recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Alfridas Bulkauskas** (g. 1955 m. sausio 9 d. Lygumų miestelyje, Pakruojo r. – 2009 m. birželio 6 d.) – choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

Lankydamas Šiaulių 10-ąją vidurinę mokyklą, privačiai mokėsi griežti akordeonu ir skambinti fortepijonu, o ją baigęs, 1973–1977 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (vyr. dėst. R. Songailos ir vyr. dėst. P. Jankausko klasės).

Nuo 1977 m. rudens Telšių miesto ir rajono chorų vadovas: rajono kultūros darbuotojų vyrų ir moterų, miesto skaičiavimo mašinų gamyklos mišriojo. Visus tris kolektyvus parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei. 1985 m. tokiai pat dainų šventei parengė miesto skaičiavimo mašinų gamyklos mišrųjį chorą, kultūros rūmų vyrų chorą „Žemaičiai" ir Tryškių kultūros namų vyrų chorą.

1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei parengė skaičiavimo mašinų gamyklos mišrųjį chorą ir kultūros darbuotojų vyrų chorą „Žemaičiai", o 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventei kultūros rūmų vyrų chorą „Žemaičiai".

Ypač kūrybingas ir našus dirigento darbas buvo 1977–1994 m. su vyrų choru „Žemaičiai", kurį lankė 30-35 balsingi dainininkai. Choras – daugelio respublikinių konkursų laureatas ir prizininkas, išmokęs apie 80 įvairių kūrinių ir surengęs per 100 koncertų Žemaitijos miestuose bei miesteliuose, 1982 m. koncertavo Rumunijoje, o 1992 m. Rusijoje, padarė įrašų Lietuvos radijui. 1994 m. vyrų choras reorganizuotas į mišrųjį tuo pačiu „Žemaičių" vardu. Kolektyvą lanko iki 40 balsingų moterų ir vyrų, kurie tęsia kūrybiško koncertinio darbo tradicijas, dalyvavo 1995 ir 1997 m. Baltijos ir Šiaurės šalių dainų šventėse Rygoje ir Gotlande (Švedija). 1997 m. rugsėjo 19 d. kolektyvas koncertu pažymėjo savo gyvavimo 20-metį, dalyvavo 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje.

A. Bulkauskas dirba ir pedagoginį darbą.

Yra Telšių aukštesniosios dailės mokyklos Pedagogikos skyriaus choro studijos vadovas ir choro dirigavimo dėstytojas, Eigirdžių pagrindinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas. Jis Telšių rajono dainų švenčių vyr dirigentas, zoninių dainų švenčių Klaipėdoje, Tauragėje, Šiauliuose, Plungėje ir Mažeikiuose dirigentas, 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventės Kaune dirigentas. 1987 m. jis apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| ***Šeimyninis apiplėšimas*** |
| --- |
|  |
| plakatas |
| Pavadinimas | Mes trésors |
| Kilmės šalis | Prancūzija |
| Režisierius | Pascal Bourdiaux |
| Prodiuseris (-iai) | Clément Miserez 
Matthieu Warter 
Michèle Giacobbi 
Jean-Charles Levy 
Nicolas Manuel  |
| Scenaristas (-ai) | Carole Giacobbi 
Michèle Giacobbi 
Juliette Sales 
Fabien Suarez  |
| Vaidina | Jean Reno 
Reem Kherici 
Camille Chamoux  |
| Metai | 2017 |
| Žanras | Komedija |
| Trukmė | 91 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Šeimyninis apiplėšimas** (pranc. *Mes trésors*) – prancūziška juodoji komedija, kuri pasirodė 2017 m. Šios komedijos režisierius yra Pascal Bourdiaux.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Nusikaltėlis Patrikas visą gyvenimą užsiiminėjo nešvariais darbeliais, tačiau kartą jį apgavo jo paties bendras. Tada Patrikas sumanė apsimesti mirusiu, o jo dukros atvyko į tėvuko namus. Karolina ir Kerlorė labai nustebo išvydusios tėvuką gyvą ir turėjo progą susipažinti. Paskui kartu galvojo kaip galėtų atkeršyti buvusiam Patriko bendrui. Pagal planą Karolina turėtų apžavėti, o Kerolė, kompiuterių genijus, panaudoti savo žinias šiam apiplėšimui.

Veikėjai
--------

Aktorius : vaidmuo

* Jean Reno Patrick
* Reem Kherici Caroline
* Camille Chamoux Carole
* Bruno Sanches Fred
* Pascal Demolon Romain
* Jean Reynès Wladimir Daroff
* Natalia Verbeke Julianna Van Gaal

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* IMDb svetainėje (anglų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

2003 m. išleistas CD
2006 m. išleistas CD
**Ženklas X** – lietuviška muzikos grupė.

Istorija
--------

1988 m. įkūrė Vilniaus dailės akademijos studentai. Savo grojimo stilių grupės nariai vadina *improfolku* – akustinė muzika su etniniu skambesiu, šiuolaikiška muzika perpinta archaika, folkloru, kanklių sąskambiais, cimbolais ir perkusija, elektronika ir daugybe kitų garsų.

* Gintas Kažemėkas (perkusija)
* Valdas Neimantas (gitara)
* Audrius Mickevičius (kanklės, gitara)
* Aigris Bulavas (smuikas)

Dažnai koncertuodavo ir dalyvaudavo festivaliuose visoje Lietuvoje (Lituanica 88, Griežynė, Debiutai ir kt.). Dalyvavo jaunimo muzikos festivalyje Poza Kontrola (Lenkija) ir folkloro festivaliuose Joutsa ir Kaustinen (Suomija).

2006 m. grupė atgimė. Tuo metu joje grojo:

* Tomas Dobrovolskis (mušamieji, perkusija)
* Raimundas Kiriliauskas (vokalas, fortepijonas, bosinė gitara)
* Šarūnas Miškinis (bosinė ir akustinė gitaros)
* Virginijus Mickus (vokalas, akustinė gitara)
* Gytis Gasperaitis (vokalas, kanklės, cimbolai)

Diskografija
------------

* 1990 m. debiutinė vinilinė plokštelė (2003 m. perleistas CD formatu (Juosta Records).
* 2006 m. Take
2008 m. Ženevos automobilių paroda
**Ženevos automobilių paroda** (pranc. *Salon International de l'Auto*, angl. *Geneva Motor Show*) – kasmetinė automobilių paroda, vykstanti kovo mėn. Ženevoje (Šveicarija); vienas svarbesnių tokio tipo renginių pasaulyje. Paroda įsikūrusi „Palexpo" parodų centre, esančiame šalia Ženevos oro uosto. Parodą koordinuoja Tarptautinė automobilių gamintojų organizacija (pranc. *Organisation Internationale des Constructeurs d'Automobiles*).

Parodos plotas siekia 123 000 m² (102 000 m² po stogu ir 21 000 m² atvirame lauke).

Istorija
--------

Pirmą kartą, 1905 m. surengtoje parodoje buvo galima išvysti visus pagrindinius to meto automobilių modelius, turinčius vidaus degimo variklį, taip pat ir benzinu bei garais varomus automobilius. 1907 m. paroda perkelta į Ciurichą, kadangi Ženevos gyventojai buvo nusistatę prieš automobilius, pagrįsdami, kad jie kelia pavojų pėstiesiems. Tarp 1908 ir 1922 m. Šveicarijoje nebuvo surengta jokia automobilių paroda. Taip pat II pasaulinio karo metu paroda nevyko.

| Metai | Lankytojų sk. |
| --- | --- |
| 2013 | 690 000 |
| 2010 | 692 000 |
| 2009 | 648 000 |
| 2008 | 715 000 |
| 2007 | 730 000 |
| 2006 | 674 000 |
|

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ženevos automobilių paroda** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAutomobilių parodos |
| --- |
|  |
| Rengiamos kasmet | 
Jungtinės Amerikos Valstijos Detroitas *(sausis)* · Jungtinės Amerikos Valstijos Čikaga *(vasaris)* · Kanada Torontas *(vasaris)* · Šveicarija Ženeva *(kovas)* · Jungtinės Amerikos Valstijos Niujorkas *(kovas/balandis)* · Indonezija Džakarta *(liepa)* · Australija Melburnas/Sidnėjus *(liepa/spalis)* · Jungtinės Amerikos Valstijos Los Andželas *(lapkritis–gruodis)* · Italija Bolonija *(gruodis)* |
|  |
| Rengiamos kas dveji metai | 

|  |  |
| --- | --- |
| Nelyginiais metais | 
Pietų Korėja Seulas *(balandis)* · Kinijos LR Šanchajus *(balandis)* · Vokietija Frankfurtas *(rugsėjis/spalis)* · Japonija Tokijas *(lapkritis/gruodis)* |
|  |
| Lyginiais metais | 
Indija Delis *(sausis)* · Kinijos LR Pekinas *(balandis/gegužė)* · Jungtinė Karalystė Londonas *(rugpjūtis)* · Rusija Maskva *(rugpjūtis)* · Prancūzija Paryžius *(rugsėjis/spalis)* |

 |
|  |
| **Kategorija** |

 |
**Aleksandras Kučiūnas** (1914 m. balandžio 15 d. Suvalkuose, Lenkija) – pianistas, dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

Mokydamasis Marijampolės Rygiškių Jono gimnazijoje, mokėsi skambinti ir pianinu, nuo 1929 m. jau akompanuodavo solistams ir chorui. 1932 m. baigęs gimnaziją, įstojo į Kauno konservatoriją, kur studijavo fortepijoną pas prof. V. Ružinskj. Tuo pat metu studijavo teisę Vytauto Didžiojo universitete.

Nuo 1933 m. pradėjo dirbti koncertmeisteriu Valstybės teatre, su solistais koncertavo daugelyje Lietuvos miestų ir miestelių. Parašė monografiją apie garsų vokiečių kompozitorių Richardą Vagnerį (1939 m.) – tai buvo pirmas toks didelis darbas lietuvių kalba.

1940 m. išvyko į Vokietiją ir pradėjo dirbti Dresdeno miesto teatre korepetitoriumi, o vėliau – dirigentu. Dirigavo operas ir operetes. Kartu gilino dirigavimo ir fortepijono žinias pas Dresdeno profesorius K. Stieglerį ir Schautoss-Boniną.

Po Antrojo pasaulinio karo apsigyveno Tūbingene. Kaip koncertmeisteris su solistais koncertavo daugelyje Vokietijos miestų. Vladas Baltrušaitis su lietuvių tremtinių menininkais 1947 m. vasario 25 d. Detmolde pastatė Džoakino Rosini operą „Sevilijos kirpėjas", o Augsburge – Leo Delibes baletą „Coppelia". Operą ir baletą dirigavo A. Kučiūnas. Šie veikalai buvo parodyti ir Hanau lietuvių stovykloje.

1949 m. atvyko į Los Andželą (JAV) ir kurį laiką dirbo Lietuvių mokslo studijų institute. Buvo subūręs Dainininkų klubo chorą, vėliau pavadintą Stasio Šimkaus vardu. Choras (30 dalyvių) pastatė Nikolajaus Gogolio komediją „Piršlybos", išmoko ištraukų iš Džiuzepės Verdi operos „Traviata" ir kitų kūrinių.

1950 m. apsigyveno Čikagoje, aktyviai įsijungė į amerikiečių ir lietuvių muzikinį gyvenimą – dirigavo simfoniniam orkestrui, akompanavo solistams, propagavo ir lietuvišką muziką. 1957 – 1959 m. dirigavo Čikagos Vyčių vyrų choro statomoms operoms: Dž. Verdi „Rigoletto" ir Šarlio Gouno „Faustas". 1957–1958 m. buvo *Cosmopolitain School of Music* dėstytojas. Nuo 1960 m. kurį laiką dirbo dirigento asistentu Čikagos *Lyric* operoje. 1966–1970 m. vedė operos klasę *Washington State University*, vargonininkavo Rochesteryje, NY.

Bet daugiausia nuveikė 1956–1977 m. būdamas Čikagos Lietuvių operos dirigentu ir meno vadovu – dirigavo 14 operų premjerų ir 52 spektaklius. Be daugelio užsienio klasikų operų, dirigavo ir tris lietuvių kompozitorių operas: Jurgio Karnavičiaus „Gražiną", Juliaus Gaidelio „Daną" ir Valterio Banaičio „Jūratę ir Kastytį" (1972 m. įrašyta į plokštelę). 1965 m. birželio 13 d. Čikagoje atliktas Dž. Verdi „Requiem" ir B. Markaičio „Vilniaus varpai" – dalyvavo Vyčių choras, Tėviškės parapijos choras, Alice Stephens merginų vokalinis ansamblis, solistai ir orkestras, dirigavo A. Kučiūnas.

Dirigentas parašė straipsnių apie šiuolaikinę muziką, apybraižų ir atsiminimų apie kompozitorius, buvo žurnalo „Muzikos žinios" bendradarbis. Iki šiol gyvena Čikagoje.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Raitoji palyda
**Belgijos karališkoji palyda** – dabar Belgijos monarchų karališkąją palydą sudaro federalinės policijos daliniai. Prieš sujungiant Belgijos žandarmeriją ir policiją palydą sudarydavo žandarmerija. Yra dvi karališkosios palydos – raitoji palyda ir motociklų palyda. 

Belgijos monarchus raitoji palyda lydėjo valstybinėmis progomis nuo Belgijos nepriklausomybės 1830 m. Iki 1938 m. palydos padaliniai būdavo iš Belgijos armijos kavalerijos dalinių. 1938 m. buvo sudaryta nuolatinė Karališkoji palyda, buvusi žandarmerijos dalis. Palydos uniformą tada buvo lokinė, juodas kitelis, balti bridžiai, tokia ji yra iki šiol. Ši uniforma buvo žandarmerijos uniforma iki 1914 m. 

Dabar palydą užtikrina federalinės policijos bendrojo rezervo kavalerijos dalinys. 132 karališkosios palydos raiteliai jodinėja brabantais. 

1960 m. sausio 5 d. karalius Boduenas I suteikė žandarmerijai privilegiją sudaryti motorizuotą dalinį, kuris užsiimtų jo ir svarbių svečių eskortavimu. 
  
Dabar motociklų palydą užtikrina federalinės policijos provincinis Brabanto eismo policijos dalinys.
| **Aleksandras Kleinaslenk. *Клейн, Александр Александрович*** |
| --- |
| Gimė | 1904 m. birželio 16 d.Vilkaviškis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1971 m. kovo 2 d. (66 metai)Maskva, Tarybų Sąjunga |
|  |
| Veikla | baleto šokėjas ir mokytojas |

**Aleksandras Kleinas** (rus. *Клейн, Александр Александрович*) (1904 m. birželio 16 d. Vilkaviškyje, Rusijos imperija - 1971 m. kovo 2 d. Maskvoje, Tarybų Sąjunga) – baleto šokėjas ir mokytojas, RTFSR nusipelnęs artistas.

Biografija
----------

Gimė 1904 m. birželio 16 d. Vilkaviškyje. Baigė Maskvos choreografijos technikumą. Baigęs mokslus 1923 m. pradėjo dirbti *Jaunojo baleto* (Молодой балет) šokių kolektyve, kur pradirbo trejus metus. 1928 m. pakviestas dirbti į Baku darbininkų teatrą. 1930-1931 m. šoko Leningrado liaudies rūmų teatre. 

1931 m. pradėjo šokti Maskvos dailininkų balete. Vėliau įsidarbino Maskvos muzikos akademijos teatre, kur dirbo iki 1965 metų. Buvo laikomas vienu iš geriausių pantomimos baleto vaidmenų atlikėjų, taip pat puikiai atlikdavo lyriškus ir juokingus vaidmenis. 1957 m. jam suteiktas RTFSR nusipelnusio artisto apdovanojimas. Mirė 1971 m. kovo 2 d. Maskvoje, palaidotas Vaganovo kapinėse.

Nuorodos
--------

* Biografija (rus.).
France Kralj 1910 m.
 France Kralj 1929 m.
**Šeimos portretas** arba **Družinski portretas** – dailininko Franco Kraljo (1895–1960 m.) paveikslas, nutapytas 1926 m. Jo dydis yra 115,5 × 130,3 cm. Paveikslas nutapytas aliejiniais dažais ant drobės. Jis yra saugomas Šiuolaikinio meno muziejuje Ljubljanoje.

Paveikslo pavadinimas slovėnų kalba yra „Družinski portret". Paveikslas vaizduoja Kraljį, jo žmoną ir vaiką, išeinančius iš menininko studijos po darbo. Paveikslas yra naujojo objektyvizmo stiliaus Slovėnijoje pavyzdys.

Yra du įsimintini dalykai apie paveikslą. Pirma, paveikslas parodo menininko asmeninį gyvenimą. Kraljis paprastai nenaudojo savo asmeninio gyvenimo paveikslų temoms. Tačiau paveiksle nėra emocinio arba sentimentalaus elemento. Tai yra įprasta naujojo objektyvizmo, kuriame menininkai rodė realius žmones ir daiktus be jų savybių ar simbolikos, stilistikai.

Antra, paveikslo priekyje arčiausiai žiūrovo vaizduojama skulptūra. Tai yra baigtas menininko darbas. Skulptūra vaizduoja Kraljo žmoną ir vaiką.

Slovėnijos ekspresionizmas
--------------------------

Kraljis išvyko į Vieną 1913 m. studijuoti skulptūros. Studijas 1915 m. jam teko nutraukti dėl karo. 1919 m. jis grįžo iš karo ir išvyko mokytis į Prahą dvejus metus. 1920–1923 m. Kraljis buvo Slovėnijos ekspresionizmo judėjimo centre. Kraljis paliko ekspresionizmo judėjimą ir netrukus tapo centrine Slovėnų „naujojo realizmo" judėjimo, kuriame buvo būdingi kasdienio gyvenimo elementai, figūra.

Nuorodos
--------

1. ↑  Tuščia citata (pagalba)
2. ↑  „Družinski portret".

Kitos interneto svetainės
-------------------------

* Trys darbai Prancūzija Kralj Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto. **(**it.**)**
* Moderna Galerija, Projekt DCA
* ]]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Ford modelis A (1927 m.)
**Ford Modelis A** – lengvųjų automobilių modelis, kuris buvo antras pasisekimas Ford Motor kompanijai, po anksčiau buvusio Model T.

Ford Modelis A buvo pradėtas gaminti 1927 m.

Savybės
-------

Ford modelis A buvo įvairių modifikacijų: kupė, verslo kupė, sportinis kupė, kabrioletas, sedanas, dviejų langų tipo. Jį buvo galima nusipirkti keturių spalvų. Šis modelis turėjo 4 cilindrų variklį, kurio tūris buvo 3,3 litro. Kuro sąnaudos buvo 8-12 L / 100 km.[reikalingas šaltinis] Jo didžiausias greitis – 104 km/h.[reikalingas šaltinis]

Filmai ir spauda
----------------

Šis modelis buvo pristatytas spaudoje kaip metų automobilis. Šis automobilis buvo naudojamas filme „King Kong" kaip taksi ir policijos automobilis.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ford Model A** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Aleksandras Jokūbas Liubomirskis** |
| --- |
|  |
| Liubomirskiai |
| Herbas „Szreniawa" |
| Herbas „Szreniawa" |
|  |
| Gimė | 1695 m. gegužės 11 d. |
| Mirė | 1772 m. lapkričio 16 d. (77 metai)Drezdenas |
| Tėvas | Jeronimas Augustinas Liubomirskis |
| Vaikai | Fredderika Konstancija,Karolina Henrika,Liudvika Amelija |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Baltojo erelio ordinasBaltojo erelio ordinas |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kunigaikštis **Aleksandras Jokūbas Liubomirskis** (1695 m. gegužės 11 d. – 1772 m. lapkričio 16 d. Drezdenas) – ATR valstybinis veikėjas, Karūnos didysis prievaizas (1721–1728), Karūnos didysis ginklininkas (1728–1748), Karūnos artilerijos generolas (1729), saksų armijos generolas (1746–1752), Ratnės, Bohuslavo, Gnevo ir Solecko seniūnas.

Biografija
----------

Lenkijos kunigaikščių Liubomirskių giminės atstovas, herbo „Szreniawa" savininkas. Karūnos didžiojo etmono ir Krokuvos kašteliono Jeronimo Augustino Liubomirskio (1647–1706) ir Konstancijos Bokum (m. 1704) jaunesnysis sūnus. Vyresnieji broliai – Karūnos didysis vėliavininkas Jurgis Ignotas ir Bolemovo seniūnas Jonas Kazimieras.

Mokėsi pijorų mokykloje Žešuve. 1704 metais miestą užimant saksų kariams, kunigaikštis Aleksandras Jokūbas Liubomirskis buvo paimtas įkaitu ir nusiųstas į Saksoniją. Tik po Karūnos didžiojo etmono perėjimo į Augusto Stipriojo pusę Aleksandras buvo išlaisvintas. Apie 1710 metus išvažiavo mokytis į Vokietiją. 1714 metais lydėjo karalaitį Frederiką Augustą jo kelionėje į Prancūziją.

Neborovo rūmai
1721 metais Aleksandras Jokūbas buvo paskirtas Karūnos didžiuoju prievaizu, 1728 metais gavo Karūnos didžiojo ginklininko pareigybę. 1729 metais buvo paskirtas muškietininkų pulko vadu, tais pačiais metais gavo Lenkijos armijos generolo-majoro titulą. 1745 metais buvo paaukštintas į Saksonijos kavalerijos generolus, 1746 metais tapo Karūnos artilerijos generolu. 1752 m. birželio 7 d. atsisakė generolo titulo saksų premjerministro Henriko von Briulio naudai. Dalyvavo Septynerių metų kare su Prūsija, kapituliavo su saksų armija Pirne 1756 metais.

1723 m. įsigijo Neborovo rūmus. 1726 m. apdovanotas Baltojo erelio ordinu.

Šeima
-----

Iki 1720 metų vedė Karoliną Frederiką von Fictum (m. po 1758), nuo santuokos su kuria turėjo tris dukteris:

* Fredderika Konstancija, 1-mas vyras grafas Rolanas Dezaijoras, 2-ras vyras markizas de Lire
* Karolina Henrika, grafo Karolio von Flemingo žmona
* Liudvika Amelija, Saksonijos feldmaršalo ir Drezdeno gubernatoriaus, grafo Frydricho Augusto Rutovskio (1702–1764), karaliaus Augusto Stipriojo ir turkaitės Fatimos nesantuokinio sūnaus žmona.

Nuorodos
--------
**Kosmas** arba ***kosmosas*** (sen. gr. κόσμος = *kósmos* 'tvarka, valdžia, puošmena, grožis, pasaulis') – svarbi senovės graikų filosofijos sąvoka, nusakanti pasaulio tvarką, jo grožį, taip pat patį pasaulį kaip tvarkingą ir gražią esinių visumą.

Kosmas – daugiaplotmis žodis. Jis kildinamas iš ide. *\*k̂ens-* 'skelbti, pranešti'. Pirmine prasme reiškė tvarką, tinkamumą, dorą, puošmeną. Pitagoras kosmą vartojo visatos tvarkos prasme. Anaksagoras įvedė kosminio intelekto (nuso) sąvoką. Kosmą savo filosofijoje aptarė Anaksimandras Miletietis, Filolajas Krotonietis, Herakleitas, Parmenidas, Empedoklis, Demokritas, Poseidonijas ir daug kitų mąstytojų. Herakleitas teigė, kad kosmas – tai nei dievų, nei žmonių nesukurta daili ir tobula visatos tvarka.

Ilgainiui kosmo sąvoka sutapatinta su dangumi, dangaus erdve.

Susijusios sąvokos
------------------

* kosmologija
* kosmogonija
* rita

Šaltiniai
---------

1. ↑  Robert Steven Paul Beekes, Lucien van Beek. *Etymological Dictionary of Greek*. Leiden Indo-European Etymological Dictionary Series; vol. X. Leiden, Boston: Brill, 2010.
2. ↑  Iamblichus, Pyth. β 59; Aetius ΙΙ 1.1.
3. ↑  Naglis Kardelis. *kosmas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
**Aleksandras Karolis Kuršius** (angl. *Alexander Carolus Curtius*) – pirmasis dabartiniams istorikams žinomas lietuvis, nuvykęs į Naująjį žemyną. Gydytojo praktika vertęsis Kuršius laikomas pirmosios Niujorko gimnazijos vadovu.

Į JAV, tuometinį Naująjį Amsterdamą jis atplaukė 1659 m. birželio mėn. A. K. Kuršius pasamdytas su 500 florinų alga. Jam taip pat buvo skirta 100 florinų prekėms, kurias jis gavo atvykęs į vietą. Be visa ko jis gavo sodui ir darbui patogios žemės sklypą dabartiniame Manhatane ir galimybę mokyti privačiai. Dar 1659 m. balandžio 10 d. darbo sutartyje jis įvardijamas kaip *Rector Curtius*.

Dėl per menko Amerikos olandų mokamo atlyginimo lietuvis atsistatydino iš rektoriaus pareigų ir 1661 m. grįžo į Europą. Įstojo į Leideno universitetą studijuoti teisės ir medicinos, 1662 m. liepos 15 d. lotynų kalba apgynė disertaciją apie akmenis inkstuose ir šlapimo pūslėje. Gavęs medicinos daktaro laipsnį Kuršius Leideną paliko, ir apie jo tolimesnį gyvenimo kelią žinios nutrūksta.

Toje vietoje, kur XVII a. Manhatane stovėjo A. K. Kuršiaus vadovaujama mokykla, o dabar veikia Vertybinių popierių birža, *Lietuvių dutūkstantųjų metų komitetas* įrengė atminimo lentą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dailininko Rembrandto ir lietuvio A.K.Kuršiaus keliai susikryžiavo Leidene[neveikianti nuoroda]
2. ↑   Archyvuota kopija 2017-04-06 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Povilas Sigitas Krivickas. *Trys lietuvių atmenos Manhatane* // www.tv3.lt
**Testas Namas - Medis - Žmogus** – vienas iš asmenybės projekcinių testų. Tiriamojo prašoma nupiešti namą, medį bei žmogų, o piešiniai vėliau interpretuojami kvalifikuoto asmens. Kartais taikomas testas Namas, kai piešiamas tik namas. Kaip ir kiti projekciniai testai, šis įgalina laisvą ir subjektyvią interpretaciją.

Pirminis Namo - Medžio - Žmogaus testo tikslas yra apibūdinti tiriamojo asmenybės aspektus, remiantis piešiniais, tačiau testas kartais gali būti panaudojamas ir smegenų pažeidimo ar bendro neurologinio funkcionavimo įvertinimui.

NMŽ (lietuviškai dažnai vadinama **HTP**, **H-T-P**) 1948 m. sukūrė **John Buck**, 1969 m. testas buvo patobulintas. Kadangi testas priklauso nuo subjektyvaus įvertinimo, jį atliekantis asmuo turi būti atitinkamai kvalifikuotas.

NMŽ gali būti taikomas nuo 3 metų, dažniausiai naudojama vaikams bei paaugliams.

Testo procedūra
---------------

Pirmajame etape testuojamasis paprašomas nupiešti namą, medį ir žmogų su spalvotais pieštukais. Kiekvienas piešinys piešiamas ant atskiro lapo, ir testuojamojo prašoma piešinį padaryti kiek įmanomą tikslesnį. Pabaigus piešinius, testuojamajam užduodami su piešiniais susiję klausimai, kurių formaliai yra iki 60, tačiau testuotojas gali improvizuoti. Pvz. apie namo piešinį užduodamas klausimas gali skambėti „Ar tai linksmas namas?", „Iš ko šis namas padarytas?".

Antrame etape prašoma nupiešti tą patį nespalvotu pieštuku, vėliau seka panašūs klausimai kaip ir pirmame etape. Kai kurie testuotojai taiko tik vieną testo etapą, savo nuožiūra parinkdami piešimo priemonę.

Taip pat gali būti taikomas testo variantas, kai prašoma nupiešti du skirtingos lyties asmenis, arba piešiniai piešiami visi ant vieno lapo.

Testo interpretacija
--------------------

Testo interpretacijai atlikti sukurtos kelios interpretavimo sistemos. Testas suteikia informacijos apie asmenybę, intelektą, tarpasmeninius santykius ir asmeninį požiūrį. Kreipiamas dėmesys tiek į piešinio turinį, tiek į detales, tiek į grafines charakteristikas.

Nuorodos
--------

* Apie testą anglų k.
Nowness|  |
| URL | www.nowness.com |
| Tipas | žiniasklaida |
| Savininkas | „Modern Dazed" |
| Įkūrėjas | Jefferson Hack |
| Startavo | 2010 m. |
| Vieta | Londonas, Jungtinė Karalystė |

**„Nowness"** – skaitmeninis kultūros, meno, dizaino, mados, maisto, muzikos, sporto ir kelionių kanalas, orientuotas į kūrybinių industrijų darbuotojus. Prieinamas anglų ir kitomis 9 kalbomis. Aptarnaujama pasaulinė ir Kinijos rinka.

2010 m įkurtas prabangos prekių grupės LVMH. LVMH pasamdė vieną iš „Dazed Media" įkūrėjų Jefferson Hack, kuris įsteigė žiniasklaidos kanalą prabangos prekių ženklams. Iš pradžių įsteigta bendroji įmonė tarp Prancūzijos koncerno LHMV ir Anglijos žiniasklaidos grupės „Dazed Media". 2017 m. pastaroji įmonė įsigijo didžiąją akcijų dalį iš prabangos prekių grupės kartu su „Modern Media". Dabar priklauso bendrajai Anglijos ir Kinijos „Modern Dazed" įmonei.

Iš pradžių talpino ir straipsnius, bet dabar viešina ir kuruoja tik trumpus filmus. Dalis skelbiamo turinio yra originalus, kiti kuruojami, skelbiamos nepriklausomų filmų kūrėjų premjeros kanale. Anksčiau nauji originalūs filmai pasirodydavo kasdien, dabar trys per savaitę. Pagrindinis pajamų šaltinis – kuriami reklaminiai prekės ženklų remiami filmai, taip pat viešinami kitų kūrybininkų sukurti reklaminiai filmai. Filmai prieinami ir „Vimeo", „Youtube" bei kt. platformose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „LVMH Launches Content Site Nowness". *The Business of Fashion*. 2010-02-24. Nuoroda tikrinta 2018-07-24.
2. ↑  „Modern Dazed to Take Nowness to Offline Experience in China". *Jing Daily*. 2017-07-20. Nuoroda tikrinta 2018-07-24.
3. ↑  „Nowness shoots for quality over quantity in video". *Digiday*. 2016-09-02. Nuoroda tikrinta 2018-07-24.

Nuorodos
--------

* Oficialus tinklalapis
* „Vimeo" kanalas
* „Youtube" kanalas
**Lygybė prieš įstatymą** – tarpšakinis teisės principas. Ypač svarbus santykiuose su valstybės institucijomis. Tarptautiniuose žmogaus ir piliečių teisių dokumentuose ir Lietuvos Respublikos įstatymuose įtvirtintos žmogaus teisės turi būti įgyvendinamos ir užtikrinamos nepriklausomai nuo asmens savybių. Jas padeda įgyvendinti įvairios institucijos. Gali būti specialios, pvz. Lygių galimybių kontrolierius, esanti sudedamoji žmogaus teisių gynimo sistemos įvairiose Europos valstybėse (įskaitant ir Lietuvą) dalimi. Padeda kovoti su žmogaus teisių pažeidimais. Galutinis sprendimas dėl žmogaus teisių pažeidimo priimamas teisme.

Visuotinė žmogaus teisių deklaracija
------------------------------------

Visuotinė žmogaus teisių deklaracija:

1 straipsnis
*Visi žmonės gimsta laisvi ir lygūs savo orumu ir teisėmis. Jiems suteiktas protas ir sąžinė ir jie turi elgtis vienas kito atžvilgiu kaip broliai.*

JAV
---

JAV Nepriklausomybės deklaracija:

*Visi žmonės gimsta lygūs, nes Kūrėjas suteikė jiems nenusavinamas teises – Gyvybę, Laisvę ir Laimės siekį*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lygybė prieš įstatymą // Mano teisės
2. ↑  Tekstas (Visuotinė žmogaus teisių deklaracija)
3. ↑  Už teisę būti saugiu ir laimingu (Marija Aušrinė Pavilionienė, Seimo narė)
| Glyno gyvenvietės |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Glyno gyvenvietėsGlyno gyvenvietės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°09′22″š. pl. 24°16′56″r. ilg.﻿ / ﻿54.1562021°š. pl. 24.2823601°r. ilg.﻿ / 54.1562021; 24.2823601Koordinatės: 54°09′22″š. pl. 24°16′56″r. ilg.﻿ / ﻿54.1562021°š. pl. 24.2823601°r. ilg.﻿ / 54.1562021; 24.2823601 |

 |
| Vieta | Varėnos rajonas |
| Seniūnija | Merkinės seniūnija |
| Naudotas | akmens amžius |
| Registro Nr. | I – AR1396 III – AR1397 / 3673 /VI – AR1399 / 3675 |

**Glyno gyvenvietės** – akmens amžiaus stovyklaviečių ir gyvenviečių grupė prie dab. Glyno ežero ir Glyno pelkės Varėnos rajono savivaldybės teritorijoje, Dzūkijos nacionalinis parkas.

Tyrimai
-------

Glyno gyvenvietes 1938–1940 m. surado Konstantinas Jablonskis. Aptikta 11 stovyklų – titnago apdirbimo vietų ir gyvenviečių. Dauguma jų yra ežero vakariniame gale, ant aukšto kranto. Iš Glyno gyvenviečių daug radinių surinko K. Jablonskis, 1962 m. ir 1966 m. Istorijos instituto ekspedicija (vadovė Rimutė Rimantienė). Iš stovyklų surinkta daugiausia paleolito radinių: svidrinių strėlių antgalių, rėžtukų, gremžtukų, dvigalių skaldytinių. Juose rasta ir vėlyvojo mezolito – episvidrinių, lancetinių, trapecinių strėlių antgalių, retušuotų skelčių, nuoskalų bei vėlyvojo neolito trikampių strėlių antgalių, skelčių, nuoskalų. Gyvenvietėms būdingi neolito dirbiniai: retušuotos skeltys, nuoskalos. Ant medžiais apaugusio Glyno pelkės kranto buvo rasta retų Bromės-Liungbiu kultūrai ir Arensburgo kultūrai būdingų paleolitinių strėlių antgalių. Glyno ežero I, III, IV ir VI gyvenvietėse bei Glyno pelkės gyvenvietėje 1998 m. žvalgomuosius tyrimus atliko Algirdas Girininkas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rimutė Rimantienė. *Glyno gyvenvietės*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 757 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Antblauzdis** (angl. *greave*, rus. *понож*) – porinis kojos šarvas, saugantis blauzdą. Visada dengia priekinę blauzdos pusę, bet gali turėti ir dalį, uždengiančią užpakalinę blauzdos pusę.

Antblauzdžiai būdavo daromi iš įvairių medžiagų, pradedant nuo daugiasluoksnio audeklo iki plieno plokščių. Antblauzdžiai gali būti papildyti antšlauniais.

Antblauzdžiai būdavo būdingi sunkiesiems pėstininkams. Graikų hoplitai naudodavo bronzinius antblauzdžius.
  
Panašius antblauzdžius okrėjas naudodavo ir romėnų triarijai. Principai ir hastatai dažnai naudodavo tik kairįjį antblauzdį. Vėlyvosios Romos legionieriai antblauzdžių nebenaudojo, nors juos dar naudojo centurionai.

Viduramžiais pusiniai antblauzdžiai (saugoję tik blauzdos priekį, angl. *half - greaves* ar *demi - greaves*) buvo perdirbti į pilnus antblauzdžius (angl. *full greaves*), kurie gynė ir užpakalinę blauzdos dalį.

Galerija
--------

* Graikiškas antblauzdisGraikiškas antblauzdis
* Trakietiškas antblauzdis (rastas Rumunijoje)Trakietiškas antblauzdis (rastas Rumunijoje)
* Kitas trakietiškas antblauzdis, irgi rastas RumunijojeKitas trakietiškas antblauzdis, irgi rastas Rumunijoje
* Graikiški antblauzdžiai(V a.p.m.e) Graikiški antblauzdžiai  
(V a.p.m.e)
* Galijotas su antblauzdžiais Šindlerio paveiksle „Dovydas ir Galijotas"Galijotas su antblauzdžiais Šindlerio paveiksle „Dovydas ir Galijotas"
* Centurionas su antblauzdžiais (šiuolaikinė rekonstrukcija)Centurionas su antblauzdžiais (šiuolaikinė rekonstrukcija)
* Samurajaus antblauzdisSamurajaus antblauzdis
Vyras su ąžuolo lapų vainikų padegė pūdelę.
**Lyguo** (latv. *Jāņi* arba *Līgo svētki*) – tradicinė latvių liaudies šventė, švenčiama per vasaros saulėgrįžą (naktį iš birželio 23 d. į 24). Šią šventę atitinka lietuvių Rasos, švedų Midsomaras, rytų slavų Ivano Kupalos diena.

Lyguo šventė susiformavo I tūkstantmečio antrojoje pusėje. Šventės papročiuose esama daug elementų, susijusių su senovės žemdirbių ir gyvulių augintojų tikėjimu gamtos jėgomis. Dvi savaites prieš Lyguo šventę ir penkias dienas po jos (iki Petrinių ir Povilinių) būdavo dainuojamos dainos, turinčios priedainį „lyguo".

Šventės išvakarėse būdavo renkamos žolės ir gėlės, pinami vainikai, naktį aukštose vietose kūrenamos ugnys, šokinėjama per laužus, ieškoma paparčio žiedo.

Šventės dieną po stogu kaišiojamas kvapnusis ajeras. Jis smulkiai pjaustomas ir barstomas gryčioje bei lauke prieš duris. Tikėta, kad kvapniojo ajero panašumas į kardą atbaido raganas. Namai kaišomi kiečiais, merginos jais susijuosia liemenį, kas, kaip buvo manoma, apsaugo nuo piktųjų dvasių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lyguo*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, VII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1981. T.VII: Lietuvos-Mordvių, 23-24 psl.
2. ↑   Archyvuota kopija 2009-03-29 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Filmas „Lyguo"
| Nočera Inferiorėit. *Comune di Nocera Inferiore* |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

Nočera InferiorėNočera Inferiorė

40°45′00″ š. pl. 14°38′00″ r. ilg.﻿ / ﻿40.75000°š. pl. 14.63333°r. ilg.﻿ / 40.75000; 14.63333﻿ (Nočera Inferiorė)Koordinatės: 40°45′00″ š. pl. 14°38′00″ r. ilg.﻿ / ﻿40.75000°š. pl. 14.63333°r. ilg.﻿ / 40.75000; 14.63333﻿ (Nočera Inferiorė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Kampanija Kampanija |
| **Provincija** | Salerno provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 45 707  |
| **Plotas** | 20,78 km² |
| **Tankumas** (2010) | 2 200 žm./km² |
| **Altitudė** | 43 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 84014 |
| **Tel. kodas** | 081 |
| **Tinklalapis** | www.comune.nocera-inferiore.sa.it |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Šv. Priskas |

**Nočera Inferiorė** (it. *Nocera Inferiore*) – miestas Italijoje, Kampanijoje, Salerno provincijoje. Miestas yra Albino kalno papėdėje, 20 km į pietryčius nuo Neapolio.

Istorija
--------

Prieš romėnams įsiviešpataujant Pietų Italijoje *Nuceria Alfaterna* buvo vienas svarbiausių miestų Sarno upės slėnyje. Herkulaniumas, Pompėja, Stabijos ir Sorentas buvo ne tokie svarbūs. Miesto monetose pavaizduotas upės dievas. Nočera buvo ištikima Romai iki 309 m. pr. m. e. kai sukilo kartu su samnitais. Taip pat rastas alfabetas *nucerino*, kilęs iš etruskų rašto. 308 m. pr. m. e. Nočera atmušė romėnus, kurie norėjo išsilaipinti Sarno žiotyse, bet 307 m. pr. m. e. miestas buvo apgultas ir pasidavė. Romėnai su miestu elgėsi gerai, tad jis išliko ištikimas net po Kanų mūšio.

Hanibalas sugriovė miestą 216 m. pr. m. e. Gyventojai sugrįžo atėjus taikai. Nočera buvo ištikima per Sąjungininkų karą, nors priklausomi miestai sukilo, kai buvo suformuotos jų savivaldos. Nočerai atiteko Stabijos žemės po to, kai tą miestą 89 m. pr. m. e. sugriovė Sula. 73 m. pr. m. e. jį nusiaubė Spartakas.

Nočera anksti tapo vyskupystės centru ir XII a. palaikė popiežių Inocentą II kovoje su Rodžeriu Siciliečiu ir smarkiai nukentėjo dėl to pasirinkimo. XIII a. miestas vadinosi *Nuceria Christianorum* (Krikščionių Nočera), nes Frydricho II įkurta saracėnų kolonija Lučera anksčiau vadinosi *Nuceria de Apulia*. Tačiau pačioj Nočeroj buvo saracėnų kolonija IX a.

1385 m. Karolis III Neapolietis apgulė popiežių Urboną VI Nočeros pilyje.

Nuo XV a. iki 1806 m. miestas buvo vadinamas *Nuceria Paganorum*. Dabar 1,5 km į vakarus yra Paganio miestas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **Nozomi** |
|  |
| **Nuotrauka:** |  |
| **Organizacija:** | ESA |
| **Šalis:** |   |
| **NSSDC ID:** | 1998-041A |
| **Misijos tikslas:** | Marsas |
| **Misijos tipas:** | dirbtinis palydovas |
| **Paleidimo data:** | 1998 m. liepos 3 d. |
| **Paleidimo vieta:** | Uchinoura Space Center |
| **Paleidimo įrenginys:** | M-5 |
| **Masė:** | 258 kg |
| **Misijos rezultatas:** | nesėkminga |

**Nozomi** (のぞみ) (iki paleidimo žinomas **Planet-B** vardu) - Marso dirbtinis palydovas. Buvo sukurtas ir surinktas kosmoso ir astronautikos mokslų institute, Tokijo universitete ir paleistas 1998 liepos 3 18:12:00 UTC. Dėl elektros sistemos gedimų zondas Marso orbitos nepasiekė.

Nozomi pagrindinė misija buvo Marso viršutinės atmosferos ir jos sąveikos su saulės vėju tyrimai.
Nozomi turėjo prietaisus skirtus jonosferos, magnetinio lauko, viršutinės atmosferos ir kt. tyrimams.
| Sesto San Džovanisit. *Città di Sesto San Giovanni* |
| --- |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

Sesto San DžovanisSesto San Džovanis

45°32′0″ š. pl. 9°14′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.53333°š. pl. 9.23333°r. ilg.﻿ / 45.53333; 9.23333﻿ (Sesto San Džovanis)Koordinatės: 45°32′0″ š. pl. 9°14′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.53333°š. pl. 9.23333°r. ilg.﻿ / 45.53333; 9.23333﻿ (Sesto San Džovanis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Lombardija Lombardija |
| **Provincija** | Milano provincija |
|  |
| **Meras** | Giorgio Oldrini |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 81 750  |
| **Plotas** | 11,74 km² |
| **Tankumas** (2011) | 6 963 žm./km² |
| **Altitudė** | 140 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 20099 |
| **Tel. kodas** | 02 |
| **Tinklalapis** | www.sestosg.net |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Jonas Krikštytojas |

**Sesto San Džovanis** (it. *Sesto San Giovanni*) – miestas Italijoje, Lombardijoje, Milano provincijoje. Miesto pavadinimą vietiniai trumpina iki Siesto. Jis turi miesto titulą nuo 1954 m. nors faktiškai yra Milano priemiestis.

Istorija
--------

Iki XIX a. Sesto San Džovanis buvo nesvarbus pastatų kratinys, pradėjęs augti XX a. padžioje, kai atsikraustė Falck, Campari, Magneti Marelli ir Breda kompanijos. Gyventojų skaičius išaugo nuo 5 tūkst. 1880 m. iki 14 tūkst. 1911 m. Po Antro pasaulinio karo čia vyko italai iš kitų regionų ir gyventojų skaičius išaugo iki 95 tūkst. 1981 m. Miestas buvo vadinamas „Italijos Staliningradu" dėl stiprios Italijos komunistų partijos įtakos ir pasipriešinimo fašistams per Antrąjį pasaulinį karą.

XX a. dešimtame dešimtmetyje daug stambių kompanijų užsidarė dėl krizės. Miestui iš dalies pavyko pereiti iš plieno pramonės į paslaugų sektorių. Į Siesto atėjo tokios naujos kompanijos kaip ABB Group, WIND Telecommunications, Impregilo ir Oracle Corporation.
Koordinatės: 55°54′21″š. pl. 24°48′02″r. ilg.﻿ / ﻿55.9059°š. pl. 24.8006°r. ilg.﻿ / 55.9059; 24.8006

 *Kitos reikšmės – Šv. Hiacinto (Jackaus) bažnyčia.*

|  Antašavos šv. Hiacinto (Jackaus) bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Kupiškio |
| **Savivaldybė** | Kupiškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Antašava |
| **Adresas** | Vabalninko g. 7 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1862 m. |

**Antašavos šv. Hiacinto (Jackaus) bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Antašavos miestelyje, prie kelio  **124**  Kupiškis–Vabalninkas–Biržai . Netradicinių formų. Parapijoje yra Uoginių šv. Marijos Magdalietės ir Gikonių šv. Lauryno koplyčios.

Istorija
--------

Papyvesyje (taip iki XVIII a. pab. buvo vadinama Antašava) Antašavo dvaro savininkas Jackus Antašauskis kapinėse 1793 m. pastatė medinę bažnyčią. Jo rūpesčiu pastatyta mūrinė klebonija (archit. Mykolas Šulcas). Pradėtos naujos bažnyčios statybą sutrukdė 1812 m. prasidėjęs Rusijos ir Prancūzijos karas. Klebono Albino Rubavičiaus iniciatyva 1862 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia (buvo Vabalninko filija). 1870 m. – mūrinė varpinė. 1905 m. pristatyta zakristija. 1906 m. įkurta parapija.

1927 m. bažnyčia gavo 8 ha žemės Salamiesčio dvaro sodyboje, vėliau buvo sukeista – gauti 8 ha prie Antašavos. 1928–1940 m. klebonavęs Juozapas Čepėnas (1880–1976) atnaujino ir išdažė bažnyčios vidų.

Architektūra
------------

Bažnyčia netradicinių formų (stogo kampuose stiebiasi du masyvūs bokštai), stačiakampio plano (20 × 10 m), vienanavė. Šventoriuje yra mūrinė varpinė, senos kapinės.

Vargonai
--------

Antašavos bažnyčia buvo pastatyta 1862 m. todėl tikėtina, kad vargonai pastatyti panašiu metu. Antašavos kaimas yra visiškai netoli Alizavos kaimo, kuriame stovi panašaus laikmečio, analogiško klasicistinio stiliaus ir prospekto struktūros vargonai (1856?).

Vargonų prospekto modelis yra klasicistinė trijų bokštų prospekto su centrine žemiausia dalimi atmaina, jai taip pat priskiriami Švėkšnos evangelikų liuteronų (XIX a. pr.), Pajūrio (XIX a. I p.), Surviliškio (XIX a. I p.), Židikų (~1830), Nidermuižos (1811, Latvija), Tenenių (~1841), Šaukoto (1843), Alizavos (1856?), Vadaktėlių (~1830) ir Saldutiškio (XIX a. pr.) bažnyčių vargonų prospektai.

1989 m. vargonus remontavo meistras Antanas Šauklys iš Panevėžio. Griežykla yra kairėje vargonų pusėje. Dumplės lygiagretinės, neoriginalios. Dalis vamzdžių, oro skirstymo dėžė, mechanika yra autentiški.

Vargonai įtraukti į Kultūros vertybių registrą (u. k. 12504) Archyvuota kopija 2016-11-19 iš Wayback Machine projekto.

* VartaiVartai
* VarpinėVarpinė

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* Parapijos puslapis Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
* Antašavos šv. Hiacinto Jackaus bažnyčia
Kartagenos šekelis (maždaug 310-290 m. pr. m. e.). Elektrumas, skersmuo 17 mm, svoris - 7,41 g. Vienoje pusėje finikiečių deivės Tanitos profilis, kitoje - stovintis žirgas.
**Šekelis** (akad. *šiqlu, siqlu*; hebr. ‏שקל‏‎) – senovinis svorio arba piniginis vienetas. Jau buvo vartojamas 3000 m. pr. m. e. Mesopotamijoje, ten šekelis, manoma, buvo miežių masės vienetas ir buvo lygus 11 gramų.

Ankstyvieji šekeliai
--------------------

Sidabrinis šekelis, kaldintas Jeruzalėje Pirmojo žydų sukilimo prieš Romą metu (68 m.). Averse užrašas „Izraelio šekelis. 3-ieji metai". Reverse užrašas „Šventoji Jeruzalė".
Ankstyvieji šekeliai buvo svorio vienetai, naudoti prekyboje iki atsirandant monetoms. Monetas išrado Anatolijos prekybininkai, kurie metalo gabalėlius žymėjo savo įspaudais, kad juos nereikėtų sverti kiekvieną kartą naudojant. Pirmosios monetos ir buvo metalas su oficialiais įspaudais, paliudijusiais jų svorį. Buvo leidžiami sidabro luiteliai, dalis jų - su įspaudais. Herodotas teigė, kad pirmas monetas ėmė leisti Lydijos karalius Krezas, vėliau atsirado auksiniai persų darikai, verti 20 *sigloi* (šekelių)), bei sidabriniai Atėnų obolai ir drachmos. 

Kaip ir daugelio kitų senovinių matų šekelio dydis labai kito, jie skyrėsi skirtingose šalyse. Šekelis reiškė nuo 9 iki 17 gramų, dažniausiai – 11 14 ir 17 gramų. 
  
Šekelis buvo ir aukso ar sidabro moneta, kurios svoris buvo lygus vienai iš šių šekelių reikšmių. Šekelis buvo pagrindinės sidabrinė hebrajų moneta. 

Šekelis buvo įprastas vakarų semitų tautose. Šekelius kaip monetas ir svorio matą naudojo moabitai, edomitai ir finikiečiai. Pūnų monetų sistema buvo pagrįsta šekeliu.

Tyro šekelis
------------

Sidabrinis Tyro šekelis buvo mokėjimo priemonė, naudota mokesčiams Jeruzalės šventyklai mokėti. Manoma, kad garsieji „30 Judo sidabrinių" buvo Tyro šekeliai.

Jeruzalės šekelis
-----------------

Tyro šekelį kaip šventyklos mokesčio mokėjimo priemonę 66 m. pakeitė Jeruzalės šekelis. kaldintas po žydų sukilimo prieš Romą.

Bar Kochbos šekelis
-------------------

Sidabrinis Bar Kochbos šekelis/tetradrachma. Averse Jeruzalės šventyklos fasadas su kylančia žvaigžde.
Bar Kochbos maišto prieš Romos imperiją metu (132–135 m.) Judėjos žydai kaldino Bar Kochbos šekelius.

Dabartiniai šekeliai
--------------------

Nuo 1980 m. Izraelio valiuta vadinosi šekelis, o nuo 1985 m. - Izraelio naujasis šekelis.

Nuorodos
--------

1. ↑  Siglos, by Encyclopedia Britannica
2. ↑  Tenney, Merril ed. *The Zondervan Pictorial Encyclopedia of the Bible*, vol. 5, "Weights and Measures," Grand Rapids, MI: Zondervan, 1976.
3. ↑  D. J. Wiseman, *Illustrations from Biblical Archaeology* (London: Tyndale Press, 1958), 87-89.
**Sonetas** – lyrikos žanro, kanoniškos strofinės sandaros ir kanoniško rimavimo 14 eilučių eilėraštis.

Rūšys
-----

Sonetas būna dviejų rūšių – *itališkasis* (Petrarkos) ir *angliškasis* (šekspyriškasis). Itališkąjį sonetą sudaro 2 ketureiliai ir 2 trieiliai, o šekspyriškąjį – 3 ketureiliai ir 1 dvieilis. Soneto ketureiliai dažniausiai būna aprašomojo arba pasakojamojo pobūdžio, o trieiliai ir dvieiliai – apibendrinamojo, filosofinio. Eilutės paprastai rimuotos.

15 sonetų ciklas vadinamas *sonetų vainiku*, kurio kiekvienas sonetas pradedamas prieš jį einančiojo baigiamąja eilute, o paskutinis sonetas (magistralas) susideda iš visų sonetų pirmųjų eilučių.

Bene žymiausias sonetų rašytojas buvo Renesanso laikotarpio anglų dramaturgas ir poetas Viljamas Šekspyras, parašęs 154 sonetus. 1826 m. pasirodė Adomo Mickevičiaus taip pat garsus sonetų rinkinys „Krymo sonetai". Jame sudėti sonetai, tremties metu Kryme parašyti lenkų kalba, Petrarkos stiliumi.

Atsiradimo istorija
-------------------

Soneto formą XIII a. pradžioje sukūrė Sicilijos notaras ir poetas Džiakomas da Lentini. Jo sukurta struktūra skyrėsi nuo šiandieninio soneto, kuris yra žymiai supaprastėjęs.

Vieno pirmųjų sonetų, vadinamojo *sonettus retrogradus*, kiekviena eilutė turėjo būti savarankiška, išbaigta mintis, taip pat privalo būti surimuotos eilučių ne tik pabaigos, bet ir pradžios. Šiandien šio poezijos žanro struktūra nėra tokia griežta.

Lietuvių literatūroje
---------------------

Pirmieji lietuviški sonetai, parašyti Andriaus Vištelio bei Vinco Kudirkos, buvo išspausdinti atitinkamai laikraščiuose „Aušra" ir „Varpas".

Lietuvių poetai, rašę arba rašantys sonetus:

* Maironis
* Pranas Vaičaitis
* Vincas Mykolaitis-Putinas
* Jonas Aistis
* Antanas Venclova
* Eduardas Mieželaitis
* Vytautas Mačernis
* Vacys Reimeris
* Justinas Marcinkevičius
* Antanas A. Jonynas
* Antanas Gailius
* Arvydas Genys

Soneto formą išbandė daugelis kitų XIX a. pab. – XX a. I pusės poetų.

XX a. pabaigoje lietuvių poezijoje soneto žanrą atgaivino[reikalingas šaltinis] Aidas Marčėnas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Literatūra
----------

* Marcinkevičius, Justinas. *Dienoraščiai ir datos*. – Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2011. – p. 87-88. ISBN 978-9986-39-686-4
* Autorių kolektyvas. *Lietuvių sonetas*. – Vilnius: Vaga, 1985. – 301 p.

Nuorodos
--------

* Dešimt škotai sonetai ("Ten Great Spenserian or Scottish Sonnets")
Stanislovas Rostvorovskis. Alfredo Izidoriaus Romerio portretas. (Varšuvos Nacionalinis muziejus)
**Alfredas Izidorius Romeris** (vok. *Alfred Isidor Römer*, lenk. *Alfred Izydor Römer*; 1832 m. balandžio 4 d. Vilniuje – 1897 m. sausio 24 d. Karolinove, palaidotas Trakų bazilikos Romerių giminės koplyčios rūsyje) – Lietuvos tapytojas ir skulptorius medalininkas.

 Dievo Motina su Vaikeliu. A.Romerio paveikslas Pinsko bažnyčioje.
Atminimo lenta Romerių koplyčioje

Biografija
----------

Kilęs iš vokiečių kilmės grafų giminės. 1845–1850 m. mokėsi Vilniaus bajorų institute. Pirmuoju dailės mokytoju jam buvo tėvas Edvardas Jonas Romeris, vėliau tobulinosi pas žinomą tapytoją Kanutą Rusecką. Dalyvavo 1863 m. sukilime, buvo suimtas ir dvejus metus kalintas Dinaburgo tvirtovės kalėjime. Šeimai priklausę dvarai buvo priverstinai išparduoti, pats Alfredas Romeris turėjo emigruoti į Prancūziją. Paryžiuje mokėsi pas Antonį Oleščinskį ir Leoną Bonnatą, vėliau studijavo Miuncheno dailės akademijoje. 1874 m. vedė Vandą Sulistrovską, šeima įsikūrė Karolinovo dvare (dab. Baltarusija), retkarčiais gyvendavo Kriaunuose, Krokuvoje ir Vilniuje. Pastarajame mieste 1875 m. gimė duktė Elena Antanina Rachelė, vėliau tapusia žinoma literate ir žurnaliste Helena Romer–Ochenkovska.

Alfredas Romeris daugiausiai dirbo portretų srityje, bet garsėjo savo tapybos darbais ir religine tematika. Žinomi jo paveikslas „Jėzus ir našlaitė" (Kamojų bažnyčia), taip pat „Dievo Motina su Vaikeliu" bei „Švenčiausiosios Dievo Gimdytojos Ėmimas į dangų" (abu Pinsko bažnyčioje). Obelių bažnyčios altoriuje yra jo tapyto Šv. Onos paveikslo kopija. XIX a. pab. A. Romeris piešė medinius lietuviškus kryžius, sukūrė Žemaičių vyskupo Aleksandro Bersenevičiaus ir Vilniaus vyskupo Karolio II Hrinevskio skulptūrinius medalionus. 

Prieš pat Antrąjį pasaulinį karą dailininko kūrybinis palikimas su archyvu buvo perduotas tuometinei Vrublevskių bibliotekai, pokaryje dalį paveikslų ir skulptūrų perėmė Lietuvos dailės ir Nacionalinis muziejai. Ant namo Vilniuje, Bokšto g. 10 atidengta menininkui skirta memorialinė lenta.

Išnašos
-------

1. ↑  Барыс Крэпак.Спружына экспрэсіі Альфрэда Ромера
2. ↑  Krystyna Glavdelienë (Taraszkiewicz). Publicystyka Heleny Romer–Ochenkowskiejna łamach wileńskiego „Słowa"

Šaltiniai
---------

* Ingrida Pajedaitė. *Paroda „Alfredas Römeris: jubiliejinių metų atradimai"* Archyvuota kopija 2013-08-26 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Alfredas Romeris** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Alfredo Romerio darbai virtualioje parodoje „Dailininkų Römerių kūryba"
-----------------------------------------------------------------------

* I dalis Archyvuota kopija 2013-11-19 iš Wayback Machine projekto.
* II dalis Archyvuota kopija 2011-04-08 iš Wayback Machine projekto.