recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Atakpamėpranc. *Atakpamé* |
| --- |
| *Gatvė Atakpamėje* |
|  |
| 

AtakpamėAtakpamė

7°31′37″ š. pl. 1°7′36″ r. ilg.﻿ / ﻿7.52694°š. pl. 1.12667°r. ilg.﻿ / 7.52694; 1.12667﻿ (Atakpamė)Koordinatės: 7°31′37″ š. pl. 1°7′36″ r. ilg.﻿ / ﻿7.52694°š. pl. 1.12667°r. ilg.﻿ / 7.52694; 1.12667﻿ (Atakpamė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Togo vėliava Togas |
| **Regionas** | Plynaukštės regionas |
| **Prefektūra** | Agu prefektūra |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 92 296  |
|  |
|  **Vikiteka** | Atakpamė |

**Atakpamė** (pranc. *Atakpamé*) – Togo miestas, išsidėstęs Plynaukštės regione.

Istorija
--------

Atakpamės miestas buvo įsteigtas kaip vienas iš vokiečių kolonijos Toge administracinis centras. 1911 metais čia buvo pastatyta geležinkelio linija Lomė-Atakpamė ir galinga radijo stotis, užtikrinanti nuolatinį ryšį tarp Vokietijos ir Centrinės Afrikos. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui ši stotis tapo pagrindiniu kovų taikiniu, kurios kilo tarp vokiečių kolonijų karių ir anglų-prancūzų desanto, išsikėlusio pakrantėje 1914 m. rugpjūčio 6 d. Po kovų, Vahahalos rajone, vokiečiai buvo priversti atsitraukt ir rugpjūčio 24 d. jie susprogdino radijo stotį, o rugpjūčio 26 d. kapituliavo.

Geografija
----------

Atakpamė išsidėsčiusi centrinėje Togo dalyje, 161 km šiauriau nuo Gvinėjos įlankos pakrantės ir šalies sostinės Lomės, vakarinėse Atakoros kalnų priekalnėse. Atakpamė yra penktas pagal dydį Togo miestas, administracinis Plynaukštės regiono ir Agou prefektūros centras. Miesto gyventojų skaičius – 92 296 (2008 m.). Per paskutinius 17 metų išaugo beveik 4 kartus (24 139 gyventojai 1981 m.). Atakpamėje yra oro uostas, stambus geležinkelio mazgas.

Gyventojai
----------

Atakpamėje ir jos apylinkėse gyvena įvairios tautos. Pats miestas yra ifių tautos teritorijoje, piečiau gyvena eve ir adžai, šiaurėje, kalnuose – kabire ir akebu, vakaruose – akioso. Be jų, mieste gyvena nemaža grupė fonų tautos.

Nuo 1964 m. Atakpamė yra romos katalikų vyskupijos centras. Iš 700 tūkst. vyskupijos gyventojų, apie 40 % yra katalikai, nedidelę dalį sudaro musulmonai. Likę gyventojai priklauso tradicinei afrikietiškai religijai.

Pagrindinis vietinių gyventojų užsiėmimas yra žemės ūkis, kuriame užauginama medvilnė, kava, kakava, taip pat soros ir dioskorėjos.

Miestų partnerystė
------------------

* Prancūzija Njoras, Prancūzija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Pisa |
| --- |
| Pisos upė Pisos upė |
| **Ilgis** | 98 km |
| **Baseino plotas** | 1440 km² |
| **Vidutinis debitas** | 8,49 m³/s |
| **Ištakos** | Vištyčio ežeras |
| **Žiotys** | Angrapė |
| **Šalys** | Rusija |
|  |
|  **Vikiteka** | Pisa |

**Pisa** (rus. *Писса*, vok. *Pissa*) – upė Rusijoje, Kalinangrado srities rytuose; Angrapės dešinysis intakas (Priegliaus baseinas). Išteka iš Vištyčio ežero, teka į šiaurės vakarus Gusevo, Nesterovo ir Černiachovsko rajonais. Įsrūties (Černiachovsko) apylinkėse įteka į Angrapę.

Aukštupio vaga smulki, vinguriuota, 7–10 m pločio, su seklumomis, rėvomis, tėkmė srauni. Vietomis yra išvartų. Krantai miškingi, statoki. Žemupio vagos gylis 0,1–1,5 m, srovės greitis 0,1–0,4 m/s, vagos plotis 5–25 m.

Intakai: Rominta (Krasnaja), Šventainė (Ruskaja) [kairieji], Glubokaja, Brėdaunė (Brodnaja) [dešinieji].

Prie Pisos yra Gumbinės (Gusevo) miestas. Jame 1738 m. upės vaga pakeista pagal inžinieriaus Bergnuso projektą. Upės vagoje įrengtos dvi užtvankos.

Upėje veisiasi vėgėlės, šamai, kiršliai, seliavos, sykai, unguriai.
| Vulstorpas prie Kolstervertoangl. *Woolsthorpe-by-Colsterworth* |
| --- |
| *Niutono gimtinė* |
|  |
| 

Vulstorpas prie KolstervertoVulstorpas prie Kolsterverto

52°48′35.5″ š. pl. 00°37′43.36″ v. ilg.﻿ / ﻿52.809861°š. pl. 0.6287111°r. ilg.﻿ / 52.809861; 0.6287111﻿ (Vulstorpas prie Kolsterverto)Koordinatės: 52°48′35.5″ š. pl. 00°37′43.36″ v. ilg.﻿ / ﻿52.809861°š. pl. 0.6287111°r. ilg.﻿ / 52.809861; 0.6287111﻿ (Vulstorpas prie Kolsterverto) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Šalis** | Anglija Anglija |
| **Grafystė** | Linkolnšyras |
| **Rajonas** | Pietų Kestivenas |
| **Regionas** | Rytų Midlandsas |
|  |
| **Pašto kodas** | NG33 |
|  **Vikiteka** | Vulstorpas prie Kolsterverto |

**Vulstorpas prie Kolsterverto** (angl. *Woolsthorpe-by-Colsterworth*) – kaimas Rytų Anglijoje, Linkolnšyre, Pietų Kestiveno administraciniame rajone, netoli Grantamo miesto. Įsikūręs kaimiškoje vietovėje, už 150 km į šiaurę nuo Londono, 1 km į šiaurės vakarus nuo Kolsterverto prie kelio A1 (Londonas-Edinburgas).

Kaimo vaizdas
Saugoma obelis priešais Niutono namus. Manoma, nuo jos nukrito garsusis obuolys
Vulstorpas prie Kolsterverto žinomas kaip garsaus fiziko Izaoko Niutono gimtinė, išlikusi dvaro sodyba, kurioje jis 1643 m. gimė. Vulstorpas išaugęs iš kelių namų kaimelio XVII a. į nedidelį kelių šimtų namų kaimą.

Istorija
--------

Vulstorpo apylinkėse buvo randama geležingo smėlio. XX a. kaimas buvo apsuptas atvirų geležies rūdos karjerų. Rūda čia buvo kasama iki 1973 m. kol ją nukonkuravo importuojama žaliava. Tais pačiais metais užsidarė geležinkelio atšaka, kuri buvo pastatyta 1916 m. rūdos išvežimui. Buvo bandoma šią liniją išsaugoti, nes stovėjo vienas tiltas geležinkeliui ir plentui A1. Tiltas buvo nugriautas 2009 m. rekonstruojant kelio sankryžą.

Vulstorpo dvaras, kuriame gimė Niutonas, yra tipiška XVII a. anglų jomeno (žemės savininko) sodyba su klinčių mūro namu ir vėliau pastatytais ūkiniais trobesiais. Sodyba priklauso Nacionaliniam paveldo fondui, atidaryta visuomenės lankymui. Vienas iš ūkio pastatų įrengtas taip, kad lankytojai galėtų atlikti praktinius bandymus, kuriuos darė Niutonas savo namuose.

Iš šio kaimo Niutonas 12–kos metų išvyko mokytis į miesto mokyklą. Sugrįžo čia tik 1666 m. kai turėjo palikti dėl maro epidemijos uždarytą Kembridžo universitetą. Šiuose namuose jis padarė savo svarbiausius mokslo atradimus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Railways and quarries around Woolsthorpe by Colsterworth in 1963
2. ↑
| **Pranas Vitonis** |
| --- |
| Gimė | 1902 m. spalio 4 d.Latvija |
| Mirė | 1938 m. gruodžio 14 d. (36 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | sunkumų kilnojimas |
|  |
| Žinomas (-a) už | sunkiaatletis olimpietis 1928 m. |

**Pranas Vitonis** – nepriklausomos Lietuvos sunkiaatletis, Lietuvos čempionas ir rekordininkas, olimpietis (1928).

Sporto pasiekimai
-----------------

P. Vitonis rungtyniavo keliose svorio kategorijose – iki 67,5, 75, 82,5 kg ir virš 82,5 kg. Įvairiose sunkumų kilnojimo rungtyse gerino Lietuvos rekordus, buvo 4 kartus čempionas. Atstovavo Lietuvos dviratininkų sąjungai, kuri tuo metu organizuodavo įvairaus lygio sunkiosios atletikos varžybas. 

Jis buvo vienintelis Lietuvos sunkumų kilnotojas, dalyvavęs 1928 m. Olimpinėse žaidynėse Amsterdame, kur kovojo vyrų 75 kg klasėje. Iškilmingame Olimpiados atidaryme nešė Lietuvos vėliavą. Gavęs 275 taškus užėmė 15–16 vietas kartu su Ernst Trinkler iš Šveicarijos tarp 18 konkurentų.

P. Vitonio pergalės Lietuvos sunkiosios atletikos čempionatuose:

* 1928 m. kovo 24–25, Kaunas, 268 kg (iki 75 kg)
* 1930 m. liepos 19 20, Kaunas, 278,5 kg (iki 75 kg)
* 1931 m. gegužės 3 4, Kaunas, 267,5 kg (iki 75 kg)
* 1933 m. gruodžio 15 16, Klaipėda, 275 kg (iki 67,5 kg)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algimantas Bertašius, Lietuvos sporto žinynas (1919-1940). Vilnius: Lietuvos sporto inf. centras, 1999 m. P.156-167
**Lietuvių pašalpos draugija**, *Lietuvių pašalpos ir kultūros skleidimo draugija* – lietuvių kultūros organizacija, 1894–1940 m. veikusi Rygoje.

Istorija
--------

Draugija nuo 1896 m. rengė lietuviškus vakarus. Turėjo chorą, kuriam iš pradžių vadovavo J. Petrulis, 1902–1915 m. – Juozas Dryja-Visockis ir dramos trupę, kuriai vadovavo režisierius Liudas Jakavičius. 1907 m. draugija įkūrė dviklasę mokyklą, vėliau išlaikė kelias lietuviškas mokyklas ir vakarinius kursus suaugusiesiems. 1916–1918 m. veikė draugijos taupomoji skolinamoji kasa. 1914 m. draugija turėjo apie 1000, 1934 m. apie 300 narių. Draugijoje savo veiklą pradėjo Feliksas Daugėla, Antanas Macijauskas, Potencija Pinkauskaitė, Stanislava Jakševičiūtė-Venclauskienė ir kiti būsimieji kultūros veikėjai. Per Pirmąjį pasaulinį karą draugija rūpinosi mobilizuotųjų šeimomis, bendradarbiavo su Lietuvių draugija nukentėjusiems dėl karo šelpti. Po karo draugijos veikla susilpnėjo.

Pastatymai
----------

* Juzefas Blizinskis. Žentas iškilmei, 1898 m.
* Marcelinas Šikšnys. Meilę suardyti – nuodėmę pagimdyti, 1900 m.
* J. Dobužinskis. Aukso veršis, 1905 m.
* Mikas Petrauskas. Užburtas kunigaikštis, 1906 m. Genovaitė, 1908 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvių pašalpos draugija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 178 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Lietuvių kalbos paplitimas, XVI a.
**„Lietuvių kalbos salos"** – nedideli plotai už Lietuvos ribų, kuriuose kalbama lietuviškai. Jie yra sąlygiškai arti sienos su Lietuva, tačiau iš visų pusių atskirti kitakalbių (lenkų, latvių arba baltarusių).

Baltarusijoje lietuviškai kalbančių daugiausia apie Apsą, Gervėčius, Lazūnus, Varanavą, Rodūnią. Toliausiai nutolusi lietuvių kalbos sala yra Zasečiai (*Засеть*) netoli Zietelos. Pasienyje su Lenkija lietuviškai kalbama apie Punską, Seinus, Suvalkuose. Latvijoje lietuviškai kalbama visų pirma Latgaloje. Toliausiai nuo Lietuvos kalbama Ciskodo apylinkėse netoli Rėzeknės.

Baltarusijos lietuvių šnektos sparčiai nyksta, daug kur lietuviškai temoka tik senoliai. Šios šnektos labai vertingos lingvistiniu požiūriu, nes dėl savo izoliacijos nuo didžiojo kalbos arealo jos yra išlaikiusios savitų, archajiškų ypatumų. Lenkijos lietuvių kalba nežymiai skiriasi nuo Lietuvos tarmių, Latvijos lietuvių šnektos mažai tyrinėtos.

Vietininko vartojimas
---------------------

XX a. 2-ojoje pusėje tik Gervėčių, Lazūnų ir Zietelos lietuviai tebeturėjo išlaikę visus keturis vietininkus (bendrinėje lietuvių kalboje paprastai vartojamas vienas). Labiausiai šie vietininkai vartoti Lazūnuose, o Zieteloje ir Gervėčiuose buvo labiau apnykę, šias formas turėjo ne visi daiktavardžiai, o tik reiškiantys gyvus padarus. Čia, be dviejų vietininkų, vartojamų pietų ir rytų aukštaičiuose (Jonas Jablonskis juos vadino vidaus vietininkais), vartojami dar du – pašalio vietininkai. Taip, pašalio esamasis vietininkas (arba adesyvas) pasako, kad veikėjas ar veiksmas yra prie pat tos vietos, kuri išreiškiama šiuo vietininku (pvz. *rugių pirkau žmogiep* – „rugių pirkau pas žmogų"), o pašalio einamasis vietininkas (aliatyvas) nurodo, kad veikėjas ar veiksmas artėja, juda prie tos vietos, kuri išreikšta šiuo linksniu (pvz. *mama daktarop važiavo* – „mama pas daktarą važiavo").
**Lietuvių studentų susišelpimo draugija** – visuomeninė šalpos organizacija, veikusi 1922–1940 m. Kaune.

Veikla
------

Įkurta 1922 m. sausio mėn. Turėjo dvi valgyklas, parduotuvę, alaus barą, kino teatrą, skaityklą ir biblioteką savo nariams, vasaros metu Vytauto parke – užkandinę. Iš gauto pelno teikė paramą neturtingiems kairiųjų pažiūrų studentams, pvz. 1938 m. suteikta 60 nepalūkaninių paskolų ir 6 stipendijos. 1939 m. Lietuvių studentų susišelpimo draugijoje buvo 211 narių. Svarbiausi rėmėjai: Vaclovas Biržiška, Vincas Čepinskis, Vladas Kuzma, Vladas Lašas, Petras Leonas, Albinas Rimka. TSRS okupavus Lietuvą 1940 m. vadinamosios Liaudies vyriausybės uždaryta.

Pirmininkai
-----------

* Antanas Tamošaitis
* A. Kairys
* Juozas Audėnas – 1926–1929 m.
* K. Kriščiūnas
* B. Miglinas
* Aleksandras Drobnys – 1940 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvių studentų susišelpimo draugija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 184 psl.
**Lietuvių politikos centras** – neoficiali įvairių lietuvių politinių partijų atstovus, išskyrus socialdemokratus, vienijusi organizacija, veikusi 1914–1915 m.

Veikla
------

Lietuvių politikos centro veikloje aktyviai dalyvavo Jonas Basanavičius, Martynas Yčas, Liudas Noreika, Juozas Kubilius, Jurgis Šaulys, Povilas Dogelis, Pranas Dovydaitis, Petras Klimas, Mykolas Sleževičius, Antanas Smetona, Stasys Šilingas, Jonas Vileišis ir kiti. 1914 m. Lietuvių politikos centras parengė kreipimąsi į JAV lietuvius B. K. Balutį, K. Račkauską, J. Šliūpą ir kt. kuriame buvo išdėstytos lietuvių politikų to meto nuostatos Lietuvos laisvės klausimu.

Lietuvių politikos centro nutarimu iš buvusių ir esamų Rusijos Valstybės Dūmos narių lietuvių buvo sudarytas komitetas (pirmininkas Petras Leonas), kuriam pavesta politiškai atstovauti lietuvių visuomenei. 1914 m. centro iniciatyva įkurta Lietuvių draugija nukentėjusiems dėl karo šelpti. 1915 m. dėl narių nesutarimų Lietuvių politikos centras iširo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvių politikos centras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 179 psl.
**Lietuvių radijo žurnalas** (lenk. *Litewski Magazyn Radiowy*) – Lenkijos lietuviams skirta radijo laida, kurią transliuoja Balstogės radijas tris kartus per savaitę. Bendra laidų trukmė – 60 minučių per savaitę.

Istorija
--------

Lenkijoje pirmąsias lietuviškas radijo laidas buvo galima išgirsti 1990 m. kai, Lietuvai paskelbus Nepriklausomybę, Balstogės radijas nuo kovo 1 d. ėmė transliuoti dvi po 30 minučių trunkančias savaitines programas. 1991 metais Balstogės radijuje susikūrė Tautinių mažumų programų redakcija ir Lenkijos ukrainiečiams, baltarusiams ir lietuviams skirtos laidos tapo dažnesnės bei ilgesnės. Šiandien lietuviškos radijo laidos girdimos antradieniais ir ketvirtadieniais (po 15 min.) bei sekmadieniais (po 30 min.). Galima klausytis žinių apie bendruomenės gyvenimą, komentarus aktualiomis temomis ir muzikinę dalį. Programą ruošia žurnalistai Robertas Slovikas, Rūta Burdinaitė ir Zita Vasiliuk. Laidos visada būna originalios, temos nesidubliuoja su Lietuvos radijo ir Lenkijos valstybinio radijo programomis, vengiama politikavimo. *Lietuvių radijo žurnalas* girdimas visoje šiaurės Lenkijoje, jį skleisti eteryje padeda ir ant Kšemianuchos kalno stovintis radijo retransliacijos bokštas.

Šaltiniai
---------

* Žurnalo internetinis puslapis (lenk.)
* Balstogės radijas lietuvių kalba
**Lietuvių studentų sąjunga** – JAV lietuvių organizacija, veikusi XX a. antroje pusėje – XXI a. pradžioje.

Istorija
--------

Įsteigta 1951 m. iniciatoriai studentai Vytautas Žvirzdys-Vardys ir Vytautas Kavolis. Buvo pradėti skelbti atsišaukimai, straipsniai ir mintys, skatinant visus studentus jungtis į Lietuvių Studentų Sąjungą. 1951 m. birželio 24 d. išrinkta pirmoji LSS centro valdyba ir revizijos komisija.

1952–1953 m. sąjunga turėjo 11, 1956–1957 m. 22, 1962 m. – 14 skyrių, 1953 m. joje buvo 576 nariai, 1958 m. apie 700, 1962 m. – apie 500 narių. Lietuvių studentų sąjunga 1951 m. įsteigė Šalpos fondą. 1952 m. pradėtas leisti „L.S.S. JAV Biuletenis", kuris vėliau pavadintas „Studentų Gairėmis". 1954–1964 m. sąjunga leido žurnalą anglų kalba „Lituanus", nuo 1964 m. jį leidžia *Lituanus Foundation*. Nuo XX a. aštuntojo dešimtmečio sąjungos veikla susilpnėjo, XXI a. pr. organizacija ją nutraukė.

Veikla
------

Lietuvių studentų sąjunga JAV lietuvių bendruomenėje bei įvairiose įstaigose bei tarptautinėse organizacijose atstovavo JAV studijuojantiems lietuviams ir lietuvių kilmės studentams. Sąjunga organizavo bendrą studentų veiklą lietuvybei palaikyti, pvz. 1964 m. surengė Baltų studentų konferenciją. Ji dalyvavo JAV lietuvių organizacijų veikloje dėl Lietuvos laisvės, pvz. 1956 m. įteikiant JAV viceprezidentui R. Niksonui peticiją su 40 000 parašų. Kartu su JAV lietuvių bendruomene 1957 m. surengė Jaunimo kongresą, 1966 m. su lietuvių jaunimo antikolonijine lyga dalyvavo BATUN organizacijos kūrime. Nuo 1963 m. turėjo atstovą Amerikos lietuvių taryboje. Lietuvių studentų sąjungos dokumentus perėmė Pasaulio lietuvių archyvas.

Pirmininkai
-----------

* Vytautas Žvirzdys-Vardys – 1951 m.;
* Vytautas Kavolis – 1952–1953 m.;
* Kęstutis Kudžma – 1954 m.;
* Pranas Joga – 1955 m.;
* J. Karklys – 1956 m.;
* Vaclovas Kleiza – 1957 m.;
* A. Mickevičius – 1958 m.;
* R. Vėžys – 1959 m.;
* Romas Stakauskas – 1960;
* A. Rimas – 1961 m.;
* A. Bartkus – 1962 m.;
* A. Zaparackas – 1963–1965 m.;
* Kęstutis Paulius Žygas – 1965–1967 m.;
* A. Augaitis – 1968 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvių studentų sąjunga*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 184 psl.
2. ↑  Pasaulio lietuvių archyvas Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°29′26″š. pl. 22°11′41″r. ilg.﻿ / ﻿55.490473°š. pl. 22.194794°r. ilg.﻿ / 55.490473; 22.194794

Teismo pastatas
**Šilalės rajono apylinkės teismas** – apylinkės teismas Lietuvoje. Teritorija – Šilalės rajono savivaldybė. 4 teisėjai.

Apeliacinė instancija – Klaipėdos apygardos teismas.

Adresas: Dvaro g. 9, Šilalė, LT-75133.

Istorija
--------

1951 m. rugpjūčio 15 d. pradėjo veikti Šilalės rajono liaudies teismas. Jis buvo Klaipėdos srities Teisingumo ministerijos valdybos tvarkomasis organas. Teismas buvo įsikūręs mediniame pastate, stovėjusiame ant evangelikų liuteronų bažnyčios pamatų.

1989 metais teismas persikėlė į naujas patalpas, kurias teismui nuomojo Policijos komisariatas.

Teisme iki pat 1993 m. balandžio mėnesio dirbo tik vienas liaudies teisėjas.
Daugėjant bylų, 1993 metais teisme jau dirbo 2, o 1994 m. – 3, įsteigta ir kitų teismo darbuotojų etatų.

1996 m. buvo įsteigtas ketvirtas teisėjo etatas. 4 teisėjai dirbo tik nuo 2005 m. gruodžio mėnesio iki 2006 m. rugpjūčio mėnesio.

Pirmininkai
-----------

* Edmundas Žukauskas
* Osvaldas Briedis (l.e. pareigas)

Šaltiniai
---------

1. ↑  KLAT inf. Archyvuota kopija 2011-01-31 iš Wayback Machine projekto.


Klaipėdos apygardos teismo teritorijoje esantys apylinkės teismai

Klaipėdos miesto |
Palangos miesto |
Klaipėdos rajono |
Kretingos |
Plungės |
Skuodo |
Šilalės |
Šilutės |
Tauragės |
Mielupių cemento fabriko liekanos 2021 m.
**Mielupių cemento fabrikas** (arba ***Valkininkų cemento fabrikas***) – seniausias Lietuvoje veikęs cemento fabrikas, įkurtas 1913 m. ir nustojęs dirbti Pirmojo pasaulinio karo metu 1914 m. Dabar iš cemento fabriko liko tik krosnies liekanos, lokalizuotos 54°18′22″š. pl. 24°43′33″r. ilg.﻿ / ﻿54.3060°š. pl. 24.7258°r. ilg.﻿ / 54.3060; 24.7258. Taip pat išliko kelios krūvos atliekų ir krūvelė nepabaigto apdoroti cemento. Taip pat netoliese išliko administracinis pastatas, kuriame dabar įsikūrus sodyba.

Mielupių regiono istorija
-------------------------

Didžioji dalis pietinės Lietuvos teritorijos kreidos periodo metu buvo jūros dugnas. Šioje jūroje gyveno ganėtinai daug iš kalcio karbonato sudarytą kiautelį turinčių gyvių. Mirę šie gyvūnėliai grimzdo į jūros dugną, kur jų kiauteliai sudarė kietą kalcio karbonato sluoksnį; vėliau veikiant geologiniams procesams iš šių kiautelių susidarė kreida. Ši kreida veikdama ledyno iškilo į paviršių ir buvo sunešta į upių slėnius. Viena tokių upių yra Merkys, prie kurio ir įsikūrė Mielupių kaimas. Spėjama, kad kaimo pavadinimas galėjo kilti būtent iš kreidos pavadinimo rusų kalba ir upės (Merkio).

Dėl kreidos, kuri yra svarbi cemento gamyboje, lengvo pasiekiamumo ši vieta buvo pasirinkta kaip tinkama fabrikui.

Cemento fabriko istorija
------------------------

Fabriko istorija prasidėjo, kai 1912 metais įsikūrė „Lietuvos Portland – cemento fabriko bendrovė". Šios bendrovės tikslas buvo gaminti cementą lokaliai, nes iki tol visą Lietuvoje naudojamą cementą atgabendavo iš Anglijos, Latvijos, Norvegijos, Belgijos, Danijos, Vokietijos. Tarp įmonės akcininkų buvo ir žymus Lietuvos veikėjas daktaras Jonas Basanavičius. 1913 metais bendrovė pasamdė jauną Kijevo politechnikos instituto profesorių Praną Juodelę nustatyti optimalią vietai fabrikui įkurti ir jį suprojektuoti. Suprojektuotas fabrikas turėjo vieną vertikalią krosnį. Pirmos gamybos partijos nebuvo geros kokybės. Pasamdžius ekspertą iš Rygos, buvo patobulinta gamybos technologija ir gauta pirma kokybiška partija, iš kurios pagamintos plytos saugomos stende.

Visgi per Pirmąjį pasaulinį karą fabrikas apgriautas, o dėl po karo prasidėjusių konfliktų su Lenkija fabrikas nebuvo atstatytas ir galiausiai vietinių gyventojų išrinktas plytoms.

Nuorodos
--------

* Foto galerija.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3
2. 1 2 3  K.Mačionis ir G.Motuza, kaimo turizmo sodybos „GRIKUCIS" parengtas informacinis stendas. Lokacija: 54.306438, 24.725312 Stendo nuotraukos:
3. ↑  Antanavičius J. Bikelis A. ir kt. Cementas Tarybų Lietuvos enciklopedija T. 1 Vyriausioji eciklopedijų redakcija, Vilnius. 1985;
| Mielėnų piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Mielėnų piliakalnisMielėnų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°53′50″ š. pl. 25°54′20″ r. ilg.﻿ / ﻿55.89722°š. pl. 25.90556°r. ilg.﻿ / 55.89722; 25.90556Koordinatės: 55°53′50″ š. pl. 25°54′20″ r. ilg.﻿ / ﻿55.89722°š. pl. 25.90556°r. ilg.﻿ / 55.89722; 25.90556 |

 |
| Vieta | Rokiškio rajonas |
| Seniūnija | Kriaunų seniūnija |
| Aukštis | 20–33 m |
| Plotas | 26 x 30 |
| Priešpilis | gyvenvietė |
| Naudotas | I tūkstantmetis pr. m. e. - I tūkstantmetis m.e. |
| Tirtas | 1933 m. |
| Registro Nr. | A557P / 5622 / AR935 |

**Mielėnų piliakalnis**, *Mielonų piliakalnis, Bajorų piliakalnis, Piliakalnis* – piliakalnis Rokiškio rajono savivaldybės teritorijoje, prie Kalnočių kaimo (Kriaunų seniūnija), kelio Dusetos – Obeliai 8–9 kilometre, apie 700 m į vakarus nuo Keležerio ežero. Pasiekiamas plentu  **117**  Zarasai–Bradesiai–Obeliai  nuo posūkio į Kriaunas pavažiavus 2,7 km, yra kairėje, į vakarus, plentui kylant į aukštumą.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas kalvoje. Šlaitai statūs, 20–33 m aukščio. Aikštelė ovali, 26 x 30 m dydžio. Piliakalnio šlaitai buvo apjuosti 2 griovių ir pylimų linijomis, dėl gyventojų ūkinės veiklos išliko tik terasos. Pirmasis 2 m gylio, 6 m pločio griovys aikštelės šiaurės rytų pakraštyje aptiktas tyrinėjimų metu. Pietiniame šlaite, 3 m žemiau aikštelės yra 10 m pločio terasa, per 1 m nuolaidėjanti į pietus. 3 m žemiau jos yra antra 8 m pločio terasa, nuolaidėjanti į išorę per 1,5 m, vakariniame šlaite ji 10 m pločio ir yra 6 m aukščiau papėdės.

Į šiaurės rytus nuo piliakalnio buvo papėdės 0,5 ha ploto gyvenvietė. Ji tęsėsi 300 m į šiaurės rytus nuo piliakalnio, iki jau Mičiūnų kaime esančio ožnugario, irgi vadinamo piliakalniu ar Milžino kapu. Gyvenvietė labai suardyta ariant ir apie 1962 m. tiesiant plentą Obeliai – Dusetos.

Tyrimai
-------

Piliakalnį 1933 m. tyrė Petras Tarasenka. Ištirtas 40 m² plotas, kultūrinio sluoksnio gylis iki 0,6 m. Rasta akmeninių kirvių, brūkšniuotosios, lygiosios ir grublėtosios keramikos dirbinių, šlako, akmeninės trinamosios girnos. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e.–I tūkstantmečio m. e. viduriu. Radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Papilių piliakalnis (Rokiškis) 10 km | Kalnočių piliakalnis 2 km  Stasiūnų piliakalnis 7 km | Junkūnų piliakalnis 6 km Dirdų piliakalnis 6 km |  |
| Alsetos piliakalnis 22 km |  | Maniuliškių piliakalnis 7 km |
| Petrešiūnų piliakalnis 12 km | Bradesių piliakalnis 4 km  Velikuškių I piliakalnis 5 km | Ivoniškių piliakalnis 7 km Sviliškių piliakalnis 8,5 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gintautas Zabiela. *Mielėnų piliakalnis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 47 psl.

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p. 168

Nuorodos
--------

* Mielėnų piliakalnis
**Žanras** (iš sen.pranc. *genre*, *gendre* 'giminė', iš lot. *gener-*, *genus* 'gimimas, giminė, gentis') – meninės veiklos (dailės, muzikos ir kt.) sritis, apibūdinama tam tikrais kriterijais, taip pat tokios veiklos sukurtų meno kūrinių kategorija. Žanro sąvoka naudojama ir kompiuterinių žaidimų apibūdinimui. Mokslinis straipsnis taip pat yra labai specifinis literatūros žanras.

Žanrai yra kategorijos su neryškiomis skiriamosiomis ribomis. Skirstymas į žanrus yra tradicinis, bet yra daug kūrinių, kurie papuola išsyk į kelis žanrus.

Literatūros, kino kūrinių, žaidimų skirstymas į žanrus gana įtakingai lemia, ar žmogus juos pirks, skaitys, žais. Kūrinio priskyrimas tam tikram žanrui apibrėžia ratą žmonių, kuriuos jis sudomins, nes jie mėgsta tą žanrą. Paprastai egzistuoja specializuoti žurnalai, internetinės svetainės, reklamuojančios vienų ar kitų žanrų kūrinius. Tuo tarpu knygos, filmai ir kiti kūriniai, nepriskirti klasikiniams žanrams, būna mažiau sėkmingi komerciškai.

Požanriai
---------

Žanrai paprastai skirstomi į *požanrius*. Grožinė literatūra paprastai skirstoma į tris klasikinius žanrus, būdingus dar senovės Graikijos literatūrai – poeziją, dramą ir prozą. Poeziją dažniausiai skirsto į epinę, lyrinę ir dramatinę. Dramą skirsto į komediją, paprastą dramą ir tragediją. Komediją skirsto į tokius požanrius, kaip farsas, papročių komedija, burleskas, satyra ir kt.
  
Paprastai bet kuris požanris vadinamas žanru, jei jis skirstomas į atskirus atvejus (smulkesnius požanrius).

Hibridiniai žanrai
------------------

Labai dažnai egzistuoja kūriniai, pasižymintys išsyk dviejų ar kartais daugiau žanrų požymiais. Tokie kūriniai priskiriami hibridiniams žanrams, pvz. *tragikomedija*.

Prakalbų žanrai
---------------

Graikijos klasikiniai retorikai prakalbas skirstė į tris žanrus:

* „įrodomosios prakalbos" (angl. *forensic speeches*) – oratorius informuoja apie tai, kas yra įvykę, įrodinėja fakto buvimą.
* „įtikinamosios prakalbos" (angl. *deliberative speeches*) – oratorius kažkuo įtikinėja klausytojus.
* „giriamosios ir smerkiamosios prakalbos" (angl. *epideictic speeches*) – oratorius giria ar peikia asmenis, vertybes, veiksmus. Šiame žanre išskiria tokius požanrius, kaip apologija, laidotuvių oracija ir kt.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Literatūros žanrai
* Kino žanrai
* Kompiuterinių žaidimų žanrai
* Dailės žanrai
* Muzikos žanrai

Vikižodynas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Carl Zimmer (2020). How You Should Read Coronavirus Studies, or Any Science Paper. The New Yorker Times.
**Žandikaulio sąnario skausmas** – vienas iš simptomų, signalizuojančių apie galimus žandikaulio sąnario sutrikimus. Pasireiškia judinant apatinį žandikaulį.

Priežastys
----------

Dažniausiai atsiranda dėl pakitusios apatinio žandikaulio sąnarinės galvutės padėties ir įtemptų kramtymo raumenų. 
Sąnarinė galvutė savo padėtį gali pakeisti dėl kelių priežasčių: 

* netaisyklinga dantų padėtis (netaisyklingas sąkandis),
* griežimas dantimis (naktį) arba kai miegant dantys smarkiai sukandami,
* netekus dantų ar taisyklingų dantų kontaktų.

Gydymas
-------

Dažnai skausmai būna transliuojamieji, t. y. sunku nustatyti, iš kur jie kilę. Todėl gydytojo konsultacijos metu svarbiausia yra nustatyti, kurios kramtomosios sistemos struktūros yra pažeistos.
Pradinę diagnostiką atlieka gydytojas odontologas, kurio specializacija - žandikaulio sąnario sutrikimai. Jis skiria gydymą arba nukreipia pas kitus reikiamus specialistus.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Žandikaulio sąnario sutrikimai

Nuorodos
--------

* Straipsniai apie žandikaulio sąnarių gydymą
**Pranas Pesys** (1889 m. rugpjūčio 29 d. Aržuolupių k. Lukšių apylinkėje, Šakių raj. – 1960 m. Klyvelende, JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

Muzikos mokėsi pas vargonininkus Sintautuose, Kudirkos Naumiestyje, vėliau – pas Joną Bendorių ir Brauną Marijampolėje. 1912 ir 1920 m. lankė Juozo Naujalio vargonininkų kursus Kaune. Vargonininkavo Plokščiuose, Pajevonyse, Lukšiuose, nuo 1924 m. – Marijampolėje. Čia vadovavo parapijos ir pavasarinininkų chorams, kuriuos parengė 1930 m. visos Lietuvos dainų šventei Kaune (chorų varžybose laimėjo antrąją vietą) ir 1938 m. dainų šventei Klaipėdoje (57 dalyvių pavasarininkų ir bažnyčios jungtinis mišrusis choras).

1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, vargonininkavo ir vadovavo lietuvių stovyklos chorui netoli Regensburgo. 1949 m. atvykęs į JAV, apsigyveno Klyvelende ir kurį laiką vadovavo „Dainos" chorui, dažnai pavaduodavo parapijų vargonininkus.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Storosios žarnos piešinys, kuriame kylančioji gaubtinė žarna pažymėta mėlyna spalva
**Kylančioji gaubtinė žarna** – siauresnis aklosios žarnos tęsinys, einantis vertikaliai į viršų ir yra prisiglaudusi dešinėje prie pilvo šoninės užpakalinės sienos raumenų. Kaip ir nusileidžiančiąją gaubtinę žarną, pilvaplėvė dengia mezoperitoniškai – nedengia tik užpakalinio paviršiaus.

Kylančioji gaubtinė žarna kyla nuo dešiniosios klubinės duobės link kepenų visceralinio paviršiaus, ties kuriuo sudaro dešinįjį gaubtinės žarnos linkį (*flexura coli dextra*) ir pereina į skersinę gaubtinę žarną. Linkis yra po kepenų dešiniąja skiltimi, ties dešiniuoju inkstu – liečia jo priekinio paviršiaus apatinę šoninę dalį. Vidutiniškai kylančioji gaubtinė yra apie 15-20 cm ilgio, bet gali būti trumpesnė, jei yra aukšta aklosios žarnos padėtis. Užpakalinis paviršius apačioje liečia dešinįjį klubinį raumenį, aukščiau klubinės keteros – vagą tarp didžiojo juosmens raumens ir kvadratinio juosmens raumens, pasiekia kairiojo inksto apatinę dalį. Vidinis paviršius liečia klubinės plonosios žarnos kilpas, šoninis – pilvo šoninę sieną, priekinį dengia plonosios žarnos kilpos, iš dalies ir didžioji taukinė. Priekinis paviršius gali liesti ir priekinę pilvo sieną. Kartais kylančioji gaubtinė žarna esti intraperitoninėje padėtyje ir turi pasaitą.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Žmogaus anatomija (I tomas): vadovėlis / Autoriai: Gintautas Čėsnys, Janina Tutkuvienė, Arūnas Barkus, Vytautas Leonas Gedrimas, Rimantas Jankauskas, Renata Rizgelienė, Janina Žukienė – Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2008. –664 p. ISBN 978-9955-33-361-6 UDK 611 (075.8)
**Kyle Spence**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Kyle Cameron Walter Spence |
| Gimimo data | 1997 m. sausio 14 d. (26 metai) |
| Gimimo vieta | Kreudonas, Sario grafystė, Anglija |
| Ūgis | 171 cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FSV Frankfurt |
| **Numeris** | 38 |
| **Pozicija** | Saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2021–20222022– |  FC Hegelmann Litauen FSV Frankfurt  | 18 0(5)16 0(0) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2012–2013 | Škotijos U-16 | 7 0(1) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. gegužės 6 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2021 m. rugsėjo 11 d.. |

**Kailas Spensas** arba **Kailas Kameronas Volteris Spensas** (*Kyle Cameron Walter Spence*; g. 1997 m. sausio 14 d.) – Anglijos futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje.

Karjera
-------

Priklausė įvairiems Anglijos klubams ir buvo jaunimo ekipų narys: Crystal Palace, Coventry, Hampton & Richmond Borough, Kingstonian FC, East Grinstead Town FC.

Žaidė Norvegijoje ir atstovavo Valdres FK, Alta IF ir Øygarden FK. Per trejus metus sužaidė 55 rungtynes ir pelnė 13 įvarčių trečios ir antros lygos pirmenybėse.

### Kauno rajono „Hegelmann Litauen"

2021 m. vasarą atvyko į Lietuvą ir tapo FC Hegelmann Litauen nariu.

2021 m. birželio 20 d. debiutavo rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris.

2021 m. liepos 11 d. rungtynėse prieš Gargždų „Bangą" pelnė įvartį ir svariai prisidėjo prie HL pergalės rezultatu 4:1.

2021 m. liepos 17 d. rungtynėse prieš Kėdainių „Nevėžį" pelnė antrą rungtynių įvartį ir svariai prisidėjo prie HL pergalės prieš A lygos autsaiderius rezultatu 2:0.

2021 m. liepos 23 d. rungtynėse prieš Gargždų „Bangą" pelnė trečią rungtynių įvartį (3:0). Galutinis rungtynių rezultatas 4:1 HL naudai.

2021 m. liepos 31 d. rungtynėse prieš „Nevėžį" pasižymėjo įvarčiu ir prisidėjo prie varžovų sutriuškinimo rezultatu 6:0.

2021 m. lapkričio 8 d. rungtynėse prieš FK Sūduva pelnė įvartį ir svariai prisidėjo prie HL pergalės rezultatu 2:1.

  

Išvykęs iš Lietuvos, runtyniavo Vokietijoje, FSV Frankfurt.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2021** | **FC Hegelmann Litauen** | 18 | 5 |
|

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;

Rinktinės
---------

Žaidėjo tėtis jamaikietis, o mama škotė, todėl K.Spensas buvo kviečiamas į Škotijos jaunimo U-16 rinktinę ir jos gretose sužaidė 7 rungtynes bei pelnė 1 įvartį.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  delfi.lt: naujokas
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑
12. ↑
13. ↑
14. ↑
15. ↑

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* lietuvosfutbolas.lt
* Soccerway
* fotball.no
* Transfermarkt
* footballcritic.com
* hegelmannsports.lt
* soccerbase.com
* Globalsportsarchive
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kyrtanas** arba **sankyrtanas** skr. कीर्तन = IAST: *kīrtana-* „(pa)minėjimas, kartojimas, pasakymas, pasakojimas") – hinduistų religinės muzikos žanras; iš Indijos kilusi šventų giesmių (mantrų) atlikimo tradicija, praktikuojama hinduistų šventykluose, ašramuose, religinėse grupėse; turinį sudaro kolektyvinis religinio turinio tekstų giedojimas ar Dievo vardų kartojimas.

Giesmę pradeda vedantysis, o kiti (atlikėjai, klausytojai) vėliau atsako (pritaria) jo maldai. Mantroms pritariama įvairiais instrumentais: fisharmonija, mridanga, cimbolais, vakaruose naudojama ir gitara, smuikas bei kiti instrumentai.

Kyrtanas yra svarbi dvasinė praktika vaišnavizmo tradicijoje Bhakti jogoje, sikhizme, dalyje budizmo krypčių ir kt. Tai vienas iš jogos ir meditacijos būdų. Kirtanas yra grupinė mantros kartojimo forma, o asmeninė malda vadinama džapa. Vaišnavizme populiarios kirtanu atliekamos mantros yra „Harė Krišna", „Om Namahaja Šiva", tačiau yra ir daug kitų.

Bhagadvadgytoje rašoma, jog Krišna sakęs, kad didžios sielos nuolat kartoja jo vardą. XVI a. prasidėjus Indijos dvasiniam atgimimui kyrtano tradicija paplito po šalį, o susikūrus Krišnos sąmonės bendrijai – po visą pasaulį.

Indų filosofijoje teigiama, kad kyrtanas aktyvuoja čakras, leidžia patirti ekstazės, ramybės, sąjungos su Dievu, didelės meilės pojūtį. Atliekant kyrtaną neretai šokama, šokiu siekiama atsiverti, išreikšti meilę Dievui, nors galima atlikti ir ramiai sėdint.
Plokštė, kurioje išvardijamos Ur-Babos pastatydintos šventyklos; Luvro kolekcija (AO 261)
**Ur-Baba** (šum. 𒌨𒀭𒁀𒌑 = *ur-Dba.ba6 arba ur-Dba.U2* – „deivės Bau tarnas") – Lagašo valdovas (ensis), valdęs 2164–2144 m. pr. m. e. (pagal vidurinę chronologiją).

Manoma, kad Ur-Babos valdymas daugiau ar mažiau sutapo su paskutinio Akado karaliaus Šu-durulo valdymu. Kita vertus, Ur-Baba galėjo valdyti ir laikotarpiu tarp Šar-kali-šario bei Šu-durulo valdymo. Sprendžiant iš įvairių Ur-Babos įrašų ant apžadinių aukų, šio ensio valdymo laikai buvo santykinio miesto klestėjimo laikotarpis, Lagašas buvo nepriklausomas nuo Akado imperijos.

Ur-Babos duktė Enanepada Ūre tapo dievo Nanos vyriausiąja žyne, o kita duktė Ninala ištekėjo už Gudėjos, kuris po Ur-Babos mirties tapo Lagašo ensiu.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Leick, Gwendolyn (2002). Who's Who in the Ancient Near East* (anglų). Routledge. p. 185. ISBN 9781134787951.
2. ↑  The History Files: City State of Lagash / Sirpurla. Nuoroda tikrinta 2019–10–01.
3. ↑  Dietz-Otto Edzard: The royal inscriptions of Mesopotamia; Early periods; 3,1: Gudea and his Dynasty. University of Toronto Press, Toronto 1997, ISBN 0-8020-4187-6
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Uraninitas |
| --- |
| thubthub |
| Savybės |
| Kategorija | Mineralas oksidas |
| Cheminė formulė | Urano oksidas, UO2 |
| Identifikacija |
| Spalva | Juoda, tamsiai ruda |
| Kristalo sistema | Kubinė |
| Skalumas |  ? |
| Lūžimai | Kriaukliški |
| Kietumas pagal Moso skalę | 5-6 |
| Blizgesys | Metalinis |
| Refrakcijos indeksas | nepermatomas |
| Specifinis tankis | 6,5-10,0 |
|

**Uraninitas** – oksidų klasės mineralas, kuriame gausu urano. Urano oksidas, (UO2). Šiame minerale gali būti torio, švino priemaišų. Visi uraninito mineralai turi radžio priemaišą. Tai urano radioktyvaus skilimo produktas. Uraninitas yra pagrindinė urano rūda. Mineralas radioaktyvus. Tai pirmasis nustatė prancūzų fizikas Anri Bekerelis 1896 metais. Vėliau, tyrinėdama uraninitą, iškastą Jachimove, Čekijoje, lenkų chemikė Marija Kiuri atrado radį.

Mineralas randamas sulfidinėse hidroterminėse gyslose, rečiau pasitaiko granitiniuose pegmatituose. Čia jis randamas kartu su cirkonu ir turmalinu. Nusėdusių uraninito grūdelių pasitaiko ir aliuviniuose sąnašynuose.

Jo randama Kanadoje, JAV, Vokietijoje, Pietų Afrikoje, Anglijoje.
| ***Upė, iš kurios negrįžtama*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | River of No Return |
| Kilmės šalis | JAV |
| Režisierius | Otto Preminger |
| Prodiuseris (-iai) | Bert E. Friedlob |
| Scenaristas (-ai) | Stanley Rubin |
| Kompozitorius | Cyril J. Mockridge |
| Vaidina | Robert MitchumMarilyn MonroeTommy Rettig Rory Calhoun |
| Metai | 1954 |
| Žanras | Vesternas |
| Trukmė | 91 min. |
| Kalba | Anglų k. |
| Platintojas | 20th Century Fox |
| **IMDb įrašas** |

**Upė, iš kurios negrįžtama** (angl. *River of No Return*, pažodžiui 'Negrįžimo upė') – 1954 m. JAV vesternas. Filmo režisierius – Otto Preminger, prodiuseris – Stanley Rubin, scenaristas – Frank Fenton, scenarijus grįstas Louis Lantz apsakymu, kurio idėja pasiskolinta iš 1948 m. italų filmo „Dviračių vagys". Pagrindinius vaidmenis atliko Robert Mitchum ir Marilyn Monroe.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

XIX amžius. Atlikęs laisvės atėmimo bausmę, ūkininkas Metas Kolderis (*Matt Calder*) grįžta į savo aukso karštinės miestelį, esantį Ramiojo vandenyno šiaurės vakarų pakrantėje, ir pasiima savo paauglį sūnų Marką (*Mark*). Tuo metu geraširdė baro dainininkė Kei (*Kay*) su savo vaikinu Hariu (*Harry*) leidžiasi upe žemyn, kad ištirtų galimą aukso radavietę. Kai jų plaustas nuskęsta, Haris atima iš Meto ginklą ir arklį, kad galėtų tęsti kelionę be Kei sausumoje. Plaukdami žemyn upe radavietės link, trejetas kuria keršto planus.

Aktoriai
--------

Robert Mitchum ir Tommy Rettig vienoje iš filmo scenų.
* Robert Mitchum – Matt Calder
* Marilyn Monroe – Kay Weston
* Tommy Rettig – Mark Calder
* Rory Calhoun – Harry Weston
* Douglas Spence – Sam Benson
* Murvyn Vye – Dave Colby
* Hank Mann – miestietis (titruose nenurodytas)

Kritikų ir žiūrovų atsiliepimai
-------------------------------

Remdamasi 14 recenzijų, vertinimų apibendrinimo svetainė „Rotten Tomatoes" filmui suteikė 57 % reitingą, o žiūrovai (daugiau kaip 5000 balsų) filmui davė 53 %.

Nuorodos
--------

* Upė, iš kurios negrįžtama YouTube svetainėje

Išnašos
-------

1. ↑  Hirsch, Foster, *Otto Preminger: The Man Who Would Be King*. New York: Alfred A. Knopf 2007. ISBN 978-0-375-41373-5, p. 202
2. 1 2  „River of No Return". Rotten Tomatoes. Nuoroda tikrinta 2023-04-12.
| ***Žmonių – žuvų sala*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | L'isola degli uomini pesce |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Sergio Martino |
| Prodiuseris (-iai) | Luciano Martino |
| Vaidina | Barbara Bach |
| Metai | 1979 |
| Žanras | siaubo |
| Trukmė | 100 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Žmonių – žuvų sala** (it.  *L'isola degli uomini pesce*) – 1979 m. Italijoje sukurtas siaubo filmas pagal H.P. Lovecraft kūrinį „The Shadow Over Innsmouth".

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Barbara Bach – Amanda Marvin
* Claudio Cassinelli – leitenantas Klodas de Rosas
* Richard Johnson – Edmondas Rakmanas
* Beryl Cunningham – Šakira
* Joseph Cotten – profesorius Ernestas Marvinas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Karibų jūroje nuskęsta laivas, kuriuo buvo gabenami kaliniai. Penketas išlikusiųjų pasiekia paslaptingą salą, kuri, kaip paaiškėja, yra dalis nuskendusios mistinės Atlantidos. Išvengę keistų padarų, primenančių žuvis, užpuolimo, keli vyrai pasiekia salos gilumą, kur susiduria su čia gyvenančiu jos šeimininku Rachmanu ir gražiąja Amanda, kurios tėvas, žinomas biologas, saloje užsiima vivisekcija, siekdamas sukurti žmonių, galinčių gyventi vandenyje, rasę...
**Martin Avenarius** (g. 1965 m. lapkričio 3 d. Hanoveryje, Vokietija) – vokiečių teisininkas, teisėtyrininkas civilistas bei romanistas, teisės istorikas, Kelno universiteto (Šiaurės Reinas-Vestfalija) profesorius, habilituotas teisės mokslų daktaras.

Biografija
----------

Nuo 1986 m. iki 1991 m. studijavo teisę ir slavų filologiją Gėtingene ir Vienoje. 1991 metais baigė studijas, išlaikė referendaro egzaminą, 1992 metais apgynė teisės disertaciją „Savinji mokymas apie tarplaikinę privatinę teisę" (vok. *Savignys Lehre vom intertemporalen Privatrecht*), 1995 metais išlaikė asesoriaus egzaminą. Tarp 1995 ir 2002 metų dėstė Gėtingeno universiteto Romėnų ir bendrosios teisės institute.

2002 m. apgynė teisės habilitaciją (apie pseudoulpianišką *liber singularis regularum*), įgijo teisę dėstyti dalykus Romėnų teisė, Civilinė teisė ir Naujesnioji privatinės teisės istorija. Nuo 2003 m. balandžio 1 d. Kelno universiteto profesorius, Romėnų teisės instituto direktorius.

Hanns Seidel paramos fondo docentas patikėtinis.

Darbai (pasirinktinai)
----------------------

* Martin Avenarius: *Savignys Lehre vom intertemporalen Privatrecht*, Wallstein-Verlag, Göttingen 1993 (Quellen und Forschungen zum Recht und seiner Geschichte 3)
* Martin Avenarius: *Rezeption des römischen Rechts in Rußland - Dmitrij Mejer, Nikolaj Djuvernua und Iosif Pokrovskij*, Wallstein-Verlag, Göttingen 2004 (Quellen und Forschungen zum Recht und seiner Geschichte 11)
* Martin Avenarius: *Der pseudo-ulpianische liber singularis regularum. Entstehung, Eigenart und Überlieferung einer hochklassischen Juristenschrift*, Wallstein-Verlag, Göttingen 2005 (Quellen und Forschungen zum Recht und seiner Geschichte 12)
* Martin Avenarius: *Friedrich Carl von Savigny − Savignyana. Bd. 8: Pandekten. Obligationenrecht, Allgemeiner Teil*, Klostermann, Frankfurt a. M. 2008 (Studien zur europäischen Rechtsgeschichte 228)
* Martin Avenarius: *Rimskoe pravo v Rossii*, Moskau 2008

Šaltiniai
---------

1. ↑  Martin Avenarius auf der Seite des Kelno universiteto Teisės f. informacija
| **Martha Argerich** |
| --- |
|  |
| Marta Argerich 2015 metais |
| Gimė | 1941 m. birželio 5 d. (81 metai)Buenos Airėse,  Argentina |
| Tautybė | argentinietė |
|  |
| Veikla | angentiniečių pianistė. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1957 m. Ženeva (Šveicarija), Tarptautinis Ženevos konkursas, I vieta
* 1957 m. Roma (Italija), Tarptautinis Ferruccio Busoni konkursas, I vieta
* 1965 m. Varšuva (Lenkija), Tarptautinis F. Šopeno pianistų konkursas, I vieta
 |

**Martha Argerich** (g. 1941 m. birželio 5 d. Buenos Airėse, Argentinoje) – Argentinos pianistė.

Biografija
----------

Argerich gimė Buenos Airėse. Ji pradėjo groti pianinu būdama trejų metų. Argerich kilmė yra neaiški: kai kurie sako, kad yra katalonų kilmės, o kiti teigia, ji yra kilusi iš Kroatijos. Penkerių metų amžiaus, ji mokėsi pas mokytoją Vincenzo Scaramuzza, kuris pasižymėjo savo lyrizmu ir jausmo svarba. Argerich pirmąjį savo debiutinį koncertą surengė 1949 metais, būdama aštuonerių metų. Šeima persikėlė į Europą gyventi 1955 metais, kur Argerich Austrijoje studijavo su Friedrichu Gulda. Vėliau ji studijavo su Stefan Askenase ir Maria Curcio. 1957 m. būdama šešiolikos, ji laimėjo Tarptautinį Ženevos muzikos konkursą ir Tarptautinį Ferruccio Busoni konkursą. Didžiausią įtaką jai padarė austrų pianistas Friedrich Gulda, pas kurį ji mokėsi 18 mėnesių.

Karjera
-------

Argerich tapo žinoma pianiste, kai ji laimėjo 1965 m. septintąjį Tarptautinį F. Šopeno pianistų konkursą, Varšuvoje, būdama 24 metų. 1966 m. debiutavo Jungtinėse Valstijose. Tais pačiais metais, ji taip pat įrašė savo pirmąjį albumą, kuriame skambėjo Šopeno, Bramso, Ravelio, Prokofjevo, Listo muzika. 1965 metais ji įrašė Šopeno Scherzo Nr. 3, Polonezą op. 53, bei kitus kūrinius.

Argerich taip pat garsėja savo atlikimu Prokofjevo Koncerto fortepijonui Nr. 3, M. Ravelio Koncerto fortepijonui G-dur, Bacho Partita Nr.2 c-moll, kurią ji įrašė kelis kartus.

Argerich taip pat skatina bei palaiko jaunus atlikėjus. Ji yra svarbi konkursų narė. 1980 m. Tarptautiniame F. Šopeno pianistų konkurse dėl Argerich veiksmų pianistas Ivo Pogorelić atsidūrė dėmesio centre: po trečiojo konkurso turo Pogorelić buvo pašalins, o Argerich teigė, jog jis „genijus" ir būtina jį perkelti į kitą turą, tačiau kiti žiuri nariai su ja nesutiko. Ji, protestuodama prieš žiūri sprendimą, paliko žiuri nario kėdę. Taip pat ji rėmė keletą menininkų, įskaitant Gabriela Montero ir Sergio Tiempo .

Jos spaudos ir viešumo baimė lėmė likusiąją savo karjeros dalį. Vis dėlto ji yra plačiai pripažįstama, kaip viena iš didžiausių jos laikų pianistų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jean-Pierre Thiollet, *88 notes pour piano solo*, "Solo nec plus ultra", Neva Editions, 2015, p.50. ISBN 978 2 3505 5192 0.
|  |
| --- |
| **Alytaus Anzelmo Matučio pradinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Alytaus Anzelmo Matučio pradinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Alytaus Anzelmo Matučio pradinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Alytus |
| **Direktorius(-ė)** | Aldona Česnulienė |
| **Mokinių skaičius** |  |
| **Įkūrimo data** | 1994 m. |
| **Uždarymo data** | 2010 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 35 |

**Alytaus Anzelmo Matučio pradinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Alytuje, Daugų g. 5a, vykdžiusi pradinio, priešmokyklinio ir neformaliojo ugdymo programas. Įstaigos kodas 191053138, steigėjas – Alytaus miesto savivaldybė.

Istorija
--------

1970 m. gruodį Alytuje atidarytas lopšelis-darželis „Sigutė". 1994 m. gegužės 11 d. Alytaus miesto valdybos potvarkiu jis pertvarkytas į pradinę mokyklą-darželį, kuri ėmė veikti nuo 1994 m. rugsėjo 1 d. Pradinei mokyklai-darželiui vadovavo Laima Kirkliauskienė. 2001 m. gegužės 3 d. Alytaus miesto savivaldybės tarybos sprendimu, Anzelmo Matučio darželis-mokykla pertvarkytas į pradinę mokyklą.

2009 m. pradinė mokykla reorganizuota į Dzūkijos vidurinės mokyklos Anzelmo Matučio pradinio ugdymo skyrių, kurs 2010 m. uždarytas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Alytaus Anzelmo Matučio pradinė mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-07-24).
2. ↑  Švietimo Alytuje istorija.[neveikianti nuoroda] Alytus.lt (tikrinta 2022-07-24).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Logotipas
**„Alytaus TV"** („Alytaus regioninė televizija") – regioninis televizijos kanalas, įkurtas 1996 m. Steigėjas – Jonas Balčius. 2009 m. rugsėjo 22 d. kanalo pavadinimas pakeistas į „Dzūkijos TV".

„Alytaus TV" programą pradėjo transliuoti 1999 m. kovo 1 d. Programa matoma 60 km spinduliu aplink Alytaus miestą, taip pat programą mato Alytaus, Varėnos, Marijampolės, Lazdijų, Prienų rajonų, Veisiejų, Balbieriškio, Daugų, Simno miestelių gyventojai.

Televizija transliuoja autorines laidas apie Alytaus apskrities miestelius, politines aktualijas, sportą, verslą, kultūrą, laidas vaikams ir jaunimui, specializuotas laidas, reklamines-informacines laidas bei sveikinimų koncertą.

„Alytaus TV" yra Lietuvos regioninių televizijų asociacijos narė.

Transliuotojas – VšĮ „Alytaus regioninė televizija".

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvoje transliuojamos televizijos programos |
| --- |
|  |
| LRT | 
LRT televizija | LRT Plius | LRT Lituanica |
|  |
| Komercinės nacionalinės programos | 
LNK | TV6 | BTV | TV3 | Info TV | 2TV | TV1 | TV8 | Lietuvos ryto TV | Delfi TV |
|  |
| Regioninės programos | 
Dzūkijos TV | TV medica | Pūkas-TV | Marijampolės TV | Roventos TV | Šiaulių TV | FMT TV | Ventos regioninė TV | Balticum TV | Balticum Auksinis |
|  |
| Pietryčių Lietuvos programos lenkų k. | 
TVP Info | TVP Historia | TVP Polonia | Nuta.TV | Power TV | TVP Wilno | FMT TV |

 |