recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Zach LeDay**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1994 m. kovo 30 d. (29 metai) |
| Gimimo vieta | Dalasas, Teksasas, JAV |
| Ūgis | 2,02 m |
| Svoris | 108 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Belgrado „Partizan" |
| **Pozicija** | vidurio puolėjas, sunkusis krašto puolėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 2017–20182018–20192019–20202020–20212021– | Gilboa Galilio „Hapoel"Pirėjo „Olympiakos"Kauno „Žalgiris"Milano „Olimpia"Belgrado „Partizan" |  |
| Šalies rinktinė |
| 2024– | Azerbaidžanas Azerbaidžanas |  |
|  |

**Zacharijas Vinsentas Lidėjus** (*Zachary Vincent LeDay*; g. 1994 m. kovo 30 d.) – JAV krepšininkas, rungtyniaujantis vidurio puolėju arba sunkiuoju krašto puolėju.

Rungtyniavo Dalaso „Skyline" ir Kolonio (*The Colony*) aukštųjų mokyklų krepšinio komandose. 2012–2014 m. rungtyniavo Pietų Floridos universiteto „Bulls" komandoje, 2015–2017 m. – Virdžinijos technologijų universiteto „Hokies" komandoje. 2017 m. NBA naujokų biržoje nebuvo pašauktas, išvyko rungtyniauti į Europą. 2017–2018 m. sėkmingai rungtyniavo Izraelyje, buvo vienas naudingiausių lygos žaidėjų. 2018 m. dalyvavo „Atlanta Hawks" vasaros stovykloje. 2018–2019 m. sezoną praleido Pirėjo „Olympiacos". 2019 m. pasirašė sutartį su Kauno „Žalgiriu". 2020 m. vasarą perėjo į Milano „Armani". 2021 m. vasarą pasirašė 2 metų kontraktą su Belgrado „Partizan".

2024 m. debiutavo Azerbaidžano rinktinėje.

Pasiekimai
----------

* Pateko ir Izraelio ir Graikijos lygų „visų žvaigždžių" rinktines
* Karaliaus Mindaugo taurė, LKL (2020 m.)
* Adrijos lyga: 2023 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Zalgiris rounds out roster with LeDay
2. ↑  Zachas LeDay pasiekė susitarimą su „AX Armani Exchange", basketnews.lt
3. ↑  [ 
Dar vienas skambus Željko ėjimas: į „Partizan" atvyksta LeDay], *basketnews.lt*
**Lucas Villela**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Lucas Villela Rezende |
| Gimimo data | 1994 m. kovo 24 d. (29 metai) |
| Gimimo vieta | Santa Luizija, Brazilija |
| Ūgis | 171 cm |
| Svoris | 70 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FK Liepāja |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 201420152017–20192019–20202020–202120222023– | RB BrasilInter de Limeira Kauno „Stumbras"FK VentspilsFK RFSFK LiepājaFA P’yunik | 03 0(0)19 0(1)57 0(6)40 0(6)39 0(7)24 0(9)10 0(1) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. gegužės 6 d.. |

**Lukašas Vilela** (*Lucas Villela Rezende*; g. 1994 m. kovo 24 d.) – Brazilijos futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje. Atstovavo FC Stumbras, FK Ventspils, FK RFS klubams.

Karjera
-------

Žaidėjas kilęs iš Brazilijos. Futbolą žaidė gimtinėje „Red Bull Brasil", „Inter de Limeira", „Figueirense", „Uberaba", „Valerio" ir „Social" klubuose.

### FC Stumbras

Į Lietuvą atvyko 2017 m. vasarą ir tapo Kauno „Stumbro" nariu. A lygos pirmenybėse sužaidė 11 rungtynių ir pelnė du įvarčius. 2017 m. Lietuvos futbolo taurės finale sužaidė visas 90 minučių (pakeistas 90+3`) ir kartu su komandos draugais iškovojo Lietuvos futbolo taurę. A lygoje FC Stumbras užėmė septintąją vietą.

2018 m. A lygoje sužaidė 32 rungtynėse. Pasižymėjo vienu įvarčiu.

### FK Ventspils

2019 m. pranešta, kad žaidėjas parduotas FK Ventspils. Atstovavo šiam klubui 2019 ir 2020 m. sezonuose.

### FK RFS

Atstovavo FK RFS. 2021 m. spalio 24 d. Latvijos futbolo taurės finalo rungtynėse **Lukašas Vilela** pelnė įvartį. FK RFS nugalėjo varžovus rezultatu 1:0 ir iškovojo trofėjų.

### FK Liepāja

2022 m. rungtyniavo FK Liepāja {Latvija). 2023 m. tęsė karjerą FA P’yunik Erewan (Armėnija).

Pasiekimai
----------

* **Lietuvos futbolo taurė**:
	+ Iškovojo taurę (1): 2017 m.
	+ Finalininkas (1): 2018 m.

* **Latvijos futbolo taurė**:
	+ Iškovojo taurę (1): 2021 m.
	+ Finalininkas (1): 2020 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2018-11-15 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2018-11-15 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
4. ↑  Lucas Villela

Nuorodos
--------

* Soccerway
* livesport
* flashscore
* Transfermarkt
* FK RFS svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Sony Playstation pagrindinė plokštė
**Pagrindinė plokštė** (angl. motherboard), **motininė plokštė**, **sisteminė plokštė** – spausdinta schema, naudojama, kaip montažo pagrindas kompiuteryje. *Pagrindinė plokštė* yra viena iš pagrindinių asmeninio kompiuterio techninės įrangos dalių. Superkompiuteriuose vietoje *pagrindinių plokščių* dažniau naudojamos kitos konstrukcijos, pvz. montažinės šynos.

Svarbiausia *pagrindinės plokštės* funkcija – duomenų magistralių, apjungiančių procesorių, atmintį ir įvairius prietaisus, realizacija. Be šios, pagrindinė plokštė atlieka ir kitas būtinas funkcijas:

* Į šiuolaikines *pagrindines plokštes* gamykloje įmontuojami labiausiai reikalingi montažo elementai:
	+ procesoriaus lizdas (arba lizdai)
	+ atminties jungtys
	+ PCI jungtys, skirtos įvairiems papildomiems įrenginiams
	+ AGP jungtis (kartais – kelios jungtys), dažniausiai skirta vaizdo plokštei
	+ Kitų (ISA, EISA, ir t. t.) kortų jungtys
	+ Į *motininę plokštę* integruotų įrenginių išvadai
* Taip pat – dažniausiai naudojami įrenginiai (dažniausiai realizuoti, kaip mikroschemų rinkinio (*Chipset*) dalis):
	+ PCI kontroleriai
	+ IDE kontroleriai
	+ USB kontroleriai
	+ paralelinių ir nuosekliųjų portų kontroleriai
	+ Įvairūs kiti įrenginiai

Kai kada į *pagrindines plokštes* būna įlituojamos ir pagrindinės kompiuterio techninės įrangos dalys: procesorius ir atmintis, kai kuriais atvejais (nešiojamuose ir delniniuose kompiuteriuose) – ir periferinė įranga, pvz. klaviatūra. 8=======D~~~~ (())
Andoros parlamento rūmai, pastatyti XVI a.
**Andoros** pavadinimas yra iberiškos – baskiškos kilmės, kas rodo seną šalies kilmę ir ilgą istoriją. 

Andora tvirtina, kad yra paskutinė nepriklausoma Ispanijos markos palikuonė. Ispanijos marką kaip buferinių valstybių rinkinį, skirtą apsaugoti krikščioniškąją Prancūziją nuo Ispanijos maurų, įkūrė Karolis Didysis. Tradicija teigė, kad andorietis Markas Almugaveras atvedė 5000 vyrų į Piumoranso perėją, kur Karolis Didysis kovėsi su maurais.. Dėkingas karalius paskelbė andoriečius nepriklausomais žmonėmis ir suteikė chartiją už jų kovą su maurais 788 m. Dabar daug istorikų abejoja chartijos tikrumu ir tikslai nežinoma, kaip Andora tapo nepriklausoma.

Politinį savarankiškumą įgavo valdant Karolio Didžiojo sūnui, 801 m. iš maurų atėmusiam Barseloną – Liudvikui I. Liudvikas I 819 m. dalį siuzereniteto perdavė Urgelio vyskupui. Nuo IX amžiaus pabaigos iš Andoros gyventojų duokles ėmė ir Urgelio grafai, ir vyskupai. Vėliau grafų teisės perėjo grafams de Foix. 1278 metais teismo sprendimu Andora pripažinta bendra grafų de Foix ir Urgelio vyskupų valda. 1419 m. buvo įkurtas Andoros savivaldos organas Generalinė Taryba, bet reali jo įtaka buvo menka ir Urgelio vyskupai išsaugojo savo įtaką, o de Foix valda perėjo Navaros karaliui – 1607 m.

1970 metais įvesta visuotinių rinkimų teisė. 1991 m. Andora pripažinta savarankiška valstybe. 1993 m. įtvirtinta konstitucija. Jungtinių Tautų (JT) narė yra nuo 1993 m.

Išnašos
-------

1. ↑  Vilaweb - Diari escola Archyvuota kopija 2021-01-15 iš Wayback Machine projekto. (anglų k.) Tikrinta 2020-05-11.

v • a • r **Europos šalių istorijos** 

Airija |
Albanija |
Andora |
Armėnija |
Austrija |
Azerbaidžanas |
Baltarusija |
Belgija |
Bosnija ir Hercegovina |
Bulgarija |
Čekija |
Danija |
Estija |
Graikija |
Gruzija |
Islandija |
Ispanija |
Italija |
Jungtinė Karalystė |
Juodkalnija |
Kazachija |
Kosovas |
Kroatija |
Latvija |
Lenkija |
Lichtenšteinas |
Lietuva |
Liuksemburgas |
Makedonija |
Malta |
Moldavija |
Monakas |
Norvegija |
Nyderlandai |
Portugalija |
Prancūzija |
Rumunija |
Rusija |
San Marinas |
Serbija |
Slovakija |
Slovėnija |
Suomija |
Švedija |
Šveicarija |
Turkija |
Ukraina |
Vatikanas |
Vengrija |
Vokietija
| Arpis |
| --- |
|  |
| Vieta | Širako sritis, Armėnijos vėliava Armėnija |
| Plotas | 22 km² |
| Kilmė | tektoninė |
| Vidutinis gylis | 2,6 m |
| Didžiausias gylis | 8 m |
| Tūris | 0,1 km³ |
| Išteka | Achurjanas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Arpis

  |
| **Koordinatės** |  41°03′0″ š. pl. 43°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.05000°š. pl. 43.61667°r. ilg.﻿ / 41.05000; 43.61667Koordinatės: 41°03′0″ š. pl. 43°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.05000°š. pl. 43.61667°r. ilg.﻿ / 41.05000; 43.61667 |

**Arpis** arba **Arpiličas** (arm. Արփի լիճ), seniau dar **Arpa** – ežeras šiaurės vakarų Armėnijoje, Širako srityje, netoli sienos su Turkija ir Gruzija. Telkšo 2023 m aukštyje virš jūros lygio, jo plotas siekia 22 km². Ežero plotas buvo padidintas dirbtiniu būdu ant jo įrengus užtvanką XX a. 5–6-ajame dešimtmečiuose, taip Arpio ežeras tapo antru didžiausiu vandens telkiniu šalyje, po Sevano ežero; prieš tai jo natūralus plotas siekė 4,5 km², o gylis siekė 1,6 m. Ežerą maitina kalnų tirpsmo vanduo ir keturi upeliai, iš jo išteka Achurjano upė.

Ežero vanduo naudojamas drėkinimui ir elektros energijos gamybai, tad vandens lygis jame kinta (maždaug apie 2 m). Tai Ramsaro konvencijos saugomas objektas. Siekiant apsaugoti biologinę įvairovę, 2009 m. teritorija aplink ežerą paskelbta nacionaliniu parku. Ežeras pasižymi turtinga floros ir faunos įvairove. Aplink Arpio ežerą aptikta daugiau kaip 100 paukščių rūšių, kaip, pvz. garbanotasis pelikanas (*Pelecanus crispus*) ar armėninis kiras (*Larus armenicus*).

* Garbanotasis pelikanas (Pelecanus crispus)Garbanotasis pelikanas (*Pelecanus crispus*)
* Sibirinis vilkdalgisSibirinis vilkdalgis
* NendrėsNendrės

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑  „Lake Arpi". *Ramsar Sites Information Service*. Nuoroda tikrinta 2018-04-25.
3. ↑
4. ↑  „National Report On the Implementation of the Ramsar Convention On Wetlands: Armenia" (PDF). 2015.
Vabzdžių facetinės akys
*Šis straipsnis apie įvairių gyvūnų akis. Apie žmogaus akį skaitykite šį straipsnį – Žmogaus akis.*
 *Kitos reikšmės – Akis (reikšmės).*
**Akis** – gyvūnų jutimo organas. Akis reaguoja į fizinį dirginimą, kurį sukelia tam tikro diapazono elektromagnetinės bangos.

Rūšys ir funkcijos
------------------

Pačias primityviausias akis turi kai kurios jūrinės apvaliosios kirmėlės. Plėšriosios daugiašerės žieduotosios kirmėlės jau turi gerai išsivysčiusias sudėtingas, gebančias akomoduoti akis. Vėžiagyvių akys dviejų tipų: paprastos ir sudėtinės (facetinės). 

|  |  |
| --- | --- |
| Vėžiagyvio facetinė akis | Musės facetinė akis |

Facetinė akis susideda iš daugybės vienodos sandaros smulkių šešiakampių atskirų akelių – omatidijų, kurių kiekviena mato tik dalį daikto. Todėl toks matymas vadinamas mozaikiniu. Tokias pat akis turi vabzdžiai (pav.). Paprastos akelės yra smulkių apskritų kaip sagutės gumburėlių pavidalo, dažnai kitokios spalvos, negu fonas. Tokių akelių būna 1-3. Vorų paprastos akelės yra galvakrūtinės priekinėje dalyje. Jų būna nuo 2 iki 12, ir išsidėsčiusios 2-3 eilėmis. Geriausias regėjimas būdingas šokliavoriams. Dvigeldžiai moliuskai tikrųjų akių neturi, bet kai kuriems būdingos antrinės kilmės paprastos akelės, išsidėsčiusios mantijos pakraščiuose.

Stuburinių akys
---------------

Daugelio stuburinių akys projektuoja vaizdą į šviesai jautrų sluoksnį, vadinamą tinklaine. Iš ten nerviniu impulsu vaizdas perduodamas per regėjimo nervą į kiaušinius.

Žuvų akys gerai išsivysčiusios, todėl jos mato daiktų formą ir spalvą. Kitų stuburinių akys pateiktos lentelėje.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |
| **Žinduolių** regėjimo organai gerai išsivystę, tačiau jie nėra tokie svarbūs kaip paukščiams. Gana tobulas primatų bei atvirose vietose gyvenančių kanopinių regėjimas. Nuolat po žeme gyvenančių žinduolių (kurmio, aklio) akys labai mažos arba būna tik apaugusios oda liekanos. | **Paukščių** akys didelės, akiduobėse beveik nejuda, jas saugo viršutinis ir apatinis vokai bei mirksimoji membrana. Laisvai judinti akis gali tik pingvinai, pelikanai, kormoranai. Tinklainę maitina gausi kraujagyslių atauga. Akies odeną palaiko žiedu išsidėsčiusios kremzlės arba kaulinės plokštelės. | **Roplių** akys su gerai išsivysčiusiais vokais. Gyvačių ir gekonų viršutinis ir apatinis vokai suaugę, skaidrūs. Akys akomoduoja dvejopai – keičiant lęšiuko formą arba jo atstumą iki tinklainės. | **Varliagyvių** akys turi judinamus vokus. |

Nuorodos
--------

Vikižodynas 

Laisvajame žodyne yra terminas **akis**

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Akis***
| Hačirogata |
| --- |
| Palydovinė Hačirogatos ežero (dešinėje) nuotrauka. Ežeras beveik visas nusausintas, išskyrus pietrytinę dalį ir nusausintą žemę supantį siaurą kanalą. Kairėje – Ogos pusiasalis.Palydovinė Hačirogatos ežero (dešinėje) nuotrauka. Ežeras beveik visas nusausintas, išskyrus pietrytinę dalį ir nusausintą žemę supantį siaurą kanalą. Kairėje – Ogos pusiasalis.Palydovinė Hačirogatos ežero (dešinėje) nuotrauka. Ežeras beveik visas nusausintas, išskyrus pietrytinę dalį ir nusausintą žemę supantį siaurą kanalą. Kairėje – Ogos pusiasalis. |
| Vieta | Akitos prefektūra, Japonijos vėliava Japonija |
| Plotas | 27,7 km² |
| Kranto linijos ilgis | 35 km |
| Didžiausias gylis | 12 m |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Hačirogata

  |
| **Koordinatės** |  39°54′50″ š. pl. 140°01′15″ r. ilg.﻿ / ﻿39.91389°š. pl. 140.02083°r. ilg.﻿ / 39.91389; 140.02083Koordinatės: 39°54′50″ š. pl. 140°01′15″ r. ilg.﻿ / ﻿39.91389°š. pl. 140.02083°r. ilg.﻿ / 39.91389; 140.02083 |

**Hačirogata** (jap. 八郎潟 = *Hachirōgata*), seniau **Hačiro** (jap. 八郎湖 = *Hachirō-ko*) – ežeras šiaurės Japonijoje, Akitos prefektūroje. Ežeras telkšo 4 m žemiau jūros lygio ir yra žemiausia Japonijos vieta.

Seniau Hačirogatos ežeras buvo 2-as pagal plotą po Bivos ežero. 1957 m. imta ekstensyviai sausinti žemę, kuri būtų panaudota pasėlių auginimui, todėl ežero plotas smarkiai sumažėjo ir dabar tesiekia 27,7 km² (18-as šalyje). Nusausinti plotai 1977 m. buvo paversti polderiu, kur imta auginti ryžius. Nusausintoje žemėje 1964 m. įkurtas Ogatos kaimas. Kai kurių manymu, žemės nusausinimas buvo klaida, kadangi Japonija nebeturėjo kur dėti susikaupusio ryžių pertekliaus. Taip pat buvo prarasti šlapynių plotai.

Anksčiau šidžimi moliuskų (*Corbicula japonica*) žvejyba buvo klestinti pramonė, bet ežero vandeniui tapus mažiau sūriam, sumenko. Žvejojami upėtakiniai ešeriai ir *wakasagi* (*Hypomesus nipponensis*).

Legenda
-------

Pasak legendos, vyras, vardu Hačiro, kuris buvo paverstas drakonu, po ilgų klajojimų savo buveine pasirinko šį ežerą. Tokiu būdu ežeras įgavo Hačirogatos (*-gata* reiškia „lagūna") pavadinimą. Vėliau jis susižavėjo moterimi, kuriai priklausė Tadzavos ežeras (taip pat esantis Akitos prefektūroje), ir jis persikraustė gyventi pas ją. Todėl ežero vanduo tapo daug seklesnis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tsurumi. Cultural History Of Postwar Japan (anglų). Routledge, 2013-10-28. ISBN 9781136146183.
2. ↑  The History of Ogata-Mura. Ogata-Mura.or.jp. Nuoroda tikrinta 2018-11-18.
3. 1 2  Wood , Donald C. Ogata-Mura: Sowing Dissent and Reclaiming Identity in a Japanese Farming Village (anglų). Berghahn Books, 2012-09-01, p. 45–46. ISBN 9780857455260.
4. ↑
*Šis straipsnis apie Japonijos ežerą. Apie miestą Azerbaidžane skaitykite straipsnyje Kusaras.*

| Kušaras |
| --- |
|  |
| Vieta | Hokaidas, Japonijos vėliava Japonija |
| Plotas | 79,54 km² |
| Kranto linijos ilgis | 57 km |
| Kilmė | vulkaninė |
| Vidutinis gylis | 28,4 m |
| Didžiausias gylis | 118 m |
| Tūris | 2,25 km³ |
| Altitudė | 121 m. v. j. l. |
| Įteka | Atosos, Anemasu, Onenajaus, Šikerepenbecu, Onešireto, Toikojaus, Mešikimemu, Enetokomapu ir Osapės upės |
| Išteka | Kuširo upė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Kušaras

  |
| **Koordinatės** |  43°37′0″ š. pl. 144°20′0″ r. ilg.﻿ / ﻿43.61667°š. pl. 144.33333°r. ilg.﻿ / 43.61667; 144.33333Koordinatės: 43°37′0″ š. pl. 144°20′0″ r. ilg.﻿ / ﻿43.61667°š. pl. 144.33333°r. ilg.﻿ / 43.61667; 144.33333 |
|  |
|  Vikiteka | Kušaras |

**Kušaras** (jap. 屈斜路湖 = *Kussharo-ko*) – kalderinis ežeras Japonijoje, rytinėje Hokaido salos dalyje. Įeina į Akano nacionalinio parko teritoriją. Kaip ir daugumos geografinių objektų Hokaide pavadinimai, ežero pavadinimas kilo iš ainų kalbos. Tai didžiausias pagal plotą kalderinis ežeras Japonijoje ir apskritai 6-as didžiausias ežeras šalyje. Tai taip pat didžiausias žiemą visiškai užšąlantis ežeras Japonijoje.

Ežero centre esanti Nakadžimos sala yra stratovulkanas. Vulkaninės dujos ežero vandenį pavertė rūgščiu, tad jame veisiasi vos keletas žuvų, paprastai tokiose vietose, kur įtekantys upeliai praskiedžia vandenį. Ežere dirbtiniu būdu buvo priveista vaivorykštinių upėtakių, kurie taip pat yra atsparūs gana rūgštingam vandeniui. 1951 m. ežero apylinkėse aptikta retos formos giedančių cikadų (*Oncotympana maculaticollis*), kurios paskelbtos saugomomis. Ežere taip pat apsistoja migruojančios gulbės giesmininkės.

Palei ežero krantą yra keletas karštųjų versmių ir paplūdimys su natūraliai šildomu smėliu bei karštu požeminiu vandeniu. Į ežerą išsikišusiame Vakoto pusiasalyje yra nemažai aktyvių angų, iš kurių veržiasi sieros dujos.

Ežeras taip pat garsėja ežerų pabaisa, kurią po keleto praneštų pastebėjimų 1973 m. spauda praminė *Kusshii* vardu.

* Gulbės giesmininkės Kušaro ežereGulbės giesmininkės Kušaro ežere
* Ežero pakrantėEžero pakrantė
* Kušaro ežeras nuo Cubecu kalnų perėjosKušaro ežeras nuo Cubecu kalnų perėjos
* Kušaro ežeras nuo Mokoto kalnoKušaro ežeras nuo Mokoto kalno

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. 1 2 3  Куття́ро // Большая советская энциклопедия : [в 30 т.] / гл. ред. А. М. Прохоров. – 3-е изд. – М. : Советская энциклопедия, 1969–1978.
4. ↑  Brent Swancer (2009-03-29). „Kusshi: The Mystery of Lake Kussharo". Cryptomundo. Nuoroda tikrinta 2018-03-06.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Babė |
| --- |
| Babės ežerasBabės ežerasBabės ežeras |
| Vieta | Vietnamo vėliava Vietnamas |
| Plotas | 6,5 km² |
| Kilmė | tektoninė |
| Vidutinis gylis | 15–17 m |
| Didžiausias gylis | 29 m |
| Įteka | Tahanas, Namkjėngas, Nangas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Babė

  |
| **Koordinatės** |  22°24′21″ š. pl. 105°37′7″ r. ilg.﻿ / ﻿22.40583°š. pl. 105.61861°r. ilg.﻿ / 22.40583; 105.61861Koordinatės: 22°24′21″ š. pl. 105°37′7″ r. ilg.﻿ / ﻿22.40583°š. pl. 105.61861°r. ilg.﻿ / 22.40583; 105.61861 |
|  |
|  Vikiteka | Babė |

**Babė** (viet. *Hồ Ba Bể*) – didžiausias natūralus ežeras Vietname. Telkšo šalies šiaurėje, Bakkano provincijoje. Ežeras netaisyklingos formos, sudarytas iš trijų dalių: Pelamo, Pelu ir Pelango. Ilgis – 8 km, plotis – 0,1–0,6 km. Kranto linija labai vingiuota. Ežerą supa statūs klintiniai kalnai, apaugę pirmykščiais miškais. Babės ežere yra 3 salos: Anma, Čaukumas, Pogjamajus.

Į Babės ežerą suteka trys upės: Tahanas, Namkjėngas ir Nangas (pastaroji upė įtekėdama sudaro Daudango krioklį). Ežeras ir jo apylinkės sudaro Babės nacionalinį parką.

* 
*
|  |
| --- |
| Židininis nuplikimas |
|  
*Alopecia areata* |
| ICD-10 | L63 |
| ICD-9 | 704.01 |
| LigųDB | 430 |

**Židininis nuplikimas** (lot. *Alopecia areata*) – plaukų iškritimas plotais įvairiose kūno vietose, dažniausiai ant galvos.

Tipai
-----

* ***Alopecia areata monolocularis*** – nuplikimas vienoje vietoje.
* ***Alopecia areata multilocularis*** – nuplikimas daugelyje vietų.
* Jei ligonis praranda visus galvos plaukus, liga vadinama – ***Alopecia areata totalis***.
* Jei prarandami visi kūno plaukai, įskaitant gaktos plaukus, tai vadinama – ***Alopecia areata universalis***.
* Liga veikia tik barzdos plaukus (***Alopecia areata barbae***).

Priežastys
----------

Židininis nuplikimas klasifikuojamas kaip autoimuninė liga. Organizmas klaidingai mano, kad plaukų folikulai yra svetimkūniai ir slopina ar sustabdo plaukų augimą. Liga neužkrečiama, bet gali būti paveldima – yra užfiksuota keletas atvejų, kai naujagimis gimė su įgimtu židininiu nuplikimu. Neįrodyta, kad stresas yra esminis ligą sukeliantis faktorius, tačiau dėl to dar ginčijamasi.

Diagnozė
--------

Pirmi simptomai yra maži, lygūs, plikos odos lopai, kurie būna bet kokios formos, dažniausiai rutuliški. Maždaug 50 % atvejų liga prasideda vaikystėje, 80 % atvejų – iki 40 metų. Dažniausiai paveikia galvos odą, bet gali atsirasti bet kurioje plaukuotoje kūno vietoje. Tuo pačiu metu ant kūno gali būti keli odos plotai be plaukų ir su ataugančiais plaukais. Galima laikina ar ilgalaikė remisija. Kuo ilgiau plaukų praradimas tęsiasi, tuo mažesnė tikimybė, kad jie ataugs. 10–50 % sergančiųjų židininiu nuplikimu liga paveikia nagus.

Diagnozuojant židininį nuplikimą gali būti atliekama skalpo biopsija, taip siekiant atmesti kitas pagydomas ligas, kurios sukelia plaukų praradimą.

Gydymas
-------

Jeigu nuplikimo vieta yra sąlyginai maža, gali būti sekamas ligos progresavimas, kadangi plaukai netikėtai atauga. 40 % pacientų, turinčių tik vieną nuplikimo židinį, per 6 mėnesius plaukai visiškai ataugs; 27 % tų pacientų, kuriems plaukai iškrito ne viename odos plote, plaukai visiškai ataugs per 12 mėnesių; 33 % pacientų nuplikimas yra lėtinis. Tais atvejais, kai nuplikimo židinių yra daugiau, arba liga daugiau progresavusi, galima gydyti injekcijomis arba išoriniais vaistais. Tačiau, kadangi ligos tikslus mechanizmas vis dar nėra išaiškintas, nėra šimtaprocentinio gydymo. Paprastai pacientams patariama įsigyti peruką, siekiant išvengti socialinio diskomforto.

Išnašos
-------

1. ↑  *About Alopecia Areata*. Aaaf.org.au. Nuoroda tikrinta 2021-11-14.
2. 1 2 3 4 5  *Alopecia areata*. Dermnetnz.org. Nuoroda tikrinta 2021-11-14.
3. ↑  Lenane P, Pope E, Krafchik B. Congenital alopecia areata. J Am Acad Dermatol. 2005 Feb;52(2 Suppl 1):8-11. doi: 10.1016/j.jaad.2004.06.024. PMID: 15692503.
4. 1 2  What's to know about alopecia areata?. Medical News Today. Nuoroda tikrinta 2021-11-14.
5. ↑  Alopecia areata. Healthline. Nuoroda tikrinta 2021-11-14.
Ligoninės planas

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Klaipėdos universitetinė ligoninė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiame straipsnyje bent dalis informacijos yra pasenusi.**Jeigu galite, atnaujinkite informaciją ir ištrinkite šį pranešimą. |

**Klaipėdos universitetinė ligoninė** – sveikatos apsaugos įstaiga, įsikūrusi Klaipėdoje. Ligoninėje yra 1000 lovų ir 1775 darbuotojai.[reikalingas šaltinis]

Istorija
--------

1973 m. pradėtos ligoninės statybos. 1976 m. įvyko **Klaipėdos miesto ligoninės** atidarymas, pirmuoju vyriausiuoju gydytoju tapo Antanas Vinkus. 1981 m. atidarytas Akušerijos-ginekologijos korpusas. 1983 m. atidarytas infekcinių ligų korpusas. 1985 m. atidarytas onkologijos korpusas. 1990 m. atidaryta teritorinė miesto ambulatorija.

1997 m. buvo įkurta **Klaipėdos ligoninė** (atskirtas pirminės sveikatos priežiūros centras). 2006 m. ligoninė tapo Klaipėdos universitetine ligonine.

* Įėjimas į ligoninęĮėjimas į ligoninę
* Ligoninės parkasLigoninės parkas
* Onkologijos korpusasOnkologijos korpusas
* Skulptūra prie ligoninėsSkulptūra prie ligoninės

Vyriausieji gydytojai
---------------------

* Antanas Vinkus – 1976–1982 m.
* Vinsas Janušonis – 1982–2000 m. ir nuo 2001 m. iki 2023 m.

Nuorodos
--------

* Ligoninės tinklalapis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ligoninės istorija
| Songkla |
| --- |
|  |
| Vieta | Tailando vėliava Tailandas, Malakos pusiasalis |
| Plotas | 1040 km² |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Songkla

  |
| **Koordinatės** |  7°12′0″ š. pl. 100°28′0″ r. ilg.﻿ / ﻿7.20000°š. pl. 100.46667°r. ilg.﻿ / 7.20000; 100.46667Koordinatės: 7°12′0″ š. pl. 100°28′0″ r. ilg.﻿ / ﻿7.20000°š. pl. 100.46667°r. ilg.﻿ / 7.20000; 100.46667 |
|  |
|  Vikiteka | Songkla |

**Songkla** arba ***Taleluangas*** (taj. ทะเลสาบสงขลา) – yra didžiausias natūralus ežeras Tailande, įsikūręs Malakos pusiasalyje, pietinėje šalies dalyje. Ežeras apima 1040 km² plotą ir ribojasi su Songkhla ir Phatalungo provincijomis. Nors Songkhla yra vadinamas ežeru, iš tikrųjų geologiškai tai lagūna.

Ežeras yra padalintas į tris atskiras dalis. Pietinė dalis ribojasi su Siamo įlanka šalia Songklos miesto. Šios ežero dalies vanduo yra sūrus, tačiau vandens druskingumas yra perpus mažesnis negu vandenyno. Toliau į šiaurę yra Thale Luang ežero dalis (782,80 km²) ir galiausiai prie šiaurinio galo tarp pelkių yra maža Thale Noi ežero dalis (28 km²), kuri išsidėstė Phatalungo provincijoje. Pats ryškiausias šio ežero bruožas yra 75 km ilgio nerija, kuri atskiria jį nuo jūros.

Iravadžio delfinai
------------------

Maža Iravadžio delfinų (*Orcaella brevirostris*) populiacija buvo aptikta Taleluango ežero dalyje, šalia Si-Ha salų, Patalungo provincijoje. Tačiau, dėl pernelyg intensyvios žvejybos ir ežero užterštumo jiems iškyla grėsmė išnykti. Tarptautinė raudonoji knyga parodo, kad Iravadžio delfinų populiacija, įskaitant gyvenančius Mahakamo upėje ir Malampajos sąsiauryje, priklauso kritiškai nykstančių gyvūnų grupei.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Azija*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Sòngkla.
2. ↑  Cetacean Specialist Group (1996). Orcaella brevirostris. 2006. IUCN Red List of Threatened Species. IUCN 2006.
| Nižynasukr. *Ніжин* |
| --- |
|              |
| *Soboras Nižyne* |
|  |
| 

NižynasNižynas

51°02′0″ š. pl. 31°53′0″ r. ilg.﻿ / ﻿51.03333°š. pl. 31.88333°r. ilg.﻿ / 51.03333; 31.88333﻿ (Nižynas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ukrainos vėliava Ukraina |
| **Sritis** | Černigovo sritis Černigovo sritis |
| **Rajonas** | Nižyno rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011 m.) | 74 058  |
| **Plotas** | 50,5 km² |
| **Tankumas** (2011 m.) | 1 466 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | nyzhinhistory.ucoz.com |
|  **Vikiteka** | Nižynas |

**Nižynas** (ukr. *Ніжин*; rus. *Не́жин*) – miestas Černigovo srityje, šiaurės Ukrainoje. Per miestą teka Ostioro upė. Nižyno rajono administracinis centras. Nutolęs 150 km į šiaurės rytus nuo Kijevo.

Istorija
--------

1147 m. paminėtas pirmą kartą kaip *Unenežas*. Abiejų Tautų Respublikos sudėtyje, kaip savivaldos miestui, 1625 m. buvo suteiktos Magdeburgo teisės.

1805 m. buvo įkurtas Bezborodko licėjus, kuriame 1820–1828 m. mokėsi Nikolajus Gogolis.
| Mojaisp. *Moya* |
| --- |
|              |
| *Miestelio bažnyčia ir T. Moraleso muziejus* |
|  |
| 

MojaMoja

28°6′39″ š. pl. 15°35′0″ v. ilg.﻿ / ﻿28.11083°š. pl. 15.58333°r. ilg.﻿ / 28.11083; 15.58333﻿ (Moja)Koordinatės: 28°6′39″ š. pl. 15°35′0″ v. ilg.﻿ / ﻿28.11083°š. pl. 15.58333°r. ilg.﻿ / 28.11083; 15.58333﻿ (Moja) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Ispanijos vėliava Ispanija |
| **Regionas** | Kanarų salos Kanarų salos |
| **Provincija** | Las Palmaso provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2023) | 1 303  |
| **Altitudė** | 490 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Moja |

**Moja** (isp. *Moya*) – miestelis ir savivaldybė Ispanijoje, Kanaruose, Gran Kanarijos salos šiaurinėje dalyje, 15 km į vakarus nuo Las Palmaso, 4 km nuo vandenyno kranto. Keliai į Fontanalesą, El Pagadorą. Miestelis įsikūręs kalnuose, 490 m aukštyje. Kadangi yra pavėjiniuose šlaituose, miestelyje apylinkėse dažnas rūkas ir lietus. Verčiamasi turizmu, žemės ūkiu (daržovės, vaisiai), amatais.

Yra Švč. La Kandelarijos Dievo Motinos bažnyčia, tradicinės architektūros pastatai, Piko Lomito parkas, Tomaso Moraleso namas-muziejus. Į rytus nuo gyvenvietės driekiasi Doramaso kaimiškasis parkas su giliais kalnų tarpekliais (Mergelės, Tamsiuoju ir kt.) ir lauramedžių miškais.

Istorija
--------

Moja žinoma nuo XVI a. pradėjo augti XIX a. plėtojant žemdirbystę.

Savivaldybė
-----------

Mojos savivaldybė užima 32,2 km² plotą, 2023 m. gyveno 7887 gyventojai.

Be Mojos miestelio į savivaldybę patenka šios didesnės gyvenvietės (gyventojų skaičius 2023 m.):

* Kareterija (1412)
* Truchiljas (916)
* La Kosta (706)
* Frontonas (570)
* Lansė (399)
* Palmitas (397)
* Kabo Verdė (375)

Mojos savivaldybė Gran Kanarijoje

Galerija
--------

* Mojos miestelio gatvėMojos miestelio gatvė
* Miestelio reginysMiestelio reginys

Šaltiniai
---------

1. ↑  MOYA: in Las Palmas (Canarias), *citypopulation.de*
2. ↑  INE
Pakaitinė motinystė arba surogatinė motinystė (lot. *surrogatus* – 'pasiūlytas vietoj kito') – donorystės forma, kai moteris įsipareigoja pastoti bei išnešioti vaisių ir pagimdytą naujagimį atiduoti jo norinčiai porai atsisakydama į jį motinystės teisių. Gali būti atlygintinė arba altruistinė surogacija.

Pakaitine motinyste dažniausiai naudojasi asmenys, dėl medicininių priežasčių negalintys turėti vaikų, taip pat homoseksualios poros. XXI amžiaus pradžioje pakaitine motinyste pradėta naudotis ir dėl kitų priežasčių (pavyzdžiui, dėl nėštumo nenorinčios susigadinti išpuoselėtos figūros moterys). Anot priešininkų, surogacija yra nepasiturinčias moteris ir vaikus žeminanti ir išnaudojanti praktika. Vis dėlto surogacijos šalininkai tvirtina, kad tinkamai reglamentuota surogacija galėtų padėti vaikų negalinčioms susilaukti poroms. Atlyginimas pakaitinei motinai už išnešiojimą sutartyje nurodomas ne visada, nes kai kuriose pakaitinę motinystę įteisinusiose valstybėse ar valstijose (pavyzdžiui, Jungtinėse Amerikos Valstijose, Jungtinėje Karalystėje, Olandijoje) pripažįstama tik altruistinė pakaitinė motinystė (komercinė pakaitinė motinystė įteisinta Rusijoje, Ukrainoje ir kai kuriose kitose šalyse). Lietuvoje neleidžiama nė viena surogacijos forma.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *pakaitinė motinystė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2024-03-19.
2. ↑  „Surogatinė motinystė – vergovė ir gimdų nuomos rinka ar pagalba šeimoms?". *lrt.lt*. 2020-06-11. Nuoroda tikrinta 2024-03-19.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Apie kaimą Utenos rajone žr. Samanė (Utena)*.
**Samanė** – tradicinis, 40-80 % stiprumo lietuvių spiritinis gėrimas, gaminamas nuo XVI a. Samanė varoma iš rugių, kartais – kviečių, į grūdų ir vandens mišinį (raugą) pridedant salyklo. Distiliacija vykdoma du, rečiau – tris kartus. Kai kada kelerius metus išlaikoma ąžuolinėse statinėse (Starka). Gėrimas pasižymi labai stipriu rugių kvapu, dažniausiai gaminamas nelegaliai, „sau ir savo draugams".

Istorija
--------

Pirmosios degtinės varyklos Lietuvoje atsirado dar XIV-XV amžiuose, tačiau 1529 įsigaliojęs Lietuvos Statutas apribojo degtinės gamybą bei įvedė mokesčius alkoholiniams gėrimams, todėl gana greitai ėmė rastis nelegalių varyklų, su kuriomis ir siejamas *samanės* atsiradimas. Iki XIX a. pradžios legaliose varyklose degtinė buvo varoma iš grūdų, dažniausiai – rugių, gautą spiritą atskiedžiant vandeniu. Tačiau, atsiradus spirito rektifikacijos metodams, vystantis pramonei, didėjant degtinės gamybos apimtims, tapo daug paprasčiau gaminti degtinę, skiedžiant vandeniu prastesnį – runkelių, bulvių ir pan. spiritą. Tokios degtinės kokybė buvo prasta, tačiau savikaina – kelis kartus mažesnė. Dalis tradicinės degtinės gamintojų persiorientavo ir ėmė gaminti išlaikytą degtinę – starką. Dėl suprastėjusios gamyklinės degtinės kokybės bei didelių mokesčių Lietuvos kaimuose ėmė labiau plisti namudinė degtinės gamyba, naudojant tradicinius, dar XV-XVI amžiuose atidirbtus metodus. Naminės degtinės gamyba labiau suklestėdavo karo bei draudimų metais, ypač smarkiai suklestėjo XX a. 9-ame dešimtmetyje, Tarybų Sąjungoje įvedus alkoholio draudimus. Nors, gaminant itin pigią, nelegalią degtinę, būdavo naudojamos ir itin nekokybiškos žaliavos (bulvės, ropės, burokai, cukrus ir t. t.), tradiciniai *samanės* gamybos būdai išliko.

Dabartis
--------

Nelegali degtinė būdavo varoma daugelyje kitų Europos ir pasaulio šalių, tačiau kokybiškos naminės degtinės samprata ilgainiui išliko tik kai kuriuose kraštuose, pvz. Škotijoje, kur nelegalios naminės degtinės tradicijos XIX a. davė pradžią kokybiškų viskių atsiradimui. Gana panaši situacija susidarė ir Lietuvoje, kur, skirtingai, nei aplinkinėse šalyse, naminės degtinės sąvoka siejama su aukštesne kokybe, o nelegali samanė kartais kainuoja brangiau, nei valstybinė.

Šiuo metu samanė gaminama daugelyje Lietuvos vietų, geriausia samanės kokybe garsėja Dzūkija. Kai kurie ūkininkai savo reikmėms daro ir ąžuolinėse statinėse išlaikytą samanę – starką. Pramoniniu būdu kelių rūšių samanę gamina Alitos gamykla. Lietuvos Seime kartas nuo karto keliamas klausimas dėl samanės legalizavimo, kuris leistų dekriminalizuoti kokybiškos samanės gamintojus bei šį gėrimą pozicionuoti pasaulinėje rinkoje, tačiau kol kas tokie įstatymai nepriimami.
| Chrustalnasukr. *Хрустальний* |
| --- |
|              |
|  |
|  |
| 

ChrustalnasChrustalnas

48°07′38″š. pl. 38°55′09″r. ilg.﻿ / ﻿48.127222°š. pl. 38.919167°r. ilg.﻿ / 48.127222; 38.919167﻿ (Chrustalnas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ukrainos vėliava Ukraina |
| **Sritis** | Luhansko sritis Luhansko sritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1895 m. |
| **Magdeburgo teisė nuo** | 1926 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 94 756  |
| **Plotas** | 153,56 km² |
| **Tankumas** (2009) | 617 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | 94529 |
| **Tel. kodas** | +380 6432 |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Chrustalnas |

**Chrustalnas** (ukr. *Хрустальний*, iki 1920 m. Krindačivka, iki 2016 m. ***Krasnyj Lučas***) – srities pavaldumo miestas Ukrainoje, Luhansko srityje. Stambus pramoninis centras. Įkurtas 1895, miesto statusas – nuo 1926-ųjų. 94 759 gyventojų (miesto savivaldybėje – 145 200) iš jų 49 % – ukrainiečių, 46 % rusų, gyv. tankumas – 617,060 žm./km². Plotas – 153,56 km². Miestas išsidėstęs prie penkių upių kurių didžiausios Miusas ir Dovžykas. Išvystyta antracito kasimo, mašinų gamybos, statybinių medžiagų, lengvoji bei maisto pramonė. Yra geležinkelio mazgas. Miestas išsidėstęs prie tarptautinės automagistralės M03 (Kijevas-sienos kirtimo su Rusija punktas „Dovžanskyj").

2014 m. miestas užimtas Donbaso separatistų ir jų rėmėjų iš Rusijos, ir faktiškai valdomas Lugansko Liaudies Respublikos.

Memorialas

Žymūs žmonės
------------

Nikolajus Šmatko – ukrainiečių skulptorius ir tapytojas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Krasnyj Luč*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XII (Lietuva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007
2. ↑  Pasaulio vietovardžiai, Krasnyj Lučas. Nuoroda tikrinta 2021-06-22.
3. ↑

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2013-06-11 iš Wayback Machine projekto. **(**rus.**)**
* Neoficialus miesto portalas Archyvuota kopija 2009-04-18 iš Wayback Machine projekto. **(**rus.**)**
* Marmurinė marmuro Karaliaus Nikolajus Šmatko skulptūra **(**angl.**)**
| Vega de San Mateoisp. *Vega de San Mateo* |
| --- |
|              |
| *Miestelio reginys* |
|  |
| 

Vega de San MateoVega de San Mateo

28°00′38″ š. pl. 15°31′57″ v. ilg.﻿ / ﻿28.01056°š. pl. 15.53250°r. ilg.﻿ / 28.01056; 15.53250﻿ (Vega de San Mateo)Koordinatės: 28°00′38″ š. pl. 15°31′57″ v. ilg.﻿ / ﻿28.01056°š. pl. 15.53250°r. ilg.﻿ / 28.01056; 15.53250﻿ (Vega de San Mateo) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Ispanijos vėliava Ispanija |
| **Regionas** | Kanarų salos Kanarų salos |
| **Provincija** | Las Palmaso provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2023) | 3 851  |
| **Altitudė** | 820 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Vega de San Mateo |

**Vega de San Mateo** (isp. *Vega de San Mateo*) – miestelis ir savivaldybė Ispanijoje, Kanaruose, Gran Kanarijos salos centrinėje dalyje, 17 km į pietvakarius nuo Las Palmaso. Kalnų keliai į Las Palmasą, Terorą, Teldę, Techedą. Miestelis įsikūręs kalnuose, 820 m aukštyje. Verčiamasi turizmu, žemės ūkiu, gyvulininkyste, sūrių gamyba, vynuogininkyste, amatais.

Yra Švč. Apaštalo Mato bažnyčia (1800 m.), malūnas, turgus, tradicinės architektūros pastatai. Į pietvakarius nuo gyvenvietės kyla kalnai, veši kalnų pušynai.

Istorija
--------

Vega de San Mateo savivaldybės centru tapo 1801 m.

Savivaldybė
-----------

Vega de San Mateo savivaldybė užima 38,2 km² plotą, 2023 m. gyveno 7785 gyventojai.

Be Vega de San Mateo miestelio į savivaldybę patenka šios didesnės gyvenvietės (gyventojų skaičius 2023 m.):

* La Lečusa (813)
* La Solana (597)
* Utiaka (569)
* Las Lagunetasas (506)
* La Lečusilja (270)
* La Jedra (206)

Vega de San Mateo savivaldybė Gran Kanarijoje
* BažnyčiaBažnyčia
* Miestelio aikštėMiestelio aikštė
* Malūno vidujeMalūno viduje

Šaltiniai
---------

1. ↑  VEGA DE SAN MATEO: in Las Palmas (Canarias), *citypopulation.de*
2. ↑  INE
50°36′13″ š. pl. 30°11′31″ r. ilg.﻿ / ﻿50.60361°š. pl. 30.19194°r. ilg.﻿ / 50.60361; 30.19194

|  |
| --- |
| **Antonovo oro uostas** |
|  |
| IATA: GML - ICAO: UKKM |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | civilinis |
| Operatorius | Antonov Airlines |
| Miestas | Hostomelis |
| Aukštis virš jūros lygio | 158 m |
| Koordinatės | 50°36′13″N 30°11′31″E |
|
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 15/33 | 3 500 | 56 | cemento betonas |

**Antonovo oro uostas** (ukr. *аеропорт «Антонов»*) – tarptautinis krovininis oro uostas Ukrainoje, įsikūręs , Kijevo priemiestyje Hostomelyje. Oro uosto statybos prasidėjo 1959 m. o komercinės transporto paslaugos teikiamos nuo 1989 m. Oro usoitas sertifikuotas pagal ICAO I kategoriją. Iki XXI a. pradžios vadintas tik „Hostomelio" oro uostu.

Oro uoste įrengta „Antonov" koncerno orlaivių bandymų bazė (ukr. *Льотно-випробувальна і довідна база*) su įvairia įranga, pvz. žaibo generatoriais.

Oro uostą valdo „Antonov" dukterinė kompanija „Antonov Airlines". Jį, kaip krovininį taip pat naudojo ir Ukrainos karinės oro pajėgos. Šiame oro uoste iki jo sunaikinimo buvo laikomas didžiausias pasaulyje krovininis lėktuvas Antonov An-225.

2022 m. vasario 24 d. prasidėjus Rusijos kariniam įsiveržimui į Ukrainą, oro uoste įvyko Antonovo oro uosto mūšis - Rusijos pajėgos atakavo oro uoste buvusias Ukrainos pajėgas bei bombardavo oro uostą. Šių įvykių metu buvo sunaikintas remonto angare stovėjęs Antonov An-225.

Išnašos
-------

1. ↑  Сборник аэронавигационной информации № 12. Азербайджан, Армения, Беларусь, Грузия, Украина Archyvuota kopija 2010-12-04 iš Wayback Machine projekto.. ЦАИ ГА, 2009.
2. ↑  „У результаті російської атаки згорів найбільший в світі літак "Мрія"". Radio Free Europe/Radio Liberty. 27 February 2022. Nuoroda tikrinta 27 February 2022.
**Romualdas Urnikas** (1929 m. rugsėjo 25 d. Šiauliuose – 2024 m. kovo 13 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, puolėjas, daugiausia pasiekęs su Šiaulių „Elnio" komanda, kurioje žaidė 1953–1957 m. vėliau treniravęs „Statybininko" komandą.

Biografija
----------

R. Urniko pirmoji sporto šaka buvo boksas. Po karo boksas Šiauliuose buvo labai populiarus. Po dešimties dienų jau važiavo į Lietuvos čempionatą Klaipėdoje, bet buvo priluptas kito šiauliškio. Sunkiausia buvę kovoti prieš Musės pravarde žinomą, vėliau garsų „Elnio" futbolininką Romualdą Prikockį. 1947 m. tapo Lietuvos čempionu. Mesti boksą atkalbėjusi žmona Regina. R. Urnikas buvo universalus sportininkas, netrukus pradėjo žaisti futbolą antroje „Elnio" komandoje.

Šiauliuose susikūrus „Spartako" ekipai, kuri dalyvavo apskrities pirmenybėse, po šios draugijos pirmenybių 1952 m. buvo pakviestas į SSRS B klasės pirmenybėse rungtyniavusių Vilniaus „Spartako" meistrų komandos peržiūrą. 1953 m. pavasarį gabų puolėją pakvietė „Elnias". Tais pačiais metais su šia komanda tapęs Lietuvos čempionu. Kokia puiki puolėjų kompanija buvusi – Henrikas Jakimavičius, Algirdas Griškonis, S. Rostkauskas. Pelnęs 21 įvartį R. Urnikas tapo rezultatyviausiu komandos žaidėju.

Tuo metu jis buvo vedęs, o žadėto buto vis nesulaukė. Kartą jį pasikvietęs Statybos tresto valdytojas Dulmanas. „Tau teks suburti komandą, kuri nutrauktų „Elnio" hegemoniją", sutinki? Gali pasikviesti kokius nori futbolininkus." Abejones išsklaidė raktų nuo naujo buto skambesys. Kas atsilaikys prieš tokį pasiūlymą? Taip R. Urnikas tapo ir treneriu, ir žaidėju, ir vadovu – suburtas Statybininkas Šiauliai.

Palaidotas Donelaičio kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Futbolo legenda švenčia garbingą jubiliejų. Šiaulių kraštas. 2019-09-29. Nuoroda tikrinta 2024-03-16.
2. ↑  Romualdas Urnikas. nekrologas.lt. 2024-03-13. Nuoroda tikrinta 2024-03-16.
3. ↑  „Šiaulių futbolo korifėjai prisimena" // Sportas.lt, 2006 m.[neveikianti nuoroda]
4. ↑  Mirė buvęs futbolininkas, praeityje garsus treneris Romualdas Urnikas. Delfi. 2024-03-13. Nuoroda tikrinta 2024-03-16.
**Jonas Bareišis** (g. 1942 m. spalio 1 d. Puodžiuose, Utenos valsčius) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1956 m. baigė Biliakiemio septynmetę, 1960 m. – Utenos antrąją vidurinę mokyklas. 1965 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1995 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Nuo 1969 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas. 1993–2001 m. KTU Panevėžio filialo (nuo 2002 m. KTU Panevėžio institutas) Mechanikos inžinerijos katedros vedėjas, nuo 1999 m. direktoriaus pavaduotojas akademiniams reikalams, nuo 2001 m. Technologijos fakulteto dekanas. Nuo 1996 m. profesorius. Nuo 1998 m. dar ir Šiaulių universiteto Technologijos fakulteto Mechanikos inžinerijos katedros profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Aptiko ir išaiškino plastikų ciklinio stiprėjimo mechanizmą ir priežastis, nustatė veiksnius, lemiančius medžiagų ciklinį stiprėjimą. Sukūrė daugiasluoksnių konstrukcinių elementų projektavimo teoriją. 12 išradimų autorius. Tarp jų varginimo mašina ir plastikų bei kompozicinių medžiagų ciklinio stiprumo bandymų metodika.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Žymūs kraštiečiai". *utenosseniunija.lt*. Suarchyvuota iš originalo 2016-04-06. Nuoroda tikrinta 2016-04-24.
2. ↑  *Jonas Bareišis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 647 psl.
Koordinatės: 70°55′30.4″ š. pl. 25°41′49.6″ r. ilg.﻿ / ﻿70.925111°š. pl. 25.697111°r. ilg.﻿ / 70.925111; 25.697111

Įvažiavimas į tunelį iš žemyno pusės. Tunelio ilgis kelio ženkle – suapvalintas
**Nordkapo tunelis** (norv. *Nordkapptunnelen*) – automobilių transporto tunelis Norvegijoje, Trumso ir Finmarko fiulkėje, Nordkapo savivaldybėje. Šiauriausias ir vienas ilgiausių povandeninių tunelių šalyje. Įrengtas po Mageriojos sąsiauriu, jungia Norvegijos žemyninę dalį (Pošangerio pusiasalį) su Mageriojos sala. Europos kelio E69 dalis.

Pradėtas kasti 1995 m. atidarytas 1999 m. birželio 15 d.; buvo didesnio projekto, siekusio sujungti Norvegijos automobilių kelių tinklą su turistų lankomu Nordkapo kyšuliu, dalis. Kol nebuvo tunelio, tarp žemyno ir salos kursuodavo Kofjordo–Honingsvogo keltas. Iki 2012 m. tunelis buvo mokamas.

Dviejų juostų tunelio ilgis 6871 m, žemiausias taškas – 212 m žemiau jūros lygio. Kad tunelio vidus būtų apsaugotas nuo galimo apledėjimo, tunelio galuose įrengti automatiniai vartai, atsidarantys, automobiliui artėjant. Naudojami tik žiemą.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Nordkapptunnelen*, Store norske leksikon, 2020-02-13. Nuoroda tikrinta 2020-10-21.
2. ↑  *The End of the Toll Booth to Magerøya/North Cape* Archyvuota kopija 2012-06-22 iš Wayback Machine projekto. Visitnordkapp.no, 2012 m. Nuoroda tikrinta 2020-10-21.
| **Viktoras Lukoševičius** |
| --- |
| Gimė | 1939 m. rugpjūčio 9 d. (84 metai)Kaunas |
|  |
| Organizacijos | Kauno technologijos universitetasŠiaulių universitetas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Išsilavinimas | statybos inžinierius, technologijos mokslų daktaras |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Viktoras Lukoševičius** (g. 1939 m. rugpjūčio 9 d. Kaunas) – Lietuvos statybos inžinierius, technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1962 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1966 m. technikos mokslų kandidatas

Nuo 1962 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1967–1970 m. – Panevėžio fakulteto (nuo 2001 m. KTU Panevėžio institutas) Bendrųjų dalykų, 1970–1981 m. ir 1993–2005 m. Statybos technikos katedros vedėjas; nuo 1970 m. docentas. Nuo 2000 m. dar ir Šiaulių universiteto dėstytojas. Stažavo 1995–1996 m. JAV Kolumbuso Franklino ir Ohajo valstybiniame universitetuose, 1998 m. Italijos Neapolio universitete. Tarptautinio darnios plėtros aplinkosaugos strategijos projekto Panevėžio miesto darbo grupės vadovas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių darbų svarbiausios sritys: kompozicinės statybinės medžiagos, geodeziniai matavimai ir jų istorijos raida Lietuvoje, aplinkosauga. Paskelbė daugiau kaip 60 mokslinių straipsnių, parengė informacinių leidinių.

Bibliografija
-------------

* Geodezijos lauko praktika, 2005 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Viktoras Lukoševičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 783 psl.
Koordinatės: 54°55′20″š. pl. 23°59′37″r. ilg.﻿ / ﻿54.9221°š. pl. 23.9936°r. ilg.﻿ / 54.9221; 23.9936

| „Gintaro" stadionas |
| --- |
|  |
| Oficialus pavadinimas | Kauno „Gintaro" stadionas |
| Vieta | Lietuva Kaunas, Taikos pr. 131 |
| Savininkas | „Gintaro" klubas  Kauno miesto savivaldybė |
| Talpa | – |
| Nuomininkai | Beisbolo klubas „Lituanica" |

**Gintaro stadionas** – įvairios pakirties stadionas Kaune, Taikos pr. 131. Šalia futbolo aikštės, už 150 m įrengta tarptautinius išmatavimų standartus atitinkanti beisbolo aikštelė. Stadione žaidžia daugkartinis Lietuvos čempionas Kauno beisbolo klubas „Lituanica".[neveikianti nuoroda] Futbolo lauke žolės veja prižiūrėta, sėdimų vietų nėra, išlikę betoniniai buvusių žiūrovų tribūnų karkasai.

Stadionas plyti kelių profesinių mokyklų kaimynystėje. Tai buvęs profesinių mokyklų stadionas, kuriame buvo žaidžiamas futbolas, vyko lengvosios atletikos ir kitos varžybos. Sovietmečiu sporto bazę prižiūrėjo 4 žmonės. Šiuo metu profesinės mokyklos, pačios sunkiai išsilaikydamos, sporto aikštynams lėšų skirti neišgali. Nesaugomas stadionas seniai siaubiamas.

Istorija
--------

2010 m. Kauno miesto savivaldybė kartu su Lietuvos sporto universitetu, Kauno apskrities beisbolo klubu, Kauno sporto klubu „Gintaras", viešąja įstaiga „Sporto olimpas" ir Kauno miesto neįgaliųjų draugija įsteigė viešąją įstaigą „Kauno sporto miestelis". Ši įstaiga savo funkcijos neatliko ir stadionas liko apleistas, todėl 2016 m. stadionas ir kiti sporto įrenginiai buvo perduotas Švietimo ir mokslo ministerijai.

Beveik 11 ha apleistame sklype Kauno miesto savivaldybės taryba buvo patvirtinusi modernaus sporto centro lengvaatlečiams ir kitų sporto šakų atstovams viziją. Tačiau nė nepradėtas įgyvendinti projektas – jis įšaldytas, seno stadiono likučiai dūla, sporto miestelio idėją jau keletą metų skandina buvusių žemės savininkų ambicijos ir nesibaigiantys teismų procesai. Nutarta teritoriją paimti visuomenės poreikiams. Dar vienas teismų maratonas prasidėjo, kai savivaldybė ilgam laikotarpiui panaudai perdavusi dalį minėtos teritorijos sumanė ją susigrąžinti iš sporto klubo „Gintaras".

Ambicingas projektas, skambiai pavadintas „Kauno sporto miesteliu", yra įstrigęs. Sklypas buvo tapęs bešeimininkiu – kadangi buvo išregistruotas, jis netapo nei sporto klubo, nei valstybės nuosavybe.

Galerija
--------

* Tribūnos prie futbolo aikštėsTribūnos prie futbolo aikštės
* Beisbolo aikštelėBeisbolo aikštelė

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

* Fotoreportažas: Kauno „Gintaro" stadionas