recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Didžiojo Gleno panorama
Didžiojo Gleno pjūvis žemėlapyje
**Didysis Glenas** arba **Glen Moras** (angl. *Great Glen*, Škotų kalba *An Gleann Mòr*) − įduba Škotijoje, įstrižai kertanti Škotijos kalnyną nuo Atlanto vandenyno iki Šiaurės jūros.

Juostos formos ežerai − Loch Nesas, Oichas ir Lochis − užpildo didumą 88 km įdubos dugno ir kartu su juos jungiančiu kanalu kaip salą atskiria šiaurinę Škotijos dalį.

Didžiojo Gleno įduba atsirado daugiau nei prieš 350 mln. metų. Tuomet milžiniški Žemės plutos poslinkiai sukėlė plutos lūžį, vadinamą *Glen Moro sprūdžiu*. Uolienų judėjimas palei sprūdį dar nesibaigė, šioje zonoje nedideli žemės drebėjimai tevyksta. Smarkiausias drebėjimas, užregistruotas 1816 m. prie Inverneso (*Inverness*) miestelio.

Įdubai formuojantis, uolienos abiejose sprūdžio šonuose buvo traiškomos, todėl upėms ir ledui buvo lengviau jas ardyti. Ledynmečiu į įdubą atslinko ledo luitai, jie lėtai judino uolienų daleles, o šios trynė įdubos šonus ir dugną. Taip susidarė Didžiojo Gleno įdubos skardžiai.

Nuo senų laikų Didžiojo Gleno įduba buvo vienintelis kelias per šią Škotijos dalį. Anglai XVII ir XVIII amžiais įvertino strateginę įdubos reikšmę ir pastatė fortus: *Fort Augustą* Loch Neso ežero pietiniame pakraštyje ir *Fort Džordžą* netoli Inverneso.

XIX a. pradžioje žmonės čia gyveno skurdžiai. Todėl, stengiantis paskatinti prekybą ir sustiprinti ekonomiką, buvo iškastas Kaledonijos kanalas (*Caledonian Canal*). Jis sujungė ežerus − laivams buvo nutiestas prekybos kelias, leidžiantis išvengti ilgos ir pavojingos kelionės aplink šiaurinę Škotijos pakrantę.

Didžiojo Gleno įdubos gyvūnija gausi ir įvairi: paplitusios laukinės katės ir miškinės kiaunės, rusvosios voverės ir erelis žuvininkas. Škotijos ežeruose gausu ūdrų.
Koordinatės: 54°58′54.4″ š. pl. 24°11′32″ r. ilg.﻿ / ﻿54.981778°š. pl. 24.19222°r. ilg.﻿ / 54.981778; 24.19222

|  Užusalių šv. Aleksandro Neviškio cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Храм во имя святого благоверного князя Александра Невского |
| **Dekanatas** | Kauno stačiatikių dekanatas |
| **Savivaldybė** | Jonavos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Užusaliai |
| **Statybinė medžiaga** | akmuo |
| **Pastatyta** | 1866 m. |

**Užusalių Šv. Aleksandro Neviškio cerkvė** – stačiatikių cerkvė Užusaliuose, Jonavos raj.

Cerkvės pagrindinis fasadas

Istorija
--------

Akmeninė cerkvė pastatyta 1866 m. iš sukilėlių konfiskuotame dvare ir pavadinta kunigaikščio Aleksandro Neviškio garbei. Lėšos statybai taip pat išieškotos iš sukilėlių. Vietovė pagal cerkvę pavadinta *Александровская слобода*. 1864–1986 m. veikė Užusalių Šv. Aleksandro Neviškio parapija.

1937 m. parapijoje buvo 840 tikinčiųjų. 1921–1935 m. čia dirbo šventikas Stepanas Semionovas (1941 m. birželį areštuotas, kalėjęs Krasnojarsko lageriuose, šeima ištremta į Altajaus kraštą).

1945 m. parapijoje buvo 637 tikintieji. TSRS valdžia 1947 m. leido įregistruoti parapiją. 1949 ir 1958 m. atliktas kapitalinis cerkvės remontas.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Užusalių šv. Aleksandro Neviškio cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Orthodoxy.lt Archyvuota kopija 2007-11-10 iš Wayback Machine projekto.
| **Džonas Makdonaldasangl. *John A. Macdonald*** |
| --- |
| Kanados ministras pirmininkas |
|  |
| Gimė | 1815 m. sausio 10 d.Glazgas, Škotija Škotija |
| Mirė | 1891 m. birželio 6 d. (76 metai)Otava, Kanada Kanada |
| Kanados ministras pirmininkas |
| Kanados ministras pirmininkas |
|  |
| Partija | Kanados konservatorių partija |
|  |
|  **Vikiteka** | John A. Macdonald |
| Parašas |
|  |

**Seras Džonas Makdonaldas** (angl. *John A. Macdonald*; 1815 m. sausio 10 d. Glazge, Škotijoje – 1891 m. birželio 6 d. Otavoje) – Kanados politikos veikėjas, 1–asis Kanados ministras pirmininkas. Pareigas ėjo du kartus (1867–1873, 1878–1891). Priklausė Kanados konservatorių partijai.

Džonas Makdonaldas gimė Glazge, Škotijoje. Kai buvo berniukas, jo šeima imigravo į Kingstoną Aukštutinės Kanados provincijoje (šiandien Ontarijo rytuose). Būdamas advokatu, jis dalyvavo keliose aukšto lygio bylose ir greitai tapo svarbiu asmeniu Kingstone. 1844 m. išrinktas į Kanados provincijos įstatymų leidžiamą instituciją. Iš pradžių buvo kolonijinės vyriausybės premjeru, o vėliau 1867 m. tapo konfederacijos ministru pirmininku.

1873 m. jis atsistatydino po Ramiojo vandenyno skandalo, kuriame jo partija buvo apkaltinta ėmusi kyšius iš verslininkų, siekiančių sudaryti sutartį dėl Kanados Ramiojo vandenyno geležinkelio. 

Jo prieštaringiausias žingsnis buvo, kai 1885 m. jis daugybę frankofonų pašalino iš savo konservatorių partijos. 

Jis mirė 1891 m. O šiandien jis gerbiamas už svarbų vaidmenį suformuojant Kanados valstybę. Istoriniai reitingai nuolat iškelia jį kaip vieną iš svarbiausių ir įtakingiausių ministrų pirmininkų Kanados istorijoje.

Nuorodos
--------

* Biografija Archyvuota kopija 2019-05-11 iš Wayback Machine projekto.
* Bibliografija
* Dokumentai

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**—  Alexander Mackenzie** | **Kanados ministras pirmininkas**1867–1873  1878–1891 | Po to:**Alexander Mackenzie  John Abbott** |
**Janas Jansonas** (ol. *Jan Janszoon*, lot. *Johannes Janssonius*; g. 1588 m. Arnheme – m. 1664 m. liepos 11 d. Amsterdame) – Nyderlandų kartografas ir leidėjas.

Biografija
----------

Tėvas – Janas Jansonas vyresnysis, taip pat leidėjas. Būsimasis kartografas 1612 m. vedė *Elisabeth de Hondt*, J. Hondijaus dukrą. Pirmuosius žemėlapius išleido 1616 m. Prancūzijoje ir Italijoje. Bendradarbiavo su P. Kerijumi. Po 1630 m. leidybos ir kartografijos versle dirbo su savo žmonos broliu H. Hondijumi, taip pat su G. Merkatoriumi. Po J. Jansono mirties dalį jo žemėlapių šablonų įsigijo Peter Schenk ir Gerard Valck. Žentas Johannes Janssonius van Waesberghe tęsė J. Jansono kartografijos verslą.

Žemėlapiai
----------

1641 m. „Atlas Novus" viršelis
Dirbdamas su H. Hondijumi ir G. Merkatoriumi pradėjo leisti žemėlapius. Išplėtė Hondijaus atlasą, kurį 1638 m. pavadino „Atlas Novus" (3 tomai). 1660 m. atlasas išplėstas iki 11 tomų ir pavadintas „Atlas Maior". Stipriai konkuravo su kartografu Joan Blaeu. Kai kuriuos J. Jansono žemėlapius apie 1690 m. pakartotinai išleido Van der Hageno atlasas.

### Lietuva

Kai kuriuose J. Jansono ir jo partnerių žemėlapiuose pavaizduota ir Lietuvos teritorija.

| Žemėlapis | Pavadinimas | Aprašymas |
| --- | --- | --- |
|  | Beschryvinghe van Lyflandt | Livonija, ~1630 m. mastelis 1 : 4 300 000 |
|  | Nova tabula Sveciæ, Norvegiæ, et Daniæ | Švedija, Norvegija ir Danija, 1646 m. |
|  | Nova tabula Sveciæ, Norvegiæ, et Daniæ | Švedija, Norvegija ir Danija, po 1645 m. // Neaišku, ar J. Jansono, ar J. Blau žemėlapis |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Johannes Janssonius. BritishMuseum.org (tikrinta 2021-11-22).
2. ↑  Antique maps by Johannes Janssonius. Vintage-maps.com (tikrinta 2021-11-22).
| **Johannes Rau** |
| --- |
| Vokietijos federalinis prezidentas |
|  |
| Johannes Rau |
| Gimė | 1931 m. sausio 16 d.Vupertalio Barmenas |
| Mirė | 2006 m. sausio 27 d. (75 metai)Berlynas |
| Sutuoktinis (-ė) | Kristina Delius |
| Vokietijos federalinis prezidentas |
| Kelintas | 8 |
| Ėjo pareigas | 1999–2004 m. –  |
|  |
|  **Vikiteka** | Johannes Rau |

**Johanesas Rau** (vok. *Johannes Rau*, 1931 m. sausio 16 d. – 2006 m. sausio 27 d.) – Vokietijos politinis veikėjas, 1999–2004 m. šalies prezidentas.

Biografija
----------

Mokėsi protestantų bažnyčios mokykloje, 1949 m. pradėjo žurnalistinę veiklą, 1954 m. religinės literatūros leidyklos jaunimo skyriaus direktorius, 1962 m. valdybos narys, 1965–1967 m. generalinis direktorius.

1952 m. Liaudies partijos narys, jai 1957 m. iširus, Vokietijos socialdemokratų partijos (SPD) narys, 1958 m. Vupertalio jaunųjų socialistų sąjungos pirmininkas, 1959 m. SPD Vupertalio organizacijos valdybos narys, 1962 m. pirmininko pavaduotojas. 1964–1978 m. Vupertalio tarybos narys, 1969–1970 m. Vupertalio burmistras. 1958 m. Šiaurės Reino – Vestfalijos landtago narys, 1967 m. frakcijos pirmininkas landtage, 1970 m. Šiaurės Reino – Vestfalijos žemės mokslo ir tyrimų ministras, 1977 m. Šiaurės Reino – Vestfalijos žemės SPD organizacijos pirmininkas, 1978–1999 m. žemės ministras pirmininkas.

1968 m. SPD valdybos narys, 1982 m. SPD pirmininko pavaduotojas. 1994 m. kandidatas, o 1999–2004 m. Vokietijos prezidentas.

Nuorodos
--------

* Vokietijos prezidentai Archyvuota kopija 2006-01-03 iš Wayback Machine projekto. anglų k.
* Oficiali biografija Archyvuota kopija 2007-09-27 iš Wayback Machine projekto. anglų k.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RVokietijos federaliniai prezidentai |
| --- |
|  |
| 
Teodoras Hoisas (1949–1959) · Heinrichas Liubkė (1959–1969) · Gustavas Heinemanas (1969–1974) · Valteris Šėlis (1974–1979) · Karlas Karstensas (1979–1984) · Richardas fon Veiczekeris (1984–1994) · Romanas Hercogas (1994–1999) · Johanesas Rau (1999–2004) · Horstas Kėleris (2004–2010) · Kristianas Vulfas (2010–2012) · Joachimas Gaukas (2012-2017) · Frankas Valteris Šteinmajeris (2017-) | Vokietija |

 |
Antarktidos pusiasalio žemėlapis
**Antarktidos pusiasalis** – šiauriausia Antarktidos dalis. Jos šiaurinės vietos yra už poliarinio rato.

Antarktidos pusiasalio atradimas yra ginčytinas. Manoma, kad jis atrastas 1820-aisiais.

Pusiasalis yra labai kalnuotas (Transantarktiniai kalnai), jo aukščiausios viršūnės siekia 2 800 metrų. Manoma, kad šie kalnai tęsia Pietų Amerikos Andų kalnus. Transantarktinius kalnus ir Andus jungia povandeniniai kalnai.

Antarktidos pusiasalis turi švelniausią klimatą Antarktidoje, todėl čia įsikūrę daug tyrinėjimo stočių. Taip pat su pusiasaliu susisiekiama laivais iš Pietų Amerikos.

Ugnies Žemė (piečiausias Pietų Amerikos taškas) yra apie 1000 km atstumu nuo pusiasalio ir juos skiria Dreiko sąsiauris.

Pusiasalis yra 522 000 km2 ploto ir jį sudaro 80 proc. ledo.

Į pusiasalį pretenzijas reiškia Argentina (Argentinos Antarktidos regionas) ir Jungtinė Karalystė (Britų Antarktidos teritorija).

1989 m. šalia pusiasalio avariją patyrė Argentinos karinis laivas *ARA Bahía Paraíso* ir į vandenį buvo išpilta 640000 l naftos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stewart, J. (2011). *Antarctic: An Encyclopedia*. New York, NY: McFarland & Co. ISBN 978-0-7864-3590-6.
2. ↑  Antarctic Peninsula Ice Sheet
3. ↑  „The world's frozen clean room". *Business Week*. 22 January 1990.
4. ↑  Smith, James F. (5 April 1990). „Struggling to Protect 'The Ice'". *Los Angeles Times*. Nuoroda tikrinta 2011-01-30.
5. ↑  Sweet, Stephen T.; Kennicutt, Mahlon C.; Klein, Andrew G. (2015-02-20). „The Grounding of theBahía Paraíso, Arthur Harbor, Antarctica". *Handbook of Oil Spill Science and Technology*. Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, Inc. pp. 547–556. ISBN 978-1-118-98998-2. doi:10.1002/9781118989982.ch23.
| Degėsių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Degėsių piliakalnisDegėsių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°39′49″ š. pl. 25°38′19.7″ r. ilg.﻿ / ﻿55.66361°š. pl. 25.638806°r. ilg.﻿ / 55.66361; 25.638806Koordinatės: 55°39′49″ š. pl. 25°38′19.7″ r. ilg.﻿ / ﻿55.66361°š. pl. 25.638806°r. ilg.﻿ / 55.66361; 25.638806 |

 |
| Vieta | Utenos rajonas |
| Seniūnija | Užpalių seniūnija |
| Aukštis | 5 m |
| Plotas | 33x26 |
| Naudotas | I tūkstantmečio pr. m. e. antra pusė |
| Žvalgytas | 1999 |
| Registro Nr. | / A1582 / A1582 |

**Degėsių piliakalnis**, *Lapkalnis* – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas A1582; naujai išaiškinamųjų sąrašo Nr. 1504; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A1582) Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, Degėsių kaime, Užpalių seniūnija. Pasiekiamas iš vieškelio Užpaliai – Dusetos Smėliakalnio miške pasukus į dešinę pietuosna keliuku, pavažiavus 1,2 km yra 150 m į dešinę vakaruose.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, 900 m į šiaurės rytus nuo Šeimyniškių piliakalnio. Aikštelė ovali, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 33x26 dydžio, su iki 2 m iškilusiu viduriu. Šlaitai statūs, 4-5 m aukščio.

Dirvonuoja, rytinėje pusėje auga beržas. Aikštelės šiaurės rytų dalyje seniau kasti bulviarūsiai.

Tyrimai
-------

1999 m. Povilas Tebelškis piliakalnio aikštelėje ištyrė 63 m² plotą, rado 30-40 cm storio kultūrinį sluoksnį su ūkine duobe, geležiniu peiliu-pjautuvėliu, brūkšniuota keramika, gyvulių kaulais. Anksčiau piliakalnyje buvo randama žmonių kaulų, akmeninio laivinio kovos kirvio dalis. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. antrąja puse. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 8000 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 741600 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Juodonių piliakalnis 15 km | Dauliūnų piliakalnis 11 km | Likančių piliakalnis 6 km  Žaibiškių piliakalnis 28,5 km |  |
| Aluotų piliakalnis 22 km |  | Armališkių piliakalnis 5 km  Gailiešionių piliakalnis 1 km |
| Šeimyniškių piliakalnis 0,9 km | Baltakarčių piliakalnis 9 km | Šikšnių piliakalnis 7,5 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------


* Povilas Tebelškis. Degėsių piliakalnio–kapinyno, vadinamo Lapkalniu, tyrinėjimai 1999 m. // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1998 ir 1999 metais. Vilnius, 2000. p. 124–127.
* Gintautas Zabiela. Piliakalniai // Utenos krašto enciklopedija. Vilnius, 2001. p. 46.
* Gintautas Zabiela. Naujas Lietuvos piliakalnių sąrašo papildymas (1995–2000 m.) // Kultūros paminklai. Vilnius. 2001. T. 8, p. 23 (Nr. 5).

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Degėsiai
Koordinatės: 55°44′58″ š. pl. 37°36′49″ r. ilg.﻿ / ﻿55.74944°š. pl. 37.61361°r. ilg.﻿ / 55.74944; 37.61361

Rusijos monarchų regalijos
Deimantas „Šachas" TSRS pašto ženkle, 1971 m.
**Deimantų fondas** (rus. *Алмазный фонд*) – Rusijos valstybinė kolekcija unikalių brangakmenių, brangiųjų metalų grynuolių bei juvelyrinių ir kitų gaminių, turinčių istorinę ir meninę reikšmę. Fondą įkūrė caras Petras I 1719 m. Jo kolekcija yra saugoma bei eksponuojama Maskvos Kremliuje.

Istorija
--------

Deimantų fondas buvo kuriamas nuo XVIII a. pradžios, Petrui I išleidus specialų potvarkį apie valstybės vertybių išsaugojimą. Tuo buvo pabrėžiama, kad vertingiausi daiktai turi priklausyti ne vien caro šeimai, bet turi tapti ir visos valstybės nuosavybe. Brangūs papuošalai, valstybinių regalijų ženklai, ordinai iki 1914 m. buvo saugomi specialiame Briliantų kabinete Žiemos rūmuose Sankt Peterburge. Pirmojo pasaulinio karo metu jie buvo skubiai evakuoti į Maskvą, vėliau perėję TSRS Vastybinės vertybių saugyklos *(Гохран СССР*) žinion. Fondas atvertas lankytojams nuo 1967 m.

Ekspozicija
-----------

Garsios fonde saugomos muziejinės vertybės:

* Didžioji imperijos karūna, papuošta su špinelio (398,72 karatų) brangakmeniu;
* Mažoji imperijos karūna;
* Imperatoriaus skeptras su briliantu „Orlovas" (189,62 karatų);
* Imperatoriaus deržava, arba Caro obuolys – viena iš monarchų regalijų;
* Šv. Andriejaus ordino briliantinis ženklas ir žvaigždė;
* Deimantas „Šachas" (88,70 karatų);
* Aukso grynuolis „Mefistofelis" (901,2 karatų).

* Didžioji imperijos karūnaDidžioji imperijos karūna
* Imperatoriaus skeptrasImperatoriaus skeptras
* Imperatoriaus deržavaImperatoriaus deržava
* Auksinis „Mefistofelis"Auksinis „Mefistofelis"

Nuorodos
--------

* Deimantų fondo istorija
* Deimantų fondo eksponatai Archyvuota kopija 2014-02-02 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Deintrio nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
|   |
| **Vieta:** | Australijos vėliava Australija (Kvynslando vėliava Kvynslandas) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Deintris |
| 

Žemėlapis rodantis Deintrio nacionalinis parkas vietą.Deintrio nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 15°47′0″ p. pl. 145°24′0″ r. ilg.﻿ / ﻿15.78333°š. pl. 145.40000°r. ilg.﻿ / 15.78333; 145.40000Koordinatės: 15°47′0″ p. pl. 145°24′0″ r. ilg.﻿ / ﻿15.78333°š. pl. 145.40000°r. ilg.﻿ / 15.78333; 145.40000 |
| **Plotas:** | 7080 km² |
| **Įkurtas:** | 1988 m. |
| **Valdymas:** | *Queensland Parks and Wildlife Service* |
|  **Vikiteka:** | Deintrio nacionalinis parkas |

**Deintrio nacionalinis parkas** (angl. *Daintree National Park*) – saugoma gamtos teritorija šiauriniame Kvinslande, Australijoje, 1502 km į šiaurės vakarus nuo Brisbeino ir 100 km į šiaurės vakarus nuo Kernso. Įkurtas 1988 metais, tais pačiais metais jis įtrauktas į pasaulio paveldo sąrašą (priklauso Drėgnųjų Kvinslando tropikų teritorijai). Parkas sudarytas iš dviejų sektorių, tarp kurių yra žemės ūkio rajonas ir miestai – Mosmanas ir Deintrio Vilidžas. *Tribulation* iškyšulys taip pat yra šiame parke.

Didžioji parko dalis – drėgnieji atogrąžų miškai. Spėjama, kad šie miškai egzistuoja jau daugiau kaip 110 milijonų metų, jei taip, tai bene seniausi drėgnieji atogrąžų miškai pasaulyje. Populiarusis Mosmano tarpeklis yra parko pietinėje dalyje.

Parke taip pat yra šokinėjančių akmenų paplūdimys.
| **Aleksandras Laucevičius** |
| --- |
| Gimė | 1950 m. gegužės 21 d. (72 metai)Vilniuje |
| Tėvas | Liubomiras Laucevičius |
|  |
| Veikla | Lietuvos gydytojas kardiologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras, vienas širdies klinikinės elektrofiziologijos Lietuvoje pradininkų. |

**Aleksandras Laucevičius** (g. 1950 m. gegužės 21 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas kardiologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras, vienas širdies klinikinės elektrofiziologijos Lietuvoje pradininkų.

Biografija
----------

1974 m. baigė Vilniaus universitetą. 1988 m. medicinos mokslų daktaras.

Nuo 1974 m. dirbo Eksperimentinės ir klinikinės medicinos institute. Nuo 1981 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1991 m. profesorius, 1991–2002 m. Kardiologijos klinikos vadovas, nuo 2002 m. Kardiologijos ir angiologijos centro direktorius, 2003–2013 m. Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikų generalinis direktorius.

JAV kardiologų kolegijos, Šiaurės Amerikos širdies elektrofiziologijos ir stimuliacijos draugijų, Europos širdies draugijos tikrasis narys. Nuo 1999 m. Lietuvos kardiologų draugijos prezidentas.

Tėvas gydytojas profesorius Liubomiras Laucevičius.

Mokslinė veikla
---------------

Tiria echokardiografijos metodus, širdies nepakankamumo diagnostiką, ūmaus miokardo infarkto ir sudėtingų širdies aritmijų gydymo būdų optimizavimą. 3 išradimų autorius.

Bibliografija
-------------

* Vidaus ligos, 1996 m.
* Širdies aritmijos, su kitais, 2003 m. anglų kalba

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Aleksandras Laucevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 605 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Frederick Irving Herzberg** (1923 m. balandžio 17 d. – 2000 m. sausio 19 d.) – JAV psichologas, vienas svarbiausių XX a. verslo vadybos teoretikų.

Jo 1968 m. publikacija „Dar sykį, kaip jūs motyvuojate savo darbuotojus?" (angl. *One More Time, How Do You Motivate Workers?*) išlieka vienu labiausiai pageidaujamų *Harvard Business Review* publikacijų.

F. Herzbergas sukūrė dviejų veiksnių teoriją (angl. *Two Factor Theory*).

F. Hercbergo motyvacijos teorija
--------------------------------

Ji pagrįsta prielaida apie pasitenkinimą ir nepasitenkinimą darbu. Teorija paskelbta 1950 m. Veiksnius, kurie gali pašalinti nepasitenkinimą darbu, F. Hercbergas pavadino higieniniais, o veiksnius, turinčius įtakos pasitenkinimui pavadino motyvacijos veiksniais.

Darbo aplinkos veiksniai – tai organizacijos politika, saugumas, statusas, gamybiniai santykiai, darbo užmokestis, darbo sąlygos, kontrolė, administracijos elgesys.

Motyvacijos veiksniai: saviraiška, pažanga, atsakomybė, pripažinimas, sėkmė.

Šių veiksnių požiūriu visus žmonių poreikius galima suskirstyti į dvi grupes:

1. Tai poreikiai, susiję su bado, troškulio, skausmo numalšinimu bei panašių poreikių patenkinimu. Asmuo gali juos patenkinti, jeigu už darbą gaus atitinkamą pinigų atlyginimą. šių poreikių įgyvendinimas priklauso nuo darbo aplinkos (higieninių) veiksnių.
2. Dvasiniai poreikiai. Jų patenkinimas sąlygoja asmenybės tobulėjimą. Motyvacijos veiksniai padeda užtikrinti darbo sėkmę ir tuo pačiu metu įgyvendinti dvasinius poreikius.

F. Hercbergo teorija turi daug bendro su A. Maslow teorija. Darbo aplinkos veiksniai atitinka fiziologinius ir saugumo poreikius, o motyvacijos veiksniai palyginami su aukštesniųjų lygių poreikiais. Tačiau A. Maslow fiziologinius poreikius nagrinėjo kaip žmogaus elgsenos priežastį, jeigu vadovas sudaro sąlygas darbuotojui patenkinti šiuos poreikius, tai šis dirbs geriau. F. Hercbergas, atvirkščiai, teigia, kad darbuotojas nekreips dėmesio tol, kol jų nebuvimas arba pritaikymas bus netinkamas ar neteisingas.

Pasak F. Hercbergo, darbo aplinkos veiksniai nemotyvuoja darbuotojų veiklos. Jie tik užtikrina, kad neatsiras nepasitenkinimas darbu. Norėdamas paskatinti darbuotojus veikti, vadovas turi pasirūpinti ne tik darbo aplinkos, bet ir motyvuojančiais veiksniais. F. Hercbergas nustatė, kad darbo užduočių turinys veikia motyvuojančiai ir suformulavo pasiūlymus pasikartojančioms užduotims praturtinti, kad darbuotojas pajustų jam patikėto darbo vertę, svarbą, sudėtingumą. Norint sėkmingai pritaikyti F. Hercbergo teoriją praktikoje, reikėtų sudaryti darbo aplinkos ir ypač motyvuojančių veiksnių sąrašą ir pateikti juos darbuotojams, kad šie nurodytų savo prioritetus.
**Frederikas Čarlsas Kriugeris** (*Frederick Charles Krueger*), trumpiau – **Fredis Kriugeris** (*Freddy Krueger*), – išgalvotas veikėjas iš siaubo filmų serijos „Košmaras Guobų gatvėje". Jo vaidmenį visuose filmuose atliko Robertas Englandas. Jo vaidinamas personažas – serijinis žudikas ir vaikų tvirkintojas, kuris savo aukas užpuola per jų sapnus.

Fredžio žinomiausi atributai, be jo naguotos pirštinės, – tai jo raudonai žalias megztinis ir monotoniška klaiki dainelė:

*One, two, Freddy's coming for you.*
*Three, four, better lock your door.*
*Five, six, grab your crucifix.*
*Seven, eight, gonna stay up late.*
*Nine, ten, never sleep again…*

(*Vienas, Du, Fredis ateina pas tave.*
*Trys, keturi, geriau užsirakink duris.*
*Penki, šeši, griebk savo nukryžiuotąjį.*
*Septyni, aštuoni, neišbūsi ilgai.*
*Devyni, dešimt, niekad daugiau nemiegosi…*)

Filmografija
------------

Filmai apie Fredį Kriugerį:

* „Košmaras Guobų gatvėje" (1984; *A Nightmare on Elm Street*) IMDB
* „Košmaras Guobų gatvėje 2: Fredžio kerštas" (1985; *A Nightmare on Elm Street 2: Freddy's Revenge*) IMDB
* „Košmaras Guobų gatvėje 3: Sapnų valdovai" (1987; *A Nightmare on Elm Street 3: Dream Warriors*) IMDB
* „Košmaras Guobų gatvėje 4: Sapnų valdovas" (1988; *A Nightmare on Elm Street 4: The Dream Master*) IMDB
* „Košmaras Guobų gatvėje 5: Sapnų vaikas" (1989; *A Nightmare on Elm Street 5: The Dream Child*) IMDB
* „Fredžio mirtis: Paskutinis košmaras" (1991; *Freddy's Dead: The Final Nightmare*) IMDB
* „Veso Kraveno naujasis košmaras" (1994; *Wes Craven's New Nightmare*) IMDB
* „Fredis prieš Džeisoną" (2003; *Freddy vs. Jason*) IMDB
* „Košmaras Guobų gatvėje" (2010; *A Nightmare on Elm Street*) IMDB
|  |
| --- |
| Fredi |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Matti Kalevi Siitonen |
| Gimė | 1942 m. liepos 23 d.Suomija Mikelis, Suomija |
| Mirė | 2021 m. balandžio 23 d. (78 metai)Suomija Helsinkis, Suomija |
| Veikla | aktorius, muzikantas, dainininkas, dainų autorius ir televizijos laidų vedėjas |
| Aktyvumo metai | 1965–2021 |

Fredi su grupe Ystävät 1976 m.
**Fredi** (tikrasis vardas *Matti Kalevi Siitonen*, 1942 m. liepos 23 d. Mikelyje, Suomijoje – 2021 m. balandžio 23 d. Helsinkyje, Suomijoje) – Suomijos aktorius, muzikantas, dainininkas, dainų autorius ir televizijos laidų vedėjas.

Biografija
----------

Gimtojoje šalyje jis geriausiai žinomas kaip humoristinio ansamblio „Kivikasvot" įkūrėjas. 1965 metais sceniniu vardu Folk Fredi įrašė pirmąjį savo kūrinį „Roskisdyykkarin Balladi". Po metų jis tapo žinomas tiesiog kaip Fredi. Šis vardas kilo nuo animacinio filmuko „Flintstones" personažo Fred Flintstone. 1967 m. Fredi atstovavo savo šaliai 1967 m. „Eurovizijos" dainų konkurse, vykusiame Vienoje. Jame su daina „Varjoon – suojaan" (liet. *Į šešėlį – į saugumą*) atlikėjas užėmė 12 vietą.

Fredi po devynerių metų, t. y. 1976-aisiais, dar kartą sugrįžo į konkurso sceną. Šįkart kartu su juo pasirodė ir atliko dainą pavadinimu „Pump-pump" grupė „Ystävät". Su 44 taškais kolektyvas užėmė 11-ąją vietą. Įdomu tai, kad abiejuose konkursuose, kuriuose Fredi dalyvavo, laimėjo Jungtinės Karalystės atstovai – Sandie Shaw 1967 m. ir „Brotherhood of Man" – 1976 metais.

Nuo 2010 m. Fredi vedė savo pokalbių šou „Fredin Vieraana" arba „Fredi apsilankymai". Šioje laidoje buvo pasirodę tokie žinomi Suomijos muzikantai ir dainininkai, kaip Katri Helena ir Titta Jokinen. Atlikėjas iki mirties aktyviai užsiėmė muzikine veikla.

Diskografija
------------

* *Folk-Fredi ja Kivikasvot* (1966)
* *Fredi* (1969)
* *Niin paljon kuuluu rakkauteen* (1972)
* *Rakkauden sinfonia* (1973)
* *Avaa sydämesi mulle* (1974)
* *Rakkauslauluja* (1975)
* *Laula kanssain* (1976)
* *Parhaat päältä* (1976)
* *Jokaiselle joku on kai rakkai* (1977)
* *Joulu, joulu on taas* (1977)
* *Tänään Fredi* (1978)
* *Elämä on ihanaa* (1980)
* *Maan valitus* (1987)
* *Tuuli kuvia kuljettaa* (1995)
* *20 suosikkia – Kolmatta linjaa takaisin* (1995)
* *20 suosikkia – Kun rakkaus voittaa* (1997)
* *20 suosikkia – Laula kanssain* (2001)
* *Kaikki parhaat* (2002)
* *Muuttuvat laulut* (2005)
* *Soittaja* (2007)
* *Tähtisarja – 30 suosikkia* (2011)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Fredi** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Fredi *Discogs* svetainėje

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Ann-Christine  *„Playboy"*** |  **Suomijos atstovas Eurovizijoje**1967 | Po to:**Kristina Hautala  *„Kun kello käy"*** |
| Prieš tai:**Pihasoittajat  *„Old Man Fiddle"*** |  **Suomijos atstovas Eurovizijoje**1976 | Po to:**Monica Aspelund  *„Lapponia"*** |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kerttula, Suvi (2021-04-26). „Ystävä kertoo Matti "Fredi" Siitosen viimeisistä ajoista: tapaturma kotipihalla vei sairaalaan". *Ilta-Sanomat* (suomių). Nuoroda tikrinta 2021-04-27.
| Frederiksbergasdan. *Frederiksberg* |
| --- |
|        |
| *Rūmai* |
|  |
| 

FrederiksbergasFrederiksbergas

55°40′00″ š. pl. 12°32′00″ r. ilg.﻿ / ﻿55.66667°š. pl. 12.53333°r. ilg.﻿ / 55.66667; 12.53333﻿ (Frederiksbergas)Koordinatės: 55°40′00″ š. pl. 12°32′00″ r. ilg.﻿ / ﻿55.66667°š. pl. 12.53333°r. ilg.﻿ / 55.66667; 12.53333﻿ (Frederiksbergas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Danijos vėliava Danija |
| **Regionas** | Hovedstadeno regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 103 960  |
|  |
| **Tinklalapis** | Miesto svetainė |

**Frederiksbergas** – miestas Danijoje, prikauso Hovedstadeno regionui; Kopenhagos priemiestis, jai iš dalies administraciškai pavaldus. Pagal 2019 m. duomenis gyventojų skaičius buvo 103,9 tūkst.

Istorija
--------

Frederiksbergo istorija prasidėjo 1651 m. birželio 2 d. kai karalius Frederikas III suteikė 20 valstiečių teisę apsigyventi šioje vietoje. Ūkininkavimas nebuvo labai sėkmingas, o 1697 m. dauguma miesto sudegė. Tai reiškė, kad valstiečiai negalėjo sumokėti mokesčių, o žemė grįžo karaliams.

1700–1703 m. karalius Frederikas IV pastatė rūmus ant kalvos, o atstatytas miestas kalvos papėdėje pakeitė pavadinimą į Frederiksbergą. Kai kuriuos namus čia įsigijo turtingi Kopenhagos piliečiai.

Iš pradžių miestas augo lėtai, gyventojų skaičius išaugo nuo 1 000 (1770 m.) iki 1 200 (1800 m.), o 1850 m. pasiekė tris tūkstančius.

Šiandien Frederiksbergą sudaro beveik vien tik 3–5 aukštų gyvenamieji namai, dideli vienos šeimos namai ir dideli parkai.

Miestai partneriai
------------------

Miestas palaiko ryšius su šiais miestais:

* Estija Tartu
* Suomija Hemenlina
* Islandija Habnarfjorduras
* Latvija Cėsys
* Lietuva **Palanga**
* Norvegija Berumas
* Švedija Upsala

Galerija
--------

* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Miesto svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Lietuvos esperantininkų sąjunga** - visuomeninė organizacija, vienijanti šią kalbą mokančius bei ją platinančius žmones, taip pat palaikančius tarptautinės kalbos idėją asmenis.

Istorija
--------

Sąjunga įkurta 1919 m. rugpjūčio mėn.20 d. įregistruota 1919 m. gruodžio 10 d. metais Kaune.

Pirmasis vadovas - profesorius Aleksandras Dambrauskas (Adomas Jakštas) – prelatas, poetas, rašytojas, publicistas, literatūros kritikas, mokslininkas.
1940 m. prasidėjus Lietuvos okupacijai organizacija buvo likviduota. Vėl atkurta 1988 m. Po metų Lietuvos esperantininkų sąjunga įstojo į Pasaulinę esperantininkų sąjungą (UEA). 1991 m. atkurtas žurnalas "Litova stelo", platinamas keliasdešimtyje šalių. 1999 m. įkurtas nuolat veikiantis esperantininkų sąjungos skyrius Vilniuje.

Tarptautinis pripažinimas
-------------------------

Nuo 1959 metų kas treji metai Lietuvoje vyksta tradicinės Baltijos esperantininkų dienos. Lietuvoje kelis kartus lankėsi Pasaulinės esperantininkų sąjungos (UEA) vadovai, jie susitiko su aukščiausiais šalies vadovais ir pareigūnais. Organizacijos brandumą ir tarptautinį pripažinimą bei autoritetą liudija ir tai, jog Pasaulinė esperantininkų sąjunga (UEA) nusprendė 2005 metais Vilniuje organizuoti 90-ąjį jubiliejinį pasaulinį esperantininkų kongresą, kuriame dalyvavo per 3000 esperantininkų iš 70 pasaulio šalių.

Lietuvos esperantininkų namai
-----------------------------

Lietuvos esperantininkų namai yra įsikūrę tarptautinės kalbos autoriaus L. Zamenhofo vardu pavadintoje gatvėje, Kaune. Pastatas (LR Vyriausybės nutarimu perduotas neatlygintinai naudotis Lietuvos esperantininkų sąjungai) yra susijęs šio žmogaus gyvenimu ir veikla.

Lietuvos esperantininkai
------------------------

Dabar Lietuvoje yra per 3000 esperantininkų. Daugiau nei trečdalis jų priklauso Lietuvos esperantininkų sąjungai. Lietuvos esperantininkai kasmet dalyvauja pasauliniuose esperantininkų kongresuose įvairiose šalyse, kituose tarptautiniuose esperantininkų renginiuose, prisideda prie jų programų rengimo.
**Lietuvos estradinis orkestras** (LEO) – Lietuvos filharmonijos kolektyvas, veikęs 1957–1966 m. Vilniuje.

Istorija
--------

Lietuvos estradinį orkestrą įkūrė ir jam vadovavo Kauno politechnikos instituto estradinio ansamblio įkūrėjas Juozas Tiškus. Orkestro kolektyvas susiformavo iš kavinėje „Tulpė" grojusio orkestro. Profesionaliu Lietuvos valstybinės filharmonijos orkestru tapti pasiūlė tuometinis kultūros ministro pavaduotojas, nuo 1958–1967 m. ministras Juozas Banaitis. Repertuarą sudarė Lietuvos ir užsienio kompozitorių dainos bei džiazo kompozicijos, buvo geriausias džiazo orkestras Lietuvoje. 1963–1965 m. LEO buvo pats pajėgiausias džiazo orkestras Baltijos kraštuose. Po ideologiniu ir meniniu požiūriu atsakingų gastrolių Maskvoje, Kremliaus teatre, 1965 m. J. Tiškui suteiktas Lietuvos nusipelniusio artisto garbės vardas. 1966 m. orkestras pertvarkytas į popmuzikos ansamblį „Estradinės melodijos".

Kolektyvas
----------

Orkestrui specialiai kūrė lietuvių kompozitoriai Teisutis Makačinas, Benjaminas Gorbulskis, Algimantas Raudonikis, Vygandas Telksnys, Mikas Vaitkevičius ir kiti.

Orkestre dainavo Nijolė Ščiukaitė, Jūratė Norvaišienė, Adolfas Jarulis, Jurgis Žukauskas, grojo Mindaugas Tamošiūnas, konferansjė dirbo Raimondas Jovaiša.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rita Aleknaitė-Bieliauskienė. *Lietuvos estradinis orkestras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 218 psl.
**Apačių perėjos mūšis** įvyko 1862 m. liepos 15-16 dienomis Apačių perėjoje dabartinės Arizonos teritorijoje tarp apačių karių ir Kalifornijos savanorių žygiavusių iš Kalifornijos į Naująją Meksiką.

Pulkininkas Džeimsas Karletonas suorganizavo savanorių būrį ir vedė jį kaip pastiprinimą kariniams daliniams Naujojoje Meksikoje, kurioms vadovavo pulkininkas Edvardas Kanbis. Karletono pulkas išvyko iš Jumos forto ir kovo mėnesį pasiekė Tuksoną. 1862 m. liepos 15 d. apačių kariai vadovaujami Mango Kolorado ir Kočizo surengė savanoriams pasalą.

Vaizdas į Apačių perėją iš šiaurinės Būvio forto pusės.
Būvio fortas apie 1880 metus.
Apačių vadai išdėstė savo karius virš perėjos uolėtose kalvose, kurių papėdeje tryško šaltinis. Iš vakarų atėjo trys kuopos „mėlynųjų" (Šiaurinių valstijų kareiviai) ir būrys raitelių, iš paskos riedėjo du vežimai. Užpulti kareiviai atsakė ugnimi, bet greitai atsitraukė. Apačiai jų nesivijo. Persigrupavę pėstininkai grįžo ir atidengė ugnį iš haubicų buvusių vežimuose. Apačiai buvo girdėję apie ispanų mažąsias patrankas, tačiau šios buvo visai kas kita. Pasak žvalgo Džono Kremonio ir istoriko Dano Frapo, haubicų ugnis kaipmat privertė apačius trauktis. Tačiau Aurora Hunt, Karletono biografė rašo: „Tai buvo pirmas kartas, kai indėnai susidūrė su artilerijos ugnimi. Nepaisant to, jie dar kelias valandas atkakliai kovėsi, kol galiausiai pabėgo." Tačiau Mangas su Kočizu toli nepasitraukė, jau kitą dieną jie užpuolė 50-ies raitų kareivių būrį, skubančių perspėti kitus Karletono armijos dalinius. Mangą šio susidūrimo metu sužeidė į krūtinę. Apačiai pasitraukė ir parsigabeno sužeistą vadą. Tuokart žuvo 63 apačių kariai. Kočizas išgabeno Mangą į Meksiką pas vieną gydytoją ir šis po kelių mėnesių grįžo į Mimbrenų kalnus. Vėliau Karletonas apsupo meskelerų apačius ir uždarė juos Bosk Redonde.

Po mūšio Karletonas nusprendė, kad perėjoje reiktų įrengti sargybos postą, kuris gintų baltuosius naujakurius nuo apačių puldinėjimų. 5-as Kalifornijos būrys pradėjo forto statybas, kuris buvo pavadintas Būvio fortu (angl. *Fort Bowie*) pulko pulkininko Džordžo Vašingtono Būvio garbei.

Mūšio ir forto griuvėsių vietoje šiuo metu yra Būvio forto nacionalinis istorijos parkas įkurtas 1972 m.

Išnašos
-------

1. ↑  Braunas, Dy, Užkaskit mano širdį prie Vundid Ny, Vilnius: Mintis, 1984, 189 psl.

Nuorodos
--------

* Būvio forto nacionalinio parko puslapis Archyvuota kopija 2012-07-17 iš Wayback Machine projekto.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RApačiai |
| --- |
|  |
| Kalbos | 

Pietų atapaskų kalbos
 |
|  |
| Karai | 

Apačių karai • 
Baskomo afera • 
Apačių perėjos mūšis
 |
|  |
| Genčių vadai | 

Mangas Coloradas • 
Geronimo • 
Kočizas • 
Nana • 
Victorio • 
Eskiminzinas • 
Delšajus
 |
|  |
| Kiti apačiai | 

Juh • 
Taza • 
Andrew Vasquez
 |
|  |
| Gyvenamieji būstai | 

Hoganas • 
Vigvamas
 |

 |
FSB valdybos pastatas adresu Kaliningradas, Sovetskij pr.3
**Rusijos Federacijos Federalinės saugumo tarnybos (FSB) valdyba Baltijos laivynui ir kariuomenei Kaliningrado srityje** (*Управления Федеральной службы безопастности по Бальтийскому флоту и войскам в Калининградской области*) - viena iš trijų FSB valdybų esančių Rusijos Federacijos Kaliningrado srityje. Ši valdyba atlieka kontržvalgybinę priežiūrą Rusijos kariuomenės daliniuose bei kariniame laivyne dislokuotose Kaliningrado srityje. 

Valdyba įsikūrusi adresu: Kaliningradas Sovetskij pr. 3.

Vadovai
-------

* Vladimiras Bronislavovičius Sotnikovas (*Владимир Брониславович Сотников*) - 1999-2002
* Aleksandras Anatoljevičius Filimonovas (*Александр Анатольевич Филимонов*) - nuo 2002-2010

Nuorodos
--------

* Informacija agentura.ru Archyvuota kopija 2009-08-01 iš Wayback Machine projekto. **(**rus.**)**
| **RG-6** |
| --- |
|  |
| **Tipas** | revolverinis granatsvaidis |
| **Konstruktorius** | V. Telešas ir B. Borzovas |
| **Šalis** | Rusija |
| **Sukurtas** | 1993, CKIB SOO |
| **Gamintas** | nuo 1994 |
| **Kalibras, mm** | 40 |
| **Šaudymo sparta, n/min.** | 12–15 |
| **Svoris, kg** | 6,2 (be šovinių) |
| **Ilgis, mm** | 680 (petinė atrama ištraukta), 520 (atrama sustumta) |
| **Pradinis greitis, m/s** | 76 |
| **Taikymo tolis, m** | 350 |
| **Dėtuvė** | 6 šoviniai būgne |

**RG-6** (rus. *РГ-6*) – rusiškas 40 mm revolverinis granatsvaidis, sukonstruotas 1994 m. V. Telešo ir B. Borzovo.

Ginklas skubiai sukurtas Rusijos Vidaus reikalų ministerijos užsakymu jau vykstant karo veiksmams Čečėnijoje. 1994 m. granatsvaidžio gamyba mažomis serijomis pradėta Tulos ginklų gamykloje. Dėl skubaus konstravimo pirmųjų serijų granatsvaidžiai turėjo trūkumų šaunamajame mechanizme. Ginklas sukonstruotas gana grubiai ir paprastai, tačiau technologiškas, patikimas ir patvarus. Lengvai išardomas valymui ir sutepimui.

Granatsvaidį sudaro:

* netikrasis vamzdis su rankena, taikikliu ir dangteliu
* būgno pavidalo vamzdžių blokas
* korpusas su ašimi
* šovimo mechanizmas su pistoletine rankena
* teleskopiškai sustumiama petinė atrama

Granatsvaidžio būgne telpa 6 granatiniai šoviniai VOG-25. Būgne yra ne tik šovinių lizdai, bet ir graižtviniai vamzdžiai, paimti iš GP-25. Priekyje, prieš būgną, yra netikrasis vamzdis be graižtvų, prie jo tvirtinama priekinė rankena ir taikiklis. Būgnas užtaisomas atlenkus netikrąjį vamzdį, pro būgno vamzdžių žiotis. Granatas būgno viduje laiko spyruokliniai fiksatoriai. Būgną suka spyruoklė, kuri prisukama užtaisant granatsvaidį granatomis. Šovimo mechanizmas paimtas iš GP-25.
  
Petinė atrama teleskopiškai sustumiama, su guminiu amortizuojančiu sluoksniu.

Nuorodos
--------

* 40мм гранатомет РГ-6 / 6Г30 (Россия) Archyvuota kopija 2008-09-17 iš Wayback Machine projekto.
* Револьверный гранатомет РГ-6
* Ручной гранатомет РГ-6
| Gerlacho viršūnė |
| --- |
| Pietinis kalno šlaitasPietinis kalno šlaitas |
| **Aukštis** | 2655 m m |
| **Žemynas** | Europa |
| **Šalys** | Slovakija Slovakija |
| **Kalnynas** | Aukštieji Tatrai |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Gerlacho viršūnė

  |
| **Koordinatės:** | 49°10′02″ š. pl. 20°07′52″ r. ilg.﻿ / ﻿49.16722°š. pl. 20.13111°r. ilg.﻿ / 49.16722; 20.13111Koordinatės: 49°10′02″ š. pl. 20°07′52″ r. ilg.﻿ / ﻿49.16722°š. pl. 20.13111°r. ilg.﻿ / 49.16722; 20.13111 |

**Gerlacho viršūnė** (svk. *Gerlachovský štít*) – viršukalnė Aukštuosiuose Tatruose, aukščiausia Slovakijos vieta. Aukštis – 2655 m. Iškilusi Prešovo krašte, greta Gerlachovo kaimo, netoli Lenkijos sienos. Įeina į Tatrų nacionalinį parką. XIX–XX a. Gerlacho viršūnė buvo aukščiausia Vengrijos karalystės vieta.

Kalnas piramidės formos, sudarytas iš granito, šlaite yra didelė kara.

Gerlacho viršūnė kaip aukščiausias Tatrų kalnas išmatuotas 1838 m. Pirmas oficialiai žinomas įkopimas į kalną vyko 1834 m. (Ján Still). Dabar į kalną patys kopti gali tik Tarptautinės alpinistų asociacijos nariai, kiti turi samdytis gidą. Nors norint įkopti į viršukalnę alpinistinės įrangos nereikia, daug kur tenka ropštis keturiomis, įveikti uolų ruožus. Žiemą kyla nuošliaužų pavojus.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gerlacho viršūnė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Gerlachovski Štitas summitpost.org svetainėje
* Vaizdas 360 laipsnių Archyvuota kopija 2012-02-23 iš Wayback Machine projekto.
| Medaliai |
| --- |
| Kuo Hsing-chun |
| Moterų sunkioji atletika |
| **Atstovaujant:  Taivanas**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2020 Tokijas | iki 59 kg |
| **Bronza** | 2016 Rio | iki 58 kg |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2013 Vroclovas | iki 58 kg |
| **Auksas** | 2017 Anaheimas | iki 58 kg |
| **Auksas** | 2018 Ašchabadas | iki 59 kg |
| **Auksas** | 2019 Pataja | iki 59 kg |
| **Bronza** | 2015 Hisutonas | iki 58 kg |
| Azijos čempionatas |
| **Auksas** | 2013 Astana | iki 58 kg |
| **Auksas** | 2016 aškentas | iki 58 kg |
| **Auksas** | 2017 Ašchabadas | iki 58 kg |
| **Auksas** | 2019 Ningbo | iki 59 kg |
| **Auksas** | 2020 Taškentas | iki 59 kg |
| **Sidabras** | 2012 Pjeongtaekas | iki 58 kg |

**Guo Singčun** (kin. 郭婞淳, pinyin: *Guō Xìngchún*, g. 1993 m. lapkričio 26 d. Jilane) – Kinijos Taipėjaus (Taivano) sunkiaatletė, 2020 m. vasaros olimpinių žaidynių nugalėtoja.

Ji yra Fu Dzen katalikiškasis universitetas absolventė ir profesorė.

Biografija
----------

2010 m. dalyvavo pirmose jaunimo olimpinėse žaidynėse ir pelnė sidabro medalį.

Savo debiutinėse 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Hsing-chun užėmė 6-ą vietą. 2013 m. taivanietė pirmą kartą tapo pasaulio čempione. Tais pačiais metais taivanietė tapo vasaros Universiados čempione.

2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse moterų iki 58 kg svorio kategorijoje pasiekė 231 kg rezultatą ir iškovojo bronzos medalį. 2017 m. pelnė antrąjį pasaulio čempionės titulą. 2018 m. Azijos žaidynėse pelnė aukso medalį.

2020 m. Azijos čempionate pelnė savo penktąjį Azijos čempionatų aukso medalį su nauju pasaulio rekordu.

2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse moterų iki 59 kg svorio kategorijos rovime buvo pirma su 103 kg rezultatu, o kėlime pirma su 133 kg rezultatu. Bendroje daugiakovės įskaitoje užfiksavo naują olimpinį rekordą su 236 kg ir tapo olimpine čempione.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. liepos 27 d.
2. ↑  來自奧運金牌選手郭婞淳及教練林敬能的感謝
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Gižduvanasuzb. *G'ijduvon* |
| --- |
| *Ulugbeko medresė* |
|  |
| 

GižduvanasGižduvanas

40°06′00″ š. pl. 64°40′00″ r. ilg.﻿ / ﻿40.10000°š. pl. 64.66667°r. ilg.﻿ / 40.10000; 64.66667﻿ (Gižduvanas)Koordinatės: 40°06′00″ š. pl. 64°40′00″ r. ilg.﻿ / ﻿40.10000°š. pl. 64.66667°r. ilg.﻿ / 40.10000; 64.66667﻿ (Gižduvanas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5) |
|  |
| **Valstybė** | Uzbekijos vėliava Uzbekija |
| **Vilajetas** | Bucharos vilajetas |
| **Rajonas** | rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 84 702  |
| **Altitudė** | 256 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Gižduvanas |

**Gižduvanas** (uzb. *G'ijduvon/Ғиждувон*) − miestas vidurio Uzbekistane, Bucharos vilajete, 40 km į šiaurės rytus nuo Bucharos. Pro miestą eina Bucharos−Samarkando plentas. Gižduvanas įsikūręs Zeravšano upės drėkinamoje oazėje, kur vystomas medvilnės, vaisių auginimas. Vyksta prekyba, išvystyti tradiciniai amatai, ypač keramika. 

Miestas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo X a. Čia yra viena iš trijų Ulugbeko įkurtų medresių (kitos dvi Bucharoje ir Samarkande). Taip pat yra filosofo Abduholiko Gižduvanio kapas. Gižduvanas ilgą laiką buvo svarbus religinis centras, bet sovietmečiu sekuliarizuotas. 

Minaretas Gižduvane.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Glamrokas |
| Stilistinė kilmė | rokenrolas • bubblegum pop • art rokas • sunkusis rokas • cabaret • 1950 pop • psichodelinis rokas • mokslinė fantastika |
| Kultūrinė kilmė | Ankstyvieji 1970, Jungtinė Karalystė |
| Išvestiniai žanrai | Punk • deathrock • gotikinis rokas • synthpop • New Romantic • post-punk • Oi! • Britpop • new wave |

**Glamrokas** – tai roko muzikos stilius, pasirodęs XX a. aštunto dešimtmečio pradžioje. Šio stiliaus atstovai buvo panašūs į kelias praeities jaunimo kultūras, muzikinius stilius, filmo įvaizdžius ir meno judėjimus pateikusius savitą ir estetišką skambesį, kuris iš esmės sujungė fantastiką, nostalgiją, manieringumą, teatrą ir sunkųjį roką.
Daugiausiai Anglijoje pasitaikęs fenomenas. Glam rokas pasiekė viršūnę 1971–1974 m. ir buvo išgarsintas tokių atlikėjų kaip Marc Bolan ir jo grupės T. Rex, David Bowie, Queen, Roxy Music, Brian Eno, Slade, Gary Glitter, Sweet, Mott The Hoople, Alvin Stardust, Mud ir Cockney Rebel. Tipiški instrumentai: gitara, bosinė gitara, būgnai, pianinas, saksofonas, sintezatorius. Aštresniam šio žanro variantui vartojamas terminas *Glitter rock*.
Koordinatės: 55°5′58″ š. pl. 22°59′19″ r. ilg.﻿ / ﻿55.09944°š. pl. 22.98861°r. ilg.﻿ / 55.09944; 22.98861



| Pilies I tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Jurbarko rajonas) |
| Plotas | 0,015 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,62 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | bevardis upelis |

**Pilies I tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Jurbarko rajone, 5,5 km į rytus nuo Skirsnemunės, Pilies I kaimo pietinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Nemuno intakas) 0,54 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,2 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 25,6 m. Pietinis krantas aukštokas, apaugęs medžiais. Tvenkinys yra trečias iš 5 Panemunės pilies parko tvenkinių kaskados. Priešsroviui telkšo bevardžiai 0,12 ha ir 0,27 ha tvenkinėliai, pasroviui – Pilies II tvenkinys ir Pilies III tvenkinys. Tvenkiniai apsupa Panemunės pilį. Stūkso Panemunės pilies parkas. Į pietus eina kelias  **141**  Kaunas–Jurbarkas–Šilutė–Klaipėda . 2020 m. atlikti tvenkinių išvalymo darbai.

Šaltiniai
---------

1. ↑
*Kitos reikšmės – Pilies sala (reikšmės).*
Koordinatės: 55°35′45″ š. pl. 26°39′03″ r. ilg.﻿ / ﻿55.59583°š. pl. 26.65083°r. ilg.﻿ / 55.59583; 26.65083

Sala žemėlapyje
**Pilies sala** (blrs. *востраў Замак*, rus. *остров Замок*) – negyvenama sala Drūkšių ežere Baltarusijos Vitebsko srities šiaurės vakaruose.

Aprašymas
---------

Sala plyti ežero pietrytinėje dalyje, ties Drūkšių miesteliu. Plotas 0,26 km². Sudėtingos formos, didžiausias ilgis ŠP kryptimi – 745 m, didžiausias plotis – 678 m. Šiaurinė salos dalis administraciškai priklauso Breslaujos rajono Miežėnų apylinkei, o pietinė (didesnioji) – to paties rajono Vidžių apylinkei. Pakrantės apaugusios medžiais ir krūmais, vidurinėje dalyje vyrauja pievos. Rytinėje pusėje yra aukščiausias teritorijos taškas – 151,4 m, vakariniame kyšulyje – piliakalnis su gynybinių griovių likučiais.

Archeologiniai tyrinėjimai parodė, kad saloje pradėta gyventi gana anksti – seniausi radiniai priskiriami Dniepro-Dauguvos kultūrai. XV a. suręsta medinė pilaitė su trimis bokštais ir gyvenamosiomis trobelėmis netoliese, salą su ežero krantais jungė du mediniai poliniai tiltai. 1622 m. pastatus nusiaubė gaisras, po kurio pilis buvo apleista, bet gyvenamieji ir ūkiniai trobesiai buvo atstatyti. 1682 m. Lietuvos didysis etmonas Kazimieras Jonas Sapiega įsakė salos medinius statinius perkelti į Drūkšių miestelį.

Iliustracijos
-------------

* Salos planas ir tiltas į Drūkšių miestelį (1622 m.)Salos planas ir tiltas į Drūkšių miestelį (1622 m.)
* Piliakalnis saloje XX a. pr.Piliakalnis saloje XX a. pr.
* Salos vaizdas iš Drūkšių bažnyčios (1908 m.)Salos vaizdas iš Drūkšių bažnyčios (1908 m.)
* Pietrytinis krantas (1930 m.)Pietrytinis krantas (1930 m.)

Šaltiniai
---------

* Dryświaty // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. T. II: Derenek – Gżack. Warszawa, 1881
* Збор помнікаў гісторыі і культуры. Віцебская вобласць, c. 146-147

Nuorodos
--------

* Sala tarpukario kariniame žemėlapyje
* Sala 1984 m. kariniame žemėlapyje
* Pilies sala Drūkšių batimetriniame žemėlapyje[neveikianti nuoroda]
* Piliakalnis iš kosmoso
2012 m. vaizdas
**Pilies aikštė** (vok. *Schlossplatz*) – aikštė Berlyne, Vokietijoje. 

Kadaise aikštė buvo didžiulio gyvenamojo komplekso, vadinto Miesto pilimi (vok. *Stadtschloss*), dalis. 1451 m. iškilęs statinys tapo Bradenburgo kurfiurstų rezidencija. XVI a. viduryje kurfiurstas Frydrichas III įsakė atlikti barokinio stiliaus rekonstrukciją, pilis tapo rūmais. 1698-1716 m. vykusius statybos darbus prižiūrėjo architektas Andreasas Šliuteris. Per Antrąjį pasaulinį karą rūmai stipriai apdegė, tačiau 1945 m. buvo iš dalies rekonstruoti ir paversti muziejumi. Įkūrus VDR, nepaisant protestų, 1950-1951 m. rūmai nugriauti, aikštė pavadinta Markso ir Engelso vardu. Iš rūmų teliko tik arkos pavidalo fasadas, šis portalas dabar yra Valstybės tarybos pastato dalis. 1989 m. aikštei grąžintas vardas, 1993 m. pastolius apdengus audiniu, sukurta buvusių rūmų kopija. 

Buvusio pastato puošybą mena originalios skulptūros, tarp jų ir Dresdeno skulptoriaus Baltazaro Permoserio didingos atlantų skulptūros.

Šaltiniai
---------


Koordinatės: 52°31′3″ š. pl. 13°24′10″ r. ilg.﻿ / ﻿52.51750°š. pl. 13.40278°r. ilg.﻿ / 52.51750; 13.40278

* Berlin Tourist Board: Schloßplatz