recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Padvarių II senovės žemdirbystės vieta |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Padvarių II senovės žemdirbystės vietaPadvarių II senovės žemdirbystės vieta

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°54′47″š. pl. 21°14′54″r. ilg.﻿ / ﻿55.913101°š. pl. 21.248251°r. ilg.﻿ / 55.913101; 21.248251Koordinatės: 55°54′47″š. pl. 21°14′54″r. ilg.﻿ / ﻿55.913101°š. pl. 21.248251°r. ilg.﻿ / 55.913101; 21.248251 |

 |
| Vieta | Kretingos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Kretingos seniūnija |
| Plotas | 0,1 ha |
| Naudotas | I tūkstantmetis – II tūkstantmečio I pusė |
| Žvalgytas | 2002 m. |

**Padvarių II senovės žemdirbystės vieta** – senovės žemdirbystės laukų liekanos pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Padvariuose (Kretingos seniūnija), 0,21 km į rytus nuo kelio Kretinga–Darbėnai, Akmenos upės (Padvarių tvenkinio) dešiniajame krante. Saugotinas kultūros paveldo objektas.

Vieta
-----

20 m į pietryčius nuo pilkapyno išliko keli senovės laukų akmenų pylimai. I pylimas eina beveik šiaurės - pietų kryptimi, 5–6 m ilgio, 2 m pločio, 0,2 m aukščio. Į pietus nuo jo rytų - vakarų kryptimi link upės eina dar trys pylimai. Jie nuo 25 iki 85 m ilgio, 2–3 m pločio, 0,1–0,3 m aukščio. Atstumai tarp pylimų – 4–15 m. Visi jie suplokštėjęs, matosi tik pavieniai akmenys.

Teritorijos plotas – 0,1 ha.

0,56 km į rytus yra I senovės laukai, 2,7 km į pietryčius – priešistorinė gyvenvietė.

Tyrimai
-------

2002 m. išaiškino ir žvalgė Algimantas Merkevičius, Rėda Nemickienė (Vilniaus universitetas), Julius Kanarskas (Kretingos muziejus).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Julius Kanarskas, Algimantas Merkevičius, Rėda Nemickienė. Senųjų žemdirbystės laukų Kretingos ir Skuodo rajonuose archeologiniai žvalgymai. - Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2002 metais. - Vilnius, 2003. - P. 277–278
| **Pranas Vilkas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1936 m. balandžio 17 d. (87 metai)Gaižiūnai, Jonavos valsčius |
| Sutuoktinis (-ė) | Regina Vilkienė |
| Vaikai | Gintautas Vilkas |
|  |
| Veikla | inžinierius, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1973 m. SSKP, 2000 m. LLS, 2003 m. TT, 2004 m. Darbo partija |
|  |
| Alma mater | 1959 m. Kauno politechnikos institutas |

**Pranas Vilkas** (g. 1936 m. balandžio 17 d. Gaižiūnuose, Jonavos valsčius) – inžinierius mechanikas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1942–1946 m. mokėsi Skarulių pradinėje mokykloje, 1954 m. baigė Jonavos vidurinę mokyklą. 1954–1959 m. studijavo Kauno politechnikos institute, įgijo inžinieriaus mechaniko specialybę. 1959–1962 m. projektavimo ir konstravimo biuro su eksperimentine gamykla „Puntukas" vyr. meistras. 1960–1961 m. dėstė Vilniaus pedagoginiame institute.

1962–1991 m. Eksperimentinio metalo pjovimo staklių mokslinio tyrimo instituto Vilniaus filialo su eksperimentine gamykla „Precizika" konstruktorius, gamybos vadovas, vyriausiasis inžinierius, direktoriaus pavaduotojas gamybai. Jam vadovaujant 1962 m. pagamintos labai didelio tikslumo šlifavimo staklės, pirmosios tokio tipo SSRS. Šių staklių sukūrimas davė pradžią precizinių staklių gamybai Lietuvoje. Vėliau Lietuvoje organizavo matavimo įrengimų, skirtų gamybos technologinio proceso mechanizavimui ir automatizavimui, kūrimą bei gamybą.

1991–2000 m. bendros Lietuvos ir JAV įmonės UAB „Brown and Sharpe-Precizika" generalinis direktorius, 2000 m. gegužės-spalio mėn. šios bendrovės kokybės auditorius. 7 išradimų, 2 mokslinių straipsnių autorius.

Politinė veikla
---------------

2000–2004 m. LR Seimo narys, išrinktas pagal Lietuvos liberalų sąjungos sąrašą, Verslo ir užimtumo komisijos pirmininko pavaduotojas. 2004–2008 m. LR Seimo narys, išrinktas pagal Darbo partijos sąrašą.

Nuo 1973 m. SSKP, 2000–2002 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų demokratų partijos, nuo 2004 m. Darbo partijos narys.

Žmona Regina, sūnus Gintautas.

Įvertinimas
-----------

* 1965 m. LSSR valstybinė premija (su kitais)
* 1978 m. LTSR nusipelnęs inžinierius
* 1985 m. SSRS MT premija (su kitais)

Šaltiniai
---------

1. ↑  2000–2004 m. kadencijos Seimo narys
2. ↑  2004–2008 m. kadencijos Seimo narys
3. ↑   Archyvuota kopija 2012-10-18 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  *Pranas Vilkas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 520
| **Pranas Šalčius** |
| --- |
| Gimė | 1885 m. rugpjūčio 28 d.Rusija Čiudiškiai, Klebiškio valsčius, Marijampolės apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1945 m. (~60 metų)Lietuva Prienai |
| Lietuvos Respublikos Seimo atstovas |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos krikščionių demokratų partija |

**Pranas Šalčius** (1885 m. rugpjūčio 28 d. Čiudiškiai, Klebiškio valsčius, Marijampolės apskritis, Rusijos imperija – 1945 m. KGB sušaudytas Pravieniškėse (Prienai)) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Prieš Pirmąjį pasaulinį karą vertėsi siuvėjo amatu Prienuose. Karo metais liko Lietuvoje. Kuriantis Lietuvos valstybei, 1918 m. platino laikraščius, rėmė visuomenės organizacinį darbą. Priklausė Prienų miesto katalikiškoms organizacijoms.

1918 m. gruodžio mėn. išrinktas į Prienų miesto valdybą, kurioje dirbo iki rinkimų į Steigiamąjį Seimą.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas I (Marijampolės) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai.

Bendradarbiavo lietuviškoje spaudoje „Viltis", „Vienybė", „Šaltinis", „Pavasaris", „Darbininkas".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
**Pranas Petraitis** (g. 1949 m. sausio 1 d. Radikių k. (Joniškio raj.)) – choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

1960–1968 m. mokėsi Joniškio 1-ojoje vidurinėje mokykloje, 1968–1972 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Petras Gasiūnas). Mokyklą baigęs su pagyrimu, 1972–1978 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Jono Motiekaičio klasė).

1972–1978 m. – Joniškio 1-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovas.

1978–1981 m. – Joniškio 3-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovas. Abiejų mokyklų mišrieji chorai rajono, zonos ir respublikiniuose chorų apžiūrose bei konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų, o 3-osios vidurinės mokyklos vaikų chorą parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei.

1990 m. grįžęs į 3-ąją vidurinę mokyklą (nuo 1996 m. Mato Slančiausko gimnazija), įkūrė „Dainos klubą", vadovauja vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriajam chorui. Aktyviau reiškėsi vaikų choras, kuris propagavo pasaulietinę ir bažnytinę muziką.

1992 m. dalyvavo Šiaulių miesto moksleivių dainų šventėje, 1994 m. – I Pasaulio lietuvių dainų šventėje, 1995 m. – Kauno miesto moksleivių dainų šventėje ir 1996 m. – Vilniaus miesto jaunimo menų šventėje. Taip pat dalyvavo tarptautiniame jaunimo chorų festivalyje „Dainų versmė-96" ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventėje.

Sėkmingai dirbo ir su suaugusiųjų chorais. 1973–1974 m. vadovavo Joniškio kultūros namų mišriajam chorui, 1979–1991 m. – Joniškio švietimo darbuotojų mišriajam chorui. Pastarasis kolektyvas 1984 m. zoniniame mišriųjų chorų konkurse savo grupėje laimėjo pirmąją vietą, dalyvavo 1985 ir 1990 m. respublikinėse dainų šventėse. Choras surengė koncertų savo ir aplinkiniuose rajonuose, dainavo ir Latvijoje, buvo išmokęs sudėtingesnių kūrinių repertuarą. 1993 m. chorvedys subūrė Joniškio miesto jaunimo kamerinį mišrųjį chorą, kurį parengė 1994 m. I Pasaulio dainų šventei Vilniuje.

1981–1983 m. buvo Joniškio rajoninių kultūros rūmų direktorius, 1983–1990 m. – rajono kultūros skyriaus vedėjas. Nuo 1972 m. – Joniškio rajono moksleivių ir suaugusiųjų dainų švenčių organizatorius, dirigentas ir vyr. dirigentas, zoninių dainų švenčių dirigentas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Aurimas Truncė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1971 m. spalio 8 d. (51 metai)Ilgai, Alytaus rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Solveiga |
| Vaikai | Simona, Justas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Alytaus rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas. |
| Partija | Demokratų sąjunga „Vardan Lietuvos" |
|  |
| Alma mater | Lietuvos veterinarijos akademija |

**Aurimas Truncė** (g. 1971 m. spalio 8 d. Ilguose, Alytaus rajonas) – Lietuvos ir Alytaus rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1994 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, veterinarijos gydytojas.

1996–2003 m. J. Truncės šiltnamio „Pomidoras" direktorius komercijai. 2003–2007 m. ir nuo 2023 m. Alytaus rajono savivaldybės mero pavaduotojas.2007–2012 m. ir 2012–2015 m. Alytaus rajono savivaldybės administracijos direktorius.

2003–2007 m. ir 2015–2023 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narys.

2016 m. Seimo narys. 2017–2023 m. UAB „Ėvola" direktorius.

1999 m. Naujosios sąjungos narys. 

Žmona Solveiga, vaikai Simona, Justas. Lietuvos veterinarijos gydytojų asociacijos narys, VO „Susiedai" narys, MK „Varčia" narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-02-05 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Naujoji sąjunga (socialliberalai) – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-12-16 iš Wayback Machine projekto.
**Aurimas Tručinskas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1994 m. spalio 25 d. (27 metai) |
| Gimimo vieta | Lietuva |
| Ūgis | 178 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 20132015–20172017–201820192019 | FK ŽalgirisFK UtenisFK JonavaFK Atlantas KlaipėdaFK Palanga | 1 (0)70 (0)35 (1)4 (0)9 (0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2 rugpjūčio 2020. |

**Aurimas Tručinskas** (g. 1994 m. spalio 25 d.) – Lietuvos futbolininkas, gynėjas.

Karjera
-------

Profesionalo karjerą pradėjo FK Žalgiris, o vėliau žaidė už FK Utenis. 

Kai 2017 m. vasarą uteniškių klubas pasikeitė trenerį ir buvo atsisakyta klube rungtyniavusių lietuvių, perėjo į FK Jonava. Jonaviškius atstovavo 2017 m. antroje sezono pusėje ir 2018 m. sezone.

2019 m. pirmoje pusėje žaidė Klaipėdos „Atlante". A lygoje per tą laiką žaidė ketverias rungtynes.

2019 m. vasarą prisijungė prie FK Palanga. Debiutavo 2019 m. rugpjūčio 3 d. XVIII (18) turo rungtynėse prieš FK Riteriai, kurios baigėsi palangiškių pralaimėjimu rezultatu 0:1.

Laimėjimai
----------

<...>

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* Soccerway
* flashscore
* alyga.lt
*Kitos reikšmės – Rašalas (reikšmės).*
**„Rašalas"** – pigus surogatinis alkoholinis gėrimas. Paprastai vaisinis spirituotas vynas, kartais – likerio tipo gėrimas.

Pavadinimas „rašalas" (rus. *бормотуха* 'marmalas') – tarybinių laikų pavadinimas, kuriuo buvo vadinami labai pigūs gėrimai, naudoti greičiau pasigerti. Dėl prastos kokybės tokio tipo gėrimai neretai sukeldavo apsinuodijimus, vėmimą.

Gaminamas iš etanolio, vandens, cukraus, dažiklių ir vaisių sirupų ar ekstraktų.

Istorija
--------

„Rašalo" tipo gėrimai maždaug nuo 1960 m. buvo labai paplitę Tarybų Sąjungoje. Jų gamyba smarkiai sumažėjo M. Gorbačiovo antialkoholinės kampanijos metu.

Rusijoje po TSRS suirimo prekyboje pasirodė įvairūs pigūs importiniai brendžiai ir degtinės, kurie pasigėrimo požiūriu yra pigesni. Todėl Rusijoje „rašalo" tipo gėrimų gamyba po Gorbačiovo laikų praktiškai nebeatsigavo, juo labiau, kad Rusijoje tokių gėrimų gamyba įstatymiškai draudžiama.

Tarybiniais laikais viena svarbių „rašalo" vartotojų grupių buvo jaunimas, kuris dabar linkęs gerti plačiai reklamuojamus gėrimus – alų, kokteilius.

Rašalo tipo gėrimai dar plačiai gaminami ir vartojami Baltarusijoje. Ten jie vadinami *černilo* (*чернило* 'rašalas') arba *čarlo* (*чарло*). Baltarusijos prezidentas A. Lukašenka yra pareiškęs, jog Baltarusijoje reikia skatinti aludarystę, kad alus atitrauktų žmones nuo „rašalo" ir stiprių gėrimų..

Nuorodos
--------

1. ↑  Лукашенко объявил пиво элементом национальной безопасности
Rašido ad Dino „Metraščių rinkinio" iliustracija *Gazanchanas ant žirgo*
**Rašidas ad Dinas „Tabibas"** (pers. رشیدالدین طبیب, pilnas vardas **Rašidas ad Dinas Faizulachas ibn Abu al Chairas Ali Hamadanis**, 1247–1318 m.) – persų politikas, istorikas, gydytojas.

Biografija
----------

Gimė žydų šeimoje Hamadane. Būdamas 30-ies atsivertė į islamą. Įgijo gydytojo amatą. Valdant mongolų valdovui Abakachanui Rašidas ad Dinas pradėjo politinę karjerą. Valdant Gazanui tapo didžiuoju viziriu. Inicijavo mongolų valdomoje Persijoje finansines, administracines, kariuomenės reformas. Gilinosi į pasaulio istoriją, mediciną. 1316 m. apkaltintas valdovo Uldžaituchano nunuodijimu ir 1318 m. nuteistas mirties bausme ilchano Abu Saido.

Pagrindinis Rašido al Dino istorinis veikalas – „Metraščių rinkinys" (*Jāmiʿ al-tawārīkh*), baigtas rašyti 1307 m. Jame koncentruojamasi ties Mongolų imperijos istorija, tačiau atskiros dalys skirtos indų, senovės persų, kinų, žydų, arabų, frankų (nors aprašoma visa Europa) istorijoms. Veikalą užrašė ir iliustravo geriausi to meto persų kaligrafai ir dailininkai. Tai labai svarbus šaltinis apie mongolų erą Persijoje, bei kitų kraštų istoriją iš rytų požiūrio. Po ad Dino mirties rinkinys buvo konfiskuotas ir iki šių dienų išliko tik du jo fragmentai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Baltų religijos ir mitologijos šaltiniai" I t. Norbertas Vėlius, Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1996. T.1: 316 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rašidas ad Dinas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Enciklopedija Britannica
Panfilas de Narvaesas
**Pánfilo de Narváez** (*Panfilas de Narvaesas*, g. 1470 – m. 1528 m.) – ispanų konkistadoras. Jis labiausiai pasižymėjo vadovaudamas dviem ekspedicijoms – 1520 m. į Meksiką, prieš Hernaną Kortesą ir 1527 m. į dabartinės Floridos teritoriją, kur ir žuvo.

Narvaesas buvo jaunas kunigaikštis, kaip ir jo tėvas, gimęs Kastilijoje 1470 m. Narvaesas dalyvavo Jamaikos užkariavime 1509 m. 1512 m. jis nukeliavo į Kubą, kur dalyvavo šios šalies užkariavime, vadovaujamas Diego Velaskeso de Kueljaro. Jis vadovavo ekspedicijai į rytinę salos dalį kartu su Bartolomėju de las Kasu ir Chuanu de Grichalva.

Ekspedicija į Meksiką
---------------------

Narvaesas buvo nusiųstas į Meksiką kaip Velaskeso agentas, siekiant sumažinti Korteso įtaką.
Narvaesas išsilaipino Verakruse kartu su 800 ispanų kareivių, 50 arklių ir artilerija. Po susirėmimų su vietiniais indėnais; ir, vėliau, Hernano Korteso pajėgomis dalis Narvaeso karių perėjo į Korteso pusę. Todėl Narvaesas, nepaisant pradinės persvaros, 1520 m. gegužės 24 d. pralaimėjo mūšį prie Verakruso, kuriame prarado akį, pateko į nelaisvę ir trejus metus buvo kalinamas Verakruse.

Ekspedicija į Floridą
---------------------

Vėliau imperatorius Karolis V paskyrė Narvaesą Floridos gubernatoriumi. 1527 m. birželio 17 d. jis su penkiais laivais ir 700 vyrų išplaukė link Floridos, kurios krantus pasiekė 1528 m. balandžio mėnesį. Ekspedicija buvo išvarginta audrų, dalis dezertyravo. Narvaesas su 300 vyrų išsilaipino netoli Tampos įlankos.

Iš čia ekspedicija pajudėjo į šiaurę, kol susidūrė su apalačų indėnais. Neradęs aukso ir išvargintas kovų su indėnais, Narvaesas įsakė pastatyti penkis plaustus ir jais grįžti iki laivų, tikėdamasis prisijungti prie laivuose likusių savo vyrų ir keliauti į Meksiką, tačiau plaustai sudužo audros metu, Narvaesas ir didelė dalis jo žmonių žuvo.

80 išgyvenusiųjų tęsė kelionę pėsčiomis, tačiau beveik visi mirė badu. Tik keturi ekspedicijos dalyviai išgyveno ir 1536 m. atsitiktinai susitiko ispanų ekspediciją.

Išnašos
-------

1. ↑  *"Biografía de Hernán Cortés"* Archyvuota kopija 2008-05-17 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Terrae Antiqvae Revista de Arqueología e Historia. 01/09/2006  Archyvuota kopija 2008-05-16 iš Wayback Machine projekto.

* Reséndez, Andrés. "A Land So Strange: The Epic Journey of Cabeza de Vaca. "Basic Books, Perseus, United States of America, 2007. ISBN 0-465-06840-5
* Schneider, Paul. *Brutal Journey: The Epic Story of the First Crossing of North America*. Henry Holt. 2006. ISBN 0-8050-6835-X
| ***Pėdsakai*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Le orme |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Luigi Bazzoni |
| Scenaristas (-ai) | Luigi Bazzoni Mario Fanelli |
| Vaidina | Florinda BolkanKlaus Kinski |
| Metai | 1975 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 96 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Pėdsakai** (it.  *Le orme*) – 1975 m. Italijoje sukurtas psichologinis trileris.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Vertėja dirbanti Alisa, pristačiusi užsakymą, sužino pavėlavusi 2 dienas. Moteris iš jų ničnieko neatsimena, tik tai, kad prieš tai žiūrėjo filmą „Pėdsakai Mėnulyje", po kurio ją ėmė kankinti košmarai. Namuose ji randa suknelę, kurios iki tol neturėjo, ir atviruką su viešbučio atvaizdu kurortiniame Garmo miestelyje. Alisa pasiima atostogų ir vyksta ten, tikėdamasi rasti atsakymą.

Viešbutyje ji sutinka mergaitę, kuri tvirtina jau čia mačiusi ją, tik besivadinančia Nikole. Parduotuvėje ji sutinka Henrį ir prisimena, kad jiedu anksčiau buvo meilužiai. Jie kartu praleidžia naktį, bet Alisos košmarai nesiliauja ir Henris pradeda jai intensyviai siūlyti psichiatro pagalbą, tačiau įsiutusi Alisa, apimta persekiojimo manijos, jį nužudo...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Florinda Bolkan – Alisa
* Peter McEnery – Henris
* Lila Kedrova – misis Heim
* Klaus Kinski – Blekmanas
* Nicoletta Elmi – Paula
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Pedetes capensis** |
| --- |
| Pėdūnas (Pedetes capensis)Pėdūnas (*Pedetes capensis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Graužikai  *( Rodentia)* |
| Šeima: | **Pėdūnai**  *( Pedetidae)* |
| Gentis: | **Pėdūnai**  *( Pedetes)* |
| Rūšis: | Pėdūnas  *( Pedetes capensis)* |

 |

**Pėdūnas**, **ilgapėdis** (*Pedetes capensis*) – graužikų (*Rodentia*) būrio, monotipinės **pėdūnų** (*Pedetidae*) šeimos graužikas.

Gyvūnas 35-43 cm dydžio (neįskaitant ilgos uodegos) ir 3-4 kg svorio. Savo išvaizda panašus į triušinę kengūrą, nors su kengūromis nėra niekaip susijęs. Turi ilgą purią uodegą ir dideles stačias ausis. Daro didžiulius šuolius – nušoka 2 metrus. Minta sėklomis, stiebais, taip pat skėriais, vabalais ir kt.

Paplitęs Centrinės ir Pietų Afrikos (nuo Kenijos ir Angolos iki Gerosios Vilties rago) dykumose ir pusdykumėse. Labai reta rūšis.

Pėdūnas (*Pedetes capensis*)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Balsas (reikšmės).*

| Balsasas |
| --- |
| Balsasas Gerero valstijoje Balsasas Gerero valstijoje |
| **Ilgis** | 724 km |
| **Baseino plotas** | 113 100 km² |
| **Vidutinis debitas** | 440 m³/s |
| **Ištakos** | Meksikos kalnynas |
| **Žiotys** | Ramusis vandenynas |
| **Šalys** | Meksika |
|  |
|  **Vikiteka** | Balsasas |

**Balsasas** (isp. *Río Balsas*) – upė pietvakarių Meksikoje. Prasideda Meksikos kalnyno pietinėje dalyje, Pueblos valstijoje, susiliejus San Martino ir Sauapano upėms. Aukštupyje vadinama **Atojaku** (*Atoyac*). Pradžioje teka į pietvakarius, nuo Gerero valstijos ribos pasuka į vakarus. Gerere vadinama **Meskala** (*Mezcala*). Žemupyje teka riba tarp Gerero ir Mičoakano. Įteka į Ramųjį vandenyną ties Lasaro Kardenasu.

Balsasas per visą savo ilgį teka kalnais. Upės vaga slenkstėta. Žemupyje patvenkta Inferniljo užtvanka. Upės vanduo naudojamas drėkinimui.

Didžiausias intakas – Mistekas (kairysis).
Balsaskylė
**Balsaskylė** (sen. gr. γλωττίς = *glōttís*) – tarpas tarp balso klosčių (balso stygų). Balsaskylė labai svarbi tariant balsius ir skardžiuosius priebalsius.

Paskirtis
---------

### Fonacija

*Pagrindinis straipsnis – Fonacija*.
Virpant balso klostėms susidaro „zvimbiantis" garsas, vadinamas balsu arba tarimu.

Garsai, kuriuos tariant balso klostės susiglaudžia, vadinami glotaliniais. Anglų kalboje vartojamas duslusis glotalinis pučiamasi priebalsis, žymimas raide <h> (lietuvių kalboje tas pats priebalsis užrašomas raidžių junginiu <ch>). Šis garsas išgaunamas ne iki galo užvėrus balsaskylę, todėl oro srautas joje nenutrūksta. Ne vienoje anglų kalbos tarmėje glotalinis sprogstamasis priebalsis (tariamas visiškai užvėrus balsaskylę) vartojamas kaip fonemos /t/ (o kai kuriose tarmėse kartais ir kaip fonemų /k/ ir /p/) alofonas; dalyje kalbų šis garsas yra savarankiška fonema.

Patyrę Australijos instrumento didžeridu naudotojai grodami siaurina balsaskylę, kad išgautų visą instrumento tembrų spektrą. Balsaskylė svarbi atliekant Valsalvos manevrą.

Tariant balsius ir skardžiuosius priebalsius, balso klostės virpa ir balsaskylė būna labiau praverta.

Išnašos
-------

1. ↑  Rimantas Jankauskas, redaktorė Valė Bartoševičienė (2002-08-14, red. 2018-06-12). „Balso klostės". VLE. Nuoroda tikrinta 2021-12-30.
2. ↑  „Balsaskylė". Žodynas.lt. Nuoroda tikrinta 2021-12-30.
3. 1 2  Hayes, Bruce (2009). *Introductory Phonology*. Wiley-Blackwell. ISBN 978-1-4051-8411-3.  Nežinomas parametras `|url-access=` ignored (pagalba)
4. ↑  *Sivertsen, Eva*. Cockney Phonology. – Oslo: University of Oslo, 1960, p. 111
5. ↑  Thelwall, Robin (1990), „Illustrations of the IPA: Arabic", Journal of the International Phonetic Association, 20 (2): 37–41, doi:10.1017/S0025100300004266
6. ↑  Tarnopolsky, Alex; Fletcher, Neville; Hollenberg, Lloyd; Lange, Benjamin; Smith, John; Wolfe, Joe (2005). „Acoustics: The vocal tract and the sound of a didgeridoo" (PDF). *Nature* **436** (7047): 39. Bibcode:2005Natur.436...39T. PMID 16001056. doi:10.1038/43639a. hdl:1885/125584.  Nežinomas parametras `|hdl-access=` ignored (pagalba)
**Radijo žvalgyba** - duomenų apie priešišką šalį, asmenį gavimas radijo paieška, klausymusi ir radiopelengavimu. Radijo žvalgyba yra sudedamoji radioelektroninės žvalgybos dalis. Radijo žvalgyba taip pat gali būti naudojama siekiant susekti politinio režimo priešininkus, palakančius radijo ryšį su režimui nelojaliais asmenimis, priešu ir pan. Pvz. Lietuvos rezistentai naudodavo radijo ryšį, turėjo netgi radijo stotį, kurios veikimą NKGB radijo žvalgyba Kauno rajone užfiksavo 1946 m. Saugumiečių manymu, ji priklausė vienai iš partizanų formuočių .

Atgimimo metais po kruvinųjų sausio įvykių prie radijo stočių Kaune, KTU miestelyje, kur dirbo KTU radijo klubo radistai, sovietai, važinėdami automobiliais su radijo pelengacijos įranga (radijo signalo vietos nustatymo įrenginiu), vykdė Radijo žvalgybą  Archyvuota kopija 2009-01-22 iš Wayback Machine projekto.. Savo ruožtu KTU radijo klubo nariai entuziastai aktyviai vykdė radijo žvalgybą, klausėsi sovietų karių pokalbių.

Šaltiniai
---------

* Rusų - lietuvių internetinis žodynas
|  |
| --- |
| MS Explorer |
| Bendra informacija |
| Valstybė | Norvegija |
| Vėliava |  |
| Savininkas | Bendrovė „G.A.P Adventures", taip pat buvo naudojama „Erelio akies turo" kompanijos. |
| Charakteristikos |
| Ilgis | 75 metrai |

**MS Explorer** (aksčiau žinomas kaip **MS Lindblad Explorer**, **MS Society Explorer**) buvo norvegų gamybos 75 metrų ilgio kruizinis laivas, skirtas plaukioti vandenimis tarp Pietų Amerikos ir Antarktidos. Jį valdė Toronte įsikūrusi bendrovė „G.A.P Adventures", taip pat buvo naudojama „Erelio akies turo" kompanijos.

Neoficialiai jis buvo vadinamas Mažuoju raudonuoju laiveliu. 2007 m. lapkričio 23 d. kelionės metu, laivas ėmė skęsti, atsitrenkęs į ledkalį netoli Pietų Šetlando salų. Per incidentą buvo pramušta kumščio dydžio skylė.

Būdamas pirmuoju laivu, skirtu plaukioti šaltais antarkties vandenimis, jis taip pato pirmąją šios vietos auka.

Pašto ženklai
-------------

Kruizinis laivas buvo pavaizduotas mažiausiai ant dviejų skirtingų pašto ženklų serijų, išleistų Pietų Džordžijoje.

Skendimas
---------

Skendimo vietovė žemėlapyje
Laivas plaukė 19-ąją kelionės dieną, kuomet atsitrenkė į nugrimzdusį ledkalnį, pramušusė korpuse 250 cm² skylę. Gelbėjimo signalas buvo greitai duotas, o operacijos ėmėsi Karališkoji Didžiosios Britanijos krantų apsaugos tarnyba, Jungtinių valstijų bei Čilės gelbėtojai. Nors laive telpa 154 žmonės, jų buvo 100 ir visi sėkmingai buvo iišgelbėti. Tarp keleivių buvo britų, olandų, australų, amerikiečių, kanadiečių, airių, danų, šveicarų, belgų, japonų, prancūzų, vokiečių ir kinų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  
„154 Rescued From Sinking Ship in Antarctic: Passengers, Crew Boarding Another Ship After Wait In Lifeboats; No Injuries Reported". CBS News. 23 November 2007. Nuoroda tikrinta 23 November 2007.
| **Pietro Zorutti** |
| --- |
| Gimė | 1792 m. gruodžio 27 d.Lonzano del Koljas |
| Mirė | 1867 m. vasario 23 d. (74 metai)Udinė |
|  |
| Veikla | poetas |

**Pjetras Corutis** (fr. *Pieri Çorut*, it. *Pietro Zorutti*, 1792 m. gruodžio 27 d. Lonzano del Koljas – 1867 m. vasario 23 d. Udinė) – Italijos poetas. Jis labiausiai žinomas dėl poezijos friulų kalba, kūrinius publikuodavo kasmet nuo 1821 iki 1867 m. Dauguma jo eilėraščių parašyti Udinės viduriniojo sluoksnio tarme, Udinėje jis išgyveno didžiąją savo gyvenimo dalį.

Žinomiausias Pjetro Coručio eilėraštis, parašytas 1831 m. vadinasi „Plovisine". P. Corutis buvo susižavėjęs romantizmo poezija, todėl jį gyrė tokie rašytojai kaip N. Tomazejas ir Dž. Kardučis, tačiau po Antrojo pasaulinio karo jį aštriai ktritikavo naujieji friulų poetai, taip pat ir P. P. Pazolinis, kuris jį laikė pasenusiu, nepoetišku kūrėju.

Išnašos
-------

1. ↑  Haller, Hermann W. (1999). *The Other Italy: The Literary Canon in Dialect*. University of Toronto Press. p. 162. ISBN 978-0-8020-4424-2. Nuoroda tikrinta 2021-10-21.
2. ↑  Università cattolica del Sacro Cuore. Facoltà di lettere e filosofia (1945). *Aevum*. Facoltà di lettere e filosofia dell'Università cattolica del Sacro Cuore. p. 12. Nuoroda tikrinta 2021-10-21.
**Anė iš Evonlio**| 
2014 m. lietuviško Alma littera leidimo viršelis |
| **Autorius** | Lucy Maud Montgomery |
| **Šalis** | Kanada |
| **Žanras** | Vaikų literatūra |
| **Serija** | Anė iš Žaliastogių |
| **UDK:** | 821.111(71)-93-31 |
| **Pilna knyga** | Project Gutenberg |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | Anne of Avonlea |
| **Šalis** | Kanada |
| **Kalba** | anglų |
| **Leidykla** | Toronto McClelland & Stewart Inc. |
| **Išleista** | 1909 m. |
| **Puslapių** | 326 |
| **OCLC:** | 670283814 |
| **Pirmasis lietuviškas leidimas** |
| **Pavadinimas** | Anė iš Evonlio |
| **Leidykla** | Alma littera |
| **Serija** | 10+ |
| **Išleista** | 2004 m. |
| **Vertėjas** | Viltaras Alksnėnas |
| **Formatas** | Kietais viršeliais |
| **Puslapių** | 384 |
| **ISBN:** | 9955086297 |
| **ISBN-13:** | 9789955086291 |
| **OCLC:** | 565883027 |

**Anė iš Evonlio** (angl. *Anne of Avonlea*) – kanadiečių rašytojos Lucy Maud Montgomery knyga, pasirodžiusi 1909 m. Tai „Anės iš Žaliastogių" tęsinys, kuriame pasakojama apie nepaprastai lakios vaizduotės našlaitę Anę Šerli.

Šioje knygoje Anei jau 16 – 18 metų, ji mokytojauja Evonlio mokykloje, kur tampa daugelio vaikų numylėtine. Maža to, Anė su bendraminčiais įkuria draugiją, kurios tikslas – gražinti miestelio aplinką. „Anėje iš Evonlio" atsiranda naujų veikėjų, tačiau daugelis yra iš pirmosios romano dalies.

Antrosios L. M. Montgomery romano dalies pavadinimas žymi Anės brandą bei vietą, kurią ji pradeda užimti Evonlio bendruomenėje.

Kaip ir „Anė iš Žaliastogių", ši dalis versta į daugybę pasaulio kalbų (lietuviškai pirmą kartą buvo išleista 2004 m.).

Nuorodos
--------

* Pilna angliška knyga pdf formatu
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Oleksandras Morozas  ukr. *Олександр Мороз*** |
| --- |
|  |
| Aleksandras Morozas |
| Gimė | 1944 m. sausio 29 d. (79 metai)Ukraina Ukraina, Kijevo sritis, Buda |
| Sutuoktinis (-ė) | Valentina Moroz |
| Vaikai | Irina ir Ruslana |
|  |
| Pareigos | Aukščiausiosios Tarybos pirmininkas (1994-1998; 2006-2007) |
| Partija | Ukrainos socialistų partija |
|  |
| Išsilavinimas | Politologas (Aukštoji partijinė mokykla) |
| Parašas |
|  |

**Oleksandras Oleksandrovyčius Morozas** (ukr. *Олександр Олександрович Мороз*, g. 1944 m. sausio 29 d. Budoje, Taraščiansko rajonas, Kijevo sritis) – politologas, Ukrainos politinis veikėjas.

Biografija
----------

1965 m. baigė Ukrainos Žemės ūkio akademiją, inžinierius mechanikas. 1983 m. baigė Kijevo aukštąją partinę mokyklą. 1972 – 1991 m. Ukrainos komunistų partijos narys.

1965 m. Smilčių rajono valstybinės techninės inspekcijos inžinierius, Taraščansko raj. inspektorius, 1966 m. dar ir Taraščansko Žemės ūkio technikumo dėstytojas, 1976 m. Ukrainos komunistų partijos Kijevo srities komiteto sektoriaus vedėjas, skyriaus vedėjo pavaduotojas, apskrities profsąjungų tarybos sekretorius, apskrities partijos komiteto pirmasis sekretorius.

Nuo 1990 m. Ukrainos liaudies deputatas, komisijos sekretorius, pirmininko pavaduotojas, 1993 – 1998 m. Ukrainos Aukščiausiosios Tarybos pirmininkas.

Nuo 1991 m. Ukrainos socialistų partijos (SPU) pirmininkas. Jam vadovaujant buvusi komunistų partija nuo leninizmo evoliucionavo į socialinės demokratijos pozicijas. 2000 m. priimta nauja partijos programa, ideologiniu pagrindu paskelbusi demokratinį socializmą. Po „Oranžinės revoliucijos" lieka kairiajame centre. 2003 m. SPU tapo Socialistų Internacionalo konsultaciniu nariu.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Leonidas Kravčiukas** | **Ukrainos Aukščiausiosios Rados pirmininkas**1994-1998 | Po to:**Ivanas Pliuščas** |
| Prieš tai:**Volodymyras Lytvynas** | **Ukrainos Aukščiausiosios Rados pirmininkas**2006-2007 | Po to:**Arsenijus Jaceniukas** |
| **Oleksijus Reznikovas** |
| --- |
| 17-asis Ukrainos gynybos ministras |
|  |
| Gimė | 1966 m. birželio 18 d. (56 metai)Lvovas, Ukrainos TSR Tarybų Sąjunga |
| 17-asis Ukrainos gynybos ministras |
| Vadovavo | 2021 m. lapkričio 4 d. – *dabar* |
| Ankstesnis | Andrijus Taranas |
|  |
| Alma mater | Lvovo universitetas |

**Oleksijus Jurijovyčius Reznikovas** (ukr. *Олексій Юрійович Резніков*, g. 1966 m. birželio 18 d.) – Ukrainos teisininkas ir politikas, nuo 2021 m. lapkričio 4 d. einantis Ukrainos gynybos ministro pareigas.

Ankstyvasis gyvenimas ir išsilavinimas
--------------------------------------

Reznikovas gimė Lvove, kuris tuo metu priklausė Ukrainos TSR Sovietų Sąjungoje. Jo tėvas Jurijus Reznikovas buvo profesorius, sportinės akrobatikos meistras, Lvovo valstybinio kūno kultūros instituto prorektorius. Jo motina Olena Reznikova buvo Lvovo neuropsichiatrinės klinikos gydytoja neurologė, meninės gimnastikos sporto meistrė.

1984–1986 m. Reznikovas tarnavo Sovietų Sąjungos karinėse oro pajėgose.

Reznikovas mokėsi Lvovo universitete ir 1991 m. su pagyrimu įgijo teisės magistro laipsnį. Studijų metais Reznikovas aktyviai dalyvavo studentiškame gyvenime: jis tapo visos Ukrainos TSR studentų teisininkų olimpiados nugalėtoju asmeninėse ir komandinėse varžybose ir atstovavo Ukrainai visos Sovietų Sąjungos studentų teisininkų olimpiadose.

Oleksijus Reznikovas moka ukrainiečių, rusų, anglų ir lenkų kalbas.

Politinė veikla
---------------

Anksčiau Reznikovas ėjo keletą kitų pareigų Ukrainos vyriausybėje: ministro pirmininko pavaduotojo, Ukrainos laikinai okupuotų teritorijų reintegracijos ministro, Kijevo miesto valstybinės administracijos vadovo pavaduotojo pareigas nuo 2016 iki 2018 m. o nuo 2014 m. birželio iki 2015 m. gruodžio – Kijevo miesto tarybos mero pavaduotojo-sekretoriaus pareigas. 2015–2016 m. Reznikovas taip pat buvo Ukrainos nacionalinės delegacijos Europos Tarybos Vietos ir regionų valdžios institucijų kongrese vadovas. 2020 m. gegužės 5 d. prezidentas Volodymyras Zelenskis jį išrinko atstovauti Ukrainai Trišalės kontaktinės grupės darbo politiniame pogrupyje dėl karo Donbase sureguliavimo.

Išnašos
-------

1. ↑  Ukrainian Lawmakers Approve Reznikov As New Defense Minister, Radio Free Europe (2021-11-04)
2. ↑  Kitsoft. „Cabinet of Ministers of Ukraine - Verkhovna Rada has appointed the new composition of the Cabinet of Ministers of Ukraine". *www.kmu.gov.ua* (anglų). Nuoroda tikrinta 2020-03-05.
3. ↑  Oleksiy Reznikov elected as Kiev City Council Secretary, Interfax-Ukraine (19 June 2014) The Secretary of the Council have chosen a partner of the defender of Tymoshenko, Espreso TV (2014-06-19)
4. ↑  Zelensky appoints lawyer, ex-secretary of Kyiv Council Reznikov to represent Ukraine in political subgroup in Minsk, Interfax-Ukraine (2019-09-18)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Žakas Brelis
**Žakas Brelis** (pranc. *Jacques Brel*, 1929 m. balandžio 8 d. – 1978 m. spalio 9 d.) – belgų dainininkas, prancūzų šansonjė meistras, aktorius, režisierius.

Biografija
----------

Gimė Briuselyje 1929 metais balandžio 8 dieną prancūziškai kalbančioje flamandų šeimoje. Tėvas buvo kartono fabriko valdytojas. Nuo mokyklos laikų mėgėjiškai vaidino katalikiškajame "France Cordée" teatre. Ten susipažino su Tereza Michilsen (Thérèse Michielsen), kurią 1950 metais vedė. Jiems gimė duktė. Žakas 1952 metais pradėjo kurti dainas, kurias atlikdavo Briuselio kabarete "Juodoji rožė". 1953 m. pasirodė pirmoji Ž. Brelio plokštelė. Ją pastebėjo talentų ieškotojas Žakas Koneti ir Ž. Brelį pakvietė į Paryžių. Tų pačių metų liepos mėnesį gimė antroji dukra. 1954 metais išėjo pirmoji 33 greičio plokštelė, kuri nesulaukė didelio pasisekimo. Paryžiuje Ž. Brelis sutiko Žoržą Paskjere Žožo (Georges Pasquire Jojo), kuris tapo jo artimiausiu draugu. Vėliau susipažino su pianistais: Fransua Robe (François Rauber) ir Žeraru Žonestu (Gérard Jouannest). Ši trijulė vėliau visada buvo kartu: įrašinėjo plokšteles ir grojo koncertuose.

1958 metais Žakas išleido naują plokštelę, kuri laimėjo prestižinę Čarlio Kroso akademijos premiją ir tada prasidėjo jo intensyvus koncertinis maratonas. Tais pačiais metais rugpjūtį jam gimė trečioji duktė.

1966 metais savo šlovės apogėjuje, Žakas Brelis dainininko karjerą baigė atsidavė tik aktorystei ir naujai aistrai – skraidymui. Paskutinis solinis jo koncertas įvyko 1967 m. gegužės 16-ąją Prancūzijoje, nedideliame Rubė (Roubaix) mieste.

Žakas Brelis mirė 1978 m. spalio 9-ąją nuo plaučių vėžio. Palaidotas Hiva Oa saloje, Atuonos gyvenvietės kapinėse.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Narvos mūšis |
| --- |
| Pergalė Narvoje, Gustavo Cedestriomo 1910 paveikslas |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1700 m. lapkričio 30 d. |
| Vieta | prie Narvos |
| Rezultatas | Švedų pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
| Švedija Švedija | RusijaRusija |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Švedija Karolis XII Švedija Karlas Gustavas Renskioldas | RusijaŠarlis Eženas de Krua |

**Narvos mūšis** (1700 m. lapkričio 30 d.) – mūšis pradinėje Šiaurės karo stadijoje, kuriame Švedijos karaliaus Karolio XII armija nugalėjo Rusijos caro Petro I armiją. Tai buvo švedų taktinė pergalė. Mūšis vyko prie Narvos.

Mūšio eiga
----------

1700 m. lapkričio 30 d. 8 140 žmonių kariuomenė, vadovaujama Karolio XII, užpuolė Rusijos armiją, apsupusią švedų (dabar Estijos) Narvos miestą. Pagrindinėms švedų pajėgoms padėjo apie 2 500 vyrų miesto viduje. Rusijos armija turėjo ryškų kareivių pranašumą – jų buvo 37 000. To meto švedų šaltiniai teigė, kad rusų buvo net 80 000–100 000; šis skaičius galėjo būti įmanomas, priskaičiuojant ir civilius, padėjusius rusams, kareivių žmonas ir šeimas.

Švedų armijai vadovavo pats karalius, padedamas generolo Karlo Gustavo Renskioldo, o rusams vadovavo Šarlis Eženas de Krua. Caras Petras I buvo išvykęs prieš keletą dienų.

Švedijos armija pradėjo puolimą vidurdienį, pasinaudodami pūga, kuri pūtė rusams tiesiai į akis, juos akindama. Švedai pralaužė Rusų armijos gynybą, įsiveržė į jų eiles, privertė visą Rusijos armiją panikuoti.

Abiejų pusių netektys buvo gana didelės, tačiau tai buvo didžiulė Švedijos pergalė. Švedai prarado 667 vyrus (beveik 10 %), o rusų armija prarado net 15 000 kareivių, daugelis kurių pabėgę iš mūšio lauko tiesiog nuskendo Narvos upėje.

Likę rusai kapituliavo, ir visi buvo apgyvendinti kareivinėse, atidavę savo ginkluotę švedams. Švedijos armijai atiteko 20 000 muškietų.

Padariniai
----------

Ironiška, tačiau šis mūšis puikiai iliustruoja patarlę „Gali pralaimėti mūšį, bet laimėti karą". Šis pralaimėjimas paskatino Rusijos carą Petrą I reformuoti savo armiją. Jau po kelerių metų rusai buvo kur kas stipresnis priešininkas mūšio lauke. Kita vertus, šia pergale nepasinaudojo Švedijos karalius Karolis XII: nors generolai ir parlamentas jam patarė toliau persekioti rusus, jis nusprendė kovoti prieš Abiejų tautų respubliką, kuri tada norėjo taikos. Jau po kelerių metų ATR karalius Augustas II buvo priverstas atsisakyti karūnos, tačiau Petras I, galėjęs laisvai tvarkytis savo valstybėje, sukūrė stiprią armiją, kuri 1709 metais Poltavos mūšyje nugalėjo Švediją, dėl to baigėsi Švedijos imperijos dominavimas, ir iškilo Rusijos imperija.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Narvos mūšis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| ***Narvas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La gabbia |
| Kilmės šalis |  Italija Ispanija |
| Režisierius | Giuseppe Patroni Griffi |
| Scenaristas (-ai) | Lucio FulciConcha HombriaRoberto LeoniAlberto Silvestri |
| Kompozitorius | Ennio Morricone |
| Vaidina | Laura AntonelliTony MusanteFlorinda BolkanLaura Troschel |
| Metai | 1985 |
| Žanras | kriminalinis |
| Trukmė | 97 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Narvas** (it.  *La gabbia*) – 1985 m. sukurtas kriminalinė drama.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Maiklas, laikinai atsisakęs ištikimo vyro vaidmens ir palikęs savo draugę Heleną, susitinka buvusią meilužę Mari, su kuria nesimatė 15 metų. Visą tą laiką ši gyveno atsiminimais apie judviejų romaną ir dabar jos svajonė išsipildo: Maiklas apsilanko jos namuose, jie vėl kartu. Vakarienė, audringa naktis, po kurios Mari supranta, kad negali gyventi be buvusio meilužio, kuris galėtų likti su ja, tapti jos vyru bei tėvu paauglei dukrai Žaklinai. Seksualinių žaidimų metu Mari pririša Maiklą prie lovos ir šis ne iš karto supranta, kad pateko į spąstus. Bet kokie įkalbinėjimai neduoda jokio rezultato, nes Mari, kamuojama periodinių galvos skausmų, atrodo visiškai netekusi proto. Maiklas mėgina įkalbėti jam padėti šios dukterį Žakliną, tačiau paaiškėja, kad mergina taip pat turi savų tikslų.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Laura Antonelli – Mari Kolbert
* Tony Musante – Maiklas
* Florinda Bolkan – Helena
* Blanca Marsillach – Žaklina
* Christina Marsillach – Mari jaunystėje
* Laura Troschel – Mariana
| Narto Naujienos senosios kapinės |
| --- |
| Kapinių vaizdas iš pietvakarių pusės |
| 

Narto Naujienos senosios kapinėsNarto Naujienos senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°30′58.66″ š. pl. 23°23′53.63″ r. ilg.﻿ / ﻿54.5162944°š. pl. 23.3982306°r. ilg.﻿ / 54.5162944; 23.3982306Koordinatės: 54°30′58.66″ š. pl. 23°23′53.63″ r. ilg.﻿ / ﻿54.5162944°š. pl. 23.3982306°r. ilg.﻿ / 54.5162944; 23.3982306 |

 |
| Vieta | Marijampolės savivaldybė |
| Seniūnija | Liudvinavo seniūnija |
| Plotas | 0,09 ha |
| Naudotas | XVII – XX a. pradžia |
| Žvalgytas | 1993 |

**Narto Naujienos senosios kapinės**, vadinamos **Senkapiais** (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 21992; senas registro kodas – L68) – neveikiančios kapinės centrinėje Marijampolės savivaldybės teritorijos dalyje, Narto Naujienos kaime (Liudvinavo seniūnija), 3 km į pietryčius nuo Marijampolės, kelio Narto Naujiena-Netičkampis-Gustaičiai kairėje pusėje.

Kapinės
-------

Įrengtos kaimo žemių pietrytiniame pakraštyje, aukštumos viršūnėje, pakelėje. Netaisyklingo stačiakampio plano, 31 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi ir 28 m pločio. Apjuostos žemių pylimo, kurio išorinėje papėdėje yra užslinkęs griovys. Ties kapinių viduriu rytų – vakarų kryptimi eina platus takas, ties kurio abiem galais pylime palikta po 2 m pločio tarpą praėjimui. 

Kapinės neveikiančios, apleistos, apaugusios medžiai ir krūmais. Šiaurinėje jų dalyje stūkso kryžius, o pietvakarinėje dalyje yra antkapis. 

Teritorija – 0,09 ha. Šiaurės vakarų pakraštyje prie kelio stovi medinis anotacinis ženklas. 

### Kryžius

Metalinis, kryžmiškas, nedidelis. Padarytas iš geležinių apskrito pjūvio vamzdžių. Stiebas storesnis, tiesiai nukirsta viršūne. Skersinį sudaro pora plonesnių vamzdžių, privirintų prie stiebo šonų. Jo pečių galai pridėtiniai, profiliuoti, užsibaigia rutuliais. 

### Antkapis

Betoninis, stačiakampio plano, pailgas rytų – vakarų kryptimi. Vakarinėje pusėje yra betoninė stačiakampė nuožulni plokštė su užrašu: „A+A / TRAGIŠKAI ŽUVUSI / IZABELĖ VENCIŪTĖ".

Istorija
--------

Kapinės įrengtos apie XVII a. Paskutiniai laidojimai datuojami XX a. pradžia.

1996 m. įrašytos į Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą, 2005 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.

* Metalinis kryžius šiaurinėje kapinių dalyjeMetalinis kryžius šiaurinėje kapinių dalyje
* Izabelės Venciūtės kapasIzabelės Venciūtės kapas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kultūros vertybių registras[neveikianti nuoroda].
2. ↑  Dėl nekilnojamųjų kultūros vertybių pripažinimo saugomomis. - 2005-04-29.
| **Sigitas Gečiauskas** |
| --- |
| Gimė | 1934 m. balandžio 3 d. (89 metai)Kaune |
|  |
| Veikla | Lietuvos inžinierius radioelektronikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras. |

**Sigitas Gečiauskas** (g. 1934 m. balandžio 3 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius radioelektronikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1958 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1989 m. technikos mokslų daktaras.

1959-1962 m. Kauno radijo gamyklos Techninės kontrolės skyriaus laboratorijos viršininkas, 1962-1965 m. Liaudies ūkio tarybos Centrinio projektavimo konstravimo biuro Izotopų laboratorijos vadovas, 1965-1994 m. Puslaidininkių fizikos instituto mokslo darbuotojas, 1980-1987 m. superaukštojo dažnio laboratorijos vadovas, 1991-1992 m. projektų vyr. konstruktorius.

Mokslinė veikla
---------------

Svarbiausi darbai iš superaukštojo dažnio stipraus elektromagnetinio lauko ir puslaidininkių sąveikos, šių tyrimų rezultatų naudojimo mikrobangų galiai matuoti bangolaidžiuose ir juostelinėse linijose. Sukūrė, su kitais, jutiklių su šuoliška įtampos ir poveikio priklausomybe. Apie 50 išradimų autorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Sigitas Gečiauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 472 psl.
| **Sigitas Kancevyčius** |
| --- |
| Gimė | 1965 m. balandžio 6 d. (58 metai)Mociškiai, Šilutės rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Rasa Kancevyčienė |
| Vaikai | Paulius, Ieva |
|  |
| Alma mater | Lietuvos konservatorija |

**Sigitas Kancevyčius** (g. 1965 m. balandžio 6 d. Mociškiuose, Šilutės rajonas) – fotografas, Lietuvos ir Tauragės krašto visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Baigė Pagėgių krašto Mociškių pradinę mokyklą. Tėvams persikėlus gyventi į Tauragės rajoną 1983 m. baigė Gaurės vidurinę mokyklą. 1987 m. baigė Vilniaus valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetą, įgijo masinių renginių režisieriaus specialybę, papildomai studijavo fotografiją ir įgijo spaudos fotografo specializaciją. 2012 metais Klaipėdos universitete apgynė Menotyros magistro diplomą.

1987 m. Tauragės kultūros namų masinių renginių režisierius, 1989 m. Gaurės kultūros namų direktorius. 1991 m. sugrįžo į Tauragę, dirbo fotografu bei pedagoginį ir žurnalistinį darbą, buvo įkūręs privačią įmonę ir fotografavo vestuves, kitas šeimos šventes, įvairius renginius. 1997 m. su grupe draugų įkūrė uždarąją akcinę bendrovę ir laikraštį „Tauragės kurjeris", 2000–2003 m. Tauragės rajono savivaldybės mero pavaduotojas, 2007-2010 m. mero patarėjas, nuo 2009 m. gruodžio 22 d. Tauragės rajono savivaldybės Birutės Baltrušaitytės viešosios bibliotekos direktorius.

1997 m. įkūrė Lietuvos liberalų sąjungos Tauragės skyrių, nuo 2002 m. Liberalų demokratų partijos, partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) Tauragės skyriaus pirmininkas. Šiuo metu nepriklauso jokiai politinei partijai.

1997–2000 m. 2000–2003 m. 2003–2007 m. 2007 m. 2007-2010 m. ir 2011 m. (atsisakė mandato) Tauragės rajono savivaldybės tarybos narys.

Skaudvilės ir Baltrušaičių bendruomenių, Norkaičių mėgėjų teatrų įkūrėjas, režisierius ir vadovas. Vienas iš laikraščio "Tauragės kurjeris" (įkurtas 1997 m.) įkūrėjų ir pirmasis šio leidinio redaktorius bei vienas iš "Tauragės radijo" ( įkurta 2011 m.) įkūrėjų, laidų vedėjas. Režisuoja spektaklius, rašo pjeses, eilėraščius, skelbia straipsnius. 

Tauragės apskrities imtynių federacijos, imtynių klubo „Tauras" viceprezidentas, Baltrušaičių kaimo bendruomenės narys.

Sutuoktinė Rasa, vaikai Paulius, Ieva.

Kūryba
------

Surengė per 50 personalinių fotografijos parodų ne tik Lietuvoje, bet ir Lenkijoje, Latvijoje, Estijoje, Ukrainoje, Gruzijoje ir Rusijoje.

Tauragės literatūrinių klubų „Vakarutė" ir "Žingsniai", fotografų klubo „Fotojūra" narys, 2005 m. Lietuvos fotomenininkų sąjungos narys, turi Meno kūrėjo statusą.

Bibliografija
-------------

* Įkvėpimo šaltinis – Tauragė, fotografijų albumas, 2000 m.
* 40 tauragiškių portretų - fotoalbumas, 2007 m.
* Sekmadienis -eilėraščių knyga, 2009 m.
* Bendruomenė ir teatras - menotyra, 2017 m.

Nuorodos
--------

* Laiptų galerija Archyvuota kopija 2007-09-28 iš Wayback Machine projekto.
* Fotojūra

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-10 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Partija Tvarka ir teisingumas - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2014-02-08 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| *Sight and Sound* |
|  |
| Kalba | Anglų k. |
| Tipas | Mėnesinis žurnalas |
| Leidėjas | Britų kino institutas |
| Redaktorius | Mike Williams |
| Įsteigta | 1932 m. |
| Būstinė | Londonas |
| ISSN | 0037-4806 (spausdinto), ISSN 2515-5164 (internetinio) |
| Svetainė | www.bfi.org.uk/sight-and-sound |

**Sight and Sound**, dar užrašoma kaip **Sight & Sound** ('vaizdas ir garsas') – mėnesinis britų žurnalas apie kiną, leidžiamas nuo 1932 m. nuo 1934 m. globojamas Britų kino instituto. Iki 1991 m. buvo leidžiamas kas ketvirtį.

Žurnale „Sight and Sound" tradiciškai spausdinamos visų Jungtinėje Karalystėje pastatytų filmų recenzijos nurodant visą filmavimo grupės sudėtį. Didžiųjų premjerų išvakarėse publikuojami išsamūs interviu su režisieriais ir aktoriais.

Nuo 1952 m. „Sight and Sound" tarptautinės profesionalų grupės padedamas kas dešimtmetį rengia apklausas dėl 10-ies visų laikų geriausių filmų. Žurnalo „Sight and Sound" atranka laikoma viena iš svarbiausių „geriausio visų laikų filmo" apklausų. Kritikas Rodžeris Ibertas ją apibūdino kaip „neabejotinai gerbiamiausią iš nesuskaičiuojamų apklausų dėl didžiųjų filmų – vienintelę, į kurią rimčiausi žmonės žvelgia rimtai."

Išnašos
-------

1. ↑  Mastracci, Davide (2019-04-18). „A Guide to Sight & Sound's Film Polls". *Medium*. Nuoroda tikrinta 2023-06-02.
2. ↑  „Sight and Sound Magazine". *magazinecafestore.com*. Nuoroda tikrinta 2023-06-02.
3. ↑  Eric Grode (2022-12-02). „The much-respected Sight and Sound poll of the best films ever shows that what is valued onscreen has changed over time, sometimes radically.". *The New York Times*. Nuoroda tikrinta 2023-06-02.