recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Paukštiena** – naminių paukščių (vištos, kalakutai, antys, žąsys, putpelės, povai) ir laukinių jų giminaičių mėsa. Pačia vertingiausia paukštiena laikoma krūtinėlė (skraidomasis raumuo) ir šlaunelės (vaikščiojamasis raumuo). Krūtinėlė vadinama balta paukštiena dėl savo šviesesnės spalvos. Tai lemia mažesnis mioglobino kiekis, negu tamsia paukštiena vadinamuose vaikščiojamuosiuose raumenyse.

Paukštiena Lietuvoje
--------------------

Dažniausiai vartojama vištiena ir kalakutiena. Kiekvienas Lietuvos gyventojas kasdien suvartoja apie 20 g paukštienos .

Mitybinė vertė
--------------

100 g vištienos odelės yra 135 mg cholesterolio. Tai beveik 2,5 karto daugiau negu vištienos krūtinėlės mėsoje. Vištienoje yra daug baltymų (nuo 18 iki 21 proc.) – iki 10 proc. daugiau nei kiaulienoje – ir mažai riebalų (nuo 9 iki 18 proc.) – net iki 40 proc. mažiau negu kiaulienoje. Vištiena turi daugiau raumeninio audinio (baltymų), žmogaus organizmui būtinų nepakeičiamų aminorūgščių (valino, leucino, lizino, metionino, triptofano, fenilalanino, treonino). Aminorūgščių kiekiu vištiena prilygsta jautienai.

100 g vištienos krūtinėlės be odelės (Energinė vertė – 108 kcal):

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vandens | 74,3 g. | Natrio | 61 mg. | Vitamino A | 6 µg |
| Baltymų | 23,6 g. | Magnio | 33 mg. | Vitamino E | 0,3 mg |
| Riebalų | 0,9 g. | Fosforo | 146 mg. | Vitaminų B1, B2 | 2,4 mg. |
| Angliavandenių | 0,3 g. | Kalio | 328 mg. | Vitamino PP | 11,2 mg. |
| Cholesterolio | 59 mg. | Kalcio | 5 mg. | Vitamino B6 | 0,55 µg |
| Mineralinių medžiagų | 1,0 g. | Geležies | 0,4 mg. | Vitamino C | 0,7 mg |
| Jodo | 4 µg | Cinko | 0,72 mg. | Folio r. | 4 µg |
| Seleno | 11 µg |

Kalakutiena, kaip ir vištiena, yra mažai kaloringas produktas, kuriame yra gana didelis baltymų ir mažas riebalų kiekis. Valgant kalakutieną gaunama iki 30 proc. paros normos vit. B6, joje gausu cinko, geležies, fosforo ir magnio. Kadangi šioje mėsoje yra palyginti mažas kolageno kiekis, todėl ji lengvai virškinama. Kalakutiena yra rečiausiai alergiją sukelianti mėsos rūšis.

Produkcija
----------

| Tūkstančiai tonų (2008 m.) |
| --- |
| Vištiena | Antiena | Žąsiena | Kalakutiena |
|  JAV | 16280 |  Kinija | 2510 |  Kinija | 2237 |  JAV | 2685 |
|  Kinija | 11108 |  Prancūzija | 289 |  Egiptas | 42 |  Prancūzija | 510 |
|  Brazilija | 10243 |  Malaizija | 123 |  Vengrija | 25 |  Vokietija | 470 |
|  Meksika | 2575 |  JAV | 83 |  Lenkija | 18 |  Brazilija | 438 |
|  Rusija | 1987 |  Vietnamas | 82 |  Madagaskaras | 12 |  Italija | 279 |
|  Iranas | 1569 |  Vokietija | 67 |  Prancūzija | 5 |  Kanada | 157 |
|  Indonezija | 1522 |  Mianmaras | 66 |  Vokietija | 4 | Jungtinė Karalystė Jungtinė Karalystė | 155 |
|  Japonija | 1365 |  Tailandas | 59 |  Izraelis | 3 |  Vengrija | 100 |
| Jungtinė Karalystė Jungtinė Karalystė | 1292 |  Pietų Korėja | 53 |  Bulgarija | 3 |  Izraelis | 97 |
|  Argentina | 1159 |  Vengrija | 51 |  Mianmaras | 2 |  Čilė | 96 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Respublikinis mitybos centras.  Archyvuota kopija 2007-07-10 iš Wayback Machine projekto.

* Archyvuota kopija 2007-12-15 iš Wayback Machine projekto.
**LFF Dublerių lyga**|
|  |
| **Sporto šaka** | Futbolas |
| **Įkurta** | 1992 m. |
| **Klubų skaičius** | *atitiko A lygos komandų skaičių* |
| **Valstybė** |  Lietuva |
| **Dabartiniai čempionai** |  |
|  |

**Dublerių lyga** (**LFF A lygos dublerių pirmenybės**) buvo aukščiausio Lietuvos futbolo lygmens (A lygos) klubų dublerinių komandų čempionatas, organizuojamas Lietuvos futbolo federacijos.

Istorija
--------

Pirmą kartą dublerių lyga buvo sukurta 1992–1993 m. joje dalyvavo 14 tuo metu vadinamoje Aukščiausioje lygoje dalyvaujančių komandų rezervinės komandos. Po 15 metų pertraukos, Dublerių lyga buvo atkurta 2007 m. Lyga buvo nepopuliari tiek darp žiūrovų tiek tarp žaidėjų. Paskutinis Dublerių lygos čempionatas vyko 2014 m.

Visi A lygos dalyviai privalėjo suburti „B" – dublerių komandą, tačiau ypač mažesnių klubams būdavo surinkti pakankamai žaidėjų. Dublerių pirmenybėse galėjo žaisti visi žaidėjai, kurie buvo registruoti A lygos komandoje. Dubleriai žaisdavo pagal LFF Vykdomojo Komiteto patvirtintą A Lygos tvarkaraštį, t. y. žaidžia priešingoje aikštėje, kitą dieną po pagrindinių A Lygos komandų rungtynių.

Dublerių lygos nugalėtojai| Sezonas | Nugalėtojas |
| --- | --- |
| 1992-1993 m. | Vilniaus „Žalgiris-2" |
| 2007 m. | Vilniaus „Žalgiris-2" |
| 2008 m. | Kauno FBK-2 |
| 2009 m. | Sūduva-2 |
| 2010 m. | Sūduva-2 |
| 2011 m. | Vilniaus „Žalgiris-2" |
| 2012 m. | Sūduva-2 |
| 2013 m. | Atlantas-2 |
| 2014 m. | 
 |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
| Onega |
| --- |
| Onegos upė Onegos upė |
| **Ilgis** | 416 km |
| **Baseino plotas** | 56 900 km² |
| **Vidutinis debitas** | 505 m³/s |
| **Ištakos** | Lačia |
| **Žiotys** | Baltoji jūra |
| **Šalys** | Rusija |

**Onega** (rus. *Онега*) – upė šiaurės vakarų Rusijoje, Archangelsko srityje. Išteka iš Lačios ežero. Teka į šiaurę kalvotomis lygumomis, vietomis slenkstėta. Likus 75 km iki žiočių išsiskiria į Didžiąją Onegą ir Mažąją Onegą. Įteka į Baltosios jūros Onegos užutėkį, sudaro deltą, suformuoja Kijo salą.

Didžiausi intakai: Kena, Iksa, Koža (kairieji), Vološka, Moša, Kodina (dešinieji). Aukštupyje tėkmė sureguliuota ežerų. Užšąla nuo spalio pabaigos iki gruodžio pradžios, atitirpsta nuo balandžio vidurio iki gegužės. Poplūdis tęsiasi tarp gegužės ir liepos. Laivuojama atskiruose ruožuose tarp slenksčių. Prie Onegos įsikūrę du miestai: Kargopolis (prie ištakų) ir Onega (prie žiočių).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 319
Tradicinė žemaitiška troba (past. XIX a. pr. Voverių k.)

Trobos vidus
**Troba** (žemaitiškai: *truoba*) – žemaičių gyvenamas namas.

Tradicinės žemaičių trobos masyvios, dažniausiai su dviem galais, kuriuose įrengtos patalpos. Vienas galas vadinamas prastąja troba, kurioje yra virtuvė ir geroji troba, o kitame gale paprastai būna 4 patalpos: alkieriukas, kamaraitė, priešinė ir lunginė. Trobos viduryje, tarp abiejų galų, yra atskira patalpa, kuri vadinama kaminu. Stogas dažniausiai keturšlaitis, seniau buvo dengiamas šiaudais ar skiedromis, vėliau, tarybiniais metais, uždengtos šiferiu.

Istorija
--------

Manoma, troba susidarė iš senovės gyvenamojo namo su atviru židiniu – numo. XVI a. troba buvo vienos patalpos su moliniu kaminu. XIX a. sudėtingesnio plano, 3–4 skersinėmis sienomis į 2–5 dalis padalytoje troboje buvo nuo 5 iki 15 (dažniausiai 4–12) patalpų, 2/3 jų šildomų. Kaip ir nume, trobos viduryje buvo atviras židinys, vėliau jis virto erdvia virene arba kaminu: čia atviroje ugniavietėje arba ant plytų viryklės (mūralio) virtas valgis, rūkyta mėsa. Virenės šonuose esančios priemenės skyrė trobą į 2 galus.

Puošyba
-------

Žemaičių trobos turi mažiausiai puošmenų, lyginant su kitomis etnografinėmis sritimis. Trobų išorinės architektūrinės visumos kompozicija yra aiški ir paprasta. Sienų plokštumų vertikaliniai apkalai gerai derinasi su monumentaliomis keturšlaičių, čiukurinių, rečiau pusskliautinių stogų plokštumomis. Žemaičių trobų išorinį vaizdą daugiau charakterizuoja tradiciniai proporciniai stogų ir sienų santykiai, kuriuose stogų plokštumos projekcijoje dažniausiai užima 2/3 viso pastato aukščio. Paprastesni ir žemaitiški prieangiai. Tačiau žemaičių lėkių įvairovė ir jų gausumas pralenkia aukštaitiškuosius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Troba*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015
2. ↑  *Lietuvių liaudies menas*. Architektūra. Vilnius, 1957. 1 t. p. 7-12; Gimbutas J. *Lietuvos kaimo trobesių puošmenys*. Vilnius, 2004.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvių liaudies architektūra |
| --- |
|  |
| Gyvenamieji namai | 
 gryčia **·**  numas **·**  pirkia **·**  rūmas **·**  stuba  **·**  troba |  |
|  |
| Ūkiniai statiniai | 
 daržinė  **·**  diendaržis  **·**  išvietė  **·**  jauja **·**  klėtis  **·**  klojimas  **·**  kluonas  **·**  ledainė  **·**  pirtis  **·**  svirnas  **·**  šulinys  **·**  tvartas  **·**  vežiminė  |
|  |
| Patalpos ir detalės | 
 alkieriukas **·**  asla **·**  čiukuras **·**  gonkos  **·**  kamara  **·**  kamaraitė **·**  kaminas  **·**  krikštasuolė  **·**  langinės **·**  lėkis  **·**  liepys  **·**  lunginė **·**  numogalis  **·**  prieklėtis  **·**  priemenė  **·**  priešinė  **·** seklyčia  **·**  vėjalentė  **·**   |

 |
Moteris džimdžilbange.
**Džimdžilbangas** (kor. 찜질방 = *jjimjilbang*) – tradicinė korėjietiška vieša pirtis, per paskutinius dešimtmečius išvystyta (ypač Pietų Korėjoje) iki SPA centrų, kuriuose lankytojai gali ne tik išsiprausti, bet ir užsisakyti sveikatinimo ar grožio procedūras arba tiesiog pailsėti.

Daugumoje šiuolaikinių džimdžilbangų galima rasti įvairios temperatūros karšto vandens baseinų, kuriuose maudomasi prieš tai nusiprausus po dušu, garinių pirčių, poilsio patalpų, bendrųjų erdvių, kuriose galima įsigyti užkandžių, žiūrėti televiziją, žaisti žaidimus ir pan. Kadangi tokie pirčių kompleksai veikia visą parą ir yra sąlyginai nebrangūs, jais kartais pasinaudojama kaip viešbučiais, pasiliekant pernakvoti iki ryto.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jjimjilbang** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Jaemin Roh. *Essential Korean Reader*. Routledge, 2017
2. ↑  How to visit a Korean bathhouse for the first time, Lonely Planet, 20 August 2019
3. ↑  Yonson Ahn. *Transnational Mobility and Identity in and out of Korea*. Rowman & Littlefield, 2019, p. 25
NGC 147
**NGC 147** (arba ***Caldwell 17***) – nykštukinė sferoidinė galaktika, tolima Andromedos galaktikos palydovė (kaip ir kaimyninė NGC 185). Priklauso Vietinei galaktikų grupei, kurios didžiausios narės – Paukščių Takas ir Andromeda. Nuo Žemės nutolusi apie 2,5 mln. šviesmečių. Objekto regimasis ryškis – 9,5.

Nors palydovinės gali būti įvairių tipų galaktikos, nykštukinės sferoidinės galaktikos, kaip parodė stebėjimai, tokios būna dažniau. Nepaisant to, kad NGC 147 bei kaimyninė NGC 185 yra Andromedos galaktikos palydovės, šiuo metu jos yra kiek arčiau Paukščių Tako nei Andromedos galaktikos.

Šioje galaktikoje esama daugelio kamuolinių spiečių, o regionas, esantis netoliese jos centro, pasižymi senų žvaigždžių gausa.

NGC 147 galaktiką 1829 m. rugsėjį atrado anglų astronomas John Herschel. Kad NGC 147 priklauso Vietinei galaktikų grupei (kaip ir gretima NGC 185 galaktika), 1944 m. nustatė Walter Baade.

NGC 147 yra Kasiopėjos žvaigždyne, pietiniame jo pakraštyje. Kadangi ši galaktika blyški, norint ją aptikti, reikalingas nedidelis teleskopas ir tamsi vieta (kad netrukdytų šviesos tarša). Teigiama, jog Šiaurės pusrutulyje palankiausias metas stebėti šią galaktiką yra rudenį. Pavasarį ši galaktika matoma ir iš Pietų pusrutulio šiaurinių platumų.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  *Caldwell 17*. NASA, 2020-08-27. Nuoroda tikrinta 2021-05-03.
2. 1 2  *NGC 147*. SEDS. Nuoroda tikrinta 2021-05-03.
NGC 1052-DF2 galaktika
**NGC 1052-DF2** – ultradifuzinė galaktika, esanti Banginio žvaigždyne. Nuo Žemės nutolusi 72 mln. šviesmečių. Amžius siekia apie 10 mlrd. metų.

Savo dydžiu ši galaktika primena Paukščių Taką, tačiau žvaigždžių joje 200 kartų mažiau. Kitaip nei būdinga spiralinėms galaktikoms, NGC 1052-DF2 neturi pastebimo centrinio regiono, spiralinių vijų ar disko. Visgi NGC 1052-DF2 nepanaši ir į elipsinę galaktiką. Šios galaktikos kamuoliniai spiečiai dvigubai didesni nei įprasta. Labiausiai ši galaktika išsiskiria tamsiosios medžiagos trūkumu: jos arba visai nėra, arba yra labai mažai (daugiausia 1/400 tiek, kiek įprastai būtų galima tikėtis esant).

Astronomų NGC 1052-DF2 galaktika dar praminta „perregimąja" (angl. *see-through*), kadangi pro šią galaktiką galima aiškiai įžvelgti už jos esančias tolimas galaktikas.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  *NGC 1052-DF2*. Hubblesite.org, 2018-03-28. Nuoroda tikrinta 2021-10-30.
2. ↑  *NGC1052-DF2*. Hubblesite.org, 2021-06-17. Nuoroda tikrinta 2021-10-30.
| *Dionysus* |
| --- |
|  |
| Dead Can Dance studijinis albumas |
| Išleistas | 2018 m. gruodžio 2 d. |
| Žanras | pasaulio etninė muzika, eterinė |
| Trukmė | 36:06 |
| Įrašų kompanija | PIAS Recordings |
| Prodiuseris | Brendan Perry |
| Dead Can Dance chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| *Anastasis* (2012) | ***Dionysus***(2018) |  |

 |

***Dionysus*** („Dionisas") – muzikos grupės „Dead Can Dance" albumas, išleistas 2018 m. gruodžio 2 d. (praėjus 6 metams nuo paskutinio albumo *Anastasis*). Albumas paskirtas graikų vyno ir linksmybių dievui Dionisui,[1] o albumo viršelyje vaizduojama žmogaus kaukolė, papuošta indėnų huičiolių karoliukais.

Muzika suskirstyta į 2 aktus, iš viso pateikti 7 kūriniai. Priešingai nei daugelyje „Dead Can Dance" albumų, Lizos Džerard vokalas čia atlieka tik pritariamąjį balsą. Albume nėra dainų, kūriniuose vyrauja etninės muzikos motyvai.

Kūriniai
--------

**I aktas**

1. *Sea Borne* (Nešamas jūros)
2. *Liberator of Minds* (Minčių išlaisvintojas)
3. *Dance of the Bacchantes* (Bakchantų šokis)

**II aktas**

1. *The Mountain* (Kalnas)
2. *The Invocation* (Algojimas)
3. *The Forest* (Miškas)
4. *Psychopomp* (Psichopompas)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dead Can Dance Announce First New Album in 6 Years
Koordinatės: 55°14′56″š. pl. 24°46′08″r. ilg.﻿ / ﻿55.2488127°š. pl. 24.7688157°r. ilg.﻿ / 55.2488127; 24.7688157

|  Ukmergės Švč. Dievo Motinos Užtarėjos sentikių cerkvė |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Ukmergės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Ukmergė |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1873 m. |

**Ukmergės Švč. Panelės Užtarėjos cerkvė** – medinė sentikių cerkvė, esanti Ukmergėje, Paupio gatvėje, šalia Ukmergės piliakalnio ir Ukmergės tilto per Šventosios upę. Pastatyta 1873 metais tikinčiųjų bendruomenės, susibūrusios 1863 m. lėšomis.

Pastatas medinis, stačiakampio plano, gyvenamojo namo formos. Kairiojoje pastato pusėje įrengta patalpa pamaldoms, dešinėje – gyvenamosios šventiko patalpos. 1907 m. pastatytas bokštelis (pradžioje buvo aštuonkampis, kupolo formos – vėliau keturkampis). Vokiečių okupacijos metais (1914 m.) cerkvėje veikė arklidės.

Pastatas yra architektūros paminklas. Yra kilnojamojo turto vertybių.

Yra veikiančios sentikių kapinės.

Galerija
--------

* Nuo Šventosios pusėsNuo Šventosios pusės
* Įėjimas į cerkvęĮėjimas į cerkvę
* PriekisPriekis
* Priekinio bokšto kryžiusPriekinio bokšto kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 15668 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  „Objekto Nr. 15669 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ukmergės Švč. Dievo Motinos Užtarėjos sentikių cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kultūros vertybių registras[neveikianti nuoroda]
NGC 1300 galaktika (vaizdas gautas Hablo kosminiu teleskopu)
**NGC 1300** – skersinė spiralinė galaktika, esanti Eridano žvaigždyne. Nuo Paukščių Tako galaktikos nutolusi 68 mln. šviesmečių. Šią galaktiką 1835 m. aptiko John Herschel.

Laikoma, kad NGC 1300 priklauso Krosnies-Eridano galaktikų asociacijai. Galaktikos disko skersmuo siekia 123 000 šviesmečių, o šviesios centrinės srities – 3500 šviesmečių. NGC 1300 branduolys pasižymi savita spiraline struktūra, kurios ilgis – apytikriai 3300 šviesmečių.

Manoma, kad galaktikos centre glūdi supermasyvi juodoji bedugnė, kurios masė siekia 7 × 10⁷ Saulės masių. Ši juodoji bedugnė nėra aktyvi.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Michael König, Stefan Binnewies. The Cambridge Photographic Atlas of Galaxies, Cambridge University Press, 2017, p. 85.
2. ↑  Seligman, Courtney. „Celestial Atlas: NGC Objects: NGC 1300 - 1349". *cseligman.com*. Suarchyvuotas originalas 2015-06-12. Nuoroda tikrinta 2015-07-25.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
3. ↑  *Barred Spiral Galaxy NGC 1300*. NASA Hubble Space Telescope. Nuoroda tikrinta 2022-11-18.
NGC 3201 kamuolinis spiečius
**NGC 3201** (arba ***Caldwell* 79**) – kamuolinis spiečius, esantis Burių žvaigždyne. Nuo Žemės nutolęs apytikriai 16 000 šviesmečių, objekto regimasis ryškis – 6,7.

Šį spiečių 1826 m. gegužės 28 d. atrado škotų astronomas James Dunlop.

NGC 3201 spiečiaus centre glūdi juodoji bedugnė (ją galima netiesiogiai stebėti dėl gravitacinio poveikio gretimai žvaigždei). NGC 3201 būdinga savita orbita: apie galaktikos centrą jis skrieja priešinga kryptimi, nei būtų galima tikėtis. Tai gali rodyti, kad šis spiečius susiformavo ne Paukščių Take. Visgi chemine sudėtimi NGC 3201 labai panašus į kitus Paukščių Tako galaktikos kamuolinius spiečius.

NGC 3201 spiečius pakankamai ryškus, kad jį būtų galima įžvelgti pro žiūronus, tačiau plika akimi nematomas. Iš šiaurinių platumų šis spiečius nematomas (nebent netoliese pusiaujo, kur jį galima stebėti pavasarį). Pietų pusrutulio gyventojams geriausiai matomas rudenį.

Išnašos
-------

1. ↑  *The globular cluster NGC 3201*. ESO. Nuoroda tikrinta 2021-12-19.
2. 1 2 3 4  *Caldwell 79*. NASA. Nuoroda tikrinta 2021-12-19.
3. ↑  *NGC 3201*. SEDS. Nuoroda tikrinta 2021-12-19.
Anglies šachtų terikonai
**Karagandos anglių baseinas** – akmens anglies telkinys Kazachijos šiaurės rytuose, vienas didžiausių pasaulyje anglių baseinų.

Istorija
--------

Telkiniai atrasti XIX a. viduryje, jų atradėju laikomas piemuo Apakas Baižanovas, 1833 m. radęs pirmuosius kaitriai degios medžiagos gabalus. 1856 m. telkinio žemes už 250 rublių supirko pirklys Nikolajus Ušakovas, kuris ir pradėjo pirmąją pramoninę anglies gavybą. 1868 m. kasykloje jau dirbo 78 angliakasiai. Ušakovo palikuonims bankrutavus 1905 m. Prancūzijos prezidento Sadžio Karno sūnus Žanas Karno kasyklas nupirko už 766 000 rublių, bet jau 1907 m. jų savininkais tapo anglai. 1918 m. šachtos buvo išsprogdintos ir tik 1930–1931 m. pradėti žvalgymo darbai, iškastos pirmosios šachtos.

Baseinas
--------

Plotas apie 3600 km². Išžvalgyti anglių ištekliai 7,84 mlrd. t. Anglingąją storyme sudaro iki 5 km storio, daugiausia karbono sistemos apie 30 produktyvių anglių sluoksnių po 0,6–8 m storio. Vyrauja apie 21 MJ/kg kaitrumo akmens anglys, rytinėje dalyje – rusvosios anglys. Didesnė anglių dalis tinka metalurginiam koksui gauti.

Kasama šachtose ir karjeruose, po 50 mln. t anglių per metus. Anglys slūgso palyginus negiliai, todėl jų gavyba buvo viena pigiausių TSRS. 1941–1956 m. pagrindinė darbo jėga buvo politiniai kaliniai. Svarbiausi kasybos centrai: Karaganda, Saranė, Abajus, Šachtinskas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Karagandos anglių baseinas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 392 psl.
NGC 5033 galaktika (vaizdas gautas Hablo kosminiu teleskopu)
**NGC 5033** – spiralinė galaktika, esanti Skalikų žvaigždyne. Nuo Žemės nutolusi apie 40 mln. šviesmečių, galaktikos skersmuo siekia kiek daugiau nei 100 000 šviesmečių.

Šios galaktikos spiralinėse vijose esama mėlynos spalvos sričių, kur vyksta žvaigždėdaros procesai. Kitaip nei Paukščių Takas, NGC 5033 neturi skersės. NGC 5033 būdingas aktyvus branduolys, jame glūdi supermasyvi juodoji bedugnė. Dėl to NGC 5033 klasifikuojama kaip Seiferto galaktika. Dėl branduolio aktyvumo ši galaktika ryškiai spinduliuoja visame elektromagnetinių bangų ruože. Galaktikos centrinė juodoji bedugnė ryja žvaigždes, dulkes ir dujas, kurios pakankamai arti prie jos priartėja. Krisdama juodojon bedugnėn, ši materija spinduliuoja įvairiose spektro srityse.

Vertinant kosminiu mastu, ši galaktika yra pakankamai arti, tad gerai tinka detalesniems aktyvaus galaktikos branduolio tyrimams.

Išnašos
-------

1. 1 2  *A galaxy with a bright heart*. Esahubble.org. Nuoroda tikrinta 2022-07-24.
2. ↑  *Hubble Snaps Beautiful Image of NGC 5033*. Sci News. Nuoroda tikrinta 2022-07-24.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

Koordinatės: 18°28′ p. pl. 136°26′ v. ilg.﻿ / ﻿18.467°š. pl. 136.433°r. ilg.﻿ / 18.467; 136.433

Palydovinė salos nuotrauka
Reao ir Pukarua Tuamotu žemėlapyje
**Reao** (pranc. *Reao*) arba ***Natupė*** (*Natūpe*) – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijoje, Tuamotu salyne. Yra rytinėje salyno dalyje, 1340 km į rytus nuo Taičio, 48 km nuo Pukarua atolo (artimiausia sala). Plotas – 9 km², lagūnos plotas – 34 km².

Atolas nusidriekęs šiaurės vakarų–pietryčių kryptimi 24,5 km, plotis iki 5 km. Lagūna uždara. Atolo žiedą šiaurės rytuose sudaro viena ištisa salelė, o pietvakariuose – daug smulkių.

2017 m. Reao gyveno 351 žmogus. Veikia oro uostas (nuo 1979 m.). Verčiamasi daugiausia kopros paruošimu (318 t per 2009 m.), turizmu, žuvininkyste. Reao kartu su Pukarua sudaro Reao komuną. Yra Šv. Augustino bažnyčia, senovės polineziečių šventviečių (*marae*) liekanos.

Pirmasis salą pasiekęs europietis buvo prancūzas Luisas Izidoras Diuperėjus (1823 m.). Jis salą jūrų ministro garbei pavadino Klermon Toneru (*Clermont-Tonnerre*). Žiulis Diumonas d’Urvilis salą 1838 m. pavadino Minerva. XIX a. antroje pusėje steigėsi katalikų misija. 1983 m. Reao salą nuniokojo smarkus uraganas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Recensement de 2017 – Répartition de la population de la Polynésie française par îles, *Institut de la statistique de la Polynésie française* (ISPF)


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Reao** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Hidrogenizuotas krakmolo hidrolizatas**, *HKH* (angl. *hydrogenated starch hydrolysate, HSH*) – kelių poliolių (cukrų alkoholiai, naudojami kaip cukraus pakaitalai) mišinys, naudojamas kaip saldiklis ir drėkiklis. HKH ėmė gaminti viena iš Švedijos kompanijų XX a. 7-tą dešimtmetį. Įvairių HKH saldumas yra nuo 40 iki 90% sacharozės saldumo. 

Jungtinėse Amerikos Valstijose HKH gamina trys kompanijos. HKH kaip maisto ingredientas yra leistas Kanadoje, Japonijoje, Australijoje. 

Hidrogenizuoti krakmolo hidrolizatai gaminami dalinai hidrolizuojant krakmolą. Dažniausiai naudojamas kukurūzų krakmolas, taip pat bulvių ir kviečių krakmolas. Hidrolizuojant susidaro dekstrinai, kuriuos hidrogenizuojant susidaro polioliai (cukrų alkoholiai). 

Hidrogenizuoti krakmolo hidrolizatai panašūs į sorbitolį: krakmolą visiškai hidrolizavus susidaro gryna gliukozė, kurias hidrogenizavus susidaro sorbitolis. Gaminant HKH krakmolas hidrolizuojamas nevisiškai, susidaro gliukozės ir sudėtingesnių sacharidų mišinys. Jį hidrogenizavus susidaro sorbitolio, maltitolio ir hydrogenizuotų sacharidų su ilgesne grandine (pvz. maltotriitolio) mišinys. Kai mišinyje nevyrauja nė vienas iš išvardintų junginių, mišinys vadinamas tiesiog *hidrogenizuotu krakmolo hidrolizatu*. Kai kuris nors junginys mišinyje sudaro 50% ar daugiau, mišinys vadinamas *sorbitolio sirupu*, *maltitolio sirupu* ir pan.

Panaudojimas
------------

Hidrogenizuoti krakmolo hidrolizatai pramonėje naudojami lygiai taip pat kaip ir kiti cukrų alkoholiai. Jie dažnai naudojami kaip saldikliai ir drėkikliai kartu. Kaip kristalizacijos modifikatoriai jie apsaugo sirupus nuo cukraus kristalų susidarymo. Maisto mišiniams jie suteikia tūrio, sodrumo, tekstūros ir klampumo, gali apsaugoti nuo pakenkimo šaldant ar džiovinant. HKH neretai naudojami maišyti su kitais saldikliais, tiek kaloringaisiais, tiek dirbtiniais.

Sveikata ir sauga
-----------------

Panašiai kaip ksilitolis HKH sunkiai įsisavinami burnos bakterijų, todėl naudojami kurti becukrius produktus, kurie neskatino ėduonies. 

HKH lėčiau įsiurbiami virškinimo trakte, todėl jų glikemijos potencialas artimas gliukozei. Valgomi didesniais kiekiais HKH veikia kaip vidurius liuosuojantis prepratas

Nuorodos
--------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-04-05 iš Wayback Machine projekto.

* The Sugar Association Inc. "Sugar - Sweet By Nature: Sugar Alcohols" Archyvuota kopija 2007-06-29 iš Wayback Machine projekto.
* Science Toys. *Ingredients*. "Hydrogenated Starch Hydrolysate"
Koordinatės: 59°31′ š. pl. 164°01′ r. ilg.﻿ / ﻿59.517°š. pl. 164.017°r. ilg.﻿ / 59.517; 164.017

Karagos įlankos vieta Kamčiatkoje
**Karagos įlanka** (rus. *Карагинский залив*) – Beringo jūros įlanka, įsiterpianti į rytinius Kamčiatkos pusiasalio krantus. Ilgis 117 km, plotis iki 260 km. Vyraujantis gylis 30–60 m. Krantai statūs, uolėti. Šiaurinėje dalyje yra Korfos įlanka. Suteka daug nedidelių upių (Makarovka, Kičinga, Karaga, Tymlatas ir kt.). Žiotyse yra Karagos sala, nuo žemyno skiriama Litkės sąsiaurio.

Įlanka žiemomis užšąla. Potvyniai kyla kas pusė paros, jų aukštis iki 2,4 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Olegas Pustelnikovas. *Karagõs įlanka*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 196
| **Hidetaka Nišijama** |
| --- |
|  |
| H. Nišijama (kairėje pusėje) |
| Gimė | 1928 m. spalio 10 d.Tokijuje, Japonija |
| Mirė | 2008 m. lapkričio 7 d. (80 metų) |
|  |
| Veikla | Japonijos ir JAV kovos menų meistras. |

**Hidetaka Nišijama** (1928 m. spalio 10 d. Tokijuje, Japonija – 2008 m. lapkričio 7 d.) – Japonijos ir JAV kovos menų meistras.

Biografija
----------

1943 m. pradėjo lankyti karate treniruotes pas meistrą Gichin Funakoshi
1951 m. vienas iš Japonijos karate asociacijos (JKA) įkūrėjų, JKA direktorių tarybos narys.
1960 m. H. Nišijamos parašė knygą „Karate: The Art of Empty-Hand Fighting" (vieną iš populiariausių knygų apie karate), pakartotinai išleistą daugiau nei 70 kartų.

1961 m. H. Nišijama įkūrė Visos Amerikos karate federaciją (šiandien – Amerikos mėgėjų karate federaciją *American Amateur Karate Federation*, AAKF). 1974 m. įkūrė Tarptautinę mėgėjų karate federaciją (*International Amateur Karate Federation*, IAKF), 1985 m. tapusia Tarptautine tradicinio karate federacija (*International Traditional Karate Federation*, ITKF), jai vadovavo, kasdien vedė tradicinio karate treniruotes *dodjo* Los Andžele ir tarptautinius tradicinio karate seminarus visame pasaulyje. ITKF yra vienintelė organizacija, kurią (1993 m.) oficialiai pripažino Tarptautinis olimpinis komitetas (TOK) kaip visame pasaulyje tradicinį karate sporto organizaciją.

Apdovanojimai
-------------

* Už nuopelnus Japonijos kultūrai mokant tradicinio karate ordinas "Order of the Sacred Treasure, Gold Rays with Rosette", 2000 m.
* Lenkijos Karininko kryžius už nuopelnus skleidžiant tradicinį karate Lenkijoje, 2001 m. spalio 14 d.

Nuorodos
--------

* Oficiali ITKF intertinė svetainė **(**angl.**)**
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Šiakuhačis
**Šiakuhačis** (jap. 尺八) – tradicinis japonų medinis pučiamasis muzikos instrumentas (fleita). Paprastai gaminamas iš bambuko, nors dabar gaminamas ir iš plastiko bei medienos.

Dabar egzistuoja apie 20 skirtingų tipų šiakuhačių. Standartinis instrumento ilgis – 54,5 cm. Tai atitinka 1,8 japoniškos pėdos (būtent tuo to kilo instrumento pavadinimas: *šiaku* – „pėda", *hati* – „aštuoni"). Turi 4 skylutes priešakinėje ir vieną užpakalinėje vamzdelio dalyje. Garsas specifinis, unikalus, švelnus, mistiškas.

Komuso praktika
Šiakuhačio melodija
Bambukinė fleita iš Kinijos į Japoniją pateko VI a. Tačiau dabartinis šiakuhačis gerokai skiriasi nuo kinų siao. Viduramžiais šias fleitas naudojo dzen budizmo Fuke mokyklai priklausę mokiniai – jie šiakuhačiu atlikdavo komuso praktiką (ant galvos užsidėdavo specialius krepšius ir eidavo grodami). Kitos dzeno mokyklos taip pat taikydavo meditaciją grojant šiakuhačiu, kuri bendrai vadinasi suidzenu. Pasaulietinėje muzikoje išskiriami trys grojimo šiakuhačiu žanrai: honkjoku (solinis), sankjoku (ansamblis kartu su koto ir šamisenu) bei šinkjoku (šiuolaikinės kompozicijos).

Sintezuotos šiakuhačio melodijos plačiai naudojamos įvairių Vakarų atlikėjų.

Panašūs instrumentai
--------------------

* Kena
* Siao
**Degalų pagerinimas vandeniliu** – vidaus degimo variklio efektyvumo didinimas degalus papildant vandeniliu. Tai atliekama vandenilį ar degųjį mišinį su vandeniliu įpurškiant į variklio degalų kolektorių arba naudojant degalinėse paruoštus vandenilio ir suslėgtų gamtinių dujų mišinius.

Vandenilio ir suslėgtų gamtinių dujų mišinyje yra 4–9 % vandenilio (skaičiuojant pagal degant išskiriamos energijos kiekį). Dujų mišinio, kuriame vandenilio kiekis neviršija 50 %, keliamas nuotėkio ir degumo pavojus yra toks pat, kaip grynų suspaustų gamtinių dujų. Naudojant tokius mišinius nereikia saugotis nuo vandenilinio trapėjimo. Mišiniai ruošiami vandenilio degalinėse. Vandenilio ir suslėgtų gamtinių dujų degalinių yra Norvegijoje ir Kanadoje.

Automobilio vandenilio įpurškimo sistemos įpurškia degųjį mišinį su vandeniliu arba gryną vandenilį į variklio degalų kolektorių. Kai kuriais atvejais kartu keičiamas oro–degalų santykis ir įpurškimo laikai. Nedidelis vandenilio priedas variklio įsiurbiamoje oro ir degalų porcijoje leidžia varikliui veikti su liesesniu oro ir degalų mišiniu. Mišiniui pasiekus santykį 30:1 degimo temperatūra žymiai sumažėja, dėl to sumažėja ir azoto oksidų susidarymas.

Benzininių variklių daugumos krūvių atveju normaliam greitėjimui reikalingi beveik stechiometriniai oro – degalų mišiniai, tačiau veikiant tuščia eiga, esant sumažintiems krūviams arba nuosaikiai greitėjant vandenilio priedas į liesą degimo mišinį užtikrina normalų variklio veikimą, tuo pačiu metu sumažindamas išmetamųjų dujų kiekį ir degalų sunaudojimą. Variklio našumo padidėjimas viršija energijos sąnaudas vandeniliui pagaminti, tai galioja naudojant automobilyje sumontuotus vandenilio generatorius.

Apibendrinant vandenilio ir benzino savybių palyginimą, išskirtina vandeniliu pagerintais degalais veikiančio variklio savybė dirbti naudojant liesą (ar ypač liesą) degimo mišinį, tokiu būdu sumažinant išmetamų dujų kiekį ir taupiau naudojant degalus. Vandeniliu pagerintais degalais veikiančios sistemos pranašesnės už grynu vandeniliu varomus vidaus degimo variklius, nes joms reikia mažesnių variklio ir kuro tiekimo (ir laikymo) sistemos pakeitimų.

Liesam ar ypač liesam degimo mišiniui sukurti reikia modifikuoti elektroninę įpurškimo sistemą arba karbiuratorių.

Vandenilio gamyba elektrolizės būdu naudojant automobilio generatoriaus ar akumuliatoriaus tiekiamą elektros srovę ir dyzelino pagerinimas vandeniliu senesniuose dyzeliniuose vilkikuose gali padėti sutaupyti iki 40 % kuro ir tiek pat sumažinti išmetamų dujų kiekį, šis metodas taikomas Kanadoje ir JAV.

Nuorodos
--------

* Kokiu principu veikia modernus automobilinis vandenilio generatorius
| San Antonio de los Kobresas*San Antonio de los Kobresas* |
| --- |
| *Miestelio panorama* |
|  |
| 

San Antonio de los KobresasSan Antonio de los Kobresas

24°14′0″ p. pl. 66°19′0″ v. ilg.﻿ / ﻿24.23333°š. pl. 66.31667°r. ilg.﻿ / 24.23333; 66.31667﻿ (San Antonio de los Kobresas)Koordinatės: 24°14′0″ p. pl. 66°19′0″ v. ilg.﻿ / ﻿24.23333°š. pl. 66.31667°r. ilg.﻿ / 24.23333; 66.31667﻿ (San Antonio de los Kobresas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Saltos provincija Saltos provincija |
| **Departamentas** | San Antonio de los Kobreso departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 5 482  |
| **Altitudė** | 3 775 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.vivirenloscobres.com.ar |
|  **Vikiteka** | San Antonio de los Kobresas |

**San Antonio de los Kobresas** (isp. *San Antonio de los Cobres*) – nedidelis miestas Argentinoje, Saltos provincijos vakaruose, 164 km nuo Saltos, prie tokio paties pavadinimo upės. Departamento centras. 5,5 tūkst. gyventojų.

San Antonio de los Kobresas yra beveik 4000 m aukštyje virš jūros lygio ir tai vienas aukščiausiai iškilusių šalies miestų. Miesto pavadinimas kilo nuo seniai jau nebenaudojamų vario telkinių, esančių apylinkėse (varis ispaniškai – *cobre*). Svarbiausias miesto turistinis objektas – *La Polvorilla* viadukas, kuriuo rieda „Padebesių traukinys" iš Saltos į Antofagastą. 5 km nuo San Antonio de los Kobreso yra prieškolumbinio *Tasil* miesto griuvėsiai. Miestas įsikūręs strategiškai svarbioje vietoje. Jo apylinkėse įvairiais periodais vyko mūšiai. Rugpjūčio 1 d. mieste vyksta Nacionalinė *la Pachamama* šventė.

Dauguma miesto gyventojų užsiima žemdirbyste ir gyvulininkyste. Be geležinkelio, iš miesto keliai dar veda į Saltą, Kafajatę, La Kjaką, Čilę.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2009-02-21 iš Wayback Machine projekto.
| Staškevičiai |
| --- |
|  Staškevičių herbas "Leliva" |
| Titulas | bajorai |
| Laikotarpis | nuo XV-XVI a. |
| Šalys | LDK |

**Staškevičiai** (lenk. *Staszkiewiczowie*) – Leliva herbo LDK bajorų giminė, pirmą kartą minima XVI a. pradžioje.

Giminės pradininkai
-------------------

Staškevičiai (Staszkiewicz) – sena Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos bajorų giminė, kurios istorija siekia bent XVI a. pradžią. Staškevičių (Staszkiewicz) pavardės kilmė siejama su vardu „Staško" („Staszko"), kurio kilmė yra galimai lenkiška-rusėniška (vardo „Stanislovas" atmaina/ vardo „Eustachijus" atmaina).

Nepaisant to, dar 1528 m. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos kariuomenės surašyme minimų „Staško", „Staškavičių", „Staškevičių" gyvenamosios vietos nurodomos etninėse lietuvių gyvenamose žemėse (Žemaitijoje, Trakų, Vilniaus vaivadijose). Tad, giminės etninė kilmė kelia tam tikrų klausimų bei reikalauja išsamesnių tyrimų: (1) pagal pavardę giminės kilmė lyg ir galėtų būtų laikoma rusėniška, tačiau (2) remiantis istoriniais šaltiniais matyti, jog jau XVI a. pradžioje giminės pradininkai daugiausiai gyveno etninėse lietuvių žemėse.)

Vertinant vėlesnius istorinius šaltinius matyti, kad Staškevičių giminės atstovai daugiausiai gyvena Žemaitijoje (Telšių, Raseinių, Šiaulių apylinkėse), taip pat Upytės, Vilkmergės, Ašmenos pavietuose, dabartinės Ukrainos teritorijoje.

Heraldikos tyrinėtojai nurodo, kad Žemaitijoje rezidavę Staškevičiai XVII a.-XVIII a. kaip savo herbą naudojo „Leliva" ir „Sas" herbų variacijas, skirtingais laikotarpiais sudarytuose herbynuose galima aptikti bajorų Staškevičių XVII a.-XVIII a. naudotus herbus „Staszkiewicz I", „Staszkiewicz II" bei „Staszkiewicz III". Vėliau, XIX a. istoriniuose šaltiniuose Staškevičių herbas nurodomas kaip „Leliva".

|  |
| --- |
|  Staškevičių herbas "Staszkiewicz II" (herbo "Leliva" atmaina) |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos valstybės istorijos archyvas, F. 708, ap. 2. b. 2694.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| San Chose de Metanas*San José de Metán* |
| --- |
| *Savivaldybė* |
|  |
| 

San Chose de MetanasSan Chose de Metanas

25°29′0″ p. pl. 64°57′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.48333°š. pl. 64.95000°r. ilg.﻿ / 25.48333; 64.95000﻿ (San Chose de Metanas)Koordinatės: 25°29′0″ p. pl. 64°57′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.48333°š. pl. 64.95000°r. ilg.﻿ / 25.48333; 64.95000﻿ (San Chose de Metanas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Saltos provincija Saltos provincija |
| **Departamentas** | Metano departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1859 m. gegužės 26 d. |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 28 922  |
| **Altitudė** | 802 m |
|  |
|  **Vikiteka** | San Chose de Metanas |

**San Chose de Metanas** (isp. *San José de Metán*) arba tiesiog **Metanas** (*Metán*) – miestas Argentinoje, Saltos provincijos pietuose, 160 km į pietryčius nuo Saltos. Departamento centras. Beveik 29 tūkst. gyventojų.

Kolonijiniais laikais Metano vietoje buvo įkurtas *Talavera de Esteco* miestas. Tačiau 1692 m. rugsėjo 13 d. jį sugriovė žemės drebėjimas. Miesto griuvėsiai išlikę iki šių dienų. 1812 m. netoliese įvyko mūšis, kur M. Belgrano vadovaujamos išsivadavimo pajėgos kovėsi prieš ispanus. Metanas įkurtas 1859 metais.

Metanas įsikūręs prie Tukumano-Chuchujaus kelio ir geležinkelio. Atsišakoja kelias ir geležinkelis į Resistensiją. Daugiausia užsiimama žemės ūkiu. Netoliese yra mineralinių vandenų kurortas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Ilavos neobarokinė rotušė
**Neobarokas** – istorizmo stilius architektūroje, formaliai priskiriamas prie baroko. Išorinėse pastatų sienose naudojamas baroko stilius, paplito XIX a. pabaigoje (nuo 1880 m.).

Dažniausiai neobaroko stilius buvo naudojamas viešuose pastatuose, konkrečiai – teatruose, kur italų ir prancūzų barokas vystėsi kartu su opera ir dramaturgija. Taip pat buvo statomi ir neobaroko stiliaus gyvenamieji pastatai, lygiagrečiai su neorenesansiniais. Neobarokas kartais pasirodydavo ir sakralinėje architektūroje. Galiausiai neobarokas susijungė su secesine architektūra. Retkarčiais buvo sutinkamas net iki XX a. antro dešimtmečio. Šio stilio pastatų pastatoma ir dabar.

Austrijoje neobarokas buvo siejamas su patriotizmu, valstybės klestėjimu ir galia XVIII a. pradžioje.

Neobaroko stiliaus bažnyčios Lietuvoje
--------------------------------------

Vaidotų Šv. apaštalo Pauliaus Atsivertimo bažnyčia
* Aukštelkės Šv. Antano Paduviečio bažnyčia
* Kartenos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia
* Lazdijų Šv. Onos bažnyčia
* Molėtų Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia
* Punios Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia
* Skriaudžių Šv. Lauryno bažnyčia
* Vabalninko Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia
* Vaidotų Šv. apaštalo Pauliaus Atsivertimo bažnyčia
* Vievio Šv. Onos bažnyčia
* Vilniaus Šv. Ignoto bažnyčia
* Zarasų Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia
* Žemaičių Kalvarijos Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo mažoji bazilika

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Neobarokas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Locustella luscinioides** |
| --- |
| Nendrinis žiogelis (*Locustella luscinioides*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Devynbalsiniai  *( Sylviidae)* |
| Gentis: | Žiogeliai  *( Locustella)* |
| Rūšis: | Nendrinis žiogelis  *( Locustella luscinioides)* |

 |

Locustella luscinioides
**Nendrinis žiogelis** (*Locustella luscinioides*) – devynbalsinių (*Sylviidae*) šeimos paukščių rūšis.

Paplitimas
----------

Europoje paplitęs nuo Atlanto vandenyno iki Volgos žemupio ir Uralo kalnų. Šiaurinė arealo riba siekia Volgos aukštupį, Kamos vidurupį, pietuose – Kaukazą, Juodąją, Viduržemio jūras. Taip pat gyvena Vidurinėje Azijoje, Šiaurės Afrikoje, Artimuosiuose Rytuose (ten ir žiemoja).

Didžiojoje Lietuvos dalyje retas, tačiau nemažai nendrinių žiogelių peri Žuvinto, Simno, Biržulio, Amalvo, Urkio, Krokų Lankos ežeruose, Nemuno deltoje. Lietuvoje lankosi porūšis *Locustella luscinioides luscinioides*.

Išvaizda
--------

Patino ir patelės viršutinė kūno dalis ruda, sparnai ir uodega tamsesni, apatinė pusė balsva, gerklė, pilvas šviesesni. Nuo kitų žiogelių skiriasi vienspalviu plunksnų apdaru. Snapas rudas. Sveria: patinas 13-20 g, patelė 15-21 g.

Elgsena
-------

Gyvena prie atvirų vandens plotų, balų, dažniausiai viksvų, paparčių sąžalyne, rečiau sudžiuvusiose nendrėse, švendruose, karkluose. Patinai gieda daugiausia naktimis, paryčiais ar apsiniaukus. Lizdą krauna gegužės pradžioje iš senų nendrių lapų, žolių. Deda 3-5 balzganus su rudomis dėmėmis kiaušinius. Vakarų Europoje veda dvi vadas.

Mityba
------

Nendrinis žiogelis maistą renka straksėdamas arba žingsniuodamas tarp žolių. Minta bestuburiais: vorais, vabzdžiais ir jų lervomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Lietuvos fauna": Paukščiai 2. Vilnius, „Mokslas", 1991 m.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Transčako plentas |
| --- |
| **Ruta Nacional N° 9** |
|  |
|  |
| Valstybės | Paragvajaus vėliava Paragvajus |
| Ilgis | 835 km |
| Pradžia | Asunsjonas |
| Pabaiga | Nueva Asunsjonas |
| Departamentai | Centrinis, Prezidento Hajeso, Bokeronas |
|  |
| Transčako plentas Mariano Roke Alonse |

**Transčako plentas** (isp. *Ruta Trans Chaco*), oficialus pavadinimas – **Ruta Nacional N° 9 "Dr. Carlos Antonio López** – valstybinės reikšmės Paragvajaus plentas, kertantis Gran Čako regioną. Driekiasi nuo šalies sostinės Asunsjono (prasideda prie Botanikos ir zoologijos sodo) iki Bolivijos pasienio, kur toliau tampa Bolivijos keliu *Ruta 6*. Ilgis – 835 km.

Mokamas. Yra 3 mokesčių surinkimo punktai – 14, 39 ir 270 km.

Pagrindinės gyvenvietės prie Trasčako plento:

* Asunsjonas
* Mariano Roke Alonsas
* Vilja Hajesas
* Benchamin Asevalis
* Poso Koloradas
* Mariskal Chose Feliks Estigaribija

Plentas Bokerone
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Cheminė technologija** – mokslas, tiriantis cheminius procesus, kuriais iš įvairių žaliavų gaunami vartojimo produktai ir gamybos priemonės. Atsirado XVIII a. II pusėje, pradėjus tobulinti neorganinių rūgščių, jų druskų ir šarmų gamybą, ieškoti naujų šių medžiagų gamybos būdų.

Cheminės technologijos raida Lietuvoje
--------------------------------------

Lietuvoje pradžia laikoma 1922 m. Tada Vilniaus universitete įkurta katedra (vadovavo Viltoldas Kraševskis), Lietuvos universitete – organinės chemijos technologijos katedra (vedėjas Jonas Šimkus), vėliau – neorganinės chemijos technologijos katedra (vedėjas Pranas Jodelė); 1930 m. šios Vytauto Didžiojo universiteto katedros sujungtos į cheminės technologijos katedrą.

Chemikai technologai tyrė Lietuvos mineralines žaliavas ir jų panaudojimą statybinėms medžiagoms gaminti (Pranas Jodelė, Adolfas Damušis), durpynus (Jurgis Vidmantas). Susikūrus VU Chemijos fakultetui, 1949 m. įkurta techninės chemijos katedra (1953–1960 m. sujungta su kitomis katedromis; 1960–1971 m. katedra).

Vilniaus universitete 6-to dešimtmečio pradžioje ištirta tirpiųjų druskų išskyrimas iš dolomitų, Stoniškių opokos ir Šlavės upelio molis, kurie panaudoti mineralinėms alyvoms ir aliejui gryninti. Tirtas bitumų išskyrimas ir sausoji distiliacija (Elena Čižiūnaitė, Jeronimas Kudaba).

Tyrimai daromi Kauno politechnikos instituto fakultete. Patobulinta mėsos gamybos su kraujo priedais technologija (Jonas Vitkus). Sukurta miltinių gaminių su sausomis išrūgomis gamybos technologija (Skolastika Sūdžienė). Ištirta fermentinių sūrių su mikroelemantais gamyba (Juozas Bernatonis). Ištirta vietinių rišamųjų medžiagų gamybos technologija (Julius Mituzas, Vladas Sližys).
Kinų rašto transliteracija į lotynišką abėcėlę Guangdžou mieste esančiame gatvės ženkle.
**Transliteracija** – teksto, užrašyto viena rašto sistema, perrašymas, naudojant kitą rašto sistemą. Pavyzdžiui, kirilicos raidė „Я" gali būti užrašoma su lotyniška abėcėle kaip „ja", su japoniška katakanos abėcėle kaip „ヤ", o su korėjietiška hangul abėcėle kaip „ㅑ". Priklausomai nuo transliteruojamų rašto sistemų, tas pats vieno rašto ženklas gali turėti kelis kito rašto ženklų atitikmenis.

Transliteracijoje didžiausias dėmesys teikiamas vieno rašto perrašymui kitu raštu, nebūtinai siekiant kuo tiksliau atspindėti rašto ženklų ar jų junginių skambesį. Į pastarąjį aspektą daugiau gilinamasi transkripcijos metu. Nepaisant to, priklausomai nuo transliteracijos pobūdžio, joje taip pat gali būti atsižvelgiama ir į fonetines kalbų ypatybes.

Kirilicos transliteracija ant kelio ženklo Rusijoje
Transliteracija naudojama siekiant padaryti tekstą perskaitomą tiems, kas nesupranta originalaus jo užrašymo. Ji pasitelkiama žodynuose, užsienio kalbų vadovėliuose, turistų lankomose vietose esančiuose užrašuose ir kitur. Kai kuriose šalyse transliteracija paplitusi daugiau nei kitose. Pavyzdžiui, vietovių pavadinimai Japonijoje, Kinijoje, Pietų Korėjoje, Bulgarijoje, dalyje Arabų šalių neretai užrašomi ne tik vietine rašto sistema, bet ir lotyniška abėcėle.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Romanizacija
* Pinyin
* Romadži

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Transliteracija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

„Microsoft Flight Simulator" akimirka.
**Transporto priemonių simuliacija** – simuliaciniai žaidimai, suteikiantys žaidėjui galimybę kuo realistiškiau valdyti įvairias transporto priemones. Šiuose simuliatoriuose naudojamos sausumos, vandens, oro, kosmoso ir kitos transporto priemonės. Pagrindinis tokių žaidimų tikslas yra kuo tiksliau ir sklandžiau valdyti transporto priemones. Dažnai tokie žaidimai stengiasi perteikti kuo realistiškesnę aplinką, kai kuriuose perteikiamos tokios savybės kaip kuro sąnaudos, padangų dėvėjimasis ir pan.

Pagrindinės transporto priemonių simuliacijų kategorijos yra traukinių, automobilių, erdvėlaivių, laivų, lėktuvų, tankų ir kitų kovinių mašinų valdymas.

Populiaresni transporto priemonių simuliacijų pavyzdžiai yra:

* „X-Plane",
* „Microsoft Flight Simulator",
* „FlightGear",
* „Euro Truck Simulator",
* „Euro Truck Simulator 2",
* „American Truck Simulator",
* „Kelyje 2", „Trainz" ir kiti.
| **Edgaras Iltnerislatv. *Edgars Iltiners*** |
| --- |
| Gimė | 1925 m. kovo 3 d.Burinios, Liepojos apskritis |
| Mirė | 1983 m. vasario 9 d. (57 metai)Ryga |
| Vaikai | Ieva Iltnerė |
|  |
| Veikla | latvių tapytojas |
| Organizacijos | Latvijos dailės akademija |
| Pareigos | rektorius, profesorius |
|  |
| Alma mater | Latvijos dailės akademija |

**Edgaras Iltneris** (latv. *Edgars Iltiners*, 1925 m. kovo 3 d. Burinios, Liepojos apskritis – 1983 m. vasario 9 d. Ryga) – latvių tapytojas.

Biografija
----------

Duktė Ieva Iltnerė. 1956 m. Latvijos dailės akademijoje baigė tapybą. Nuo 1960 m. joje dėstė, 1974–1976 m. rektorius; nuo 1973 m. profesorius.

Kūryba
------

Nutapė figūrinių kompozicijų („Žemės šeimininkai" 1960 m. „Tvirtos rankos" 1962 m. portretų („Motina" 1975 m. peizažų („Kuršas" 1974 m. natiurmortų. Kūriniai ritmingos kompozicijos, santūrių spalvų, būdingas polinkis į filosofinius apibendrinimus.

Parodose dalyvavo nuo 1955 m. individualios parodos: Ryga, Liepoja, Maskva, Poznanė, Rostokas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Edgaras Iltneris*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 781 psl.