recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| ***Anglų kalbos mokytoja*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | The English Teacher |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Craig Zisk |
| Scenaristas (-ai) | Dan CharitonStacy Chariton |
| Vaidina | Julianne MooreMichael AngaranoGreg KinnearLily Collins |
| Metai | 2013 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 93 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Anglų kalbos mokytoja** (angl.  *The English Teacher*) – 2013 m. JAV sukurta romantinė komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Julianne Moore – Linda Sinkler
* Michael Angarano – Džeisonas Šervudas
* Greg Kinnear – daktaras Tomas Šervudas
* Lily Collins – Heilė Anderson
* Nathan Lane – Karlas Kapinas
* Norbertas Leo Butz – direktorės pavaduotojas Filas Pelaskis
* Jessica Hecht – direktorė Trudė Slokum

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Linda Sinkler – vieniša keturiasdešimtmetė anglų kalbos mokytoja nedideliame miestelyje Pensilvanijoje, jau beveik susitaikiusi su mintimi, kad niekada nesuras savo antrosios pusės. Netikėtai į miestą grįžta jos buvęs mokinys Džeisonas, baigęs mokslus Niujorke, tačiau nesugebėjęs tapti tuo, kuo troško – rašytoju. Perskaičiusi šio parašytą pjesę, Linda kartu su režisieriumi Karlu pareiškia norintys pagal ją sukurti mokyklos spektaklį. Direktorius su pavaduotoja priešinasi, tačiau galiausiai nusileidžia su sąlyga, kad bus pakeista pjesės pabaiga. Linda ir Karlas nusprendžia nieko nesakyti Džeisonui, o pjesę sukurti nepakeistą. Prasideda repeticijos, dėl kurių Džeisonas apleidžia paruošiamuosius egzaminus į teisės studijas, dėl ko kyla konfliktas su tėvu. 

Kartą Linda ir Džeisonas, pasidavę akimirkos silpnumui, atsiduoda aistrai, tačiau mokytoja nusprendžia, kad tai nedera ir nutraukia vos besimezgančius santykius. Atstumtas Džeisonas pradeda „kabinti" pagrindinio vaidmens atlikėją Heilę, tuo sukeldamas Lindos pavydą. Šios susikirtus, visa mokykla sužino apie Džeisono ir mokytojos romaną...
Anglų ragas
**Anglų ragas** (pranc. *cor anglais*, it. *Corno inglese*), arba **altinis obojus** – muzikos instrumentas, chromatinis dvigubą liežuvėlį turintis aerofonas. Maždaug pusantro karto ilgesnis už obojų, groja kvinta žemiau nei šis giminingas instrumentas, transponuoja F. Labiausiai paplitęs kaip simfoninio orkestro instrumentas, kur jam dažniausiai priskiriamas solinis vaidmuo. Turi apie 20 skylučių, uždengtų vožtuvėliais. Diapazonas es(e)–b2. Sukonstruotas XVIII a. pirmoje pusėje. Simfoniniame orkestre naudojamas nuo XIX a. pirmos pusės.

Koncertų anglų ragui yra parašę šie kompozitoriai: William Alwyn, Emmanuel Chabrier, Aaron Copland, Miguel del Aguila, Gaetano Donizetti (*Concertino in G major*), Arthur Honegger (*Concerto da camera*), Gordon Jacob, Aaron Jay Kernis, James MacMillan, Walter Piston, Ned Rorem, Peter Seabourne, Jean Sibelius, Jack Stamp, Ermanno Wolf-Ferrari.

Tap pat kamerinės muzikoms anglų ragui yra parašę Igoris Stravinskis (*Pastorale*). Liudvikas van Bethovenas, Josef Triebensee.

Solo partijų anglų ragui yra parašę šie kompozitoriai: Vincenzo Bellini's (*Il Pirata*), Hector Berlioz, Aleksandras Borodinas, Emmanuel Chabrier, Claude Debussy (*Nuages*), Frederick Delius, Antonín Dvořák (*Devintoji simfonija*), César Franck, Aleksandras Glazunovas, Joseph Haydn, Vincent d'Indy, Zoltán Kodály, Gustav Mahler (*Ich bin der Welt abhanden gekommen*), Jules Massenet (*Le Cid Ballet Suite (Madrilène)*), Olivier Messiaen (*L’ascension (1932–33)*), Thea Musgrave, Amilcare Ponchielli (*Voce di donna from La Gioconda*), Gaetano Pugnani, Sergejus Rachmaninovas, Maurice Ravel (*Piano Concerto in G*), Alfred Reed, Ottorino Respighi, Nikolajus Rimskis-Korsakovas, Joaquín Rodrigo, Gioachino Rossini, Howard Shore (*The Lord of the Rings film trilogy*), Dmitrijus Šostakovičius, Jean Sibelius, Robert W. Smith, Richard Strauss (*Ein Heldenleben*), Igoris Stravinskis, Piotras Čaikovskis, Ralph Vaughan Williams, Richard Wagner (*Tristan und Isolde*), Ennio Morricone, John Williams.

Iš Baltijos šalių kompozitorių koncertą anglų ragui su orkestru yra parašęs latvių kompozitorius Peteris Vaskas, estų kompozitoriai Kalevas Kuljusas ir Nilsas Remusaras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rytis Urniežius. *Anglų ragas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
| Džhukaro kultūra |
| --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ← | **1900 m. pr. m. e. – 1600 m. pr. m. e.** | → |

 |  |
|  |
| **Dab. valstybės** | Pakistanas (Sindas, Beludžistanas) |
| **Ist. regionas** | Sindas, Beludžistanas |
| **Gyvenvietės** | Čanhu Daras |
|  |
| **Amžius** | Bronzos amžius |
| **Lingvistinė grupė** | arijai |
|  |

**Džhukaro kultūra** – eneolito archeologinė kultūra, pavadinta pagal 1928 m. indų archeologo N. Madumdaro tyrinėtą Džhukaro (Pakistanas) gyvenvietę.

Arealas
-------

Džhukaro kultūra 1900-1600 m. pr. m. e. buvo paplitusi dab. Pakistane ir Indijoje (Indo slėnis). Džhukaro kultūra pakeitė Harapos kultūrą. Džhukaro kultūrai būdingiausia archeologinė medžiaga yra iš Čanhu Daro gyvenvietės (Sindas), datuojamos 4000-1700 m. pr. m. e. kuri leidžia teigti, kad tarp Harapos kultūros ir Džhukaro kultūros buvo pertrauka.

Kultūra
-------

Rasti dirbiniai turi įvairių Indostano, Beludžistano ir Vidurio Rytų regionų kultūrų elementų. Kultūrai būdinga dvispalvė keramika, puošta įv. ornamentais, ir antspaudai, pagaminti iš akmens, molio ir fajanso, varinės segės bei pentiniai kirviai. Žmonės gyveno iš degtų plytų statytuose namuose, vertėsi žemdirbyste (augino kviečius, miežius, ryžius), gyvulininkyste (laikė buivolus, avis, ožkas, kiaules), žvejyba ir medžiokle. Jie prekiavo su kitomis Indijos sritimis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Džhukaro kultūra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 282 psl.

Literatūra
----------

* Bridget und Raymond Allchin: The rise of civilization in India and Pakistan. Nachdruck Cambridge u. a. 1988.
* D. K. Chakrabarti: Indus Civilization Sites in India: New Discoveries. Marg Publications, Mumbai, 2004, ISBN 81-85026-63-7.
* B. B. Lal: India 1947–1997: New Light on the Indus Civilization. 1998, ISBN 81-7305-129-1.
* B. B. Lal: The Earliest Civilization of South Asia (Rise, Maturity and Decline). 1997.
* Sir Mortimer Wheeler: The Indus Civilization. Third Edition, London 1972, S. 56-59
* Gregory Possehl: Ancient cities of the Indus. Delhi 1979.
* Gregory Possehl: The Indus Civilization. A Contemporary Perspective. Lanham 2002.
| Džezinasجزين |
| --- |
| *Džezino panorama* |
|  |
| 

DžezinasDžezinas

33°32′00″ š. pl. 35°35′00″ r. ilg.﻿ / ﻿33.53333°š. pl. 35.58333°r. ilg.﻿ / 33.53333; 35.58333﻿ (Džezinas)Koordinatės: 33°32′00″ š. pl. 35°35′00″ r. ilg.﻿ / ﻿33.53333°š. pl. 35.58333°r. ilg.﻿ / 33.53333; 35.58333﻿ (Džezinas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Libano vėliava Libanas |
| **Muchafaza** | Pietų Libano muchafaza |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 25 000  |
| **Altitudė** | 965 m |
|  |
| **Tinklalapis** |  |

**Džezinas** (arab. :جزين) – miestas Libane, esantis 22 km atstumu nuo Sidono, 40 km į pietus nuo Beiruto. Apsuptas kalnų viršūnių, pušynų. Vidutinis aukštis 950 m, tai pagrindinė vasarvietė ir lankomiausia turistų vieta Pietų Libane. Libane miestas žymus rankų darbo tradiciniais stalo įrankiais bei įmantriomis mozaikomis puoštais durklais.

Demografija
-----------

Didžiąją dalį gyventojų sudaro Maronitų Katalikiškosios bei Graikų Melkitų Katalikų Bažnyčių pasekėjai. Džezinas yra Tumat Nihos šlaite, apsuptas pušynų, vynuogynų ir sodų. Nuo kalnuoto kyšulio viršaus, vietinių vadinamo al Širu, lankytojai gali mėgautis kvapą gniaužiančiu apylinkių, apsuptų kalnais, vaizdu.
Džeto kapo stela
**Džetas** (**Zetas**, **Uadži**, **Vadži**) – ketvirtasis pirmosios Egipto dinastijos faraonas. Vardas reiškia „gyvatė".

| Faraono vardai |
| --- |
|  |  |
| **Vadž** (*wAḏ(j)*) „Gyvatė" |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |  |
| **Ita** (*jtA*) |
|  |
| **Manetonas** | *Ouenephes* |

Džetas valdė apie 2980 m. pr. m. e. Mažai žinoma apie jo valdymą, tačiau jis tapo žinomas dėl savo kapo stelos. Ji dekoruota Džeto Horo vardu, kuri parodė, kad egiptiečių meno stilius tapo pilnai išvystytas. Džetas buvo palaidotas, manoma, kape *„z"* Abydose, Um el Kaabo nekropolyje. Kapą XIX a. pb. kasinėjo Émile Amélineau ir Flindersas Pytris. 1988 m. kasinėjimus pakartojo Werner Kaiser ir Günter Dreyer. Kapas Nr. 3054 Sakaroje, tikima, buvo skirtas jo valdininkui Sekhemkai ir rasta didelė mastaba Gizos nekropolyje priskiriama Džeto valdymo laikotarpiui − abiejuose kapuose rasta objektų su Džeto vardu. Mastaba Gizoje, dėl jos didumo, galbūt buvo skirta karaliaus motinai. Tarchano kapinyne (apie 50 km piečiau Kairo) rastos dvi mastabos iš Džeto laikų. Kapuose rasti neegiptietiški objektai nurodo palaikytus prekybinius ryšius su Sirija ar Palestina Džeto valdymo metu.

Šaltiniai
---------

* Toby A.H. Wilkinson. *Early Dynastic Egypt*. Routledge, 2002, p. 61
* Ian Shaw, Paul Nicholson. *The British Museum Dictionary of Ancient Egypt*. The American University in Cairo Press. 2002, p. 86

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Ankstyvųjų dinastijų laikotarpis**
**Pirmoji dinastija**
Narmeras →
Menas →
Džeras →
Džetas → 
Merneitė → 
Denas →
Anedžibas →
Semerkhetas →
Kaa |

 |
| **Oxyura leucocephala** |
| --- |
| Baltagalvė stačiauodegė antis(*Oxyura leucocephala*) |
| Apsaugos būklė |
| Nykstantys (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žąsiniai paukščiai  *( Anseriformes)* |
| Šeima: | Antiniai  *( Anatidae)* |
| Gentis: | Stačiauodegės antys  *( Oxyura)* |
| Rūšis: | Baltagalvė stačiauodegė antis  *( Oxyura leucocephala)* |

 |
| Binomas |
| ***Oxyura leucocephala***Scopoli, 1769 |
| ██ *Oxyura leucocephala* arealas |

 *Oxyura leucocephala*
**Baltagalvė stačiauodegė antis** (*Oxyura leucocephala*) – antinių šeimos paukštis.

Vidutinio dydžio trumpakaklė, stamboka kietauodegė antis plačiu snapu, didele galva ir poilge nelanksčia uodega, kurią dažnai laiko iškėlusi. Patinų snapas žydras, galva beveik visa balta, išskyrus juodus viršugalvį ir kaklą, kūnas rusvai pilkas. Patelių kūno, sparnų ir uodegos spalvos panašūs į patinus, tik kiek blyškesnės, o tamsiai rudas viršugalvis ir ruožas skruoste kontrastuoja su baltu veidu. Abiejų lyčių sparnai tamsiai rudi.

Apsigyvena paprastai stepių vandens telkiniuose. Gerai nardo, panėrusi po vandeniu gali nukeliauti 30 m ir toliau. Gali nardyti ir labai negiliuose tvenkiniuose ar ežerų pakrantėse, net iki 1 m gylio.

Lietuvoje neperi, pastebima migracijos metu praskrendanti.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baltagalvė stačiauodegė antis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Žiedavimas.com - Baltagalvė stačiauodegė antis

1. ↑   „IUCN Red List - Oxyura leucocephala". IUCN Red list.
| **Martas Laras** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1960 m. balandžio 22 d. (63 metai)Viljandis, Estija |
| Tautybė | estas |
|  |
| Veikla | Estijos politikas, mokslininkas |
| Organizacijos | dukart buvęs Estijos ministras pirmininkas |
|  |
| Alma mater | Tartu universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Mart Laar |

**Martas Laras** (est. *Mart Laar*; g. 1960 m. balandžio 22 d. Viljandyje) – estų mokslininkas, politikas, dukart buvęs Estijos ministras pirmininkas (1992–1994 m. ir 1999–2002 m.), Gynybos ministras (2011–2012 m.).

Biografija
----------

1983 m. su pagyrimu baigęs Tartu universiteto Istorijos fakultetą, dirbo mokytoju Talino 24-oje vidurinėje mokykloje. 1987–1990 m. buvo Estijos TSR Kultūros ministerijos Paminklų apsaugos skyriaus vedėjas, vadovavo Estijos kultūros fondo istorikų tarybai bei Estijos istorijos išsaugojimo draugijai. Vienas Estijos liaudies fronto kūrėjų. Kelių istorijos knygų ir daugelio straipsnių autorius. 1995 m. Tartu universitete gavo magistro, o 2005 m. – daktaro laipsnį.

1990 m. išrinktas Riigikogu (Estijos parlamento) nariu. 1992–1994 m. buvo Estijos Respublikos ministras pirmininkas. Būdamas premjeru radikaliai reformavo ekonominę sistemą, diegė liberalią rinkos ekonomiką. Premjero pareigų M. Laras neteko parlamente pareiškus nepasitikėjimą dėl vadinamosios „Rublių pardavimo istorijos" (po nacionalinės valiutos kronos įvedimo likę banknotai 2,3 mlrd rublių sumai buvo parduoti Čečėnijai).

Antrą kartą premjeru M.Laras tapo 1999 m. kovo mėn. juo buvo iki 2002 m. sausio mėn.

2006 m. tapo Gruzijos prezidento M. Saakašvilio patarėju, juo buvo iki karo Pietų Osetijoje 2008 m. 2010–2011 m. jis buvo Moldovos Respublikos vyriausybės patarėju.

1998 m. M.Laras buvo išrinktas politinės partijos „Tėvynės sąjunga" pirmininku. 2007 tapo jungtinės Tėvynės ir Res Publica sąjungos pirmininku.

2011 paskirtas Gynybos ministru A.Ansipo vyriausybėje. Atsistatydino 2012 m. gegužės mėn. po patirto insulto.

Papildoma informacija
---------------------

* M.Laras laikomas sėkmingu ekonomikos reformatoriumi. Jo vadovaujama vyriausybė 1992–1994 m. sukūrė sąlygas sparčiam ekonomikos augimui, Estijos patekimui į ES ir NATO. Estija tuo metu vadinta „šiaurės tigru".
* 2006 m. jis apdovanotas M.Fridmano premija ($ 0,5 mln), kuri skiriama kartą per dvejus metus už indėlį žmogaus teisių srityje.

Šaltiniai
---------

1. ↑   (baltic-course inf.)
2. ↑
3. ↑
4. ↑   Archyvuota kopija 2016-04-09 iš Wayback Machine projekto.



| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Titas Viahis    Martas Sijmanas** | **Estijos Respublikos Ministras pirmininkas**1992 m. spalio 21 d. – 1994 m. lapkričio 8 d. \* \* \* 1999 m. kovo 25 d. – 2002 m. sausio 28 d. | Po to:**Andresas Tarandas    Siim Kallas** |
| Prieš tai:**Jakas Aviksas** | **Estijos Respublikos gynybos ministras**2011 – 2012 m. lapkričio 16 d. | Po to:**Urmas Reinsalu** |
|  |
| --- |
| Martija Stanojkovič  maked. *Мартија Станојковиќ* |
|  
Martija Stanojkovič 2016 m. |
| Biografija |
| Gimė | 2004 m. balandžio 7 d. (19 metų)Kumanovas, Šiaurės Makedonijos vėliava Šiaurės Makedonija |
| Žanrai | popmuzika |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 2009–dabar |

**Martija Stanojkovič** (maked. *Мартија Станојковиќ*, g. 2004 m. balandžio 7 d. Kumanove) – Makedonijos dainininkė.

Muzikuoja nuo 5-erių metų. Tuo pat metu prisijungė prie šokių studijos „Ultra". Ten ji šoko septynerius metus. Septynerių įrašė pirmąją savo dainą „Pejačka če stanam", atlikusi Kumanovo vaikų festivalyje „Detelinka".

2015 m. rugsėjo mėn. pradėjo savo dalyvavimą Balkanų regiono talentų konkurse „Pinkove Zvezdice", kuris vyko Belgrade (Serbija). Atlikėja pateko į superfinalą, vykusį 2016 m. liepos 3 d. o jame tarp dešimties geriausiųjų užėmė antrą vietą.

2016 m. liepos pabaigoje išrinkta šalies atstove vaikų „Eurovizijos" dainų konkurse Maltoje. Spalio mėn. paaiškėjo konkursinė daina „Love Will Lead Our Way". Lapkričio 20 d. vykusiame konkurse atlikėja užėmė 12 vietą, surinkusi 41 tašką.

Nuorodos
--------

* Daina „Love Will Lead Our Way"

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Ivana Petkovska ir Magdalena Aleksovska  *„Pletenka - Braid Of Love"*** |  **Makedonijos atstovė vaikų Eurovizijoje**2016 | Po to:**–** |
| ***Bingo Bongo*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Bingo Bongo |
| Kilmės šalis |  Italija Vokietija |
| Režisierius | Pasquale Festa Campanile |
| Scenaristas (-ai) | Franco FerriniEnrico Oldoini |
| Vaidina | Adriano CelentanoCarole BouquetSal Borgese |
| Metai | 1982 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 105 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Bingo Bongo** – 1982 m. sukurta komedija, kurioje pagrindinį vaidmenį atliko dainininkas ir aktorius Adriano Celentano.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Adriano Celentano – Bingo Bongo
* Carole Bouquet – Laura
* Felice Andreasi – profesorius Fortis
* Enzo Robutti – daktaras Miuleris
* Sal Borgese – daktaras

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Afrikos džiunglėse randamas vyras, patekęs čia dar kūdikis ir užaugintas beždžionių. Mokslininkai jį paslapčia pargabena į Italiją, pavadina Bingo Bongo, uždaro į narvą ir pradeda stebėjimus. Bongo elgiasi kaip beždžionė, tačiau ilginiui jo dėmesį patraukia viena iš mokslininkių, biologė Laura. Kuomet šią nušalina nuo projekto, Bingo Bongo pabėga ir leidžiasi jos ieškoti. Neįpratęs prie miesto ir žmonių susibūrimų, jis patiria daugybę nuotykių bei nesusipratimų, kol galiausiai Laura, pati namuose laikanti šimpanzę Renato, randa jį zoologijos sode ir pasiima su savimi. Gyvendamas kartu, Bongo pamažu mokosi priprasti prie šiuolaikinio gyvenimo, tampa gyvūnų teisių gynėju ir šių tarpininku sprendžiant įvairias problemas bei galiausiai laimi Lauros širdį...
Mugė 2017 m.
**Leipcigo knygų mugė** (vok. *Leipziger Buchmesse*) – antra pagal dydį knygų mugė Vokietijoje po Frankfurto knygų mugės. Mugė vyksta kasmet keturias ar daugiau dienų šiaurinėje Leipcigo miesto dalyje, moderniame parodų salių komplekse. Mugėje pristatomos būsimos knygos, teikiami įvairūs apdovanojimai ir pan. Leipcigo mugė viena pirmųjų į savo koncepciją įtraukė audioknygas.

2010 m. mugėje apsilankė 156 000 lankytojų, taip pat savo knygas pristatė 2071 leidėjas iš 39 šalių.

Istorija
--------

Leipcigo knygų mugė tapo didžiausia knygų muge Vokietijoje 1632 m. kai pristatomų knygų skaičiumi aplenkė knygų mugę Frankfurte. Šioje pozicijoje išbuvo iki 1945 m. kai Frankfurto knygų mugė atgavo prarastą poziciją. Šaltojo karo laikotarpiu mugė išlaikė savo svarbą, joje lankėsi tiek Rytų tiek ir Vakarų Vokietijos knygų mėgėjai bei pardavėjai. Vokietijai susijungus, paroda iš miesto centro persikėlė į naujas patalpas.

**Statistika**| Data | Eksponentai | Šalys | Lankytojai | Profesionalūs lankytojai |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008 m. kovo 12–16 d. | 2 345 | 39 | 129 000 |  |
| 2009 m. kovo 11–15 d. | 2 135 | 38 | 147 000 |  |
| 2010 m. kovo 17–21 d. | 2 071 | 39 | 157 000 | 45 000 |
| 2011 m. kovo 16–20 d. | 2 150 | 36 | 163 000 | 45 000 |
| 2012 m. kovo 15–18 d. | 2 071 | 44 | 163 500 |  |
| 2013 m. kovo 14–17 d. | 2 069 | 43 | 168 000 | 50 000 |
| 2014 m. kovo 13–16 d. |  |  |  |  |

Išnašos
-------

1. ↑  „Leipziger Buchmesse endet mit Besucherrekord". **(**vok.**)**

Nuorodos
--------

Koordinatės: 51°23′48″ š. pl. 12°24′10″ r. ilg.﻿ / ﻿51.39667°š. pl. 12.40278°r. ilg.﻿ / 51.39667; 12.40278


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Leipcigo knygų mugė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
**Miško genetiniai ištekliai** – miško medžių biologinė medžiaga (populiacijos, medynai, medžių grupės, pavieniai medžiai bei jų dalys), turinti faktinę arba potencialiai vertingą (ekologine, selekcine, ekonomine ar kt. prasme) genetinę informaciją. Genetinių išteklių vertė išreiškiama per genetinę įvairovę - kuo ši įvairovė didesnė, tuo vertingesni genetiniai ištekliai. Genetinė įvairovė, apibūdinanti genetinį kintamumą tarp populiacijų ir jų viduje, šalia rūšinės bei ekosisteminės įvairovės, yra esminis biologinės įvairovės komponentas. Miško genetiniai ištekliai užtikrina miško ekosistemų tvarumą, miškų našumą bei kokybę. Jie yra šiuolaikinės tvarios miškininkystės, miško selekcijos ir sėklininkystės pagrindas. Jų išsaugojimas, gausinimas ir racionalus panaudojimas yra vienas svarbiausių gamtosaugos uždavinių. Miško genetinius išteklius tiria Lietuvos miškų institutas.

Valstybinė miškų tarnyba rūpinasi Lietuvos miškų genetiniais ištekliais, jų išsaugojimu ir panaudojimu selekcijoje ir sėklininkystėje.

Nuorodos
--------

Lietuvos miško genetinių išteklių informacinė svetainė Archyvuota kopija 2012-08-29 iš Wayback Machine projekto.
| **Neottianthe cucullata**Apsauga: 1(E) – Prie išnykimo ribos |
| --- |
| Miškinė plikaplaiskė (*Neottianthe cucullata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Eilė: | Smidriečiai  *( Asparagales)* |
| Šeima: | Gegužraibiniai  *( Orchidaceae)* |
| Gentis: | Plikaplaiskė  *( Neottianthe)* |
| Rūšis: | Miškinė plikaplaiskė  *( Neottianthe cucullata)* |

 |

**Miškinė plikaplaiskė** (*Neottianthe cucullata*, sin. *Ponerorchis cucullata*) – gegužraibinių (*Orchidaceae*) šeimos daugiametis žolinis augalas.

Arealas tęsiasi Eurazijoje nuo Lenkijos iki Japonijos ir Himalajų.

Tai daugiametis, 10–30 cm aukščio augalas su sveikais kiaušiniškais arba rutuliškais šakniagumbiais. Stiebas stačias, laibas, briaunotas. Lapai du, paprastai išaugę pažeme, kiaušiniški arba kiaušiniškai lancetiški. Žiedynas – 3–9 cm ilgio kekė, kurioje žiedai dažnai visi pasisukę į vieną pusę. Apyžiedžio lapeliai lancetiški, smailūs, raudonai violetiniai arba rausvi. Lūpa triskiautė, jos pamatas baltas arba vos rausvas, dažnai išmargintas tamsiomis dėmelėmis. Augalas žydi liepos–rugpjūčio mėnesiais.

Žiedynas
Auga šviesiuose (žaliasamaniuose ir nemoraliniuose) pušynuose su lapuočių priemaiša rečiau – mišriuosuose miškuose, pamiškėse, karbonatų turinčiame dirvožemyje, pietinėje ir pietrytinėje šalies dalyje.

Lietuvoje miškinė plikaplaiskė labai reta, nykstanti dėl buveinių pokyčių. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą ir ypač saugomų rūšių sąrašą. Seniau būta nemažai miškinės plikaplaiskės augaviečių vidurio, rytų Lietuvoje, bet pastaruoju metu gausiau aptinkama tik Dzūkijos nacionaliniame parke, Anykščių regioniniame parke ir Ukmergės apylinkėse. Rūšis jautri buveinių pokyčiams, ūkinei veiklai miškuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Neottianthe cucullata (L.) Schltr. Repert. Spec. Nov. Regni Veg. 16: 292 (1919).
2. 1 2  Lietuvos griežtai saugomos rūšys, sudarė Gintautas Vaitonis. Vilnius: Lietuvos Respublikos Aplinkos ministerija, 2015.
3. ↑  Rima Vitkauskienė. *Varėnos rajono saugomi botaniniai objektai ir juose augančių augalų rūšių, įrašytų į Lietuvos raudonąją knygą, analizė*. VPU GMF: 2006.
4. 1 2  Zigmantas Gudžinskas. *Plikaplaiskė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Miškinė plikaplaiskė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| ***Neatsigręžk*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Ne te retourne pas |
| Kilmės šalis |  Prancūzija Italija Belgija Liuksemburgas |
| Režisierius | Marina de Van |
| Scenaristas (-ai) | Marina de VanJacques Akchoti |
| Vaidina | Sophie MarceauMonica Bellucci |
| Metai | 2009 |
| Žanras | trileris, drama |
| Trukmė | 111 min. |
| Kalba | prancūzų ir italų |
| **IMDb įrašas** |

**Neatsigręžk** (pranc.  *Ne te retourne pas*) – 2009 m. Kanų kino festivalyje debiutavusi juosta, kurioje pagrindinius vaidmenis atliko Sophie Marceau ir Monica Bellucci.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Sophie Marceau – Žana Nr. 1
* Monica Bellucci – Žana Nr. 2
* Andrea Di Stefano – Teo Nr. 1/ Džanis
* Thierry Neuvic – Teo Nr. 2
* Brigitte Catillon – Nadia Nr. 1
* Sylvie Granotier – Nadia Nr. 2

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Žana, populiari rašytoja ir dviejų vaikų motina, ima pastebėti, kad su ja vyksta keisti dalykai: kartais moteris jaučiasi tarsi ne sava, o su jos kūnu vyksta keistos transformacijos. Dar keisčiau, kad šiuo pokyčius pastebi tik ji pati, tuo tarpu aplinkiniams atrodo, kad ji tiesiog pervargo ir patiria per daug streso.

Kartą savo motinos namuose ji aptinka nuotrauką, kurioje matyti nepažįstama moteris, kurią motina pavadina atsitiktine pažįstama. Žana, įsitikinusi, kad ši gali padėti jai suprasti kas vyksta, nusprendžia keliauti į Italiją jos ieškoti...

Apdovanojimai
-------------

* „Sitges" (Katalonijos tarptautinis kino festivalis) – geriausio filmo nominacija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Nebasangl. *River Neb*; men. *Awin Neb* |
| --- |
| Pėsčiųjų tiltas per Nebą Glen Helene Pėsčiųjų tiltas per Nebą Glen Helene |
| **Ištakos** | Maiklo kalvos54°13′22.8″ š. pl. 4°34′51.8″ v. ilg.﻿ / ﻿54.223000°š. pl. 4.581056°r. ilg.﻿ / 54.223000; 4.581056 |
| **Žiotys** | Airijos jūra54°13′15.6″ š. pl. 4°41′52.8″ v. ilg.﻿ / ﻿54.221000°š. pl. 4.698000°r. ilg.﻿ / 54.221000; 4.698000 |
| **Šalys** | Meno salos vėliava Meno sala |

Slenkstis Nebo upėje
**Nebas** (angl. *River Neb*; men. *Awin Neb*) – viena pagrindinių Meno salos upių. Ji išteka Maiklo kalvose (angl. *Michael hills*), teka į pietvakarius Glen Helenu (čia į jį įteka Blaberis) iki *St John’s* kaimo, kur į Nebą įteka pagrindinis jo intakas Foksdeilo upė (*Foxdale River*), o nuo tada teka į Šiaurės vakarus iki Airijos jūros, į kurią įteka ties Pylo miestu.

Nebo upės pakrantė Patriko parapijoje (Meno sala)
Rudenį upe gausiai traukia neršti jūriniai upėtakiai.

Upės estuarijoje buvo pirmoji žinoma žmonių gyvenvietė saloje, datuojama 9000 m. pr. m. e.
Nekau statula Bruklino muziejuje
**Nechas I** (gimimo vardas **Nekau**, mirė 664 m. pr. m. e.) – 26-osios (Saiso ar Saito) Senovės Egipto faraonų dinastijos pradininko Psamtiko I tėvas, Saiso valdovas. 

Nechas I buvo Saiso valdovas, nužudytas 664 m. pr. m. e. Pagrindinės žinios apie jį yra iš asirų karalių Esarchadono ir Ašurbanipalo analų. Šiek tiek išliko egiptietiškų tekstų ir apie jį užsimena Herodotas. To meto Egipto faraonais buvo Kušo karalystės karaliai, tačiau provincijų vietinės monarchijos buvo gana savarankiškos. Saiso monarchija, atrodo, buvo galingiausia iš jų. 671 m. pr. m. e. asirų karalius Esarchadonas išvijo kušitus iš Egipto ir Nechas I išlaikė valdžią Saise. Kušitų karalius Taharka surengė atsakomąjį karinį žygį, į kurį 667−666 m. pr. m. e. kampanijoje atsakė asirų karalius Ašurbanipalas. Nechas ir kiti Egipto monarchai iš pradžių buvo lojalūs Ašurbanipalui, tačiau ilgainiui jie surezgė sąmokslą Taharkos naudai. Išaiškėjus sąmokslui asirai žiauriai susidorojo su egiptiečiais, sukilėlių miestai, tarp jų ir Saisas, buvo griaunami, gyventojams nudiriamos odos ir pakabinamos ant miestų sienų. Visi Egipto sukilę monarchai buvo nužudyti, išskyrus Nechą, kuris kažkokiais būdais sugebėjo įtikinti asirus savo nekaltumu. Nechui buvo grąžintos jo žemės, o sūnus Psamtikas paskirtas Atribio miesto valdytoju. 664 m. Taharkos įpėdinis, kušitų karalius Tanutamonas surengė invaziją į Egiptą, nugalėjo egiptiečius prie Memfio. Nechas I liko ištikimu asirams ir buvo nugalėtojų nužudytas.

Šaltiniai
---------

* *The Oxford Encyclopedia of Ancient Egypt*. Tomas II. Red. Donald B. Redford. Oxford University Press, − 2001, p. 504
* Encyclopaedia Britannica, 1998 07 20

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Vėlyvoji karalystė**
**Dvidešimt šeštoji dinastija**
Psamtikas I →
Nechas II →
Psamtikas II →
Aprijus →
Amasis II →
Psamtikas III |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Nebylusis seimas** – 1717 m. Varšuvoje įvykęs Abiejų Tautų Respublikos Seimas.

Po Šiaurės karo pabaigos, kuris susilpnino Abiejų Tautų Respubliką ir buvo Rusijos imperijos įtakos išaugimo pradžia, augantis konfliktas tarp Augusto II, kuris norėjo sukurti absoliutinę monarchiją, ir bajorijos, leido Rusijos carui Petrui I užimti tarpininko tarp karaliaus ir šlėktos vaidmenį.

Grasinant rusų armijai, kuri „saugojo" posėdžius, buvo užbaigta Tarngorodo konfederaciją bei bajorijos kovos su Augustu II. Seimas „nebyliuoju" pramintas dėl to, kad šnekėti galėjo tik Seimo maršalka Stanislovas Leduchovskis. Paskelbęs pasiūlymą Stanislovas Leduchovskis paklausė, ar yra prieštaraujančių. Po 6 valandas trukusios tylos, kadangi niekas nedrįso prieštarauti, Stanislovas Leduchovskis pareiškė, kad „tyla reiškia tai, kad prieštaravimų nėra".

Nebyliojo Seimo sprendimai davė pretekstą Rusijos carams kištis į Respublikos vidaus reikalus. Augustas II turėjo atsisakyti savo planų įvesti absoliutizmą, išvesti Saksonijos kariuomenę, Respublikoje patvirtintos senosios bajorijos laisvės – *liberum veto*, senoji seimelių tvarka. Nustatyta, kad Lenkijos karalystė tegali turėti 18000 kareivių, Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė – 6200 kareivių kariuomenės.

  


| Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos seimai | Istorinė Lietuvos vėliava |
| --- | --- |
| Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Seimas | Seimelis | Abiejų Tautų Respublikos Seimas | Nebylusis Seimas | Ketverių metų seimas | Gardino seimas |
| Parlamentarizmo istorija Lietuvoje iki valstybės atkūrimo |  |
| Didysis Vilniaus Seimas | Rusijos imperijos Valstybės Dūma | Vilniaus konferencija |
| Lietuvos Respublikos Seimai nepriklausomoje Lietuvoje (1918–1940) |  |
| Steigiamasis Seimas | Pirmasis Seimas | Antrasis Seimas | Trečiasis Seimas | Ketvirtasis Seimas |
| Parlamento pakaitalai SSRS okupuotoje Lietuvoje |  |
| Liaudies Seimas | LSSR Aukščiausioji Taryba | Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Seimas |
| Lietuvos Respublikos Seimai po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo (nuo 1990) |  |
| Atkuriamasis Seimas | 1992–1996 | 1996–2000 | 2000–2004 | 2004–2008 | 2008–2012 | 2012–2016 | 2016–2020 | 2020-2024 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Neblina |
| --- |
| Neblinos kalnasNeblinos kalnas |
| **Aukštis** | 2994 m |
| **Žemynas** | Pietų Amerika |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava BrazilijaVenesuelos vėliava Venesuela |
| **Kalnynas** | Gvianos plokščiakalnis |
| **Pirmasis įkopimas** | 1965 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Neblina

  |
| **Koordinatės:** | 0°48′0″ š. pl. 66°02′0″ v. ilg.﻿ / ﻿0.80000°š. pl. 66.03333°r. ilg.﻿ / 0.80000; 66.03333Koordinatės: 0°48′0″ š. pl. 66°02′0″ v. ilg.﻿ / ﻿0.80000°š. pl. 66.03333°r. ilg.﻿ / 0.80000; 66.03333 |
|  |
|  **Vikiteka** | Neblina |

**Neblina, La Neblina** (port. *Pico da Neblina*) – aukščiausia Brazilijos viršukalnė, stūksanti Amazonės valstijoje, Venesuelos pasienyje, Gvianos plokščiakalnio Imeri kalnagūbryje. Aukštis 2994 m. Neblina, priešingai nei kitos žymios Gvianos plokščiakalnio viršūnės, nėra *tepui*, bet stati viršukalnė. Įeina į Piko da Neblinos nacionalinį parką. Papėdėje auga tropinės džiunglės, o kalną dengia rūko šydas (*neblina* portugališkai ir ispaniškai reiškia rūką).

Neblina atrasta tik XX a. viduryje iš lėktuvo, o pirmąkart į kalną įkopta 1965 m.
|  |
| --- |
| Neco |
|  
Neco 1982 m. Eurovizijoje |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Tahir Nejat Özyılmazel |
| Gimė | 1948 m. liepos 24 d. (74 metai)  Jozgatas, Turkijos vėliava Turkija |
| Žanrai | popmuzika |
| Veikla | dainininkas, aktorius |
| Aktyvumo metai | 1974–dabar |
| Svetainė | necolive.com |

**Neco** (tikrasis vardas *Tahir Nejat Özyılmazel*; g. 1948 m. liepos 24 d. Jozgate) – Turkijos dainininkas ir aktorius.

1982 metais vykusiame XXVII „Eurovizijos" dainų konkurse Turkijai atstovauti buvo deleguotas atlikėjas Neco su kūriniu „Hani?". Gauti 20 taškų iš Liuksemburgo (8 taškai), Austrijos, Norvegijos, Šveicarijos (po 3 taškus), Olandijos (2 taškai) ir Suomijos (1 taškas) valstybei tarp 18 dalyvių leido pakilti tik iki 15 vietos.

1984 m. Neco su daina „Olmaz Olsun" Turkijos nacionalinėje atrankoje užėmė antrą vietą, o 1989-ais atrankos konkurse dalyvavo dar kartą, tačiau su kūriniu „Fora fora" liko vienuoliktoje vietoje.

2002–2004 m. vaidino televizijos seriale „Tatlı Hayat" su žinomais Turkijos aktoriais Türkân Şoray, Haluk Bilginer ir Çolpan İlhan.

Diskografija
------------

### Albumai

* *Neco Mucizesi* (1977)
* *Dört Mevsim* (1979)
* *Bugün ve Yarınlara* (1984)
* *Hayallerimi Bırak* (1989)
* *Hafif Hafif* (1991)

Nuorodos
--------

* Oficiali atlikėjo svetainė – necolive.com Archyvuota kopija 2015-05-10 iš Wayback Machine projekto.

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Ayşegül Aldinç ir Modern Folk Üçlüsü  *„Dönme Dolap"*** |  **Turkijos atstovas Eurovizijoje**1982 | Po to:**Çetin Alp ir The Short Waves  *„Opera"*** |
**Miškininkystės principai** (kartais įvardinami ir pilnu oficialiu pavadinimu **Teisiškai neįpareigojantys, autoritetingi visuotinai pripažįstamo visų miškų tipų tvarkymo, apsaugos ir subalansuotos plėtros principai**) – dokumentas, priimtas 1992 metais vykusioje Jungtinių Tautų Aplinkos ir plėtros konferencijoje. Tai rekomendacinio pobūdžio tekstas, kuriame pateikiama keletas pasiūlymų dėl darnios miškų priežiūros. Miškininkystės principai buvo pirmasis bandymas pasauliniu mastu susitarti dėl visų tipų miškų apsaugos ir ateityje gali tapti pagrindu kuriant išsamesnę, teisiškai įpareigojančią konvenciją.

Turinys
-------

Dokumente pateikiama 15 pagrindinių miškininkystės principų, tarp kurių įvardinama:

* kiekvienos valstybės teisė savarankiškai tvarkyti miškų resursus;
* racionalaus ir darnaus miško resursų panaudojimo būtinybė;
* miškų ekologinė svarba;
* būtinybė į sprendimų, susijusių su miškais, priėmimą įtraukti vietinius gyventojus;
* siekis didinti pasaulinius miškų plotus;
* šalių bendradarbiavimo vystymas, sprendžiant tarptautines miškų problemas;
* pagalba daug miškų turinčioms besivystančioms šalims;
* neigiamo tarptautinės prekybos poveikio miškams mažinimas.

Vertinimas ir įgyvendinimas
---------------------------

Miškininkystės principai buvo konferencijos metu nepavykusių derybų tarp išsivysčiusių ir besivystančių valstybių dėl visuotinės miškų apsaugos konvencijos išdava. Dokumentas vertinamas kaip nevientisas ir neišbaigtas, todėl turintis ribotą praktinę vertę.

Siekiant skatinti Miškininkystės principų ir kitų su miškų apsauga susijusių dokumentų įgyvendinimą, 1995 metais buvo įkurta Jungtinėms Tautoms priklausanti Tarpvyriausybinė miškų ekspertų grupė. Ji veikė iki 1997-tųjų, kada buvo pakeista Tarpvyriausybinio miškų forumo. Šios dvi institucijos išnagrinėjo platų miškininkystės problemų sąrašą ir pateikė daugiau nei 270 pasiūlymų dėl darnaus miškų panaudojimo. Galiausiai 2000 metais buvo įkurtas iki šiol veikiantis ir ankstesnių institucijų veiklą tęsiantis Jungtinių Tautų Miškų forumas.

Nuorodos
--------

* Miškininkystės principų tekstas Archyvuota kopija 2007-11-08 iš Wayback Machine projekto. (lietuvių k.)

Susiję straipsniai
------------------

* Jungtinių Tautų Aplinkos ir plėtros konferencija
* Jungtinių Tautų Miškų forumas

Išnašos
-------

1. ↑  Philippe Sands. Principles of international environmental law. Cambridge University Press, 2003, p. 549
2. ↑  Miškininkystės principai Archyvuota kopija 2007-11-08 iš Wayback Machine projekto. LR Aplinkos ministerija
3. ↑  Elizabeth R. DeSombre. Global environmental institutions. Taylor & Francis, 2006, p. 26
4. ↑  Philippe Sands. Principles of international environmental law. Cambridge University Press, 2003, p. 549
5. ↑  History and Milestones of International Forest Policy, UNFF
| **Tayassu pecari** |
| --- |
| Baltabarzdis pekaris (*Tayassu pecari*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Šeima: | Pekariniai  *( Tayassuidae)* |
| Gentis: | *Tayassu*  *( Tayassu)* |
| Rūšis: | Baltabarzdis pekaris  *( Tayassu pecari)* |

 |
| Paplitimas |

**Baltabarzdis pekaris** (*Tayassu pecari*) – viena iš trijų pekarių (*Tayassuidae*) rūšių. Tai vidutinio dydžio žinduolis, gyvenantis Centrinės ir Pietų Amerikos tropikuose (daugiausia džiunglėse bei savanose). Jo arealas driekiasi nuo pietų Meksikos iki šiaurės Argentinos.[1]

Kūnas 90–139 cm ilgio, aukštis 40–60 cm, uodega 3–6 cm ilgio. Suaugęs sveria 25–40 kg. Kūnas pilkas, šeriuotas. Snukis ilgas, su knysle. Pažandės baltos.

Baltabarzdis pekaris yra visaėdis, savo knysle rausia miško paklotę ir ėda vaisius, riešutus, vabzdžius, kirmėles, lapus. Aktyvus dieną, ypač ryte ir vakare. Gyvena mišriomis bandomis, kurias sudaro 20–300 individų. Išgąsdinti ir įspęsti į kampą elgiasi agresyviai – leidžia garsus, šiepia dantis. Pasižymi iš tolo jaučiamu nemaloniu kvapu. Pekariais maitinasi pumos, jaguarai, smaugliai. Jie taip pat nuo seno yra vienas iš įprastų džiunglių tautų medžiojamų gyvūnų.

* Patelė su jaunikliu
* Banda
* Galva

Šaltiniai
---------

1. ↑
| **Haliaeetus leucocephalus** |
| --- |
| Baltagalvis jūrinis erelis (*Haliaeetus leucocephalus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Vanaginiai paukščiai  *( Accipitriformes)* |
| Šeima: | Vanaginiai  *( Accipitridae)* |
| Pošeimis: | Suopiai  *( Buteoninae)* |
| Gentis: | Jūriniai ereliai  *( Haliaeetus)* |
| Rūšis: | Baltagalvis jūrinis erelis  *( Haliaeetus leucocephalus)* |

 |
| Binomas |
| ***Haliaeetus leucocephalus***Linnaeus, 1766 |
| Baltagalvių jūrinių erelių paplitimas
██ Perimvietės
██ Vasaros perimvietės
██ Žiemos arealas
██ Tik migruojantys |

**Baltagalvis jūrinis erelis** (*Haliaeetus leucocephalus*) – vanaginių (*Accipitridae*) šeimos plėšrusis paukštis.

Paplitimas
----------

Paplitęs Šiaurės Amerikoje – nuo šiaurinės Meksikos, Kubos iki centrinės Aliaskos.

Apibūdinimas
------------

Suaugęs baltagalvis jūrinis erelis yra 70-102 cm kūno ilgio, išskleistų sparnų plotis 180–234 cm. Sveria 2,5–7 kg, patelės ketvirtadaliu smulkesnės už patinus. Suaugėlio kūnas ir uodega rudi, galva balta, snapas didelis, lenktas, geltonas. Jaunikliai tamsiai rudi, plunksnų galiukai ant sparnų, ties krūtine balti.

Gyvenamas biotopas
------------------

Suaugęs baltagalvis jūrinis erelis (*Haliaeetus leucocephalus*) prie lizdo su jaunikliu
Baltagalviai jūriniai ereliai gyvena jūrų, upių, didelių ežerų pakrantėse, kur daug atviro vandens plotų ir gausu žuvies. Lizdams pasirenka senus, subrendusius spygliuočius ar kietos medienos lapuočius medžius. Jie turi būti netoli vandens telkinio, su geru apžvelgiamuoju lauku. Jautrūs žmonių veiklai, todėl gyvena retai apgyvendintuose plotuose.

Migracija
---------

Baltagalviai jūriniai ereliai dalinai migruojantys paukščiai. Gyvenantys prie vandens telkinių, kurie žiemą užšąla, migruoja į pietus, tuo tarpu gyvenantys prie neužšąlančių telkinių yra sėslūs.

Mityba
------

Baltagalvis jūrinis erelis minta daugiausia žuvimi (ypač upėtakiais, lašišomis), neretai – dvėseliena. Taip pat kartais gaudo smulkius žinduolius – kiškius, triušius, meškėnus, ondatras, elnių jauniklius, be to paukščius (ypač antinius), krabus, driežus.

Kita
----

Skrisdami pasiekia 56–70 km/h greitį. Baltagalvis jūrinis erelis yra JAV nacionalinis paukštis.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baltagalvis jūrinis erelis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Per vaizdo kamerą, tiesioginis baltagalvių jūrinių erelių poros stebėjimas lizde Archyvuota kopija 2012-03-01 iš Wayback Machine projekto.
| Baltadvario pilkapynai |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Baltadvario pilkapynaiBaltadvario pilkapynai

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°13′50″ š. pl. 25°14′30″ r. ilg.﻿ / ﻿55.23056°š. pl. 25.24167°r. ilg.﻿ / 55.23056; 25.24167Koordinatės: 55°13′50″ š. pl. 25°14′30″ r. ilg.﻿ / ﻿55.23056°š. pl. 25.24167°r. ilg.﻿ / 55.23056; 25.24167 |

 |
| Vieta | Molėtų rajonas |
| Seniūnija | Videniškių seniūnija |
| Aukštis | 0,3-2,0 m |
| Plotas | 30x20 |
| Naudotas | VI a. - VIII a. |
| Žvalgytas | 1978 m. ir 1988 |
| Tirtas | 2000-2001 m. |

**Baltadvario pilkapynai** – pilkapiai Molėtų rajono savivaldybės teritorijoje, 0, 8 km į šiaurę nuo Siesarties dešiniojo kranto, Šilo (Baltadvario) miške.

Paminklas
---------

Trys pilkapynai vienas nuo kito nutolę 70–100 m atstumu. Apie 7 ha plote rasti 82 pilkapiai. Sampilai 6–20 m skersmens ir 0,3–2 m aukščio, kai kuriuos supa duobės arba juosia grioviai, yra akmenų vainikų liekanų. Dalis pilkapių sunaikinta arba apgadinta tiesiant elektros liniją bei ariant kvartalines proskynas.

Tyrimai
-------

1978 m. ir 1988 m. žvalgomuosius tyrimus atliko Kultūros paveldo mokslinis centras. 2000–2001 m. Bronius Dakanis ištyrė pirmojo pilkapyno VI a. – VIII a. tris pilkapius. Sampilai 0,7-0,8 m aukščio, 7–9 m skersmens, kiekvieną jų supo 7 duobės (2–3 m ilgio, 1, 25-2, 5 m pločio ir iki 1 m gylio). Sampilo pagrinde (4, 5-5, 5 m skersmens) aptiktas 15–20 cm storio kultūrinis sluoksnis su degėsių liekanomis, viename pilkapyje rasta sudeginto mirusiojo kaulų, supiltų į duobę, kituose (šalia duobių) – po geležinius trinarius žąslus su grandimis galuose. Manoma, kad laidojant buvo ratu iškasamos duobės, tarp jų sudeginamas mirusysis, palaikai supilami į vieną iš duobių, o deginimo vietoje supilamas sampilas, kuris vėliau erodavo į duobes. Apie 0,4 km į pietvakarius aptiktas ketvirtas pilkapynas – 7 pilkapiai.

*Taip pat skaitykite:* Baltadvario pilis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bronius Dakanis. *Baltadvario pilkapynai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 515 psl.
*Kitos reikšmės – Varna (reikšmės).*
Balta varna
Juoda avis „normalių" avių būryje
**Balta varna** – metafora, kuria apibūdinamas nuo žmonių grupės besiskiriantis individas. Jis pasižymi kitokiomis vertybėmis, pasaulėžiūra, elgesio ar išvaizdos bruožais nuo aplinkinių, todėl šių yra vertinamas įtariai, gali susilaukti jų paniekos, nesupratingumo. Balta varna yra nepritapimo, kitoniškumo simbolis, siejamas su kančia dėl aplinkinių nesupratingumo, nesaugumo. Ši metafora kilo nuo to, kad gamtoje baltos varnos pasitaiko labai retai – tik turinčios albinizmo mutaciją. Dėl tokios savo išvaizdos šios varnos turi didesnę tikimybę tapti plėšrūnų grobiu.

Juoda avis
----------

Daugelyje kitų Europos kalbų, vietoje baltos varnos naudojama juodos avies metafora. Ji kilo nuo to, kad juodos avys, kurių juoda vilnos spalva yra recesyvinis ir retai pasitaikantis bruožas, būdavo nepageidaujamos kaimenėje kaip komerciškai nenaudingos. Dėl to dažniausiai juodi ėriukai būdavo papjaunami, o nesuprantant jų atsiradimo priežasties, laikyti velnio įsikūnijimu. Pabrėžtina, kad posakis „juoda avis" turi labiau negatyvią, atstumiančią reikšmę nei metafora „balta varna" lietuvių ar rusų kalbose. Juoda avimi vadinti iš tos giminės kilę nusikaltėliai, išdavikai, giminei priešingas politines, kultūrines pažiūras turintys jos nariai.

Psichologijoje baltos varnos (juodos avies) efektu vadinamas socialinis bruožas labiau teigiamai vertinti savos grupės narius nei grupei nepriklausančius narius. Šio efekto pavyzdys yra Hanso Kristiano Andereseno pasaka „Bjaurusis ančiukas".

Taip pat skaitykite
-------------------

* Atpirkimo ožys
* Nonkonformizmas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **Andhros istorija** |
| Andhros karalystė |
| *Maurjų imperija* |
| Satavahanų dinastija |
| Ikšvakų dinastija |
| Brihapalajanai, Anandagotrikai, Salankajanai, Višnukundinai |
| *Palavai, Čalukjai* |
| Rytų Čalukjų dinastija |
| *Čolos*, *Vakarų Čalukjai* |
| Kakatijų dinastija |
| *Dekano sultonatai, Vidžajanagara* |
| Andhra Pradešas |

**Salankajanų dinastija** – trumpalaikė dinastija, valdžiusi pajūrio teritorijas dab. Andhra Pradeše 300–440 m.

Ši dinastija pakeitė brihatpalajanų dinastiją, pasidalindama ją su anandagotrikais. Salankajanų valdomos teritorijos koncentravosi pajūryje, į šiaurę nuo Krišnos upės, kuri skyrė nuo anandagotrikų. Dinastijos sostinė buvo Vengi (dab. Neloro rajonas).

Ši dinastija valdė Tamsiaisiais amžiais, kuomet vidurio Indija buvo valdoma daugybės vietinių dinastijų. Kitos to meto Andhros dinastijos buvo brihatpalajanai, anandagotrikai, višnukundinai ir kt.

Beveik visą savo gyvavimo laikotarpį salankajanai buvo tamilų palavų dinastijos vasalai. Dinastija pasibaigė, kraštą nukariavus višnukundinams iš vakarų.
| Salantų senovės gyvenvietė |
| --- |
| Vaizdas nuo Gaidžio kalno |
| 

Salantų senovės gyvenvietėSalantų senovės gyvenvietė

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°03′12″š. pl. 21°33′39″r. ilg.﻿ / ﻿56.053416°š. pl. 21.560905°r. ilg.﻿ / 56.053416; 21.560905Koordinatės: 56°03′12″š. pl. 21°33′39″r. ilg.﻿ / ﻿56.053416°š. pl. 21.560905°r. ilg.﻿ / 56.053416; 21.560905 |

 |
| Vieta | Kretingos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Imbarės seniūnija |
| Plotas | 6,3 ha |
| Naudotas | I tūkstantmetis –  II tūkstantmečio I pusė |

**Salantų senovės gyvenvietė** yra šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Salantų miesto teritorijos pietvakariniame pakraštyje, į šiaurę nuo Žvainių pilkapyno, Salanto upės kairiajame krante. Saugotinas kultūros paveldo objektas.

Vieta
-----

Įrengta upės slėnio terasoje, kurios ilgis šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi – 460 m, o didžiausias plotis ties viduriu – 150 m. Šiaurinėje dalyje stovi elektros transformatorinė stotis, vakariniu pakraščiu praeina lauko kelias, vedantis iš miesto į ganyklas ir link Gaidžio kalno koplyčios. Teritorija apima apie 6,3 ha dydžio plotą.

Tyrimai
-------

1970 m. žvalgė Ignas Jablonskis, 2001 m. – Julius Kanarskas. Aptikta kultūrinio sluoksnio pėdsakų: suodžių, anglių, keramikos šukių, akmeninių dirbinių fragmentų.

I. Jablonskio nuomone, šioje vietoje X-XIII a. buvusi legendose minima Gaidžiūnų senovės gyvenvietė, sudeginta kryžiuočių.

Kiti padavimai ir istorijos šaltiniai liudija, kad čia buvęs Skilandžių kaimas, kurio sodybos po valakų reformos XVI a. II pusėje buvo perkeltos ant aukštumos, šalia Skilandžių (Salantų) dvaro, ir davė pradžią XVII a. atsiradusiam Salantų miestui.

Gyvenvietė datuojama I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio I puse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ignas Jablonskis. Ką mena Gaidžio kalnelis. – Švyturys – 1971 m. sausio 30 d.
2. ↑  Žvainių senovės gyvenvietė. Kultūros paveldo objekto dosjė. – Parengė Julius Kanarskas. – Salantai, 2004. – Salantų regioninio parko direkcijos paveldosaugos rankraštynas
Koordinatės: 21°36′29″š. pl. 56°03′13″r. ilg.﻿ / ﻿21.6081°š. pl. 56.0535°r. ilg.﻿ / 21.6081; 56.0535

**Salantėliai** – buvęs palivarkas šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 2 km į pietryčius nuo Salantų, Gargždelėje (Imbarės seniūnija), prie kelio  **169**  Skuodas–Plungė  ir Alkupio upelio.

Istorija
--------

Į rytus nuo Salantų miesto XVI–XIX a. plytėjo Salantų dvaro ganyklos. Pro jas ėjo senasis kelias Salantai–Plungė, prie kurio veikė Salantų parapijos kapinės. Po 1861 m. žemės reformos iš baudžiavos paleistiems valstiečiams atitekusioje ganyklų žemėje susiformavo Gargždelės kaimas, o dvarui pasilikusiai žemei administruoti XIX a. 8–9 dešimtmetyje įsteigtas palivarkas, pavadintas *Salantėliais*. 

1923 m. palivarke buvo 3 kiemai ir 9 gyventojai. Vykdant Lietuvos žemės reformą, palivarkas išparceliuotas, žemė išdalinta kumečiams ir nuo Salantų kilusiems Lietuvos kariuomenės savanoriams kūrėjams. Naujoji gyvenvietė pavadinta Perkūnkaimiu.


| Administracinis-teritorinis pavaldumas |
| --- |
| 1919–1927 m. | Salantų valsčius, Kretingos apskritis |

Gyventojai
----------


|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1902 m. ir 1923 m.** |
| **1902 m.** | **1923 m.sur.** |
| 79 | 9 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos apgyventos vietos. - Kaunas, 1925. - P. 120
2. ↑  Vyriausybės žinios - 1927 m. lapkričio 7 d. - Nr. 261. - P. 7
3. ↑  *Алфавитный списокъ населенныхъ мѣстъ Ковенской губерніи*. – Ковна, Тіпографія Губернскаго Правленія, 1903.
4. ↑  *Lietuvos apgyventos vietos: pirmojo visuotinojo Lietuvos gyventojų 1923 m. surašymo duomenys*. Kaunas: Finansų ministerija. Centralinis statistikos biūras, 1925.
| Salas |
| --- |
| **Ilgis** | 798 km |
| **Baseino plotas** | 21 300 km² |
| **Vidutinis debitas** | 9,9 m³/s |
| **Ištakos** | Kalmukija |
| **Žiotys** | Donas |
| **Šalys** | Rusija |

**Salas** (rus. *Сал*) – upė Rusijoje, Kalmukijoje ir Rostovo srityje; Dono kairysis intakas. Prasideda aukštumose į vakarus nuo Elistos. Aukštupyje teka į šiaurę ir vadinama Džurak Salu. Toliau pasuka į vakarus ir teka sausomis stepėmis. Vaga smarkiai vingiuoja. Žemupyje Dono magistraliniu kanalu į Salą tiekiamas vanduo iš Cimliansko tvenkinio. Upė skaidosi į protakas ir įteka į Doną netoli Semikarakorsko.

Pagrindiniai intakai: Didysis Gašunas, Mažoji Kuberlė, Didžioji Kuberlė (kairieji), Kara Salas (dešinysis).

Aukštupyje ir vidurupyje vasara išdžiūsta nuo 8 iki 200 dienų laikotarpiui. Poplūdis vyksta kovo-balandžio mėnesiais. Salo vanduo naudojamas drėkinimui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 365