recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Pertis Kulervas Pasijassuom. *Pertti Kullervo Paasio*** |
| --- |
|  |
| Pertis Kulervas Pasio (2009) |
| Gimė | 1939 m. sausio 2 d.Helsinkyje |
| Mirė | 2020 m. balandžio 4 d. (81 metai) |
| Tėvas | Rafaelis Pasio |
|  |
| Veikla | politologas, Suomijos politinis veikėjas |
| Partija | 1963 m. Suomijos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | 1968 m. Turku universitetas |

**Pertis Kulervas Pasijas** (suom. *Pertti Kullervo Paasio*, 1939 m. sausio 2 d. Helsinkyje – 2020 m. balandžio 4 d.) – politologas, Suomijos politinis veikėjas.

Biografija
----------

1963 m. – 1975 m. Suomijos socialdemokratų partijos (SDP) lyderio ir Suomijos premjero Rafaelio Pasio sūnus.
1968 m. baigė Turku universitetą, politologijos bakalauras.

Nuo 1957 m. SDP narys. Nuo 1978 m. SDP valdybos narys.

1975–1978 m. ir 1982–1996 m. Suomijos parlamento narys. 1987–1991 m. Suomijos socialdemokratų partijos pirmininkas.

1989–1992 m. Ministro pirmininko pavaduotojas ir užsienio reikalų ministras.

1996–2004 Europarlamento narys.
**Vytautas Žalys** (g. 1956 m. rugpjūčio 3 d. Tytuvėnuose, Kelmės raj.) – lietuvių diplomatas, valstybės tarnautojas.

Tėvas: Alfonsas Žalys.

Biografija
----------

1974 m. baigė Klaipėdos K. Donelaičio vidurinę mokyklą, 1979 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą. 1985–1988 m. studijavo Lietuvos Mokslų akademijos Istorijos instituto aspirantūroje.

1992–1993 m. buvo Lietuvos istorijos instituto direktoriaus pavaduotojas. 1993 m. perėjo į diplomatinę tarnybą, iki 1995 m. buvo Lietuvos ambasados JAV 1-asis sekretorius, 1995–1997 m. – ambasados patarėjas.

1997–1999 m. dirbo Lietuvos užsienio reikalų ministerijos Užsienio politikos planavimo skyriaus I sekretoriumi, redagavo žurnalą „Lithuanian Foreign Policy Review", dėstė Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institute.

1999–2001 m. buvo URM Azijos, Afrikos ir Okeanijos šalių skyriaus vedėju. 2001–2005 m. Lietuvos generalinis konsulas Kaliningrade. 2005–2006 m. URM Rytų Europos ir Vidurinės Azijos departamento direktorius.

2006–2009 m. Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Moldovos Respublikoje. Grįžęs į Lietuvą dirbo URM Administracinio departamento ambasadoriumi ypatingiems pavedimams.

2012 m. liepos 17 d. paskirtas Lietuvos ambasadoriumi Kanadoje. Šiose pareigose dirbo iki 2016 m. liepos 14 d. Nuo 2016 m. vasaros URM Spaudos ir informacijos departamento ambasadorius ypatingiems pavedimams.

Apdovanojimai
-------------

* 2003 – Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžius
* 2009 – Moldovos „Garbės ordinas"..

Papildoma informacija
---------------------

* Lietuvos Respublikos nepaprastasis ir įgaliotąsis ambasadorius (2012 m.).
* Knygų „Ringen um Identität" (1993), „Irklais per Baltijos jūrą" (2000), „Lietuvos diplomatijos istorija" (I t. 2007, II tomo I ir II dalys 2012) autorius, „Lithuania in European Politics" (1997, 1998) bendraautoris; "Lietuvos diplomatija XX a." (1999) vienas iš sudarytojų.
* Pirmą kartą pasaulio jūreivystės istorijoje kartu su A. Skurvydu ir V. Germanavičiumi irkline kanoja perplaukė Baltijos jūrą maršrutu Palanga–Kalmaras (1999)..

Nuorodos
--------

* V.Žalys:„Buvau, esu ir liksiu klaipėdietis"

Šaltiniai
---------

1. ↑  Prezidentė įteikė skiriamuosius raštus Lietuvos ambasadoriui Kanadoje[neveikianti nuoroda] (www.president.lt inf.)
2. ↑  [neveikianti nuoroda] (Ambasados Moldovoje inf.)
3. ↑  Žalys Vytautas[neveikianti nuoroda]. Kas yra Kas Lietuvoje. Auksinis Tūkstantmečio leidimas. Neolitas, 2009.

  


| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:**Viktoras Baublys(rezidavo Kijeve)** | **Lietuvos ambasadorius Moldovos Respublikoje** 2006 - 2009 m. | Po to:**Violeta Motulaitė** |
| Prieš tai:**Gintė Damušytė** | **Lietuvos ambasadorius Kanadoje** 2012 - 2016 m. | Po to:**Darius Pranckevičius** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Vytautas Šumakaris** |
| --- |
| Gimė | 1933 m. birželio 19 d.Bučiūnai, Vilkaviškio rajonas |
| Mirė | 1999 m. (~66 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Karveliškių kapinėse |
| Sutuoktinis (-ė) | Laima |
| Vaikai | Dainius, Rita, Vytautė |
|  |
| Veikla | inžinierius, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1989 m. Lietuvos demokratinė darbo partija |
|  |
| Alma mater | 1958 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Vytautas Šumakaris** (1933 m. birželio 19 d. Bučiūnai, Vilkaviškio raj. – 1999 m. Vilnius) – inžinierius, Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1958 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius mechanikas. 1958 m. Vilniaus žemės ūkio mašinų gamyklos „Neris" meistras, vyresnysis meistras, technologas, cecho viršininkas, nuo 1961 m. – vyriausiasis inžinierius, 1967–1992 m. šios įmonės generalinis direktorius. 1992–1996 m. Seimo narys.

1961–1989 m. SSKP narys, 1989 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys. Žmona Laima, sūnus Dainius, dukros Rita ir Vytautė. Palaidotas Karveliškių kapinėse.
**Elvyra Dulaitienė-Glemžaitė** (1893 m. rugsėjo 19 d. Kupiškyje – 1958 m. liepos 15 d. Kaune) – Lietuvos pedagogė, etnografė, kraštotyrininkė.

Biografija
----------

Jauniausia iš seserų taip pat kraštotyrininkių (Stefanijos Glemžaitės ir Mikalinos Glemžaitės).

1911 m. baigė dviklasę Kupiškio mokyklą ir išvyko į Peterburgą. Mokėsi Šv. Kotrynos gimnazijoje. 1915–1919 m. mokytojavo Rusijoje, lankė pedagoginius kursus, įgijo pradinių klasių mokytojos cenzą. Grįžusi į Lietuvą dirbo įvairiose mokyklose. Su seserimi M. Glemžaite parengė darbą *Kupiškio apylinkės kaimiečių rūbai vilkėti XIX a. antroje pusėje* (1948).

Sudarė etnografinės, tautosakinės ir istorinės medžiagos rinkinį „Kupiškėnų senovė: etnografija ir tautosaka" (Vilnius. Valstybinė grožinės literatūros l-kla, 1958 m.), kuriame aprašyta XIX a. antrosios pusės ir XX a. pradžios Kupiškio apylinkių valstiečių materialinė kultūra, buitis, papročiai bei visuomeninis gyvenimas. Daug kraštotyrinės ir etnografinės medžiagos perdavė Kupiškio ir kitiems muziejams.

Elvyra Glemžaitė-Dulaitienė palaidota Kupiškyje. 1997 m. kraštotyrininkių seserų Elvyros, Stefanijos Glemžaičių ir Mikalinos Glemžaitės kapas, esantis Kupiškio miesto kapinėse, įtrauktas į Kultūros vertybių registrą (u. k. 16918), 2005 m. pripažinta valstybės saugoma kultūros vertybe.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vacys Milius. *Elvyra Dulaitienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 193 psl.

Nuorodos
--------

* „NORĖJO, KAD ŽINOTŲ, KAIP GIMTINĖJE GYVENTA"
**Elvis Stuglis**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Elvis Stuglis |
| Gimimo data | 1993 m. liepos 4 d. (29 metai) |
| Gimimo vieta | Latvija |
| Ūgis | 192 cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FK RFS |
| **Numeris** | nežinoma |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2010  2011–2014  2014  2014–2018  2018–2020  2021– | JFK Olimps/RFS  FC Skonto  Metta/LU  FK Spartaks Jūrmala  Riga FC  FK RFS | 020 00(4)012 00(1)015 00(3)067 0(11)057 0(11)047 00(9) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2020– | Latvija Latvija | 9 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. sausio 30 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2023 m. sausio 30 d.. |

**Elvis Stuglis** (*Elvis Stuglis*; g. 1993 m. liepos 4 d.) – Latvijos futbolininkas, gynėjas.

Buvo kviečiamas į įvairaus amžiaus Latvijos jaunimo rinktines, o nuo 2020 m. atstovavo Latvijos nacionalinei rinktinei.

Karjera
-------

Rungtyniavo Latvijoje. Nuo 2010 m. priklausė JFK Olimps. 

2011 m. perėjo į FC Skonto. Įsitvirtinti pagrindinėje sudėtyje nepavyko.

2014 m. pirmoje sezono pusėje rungtyniavo Metta/LU. 

2014 m. vasarą perėjo į Jūrmalos „Spartaks". 2016 ir 2017 m. tapo čempionu.

Nuo 2018 m. atstovavo Riga FC. 2018, 2019, 2020 m. tapo čempionu.

Nuo 2021 m. priklausė FK RFS. 2021 m. tapo čempionu.

Latvijos rinktinė
-----------------

2020 m. spalio 7 d. įvyko žaidėjo debiutas nacionalinėje rinktinėje draugiškose rungtynėse prieš Juodkalniją, kurios baigėsi lygiosiomis 1:1.

Pasiekimai
----------

### Klubiniai pasiekimai

Virslyga (3)
su Riga FC: 2018, 2019, 2020 m.
su Jūrmalos „Spartaks": 2016, 2017 m.
su FK RFS: 2021 m.
Latvijos futbolo taurė (1)
su Riga FC: 2018 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Latvijos rinktinės narys Elvis Stuglis
2. ↑  Montenegro vs. Latvia 2020-10-07

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* SOFASCORE
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
**Vaidotas Juozas Lygutas** (1947 m. spalio 9 d. Didžiųjų Mostaičių k. Plungės r.), muzikos pedagogas ir chorvedys.

Biografija
----------

1955–1967 mokėsi Kulių vidurinėje mokykloje, savarankiškai išmoko groti armonika ir akordeonu, dalyvavo užklasinėje veikloje. 1967–1971 muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (diriguoti mokė B. Razauskienė), dainavo choro studijoje ir vokaliniuose ansambliuose, mokėsi groti klarnetu (dėst. G. Pamakštys). Savaitgaliais vargonininkavo Aleksandravėlės (Rokiškio r.) bažnyčioje. Artimai bendravo su kunigu Vaclovu Ramanausku, jo skatinamas kūrė giesmes, parašė „Gedulingas Mišias" balsui ir vargonams.

1971 rudenį pradėjo mokytojauti Plungės 3-ojoje vidurinėje mokykloje, bet netrukus buvo pašauktas į sovietinę armiją. Atlikęs karinę tarnybą, ėmė mokytojauti sustiprinto muzikos mokymo Šiaulių 12-ojoje vidurinėje mokykloje, 1979–1981 buvo direktoriaus pavaduotojas muzikinio ugdymo reikalams. Rengė eksperimentines programas, vedė parodomąsias pamokas, vadovavo muzikos mokytojų metodiniam darbui. 1974 mokykloje suorganizavo vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį chorą (60 dalyvių), dalyvavo su juo koncertuose, parengė jį 1977 respublikinei moksleivių dainų šventei; 1979 mokyklinių chorų varžybose jis laimėjo antrąją vietą, dainavo 1981 moksleivių spartakiados atidarymo iškilmėse Vilniuje. Chorvedys taip pat vadovavo vokaliniams ansambliams ir jauniesiems solistams, kurių keletas tapo „Dainų dainelės" konkursų laureatais. Mokytojo darbu susidomėjo režisierius V. Levinas ir pakvietė sukurti mokytojo vaidmenį meniniame filme „Kur tu, Bagira"(1976).

Nuo 1982 V. Lygutas – Šiaulių pedagoginio instituto Muzikos katedros vyr. dėstytojas, nuo 1992 docentas, 1995–1996 buvo Muzikos katedros vedėjas.

Nuo 1987 studentų mišriojo choro „Studium" vokalo pedagogas, nuo 1988 kartu su G. Ramanausku Šiaulių trikotažo fabriko „Verpstas" moterų choro vadovas. Choras surengė koncertų, dalyvavo konkursuose, parengtas 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei Vilniuje. 1984–1985 V. Lygutas vargonininkavo Šaiulių Švč. Marijos Nekalto Prasidėjimo bažnyčioje, su mišriuoju choru parengė keletą religinių kūrinių programų, sukūrė giesmių ir „Švč. Marijos Mišias". 1974–1987 dainavo kameriniame „Polifonijos" chore.

Produktyvi V. Lyguto mokslinė veikla. Kartu su E. Balčyčiu parengė muzikos vadovėlius bendrojo lavinimo mokyklos VII ir VIII klasėms, parašė muzikos metodinių darbų, nemaža mokslinių straipsnių ir paskelbė apie 100 įvairių publikacijų, skaito pranešimus mokslinėse konferencijose, respublikiniuose ir regioniniuose muzikos mokytojų kursuose. Pasižymi ir kaip kompozitorius. Jo dainos atliekamos koncertuose ir „Dainų danelės" konkursuose, įtrauktos į muzikos vadovėlius ir mokymo priemones. Sukūrė operas vaikams „Du gaideliai" ir „Grybų karas", miuziklą „Tai nutiko", surengė 15 autorinių koncertų. Yra Lietuvos muzikų draugijos narys.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Povilas Dobkevičius** |
| --- |
| Gimė | 1947 m. sausio 18 d. (76 metai)Kaune |
|  |
| Veikla | Lietuvos dailininkas vitražistas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus dailės institutas |

**Povilas Dobkevičius** (g. 1947 m. sausio 18 d. Kaune) – Lietuvos dailininkas vitražistas.

Biografija
----------

Mokėsi Vilniaus M.K.Čiurlionio meno mokykloje. 1973 m. baigė monumentaliąją dekoratyvinę tapybą Vilniaus dailės institute, vadovas Algimantas Stoškus. Baigęs institutą liko dirbti tapybos katedroje, bet buvo paimtas į armiją. 1975-2000 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytojas.

Lietuvos dailininkų sąjungos, Lietuvos aklųjų ir silpnaregių sąjungos narys.

Kūryba
------

Nuo 1973 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Švedija, Olandija). Svarbesni sukurti darbai Šiauliuose: P.Višinskio viešojoje bibliotekoje freska „Metraštininkas" (su J. Dobkevičiene, 1979 m.), vitražai Valstybiniame banke (1981 m. vandalų sunaikintas), 13 vitražų Vandentiekio bokšte (1986 m.), kavinėje „Saulutė" (1988 m. vandalų sunaikintas), Verslo mokymo centre (1998 m.), Lietuvos aklųjų bibliotekos Šiaulių skyriuje (2006 m.) ir kt. Tapybos darbą „Zapyškis" (tempera, 1974-1975 m.) saugo Lietuvos dailės muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Povilas Dobkevičius. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
**Elzė Jankutė** (1894 m. liepos 16 d. Bitėnuose (dab. Pagėgių savivaldybė) – 1985 m. rugsėjo 9 d. Toronte, Kanada) – Mažosios Lietuvos kultūros veikėja, tautosakos rinkėja.

Biografija
----------

Gimė Anės Puknytės ir *Mažosios Lietuvos patriarchu* vadinamo Martyno Jankaus šeimoje. Tarp aštuonių vaikų Elzė buvo vyriausia. 1913 m. mirus motinai, jai teko perimti ūkio šeimininkės pareigas. Kai prasidėjo Pirmasis pasaulinis karas, Pagėgių kraštą užėmė carinės Rusijos kariuomenė ir daug vietinių gyventojų deportavo į Rusiją. Iš tremties Samaros gubernijoje Jankų šeima grįžo 1918 m. be brolio Endriaus ir senelio Martyno, kurie ten mirė (brolis Nikas buvo žuvęs fronte).

Tėvas M.Jankus įsitraukė į Klaipėdos krašto prijungimo prie Didžiosios Lietuvos judėjimą, buvo išrinktas į Vyriausiąjį Mažosios Lietuvos gelbėjimo komitetą. Kilus Klaipėdos sukilimui, jame dalyvavo ir Elzė Jankutė – buvo atsakinga už ginklų tiekimą sukilėliams.

Kai Nemuno dešiniajame krante esanti Mažosios Lietuvos teritorija įėjo į Lietuvos Respublikos sudėtį, Bitėnų kaimas tapo nepaprastai populiarus – visi skubėjo aplankyti garsųjį visuomenės veikėją Martyną Jankų. Svečių priėmimu rūpinosi E.Jankutė. Laisvalaikiu ji rinko senas Nemuno žvejų dainas, dalį jų įdainavo į magnetofono juostelę Švietimo ministerijoje. Elzė Jankutė krašte organizuodavo Motinos dienos minėjimus, priklausė Šaulių sąjungai. 

Antrojo pasaulinio karo pabaigoje, 1944 m. Jankų šeima paliko Bitėnus ir persikėlė į Šiaurės Vokietiją. Flensburge 1946 m. mirė tėvas, vėliau brolis Martynas. Likę gyvi Jankai nusprendė emigruoti į Šiaurės Ameriką: sesuo Urtė apsigyveno JAV, o Elzė Jankutė su broliu Kristupu ir seserimi Ede 1951 m. atplaukė į Kanadą. Šioje šalyje E.Jankutė taip pat aktyviai įsitraukė į visuomeninę veiklą: išrinkta *Mažosios Lietuvos rezistencinio sąjūdžio* Toronto skyriaus vicepirmininkė, *Lietuvių evangelikų moterų draugijos* pirmininke, ilgus metus vadovavo *Mažosios Lietuvos moterų rateliui*.

Įvertinimas
-----------

* Klaipėdos išvadavimo medalis
* Šaulių žvaigždė
* Broktono M.Jankaus šaulių būrio garbės narė
* Toronto Vl.Putvinskio–Pūtvio šaulių būrio garbės narė
* *Kanados lietuvių evangelikų moterų draugijos* garbės pirmininkė

Šaltiniai
---------

* R.Liormanas. *M.Lietuvos kovotojo dukra Elzė Jankutė*[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* Elzė Jankutė nuotraukose // Klaipėdos universiteto rink.[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Vaidringasvok. *Waidring* |
| --- |
|        |
|  |
|  |
| 

VaidringasVaidringas

47°34′00″ š. pl. 12°34′00″ r. ilg.﻿ / ﻿47.56667°š. pl. 12.56667°r. ilg.﻿ / 47.56667; 12.56667﻿ (Vaidringas)Koordinatės: 47°34′00″ š. pl. 12°34′00″ r. ilg.﻿ / ﻿47.56667°š. pl. 12.56667°r. ilg.﻿ / 47.56667; 12.56667﻿ (Vaidringas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Austrijos vėliava Austrija |
| **Žemė** | Tirolio žemė |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 1 858  |

**Vaidringas** – gyvenvietė vakarinėje Austrijoje, *Loferer Steinberge* kalnų papėdėje, Kicbiuhelio apylinkėje, šalia Bavarijos, Zalcburgo žemės ir Tirolio sienos. Kartu su Fiberbruno, Hochfilceno, Sankt Jakobo ir Sankt Ulricho gyvenvietėmis sudaro Pilerzėtalio turizmo susivienijimą.

Savivaldybės (*Gemeiderat*) taryboje yra 13 narių. 4 nariai priklauso *Wir für Waidring* grupei, 4 – *Waidring Aktiv* grupei, 3 išrinkti nepartinių sąraše, 2 sociademokratų partijos nariai.

Istorija
--------

Waidring
Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1147 m. kaip *Waitheringen*.

Herbas
------

Vaidringo herbas – trys raudonos spalvos į apačią siaurėjantys laipteliai juodame fone. Herbas kilęs nuo Oto fon Valcheno (*Otto von Walchen*), kuriam priklausė Vaidringo kaimas, antspaudo. 1297 m. kaimą iš Oto fon Valcheno dukters ir jos vyro fon Froindsbergo (*von Freundsberg*) nupirko Zalcburgo arkivyskupas Konradas (*Konrad IV. von Fohnsdorf*). Oto fon Valcheno antspaudai išlikę ant dviejų dokumentų iš 1272 m. liepos 12 d. ir 1273 m. rugsėjo 29 d. kurie saugomi Austrijos valstybiniame archyve.
| **Arūnas Karlonas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1979 m. sausio 15 d. (44 metai)Kaune |
| Sutuoktinis (-ė) | Aušra |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Kauno rajono politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Naujoji sąjunga2011 m. Darbo partija |
|  |
| Alma mater | 2001 m. Vytauto Didžiojo universitetas |

**Arūnas Karlonas** (g. 1979 m. sausio 15 d. Kaune) – Lietuvos ir Kauno rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Baigė Domeikavos vidurinę mokyklą. 2001 m. Vytauto Didžiojo universitete baigė viešąjį administravimą, bakalauras, 2003 m. magistras.

1999 m. draudimo agentas. 2000–2003 m. Kauno rajono Domeikavos seniūnijos seniūnas. 2003–2010 m. Kauno apskrities viršininko administracijos Regioninės plėtros departamento direktorius. 2010–2015 m. Mokslo, inovacijų ir technologijų agentūros direktorius. Nuo 2015 m. Lietuvos Respublikos komercijos atašė Kinijoje ir Korėjai, Vietnamui, Mongolijai.

2003 m. ir nuo 2007 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys.

Iki 2011 m. Naujosios sąjungos (socialliberalai), nuo 2011 m. Darbo partijos narys.

Vytauto Didžiojo universiteto tautinių šokių ansamblio „Žilvitis" narys. Sutuoktinė Aušra.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Naujoji sąjunga (socialliberalai) – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-12-16 iš Wayback Machine projekto.
**Arūnas Bukantis** (g. 1961 m. gruodžio 5 d. Smilgiai Šakių raj.) – geografas, meteorologas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1984 m. baigė Vilniaus universitetą. 1988–1990 m. studijavo aspirantūroje Sankt-Peterburgo Vyriausioje Geofizikos observatorijoje. 1992 m. fizinių mokslų daktaras. 2004 m. Vilniaus universitete atliko habilitacijos procedūrą fizinių mokslų srityje geografijos kryptyje: habilitacijai pateikta mokslo darbų apžvalga „Lietuvos klimato genezė ir kaita".

Nuo 1984 m. Vilniaus universiteto inžinierius meteorologas, nuo 1991 m. dėstytojas; nuo 1994 m. docentas. Nuo 2004 m. Hidrologijos ir klimatologijos katedros vedėjas, profesorius. 1992–2002 m. ir Geografijos instituto (nuo 2002 m. Geologijos ir geografijos institutas) Klimatologijos sektoriaus vadovas, 2003–2004 m. vyresnysis mokslo darbuotojas.

Mokslinė veikla
---------------

Moksliniai tyrimai iš taikomosios meteorologijos, klimatologijos (klimato svyravimai). Visuotinės lietuvių enciklopedijos staipsnių autorius.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos klimatas, vadovėlis aukštosioms mokykloms, 1994 m.
* Neįprasti gamtos reiškiniai Lietuvos žemėse XI–XX amžiuose, monografija, 1997 m.
* Klimato elementų kintamumas Lietuvos teritorijoje, monografija, su kitais, 1998 m.
* Klimato svyravimų poveikis fiziniams geografiniams procesams Lietuvoje, su kitais, 2001 m.
* Atmosferos reiškinių stebėjimai, metodinė priemonė, 2009 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  PROF. DR. ARŪNAS BUKANTIS Archyvuota kopija 2008-12-01 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Arūnas Bukantis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 580 psl.
Koordinatės: 8°16′42″ š. pl. 2°14′9″ v. ilg.﻿ / ﻿8.27833°š. pl. 2.23583°r. ilg.﻿ / 8.27833; 2.23583

Bui užtvankos tvenkinys
**Bui užtvanka** (angl. *Bui Dam*) – hidrotechninis statinys ant Juodosios Voltos upės, Ganoje, Bui tarpeklyje, pasienyje tarp Šiaurės ir Brongų–Ahafų regionų. Tai bendras Ganos vyriausybės ir Kinijos statybos bendrovės „Sino Hydro" projektas.

Tai antra pagal galingumą šalies hidroelektrinė, po Akosombo HE. Patvenkus upę susidarė tvenkinys, kuris užtvindė apie 20 % Bui nacionalinio parko teritorijos, o tai turėjo įtakos didžiųjų hipopotamų ir kitų laukinių gyvūnų buveinėms. Taip pat buvo iškeldinta 1216 žmonių.

Istorija
--------

Besilankydamas Bui tarpeklyje 1925 m. britų-australų geologas ir gamtininkas Albertas Ernestas Kitsonas (*Albert Ernest Kitson*) sumanė šioje vietoje pastatyti užtvanką. Statybos planas jai rengtas nuo pat XX a. 7-ojo dešimtmečio.

Užtvankos statybos darbai pradėti 2009 m. gruodį. Statybos sąnaudos sudarė 622 mln. JAV dolerių. Pirmasis generatorius energiją pagamino 2013 m. gegužės 3 d. užtvanka pilnai atidaryta tų pačių metų gruodžio mėn.

Charakteristikos
----------------

Tai betoninės konstrukcijos užtvanka. Nuo pamatų jos aukštis siekia 108 m, o nuo upės dugno – 90 m. Užtvankos keteros ilgis yra 492,5 m, ji iškilusi 185 m virš jūros lygio. Visos konstrukcijos tūris 1 000 000 m³. Užtvanka turi penkis šliuzus. Slenksčiai geba išpumpuoti 10 450 m³/s vandens.

Užtvankos tvenkinio tūris 12 570 000 000 m³. Plotas didžiausiame vandens lygyje siekia 444 km², mažiausiame – 288 km². Didžiausias gylis – 88 m. Ilgis – vidutiniškai 40 km.

Hidroelektrinė turi tris 133 MW galios Frensio turbinas-generatorius, kurioms vandenį tiekia trys šliuzo uždoriai, iš kurių kiekvienas yra 15 m skersmens. Bendra elektrinės galia siekia 400 MW.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bui užtvanka** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Bui Power Authority: Background of the Bui Resettlement Archyvuota kopija 2011-07-24 iš Wayback Machine projekto.. Nuoroda tikrinta 2011-05-07.
2. ↑
3. ↑  „Ghana: Bui Dam Comes Alive - Ghana Energy Problems Now Over". All Africa. 2014-12-11. Nuoroda tikrinta 2014-12-11.
4. 1 2 3  Environmental Resources Management (ERM):Environmental and Social Impact Assessment of the Bui Hydropower Project Archyvuota kopija 2012-03-08 iš Wayback Machine projekto. Final Report 2007/01, Economic Community of West African States (ECOWAS). Nuoroda tikrinta 2011-05-07.
| Elías Viñoles |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Raúl Elías Viñoles |
|  |
| Gimė | 1988 m. spalio 21 d. (32 metai), Argentina |
|  |
| Šalis |  Argentina |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
| José Fernández(Sos mi vida, 2006 m.) |
| Apdovanojimai |
| 2006 m. *Clarin Awards* apdovanojimas už geriausią naują aktorių (seriale "Sos mi vida") |

**Raúl Elías Viñoles** (g. 1988 m. spalio 21 d. Buenos Airės, Argentina) – Argentinos aktorius, gavęs *Clarin Awarded* apdovanojimą.

Karjera
-------

Elias pradėjo lankyti vaidybos pamakas sulaukęs dešimties. Jo pirmas debiutas televizijoje buvo pauglių muilo operoje "Rebelde Way", bet čia jis suvaidino tik epizodinį vaidmenį. O pirmas vaidmuo filme "Familia Rodante", 2004 metais.

2005 m. jis suvaidino pirmają rimtą *Bruno Sampardi* rolę seriale "1/2 Falta". 2006 m. suvaidino *José Fernández* personažą telenovelėje "Sos mi vida" su Natalia Oreiro ir Facundo Arana. Vaidindamas šiame seriale gavo *Clarin Award* apdovanojimą.

2006 m. gavo pirmąjį pagrindinį vaidmenį: *Romeo*, seriale "Romeo y Julieta" pagal William Shakespeare'o dramą "Romeo ir Juliette".

2008 m. vėl gavo vieną iš pagrindinių vaidmenų telenovelėje "Atraccion x 4"su Luisana Lopilato, Camila Bordonaba ir Rodrigo Guirao Díaz. Šiame seriale įrašė dvi savo dainas ir nusufilmavo jų vaizdo klipuose.

Taip pat gavo vaidmenį filmę "Toda la Gente Sola", kuris pasirodys 2009 m.

Filmografija
------------

### Serialai

| Metai | Pavadinimas | Vaidmuo | Žanras |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002–2003 | "Rebelde Way" | Cameo | TV serialas |
| 2005 | "1/2 Falta" | Bruno Sampardi | TV serialas |
| 2006 | "Sos mi vida" | José Fernández | TV serialas |
| 2007 | "Romeo y Julieta" | Romeo | TV serialas |
| 2008 | "Atraccion x 4" | Keto Milhojas | TV serialas |

### Filmai

| Metai | Pavadinimas | Vaidmuo | Žanras |
| --- | --- | --- | --- |
| 2004 | "Familia Rodante" | Gustavo | Kino filamas |
| 2009 | "Toda la Gente Sola" | Damián | Kino filmas |

Apdovanojimai
-------------

* 2006 m. *Clarin Awards* apdovanojimas už geriausią naują aktorių (seriale "Sos mi vida")

Įrašų sarašas
-------------

### Garso takeliai

* 2007: Romeo y Julieta
* 2008 - 2009: Atraccion x 4

Solinių dainų video klipai
--------------------------

* 2007: Amor prohibido (su Brenda Gandini)
* 2009: Tuyo
| **Clitocybe tornata** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Baltikiniai  *( Tricholomataceae)* |
| Gentis: | Tauriabudė  *( Clitocybe)* |
| Rūšis: | Aršioji tauriabudė  *( Clitocybe tornata)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Aršioji tauriabudė** (lot. *Clitocybe tornata*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, tauriabudžių (*Clitocybe*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Mišrieji, spygliuočių, lapuočių miškai, krūmokšniai, tarp žolių.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kepurėlė paplokščia, su pilka, balta apnaša, lyg miltuota.

Vaisiakūniai nedideli. Kepurėlė 3–6 cm skersmens, iškiliai paplokščia ar net šiek tiek įdubusi, matinė, su pilkšva apnaša, balsva, pilkkšvai gelsva, koncentriškai suaižėjusi. Lakšteliai siauri, tankūs, pilkšvai gelsvi, priaugtiniai ar nedaug nuaugtiniai. Kotas 2–5×0,5–0,8 cm, kietas, baltas, senas - rusvas. Trama plona, blyškiai rusva, švelnaus skonio, belvapė. Sporos 4–5×2–3,5 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai pilkšvi, pilkšvai gelsvi, kepurėlė suaižėjusi, sporos mažos.

Auga pavieniui, grupelėmis. Nevalgoma ar net silpnai nuodinga, nes turi muskarino. Nereta. Panaši į baltos spalvos pievagrybius, bet jos lakšteliai gelsvi.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 118 psl.
| **Arūnas Gibieža** |
| --- |
| Gimė | 1989 m. spalio 25 d. (33 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | Sportininkas |
| Sritis | Motoakrobatika |
|  |
| Žinomas (-a) už | Europos čempionas, savo vardo taurės steigėjas |

**Arūnas Gibieža** (g. 1989 m. spalio 25 d. vilniuje) – Lietuvos sportininkas, motociklininkas, daugelio tarptautinių turnyrų nugalėtojas, Europos motoakrobatikos čempionas. Motoakrobatas yra įsteigęs savo vardo taurę ir taip skatina šios sporto šakos vystymąsi Lietuvoje. Atstovauja sporto klubui „Aras Freestyle".

Biografija
----------

A. Gibieža motociklais susidomėjo vaikystėje. Dešimtmetis jau važiavo motoroleriu. Šešiolikos metų pradėjo dalyvauti varžybose, kai įsigijo savo pirmąjį motociklą Yamaha R6. Važiavo lenktynių trasose Baltijos šalyse ir Europoje. Nusipirkęs antrąjį motociklą Suzuki GSX600R, ėmė varžytis motoakrobatikos (*stunt riding*) rungtyse. Laimėjęs daugybę tarptautinių turnyrų, buvo pastebėtas Austrijos kompanijos „RedBull" ir tapo jos atletu. Motoakrobatas A. Gibieža yra vienas iš trijų Lietuvos sportininkų, kuriuos taip skatina tobulėti „RedBull". Su kompanijos nariais dalyvauja tarptautiniuose turnyruose.

„Aras Freestyle" motociklas – 636 m³ variklį turintis, 2004-aisiais pagamintas „Kawasaki ZX6R", vėliau atnaujintas „Racetech" dirbtuvėse. Žinomiausi sportininko triukai: *„Watchtower", „Switchback Wheelie", „Head Stand", „Superman", „360 kangaroo stoppie"*. Vienas unikaliausių, nepakartotų pasaulyje, – *„Unicycle no handers"*, kai balansuodamas ant motociklo galinio rato, A. Gibieža užsiropščia ant jo vairo ir, rankomis jo neliesdamas, sugeba suktis ratu.

Sportininkas pats pilnai išlaiko save iškovotų prizų dėka. Iš pavienių entuziastų gauna tepalų, padangų, specialią aprangą, tačiau valdžios nėra remiamas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Arūnas Gibieža Europos motociklų akrobatikos čempionu
2. ↑  Vienas geriausių pasaulio motoakrobatų Arūnas Gibieža stebins žiūrovus Archyvuota kopija 2015-04-15 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Indai pamišo dėl su D. Coulthardu pasirodžiusio lietuvio Archyvuota kopija 2015-04-08 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Arūnas Gibieža parodė triuką, kurio nemoka niekas kitas pasaulyje
5. ↑  A.Gibieža: motoakrobatikos pasaulio unikumas iš Lietuvos

Nuorodos
--------

* „RedBull" kompanijos narys Arūnas Gibieža Archyvuota kopija 2015-04-19 iš Wayback Machine projekto.
**Arūnas Gineitis** (g. 1939 m. birželio 3 d. Kaune) – Lietuvos biochemikas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

Gimė teisininko ir pedagogės šeimoje. Sudėtingu pokario laukotarpiu gyveno Telšiuose, nuo 1951 m. – Vilniuje. Pradėjo mokyklą lankyti Telšiuose, vėliau mokėsi Vilniaus A. Vienuolio, o baigė S. Nėries vidurinę mokyklą. Studijoms pasirinko Vilniaus valstybinio universiteto Medicinos fakuletą, tačiau būdamas ketvirtame kurse pradėjo studijuoti dar ir Chemijos fakultete. Studijuodamas VU Chemijos fakultete dirbo Vilniaus medicinos mokykloje.

1962 m. baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą, 1965 m. – Chemijos fakultetą.

Baigęs universitetą Arūnas Gineitis išvyko į Leningradą (Sankt Peterburgą), įstojo į SSRS mokslų akademijos Citologijos instituto aspirantūrą, ją baigęs 1969 m. apgynė disertaciją, įgydamas gamtos mokslų (citologija) kandidato (dabar – daktaro) laipsnį, 1987 m. SSRS mokslų akademijos Vystymosi biologijos institute apgynė daktaro (dabar – habilituoto mokslų daktaro) disertaciją (ląstelės biologija ir embriologija).
1970–2002 m. dirbo Biochemijos institute,1989–1992 m. instituto direktoriaus pavaduotojas mokslui. 1986–2002 m. Vystymosi biologijos laboratorijos vedėjas. 1976 m. ir 1983 m. dirbo Sofijos molekulinės biologijos institute, 1989–1990 m. – Montanos (JAV), 1992–1998 m. – Umea (Švedija), 1999–2003 m. – Kalifornijos (JAV) universitete.1987 m. biologijos mokslų daktaras.

Moksliniai darbai publikuoti 51-ame straipsnyje.

Mokslinių tyrimų sritis – chromatino baltymai, veliau kraujo ląstelių diferenciacijos ir piktybinio augimo (leukozės) molekuliniai mechanizmai.

Bibliografija
-------------

* Chromatino baltymai, monografija, 1988 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Arūnas Gineitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 669 psl.
Koordinatės: 55°31′17″š. pl. 25°58′05″r. ilg.﻿ / ﻿55.521272°š. pl. 25.968137°r. ilg.﻿ / 55.521272; 25.968137


|  Nečėnų Švč. Dievo Motinos Gimimo sentikių cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Храм во имя Рожества Пресвятой Богородицы |
| **Savivaldybė** | Utenos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Nečėnai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |

**Nečėnų sentikių cerkvė** – rusų sentikių maldos namai Utenos rajone, Daugailių seniūnijoje, Nečėnų kaime, apie 13 km į pietryčius nuo Daugailių. Veikiantys per didžiąsias sentikių šventes. Maldykla medinė, stačiakampė.

Nečėnai – nykstantis sentikių kaimas, kuriame nuolat gyvena vos keli žmonės. 2000 m. duomenimis, čia gyveno Eugenijaus Babachino (1), Varvaros Babachinos (1), Jakovo Kuznecovo (1), Jono Kuznecovo (2), Feonijos Šerstobajevos (1) ir Sergejaus Šeštakovo (1) šeimos.

Yra vietos sentikių bendruomenės (*Нечанская староверческая религиозная община* ) prižiūrimos kapinės. Jos veikiančios, tvarkingos, užima 0,20 ha plotą. Yra lygioje vietoje, apjuostos mišku. Apaugusios retu mišku. Daug betoninių ir teracinių paminklų.

Maldos namai 2015 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2017-03-15 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
* Nečėnų sentikių religinė bendruomenė
* Lietuvos sentikių kultūros paveldas Archyvuota kopija 2014-04-23 iš Wayback Machine projekto.
Mantas Jankavičius Tado Blindos vaidmenyje
**Vaidmuo** – aktoriaus ar kito atlikėjo vaidinamas personažas spektakliuose teatre, kine, cirke, operoje, balete ir pan. Atlieka konkretų režisieriaus iškeltą tikslą, įkūnija pasirodyme reikalingą vaizdinį.

Kūryba
------

Aktoriai dažniausiai susipažinę su vaidmens kūrimo būdais (teatrinėmis mokyklomis). Pagal Konstantiną Stanislavskį (Stanislavskio sistema), vaidmens kūrimas yra nuolatinis aktoriaus pasirengimas ir darbas su savimi, paremtas kūryba ir išgyvenimais. Bertoldas Brechtas Stanislavskio teorijas laikė mistinėmis, žavėjosi Pekino opera bei kinų aktorių gebėjimu sukurti atstumą tarp savęs ir kuriamo personažo. Pagal B. Brechtą, tekstas ir gestas, šokis ir žodis veikia kartu. Svarbus prancūzų teatro pedagogas Charles Dullin labiausiai vertino improvizacinius sugebėjimus, kūrybinį aistringumą, nuoširdumą. Vsevolodas Mejerholdas pripažino ne vidinius (dvasinius, psichologinius) kūrybinius impulsus, o kūno mechanikos dėsnių išmanymą bei precizišką kūno ir balso valdymo techniką. Juozas Miltinis buvo griežtas, despotiškas, reikalavo iš vaidmenų atlikėjų visiško atsidavimo, pasišventimo.

Ruošdamasis vaidinti, aktorius aiškinasi vaidmens aspektus – personažo biografiją, jo santykius su kitais veikėjais, atskirų scenų ir pagrindinį pjesės įvykį ir pan. Vystant personažą svarbi režisieriaus vizija, idėjos ir jomis paremti nurodymai. Režisuojant preciziškai, kūryboje lieka erdvės aktoriaus spontaniškumui, improvizacijai.

Be režisieriaus ir kolegų įtakos, dar yra aktoriaus ir publikos santykis. Aktoriaus asmenybė yra svarbus kūrybinis veiksnys. Gilindamiesi į pjesę, vedami kūrybinių ieškojimų, santykio su režisieriumi ir kolegomis, aktoriai siekia sukurti vaidmens struktūrą, suvokti literatūrinį personažą. Scenoje kūrėjai nesijaučia esantys savimi, įsijaučia į vaidmenį, tačiau po vaidinimo nelieka su personažu, „sugrįžta" į savąją asmenybę.

Literatūra
----------

* Seymour Fisher, Rhoda L. Fisher. „Pretend the World Is Funny and Forever: A Psychological Analysis of Comedians, Clowns, and Actors". ISBN 0-89859-073-6

Nuorodos
--------

* Viktorija Bružaitė. Aktorius vs. vaidmuo (*literaturairmenas.lt*) Archyvuota kopija 2015-05-27 iš Wayback Machine projekto.
**Elvyra Pažemeckaitė** (g. 1955 m. gruodžio 22 d. Mediniuose, Pasvalio raj.) – Lietuvos poetė, renginių organizatorė.

Biografija
----------

1979 m. baigė Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą, įgijo Lietuvių kalbos ir literatūros specialybę, filologo ir dėstytojo kvalifikaciją. Dirbo pedagoginį darbą įvairiose Panevėžio mokyklose, meninių projektų rengimo vadybininke Panevėžio bendruomenių rūmuose, dienraščio „Panevėžio balsas" ir žurnalo „Laiko balsas" korespondente, intelektualios laisvalaikio veiklos koordinatore Panevėžio miesto savivaldybėje.

Šiuo metu dirba Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešojoje bibliotekoje kultūros renginių organizatore. Buvo viena iš Tarptautinio jaunimo menų festivalio „Mes ateinam!" Panevėžio mieste scenarijaus autorių ir režisierių. 2001 m. projektas apdovanotas Europos Komisijos „Aukso žvaigžde". Nuo 1998 m. rengia literatūros festivalį „Panevėžio literatūrinė žiema", kuris yra vienintelis tokio masto literatūrinis renginys Šiaurės Aukštaitijos regione. Nuo 2007 m. festivalis tapo tarptautiniu projektu.

Kūryba
------

E. Pažemeckaitės eilėraščiai įtraukti į Valdemaro Kukulo 2007 m. almanachą „Nebylosiu giliau už tylą" bei į kitus literatūrinius almanachus, spausdinti žurnale „Nemunas", Panevėžio miesto ir apskrities dienraščiuose. 2000 m. išleido eilėraščių knygą „Retušuoju gyvenimą", 2011 m. eilėraščių knygą „Žiponėlis kielei".
| **Garsija Alabijanasisp. *Garcia Alabiano*** |
| --- |
| Gimė | 1549 m.Tarasona, Ispanija |
| Mirė | 1624 m. balandžio 27 d. (~75 metai)Saragosa, Ispanija |
|  |
| Veikla | ispanų jėzuitų profesorius ir teologas, antrasis Vilniaus akademijos rektorius |

**Garsija Alabijanas** (isp. *Garcia Alabiano*, 1549 m. Tarasona,Ispanija – 1624 m. balandžio 27 d. Saragosa, Ispanija) – ispanų jėzuitų profesorius ir teologas, antrasis Vilniaus akademijos rektorius.

Garsija Alabijanas studijavo Saragosoje, Valensijoje, Barselonoje ir Romoje. 1567 m. įstojo į Jėzuitų ordiną.

Nuo 1578 m. vadovavo Vilniaus kolegijos scholastinės teologijos katedrai. Dėstė teologiją. Per paskaitas skaitė I Šv. Tomo Akviniečio veikalo „*Summa theologica*" dalį. 1583 m. Vilniaus universitete jam suteiktas pats pirmasis universiteto istorijoje teologijos daktaro laipsnis. Nuo 1584 m. ėjo Vilniaus akademijos vicerektoriaus pareigas. 1585 m. tapo Vilniaus akademijos rektoriumi. Šias pareigas Alabijanas ėjo iki 1592 m. vasaros.

Rūpinosi Vilniaus akademijos plėtimu, studijų lygiu, taip pat rūpinosi neturtingų studentų išlaikymu, jiems buvo įsteigtas bendrabutis. Taip pat rūpinosi Šv. Jonų bažnyčios puošimu.

Tapęs kardinolo Jurgio Radvilos patarėju, 1592 m. G.Alabijanas paliko Vilnių, persikėlė į Krokuvą. Nuo 1593 m. rugpjūčio mėn. iki 1594 m. balandžio mėn. jis buvo Krokuvos jėzuitų provincijos vicepirmininkas. 1599 m. Alabijanas lydėjo Jurgį Radvilą kelionėje į Italiją.

Romoje 1600 m. nelauktai mirus Jurgiui Radvilai, G.Alabijanas grįžo į Saragosą. Nuo 1600 m. jis buvo Saragosos kolegijos rektorius.

Vilniuje su A. Arijumi išleido teologijos tezių rinkinius.

Nuorodos
--------

1. ↑
2. ↑  T.Žibutis. Apie fanatizmą ir internacionalizmą Vilniaus universitete.
3. ↑  ks. St. Bednarski T.J. w: Polski Słownik Biograficzny. T. 1. Kraków: Polska Akademia Umiejętności – Skład Główny w Księgarniach Gebethnera i Wolffa, 1935, p. 40. Reprint: Zakład Narodowy im. Ossolińskich, Kraków 1989, ISBN 83-04-03484-0.
4. 1 2 3  Paulius Rabikauskas. Vilniaus akademija ir Lietuvos jėzuitai. Sudarė Liudas Jovaiša. Vilnius: Lietuvos katalikų mokslo akademija, 2002. ISBN 9955-445-39-4.
5. ↑  Redaktorius Rolandas Pavilionis. Vilniaus universiteto istorija 1579–1994, Valstybinis leidybos centras, 1994.ISBN 9986-09-047-4.
6. 1 2   Garsija Alabijanas Visuotinėje lietuvių enciklopedijoje.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Dasa-Zumė*Dassa-Zoumé* |
| --- |
| 

Dasa-ZumėDasa-Zumė

7°45′0″ š. pl. 2°11′0″ r. ilg.﻿ / ﻿7.75000°š. pl. 2.18333°r. ilg.﻿ / 7.75000; 2.18333﻿ (Dasa-Zumė)Koordinatės: 7°45′0″ š. pl. 2°11′0″ r. ilg.﻿ / ﻿7.75000°š. pl. 2.18333°r. ilg.﻿ / 7.75000; 2.18333﻿ (Dasa-Zumė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Benino vėliava Beninas |
| **Departamentas** | Kalvų departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 93 967  |
| **Plotas** | 1 711 km² |
| **Tankumas** (2002) | 55 žm./km² |

**Dasa-Zumė** (pranc. *Dassa-Zoumé*) arba **Dasa** – miestelis vidurio Benine, Kalvų departamente. Komunos centras. Komunoje 93,9 tūkst. gyventojų (2002 m.). Dauguma jų priklauso idaišų tautybei, kuri priskiriama nagams (jorubams).

Netoli Dasos buvo įkurtas senas Jorubų miestas **Ifita**, kaip Idaišos karalystės sostinė. Jį sugriovus, įkurta nauja karalystės sostinė Dasa. XIX a. pabaigoje Dasa prijungta prie Prancūzijos Dahomėjos. Tradicinė monarchija išlaikyta iki mūsų dienų.

Kadangi Dasoje pasirodė Marijos stebuklas, miestas yra tapęs svarbiu Benino krikščionių piligrimystės centru. Čia stovi Dasos bazilika. 2010 m. Dasoje savo mečetę (*Mosquee Moubarqiue*) 2010 m. pastatė ir musulmonai.
Latviška daržinė
**Daržinė** (dar vadinama pūnė, stoginė) – XVI–XVII a. pastatas gyvuliams, šienui, javams, pelams, šiaudams, linams, žemės ūkio padargams laikyti, o nuo XVIII a. naudojama pašarams ir pakratams krauti. Primityviausia daržinė (vad. bragas) – stogas, iškeltas ant keturių rąstinių stulpų. Sudėtingesnės daržinės būna su sienom, statytomis iš rąstų, lentų. Įprastą daržinę sudaro viena patalpa, su viena anga į ją patekti, kartais pakraigėje būdavo įrengiama dar viena anga. Dvaro daržinės būdavo didesnės, su šalinėmis. XVIII–XIX a. daržinės būdavo jungiamos su kluonu ar tvartu. Vėliau neretai kaip daržinė tarnaudavo tvartų pastogės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Daržinė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 391


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvių liaudies architektūra |
| --- |
|  |
| Gyvenamieji namai | 
 gryčia **·**  numas **·**  pirkia **·**  rūmas **·**  stuba  **·**  troba |  |
|  |
| Ūkiniai statiniai | 
 daržinė  **·**  diendaržis  **·**  išvietė  **·**  jauja **·**  klėtis  **·**  klojimas  **·**  kluonas  **·**  ledainė  **·**  pirtis  **·**  svirnas  **·**  šulinys  **·**  tvartas  **·**  vežiminė  |
|  |
| Patalpos ir detalės | 
 alkieriukas **·**  asla **·**  čiukuras **·**  gonkos  **·**  kamara  **·**  kamaraitė **·**  kaminas  **·**  krikštasuolė  **·**  langinės **·**  lėkis  **·**  liepys  **·**  lunginė **·**  numogalis  **·**  prieklėtis  **·**  priemenė  **·**  priešinė  **·** seklyčia  **·**  vėjalentė  **·**   |

 |
**Daržininkas** – žemės ūkio specialistas, užsiimantis daržininkyste.

Žinios ir gebėjimai
-------------------

Daržininkai turi išmanyti:

* biologines daržovių ir uoginių augalų veisles bei ypatybes,
* kiek ir kokių trąšų reikia daržovėms.

Daržininkai turi gebėti:

* paruošti ir įdirbti dirvą tam tikroms kultūroms sodinti;
* purkšti augalus pesticidais, tačiau tai jie turi daryti nepažeisdami aplinkosaugos reikalavimų;
* naudotis įrankiais ir mechanizmais žemei įdirbti, augalams prižiūrėti, derliui nuimti.
* ruošti sėklas ir daigus;
* Nuimti derlių, tinkamai jį sandėliuoti ar perdirbti.

Šios profesijos žmonės turi išmanyti ekonomiką bei verslo vadybą, nes dažniausiai patiems reikia realizuoti užaugintą produkciją. Stambių daržininkystės ūkių daržininkai vadovauja darbams, samdo darbininkus.

Darbas yra sezoninis, prasideda anksti pavasarį ir baigiasi vėlų rudenį.

Žiemą dirbami parengiamieji darbai: ruošiamos sėklos, perkamos trąšos, realizuojama produkcija ir pan. Daržininkai dažnai dirba labai sunkų fizinį darbą, reikalaujantį kantrybės ir ištvermės, nepaisant kokios yra atmosferos sąlygos. Darbe tenka naudoti įvairius chemikalus, todėl daržininkas privalo laikytis darbų saugos reikalavimų. Jie dirba su įrankiais (pjūklais, žirklėmis ir pan.), kuriais galima susižeisti. Šios profesijos žmonės privalo prisitaikyti prie nepastovių atmosferos sąlygų.

Nuorodos
--------

* Daržininkas[neveikianti nuoroda] (Lietuvos profesijų klasifikatoriaus duomenų bazė)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Lacanobia oleracea** |
| --- |
| Daržinis pelėdgalvis (Lacanobia oleracea)Daržinis pelėdgalvis (*Lacanobia oleracea*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Drugiai  *( Lepidoptera)* |
| Šeima: | Pelėdgalviai  *( Noctuidae)* |
| Pošeimis: | Plaukuotaakiai pelėdgalviai  *( Hadeninae)* |
| Gentis: | *Eupsilia*  *( Eupsilia)* |
| Rūšis: | Daržinis pelėdgalvis  *( Lacanobia oleracea)* |

 |
| Binomas |
| ***Lacanobia oleracea***Linnaeus, 1758 |

**Daržinis pelėdgalvis** (*Lacanobia oleracea*) – pelėdgalvių (*Noctuidae*) šeimos drugys, kuris išskleistais sparnais iki 42 mm pločio. Priekiniai sparnai rausvai rudi su neryškiomis skersinėmis linijomis. Drugiai pradeda skraidyti nuo birželio mėn. Kiaušinėlius deda ant lapų apatinės pusės. Po 7-8 dienų išsirita vikšrai, kurie skaptuoja lapų minkštimą, o paaugę išgraužia lapus kiaurai. Vikšras 30-32 mm ilgio, rausvai rudas ar žalias. Ant nugaros yra 3 balsvos linijos, o ant šonų – gelsvai balta linija. Vikšrai kenkia salotoms, runkeliams, ropėms. Žiemoja lėliukės žemėje.

Lietuvoje labai dažnas.
**Vladas Limantas** (1920 m. kovo 5 d. Kaune – 2011 m. sausio 24 d.) – Lietuvos aktorius, režisierius.

Biografija
----------

1944–1945 m. Vilniaus „Vaidilos" teatro, 1945–1947 m. Vilniaus dramos teatro aktorius, 1948 m. baigė šio teatro vaidybos studiją. 1952 m. baigė režisūrą A. Lunačiarskio teatro meno institute Maskvoje.

1953–1956 m. Klaipėdos dramos teatro, 1957–1959 m. Lietuvos televizijos, 1960–1963 m. Šiaulių dramos teatro vyr. režisierius. 1957–1959 m. dėstė Lietuvos konservatorijoje. 1963–1988 m. vadovavo Vilniaus universiteto Kiemo teatrui ir prie jo įsteigtai studijai. Šiame teatre atgaivino mokyklinio teatro tradiciją, spektakliuose (Vydūnas. Pasaulio gaisras, 1968 m. Aldona Liobytė. Kuršo bėglys, 1969 m.) naujomis priemonėmis interpretavo misterijos žanrą. 1988 m. įkūrė Vilniaus senamiesčio teatrą, iki 1999 m. jo meno vadovas ir režisierius. Parašė pjesių.

Pastatymai
----------

* Michailas Lermontovas. Maskaradas, 1953 m.
* Kazys Saja. Lažybos, 1954 m.
* Viljamas Šekspyras. Romeo ir Džuljeta, 1955 m.
* Balys Sruoga. Apyaušrio dalia, 1956 m.
* Ana Parnis. Afroditės sala, 1960 m.
* A. Deneri ir Filipas Dumanuaras. Don Sezaras de Bazanas, 1961 m.
* Vladimiras Majakovskis. Pirtis, 1962 m.
* Viljamas Šekspyras. Dvyliktoji naktis, 1963 m.

* Kol nevėlu, Lietuvos meninių ir kronikinių filmų studija, 1957 m. antrasis režisierius, rež. Julijus Fogelmanas, Vytautas Žalakevičius

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vladas Limantas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. - 385 psl.
**Vladas Kulbokas** (1908 m. balandžio 6 d. Našiškiai, Vilkaviškio valsčius – 2000 m. gruodžio 24 d. Putnamas, JAV) – Lietuvos pedagogas, literatūros tyrinėtojas.

Biografija
----------

1927–1931 m. Vytauto Didžiojo universitete (iki 1930 m. Lietuvos universitetas) studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą, prancūzų kalbą, pedagogiką. 1932–1942 m. mokytojavo Plungės, Pasvalio, Vilniaus gimnazijose. 1942–1944 m. dirbo Švietimo vadyboje. 1944 m. pasitraukė į Austriją, vėliau į Vokietiją. Mokytojavo Tiubingeno lietuvių gimnazijoje, 1945–1947 m. studijavo romanistiką Tiubingeno universitete. 1949 m. persikėlė į JAV, gyveno Bostone. 1949–1956 m. dėstė Bostono lituanistinėje mokykloje, buvo jos vedėjas. 1953–1970 m. dirbo Bostono koledžo bibliotekoje, nuo 1953 m. – vienas Lietuvių enciklopedijos redaktorių. Lituanistikos instituto, Lietuvos katalikų mokslų akademijos narys. Aktyviai dalyvavo šaulių, ateitininkų veikloje.

Mokslinė veikla
---------------

Veikale „Lietuvių literatūrinė kritika tremtyje" pateikė lietuvių išeivijos literatūros kritikos istoriją, daug bibliografinių ir faktologinių duomenų. Parašė skyrius apie lietuvių išeivijos literatūros kritiką knygoms „Lietuvių literatūra svetur", 1945–1967 m. (1968 m.), „Lietuvių egzodo literatūra", 1945–1990 m. (1992 m.). Lietuvių literatūros kritikos straipsnius, recenzijas skelbė žurnaluose „Aidai", „Ateitis", laikraščiuose „Darbininkas", „Draugas".

Bibliografija
-------------

* Lietuvių religinė poezija, 1982 m.
* Antanas Tulys, 1984 m.
* Lietuvių literatūrinė kritika tremtyje, 2 t. 1982–1987 m.
* Laiko pagrėbstai, atsiminimai, 1991 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dalia Kuizinienė. *Vladas Kulbokas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 212 psl.