recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Isolepis setacea**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Šerinis meldelis (*Isolepis setacea*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Viksvuoliniai  *( Cyperaceae)* |
| Gentis: | Meldelis  *( Isolepis)* |
| Rūšis: | Šerinis meldelis  *( Isolepis)* |

 |
| Mokslinis pavadinimas |
| ***Isolepis setacea***(L.) R.Br. |

**Šerinis meldelis** (*Isolepis setacea*) – viksvuolinių (*Cyperaceae*) šeimos meldelių genties augalas. Paplitęs Europoje, Pietvakarių ir Centrinėje Azijoje. Šiaurės Amerikoje laikoma adventyvine (iš kitur perkelta) rūšimi.

Biologija
---------

Tai vienmetis ar daugiametis žolinis augalas, siekiančiais 20 cm aukštį stiebais. Dauginasi sėklomis, bet gali plisti ir šakniastiebiais. Auga atvirose, drėgnose, dažniausiai laikinai užliejamose augavietėse: vandens telkinių pakrantėse, antropogeninėse augavietėse su pažeista žolių danga. Prieraišus *Isoeto–Nanojuncetea* bendrijoms. Labiausiai tinkantis dirvožemis – padengtas dumblu smėlis arba priemolis, turtingas maisto medžiagų.

Šerinis meldelis neatlaiko kitų žolinių ir sumedėjusių augalų konkurencijos, kuomet vystosi velėna, susiveria žolinių augalų danga.

Populiacija Lietuvoje
---------------------

Lietuvoje šerinis meldelis nuo 2000 m. įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.

Literatūroje nurodoma šio meldelio radavietė Paluknyje (Trakų raj.), tačiau naujų patvirtinančių duomenų nėra. 1993 m. surastas Ruklos apylinkėse, kur išaiškintos 2 nedidelės populiacijos, siekusios apie keliasdešimt augalų. Vėliau jie išnyko. Grėsmę kelia augaviečių eutrofizacija, kuomet vystosi nustelbiantys nitrofiliniai augalai, mėgstantys azoto gausų dirvožemį.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Lietuvos Respublikos saugomų gyvūnų, augalų ir grybų rūšių sąrašas
3. ↑  Lietuvos raudonoji knyga. Red Data Book of Lithuania, Vilnius, Lututė, 2007, 581 p. ISBN 978-9955-692-71-3



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šerinis meldelis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 55°04′š. pl. 22°07′r. ilg.﻿ / ﻿55.06°š. pl. 22.12°r. ilg.﻿ / 55.06; 22.12

| Šereitlaukio valsčius |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| **1722 – 1944** |

 |
| 


 |
|  |
|  |
| **Administracinis centras** | Šereitlaukis |
|  |
| **1722–1818 m.** | Ragainės apskritis |
| **XIX–XX a.** | Tilžės apskritis |
| **1939 m.** | Pagėgių apskritis |
| **1939–1944 m.** | Tilžės-Ragainės apskritis |

**Šereitlaukio valsčius** (vok. *Amtsbezirk Schreitlauken*) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Šereitlaukis.

Istorija
--------

Valsčius minimas nuo 1736 m. bet įkurtas dar 1722 m. per Ragainės apskrities reformą. XIX a. pradžioje jau buvo išskaidytas Ragainės ir Tilžės apskrityse.

Atkurtas XIX a. pabaigoje, 1908 m. priklausė Tilžės apskričiai. Po I pasaulinio karo panaikintas, bet tarpukariu vėl atkurtas. Galutinai panaikintas baigiantis II pasauliniam karui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Amt Gerskullen. Genealogy.de (tikrinta 2021-09-30).
2. ↑  Amt Schreitlaugken. Genealogy.net (tikrinta 2021-10-01).
3. ↑  Gemeindeverzeichnis Landkreis Tilsit. Territorial.de (2021-09-30).
| **Asplenium trichomanes**Apsauga: 1(E) – Prie išnykimo ribos |
| --- |
| Šerinės kalnarūtės (*Asplenium trichomanes*) iliustracija |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Šertvūnai  *( Polypodiophyta)* |
| Klasė: | Šertvainiai  *( Polypodiopsida)* |
| Eilė: | Kalnarūtiečiai  *( Aspleniales)* |
| Šeima: | Kalnarūtiniai  *( Aspleniaceae)* |
| Gentis: | Kalnarūtė  *( Asplenium)* |
| Rūšis: | Šerinė kalnarūtė  *( Asplenium trichomanes)* |

 |

**Šerinė kalnarūtė** (*Asplenium trichomanes*) – kalnarūtinių (*Aspleniaceaee*) šeimos kalnarūtės (*Asplenium*) genties augalas. Labiausiai paplitęs Europos ir Šiaurės Amerikos kalnuotose vietovėse (lygumose retas), kitur randamos tik nedidelio arealo dalys.

Šerinė kalnarūtė

Biologija
---------

Augalas daugiametis, visžalis, 10–20 cm, su šakniastiebiu. Lapai 3–25 cm ilgio, plunksniški. Dauginasi sporomis (birželio–rugpjūčio mėnesiais) bei vegetatyviniu būdu (šakniastiebiais). Įsikuria ant uolingų substratų ar šlaitų.

Populiacija Lietuvoje
---------------------

Rūšis 1981 m. įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Šerinė kalnarūtė – kalnų augalas, o kalnų Lietuvoje nėra, todėl augalas dažniausiai įsikuria ant senų tvorų, kurias statant naudotos kalkės. Dažniausiai tai – kapinių, kulto statinių, senosios miestelių tvoros.

Ši rūšis pirmą kartą aptikta Lietuvoje 1941 m. Vilniaus apylinkėse, Verkių (Kalvarijų) miške, ant apirusios kapinių tvoros. Ji čia augo iki 1957 m. vėliau neberasta. Iki pat XX a. pabaigos buvo žinoma vienintelė gyvybinga šerinės kalnarūtės augavietė – Žibikai (Akmenės raj.), ant akmeninės kapinių tvoros. XX a. paskutiniajame dešimtmetyje gerokai suaktyvėjus biologinės įvairovės tyrimams, į juos įsitraukus didesniam skaičiui tyrėjų, buvo rastos dar 4 naujos šerinės kalnarūtės augavietės. Šiuo metu jos dar žinomos Balkasodyje (Alytaus raj.), Daujėnuose (Pasvalio raj.), Saldutiškyje (Utenos raj.), Traupyje (Anykščių raj.), kur augalas pavaizduotas Traupio herbe, įamžintas stogastulpyje prie kapinių tvoros.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos raudonoji knyga. Red Data Book of Lithuania, Vilnius, Lututė, 2007, 396 p. ISBN 978-9955-692-71-3
2. ↑  Obelevičius, K.; Gudžinskas, Z. 2008. *New Locality of Asplenium ruta- muraria in Lithuania*. Botanica Lithuanica, Vol. 14 (3), p. 151–154.
3. ↑  Traupio herbe – retas augalas
4. ↑   Archyvuota kopija 2015-02-21 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šerinė kalnarūtė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Šerbrukas*Sherbrooke* |
| --- |
|              |
|  |
|  |
| 

ŠerbrukasŠerbrukas

45°24′0″ š. pl. 71°53′0″ v. ilg.﻿ / ﻿45.40000°š. pl. 71.88333°r. ilg.﻿ / 45.40000; 71.88333﻿ (Šerbrukas)Koordinatės: 45°24′0″ š. pl. 71°53′0″ v. ilg.﻿ / ﻿45.40000°š. pl. 71.88333°r. ilg.﻿ / 45.40000; 71.88333﻿ (Šerbrukas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Kanados vėliava Kanada |
| **Provincija** | Kvebekas Kvebekas |
| **Rajonas** | Estrie rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1793 |
| **Meras** | Steve Lussier |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 147 427  |
| **Plotas** | 353,46 km² |
| **Tankumas** (2006) | 417 žm./km² |
| **Altitudė** | 128 - 378 m |
|  |
| **Pašto kodas** | J1E, J1G, J1H, J1J, J1K,
J1L, J1M, J1N, J1R |
| **Tel. kodas** | 819 |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Šerbrukas |

**Šerbrukas** (angl. *Sherbrooke*) – miestas Kvebeko provincijos pietuose (Kanada), prie *Magog* ir *Saint-François* upių santakos. 129,4 tūkst. gyventojų (2007 m.). Pramonės, verslo, kultūros centras, pro miestą eina pagrindinės regiono magistralės (automobilių ir geležinkelio). Yra vandens jėgainė, apylinkėse išgaunamas asbestas, varis, kalkakmenis, auga beržai, kedrai, klevai. Išvystyta tekstilės, sunkioji, pieno, gumos, odos, trikotažo pramonė.

Mieste yra Romos katalikų vyskupija, Šerbruko universitetas (prancūzakalbis, įkurtas 1954 metais). Turizmo centras, aplink miestą yra daug ežerų ir kalvotų vietovių.

Istorija
--------

Įsikūrė kaip kailių prekybos taškas apie 120 km į rytus nuo Monrealio ir 50 km į šiaurę nuo JAV sienos. Čia buvo įsikūrę lojalistų fermeriai. 1818 m. gyvenvietė pavadinta Kanados generalgubernatoriaus *John Sherbrooke* garbei.
Koordinatės: 56°10′ š. pl. 24°52′ r. ilg.﻿ / ﻿56.167°š. pl. 24.867°r. ilg.﻿ / 56.167; 24.867
**Šilų miškai** – miškų masyvas šiaurės Lietuvoje, Biržų rajone, 6 km į pietryčius nuo Biržų. Priklauso Biržų miškų urėdijai, Šilų girininkijai. Apima 26,7 km² plotą.

Šilų miškų masyvą sudaro Šilų, Tabūno, Medžvalakių miškai. Būdingas lygus, vietomis kiek banguotas paviršius. Vyrauja velėniniai jauriniai glėjiški priesmėliai ir priemoliau, velėniniai glėjiški priesmėliai, įvairūs durpžemiai. Miškai priklauso Apaščios baseinui: šiauriniu pakraščiu teka Rovėja, o per mišką – jos intakai (Žirglaukis, Gylė, Upelis, Margeniškis), taip pat Apaščios intakas Paršupis. Telkšo Šilų pelkė, Liūno ežerėlis.

Medynai:

* beržynai: 33 %
* eglynai: 23 %
* pušynai: 22 %
* juodalksnynai: 12 %
* baltalksnynai: 6 %
* uosynai: 3 %
* drebulynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 21 % medynų, pusamžiai medžiai 45 %, pribręstantys 20 %, brandūs 14 %.

Šilų miškuose gausu elnių, briedžių yra šernų, stirnų, usūrinių šunų, lapių, kiškių, vilkų, voverių, kiaunių, slankų, jerubių, sutinkami plėšrieji paukščiai, pelkių paukščiai (juodieji gandrai, tetervinai, gervės).

Miško pietiniu kraštu eina kelias  **123**  Biržai–Pandėlys–Rokiškis . Greta įsikūrę Beržiniai, Šliželiai, Obelaukiai, Benosiškis, Medžvalakiai, Marmakiškiai, Devynbalsiai, Žirgeliškiai, Svirgeliškiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Šilų miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 195
**Marko Tomić**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Marko Tomić |
| Gimimo data | 1991 m. spalio 28 d. (31 metai) |
| Gimimo vieta | Priština, Jugoslavija |
| Ūgis | 186 cm |
| Svoris | 72 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | gynėjas/saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2009–2011  2011–2012  2012–2013  2013  2014  2014–2016  2016  2017–2018  2018–2019  2023  2023 | FK Radnički Niš  FK Radnik Surdulica  FK Sinđelić Niš  Staad  FK Sinđelić Niš  FK Radnički Niš  FK Čukarički  FK Radnički Niš  Vilniaus „Žalgiris"  FK Panevėžys  → Panevėžys B | 02 0(0)18 0(0)26 0(1)0- 0(-)14 0(1)38 0(1)16 0(1)16 0(0)50 0(7)00 0(0)01 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. gegužės 24 d.. |

**Marko Tomičius** (*Marko Tomić/Mарко Томић*; g. 1991 m. spalio 28 d.) – Serbijos futbolininkas, rungtyniaujantis saugo arba gynėjo pozicijose. Buvęs Vilniaus „Žalgirio" ir „Panevėžio" klubo narys.

Karjera
-------

Karjeros pradžioje atstovavo įvairiems Serbijos klubams. FK Radnički Niš, FK Radnik Surdulica, FK Sinđelić Niš, vėl grįžo į FK Sinđelić Niš, FK Radnički Niš, FK Čukarički, sugrįžo į FK Radnički Niš.

### FK Žalgiris

Atvyko į Lietuvą. 2018 m. tapo Vilniaus „Žalgirio" nariu. 2018 m. A lygos sezone sužaidė 29 rungtynes ir pelnė šešis įvarčius.
2019 m. pasirodė 21 kartą ir pelnė vieną įvartį. Po sezono pranešta, kad žaidėjas palieka klubą. 2020 m. sausio 9 d. buvo paskelbta, kad serbas karjerą tęs kitame klube.

### FK Irtyš

2020 m. persikėlė į Kazachstaną ir atstovavo FK Irtyš Pavlodar. Premjer lygoje sužaidė vos dvejas rungtynes.

### FC Alashkert

2020–2021 m. sezone rungtyniavo Armėnijoje. FC Alashkert gretose sužaidė šešerias rungtynes.

### FK Napredak

Nuo 2021 m. rungtyniavo Serbijoje, atstovavo FK Napredak Kruševac.

### FK Panevėžys

2023 m. sausio 16 d. tapo aišku, kad sudarė vienerių metų sutartį ir atstovaus „Panevėžio" klubui.

2023 m. gegužės 24 d. tapo žinoma, kad žaidėjas palieka klubą. A lygoje nežaidė, o vienintelį kartą atstovavo Panevėžys B ekipai Pirmoje lygoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  alyga.lt naujiena: serbas paliko Žalgirio klubą
2. ↑  alyga.lt naujienos: Tomičius keliasi į Panevėžį
3. ↑  sportas.lt naujienos: Tomičius keliasi į Panevėžį
4. ↑

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* SOFASCORE
* FLASHSCORE
* lietuvosfutbolas.lt
* FK ŽALGIRIS
* Globalsportsarchive
**Marko**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Markas Pejičius |
| Gimimo data | 1995 m. vasario 24 d. (28 metai) |
| Gimimo vieta | Zagrebas, Kroatija |
| Ūgis | 174 cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | gynėjas, saugas |
| Jaunimo klubai |
| 2004–2013  2013–2014 | Dinamo Zagreb  AC Siena |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2014 2015–2016  2015–2016  2017  2017–2019  2019–2021  2022–2023 | NK Sesvete  HNK Hajduk Split → Hajduk Split B  Austria Wien  Austria Wien II  FC Koper FK Kauno Žalgiris | 10 0(0)13 0(0)23 0(1)01 0(0)67 0(3)35 0(1)29 0(1) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. birželio 28 d.. |

**Markas Pejičius** (kroat. *Marko*; g. 1995 m. vasario 24 d.) – Kroatijos futbolininkas, atraminis saugas. Gynybinio plano žaidėjas, galintis žaisti gynėju bei saugu. Kitados atstovavo Kroatijos U-16, U-17 ir U-21 jaunimo rinktinėms.

Karjera
-------

Zagrebo „Dinamo" sistemos auklėtinis. Buvo išvykęs į Italijos „Siena" klubą.

Profesionalo karjerą pradėjo antroje pagal pajėgumą Kroatijos lygoje, atstovavo „Sesvete" klubui.

Splito „Hajduk" klube praleido beveik trejus metus. Debiutavo UEFA Europos lygos atrankos turnyre.

2016 m. išvyko į Austriją. Atstovavo Vienos „Austria" klubui. Daugiausiai laiko praleido jaunimo ekipoje.

2019 m. persikėlė į Slovėniją, antroje šalies lygoje rungtyniavusį „Koper" klubą. Su šiuo klubu tapo Antros lygos nugalėtojais ir pateko į Pirmą lygą (aukščiausioji futbolo lyga). 

### FK Kauno Žalgiris

2022 m. vasario mėn. pranešta, kad atstovaus Kauno Žalgiriui.

2022 m. kovo 5 d. debiutavo naujoje komandoje A lygos rungtynėse prieš FC Hegelmann.

2022 m. gegužės 22 d. pasižymėjo įvarčiu prieš FK Žalgiris.

2023 m. birželio 28 d. tapo žinoma, kad žaidėjas palieka klubą. 2023 m. sužaidė vieneriose A lygos rungtynėse. Pasirodė po keitimo pačioje rungtynių pabaigoje ir oficialiai išbuvo aikštėje dvi minutes.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2022** | **„Kauno Žalgiris"** | 28 | 1 |
| **2022** | **„Kauno Žalgiris"** | 1 | 0 |

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;

Pasiekimai
----------

su FK Kauno Žalgiris
* **A lyga**

 Sidabro medaliai: 2022 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  alyga.lt: naujiena
2. ↑  sportas.lt: naujienos
3. ↑  LF Hegelmann v. KŽ 2022-03-05
4. ↑  alyga.lt: Hegelmann v. KŽ 2022-03-05
5. ↑  sportas.lt Hegelmann pergalė
6. ↑  alyga.lt: Žalgiris v. K.Žalgiris

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
| Markovo piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|295px]] |
| 

Markovo piliakalnisMarkovo piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°54′59″š. pl. 26°53′38″r. ilg.﻿ / ﻿55.916469841533°š. pl. 26.89395240833°r. ilg.﻿ / 55.916469841533; 26.89395240833Koordinatės: 55°54′59″š. pl. 26°53′38″r. ilg.﻿ / ﻿55.916469841533°š. pl. 26.89395240833°r. ilg.﻿ / 55.916469841533; 26.89395240833 |

 |
| Vieta | Latvija |
| Seniūnija | Daugpilio savivaldybė Naujenės pagastas |

**Markovo piliakalnis** (latv. *Markovas pilskalns*) – apie 40 m aukščio piliakalnis Slutiškiuose, ant dešiniojo Dauguvos kranto prie Markovos. Iš dalies nuniokotas XX a. pradžioje kasant žvyrą. Apaugęs mišku.

Šį piliakalnį 1925 m. atrado Ernests Brastiņš. Pagal jo vertinimą, piliakalnio sutvirtinimui atlikti visai nedideli žemės darbai, nes kalnas tiktai iš vienos pusės buvo apribotas dviem pylimais ir grioviais, kurie nuolaidžiausia šiaurės rytų kryptimi šlaite pereina į terasas. Priešingame pietiniame gale jau tada buvo nukastas žvyras.

Šaltiniai
---------

* 
*
**Marko Karamarko**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Marko Karamarko |
| Gimimo data | 1993 m. kovo 27 d. (30 metų) |
| Gimimo vieta | Vitenas, Vokietija |
| Ūgis | 177 cm |
| Svoris | 70 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | NK Croatia Zmijavci |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2013–20142014–20152015–20162016–20172016–20172017–20182018–20202020–20212022 | SG Wattenscheid 09Patro Eisden MaasmechelenFC Wegberg-BeeckOsijek→ Sesvete (skol.)CibaliaSlaven Belupo Vilniaus „Žalgiris"NK Croatia Zmijavci | 06 0(0)13 0(0)30 0(0)0? 0(?)25 0(0)32 0(2)27 0(0)37 0(2)06 0(1) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. lapkričio 22 d.. |

**Markas Karamarkas** (kroat. *Marko Karamarko*; g. 1993 m. kovo 27 d.) – kroatų kilmės Vokietijos futbolininkas, gynėjas. Atstovavo Vilniaus „Žalgirio" futbolo klubui.

Karjera
-------

Gimė Vokietijoje, Viteno mieste. 

Karjeros pradžioje atstovavo įvairiems klubams Vokietijoje. Buvo išvykęs į Belgiją.

### Žaidimas Kroatijoje

2016 m. persikėlė į Kroatiją. Priklausė „Osijek" klubui, bet buvo nuomos pagrindais skolinamas „Sesvete". 

Atstovavo „Cibalia" ir „Slaven Belupo".

### FK Žalgiris

2020 m. sausio 28 d. tapo Vilniaus „Žalgirio" nariu.

2020 m. vasario 29 d. žaidė Optibet LFF Supertaurės rungtynėse prieš „Sūduvą". Žalgiriečiai iškovojo pergalę rezultatu 1:0 ir iškovojo Supertaurę. Šiose rungtynėse žaidėjas patyrė traumą ir buvo pakeistas. Keletą mėnesių teko gydytis traumą.

2020 m. birželio 6 d. debiutavo A lygoje prieš FK Kauno Žalgiris. Pasirodė po keitimo ir žaidė iki finalinio švilpuko.

2020 m. birželio 20 d. rungtynėse prieš „Sūduvą" 36 min. pelnė įvartį ir žalgiriečiai pirmavo rezultatu 1:0. Varžovams pavyko išlyginti rezultatą prieš pat finalinį švilpuką.

2020 m. liepos 19 d. rungtynėse prieš „Panevėžį" 36 min. pelnė įvartį ir žalgiriečiai pirmavo rezultatu 1:0. Galutinis rezultatas 2:1 žalgiriečių naudai.

Kurį laiką nežaidė dėl patirtos traumos. Aikštėje pasirodė 2021 m. spalio 30 d. rungtynėse prieš FC Hegelmann Litauen.

2022 m. atstovavo kroatų NK Croatia Zmijavci.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2020** | **„Žalgiris"** | 18 | 2 |
| **2021** | **„Žalgiris"** | 19 | 0 |

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;

Laimėjimai
----------

su FK Žalgiris
* **A lygos čempionas: 2020, 2021 m.**
* **Supertaurės laimėtojas**: 2020 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2020-01-29 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
| Centroamerikos valstybė:Nicarao |
| --- |
|  |
| Šalis | Nikaragva |
| Tautos | **nikiranai** |
| Miestai | Nicaraocallí |
|  |
|  |

**Nikarao** (isp. *Nicarao*) – XVI a. indėnų vadas, kurio vardu vadinama ir valstybė istoriniame Centroamerikos regione, dabartinėje pietvakarių Nikaragvoje. Valstybę sukūrusi etninė grupė buvo šiuo metu visiškai išnykę indėnai **nikiranai**, kalbėję nahuatlių kalba.

Istorija
--------

Nikiranai, kaip ir jiems giminingi pipiliai Salvadore, į šias teritorijas migravo XII a. iš dabartinės Meksikos teritorijų. Jie iš čia išstūmė vietinius gyventojus čorotegus, kurie piečiau įkūrė Nikojos karalystę. Nikiranai buvo piečiausia nahuatliškai kalbanti kolonija. Tyrimai patvirtino, kad jie su Centrine Meksika turėjo ne tik lingvistinius, bet ir kultūrinius panašumus. Garbino plunksnuotąją gyvatę Kecalkoatlį, taip pat vadino mėnesio dienas ir pan.

Nikiranų valstybė buvo galingiausia ir didžiausia visoje dabartinėje Nikaragvoje ir Kosta Rikoje. Jos teritorija driekėsi į vakarus nuo Kocibolkos ežero iki pat Ramiojo vandenyno ir apėmė visą dabartinį Rivaso departamentą bei aplinkines sritis. Priskaičiuojama, kad XVI a. čia gyveno apie 70 tūkst. gyventojų. Į pietus nuo jų buvo čorotegų Nikojos karalystė. Svarbiausias Nikarao miestas buvo Nicaraocallí (dabartinė San Chorchės gyvenvietė). Svarbios archeologinės vietovės, kurių tyrimai leidžia daugiau sužinoti apie karalystės gyvenimą yra dvi Nikaragvos ežero salos Ometepė ir Sapatera.

1522 m. karalystės žemes pasiekė ispanų konkistadoras Gil González Dávila, kuris keliavo iš Auksinės Kastilijos per Čorotegų žemes. Nikarao buvo paskutinis indėnų vadas, kurį jis aplankė prieš grįždamas atgal. Davila pažymėjo, kad Nikarao žemės buvo labiausiai klestinčios. Jo užrašuose užfiksuotas pokalbis su vadu, kuriame buvo aptariami svarbūs religiniai bei būties klausimai. Nikarao įteikė ispanams dovanų (aukso), o iš Davilos gavo šilo drabužių ir kitų prabangos prekių. Dabartiniai istorikai abejoja dėl Nikarao vado istoriškumo, o kai kurie jį tapatina su indėnų legendose minimu vadu *Macuil Miquiztli* („penkios mirtys").

Po Davilos grįžimo į Panamą, Nikarao karalystė buvo užpulta net trijų konistadorų iš trijų skirtingų pusių. Iki 1529 m. ji visiškai nukariauta, indėnai pavergti, o žemės padalintos tarp baltųjų užkariautojų. Ji tapo Nikaragvos provincijos dalimi.

Nuorodos
--------

* Apie nikiranus (ispaniškai) Archyvuota kopija 2013-08-30 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |
| --- | --- |
| **Centroamerikos tautos ir valstybės** |  |
| Iskintepekė | Kuskatlanas (Pipiliai) | Pajaki (Čorčiai) | Nachočanas (Lenkai) | Subtiabai | Nikarao (Nikiranai) | Nikoja (Čorotegai) |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Nikaragvos sandinistų nacionalinis išvadavimo frontas |
|  |
| Lyderis | Daniel Ortega |
| Įkurta | 1961 m. |
| Būstinė | Managva, Nikaragva |
| Politinė ideologija | demokratinis socializmas, socialdemokratija |

**Nikaragvos sandinistų nacionalinis išsivadavimo frontas** (**FSLN**, isp.: *Frente Sandinista de Liberación Nacional*) – Nikaragvos kairioji politinė partija. Pavadinta revoliucionieriaus Augusto Sandino garbei.

Istorija
--------

Politinė karinė FSNL organizacija įkurta 1961 m. prasidėjus išsivadavimo kovai prieš JAV viešpatavimą krašte Karlo Fonsekos ir Francisko Buitrago iniciatyva. Iki 1984 m. visas kraštas buvo išvalytas nuo somosininkų ir paskelbti laisvi rinkimai. Juose dalyvavo septynios partijos, FSNL surinko 67 % balsų prezidento ir 61 % Nacionalinės asamblėjos rinkimuose. 1985–1990 m. judėjimo lyderis Danielis Ortega Saavedra buvo išrinktas Nikaragvos prezidentu. Bet 1990 m. šį postą rinkimuose užleido opozicijos kandidatei Violetai Barrios de Čamoro, tapusiai pirmąja moterimi Centrinės Amerikos istorijoje – šalies vadove.

Partija FSNL tapo 1991 m. I suvažiavime, patvirtinusiame politinius principus, programą ir statutą, kurie buvo galutinai priimti 1994 m. Iki 2004 m. įvyko 3 paprasti ir 3 neeiliniai suvažiavimai. 2002 m. aprobuota nauja programa ir statuto pataisos, išrinkta nauja vadovybė. Suvažiavimas 4 metams renka 15 narių Tarybą, į kurią taip pat kooptuojami *Sandinistų jaunimo* organizacijos koordinatoriai, parlamento nariai ir 19 politinių sekretorių.

Prezidentui Danieliui Ortegai pralaimėjus kovą su JAV, partijos pozicijos susilpnėjo visur, išskyrus savivaldybes – jose FSNL nuolat gauna daugumą.

Tačiau pradėjus vykdyti liberalesnę politiką, sandinistai vėl atgavo liaudies pasitikėjimą ir 2006 m. jų kandidatas Danielis Ortega vėl tapo Nikaragvos vadovu.

Socialistų Internacionalo narė nuo 1996 m. rugsėjo 9 d.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kosraėangl. *Kosrae* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Mikronezijos Federacinių Valstijų vėliava Mikronezijos Federacinės Valstijos |
| **Administracinis centras** | Tofolas |
| **Savivaldybių skaičius** | 5 |
|  |
| **Gyventojų** () | 7 317 |
| **Plotas** | 110 km² |
| **Tankumas** () | 67 žm./km² |

**Kosraė** (angl. *Kosrae*), seniau dar vadinta **Kusaiė** – sala Ramiajame vandenyne, Karolinų salyno rytuose, įeina į Mikronezijos Federacinių Valstijų sudėtį ir sudaro vieną iš jų valstijų. Plotas 110 km². Sala kalnuota (aukštis iki 634 m, Finol Finkolo k.), apaugusi tropinėmis džiunglėmis. Kosraę supa koralinių rifų barjeras. Šalia yra nedidelė Lelu salelė, kurioje įsikūrusi Lelu gyvenvietė.

Saloje gyvena 7,3 tūkst. gyventojų, kurie kalba daugiausia Kosraės kalba. Verčiamasi žvejyba, žemės ūkiu, turizmu. Yra Kosraės tarptautinis oro uostas salos šiaurinėje dalyje.

Kosraės valstija padalinta į 5 savivaldybes:

* Lelu (gyv.: 2404)
* Malemas (gyv.: 1430)
* Tafunsakas (gyv.: 2427)
* Utvė (gyv.: 1056)
* Valungas

Valstijos sostinė yra Tofolas, įsikūręs Lelu savivaldybėje.

|  |  |
| --- | --- |
| **Mikronezijos Federacinių Valstijų valstijos** |  |
| Čiukas | Japas | Kosraė | Ponapė |
*Šis straipsnis apie Šetekšnos intaką. Apie Musės intaką skaitykite straipsnyje Uosija (Musė).*

| Uosija |
| --- |
|  Uosija žemiau Laukagalių tvenkinio |
| **Ilgis** | 9,1 km |
| **Baseino plotas** | 64,6 km² |
| **Ištakos** | Uosintas |
| **Žiotys** | Šetekšna |
| **Šalys** | Lietuva |

**Uosija** – upelis šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone; Šetekšnos kairysis intakas (Šventosios baseinas). Išteka į Uosinto ežero šalia Duokiškio, teka daugiausia šiaurės kryptimi. Įteka į Šetekšną 70,8 km nuo jos žiočių, į pietryčius nuo Kariūnų.

Intakai: Vazaja, Prašuvys (dešinieji), Šeduikių upelis (kairysis).

Beveik visa Uosijos vaga ištiesinta. Vidurupyje prateka Kamajų šilą. Upės vagoje sudaryti du tvenkiniai – Duokiškio ir Laukagalių. Prie upelio įsikūrusios gyvenvietės: Duokiškis, Nečionys, Trumponys, Šilinė, Nemeniūnai.

Upėvardis *Uosijà* kilęs nuo medžio pavadinimo „uosis".

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 353–354
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Sen Pjeras*Saint-Pierre* |
| --- |
| *Sen Pjeras ir Pelė ugnikalnis* |
|  |
| 

Sen PjerasSen Pjeras

14°44′30″ š. pl. 61°10′30″ v. ilg.﻿ / ﻿14.74167°š. pl. 61.17500°r. ilg.﻿ / 14.74167; 61.17500﻿ (Sen Pjeras (Martinika))Koordinatės: 14°44′30″ š. pl. 61°10′30″ v. ilg.﻿ / ﻿14.74167°š. pl. 61.17500°r. ilg.﻿ / 14.74167; 61.17500﻿ (Sen Pjeras (Martinika)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| **Regionas** | Martinika Martinika |
| **Kantonas** | Sen Pjero kantonas |
| **Apskritis** | Sen Pjero apskritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1635 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2013) | 4 344  |
| **Plotas** | 38,7 km² |
| **Tankumas** (2013) | 112 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Sen Pjeras |

**Sen Pjeras** (pranc. *Saint-Pierre*) – miestas Martinikoje (Prancūzijos užjūrio valda), salos vakarinėje pakrantėje, Pelė ugnikalnio papėdėje (už 8 km). Apskrities centras. Veikia katalikų katedra, vulkanologijos muziejus, Polio Gogeno namas–muziejus, miesto teatro liekanos. Verčiamasi daugiausia turizmu.

Istorija
--------

Sen Pjerą 1635 m. įkūrė prancūzų keliautojas Pierre Belain d’Esnambuc. Tai buvo pirmoji nuolatinė prancūzų kolonija Martinikoje. 1763 m. netolimame Le Trua Ile miestelyje gimė būsimoji Napoleono žmona Žozefina Bogarnje. 1780 m. uragano metu beveik 8 m aukščio bangos miestą sunaikino. Vėliau jis atkurtas, suklestėjo kaip svarbus uostas, pro kurį gabentas cukrus. Atidaryta pirmoji saloje romo varykla. Veikė botanikos sodas, teatras, įrengta daug vilų. Sen Pjeras buvo Martinikos administracinis centras, dar vadintas „Karibų Paryžiumi".

1902 m. gegužės 8 d. Sen Pjeras buvo sunaikintas Pelė ugnikalnio išsiveržimo (piroklastų srauto). Žuvo ~30 tūkst. žmonių, žinomi tik 2 išsigelbėję asmenys (batsiuvys ir nusikaltėlis). Sen Pjeras po išsiveržimo neatsigavo, Martinikoje iškilo For de Fransas.

* Vaizdas nuo krantinėsVaizdas nuo krantinės
* KatedraKatedra
* Sen Pjeras po išsiveržimoSen Pjeras po išsiveržimo
* Sen Pjeras po išsiveržimoSen Pjeras po išsiveržimo
*Šis straipsnis apie lenktynininkų galvos apsaugos įrenginį. Apie sci-fi kompiuterinį žaidimą skaitykite straipsnyje Halo.*
Halo saugos lankas ant Ferrari bolido.
Halo sistema ant Spark SRT05e bolido.
**Halo** – atvirų automobilių lenktynėse naudojamas saugos lankas, saugojantis lenktynininkų galvas. 

Pirmieji Halo sistemos bandymai buvo pradėti Formulėje 1 2016 ir 2017 metais. Nuo 2018 m. FIA pakeitė saugumo taisykles ir Halo sistema buvo pradėta naudoti Formulės 1, Formulės 2, Formulės 3, Formulės Regional, Formulės E ir Formulės 4 čempionatuose. Kiti atvirų automobilių čempionatai taip pat pritaikė Halo sistemą, o IndyCar naudoja Halo ir stiklo hibridą.

Halo sistemą sudaro trimis taškais prie pakabos pritvirtintas saugos lankas, supantis lenktynininko galvą. Lankas sudarytas iš titano ir sveria apie 9 kg.

Šią saugos sistemą kuria ne komandos, o FIA patvirtinti 3 skirtingi gamintojai.

Atliktais FIA tyrimais, peržiūrėjus seniau įvykusias 40 avarijų, nustatyta, kad Halo sistema gali padidinti saugumą 17 procentų.

Nuo 2018 m. Halo sistema išgelbėjo lenktynininkų gyvybes ir sveikatą keliose didesnėse avarijose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „The FIA approves Formula 1's first supplier to the Halo". *F1i.com* (anglų). 16 January 2018. Suarchyvuotas originalas 29 March 2018. Nuoroda tikrinta 28 March 2018.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
2. ↑  „Halo strong enough to hold a bus, say Mercedes". *www.formula1.com* (anglų). Nuoroda tikrinta 2020-07-23.
3. ↑  „How to Make an F1 Halo". *fia.com*. 3 March 2018. Suarchyvuotas originalas 22 October 2018. Nuoroda tikrinta 22 October 2018.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
4. ↑  Richards, Giles (2017-07-22). „FIA defends decision to enforce F1 halo cockpit protection device for 2018". *The Observer* (anglų). ISSN 0029-7712. Nuoroda tikrinta 2020-07-23.
5. ↑  Makino believes halo saved his life in F2 crash
6. ↑  Charles Leclerc pays tribute to halo after walking away from Belgian GP crash
7. ↑  Romain Grosjean's 'life saved' by halo after remarkable escape at Bahrain GP
8. ↑  Italian Grand Prix: Lewis Hamilton says 'halo' safety system saved his life in crash
9. ↑  Zhou Guanyu survives British GP horror crash: The first-lap drama at Silverstone dissected
| **Halina Šurepovalenk. *Шурепова, Галина Александровна*** |
| --- |
| Gimė | 1939 m. gegužės 5 d.Vilkaviškis, Lietuva |
|  |
| Veikla | nardytoja, karinių delfinų dresuotoja |

**Halina Šurepova** (rus. *Шурепова, Галина Александровна*) (1939 m. gegužės 5 d. Vilkaviškyje, Lietuvoje) – pirmoji moteris nardytoja TSRS kariniame jūrų laivyne, vėliau Ukrainos karinėse jūrų pajėgose, kariniams tikslams pritaikytų delfinų dresuotoja Sevastopolio mieste. Priklausė DOSAAF organizacijai.

Biografija
----------

Gimė 1939 m. gegužės 5 d. Vilkaviškyje, Aleksandro ir Aleksandros Šurepovų šeimoje. Tėvas buvo TSRS užsienio žvalgybininkas Lietuvoje. Prasidėjus II pasauliniam karui tėvas buvo sužeistas ir išvežtas į TSRS gilumą. Šeima liko Lietuvoje, kur atėjus vokiečiams buvo suimta gestapo. Kartu su seserimi Nataša buvo išvežtos į vaikų namus, kur joms buvo suteikti nauji vardai - Helena ir Aldona. Mama dirbo valytoja pas vietinius lietuvių ūkininkus, o mergaitės išvežtos į Vokietiją, kaip kraujo donorės. Po karo 1948 m. kartu su seserimi grįžo į Vilnių, kur gyveno su *Šubertaičių* pavarde. Kartu su seserimi buvo pamiršusios rusų kalba ir kalbėjo tik vokiškai.

Pasibaigus karui Halinos, jos sesers ir motinos pradėjo ieškoti jų tėvas. Iš pradžių surado savo žmoną. 1949 m. būdamas su oficialiu vizitu Vilniuje tėvas Aleksandras apsilankė vienoje iš našlaičių prieglaudų, kur aptiko dvi mergaites su *Šubertaičių* pavarde, tačiau su tomis pačiomis gimimo datomis, kaip ir jo dukterys. Taip mergaitės buvo surastos ir išvyko gyventi į Gardiną, kur po karo apsigyveno jų tėvas. 

Halina baigė *Leningrado kūno kultūros institutą*. 1960 m. filmavosi dokumentiniame filme *Jūros pasakojimai* (Рассказы моря), 1961 m. filmavosi filme *Žmogus amfibija* (Человек-амфибия). 1961 m. tapo TSRS povandeninio nardymo sporto meistre. Po studijų baigimo trejus metus dirbo Sachaline. Vėliau persikraustė į Leningradą, kur dirbo nardymo trenere. Baigusi darbą Leningrade išvyko į Sevastopolį, kur dirbo kariniams tikslams pritaikytų delfinų dresuotoja.

Nuorodos
--------

* *Didžios šeimos kronika* (rus.);
* Delfinų dresuotoja Halina Šurepova (rus.)[neveikianti nuoroda];
* Aprašymas apie filmą Žmogus amfibija (rus.);
* Biografija I (rus.);
* Biografija II (rus.);
* Interviu, biografija, nuotraukos (rus.) Archyvuota kopija 2013-10-24 iš Wayback Machine projekto.;
* Interviu I (rus.) Archyvuota kopija 2012-07-21 iš Wayback Machine projekto.;
* Interviu II (rus.);
* Interviu III (rus.);
* Straipsnis apie pirmąją TSRS moterį nardytoją (rus.).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Somalių kalba *Af-Soomaali* |
| Kalbama | Somalis, Etiopija, Džibutis, Kenija |
| Kalbančiųjų skaičius | 17 mln. |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | ? |
| Kilmė | semitų-chamitų\*kušitų\*\*rytų kušitų\*\*\***somalių** |
| Rašto sistemos | lotynų, seniau arabų bei osmanija |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba | Somalio vėliava Somalis |
| Prižiūrinčios institucijos | Regioninė somalių kalbos akademija |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-1 | so |
| ISO 639-2 | som |
| ISO 639-3 | som |

**Somalių kalba** (*Af-Soomaali*) – Rytų Afrikos kalba, priklausanti semitų-chamitų kalbų šeimai, kušitų pogrupiui. Vartojama daugiausia somalių tautybės žmonių, gyvenančių Somalyje, rytų Etiopijoje (Somalių regione), Džibutyje, rytų Kenijoje, taip pat diasporoje visame pasaulyje. Kalbančiųjų skaičius siekia ~17 mln. žmonių.

Paplitimas
----------

Somalių kalbos vartojimo arealas
Tai antra pagal populiarumą kušitų kalba po oromų. Be pačių somalių, ja šneka ir dalis kitų Somalio pusiasalio gyventojų. Greta arabų kalbos somalių kalba yra valstybinė Somalyje, Džibutyje ir rytų Etiopijoje ji oficialaus statuso neturi, tačiau ja leidžiama spauda, kuriamos radijo laidos. Somalyje kalbą prižiūri Regioninė somalių kalbos akademija.

Tarmės
------

Somalių kalba turi nemažai tarmių. Išskiriamos pagrindinės:

* šiaurinė – vartojama šiaurės Somalyje, bendrinės kalbos pagrindas (ypač, Mudugo šnekta),
* Benadiri – pietinė dalis, ypač Banadiro krantas su Mogadišu,
* maajų – vartojama pietų Somalyje (ypač apie Baidoa), Kenijoje, Etiopijoje.

Labai artimos yra džidų, dabarių, garių, tunių kalbos, dažnai taip pat laikomos somalių kalbos tarmėmis.

Gramatika
---------

Somalių kalba agliutinacinė, priešdėliais nurodomos tokios gramatinės savybės kaip linksnis, laikas, būdas. Daugelio gramatinių savybių (pvz. giminės) skirtumas gali būti išreiškiamas tonu. Sakinio struktūra veiksnys-papildinys-tarinys. Gausiai naudojami polinksniai.

Žodynas
-------

Somalių kalboje dėl ilgalaikių ryšių gana daug arabiškų skolinių, kurių didelė dalis apibrėžia religinius, kultūrinius reiškinius. Daugiausia per arabų kalbą yra patekę persiškų, hindi skolinių. Yra skolinių iš anglų, italų, prancūzų kalbų. Dabar daug skolinių keičiama naujadarais.

WikipediaWikipedia
Vikipedija ***Somalių kalba***

Nuorodos
--------

* som Duomenys apie kodu „som" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
| Somonijonas*Сомониён* |
| --- |
| 

SomonijonasSomonijonas

38°26′0″ š. pl. 68°46′0″ r. ilg.﻿ / ﻿38.43333°š. pl. 68.76667°r. ilg.﻿ / 38.43333; 68.76667﻿ (Somonijonas)Koordinatės: 38°26′0″ š. pl. 68°46′0″ r. ilg.﻿ / ﻿38.43333°š. pl. 68.76667°r. ilg.﻿ / 38.43333; 68.76667﻿ (Somonijonas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5) |
|  |
| **Valstybė** | Tadžikijos vėliava Tadžikija |
| **Rajonas** | Rudaki rajonas |
| **Provincija** | Karoteginas |
|  |
| **Gyventojų** (2015) | 22 600  |

**Somonijonas** (tadž. *Сомониён*, pers. سامانیان  = *Sāmāniyān*) – miesto tipo gyvenvietė Tadžikistane, šalia Uzbekistano sienos, 18 km į pietus nuo Dušanbės, Gisaro slėnyje; Rudaki rajono centras.

Istorija
--------

Senasis gyvenvietės pavadinimas - ***Koktašas*** (*Кокташ* - tiurkų kalbomis "mėlynasis akmuo"). Čia būta didelio akmens, kuris buvo gerbiamas vietinių dėl gydomųjų galių. 1927 m. Koktašas tapo rajono centru. 1938 m. tapo miesto tipo gyvenviete, kuri pavadinta Karhano Sardarovo, su basmačiais kovojusio komunisto garbei. 1970 m. minint Lenino šimtmečio jubiliejų, pervadinta Leninsku. 1999 m. vėl pervadinta į Somonijoną minint 1100 metų tadžikų kilmės Samanidų dinastijos sukaktį.

Sportas
-------

* FK Kuktoš futbolo klubas,
* Miesto stadionas.

Nuorodos
--------

* Tadžikijos miestai
* Gyventojų skaičius Tadžikijoje
| ***Šerifas ir berniukas ateivis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Uno sceriffo extraterrestre -  poco extra e molto terrestre |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Michele Lupo |
| Scenaristas (-ai) | Marcelo Fondato  Francesco Scardamaglia |
| Vaidina | Bud Spencer |
| Metai | 1979 |
| Žanras | fantastinė komedija |
| Trukmė | 89 min. |
| Kalba | italų ir anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Šerifas ir berniukas ateivis** (it.  *Uno sceriffo extraterrestre - poco extra e molto terrestre*) – 1979 m. sukurta komedija visai šeimai, apdovanota „Golden Screen" prizu.

Po metų buvo sukurtas filmo tęsinys „Kodėl kapitonas pasirinko mane?".

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Bud Spencer – šerifas Holas
* Cary Guffey – H7-25
* Raimund Harmstorf – kapitonas Brigsas
* Joe Bugner – Brenanas
* Carlo Reali – kapitonas Terneris

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Njunano miestelyje kyla isterija dėl neva šalia esančiame ežere sudužusio ateivių kosminio laivo. Atvykus žurnalistams ir paieškos tarnybai, vadovaujamai kapitono Brigso, netrukus paaiškėja, kad ateiviu buvo palaikytas šerifas Holas, apsirengęs keistą bitininko kostiumą.

Nors susidomėjimas netrunka nuslūgti, vieną vakarą šerifas mieste sutinka keistą berniuką, kuris sakosi esąs ateivis. Nors Holas juo netiki, tačiau H7-25 pasivadinusio vaiko gebėjimai mintimis judinti daiktus ir priversti kalbėti gyvūnus netrunka šerifą pakeisti savo nuomonę. Nors berniuko po kelių dienų turi atvykti paimti kitas kosminis laivas, kapitonas Brigsas su savo žmonėmis visais būdais stengiasi jį pagrobti.
| Bugulma*Бугульма* |
| --- |
|        |
| *Bugulmos memorialas* |
|  |
| 

BugulmaBugulma

54°32′0″ š. pl. 52°47′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.53333°š. pl. 52.78333°r. ilg.﻿ / 54.53333; 52.78333﻿ (Bugulma)Koordinatės: 54°32′0″ š. pl. 52°47′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.53333°š. pl. 52.78333°r. ilg.﻿ / 54.53333; 52.78333﻿ (Bugulma) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Totorija Tatarstanas |
| **Rajonas** | Bugulmos rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 87 193  |
| **Plotas** | 27,8 km² |
| **Tankumas** (2014) | 3 136 žm./km² |
| **Altitudė** | 300 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Bugulma |

**Bugulma** (rus. *Бугульма*, tot. *Бөгелмә*) – miestas Rusijoje, pietryčių Tatarstane, 333 km nuo Kazanės, prie Zajaus upės ir jos intako Bugulminkos, Bulgulmos–Belebėjaus aukštumoje. Rajono centras. Geležinkelio stotis prie Uljanovsko–Ufos linijos, plentai į Čistopolį, Orenburgą, Oralą, Leninogorską. Veikia oro uostas.

Svarbus naftos perdirbimo pramonės centras. Taip pat mašinų gamybos ir metalo apdirbimo pramonė (naftos gavybos ir perdirbimo įrangos, elektros variklių), maisto, statybinių medžiagų, porceliano, siuvimo pramonė. Veikia 4 cerkvės, mečetė, teatras, krašto muziejus, Jaroslavo Gašeko muziejus, yra daug tarybinių paminklų.

Tautinė sudėtis: rusai – 63 %, totoriai – 29,1 %, mordviai – 2,6 %, čiuvašai – 2,3 %, ukrainiečiai – 1,3 %.

Istorija
--------

Bugulma įkurta 1736 m. rusų, pastatyta tvirtovė. Gyvenvietė buvo Pugačiovo sukilimo sūkuryje. 1781 m. suteiktas miesto statusas. Buvo svarbus prekybinis taškas keliuose tarp Kazanės, Orenburgo ir Ufos. 1911 m. miestą pasiekė geležinkelis. 1948 m. pradėta vystyti naftos pramonė.

Miestų partnerystė
------------------

* Turkija Aidinas, Turkija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 75
| **Povilas Isoda** |
| --- |
| Gimė | 1988 m. sausio 15 d. (35 metai)Lietuva Igliškėliai, Kapsuko rajonas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Marijampolės savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija |

**Povilas Isoda** (g. 1988 m. sausio 15 d. Igliškėliuose, Kapsuko rajonas) – Lietuvos ir Marijampolės savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

2004 m. baigė Igliškėlių pagrindinę mokyklą, 2009 m. – Marijampolės kolegiją, 2012 m. – Kauno technologijos universitetą.

2009–2012 m. Marijampolės kolegijos viešųjų ryšių specialistas, projekto vadovas. 2012 m. UAB „Agrochema" pardavimų vadybininkas. 2013–2015 m. Lietuvos Respublikos Seimo narių padėjėjas – sekretorius. 2015–2019 m. Marijampolės savivaldybės mero pavaduotojas, nuo 2019 m. – meras.

Nuo 2011 m. Marijampolės savivaldybės tarybos narys.

Lietuvos socialdemokratų partijos Marijampolės skyriaus narys, nuo 2017 m. skyriaus pirmininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2017-09-14 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑   Archyvuota kopija 2017-04-20 iš Wayback Machine projekto.
*Kitos reikšmės – Ostrogas (reikšmės).*

| Ostrohasukr. *Остро́г* |
| --- |
|              |
| *Ostroho katedra* |
|  |
| 

OstrohasOstrohas

50°20′0″ š. pl. 26°31′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.33333°š. pl. 26.51667°r. ilg.﻿ / 50.33333; 26.51667﻿ (Ostrohas)Koordinatės: 50°20′0″ š. pl. 26°31′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.33333°š. pl. 26.51667°r. ilg.﻿ / 50.33333; 26.51667﻿ (Ostrohas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ukrainos vėliava Ukraina |
| **Sritis** | Rivnės sritis Rivnės sritis |
| **Rajonas** | Ostroho rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2012 m.) | 15 657  |
| **Plotas** | 10,9 km² |
| **Tankumas** (2012 m.) | 1 436 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.ostroh.rv.ua |

**Ostrohas** (ukr. *Остро́г*; rus. *Остро́г*; lenk. *Ostróg*) – istorinis miestas Rivnės srityje, vakarų Ukrainoje. Ostroho rajono administracinis centras. 2012 m. duomenimis, mieste gyveno 15 657 gyventojai. Pro miestą teka Horynės intakas Vilija. 1576 m. buvo įkurta Ostroho akademija – pirmoji šalies aukštesnė švietimo įstaiga.

Istorija
--------

1100 m. Volynės metraštyje, pirmą kartą paminėtas Ostrahas. Nuo XIV a. buvo Ostrogiškių šeimos sostas. Ostrogiškiai pavertė gyvenvietę į didelį mokymo ir komercijos centrą. XVII a. atiteko Lubomirskių šeimai.

Ostohas kartu su visa Voluine, antroje XIV a. pusėje, buvo prijungtas prie Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės. Po 1569 m. Liublino unijos tapo Lenkijos Karalystės dalimi ir liko jos sudėtyje iki XVIII a. pabaigos. 1585 m. buvo suteiktos Magdeburgo teisės.

Miestas buvo sudegintas kazokų. Gyventojai buvo nužudyti. 1793 m. miestas atiteko Rusijos imperijai, kurios sudėtyje išliko iki 1918 m.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Rivnės srities miestai |
| --- |
|  |
| Didžiausias miestas: **Rivnė** |
|  |
| Rajono pavaldumo miestai: | 
Bereznė · Dubrovycia · Korecas · Kostopilis · Radyvylivas · Sarnai · Zdolbunivas | Flag of UkraineCoat of arms of Volyn Oblast |
|  |
| Srities pavaldumo miestai: | 
Dubnas · Ostrohas · Rivnė · Varašas |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Peru-Bolivijos Konfederacija**| 

|  |
| --- |
| Peru-Bolivijos Konfederacijos vėliava |
| **Federacijos vėliava** |

 |
| States of the Peru-Bolivan Confederacy |
| **Sostinė** | Takna |
| **Konfederacijos įkūrimo data** | 1836 |
| **Konfederacijos anuliavimas** | 1839 |
| **Šalys** | Peru-Bolivija |

**Peru-Bolivijos konfederacija** buvo trumpai gyvavusi konfederacija tarp šių Pietų Amerikos valstybių 1836–1839 m. Šiuo laikotarpiu valstybės vadovu, dar vadinamu *Aukščiausiuoju Protektoriumi* buvo tuometinis Bolivijos prezidentas, Maršalas Andrė de Santa Kruzas (*Andrés de Santa Cruz*). Jis 1827 m. buvo Peru prezidentas, o 1829–1839 m. – Bolivijos prezidentas.

Konfederacija buvo laisva sąjunga tarp Peru valstijų (tuo metu šalis buvo skiriama į *Šiaurės Peru respubliką* ir *Pietų Peru respubliką*, kurios turėjo vieną sostinę – Takną) ir Bolivijos.

Konfederacija suskilo po pralaimėjimo Čilei, o Peru valdžioje niekas ilgesniam laikui neįsitvirtino.

Konfederacijos struktūra
------------------------

Kiekvienai konfederacijos valstijai nuo 1837 m. iki konfederacijos anuliavimo vadovavo savas prezidentas, tačiau jis paklusdavo aukštesniam pagal rangą, Maršalui Andrė de Santa Kruzui (*Andrés de Santa Cruz*).

* Bolivija
	+ Prezidentas: Generolas Chosė Migelis de Velaskas (*José Miguel de Velasco*)
* Šiaurės Peru
	+ Prezidentas: Generolas Luisas Orbegosas (*Luis Orbegoso*) (1837 m. rugpjūčio 21 d. – 1838 m. liepos 30 d.)
	+ Prezidentas: Generolas Chosė de la Riva Agujeras (*José de la Riva Agüero*) (1838 m. rugpjūčio 1 d. – 1839 m. sausio 24 d.)
* Pietų Peru
	+ Prezidentas: Generolas Ramonas Herera Rodadas (*Ramón Herrera Rodado*) (1837 m. rugsėjo 17 d. – 1838 m. spalio 12 d.)
	+ Prezidentas: Chuanas Pio de Tristanas Moskosas (*Juan Pío de Tristán y Moscoso*) (1838 m. spalio 12 d. – 1839 m. vasario 23 d.)
Persų katė
**Persų ilgaplaukė katė** (angl. *Persian Longhair*) – viena populiariausių kačių veislių pasaulyje. Egzistuoja daugybė šių kačių spalvų ir raštų variantų. Persų ilgaplaukės buvo ir tebėra naudojamos išvesti naujoms veislėms. Reikalauja ypač daug priežiūros.

Istorija
--------

Persų ilgaplaukė, manoma, yra kilusi iš Angoros kačių, kurias jūrininkai ir pirkliai atsivežė iš kelionių po Turkiją ir Iraną. Daugelį metų šios katės, dar vadintos turkų angoromis, buvo Europos aukštuomenės numylėtinės.

XIX a. pab. britai ėmė kryžminti šias kates su kitomis veislėmis ir pamažu išvedė masyvesnių, ilgesnio ir storesnio plauko kačių veislę. Šios katės pamažu virto kilmingų kačių veisle – persų ilgaplaukėmis.

Pirmosios katės smarkiai skyrėsi nuo dabartinių. Kūnas tapo masyvesnis, plaukas ilgesnis, kailis tankesnis. Labiausiai pakito galvos forma ir nosies ilgis. Pastaraisiais dešimtmečiais kačių mylėtojai išvedė persų ilgaplaukes, turinčias visiškai neatsikišusią nosį. Dalis kačių augintojų piktinasi šiais pokyčiais ir teigia, jog deformuotos nosys neigiamai veikia kačių sveikatą.

Charakteris
-----------

Persų ilgaplaukės labai ramios, valandų valandas gali ilsėtis mėgstamoje vietoje ir visiškai nereaguoti į aplinką. Be galo mėgsta glamones, švelnumą. Taikios, todėl puikiai sugyvena su kitomis katėmis ir šunimis. Kilus triukšmui, pasišalina į ramią vietelę. Savo noru nežaidžia – persų ilgaplaukę tam reikia paskatinti. Visgi jaunikliai, kaip ir pridera, aktyvūs.

Balsas slopus, retai girdimas. Šios veislės katės puikiai jaučiasi paliktos vienos, paprastai nenori eiti į lauką.

Fizinės savybės
---------------

Persų ilgaplaukės vidutinio dydžio arba didelės, stambių kaulų. Kūnas masyvus, pečiai raumeningi, kaklas  trumpas, storas. Kojytės trumpos, letenėlės didelės ir apvalios. Uodega trumpa, pūkuota, galas vos siekia žemę. 

Kaukolė plati, žandai putnūs. Didžiulės apskritos akys toli viena nuo kitos, blizgančios ir išraiškingos. Gali būti įvairių spalvų. Veislei būdinga plaukų „apykaklė".

Gražiausios persų ilgaplaukės būna rudenį ir žiemą, nes pavasarį ir vasaros pradžioje nusišeria.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Persų ilgaplaukė katė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Apie persų ilgaplaukę[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Persileidimas** – savaiminė gimdoje nešiojamo pilnai neišsivysčiusio vaisiaus (gemalo) mirtis. Dar vadinamas „savaiminiu abortu". Pas sveikas moteris jis pasitaiko retai. Dažniausios persileidimo priežastys: anksčiau įvykdyti abortai, bendro pobūdžio somatiniai susirgimai, lytinių organų uždegimai, ūmūs ir lėtiniai apsinuodijimai, traumos, endokrininiai sutrikimai pas moterį, infantilizmas, kraujo grupių nesuderinamumas tarp vaisiaus ir motinos, vaisiaus chromosominiai sutrikimai.

Persileidimas gali įvykti ir pirmosiomis nėštumo dienomis ar savaitėmis, moteriai net nepastebint ir nežinant apie tai, kad ji buvo pastojusi. Tai iš dalies yra susiję su pastojančios moters amžiumi: iki 30 m. savaiminis abortas įvyksta 10 proc. atvejų, 31–40 m. apie 15 proc. virš 40–44 m. beveik 35 proc. o vyresnėms nei 45 m. daugiau nei 50 proc. atvejų.

Savaiminis abortas įvyksta nevalingai. Jei įvyksta daugiau nei du kartus, vadinamas įprastiniu. Moterys, kurioms gresia savaiminis abortas, anksti guldomos ligoninėn, skiriamas specialus režimas.
Skirstoma į:

* Gresiantį,
* Prasidedantį,
* Progresuojantį,
* Dalinį,
* Visišką,
* Neįvykusį.

Galimos savaiminio aborto priežastys:

* Ligos – infekcinės, lytinių organų, kitų svarbių organų ar organų sistemų,
* Neohormoniniai sutrikimai,
* Apsinuodijimas – švinu, nikotinu, gyvsidabriu ir kitomis medžiagomis,
* Traumos – fizinės ar psichologinės,
* Badavimas,
* Vitaminų trūkumas,
* Anomalijos (genų ar chromosomų).