaugos katedra

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kaip Kaunas tapo laikinąja sostine?

Nuorodos
--------

* Fakulteto internetinė svetainė
* MRU Viešojo saugumo fakultetas (*facebook.com*)
* Policijos personalo rengimo raida Lietuvoje 1990-1997 m.
* Policininkų parengimo sistema
| Maringa*Maringá* |
| --- |
|              |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

MaringaMaringa

23°24′0″ p. pl. 51°55′0″ v. ilg.﻿ / ﻿23.40000°š. pl. 51.91667°r. ilg.﻿ / 23.40000; 51.91667﻿ (Maringa)Koordinatės: 23°24′0″ p. pl. 51°55′0″ v. ilg.﻿ / ﻿23.40000°š. pl. 51.91667°r. ilg.﻿ / 23.40000; 51.91667﻿ (Maringa) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Pietų regionas |
| **Valstija** | Parana (valstija) Parana (valstija) |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 403 063  |
| **Altitudė** | 515 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Maringa |
|  |
| **Kirčiavimas** | Maringà |

**Maringa** (port. *Maringá*) – miestas pietryčių Brazilijoje, Paranoje, prie Pirapo upės, 436 km į šiaurės vakarus nuo Kuritibos. Per miestą eina Ožiaragio atogrąža. Chemijos, tekstilės, maisto pramonė. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (kava, kukurūzai, medvilnė, sojos, žemės riešutai, ryžiai ir kt.). Veikia universitetas. Maringai būdinga modernistinė architektūra, dideli žaliųjų erdvių plotai. Miesto įžymybė – 1972 m. pastatyta kūgio pavidalo Maringos katedra (aukštis 124 m, aukščiausia visoje Lotynų Amerikoje).

Maringos katedra

Istorija
--------

Gyvenvietė ėmė kurtis XX a. pirmoje pusėje, plečiant kavos plantacijas. Miesto statusas suteiktas 1951 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑
**Pranas Jučas** (g. 1934 m. vasario 3 d. Kubiliūnuose, Grinkiškio valsčius) – Lietuvos inžinierius mechanikas, technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1958 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1970 m. technikos mokslų kandidatas.

Nuo 1962 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (nuo 1996 m. Lietuvos žemės ūkio universitetas) dėstytojas, nuo 1974 m. docentas. Nuo 2007 m. Klaipėdos universiteto Laivų mechanikos katedros docentas. Paskelbė apie 40 mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Žemės ūkio mechanizavimas ir elektrifikavimas, su kitais, 1978 m.
* Laukų mechanizatoriaus žinynas, su kitais, 1968 m. 2 leid. 1981 m.
* Traktoriai ir automobiliai, su kitais, 1969 m. 4 leid. 1995 m.
* Degalai ir tepalai, 1992 m.
* Traktorių maitinimo ir tepimo sistemų eksploatacinis patikimumas, 1993 m.
* Chemotologija, Akademija, 2002 m.

Įvertinimas
-----------

* LTSR valstybinė premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pranas Jučas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 749 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Mylène Farmer |
| Pilnas vardas | Mylène Jeanne Gautier |
| Gimė | 1961 m. rugsėjo 12 d. (61 metai)Kanada Monrealis, Kanada |
| Žanrai | pop muzika |
| Kūrinių kalbos | prancūzų |
| Veikla | vokalistė, dainų autorė, aktorė |
| Aktyvumo metai | 1984- |
| Įrašų kompanija | Polydor |

**Milen Farmer** (gim. kaip Milen Žana Gotjė, *Mylène Jeanne Gautier*, g. 1961 m. rugsėjo 12 d. Kanadoje) – iš Kanados kilusi prancūzų dainininkė ir dainų kūrėja. Ji yra visų laikų sėkmingiausia prancūziškai įrašinėjusi dainininkė, pardavusi apie 25 mln. įrašų.

Ji gimė Pierefondse, Kvebeke, Kanadoje, kur tėvai atvažiavo šeštame dešimtmetyje, kai tėvas gavo kontraktą, o į Prancūziją grįžo, kai Mylene buvo aštuonerių metų.

Mylene laikoma sėkmingiausia ir labiausiai provokuojanti prancūzų dainininkė, kurios kiekvieno albumo kopijų Prancūzijoje buvo parduota virš milijono. Ji taip pat populiari Belgijoje, Šveicarijoje, Liuksemburge, Kanadoje, Japonijoje, Rusijoje ir kai kuriose Rytų Europos šalyse.

Jos kūrybinis partneris ir bendradarbis nuo 1984 m. yra Laurent Boutonnat, kuris prodiusavo visą muziką, sukūrė jos šou ir daugumą muzikinių klipų. Boutonnat rado Farmer, kai ši atsiliepė į jo skelbimą laikraštyje, ieškant aktorės mažam filmo projektui, prie kurio jis dirbo (tuo metu jie abu buvo kino studentai Paryžiuje). Tada ir atsirado jų draugystė ir partneriavimas.

Ji debiutavo 1984 m. su daina „Maman a tort", kuri tapo hitu, o po to 1986 m. išėjo jos debiutinis albumas „Cendres de Lune", susilaukęs didelės sėkmės. Jame buvo tokie hitai kaip „Libertine" ir „Tristana".

Jos žinomiausios dainos yra „Désenchantée", „Pourvu qu’elles soient douces", „Sans Contrefacon", „Libertine", „Les mots", „Rêver", „California", „Ainsi soit je", „L’Instant X", „Je t’aime mélancolie", „C’est une belle journée", „XXL", „Je te rends ton amour", „Oui mais non" ir „Regrets".
**Mečislovas Leškys-Leškevičius** (1911 m. rugpjūčio 21 d. – 1959 m. vasario 2 d. Omahoje, NE, JAV) – pianistas, muzikos mokytojas, vargonininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

Tėvas Mykolas Leškevičius buvo smuikininkas ir griežė Valstybės teatre, motina Bronė Leškienė pianistė. Todėl pirmieji Mečislovo muzikos mokytojai buvo tėvai. Paūgėjęs lankė Kauno gimnaziją, vėliau – Kauno konservatoriją, kur studijavo fortepijoną. Studijuodamas fortepijonu skambino nebyliuose filmuose, taip pat griežė vargonais ir akordeonu. Turėjo labai gerą muzikinę klausą ir atmintį.

Baigęs konservatoriją, mokytojavo Kaune, Žagarėje ir Kaišiadoryse. Jo vadovaujamas Žagarės gimnazijos choras mokyklų chorų varžybose laimėjo I-ą vietą. Vokiečių okupacijos metais dirbdamas Vilniaus filharmonijos atkurtame dainų ir šokių ansamblyje su G. Velička pastatė montažą „Šienapjūtė", gastroliavo po Lietuvos miestus ir miestelius.

1944 m. su šeima pasitraukė į Vokietiją ir apsistojo Augsburge. Čia mokytojavo Augsburgo lietuvių gimnazijoje ir vadovavo chorui, o perkeltas į tremtinių kuopą dirbo sunkvežimio vairuotoju, vėliau – koncertmeisteriu amerikiečių karininkų klube.

1949 m. žiemą atvyko į JAV, apsigyveno Omahoje ir iki mirties vargonininkavo bei vadovavo chorui Šv. Antano lietuvių parapijoje. Taip pat vadovavo ir Omahos lietuvių chorui „Rambynas". 1951 m. šis choras susijungė su tautinių šokių grupe ir pasivadino ansambliu.

Su chorais rengė koncertus, statė muzikinius veikalus, dainavo 1950 m. Omahos miesto įkūrimo 100-mečio jubiliejaus iškilmėse, dalyvavo radijo ir televizijos laidose, 1956 m. I JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėje Čikagoje. Išaugino du sūnus: Gediminą ir Algirdą, kurie baigė aukštuosius mokslus ir gyvena Vakarų Amerikoje, dalyvauja lietuvių kultūrinėje veikloje.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Pranas Kedanis** |
| --- |
| Gimė | 1926 m. balandžio 1 d. (97 metai)Panemunėje, Kauno priemiestyje |
|  |
| Veikla | muzikos mokytojas ir chorvedys. |

**Pranas Kedanis** (g. 1926 m. balandžio 1 d. Panemunėje, Kauno priemiestyje) – muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija
----------

Pirmasis muzikos mokytojas buvo Antanas Jankauskas Kaune. 1948–1952 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. Adolfas Karaška, Mykolas Karka, Aleksandras Liberis). Mokydamasis vadovavo Naujamiesčio mišriajam chorui, kurį konsultavo kompozitorius Antanas Belazaras.

1950–1954 m. mokytojavo Smilgiuose (Panevėžio rajonas), vadovavo moksleivių ir suaugusiųjų chorams. 1954–1958 m. – Baisogalos (Radviliškio raj.) vidurinės mokyklos muzikos mokytojas ir moksleivių chorų vadovas. Suorganizavo Veterinarijos mokslinio tyrimo instituto, kultūros namų ir kaimo mišriuosius chorus ir jiems vadovavo.

1958–1986 m. – Kauno 13-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, moksleivių chorų ir vokalinių ansamblių vadovas.

Nuolat dirbo su vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorais. Jaunučių chorą parengė 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei, o jaunių – 1970 m. respublikinei dainų šventei. Didžiausių laimėjimų pasiekė su vyresniųjų klasių moksleivių mišriuoju choru (60–90 dalyvių): jį parengė 1964, 1969 ir 1977 m. respublikinėms moksleivių dainų šventėms, 1981 m. – V Stasio Šimkaus chorų konkursui Klaipėdoje, mokyklinių chorų zoninėms ir respublikinėms varžyboms – visur pelnyta pirmųjų ir kitų prizinių vietų. Koncertų programose buvo sudėtingesnių šiuolaikinių ir klasikinių kūrinių, kuriuos dirigentas interpretuodavo skoningai ir įtaigiai. Pirmąsias ir kitas prizines vietas respublikiniuose „Dainų dainelės" konkursuose laimėdavo ir moksleivių vokaliniai ansambliai.

Daug metų pedagogas buvo Kauno miesto muzikos mokytojų metodinės komisijos pirmininkas. 1963 m. apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu. Be pedagoginio darbo, P. Kedanis kurį laiką vadovavo Kauno „Energetiko" dainų ir šokių liaudies ansambliui, konditerijos fabriko mišriajam chorui ir įvairių įstaigų vokaliniams ansambliams. Jis – buvusio Baisogalos rajono dainų šventės vyr. dirigentas, Kauno miesto dainų švenčių dirigentas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Justien Odeurs**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Justien Odeurs |
| Gimimo data | 1997 m. gegužės 30 d. (25 metai) |
| Gimimo vieta | Belgija |
| Ūgis | 175 cm |
| Svoris | xx kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Briuselio „Anderlecht" |
| **Numeris** | 13 |
| **Pozicija** | vartininkė |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2013–2014  2014–2015  2020–2022  2022– | Briuselio „Anderlecht"  KAA Gent  FF USV Jena  Briuselio „Anderlecht" | 00? 0(?}00? 0(?}00? 0(?}00? 0(?} |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2019– | Belgija Belgija | 44 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. rugpjūčio 23 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022 m. rugpjūčio 23 d.. |

**Justien Odeurs** (Justien Odeurs, g. 1997 m. gegužės 30 d. Belgija) – Belgijos futbolininkė, vartininkė.

Karjera
-------

Profesionalės karjerą pradėjo Briuselio „Anderlecht". Priklausė šiam klubui 2013–2014 m. sezone.

Rungtyniavo Lierse SK 2014–2015 m. vėliau bandė laimę Vokietijoje FF USV Jena.

### Briuselio „Anderlecht"

Nuo 2018 m. Briuselio „Anderlecht" klube. Atstovavo klubui UEFA moterų čempionų lyga 2022–2023 m. kvalifikacinėse rungtynėse. 

Rungtynėse prieš UKS SMS Łódź‎ prasileido du įvarčius, bet belgės vėliau atsakė trimis ir nugalėjo lenkijos atstoves. Grupės finalo rungtynėse prieš KuPS sužaidė visas rungtynes. Po pratęsimo rezultatas buvo lygus 2:2. Buvo mušami 11 metrų baudiniai. šioje serijoje sekėsi Suomijos atstovėms, kurios nugalėjo 4-3 ir pateko į tolimesnes kovas.

Pasiekimai
----------

### su Briuselio „Anderlecht"

**čempionė (4)**
2019, 2020, 2021, 2022 m.

Rinktinės
---------

Nuo 2014 m. kviečiama į nacionalinę rinktinę.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* Soccerway (Apie žaidėją)
* Sofascore (Apie žaidėją)
* Flashscore (Apie žaidėją)
* [ SOCCERPUNTER] (Apie žaidėją)
* Globalsportsarchive (Apie žaidėją)
* [ RBFA svetainė] (Žaidėjos statistika)
Įėjimas į sibilės urvą
**Kumai** (it. *Cuma*, gr. Κύμη ar Κύμαι) – senovės graikų gyvenvietė į šiaurės vakarus nuo Neapolio, Kampanijoje (Italijos regionas). Kumai buvo pirmoji graikų kolonija žemyninėje Italijos dalyje (Didžioji Graikija) ir ją labiausiai išgarsino Kumų sibilė.

Neapolio provincijos vieta Italijoje
Miestą VIII a. pr. m. e. įkūrė graikų kolonistai iš Kumos ir Chalkio miestų Eubojoje, vadovaujami *oecist* (kolonizatoriaus) Hipoklio.

Graikai išstūmė vietinius gyventojus. Jie išsaugoti pasakojimuose kaip urvuose gyvenantys kimerai, tarp kurių jau buvo paplitusi pranašavimo tradicija. Kumų vardas kilo nuo graikiško žodžio kýmā, reiškiančio bangą. Taip pat iš čia paplito Kumų alfabetas Italijos pusiasalyje, o iš jo romėnai sukūrė lotynišką raidyną, kuris šiuo metu dominuoja pasaulyje.

Išnašos
-------

1. ↑  Euzebijus iš Cezarėjos manė, jog graikai įkūrė Kumus 1050 m. pr. m. e.
2. ↑  Strabo, v.5, noted in Elizabeth Hazelton Haight, "Cumae in Legend and History" *The Classical Journal*  **13**.8 (May 1918:565-578) p. 567.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Juozapas Zabiela** |
| --- |
| Zabielos |
| Zabielų herbas |
| Zabielų herbas |
|  |
| Gimė | 1760 m. |
| Mirė | 1815 m. (~55 metai) |
| Tėvas | Antanas Zabiela |
| Motina | Sofija Ščit |

**Mykolas Zabiela** (1760–1815) – LDK valstybinis ir karinis veikėjas, Lietuvos armijos generolas--leitenantas, ATR-Maskvos 1792 m. karo dalyvis. Simono ir Juozapo pusbrolis.

Biografija
----------

Lietuvos bajorų Zabielų giminės atstovas, herbo „Topor" savininkas.

Iš pradžių Mykolas Zabiela tarnavo Prancūzijos armijoje, po to 1789 metais grįžo į tėvynę ir perėjo į Lietuvos armijos tarnybą. Tais pačiais 1789 metais gavo generolo-majoro laipsnį, 1790 metais buvo paaukštintas į generolus-leitenantus.

1788 metais buvo išrinktas pasiuntiniu nuo Livonijos vaivadijos į Ketverių metų seimą (1788–1792), kur pasisakė už politinių ir socialinių reformų pravedimą. 1791 m. gegužės 3 d. palaikė naujos ATR konstitucijos priėmimą.

1790–1792 metais generolas-leitenantas Mykolas Zabiela vadovavo 2-ai Lietuvos divizijai. Dalyvavo ATR-Maskvos kare 1792 metais. 1792 m. birželio 23 d. po generolo-leitenanto Juozapo Judickio atsistatydinimo, Mykolas Zabiela buvo paskirtas Lenkijos karaliaus Stanislovo Augusto Poniatovskio 1-mos Lietuvos divizijos vadu ir Lietuvos armijos vyriausiu vadu. Bandė taisyti savo pirmtako klaidas, bet birželį patyrė eilę pralaimėjimų ir po atsistatydinimo išvažiavo į Vieną.

1794 metais, po Kosciuškos sukilimo pradžios, Mykolas Zabiela austrų buvo įkalintas Jozefštadto (Jozefovas) tvirtovėje. 1795 metais buvo išlaisvintas ir gyveno Prahoje, prižiūrimas policijos.

1812 metais Mykolas Zabiela prisijungė prie Lenkijos karalystės generalinės konfederacijos.

1815 metais Mykolas Zabiela mirė skurde Čekijos mieste Teplice.

Literatūra
----------

* Leonard Ratajczyk, *Wojsko i obronność Rzeczypospolitej: 1788–1792*, Warszawa WMON 1975, OCLC 2518597
* Adam Wolański, *Wojna polsko-rosyjska 1792 r.*, Warszawa Bellona, Wolumen 1996, ISBN 9788385218487
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 46°06′ š. pl. 18°05′ r. ilg.﻿ / ﻿46.100°š. pl. 18.083°r. ilg.﻿ / 46.100; 18.083

Mečeko kraštovaizdis Madjaregredžio apylinkėse
Mečeko kalnų padėtis Vengrijoje
**Mečekas** (veng. *Mecsek*) – kalnagūbris pietvakarių Vengrijoje, Baranios ir Tolnos medėse, į šiaurę nuo Pėčo. Kalnai apima apie 500 km² plotą ir iškyla iki 682 m aukščio. Tai seni, sudūlėję kalnai, sudaryti iš Triaso bei Juros laikotarpių dolomito bei klinties, taip pat Permo smiltainio. Yra urano telkinių. Paplitę karstiniai reiškiniai. Mečeko kalnus daugiausia dengia plačialapių medžių miškai, vietomis – pievos.

Aukščiausios viršūnės:

* Zengė (682 m)
* Tubešas (611 m)
* Harmašas (604 m)
* Jakabo kalnas (602 m)
* Dobogas (594 m)

Mečeke, ant Jakabo kalno, keltai buvo įkūrę savo opidumą. Vėliau kraštą užvaldė romėnai. Viduramžiais Mečekas pateko į Pėčo vyskupiją, kalnuose steigėsi pilys, 1225 m. ant Jakabo kalno įsikūrė vienuolynas. Osmanų laikais dėl savo atokumo krašto kultūra beveik nesikeitė. XIX a. kalnuose kastos akmens anglys ir naudotos Pėčo, Sasvaro, Komlo gamykloms Po I pasaulinio karo Mečekas atiteko Jugoslavijai, bet 1920 m. Trianono sutartimi grąžintas Vengrijai. Šaltojo karo metais Jakabo kalne kasta urano rūda.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Apie medalį žr. Šaulių žvaigždės medalis*
Žvaigždės juostelė
**Šaulių žvaigždė** – Lietuvos valstybės apdovanojimas, skiriamas pagerbti Lietuvos šaulių sąjungos nariams, kitiems Lietuvos bei užsienio valstybių piliečiams už ypatingus nuopelnus Šaulių sąjungai ir Lietuvai. Šaulių žvaigždės garbės ženklas prilyginamas ordinui.

Istorija
--------

Steigti apdovanojimą Lietuvos šaulių sąjungos nariams sumanyta 1927 m. artėjant Šaulių sąjungos dešimtmečiui. Šaulių žvaigždės ordino projektą sukūrė skulptorius Petras Rimša. 1930 m. patvirtintas ordino aprašymas ir statutas.

Aprašymas
---------

Šaulių žvaigždė – trijų lelijos žiedo formos spindulių, dengtų žalios spalvos emaliu, ant sidabrinės saulutės. Viršutinio, vertikalaus spindulio viduryje – skydelis su Vyčio kryžiumi. Ženklo centre – apvalus raudono emalio skydas su Vytimi.

Ordino juosta – tamsiai žalia su dviem baltomis juostelėmis pakraščiuose ir viena raudona per vidurį.

Apdovanojimas
-------------

Šaulių žvaigžde Sąjungos vado teikimu apdovanoja krašto apsaugos ministras. Šaulių žvaigžde apdovanojami:

šauliai, kurie eidami atsakingas pareigas Šaulių sąjungoje, pasižymėjo organizaciniais gabumais,
eiliniai šauliai, pasižymėję sąžiningumu, uolumu ir ištvermingumu,
Šaulių sąjungai arba Lietuvai nusipelnę asmenys,
Šaulių žvaigžde gali būti apdovanojami ir užsienio valstybių šauliai bei asmenys, parodę ypatingo palankumo Lietuvos šaulių sąjungai.
Šauliai apdovanojami šių švenčių metu:

Vasario 16-ąją
Birželio 24-ąją
Liepos 6-ąją
Lapkričio 23-ąją
Ypatingais atvejais apdovanojama gali būti ir kitu laiku. Antrą kartą tuo pačiu ženklu neapdovanojama. Kartu su Šaulių žvaigždės ženklu išduodamas ženklo liudijimas. Asmenys, apdovanoti Šaulių žvaigžde, turi teisę ją nešioti tiek dėvėdami uniformą, tiek ir civilius drabužius.

Kavalieriai
-----------

Petras Ciunis – 1939 m.
|  |
| --- |
| Ricchi e Poveri |
| Kilmė | Italijos vėliava Italija |
| Žanrai | popmuzika |
| Aktyvumo metai | 1967–dabar |
| Nariai |
| Franco Gatti  Angela Brambati  Angelo Sotgiu  Marina Occhiena |

Ricchi e Poveri (2005)
**Ricchi e Poveri** – Italijos pop muzikos grupė, gyvuojanti nuo XX a. septintojo dešimtmečio pabaigos.

Grupė suformuota 1967 metais Franco Gatti (g. 1942 m. spalio 4 d. Genujoje), Angela Brambati (g. 1947 m. spalio 20 d. Genujoje), Angelo Sotgiu (g. 1946 m. vasario 22 d. Trinità d’Agultu e Vignola) ir Marina Occhiena (g. 1950 m. kovo 10 d. Genujoje). Grupė viešai pirmą kartą pasirodė 1968 metais *Cantagiro* festivalyje, atlikę kūrinį „L’ultimo amore". 1970 ir 1971 m. Ricchi e Poveri dalyvavo Sanremo muzikos festivalyje. 1978 m. grupė atstovavo Italijai Eurovizijos dainų konkurse su daina „Questo amore", kuri su 53 taškais užėmė 12 vietą. 1981 metais narė Marina Occhiena paliko grupę.

Ricchi e Poveri dainas atlieka italų ir ispanų kalbomis. Devintajame-dešimtajame dešimtmečiuose grupė buvo labiausiai žinoma iš dainų „Mamma Maria", „Se m’innamoro", „Made in Italy", „M’innamoro di te" ir daugelio kitų.

Diskografija
------------

* 1970 – Ricchi e Poveri
* 1971 – Amici miei
* 1972–1972
* 1973 – Penso sorrido e canto
* 1974 – Dolce frutto
* 1975 – I musicanti
* 1976–1976
* 1978 – Questo amore
* 1980 – La stagione dell’amore
* 1981 – …E penso a te
* 1982 – Mamma Maria
* 1983 – Voulez-vous danser
* 1985 – Dimmi Quando
* 1987 – Pubblicita
* 1990 – Una domenica con te
* 1992 – Allegro italiano
* 1998 – Parla col cuore
* 2012 – Perdutamente amore

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ricchi e Poveri** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Ricchi e Poveri svetainėje *Discogs*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Mia Martini  *„Libera"*** |  **Italijos atstovai Eurovizijoje**1978 | Po to:**Matia Bazar  *„Raggio di luna"*** |
**Gardiklis** (angl. *flavorant*) – į maistą dedamos medžiagos, kurios gerina arba suteikia gardį.

Gardikliai maistui turi suteikti patrauklų kvapą bei skonį, ir svarbu, kad nekenktų sveikatai (turi būti maistiniai). Gardikliai maisto medžiagas gali padaryti saldesnes, rūgštesnes, aitresnes ir pan. Nemaža dalis šių dienų maisto produktų yra dirbtinai pagardinti (gaivieji ir panašūs gėrimai, želė, saldainiai). Skonio variacijų nėra daug, tačiau kvapą suteikiančios medžiagos (kvapikliai angl. *odorants*) sukuria didžiulę gardžių įvairovę.

Natūralūs gardikliai dažnai yra brangūs, todėl vietoj jų naudojami pigūs sintetiniai, kurie dažnai yra chemiškai identiški gamtiniams. Produktų, gardintų tokiais gardikliais, pavadinime dažnai būna žodis „skonio", pvz. „apelsinų skonio sirupas" (sirupas, turintis apelsinų skonį, bet pagamintas be apelsinų).

Gardikliai keičia ar sustiprina natūralių produktų (pvz. mėsos, daržovių) gardį ir suteikia jį produktams, neturintiems savo gardžio (pvz. saldainiai, kai kurios užkandėlės). Paprastai gardikliai yra „specializuoti" – jie gerina arba skonį arba kvapą, o derinant juos, galima gauti įvairias norimas kombinacijas. Maisto pramonėje naudojama nedaug gardiklių, kurie veikia, dirgindami trišakį nervą (angl. *trigeminal nerve*) ir suteikia aštrų, patrauklų skonį. Dažnai gardikliai suteikia umaminį skonį.

**Natūralūs gardikliai** pagal JAV įstatyminius aktus laikomi [neveikianti nuoroda]:
eterinis aliejus, sakai, esencija, ekstraktas, baltymų hidrolizatas, distiliatas ar kitoks kepimo, kaitinimo ar fermentinio apdorojimo produktas, turintis gardinančių komponentų iš prieskonių, vaisių ar daržovių, bei jų sulčių, maistinių mielių, žolelių, žievės, pumpurų, šaknų, lapų ar kitų valgomų augalų dalių, mėsos, jūros produktų, paukštienos, kiaušinių, pieno produktų, kurio pirminė funkcija yra gardinimas, o ne kaloringumo didinimas."

**Dirbtiniai gardikliai** – sintetiniai junginiai, kuriais gardinamas maistas, bet savo kilme neatitinka aukščiau pateikto apibrėžimo. Dirbtiniai gardikliai dažnai turi tokią pačią cheminę sudėtį kaip ir natūralūs.

Europos Sąjungos reikalavimai gardikliams labai panašūs. Gardikliams dažnai suteikiama žymė E su numeriu, kuri naudojama maisto produktų etiketėse.
| ***Ištrūkęs iš šeimos*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Travolto dagli affetti familiari |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Mauro Severino |
| Scenaristas (-ai) | Giuseppe D‘AgatarMauro Severino |
| Metai | 1978 |
| Žanras | komedija |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Ištrūkęs iš šeimos** (it.  *Travolto dagli affetti familiari*) – 1978 m. Italijoje sukurta komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Lando Buzzanca – Memė Di Kostanzo
* Andrea Ferreol – Izota
* Gloria Guida – Eliana
* Nerina Montagnani – Nana
* Franca Dominici – Izotos motina

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Memė Di Kostanzo turi žavią draugę Elianą, tačiau jo gyvenime daugiausia rūpesčių kelia perdėtas rūpinimasis dideliu nusenusiu šunimi ir senele Nana. Susipažinęs su vyresne vaistininke Izota, Memė nusprendžia, kad sąjunga su ja yra puikus šansas suteikti jo gyvenimui finansinį stabilumą ir apsaugą bei rūpestį senele. Palikęs Elianą, jis suvilioja Izotą ir ją veda, tačiau netrukus supranta kad gyvenimas su šios motina ir jos dviem tetomis bus tikras košmaras...
Augalo stiebo orientacijos kampai
Įvairiuose objektuose stebimos linkimo greičio priklausomybės nuo reorientacijos kampo (pagal Metzner, 1929)
**Ištęsto sinuso dėsnis** – biologinės sistemos orientavimosi erdvėje dėsnis, kuomet pasipriešinimo reakcija toliau didėja nukrypimui nuo reikiamos padėties viršijus statų kampą. Pavyzdžiui, jei augalą paversime 45 laipsnius, jo linkimo link įprastos statmenos padėties reakcija bus daug silpnesnė nei pavertus „žemyn galva" 135 laipsnius.

Ištęsto sinuso dėsnis daugiausia buvo nagrinėjamas gravitropinei reakcijai. Buvo teorijų, teigiančių, jog augalas Žemės traukoje orientuojasi pagal normaliai horizontalią (stiebui statmeną) gravitacijos jėgos vektoriaus komponentę. Ši komponentė lygi gravitacijos jėgai, padaugintai iš nukrypimo nuo horizontalios padėties kampo sinuso. 45 ir 135 laipsnių kampų sinusai lygūs, todėl augalo reakcija (linkimo link vertikalios padėties greitis) abiem atvejais irgi turėtų būti vienoda, tačiau iš tiesų gamtoje taip nėra.

Modeliuojant matematiškai, ištęsto sinuso dėsnis paprastai aproksimuojamas Poul Larsen 1961 m pasiūlyta   formule

{\displaystyle G=g\times a\sin \alpha \times (1-b\cos \alpha )}
čia:

G – reakcijos stiprumas (linkimo greitis),
g – laisvojo kritimo pagreitis (centrifugoje ar kosminio skridimo metu buvo tirtos ir nuo 1 g besiskiriančios reikšmės),
α – reorientacijos nuo įprastos padėties kampas.
a, b – eksperimentiškai nustatomos modelio konstantos, skirtingos įvairiems biologiniams objektams.
Ištęsto sinuso dėsnis yra viena seniai žinomų, tačiau neįmintų biologijos mokslo mįslių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Larsen P, (1962), Ortho-geotropism in shoots and coleoptiles, in Encyclopedia of plant physiology, W. Ruhland ed. Springer, Berlin, pp. 153-199.
2. ↑  Larsen P, (1969), The optimum angle of geotropic stimulation and its relation to the starch statolith hypothesis, Physiologia Plantarum, vol. 22, pp. 469-488.
3. ↑  Сила тяжести в процессах роста растений / А. И. Меркис; Отв. ред. Г.Б. Максимов. - М. : Наука, 1990. - 185 с. : ил. граф. табл. - Библиогр.: с. 169-184. - ISBN 5-02-004731-7
Koordinatės: 56°06′25″š. pl. 23°15′45″r. ilg.﻿ / ﻿56.106973°š. pl. 23.26257°r. ilg.﻿ / 56.106973; 23.26257


|  |
| --- |
| **Šiaulių rajono Gruzdžių vaikų socializacijos centras** |
| Šiaulių rajono Gruzdžių vaikų socializacijos centras herbasŠiaulių rajono Gruzdžių vaikų socializacijos centras herbas |
| Šiaulių rajono Gruzdžių vaikų socializacijos centras |
| **Adresas** | F. Vaitkaus g. 61, Gruzdžiai |
| **Direktorius(-ė)** | Henrikas Gaidamavičius |
| **Mokinių skaičius** | 24 |
| **Įkūrimo data** | 1890 |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 13 |

**Šiaulių rajono Gruzdžių vaikų socializacijos centras** – valstybinė dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šiaulių raj. Gruzdžiuose, Felikso Vaitkaus g. 61, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190089213. Steigėjas Šiaulių apskrities viršininko administracija.

Gruzdžių specialieji vaikų auklėjimo ir globos namai yra speciali prevencinio ugdymo (auklėjimo) ir bendrojo lavinimo įstaiga, užtikrinanti nepilnamečių mokymą bei priežiūrą, siekiant teigiamųjų socialinės patirties ir elgesio pokyčių.

Istorija
--------

1890 m. grafas Naryškinas Gruzdžiuose pastatė prieglaudą neįgaliems vaikams. 1945 m. igoninė- prieglauda tapo vaikų namais, 1955 m. pagalbine mokykla, 1972 m. specialiaja pagalbinė mokykla. Nuo 
1993 m. specialieji vaikų globos namai (pradinės klasės). Gruzdžių specialieji vaikų auklėjimo ir globos namai įsteigti 1995 m. spalio 10 d. 2003 m. birželio 25 d. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimu Nr. 809 steigėjo funkcijas nuo 2003 m. rugsėjo 1 d. Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerija perdavė Šiaulių apskrities viršininkui.

Direktoriai
-----------

* Henrikas Gaidamavičius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gruzdžių vaikų socializacijos centras (*aikos.lt*)

Nuorodos
--------

* Svetainė
| Kunenė |
| --- |
| Kunenė Epupos apylinkėse Kunenė Epupos apylinkėse |
| **Ilgis** | 1050 km |
| **Baseino plotas** | 106 560 km² |
| **Vidutinis debitas** | 174 m³/s |
| **Ištakos** | Biė plokščiakalnis |
| **Žiotys** | Atlanto vandenynas |
| **Šalys** | Angola, Namibija |
|  |
|  **Vikiteka** | Kunenė |

**Kunenė** (*Kunene, Cunene*) – upė pietvakarių Afrikoje. Prasideda Angoloje, Bijės plokščiakalnyje. Teka į pietus tarpekliais, sudaro slenksčius ir krioklius (Ruakanos, Epupos). Žemupyje pasuka į vakarus ir sudaro Angolos-Namibijos sieną. Įteka į Atlanto vandenyną.

Sausrų metu vietomis išdžiūsta. Atskirose atkarpose laivuojama. Ant Kunenės planuojama įrengti Epupos hidroelektrinę. Prie upės Angoloje įrengti 3 nacionaliniai parkai: Bikuario, Mupos ir Jonos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 239
*Apie agromiestelį žr. Snovas (Nesvyžius)*.

| Snovas |
| --- |
| Snovas ties Sednivu, Ukraina Snovas ties Sednivu, Ukraina |
| **Ilgis** | 253 km |
| **Baseino plotas** | 8705 km² |
| **Vidutinis debitas** | 24 m³/s |
| **Ištakos** | Vidurio Rusijos aukštuma |
| **Žiotys** | Desna |
| **Šalys** | Rusija, Ukraina |

**Snovas** (ukr. ir rus. *Снов*) – upė Rusijoje (Briansko sritis) ir Ukrainoje (Černigovo sritis); Desnos dešinysis intakas (Dniepro baseinas). Prasideda Vidurio Rusijos aukštumoje, 7 km į pietryčius nuo Novozybkovo. Teka į pietvakarius, 20 km ruože sudaro Rusijos ir Ukrainos sieną. Įteka į Desną 12 km aukščiau Černigovo.

Aukštupio vagos plotis 4-14 m, žemupio – 20-40 m. Slėnis 1,5-4 km pločio. Žemupio vandenys naudojami drėkinimui. Ukrainoje prie Snovo įsikūręs Ščorso miestas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Снов*,Большая советская энциклопедия, T. XXIII (Сафлор—Соан). – Москва: Советская энциклопедия, 1976
**Ona Glinskaitė** (g. 1939 m. gegužės 13 d. Toliūnuose, Ukmergės apskr.) – Lietuvos dainininkė (sopranas), pedagogė.

Biografija
----------

1965 m. baigė Leningrado konservatoriją. 1965–1980 m. Leningrado Kirovo operos ir baleto teatro solistė. 1983–1995 m. dėstė Lietuvos muzikos akademijos (iki 1992 m. Lietuvos konservatorija) Klaipėdos fakultetuose, nuo 1995 m. Klaipėdos universiteto Menų fakulteto dėstytoja, nuo 1990 m. Dainavimo katedros vedėja; nuo 1993 m. docentė. Nuo 1994 m. Klaipėdos Jaunimo centro merginų choro „Aušrinė" vokalo pedagogė.

Nuo 1983 m. kasmet rengė solo koncertus, kuriuose atlieka kūrinius, kuriuos parašė Sergejus Rachmaninovas, Piotras Čaikovskis, Edvardas Grygas, Francas Šubertas ir kiti kompozitoriai. Gastroliavo Didžiojoje Britanijoje, Bulgarijoje, Lenkijoje, Prancūzijoje, Rumunijoje, Suomijoje, Vengrijoje, Vokietijoje.

Vaidmenys
---------

* Aida, Amelija, Elžbieta, Leonora – Džiuzepė Verdis. Aida, Kaukių balius, Don Karlas, Trubadūras
* Elza – Richardas Vagneris. Lohengrinas
* Jaroslavna – Aleksandras Borodinas. Kunigaikštis Igoris
* Liza, Tatjana, Marija – Piotras Čaikovskis. Pikų dama, Eugenijus Oneginas, Mazepa
* Margarita – Šarlis Guno. Faustas
* Mikaela – Žoržas Bizė. Karmen
* Pamina – Volfgangas Amadėjus Mocartas Užburtoji fleita

Literatūra
----------

* Daiva Kšanienė. „Lyg nužengusi nuo Rubliovo freskos". Operos solistė Ona Glinskaitė: monografija. Klaipėdos universiteto leidykla, 2020.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Irina Maksimova. *Ona Glinskaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 757 psl.
| ***Ištikimybė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La fidélité |
| Kilmės šalis |  Prancūzija Portugalija |
| Režisierius | Andrej Zulawski |
| Scenaristas (-ai) | Andrej Zulawski |
| Vaidina | Sophie Marceau |
| Metai | 2000 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 105 arba 166 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Ištikimybė** (pranc.  *La fidélité*) – 2000 m. sukurta drama.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Sophie Marceau – Klėja
* Pacal Greggory – Klevas
* Guillaume Canet – Nemo
* Michel Subor – Rupertas MakRojus
* Magali Noel – Klėjos motina
* Edith Scob – Diana
* Marina Hands – Julija

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Klėja – jauna talentinga ir jau žinoma kanadietė fotografė, gauna darbą leidinyje, priklausančiame spaudos magnatui Liusjenui MakRojui, kadaise buvusiam jos motinos meilužiui. Lydėdama į Paryžių, motina ragina ją įsikurti ir greičiau sukurti šeimą.

Vieną dieną Klėja susipažįsta su Klevu – vaikiškų knygų redaktoriumi, dirbančiu tam pačiam MakRojui. Įsimylėjęs ją iš pirmojo žvilgsnio, Klevas atsisako vesti MakRojaus dukterį ir pasiperša jai. Klėja, kurios motina sunkiai serga, neatsilaiko prieš jo tiesmukumą bei paprastumą ir sutinka.

Pademonstravusi pirmąsias savo darytas nuotraukas, Klėja sulaukia kolegų sveikinimų. Nemo, jaunas paparacis, dirbantis viename MakRojaus leidinyje, įsimyli Klėją ir dėl jos palieka savo draugę ir meilužę Inesą. Kankinama naujai įsiplieskusios aistros, Klėja iš paskutiniųjų stengiasi atsispirti Nemo žavesiui ir likti ištikima Klevui...
| Kundūzas, Surchabas |
| --- |
| Kundūzo slėnis Kundūzo slėnis |
| **Ilgis** | 420 km |
| **Baseino plotas** | 31 300 km² |
| **Vidutinis debitas** | 120 m³/s |
| **Ištakos** | Hindukušas |
| **Žiotys** | Amudarja |
| **Šalys** | Afganistano vėliava Afganistanas |

**Kundūzas** (pers. کوندز‎ = *Konduz*) – upė Afganistane; Amudarjos kairysis intakas. Prasideda Hindukuše, Kohi Babos kalnagūbryje (Bamijano provincija). Teka į šiaurę giliais kanjonais per šiaurinius Hindukušo gūbrius; ten upė vadinama ***Surchabu***. Žemupyje išsilieja į Baktrijos lygumą, ten skaidosi į protakas. Tadžikistano pasienyje įteka į Amudarją.

Svarbiausi intakai – Andarabas, Chanabadas.

Upė maitinasi daugiausia sniego tirpsmo vandenimis, būna vandeninga pavasarį ir vasarą. Kundūzo vanduo naudojamas drėkinimui. Įrengta Puli-Chumri užtvanka.

Prie upės yra Kundūzo miestas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Сурхаб*,Большая советская энциклопедия, T. XXIV (Собаки—Струна). – Москва: Советская энциклопедия, 1976
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Talbingo užtvanka
**Snieguotieji kalnai**, kitaip dar „Sniegiai" (angl. *Snowy Mountains* arba *Snowies*) – aukščiausią viršūnę (Kosciuškos kalnas 2228 m) Australijoje turintys kalnai. Jie yra Naujajame Pietų Velse ir yra didesnės kalnų grandinės Australijos Alpių dalis (dar didesnis vienetas – Didysis Vandenskyros kalnagūbris).

Manoma, kad 20 000 tūkstančių metų čia gyveno aborigenai.

Pirma kartą europiečių kalnai ištyrinėti 1835 metais. Juose auga labai daug pušų. Šie kalnai, žiemos mėnesiais, yra vieni iš sniego industrijos centru (slidinėjimas ir kt.) Australijoje.

Kalnai maitina Snieguotąją upę, Marmbidžio upę ir Murėjaus upę. O geriausiai žinomi už Snieguotųjų kalnų schemą (projektas tvenkiantis Snieguotąją upę, tiek drėkinimui, tiek elektros energijai gauti).

Besniegė vasara Snieguotuose kalnuose

Taip pat skaitykite
-------------------

* Kosciuškos kalnas
* Australijos Alpės
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**SKYDAS**
**LAUKAS**
**SKYDININKAS**
**SKYDININKAS**
**DEVIZAS (škotiška tradicija)**
**ŠALMO**
**PAPUOŠALAS**
**GRĮŽTĖ**
**SKRAISTĖ**
**ŠALMAS**
**KARŪNA**
**PAGRINDAS**
**ORDINAS**
**HEROLDINĖ**
**FIGŪRA**
**MOBILIOJI**
**FIGŪRA**
**DEVIZAS**
Outline of coat of arms
Herbo dalys
**Šalmo papuošalas** *(lot. clenodium, vok. Zimir, angl. Crest, lenk. Klejnot)* – antras (po herbinio skydo) pagal svarbą herbo elementas.

Šiam elementui lietuviško termino nėra, todėl jis vadinamas, tiesiog, *šalmo papuošalu*.

Grotelinis turnyrinis šalmas. Parodytas šalmo papuošalo uždėjimo principas. (Prancūzija, XVI a.)

### Istorija

Pirmą kartą šalmo papuošalas aptinkamas 1197 m. Flandrijos grafo Boduino (*Baudoin*) antspaude. Turnyrų metu pradžiai buvo reikalaujama demonstruoti savo šalmą su šalmo papuošalu, todėl šis elementas ir tapo labai svarbiu heraldikoje. Paplito XIII a. ant puodinių šalmų. Paprastai, šalmo papuošalas atvaizduodavo tą patį ar dalį figūros, esančios herbo skyde. Bet yra ir herbų, kuriuose šalmo papuošalai yra papildyti žvėrimis, paukščiais, žmonėmis, plunksnomis. Dažnai buvo vaizduojami ir nepilni gyvūnai, taip pat ir jų dalys (sparnai, ragai). Šalmo papuošalai buvo tvirtinami pririšant juos prie šalmo, todėl atsirado skraistės, vainikai ir antšalmiai pridengti pririšimo vietas.

### Lietuvoje

Lietuvoje dažnas yra povo plunksnų motyvas, greičiausiai atkeliavęs nusižiūrėjus į lenkiškąją heraldiką. Toje vietoje kur šalmo papuošalas tvirtinamas prie šalmo, dažnai aptinkamas auksinis trijų lapų vainikas (*kitaip karūna*).
| *Sniper Ghost Warrior 3* |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | CI Games |
| Leidėjas | CI Games |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | 2017 m. spalio 25 d. |
|
| Žanras (-ai) | Pirmojo asmens šaudyklė, taktinė šaudyklė |
| Režimas | Vieno žaidėjo, keleto žaidėjų |
|
| Reitingai |  |
| **Platforma** | Windows  PlayStation 4  Xbox One |
| Versija | {{{versija}}} |
| Variklis | CryEngine |
| Reikalavimai |  |
| Platinimas | {{{media}}} |
|
| Licencija | {{{licencija}}} |
| Pirmtakas | Sniper Ghost Warrior |
| Kitos dalys | Sniper Ghost Warrior  Sniper Ghost Warrior 2 |
| {{{svetainė}}} |

**Sniper Ghost Warrior 3** – artėjantis atviro pasaulio taktinis pirmojo asmens šaudyklinis žaidimas, kuriamas studijos „CI Games". Tai jau trečiasis „Sniper Ghost Warrior" serijos produktas, kuris bus išleistas 2017 m. balandžio 25 d. Microsoft Windows, PlayStation 4 ir Xbox One platformoms.

Siužetas
--------

Žaidimo veiksmas suksis aplink šių dienų Gruzijos valstybę, kurią krečia visuotiniai neramumai, o jos gyventojai ruošiasi pradėti civilinį karą. Dėl to į šalį siunčiamas gerai apmokytas amerikiečių karinio jūrų laivyno kapitonas Džonatanas Nortas, privalėsiantis išsiaiškinti visą konfliktų suirutę bei rasti ir pažaboti įvykių kaltininkus.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Tirpumas** - medžiagos (dujų, skysčio ar kieto kūno), vadinamos tirpiniu, savybė ištirpti skystame tirpiklyje, sudarant vientisą tirpalą. Tirpumas stipriai priklauso nuo tirpiklio, temperatūros ir slėgio. Medžiagos tirpumas matuojamas prisotinimo koncentracija, kuomet dar pridedant tirpinio jis nebeištirpsta.

Tirpiklis, kuris daugeliu atveju yra skystis, gali būti gryna medžiaga arba mišinys.

Tirpumas gali būti labai įvairus, nuo begalinio (etanolis vandenyje), iki labai menko (sidabro chloridas vandenyje). Terminas "netirpus" taikomas mažai ir labai mažai tirpioms medžiagoms.

Tam tikromis sąlygomis įmanoma ištirpinti daugiau tirpinio nei iki prisotinimo koncentracijos, gaunant persotintą tirpalą, kuris yra nestabilus - medžiagos perteklius nuo bet kokio poveikio išsikristalizuoja.

Tirpumą lemiantys veiksniai
---------------------------

### Temperatūra

Daugelis kietų tirpinių vandenyje tirpsta geriau, kai temperatūra aukštesnė. Joninių tirpinių tirpumas labai karštame vandenyje gali sumažėti, kadangi sumažėja vandens poliškumas.

Dujiniai tirpiniai kylant temperatūrai prasčiau tirpsta vandenyje, bet geriau - organiniuose tirpikliuose.

Organiniai junginiai beveik visada geriau tirpsta aukštesnėje temperatūroje.

### Slėgis

Skystiems ir kietiems tirpiniams slėgis turi mažai įtakos. Dujų tirpumas yra tiesiogiai proporcingas tų dujų parcialiniam slėgiui virš tirpiklio. Ryšys išreiškiamas taip:

{\displaystyle p=kc\,}
* k - nuo temperatūros priklausanti konstanta (pavyzdžiui, 769.2 L•atm/mol deguoniui (O2) 298 K temperatūros vandenyje),
* p - parcialinis slėgis (atm),
* c ištirpusių dujų koncentracija skystyje (mol/L).

### Poliškumas

Poliniai junginiai geriau tirpsta poliniuose tirpikliuose (pvz. vandenyje), tuo tarpu nepoliniai - nepoliniuose. Pavyzdžiui, labai polinis (hidrofilinis) junginys šlapalas puikiai tirpsta labai poliniame vandenyje, sunkiau - mažiau poliškame metanolyje, ir praktiškai netirpsta nepoliniame benzene. Tuo tarpu nepolinis (hidrofobinis) junginys naftalenas netirpsta vandenyje, blogai tirpsta metanolyje, bet puikiai tirpsta benzene.
| **Tomas Egidijus Kušleika** |
| --- |
| Kušleikos |
| Herbas "Niesobia" |
| Herbas "Niesobia" |
|  |
| Gimė | 1821 m. |
| Mirė | 1894 m. (~73 metai) |

**Tomas Egidijus Kušleika** (1821 m. – 1894 m.) – 1863 m. sukilimo veikėjas.

Biografija
----------

Kilęs iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės bajorų Kušleikų giminės. Rusijos imperijos kariuomenės karininkas, išėjęs į atsargą gyveno Bartkūniškių dvare netoli Kėdainių. 1863 m. kovo mėn. apie 800 sukilėlių, daugiausia valstiečiai), susitelkę Krakių miške, jį išsirinko vadu ir pasivadino *Nevėžio pulku*. Pulkas kovėsi tarp Krakių ir Lenčių netoli Ažytėnų, prie Varnionių netoli Daugėlaičių, prie Rekečių netoli Viekšnių. Kušleika per savo pulko kovotojus verbavo naujus sukilėlius, nuteikinėjo visuomenę prieš Rusijos imperijos valdžią. Vėliau pulką padalijo į mažesnes savarankiškas grupes. 1863 m. rudenį emigravo, gyveno Prancūzijoje, nuo 1868 m. – Galicijoje, daugiausia Lvove.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ona Maksimaitienė. *Tomas Egidijus Kušleika*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 336 psl.
**Tomas Kančelskis**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1975 m. rugpjūčio 19 d. (47 metai) |
| Gimimo vieta | Šiauliai, Lietuva |
| Ūgis | 183 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Baigęs karjerą |
| **Pozicija** | Gynėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 1991  1992  1993-19941994-20002000-20062007-200820082009-2010 | Tauras Šiauliai  Sakalas Šiauliai  ROMAR MažeikiaiKareda ŠiauliaiFBK Kaunas→ Hearts *(skol.)*FBK KaunasFK Šiauliai | ?  ?  029 (0)085 (7)192 (6)006 (0)016 (0)044 (?) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 1995-2002 | Lietuva Lietuva | 014 (0) |
|  Treniruotos komandos |
| 2011-20122012-2013 | FK Šiauliai (asistentas)FK Šiauliai |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2010.
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2010. |

**Tomas Kančelskis** (g. 1975 m. rugpjūčio 19 d. Šiauliuose) – buvęs Lietuvos profesionalus futbolininkas, futbolo treneris.

Biografija
----------

Tėvas futbolininkas Česlovas Kančelskis, brolis futbolo treneris ir arbitras Deivis Kančelskis.

T. Kančelskis pradėjo savo karjerą Mažeikių klube Romar, su kuriuo laimėjo A lygą 1993 m. sezone. Kitą sezoną Tomas prisijungė prie savo miesto komandos Kareda Šiauliai, su kuriuo laimėjo A lygą (1997 ir 1998) bei Lietuvos taurę (1996 ir 1999). 1995 m. jis pradėjo savo karjerą Lietuvos nacionalinėje rinktinėje.

2000 m. tęsė savo karjerą FBK Kauno komandoje, su kuria laimėjo 6 A lygos ir tris taurės titulus per 7 metus. Po puikaus pasirodymo Lietuvoje 2007 m. sausį Tomas buvo išnuomuotas Škotijos Hearts klubui. 2008 m. sausio pabaigoje, neįsitvirtinęs Edinburgo klube, sugrįžo į Kauną.

Nuo 2010 m. futbolo klubo „FK Šiauliai" antrosios komandos trenerio asistentas, nuo 2011 m. rugpjūčio mėn. – „FK Šiauliai" vyr. trenerio asistentas. 2012 m. tapo Šiaulių komandos vyr. treneriu. 2013 m. lapkričio 7 d. atsistadydino iš vyriausiojo trenerio pareigų.

Pasiekimai
----------

* A lyga: 1993, 1997, 1998, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2006 m.
* LFF taurės laimėtojas: 2002, 2004, 2005 m.
* LFF supertaurės laimėtojas: 2007 m.

Nuorodos
--------

* Futbolinis.lt
* National-football-teams.com
* Soccerbase.com Archyvuota kopija 2007-10-01 iš Wayback Machine projekto.

1. ↑