recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 55°51′55″ š. pl. 25°54′21″ r. ilg.﻿ / ﻿55.86528°š. pl. 25.90583°r. ilg.﻿ / 55.86528; 25.90583

| Degučių ežeras |
| --- |
| Vieta | Rokiškio raj. Lietuva |
| Plotas | 0,36 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,43 km |
| Įteka | Šaltupys, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Šaltupys |

**Degučių ežeras** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 10,5 km į pietryčius nuo Obelių, šalia Zarasų rajono ribos. Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 0,95 km, didžiausias plotis 0,5 km. Altitudė 111,1 m. Krantai daugiausia žemi, pelkėti, tik rytinis aukštesnis. Dugnas padengtas sapropeliu, lėkštas. Aplink ežerą plyti pievos, krūmynai, auga miškeliai. Iš šiaurės į pietus ežerą prateka Šaltupio upelis į Kumpuolės upelį (Zalvės intakas, Sartų ežero baseinas).

Šiauriniame Degučių ežero krante įsikūręs Degučių kaimas, vakariniame krante – Keležerių kaimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Degučių ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 404
*Kitos reikšmės – Vyžuona (reikšmės).*

| Vyžuona |
| --- |
| Vieta | Rokiškio raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,269 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,28 km |
| Įteka | Ūdrupys, 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Vyžuona |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Vyžuona

  |
| **Koordinatės** |  56°1′30″ š. pl. 25°38′30″ r. ilg.﻿ / ﻿56.02500°š. pl. 25.64167°r. ilg.﻿ / 56.02500; 25.64167Koordinatės: 56°1′30″ š. pl. 25°38′30″ r. ilg.﻿ / ﻿56.02500°š. pl. 25.64167°r. ilg.﻿ / 56.02500; 25.64167 |

**Vyžuona** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 7 km į pietus nuo Juodupės. Ilgis rytų – vakarų kryptimi 0,88 km, plotis iki 0,44 km. Altitudė 109,7 m. Forma trikampė. Krantai žemi, pelkėti. Iš šiaurės ir pietų prieina Vyžuonos ir Gylių miškai, į rytus plyti Žydpievės pelkė. Rytuose įteka Ūdrupys (iš Ignotiškio ežero), vakaruose išteka Nemunėlio intakas Vyžuona.

Šiaurės vakarinėje ežero pakrantėje įsikūręs Vyžuonos kaimas, rytinėje – Gylių kaimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vyžuona (ežeras)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. 593 psl.
|  |
| --- |
| Ivi Adamou |
|  |
| Biografija |
| Gimė | 1993 m. lapkričio 24 d. (30 metų)  Agia Napa, Kipro vėliava Kipras |
| Žanrai | pop |
| Veikla | dainininkė |
| Instrumentai | vokalas |
| Aktyvumo metai | 2009–dabar |
| Įrašų kompanija | Sony Music Greece |
| Svetainė | iviadamou.com |

**Ivi Adamou** (gr. Ήβη Αδάμου; g. 1993 m. lapkričio 24 d.) – Kipro-Graikijos dainininkė, kuri tapo žinoma Graikijoje ir Kipre po jos dalyvavimo antrojo sezono Graikijos „X Faktoriuje". Adamou sudarė sutartį su „Sony Music Greece" ir išleido savo debiutinį EP „Kalokairi Stin Kardia", kuris buvo sertifikuotas auksiniu. Tais pačiais metais ji bendradarbiavo su Spiros Lambrou choru ir išleido EP „Christougenna Me Tin Ivi Adamou". Ivi Adamou atstovavo Kiprui 2012 m. Eurovizijoje su daina „La La Love". Finale užėmė 16 vietą. Jos naujas albumas „Eho Ourano" pasirodė 2013 m. vasarą.

Diskografija
------------

* *Kalokairi Stin Kardia* (2010 m.)
* *Christmas with Ivi Adamou* (2010 m.)
* *San Ena Oniro* (2011 m.)
* *Eho Ourano* (2013 m.)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ivi Adamou** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2022-04-09 iš Wayback Machine projekto.

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Christos Mylordos  *„San Aggelos S'agapisa"*** |  **Kipro atstovė Eurovizijoje**2012 | Po to:**Despina Olympiou  *„An me thimasai"*** |
Koordinatės: 55°22′55″ š. pl. 25°23′2″ r. ilg.﻿ / ﻿55.38194°š. pl. 25.38389°r. ilg.﻿ / 55.38194; 25.38389

| Vastapas |
| --- |
| Vieta | Molėtų raj. Lietuva |
| Plotas | 1,005 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,87 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 4,43 m |
| Didžiausias gylis | 7,8 m |
| Įteka | Gulbė, Šlynupys, bevardis upelis |
| Išteka | Vastapa |

**Vastapas** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, apie 6,5 km į šiaurės rytus nuo Alantos. Nusidriekęs iš šiaurės rytų į pietvakarius 1,91 km, plotis siekia 0,7 km. Altitudė 127,5 m. Giliausia vieta (7,8 m) yra ežero pietvakariuose. Ežeras telkšo rininės kilmės duburyje, rytuose atkirstame pusiasalio. Krantai daugiausia aukšti (žemesnis ir vietomis pelkėtas rytinis), dubens šlaitai statūs, vietomis su terasomis. Atabradas siauras, dugną dengia molis bei sapropelingas molis. Apyežerėje plyti pievos, laukai, vietomis auga miškeliai, krūmynai. Šiaurės rytinėje pakrantėje plyti Galų Pievos pelkė. Pietvakariuose iš ežero išteka Virintos intakas Vastapa. Ežero pratakumas 298 %.

Greta Vastapo įsikūrę kaimai: Kaniūkai, Motiejūnai, Ančėnai, Krivičiai. Veikia kaimo turizmo sodyba. Šiaurvakarine pakrante eina kelias  **4903**  Utena–Pakalniai–Alanta .

Ežerėvardis *Vãstapas* neaiškios kilmės. Tai gali būti tarmybė nuo šaknų *uost-* ir *ap-* (reikšmė būtų „uosto upė").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vastapas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 469
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 367–368

Nuorodos
--------

* Ežero batimetrinis planas
*Kitos reikšmės – Baltis (reikšmės).*

| Baltis |
| --- |
| Baltis iš pietų. Kairėje – salelėBaltis iš pietų. Kairėje – salelėBaltis iš pietų. Kairėje – salelė |
| Vieta | Molėtų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,77 km² |
| Kranto linijos ilgis | 7,04 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 8 m |
| Didžiausias gylis | 30,3 m |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | Baltelė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Baltis

  |
| **Koordinatės** |  55°17′27″ š. pl. 25°35′01″ r. ilg.﻿ / ﻿55.29083°š. pl. 25.58361°r. ilg.﻿ / 55.29083; 25.58361Koordinatės: 55°17′27″ š. pl. 25°35′01″ r. ilg.﻿ / ﻿55.29083°š. pl. 25.58361°r. ilg.﻿ / 55.29083; 25.58361 |

**Baltis** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 4 km į šiaurės rytus nuo Toliejų. Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 2,13 km, plotis iki 0,71 km. Altitudė 154,2 m. Didžiausias gylis siekia 30,3 m. Ežeras rininės kilmės. Krantai sausi, gan statūs. Kranto linijos ilgis 7 km. Ežerą supa Ropeikiškės ir Poviliškio miškai. Atabradas padengtas smėliu, apaugęs nendrėmis, meldais, vandens lelijomis. Dugnas padegtas sapropeliu. Pietuose yra 0,28 ha sala. Rytuose atiteka bevardis upelis iš Baltelio ežero, pietuose į Lukštyno ežerą išteka Baltelė (Žeimenos baseinas).

Šiaurvakarinėje Balčio pakrantėje yra nebegyvenamas Navasiolkos kaimelis, pietrytinėje pakrantėje – Budriškių kaimas. Veikia poilsio namai. Pietrytine pakrante eina kelias  **2822**  Toliejai–Šnieriškės–Labanoras . Ežeras įeina į Labanoro regioninį parką.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Baltys (Molėtų r.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Marija Grigelytė. *Baltis (Molėtų r.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 189-190
Koordinatės: 55°16′40″ š. pl. 25°17′35″ r. ilg.﻿ / ﻿55.27778°š. pl. 25.29306°r. ilg.﻿ / 55.27778; 25.29306

| Gilužis |
| --- |
| Vieta | Molėtų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,293 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,25 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 9,1 m |
| Didžiausias gylis | 20,4 m |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | bevardis upelis |

**Gilužis** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, Balninkų seniūnijoje, 8 km į pietus nuo Alantos. Ilgis vakarų-rytų-pietryčių kryptimi 1,27 km, plotis iki 0,39 km. Altitudė 139 m. Giliausia vieta siekia 20,4 m. Ežeras rininės kilmės. Kranto linija vingiuota, jos ilgis 3,25 km. Krantai statūs, aukšti. Pietinėje pakrantėje auga miškelis, kitose pakrantėse plyti dirbami laukai ir pievos. Vakaruose išteka upelis link Saločio ežero. Gilužis priklauso Virintos upės intako Alantos baseinui.

Šiaurinėje ežero pakrantėje įsikūręs etnografinis Gilužių kaimas, pietinėje - Narušiškio kaimas. Veikia kaimo turizmo sodyba. Šiaurine pakrante eina kelias  **2806**  Kairionys–Girsteitiškis–Balninkai .

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gilužis (Molėtų r. Balninkų sen.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 615
*apie netoliese esantį mažesnį ežerą žr. Rudesėlis (Pabebrusė).*
Koordinatės: 55°12′23″ š. pl. 25°30′46″ r. ilg.﻿ / ﻿55.20639°š. pl. 25.51278°r. ilg.﻿ / 55.20639; 25.51278


| Rudesėlis |
| --- |
| Vieta | Molėtų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,255 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,42 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 6,4 m |
| Didžiausias gylis | 19,3 m |
| Įteka | Rudesa |
| Išteka | Rudesa |

**Rudesėlis** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 6 km į pietryčius nuo Molėtų, tarp Baltųjų Lakajų ežero (už 0,4 km) rytuose ir kelio  **173**  Molėtai–Pabradė  pietvakariuose. Išsidriekęs iš pietvakarių į šiaurės rytus 1,24 km, plotis iki 0,34 km. Altitudė 146 m. Gylis siekia 19,3 m (ežero viduryje). Krantai daugiausia aukšti, pietuose statūs. Ežerą supa Rudesos miško pušynai. Rytuose yra miškinga sala (0,93 ha).

Ežeru prateka Rudesa (iš Rudesos ežero pietvakariuose į Baltųjų Lakajų ežerą rytuose). Priklauso Žeimenos intako Lakajos baseinui.

Rudesėlis patenka į Labanoro regioninį parką, Lakajų kraštovaizdžio draustinį. Prie ežero yra Rudesėlės ir Rudesos kaimai.

Ežerėvardis *Rudesė̃lis* kilęs nuo spalvos pavadinimo *ruda*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Rudesėlis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 577
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 281–282
| Kamastos ežeras |
| --- |
| Vieta | Molėtų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,233 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,96 km |
| Įteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Kamastos ežeras

  |
| **Koordinatės** |  55°08′00″ š. pl. 25°19′40″ r. ilg.﻿ / ﻿55.13333°š. pl. 25.32778°r. ilg.﻿ / 55.13333; 25.32778Koordinatės: 55°08′00″ š. pl. 25°19′40″ r. ilg.﻿ / ﻿55.13333°š. pl. 25.32778°r. ilg.﻿ / 55.13333; 25.32778 |

**Kamastos ežeras** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 7,5 km į šiaurės rytus nuo Giedraičių. Ilgis šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 0,83 km, plotis iki 0,42 km. Altitudė 193,6 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę aukštapelkių pušynais (ežerą supa ~ 50 ha dydžio Kamastos pelkė), tik šiaurės rytinis krantas aukštesnis. Šiaurės vakaruose įteka upelis. Ežeras nenutekantis, priklauso Širvintos upės intako Verbylos baseinui.

Kamastos ežeras su aplinkinėmis pelkėmis ir mišku įtrauktas į Kamastos kraštovaizdžio draustinį. Vakarinėje pakrantėje stūkso Kamastos piliakalnis. Greta įsikūrę Kamastos, Užugirių, Vėdarų kaimai.

Ežerėvardis (seniau, matyt, tiesiog *Kamastà*) greičiausiai kilęs nuo žodžio *kamas* („gumulas, gurvuolis, kupstas").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kamastos ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 195
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 145
Koordinatės: 55°3′24″ š. pl. 25°25′14″ r. ilg.﻿ / ﻿55.05667°š. pl. 25.42056°r. ilg.﻿ / 55.05667; 25.42056


| Visbaras |
| --- |
| Visbaro ežeras nuo šiaurinio krantoVisbaro ežeras nuo šiaurinio krantoVisbaro ežeras nuo šiaurinio kranto |
| Vieta | Molėtų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,196 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,54 km |
| Kilmė | Ledyninis |
| Įteka | 2 bevardžiai upeliai |

**Visbaras** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 1,5 km į vakarus nuo Dubingių, tarp dviejų vakarinių Asvejos ežero įlankų. Ežeras rininis. Ilgis iš rytų į vakarus 1,64 km, plotis iki 0,2 km. Altitudė 153,7 m. Ežero dubens šlaitai bei krantai statūs ir akmeningi, apaugę medžiais. Atabradas siauras, o dugnas padengtas moliu. Aplink Visbarą plyti dirbami laukai ir pievos, tik pietinėje pakrantėje stūkso Degsnės miškas. Ežeras požeminėmis protakomis jungiasi su Asveja.

Prie ežero yra Labotiškių ir Laumikonių kaimai. Šiaurine pakrante eina kelias  **2809**  Giedraičiai–Miežoniai–Dubingiai .

Ežerėvardis *Vìsbaras* kilęs nuo tokio paties asmenvardžio.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Visbaras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 577
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 388
*Kitos reikšmės – Burgis (reikšmės).*

| Burgis |
| --- |
| Vieta | Plungės raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,121 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,93 km |
| Įteka | Uošna, Šilinė, 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Uošna |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Burgis

  |
| **Koordinatės** |  56°01′35″ š. pl. 21°55′46″ r. ilg.﻿ / ﻿56.02639°š. pl. 21.92944°r. ilg.﻿ / 56.02639; 21.92944Koordinatės: 56°01′35″ š. pl. 21°55′46″ r. ilg.﻿ / ﻿56.02639°š. pl. 21.92944°r. ilg.﻿ / 56.02639; 21.92944 |

**Burgis** – ežeras vakarų Lietuvoje, Plungės rajone, apie 7 km į šiaurės vakarus nuo Grumblių. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,71 km, plotis – iki 0,38 km. Altitudė 145,3 m. Krantai žemi, aplinkui plyti Paburgio pelkė ir auga Paburgio miškas. Per ežerą iš rytų į pietus prateka Uošnos upė (Babrungo intakas). Pasroviui į pietus už 0,55 km telkšo Burgalio ežeras. Šalia įsikūręs Paburgės kaimas.

Vandenvardis kilęs iš žodžio *burgė* („klampynė, purvynė, bala").

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 74
*Šis straipsnis apie ežerą. Apie parazitinį grybą skaitykite straipsnyje Lielius (grybas).*
Koordinatės: 54°34′07″ š. pl. 24°22′12″ r. ilg.﻿ / ﻿54.56861°š. pl. 24.37000°r. ilg.﻿ / 54.56861; 24.37000

| Lielius |
| --- |
| Lielius nuo šiaurinio krantoLielius nuo šiaurinio krantoLielius nuo šiaurinio kranto |
| Vieta | Prienų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,378 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,51 km |
| Įteka | Lielelė, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Lielelė |

**Lielius** – ežeras Lietuvoje, Prienų rajone, apie 3 km į pietryčius nuo Stakliškių. Ilgis iš šiaurės į pietus 1,3 km, plotis iki 0,5 km. Altitudė 85,3 m. Krantai žemi, daug kur, ypač šiauriniame ir pietiniame gale pelkėti. Kranto linija labai vingiuota. Ežero įlankos gausiai užžėlę vandens augalija. Rytinėje pakrantėje stūkso miškas, vakarinėje - plyti dirbami laukai. Ežeru prateka Verknės intakas Lielelė.

Šalia Lieliaus įsikūrę Lielionių, Gripiškių ir Krištapiškių kaimai, netoli šiaurinio kranto eina plentas  **A16**  Vilnius–Prienai–Marijampolė .

Vandenvardis *Lielius* kildinamas nuo žodžio *lielas* („didelis").

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 190
| Kašonių ežeras |
| --- |
| Kašonių ežero vakarinė dalisKašonių ežero vakarinė dalisKašonių ežero vakarinė dalis |
| Vieta | Prienų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,365 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,56 km |
| Įteka | 6 bevardžiai upeliai |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Kašonių ežeras

  |
| **Koordinatės** |  54°38′45″ š. pl. 24°11′35″ r. ilg.﻿ / ﻿54.64583°š. pl. 24.19306°r. ilg.﻿ / 54.64583; 24.19306Koordinatės: 54°38′45″ š. pl. 24°11′35″ r. ilg.﻿ / ﻿54.64583°š. pl. 24.19306°r. ilg.﻿ / 54.64583; 24.19306 |

**Kašonių ežeras** – ežeras vidurio Lietuvoje, Prienų rajone, apie 5 km į šiaurę nuo Jiezno, prie Kašonių. Ežeras trikampės formos, ilgis iš vakarų į rytus 1,07 km, plotis iki 0,72 km. Altitudė 99,2 m. Krantai žemi, daug kur, ypač šiaurėje ir vakaruose, pelkėti. Tankiai apaugęs nendrėmis, krūmų sąžalynais. Vakarinėje pusėje iš augalų susidariusi 1,9 ha sala ir smulkios salelės, kuriose gausiai peri vandens paukščiai. Aplinkui plyti dirbami laukai. Pietuose įteka du upeliai, vakaruose išteka upelis link Sobuvos upelio (Nemuno intakas).

Kašonių ežero vakarine pakrante eina kelias  **129**  Antakalnis–Jieznas–Alytus–Merkinė , už kurio telkšo bevardis 6,8 ha vandens telkinys, nepriskiriamas Kašonių ežerui. Šiaurrytinėje pakrantėje įsikūręs Slabados kaimas.

Ežerėvardis *Kašonių̃ ẽžeras* kilęs nuo Kašonių kaimo vardo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kašonių ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 233
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 149
| Subatas |
| --- |
| Ežeras SubatėjeEžeras SubatėjeEžeras Subatėje |
| Vieta | Rokiškio raj. Lietuvos vėliava Lietuva;Aukštutinės Dauguvos savivaldybė, Latvijos vėliava Latvija |
| Plotas | 0,507 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,44 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | protaka |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Subatas

  |
| **Koordinatės** |  55°59′35″ š. pl. 25°53′58″ r. ilg.﻿ / ﻿55.99306°š. pl. 25.89944°r. ilg.﻿ / 55.99306; 25.89944Koordinatės: 55°59′35″ š. pl. 25°53′58″ r. ilg.﻿ / ﻿55.99306°š. pl. 25.89944°r. ilg.﻿ / 55.99306; 25.89944 |

**Subatas** (latv. *Mazais Subates ezers*) – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 8 km į šiaurės rytus nuo Obelių, ir Latvijoje, Aukštutinės Dauguvos savivaldybėje. Lietuvoje yra 30,7 ha ežero. Ištįsęs šiaurės–pietų kryptimi 2,47 km, plotis iki 0,3 km. Altitudė 121,1 m. Telkšo rininės kilmės duburyje. Krantai statūs, aukšti. Apyežerėje – dirbami laukai, miškeliai, iš pietų prieina Šarkiškio miškas.

Subatas šiaurėje protaka jungiasi su Latvijoje esančiu Subatės ežeru (latv. *Lielais Subates ezers*), rytuose išteka Dzirnavupytės upelis į Kriauną.

Netoli ežero vakarinio kranto eina kelias  **122**  Daugpilis–Kupiškis–Panevėžys . Šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Latvijos miestas Subatė, vakarinėje – Pasubatė ir Trumpiškiai (Lietuva).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mazais Subates ezers
2. ↑  *Subatas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 125
Kanalo šliuzas
**Volgos–Dono kanalas** (rus. *Волго-Донской канал*), **Lenino vardo Volgos–Dono laivybinis kanalas** (*Волго-Донской судоходный канал имени В. И. Ленина*) – laivybinis vandens kanalas Rusijoje, Volgogrado srityje; jungia Volgos ir Dono upes. Vakarinis jo galas įeina į Dono upės Cimliansko tvenkinį netoli Kalačo prie Dono miesto, rytinis galas – į Volgos upę Volgogrado pietiniame pakraštyje. Ilgis 101 km. Yra 13 šliuzų. Kanalu gali plaukti iki 5000 t talpos ir 3,5 m grimzdos laivai.

Istorija
--------

Kanalo schema
Planai sujungti Kaspijos ir Juodosios jūros baseinus kilo dar XVI amžiuje. 1569 m. turkų sultonas Selimas II nusiuntė 22 tūkst. karių aukštyn Dono upe, kad šie iškastų kanalą į Volgą. Tačiau jiems nepavyko per du mėnesius nieko nuveikti. Kasėjai pareikškė, kad net „visa turkų tauta per 100 metų neiškastų kanalo". 1697 m. caro Petro I įsakymu pradėtas kasti kanalas tarp Volgos ir Dono intakų – Ilovlės ir Kamyšinkos. Tačiau inžinierius Johanas Brekelis nesugebėjo reikiamai vykdyti darbų. O planus nutraukė karas su Švedija. 1920 m. vėl pradėti kasybos darbai tačiau juos užbaigti sutrukdė Antrasis pasaulinis karas. 1948 m. sovietinė valdžia įdarbinusi politinius kalinius pradėjo grandiozines statybas. Statybos darbai truko vos 4,5 metų (81 km ilgio Panamos kanalas kastas net 34 metus). 1952 m. gegužės 31 d. 13 val. 55 min. tarp pirmo ir antro šliuzų subėgo vanduo. Laivyba pradėta liepos 27 d.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Volgos-Dono kanalas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014. 409 psl.
Koordinatės: 55°44′10″ š. pl. 25°31′44″ r. ilg.﻿ / ﻿55.73611°š. pl. 25.52889°r. ilg.﻿ / 55.73611; 25.52889

| Uosintas |
| --- |
| Uosintas nuo DuokiškioUosintas nuo DuokiškioUosintas nuo Duokiškio |
| Vieta | Rokiškio raj. Lietuva |
| Plotas | 0,306 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,97 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | Uosija (Brigė), U-1, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Uosija |

**Uosintas** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, 9,5 km į pietvakarius nuo Jūžintų, šalia Duokiškio. Nusidriekęs iš šiaurės vakarų į pietryčius 1,15 km, plotis siekia iki 0,5 km. Altitudė 126,3 m. Krantai žemi, vakaruose pelkėti. Aplink ežerą plyti dirbami laukai. Ežeru iš pietų į šiaurę prateka Šetekšnos intakas Uosija.

Greta Uosinto įsikūrę kaimai: Vaineikiai, Nečionys, Duokiškis. Tuoj į šiaurės vakarus eina kelias  **3612**  Kariūnai–Duokiškis–Vilučiai–Kušliai , telkšo Bedugnys.

Vandenvardis kildinamas iš medžio pavadinimo *uosis*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Uosintas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 379
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 353–354
Valstybės skola BVP % (2009–2010 m.)
**Vyriausybės skola** – pinigų suma, kurią valstybės institucijos yra skolingos skolintojams. Valstybės skola apima vyriausybės, savivaldybių, valstybės socialinės apsaugos fondų ir su jais susijusių subjektų, turinčių teisę skolintis, prisiimtų, bet dar neįvykdytų įsipareigojimų visumą. Į ją taip pat įskaičiuojamos ir skolos aptarnavimo išlaidos. Vyriausybės dažniausiai skolinasi, išleisdamos vyriausybės obligacijas, kurias perka finansinės institucijos, taip pat pasirašydama paskolų, lizingo ir kitokius skolos dokumentus. ES Stabilumo ir augimo paktas nustato 60 % BVP ribą vyriausybės skolai.

Valstybės skolos rūšys
----------------------

Valstybės skola skirstoma:

*pagal kreditorius*:

* vidaus skola – valstybės turtiniai įsipareigojimai vidaus valiuta;
* užsienio skola – valstybės turtiniai įsipareigojimai užsienio valiuta.

*pagal paskolų grąžinimo terminą*:

* trumpalaikio laikotarpio (iki 1 metų);
* vidutinės trukmės (nuo 1 iki 10 metų);
* ilgalaikio laikotarpio (daugiau nei 10 metų).

Lietuvoje
---------

Lietuvoje valstybės skola 1995 m. sudarė 3089 milijonus litų, 2008 m. siekė 17370,9 milijonus litų; 2012 m. pabaigoje – 44775,1 milijonus litų. Pagal kreditorius 2012 m. 75,6 proc. Lietuvos valstybės skolos sudarė užsienio, likusią dalį – vidaus skola.

Išnašos
-------

1. ↑  *Venantas Mačiekus. Valstybės skola, vyriausybės skola*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015. 620-621 psl.
2. ↑   Europos Komisija
| **Arūnas Marcinkevičius** |
| --- |
| Gimė | 1958 m. rugpjūčio 4 d. (65 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | filologas, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Arūnas Marcinkevičius** (g. 1958 m. rugpjūčio 4 d. Vilniuje) – Lietuvos filologas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1981 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultete baigė lietuvių kalbos ir literatūros specialybę.

1981–1984 m. Vilniaus pedagoginio instituto lietuvių kalbos fakulteto bendradarbis. 1984–1985 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa" korespondentas, 1985–1989 m. savaitraščio „Gimtasis kraštas" skyriaus redaktorius, 1989–1992 m. – žurnalo „Moteris" skyriaus redaktorius, 1992–1994 m. – žurnalo vyriausiasis redaktorius. 1995 m. leidybinės uždarosios akcinės bendrovės „Moteris" direktorius, 1996 m. – laikraščio „Dialogas" apžvalgininkas, 1997–1999 m. Lietuvos taupomojo banko atstovas spaudai,  Nuo 1999 m. „Savaitė su TV" korespondentas ir redaktorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 312 psl.
| **Vytautas Jurkūnas** |
| --- |
| Gimė | 1946 m. birželio 11 d. (77 metai)Vilnius |
| Tėvai | Vytautas Jurkūnas  Eugenija Jurkūnienė |
|  |
| Veikla | grafikas, karikatūristas |
|  |
| Alma mater | Lietuvos dailės institutas |

**Vytautas Jurkūnas** (g. 1946 m. birželio 11 d. Vilniuje) – Lietuvos grafikas, karikatūristas.

Biografija
----------

Tėvai Vytautas Jurkūnas ir Eugenija Jurkūnienė. 1971 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1973–1976 m. žurnalo „Švyturys" meninis redaktorius. 1981–1993 m. Lietuvos dailės instituto (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija) dėstytojas. Nuo 1990 m. kuria karikatūras dienraščiui „Lietuvos rytas".

Kūryba
------

Iš pradžių kūrė raižinius („Didelė žuvis", „Maža žuvis", „Didžiulė žuvis", visi 1971 m. „Draugas Vilutis, sugavęs aštuonkojį" 1977 m. „Petras Repšys stebi audros debesį" 1978 m.), jiems būdingas laisvas piešinys, ekspresyvi raižysena, humoristiniai siužetai, ironija, groteskas. XX a. paskutiniojo dešimtmečio kūriniai („Išskrenda" 1994 m. „Priemiestis" 1995 m.) atlikti daugiausia oforto ir sausos adatos technika, jie eskiziško siluetinio piešinio, subtilios formų modeliuotės, kontrastingų spalvų. Iliustravo knygų, sukūrė ekslibrisų. Nuo 1971 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje, individualios parodos surengtos Vilniuje 1982 m. 1991 m. Šarlotesvilyje, JAV, 1990 m. Reikjavike 1991 m. Oulu, Suomija, 1992 m.

Iliustruotos knygos
-------------------

* Vytautas Petkevičius. Molio Motiejus – žmonių karalius, 1978 m.
* Mahulena aukso mergelė: slovakų pasakos, 1983 m.
* Kazys Inčiūra. Eglės žiedas, 1985 m.
* Vytautas Bložė. Miko Kėdainiškio laiškai sau pačiam ir kiti nežinomi rankraščiai, rasti senų griūvančių namų pastogėje, 1986 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 198 psl.
2. ↑  *Vytautas Jurkūnas (1946)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006

Nuorodos
--------

* Dailininko tinklapis
Koordinatės: 55°56′5″ š. pl. 25°57′10″ r. ilg.﻿ / ﻿55.93472°š. pl. 25.95278°r. ilg.﻿ / 55.93472; 25.95278

| Šapelių ežeras |
| --- |
| Vieta | Rokiškio raj. Lietuva |
| Plotas | 0,172 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,24 km |
| Įteka | 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | bevardis upelis |

**Šapelių ežeras** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 9,5 km į rytus nuo Obelių. Ištįsęs iš šiaurės į pietus per 1 km, plotis iki 0,28 km. Altitudė 118,7 m. Šiauriniai ir pietiniai krantai žemi ir pelkėti, rytinis krantas aukštas. Ežerą pietuose supa Girelės miškas, šiaurinėse pakrantėse plyti pievos, dirbami laukai.

Ežeru prateka bevardis Vertybiškio upelio (Šapelės) (Kriaunos baseinas) intakas.

Už 1 km į šiaurę nuo Šapelių ežero eina Šiaulių–Daugpilio geležinkelis. Greta ežero yra Šapelių  ir Vertybiškio kaimai.

Ežero pavadinimas kilo nuo Šapelių kaimo vardo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Šapelių ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 157
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 326
*Šis straipsnis apie ežerą. Apie kaimą Latvijoje skaitykite straipsnyje Zalvė (Latvija).*

| Zalvė |
| --- |
|  |
| Vieta | Rokiškio raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,258 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,59 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 3,6 m |
| Didžiausias gylis | 5,3 m |
| Įteka | Zalvė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Zalvė

  |
| **Koordinatės** |  55°49′24″ š. pl. 25°52′15″ r. ilg.﻿ / ﻿55.82333°š. pl. 25.87083°r. ilg.﻿ / 55.82333; 25.87083Koordinatės: 55°49′24″ š. pl. 25°52′15″ r. ilg.﻿ / ﻿55.82333°š. pl. 25.87083°r. ilg.﻿ / 55.82333; 25.87083 |

**Zalvė** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 5 km į pietryčius nuo Kriaunų, 3,5 km į šiaurės vakarus nuo Antazavės, Sartų regioniniame parke. Ilgis rytų – vakarų kryptimi 0,76 km, plotis iki 0,7 km. Altitudė 100 m. Didžiausias gylis siekia 5,3 m. Ežeras ledyninės kilmės, rininis; dubens šlaitai vidutinio aukščio, statūs. Kranto linija vingiuota nesmarkiai; krantai žemi, pietuose pelkėti – plyti Zalvės pelkė. Pakrantės miškingos – ežerą supa Bradesių šilelio ir Šilelio miškai. Šiaurės rytuose Zalvė sąsiauriu jungiasi su Sartų ežeru. Pietuose įteka Zalvės upelis (iš Duburio ežero).

Prie Zalvės pietuose įsikūręs Pakačinių kaimas, šiaurėje – Bradesių kaimas. Šiaurvakarine pakrante eina kelias  **178**  Bradesiai–Dusetos–Daugailiai , už jo stūkso Velikuškių II piliakalnis. Šiaurinėje pakrantėje yra Zalvės poilsiavietė. Pietiniu ir vakariniu krantu eina riba su Zarasų rajonu.

Pavadinimas *Zálvė* sėliškas, jį atitinka liet. *Žalvė* (< *želvas* 'žalias, žalsvas').

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Zalvė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 612
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 392

Zalvės ežeras
| Rokiškėlių ežeras |
| --- |
| Vieta | Rokiškio raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,185 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,8 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | Audra |
| Išteka | Audra |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Rokiškėlių ežeras

  |
| **Koordinatės** |  55°53′59″ š. pl. 25°39′20″ r. ilg.﻿ / ﻿55.89972°š. pl. 25.65556°r. ilg.﻿ / 55.89972; 25.65556Koordinatės: 55°53′59″ š. pl. 25°39′20″ r. ilg.﻿ / ﻿55.89972°š. pl. 25.65556°r. ilg.﻿ / 55.89972; 25.65556 |

**Rokiškėlių ežeras** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, 7,5 km į pietryčius nuo Rokiškio, 1,5 km į pietryčius nuo Laibgalių. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,6 km, plotis iki 0,43 km. Altitudė 123,4 m. Krantai žemi, labai pelkėti (ypač vakaruose), apaugę medžiais ir krūmais. Vakaruose prieina Audrupio miškas, kitose pakrantėse plyti dirbami laukai. Ežeru iš šiaurės rytų į pietus prateka Audros upė, tekanti Sartų ežeran.

Pietrytinėje ežero pakrantėje išsidėstę Rokiškėlės. Šiaurine pakrante eina kelias  **3608**  Laibgaliai–Kriaunos–Juozapava .

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Rokiškėlių ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 559
Koordinatės: 55°36′47″ š. pl. 26°17′55″ r. ilg.﻿ / ﻿55.61306°š. pl. 26.29861°r. ilg.﻿ / 55.61306; 26.29861


| Šventas |
| --- |
| Švento ežero krantasŠvento ežero krantasŠvento ežero krantas |
| Vieta | Zarasų raj. Lietuva |
| Plotas | 4,335 km² |
| Kranto linijos ilgis | 10,38 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 6,38 m |
| Didžiausias gylis | 18,2 m |
| Įteka | bevardis upelis |

**Šventas** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 4 km į pietvakarius nuo Smalvų. 1998 m. įsteigtas Švento botaninis draustinis, patenka į Gražutės regioninį parką.

Tai vandenskyrinis nenuotakus ežeras. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 3 km, plotis iki 2,14 km. Altitudė 157,9 m. Dubuo susidaręs ledo luistavietėje, ežero gylis siekia 18,2 m. Krantai vingiuoti, sausi, žemi. Šiaurėje dubens šlaitai aukšti, pietryčiuose ir vakaruose lėkšti bei apaugę mišku. Ežerą supa Tumiškės, Gailiutiškės, Taboro, Sausašilio miškai. Baseino pelkėtumas – 6,6 %.

Ežero viduryje dugnas duobėtas, jį dengia dumblingas sapropelis. Atabrade – smėlis (iki 1 m gylio), vietomis veši nendrės. Ežero vanduo laikomas vienu skaidriausių ir švariausių Lietuvoje.

Tai benuotekis ežeras, unikalus vandens lygio svyravimais, priklauso Šventosios upės baseinui. 1938–1975 m. ežero vandens lygis nuseko 2,7 m. Ežero apylinkėse nebuvo vystoma žemdirbystė. Šiuo metu rekreacinis turizmas leidžiamas, tačiau su apribojimais (pvz. draudžiama apsistoti su nakvyne).

Prie Švento esantys kaimai: Pašventė, Kazeriškės, Girutiškė II, Kaziūriškės. Pietiniu krantu eina riba su Ignalinos rajonu.

Ežerėvardis kilęs iš žodžio *šventas* ('pašvęstas, šventintas'), nors pirminė jo reikšmė gali būti 'šviesus'.

Legendos
--------

Pasakojama, kad kadaise ežero vietoje stovėjusi bažnyčia, tačiau vėliau išsiveržęs vanduo apsėmęs šventyklą ir apylinkes, tad vietoje maldos namų atsiradęs Šventas ežeras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Šventas (Zarasų r.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 236
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 337
3. ↑  Владимир Николаевич Топоров. Об одном архаичном индоевропейском элементе в древнерусской духовной культуре – \*svęt-. Iš: *Языки культуры и проблемы переводимости*. Москва: Наука, 1987.
4. ↑  Dainius Razauskas. Lietuviškosios šventumo sąvokos kilmė. *Liaudies kultūra*, 2016, Nr. 4 (169), p. 13–18
| **Alfredas Valteris fon Brauchičasvok. *Alfred Walther von Brauchitsch*** |
| --- |
|  |
| Alfredas Valteris fon Brauchičas |
| Gimė | 1881 m. spalio 4 d.Berlynas, Vokietijos imperija |
| Mirė | 1948 m. spalio 18 d. (67 metai)Hamburgas |
|  |
| Veikla | vokiečių karinis veikėjas |
|  |
|  **Vikiteka** | Walther von Brauchitsch |

**Alfredas Valteris fon Brauchičas** (vok. *Alfred Walther von Brauchitsch*, 1881 m. spalio 4 d. Berlyne – 1948 m. spalio 18 d. Hamburge) – vokiečių karinis veikėjas, nuo 1938 m. iki 1941 m. Vermachto Vyriausiosios sausumos pajėgų vadovybės vadas, feldmaršalas (1940 m.).

Biografija
----------

Gimė gausioje kavalerijos generolo B. E. Brauchičo šeimoje. Baigęs Prancūzų gimnaziją Berlyne, 1895 m. įstojo į Potsdamo karo akademiją.

1900 m. pradėjo tarnybą Vokietijos imperijos kariuomenės gvardijos grenadierių pėstininkų pulke, vėliau tarnavo artilerijos daliniuose. 1909 m. pakeltas į oberleitenanto pareigas. 1913 m. pakeltas į kapitonus. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą pradėjo tarnauti XVI korpuse, dislokuotame prie Meco. Nuo 1914 m. iki 1916 m. dalyvavo Verdeno mūšyje bei Argono miško mūšyje. Vėliau dalyvavo Antrajame ir Trečiajame Eno mūšiuose bei 1918 m. pavasario Vokietijos puolime Vakarų fronte. 1918 m. liepą pakeltas į majorus.

Po karo tęsė tarnybą Reichsvere. Nuo 1922 m. iki 1925 m. dirbo Vokietijos Karo ministerijos Artilerijos departamente. 1925 m. pakeltas į pulkininkus leitenantus. 1927 m. lapkritį paskirtas VI pėstininkų divizijos, dislokuotos Miunsteryje štabo viršininku. 1928 m. pakeltas į pulkininkus, o 1931 m. spalį į generolo majoro pareigas. 1933 m. vasario 1 d. paskirtas vadovauti 1-ajai karo apygardai ir 1-ajai pėstininkų divizijai. 1935 m. birželį paskirtas vadovauti 1-ajam armijos korpusui. 1936 m. pakeltas į artilerijos generolo pareigas. Po to, kai iš pareigų buvo nušalintas generolas V. fon Fritsch, 1938 m. vasario 4 d. Vyriausiajai sausumos kariuomenės vadovybei rekomendavus, A. Hitleris paskyrė A. V. Brauchičą Vokietijos Sausumos pajėgų vadu.

Dalyvavo rengiant planus ir įgyvendinant karo veiksmus prieš Vakarų Europos valstybes bei SSRS. 1940 m. liepos 19 d. jam, kaip ir dar 11 Vermachto aukščiausio rango generolų, buvo suteiktas feldmaršalo laipsnis už jų veiksmus žaibiškai nugalint Prancūziją. Maskvos mūšio metu susilpnėjo jo sveikata, o mūšį Vokietijai pralaimint, 1941 m. gruodį buvo išleistas į atsargą. Per visą likusį karo laikotarpį nebuvo paskirtas į jokias naujas pareigas. 1945 m. gegužės 8 d. britų paimtas į nelaisvę, 1945 m. rugpjūtį buvo sulaikytas ir įkalintas Pietų Velse. Jam pareikšti kaltinimai nusikaltimais žmoniškumui.

Mirė 1948 m. spalio 18 d. karo ligoninėje nuo plaučių uždegimo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *von Brauchitsch Alfred Walther (Alfredas Valteris fon Brauchičas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 762 psl.
*Kitos reikšmės – Ateities spinduliai (reikšmės).*
**Ateities spinduliai** – mėnesinis literatūros, mokslo ir visuomenės moksleivių žurnalas, leistas 1916–1917 m. Petrograde ir 1918 m. Voroneže.

Istorija
--------

Nr. 1 išėjo 1916 m. spalio mėn. Paskutinis numeris (7-8/19-20) išėjo 1918 m. balandžio-gegužės mėn. Spausdino Lietuvių spaustuvė Petrograde, Voroneže.

Skirtas karo išblaškytiems lietuvių moksleiviams ateitininkams. Leidinys tęsė katalikiškosios spaudos tradicijas. Rašė religijos klausimais, svarstė doros, blaivybės, švietimo reikalus, rūpinosi moksleivių gyvenimu, informavo apie ateitininkų kuopelių ir sekcijų darbą, ugdė meilę gimtajai kalbai, Lietuvos istorijai.

Bendradarbiavo Bronė Buivydaitė, Pranas Vytautas Būdvytis, Faustas Kirša, Pranas Mašiotas, Vincas Mykolaitis-Putinas, Petras Vaičiūnas. 

Atsakomasis redaktorius Liudas Noreika.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 36 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 361 psl.
„Bell X-5" Valstybiniame Jungtinių Valstijų karinių oro pajėgų muziejuje Wright-Patterson oro pajėgų bazėje Ohajuje, 2006 m.
NASA daryta sudėtinė „Bell X-5" nuotrauka, demonstruojanti skirtingus galimus sparnų kampus
**Bell X-5** – eksperimentinis X lėktuvas, pirmasis pasaulyje, galintis skrydžio metu keisti sparnų kampą. „Bell X-5" įkvėpė vokiečių „Messerschmitt P.1101" projektas. Pirmasis „X-5" buvo pagamintas 1951 m. ir naudotas tyrimams iki 1955 m. bei karinėje tarnyboje iki 1958 m. kuomet projektas buvo nutrauktas dėl stabilumo problemų.

Istorija
--------

1945 m. Jungtinių Valstijų kariuomenė Vokietijoje aptiko nebaigtą Messerschmitt korporacijos „Messerschmitt P.1101" lėktuvo prototipą. Jis buvo pristatytas „Bell Aircraft" korporacijai Niujorke, kur jį išstudijavusi inžinierių komanda, vadovaujama Robert J. Wood, tų tyrimų pagrindų parengė panašios koncepcijos lėktuvo projektą. Nors išoriškai panašus, X-5 buvo daug sudėtingesnis už P.1101. „X-5" savo sparnus galėjo nustatyti į tris skirtingas pozicijas: 20°, 40° ir 60° kampu, ir tą daryti galėjo skrydžio metu specialių motorų ir diskinių stabdžių pagalba. Pakeisti sparno kampą nuo 60 iki 20 laipsnių užtrukdavo apie pusę minutės.

JAV oro pajėgos planavo pagal šiuos prototipus sukurti nebrangų karinį naikintuvą naudojimui NATO pajėgose ir pardavimui kitoms šalims.

Viso buvo pagaminti du lėktuvai. Pirmasis užbaigtas 1951 m. vasario 15 d. ir pirmą sykį pakilo į orą 1951 m. birželio 20 d. 

1953 m. vienas lėktuvas sudužo Edvardso oro pajėgų bazėje, o jo pilotas-bandytojas, JAV karinių oro pajėgų kapitonas Ray Popson žuvo. Kitas buvo naudojamas bandymams iki 1955 m. 1958 m. dėl nepataisomų trūkumų projektas buvo nutrauktas.

„X-5" sėkmingai pademonstravo kintamo sparnų kampo privalumus lėktuvams, skirtiems skraidyti įvairiais greičiais. Nors projektas buvo nutrauktas dėl stabilumo problemų, kintamo sparnų kampo koncepcija vėliau sėkmingai įgyvendinta kituose lėktuvuose: F-111 Aardvark, Grumman F-14 Tomcat, Mikojan MiG-23, Panavia Tornado ir Rockwell B-1 Lancer.

Išlikęs „X-5" lėktuvas šiuo metu saugomas Valstybiniame Jungtinių Valstijų karinių oro pajėgų muziejuje Wright-Patterson oro pajėgų bazėje Ohajuje.

Charakteristikos
----------------

* Įgula: 1
* Ilgis 10,1 m
* Sparno mojis:
	+ 20° kampu: 10,2 m
	+ 60° kampu: 6,5 m
* Aukštis: 3,6 m
* Sparnų plotas: 16,26 m²
* Svoris: 2 880 kg
* Didžiausias pakilimo svoris: 4 536 kg
* Variklis: 1 × turboreaktyvinis variklis „Allison J35-A-17", 21.8 kN traukos

* Didžiausias greitis: 1 150 km/h
* Veikimo atstumas: 1 207 km
* Skrydžio lubos: 15 200 m

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* NASA History: American X-Vehicles Archyvuota kopija 2020-03-29 iš Wayback Machine projekto.
* J. Winchester. Bell X-5 Concept Aircraft: Prototypes, X-Planes and Experimental Aircraft. UK, Grange Books plc. 2005. ISBN 1-84013-809-2
* R. P. Hallion. On The Frontier: Flight Research At Dryden 1946-1981 (NASA SP4303). Washington, DC: National Aeronautics and Space Administration, 1984. ISBN 1-58834-134-8.
| **Žanas Lanaspranc. *Jean Lannes*** |
| --- |
|  |
| Žanas Lanas |
| Jean Lannes herbas |
| Jean Lannes herbas |
|  |
| Gimė | 1769 m. balandžio 11 d.Lectoure, Žero departamentas |
| Mirė | 1809 m. gegužės 31 d. (40 metų)Viena |
| Palaidotas (-a) | Panteonas (Paryžius) |
|  |
| Veikla | Prancūzijos maršalas, Napoleono karų dalyvis |
|  |
|  **Vikiteka** | Jean Lannes |

**Žanas Lanas** (pranc. *Jean Lannes*, 1769 m. balandžio 11 d. – 1809 m. gegužės 31 d.) – kunigaikštis, Prancūzijos maršalas (1804 m.), vienas talentingiausių ir gabiausių Napoleono I karo vadų, Revoliucijos ir Napoleono karų dalyvis.

Biografija
----------

Gimė 1769 m. balandžio 11 d. Lectoure vietovėje, pietų Prancūzijos Žero departamente. Gimė arklininko šeimoje. Kilus Prancūzijos ir Ispanijos karui, įstojo į vietos savanorių batalioną. 1796 – 1797 m. dalyvavo ir pasižymėjo Italijos kampanijoje ir Napoleono buvo pakeltas brigados generolu.

1798–1799 m. dalyvavo žygyje į Egiptą. 1799 m. lapkričio 9 d. dalyvavo vadinamajame Briumero 18 d. perversme, kurio metu Napoleonas nuvertė Direktoriją ir įkūrė Konsulatą. Buvo paaukštintas į divizijos generolus. 1800 m. laimėjo Montebelo mūšį prieš Austrijos kariuomenę Lombardijoje, dalyvavo Marengo mūšyje.

1801 m. buvo paskirtas Prancūzijos ambasadoriumi Portugalijoje. 1804 m. tapo Prancūzijos maršalu. Dalyvavo Ulmo mūšyje, pasižymėjo Austerlico ir Jėnos-Auerštato mūšiuose. Frydlando mūšio metu atlaikė kelis kartus gausesnės Rusijos kariuomenės atakas. 1808 m. vadovavo Prancūzijos armijos sparnui Ispanijoje. 1809 m. vasario 21 d. po kelių mėnesių apsiausties užėmė Saragosos tvirtovę. Už pergalę gavo kunigaikščio titulą.

1809 m. gegužės 22 d. Asperno-Eslingo mūšio metu buvo mirtinai sužeistas rikošetu pataikiusia kulka į kojas. Operacijos metu jam buvo amputuota viena, o po kelių dienų ir kita koja. Dar po kelių dienų mirė Vienos ligoninėje nuo gangrenos. Palaidotas Paryžiaus Panteone.

Ž. Lanas buvo du kartus vedęs ir turėjo šešis vaikus. Ž. Lanas mūšių metu pasižymėjo išskirtine drąsa, pats asmeniškai juose dalyvaudavo.

Šaltiniai
---------

1. ↑   *Jean Lannes (Žanas Lanas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 507 psl.


|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RNapoleono maršalai |
| --- |
|  |
|  | 
Augereau • Bernadotas • Berthieras • Besieres • Brune • Davout • Gouvion Saint-Cyr • 
Grouchy • Jourdan • Kellermann • Lannes • Lefebvre • MacDonald • Marmont • Masséna • Moncey • Mortier • Murat • Ney • Oudinot • Pérignon • Poniatovskis • Sérurier • Soult • Suchet • Viktoras |  |

 |
| **Jolanta Miškinytė** |
| --- |
| Gimė | 1965 m. rugpjūčio 8 d. (58 metai)Kalveliai Anykščių rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Raimondas Šeštakauskas |
| Vaikai | Milda (g. 1993 m.) Andrius (g. 1994 m.)  Paulius (g. 1998 m.) |
|  |
| Veikla | žurnalistė, redaktorė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Jolanta Miškinytė-Šeštakauskienė** (g. 1965 m. rugpjūčio 8 d. Kalveliuose Anykščių rajonas) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė.

Biografija
----------

1983 m. baigė Anykščių Antano Vienuolio vidurinę mokyklą, 1988 m. – žurnalistikos studijas Vilniaus universitete. 1992 m. baigė Vilniaus universiteto Kalbų mokyklą.

1988 m. Vilniaus rajono laikraščio „Draugystė" korespondentė, 1989 m. – Vilniaus universiteto Žurnalistikos katedros Periodinės spaudos mokslinio tyrimo laboratorijos jaunesnioji mokslinė bendradarbė. 1989–1990 m. dar ir Vilniaus rajono Rukainių rusų-lenkų vidurinės mokyklos lietuvių kalbos mokytoja. Nuo 1990 m. savaitraščio „Kalba Vilnius" korespondentė, nuo 1996 m. – atsakingoji sekretorė, 1997–2000 m. – vyriausioji redaktorė. Daugiausia rašė radijo ir televizijos temomis. 

2001–2005 m. žurnalo „Ieva" žurnalistė ir 2001–2002 m. Tarptautinės reklamos asociacijos Lietuvos skyriaus atsakingoji sekretorė. 2004–2005 m. vedė Žinių radijo pokalbių laidą „Prieš srovę", bendradarbiavo ir žurnale „Žmonės". 2005–2006 m. žurnalo „Istorijos" vyriausioji redaktorė, 2005–2007 m. – interneto portalo „www.femina.lt" vyriausioji redaktorė, 2006–2007 m. – „LTV2" laidos „Kuluarai" autorė ir vedėja. 2006–2009 m. dirbo žurnalo moterims „Lilit" redakcijoje, 2006 m. vykdančioji redaktorė, 2007–2009 m. – vyriausioji redaktorė. Nuo 2009 m. interneto projekto „www.gyva.lt" komandos narė, nuo 2010 m. Kultūros paveldo departamento prie Lietuvos Respublikos kultūros ministerijos atstovė ryšiams su visuomene. Nuo 2012 m. - komunikacijos konsultantė ir laisvai samdoma žurnalistė, bendradarbiaujanti su portalu lrytas.lt, žurnalu "Moteris", Lietuvos televizijos laida "Stilius".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 333 psl.
2. ↑  Jolanta Miškinytė-Šeštakauskienė. Anykštėnų biografijų žinynas
| **Jonas Endrikis Grigolaitis** |
| --- |
| Gimė | 1902 m. gegužės 30 d.Povilai, Šilutės apskritis |
| Mirė | 1957 m. spalio 18 d. (55 metai)Gautingas, Bavarija |
|  |
| Veikla | žurnalistas, visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Jonas Endrikis Grigolaitis** (1902 m. gegužės 30 d. Povilai, Šilutės apskritis – 1957 m. spalio 18 d. Gautingas, Bavarija) – Lietuvos žurnalistas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Baigė lietuvių gimnaziją Klaipėdoje. 1931 m. baigė teisę Vytauto Didžiojo universitete.

1932–1934 m. Mažosios Lietuvos lietuvių jaunimo draugijų sąjungos „Santara" vadas. 1932 m. Draugijos užsienio lietuviams remti iniciatorius ir steigėjas. Dienraščių „Lietuvos keleivis" (1932–1934 m.), „Ostsee-Beobachter" (1936 m.), „Baltischer Beobachter" (1936–1938 m.) redaktorius. 1939 m. sausio mėn. – rugsėjo mėn. Eltos Klaipėdos skyriaus vedėjas, vėliau – jos atstovas Rytų Prūsijoje. 1940 m. Eltos redaktorius Kaune. 1941–1945 m. nacių kalintas Zoldau ir Zachsenhauzeno – Oranienburgo koncentracijos stovyklose. 1946–1947 m. Lietuvių evangelikų vyriausios bažnytinės tarybos Vokietijoje vicepirmininkas. 1946–1949 m. Lietuvių tremtinių bendruomenės vadovybės narys, 1949 m. Hanau lietuvių karo pabėgėlių stovyklos vadovas.

1934 m. priimtas į Lietuvos žurnalistų sąjungą.

Bibliografija
-------------

* *Nacių pragare*, 1948 m. Dillingene Vokietijoje ir 2012 m. Vilniuje
* *Novelės prie Baltijos jūros* (*Novellen am Baltischen Meer*), lietuvių rašytojų apysakų rinkinio vertėjas į vokiečių kalba, 1948 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Domas Šniukas. *Jonas Endrikis Grigolaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 166 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 155 psl.

Nuorodos
--------

* Jonas Grigolaitis 1940 m. filme apie ELTĄ
| **Jonas Karka** |
| --- |
| Gimė | 1909 m. sausio 6 d. (115 metų)Vaidlonys, Panevėžio apskritis |
| Sutuoktinis (-ė) | Marija Grinevičiūtė-Karkienė |
| Vaikai | Rimantas Karka |
|  |
| Veikla | ekonomistas, žurnalistas, Kanados lietuvių visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Jonas Karka** (1909 m. sausio 6 d. Vaidlonyse, Panevėžio apskritis) – Lietuvos ekonomistas, žurnalistas, Kanados lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1922-1926 m. mokėsi Anykščių vidurinėje mokykloje, 1926–1930 m. – Panevėžio mokytojų seminarijoje, 1930 m. pašauktas į tarnybą Lietuvos kariuomenėje, mokėsi Kauno Karo mokykloje, 1931 m. spalio 29 d. ją baigė VI aspirantų laidoje, suteiktas pėstininkų atsargos jaunesniojo leitenanto karinis laipsnis ir iškart išleistas į pėstininkų karininkų atsargą. 1938 m. lapkričio 23 d. jam buvo suteiktas atsargos leitenanto laipsnis. 1932–1937 m. studijavo Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakulteto Ekonomikos skyriuje, įgijo ekonomisto išsilavinimą.

1932–1934 m. mokytojavo Kalnėnuose (Kauno apskritis). Nuo 1934 m. rugpjūčio iki 1940 m. birželio mėn. TSRS okupacijos dirbo Lietuvos finansų ministerijos sekretoriumi, kainų tvarkytojo įstaigos kontrolieriumi Kaune, nuo 1939 m. – Vilniuje. 1938 m. suredagavo ir išleido Lietuvos miestų tarifų knygą. Nuo 1940 m. rugsėjo iki 1944 m. Prekybos komisariate dirbo vyresniuoju ekonomistu.

Dalyvavo skautų, šaulių ir atsargos karininkų organizacijų veikloje, nuo 1933 m. aktyvus studentų atsargos karininkų korporacijos „Ramovė" narys.

Antrojo pasaulinio karo metu 1944 m. pasitraukė į Vakarus, 1944-1948 m. gyveno Vokietijos lietuvių pabėgėlių stovyklose, 1948 m. rudenį emigravo į Kanadą, įsikūrė Toronte. Ten 1956 m. baigė braižytojų kursus ir iki 1977 m. Toronto miesto savivaldybėje dirbo braižytoju. 

1952 m. kaip Kanados lietuvių sąjungos atstovas tapo pirmosios Toronto lietuvių organizacijų sudarytos Toronto lietuvių namų laikinosios valdybos nariu, šias pareigas ėjo iki 1954 m. Lietuvių namų Toronte steigimo, pastato įsigijimo ir jo pritaikymo lietuvybės veiklai organizatorius. 1954 m. liepos 11 d. dalyvavo steigiamajame Toronto šaulių klubo susirinkime ir kartu su bendraminčiais įkūrė pirmąją šaulių organizaciją emigracijoje – Vl. Pūtvio šaulių kuopą. Vėliau ilgą laiką buvo Lietuvių žurnalistų sąjungos Toronto skyriaus pirmininkas.

Bendradarbiavo leidiniuose „Panevėžio balsas", „Trimitas", „Tautos ūkis", „Mūsų rytojus", „Lietuvos aidas". Kanadoje bendradarbiavo leidiniuose Tėviškės žiburiai, „Nepriklausoma Lietuva", „Draugas", „Toronto Sun", „Toronto Star".

Bibliografija
-------------

* Toronto Lietuvių Namai, 1951–1976: sukaktuvinis leidinys, su Pranu Basčiu, Birute Strazdiene ir Povilu Štuopiu, 1976 m.
* Vytauto Didžiojo universiteto Kaune studentų atsargos karininkų korporacija „Ramovė", 1933–1983: atsiminimai, 1983 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 207 psl.