recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| Ramūnas Čapkauskas |
|  |
| Pilietybė | Lietuva Lietuvis |
| Gimė | 1977 m. kovo 15 d. (46 metai)Lietuvos vėliava Lietuva, Kaunas |
| LARČ |
| Komanda | Čapkauskas Racing |

**Ramūnas Čapkauskas** (g. 1977 m. kovo 15 d. Kaune) – Lietuvos žiedinių lenktynių ir ralio pilotas.

2003 m. suteiktas Lietuvos sporto meistro vardas. 2004 m. Latvijos sporto meistro vardas.

Sportinę karjerą pradėjo kartingų sporte būdamas 7-nerių metų. Kartingais Ramūnas lenktyniavo iki 1995 m. Per šį laikotarpį penkis kartus tapo Lietuvos čempionu. Nuo 1995 m. dalyvauja žiedinėse lenktynėse.

Šiuo metu Ramūnas dalyvauja ralio bei ilgų distancijų lenktynėse. Ralyje pilotuoja sportinį automobilį Mitsubishi Lancer Evo IX.

Ramūnas yra tituluočiausias Lietuvos žiedinių lenktynių dalyvis.

2007 m. nugalėjo 1000 kilometrų lenktynėse. 2012 m. pasiekė absoliutų trasos rekordą: 1:17.270 min.

Pergalės ralyje
---------------

| Nr. | Ralis | Sezonas | Šturmanas | Automobilis |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Baltarusija Breslaujos ralis | 2014 | Tomas Šipkauskas | Mitsubishi Lancer Evolution IX |
| 2 | Lietuva Kauno ruduo 2014 | 2014 | Tomas Šipkauskas | Mitsubishi Lancer Evolution IX |
| 3 | Baltarusija Baltarusijos ralis | 2014 | Tomas Šipkauskas | Mitsubishi Lancer Evolution IX |

Pasiekimai
----------


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| LARČ absoliutus Čempionas |
| --- |
| 2014 |

 | 

| LARČ čempionas savo klasėje | Metai |
| --- | --- |
| LARČ3 | 2013 |

 | 

| Baltarusijos ralio čempionas |
| --- |
| 2014 |

 | 

| 1000 kilometrų lenktynės |
| --- |
| 2007 |

 | 

| Žiedinės lenktynės |
| --- |
| ? |

 |

Automobiliai
------------

* Iki 2007 m. pilotuotas BMW 318Iki 2007 m. pilotuotas BMW 318
* 2007–2012 m. pilotuotas Mitsubishi Lancer Evolution IX2007–2012 m. pilotuotas Mitsubishi Lancer Evolution IX
* Nuo 2012 m. pilotuojamas Mitsubishi Lancer Evolution IXNuo 2012 m. pilotuojamas Mitsubishi Lancer Evolution IX

Šaltiniai
---------

1. ↑
| **Pranciškus Masilionis SJ** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1902 m. vasario 26 d.Pažosiai, Joniškėlio valsčius |
| Mirė | 1980 m. spalio 14 d. (78 metai)Šiauliai, |
| Palaidotas (-a) | Sidabravo Švč. Trejybės bažnyčios |
|  |
| Veikla | SJ, Lietuvos kunigas, poetas |
|  |
| Alma mater | 1927 m. Vytauto Didžiojo universitetas |

**Pranciškus Masilionis** (1902 m. vasario 26 d. Pažosiai, Joniškėlio valsčius – 1980 m. spalio 14 d. Šiauliai, palaidotas Sidabravo Švč. Trejybės bažnyčios šventoriuje) – SJ, Lietuvos kunigas, poetas.

Biografija
----------

1927 m. Lietuvos universitete baigė filosofiją ir teologiją, įšventintas kunigu. 1927–1929 m. Panevėžio katedros vikaras, Panevėžio kurijos kancleris, Panevėžio amatų ir ruošos mergaičių mokyklos kapelionas. Nuo 1929 m. jėzuitas. 1930–1931 m. ir 1937–1938 m. studijavo teologiją ir filosofiją Jėzuitų kolegijoje Insbruke. 1933–1937 m. Kauno arkivyskupijos Maldos ir vyrų apaštalavimo sąjungos direktorius. Nuo 1939 m. Šiaulių Šv. Ignaco Lojolos bažnyčios kunigas. 1948 m. TSRS valdžiai bažnyčią uždarius, iki 1952 m. Karsakiškio Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčios administratorius. 1953–1960 m. atstatė Palėvenės Šv. Domininko bažnyčią, 1960–1967 m. Saločių Šv. Juozapo bažnyčios kunigas, 1967–1969 m. Vyžuonų Šv. Jurgio bažnyčios, 1969–1977 m. Kriklinių bažnyčios kunigas, nuo 1977 m. dirbo Sidabrave ir Dapšioniuose (Radviliškio raj.).

Periodinėje katalikų spaudoje paskelbė religinės tematikos straipsnių, vedė rekolekcijas įvairiose parapijose, katekizavo vaikus ir jaunimą. TSRS okupacijos metais slapta vedė rekolekcijas kunigams, klierikams, vienuolėms. 1947 m. įkūrė Eucharistinio Jėzaus seserų kongregaciją darbui su vaikais, jaunimu. Pogrindinio kunigų Eucharistinio sąjūdžio iniciatorius; subūrė kunigų grupę, kuri vėliau aktyviai gynė tikinčiųjų teises. Už aktyvią religinę veiklą okupacinė valdžia buvo atėmusi kunigo registracijos pažymėjimą. Parašė ir savilaida išleido religinio turinio knygų.

Bibliografija
-------------

* Meilės Magnificat, 8 d. rekolekcijos;
* Konferencijos, 2 t.;
* Malda, 2 t.;
* Mintys apie kunigystę;
* Eucharistinis Jėzus;
* Jaunoms širdims, eilėraščių rinkinys;
* I poemas. Gėlės nuo motinos kapo;
* Pirmosios Kalėdos, eilėraščių rinkinys;
* Per aukas į garbę eilėraščių rinktinė, išl. Cicere 1990 m.

Literatūra
----------

* Meilės jūra: tėvas Pranciškus Masilionis gyvenime ir atsiminimuose, Kaunas, 2003 m.

Nuorodos
--------

* Pranciškus Masilionis SJ, kunigas, jėzuitas (1902-1980)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gerarda Elena Šuliauskaitė. *Pranciškus Masilionis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 377 psl.
| **Ramūnas Čeponis** |
| --- |
| Gimė | 1958 m. kovo 24 d. (65 metai)Vilnius |
| Tėvai | Jonas Čeponis |
|  |
| Veikla | tapytojas, grafikas |
|  |
| Alma mater | Lietuvos dailės institutas |

**Ramūnas Čeponis** (g. 1958 m. kovo 24 d. Vilniuje) – Lietuvos tapytojas, grafikas.

Biografija
----------

Tėvas Jonas Čeponis. 1982 m. baigė Lietuvos dailės institutą, mokėsi pas J. Čeponį, A. Šaltenį, A. Andrijauską, A. Švėgždą.

1982–1984 m. dirbo Panevėžio vaikų dailės mokykloje, 1998–2004 m. – leidykloje „Vaga".

Kūryba
------

Ankstyvuoju kūrybos laikotarpiu (1983–1989 m.) tapė meditatyviniu realistiniu stiliumi, vėliau paveiktas Tolimųjų Rytų spontaniškos dailės ir kaligrafijos atsisakė daiktiškumo, nutapė didelio formato abstrakčių paveikslų ir jų ciklų („Balti judesiai juodame lauke", „12 langų", „Tapyba X"), Nuo 1989 m. pradėjo dirbti grafikos srityje, sukūrė estampų ciklus „Mąstymai su kryžiumi" (1989 m.), „Nurimę žodžiai" (1993 m.), „Vertikalė" (2000 m.). Jo kūrybai būdinga aukšta plastinė kultūra, ypatingas stiliaus glaustumas ir meditacinis pobūdis.

Sukūrė scenovaizdžių režisierius A. Čeredejevaitės spektakliams Jaunimo (Karalaitis amato mokėsi, 1993 m.) ir „Lėlės" teatre (Gyvatės lėmimas, 1996 m.) Vilniuje. Kuruoja parodas. Nuo 1983 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Laosas, Prancūzija, JAV, Rusija, Argentina). Individualios parodos: Vilnius – 1989 m. 1990 m. 1993–1996 m. 2000 m. 2002 m. 2004 m. 2008 m. Klaipėda – 1993 m. 2004 m. Panevėžys – 1983 m. 2005 m. 2007 m. Magdeburgas – 1994 m.), Ryga – 2009 m. Jo kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.

Iliustravo ir apipavidalino knygas:

* Raineris Marija Rilkė. Valandų knyga 1994 m.
* Andrė Chedidas. Nefertitė, 1999 m.
* Pirmasis Lietuvos statutas, 2000 m.
* Kornelijus Platelis. Atoslūgio juosta, 2000 m.
* Džordžas Vazaris. Žymiausių tapytojų, skulptorių ir architektų gyvenimai, 2000 m.
* Antanas Andrijauskas. Tradicinė japonų estetika ir menas, 2001 m.
* Judita Liuis Herman. Trauma ir išgijimas, 2006 m.
* Poezijos pavasaris: 2007 m. 2008 m. 2009 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Antanas Andrijauskas. *Ramūnas Čeponis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 725 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Chlorophytum** |
| --- |
| Kuokštinis chlorofitas (Chlorophytum comosum)Kuokštinis chlorofitas(*Chlorophytum comosum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Smidriniai  *( Asparagaceae)* |
| Gentis: | Chlorofitas  *( Chlorophytum)* |

 |

**Chlorofitas** (*Chlorophytum*) – smidrinių (*Asparagaceae*) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso visažaliai augalai, kilę iš Pietų Afrikos. Auga tankiais skrotelių kuokštais, iš kurių išaugina ilgas palaipas. Ant palaipų krauna mažus baltus žiedus ir ataugas, iš kurių galima užsiauginti naują augalą. 

Kambariuose auginamos kelios veislės – seniausia yra žalialapė, bet populiaresnė dryžuota. Augalai gana gajūs ir nereiklūs. Mėgsta saulėtą, šviesią vietą, bet gerai pakelia ir ūksmingą.

* Kuokštinis chlorofitas (*Chlorophytum comosum*).

Kuokštinio chlorofito žiedas
|  Spirakių Švč. Trejybės bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Panevėžio |
| **Savivaldybė** | Panevėžio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Spirakiai (Panevėžys) |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų mūras |
| **Pastatyta** | 1840 m. |

Koordinatės: 55°47′47″ š. pl. 24°12′35″ r. ilg.﻿ / ﻿55.79639°š. pl. 24.20972°r. ilg.﻿ / 55.79639; 24.20972

 *Kitos reikšmės – Švč. Trejybės bažnyčia.*
**Spirakių Švč. Trejybės bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Spirakių kaime, 12 km į šiaurės vakarus nuo Panevėžio, Lokupės (Sanžilės kairiojo intako) kairiajame krante.

Istorija
--------

Spirakių dvaro savininkas Antanas Liutikas 1790 m. pastatė koplyčią. Kitas savininkas Antanas Rimkevičius 1840 m. pastatė dabartinę akmenų mūro bažnyčią. Ją 1860 m. konsekravo vyskupas Motiejus Valančius.

1880 m. pastatyta nauja klebonija. 1926 m. bažnyčia gavo 8 ha žemės. Kunigo Petro Ulecko rūpesčiu 1936 m. išdažytas bažnyčios vidus.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano (17 × 9 m), vienabokštė, su bokšteliu. Įrengti 2 altoriai. Šventoriuje yra kapinės, jame stovi medinė 3 tarpsnių varpinė ir koplyčia (dabar sandėlis). Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Nuorodos
--------

* Parapija Archyvuota kopija 2011-10-17 iš Wayback Machine projekto.
| **Daucus carota var. sativa** |
| --- |
| Valgomoji morka (Daucus carota var. sativa)Valgomoji morka (*Daucus carota var. sativa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Salieriniai  *( Apiaceae)* |
| Gentis: | Morka  *( Daucus)* |
| Rūšis: | Paprastoji morka  *( Daucus carota)* |
| Varietetas: | Valgomoji morka  *(sativa)* |

 |

**Valgomoji morka**  (*Daucus carota var. sativa*) – laukinės morkos kultūrinė atmaina.

Išvaizda
--------

Nuo tipinės formos skiriasi stora, mėsinga, oranžinės ar gelsvos spalvos šaknimi. Augalas dvimetis – pirmaisiais metais valgomoji morka auga į skroteles ir šakniavaisius, antraisiais – į stiebus ir žiedynus. Šakniavaisiai iki 30 cm ilgio, sveria iki 200 g (kartais ir daugiau), būdingai oranžinės spalvos (nors įvairuoja nuo baltos iki violetinės). Lapai plunksniškai suskaidyti, iki 20 cm ilgio. Antramečiai stiebai (sėklojai) užauga iki 120 cm aukščio, būna statūs arba išsidraikę. Sukrauna žiedynus (sudėtinius skėčius) iš smulkių baltų, kartais gelsvų, rausvų arba žalsvų žiedelių. Subrandina sausus, dvisėklius vaisius.

Maistinė vertė
--------------

Šakniavaisiuose randama iki 2 proc. cukraus, 6,5 proc. kitų angliavandenių, baltymų, taip pat mineralinių medžiagų, kuriose yra karotino, virstančio organizme vitaminu A, taip pat yra B grupės vitaminų bei vitamino C.

Auginimas
---------

Valgomosios morkos geriausiai auga trąšiuose, kalkinguose priesmėliuose, lengvuose priemoliuose arba durpžemiuose. Sėjamos anksti pavasarį, nors yra ir vėlyvesnių veislių. Pagrindiniai kenkėjai – morkinė kandis, morkinė musė, morkinė blakutė, blyškusis pievinis ugniukas; puola netikroji miltligė, fomozė, juodasis puvinys.

Lietuvoje morkos auginamos nuo XVI a.

Panaudojimas
------------

Tai viena iš plačiausiai ir seniausiai auginamų daržovių: valgomos šviežios, keptos, virtos, troškintos, konservuotos. Tinka sulčių spaudimui, tyrių gamybai. Tiekiamos kaip garnyras drauge su kitomis daržovėmis, verdama morkienė, tinka prie silkės ir kt.

Morkos nuo seno naudojamos ir kaip pašarinės kultūros.

* Morkų laukasMorkų laukas
* Morkos šakniavaisisMorkos šakniavaisis
* SėklosSėklos

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Valgomoji morka*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 146–147


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Valgomoji morka** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Cycadophyta** |
| --- |
| Paprastasis cikas (*Cycas revoluta*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Domenas: | Eukariotai  *( Eukaryota)* |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Cikūnai  *( Cycadophyta)* |

 |
| Cikūnų paplitimas pasaulyje |

**Cikūnai** (*Cycadophyta*) – eukariotų (*Eukaryota*) domeno augalų (*Plantae*) karalystės skyrius. Priklauso plikasėklių induočių grupei.

Išvaizda
--------

Cikūnai išvaizda primena palmes. Jie turi storą nešakotą kamieną, didelius ir į smulkesnius lapelius padalintus lapus. Kai kurie cikūnai užauga iki 20 m aukščio ir užaugina 1 m ilgio kankorėžius, sveriančius iki 40 kg.

Paplitimas
----------

Cikūnai labiausiai buvo paplitę mezozojaus eroje. Dabar jie auga tropinio ir subtropinio klimato srityse.

Klasė Cikainiai (*Cycadopsida*)

* Eilė Cikiečiai (*Cycadales*)
	+ Šeima Cikiniai (*Cycadaceae*)
	+ Šeima Stangerijiniai (*Stangeriaceae*)
	+ Šeima Zamijiniai (*Zamiaceae*)

Nuorodos
--------

* Cikiniai – nuotraukos  Archyvuota kopija 2007-09-27 iš Wayback Machine projekto.
| **Rumex acetosa** |
| --- |
| Valgomoji rūgštynė (*Rumex acetosa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Rūgtiniai  *( Polygonaceae)* |
| Gentis: | Rūgštynė  *( Rumex)* |
| Rūšis: | Valgomoji rūgštynė  *( Rumex acetosa)* |

 |

**Valgomoji rūgštynė** (*Rumex acetosa*) – rūgtinių (*Polygonaceae*) šeimos, rūgštynių (*Rumex*) genties daugiametis žolinis augalas.

Aukštis iki 60 cm. Stiebas status, lankstus. Šaknys kuokštinės, vešlios, auga giliai. Lapai 7-15 cm ilgio, apatiniai strėliški, ilgais lapkočiais, aukščiau esantys bekočiai, dažnai rausvėja. Augalas dvinamis. Žiedai susitelkę žalsvai raudonuose žiedynuose. Sunokusios sėklos rudos.

Auga pievose, pamiškėse, ganyklose, miško laukymėse, auginama daržuose. Lietuvoje labai dažna.

Valgomosios rūgštynės lapai, jauni stiebai naudojami salotoms, sriuboms, padažams. Lietuvoje ruošiamas specialus patiekalas iš rūgštynių – rūgštynių barščiai. Lapuose gausu askorbo rūgšties, suteikiančios augalui būdingą rūgštumą. Gausu vitaminų C, B, karotino, oksalo rūgšties.

Kenkėjai: rūgštyninis lapgraužis (*Gastrophysa viridula*), dedantis geltonus kiaušinėlius, iš kurių išsirita lervos.

* PožymiaiPožymiai
* ŽiedaiŽiedai
* AugavietėAugavietė
* Trinta rugštynių sriuba su kiaušiniu ir džiuvėsėliais (lapienė)Trinta rugštynių sriuba su kiaušiniu ir džiuvėsėliais (lapienė)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Lekavičius. *Vadovas augalams pažinti*. – Vilnius: Mokslas, 1989. // psl. 62
2. ↑  Lyle, Katie Letcher (2010) [2004]. *The Complete Guide to Edible Wild Plants, Mushrooms, Fruits, and Nuts: How to Find, Identify, and Cook Them* (2nd ed.). Guilford, CN: FalconGuides. pp. 29–30.
3. ↑  *Лекарственные свойства сельскохозяйственных растений* / под ред. М. И. Борисова. – Мн.: Ураджай, 1974. – С. 64.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Valgomoji rūgštynė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Karolis Gediminas Cieminis** (1943 m. sausio 6 d. Vilniuje – 2014 m. gegužės 2 d. Vilniuje) – Lietuvos genetikas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras, skulptorius tautodailininkas.

Biografija
----------

1969 m. baigė Vilniaus universitetą. 1975 m. apgynė diseratciją „Aukštesniųjų augalų pažeidimų, indukuotų ultravioletiniais spinduliais, reparacijų tyrimai", biologijos mokslų kandidatas. 1994 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Nuo 1974 m. dirbo Botanikos institute, 1988–2001 m. Ląstelių inžinerijos laboratorijos vadovas.

Mokslinė veikla
---------------

Darbai iš DNR ultravioletinės spinduliuotės pažaidų reparacijos, somatinių ląstelių fiziologijos. 1974 m. su V. Soiferiu atrado DNR tamsinės reparacijos procesą aukštesniuosiuose augaluose.

Kūryba
------

Nuo 1990 m. kūrė metalo skulptūrines kompozicijas biologijos, genetikos tema, surengė personalines parodas (su F. Blaškevičiumi 1996 m. 1997 m.). Žymus etnografinių kaukių drožėjas ir dekoruotojas, jo darbų yra privačiuose rinkiniuose įvairiose šalyse.

Bibliografija
-------------

* Asimetrinė somatinė hibridizacija ir konstruktyvizmas, 1995 m.
* PAK-izmas, somatiniai hibridai ir kitkas, 1999 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Karolis Gediminas Cieminis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 123 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |
| --- |
|  |
|  | 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| a8 | b8 | c8 | d8 | e8 | f8 | g8 | h8 |
| a7 | b7 | c7 | d7 | e7 | f7 | g7 | h7 |
| a6 | b6 | c6 | d6 | e6 | f6 | g6 | h6 |
| a5 | b5 | c5 | d5 | e5 | f5 | g5 | h5 |
| a4 | b4 | c4 | d4 | e4 | f4 | g4 | h4 |
| a3 | b3 | c3 | d3 | e3 | f3 | g3 | h3 |
| a2 | b2 | c2 | d2 | e2 | f2 | g2 | h2 |
| a1 | b1 | c1 | d1 | e1 | f1 | g1 | h1 |

 |  |
|  |

 |
| Bokštų endšpilis iš partijos Chosė Raulis Kapablanka - Savelijus Tarkakoveris, Niujorkas, 1924 m. Paskutinis juodųjų ėjimas - 34…gf, kitas baltųjų ėjimas - 35.Kg3. |

**Endšpilis** (arba **baigmė**) – žaidimo šachmatais pabaiga, kai ant lentos lieka tik keletas figūrų. Endšpilis, kaip ir debiutas – dažnas studijų objektas.

Endšpiliui būdinga tai, kad karalius tampa aktyvia figūra. Įprastai, jis nesisaugodamas mato pavojaus, gali palikti apsaugotą vietą, ir, kartu su kitomis figūromis, dalyvauti atakose, pirmas įsiveržti į varžovo teritoriją. Strateginis endšpilio tikslas – pasiekti, kad pėstininkas nužygiuotų iki paskutinės gulstinės ir taptų valdove, tokiu būdu pasiekiant reikiamą persvarą laimėti mačą. Dėl šios priežasties, endšpilyje išauga pėstininkų vertė. Endšpilyje išauga kiekvienos šachmatų figūros vertė. Endšpilio metu svarbu pasiekti maksimalų figūrų aktyvumą ir jų tarpusavio sąveiką, tuo pačiu mažinant priešininko figūrų aktyvumą. Endšpilyje figūros, kurios yra priverstos saugoti savuosius pėstininkus, tampa pasyvios varžovo atžvilgiu. Laikoma, kad teisinga endšpilio strategija yra Cugcvango situacijos pasiekimas. 

Endšpilio situacijos nagrinėjamos šachmatų teorijose, todėl profesionalams labai svarbu pergalei pasiekti gebėti pasinaudoti endšpilio variacijomis.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Avamorio butelis iš Kikunocuju distiliavimo vietos Mijako saloje, Okinava
**Avamoris** – alkoholinis gėrimas, atsiradęs ir būdingas tik Okinavai Japonijoje. Jis gaminamas iš ryžių, bet nėra tiesioginis raugimo produktas (kaip sakė), o gaunamas distiliuojant (kaip *šoču*). Avamoris dažniausiai 60 laipsnių (30 % alkoholio), bet eksportuojamose rūšyse gali būti 50 laipsnių (25 % alkoholio). Ilgai laikant pagerėja avamorio skonis ir švelnumas. Kai kurios avamorio rūšys (hanadzakė) yra 120 laipsnių (60 %) ir gali degti.

Avamoris dažniausiai geriamas su vandeniu ir ledukais. Taip jį patiekia Okinavos restoranuose. Kai kurie avamorį geria gryną ar su kokteiliais.

Okinavoje avamorį kartais vadina „salos sake" (jap. 島酒 *shima-zake*) arba *šima* sutrumpintai.

Apie 2005 m. puodelis avamorio kainavo 350 jenų ir 50 tūkst. išlaikyto avamorio molinė vaza.
| **Karolis Bžozovskis** |
| --- |
|  |
| Karolis Bžozovskis |
| Gimė | 1821 m. rugsėjo 21 d.Varšuva |
| Mirė | 1904 m. lapkričio 5 d. (83 metai)Lvovas |
|  |
|  **Vikiteka** | Karolis Bžozovskis |

**Karolis Bžozovskis** (lenk. *Karol Brzozowski*, 1821 m. rugsėjo 28 d. Varšuva – 1904 m. lapkričio 5 d. Lvovas) – lenkų inžinierius, rašytojas, lietuvių tautosakos rinkėjas.

Biografija
----------

Nuo 1835 m. mokėsi Seinuose, nuo 1839 m. Suvalkuose. Seinuose užrašinėjo lietuviškas dainas. 1843 m. emigravo į Poznanę. Ten 1844 m. išleido rinkinį „Aleksoto apylinkių liaudies dainos" (*Pieśni ludu nadniemeńskiego z okolic Aleksoty*). Jame išspausdinti 51 dainos vertimai lenkų kalba, 8 dainos lietuvių kalba ir L. G. Rėzos skelbta ypač reta daina „Verkė, verkė gegelė".

Dalyvavo 1848 m. ir 1863 m. sukilimuose. Gyveno Osmanų imperijoje, nuo 1884 m. Lvove. Parašė poemų, pjesių. Dramoje „Dusios ežeras" (*Jezioro Dusza*, apie 1900 m.) panaudotos lietuvių liaudies sakmės apie Velnią, Perkūną, Mildą. Dėl antivokiško turinio Austrijos cenzūros ji buvo uždrausta vaidinti.

Karolio Bžozovskio kapas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazys Grigas. *Karolis Bžozovskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 541 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Bajorienė Morozova aplanko Avakumą kalėjime, XIX a. piešinys.
**Avakumas** (rus. *Аввакум*; **Avakumas Petrovičius**, **protopopas Avakumas**; 1620 m. – 1682 m.) – rusų religinis veikėjas ir rašytojas.

Biografija
----------

Tiksli gimimo data nežinoma. Manoma, kad gimė 1620 m. ar 1621 m. Grigorovo kaime, centrinėje Žemutinio Naugardo srities dalyje. Kilęs iš žemesniųjų dvarininkų tarpo. Provincijoje tapęs šventiku, nesugyveno su vietos valdžia ir žmonėmis, nuolat su jais kivirčijosi ir buvo mušamas. Iš ten pabėgo į Maskvą, kur suartėjo su aukštesniąja dvasininkija ir caro aplinka. 1653 m. kai patriarchas Nikonas pradėjo pertvarkyti rusų maldų knygas ir bažnytines apeigas, Avakumas, sekdamas graikų pavyzdžiu, stojo griežčiausion opozicijon prieš vykdytas reformas ir tapo sentikių vadovu. Avakumo nuomone, reformos siejo stačiatikius su katalikybe. Patriarchas Nikonas su visa opozicija, ypač su Avakumu, elgėsi žiauriai, tačiau taip tik sustiprino opozicinį judėjimą. Avakumas buvo ištremtas į Tobolską, Daūriją (Užbaikalė), Mezenę, Pustozerską.

Tremtyje Avakumas toliau skelbė savo idėjas, pasisakė prieš Nikoną ir carą Aleksejų Michailovičių, kuris esą pasidavęs Nikono įtakai. Parašė pirmąjį rusų literatūroje autobiografinį kūrinį „Protopopo Avakumo gyvenimas".

1682 m. Avakumas dėl savo tikėjimo buvo sudegintas ant laužo. 1916 m. sentikių bažnyčia paskelbė šventuoju.

Išnašos
-------

1. ↑
Numitoro atvaizdas „Niurmbergo kronikoje"
**Numitoras** (lot. *Numitor*) – romėnų mitologijos personažas, Alba Longos miesto karalius, Romos įkūrėjo Romulo ir jo brolio dvynio Remo senelis iš motinos pusės. Numitoras buvęs Proko sūnus, trojėno Enėjo palikuonis, Rėjos Silvijos (dvynių motinos) ir Lauzo tėvas.

794 m. pr. m. e. Prokas miręs, o sostas turėjęs atitekti Numitorui. Visgi, užuot paveldėjęs sostą, Numitoras buvęs nuverstas ir išvarytas iš karalystės savo brolio Amulijaus, kuris negerbęs tėvo valios ir nepaisęs to, kad brolis buvęs už jį vyresnis. Kad įsitvirtintų valdžioje, Amulijus nužudęs ir brolio sūnus. Ovidijus nurodo, kad Numitoras turėjęs du vaikus (Lauzą ir Rėją Silviją), o Livijus teigia, kad Amulijus nužudęs du jo sūnus.

Amulijus, prigrasindamas mirtimi, Rėją Silviją privertęs tapti vestale, kad ši negalėtų susilaukti vaikų; visgi, anot mito, ją per prievartą apvaisinęs dievas Marsas. Romulas ir Remas nuvertę Amulijų ir Alba Longos karaliaus sostą sugrąžinę Numitorui; tai esą įvykę 752 m. pr. m. e.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ovidijus. *Fasti IV*
2. 1 2  Aleksandra Veličkienė. „Antikos mitologijos žinynas", Kaunas, „Šviesa", 2008 m. 188 p.
3. ↑  Dionisijas Halikarnasietis. *Apie Romos senovę* 71.4
4. 1 2  Livijus. I.3.10
5. ↑  Ovidijus. *Fasti* IV
6. ↑  Livijus. *Ab Urbe Condita* I.3.10
7. ↑  Livijus I.4.2
8. ↑  Dionisijas Halikarnasietis. *Apie Romos senovę* 71.5


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RRomėnų mitologija |
| --- |
|  |
| Dievai | 
Abundantija · Aka Larencija · Apolonas · Bakchas · Belona · Cerera · Diana · Egerija · Femė · Flora · Fortūna · Fontas · Janas · Junona · Jupiteris · Juturna · Kvirinas · Marsas · Merkurijus · Minerva · Neptūnas · Opė · Pikas · Pomona · Plutonas · Saturnas · Sumanas · Vakuna · Virtutė · Venera · Vertumnas · Vesta · Viktorija · Vulkanas |  |
|  |
| Legendiniai personažai | 
Enėjas · Rėja Silvija · Romulas ir Remas · Numa Pompilijus · Tulas Hostilijus · Servijus Tulijus · Ankas Marcijus |
|  |
| Tekstai | 
Vergilijus (*Eneida*) · Ovidijus (*Metamorfozės*) |
|  |
| Filosofija | 
Epikūrizmas · Neoplatonizmas · Pitagorizmas · Stoicizmas |

 |
Koordinatės: 43°18′56″š. pl. 11°19′50″r. ilg.﻿ / ﻿43.315556°š. pl. 11.330556°r. ilg.﻿ / 43.315556; 11.330556

 Įėjimas į Sienos pinakoteką
**Nacionalinė Sienos pinakoteka** (it. **Pinacoteca Nazionale di Siena**) – meno galerija Sienos mieste, turinti nacionalinės Italijos statusą.

Galerijoje yra reikšminga italų ir kt. šalių menininkų darbų kolekcija. Daugiausia eksponuojami Sienos dailės mokyklos vėlyvųjų viduramžių ir renesanso darbai.

Apie muziejų
------------

Kolekcijos pradžia siejama su XVIII a. abato Giuseppe Ciaccheri surinktais darbais. 1930 m. kolekcija perėjo valstybės nuosavybėn ir 1932 m. atidaryta viešam lankymui Brigidi ir Buonsignori XIV a. statytuose rūmuose. 1977 m. prijungta Spannocchi kolekcija, kurioje buvo Šiaurės Europos ir flamandų dailininkų darbų. 1977 m. taip pat, atidaryta Sienos mokyklos skulptūrų galerija. Galerijos adresas Šv. Petro g. 29 (Via San Pietro, 29).

Didžiausią kolekcijos dalį sudaro Sienos dailės mokyklos dailininkų darbai. Tarp jų: Duccio, Guido da Siena, Simone Martini, Pietro Lorenzetti, Ambrogio Lorenzetti, Sassetta, Francesco di Giorgio, Sodoma, Domenico Beccafumi. Spanocchi kolekcijoje yra Albrecht Dürer, Albrecht Altdorfer, Lorenzo Lotto, Paris Bordone ir kt. darbų.

Galerijos eksponatai
--------------------

* Galerijos viduramžių menas Galerijos viduramžių menas
* Spannocchi kolekcija galerijoje Spannocchi kolekcija galerijoje
* Duccio. „Poliptikas Nr. 28" Duccio. „Poliptikas Nr. 28"
* Domenico Beccafumi. „Sukilusių angelų nuopolis" Domenico Beccafumi. „Sukilusių angelų nuopolis"

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nacionalinė Sienos pinakoteka** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2012-04-15 iš Wayback Machine projekto. (italų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Nuleistuko lankelis**, *nuleistuko svirtelės lankelis* (rus. *спусковая скоба*; angl. *trigger guard*) – lankelio formos apsaugas, saugantis nuleistuko svirtelę nuo atsitiktinio šūvio, jei nuleistuko svirtelė atsitiktinai už ko nors užkliūtų.

Kai kurių pistoletų nuleistukų lankeliai daromi su išlinkimu priekyje, kad pistoletą būtų galima laikyti abiem rankomis.

* Nuleistuko lankelisNuleistuko lankelis
* Nuleistuko lankelisNuleistuko lankelis
* Pistoleto Beretta 92 nuleistuko svirtelės lankelis su įlinkiu pirštamsPistoleto Beretta 92 nuleistuko svirtelės lankelis su įlinkiu pirštams
* Šaudymas pistoletu dviem rankomisŠaudymas pistoletu dviem rankomis

Kai kurių šautuvų (pvz. *Marlin 39A*, *Winchester M1873*) nuleistukų svirtelių lankeliai yra užtaisymo svirties dalis. Kai kurių šautuvų nuleistukų lankeliai gali būti nuimami ar taip pasukami, kad būtų galima šaudyti mūvint storas pirštines.

* Marlin 39A šautuvas (JAV)Marlin 39A šautuvas (JAV)
* Marlin 39A šautuvo nuleistukas ir nuleistuko svirtelės lankelis, kaip užtaisymo svirties dalisMarlin 39A šautuvo nuleistukas ir nuleistuko svirtelės lankelis, kaip užtaisymo svirties dalis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

Koordinatės: 8°52′ p. pl. 140°08′ v. ilg.﻿ / ﻿8.867°š. pl. 140.133°r. ilg.﻿ / 8.867; 140.133

Nuku Hivos palydovinė nuotrauka
Nuku Hiva kitų Markizų salų atžvilgiu
**Nuku Hiva** (pranc. *Nuku Hiva*) – sala Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijoje, didžiausia tarp Markizų salų. Plotas – 339 km².

Sala yra 25 km ilgio, iki 17 km pločio. Kranto linija vingiuota, krantai daug kur statūs, skardingi, yra gilių užutėkių. Centrinę salos dalį užima Toovii plynaukštė, kurios vakarinėje dalyje iškyla Tekao kalnas (1224 m) – aukščiausia Nuku Hivos vieta. Hakaui slėnyje krenta 350 m aukščio Vaipo krioklys. Salą dengia spygliuočių miškai, tropinės džiunglės, yra pievų plotų. Šiaurinėje pakrantėje būdingas sausringas klimatas, ten susidariusi pusdykumė.

2017 m. Nuku Hivoje gyveno 3120 žmonės. Vietos gyventojai – markiziečiai. Sala sudaro komuną. Pagrindinė gyvenvietė – Taiohaė (2183 gyv.). Salos šiaurės vakaruose yra oro uostas iki kurio nuo Taihoaės veda 50 km ilgio kelias. Verčiamasi žemės ūkiu (duonmedžiai, kolokazijos, manijokai, kokospalmės, vaisiai), žvejyba, gyvulininkyste (ožkos, kiaulės).

Ikikolonijiniais laikais markiziečiai salą buvo pasidalinę į dvi žemes – Te Ii ir Tai Pi. Europiečiai Nuku Hivoje pasirodė XVI–XVII a. Nuku Hivoje 1813 m. išsilaipino JAV laivynas ir įkūrė Medisonvilio koloniją. Amerikiečiai įsivėlė į tarpgentinius karus, o vėliau – į konfliktus su britų banginių medžiotojais. 1842 m. salą užėmė prancūzai. XIX a. dauguma salos gyventojų mirė nuo infekcinių ligų.

* Nuku Hivos kalnaiNuku Hivos kalnai
* Hakapaa įlankaHakapaa įlanka
* Bažnyčia TaiohaėjeBažnyčia Taiohaėje
* Taipivai upėTaipivai upė

Šaltiniai
---------

1. ↑  FRENCH POLYNESIA, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nuku Hiva** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| **Visagino „Sedulinos" vidurinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Visagino „Sedulinos" vidurinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Visagino „Sedulinos" vidurinė mokykla |
| **Adresas** | Vilties g. 5, Visaginas |
| **Direktorius(-ė)** | Veronika Voitekian |
| **Mokinių skaičius** | 426 |
| **Įkūrimo data** | 1977 m. |
| **Uždarymo data** | 2012 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 54 |

**Visagino Sedulinos vidurinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Visagine, vykdžiusi pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas rusų kalba. Įstaigos kodas 190242755.

Istorija
--------

Visagino 1-oji vidurinė mokykla įsteigta 1977 m. Didžiausias mokinių skaičius mokykloje buvo 1982/1983 mokslo metais, kartu su lietuviška mokykla net 1887 mokiniai. 1983 m. virš 500 mokinių perėjo į 2-ąją vidurinę mokyklą (dab. Visagino Gerosios vilties vidurinė mokykla). 1984/1985 mokslo metais mokykla priėmė gausų būrį pirmokų, atėjusių iš lopšelių/darželių Nr. 1, 4, 6. Tuomet mokykloje buvo net 9 pirmokų klasės.

2012 m. mokykla prijungta prie Visagino „Atgimimo" gimnazijos.

Direktoriai
-----------

* 1977 m. Viktoras Frolovas;
* 1999 m. Veronika Voitekian.

Mokytojai
---------

* Malceva Tatjana

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2007-08-09 iš Wayback Machine projekto.
| **Endrikis Budrius** |
| --- |
| Gimė | 1783 m.Gastos, Pakalnės apskritis |
| Mirė | 1852 m. (~69 metai)Bredūnai, Stalupėnų apskritis |
|  |
| Veikla | poetas, lietuvių tautosakos rinkėjas |

**Endrikis Budrius** (1783 m. Gastos, Pakalnės apskritis, Mažoji Lietuva – 1852 m. Bredūnai, prie Pilupėnų, Stalupėnų apskritis) – poetas, lietuvių tautosakos rinkėjas.

Biografija
----------

Dirbo vargonininku Žydkiemyje ir mokytoju Briedausių dvare. Mokytojaudamas Pilupėnuose pradėjo rinkti dainas ir jų melodijas. Susirašinėjo su Liudviku Rėza, rinko ir siuntė jam liaudies dainas, taip pat savo poeziją. Eduardo Gizevijaus bičiulis. 1848–1849 m. žurnale *„Neue Preussische Provinziell-Blätter"* publikuoti jo užrašytų dainų tekstai ir melodijos – 37 dainos su E. Gizevijaus vertimu į vokiečių kalbą. E. Budriaus užrašytų dainų paskelbė Georgas Neselmanas knygoje „Lietuvių liaudies dainos" (*Littauische Volkslieder*, 1853 m.). Kristianas Barčas knygoje „Dainų balsuose" (2 t. 1886–1889 m.) pakartojo E. Gizevijaus paskelbtas ir įdėjo dar 8 jo užrašytas dainas.

Sueiliavo proginių, didaktinių kūrinių. L. Rėzos archyve išlikusio rinkinėlio eiles (*Budriaus prisikalbėjimas, Ant brolio svotbos, Apraudojimas, Pavasaris, Lapė be uodegos*), kurias paskelbė Vaclovas Biržiška *Tautoje ir žodyje* (7, 1931).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazys Grigas. *Endrikis Budrius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 564 psl.
2. ↑  Lietuvių literatūros enciklopedija[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Aidas Feliksas Palubinskas** |
| --- |
| Gimė | 1970 m. vasario 11 d. (53 metai)Kalifornijoje, JAV |
| Sutuoktinis (-ė) | Jūratė Adomaitytė-Palubinskienė |
| Vaikai | Vincentas Linas (g. 2005 m.)Saulius (g. 2008 m.) |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Klaipėdos rajono politikas. |

**Aidas Feliksas Palubinskas** (g. 1970 m. vasario 11 d. Kalifornijoje, JAV) – Lietuvos ir Klaipėdos rajono politikas.

Biografija
----------

Gimė ekonominių mokslų profesoriaus Felikso ir gamtosaugos chemikės Saulės Palubinskų šeimoje. Jauniausias iš penkių vaikų. Turi dvi seseris – Gintą ir Mildą ir du brolius – Liną ir Kovą. Iki 16 metų gyveno JAV, Suomijoje, Austrijoje, Didžiojoje Britanijoje.

Lankė Vasario 16-osios gimnaziją Vokietijoje. 1992 m. baigė Čikagos Loyola universitetą (specialybė – vokiečių kalba ir literatūra, paspecialybės: prancūzų kalba, filosofija, politiniai mokslai, teologija). 1996 m. Šiaurės Ilinojaus Universiteto Teisės koledže baigė tarptautinės ir jūrų teisės mokslus, teisės daktaras.

Politinė ir profesinė veikla
----------------------------

1989 m. burlaiviu „Lietuva" perplaukė Atlanto vandenyną (iš JAV į Lietuvą). 1990 m. Lietuvai atkūrus nepriklausomybę, Aukščiausiosios Tarybos Pirmininko patarėjas užsienio politikos klausimais. 1992–1993 m. Seimo nario padėjėjas. Per 1993 m. LR Prezidento rinkimus Stasio Lozoraičio rinkimų štabo rinkiminių kelionių po Lietuvą vadovas. 1996 m. Seimo rinkimuose vadovavo Felikso Palubinsko, vėliau tapusio Seimo pirmininko pavaduotoju, rinkimų kampanijai. 1997–2004 m. užsiimė privačia teisine praktika Klaipėdoje. 1997–2003 m. organizacijos „Europos liaudies partijos jaunimas", vienijančios per 1 milijoną narių, tarybos narys ir viceprezidentas. 2004–2008 m. dirbo Europos Parlamento nario Eugenijaus Gentvilo atstovu Lietuvoje. Dirbo VšĮ „Atvira visuomenė ir jos draugai", "Liberalios reformos" direktoriumi.

Jaunųjų krikščionių demokratų įkūrėjas, 2003 m. Nuo 2007 iki 2008 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys (pakviestas dirbti ES Komisijoje atsisakė mandato).

Nuo 2008 m. liepos mėn. iki 2010 m. sausio dirbo Europos Sąjungos Komisijoje Laisvės, Teisingumo ir Saugumo Generaliniame Direktorate. 2010 - 2014 dirbo Europos Audito Rūmuose – pareigūnas atsakingas už komunikaciją (Atstovas Spaudai). Šiuo metu dirba Europos Komisijos Generaliniame Direktorate - Finansinis stabilumas, finansinės paslaugos ir kapitalo rinkų sąjunga - pareigūnu atsakingu už spaudos reikalus.

Visuomeninė veikla
------------------

Ateitininkų federacijos narys - Kęstučio Korporacijos narys. Jūrų skautas - Budys. Vasario 16-osios Gimnazijos Kuratorijos narys nuo 2018 metų.

Pomėgiai: dviračio kelionės, keliavimas, uogininkystė ir vyndarystė, stovyklavimas, žygiai (ypač Šv. Jokūbo keliu ir Via Francigena).

Šeima
-----

Žmona Jūratė Adomaitytė-Palubinskienė, sūnūs Vincentas Linas (g. 2005 m.) ir Saulius (g. 2008 m.)
**Visagino miesto savivaldybės taryba** – Visagino miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. Pilnas pavadinimas – **Visagino miesto Liaudies deputatų taryba**, nuo 1990 m. balandžio mėn. **Visagino miesto taryba**, nuo 1994 m. liepos mėn. **Visagino miesto savivaldybės taryba**.

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d. savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Visaginui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas.

Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu" vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas.

Rinkimai įvyko 1990 m. kovo 24 d. pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d. tačiau kai kuriose rinkimų apygardose rinkimai neįvyko.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė
|  |
| --- |
| **Visagino „Gerosios vilties" progimnazija** |
| [[Vaizdas:{{{emblema}}}|Visagino „Gerosios vilties" progimnazija herbas|center|100px]] |
| Visagino „Gerosios vilties" progimnazija |
| **Adresas** | Partizanų g. 2, Visaginas |
| **Direktorius(-ė)** | Jolanta Bartkūnienė |
| **Mokinių skaičius** | 926 |
| **Įkūrimo data** | 1982 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 91 |

**Visagino „Gerosios vilties" progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Visagine, Partizanų g. 2, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas rusų kalba. Įstaigos kodas 190243095.

Istorija
--------

Sniečkaus 2-oji vidurinė mokykla įsteigta 1982 m. mokykloje pradėjo mokytis 370 mokinių, dirbo 25 mokytojai. 1983 m. mokyklą baigė 10 pirmųjų abiturientų, pirmosios laidos auklėtojas buvo Ivan Lagunionok. Rekordinis mokinių, besimokančių šioje mokykloje, skaičius buvo 1985–1986 mokslo metais – 2611 mokinių mokė 111 mokytojų.

1986 m. O. Lachotskajos iniciatyva ir daugumos mokytojų pastangomis įkurtas mokyklos Švietimo muziejus. Jame yra sukaupta įdomių eksponatų, kurie primena, kokia buvo mokykla praėjusiame šimtmetyje. Muziejuje ypatinga vieta skiriama „Gerosios vilties" mokyklos įkūrimo istorijai, kuri surašyta metraštyje. Mokyklos pasididžiavimas- teatro studija, kurios vadovė yra T. Unuček. Vienas iš buvusių mokyklinio teatro aktorių, V. Pankov dirba Maskvos A. Kaliagino teatre.

1991 m. gruodžio mėnesį pagilinto matematikos, fizikos, informatikos mokymo klasėms suteiktas gimnazinių klasių statusas.

Direktoriai
-----------

* 1982 m. Georgijus Mackevičius;
* 1990 m. Olga Lachotskaja;
* 2003 m. Ana Staniukėnienė;
* 2005 m. Alikas Milko;
* 2007 m. Jolanta Bartkūnienė.

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
**Giedra Gudauskienė-Nasvytytė** (1923 m. liepos 10 d. Kaunas – 2006 m. gegužės 22 d. Los Andželas) – Lietuvos kompozitorė, etnomuzikologė, pedagogė, JAV lietuvių muzikinės kultūros veikėja.

Biografija
----------

Vasario 16-osios Nepriklausomybės akto signataro Saliamono Banaičio vaikaitė, kompozitoriaus Kazimiero Viktoro Banaičio dukterėčia, operos solistės Salomėjos Valiukienės sesuo. 1935–1942 m. mokėsi Kauno konservatorijos fortepijono klasėje. 1940–1943 m. akompanavo D. Nasvytytės ritminės gimnastikos ir raiškos šokio studijoje ir Kauno radiofone. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Drezdene mokėsi kompozicijos. 1948 m. persikėlė į JAV. 1952 m. baigė muzikos teoriją ir kompoziciją Ruzvelto universitete Čikagoje. Kalifornijos universitete Los Andžele studijavo moderniąją muziką. Santa Monikoje vadovavo lituanistinės mokyklos chorui, dėstė muziką. Nuo 1973 m. JAV kompozitorių draugijos narė.

Kūryba
------

Sukūrė daugiau kaip 70 kūrinių, tarp jų – sonata, variacijos „Pasvarstyk, antele", „Suktinis", „Šaltyšius" (visi išleisti 1978 m.), siuita „Los Andželo vaizdai" fortepijonui (orkestruota, išl. 1984 m.), siuita dviem violončelėms ir fortepijonui, „Trys lietuvių patarlių impresijos" fortepijonui ir mušamiesiems (išl. 1980 m.), apie 50 dainų (ciklas „Metų laikai"), dramos spektaklių muzikos. Jos kūrinių koncertai surengti Čikagoje 1957 m. 1975 m. 1985 m. Santa Monikoje 1974 m. Vilniuje 2000 m. festivalyje „Sugrįžimai".

Užrašė lietuvių liaudies dainų, raudų, giesmių. Parašė studijas apie lietuvių laidotuvių giesmes ir lietuvių vestuves, JAV mokykloms – apie lietuvių liaudies dainas anglų kalba.

Įvertinimas
-----------

* 1998 m. Gedimino 5 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Arvydas Karaška. *Giedra Gudauskienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 255 psl.
| Medaliai |
| --- |
| Artur Davtyan |
| Vyrų sportinė gimnastika |
| **Atstovaujant:  Armėnija** |
| Olimpinės žaidynės |
| **Bronza** | 2020 Tokijas | Šuoliai |
| Europos čempionatas |
| **Sidabras** | 2016 Bernas | Šuoliai |
| **Bronza** | 2013 Maskva | Šuoliai |
| Europos žaidynės |
| **Auksas** | 2019 Minskas | Šuoliai |

**Arturas Davtianas** (g. 1992 m. rugpjūčio 8 d. Jerevane) – Armėnijos gimnastas, olimpietis. Specializuojasi sportinės gimnastikos rungtyse. Europos čempionatų prizininkas.

Biografija
----------

2011 m. dalyvavo Europos suaugusiųjų čempionate, kuriame buvo jauniausias dalyvis vyrų kategorijoje. Armėnas daugiakovėje užėmė 20-ą vietą. 2012 m. olimpiniame atrankos turnyre užėmė 12-ą vietą ir pelnė vardinį pakvietimą. 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse sportininkas užėmė 36-ą vietą. 2013 m. pelnė pirmąjį Europos čempionatų medalį – bronzą atraminiuose šuoliuose. 2016 m. armėnas tapo Europos čempionu atraminių šuolių rungtyje. Tais pačiais metais vykusiose 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse užėmė 11-ą vietą atraminiuose šuoliuose. 2019 m. pasaulio sportinės gimnastikos čempionate iškovotas kelialapis į 2020 m. vasaros olimpinės žaidynės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Artur Davtyan". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 9 d..

Nuorodos
--------

* TOK svetainėje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Aigaras Kalvytis  latv. *Aigars Kalvītis*** |
| --- |
| Latvijos ministras pirmininkas |
|  |
| Gimė | 1966 m. birželio 27 d. (56 metai)Ryga, Latvija |
| Tautybė | latvis |
| Latvijos ministras pirmininkas |
| Ėjo pareigas | 2004 m. gruodžio 2 d. - 2007 m. lapkričio 5 d. (2 metai) |
| Ankstesnis | Indulis Emsis |
| Vėlesnis | Ivars Godmanis |
|  |
| Partija | Tautos partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Aigars Kalvītis |

**Aigaras Kalvytis** (g. 1966 m. birželio 27 d. Rygoje) – Latvijos politikas. Nuo 2004 m. gruodžio 2 d. iki 2007 m. gruodžio 5 d. buvo Latvijos Ministras pirmininkas.

Biografija
----------

1992 m. Latvijos žemės ūkio universitete baigė ekonomiką. Nuo 1992 iki 1998 m. vertėsi žemės ūkiu.

1997 m. Kalvytis buvo vienas iš Tautos partijos įkūrėjų ir 1998 m. pirmąkart išrinktas į Saeimą. Nuo 1999 iki 2000 m. jis buvo Latvijos žemės ūkio ministras, o nuo 2000 iki 2002 m. – Latvijos Ekonomikos ministras. 2002 m. tapo Tautos partijos parlamentinės frakcijos seniūnu.

2004 m. gruodžio 2 d. jis tapo Latvijos Ministru pirmininku. Kalvytis vadovauja koalicijos vyriausybei, kurią sudaro jo paties Tautos partija, taip pat Žaliųjų ir valstiečių sąjunga ir Latvijos Pirmoji partija. Iki 2006 m. balandžio vyriausybėje buvo ir partija Naujasis laikas; po jos pasitraukimo Kalvyčio mažumos vyriausybė tęsė darbą su Santarvės centro, Janio Jurkano ir Eriko Jekabsono parama.

2006 m. rudenį 9-tos Saeimos rinkimuose nugalėjo Tautos partija. Po rinkimų Latvijos prezidentė Vaira Vykė-Freiberga vėl iškėlė Kalvytį į Premjero postą.

2007 m. aukšta infliacija ir keli skandalai sukėlė visuomenės nepasitenkinimą vyriausybe, kuris rudenį pasireiškė protesto akcijomis.

2007 m. lapkričio 7 d. Aigaras Kalvytis pranešė apie pasitraukimą ir gruodžio 5 d. šalies prezidentui bei Saeimos pirmininkui įteikė oficialų pranešimą apie vyriausybės atsistatydinimą.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Indulis Emsis** | **Latvijos ministras pirmininkas**2004 m. gruodžio 2 d. – 2007 m. gruodžio 20 d. | Po to:**Ivars Godmanis** |
Artūras Irbė gina vartus
**Artūras Irbė** (g. 1967 m. vasario 2 d. Rygoje) – Latvijos ledo ritulio vartininkas.

Karjera
-------

Irbės pirmoji profesionali komanda buvo Rygos „Dinamo", kuri dalyvavo SSRS čempionate (1987–1991 m.). 1988 m. Irbė su Rygos „Dinamo" tapo SSRS vicečempionu ir buvo pripažintas geriausiu čempionato debiutantu. Tuo laiku Irbė buvo ir SSRS rinktinės vartininkas 1989 ir 1990 m. ledo ritulio pasaulio čempionatuose. Abiejuose šiuose čempionatuose SSRS rinktinė tapo čempionais, o 1990 m. Irbė buvo pripažintas geriausiu čempionato vartininku. 1991 m. jis atsisakė atstovauti SSRS rinktinei, nes Latvija jau buvo paskelbusi atkurianti valstybingumą. Nuo 1991 m. Irbė atstovauja Latvijos rinktinei, kurios sudėtyje jis dalyvavo daugelyje pasaulio čempionatų ir 2002 m. žiemos olimpinėse žaidynėse.

1989 m. Irbę pasirinko NHL klubas Minesotos „North Stars" ir 1991 m. jis pradėjo savo NHL karjerą. Pirmasis Irbės NHL klubas buvo San Chosė „Sharks", kurį jis atstovavo nuo 1991 iki 1996 m. Su Irbe vartuose naujai įkurtas klubas 1993-94 sezoną pateko į Stenlio taurės varžybas, kur pirmajame rate įveikė vienus iš favoritų – Detroito „Red Wings".

Dėl traumos ir prastai sužaisto 1995–1996 m. sezono, „Sharks" atleido Irbę. Kitais metais jis buvo Dalaso „Stars" ir Vankuverio „Canucks" antrasis vartininkas, kol 1998–1999 m. sezoną tapo Karolinos „Hurricanes" pirmuoju vartininku. Aukščiausias jo pasiekimas su „Hurricanes" buvo 2001–2002 m. sezoną, kai klubas netikėtai pateko į Stenlio taurės varžybų finalą. 2004 m. birželį Irbė buvo parduotas Kolumbo „Blue Jackets". 2005–2006 m. sezoną pradėjo Riga 2000 komandoje, tačiau sezono viduryje perėjo į Salzburg EC ir su šiuo klubu tapo Austrijos vicečempionu. Nuo 2006 m. Artūras Irbė žaidžia SK Riga 20 klube.

Pasiekimai
----------

* 1985 m.: Europos jaunių čempionato geriausias vartininkas
* 1988 m.: SSRS vicečempionas, SSRS čepionato geriausias debiutantas
* 1989 m.: Pasaulio čempionas
* 1990 m.: Pasaulio čempionas, Pasaulio čempionato geriausias vartininkas
* 1994 m.: NHL Visų žvaigždžių varžybų dalyvis
* 1999 m.: NHL Visų žvaigždžių varžybų dalyvis
* 2002 m.: Stenlio taurės finalininkas

Nuorodos
--------

* HockeyDB
|  |
| --- |
| Cezar |
|  
Cezar 2013 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Florin Cezar Ouatu |
| Gimė | 1980 m. vasario 18 d. (43 metai), Ploještis, Rumunijos vėliava Rumunija |
| Žanrai | opera |
| Veikla | dainininkas, pianistas |
| Įrašų kompanija | 2004–dabar |

**Florin Cezar Ouatu** (g. 1980 m. vasario 18 d.; taip pat žinomas kaip **Cezar The Voice** arba tiesiog **Cezar**) – Rumunijos operos dainininkas ir pianistas. Jis atstovavo Rumunijai 2013 m. Eurovizijoje Malmėje su daina „It’s My Life". Konkurse užėmė 13 vietą su 65 taškais.

Biografija
----------

Florin Cezar Ouatu gimė 1980 m. vasario 18 d. Rumunijoje, Ploještyje, muzikų šeimoje. Jis mokėsi groti fortepijonu būdamas 6 metų amžiaus. Baigė muzikos mokyklą, studijavo klasikinį dainavimą Milano konservatorijoje, kur 2004 metais studijas baigė su pagyrimu ir pradėjo dirbti Europos didžiuosiuose operos teatruose.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Florin Cezar Ouatu** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Cezar — „It's My Life" (video)

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Mandinga  *„Zaleilah"*** |  **Rumunijos atstovas Eurovizijoje**2013 | Po to:**Paula Seling ir Ovi  *„Miracle"*** |