recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Grimuaras** - magijos vadovėlis su užkeikimais, dvasių vardais ir jų antspaudais. Šio žanro knygose rašoma, kaip išsikviesti angelus ar demonus, atlikti būrimus bei įgyti stebuklingų galių. Europoje grimuarai išplito apie XIII a. todėl panašūs senesni tekstai (pvz. Antikos) grimuarais vadinami rečiau.

Žodžio kilmė
------------

Oksfordo žodynas kildina terminą *grimuaras* iš senosios prancūzų kalbos žodžio *grammaire*, turinčio tą pačią graikišką šaknį, kaip ir *gramatika*. Vėlyvaisiais viduramžiais *gramatikomis* vadino knygas apie lotynų kalbą (plg. liet.), o *gramatikais* - tiesiog žmones, turinčius pasaulietinį išsilavinimą (į kurį tais laikais įėjo ir astrologija). Neraštingai liaudžiai pasaulietinės knygos atrodė įtartinos, o universitetų mokytiniai - eretikai ar burtininkai. Tokiu būdu iškraipytas žodis *gramatika* ėmė reikšti magijos knygą *grimuarą*.

Žymesnieji grimuarai
--------------------

* *Picatrix* (XIII a.). Lotyniškas tekstas verstas iš arabiškos knygos *Ghâyat al-Hakîm* „Išmintingojo tikslas".
* *Liber Iuratus* („Knyga, dėl kurios prisiekta", XIII a.).
* *Sefer Raziel haMalach* („Angelo Razielio knyga", XIII a.), taip pat laikoma vienu pamatinių kabalos šaltinių (XIII a.).
* Abramelino knyga (1450).
* Miuncheno demoniškosios magijos vadovas (XV a.).
* K. Agripa, *Libri tres de occulta philosophia* ("Trys knygos apie slaptąją filosofiją", 1531).
* *Clavis Salomonis* („Saliamono raktas", XVI a.)
* *Pseudomonarchia Daemonum* („Demonų Pseudomonarchija", galbūt „Tariama vienvaldystė", XVI a.).
* *Lemegeton Clavicula Salomonis* („Lemegeton'as Saliamono raktelis", XVII a.).
**Pūdymas** – sėjomainos laukas, neapsėtas (suartas, neapžėlęs piktžolėmis) per visą augalų vegetacijos laikotarpį arba nemažą jo dalį. Padeda didinti dirvožemio derlingumą, gerinti žemės ūkio produkcijos kokybę; pagrindinis ekstensyviosios žemdirbystės sistemos elementas.

Grynasis pūdymas
----------------

Per visą vegetacijos laikotarpį neapsėtas pūdymas vadinamas grynuoju. Jeigu jis intensyviai dirbamas, dirvoje daugėja augalų maisto medžiagų, nyksta piktžolės ir augalų kenkėjai. Grynasis pūdymas pirmąkart giliai suariamas rudenį, nuėmus anksčiau augusius kultūrinius augalus (juodasis pūdymas), arba kitų metų pavasarį (ankstyvasis pūdymas). Antrojo grynojo pūdymo arimo (seklesnio) metu vasaros pradžioje į dirvą suverčiama mėšlo, mineralinių trašų. Trečiąkart pūdymas ariamas (giliai) 3–4 savaites prieš žiemkenčių sėją (pūdymo kartojimas). Laikotarpiu tarp arimų grynasis pūdymas dar yra kultivuojamas, akėjamas, voluojamas. Vietose, eroduojamose vėjo, grynajame pūdyme praktikuojama speciali agrotechnika. Grynasis pūdymas (dažniausiai stepėse) su aukštaūgių kultūrinių augalų, tokių kaip kukurūzai, saulėgrąžos, juostomis, saugančiomis jį nuo vėjo erozijos, sulaikančiomis sniegą, vadinamas kulisiniu.

Lietuvoje bei kituose miškų zonos kraštuose grynasis pūdymas ruošiamas žiemkenčiams, o stepių zonoje – vasariniams kviečiams.

Užimtasis pūdymas
-----------------

Anksti nuimamais (daugiausia žaliajai masei) kultūriniais augalais apsėtas pūdymas vadinamas užimtuoju. Dažniausiai jame auginami mišiniai (vikių ir avižų, vikių, avižų ir saulėgrąžų, pašarinių žirnių ir avižų), lubinai, ankstyvosios bulvės, kukurūzai, saulėgrąžos, žirniai. Šie augalai nuimami likus 3–4 savaitėms iki žiemkenčių sėjos; per tą laiką pūdymas spėja susigulėti. Užimtasis pūdymas paplitęs nejuodžemio ir miškastepių zonose, kur esama pakankamai drėgmės.

Sideracinis pūdymas
-------------------

Sideraciniu vadinamas ankštiniais augalais, kurie paskui užariami, apsėtas pūdymas.

Paplitimas
----------

Grynasis pūdymas atsirado su pūdymine žemdirbystės sistema, Europoje išsilaikiusia iki XV–XVI a. Pietų Rusijoje – iki XIX a. pabaigos. XX a. pradžioje grynasis pūdymas užėmė didelius plotus sausringose vietose (JAV, Kanadoje, Argentinoje, Australijoje); ten jis sudarė javų sėjomainos agrotechninį pagrindą. 1980 m. Tarybų Sąjungoje grynasis pūdymas užėmė maždaug 5 % ariamosios žemės (daugiausia Pietų Ukrainoje, Pavolgyje, Šiaurės Kaukaze, Šiaurės Kazachijoje, Sibiro pietuose).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pūdymas*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, IX t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1982. T.IX: Pintuvės-Samneris, 255 psl.
**Elena Grigalavičienė-Danilaitė** (1933 m. lapkričio 15 d. Raseiniai – 2005 m. gruodžio 8 d. Vilnius) – Lietuvos archeologė, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

1958 m. baigė istoriją Vilniaus universitete. 1968 m. apgynė disertaciją apie brūkšniuotosios keramikos kultūrą, istorijos mokslų kandidatė.

1958–1960 m. dirbo Čiurlionio dailės muziejuje, 1964–1992 m. – Istorijos institute. Tyrimų kryptys – bronzos ir ankstyvojo geležies amžiaus materialioji ir dvasinė kultūra bei brūkšniuotosios keramikos kultūra Lietuvoje. Tyrinėti: Ėgliškių pilkapynas, Nevieriškių piliakalnis, Šinkūnų piliakalnis, Sokiškių piliakalnis, Kerelių piliakalnis, Kurmelionių piliakalnis, Juodonių piliakalnis ir senovės gyvenvietė.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos TSR archeologijos atlasas, viena autorių, 2 kn. 1974–1975 m.
* Seniausi metalo dirbiniai Lietuvoje (su A. Merkevičiumi), 1980 m. rusų k.
* Žalvario ir ankstyvasis geležies amžius Lietuvoje, 1995 m.
* Данилайте Е. Штрихованная керамика в Литве (некоторые данные по вопросам об этногенезе литовцев). Bильнюс, 1967.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Kazakevičius. *Elena Grigalavičienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 156 psl.

Nuorodos
--------

* Istorikas.lt Archyvuota kopija 2020-09-20 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| **Pėžaičių pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Pėžaičių pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Pėžaičių pagrindinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Aisės g. 3, Pėžaičiai |
| **Direktorius(-ė)** | Danguolė Nausėdienė |
| **Mokinių skaičius** | 66 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 10 |

**Klaipėdos rajono Pėžaičių pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla, esanti Pėžaičiuose (Klaipėdos raj.), vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191792143. Steigėjas – Klaipėdos rajono savivaldybės taryba. Dabar tai Veiviržėnų gimnazijos skyrius.

Filialas – Pėžaičių pagrindinės mokyklos Skomantų skyrius.

Mokyklą remia Almos Adamkienės labdaros ir paramos fondas.

Istorija
--------

Anksčiau atskira mokykla, 2008 m. prijungta prie Veiviržėnų gimnazijos.

Direktoriai
-----------

* Antanas Dulkys
* 2007 m. Danguolė Nausėdienė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Klaipėdos r. Veiviržėnų Jurgio Šaulio gimnazijos Pėžaičių ikimokyklinio ir priešmokyklinio ugdymo skyrius. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-06-19).

* Oficiali svetainė
| **Ovis orientalis** |
| --- |
| Europinis muflonas (Ovis orientalis musimon)Europinis muflonas (*Ovis orientalis musimon*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Pobūris: | Atrajotojai  *( Ruminantia)* |
| Šeima: | Dykaraginiai  *( Bovidae)* |
| Pošeimis: | Ožkos  *( Caprinae)* |
| Gentis: | Kalniniai avinai  *( Ovis)* |
| Rūšis: | Muflonas  *( Ovis orientalis)* |

 |

**Muflonas** (*Ovis orientalis*) – porakanopių (*Artiodactyla*) žinduolių būrio, dykaraginių šeimos gyvūnų rūšis.

Paplitimas
----------

Paplitę Korsikos ir Sardinijos salose. XVIII a. introdukuoti Austrijoje, 1894 m. atvežti į Askanija Novą (pietų Ukraina), 1914 m. – į Krymą. Aklimatizuoti daugelyje Europos šalių, kai kuriose JAV valstijose, Argentinoje. Daugiausia muflonų gyvena Čekijoje ir Slovakijoje.

Lietuvoje pradėti aklimatizuoti 1976 m. Iš Askanija Novos rezervato 24 muflonai buvo paleisti Strošiūnų miške (Kaišiadorių rajonas), 1977 m. iš Čekoslovakijos 39 muflonai – į aptvarą Kalniškių miške (Lazdijų rajonas). Lietuvoje aklimatizuoti muflonus sekasi sunkiai, daug laisvėje gyvenusių žuvo nuo vilkų, valkataujančių šunų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Muflonas. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2023-02-10).
*Šis straipsnis apie Džonatano Svifto romaną. Apie Lietuvos kelionių agentūrą skaitykite straipsnyje Guliverio kelionės (kelionių agentūra).*

**Guliverio kelionės  
Gulliver's Travels**| 
Originalaus leidimo viršelis |
| **Autorius** | Jonathan Swift |
| **Šalis** | Britų imperija |
| **Žanras** | Satyra, fantazija |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | Travels into Several Remote Nations of the World. In Four Parts. By Lemuel Gulliver, First a Surgeon, and then a Captain of Several Ships |
| **Šalis** | Britų imperija |
| **Kalba** | anglų |
| **Išleista** | 1726 m. spalio 28 d. |

**Guliverio kelionės** (angl. *Gulliver's Travels*) arba **Kelionės į tolimas pasaulio šalis Lemuelio Guliverio, pradžioje chirurgo, o paskui kelių laivų kapitono** (angl. *Travels into Several Remote Nations of the World. In Four Parts. By Lemuel Gulliver, First a Surgeon, and then a Captain of Several Ships*) – 1726 m. išleistas airių rašytojo ir dvasininko Džonatano Svifto satyrinis fantastinis romanas. Romaną sudaro keturios dalys, kuriose pasakojami laivo kapitono Lemuelio Guliverio nuotykiai liliputų, milžinų ir kitose šalyse. Romane pajuokiama tiek žmogaus prigimtis, tiek grožinės kelionių literatūros žanras. Tai geriausiai žinomas pilnametražis Svifto kūrinys ir anglų literatūros klasika. Sviftas teigė, kad „ Guliverio keliones" parašė siekdamas „suerzinti", o ne „pralinksminti" pasaulį.

Knyga iškart sulaukė sėkmės. Anglų dramaturgo, Džonatano Svifto amžininko Džono Gėjaus žodžiais, romanas „yra visuotinai skaitomas – nuo ministrų kabineto tarybos iki lopšelio". 2015 m. Robertas Makkrumas paskelbė 100 geriausių visų laikų romanų sąrašą, kuriame „Guliverio kelionės" įvardintas „satyros šedevru".

Knyga išversta į lietuvių kalbą (1947, 1957 ir 2010 m.) Romano pagrindu išleista bent 10 kino filmų, pirmasis jų - dar 1902 m. keli serialai ir radijo laidos.

Kultūrinė įtaka
---------------

Romanas padarė nemenką įtaką vėlesniems kūriniams. Būtent iš išgalvotos romano vienos iš salų (Liliputijos, angl. *Liliput*) anglų kalboje ėmė plisti žodis „liliputas" (iš čia per kitas kalbas atkeliavo ir į lietuvių kalbą). Analogiškai kaip lietuvių kalboje, olandų ir čekų kalbose žodžiai *Lilliputter* ir *lilipután* reiškia neūžaugą (t. y. suaugusį žmogų, kurio ūgis žemesnis nei 130 cm. Kitas žodis, kurį anglų k. išplatino Dž. Sviftas šiuo savo romanu - *yahoo* (reiškia banditas, vagis). 

1986 m. japonų animacinis filmas „Dangaus pilis Laputa" salos pavadinimą pasiskolino būtent iš šio romano. Taip pat abidvi salos panašios tuo, kad kad jų technologiniu pranašumu siekta pasinaudoti politiniams tikslams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Swift, Jonathan (2003). DeMaria, Robert J, ed. *Gulliver's Travels*. Penguin. p. xi.
2. ↑  Swift, Jonathan (2009). Rawson, Claude, ed. *Gulliver's Travels*. W. W. Norton. p. 875. ISBN 978-0-393-93065-8.
3. ↑  Gay, John. „Letter to Jonathan Swift". *Communion*. Communion Arts Journal. Nuoroda tikrinta 2019-01-09.
4. ↑  „The 100 best novels written in English: the full list". *TheGuardian.com*. 2015-08-17. Nuoroda tikrinta 2015-08-17.
5. ↑  Jonathan Swift. VLE
6. ↑
|  |
| --- |
| **Grikpėdžių Broniaus Nainio pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Grikpėdžių Broniaus Nainio pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Grikpėdžių Broniaus Nainio pagrindinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Grikpėdžiai, Pakruojo rajonas |
| **Direktorius(-ė)** | Alina Jokimčienė |
| **Mokinių skaičius** | 62 |
| **Įkūrimo data** | 1920 m. |
| **Uždarymo data** | 2011 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 23 (2011 m.) |

**Pakruojo rajono Grikpėdžių Broniaus Nainio pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Pakruojo raj. Grikpėdžiuose, veikusi 1920–2011 m. vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190065461. Steigėjas Pakruojo rajono savivaldybės taryba.

Pavadinta Pasaulio lietuvių bendruomenės pirmininko Broniaus Nainio vardu.

Istorija
--------

Gretimame Liesų kaime pirmoji mokykla apylinkių vaikams buvo atidaryta 1920 m. ją lankė trijų – Kriukų, Žeimelio ir Pašvitinio valsčių vaikai. 1984 m. kolūkis Grikpėdžiuose pastatė naują mokyklą. 2000 m. Grikpėdžių mokykla pavadinta išeivijos šviesuolio, Lietuvos antinacinio ir antitarybinio pasipriešinimo dalyvio, JAV lietuvių visuomenės veikėjo, buvusio Pasaulio lietuvių bendruomenės valdybos pirmininko, Pakruojo rajono garbės piliečio Broniaus Nainio vardu. Mokykla pastatyta ant B. Nainio tėvų namų žemės. B. Nainys nuo 1995 m. globojo Grikpėdžių mokyklą. Šalia mokyklos jis pastatė paminklą 1941–1945 m. žuvusiems kaimo žmonėms – savo broliui ir kaimynams. Moksleiviams buvo numegzti šalikai su mokyklos pavadinimu. B. Nainys mokyklai dovanojo naujas lentas, fotoaparatą, kompiuterių. Prie šių kompiuterių net pagyvenusios kaimo moterys išmoko kompiuterinio raštingumo pagrindų. Kalėdų ir kitų švenčių proga iš B. Nainio kiekvienas mokyklos vaikas gaudavo dovanėlę. Kasmet organizuojamam rašinių konkursui B. Nainys ir jo dukrų šeimos skirdavo po 2000 litų. Šie pinigai būdavo išdalyjami mokyklos mokinukams, kurie noriai rašydavo rašinius lietuvių ir anglų kalbomis.

Direktoriai
-----------

* Rima Leimontienė;
* 2006 m. Alina Jokimčienė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rita Žadeikytė. Mokykla išnyko prieš rugsėjo 1-ąją. Šiaulių kraštas, 2011 m. spalio 5 d.
| Mudžait. *Muggia* |
| --- |
| *Mudža 2007 m.* |
|  |
| 

MudžaMudža

45°36′00″ š. pl. 13°46′00″ r. ilg.﻿ / ﻿45.60000°š. pl. 13.76667°r. ilg.﻿ / 45.60000; 13.76667﻿ (Mudža)Koordinatės: 45°36′00″ š. pl. 13°46′00″ r. ilg.﻿ / ﻿45.60000°š. pl. 13.76667°r. ilg.﻿ / 45.60000; 13.76667﻿ (Mudža) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Friulis-Venecija Džulija Friulis–Venecija Džulija |
| **Provincija** | Triesto provincija |
|  |
| **Meras** | Laura Marzi |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 12 888  |
| **Plotas** | 13,85 km² |
| **Tankumas** (2021) | 931 žm./km² |
| **Altitudė** | 3 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 34015 |
| **Tinklalapis** | Oficiali svetainė |
|  **Vikiteka** | Mudža |
| **Miesto globėjas (-ai)** | šv. Jonas ir šv. Paulius |

**Mudža** (venetų Triesto tarme *Muja*, it. *Muggia*, vok. *Mulgs*, fr. *Mugle*, slovėn. *Milje*) – miestas ir komuna pačiuose Triesto provincijos pietryčiuose, Friulio–Venecijos Džulijos regione, Italijoje prie sienos su Slovėnija. Išsidėsčiusi rytiniame Triestos įlankos krante Adrijos jūros šiaurinėje dalyje, Mudža yra vienintelis Italijos uostamiestis Istrijoje. Miesto architektūra atspindi jo venecišką ir austrišką istoriją, o uoste įrengta šiuolaikiška 500 vietų prieplauka jachtoms (Šv. Roko uostas – it. *Porto San Rocco*).

Mudža yra šiaurės Isrijoje. Jos teritoriją nuo jūros pusės riboja 7 km ilgio pakrantė, per kurią nutiestas kelias, o prie sienos nusidriekusi kalvų grandinė, toks kraštovaizdis vyrauja plačiose Triesto ir Istrijos pakrančių teritorijose, čia veši gausi subkontinentinė tiek karstinio, tiek Istrijos tipo augmenija.

Mudža turi sienos perėjimo punktą į Slovėniją pačiuose Lazareto komunos rytuose, vadinamą Bartolomėju (it. *Bartolomeo*). Koperio komunoje sienos perėjimo punktas į Slovėniją vadinamas Lazaretu (it. *Lazaret*). Tačiau po 2004 m. kai Slovėnija įstojo į Europos Sąjungą, sienų kontrolė panaikinta.

1947–1954 m. Mudža priklausė Triesto laisvajai teritorijai. Rašytiniuose šaltiniuose, kaip *Mugla*, Mudža paminėta 933 m. Kaip įtvirtinta gyvenvietė, Mudža įsikūrė VIII–VII a. pr. m. e.

Mudžoje gyvena 12 888 žmonės (2021 m. kovo 31 d. duomenys). Globėjai – šventieji Jonas ir Paulius, jų diena švenčiama birželio 26–ąją.

Mudžos panorama

Išnašos
-------

1. ↑   La denominazione in sloveno non è ufficiale ma la minoranza linguistica è soggetta a tutela, cfr. Comune di Muggia – Statuto.
2. ↑  Dato Istat Archyvuota kopija 2021-05-07 iš Wayback Machine projekto. – Popolazione residente al 31 marzo 2021 (dato provvisorio).
| Gulbių upė |
| --- |
| Gulbių upės estuarija prie Perto, 2005 m. Krante – juodoji gulbė su mažyliais Gulbių upės estuarija prie Perto, 2005 m. Krante – juodoji gulbė su mažyliais |
| **Ilgis** | 280 km |
| **Baseino plotas** | 126 000 km² |
| **Ištakos** | Jileringo apylinkės |
| **Žiotys** | Indijos vandenynas |
| **Šalys** | Australija |
|  |
|  **Vikiteka** | Gulbių upė |

**Gulbių upė** arba **Svonas** (angl. *Swan River*) – upė Australijos pietvakariuose, Vakarų Australijos valstijoje. Ilgis 280 km (kitais duomenimis 360 km), baseino plotas apie 126 000 km².

Prasideda prie Jileringo (*Yealering*), teka į šiaurės vakarus pro Bruktoną, Beverlį, Jorką ir Nortamą, ties Tudžėjumi pasuka į pietvakarius, kerta Darlingo kalnagūbrį, teka pajūrio lyguma pro Pertą, ties Frimantlu įsilieja į Indijos vandenyną. Aukštupyje ir vidurupyje (iki 72 km nuo žiočių) vadinama Eivonu (*Avon River*). Aukštupyje yra stačių tarpeklių, slenksčių, žemupys praplatėja, sudaro estuariją. Vasarą ir rudenį aukštupys išdžiūsta.

Žemupys laivuojamas, žiotyse įsikūręs Frimantlo uostas. Gulbių upės intakų vanduo kaupiamas tvenkiniuose ir naudojamas Perto vandentiekio sistemoje; iš Manderingo tvenkinio 557 km ilgio vamzdynu transportuojamas į Kalgurlį. Upės slėnio atkarpa aukščiau Perto – vienas pagrindinių Vakarų Australijos vynininkystės regionų.

Žemupį 1697 m. tyrinėjo olandų keliautojas Vilemas de Vlaminkas (*Willem de Vlamingh*), kuris pavadino upę pagal joje pastebėtas juodąsias gulbes. 1829 m. upės žiotyse įkurta Gulbių upės kolonija, davusi pradžią Perto miestui ir Vakarų Australijos valstijai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gulbių upė*, Pasaulio vietovardžiai. Nuoroda tikrinta 2022-04-17.
2. ↑  *Pertas*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, VIII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1981. T.VIII: Moreasas-Pinturikjas, 571 psl.
3. 1 2 3  *Swan River*, Encyclopaedia Britannica. Nuoroda tikrinta 2022-04-17.
4. ↑  *About the river system*, Parks and Wildlife Service, Government of Western Australia. Nuoroda tikrinta 2022-04-17.
5. ↑  *Water in Western Australia*, The University of Western Australia, 2014 m. Nuoroda tikrinta 2022-04-17.
6. ↑  *Economy of Western Australia*, Encyclopaedia Britannica. Nuoroda tikrinta 2022-04-17.
7. ↑  *Founding of Perth*, The National Museum of Australia. Nuoroda tikrinta 2022-04-17.
|  |
| --- |
| Pussy Riot (liet. *makšties maištas*) |
|  
Grupės Pussy Riot narės, veidus slepiančios po megztomis kaukėmis |
| Biografija |
| Kilmė |  Rusija |
| Žanrai | Hardcore punk, Oi! |
| Aktyvumo metai | 2011–dabar |
| Nariai |
| Balaklava, Blondi, Garadža, Kot, Manko, Pochliobka, Serafima, Šaiba, Šliapa, Šumacher, Terminator, Tiuria, Vožža |

**Pussy Riot** (liet. *makšties maištas*) – Rusijos feminisčių pankroko grupė iš Maskvos, garsėjanti savo nesankcionuotais viešais koncertais tam neskirtose vietose: metro stotyse, ant troleibusų, policijos nuovados stogo, Raudonojoje aikštėje, Kristaus Išganytojo katedroje.

Grupė susikūrė 2011 m. rugpjūčio mėn. Jos sudėtyje yra kelios narės, kurios paprastai prisistato vien pseudonimais. Tiek koncertų metu, tiek spaudos konferencijose savo veidus merginos slepia po margaspalvėmis megztomis kaukėmis balaklavomis, be to, net ir žiemą vilki ryškiaspalves sukneles bei pėdkelnes.

Grupės narės save priskiria feminizmo „trečiajai bangai", savo pažiūras apibūdina kaip kairiosios pakraipos antiautoritarizmu. Gyvenime ir kūryboje propaguoja kūrybos ir minčių laisvę, nonkonformizmą, asmenybės prioritetą prieš „valdžios mašiną", moterų lygiateisiškumą. Pasisako prieš šovinizmą, jėgos kultą.

Pankiška malda
--------------

Trys „Pussy Riot" narės – Nadežda Tolokonnikova, Marija Aliochina ir Jekaterina Samucevič – buvo sulaikytos 2012 m. vasario mėn. kai pagrindinėje Maskvos Kristaus Išganytojo katedroje surengė triukšmingą protestą. Jos su kaukėmis katedroje meldėsi, kad Rusija būtų išvaduota nuo prezidento Vladimiro Putino. Merginos buvo pripažintos kaltomis dėl „chuliganizmo iš religinės neapykantos". Areštas ir po to sekęs nuosprendis joms praleisti dvejus metus darbo stovykloje sutelkė viso pasaulio dėmesį į pilietinių teisių ribojimą ir teisinės valstybės trūkumus Rusijoje, byla sulaukė tarptautinio pasmerkimo. Dvi grupės narės išvežtos į atokias kolonijas Mordovijoje ir Permės krašte, kur atliks dvejų metų laisvės atėmimo bausmę. Šiose teritorijose sovietų laikais buvo įrengtos kalinių kolonijos, sąlygos stovyklose itin griežtos.

Įvertinimas
-----------

Tarptautinė nevyriausybinė žmogaus teisių gynimo organizacija Amnesty International pripažino nuteistąsias grupės nares „sąžinės kalinėmis". 2012 m. grupė nominuota nacionalinei Kandinskio premijai, Andrejaus Sacharovo premijai.

* Grupė savo vėliavoje naudoja šį feminizmo ženklą – kumštį Veneros ženklo foneGrupė savo vėliavoje naudoja šį feminizmo ženklą – kumštį Veneros ženklo fone
* Grupė Raudonojoje aikštėjeGrupė Raudonojoje aikštėje
* Grupės repeticijaGrupės repeticija
* Grupės repeticijaGrupės repeticija

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2012-10-25 iš Wayback Machine projekto. Nuteistosios išvežtos į atokias Rusijos kolonijas
2. ↑   Kandinskio premijos nominacija
3. ↑   Andrejaus Sacharovo premijos nominacija

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pussy Riot** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Pussy Riot *livejournal.com* svetainėje
* Pankiškos maldos tekstas lietuviškai
| Iravadis |
| --- |
| Iravadis ties Baganu Iravadis ties Baganu |
| **Ilgis** | 2150 km |
| **Baseino plotas** | 411 000 km² |
| **Ištakos** | Kačinų valstija (Mali ir Nmai santaka) |
| **Žiotys** | Andamanų jūra |
| **Šalys** | Mianmaro vėliava Mianmaras |
|  |
|  **Vikiteka** | Iravadis |

**Iravadis** (mjan. ဧရာဝတီမြစ်  = *erawa.ti mrac*) – viena didžiausių Azijos upių, tekanti per Mianmarą. Tai ilgiausia šalies upė (2170 km) ir svarbiausias vandens kelias. Upė prasideda pietrytinėse Himalajų pašlaitėse, Kačinų valstijoje, susiliejus Mali ir Nmai upėms. Šios upės prasideda kalnuotame krašte ties Mianmaro ir Tibeto siena.

Iravadis teka per visą Mianmarą, iš šiaurės į pietus, dalydamas šalį pusiau. Aukštupys teka per kalnus giliais tarpekliais; slenkstėtas. Vidurupis ir žemupys teka aliuvine Iravadžio lyguma. Joje susitelkę dauguma Mianmaro gyventojų. Prieš įtekėdamas į Andamanų jūrą, ties Jangono miestu, Iravadis sudaro devynšakę deltą.

Didžiausi intakai – Čindvinas, Mu (kairieji), Šveli (dešinysis).

Upės vandens režimas musonininis (patvinsta vasarą). Žemupyje vandens lygio svyravimo amplitudė 10–11 m, vidurupyje (ties Mandalajumi) – iki 25 metrų. Deltoje vandens lygis svyruoja dėl jūros potvynių ir atoslūgių. Laivuojama 1100 km, per poplūdžius 1440 kilometrų. Vanduo naudojamas drėkinimui, aukštupyje – miško plukdymui.

Didžiausi miestai prie Iravadžio: Mjičina, Mandalajus, Sagainas, Magvė, Pjajus, Henzada, Rangūnas.

Iravadžio upė Mianmaro žemėlapyje
Britų kolonijiniais laikais, kada nebuvo traukinių ir automobilių, upė, Mianmare buvo žinoma, kaip „kelias į Mandalajų". Iki 1998 m. vienintelis per Iravadžio upę ėjęs tiltas buvo Invos tiltas, pastatytas Sagaino provincijoje 1934 m. Vėliau (XX a. pab.–XXI a. pr.) per upę pastatyta daug naujų tiltų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  su Nmai ištakomis. Nuo Nmai ir Mali santakos – 1600 km
2. ↑  Rimantas Krupickas. *Irravaddi*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
3. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 170
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Muchtaras Auezovas** (kaz. *Мұхтар Омарханулы Әуезов*, 1897 m. rugsėjo 28 d. Semipalatinsko sritis, Kazachstanas, Rusijos imperija – 1961 m. birželio 27 d. Maskva, Rusijos TFSR) – kazachų rašytojas, dramaturgas, mokslininkas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Gimė Čingizų kalnų apylinkėse, feodalų šeimoje. Mokėsi rusiškoje mokykloje, baigė mokytojų seminariją ir Peteburgo universiteto filologijos fakultetą. Vėliau studijavo Vidurinės Azijos universiteto aspirantūroje.

1917 m. Kazachijos Centrinio vykdomojo komiteto sekretorius, vėliau kovojo bolševikų daliniuose prieš Kolčako Baltąją armiją. Nuo 1920 m. mokytojavo, dėstė aukštosiose mokyklose. 1947 m. Kazachijos TSR mokslų akademijos akademikas, Kazachstano rašytojų sąjungos pirmininkas.

Kūryba
------

Svarbiausias ir į daugelį kalbų išverstas jo romanas „Abajaus kelias" (2 t. 1958 m. lietuvių kalba 1960 m. iš rusų kalbos vertė J. Stanišauskas), pasakojantis apie autoriaus giminaičio, žymaus XIX a. kazachų poeto, rašytojo Abajaus Kunanbajuly gyvenimą. Romane atsispindi ir laikmečio kazachų gyvenimas bei buitis.

Pjesėje „Enlik-Kebek" pasakojama apie tragišką dviejų jaunuolių meilę. Tai kazachiška Šekspyro dramos „Romeo ir Džiuljeta" interpretacija. Pirmą kartą pastatyta Abajaus žmonos Aigerim jurtoje, pjesė nenueina nuo kazachų teatro scenos. Ne mažesnį pasisekimą turėjo ir jo drama „Kara-Koz", 1926 m. gavusi dramaturgijos festivalio pagrindinį prizą. Iš viso buvo pastatyta apie 20 jo pjesių. Parašė ir išleido keliolika apsakymų.

Įvertinimas
-----------

* 1949 m. Stalino premija
* 1959 m. Lenino premija
* Jo vardu pavadintas Semipalatinsko dramos teatras
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Gulbės žvaigždynas
**Gulbė** (*Cygnus*, *Cyg*) – 16-as pagal dydį šiaurinio pusrutulio žvaigždynas Paukščių Take. Gulbės žvaigždynas buvo įtrauktas į II a. sudarytą Ptolemėjaus 48 žvaigždynų sąrašą ir išlieka vienu iš 88 šiuolaikinių žvaigždynų.

Lietuvoje matomas ištisus metus, geriausiai – vasarą ir rudenį. Arabų šalyse vadinamas *Višta*.

Išskirtiniai objektai
---------------------

### Žvaigždės

Dvinarė Albirėjo žvaigždė
Gulbė Johannes Hevelius žvaigždėlapyje *Uranographia*
**Albirėjas** – β Cyg dvinarė: 3m,05+5m,12 – dvinarė žvaigždė Gulbės žvaigždyno "galvoje". **Denebas** – α Cyg 1m,25. Žydroji milžinė, nutolusi nuo Saulės sistemos per maždaug 1800 šviesmečių, už Saulę šviesesnė beveik 60 000 kartų. Jei Denebas būtų nutolęs panašiu atstumu kaip Sirijus, jis šviestų beveik taip pat ryškiai kaip Mėnulis. Kartu su Vega ir Altayru sudaro „Vasaros trikampį".

Kitos:

* **Sadiras** – γ Cyg 2m,23
* **Gienachas** – ε Cyg 2m,48

### Kiti objektai

Gulbės žvaigždyne yra keletas žvaigždžių spiečių ir ūkų. Difuzinis Šiaurės Amerikos ūkas (NGC 7000) yra šiek tiek į rytus nuo Denebo. Savo forma jis panašus į žemyno kontūrus, o tai gerai matoma jo fotografijose.

Kiti:

* Padrikieji spiečiai M29, NGC6871
* Ūkai – supernovų liekanos – NGC 6826 (**Tinklo ūkas**), NGC 6992
* Padrikieji spiečiai M 29, M 39;
* Galaktika NGC 6946;
* Planetiškasis ūkas NGC6826;
* A Cyg – stipriausias užgalaktinis radio šaltinis (dvi radiogalaktikos);
* X-1 Cyg – juodoji skylė (numanoma)

Mitologija
----------

* Dzeusas pasivertęs gulbe, norėdamas patekti pas Ledą;
* Po mirties Orfėjas tapo gulbe ir buvo įkeltas į dangų su savo lyra;
* Po to, kai Faetonas nukrito į Eridano upę, gulbė rado jo kūną;
* Kartu su kitais paukščiais galėjo simbolizuoti Stimfelo paukščius, kuriuos nukovė Heraklis;
* Kinų mitologijoje šis žvaigždynas – tiltas, sujungiantis mylimuosius Niu Lang ir Zhi Nu.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Šis straisnis – apie senovinį regioną. Apie dabartinį administracinį vienetą žiūrėkite Pierijos nomas*

| Graikijos istorinis regionas:Pierija (Πιερία) |
| --- |
|  |
| Šalis | Graikija (Pierijos nomas |
| Tautos | pierai, graikai |
| Miestai | Terma |
|  |
|  |

**Pierija** (gr. Πιερία), arba **Pieridė** (gr. Πιερίς) – senovinė sritis dabartinės Graikijos teritorijoje, dalis senovinės Makedonijos. Dabar buvusioje Pierijoje yra to paties pavadinimo administracinis vienetas – Pierijos nomas.

Pavadinimas siejamas su Homero gr. πῖαρ = *piar* „taukai", kas metaforiškai reiškė gr. πίειραν ἄρουραν 'derlinga žemė'.

Geografija
----------

Pierija buvo derlingų žemumų teritorija, prisiglaudusi prie Termos įlankos iš vakarų. Nuo Aukštutinės Makedonijos vakaruose ją skyrė Pierijos kalnai, mitologijoje laikomi Orfėjo ir mūzų gimtine. Į Pietus nuo Pierijos buvo Olimpo kalnas, kuris buvo simbolinė riba su Tesalija. Šiaurėje regionas siekėsi su kita lyguma – Botija, kurioje gimė Makedonijos karalystė.

Istorija
--------

Antikos laikais Pierijoje kurį laiką gyveno trakai pierai, kuriuos IX a. pr. m. e. (808 m. pr. m. e.) prisijungė prie Makedonijos. Pierija buvo prijungta prie senosios Makedonijos karalystės ir tapo antrąja šios karalystės provincija (greta Botijos). Vietos gyventojus makedonai išstūmė iš gimtųjų vietų, ir šie persikraustė šiaurėn, už Strimono upės. Jų antroji tėvynė žinoma kaip Pieris.

Maždaug tuo metu pakrantėje graikai kūrė savo kolonijas (miestus-valstybes), tarp kurių buvo Metonė, Dionas, Pydna, Herakleonas, Platomonas, Leibetra, Pimplija. IV a. pr. m. e. II pusėje šie poliai, kaip ir kitos graikų kolonijinės teritorijos (Migdonija, Chalkidikė) buvo prijungti prie Makedonijos karalystės ir tapo istorinio Makedonijos regiono dalimi.

146 m. pr. m. e. Ketvirtojo Makedonijos karo metu teritorija buvo prijungta prie Romos imperijos, šiai skylant kraštas tapo Bizantijos dalimi.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSenovės Graikijos regionai |
| --- |
|  |
| Žemyninė Graikija | 

|  |
| --- |
| 
Megara **·**  Atika **·**  Bojotija **·**  Fokidė **·**  Lokridė **·**  Doridė **·**  Malidė **·**  Dolopija **·**  Etolija **·**  Akarnanija **·**  Ftiotidė **·**  Tesalija **·**  Epyras |
|  |
| Peloponesas | 
Lakonija **·**  Mesenija **·**  Elidė **·**  Arkadija **·**  Achaja **·**  Argolidė **·**  Korintija |

 |  |
|  |
| Salos | 
 Kreta **·**  Euboja **·**  Kerkyra **·**  Paksis **·**  Lefkada  **·**  Itakė  **·**  Kefalonija **·**  Zakintas **·**  Kytira **·**  Rodas |
|  |
| Kolonijos | 
 Didžioji Graikija **·**  Eolidė **·**  Troada **·**  Jonija **·**  Doridė |
|  |
| Makedonija | 
 Botija **·**  Migdonija **·**  Pierija **·**  Chalkidikė **·**  Aukštutinė Makedonija **·**  Krestonija |

 |
Iravadžio lyguma prie Kjauksės
**Iravadžio lyguma** – aliuvinė lyguma Mianmare, abipus Iravadžio vidurupio ir žemupio. Užima tarpukalnių įlinkį tarp Arakano kalnų vakaruose ir Šanų kalnyno rytuose. Ilgis apie 800 km, didžiausias plotis 200 km. Paviršius plokščias, iškyla iki 100 m. Prisipildžiusi aliuvinių ir jūrinių nuosėdų.

Lygumos pietuose yra Iravadžio delta, viduryje – dienovidinių krypties Pegu kalnagūbris (aukštis iki 1518 m). Klimatas subekvatorinis musoninis. Kritulių nuo 1000 mm (šiaurėje) iki 2500 mm (pietuose) per metus. Šiaurėje kyla kalvos, yra uolynų, kitur – sausosios savanos, lapus metančių medžių miškai, deltoje – mangrovės.

Iravadžio lygumoje susitelkę dauguma Mianmaro gyventojų. Kraštovaizdžiai sukultūrinti (ryžių, kukurūzų, bananų, sorų, kviečių, medvilnės, manijokų, kaučiukmedžių pasėliai). Didžiausi miestai: Rangūnas, Mandalajus, Patheinas, Pegu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rimantas Krupickas. *Irravaddi lyguma*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 170
Koordinatės: 56°2′0″ š. pl. 23°6′30″ r. ilg.﻿ / ﻿56.03333°š. pl. 23.10833°r. ilg.﻿ / 56.03333; 23.10833
**Gulbinų miškas** – miškas Šiaulių rajono savivaldybės teritorijoje, 9 km į šiaurės rytus nuo Kuršėnų.

Geografija
----------

Plotas 4080 ha, mišku apaugę 3540 ha. Valstybinės reikšmės miško 80 %; priklauso Šiaulių miškų urėdijai, Verbūnų girininkijai ir Kuršėnų miškų urėdijai, Gulbinų girininkijai. Pietinėje miško dalyje teka Ringuva, šiaurinėje dalyje – jos intakas Šėkštys. Paviršius lygus, vietomis banguotas.

Medynai
-------

Augavietės derlingos ir labai derlingos laikinai įmirkusios. 95 % miško yra ūkiniai, 5 % vandenų apsauginiai. Kultūrinės kilmės medynų 9 %, beržynų 47 %, eglynų 40 %, juodalksnynų 7 %, baltalksnynų 3 %, uosynų, pušynų ir drebulynų po l %. Jaunuolynai sudaro 23 %, pusamžiai medynai 30 %, bręstantys 22 %, brandūs 25 %. Medynų vidutinis amžius 50 m. bonitetas l,9, skalsumas 0,68, tūris 180 m³/ha. Miške gausu stambiųjų kanopinių žvėrių.

1944–1951 m. Gulbinų miške veikė Lietuvos partizanų būriai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Brukas, Dalius Žygelis. *Gulbinų miškas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 275 psl.
Irako herbasIrako herbas
**Irako** **herbe** vaizduojami auksinis Saladino erelis, skydas, kuriame pavaizduota Irako vėliava ir arabiški žodžiai الجمهورية العراقية (*al-Jumhuriya al-`Iraqiya*; lietuviškai "Irako respublika").

Dabartinis Irako herbas patvirtintas 2009-aisiais. Herbas pakeistas dėl to, kad pasikeitė vėliava, kuri vaizduojama herbo viduryje.

Istorija
--------

Pirmasis Irako herbas vaizdavo senovišką saulės disko simbolį. 1965-aisiais atsirado naujasis herbas, kuriame vaizduojamas Saladino erelis (sukurtas pagal Jungtinės arabų respublikos herbą). Teksto herbe pavaizduotoje vėliavoje nebuvo, vietoj jo buvo trys žvaigždės, o pati vėliava buvo vertikali. 1991-aisiais herbe buvo keli pakeitimai: vėliava tapo horizontali, o jos viduje buvo ne vien žvaigždės, nes buvo pakeista Irako vėliava. 2004-aisiais buvo atlikti dar keli pakeitimai: rankos buvo truputį labiau pritaikytos prie vėliavos, raštas buvo pakeistas į Kuficą. Dabartinėje Irako vėliavoje nebeliko žvaigždučių, tik Kufica užrašytas tekstas, todėl herbe irgi buvo atliktas šis pakeitimas.

Buvę Irako herbai
-----------------

* 1959-1965 herbas.1959-1965 herbas.
* 1965-1991 herbas.1965-1991 herbas.
* 1991-2004 herbas.1991-2004 herbas.
* 2004-2008 herbas.2004-2008 herbas.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Irako vėliava

Išnašos
-------

1. ↑   Archyvuota kopija 2010-05-26 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  [ أخبار سياسية | العراق يقر علما جديدا لمدة عام خال من خط صدام ونجوم البعث
3. ↑


**Azijos valstybių herbai**

|  |
| --- |
|  |
| Afganistanas · Armėnija · Azerbaidžanas · Bahreinas · Bangladešas · Brunėjus · Butanas · Egiptas · Filipinai · Gruzija · Indija · Indonezija · Irakas · Iranas · Izraelis · Japonija · Jemenas · Jordanija · Jungtiniai Arabų Emyratai · Kambodža · Kataras · Kazachija · Kinija · Kipras · Kirgizija · Kuveitas · Laosas · Libanas · Malaizija · Maldyvai · Mianmaras · Mongolija · Nepalas · Omanas · Pakistanas · Pietų Korėja · Rusija · Rytų Timoras · Saudo Arabija · Singapūras · Sirija · Šiaurės Korėja · Šri Lanka · Tadžikija · Tailandas · Taivanas · Turkija · Turkmėnija · Uzbekija · Vietnamas
Honkongas · Makao 
Abchazija · Kalnų Karabachas · Pietų Osetija · Turkų Kipras |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai · Herbai |
| **Myotis daubentonii** |
| --- |
| Vandeninis pelėausis (*Myotis daubentonii*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Šikšnosparniai  *( Chiroptera)* |
| Pobūris: | Mažieji šikšnosparniai  *( Microchiroptera)* |
| Šeima: | Lygianosiniai  *( Vespertilionidae)* |
| Gentis: | Pelėausiai  *( Myotis)* |
| Rūšis: | Vandeninis pelėausis  *( Myotis daubentonii)* |

 |
| Binomas |
| ***Myotis daubentonii***Kuhl, 1817 |

**Vandeninis pelėausis** (*Myotis daubentonii*) – šikšnosparnių rūšis.

Lietuvoje gana plačiai paplitusi šikšnosparnių rūšis. Mėgsta ežeringas vietoves, tačiau klajodami nutolsta ir toliau nuo vandens. Vasarą pavieniui arba nedidelėmis grupėmis gyvena medžių drevėse, inkiluose, medinių pastatų plyšiuose. Veisimosi kolonijos randamos palėpėse, medinių namų ertmėse, didelėse senų medžių drevėse. Slėptuvės dažniausiai būna pavėsyje, drėgnose vietose. Žiemoja tik požemiuose su teigiama oro temperatūra. Daug šių žvėrelių randama šiltose drėgnose žiemavietėse Kauno teriologiniuose draustiniuose ir Panerių tunelyje Vilniuje.

Rūšis saugoma Berno konvencijos (II kategorija).

Nuorodos
--------

* Vandeninis pelėausis Archyvuota kopija 2007-03-11 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

**Jungtinės Nyderlandų provincijos** arba **Jungtinės provincijos** (oficialiai – **Septynių jungtinių Nyderlandų respublika**), istoriografijoje dažniausiai vadinamos **Nyderlandų respublika**, buvo federacinė respublika, gyvavusi nuo 1588 m. (Nyderlandų sukilimo metu) iki 1795 m. (Batavijos revoliucijos). Tai buvo Nyderlandų pirmtakė ir pirmoji visiškai nepriklausoma Nyderlandų nacionalinė valstybė.

Respublika buvo įkurta po to, kai kelios Ispanijos Nyderlandų provincijos sukilo prieš Ispanijos valdžią. Šios provincijos 1579 m. sudarė bendrą sąjungą prieš Ispaniją (Utrechto unija), o 1581 m. paskelbė savo nepriklausomybę. Ją sudarė Groningenas, Fryzija, Overeiselis, Geldersas, Utrechtas, Šiaurės Olandija, Pietų Olandija ir Zelandija.

Nors valstybė buvo nedidelė ir joje gyveno tik apie 1,5 mln. gyventojų, ji kontroliavo pasaulinį jūrų prekybos kelių tinklą. Per savo prekybos bendroves, Olandų Rytų Indijos bendrovę ir Olandų Vakarų Indijos bendrovę, ji sukūrė Nyderlandų kolonijinę imperiją. Iš šios prekybos gaunamos pajamos leido Jungtinėms Nyderlandų provincijoms kariniu požiūriu konkuruoti su daug didesnėmis šalimis. Ji sukaupė didžiulį 2000 laivų laivyną, kuris iš pradžių buvo didesnis už Anglijos ir Prancūzijos laivynus kartu sudėjus. Didžiausi konfliktai vyko Aštuoniasdešimties metų kare su Ispanija, Olandijos-Portugalijos kare (1602–1663 m.), keturiuose Anglijos-Olandijos karuose (1652–1654 m. 1665–1667 m. 1672–1674 m. ir 1780–1784 m.), Prancūzijos-Olandijos kare (1672–1678 m.) ir Devynerių metų kare (1688–1697 m.) prieš Prancūzijos Karalystę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Demographics of the Netherlands, Jan Lahmeyer.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Situacijų komedija** (angl. *situation comedy* arba tiesiog *sitcom*) – vienas iš komedijos žanrų, kuriam yra būdingi komiški personažai, kurie dažniausiai yra susiję ar gyvena kartu, jų dialogai, juoką keliantys įvykiai ir jų aplinkybės.

Toks komedijos tipas susiformavo radijuje, tačiau šiuo metu situacijų komedijos kuriamos tiktai televizijoje ir tai yra pats dažniausias komedijos tipas.

Situacijų komedijos kaip televizijos programos anksčiau dažnai buvo filmuojamos studijoje gyvai priešais žiūrovų publiką, kartu įrašant ir jų juoką kaip foną (angl. *laugh track*). Dabar taip filmuojama mažai serialų, per pastaruosius metus išpopuliarėjo būdas, kai garso takelis su juoku yra pridedamas vėliau.

Labiausiai pasisekusios situacijų komedijos pasaulyje – „The Big Bang Theory" (nuo 2007), „Friends" (1994–2004), „That '70s Show" (1998–2006), „Married… with Children" (1987–1997), „How I Met Your Mother" (2005–2014) ir kt.
| **Rusijos imperijos armijos laipsniai** |
| --- |
| **Dabartinis laipsnis** | **Carinis laipsnis** (1884–1917) |
| pulkininkas | pulkininkas |
| papulkininkis | papulkininkis |
| majoras | kapitonas |
| kapitonas | štabskapitonas |
| vyresnysis leitenantas | poručikas |
| leitenantas | paporučikis |
| jaunesnysis leitenantas | praporščikas |
| - | zauriadpraporščikas |
| - | papraporščikis |
| viršila | feldfebelis |
| vyresnysis seržantas | vyresnysis puskarininkis |
| seržantas | - |
| jaunesnysis seržantas | jaunesnysis puskarininkis |
| jefreitorius | jefreitorius |
| eilinis | eilinis |

**Papraporščikis** (rus. *подпрапорщик*) – puskarininkio laipsnis Rusijoje ir kai kuriose kitose valstybėse, aukštesnis už feldfebelį ir žemesnis už praporščiką.

Papraporščikio pareigos Rusijos šaulių kariuomenėje po to, kai joje atsirado praporščikai – jaunesnieji karininkai, pradžioje atsakingi už vėliavos nešimą ir saugojimą mūšyje. Praporščikų pagalbininkais skirdavo sumanius uriadnikus. Dėl to papraporščikius imta laikyti vyriausiais puskarininkiais.

XVII a. – XX a. pradžioje papraporščikis – vienas iš puskarininkių laipsnių:

* 1880–1903 m. šį laipsnį gaudavo pėstininkų junkerių mokyklą baigę asmenys, kol jiems dar nesuteiktas karininko laipsnis.
* 1906–1917 m. – liktinės tarnybos puskarininkiai.

1-ojo Nevos pėstininkų pulko papraporščikio antpetis
1826–1907 m. papraporščikio laipsnis buvo aukščiausias puskarininkių laipsnis. Vėliau atsirado už jį aukštesnis zauriadpraproščiko laipsnis.

Nuo 1826 m. vadinamosios senosios gvardijos papraporščikiai buvo prilyginti armijos paporučikiams, bet nepapuldavo į Rangų lentelę.
  
1843 m. junkerius prilygino papraporščikiams, junkeriams irgi įvedė tokius pačius antpečius – lygius antpečius, kurių pakraščiai apsiūti siauru auksiniu galionu.

Papraporščikiai, paskirti į karininkų pareigas (būrio vadas ir pan.) nešiodavo perpetes (portupėjas) ir kardų ar šaškų temliakus. Iki 1907 m. tokie praporščikai buvo vadinami *portupėj–praporščikais*. Portupėj–praporščikai buvo prilyginti portupėj-junkeriams.

Nuorodos
--------

Iliustracijos

* Viršutinis antpetis – papraporščikio[neveikianti nuoroda]
* Подпрапорщик. 1914 г.
* Подпрапорщик 2-го. Сибирского саперного батальона. (2-ojo Sibiro pionierių bataliono papraporščikis)
* Подпрапорщик 10-го гусарского Ингерманландского полка Григорий Селинчук. март 1916 г. [10-ojo Ingermanlandijos husarų pulko papraporščikis Grigorijus Selinčiukas (1916 m. kovas)]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Moters lytiniai organai: 1. Kiaušintakis, 2. Šlapimo pūslė, 3. Kaulas, 4. G-taškas, 5. Varputė, 6. Šlaplė, 7. Makštis, 8. Kiaušidė, 9. Gaubtinė žarna, 10. Gimda, 11. Makšties dugnas, 12. Gimdos kaklelis, 13. Tiesioji žarna, 14. Išangė 
**Kiaušintakis** (lot. *tuba uterina*, dar vadinamas ***Falopijaus vamzdžiu***, XVI a. jį aprašiusio G. Falopijaus vardu) – porinis moters vidinis lytinis latakas, kuriuo iš kiaušidės slenka kiaušialąstė. Tai vamzdelis, jungiantis kiaušidės aplinką (pilvo ertmę) su gimdos ertme. Ilgis apie 10–15 cm, skersmuo apie 5 mm. Prie gimdos jis siauresnis, link kiaušidės – platesnis.

Kiaušintakiais keliauja spermatozoidai, siekiantys apvaisinti kiaušinėlį – kiaušintakio aplinka yra tinkama tiek kiaušinėliui, tiek spermatozoidams, todėl būtent kiaušintakiuose dažniausiai ir įvyksta apvaisinimas. Po ovuliacijos kiaušintakiai priima kiaušinėlį ir jį stumia į gimdą. Čia taip pat kurį laiką formuojasi ir minta gemalas.

Ankstyvoje vaikystėje kiaušintakiai yra siauri ir susiraitę, bet palaipsniui jie ima tiestis, o jų spindis platėja. Jeigu jie nepakankamai išsivystę, apvaisintos kiaušialąstės judėjimas gimdos link gali sustoti ir tada įvyksta negimdinis nėštumas. Nuo ampulės (kiaušintakio vietos, kuri yra arčiausiai kiaušidės) link gimdos kiaušinėlis juda iš esmės dėl kiaušintakio raumenų susitraukimų. Šį judėjimą taip pat skatina virpantys epitelio plaukeliai (blakstienėlės) bei išilginės raukšlelės kiaušintakyje (tarsi bėgiai).

Histologija
-----------

Kiaušintakių sandara
Kiaušintakio sienelė sudaryta iš gleivinės, raumeninio ir serozinio dangalų. Gleivinė yra išilgai raukšlėta (raukšlių dydis ir kiekis didėja einant link kiaušintakio ampulės), iš paviršiaus padengta vienasluoksniu cilindriniu epiteliu. Čia yra sekrecinių ląstelių, kurios sudrėkina gleivinę. Be to, čia yra ir epitelinių ląstelių su plaukeliais, kurie virpa gimdos kryptimi ir kartu su raumenų judesiais stumia kiaušinėlį į gimdą. Gleivinės dangale yra kraujagyslių ir nervų. Raumeninis dangalas sudarytas iš raumenų sluoksnio. Jo peristaltiką sąlygoja hormoninė veikla. Serozinis dangalas apgaubia kiaušintakius. Jame yra kraujagyslių ir nervų.

Sutrikimai
----------

Į kiaušintakį patekus infekcijai ir vystantis uždegimui, gleivinės raukšlelės ima sulipti ir formuojasi dalinis arba visiškas *kiaušintakių nepraeinamumas*. Visiškas nepraeinamumas gali sukelti nevaisingumą, o dalinis – negimdinį nėštumą, o ilgainiui – irgi nevaisingumą.

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

**Lytiniai organai**  

**Moters:**
Bartolino liaukos - 
Gimda -
Gimdos kaklelis - 
Kiaušintakiai - 
Kiaušidės - 
Lytinės lūpos - 
Makšties prieangis - 
Makštis - 
Mergystės plėvė - 
Vulva -
Skeno liaukos - 
Varputė
  

**Vyro:**
Kapšelis - 
Kuperio liaukos - 
Priešinė liauka - 
Sėklidės - 
Sėklidės prielipas - 
Sėklinės pūslelės - 
Sėklinis latakas - 
Šlaplė -
Varpa
| Lapainia |
| --- |
| Lapainia ties keliu Kruonis-Darsūniškis Lapainia ties keliu Kruonis-Darsūniškis |
| **Ilgis** | 25,8 km |
| **Baseino plotas** | 118,9 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,69 m³/s |
| **Ištakos** | Gabio ežeras |
| **Žiotys** | Nemunas |
| **Šalys** | Lietuva |

**Lapainia** – upė Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, Nemuno dešinysis intakas.

Išteka iš Gabio ežero ties Šnipeliais, 11 km į pietryčius nuo Kruonio. Teka į šiaurės vakarus per Kalvių ežerą, įteka į Nemuną (Kauno marios) ties Lapainios kaimu, 4 km į šiaurės rytus nuo Darsūniškio. Ilgis 25,8 km, baseino plotas – 118,9 km².

Vaga vingiuota, natūrali, apie 5 m pločio, reguliuotas tik trumpas 1,5 km ilgio ruožas aukščiau Kalvių ežero. Prie žiočių upė patvenkta. Vidutinis nuolydis 4,12 m/km. Vidutinis debitas žiotyse 0,69 m³/s. Upės žemupys įeina į Lapainios botaninį draustinį. Upės žemupyje atrastos senovinės Lapainios gyvenvietės.

**Intakai:**

* kairieji – Melnyčėlė, Purvelė, Vingra, Palapainia;
* dešinieji – Vertimas, Kruonė.

Prie Lapainios įsikūrusios gyvenvietės: Šnipeliai, Mičiūnai, Kalviai, Migonys, Meškučiai, Lapainia.

Upėvardis kildinamas nuo gyvūno *lapė* pavadinimo (nors neatmestina ir sąsaja su *lapas*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Rainys. *Lapainia*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 518 psl.
2. ↑  Lietuvos upės (Hidrografija ir nuotėkis): monografija /B.Gailiušis, J.Jablonskis, M.Kovalenkovienė. – Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001. – 792 p. ISBN 9986-492-64-5.
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.