recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Elena Vainienė** (1921 m. gegužės 3 d. Kaune, Lietuvoje – 2003 rugpjūčio 10 d. Punske, Lenkijoje) – Lenkijos lietuvių mokytoja. Įvertinta Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medaliu.

Biografija
----------

Gimė Lietuvos kariuomenės felčerio Petro Tumėno šeimoje. Motina mirė kai Elenai buvo keli metukai, ją globojo teta. Baigė Antalieptės progimnaziją ir Utenos gimnaziją. Nuo 1938 m. Kauno universitete studijavo prancūzų kalbą, vėliau mokslus tęsė Vilniuje, kur baigė Pedagoginį institutą. Dirbo Trakų mokytojų seminarijoje ir Vilniaus I gimnazijoje fizikos – matematikos mokytoja. 1943 m. susituokė su Juozu Vaina, o 1944 m. persikėlė į vyro tėviškę Vidugirius. 1947-56 mokytojavo Suvalkuose. Nuo 1956 m. iki pat išėjimo į pensiją 1976 metais dėstė fiziką ir matematiką lietuviškame Punsko bendrojo lavinimo licėjuje.

Šeima
-----

* vyras Juozas Vaina – mokytojas pensininkas, Lenkijos lietuvių visuomenės veikėjas.
* sūnus Rimas – matematikas, Varšuvos Politechnikos instituto dėstytojas.
* sūnus Juozas – Lenkijos kariuomenės pulkininkas.
* sūnus Algirdas – Punsko mokytojas ir kultūros darbuotojas.
* duktė Marytė – Punsko mokytoja.
* sūnus Viktoras – Suvalkų baldų fabriko inžinierius – konstruktorius.

Įvertinimas
-----------

* Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medalis

Nuorodos
--------

* Gyvenimo aprašymas Archyvuota kopija 2008-03-28 iš Wayback Machine projekto.
Dž. Čezario portretas, 1621 m. aut. Ottavio Leoni
**Džiuzepė Čezaris** (it. *Giuseppe Cesari*, pramintas *Cavalier d'Arpino*), 1568–1640 m. liepos 3 d.) – italų vėlyvojo manierizmo tapytojas.

Biografija
----------

Džiuzepė Čezaris gimė 1568 m. tapytojo šeimoje Arpino miestelyje tarp Romos ir Neapolio. Tikriausiai apie 1582 m. jis persikėlė į Romą, kur dirbo vadovaujamas Nicolò Circignani. Jis dalyvavo dekoruojant popiežiaus Grigaliaus XIII lodžiją Vatikane ir kituose darbuose. Buvo paveiktas Cristoforo Roncalli ir Girolamo Muziano kūrybos. 1588 m. jis gavo savarankiškų darbų užsakymą freskoms *S. Lorenzo in Damaso* bažnyčioje (neišlikusios). Po to jis dirbo ties freskomis Romoje ir Neapolyje. Apie 1595 m. jis buvo garsiausiu Romos tapytoju, buvo susijęs su popiežiaus aplinka ir gavo užsakymą freskoms Konservatorių rūmuose. 1599−1601 m. jis prižiūrėjo dekoravimo darbus Laterano Šv. Jono bazilikoje ir nutapė juose altorinį „Paėmimo į Dangų" paveikslą. Už tai popiežius Klemensas VIII jam suteikė Kristaus kavalieriaus vardą, dėl ko jis buvo pramintas „kavalieriumi iš Arpino" (*Cavalier d'Arpino*).

Dž. Čezarė kūrė mozaikas Šv. Petro bazilikos kupolui, Pauliaus koplyčios freskas Šv. Marijos Didžiojoje bazilikoje, freskas *Santa Prassede* bažnyčioje. Savo darbų Konservatorių rūmuose taip ir neužbaigė iki mirties. Tarp Dž. Čezarės mokinių buvo Karavadžas ir Andrėja Sakis. Jis nepriėmė naujovių, kurias Romos dailėje įvedė Karavadžas, ir neprilygo originalumu nei jam, nei Karačių mokyklos tapytojams. Jis prisidėjo prie Gvido Renio sėkmės Romoje ir trumpam paveikė jo stilių. Neskaitant didelių religinių paveikslų ir freskų Dž. Čezaris tapė mažo formato paveikslus vietos ir užsienio užsakovams, su kuriais tikriausiai buvo susipažinęs Adamas Elshaimeris. Minėta, kad jo peizažinė tapyba paveikė flamandų tapytoją Paulių Brilį. Dž. Čezaris mirė 1640 m. liepos 3 d. Romoje.

Darbų galerija
--------------

* „Kristaus pakilimas į Dangų tarp apaštalų" (apie 1595 m. *Santa Prassede* bažnyčia, Roma)
* „Persėjas ir Andromeda" (1602 m. Vienos meno istorijos muziejus)
* „Diana ir Akteonas" (1602−1603 m. Budapešto vaizduojamojo meno muziejus)
* „Mūšis tarp horacijų ir kuriacijų" (1611−1612 m. Kapitolijaus muziejai, Roma)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Giuseppe Cesari** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vašingtono nacionalinės dailės galerijos informacija
* Encyclopaedia Britannica, 2006 m.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Giuliano Amato** |
| --- |
|  |
| G. Amato 2007 m. |
| Gimė | 1938 m. gegužės 13 d. (85 metai)Turine |
|  |
| Veikla | Italijos politikas. Jis buvo du kartus šalies ministru pirmininku nuo 1992 iki 1993 ir nuo 2000 iki 2001 m. Nuo 2006 iki 2008 m. jis buvo Romano Prodi vyriausybės narys |
|  |
| Alma mater | Pizos universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Giuliano Amato |

**Giuliano Amato** (g. 1938 m. gegužės 13 d. Turine) – Italijos politikas. Jis buvo du kartus šalies ministru pirmininku nuo 1992 iki 1993 ir nuo 2000 iki 2001 m. Nuo 2006 iki 2008 m. jis buvo Romano Prodi vyriausybės narys.

Biografija
----------

Gimęs Turine jis užaugo Toskanoje. Pirmąsias studijas jis baigė Pizos universitete 1960 m. o 1963 m. baigė magistrantūrą Kolumbijos universitete Niū Jorke, JAV. Vėliau jis dėstė paskaitas Modenos, Perudžos ir Florencijos universitetuose, o nuo 1975 iki 1997 m. dirbo profesoriumi Romos universitete.

Savo politinę karjerą Amato pradėjo 1958 m. kai prisijungė prie Italijos socialistų partijos. Parlamento nariu jis buvo nuo 1983 iki 1993 m.

Nuo 1992 m. liepos iki 1993 m. balandžio Amato buvo šalies ministras pirmininkas. Šiuo laikotarpiu Italijos politiką sukrėtė daug politikos skandalų, kurie iš Italijos politikos privertė pasitraukti daug politikos lyderių. Tuo tarpu pats Amato niekada nebuvo įpainiotas į skandalus, nors ir buvo artimas centrinės korupcijos asmenybės Bettino Craxi bičiulis.

Jo pirmojo pirmininkavimo metu Amato pasižymėjo dvejomis liros devalvacijomis, kurių dėka buvo pradėti žingsniai link euro įvedimo. Šiuo momentu Amato gyventojų prašė "pridėti vieną ranką prie širdies, o kita ištraukti piniginę".

Savo kadencijos pabaigoje šalies parlamente Amato perskaitė kalbą, kurioje žadėjo po kadencijos pasitraukti iš politinės veiklos. Tačiau šis pažadas nebuvo ištęsėtas, nes nuo 1998 iki 2000 m. jis dirbo įvairiose ministerijose. Vienu laikotarpiu jis dalyvavo Italijos prezidento rinkimuose ir vos jų nelaimėjo.

Amato antrą kartą šalies premjeru tapo 2000 m. balandį. Iki 2001 m. gegužės (kuomet baigėsi kadencija) jis spėjo padidinti ekonomikos konkurenciją ir socialinę apsaugą. Be ekonominių reformų Amato palietė ir politinę bei institucinę sferas, bandydamas pagerinti įtatymų leidybos procesus.

2001 m. gruodį Europos Sąjunga paskyrė Amato ir buvusį Belgijos premjerą Jean-Luc Dehaene Konvencijos už Europos ateitį prezidentais, kurių uždavinys buvo paruošti naująją Europos konstituciją.

2006 m. jis dirbo R. Prodi vyriausybėje.

Amato yra vedęs Diana Amato – Romos universiteto teisės profesorę. Jie turi du vaikus ir penkis anūkus.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Giulio Andreotti** | **Italijos ministras pirmininkas**1992-1993 | Po to:**Carlo Azeglio Ciampi** |
| Prieš tai:**Massimo d'Alema** | **Italijos ministras pirmininkas**2000-2001 | Po to:**Silvio Berlusconi** |
| Giuliana Lojodice |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas |  |
|  |
| Gimė | 1940 m. rugpjūčio 12 d. (81 metai)  Baris |
|  |
| Šalis |  Italija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
| Vaikai | 2 |
|  |
| Aktyvumo metai | 1955–2014 |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
|  |
|  |
|  |

**Džulijana Lojodičė** (it. *Giuliana Lojodice*; g. 1940 m. rugpjūčio 12 d. Baryje) buvo italų kino, televizijos ir teatro aktorė.

Biografija
----------

Kuomet Džiulijanai buvo 7, jos šeima persikrausė ir Bario į Romą, kur jos tėvas gavo teisininko darbą. Susidomėjusi aktoryste, 1955 m. ji gavo nedidelį vaidmenį Luchino Visconti pjesėje „Il crogiuolo". Po metų Džulijana pradėjo mokytis Nacionalinėje dramos akademijoje, tačiau jos nebaigė.

Ji nebuvo labai aktyvi kine, tačiau daug filmavosi televizijoje, taip pat dirbo filmų dubliuotoja. Džulijos jaunesnioji sesuo Leda taip pat aktorė ir choreografė.

Asmeninis gyvenimas
-------------------

Džiulijanos santuoka su aktoriumi Mario Chiocchio baigėsi skyrybomis, nors jie ir susilaukė 2 vaikų (duktė Sabrina Chiocchio tapo drabužių dizainere). 
Antroji santuoka su 23 metais vyresniu aktoriumi Aroldo Tieri buvo sėkminga ir truko iki pat šio mirties 2006 m.

Dalinė filmografija
-------------------

* La dolce vita (1960)
* I terribili 7 (1963)
* Il giovedì (1964)
* Il morbidone (1965)
* Riusciranno i nostri eroi a ritrovare l'amico misteriosamente scomparso in Africa? (1968)
* Gyvenimas yra gražus (1997)
* Fuori dal mondo (1999)
* Riconciliati (2001)
* Il mare, non c'è paragone (2002)
* Una piccola impresa meridionale (2013)
* Il ricco, il povero e il maggiordomo (2014)

Apdovanojimai
-------------

* Ciak d'oro – geriausia antrojo plano aktorė (1999)
* Ciak d'oro (nominacija) – geriausia antrojo plano aktorė (2014)
* Nastro d'argento (nominacija) – geriausia antrojo plano aktorė (2014)

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Giuliana Lojodice** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Giorgio Dell’Arti, Massimo Parrini. *Catalogo dei viventi*. Marsilio, 2009. ISBN 9788831795999.
| ***Lucky Luciano*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Lucky Luciano |
| Kilmės šalis |  JAV Italija Prancūzija |
| Režisierius | Francesco Rosi |
| Scenaristas (-ai) | Francesco Rosi Tonino Guerra |
| Vaidina | Gian Maria Volonte |
| Metai | 1973 |
| Žanras | kriminalinė drama |
| Trukmė | 105 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Lucky Luciano** – 1973 m. sukurta biografinė drama apie mafiją. 2013 m. ji buvo demonstruotas Kanų kino festivalyje klasikos kategorijoje.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Gian Maria Volonte – Lucky Luciano / Laimingasis Lučianas
* Vincent Gardenia – pulkininkas Čarlzas Poletis
* Siverio Blasi – kapitonas
* Charles Cioffi – Vito Genovese
* Larry Gates – teisėjas Herlandas
* Rod Steiger – Džinas Džanis
* Karin Petersen – Igėja Lisoni

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Laimingasis Lučianas Jungtinėse Valstijose organizavo 40-ies mafijos bosų nužudymą ir tapo vienvaldžiu organizacijos vadovu. Po keleto metų jis, net ir turėdamas įvairaus lygio politinių veikėjų paramą, buvo suimtas ir 1946 m. deportuotas į Siciliją. Čia jis netruko organizuoti penicilino kontrabandą, nelegalią prekybą kuru su JAV kariuomene, narkotikų platinimą. Italijos policija, padedant JAV kovos su narkotikais departamentui, daugelį metų mėgino surinkti įkalčius prieš Lučiano, tačiau jiems to padaryti nepavyko – šis 1962 m. mirė sava mirtimi (nuo širdies smūgio) oro uoste.

Apdovanojimai
-------------

* Nastro d‘Argento – geriausia kinematografija (nominacija)
| Vašuoka |
| --- |
|  Vašuoka ties Žviliūnais, kelyje  **2414**  Subačius–Raguvėlė  |
| **Ilgis** | 34 km |
| **Baseino plotas** | 128 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,66 m³/s |
| **Ištakos** | Anykščių rajonas |
| **Žiotys** | Viešinta |
| **Šalys** | Lietuva |

**Vašuoka** – upė Lietuvoje; Viešintos kairysis intakas. Ilgis 34 km, baseino plotas 128 km². Prasideda Nakonių (Anykščių rajono) apylinkėse, 3 km į šiaurės rytus nuo Troškūnų. Aukštupyje teka į šiaurės vakarus, žemupyje – Panevėžio ir Kupiškio rajonų riba, toliau į šiaurės rytus per Kupiškio rajoną. Įteka į Viešintą 5 km nuo jos žiočių, ties Subačiumi.

Intakai: kairysis – Gaidelis, dešinieji – Bražiukas, Šaka. Vidutinis nuolydis 114 cm/km. Vidutinis debitas žiotyse 0,66 m³/s.

Upėvardis kildinamas nuo žodžių *vašus* („vešlus"), *vaša* („tarpimas, augimas"), latv. *vasa* („grunto drėgmė").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 368
**Elena Petkienė-Vareikaitė** (1936 m. sausio 18 d. Kervių k. Skuodo r.), muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija
----------

Baigusi Ylakių vidurinę mokyklą, 1957–1961 choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. A. Martinkus ir R. Varnas). Ne kartą kvalifikaciją kėlė įvairiuose seminaruose ir kursuose.

Nuo 1961 rudens Kvėdarnos (Šilalės r.) kultūros namų darbuotoja ir vidurinės mokyklos muzikos mokytoja bei chorų vadovė. Kultūros namuose suorganizavo mišrųjį chorą, vyrų ir moterų vokalinius ansamblius, kurie meno mėgėjų apžiūrose pelnė pirmųjų vietų. 1965–1993 Šilutės 1-osios vidurinės mokyklos (gimnazijos) muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei respublikinėms dainų šventėms, taip pat 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Kaune ir Vilniuje. Choras dainavo daugelyje kultūrinių renginių, 1990 Mažeikiuose vaikų ir jaunimo chorų festivalyje „Dainuok, jaunoji Lietuva" laimėjo pirmąją vietą, o 1991 festivalio tęsinyje Klaipėdoje antrąją vietą. Dalyvavo kompozitoriaus J. Žilevičiaus gimimo 100-mečio jubiliejiniuose renginiuose Klaipėdoje, 1993 Klaipėdos krašto vaikų ir jaunimo dainų šventėje, 1995 Žemaičių krašto ir Pamario vaikų bei jaunimo festivalyje „Pavasario balsai" pelnė laureato vardą, surengė koncertą choro 20-mečiui pažymėti, dalyvavo 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventėje.

Be pedagoginio darbo, 1983–1985 chorvedė vadovavo Tauragės mašinų elementų gamyklos vokalinių ansamblių vadovė. Chorus parengdavo Šilutės rajono dainų šventėms ir kitiems kultūros renginiams, vyresniųjų klasių mišrusis choras dalyvavo zoninėse varžybose Gargžduose ir Palangoje. Vyresniųjų klasių mergaičių vokalinis ansamblis 1976, 1978 ir 1982 „Dainų dainelės" konkursų laureatas, gerai pasirodė ir 1984 analogiškame konkurse. Mokytoja dirigavo Šilalės ir Šilutės rajonų dainų šventėse.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Elena Morkūnienė** |
| --- |
| Gimė | 1929 m. sausio 16 d.Kaunas |
| Mirė | 2001 m. vasario 11 d. (72 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Vitalis Morkūnas |
|  |
| Veikla | choreografė |
| Organizacijos | Vilniaus universitetas |
| Pareigos | profesorė |
|  |
| Išsilavinimas | humanitarinių mokslų daktarė |
| Alma mater | Lietuvos kūno kultūros institutas |

**Elena Morkūnienė** (1929 m. sausio 16 d. Kaunas – 2001 m. vasario 11 d. Vilnius) – Lietuvos choreografė, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

1952 m. Kaune baigė Lietuvos kūno kultūros institutą. 1972 m. istorijos mokslų kandidatė.

Nuo 1957 m. Vilniaus universiteto dėstytoja; nuo 1991 m. profesorė. 1957–1980 m. Vilniaus universiteto dainų ir šokių ansamblio vyr. baletmeisterė, nuo 1957 m. – Lietuvos dainų švenčių, Baltijos šalių studentų dainų švenčių „Gaudeamus" vyr. baletmeisterė, režisierė.

Nuo 1979 m. konsultavo daugelį Lietuvos dainų ir Šokių ansamblių rengiant programas, ruošiantis dainų ir šokių šventėms. Konsultavo ir JAV tautinių šokių kolektyvus, dirbo choreografe konsultante Mongolijoje.

Sukūrė daugiau kaip 100 choreografijos kompozicijų ir šokių, dalis kūrybos išspausdinta autorinėse knygose.

Sutuoktinis Vitalis Morkūnas.

Bibliografija
-------------

* Apeiginiai šokiai dzūkų vestuvėse / Kraštotyra, Vilnius: Mintis, 1979 m.
* Iškilmingasis kadrilis 1981 m.
* Pynimėlis, 1989 m.
* Kregždutė, 1993 m.
* Ratelinė polka, 1994 m.
* Lietuvių liaudies choreografijos bruožai: XIX a. pabaiga – XX a. pirmoji pusė, monografija, 1982 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Helmutas Šabasevičius. *Elena Morkūnienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 495 psl.
| **Elena Čekienė Drobenkaitė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1957 m. sausio 9 d. (66 metai)Plungė |
|  |
| Veikla | pedagogė, Lietuvos ir Visagino savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | Moterų partija Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis institutas Vytauto Didžiojo universitetas |

**Elena Čekienė Drobenkaitė** (g. 1957 m. sausio 9 d. Plungėje) – pedagogė, Lietuvos ir Visagino savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1974 m. baigė Plungės 3-ąją vidurinę mokyklą. 1978 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, matematikos mokytoja. 2000 m. baigė Pedagogų profesinės raidos centro kursus, lietuvių kalbos mokytoja. 2006 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą edukologijos magistrė.

1978 m. pagal paskyrimą atvykusi į Gruzdžius, dirbo Tarybinio ūkio technikumo komjaunimo organizacijos sekretore. 1979 m. pagal vyro paskyrimo vietą išvyko į Sniečkų, dirbo Ignalinos vidurinės vakarinės mokyklos konsultacinio punkto matematikos mokytoja. 1982–1987 m. Sniečkaus DŽDT Vykdomojo komiteto atsakingoji sekretorė. 1987–1990 m. Visagino 1-os vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotoja.

1990–1992 m. Visagino tautinių kultūrų centro direktorė, 1992 m. Visagino kultūros ir kalbų mokymo centro direktorė, nuo 1998 m. Visagino valstybinės kalbos centro direktorė. 2011–2015 m. Visagino savivaldybės mero pavaduotoja.

1995 m. Naujosios demokratijos–Moterų partijos narė, ND-MP Visagino skyriaus pirmininkė. Nuo 1997 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Visagino skyriaus narė, nuo 2000 m. LSDP Ignalinos skyriaus pirmininkė, LSDP tarybos narė. Lietuvos socialdemokračių moterų sąjungos narė, Utenos apskrities koordinatorė.

1982–1989 m. Sniečkaus miesto liaudies deputatų tarybos deputatė, 1995–1997 m. 2000–2004 m. 2007 m. (mandato atsisakė) ir 2011–2015 m. Visagino savivaldybės tarybos narė.

Aktyvi Visagino visuomeninių organizacijų koordinacinės tarybos narė, Tarptautinio muzikos festivalio „Visagino Country" prezidentė, Lietuvos *country* muzikantų asociacijos prezidentė. Dukterys Laura, Rūta.

1995 m. ir 1997 m. apdovanota Metų įvykio Šlovės premija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
2. ↑   Archyvuota kopija 2012-01-26 iš Wayback Machine projekto.
**Gizarma** (angl. *gisarme, quisarm*; rus. *гвизарма*) – ilgakotis ginklas su kabliu, paplitęs Europoje 1000–1400 m. Sukurtas ant ieties koto įtaisius kablišką genėjimo peilį (t. y. kablio įgaubtoji pusė su ašmenimis). Naudotas raiteliams nuo arklio numesti, arklių kojoms pakirsti, tačiau netiko atakuoti stovinčius priešininkus. Todėl kabliškas peilis buvo papildytas priekin nukreiptu smaigaliu. Dėl tokios kombinuotos galvos sandaros (duriamasis smaigalys + kablys su ašmenimis) gizarma dažnai priskiriama alebardoms, kurios laikomos klasikiniais ginklais su kombinuotomis galvomis (kirviška dalis + ietiškas smaigalys + kablys).

Ginklakaliai įvertino gizarmos kablio patogumą kovojant su kavalerija, todėl tokius kabliškus spyglius ėmė naudoti ir kituose ilgakočiuose ginkluose. Taip atsirado *gizarmiški bilai*, *gizarmiški fošarai*, *gizarmiški gleivai*. Gizarmiški gleivai buvo labai paplitę, juos dažnai vadino tiesiog *gizarmomis*.

Nuorodos
--------

* Gizarma su papildomu šoniniu spygliu Archyvuota kopija 2007-04-18 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

JAV šarvuotlaivis USS *Texas* (1898 m.). Matyti bortų sponsonai.
Britų tankas *Mark II* su patrankomis sponsonuose
Australijos lėktuvnešis HMAS „Sydney" (1949 m.).
**Sponsonas** – kyšulio pavidalo laivo, orlaivio ar tanko borto dalis, kurioje dažniausiai įtaisyta tam tikra įranga (pvz. patrankos ar kulkosvaidžiai ir kt.). Ties vaterlinija esantys sponsonai didina laivo plūdrumą, hidrociklų ir kanojų sponsonai mažina galimybę apsiversti.

Laivai
------

Sponsonai buvo būdingi ikidrednoutiniams šarvuotlaiviams. XX a. sponsonai būdavo įrengiami lėktuvnešiuose, o sponsonuose įrengiamos zenitinės patrankos.

Stabilizavimo sponsonai laivuose reti, naudojami rečiau negu autrigeriai ar dvifubi korpusai (katamaranuose), nes jų stabilizuojanti geba gerokai prastesnė. Tačiau stabilizavimo sponsonus kartais įrengia modifikuojant senus laivus.

Tankai
------

Sponsonai buvo būdingi ankstyviesiems tankams. Tankų sponsonuose būdavo įtaisomos tanko patrankos ir/ar kulkosvaidžiai. Tokius sponsonus turėjo britų tankai Mk. I – Mk. VIII ir amerikiečių М3 Lee.

* Britų tankas Mk V Devil.Britų tankas Mk V Devil.
* Britų tanko Mark IV sponsonas su kulkosvaidžiaisBritų tanko Mark IV sponsonas su kulkosvaidžiais
* Pamuštas britų tankas Mark V Male.Pamuštas britų tankas Mark V *Male*.
* Britų tankas Mark V Female (1919 m.). Dabar stovi Luganske (Ukraina) kaip paminklas.Britų tankas Mark V *Female* (1919 m.). Dabar stovi Luganske (Ukraina) kaip paminklas.

Sraigtasparniai
---------------

Sponsonai dažni stambiuose sraigtasparniuose, nes sponsono vidinis tūris gali būti panaudojamas įrengti degalų bakams ar važiuoklei, kurie tuomet neužima vietos fiuzeliažo viduje. Tokie yra sraigtasparniai *Sikorsky S-92* ir *Bell 222*.

Skraidančios valtys ir hidrociklai
----------------------------------

Sponsonus dažnai turi skraidančios valtys ir hidrociklai (vandens motociklai). Jų sponsonai stabdo skersinį užpakalinės hidrociklo (ar lėktuvo) dalies skersinį slydimą (užnešimą) posūkio metu. Šie sponsonai yra plastiko, stiklaplastikio ir metalo plokštės (kiliai), kurios judant tiesiai būna virš vandens, bet sukantis, kai hidrociklas pasvyra, plokštė panyra į vandenį ir ima stabdyti skersinį slydimą.
Sponsono dydis priklauso nuo laivo dydžio. Aukštis dažniausiai būna 10 cm, o vidutinis ilgis – 40–50 cm. Dažnai sponsono konstrukcija leidžia jį reguliuoti (keisti aukštį ir horizontalią padėtį). Keičiant aukštį paderinama stabdančioji sponsono geba darant posūkį, o horizontalusis derinimas leidžia keisti vietą, kur veikia stabdančioji jėga. Gerai suderintas sponsonas leidžia žymiai pagerinti hidrociklo judėjimą posūkiuose.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Elena TrzebinskienėElena Trzebinskienė Brazaitytė** |
| --- |
| Gimė | 1882 m. kovo 10 d.Šiauliuose |
|  |
| Veikla | lietuvių spaudos darbuotoja, politinė veikėja. Karo gydytojo, literato, tautosakos rinkėjo Juozo Brazaičio duktė |
| Partija | 1905 m. Lietuvos socialdemokratų partija |

**Elena Trzebinskienė Brazaitytė** (1882 m. kovo 10 d. Šiauliuose – 195? m.) – lietuvių spaudos darbuotoja, politinė veikėja. Karo gydytojo, literato, tautosakos rinkėjo Juozo Brazaičio duktė.

Biografija
----------

1901 m. baigė Petrapilio Šv. Kotrynos bažnyčios gimnaziją. Nuo 1905 m. Vilniuje dirbo Petro Vileišio knygyne, vėliau su Marija Piaseckaite įsteigė savo knygyną ir raštinės reikmenų krautuvę, kuri vėliau tapo Šlapelių knygynu.

1905–1906 m. dirbo Lietuvos socialdemokratų partijos spaustuvėje Šnipiškėse prie Vilniaus. 1906–1907 m. buvo laikraščio „Naujoji Gadynė" atsakingoji redaktorė. Sutiko kalėti už „Naujosios Gadynės" Nr. 3, bet pasislėpė ir 5 metus gyveno su svetimu pasu.

1910 m. ištekėjo už gamtininko, 1919–1939 m. Vilniaus universiteto profesoriaus ir Botanikos sodo direktoriaus Juozo Trzebinskio ir iš politinės veiklos pasitraukė. Bet 1911 m. Kijeve buvo suimta, etapu atvežta į Vilnių ir už 1905–1906 m. veiklą nuteista 1 m. tvirtovės kalėjimo. Lukiškėse kalėjo 9 mėn.
| **Elena Vainienė** |
| --- |
| Gimė | 1953 m. vasario 23 d. (70 metų)Šiauliai |
|  |
| Veikla | teisininkė, buvusi prokurorė |
| Sritis | teisė, prokuratūra |
| Organizacijos | Lietuvos apeliacinio teismo Baudžiamųjų bylų skyrius |
| Pareigos | teisėja |
|  |
| Alma mater | 1977 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultetas |

**Elena Vainienė** (g. 1953 m. vasario 23 d. Šiauliai) – teisininkė, Apeliacinio teismo teisėja, buvusi prokurorė.

Biografija
----------

1971 m. baigė Šiaulių 7-ąją vidurinę mokyklą.
1977 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją.

Nuo 1978 m. rugpjūčio Mažeikių rajono prokuratūros stažuotoja, nuo 1978 m. birželio prokuroro padėjėja, nuo 1980 m. rugpjūčio Panevėžio miesto prokuratūros prokuroro padėjėja, nuo 1986 m. rugsėjo prokuroro vyr. padėjėja, nuo 1990 m. balandžio Panevėžio apygardos prokuratūros prokuroro vyr. padėjėja, prokurorė-kaltintoja, Kaltinimo skyriaus vyr. prokurorė.

Nuo 1994 m. gegužės Panevėžio miesto apylinkės teismo, nuo 1995 m. Panevėžio apygardos teismo, nuo 1998 m. rugpjūčio iki 1999 m. spalio Vilniaus apygardos teismo, nuo 1999 m. lapkričio Lietuvos apeliacinio teismo Baudžiamųjų bylų skyriaus teisėja.

Moka anglų, rusų kalbas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  CV Archyvuota kopija 2010-03-16 iš Wayback Machine projekto.
|  *Edna Kiplagat*  |
| --- |
|  |
|  |
| Pilnas vardas | Edna Kiplagat |
| Gimė | 1979 m. lapkričio 15 d. (42 metai) |
| Atstovauja (-vo) |  Kenija |
| Aktyvumo metai | 1996-dabar |
|  |
| Rungtys | Ilgų nuotolių bėgimas |
| Asmeniniai rekordai | Pusė maratono: 1:09:00  Maratonas: 2:20:46 |
|  |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas**1 | **Sidabras**0 | **Bronza**0 | **Suma**1 |
|  **Pasaulio jaunimo lengvosios atletikos čempionatas**  |
| **Auksas**0 | **Sidabras**1 | **Bronza**1 | **Suma**2 |
|  |
| World Athletics profilis: |  |

**Edna Kiplagat** (g. 1979 m. lapkričio 15 d.) – Kenijos lengvaatletė, ilgų nuotolių bėgikė. Pasaulio čempionė.

Biografija
----------

Kiplagat karjerą tarptautinėse aukšto rango varžybose pradėjo 1996 m. sudalyvaudama pasaulio jaunimo čempionate, kuriame 3000 m bėgime pelnė sidabro medalį. Po dvejų metų bėgikė toje pačioje rungtyje pasaulio jaunimo čempionate pelnė bronzinį apdovanojimą. 2006 m. dalyvavo pasaulio kroso bėgimo čempionate, bet liko tik 13 vietoje. 2010 m. Edna Kiplagat laimėjo Los Andželo ir Niujorko maratonus. 2011 m. startavo pasaulio čempionate maratono distanciją ji įveikė per 2:28:43 ir pelnė aukso medalį.

Nuorodos
--------

* Edna Kiplagat IAAS svetainėje Archyvuota kopija 2012-02-03 iš Wayback Machine projekto.
**Marius Šluta**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1984 m. birželio 21 d. (38 metai) |
| Gimimo vieta |  |
| Ūgis | 179 cm |
| Svoris | 75 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Joniškio „Saned" |
| **Pozicija** | Saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2010–2011  2011  2013 2015–2020  2021– | FK Mažeikiai  Kuršėnų „Venta"  Klaipėdos „Granitas" Telšių „Džiugas" Joniškio „Saned" | 40 0(2)  0? 0(?) 13 0(2)81 (14) 16 0(5) |
|  Treniruotos komandos |
| 2019–2022 2022– | Telšių „Džiugas"  FK Atmosfera |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 29 birželio 2021. |

**Marius Šluta** (g. 1984 m. birželio 21 d.) – futbolininkas, žaidžiantis saugo pozicijoje bei futbolo treneris. Turi UEFA A tipo licenciją.

Dirbo Telšių „Džiugo", Mažeikių „Atmosferos" vyr. treneriu.

Žaidėjo karjera
---------------

### FK Mažeikiai

2009 m. žaidė Mažeikių klube (Pirmoje lygoje). 2010 ir 2011 m. klubo pagrindinė komanda dalyvavo A lygoje, o dubleriai žaidė dublerių pirmenybėse.

### Kuršėnų „Venta"

2011 m. atstovavo Kuršėnų „Ventą", kuri dalyvavo Pirmos lygos pirmenybėse.

### FK Klaipėdos Granitas

2013 m. atstovavo KG, kuris žaidė Pirmoje lygoje. 2013 m. birželio 23 d. rungtynėse prieš Poloniją pasižymėjo dviem įvarčiais, o klaipėdiečiai nugalėjo rezultatu 8:2. Pirmoje lygoje sužaidė trylika rungtynių ir pelnė du įvarčius.

### FC Džiugas

Nuo 2014 m. sezono atstovavo Telšių „Džiugui". Žaidė Antroje, vėliau (nuo 2015 m.) Pirmoje lygoje.

2019, 2020, 2020 m. atstovavo Džiugas B ekipai, kuri žaidė Antroje lygoje (vakarų zonoje).

### Joniškio „Saned"

2021 m. atstovavo Joniškio „Saned", kuris žaidė Antroje lygoje.

2021 m. gegužės 22 d. LFF taurės turnyro pirmame etape, rungtynėse prieš FM Fortūna pelnė įvartį. Joniškio „Saned" nugalėjo varžovus rezultatu 4:0 ir pateko į kitą etapą.

2022 m. sezone ir toliau atstovavo Joniškio ekipoje ir buvo pagrindinės sudėties žaidėjas.

Trenerio karjera
----------------

Nuo 2019 m. Telšių „Džiugo" vyr. treneris. 2021 m. su pagrindine klubo ekipa debiutavo A lygoje.

2022 m. birželį pasirodė pranešimai, kad galimi pokyčiai trenerių štabe. 2022 m. birželio 13 d. klubas oficialiai patvirtino, kad bus pokyčių.

2022 m. spalio mėn. pranešta, kad tapo „Atmosferos" klubo vyr. treneriu.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
|
| **2010** | **FK Mažeikiai** | 28 | 2 |
| **2011** | **FK Mažeikiai** | 12 | 0 |
|

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;

Pasiekimai
----------

### Trenerio

su Telšių „Džiugu"
Pirmos lygos nugalėtojas: 2019

* 2020 m. Pirmos lygos geriausieji

geriausias treneris (trečioji vieta);

* 2021 m. rugsėjo mėn. geriausias A lygos treneris.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑
12. ↑

Nuorodos
--------

* Soccerway
* transfermarkt.com
* lietuvosfutbolas.lt
* fcdziugas.lt
* lfe.lt
* weltfussball.com
* worldfootball.net
* flashscore.in
* footmercato.net
* academiadasapostasbrasil.com
* footballdatabase.eu
**Henrikas Markevičius**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1936 m. rugpjūčio 8 d. |
| Gimimo vieta | Kaunas, Lietuva |
| Mirties data | 2013 m. birželio 25 d. (76 metai) |
| Mirties vieta | Kaunas |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | Gynėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 1959–19601961–19621962–19641965–1971 | Spartak VilnusBangaŽalgirisNevėžis | {{{caps(goals)}}} |
|  Treniruotos komandos |
| 1965–19751976–1980 | NevėžisAtlantas |
|  |

**Henrikas Markevičius** (g. 1936 m.) – buvęs Lietuvos futbolininkas ir treneris.

Biografija
----------

Futbolą žaidė Neries pakrantėje buvusioje žydų sporto organizacijos „Makabi" aikštėje. Pradėjo žaisti „Mokslo" komandoje, suburtoje kone vien iš moksleivių. Daug žaidė krepšinį, kol dilema „krepšinis ar futbolas" buvo išsispręsta 1954 m. vėlyvą rudenį, kai Stepas Martyšius įtikino žaisti jo treniruojamoje „Limos" jaunių komandoje. Žiemą H. Markevičius jau treniravosi su vyrais, o kitų metų rudenį buvo apdovanotas Lietuvos čempionų medaliu. H. Markevičiui, jauniausiam ir mažiausią žaidimo patirtį turinčiam žaidėjui, treneris patikėjo atsakingą vidurio gynėjo postą. Šis trenerio nenuvylė – komanda praleido mažiausiai įvarčių.

Kai 1959 m. sezono pradžioje Vilniaus „Spartako" komandos du gynėjai vienas po kito susilaužė kojas, atsiradusiai spragai užpildyti pakvietė H. Markevičių. Prieš savo valią ir gebėjimus jis tapo kairiuoju gynėju. 1961 m. H. Markevičius kartu su dar keliais žaidėjais atsidūrė Kauno „Bangos" meistrų komandoje.

H. Markevičius netrukus tapo Kėdainių „Nevėžio" žaidžiančiuoju treneriu. „Nevėžį" šefavęs Elektros aparatūros gamyklos direktorius Stasys Sakalys iškėlė komandai reikalavimą: kovoti dėl aukščiausių pozicijų, kartu pažadėdamas geras darbo ir treniruočių sąlygas. H.Markevičius į talką pasikvietė KKI absolventą A. Špoką, ir šis tapo pirmuoju Respublikoje futbolininkų atrankos specialistu. „Nevėžį" papildė tauragiškis Šalkauskas, marijampoliečiai Rudžianskas ir Dambrauskas, Kauno politechnikos instituto absolventas Staniulis. H. Markevičiaus vadovaujamas „Nevėžis" pateisino gamyklos direktoriaus viltis – per 11 futbolo sezonų komanda 3 kartus tapo Lietuvos pirmenybių nugalėtoju, 4 kartus – prizininku. 1966 m. antrą kartą čempionu tapo ir H. Markevičius. Jis buvo išrinktas geriausiu Respublikos pirmenybių gynėju.

H. Markevičių galima vadinti vienu geriausiu taurės varžybų specialistu. Jo vadovaujamas „Nevėžis" net 5 kartus tapo „Tiesos" taurės varžybų nugalėtoju, 1970 m. per SSRS kūno kultūros kolektyvų taurės varžybas pateko į pusfinalį. Tokiais laimėjimais, išskyrus Fiodorą Finkelį, kurio vadovaujamos komandos penkis kartus kopė ant čempionų pakylos, negali pasigirti joks kitas Lietuvos futbolo treneris. Kėdainiai – vienintelis rajono centras, galintis didžiuotis tokiais skambiais futbolo laimėjimais.

1975 m. rudenį H. Markevičių perviliojo Klaipėdos futbolo vadovai į „Atlanto" komandą, kurią paliko 1980 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Kaip pergalių rakto žinovas tapo nereikalingas // Maga.lt, 2006-08-09
**Marianas Hosa** *(svk.* Marián Hossa*)* (g. 1979 m. sausio 12 d. Stara Liubovnios mieste, Slovakijoje) yra Slovakijos ledo ritulininkas žaidžiantis Detroito „Red Wings" komandoje ir Slovakijos vyrų ledo ritulio rinktinės sudėtyje, dešiniojo puolėjo pozicijoje.

Karjera
-------

1995 m. žaidė HC Dukla Trencin jaunių komandoje. Tuo metu atstovavo Slovakijos jaunių ledo ritulio rinktinę. 17 metų prisijungė prie pagrindinės HC Dukla Trencin komandos. Pirmajame sezone laimėjo Extraligos taurę. 1997 m. vasarą Otavos „Senators" komanda jį pirmajame rate dvyliktu šaukimu pakvietė į savo komandą, bet prieš 1997–1998 m. sezoną buvo nusiųstas pasitobulinti į WHL lygą, į Portlendo „Winter Hawks" (dukterinę Otavos „Senators" komandą). 1998 m. pasirodė jaunių pasaulio čempionate. Po jo grįžo į Otavos „Senators", bet negaudavo daug laiko =aisti aikštelėje. Dalį kito sezono buvo priverstas praleisti dėl kelio traumos, bet per likusias rungtynes pelnė 15 įvarčių, ir 15 perdavimų. Pateko į NHL naujokų rungtynes. Kai NHL sezonas pasibaigė, antrą kartą pasirodė Pasaulio ledo ritulio čempionate. 2001-2002 m. sugrįžo į Slovakiją ir sužaidė aštuones rungtynes „HC Dukla Trencin" komandos sudėtyje. 2004-2005 m. prasidėjus NHL lokautui žaidė Slovakijos lygos komandoje „HC Dukla Trencin", o likusią sezono dalį baigė Elitserien lygos komandoje Mora IK. 2004 m. prisijungė prie Slovakijos vyrų ledo ritulio rinktinės.

2005 m. rugpjūčio 23 d. pranešė, kad pasirašė naują sutartį su Detroito „Red Wings" komanda, bet tą pačią dieną buvo iškeistas Atlantos „Thrashers" komandai , kuriame praleido du nepilnus sezonus, nes 2008 m. vasario 26 d. jis buvo iškeistas Pitsburgo „Penguins" komandai už žaidėjus Colby Armstrong ir Erik Christensen. 2008 m. liepos 1 d. M.
Hossa pasirašė vienerių metų 7,45 mln. JAV dolerių sutartį su Detroito „Red Wings" klubu.

2009 m. liepos 1 d. pasirašė 12 metų kontraktą su Čikagos „Blackhawks" komanda. Per pirmus aštuonerius metus komanda jam sumokėtų 59,3 mln. dolerių, o per likusius 3.5 mln. dolerių.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2009-07-01 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑   Archyvuota kopija 2009-08-21 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* NHL.com puslapis apie žaidėją
* Legendsofhockey.net puslapis apie žaidėją
*Kitos reikšmės – Bagdonas (reikšmės).*
**Edmundas Pranas Bagdonas** (g. 1928 m. lapkričio 15 d. Pilioniai, Gudžiūnų valsčius) – Lietuvos gydytojas chirurgas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1962 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1992 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Nuo 1966 m. dirba Kauno akademinėse klinikose, nuo 1971 m. Krūtinės ląstos chirurgijos skyriaus vedėjas; 1996 m. profesorius.

Daro krūtinės organų operacijas, tiria pūlinės infekcijos profilaktiką ir gydymą, krūtinės traumas. Vienas pirmųjų klinikoje panaudojo nuolatinę elektros srovę, antibiotikais impregnuotas siuvamąsias ir aloplastines medžiagas.

9 išradimų autorius arba bendraautoris. Daugelio Lietuvos, Baltijos šalių ir Europos mokslinių draugijų narys.

Bibliografija
-------------

* Pūlinė infekcija torakalinėje chirurgijoje. Monografija, 1988 m.
* Krūtinės traumos. Monografija, 1997 m.
* Riboti plaučių šešėliai, 1980 m.
* Urgentinė chirurgija, vienas autorių, 1984 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Edmundas Pranas Bagdonas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 423 psl.
**Henrikas Jagminas** (1912 m. spalio 28 d. Baisogala – 1996 m. gegužės 7 d. Vilnius) – Lietuvos baleto artistas.

Biografija
----------

Duktė Kristina Jagminaitė. Mokėsi P. Petrovo baleto studijoje prie Valstybės teatro Kaune. 1925 m. šoko pirmajame Lietuvos baleto spektaklyje „Kopelija". 1925–1962 m. Lietuvos operos ir baleto teatro (iki 1944 m. veikė įvairiais pavadinimais) baleto solistas. Sukūrė apie 50 klasikinių ir charakterinių vaidmenų baletuose ir operose. Klasikiniams vaidmenims būdingi lengvi šuoliai, artistiškumas. 1935 m. su lietuvių baleto trupe gastroliavo Monte Karle ir Londone.

Vaidmenys
---------

* Arlekinas – Rikardas Drigo. Arlekinada, 1940 m.
* Mėlynasis paukštis – Piotras Čaikovskis. Miegančioji gražuolė, 1941 m.
* Toreadoras – Liudvikas Minkus. Don Kichotas, 1941 m.
* Francas – Leo Delibas. Kopelija, 1949 m.
* Gustas – Julius Juzeliūnas. Ant marių kranto, 1953 m.
* Barmalėjus – Igoris Morozovas. Daktaras Aiskauda, 1954 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aliodija Ruzgaitė. *Henrikas Jagminas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 471 psl.
**Edmundas Leparskas** (g. 1938 m. balandžio 7 d. Gastupio palivarke, Naujamiesčio valsčius) – Lietuvos statybos inžinierius, restauratorius.

Biografija
----------

1975 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1963–1990 m. dirbo Paminklų restauravimo treste (iki 1969 m. Mokslinės restauracinės gamybinės dirbtuvės, 1969–1975 m. Paminklų restauravimo valdyba), 1975–1977 m. vyr. inžinierius, nuo 1977 m. valdytojo pavaduotojas. 1998–2001 m. polimerinių dirbinių gamyklos „Plasta" vadybininkas.

Mokslinė veikla
---------------

Svarbiausios veiklos kryptys: Lietuvos kultūros paminklų restauravimo, restauratorių rengimo sistemos kūrimas, restauravimo metodikos ir technologijos tobulinimas. Jo rūpesčiu imta restauruoti lipdybos, drožybos, kalybos, vitražų, vargonų, auksavimo, molbertinės ir sienų tapybos kūrinius. 1972 m. jo iniciatyva treste įsteigtas Dailės kūrinių restauravimo skyrius. Sukūrė polimerinių gontų architektūros paminklų stogams dengti gamybos technologiją (patentuota) ir organizavo jų gamybą „Plastoje". Parašė straipsnių apie Lietuvos kultūros paminklų restauravimą ir jų apsaugą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozas Algirdas Pilipavičius. *Edmundas Leparskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 21 psl.
Bizantijos temos XI a. vid.
**Temos** (gr. θέμα = *théma*, dgs. gr. θέματα = *thémata*) - Bizantijos imperijos administraciniai vienetai, į kuriuos buvo dalinamos Bizantijos kontroliuojamos teritorijos VII-XV a.

Termino kilmė nėra žinoma. Dažniausiai laikomasi pozicijos kildinti žodį iš graikiško *thesis* ("patalpinimas, vieta")

Raida
-----

Mažosios Azijos temos VIII a. vid.
Mažosios Azijos temos X a. vid.
Ši sistema pakeitė senąją romėnų provincijų (graikiškai vadintų eparchijomis) sistemą, sukurtą IV a. Jau Justiniano I (527–565) laikais buvo atliktos svarbios administracinės reformos, kuomet naujai atkariautose teritorijose įkurti egzarchatai, o jų viduje suformuotos duksų (gr. δούξ = *doux*) valdomos hercogystės. 

VI ir VII a. sandūroje Rytų Romos imperijos teritorija drastiškai keitėsi. Bizantijai grasino slavai šiaurėje, langobardai vakaruose, Sasanidai rytuose ir arabai pietuose. Netekus daug teritorijų atsirado poreikis kardinaliai reorganizuoti teritoriją. Ši reforma įvykdyta VII a. viduryje (tiksli data nežinoma) Mažąją Aziją padalinant į 4 dideles temas: Armeniakų, Anatolijos, Trakiečių ir Opsikijų. Dauguma šių temų apjungė kelias senąsias provincijas ir jų ribos neretai sutapo su provincijų ribomis. Temų pavadinimai kilo iš atitinkamų Bizantijos armijų, kurios buvo skirtos čia reziduoti ir ginti.

Per VIII a. buvo kuriamos ir naujos temos: Kibirajotų, kuri tapo pirmąja jūrine (t. y. karinio laivyno pagrindu sukurta) tema, Helados (pirmoji tema Balkanuose) ir Sicilijos. Pirmosios temos buvo didelės, todėl jų vadai (strategai) neretai jausdavosi pernelyg galingi ir keldavo grėsmę imperijos vientisumui. Tai vėliau lėmė jų skaidymą, kas atsitiko su Opsikijų tema, nuo kurios VIII a. viduryje atskirtos Optimatų ir Bucelarijų temos.

Pilnai susiformavusią sistemą temos pasiekė VIII a. viduryje, kuomet jos galutinai pakeitė senasias eparchijas. Tiesa, temų skaičius buvo nepastovus ir nuolat augo. Tai sąlygojo naujų teritorijų užkariavimai bei didesniųjų temų skaidymai.

Nuo X a. II pusės Bizantijai staigiai išsiplėtus temos pradėjo prarasti savo reikšmę. Naujai užkariautose teritorijose rytuose ir šiaurėje buvo kuriamos smulkios temos, o kad jas būtų patogiau valdyti, jos grupuojamos į katepanatus. Taip atsirado Serbijos, Italijos ir kiti katepanatai, kurie buvo panaikinti praradus sritis.

XII a. Bizantijai patiriant vidines krizes, temų sistema nebeteko prasmės, tačiau formaliai jos nebuvo panaikintos iki imperijos pabaigos.

Išnašos
-------

1. ↑  Kazhdan, Alexander, ed. (1991), Oxford Dictionary of Byzantium, Oxford University Press, ISBN 978-0-19-504652-6
**Marius Rapalis**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1983 m. kovo 22 d. (39 metai) |
| Gimimo vieta | Vilnius, Lietuva |
| Ūgis | 185 cm |
| Svoris | 90 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | vartininkas |
| Jaunimo klubai |
|  | Žalgiris Vilnius |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2002-20082008-20092009201020102011-20122013-20142014-20162016 | Žalgiris VilniusSK Tavrìâ SìmferopolʹFK Vėtra VilniusFK SūduvaFK ŠiauliaiŽalgiris VilniusFK Neman GrodnoFK TrakaiFK Spartaks Jūrmala | 42 (0)00 (0)00 (0)09 (0)04 (0)16 (0)33 (0)46 (0)01 (0) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2002 | Lietuvos jaunimo iki 21 m. rinktinė | 01 (0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2012 m. lapkričio 12 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2012 m. lapkričio 12 d.. |

**Marius Rapalis** (g. 1983 m. kovo 22 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis vartininko pozicijoje.

Profesionalią karjerą pradėjo Vilnius „Žalgirio" komandoje. 2008 m. rugpjūčio mėnesį, kaip laisvasis agentas, perėjo į Simferopolio „Tavrijos" komandą. Debiutavo klubo jaunimo komandos rungtynėse su Kijevo „Arsenalo" ekipa, per kurias susilaužė žandikaulį. Pagrindinėje komandoje taip ir nesužaidęs nė vienerių rungtynių, grįžo į Lietuvą ir pasirašė kontraktą su Vilniaus „Vėtros" klubu. 2010 m. žaidė už Marijampolės „Sūduvos", tačiau vasaros viduryje perėjo į Šiaulių „Šiaulių" komandą, kurioje buvo iki sezono pabaigos. 2011 m. sausį sugrįžo į Vilnius „Žalgirio" klubą. 2011 m. klubo aistruolių buvo pripažintas geriausių sezono žaidėju.

2014 m. gruodžio pabaigoje pasirašė vienerių metų sutartį su Trakų klubu. Šiame klube tapo pagrindiniu vartų sargu.

2002 m. sužaidė vienerias rungtynes už Lietuvos jaunimo iki 21 m. rinktinę prieš Islandijos bendraamžius. Buvo kviečiamas į Lietuvos nacionalinę futbolo komandą, bet joje taip ir nedebiutavo.

Įdomybės
--------

2016 metų A lygos čempionate įvarčio nepraleido septyneriose varžybose iš eilės.

Kartu su LFF taurės varžybomis „sausi" vartai buvo išlaikyti net 877 minutes.

Pasiekimai
----------

* 2011-2012 m. LFF taurės laimėtojas
* 2015 m. A lygos vicečempionas
* 2016 m. Latvijos čempionas

Šaltiniai
---------

1. ↑  У Мариуса Рапалиса – перелом челюсти
2. ↑  Vartininkai migruoja Lietuvos klubuose
3. ↑  „Žalgirio" futbolininkai rikiuoja naujas gretas
4. ↑  VMFD "Žalgirio" futbolininkai kartu su ištikimiausiais komandos aistruoliais po paskutiniųjų sezono rungtynių šėlo Alaus namuose Archyvuota kopija 2018-04-04 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* futbolinis.lt puslapis apie žaidėją
**Henrikas Medekšas** (g. 1936 m. vasario 15 d. Medekšiuose, Kėdainių valsčius) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1960 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1994 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Nuo 1960 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, nuo 1995 m. Mechanikos fakulteto Mašinų projektavimo katedros profesorius. 1972–1973 m. stažavo Pensilvanijos universitete JAV. 1998–2001 m. TEMPUS-PHARE projekto Integruotojo projektavimo ir gamybos studijos rangovas.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrimų sritis – mechanikos inžinerija, mechanikos objektų projektavimas ir naujų gaminių kūrimas, gamybos ir pakavimo procesų automatizavimas, medžiagų mechanika. Trijų išradimų autorius. Paskelbė per 180 mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Mašinų gamybos automatizavimas, vadovėlis, su B. Bakšiu, 1988 m.
* Gaminių kokybė ir patikimumas, vadovėlis, 2003 m.
* Mechaninio projektavimo pagrindai (*Fundamentais of Mechanical Design*), vadovėlis, 1997 m.
* Duomenys apie konstrukcinių medžiagų mechanines savybes mažaciklio nuovargio sąlygomis, 1990 m. rusų k.
* Stiprumas, ilgaamžiškumas ir atsparumas pleišėjimui ilgalaikės ciklinės apkrovos sąlygomis, su V. Balina, 1994 m. rusų k.

Įvertinimas
-----------

* 1994 m. Lietuvos mokslo premija, su M. Dauniu

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Henrikas Medekšas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 551 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Henrikas Petrauskas** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. birželio 25 d. (67 metai)Maskoliškėse, Trakų rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Danė |
| Vaikai | Jovilė, Arminas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Elektrėnų savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos krikščionys demokratai |
|  |
| Alma mater | 1978 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Henrikas Petrauskas** (g. 1955 m. birželio 25 d. Maskoliškėse, Trakų rajonas) – Lietuvos ir Elektrėnų politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1973 m. baigė Vievio vidurinę mokyklą, 1978 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius elektrikas.

1978 m. Kietaviškių žuvininkystės ūkio, jį reorganizavus, UAB „Bartžuvė" inžinierius energetikas. 1995–2003 m. Kietaviškių seniūnijos seniūnas. 2003–2012 m. Elektrėnų savivaldybės administracijos direktorius, UAB „Elektrėnų komunalinis ūkis" valdybos pirmininkas.

Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys, Elektrėnų skyriaus pirmininkas, LKDP valdybos narys, nuo 2009 m. Krikščionių partijos Elektrėnų skyriaus pirmininkas. 2000–2003 m. 2003 m. 2007 m. ir 2011 m. (atsisakė mandato) Elektrėnų savivaldybės tarybos narys.

Sutuoktinė Danė, vaikai Jovilė, Arminas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
| **Henrikas Jonaitis** |
| --- |
| Gimė | 1913 m. liepos 15 d.Vilnius |
| Mirė | 1993 m. spalio 16 d. (80 metų)Vilnius |
|  |
| Organizacijos | Vilniaus universitetas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Išsilavinimas | fizinių mokslų daktaras |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetasVilniaus universitetasVilniaus pedagoginis institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Pasaulio Tautų Teisuolio vardas |

**Henrikas Jonaitis** (1913 m. liepos 15 d. Vilnius – 1993 m. spalio 16 d. Vilnius) – Lietuvos fizikas, pedagogas, fizinių mokslų daktaras. Molekulinės spektroskopijos Lietuvoje pradininkas.

Biografija
----------

1942 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą, bet diplomo tarybinė okupacinė valdžia nepripažino, 1946 m. baigė Vilniaus universitetą, 1949 m. dar ir Vilniaus pedagoginio instituto Gamtos fakultetą. 1950–1951 m. Leningrado universiteto Teorinės ir taikomosios spektroskopijos katedros aspirantas. 1954 m. fizikos ir matematikos mokslų kandidatas.

1945 m. Vilniaus I vidurinės mokyklos buvusios Vytauto Didžiojo gimnazijos direktorius, Nuo 1946 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1960–1976 m. Bendrosios fizikos ir spektroskopijos katedros vedėjas; nuo 1989 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų sritys – organinių molekulių spektroskopija, fizikos dėstymo metodika ir istorija.

Bibliografija
-------------

* Fizikos mokymo metodika, su S. Jakučiu ir V. Valentinavičiumi, 1984 m.
* Fizikos mokymo Lietuvoje istorija 1573–1940 m. 1989 m.
* Fizika nepriklausomos Lietuvos mokyklose 1918–1940 m. 1992 m.
* Fizikos istorija Lietuvoje 1579–1940 m. vienas autorių ir atsakomasis redaktorius, 1988 m.

Įvertinimas
-----------

* 1980 m. suteiktas Pasaulio tautų teisuolio vardas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Henrikas Jonaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 760 psl.