recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Vila Rotonda |
| --- |
|  |
| Vietovė | Vičenca |
| Koordinatės | 45°31′53″š. pl. 11°33′36″r. ilg.﻿ / ﻿45.5315°š. pl. 11.5600°r. ilg.﻿ / 45.5315; 11.5600 |
| Pastatymo metai | 1567 -1605 m. |
| Architektas (-ai) | Andrea Palladio |
| Stilistika | Renesansas, Manierizmas |
| Savininkai | Valmarana giminė |
| Statusas | Viešo lankymo |

**Vila Kapra** (it. *Villa Capra*) arba **Vila Almeriko Kapra** (it. *Villa Almerico Capra*), paprastai žinoma kaip **Vila Rotonda** (it. *La Rotonda*) – XVI a. Andrea Palladio projektuota vila Vičencos apylinkėse, vienas iš pačių garsiausių pasaulio privačių namų. Vila 1994 m. įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą, kaip objekto „Vičencos miestas ir Paladijo Veneto vilos" dalis.

Istorija
--------

Vilą užsakė popiežiaus prelatas, poetas ir intelektualas Paolo Almerico (1514–1589), nusprendęs pasitraukti iš aktyvios profesinės veiklos. Tuo tikslu jis pardavė savo rūmus Vičencoje ir panoro išsikraustyti į miesto apylinkėse pastatytus rūmus (Italijoje vadinamus vilomis). Užmiesčio vilą suprojektavo architektas Andrea Palladio 1565-66 m.

Darbai prasidėjo 1567 m. ir baigėsi iki 1571 m. nes tuo metu žinoma, kad Paolo Almerico jau gyveno viloje. Po Paladijo mirties ties vila dirbo jo mokinys Vincenzo Scamozzi. 1591 m. vilą įsigijo Odorico ir Mario Capra. Vilos dekoras buvo papildytas Lorenzo Rubini ir Giambattista Albanese skulptūra. Vėliau vila buvo papildoma įvairiu dekoru. Spėjama, kad freskas joje atliko Giambattista ir Alessandro Maganza. XVIII a. pradžioje freskas atliko prancūzas Louis Dorigny.

Šiuo metu vila priklauso Valmarana giminei, kuri nuo 1976 m. vykdė vilos restauravimo ir atnaujinimo darbus. 1980 m. leista apžiūrėti vilos apylinkes, 1986 m. vila atidaryta viešajam lankymui.

Stilistika
----------

Vila Rotonda yra tikriausiai garsiausia Andrea Palladio suprojektuota vila. Įkvėpimo Andrea Palladio sėmėsi iš Romos Panteono architektūros. Pastato centre yra vidinė apvali salė, nuo ko pastatas gavo plačiai paplitusį pavadinimą Vila Rotonda (rotonda - apvalaus išplanavimo pastatas). Vilos patalpos suplanuotos, kad visi kambariai turėtų langus ir būtų lengvai pasiekiami iš bet kurios pastato vietos. Vila turi keturis fasadus, visus su 6 jonėninėmis kolonomis. Vilos stogo kupolas panašus į Romos Panteono.

Vilos vaizdai
-------------

* Vilos planas, 1570 m. Andrea Palladio piešinys Vilos planas, 1570 m. Andrea Palladio piešinys
* Centrinio įėjimo fasadas Centrinio įėjimo fasadas
* Vilos interjeras Vilos interjeras
* Vilos interjeras Vilos interjeras

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vila Rotonda** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficialus vilos tinklalapis (italų k.)
* Vilos architektūros analizė Archyvuota kopija 2012-11-14 iš Wayback Machine projekto. (anglų k.)
* Paladijo Veneto vilos
| Rudžių akmuo |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Rudžių akmuoRudžių akmuo

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°50′49″š. pl. 25°30′02″r. ilg.﻿ / ﻿55.847053°š. pl. 25.500429°r. ilg.﻿ / 55.847053; 25.500429Koordinatės: 55°50′49″š. pl. 25°30′02″r. ilg.﻿ / ﻿55.847053°š. pl. 25.500429°r. ilg.﻿ / 55.847053; 25.500429 |

 |
| Vieta | Rokiškio rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Kamajų seniūnija |
| Registro Nr. | 5618 / AR931 / M72 |

**Rudžių akmuo**, dar vadinamas *Velnio pirtimi* – mitologinis akmuo Rudžių kaime (Kamajų sen.), Rokiškio rajone. Jis slūgso pamiškėje, didelio lauko pakraštyje, 0,85 km į šiaurės vakarus nuo Rudžių sodybų, 3 km į šiaurę nuo Kamajų. Riedulys yra valstybės saugoma kultūros vertybė. Velnio pirtimi arba Laumių pirtimi vadinamas masyvus, 1,6×4,2 m dydžio riedulys, gulintis pelkėtoje žemumoje.

Legenda
-------

Pasakojama, jog kartą naktigonis girdėjo nuo akmens sklindantį cypimą, rėkavimą ir keistą plumpsėjimą. Įsidrąsinęs naktigonis priėjo prie akmens, pažiūrėjo pro jo skylę ir pamatė, kaip viduje velniai vanojasi vantomis ir žviegia.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 5618 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Apie Rudžių akmenį
Koordinatės: 55°06′34″š. pl. 24°10′54″r. ilg.﻿ / ﻿55.10958°š. pl. 24.181703°r. ilg.﻿ / 55.10958; 24.181703


|  Kulvos Daunoravičių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Jonavos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kulva |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | XIX a. |

**Kulvos Daunoravičių koplyčia** – mauzoliejinė koplyčia su Daunoravičių šeimos kapaviete. Koplyčia stovi Kulvoje (Jonavos raj.), Kulvos bažnyčios šventoriuje, šalia pagrindinės Kauno gatvės (kelio  **232**  Vilijampolė–Žeimiai–Šėta ).

Koplyčios viduje

Architektūra
------------

Koplyčia su laidojimo rūsiu (užmūrytu). Pastatyta ant masyvaus akmenų pamato, priekiniu fasadu atgręžta į senosios bažnyčios varpinę. Virš įėjimo durų išlikęs autentiškas įrašas *Grób Downarowiczów* ('Daunoravičių kapas'). Statinio tūris – kompaktinis, stačiakampio plano, vieno aukšto, su dvišlaičiu stogu, padengtu lygios skardos lakštais ir įtaisytu kryželiu. Langų angos arkinės, jų sąramos – plytų mūro pleištinės. Fasadų apdaila ir puošyba – geltonos ir raudonos spalvos plytų mūras, skaldyto akmens plokštumos, rizalitai, profiliuoti karnizai. Abiejuose frontonuose įrengtos rozetės. Galinis fasadas aklinas. 

Statinio vidinė apdaila sutvarkyta: tvarkingos keraminių plytelių grindys, sieninė tapyba. Grindyse įrengta anga patekti į rūsį, ji padengta kitos spalvos plytelėmis. Ant skirtingų sienų pakabintos 6 juodo granito lentos su palaidotų šeimos narių, manoma, *Przyjaciel* herbo savininkų, vardais ir datomis. 

Kulvos senosiose kapinėse išlikusi XIX a. vid. kapavietė su Daunoravičių vardais.

Koplyčioje palaidoti
--------------------

* Magdalena z Wiłejków Downarowiczowa, m. 1889 m. balandžio 9 d. (71 m. amžiaus)
* Bronisława z Downarowiczów Kobyłecka, m. 1889 m. lapkričio 17 d. (40 m. amžiaus)
* Aleksander Downarowicz, m. 1891 m. rugpjūčio 17 d. (89 m. amžiaus)
* Julja z Downarowiczów Worotyncowa, m. 1891 m. lapkričio 23 d. (84 m. amžiaus)
* Medard Downarowicz, m. 1894 m. sausio 16 d. (50 m. amžiaus)
* Eufemia z Orłowskich Szmurłowa, m. 1907 m. liepos 24 d. (67 m. amžiaus)

Galerija
--------

* Koplyčios priekis
* Galinė, aklina siena su tašytų akmenų mūru
* Koplyčios profilis nuo kapų pusės
* Sienos langas
* Vienas iš rūsio langelių cokolyje, prie žemės
* Stogo kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2015-09-24 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kulvos Daunoravičių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
*Kitos reikšmės – Malovas (reikšmės).*

| Malovasair. *Mala*, angl. *Mallow* |
| --- |
| *Malovo centras* |
|  |
| 

MalovasMalovas

52.131°0′0″ š. pl. 8.6415°0′0″ v. ilg.﻿ / ﻿52.13100°š. pl. 8.64150°r. ilg.﻿ / 52.13100; 8.64150﻿ (Malovas)Koordinatės: 52.131°0′0″ š. pl. 8.6415°0′0″ v. ilg.﻿ / ﻿52.13100°š. pl. 8.64150°r. ilg.﻿ / 52.13100; 8.64150﻿ (Malovas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Airijos vėliava Airija |
| **Grafystė** | Korko grafystė |
| **Provincija** | Mansteris |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 12 459  |

**Malovas** (air. *Magh Eala* – Gulbių lyguma) – miestas pietvakarių Airijoje, Mansterio provincijoje, Korko grafystėje.

Istorija
--------

Įrodymai, jog čia būta senovės gyvenvietės, atrasti netoli Benalagto (13,6 km į pietvakarius nuo Malovo).

Airijos nepriklausomybės karo metu mieste veikė Šiaurės Korko regiono karinis štabas. Britų armijos barakai buvo vienintelis karinis priešininkų objektas, atitekęs Airijos išsivadavimo kariuomenei. Atsakydama į tai, Britų armija padegė kelias centre įsikūrusias įstaigas, namus.

Ponia King, britų armijos kapitono W. H. Kingo žmona, žuvo mūšių su Airių kariuomene metu. Už tai, britų karinės pajėgos nužudė tris geležinkelio darbuotojus: Patrick Devitt, Daniel Mullane and Bennett. Šios žmogžudystės paskatino Nacionalinės geležinkelininkų sąjungos įsitraukimą į karą prieš Didžiąją Britaniją.

Ekonomika
---------

1980 metais sutvarkytas susisiekimas keliu ir geležinkeliu leido geriau plėtoti ryšius su Korku – antru pagal dydį miestu Airijoje.
Malovas išsivystė, kaip gynybinis miestas, saugantis svarbų perėjimą per Blekvoterio upę. XVI amžiuje Malove buvo išsivysta žemdirbystė. Per amžius miestas garsėjo savo turgumi.

Nors XX amžiaus pradžioje mieste pradėta vystyti pramonė, jo ekonomika iki šių dienų paremta žemės ūkio produkcija. 2006 metais buvo uždarytas cukraus fabrikas, veikęs 75 metus.

Šaltiniai
---------

* Airijos vietovardžių rodyklė Archyvuota kopija 2008-04-02 iš Wayback Machine projekto.
| **Anatolijus Petuchovas** |
| --- |
| Gimė | 1934 m. lapkričio 2 d.Šimozero k. Rusija Rusija |
| Mirė | 2016 m. rugpjūčio 30 d. (81 metai)Vologda, Rusija Rusija |
|  |
| Veikla | rašytojas |
|  |
| Alma mater | Belozersko pedagogikos mokykla |

**Anatolijus Petuchovas** (vep. *Anatolii Petuhov*, rus. *Анато́лий Васи́льевич Петухо́в*, 1934 m. lapkričio 2 d. Šimozero kaime, Vytegros rajone, Vologdos srityje, Rusijoje – 2016 m. rugpjūčio 30 d. Vologdoje, Rusijoje) – vepsų tautybės Rusijos rašytojas. Kūrė vepsų ir rusų kalbomis; buvo pirmasis profesionalus vepsų literatas. Rusijos liaudies deputatas, Rusijos Aukščiausiosios tarybos narys (1990–1993). Rusijos Tautų draugystės ordino kavalierius (1994).

Biografija
----------

Gimė 1934 m. Vologdos srityje Šimozero kaime mokytojo šeimoje. 1953 m. baigė Belozersko pedagogikos mokyklą ir Leningrado Aukštosios partinės mokyklos žurnalistikos skyrių, įgijo mokytojo ir žurnalisto išsilavinimą.

Nuo 1953 m. Omsko ir Vologdos sričių bei Čerepovco laikraščiuose dirbo žurnalistu. Nuo 1965 m. gyveno Vologdoje.

Pirmosios A. Petuchovo apsakymų ir poezijos publikacijos Vologdos spaudoje pasirodė 6-ajame dešimtmetyje. Pirmoji A. Petuchovo knyga „Miškinis" (rus. *„Лешак"*) buvo išleista 1966 m. Kaip profesionalus rašytojas ėmė reikštis nuo 1968 m. tapo TSRS rašytojų sąjungos nariu.

A. Petuchovo kūryba neapsiribojo vien tik vepsiška tematika. Vis dėlto tautiniai motyvai jo kūryboje neišnyksta, jie pastebimi bendražmogiškajame kontekste. Rašytojas sutelkia dėmesį į šiuolaikinio kaimo buitį, vepsų, anksčiau gausios tautos, nacionalinės tragedijos priežastimis laikydamas atotrūkį nuo žemės ir protėvių papročių. A. Petuchovo stiliui būdingas paprastumas, aiškumas ir nuosaikus vietinių šnektų kūryboje panaudojimas.

Kita svarbi A. Petuchovo kūrybos tema – ryšys su gamta. Jo knygose vaikams ši tema vyrauja. Pirmieji rašytojo kūriniai vepsų kalba buvo skirti vaikams ir gamtai, tai – „Pasakojimai apie gyvūnus", kurie nuo 1990 m. periodiškai buvo spausdinami žurnale „Kipinä".

Buvo prie vepsų abėcėles kūrimo ištakų, redagavo pirmąjį akademinį vepsų kalbos žodyno leidimą, prisidėjo prie vadovėlių vepsų vaikams rengimo.

Išnašos
-------

1. ↑  Указ Президента Российской Федерации от 28 июня 1994 года № 1357 «О награждении орденом Дружбы народов Петухова А.В.»
2. ↑  *Для стиля Петухова характерны простота, доходчивость и использование в разумной мере местных говоров*. p. 340.
Koordinatės: 56°4′37″ š. pl. 23°12′9″ r. ilg.﻿ / ﻿56.07694°š. pl. 23.20250°r. ilg.﻿ / 56.07694; 23.20250


| Lygudų tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Šiaulių rajonas) |
| Plotas | 0,106 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,1 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,6 m |
| Didžiausias gylis | 2,5 m |
| Įteka | Kūra |
| Išteka | Kūra |

**Lygudų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Šiaulių rajone, 4 km į pietvakarius nuo Gruzdžių. Sudarytas užtvenkus Kūros upę (Mūšos intakas) jos aukštupyje 17 km nuo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 1,4 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 106,5 m. Krantai neaukšti, daugiausia apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Pietinis galas užpelkėjęs. Aplink tvenkinį plyti dirbami laukai, įsikūręs Lygudų kaimas, šiaurės vakaruose – Gulbinų miško pakraštys ir Šepkaičių kaimas. Netoli pietinio kranto eina kelias  **4002**  Kužiai–Verbūnai–Gruzdžiai .

Tvenkinys įrengtas 1982 metais. Tvenkinys garsėja gausiais lynų ištekliais.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Anatolų |
| Paplitimas | Mažoji Azija |
| Kalbų skaičius | >7 |
| Kilmė | indoeuropiečių**Anatolų** |
| Geografinis paplitimas |
|  |
| Anatolijos kalbos I tūkstm. pr. m. e. |

**Anatolų kalbos** – indoeuropiečių kalbų atšaka, kuriai priskiriamos senosios kalbos, vartotos Mažosios Azijos pusiasalyje. Manoma, kad jos šiuolaikinių tęsėjų nebeturi.

Kalbos
------

Žymiausia iš anatolų kalbų yra hetitų kalba – seniausia raštiškai fiksuota indoeuropietiška kalba. Dauguma jos įrašų yra iš XIII a. pr. m. e. seniausieji siekia XVIII a. pr. m. e.

Kitos žinomos kalbos:

* palų (randama tarp hetitiškų įrašų)
* luvių (galimai grupė kalbų, gyvavo pohetitišku laikotarpiu, naudojo tiek dantiraštį, tiek luvių hieroglifus)
* likų (vartota Likijoje, tarp V a. pr. m. e. ir II a.)
* karų (vartota Karijoje, tarp VII–III a. pr. m. e.)
* lydų (vartota Lydijoje, tarp VII–II a. pr. m. e.)
* pisidų (vartota Pisidijoje ~II a. žinoma tik iš trumpų įrašų)

Spėjamos kalbos: nežinoma kalba, užrašyta sidų raštu (iš Sido); manoma, kad savo kalbas, galimai priklausiusias anatolų kalboms, turėję Likaonijos, Izaurijos, Mysijos, Pamfilijos gyventojai.

Istorija
--------

Pagal plačiausiai priimtą indoeuropiečių kalbų susidarymo modelį, anatolų kalbos anksčiausiai atsiskyrė nuo prokalbės, todėl turi daug savybių, nebūdingų kitoms ide. kalboms. Protoanatolai apie 4 tūkstantmetį pr. m. e. iš spėjamos protėvynės Ponto stepėje atsikėlė į Mažąją Aziją per Balkanus arba Kaukazą. Dalis tyrinėtojų teigė, kad indoeuropiečių protėvynė ir yra Mažojoje Azijoje.

Dėl glaudžių ryšių su aplinkinėmis tautomis, į anatolų kalbas pateko nemažai akadų, hatų ir kitų neindoeuropietiškų žodžių. Po Aleksandro Makedoniečio žygių Mažoji Azija sparčiai helenizavosi ir manoma, kad I–II a. m. e. Anatolų kalbos jau buvo išnykusios. Galimai dalis šių kalbų žodžių pateko į armėnų kalbą.
| Lygumų apžvalgos bokštas |
| --- |
|  |
| 

Lygumų apžvalgos bokštasLygumų apžvalgos bokštas

55°16′14″š. pl. 26°07′20″r. ilg.﻿ / ﻿55.270623°š. pl. 26.122323°r. ilg.﻿ / 55.270623; 26.122323﻿ (Lygumų apžvalgos bokštas)Koordinatės: 55°16′14″š. pl. 26°07′20″r. ilg.﻿ / ﻿55.270623°š. pl. 26.122323°r. ilg.﻿ / 55.270623; 26.122323﻿ (Lygumų apžvalgos bokštas) |
|  |
| Vieta | Lygumai |
| Statybų pabaiga | 2013 m. |
| Paskirtis | apžvalgos bokštas |
| Aukštis | ~15 m |

**Lygumų apžvalgos bokštas** – turistinis objektas Švenčionių rajone, Švenčionėlių seniūnijoje, Lygumų kaime. Bokštas pastatytas buvusio trianguliacijos bokšto vietoje, ant Lygumų kalno, iškylančio 180 m aukščio virš jūros lygio, esančio į pietus nuo Vajuonio ežero. Apžvalgos aikštelė įrengta apie 15 m aukštyje.

Kelyje  **4407**  Švenčionys–Reškutėnai–Rėkučiai , 0,3 km piečiau Rėkučių, pastatyta lankytino objekto nuoroda. Pavažiavus nurodyta kryptimi, už 300 m pasiekiama automobilių stovėjimo aikštelė kalno papėdėje. Nuo jos takas veda tiesiai prie bokšto. Nuo bokšto apžvalgos aikštelės atsiveria vaizdas į šiaurėje tyvuliuojantį Vajuonį ir pietvakariuose - į Kretuoną. Pietryčių pusėje telkšo Kretuonykštis, tačiau jį matyti trukdo užaugę medžiai.

Istorija
--------

Sovietmečiu šioje vietoje stovėjo medinis trianguliacijos bokštas. 1988 m. vasario 16 d. ant jo buvo iškelta Lietuvos vėliava. Tai padarė Lygumų gyventojas muzikantas, Reškutėnų bažnyčios vargonininkas Edvardas Martinkėnas. Atvykę milicininkai pabūgo lipti į seną, siūbuojantį bokštą, todėl ta vėliava liko kaboti dar pora metų, iki Nepriklausomybės paskelbimo. Statant naująjį metalinį bokštą, pavojų kėlusi medinė konstrukcija buvo išardyta, jos vietoje įrengtas geodezinis ženklas, pažymint įkastu betoniniu stulpeliu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lygumų apžvalgos bokštas (*infosvencionys.lt*)
2. ↑  Lygumų apžvalgos bokštas (*pamatyklietuvoje.lt*)
3. ↑  *Mažoji Reškutėnų kronika*. Viktorija Lapėnienė; Reškutėnų muziejus, 2 d. „Firidas", 2010

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos kraštovaizdžio apžvalgos bokštai
* Panorama nuo Lygumų apžvalgos bokšto
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Piešinyje parodytas brustveras ir iš už jo šaudantis šaulys. Kad šauliams būtų patogiau, iš vidinės pusės prie brustvero supiltas banketas (pakopa)
Brustverinė pozicija prie Armentieres (1916 m.)
**Brustveras** (vok. *Brustwehr* (*Brust* 'krūtinė' + *Wehr* 'apsauga') angl. *breastwork*; rus. *бруствер*) –
iš grunto supiltas ar iš grunto maišų sukrautas pylimas įtvirtinimuose, apsaugantis šaulius ir stebėtojus nuo kulkų ir skeveldrų.

Aukšti brustverai (nuo krūtinės aukščio ir aukštesni) įrengiami ten, kur šauliai šaudo stovėdami ant žemės. Aukštųjų brustverų vidinėje pusėje gali būti įrengti:

* banketai (pakopos), kad šaulys galėtų šaudyti virš brustvero,
* barbetai (aikštelės), ant kurių statydavo artilerijos pabūklus.

Tuo tarpu apkasų brustverai gali būti labai neaukšti (nuo keliolikos centimetrų iki pusmetrio ar daugiau), kadangi ten šauliai ir taip stovi apkase. Brustverai gali turėti ambrazūras, kurios dar padidina šaulių ar kulkosvaidininkų apsaugą.
***Science***|  |
| Pirmasis 1883 m. vasario mėn. „Science" žurnalo puslapis |
| Periodiškumas | savaitinis |
| 

---

 |
| Redaktorius | Holden Thorp |
| Leidėjas | Amerikos asociacija mokslo pažangai |
| Steigėjas | John Michels |
| Įsteigta | 1880 m. |
| Kalba | anglų |
| ISSN | ISSN 0036-8075 |
| 

---

 |
| **Tinklalapis:** www.sciencemag.org |

**„Science"** (liet. *Mokslas*) – JAV tarpdisciplininis antras labiausiai pasaulyje cituojamas mokslo žurnalas. Leidinys pradėtas leisti nuo 1880 m. Žurnalą leidžia Amerikos asociacija mokslo pažangai. Žurnalo steigėjas – John Michels, vyriausiasis redaktorius – Holden Thorp.

Kitaip nei daugelis kitų mokslinių žurnalų, kurie apžvelgią siaurą mokslinę sritį, „Science" bei „Nature" žurnalai apžvelgia visas mokslo šakas. Daugiausiai dėmesio skiriama originalių mokslinių tyrimų ir jų apžvalgų publikavimui, taip pat publikuojamos mokslo ir technologijų naujienos. Žurnalui straipsnius rašo autoriai iš viso pasaulio. Naujausi žurnalo numeriai prieinami tik prenumeratoriams, tačiau tyrimų straipsniai, paskelbti po 1997 m. prieinami nemokamai (užsiregistravus internetu).

2015 m. pirmojo leidinio cituojamas indeksas siekė 34.661, o pastarojo 38.138.

Istorija
--------

Žurnalą 1880 m. įsteigė Niujorko žurnalistas John Michels, gavęs finansinę paramą iš Thomas Edison, vėliau ir iš Alexander Graham Bell.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *„Science"*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, elektroninis papildymas. – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2017–2022
2. ↑  „Science". *2015 Journal Citation Reports*. Web of Science (Science ed.). Thomson Reuters. 2016.
3. ↑  „Thomas A. Edison and the Founding of Science: 1880". *Science* **105** (2719): 142–148. 1947-02-07. Bibcode:1947Sci...105..142.. PMID 17813458. doi:10.1126/science.105.2719.142.
4. ↑  Grosvenor, Edwin S; Wesson, Morgan (2016-05-13). *Alexander Graham Bell*. New Word City. ISBN 978-1612309842.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Science** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
| ***Spąstai maniakui*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Cran d'arrêt |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija |
| Režisierius | Yves Boisset |
| Metai | 1970 |
| Žanras | kriminalinis |
| Trukmė | 87 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Spąstai maniakui** (pranc. *Cran d'arrêt*) – 1970 m. sukurtas kriminalinis filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Bruno Cremer – daktaras Lambertis
* Renaud Verley – Davidas
* Marianne Comtell – Livija
* Rafaella Carra – Alberta
* Mario Adorf
* Jean Martin
* Agostina Belli

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Turtuolio sūnus Davidas, nerūpestingai leidžiantis dienas ir tėvo pinigus, kartą susipažįsta su mergina. Po trumpalaikio bendravimo jiedu susipyksta ir Davidas išsodina ją iš automobilio vidury laukų. Po dienos mergina randama nusižudžiusi ir tai sukrečia Davidą. Šio tėvas nusamdo buvusį psichiatrą Lambertį, praradusį licenciją verstis gydytojo praktika, kad šis padėtų Davidui atsigauti.

Lambertis įvairiais būdais siekia jaunuolio dėmesio ir imasi domėtis merginos mirtimi. Ši už pinigus buvo sutikusi pozuoti privačioms mazochistinėms nuotraukoms ir, gydytojo nuomone, galėjo tapti maniako auka. Jis su Davidu nusprendžia rasti merginą, išoriškai panašią į žuvusiąją ir panaudoti ją kaip jauką žudikui…
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Köstritzer, viena garsiausių vokiško Schwarzbier rūšių
**Schwarzbier** (vokiškai *juodasis alus*) – iš Vokietijos kilusi lager tipo (apatinės fermentacijos) alaus rūšis, pasižyminti nepermatoma juoda spalva bei stipriu, šokoladą primenančiu skoniu. Alkoholio tūris paprastai svyruoja tarp 4,8-8 %.

Šis alus savo juodą spalvą įgauna nuo tamsiojo salyklo, kuris, savo ruožtu, tokią spalvą įgyja skrudinimo metu.

Istoriškai Vokietijoje juodasis alus buvo gaminamas kaip elis – su viršutinės fermentacijos mielėmis. *Schwarzbier* šaknys yra Tiuringijoje ir Saksonijoje, 1390 m. dokumentuota pirmoji gaminama juodojo alaus rūšis – *Braunschweiger Mumme* (Braunšveigo mieste). 1543 pirmoji dokumentuose paminėta Tiuringijos juodojo alaus rūšis – *Köstritzer* – gaminama iki šiol.

Rytinėje Vokietijos dalyje iki šiol gaminama daugybė juodojo alaus variantų. Šis alus patiekiamas kartu su juoda duona ir sūriu, gerai tinka prie marinuotos mėsos.
*Apie žaislą žr. Žaislinė spyruoklė*.
Cilindrinės spyruoklės
**Spyruoklė** – tamprus įrengimas, kaupiantis mechaninę energiją. Dėl savo standžios sandaros spyruoklė, pakeitus jos formą, atpalaiduoja energiją, kurią vėl galima sukaupti įrengimą suspaudus. Gaminamos iš spyruoklinio plieno, rečiau – iš berilinės bronzos, titano, gumos, stiklo pluošto. Spyruoklės būna sraigtinės, taip pat cilindrinės, kūginės, plokščiosios, spiralinės, lėkštinės. Pagal standumą skiriamos pastovaus ir kintamo standumo spyruoklės, pagal veikiančias deformacijas – tempimo, gniuždymo, sukimo, lenkimo spyruoklės.

Naudojamos dažniausiai mašinose ir prietaisuose, nes gerai atlaiko įvairias tempimo, gniuždymo, sukimo apkrovas.

Istorija
--------

Cilindrinės spyruoklės pradėtos naudoti XV a. durų užraktuose. Tame pačiame amžiuje išrasti ir spyruokliniai laikrodžiai. 1676 m. paskelbtas Huko dėsnis, teigiantis jog deformuoto kūno tamprumo jėga proporcinga kūno deformacijos laipsniui.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Spyruoklė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  *Spyruoklė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXII (Sko–Šala). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
2. ↑   White, Lynn Jr. (1966). *Medieval Technology and Social Change*. New York: Oxford University Press. p.126-127
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

**Spąstai** arba **slastai** – įtaisas, skirtas gaudyti įvairiems smulkiems gyvūnams, pvz. graužikams, kurmiams, šeškams.

Spąstais dažnai kliaudavosi brakonieriai ar paprasti žmonės. Ilgainiui, kai kuriose vietose uždrausta naudotis spąstais, nes daugelis gyvūnų mirdavo pakliuvę į spąstus, kuriuos paspendė žmonės. Spąstų yra įvairių: tinklų, dantytų, graužikams, vabzdžiams, paukščiams, kurmių spąstai, spąstai gyvatėms, spąstai kiaunėms ir dar daugybė kitokio pobūdžio spąstų. Spąstai dažniausiai sužeidžia gyvūnus ir neleidžia jiems pajudėti. Taip spąstais sugaunami daugelis gyvūnų. Tačiau ne visi spąstai sužeidžia gyvūnus. Yra spąstų, kurie tiesiog uždaro į vidų įėjusią pelę ar kitokį gyvūną.

Seniau Lietuvos kaime buvo naudojami dviejų tipų spąstai: gaudomieji ir mušamieji.

Išnašos
-------

1. 1 2  *Spąstai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXII (Sko–Šala). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Srebrenicabosn. *Srebrenica*, kroat. *Srebrenica*, serb. *Сребреница* |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

SrebrenicaSrebrenica

44°06′00″ š. pl. 19°18′00″ r. ilg.﻿ / ﻿44.10000°š. pl. 19.30000°r. ilg.﻿ / 44.10000; 19.30000﻿ (Srebrenica)Koordinatės: 44°06′00″ š. pl. 19°18′00″ r. ilg.﻿ / ﻿44.10000°š. pl. 19.30000°r. ilg.﻿ / 44.10000; 19.30000﻿ (Srebrenica) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Bosnijos ir Hercegovinos vėliava Bosnija ir Hercegovina |
| **Autonomija** | Serbų respublika Serbų respublika |
|  |
| **Gyventojų** (1991) | 36 666  |
|  |
|  **Vikiteka** | Srebrenica |

**Srebrenica** – miestas ir savivaldybė rytinėje Bosnijoje ir Hercegovinoje, Serbų respublikoje. Tai mažas kalnų miestelis. Netoli miestelio yra mineralinių vandenų kurortas. Druskos kasyba.

Istorija
--------

Pagal 1991 metų gyventojų surašymą, Srebrenicos savivaldybėje buvo 37 213 gyventojų: 27 118 (72,9 %) bosnių, 9 381 (25,2 %) serbų, 372 (1 %) jugoslavai, 40 (0,1 %) kroatų ir 302 (0,8 %) kitų tautybių. Pačiame Srebrenicos miestelyje buvo 5 754 gyventojai: 64 % bosnių, 29 % serbų, 5,3 % jugoslavų, 1 % kitų tautybių, 0,7 % kroatų. Prieš 1992 miestelyje buvo metalo apdirbimo fabrikas, netoliese buvo švino, cinko ir aukso kasyklos. *„Srebrenica"* reiškia „sidabro kasykla".

Bosnijos karo metu miestelis buvo tapęs bosnių enklavu, apsuptu Bosnijos serbų ir *saugia zona*, saugoma JT pajėgų. 1995 liepą Bosnijos serbų armija užgrobė Srebrenicą ir deportavo daugiau nei 20 000 gyventojų. Srebrenicos apylinkėse vyko Srebrenicos žudynės, kurių metų Bosnijos serbų armija išžudė ~8 000 bosnių vyrų ir paauglių (tai didžiausios žudynės Europoje po Antrojo pasaulinio karo).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Scenos menas** (angl. *performing arts*) – meno šaka, kurioje žmogaus kūnas ir/arba balsas yra naudojami kaip meninės išraiškos formos. Ši meno šaka skiriasi, pavyzdžiui, nuo vaizduojamojo meno, kai menininkai naudoja įvairias medžiagas, kad sukurtų fizinius ar statiškus meno kūrinius. Tradiciškai scenos menas priskiriami teatras, šokis bei muzika, dabar scenos menais laikomi ir šiuolaikinis cirkas bei performansas.

Lietuvių kalbos terminas *scenos menas* nebeapima visų šiais laikais galimų šio meno išraiškos formų, nes kai kurie „scenos" meno pasirodymai vyksta ne scenoje, o kitose erdvėse, pavyzdžiui, gatvėje, apleistuose pastatuose, garažuose ir t. t. Galimas kitas šių meno šakų pavadinimas yra **atlikimo menas** (iš anglų kalbos *performing arts*).

Formos
------

Tradicinės scenos meno formos yra teatras, šokis ir muzika. Kitos scenos meno formos yra arba šiuolaikiniame bei moderniame mene sukurtos formos, arba kelių meno formų (pvz. scenos ir vaizduojamojo) mišinys: opera, muzikinis teatras, magija, pantomima, teksto deklamavimas, *spoken word*, šiuolaikinis cirkas, performansas ir t. t.
*Košmaras*, Henry Fuseli 1781 m. nutapytas paveikslas vaizduoja miego paralyžių kaip velnio apsilankymą.
**Miego paralyžius** – žmogaus kūno paralyžius, ištinkantis REM miego fazėje. Tai natūrali kiekvieno žmogaus kūno funkcija, kurios tikslas – neleisti žmogui fiziškai judėti sapnavimo metu. Žmogui sapnuojant, smegenys į raumenis siunčia nervinius impulsus, todėl siekiant, kad raumenys nejudėtų, šie impulsai blokuojami. Miego paralyžius dažniausiai baigiasi žmogui prabudus, o kartais ir prabudus reikia palaukti kelias sekundes ar ilgiau, kad būtų galima pajudinti galūnes.

Žmonės, prabudę ir pirmą kartą patiriantys šį jausmą, dažnai ima šiam paralyžiui priešintis ir supanikuoja. Jei prabudus jaučiamas paralyžius, specialistai rekomenduoja jam nesipriešinti, nes tai tik dar labiau kelia baimę ir stiprina paralyžiaus jausmą. Rekomenduojama žmogui atsipalaiduoti, giliai kvėpuoti, ir, jei paralyžius nepraeina, po truputį išjudinti galūnes, pradedant nuo pirštų.

Miego paralyžiaus metu gali ištikti įvairios haliucinacijos, pasireiškiančios vaizdais, garsais arba jausmais. Šios haliucinacijos yra labai tikroviškos ir gali žmogų įbauginti. Būtent dėl šių haliucinacijų, kai kurių mokslininkų teigimu, žmonės tikina buvę pagrobti ateivių, matę vaiduoklius ir kitus reiškinius.

Miego paralyžiaus sąvoka susijusi su sąmoningu sapnavimu, nes praktikuodami WILD metodą, skirtą sukelti sąmoningus sapnus, žmonės sąmoningai patiria šį paralyžių.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Sąmoningas sapnavimas
* Sapnas
* Miegas
* Haliucinacijos

Šaltiniai
---------

1. ↑  Hishikawa, Y.; Shimizu, T. (1995). „Physiology of REM sleep, cataplexy, and sleep paralysis". *Adv Neurol* **67**: 245–271. PMID 8848973.
2. ↑  Hersen, Turner & Beidel. (2007) Adult Psychopathology and Diagnosis. p. 380
3. ↑  Hersen Turner & Beidel. (2007) Adult Psychopathology and Diagnosis
4. ↑  McNally RJ, Clancy SA. (2005). „Sleep Paralysis, Sexual Abuse, and Space Alien Abduction". *Transcultural Psychiatry* **42** (1): 113–122. PMID 15881271. doi:10.1177/1363461505050715.
Teatro scena, vaizdas iš balkono
**Scena** (lot. *sc(a)ena* < gr. skene 'palapinė') – teatro, koncertų salės dalis – pakyla, kurioje vaidinama, koncertuojama. Priešais ir žemiau scenos būna parteris su žiūrovams skirtomis vietomis, parterio gale ir šonuose – ložė.

Scena taip pat vadinama dramos kūrinio ar spektaklio dalis.

Teatro scenos, o kartais ir visos salės sienos dažniausiai būna juodos, tamsios, kad neblaškytų žiūrovų ir aktorių dėmesio.

Patalpų (teatro) scena
----------------------

Patalpų scenos, kad ir teatro scenos, dažniausiai būna pakilusios virš pirmųjų salės žiūrovų eilių. Jų konstrukcijos būna metalinės ir medinės. Žiūrovų vietos aplink sceną sustatomos puslankiu, tolimesnės nuo scenos eilės įtaisomos kiek aukščiau nei prieš jas esančios. Scenos pagrindinis tikslas – spektaklio veiksmą padaryti matomu kiekvienam salėje esančiam žiūrovui. Scenos priekyje įtаisyti šviestuvai, apšviečiantys ją. Šviestuvai slepiami už spеcialių sienelių, tad žiūrovai jų praktiškai nepastebi. Išsikišusi iš už uždangos, kuria pradedamas ir baigiamas spektaklio veiksmas scenoje, linijos scenos dalis vadinama avanscena.

Lauko scena
-----------

Tokia scena konstruojama iš tvirtų metalinių sijų, kurias lengva transportuoti, nes scena dažnai pervežama iš vienos vietos į kitą. Didžiulės lauko scenos montavimas gali užtrukti bene visą dieną.

Lauko scena nuo teatro scenos skiriasi tuo, jog neturi uždangos. Scena yra gerai matoma praktiškai iš bet kurios vietos. Taip yra todėl, kad lauko scena dažniausiai neturi aklinų sienų, ji visa atvira. tačiau šį matomumą gali varžyti įvairios skraistės, remėjų reklamos ant scenos konstrukcijų.

Šaltiniai
---------

„Tarptautinių žodžių žodynas", 1985 m. Vilnius.

Vikižodynas
| **Pranciškus Pijus Radvilalenk. *Franciszek Pius Radziwiłł*** |
| --- |
| Radvilos |
| Trimitai |
| Trimitai |
|  |
| Gimė | 1878 m. vasario 1 d.Romoje |
| Mirė | 1944 m. gruodžio 1 d. (66 metai)Glogoveke |
| Tėvas | Motiejus Juozapas Radvila |
| Motina | Jadvyga Krasinska |
| Sutuoktinis (-ė) | Sofija Vodzicka |
| Vaikai | Vladislovas Aloyzas Radvila  Rožė Radvilaitė  Marija Anelė Radvilaitė  Pranciškus Dominykas Radvila-Lisovskis |
|  |
| Veikla | didikas, Lenkijos karinis ir politinis veikėjas. |

**Pranciškus Pijus Radvila** (lenk. *Franciszek Pius Radziwiłł*, 1878 m. vasario 1 d. Romoje, Italija – 1944 m. gruodžio 1 d. Glogoveke) – didikas, Lenkijos karinis ir politinis veikėjas.

Biografija
----------

Kunigaikštis, kilęs iš Radvilų giminės Nesvyžiaus šakos, tėvas Motiejus Juozapas Radvila, motina Jadvyga Krasinska. Brolis Motiejus Mikalojus Radvila. 

Studijavo Šveicarijoje, grįžęs valdė Zegžos dvarą. 1915 m. paskirtas Varšuvos milicijos viršininku. Nuo 1917 m. sausio 14 d. Lenkijos karalystės laikinosios valstybės tarybos narys, tačiau į Regentinę tarybą nebeįėjo. 1918 m. Jano Kanto Stečkovskio ministrų kabineto karinės komisijos direktorius. Vėliau gyveno brolio perleistame Stara Vsi dvare prie Vengrovo.

Šeima
-----

Žmona Sofija Vodzicka
(*Zofia z Wodzickich*).

Sūnus Vladislovas Aloyzas Radvila (*Władysław Alojzy Radziwiłł*, 1909-1978 m.), buvo vedęs kunigaikštytę Aną Mariją iš Čartoryskių giminės, bet išsiskyrė, nesulaukęs vaikų. Antrą kartą vedė Bjanką Deim, su kuria 1937 m. gimė duktė Monika Magdalena, ištekėjusi už Manuelio d’Ornellas y Suarezo. 1939 m. gimė Elžbieta Marija, kuri ištekėjo už Antono Potockio iš Potockių giminės.

Dukters Marijos Anelės Radvilaitės (*Maria Aniela Radziwiłł*, g. 1910 m.) vyras buvo Juozapas Sviatopolkas-Mirskis.

Sūnus Pranciškus Dominykas Radvila (1912–1982 m.) 1940 m. vedė Heleną iš Okuličių ir, atsisakęs Radvilų giminės, pasivadino Lisovskiu. Jam 1942 m. gimė sūnus Andžejus Lisovskis.

Nuorodos
--------

Trimitų herbo Radvilos Archyvuota kopija 2007-01-28 iš Wayback Machine projekto. lenkų kalba

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLDK didikų giminės |
| --- |
|  |
| Lietuvių kilmės | 
Alšėniškiai • Astikai • Bilevičiai • Čartoriskiai • Daugirdai • Daumantai Siesickiai • Drazdauskai • Giedraičiai • Gelgaudai • Goštautai • Hlebavičiai • Kęsgailos • Manvydai • Naruševičiai • Nagurskiai • Olelkaičiai • Pacai • Radvilos • Sakaičiai • Sudimantaičiai • Zaleskiai |
|  |
| Rusėnų kilmės | 
Chodykinai • Chodkevičiai • Iljiničiai • Oginskiai • Ostrogiškiai • Puzinai • Sapiegos • Strutinskiai • Tiškevičiai • Valavičiai • Višnioveckiai |
|  |
| Vokiečių kilmės | 
Pliateriai • Tyzenhauzai |
|  |
| Totorių kilmės | 
Glinskiai |
|  |
| Lenkų kilmės | 
Kiškos • Kosakovskiai • Potockiai |
|  |
| Italų kilmės | 
Karpiai • Morikoniai |
|  |
| Portugalų kilmės | 
Goesai |

 |
| **Mieczysław Mackiewicz** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1880 m. gegužės 9 d.Kurtiniškės, Rusijos imperija |
| Mirė | 1954 m. rugpjūčio 6 d. (74 metai)Bangoras, Velsas |
|  |
| Veikla | Rusijos imperijos kariuomenės kapitonas, Lenkijos kariuomenės generolas. |

*Apie lietuvių teisininką, JAV lietuvių bendruomenės veikėją žr. Mečislovas Mackevičius*.
Suvalkų derybos. Kairėje pusėje trečias iš kairės
**Mečislavas Mackevičius** (lenk. *Mieczysław Mackiewicz*) (1880 m. gegužės 9 d. Kurtiniškėse, Rusijos imperija - 1954 m. rugpjūčio 6 d. Bangore, Velsas) – Rusijos imperijos kariuomenės pėstininkų kapitonas, Antrosios Lenkijos Respublikos kariuomenės generolas.

Biografija
----------

Gimė 1880 m. gegužės 9 d. Kurtiniškėse. Mokėsi Marijampolės gimnazijoje, vėliau Sabkt Peterburgo junkerių mokykloje. Nuo 1902 m. Gardino 26-osios pėstininkų divizijos pareigūnas. Dalyvavo Rusijos-Japonijos kare. 1913 m. susipažino su Józef Piłsudski ir tapo slaptos lenkų organizacijos nariu.

Prasidėjus I pasauliniam karui kovojo fronte, 1915 m. paimtas į nelaisvę. Karo belaisvių stovykloje įkūrė lenkų mokyklą. 1918 m. balandį paleistas iš nelaisvės. Po karo tapo Lenkų karinės organizacijos nariu, kur padėjo lenkų tautybės karo belaisviams grįžti į Lenkiją. Po I pasaulinio karo karininko tėvai pasitraukė iš Lietuvos ir nusipirko 300 margų dvarelį Ožkinių kaime.

Nuo 1918 m. gruodžio tapo Lenkijos kariuomenės generalinio štabo nariu. Nuo 1918 m. iki 1920 m. dalyvavo mūšiuose prieš Lietuvos ir Tarybų Rusijos kariuomenes, fronte buvo sužeistas. 1919 m. gegužės ir birželio mėnesiais buvo Pilsudskio išsiųstas į Kauną, kur slapta rengė nepavykusį prolenkišką perversmą Lietuvoje. 1920 m. spalio 7 d. buvo vienas iš lenkų delegacijos narių, pasirašiusių Suvalkų sutartį, kurios metu karininkas tiesiogiai vykdė Pilsudskio laišku jam įteiktus nurodymus.

1927 m. suteiktas generolo laipsnis. 1935 m. rugsėjo 30 pasitraukė iš karinės tarnybos, bet 1939 m. prasidėjus Lenkijos ir Vokietijos karui vėl grįžo į kariuomenę. Karo metu pateko į nelaisvę, tačiau sugebėjo pabėgti ir prisijungti prie sąjungininkų kariuomenės Italijoje. Po karo apsigyveno Velse, kur ir mirė 1954 m. rugpjūčio 6 d. Bangore.

Nuorodos
--------

* Biografija I (lenk.);
* Biografija II (lenk.);
* Biografija III (lenk.).

Literatūra
----------

* Tadeusz Kryska-Karski i Stanisław Żurakowski, Generałowie Polski Niepodległej, Editions Spotkania, Warszawa 1991, wyd. II uzup. i poprawione.
* Danuta Poźniakowska-Hanak, Oddział II Naczelnego Dowództwa Wojska Polskiego 1919-1921, Biuletyn Wojskowej Służby Archiwalnej Nr 24 z 2001.
* Piotr Stawecki, Słownik biograficzny generałów Wojska Polskiego 1918-1939, Warszawa 1994, ISBN 83-11-08262-6.
* H. P Kosk, Generalicja Polska, t. 1, Oficyna Wydawnicza "Ajaks", Pruszków 1998.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Punsko parapijos įsteigimas
2. ↑  Ką primena Suvalkų sutartis Archyvuota kopija 2013-06-18 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Trečiasis ūkio sektorius**, *paslaugų sektorius* – ūkio sektorius, apimantis veiklą, kurio branduolį sudaro paslaugų teikimas. Jis aprėpia tokias sritis kaip mokytojavimas, vadovavimas ir pramoninių gaminių platinimas. 

Paslaugų sektorius apima ūkines veiklas, kur kompanijos, įmonės ar atskiri žmonės, naudodami savo žinias ir laiką, didina produktyvumą, efektyvumą, potencialą, aplinkos tausojimą.
Sektoriaus produktas yra paslaugos, o ne gaminiai. Paslaugos apima įvertinimą, patarimus, patirties panaudojimą, aptarimus. Informacijos kūrimas (gamyba) dažnai irgi vadinamas paslauga, tačiau dalis ekonomistų žinių kūrimą priskiria ketvirtajam ekonomikos sektoriui.

Trečiasis sektorius apima paslaugų teikimą tiek kitoms verslo formoms, tiek galutiniams vartotojams. Paslaugos apima gabenimą, paskirstymą, perpardavinėjimą, pramogų teikimą, kovą su kenkėjais ir pan. Kartais teikiant paslaugas fizinės gėrybės yra perdirbamos (pvz. restoranų versle). Bet dažniausiai paslaugos apima sąveikas su žmonėmis, gamybinių ir kitokių procesų modifikavimą.

Per paskutinius 30 metų ekonomika smarkiai keitėsi, ir pramoninėse valstybėse ekonomikos svorio centras ryškiai pasislinko iš pirminio ir antrinio sektorių į trečiąjį (paslaugų) sektorių. Šiuo metu Vakarų pasaulio šalyse jis didžiausias ir sparčiausiai augantis.
|  |
| --- |
| Spoldingo geležinkelio stotis |
|  |
| Šalis | Anglijos vėliava Anglija |
| Gyvenvietė | Spoldingas |
| Paskirtis | Keleivinis transportas |
| Platformų skaičius | 2 |
| Aptarnaujanti įmonė | East Midlands Railway |
| Atidaryta | 1848 m. |

**Spoldingo geležinkelio stotis** – geležinkelių stotis Spoldinge, Jungtinėje Karalystėje. Šalia stoties veikia Spoldingo autobusų stotis.

Istorija
--------

Great Northern Railway tiesdamas geležinkelį Londonas-Donkasteris pasirinko maršrutą per Spoldingo miestelį. 1848 m. spalio 17 d. šio geležinkelio atkarpoje atidaryta Spoldingo geležinkelio stotis. Vos po ketverių metų traukinių maršrutas pasikeitė ir traukiniai iš Londono per Spoldingą nebevyko. Stotis pradėta naudoti regioniniam susisiekimui – 1862 m. kursavo traukiniai į Saton Bridžą, Holbičą, o 1867 m. jau vykdyti reisai ir į Marčą, Borną.

XIX a. pabaigoje stoties pastatas išplėstas. XX a. viduryje sumenkus transporto traukiniais populiarumui dauguma regioninių linijų uždarytos. Šiais laikais traukiniai kursuoja tik vienoje linijojeː Piterboras-Linkolnas.

1990 m. Spoldingo geležinkelio stoties pastatas įrašytas į saugomų pastatų registrą.

2015 m. – 2016 m. sezono metu Spoldingo geležinkelio stotis aptarnavo virš 185 tūkstančių keleivių.

Nuo 2019 m. Spoldingo geležinkelio stotyje visus keleivinius reisus vykdo East Midlands Railway kompanija.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
Arno Breker skulptūra *Die Partei*, 1939 m.
**Trečiojo Reicho menas** – 1933–1945 m. Vokietijoje sukurti, oficialiai tuometinės Vokietijos vyriausybės pripažinti meno kūriniai. Trečiojo Reicho menas nebuvo vieno stiliaus ar krypties. Modernistų ir avangardistų taip pat visų žydų menininkų kūryba oficialiai buvo vertinama kaip degeneratiška. Jų kūriniai buvo šalinami iš muziejų ir viešai prieinamų meno rinkinių, dalis parduota į užsienį ar sunaikinta.

Trečiojo Reicho menui būdingas romantinis realizmas, daug remtasi senovės graikų menu. Populiarios Trečiojo Reicho meno temos buvo fašistinės ideologijos vertybės – rasinis grynumas, militarizmas, tėvynės meilė. Taip pat dažnai vaizduojami dirbantys paprasti žmonės. Moterų vaizdavimas mene dažniausiai atspindėjo trijų K (Kinder, Küche, Kirche) lozungą, t. y. moterų vaidmuo tuometinėje visuomenėje buvo suprantamas kaip "vaikai, virtuvė, bažnyčia".

Muzika būdavo tonaciška, negalėjo būti jokių panašumų į džiazą.

Menas būdavo cenzūruojamas, tačiau partijos ideologiją atitinkantis menas valstybės buvo labai remiamas ir skatinamas. Pavyzdžiui, 1944 m. karo pabaigoje, kai Vokietija buvo kritiškoje padėtyje, Propagandos ministerija parengė 1 041 menininko sąrašą. Į jį pateko žmonės, kurių kūryba buvo laikoma ypač svarbia nacionalsocialistų kultūrai ir todėl jie buvo atleisti nuo karinės tarnybos.

Tarp žymiausių nacistinės Vokietijos menininkų yra skulptoriai Josef Thorak ir Arno Breker, dailininkai Werner Peiner, Adolf Wissel ir Conrad Hommel.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bruce F. Paule. Hitler, Stalin, and Mussolini: Totalitarianism in the Twentieth Century. Illinois: Harlan Davidson, Inc. 1997 m.
2. ↑  Peter Adam. Art of the Third Reich. New York: H.N Abram. 1992 m. ISBN 0-8109-1912-5.
3. ↑  Klaus P. Fischer. „Nazi Germany: A New History". New York: The Continuum Publishing Company. 1997 m.
4. ↑  „Gottbegnadeten" sąrašas Project Gutenberg portale


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Trečiojo Reicho menas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Ava Inferi |
| Kilmė |  Portugalija, Almada |
| Žanrai | doom metal, gothic metal |
| Kūrinių kalbos | anglų, portugalų |
| Aktyvumo metai | 2005–2013 |
| Įrašų kompanija | „Season of Mist" |
| Svetainė | www.ava-inferi.com |
| Nariai |
| Carmen Susana SimõesRune EriksenJaime S. FerreiraJoão Samora (Bandido) |

**„Ava Inferi"** – buvusi Portugalijos gotikinio doom metalo grupė. Įkurta 2005 m. buvusio norvegų black metal grupės Mayhem gitaristo Rune Eriksen. Pagrindinė grupės vokalistė – Carmen Susana Simões, kuri yra prisidėjusi ir prie žymios Portugalijos metalo grupės „Moonspell" kūrybos, taip pat dainavo grupėse „Aenima", „Isiphilon", „Millenium".

Grupės pavadinimas išvertus iš lotynų kalbos reiškia „pragaro paukštė". Muzikai būdinga melancholiška, ilgesinga atmosfera, kuriama akistinių gitarų solo ir skaidraus Carmen Simões balso. Dainų tematika – mirtis, liūdesys, magija, tamsa. Nors dauguma dainų angliškos, tačiau yra kelios portugališkos, turinčios fado muzikos motyvų.

Nariai
------

* Karmen Suzana Simoneš (*Carmen Susana Simões*) – vokalas
* Runė Eriksenas (*Rune Eriksen*) – gitara
* Žaimė S. Fereira (*Jaime S. Ferreira*) – bosinė gitara
* Žoanas Zamora „Banditas" (*João Samora „Bandido"*) – mušamieji
* Danielis Kardosas (*Daniel Cardoso*) – klavišiniai

Diskografija
------------

### Albumai

* *Burdens* (2006 m.)
* *The Silhouette* (2007 m.)
* *Blood of Bacchus* (2009 m.)
* *Onyx* (2011 m.)

### Video

* *A Dança Das Ondas*

Nuorodos
--------

* Ava Inferi svetainėje Last.fm
* Myspace puslapis
Koordinatės: 55°21′17″š. pl. 21°02′18″r. ilg.﻿ / ﻿55.3546°š. pl. 21.0384°r. ilg.﻿ / 55.3546; 21.0384

Vecekrugo kopa
**Vecekrugo kopa** (arba ***Senosios Smuklės kalnas***) – aukščiausia kopa Kuršių Nerijoje. Kopos aukštis – 67,2 m, ji yra apželdinta mažaūgėmis kalnų pušimis. Kopa yra maždaug 1,5 km į pietus nuo Preilos, netoli Kuršių marių kranto. Viršuje yra nedidelė atvira aikštelė nuo kurios (kaip nuo aukščiausio taško) atsiveria vaizdai į Nidos bei Pervalkos miškus, taip pat į jūrą ir marias.

Etimologija
-----------

Vaizdas nuo Vecekrugo kopos
Pavadinimas kilęs iš kuršiškų žodžių *vece* („senas") + *kruogs* („smuklė") ir primena kopos papėdėje stovėjusią smuklę.

Nuorodos
--------

1. ↑  Vecekrugo kopa. PamatykLietuvoje.lt (tikrinta 2023-04-16).

* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vecekrugo kopa** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vecekrugo kalnas Archyvuota kopija 2007-04-28 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RNeringos savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Nacionaliniai parkai | 
Kuršių nerijos nacionalinis parkas |
|  |
| Biosferos poligonas | 
Kuršių marių |
|  |
| Gamtos paminklai | 
Agilos kopa • Angių kalnas • Karvaičių kopa • Lydumo ragas • Marių mergelio atodanga • Naglių ragas • Raganos kalnas • Skirpsto kopa • Urbo kalnas • Vecekrugo kopa • Vingio kopa |

 |
| **Linaria loeselii**Apsauga: 2(V) – Pažeidžiama rūšis |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Gyslotiniai  *( Plantaginaceae)* |
| Gentis: | Linažolė  *( Linaria)* |
| Rūšis: | Baltijinė linažolė  *( Linaria loeselii)* |

 |
| Binomas |
| ***Linaria loeselii***Schweigg. |

**Baltijinė linažolė** (*Linaria loeselii*) – gyslotinių (*Plantaginaceae*) šeimos linažolių (*Linaria*) genties augalų rūšis. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Paplitimas
----------

Rūšis aptinkama Baltijos pajūrio rytiniuose krantuose. Rytų Baltijos pajūrio smėlynų endemas. Lietuvoje auga tik pajūrio smėlio kopose.

Aprašymas
---------

Augalas – daugiametis, plikas su nežymiai melsvu apnašu. Stiebas kylantis, rečiau stačias, 15–40 cm aukščio, nešakotas ar viršutinė dalis šakota, kartais ir apatinė dalis su atsilenkusiomis, aukštyn kylančiomis šakomis. Lapai pražanginiai, linijiški ar linijiškai lancetiški, 1–4 mm pločio, lygiakraščiai, pliki. Lapai ir stiebas padengti plonu vaškiniu sluoksniu.

Žiedai susitelkę stiebo ir šakų viršūnėse į retas kekes; žiedkočiai 4–7 mm ilgio, pliki. Taurelė 2–3,5 mm ilgio. Vainikėlis 13–16 mm ilgio, geltonas; pentinas smailus, šiek tiek rausvas.

Žydi gegužės–rugpjūčio mėnesiais. Vaisius – dėžutė, kiaušiniškai rutuliška, 5–7 mm ilgio, beveik dukart ilgesnė už taurelę. Sėklos plokščios, sparnuotos; sparnelis platus.

Apsauga
-------

Į Lietuvos raudonąją knygą rūšis įrašyta nuo 2005 m.

Rūšis nyksta, kai atviros vietos apauga krūmais, smėlyje kaupiasi humusas, netinkamai naudojamos ir tvarkomos baltosios pajūrio kopos.

Nuorodos
--------

* Baltijinės linažolės mokslinis lotynų kalba pavadinimas ir sinonimai per theplantlist.org (anglų k.)

Literatūra
----------

* Lietuvos TSR Flora, Lietuvos TSR mokslų akademija (dab. Lietuvos mokslų akademija), Vilnius, Mokslas, 1971, V tomas, 425 p.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos raudonoji knyga. Red Data Book of Lithuania, Vilnius, 2007, 497 p.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Eduardas Davidasvok. *Eduard Heinrich Rudolf David*** |
| --- |
|  |
| Eduard David (1907) |
| Gimė | 1863 m. birželio 11 d.Ediger – Eleryje |
| Mirė | 1930 m. gruodžio 24 d. (67 metai)Berlyne |
|  |
| Veikla | mokytojas, rašytojas, Vokietijos politinis veikėjas |
| Partija | Vokietijos socialdemokratų partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Eduard David |

**Eduardas Davidas** (*Eduard Heinrich Rudolf David*, 1863 m. birželio 11 d. Ediger – Eleryje – 1930 m. gruodžio 24 d. Berlyne) – mokytojas, rašytojas, Vokietijos politinis veikėjas.

Biografija
----------

1886–1890 m. studijavo istoriją ir literatūrą. Dirbo mokytoju, tapęs Vokietijos socialdemokratų partijos nariu, redagavo jų laikraščius.

Nuo 1903 m. – Reichstago narys, vienas iš Vokietijos socialdemokratų partijos frakcijos lyderių. I pasaulinio karo metu daug kartų Reichstage gynė Lietuvos reikalus, kritikavo Oberosto karinę administraciją. Buvo Lietuvos – Vokietijos draugijos narys.

1918 m. Vokietijos kaizeriui pripažinus Lietuvos nepriklausomybę, pirmasis pasveikino Lietuvos Tarybą.

1919 m. – Vokietijos Steigiamojo susirinkimo pirmininkas, 1919–1920 m. – Filipo Šeidemano, Gustavo Bauerio ir Hermano Miulerio kabinetuose – Reicho ministras, ministras be portfelio.

Daugelio istorinių darbų autorius.