recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| Sopho Khalvashi  gruz. სოფო ხალვაში |
|  
Sopho Khalvashi 2007 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Sopho Khalvashi |
| Gimė | 1986 m. gegužės 31 d. (37 metai)  Batumis, Adžarija, Gruzijos vėliava Gruzija |
| Žanrai | pop |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 2006–dabar |

**Sopho Khalvashi** (gruz. სოფო ხალვაში; g. 1986 m. gegužės 31 d. Batumis, Adžarija), taip pat žinoma tiesiog kaip **Sopho** – Gruzijos dainininkė, 2007 m. atstovavusi savo šaliai 2007 m. „Eurovizijos" dainų konkurse. Jame su daina „Visionary Dream" atlikėja finale užėmė 12 vietą.

Sopho išgarsėjo 2006 metais, Jūrmaloje vykusiame dainų konkurse „Naujoji banga" užėmusi trečiąją vietą. Po sėkmingo dalyvavimo ji pasirašė sutartį su Rusijos agentūra „ARS", vadovaujama rusų kompozitoriaus Igorio Krutojaus. Vėliau atlikėja gavo Imedi TV kanalo pasiūlymą vesti Gruzijos talentų šou „On Imedi’s waves".

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sofo Chalvaši** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Daina *Visionary Dream*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**–** |  **Gruzijos atstovė Eurovizijoje**2007 | Po to:**Diana Gurckaja  *„Peace Will Come"*** |
*Šis straipsnis apie upę. Apie miestą skaitykite straipsnyje Šanonas (miestas).*

| Šanonas |
| --- |
|  Šanonas Limerike |
| **Ilgis** | 386 km |
| **Baseino plotas** | 15 700 km² |
| **Vidutinis debitas** | 200 m³/s |
| **Ištakos** | Kulkigo kalnai |
| **Žiotys** | Atlanto vandenynas |
| **Šalys** | Airija |

**Šanonas** (air. *Sionna, Sionainn*, angl. *Shannon*) – ilgiausia upė Airijoje. Upės ilgis 386 km. Upė išteka Kulkigo kalnuose Fermanago grafystėje, teka per Šanono urvą, pakylą į Šanono puodą. Upė teka per 13 iš 32 Airijos grafysčių (žr. Airijos administracinis suskirstymas). Upę papildo Inio, Suko (air. *An tSuca*) ir Brosno (air. *An Bhrosnach*) upės. Šanonas prateka pro Aleno (air. *Loch Aillionn*), Ri (air. *Loch Ré*) ir Dergo (air. *Loch Deirgeirtt*) ežerus. Įteka į Atlanto vandenyną ties Limeriku. Sudaro estuariją.

Upė susiformavo per paskutinį ledynmetį.

Klaudijas Ptolemėjas buvo pirmasis pažymėjęs upę žemėlapyje.

Upe laivuojama. Ties Adnakruša (air. *Árd na Croise*) pastatyta hidroelektrinė.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Šanonas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-07-28.
| **Andrus Ansip** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1956 m. spalio 1 d. (66 metai)Tartu, Estija |
| Sutuoktinis (-ė) | Anu Ansip |
| Vaikai | dukros Reest, Liisa, Tiina |
|  |
| Veikla | Estijos politikas, ekonomistas, buvęs Estijos ministras pirmininkas (2005-2014 m.) |
| Pareigos | Europos Komisijos vicepirmininkas, atsakingas už bendrąją skaitmeninę rinką |
| Partija |  |
|  |
| Alma mater | 1979 m. Tartu universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Trijų žvaigždžių ordinas, Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Didysis kryžius |
|  |
|  **Vikiteka** | Andrus Ansip |
| Parašas |
|  |

**Andrus Ansip** (g. 1956 m. spalio 1 d. Tartu, Estija) – estų ekonomistas, politikas, buvęs Estijos ministras pirmininkas (2005–2014 m.).

Nuo 2014 m. lapkričio 1 d. – Jean-Claude Junckerio vadovaujamos Europos Komisijos vicepirmininkas bei eurokomisaras, atsakingas už bendrąją skaitmeninę rinką.

Veikla
------

1979 m. baigė Tartu universitetą, įgijo chemiko specialybę.

1985 m. pradėjo dirbti Estijos komunistų partijos Tartu rajono komiteto pramonės ir transporto skyriaus instruktoriumi, 1986–1989 m. buvo šio skyriaus vedėjas. Vėliau dirbo bankininkystės ir investicijų srityje: buvo *Rahvapank* valdybos narys, *Livonia Privatisation* IF bei *Fondiinvesteeringu Maakler AS* valdybų pirmininkas. Kurį laiko vadovavo *Radio Tartu* valdybai.

1998 m. A. Ansipas išrinktas Tartu miesto meru, juo dirbo iki 2004 m. rugsėjo mėn. kai buvo paskirtas ekonomikos ir komunikacijų ministru Juhano Partso vyriausybėje.

2004 m. lapkričio 21 d. išrinktas Estijos reformų partijos (ERP) pirmininku (vietoje EK pradėjusio dirbti partijos įkūrėjo S.Kalaso).

Po J.Partso vyriausybės atsistatydinimo, 2005 m. balandžio mėn. A.Ansipas kartu su Estijos centro partija bei Estijos liaudies sąjunga suformavo vyriausybę. Po 2007 m. kovo mėn. vykusių Riigikogu rinkimų buvo suformuota nauja koalicija kartu Estijos socialdemokratų partija bei Tėvynės ir Res Publica sąjunga.

Sėkmingi A.Ansipui buvo ir 2011 m. rinkimai, kai ERP kartu su Tėvynės ir Res Publica sąjunga iš 101 parlamente esančių vietų gavo 56.

2014 m. vasario mėn. A.Ansipas paskelbė apie savo atsistatydinimą. Savo sprendimą jis grindė siekiu padėti partijai laimėti 2015 m. parlamento rinkimuose, taip užtikrinant reformų tęstinumą.

2014 m. lapkričio 1. A.Ansipas buvo paskirtas EK vicepirmininku ir eurokomisaru, atsakingu už bendrąją skaitmeninę rinką.

Nuorodos
--------

* Internetinis puslapis.

  



| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Juhan Parts** | **Estijos Respublikos Ministras pirmininkas** 2005 m. balandžio 12 d. – 2014 m. kovo 26 d. | Po to:**Taavi Rõivas** |
| Prieš tai:**Meelis Atonenas** | **Estijos Respublikos ekonomikos ir komunikacijų ministras**2004 m. rugsėjo 23 d. – 2005 m. balandžio 12 d. | Po to:**Edgaras Savisaras** |
| Prieš tai:**Roman Mugur** | **Tartu miesto meras** 1998 m. rugsėjo 10 d. – 2004 m. rugsėjo 23 d. | Po to:**Laine Randjärv** |
| Prieš tai:**Siim Kallas** | **Eurokomisaras nuo Estijos** nuo 2014 m. lapkričio 1 d. | Po to:**Kadri Simson** |
| Prieš tai:**Neelie Kroes** | **EK narys, atsakingas už bendrąją skaitmeninę rinką**nuo 2014 m. lapkričio 1 d. | Po to:**-** |
| **Sofija Smetonienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1885 m. sausio 13 d.Gavenoniai, Pašvitinio valsčius |
| Mirė | 1968 m. gruodžio 28 d. (83 metai)Klivlendas, JAV |
| Tėvai | Antanas Chodakauskas Marija Chodakauskaitė |
| Sutuoktinis (-ė) | Antanas Smetona |
| Vaikai | Marija ValušienėBirutėJulius |
|  |
| Išsilavinimas | Mintaujos gimnazija |

**Sofija Chodakauskaitė-Smetonienė** (1885 m. sausio 13 d. Gavenoniai (dabar Šiaudiniai), Pašvitinio valsčius, Šiaulių apskritis – 1968 m. gruodžio 28 d. Klivlendas, JAV) – Lietuvos visuomeninė veikėja, 1-ojo Lietuvos prezidento Antano Smetonos žmona, 1919–1920 m. ir 1926–1940 m. pirmoji valstybės dama.

Biografija
----------

Gimė dvarininkų Antano Chodakausko (1850-1925) ir Marijos Joanos Chodakauskaitės-Chodakauskienės (1852-1910) šeimoje. Sofijos krikšto motina buvo tėvo sesers dukra – Gabrielė Petkevičaitė-Bitė. Mokslus ėjo Mintaujos gimnazijoje. Baigusi mokslus apsigyveno pas tėvus naujai įgytame dvare Sebentiškyje, N. Radviliškio valsčiuje Biržų apskrityje. Čia 1903 m. per Kalėdas įvyko A. Smetonos ir Sofijos sužieduotinės. A. Smetona ir prieš tai buvo artimas Chodakauskų šeimai. Nuo 1895 m. jis keletą vasarų dirbo pas juos namų mokytoju.

1904 m. po vestuvių apsigyveno Vilniuje. Čia greit pelnė lietuvių liaudies ir inteligentų simpatijas. I pasaulinio karo metu vadovavo šalpos ir globos organizacijai.

1919 m. persikėlė gyventi į Kauną, dalyvavo labdaros veikloje. Kai A. Smetona buvo išrinktas Lietuvos prezidentu, tapo pirmąja valstybės dama, buvo aktyvi moterų judėjimo veikėja, Vytauto Didžiojo muziejaus statybų komiteto iždo globėja, V. Kudirkos mokyklos statybos fundatorė.

Po Tarybų Sąjungos ultimatumo, 1940 m. birželio mėn. kartu su vyru pabėgo į Vokietiją, vėliau – į Šveicariją ir pagaliau – į Klivlendą (JAV), kur gyveno jų sūnus Julius.

Šeima
-----

1904 m. rugpjūčio 14 d. Pašvitinio bažnyčioje Sofija Smetonienė ištekėjo už Antano Smetonos. Jie susilaukė trijų vaikų:

* dukra Marija (1905–1992 m.) – ištekėjo už Aloyzo Valušio.
* dukra Birutė (1906–1909 m.).
* sūnus Julius (1913–1974 m.) – buvo vienas geriausių tarpukario Lietuvos tenisininkų. Žmona Birutė Nasvytytė.

Nuorodos
--------

* S. Smetonienė: neįmintos pirmosios ponios mįslės

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gabrielės Petkevičaitės-Bitės ryšiai su Pakruojo kraštu
2. ↑  Akiras Biržys „Lietuvos miestai ir miesteliai. II tomas. Biržų apskritis", Kaunas, 1932 m. 156 psl.
3. ↑  MOTERŲ VISUOMENINĖ IR KULTŪRINĖ VEIKLA TARPUKARIO LIETUVOJE Archyvuota kopija 2014-01-09 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  1930-ieji – Vytauto Didžiojo metai
5. ↑  V. Kudirkos mokykla
6. ↑  Pašvitinio bažnyčia Archyvuota kopija 2009-06-30 iš Wayback Machine projekto.
7. ↑  Tarpukario sportas: su Prezidento „palaiminimu" (VI dalis)
| **Androulla Vassiliou** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1943 m. lapkričio 30 d. (79 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | George Vassiliou |
|  |
| Veikla | Kipro ir Europos Sąjungos politikė |
| Pareigos | buvusi ES komisarė |
|  |
| Alma mater | Middle Temple |

**Androulla Vassiliou** (gr. Ανδρούλλα Βασιλείου, g. 1943 m. lapkričio 30 d.) – Kipro ir Europos Sąjungos politikė, buvusi Europos Komisijos narė, atsakinga už sveikatos apsaugą (2008-2010 m.), vėliau - už švietimą, kultūrą, daugiakalbystę ir jaunimo reikalus (2010 m. vasario mėn.- 2014 m. lapkričio 1 d.).

Biografija
----------

Studijavo teisę Middle Temple, tarptautinius santykius – Karališkame tarptautinių santykių institute. 1968–1988 m. vertėsi privačia teisininko praktika, buvo *Standard Chartered Bank* ir *Bank of Cyprus* patarėja.

1996 ir 2001 m. pagal Jungtinio demokratų judėjimo sąrašą buvo išrinkta į Kipro parlamentą – Atstovų rūmus. 1996–2000 m. ji vadovavo Kipro moterų verslo federacijai, 2001–2006 m. – Europos moterų liberalių asociacijai.

J.M.Barroso vadovaujamoje Europos Komisijoje 2008–2010 m. ji buvo sveikatos reikalų komisarė, antrojoje komisijoje (2010-2014 m.) buvo komisarė, atsakinga už švietimą, kultūrą ir daugiakalbystę.

A.Vassiliou vyras George Vassiliou 1988–1993 m. buvo Kipro prezidentas, 1996–2005 m. – Jungtinio demokratų judėjimo pirmininkas.

Nuorodos
--------

* ES ekonomiką augins kultūros pagalba (straipsnis ekonomika.lt)
* Oficialus A.Vassiliou tinklapis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Profile: Commissioner Androulla Vassiliou (Europos Komisijos inf.)
| ***Širšių lizdas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Hornets’ Nest |
| Kilmės šalis |  JAV  Italija |
| Režisierius | Phil KarlsonFranco Cirino |
| Vaidina | Rock Hudson  Sylva Koscina  Giacomo Rossi Stuart  Jokūbas Bernardas Šernas |
| Metai | 1970 |
| Žanras | veiksmo drama |
| Trukmė | 110 min. |
| Kalba | anglų ir italų |
| **IMDb įrašas** |

**Širšių lizdas** (angl. *Hornets’ Nest*) – 1970 m. sukurtas karinis filmas, kurio veiksmas vyksta Italijoje 1944 m. Juostoje vieną iš vaidmenų atlieka lietuvių kilmės aktorius Jokūbas Bernardas Šernas.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

1944 m. Šiaurės Italija. Vokiečių būrys, vadovaujamas majoro Tausingo, norėdamas sužinoti, kur slepiasi partizanai, suima miestelio gyventojus. Šiems atsisakius suteikti informaciją, žmonės sušaudomi, gyvi lieka tik būrys spėjusių pabėgti vaikų, kuriems vadovauja karštakošis 14-metis Aldo, bet kokia kaina trokštantis keršto. 

Naktį kalnuose nusileidžia diversantai, turintys padėti pasiruošti planuojamam sąjungininkų puolimui. Vokiečiai, vadovaujami kapitono fon Hechto, užklumpa parašiutininkus ir juos sutinkančius partizanus. Visi žūva, tik vaikai paslepia oloje vieną sužeistą parašiutininką. Ieškodami pagalbos, vaikai apgaule atvilioja į slėptuvę gydytoją Fridling. Supratusi kas jos pacientas, ji bando pabėgti, tačiau Aldo jėga priverčia ją paklusti ir gelbėti sužeistąjį. Nuvykęs į miestelį ir sužinojęs, kad gydytojos jau pasigedo, Aldo nusprendžia kol kas ją pasilikti būryje.

Atsigavęs parašiutininkas, JAV kariuomenės kapitonas Terneris, pirmiausia turi susigrąžinti sprogmenis, kuriuos po šuolio rado vokiečiai. Kadangi partizanai žuvę, jis priverstas pasitelti į pagalbą Aldo vaikų būrį, nors Fridling ir bando įrodyti, kad tai netinkama. Be to, Aldo nuolat priešgyniauja Terneriui ir labiau rūpinasi savo kerštu, o ne misija. Būrys suorganizuoja išpuolį į miestelį ir atgauna sprogmenis, kuriais Terneris turi susprogdinti užtvanką. Būrys patraukia vykdyti užduoties, kartu pasiimdamas ir gydytoją Fridling, kuri prižiūri jauniausius vaikus. Prieš tai, paskatinti Aldo, jie įvykdo keršto puolimą miestelyje, o tuomet užminuoja užtvarką. Išpuolis pavyksta, tačiau dalis vaikų žūva.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*

* Rock Hudson – kapitonas Terneris
* Sylva Koscina – gydytoja Bjanka Fridling
* Sergio Fantoni – kapitonas Fridrichas fon Hechtas
* Giacomo Rossi Stuart – Švalbergas
* Jacques Sernas – majoras Tausingas
* Mark Colleano – Aldo
* Mauro Gravina
* Rod Dana

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Hornets Nest". *rottentomatoes.com*. Nuoroda tikrinta 2021-04-12.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Sōfu-iva
**Sōfu-iva** (孀婦岩 Sōfu Iwa arba Sōfu Gan, anglų kalboje vadinama **Loto žmona**) – vulkaninė negyvenama sala Filipinų jūroje, tai labiausiai į piečiausia Japonijos Idzu salyno sala, nutolusi nuo Tokijo apie 650 km.

Geografija
----------

Sala yra bazalto uola su stačiais kraštais, tai matoma povandeninio ugnikalnio kalderos, besitęsiančios 2,6 km į pietryčius ir 240 m gylį, dalis. Salos ilgis iš rytų į vakarus yra apie 84 metrai, ir šiaurės į pietus – 56 metrai, viršūnės aukštis 99 metrai.

Sala nutolusi apie 650 km nuo Tokijo ir 56 km nuo Torišimos. Dėl salos formos ir didelių bangų beveik neįmanoma saloje išlipti. Bet uolų laipiotojai sėkmingai išlipo saloje 1972 ir 2003 m. (tačiau užregistruoti keli nelaimingi atsitikimai). Vieta žinoma dėl perregimo vandens ir žuvų gausybės, tad čia populiarus nardymas.

Vieninteliai augalai saloje yra keli miglinių kuokštai. Sōfu-ivoje peri keletas jūros paukščių.

Istorija
--------

1788 m. balandžio 9 d. britų prekybinio laivyno jūreivis *John Meares* pamatė tai, ką apibūdino kaip „patį žavingiausią dalyką", kokį jam teko regėti, mažą salą, kurią jis su įgula pavadino „Loto žmona" pagal Senojo Testamento veikėją.

Japoniškas salos pavadinimas Sōfu-iva („Našlės uola") yra laisvas vertimas iš anglų kalbos. Ši negyvenama sala buvo piečiausia Japonijos sala neokupuota JAV po 1952 m. San Francisko sutarties. Salą administruoja Tokijo metropolija.
Dešinėje parodyta akomodacjos metu išgaubto lęšiuko įtaka šviesos projektavimui į tinklainę
**Akomodacija** (lot. *accomodatio* 'pritaikymas, prisitaikymas') – akies gebėjimas taip kaitalioti savo laužiamąją gebą, kad aiškiai matytų įvairiai nutolusius daiktus. Akomodacijos laipsnis priklauso nuo daikto tolumo. Žiūrint į tolimus daiktus, sveikai žmogaus akiai akomoduoti nereikia, nes pro jos optinę sistemą praėję lygiagretūs spinduliai susikerta tinklainėje. Žiūrint į artimus daiktus, akis turi savo laužiamąją gebą padidinti, tai yra akomoduoti, nes be akomodacijos nuo daiktų atėję skleistiniai spinduliai susikirstų už tinklainės, ir jų vaizdas būtų neryškus. Akomoduojant akies krumplyno raumuo susitraukia, lęšiuką laikantys saitai atsipalaiduoja, jis išsigaubia ir jo laužiamoji geba padidėja.

Akies optinės sistemos laužiamoji geba matuojama dioptrijomis; 1 dioptrija (dpt) atitinka laužiamąją gebą lęšio, kurio židinio nuotolis yra 1 metras. Didžiausia laužiamoji geba iki 10 metų vaikui (apie 10 dioptrijų). Žmogaus akies gebėjimą akomoduoti rodo vadinamosios akomodacijos ribos – atstumas tarp aiškaus matymo artimiausio (kai akis maksimaliai akomoduoja) ir tolimiausio (akis visiškai neakomoduoja) taškų. Senstant akomocacijos ribos siaurėja (palaipsniui tolsta artimiausias aiškaus matymo taškas), mažėja lęšiuko elastingumas. Senatvėje akomodacija visiškai išnyksta, atsiranda senatvinė toliaregystė, vietoj susilpusios akomodacijos skaitymui reikia akinių.

Sutrikimai
----------

Dažnesni akies akomodacijos sutrikimai – spazmas ir paralyžius.

* Akomodacijos spazmas dažniausiai atsiranda jaunuoliams (ypač vaikams) dėl ilgalaikio krumplyno raumens pertempimo (kai žiūrima iš labai arti), traumos.
* Akomodacijos paralyžių gali sukelti lašinami vyzdį plečiantys vaistai, apsinuodijimas, traumos, navikas, kai kurios infekcinės ligos.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Medicinos enciklopedija, T. I (A–M). – Vilnius: Valstybinė enciklopedijų leidykla, 1991. 29–30 psl.

Vikižodynas
| **Carlos Calvo** |
| --- |
|  |
| Carlos Calvo |
| Gimė | 1824 m. vasario 26 d. |
| Mirė | 1906 m. gegužės 2 d. (82 metai) |
|  |
| Veikla | Argentinos diplomatas, istorikas, teisininkas, teisėtyrininkas |

**Carlos Calvo** (1824 m. vasario 26 d. Buenos Airės – 1906 m. gegužės 2 d. Paryžius) – Argentinos diplomatas, istorikas, teisininkas, teisėtyrininkas tarptautininkas.

Biografija
----------

Savarankiškai studijavo teisę, specializavosi tarptautinėje teisėje.

Nuo 1860 m. pradėjo dirbti diplomatinėje tarnyboje. Tais pačiais metais Vyriausybės siuntimu dirbti Londone (Jungtinėje Karalystėje) ir Paryžiuje (Prancūzijoje). 1862–1969 m. išleido daugiatomį Lotynų Amerikos valstybių sutarčių ir kitų diplomatinių dokumentų rinkinį (*Colección completa de los tratados, convenciones, capitulaciones, armisticios y otros actos diplomáticos de todos los estados de la America latina* 15 t.), tapusį tarptautinės teisės teorijos ir praktikos šaltiniu, veikalu. 1864–1975 m. leido Lotynų Amerikos revoliucijos istorijos šaltinius (*Annales historiques de la révolution de l'Amérique latine* 5 t.). Veikale „Tarptautinė teisė Europos ir Amerikos teorijoje ir praktikoje" (*Derecho internacional teórico y práctico de Europa y América*, 1868 m.) paskelbtais politiniais principais rėmėsi Lotynų Amerikos valstybės, sudarydamos tarptautines sutartis. Šie principai vadinami Kalvo doktrina.

1873 m. Gente (Belgija) dalyvavo steigiant Tarptautinės teisės institutą pranc. *Institut de Droit international*). Jo vardu pavadinta viena iš tarptautinės teisės teorijos doktrinų (vad. *Calvo doktrina*), kuria remiantis tarp valstybinių ir užsienio kilmės privačių asmenų santykiai daro įtaką valstybių santykiams. Esant privatiniams teisiniams ginčams tarp užsienio valstybių (privačių) asmenų (fizinių, juridinių) taikytina atitinkamos buvimo valstybės jurisdikcija, o diplomatinė intervencija (diplomatinė gynyba) neleistina.

Išnašos
-------

1. ↑  *Carlos Calvo*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
**Carlos Delfino**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Carlos Francisco Delfino |
| Gimimo data | 1982 m. rugpjūčio 29 d. (40 metų) |
| Gimimo vieta | Santa Fė, Argentina |
| Ūgis | 198 cm |
| Svoris | 104 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Pezaro „Victoria Libertas" |
| **Pozicija** | Atakuojantis gynėjasLengvasis kraštas |
| NBA naujokų birža |
| 2003 m. | 25 šaukimu,Detroito „Pistons" |
| Profesionalūs klubai |
| 1998-19991999-20002000-20022002-20042004-20072007-20082008-20092009-20122012-2013201720172018–201920192020– | Venado Tuerto „Olimpija"Santa Fė „Unión Colón"Kalabrijos Redžo „Viola"Bolonijos „Skipper"Detroito „Pistons"Toronto „Raptors"Maskvos sr. „Chimki"Milvokio „Bucks"Hiustono „Rockets"Buenos Airių „Boca Juniors"Vitorijos „Saski Baskonia"Turino "Auxilium"Bolonijos „Fortitudo"Pezaro „Victoria Libertas" |  |
| Šalies rinktinė |
| 2004– | Argentina Argentina |  |
|  |

**Karlosas Fransiskas Delfinas** (*Carlos Francisco Delfino*, g. 1982 m. rugpjūčio 29 d. Santa Fė) – Argentinos krepšininkas, Argentinos krepšinio rinktinės narys, turintis dvigubą Argentinos ir Italijos pilietybę.

Karjera
-------

1998–2000 m. žaidė Argentinos lygoje („Olímpia de Venado Tuerto", „La Unión de Colón" klubuose). 2000 m. persikėlė į Italiją ir žaidė Serijos A Kalabrijos Redžo „Viola", o kitus du sezonus – Bolonijos „Skipper" komandoje.

2004 m. pakviestas į NBA (25 šaukimu) „Pistons" klubą. Su nacionaline rinktine 2004 m. tapo Olimpiniu čempionu.

Vos tik pasibaigus 2006–2007 m. sezonui buvo išmainytas į „Raptors" ekipą.

Prieš 2008–2009 m. sezono pradžią grįžo į Europą, pasirašydamas sutartį su Maskvos srities „Chimki" klubu. 2009 m. rugpjūčio mėn. paliko „Chimki" klubą.

Toronto „Raptors" komandai priklausė jo teisės, todėl 2009 m. rugpjūčio 18 d. jis buvo iškeistas Milvokio „Bucks" komandai. 2012 m. rugpjūčio viduryje pasirašė vienerių metų sutartį su galimybe ją pratęsti su Hiustono „Rockets" klubu. 2013 m. liepos 30 d. kartu su Aaron Brooks buvo atleistas iš Hiustono komandos.

Pasiekimai
----------

* 2004 m. Eurolygos vicečempionas
* 2004 m. Olimpinis čempionas
* 2005 m. NBA vicečempionas
* 2008 m. – Olimpiados bronzos medalis
* 2011, 2022 m. – Amerikos krepšinio čempionato auksas; 2007 m. – sidabras.

Nuorodos
--------

* NBA puslapis apie C. Delfino

1. ↑  basketnews.lt: C. Delfino grįžta į Europą
2. ↑
3. ↑
4. ↑
| **Pselaphidae** |
| --- |
| *Labomimus jizuensis* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Pobūris: | Įvairiaėdžiai vabalai  *( Polyphaga)* |
| Šeima: | Graibvabaliai  *( Pselaphidae)* |

 |

**Graibvabaliai** (*Pselaphidae*) – vabalų (*Coleoptera*) šeima. Kūnas 1-2 mm ilgio. Išvaizda panašūs į skruzdėles. Antenos 11-narės, jų galinis narelis sustorėjęs. Antsparniai sutrumpėję, pridengia tik du pirmuosius pilvelio segmentus.

Gyvena po nukritusiais lapais, samanose, po akmenimis, trūnijančių medžių žieve, skruzdėlynuose. Grobuonys – minta erkėmis ir kitais smulkiais nariuotakojais.

Kai kurie entomologai šią šeimą išskiria į trumpasparnių (*Staphylinidae*) šeimos vabalų pošeimį. Pasaulyje yra apie 8300 rūšių. Lietuvoje gyvena apie 40 rūšių.

Nuorodos
--------

* Atlas of the family Pselaphidae of Russia

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Graibvabaliai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Lansarotė** (dar. *Lanzarotė*, isp. *Lanzarote*) – sala Atlanto vandenyne, labiausiai į rytus nutolusi Ispanijai priklausančiame Kanarų salyne. Yra ~125 km nuo Afrikos krantų. Plotas 845,9 km² (ketvirta pagal dydį Kanarų sala). Kranto linijos ilgis 213 km. Paviršius kalnuotas. Aukštis iki 671 m (Famaros k.). Yra Timanfajos nacionalinis parkas.

Saloje gyvena 127,5 tūkst. gyventojų (2006 m.). Gyventojų tankumas – 150,7 žm./km². Pagrindinis miestas – Aresifė.

Manoma, pavadinta italų jūreivio Lancelot Maloisel (14 a.) iš Genujos vardu. Nacionalinio Timanfajos parko, kitaip dar vadinamo „ugnies kalnais", teritorijoje – 32 ugnikalnių kūgiai. Iki išsiveržiant ugnikalniams, didžiulė teritorija, šiandien padengta lavos jūra, buvo derlingiausia Lansarotės žemė. Po katastrofos (1730–1736 metais) žemės paviršių užliejo 8 milijonai kubinių metrų lavos, 420 namų buvo paskandinti karštosios masės.

Lansarotės miestelis Chaisa, kadaise nukentėjęs nuo ugnikalnių, šiandien pripažįstamas vienu gražiausių saloje. Buvusi salos sostinė – miestelis Tegisa – apsuptas vynuogienojų, o Harijos miestelio apylinkėse atsiveria vaizdingas palmių slėnis, kur auga tūkstantis palmių medžių.

Kalnuotas Lansarotės peizažas

Galerija
--------

* Aresifė Aresifė
* Kaktusų Sodas Kaktusų Sodas
* Verdeso ola Verdeso ola
* El Golfas El Golfas
* Timanfajos nacionalinis parkas Timanfajos nacionalinis parkas
* Timanfajos nacionalinis parkas Timanfajos nacionalinis parkas
* Timanfajos nacionalinis parkas Timanfajos nacionalinis parkas
* Timanfajos nacionalinis parkas Timanfajos nacionalinis parkas
* Chanubijo druskynai Chanubijo druskynai
* La Cherija La Cherija
* La Grasjosa / Mirador Del RijasLa Grasjosa / Mirador Del Rijas
* Baltasis paplūdimysBaltasis paplūdimys
Koordinatės: 55°20′59″š. pl. 24°09′09″r. ilg.﻿ / ﻿55.3498°š. pl. 24.1524°r. ilg.﻿ / 55.3498; 24.1524

|  Lančiūnavos šv. Kazimiero bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Kėdainių |
| **Savivaldybė** | Kėdainių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Lančiūnava |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1880 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Kazimiero bažnyčia.*
**Lančiunavos šv. Kazimiero bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Lančiūnavos kaime, prie magistralinio kelio  **A8**  Panevėžys–Aristava–Sitkūnai . Turi klasicizmo bruožų.

Bažnyčios profilis, 2016 m. balandžio mėn.

Istorija
--------

Lančiūnavos dvaro dvarininkas Zigmantas Kognovickis vietoj senosios medinės bažnyčios 1863 m. pradėjo statyti mūrinę. Išmūrijus iki langų darbai dėl prasidėjusio sukilimo nutrūko. 1874 m. leista statyti mūrinę laidojimo koplyčią. Ji pastatyta 1880 m. Kauno gubernatorius neapsižiūrėjęs leido iš senosios bažnyčios perkelti liturginius reikmenis ir laikyti pamaldas. Netrukus leidimas atšauktas, bet gyventojai ir toliau meldėsi. 1885 m. uždrausta laikyti pamaldas. Rusijos Vidaus reikalą ministras 1886 m. leido pamaldas laikyti tik už mirusiuosius. Lančiūnavoje 1887 m. leistos dvejos šventės: kovo 4 d. ir gegužės 8 d. Po Antrojo pasaulinio karo iki 1991 m. bažnyčia neveikė.

Architektūra
------------

Bažnyčia turi klasicizmo bruožų, stačiakampio plano, be apsidės. Sienos sumūrytos iš lauko akmenų, bokštas plytinis. Jis masyvus, iškilęs virš stogo.

Paveldas
--------

Bažnyčios šventoriuje yra dubenėtas akmuo. Anksčiau tikėta, kad tokių akmenų duobutėje susirinkęs vanduo yra šventas.

Galerija
--------

* Dubenėtasis akmuoDubenėtasis akmuo
* Duobutė akmens viduryjeDuobutė akmens viduryje
* Bokšto kryžiusBokšto kryžius

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lančiūnavos šv. Kazimiero bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos puslapis
| Oberkornasliuks. *Uewerkuer*; pranc. *Obercorn*; vok. *Oberkorn* |
| --- |
| 

OberkornasOberkornas

49°30′49″ š. pl. 05°53′43″ r. ilg.﻿ / ﻿49.51361°š. pl. 5.89528°r. ilg.﻿ / 49.51361; 5.89528﻿ (Oberkornas)Koordinatės: 49°30′49″ š. pl. 05°53′43″ r. ilg.﻿ / ﻿49.51361°š. pl. 5.89528°r. ilg.﻿ / 49.51361; 5.89528﻿ (Oberkornas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Liuksemburgo vėliava Liuksemburgas |
| **Apygarda** | Liuksemburgo apygarda |
| **Kantonas** | Ešo kantonas |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 3 329  |
|  |
| **Kirčiavimas** | Òberkornas |

**Oberkornas** (liuks. *Uewerkuer*) − miestas pietvakarių Liuksemburge, Liuksemburgo apygardoje, Ešo kantone.

Traukos objektai
----------------

Oberkorno bažnyčia
Oberkorno bažnyčia (liuks. *Uewerkuerer Kierch*) – katalikų bažnyčia, priklausanti Saint-François-Assise parapijai. Globėjas yra Šventasis Steponas (Šv. Etjenas), kurio šventė švenčiama gruodžio 26 d.

1912 m. liepos 1 d. bažnyčią konsekravo vyskupas Jean Joseph Koppes.

Baseinas
Atnaujintas baseinas Oberkorne.

O Halė arba O salė
O salė – skirta patalpose organizuoti šventes, turgus ar muges.

Espace H2O
Espace H2O – tvari daugiafunkcė kultūros erdvė meno parodoms.

Sportas
-------

Stade Municipal
### Futbolas

* Cercle Sportif Oberkorn (CSO) – futbolo klubas.
* FC Luna Oberkorn – futbolo klubas.
* FC Differdange 03 namų stadionas yra Oberkorne.
* Du futbolo klubai iš miesto CS Oberkorn ir FC Luna Oberkorn taip pat žaidžia toje šiame stdione.

### Baseinas

Miestas turi lauko ir vidaus baseiną su treniruočių ir treniruočių įrangą.

### Sporto centras

Sporto centras „Parc des Sports" – Differdange komunos sporto kompleksas, siūlantis kovos menus, boksą ir rankinį.

### Atletika

Šiame miestelyje yra atletikos aikštelė Stade Jaminet.

Išnašos
-------

1. ↑  vert-marine[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* Komunos svetainė
**Povilas Gabalis** (g. 1934 m. balandžio 5 d. Dauginių kaime) – choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

Baigęs Raudėnų septynmetę mokyklą, 1950–1954 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. Klemensas Griauzdė ir Juozas Karosas). Mokydamasis vadovavo Klaipėdos rajoninės sviesto – sūrių bazės mišriajam chorui ir „Aušros" fabriko moterų chorui – 1954 m. miesto chorų apžiūroje pelnė antrąją vietą. Mokyklą baigęs su pagyrimu, 1954–1960 m. choro dirigavimo studijas su vienerių metų pertrauka tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. K. Griauzdės klasė). Studijų metais vadovavo Vilniaus lengvosios pramonės technikumo merginų chorui (1954–1957 m.), Kauno tuberkuliozės sanatorijos moterų chorui (1957–1958 m.), kuris 1958 m. Kauno medicinos darbuotojų chorų apžiūroje laimėjo pirmąją vietą. 1958–1959 m. buvo Vilniaus statybos technikumo vyrų choro vadovas, o 1959–1960 m. – Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto studentų mišriojo choro chormeisteris – su juo dalyvavo 1960 m. respublikinės dainų šventės konkurse.

1960–1989 m. – Kauno Juozo Gruodžio aukštesniosios muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, 1969–1973 m. – muzikos teorijos disciplinų metodinės komisijos pirmininkas, 1973–1975 m. – direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams, 1975–1989 m. – direktorius, išugdė būrį jaunųjų chorvedžių. 1963–1964 m. vadovavo Kauno technologijos technikumo merginų chorui, 1964–1965 m. – Kauno mokytojų namų mišriajam chorui – su juo 1965 m. Kauno miesto chorų apžiūroje pelnė antrąją vietą, dalyvavo tų metų respublikinėje dainų šventėje Vilniuje. 1969–1971 m. – Kauno politechnikos instituto studentų dainų ir šokių ansamblio „Nemunas" chormeisteris – ansamblis koncertavo Lenkijoje, Čekoslovakijoje, Latvijoje ir Uzbekijoje, 1970 m. respublikinės dainų šventės konkurse pelnė absoliučiai geriausio kolektyvo vardą. 1972–1973 m. – Kauno „Mados" fabriko mišriojo choro chormeisteris.

P. Gabalis buvo respublikinių dainų švenčių konsultantas, Kauno miesto liaudies deputatų tarybos deputatas – kultūros komisijos pirmininkas (1965–1975 m.), chorų apžiūrų ir konkursų žiuri narys, teikė metodinę paramą Kauno zonos vaikų muzikos mokykloms, 1988 m. jų direktoriams suorganizavo seminarą Rygoje, parengė paskaitų apie muzikinį jaunimo auklėjimą, užrašė ir harmonizavo lietuvių liaudies dainų. 1984 m. apdovanotas Kultūros žymūno ženklu. Yra Lietuvos muzikų draugijos narys.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Povilas Gronskisrus. *Павел Павлович Гронский*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1883 m. birželio 22 d.Jognų dvaras, Tverės gubernija |
| Mirė | 1937 m. gegužės 12 d. (53 metai)Paryžius |
|  |
| Veikla | Lietuvos teisininkas, istorikas |
|  |
| Alma mater | 1906 m. Peterburgo universitetas |

**Povilas Gronskis** (rus. *Павел Павлович Гронский*, 1883 m. birželio 22 d. Jognų dvaras, Tverės gubernija – 1937 m. gegužės 12 d. Paryžius) – Lietuvos teisininkas, istorikas.

Biografija
----------

1906 m. baigė Sankt Peterburgo universitetą, jame dėstė. 1917 m. Sankt Peterburgo prekybos ir psichologijos institutų dėstytojas, profesorius. 1912–1917 m. Rusijos IV Valstybės Dūmos deputatas. 1920–1923 m. ir nuo 1927 m. gyveno Paryžiuje. 1923–1927 m. Lietuvos universitete dėstė valstybės teisę ir konstitucinės teisės istoriją. Bendradarbiavo laikraštyje „Lietuvos aidas", leidinyje „Tauta ir žodis", žurnale „Vairas".

Žmona skulptorė Nina Gronskaja, sūnus poetas Nikolajus Gronskis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Povilas Gronskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 192 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

Koordinatės: 27°36′ p. pl. 144°20′ v. ilg.﻿ / ﻿27.600°š. pl. 144.333°r. ilg.﻿ / 27.600; 144.333

Rapa Itis tarp kitų Tubuajo salų
Palydovinė salos nuotrauka
**Rapa Itis** (pranc. *Rapa Iti* – „Mažoji Rapa") arba tiesiog ***Rapa*** – sala Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijos pietinėje dalyje, Tubuajo salyne, Baso salų grupėje. Plotas – 40,57 km².

Rapa Itis yra viena iš Baso salų, toliausiai į pietus nutolusi gyvenama Prancūzijos Polinezijos sala. Tai ir viena labiausiai atskirtų visos Polinezijos salų. Rapa Itis – netaisyklingo pavidalo sala, stačiais, smarkiai raižytais krantais. Sala vulkaninės kilmės, kalnuota. Visą ją užima sudūlėjusio ugnikalnio ketera. Aukštis siekis 650 m (Perau k.). Buvusioje ugnikalnio kalderoje susidariusi uždara įlanka. Rapa Itis paskelbta rezervatu, čia saugomos nykstančios paukščių rūšys. Klimatas drėgnas, subtropinis. Sausį oras sušyla tarp 22–25 °C, liepą temperatūra laikosi apie 17–20 °C. Per metus iškrenta >2700 mm kritulių.

2017 m. duomenimis, saloje gyveno 515 žmonių. Rapa Itis kartu su negyvenamomis Marotiri salelėmis sudaro komuną. Pagrindinė gyvenvietė – Ahurėjus. Salą kas 2–3 mėnesiai aplanko laivas *Aranui*. Vietos gyventojai kalba skirtinga kalba nei tubuajai, turi skirtingą kultūrą.

Salą polineziečiai apgyvendino maždaug XIII a. Panašu, kad jos gyventojai ėmė kovoti dėl salos išteklių, todėl buvo įrengta 14 įtvirtinimų, kuriuose telkdavosi salos gyventojai. 1791 m. Rapa Itį pasiekė britų jūrininko Džordžo Vankuverio ekspedicija ir pavadino salą *Opara*. Dėl jūrininkų užvežtų ligų ir alkoholio apie 3/4 salos gyventojų mirė. Salą taip pat puldinėdavo Peru vergų pirkliai. Į salą grįžę išsilaisvinę vergai sukėlė raupų epidemiją. Iš maždaug 2000 gyventojų 1826 m. po 40-ies metų buvo likę mažiau nei 120. 1867 m. sala paskelbta prancūzų protektoriatu, o kai britai čia įsteigė anglių papildymo stotį – aneksavo. Morongo Uta tvirtovę kasinėjo norvegų keliautojas ir tyrinėtojas Turas Hejerdalas (ieškojo sąsajų tarp Rapa Ičio ir Rapa Nui salų).

* Ahurėjaus įlanka ir kaimasAhurėjaus įlanka ir kaimas
* Hiri įlankaHiri įlanka
* Kalnuose įrengta tvirtovė (pa)Kalnuose įrengta tvirtovė (*pa*)
* Opara (1868 m. Viljamo Fokso piešinys)*Opara* (1868 m. Viljamo Fokso piešinys)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Recensement de 2017 – Répartition de la population de la Polynésie française par îles, *Institut de la statistique de la Polynésie française* (ISPF)


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rapa Itis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Povilas Balčiūnas** (g. 1927 m. birželio 27 d. Šiauliai) – Lietuvos inžinierius energetikas, elektronikos specialistas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1956 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1970 m. KPI apgynė elektrotechnikos mokslų kandidato disertaciją. 1994 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.

1958–1968 m. dirbo Vilniaus projektavimo ir konstravimo biure „Puntukas". Nuo 1968 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, Elektros energijos keitiklių laboratorijos mokslinis vadovas; nuo 1995 m. profesorius. 2000 m. Atsinaujinančiųjų energijos šaltinių technologijų mokslinio centro direktorius.

Mokslinė veikla
---------------

Sukūrė originalių stabilizuotos srovės sistemos įrenginių, su kitais – lazerinį skalpelį koaguliatorių. 1996–1999 m. atliko saulės energijos išteklių Lietuvoje tyrimus: ištyrė saulės spinduliuotės energijos ir spindėjimo trukmės koreliacinius ryšius bei dėsningumus; sukūrė Lietuvos regionų saulės energijos išteklių įvertinimo metodiką, įkūrė šių išteklių tyrimo kompiuterizuotą monitoringo postą.

Daugiau kaip šimto penkiasdešimt mokslinių straipsnių lietuvių, rusų ir anglų kalbomis autorius ir bendraautoris, dviejų mokslinio tyrimo darbų, atliktų pagal valstybines programas, 25 išradimų autorius.

Bibliografija
-------------

* Aukšto dažnio įtampos – srovės galios keitiklių teorijos sintezė, monografija, 1994 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Povilas Balčiūnas (1927)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 486 psl.
**Povilas Berkavičius** (1894 m. rugsėjo 21 d. Ryga – 1975 m. lapkričio 16 d. Vilnius) – Lietuvos violončelininkas.

Biografija
----------

1912–1914 m. studijavo Leipcigo konservatorijoje, 1914–1915 m. Sankt Peterburgo konservatorijoje ir Peterburgo universiteto Medicinos fakultete. 1921 m. baigė Tartu universiteto medicinos fakultetą.

1914–1926 m. Tartu „Vanemuine" teatro, 1926–1929 m. Latvijos nacionalinio teatro, 1929–1940 m. Valstybės teatro, 1940–1941 m. Valstybinio dramos, operos ir baleto teatro, 1941–1944 m. Kauno didžiojo teatro, 1944–1947 m. LTSR operos ir baleto teatro Kaune koncertmeisteris.

Nuo 1915 m. dėstė Tartu, Rygos muzikos mokyklose. 1929–1933 m. dėstė Kauno muzikos mokykloje, 1933–1949 m. Kauno, nuo 1949 m. Lietuvos konservatorijoje, 1951–1964 m. Atlikėjų ir teorijos – kompozicijos, 1964–1975 m. Atlikėjų ir muzikos teorijos fakulteto dekanas; nuo 1948 m. profesorius.

Solistas virtuozas, griežė ansambliuose ir simfoniniuose orkestruose. 1927-1939 m. koncertavo Tartu, Rygoje, Kaune, Liepojoje, Klaipėdoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vaclovas Juodpusis. *Povilas Berkavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 93 psl.

2. Muzikos Barai, LMTA-75, 2008, pp.22-24 Archyvuota kopija 2008-12-16 iš Wayback Machine projekto. "Keli Štrichai Dekano Povilo Berkavičiaus Portretui", aut. Eugenijus IGNATONIS
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vėdinimo įrenginys** – elektrinis-mechaninis įrenginys, kuris paruošia ir tiekia orą uždaroms erdvėms.

Tokie įrenginiai gali būti naudojami uždarų erdvių vėdinimui, oro šildymui, vėsinimui, drėkinimui, sausinimui ar valymui. Paprasai vėdinimo įrenginys – stačiakampė metalinė dėžė, kurios sienelės užpildytos triukšmą ir ugnį izoliuojančia medžiaga. Gali būti sumontuoti tiek lauke, tiek ir patalpose.

Vėdinimo įrenginiai skirstomi pagal prijungimą prie ortakių tinklo į horizontaliuosius ir vertikaliuosius.

Sudėtinės dalys
---------------

Vėdinimo įrenginyje sumontuoti elektros varikliai, ventiliatoriai, oro valymo filtrai, rekuperatorius (šilumokaitis), oro šildytuvas, automatinis valdiklis, uždarymo sklendės. Kaip papildomi priedai pagal poreikį gali būti sukomplektuoti oro vėsintuvas, drėkintuvas ar papildomas šildytuvas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Vėgėlė (reikšmės).*

| **Lota lota** |
| --- |
| Vėgėlė (Lota lota)Vėgėlė (*Lota lota*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Menkiažuvės  *( Gadiformes)* |
| Šeima: | Vėgėlinės  *( Lotidae)* |
| Gentis: | Vėgėlės  *( Lota)* |
| Rūšis: | Vėgėlė  *( Lota lota)* |

 |
|  FishBase |

**Vėgėlė** (*Lota lota*) – vėgėlinių (*Lotidae*) šeimos žuvis. Galva didelė, plokščia iš viršaus. Kūnas buožgalviškas. Nugara tamsi, juodai ar rudai pilka. Šonai gelsvai žalsvi, išmarginti netaisyklingomis šviesiomis dėmėmis. Pilvas šviesiai pilkas. Oda gleivėta, stora su giliai įaugusiais labai smulkiais redukuotais žvynais. Pelekai minkšti, tamsūs, išmarginti šviesiomis dėmėmis. Ant apatinio žando 1 ilgas ūsas, ant viršutinio ties šnervėmis – 2 trumpi.

Vėgėlė – plėšri žuvis. Kartais vadinama gėlavandene menke. Medžioja tamsiu paros metu, nepastebimai prisėlinusi prie aukos puola ir lėtai ryja. Aktyviausia būna šaltuoju metų laiku, kai vanduo jau atšalęs, itin mėgsta prastą orą ir tamsą. Laikosi giliau ir kur akmenuotas dugnas.

Lietuvoje draudžiama gaudyti vėgeles nuo gruodžio 15 d. iki sausio 15 d. bei mažesnes nei 49 cm (Kuršių mariose) ir 45 cm (kituose telkiniuose).

Lietuvoje paplitusi ežeruose ir upėse. Dažna verslinė žuvis. Jos mėsa skani, gana riebi, be ašakų, o kepenys yra laikomos delikatesu.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

1966 m. statybos namas Kalifornijoje
**Rančos stiliaus namai** (angl. *Ranch-style houses*) yra unikalios architektūros, amerikietiško stiliaus gyvenamieji namai. Pirmieji rančos stiliaus namai buvo pastatyti 1920 metais, masinės tokių namų statybos vyko tarp 1940 ir 1970 metų. Daugiausia jų stovi vakarinėje JAV dalyje, kurioje tuo metu buvo patiriamas žymus gyventojų skaičius augimas bei didėjanti būsto paklausa.

Tai buvo ilgi bei žemi namai, naudojantys minimalų apdailos medžiagų kiekį. Namai buvo paties paprasčiausio išplanavimo, tad sulaukė daug kritikos dėl stiliaus trūkumo. Rančos stiliau namai išliko populiarūs iki 8-ojo dešimtmečio pabaigos, kai populiaresniais vėl tapo tradicinio stiliaus namai, tačiau pastaraisiais metais rančos stiliaus namai sulaukia vis didesnio susidomėjimo.

### Namo bruožai

Šie bruožai yra laikomi pagrindiniais rančos stiliaus namo elementais, nors juos atitiko ne visi namai.

* Vienas aukštas
* Platus, žemas stogas
* Nesimetriškas stačiakampio formos, L-formos arba U-formos namo dizainas
* Paprastas išplanavimas
* Atviri kambariai
* Namas sujungtas su garažu
* Slankiojančios stiklinės durys, kiemo pusėje
* Dideli langai
* Arkinės lubos, su atviromis sijomis
* Langai dažnai dekoruojami langinėmis
* Plytų, medžio arba tinkuotas eksterjeras
* Plačiai už namo ribų išeinantis stogas
* Paprastos interjero bei eksterjero apdailos
| Arė |
| --- |
| Arė Berne Arė Berne |
| **Ilgis** | 295 km |
| **Baseino plotas** | 17 800 km² |
| **Vidutinis debitas** | 560 m³/s |
| **Ištakos** | Alpės |
| **Žiotys** | Reinas |
| **Šalys** | Šveicarijos vėliava Šveicarija |
|  |
|  **Vikiteka** | Arė |

**Arė** (pranc. *Aar*, vok. *Aare*) – upė Šveicarijoje; Reino kairysis intakas. Ilgis 295 km (tai ilgiausia tik Šveicarijos teritorija tekanti upė). Prasideda Alpėse (Berno Alpėse), ištakas gauna Arės ledyne. Teka į rytus plokščiakalniais ir slėniais. Prateka Brienco, Tūno ežerus, pro Tūno miestą. Toliau prateka Šveicarijos sostinę Berną ir teka Šveicarijos plynaukšte.

Didžiausi intakai – Roisas, Limatas (dešinieji).

Pavasarį ir vasarą patvinsta. Aukštupyje nereti vasaros ir žiemos poplūdžiai. Laivuojama nuo Tuno ežero. Yra kelios hidroelektrinės. Arė kanalais sujungta su Bylio ežeru.

Vietovardžio kilmė neaiški: bandytas sieti su ide. *\*ar-* 'tekėti, judėti', nors galima ir neindoeuropietiška kilmė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 9
2. ↑  В. А. Никонов. Краткий топонимический словарь. Москва: Мысль, 1966.
**Rapolas Juška** (1905 m. kovo 5 d. Broktone – 1982 m. liepos 24 d. Kanzas Sityje, JAV) – vargonininkas, chorvedys, dainininkas (bosas).

Biografija
----------

Muzikos pradėjo mokytis pas savo tėvą vargonininką V. Jušką. Tėvui mirus, turėdamas vos 12 metų užėmė jo vietą. 1918 m. pradėjo vargonininkauti Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje Providense, Rod Ailende, o nuo 1921 m. taip pat Šv. Kazimiero parapijoje Niū Havene, Konektikute. Dirbo ir kartu mokėsi. Iš pradžių New England konservatorijoje Bostone, o vėliau Jeilo universiteto muzikos mokykloje. 1924–1926 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Petro ir Povilo lietuvių parapijoje Elizabete, Naujajame Džersyje, o 1925–1929 m. Aušros Vartų parapijoje Vorčesteryje, Masačusetse. Buvo pirmasis šios parapijos vargonininkas ir choro vadovas, statęs stambius vokalinius kūrinius. Gavęs stipendiją, trejus metus studijavo dainavimą Curtis muzikos institute Filadelfijoje ir pas buvusį Paryžiaus konservatorijos prof. Gregorzą. Baigęs studijas, 1929–1931 m. dainavo Filadelfijos operoje, kur sukūrė apie 26 įvairių muzikinių veikalų vaidmenis. 1930 m. pradėjo vargonininkauti Šv. Alfonso parapijoje Baltimorėje, Merilande, kurį laiką vedė lietuviško radijo muzikos valandėles. 1934–1944 m. buvo Šv. Petro lietuvių parapijos vargonininkas ir choro vadovas Bostone. Čia pakartotinai pastatė nemaža stambių muzikinių veikalų: Th. Dubois oratoriją „Septyni Kristaus žodžiai", Č. Sasnausko kantatą „Broliai", S. Šimkaus baladę „Nugrimzdęs dvaras", M. Petrausko operetę „Consilium facultatis", J. Žilevičiaus „Vytauto Didžiojo kantatą" ir kt. Su choru ir kaip solistas daug koncertavo, dalyvavo radijo programose. L. Stokowskiui diriguojant, 1945 m. kovo 19 d. – 1945 m. kovo 20 d. dainavo solo J. S. Bacho Švento Mato Pasijų koncertuose New Yorko Muzikos centre. Šis veikalas buvo atliktas ir kituose JAV didžiuosiuose miestuose.

Nuo 1922 m. R. Juška buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys, taip pat ir Niujoeko-Niu Džersio provincijos narys, 1922 m. išrinktas vicepirmininku. Vadovavo bažnytinės muzikos kursams, kuriuos lankė kunigai, seserys vienuolės, vargonininkai ir mokytojai. Daug metų leidyklose buvo natų ir plokštelių leidimo vyr. redaktorius ir vedėjas, žurnalų redkolegijos narys. Įvairiose vyskupijose surengė bažnytinės muzikos kursų.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Arūnas Kairys** (g. 1939 m. birželio 1 d. Tauragėje) – Lietuvos inžinierius mechanikas, išradėjas.

Biografija
----------

1962 m. baigęs Kauno politechnikos institutą iki 1990 m. dirbo Kauno staklių gamykloje, nuo 1975 m. vyriausiasis inžinierius, nuo 1980 m. iki 1991 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas (nuo 1984 m. docentas); nuo 1991 m. iki 1993 m. Kauno staklių gamybos susivienijimo generalinis direktorius, nuo 1994 m. iki 1999 m. bendrovės „Lintel" administracijos direktorius, nuo 2000 m. bendrovės „Mitnija" Pramoninių pastatų skyriaus viršininkas.

Mokslinių tyrimų sritis – ypatingo tikslumo optinių mechaninių atskaitos sistemų kūrimas. Su kitais sukūrė ir pritaikė labai tikslių koordinatinių ištekinimo staklių ir pasukamųjų stalų. 16 išradimų autorius. Parašė knygų apie mašinų gamybos technologijos kursinį ir diplominį projektavimą.

Apdovanojimai
-------------

* 1971 m. LTSR valstybinė premija, su kitais
* 1975 m. TSRS valstybinė premija (su kitais).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Arūnas Kairys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 146 psl.
| **Tricholoma stiparophyllum** |
| --- |
| Baltasis baltikas (*Tricholoma stiparophyllum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Baltikiniai  *( Tricholomataceae)* |
| Gentis: | Baltikas  *( Tricholoma)* |
| Rūšis: | Baltasis baltikas  *( Tricholoma stiparophyllum)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Baltasis baltikas** (lot. *Tricholoma stiparophyllum*, sin. *T. album*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, baltikų (*Tricholoma*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Miškai, krūmokšniai.

* **Augimo laikas**

Ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Balti, pilkšvi vaisiakūniai, auga grupėmis, ypač po beržais.

Vaisiakūniai dideli. Kepurėlė 8–12 cm skersmens, netaisyklingai paplokščia, matinė, plaušuota, balta, sendama parusvėja ar pagelsvėja, kieta. Lakšteliai balti, tankūs, kieti, trapūs, priaugtiniai. Kotas 7–12×0,5–1,5 cm, kietas, plaušuotas, baltas, sendams rusvėja. Trama kieta, balta, aštraus, supuvusios medienos, dujų kvapo, karti. Sporos 5–7×3,5–4,5 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai nemalonaus kvapo, kartaus skonio.

Auga grupėmis, dažnai ratilais aplink beržą, lapuočių, mišriuosiuose miškuose, krūmokšniuose, tarp žolių. Dažnas. **Nevalgomas**.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 153 psl.

Nuorodos
--------

* Baltojo baltiko nuotraukos Archyvuota kopija 2008-08-28 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baltasis baltikas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |