recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Vladas Fedotas-Sipavičius, Sipaitis** |
| --- |
| Gimė | 1904 m. gruodžio 24 d.Jaušyčių kaime, Varnių valsčius |
| Mirė | 1992 m. vasario 24 d. (87 metai)Vilnius |
| Tėvas | Fedotov |
| Motina | Liuda Sipavičiūtė |
| Sutuoktinis (-ė) | Jadvyga Ramanauskaitė |
| Vaikai | Saulius Sipaitis  Marija Aušrinė Pavilionienė |
|  |
| Veikla | aktorius, režisierius, baleto šokėjas. |

**Vladas Fedotas-Sipavičius, Sipaitis** (1904 m. gruodžio 24 d. Jaušyčiai, Varnių valsčius – 1992 m. vasario 24 d. Vilnius) – Lietuvos aktorius, režisierius, baleto šokėjas.

Biografija
----------

Gimė rusų inžinieriaus Fedotovo ir operos dainininkės Liudos Sipavičiūtės šeimoje.
Pirmojo pasaulinio karo metais su tėvais išvyko į Rusiją, 1912–1919 m. mokėsi realinėje mokykloje Maskvoje, privačiose baleto, tapybos ir skulptūros, Maskvos F. Koršo dramos teatro studijose.

1922 m. grįžo į Lietuvą. 1922–1923 m. Telšių gimnazijos mokytojas, Liaudies mokytojų padėjėjų kursų, Telšių mokytojų seminarijos dėstytojas, dėstytojas. 1949 m. sovietinės valdžios suimtas ir ištremtas į Sibirą, grįžo 1956 m.
Po 1956 m. – Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokyklos, Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto dėstytojas.

Meninė veikla
-------------

Iki 1922 m. Maskvos F. Koršo dramos teatro studijos teatro aktorius. 1924–1936 m. – Valstybės teatro režisierius, aktorius, baleto artistas, be to, 1931–1934 m. – Šaulių sąjungos Eksperimentinio dramos teatro-studijos (Kaunas), įkūrėjas ir vadovas. 1936 m. – Pirmosios Kauno dramos studijos įkūrėjas ir vadovas.

1936–1939 m. Valstybės teatro Klaipėdos skyriaus aktorius ir režisierius, 1936 m. Marionečių teatro režisierius, 1939–1942 m. Valstybės teatro Šiaulių skyriaus, režisierius, 1943 m. – Valstybės teatro Šiaulių skyriaus Naujojo muzikinio teatro operetės įkūrėjas, režisierius ir aktorius.

1944 m. – Kauno muzikinės komedijos teatro operetės režisierius, 1946–1949 m. – Kauno valstybinio dramos teatro aktorius, dailininkas, 1949 m. – Kauno jaunojo žiūrovo teatro režisierius. Po 1956 m. – Kauno ir Vilniaus saviveiklinių kolektyvų vadovas, Senamiesčio teatro Vilniuje aktorius.

Filmografija
------------

* 1931 m. – Onytė ir Jonelis, režisierius ir aktorius.
* 1972 m. – Herkus Mantas. Kronikininkas. Rež. Marijonas Giedrys
* 1981 m. – Arkliavagio duktė. Rež. Algimantas Puipa
* 1981 m. – Amerikietiška tragedija. Rež. Marijonas Giedrys
* 1991 m. – Ir ten krantai smėlėti. Rež. Algimantas Puipa.

Bibliografija
-------------

*Švitrigailos* slapyvardžiu parašytos pjesės:

* Sniego karalaitė;
* Viešnia;
* Gaudeamus;
* Ponas užkurys;
* Mažasis karžygys;
* Tėviškės žemėje.
| **Algirdas Valavičius** |
| --- |
| Gimė | 1933 m. lapkričio 20 d.Margavoniai, Radviliškio r. |
| Sutuoktinis (-ė) | Zita Valavičienė |
| Vaikai | Daina, Gintaras |
|  |
| Veikla | miškininkas |
|  |
| Alma mater | 1958 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Algirdas Valavičius** (1933 m. lapkričio 20 d. Margavoniuose, Radviliškio rajonas) – Lietuvos miškininkas, išradėjas, Druskininkų miško muziejaus „Girios aidas" įkūrėjas.

Biografija
----------

1953 baigė Panevėžio berniukų 1-ąją vidurinę mokyklą, 1958 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos Miškų ūkio fakultetą.

Žemės ūkio mokslų daktaras (1970), Lietuvos nusipelnęs išradėjas (1972), sukonstravo miškų želdymo sėjamąją „Lietuva-25".

1990–1992 m. Lietuvos miškininkų sąjungos prezidentas.

1971 m. įkūrė ir suprojektavo miško muziejų „Girios aidas", buvo jo direktorius, atstatė jį po 1992 m. gaisro. Su kitais įrengė Druskininkų Saulės taką.

Suprojektavo ir pastatė namelių ant vištos kojelės (prie Merkinės , Šventojoje), namelių medžiuose (Druskininkuose).

Įvertinimas
-----------

* 2004 m. Druskininkų garbės pilietis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos miškininkai. Biografinis žinynas, sudarė Gediminas Isokas, t. 2. Vilnius: Mintis, 1997, p. 674
2. ↑  Namelis ant vištos kojos
3. ↑  Druskininkų garbės piliečiai Archyvuota kopija 2020-11-06 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Henrikas Gudavičius. Paradoksai – mūsų akiratyje: pokalbiai su miškininku Algirdu Valavičiumi.
* Jūratė Mičiulienė. „Girios aido" kūrėjas nustebino ir ispanus, *Lietuvos žinios*, 2012 rugpjūčio 17.
| **Vladas Jakovickas** |
| --- |
| Gimė | 1898 m. lapkričio 26 d.Virbalis |
| Mirė | 1949 m. kovo 16 d. (50 metų)Oberamergau, Bavarija |
|  |
| Veikla | Lietuvos inžinierius elektrotechnikas, inžinerijos daktaras. |

**Vladas Jakovickas** (1898 m. lapkričio 26 d. Virbalis – 1949 m. kovo 16 d. Oberamergau, Bavarija) – Lietuvos inžinierius elektrotechnikas, inžinerijos daktaras.

Biografija
----------

1925 m. baigė Berlyno aukštąją technikos mokyklą. 1925-1943 m. dėstė Vytauto Didžiojo universiteto (iki 1930 m. Lietuvos universitetas), 1940-1941 m. prorektorius. 1939 m. inžinerijos daktaras, nuo 1941 m. profesorius. 1927-1943 m. dar dėstė Kauno aukštesniojoje technikos mokykloje. Daug prisidėjo rengiant Lietuvos elektrotechnikos specialistus. Nuo 1944 m. gyveno Vokietijoje, nuo 1946 m. – JAV. Nuo 1946 m. dėstė JAV kariuomenės kursuose Oberamergau.

Bibliografija
-------------

* Nuolatinės srovės elektros mašinų apskaičiavimas, vadovėlis, 1931 m.
* Kintamosios srovės, vadovėlis, 1932 m.
* Elektrotechnikos pagrindai, vadovėlis, 1932 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vladas Jakovickas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 479 psl.
| **Algirdas Vapšys** |
| --- |
| Gimė | 1933 m. lapkričio 30 d.Salakas, Zarasų apskritis |
| Mirė | 2021 m. rugsėjo 17 d. (87 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Eugenija |
| Vaikai | Ingrida, Gintarė, Živilė |
|  |
| Veikla | inžinierius statybininkas, sovietinės ir nepriklausomos Lietuvos visuomenės bei politikos veikėjas |
|  |
| Alma mater | 1957 m. Kauno politechnikos institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1983 m. SSRS valstybinė premija;
* 2004 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžius.
 |

**Algirdas Vapšys** (1933 m. lapkričio 30 d. Salake, Zarasų apskrityje – 2021 m. rugsėjo 17 d. Vilniuje) – inžinierius statybininkas, sovietinės ir nepriklausomos Lietuvos visuomenės bei politikos veikėjas.

Biografija
----------

1952 m. baigė Salako vidurinę mokyklą, 1957 m. – Kauno politechnikos instituto Hidrotechnikos fakulteto Kelių inžinieriaus specialybę.

1958–1965 m. dirbo Vilniaus statybos treste. 1966–1975 m. Vilniaus pirmajame statybos treste (1966–1967 m. ir 1972–1975 m. valdytojas, 1967–1972 m. vyriausiasis inžinierius). Nuo 1961 m. SSKP narys. 1979 m. stažavosi Maskvoje. 1975–1980 m. statybos ir montavomo tresto „Vilniaus statyba" vyriausiasis inžinierius. 1980–1990 m. LSSR statybos ministro pavaduotojas.

1990–1992 m. statybos ir urbanistikos ministro pavaduotojas. 1992–1994 m. statybos ir urbanistikos ministras. 1994–2001 m. dirbo konsultacinėje firmoje. 2001–2006 m. ministro pirmininko Algirdo Brazausko patarėjas investicijos klausimais. 2000–2006 m. Valdovų rūmų paramos fondo valdybos narys, 2006–2010 m. pirmininkas.

1989 m. suteiktas docento vardas (1993 m. nostrifikuotas). 1997 m. išrinktas Lietuvos statybos inžinierių sąjungos pirmininku, 2001 m. perrinktas antrai kadencijai.

Žmona Eugenija, dukros Ingrida, Gintarė, Živilė.

Įvertinimas
-----------

* 1983 m. SSRS valstybinė premija (su kitais);
* 1975 m. Lietuvos SSR nusipelnęs inžinierius;
* 2002 m. Gedimino technikos universiteto garbės narys;
* 2004 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžius;
* 2005 m. Garbės ženklu „Už nuopelnus Salako kraštui"

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mirė buvęs ministras Algirdas Vapšys *lrytas.lt* Archyvuota kopija 2021-09-17 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  MELC. Algirdas Vapšys. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2008-12-22. Nuoroda tikrinta 2021-09-20.
3. ↑  *Algirdas Vapšys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015
4. ↑  *Algirdas Vapšys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 451
5. ↑  *IN MEMORIAM ALGIRDAS VAPŠYS*. Zarasuose.lt. Nuoroda tikrinta 2023-01-19.
Dubens radioterapija
**Radioterapija** (arba ***spindulinis gydymas, spinduline terapija***) – gydymo būdas didelės energijos jonizuojančiais spinduliais. Spinduliai veikia audinius ir perduoda jiems energiją, jonizuoja ląstelės branduolį ir keičia jos struktūrą.

Dažniausiai radioterapija taikoma gydant onkologines ligas, siekiant paveikit piktybines vėžio ląsteles, kurios yra jautresnės negu normalios organizmo ląstelės, ir tokiu būdu sumažinti jų atsinaujinimo galimybę po atlikto operacinio gydymo, taip pat neišgydžius onkologinės ligos radioterapija galima kaip būdas gyvenimo kokybei gerinti, navikinio proceso sukeltiems simptomams (pvz. skausmui, kraujavimui) lengvinti.

Dažnai radioterapija skiriama kartu su chemoterapija. Radioterapijos metu dažniausiai naudojami yra gama spinduliai, kurių dažniausi radioaktyvūs šaltiniai būna kobaltas-60 ir cezis-137, taip pat gali būti naudojami ir Rentgeno spinduliai. Po spindulinės terapijos galimi nepageidaujami reiškiniai, pvz. gali imti pykinti, vimdyti, pasireikšti nuovargis, plaukų slinkimas ir kitokios reakcijos švitinimo srityje.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Radiochirurgija

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Radioterapija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXII (Sko–Šala). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
2. ↑  Ira Blei & George Odian (2005-12-09), *General, Organic, and Biochemistry: Connecting Chemistry to Your Life*, W. H. Freeman, p. 658, ISBN 978-0-7167-4375-0
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Aelia rostrata** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Potipis: | Šešiakojai  *( Hexapoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Poklasis: | Sparnuotieji  *( Pterygota)* |
| Būrys: | Straubliuočiai  *( Hemiptera)* |
| Pobūris: | Blakės  *( Heteroptera)* |
| Šeima: | Skydblakės  *( Pentatomidae)* |
| Gentis: | Aelia  *( Aelia)* |
| Rūšis: | Dvitaškė skydblakė  *( Aelia rostrata)* |

 |
| Binomas |
| ***Aelia rostrata***Boheman, 1852 |

**Dvitaškė skydblakė** (*Aelia rostrata*) – skydblakių šeimos rūšis.

Suaugusios skydblakės kūnas pailgas, ištempto ovalo formos, 10-12 mm ilgio, rudai gelsvos spalvos, išmarginta išilginėmis tamsiomis juostomis ir šviesiomis išilginėmis iškiliomis vagelėmis. Galva trikampio formos. Ant vidurinių ir galinių kojų šlaunų yra po vieną tamsią dėmę. Nimfos panašios į suaugusias blakes, tik mažesnės ir neturi sparnų. Kiaušinėliai statinaitės formos, apie 1 mm ilgio. Žiemoja suaugusios blakės.

Iš žiemos miego pabunda 2-oje balandžio pusėje. Po pabudimo maitinasi daugiametėmis varpinių šeimos žolėmis, vėliau, 2-oje gegužės pusėje „persikrausto" į žiemkenčių laukus. Po poravimosi, patelės deda kiaušinėlius grupelėmis po 12 kiaušinėlių vienoje. Vidutiniškai viena patelė padeda 50-100 kiaušinėlių. Kiaušinėlių dėjimo periodas ilgas, gali tęstis iki 50-60 dienų. Kiaušinėlio stadija tęsiasi 6-8 dienas, o nimfos stadija – 50-60 dienų. Po javapjūtės, šios skydblakės vėl persikrausto į daugiamečių žolių laukus, kuriuose ir žiemoja.

Paplitimas: Europa, Šiaurės Afrika, Azija, gyvena ir Lietuvoje.
|  |
| --- |
| Radmila Manojlović |
|  |
| Biografija |
| Dar žinoma | Rada Manojlović |
| Gimė | 1985 m. rugpjūčio 25 d. (37 metai) Požarevacas |
| Kilmė |  Serbija |
| Žanrai | pop-folk |
| Kūrinių kalbos | serbų |
| Veikla | dainininkė |
| Instrumentai | vokalas |
| Aktyvumo metai | 2003 m.–dabar |
| Įrašų kompanija | „Grand produkcija" |

**Radmila Manojlović** (serb. *Радмила Манојловић*); g. 1985 m. rugpjūčio 25 d. Požarevace) – Serbijos pop-folk muzikos dainininkė. Kaip scenos atlikėja, sužibėjo televizijos muzikiniame konkurse „Zvezda Granda" (*Звезда Гранда*) 2007 m. trečiajame jo sezone.

Biografija
----------

Augo Četerežo miestelyje kartu su seserimi Maje. Kai Radmilai buvo 19 metų, nuo ligos mirė mama.

Keliskart bandė patekti į „Zvezda Granda" muzikinį konkursą, kol galiausiai ji buvo pastebėta ir III sezone liko antra. Konkurso metu jos atlikta daina „Nikada više" (liet. *Niekados*) tapo itin populiari buvusios Jugoslavijos šalyse, kol galiausiai tapo tų metų geriausia daina. 2008 m. pirmą kartą sudalyvavo festivalyje „Grand festival" (*Гранд фестивал*), kuris yra didžiausias muzikinis renginys buvusios Jugoslavijos atlikėjams.

Nuo 2008 m. draugavo su kylančiu jaunuoju artistu Milan Stanković, šiuo metu pora išsiskyrusi.

2010 metai jai buvo itin sėkmingi laimėjo iškart net kelis svarbius apdovanojimus skirtingose šalyse. Gimtojoje Serbijoje laimėjo apdovanojimą kaip „Geriausia 2010 m. folk atlikėja", Bosnijoje ir Hercogovinoje ji pripažinta išleidusia „Geriausią 2010 m. folk stiliaus kompaktinę plokštelę" ir atlikusia „Geriausią 2010 metų duetą", taip pat Vokietijos serbų bendruomenė portale Frankfurtske „Vesti" išrinko ją „Geriausia 2010 m. folk atlikėja". Kroatijoje ji irgi pripažinta laimėtoja kategorijoje „Geriausias 2010 m. duetas" (daina – „Deset ispod nule" (liet. *minus dešimt*)).

2014 m. youtube portale buvo paskelbtas Rados singlo „Alkotest" klipas, šiuo metu jis surinkęs per 25 mln. peržiūrų ir yra populiariausia dainininkės daina.

Nuo 2016 metų, jį drauge su dainininkais Milica Todorović, Branislav Mojićević ir Milan Topalović yra nacionalinio transliuotojo RTS laidos-dainų konkurso vaikams „Neki novi klinci" vertinimo komisijos narė.

Diskografija
------------

### Dainos

* *Hvala bogu za tu ljubav* (2007)
* *Nikada više* (2007)
* *Kako bole usne neverne* (2008)
* *Bolje ona nego ja* (2008)
* *Glavu gore mala* (Duetas su Lepa Lukić) (2008)
* *Rođendan* (2009)
* *Deset ispod nule* (2009)
* *50 Puta* (2009)
* *Mladež* (2009)
* *Kad bi znao* (2009)
* *Crna ptica* (2011)
* *S' mora na planine (2011)*
* *Nije meni* (2011)
* *Marakana* (2011)
* *Nema te* (2013)
* *Glatko* (2014)
* *Alkotest* (2014)
* *Biseri i svila* (2016)
* *Metropola* (2016)
* *Gratis* (2016)
* *Istina živa* (2016)

### Albumai

* *Deset ispod nule* (2009)
* *Marakana* (2011)
* *Metropola* (2016)

Išnašos
-------

1. ↑   [žiūrėta 2016.06.16]
2. ↑   Archyvuota kopija 2016-02-19 iš Wayback Machine projekto.
„Dvorak" klaviatūros išdėstymas
**Dvorak** klaviatūros išdėstymas, sukurtas 1930–1940 m. Vašingtono universiteto profesoriaus Augusto Dvorako (*August Dvorak*).

Profesorius kurį laiką stebėjo, kaip žmonės rašo bei spausdina anglų kalba. Atrinkęs labiausiai naudojamų simbolių kombinacijas, jis sudarė naują klaviatūros išdėstymą. Pagrindinis šio išdėstymo tikslas yra padidinti rašymo greitį. Šitoks klaviatūros tipas vadinamas Dvorak, arba supaprastintas klaviatūros išdėstymas.

Per Antrą pasaulinį karą buvo sukurti išdėstymai rašant viena ranka. Tad Dvorak skirstoma į dviejų rankų išdėstymą – kairės bei dešinės rankų išdėstymus.

Privalumai
----------

* Rašant anglų kalba, lyginant su kitomis klaviatūromis, padidėja spausdinimo greitis.
* Patogesnis klavišų išdėstymas (taip pat galioja tik anglų kalbai).
* Yra atskiros klaviatūros tiek kairei tiek dešinei rankai.

Trūkumai
--------

* Išvardinti privalumai efektingiausi anglų kalboje.
* Lietuvoje Dvorak klaviatūros tipas nėra populiarus.

Nuorodos
--------

* Qwerty
**Padniestrės transporto valstybiniai numeriai** – nepripažintos Padniestrės respublikos automobilių numerio ženklai.

Automobiliai su Padniestrės numeriais gali įvažiuoti į Ukrainą, Rusiją ir Moldaviją, taip pat dvi nepripažintas valstybes, pripažinusias Padniestrę – į Abchaziją ir Pietų Osetiją. Į kitas valstybes įvažiuoti su šiais numeriais neleidžiama.

Išvaizda
--------

Daugelis Padniestrės automobilių važinėja su Padniestrės registracijos numeriais (baltas fonas, juodi simboliai) numeriais:

Automobiliai turi turėti numerius tiek priekyje, tiek gale.

Numerių lentelių dydis – 520×112 mm. Lentelės kairėje pusėje pavaizduota Padniestrės vėliava ir holograma, kurioje irgi atspausdintas valstybinis registracijos numeris.

Kodavimas
---------

Numerius sudaro 6 simboliai:

* Pirma raidė – rodo registracijos regioną.
* Trys skaitmenys – numeris serijoje.
* Dvi raidės gale – serijos identifikatorius.

Numeriuose naudojamos kirilicos raidės, bet tik tos, kurios sutampa su lygiai taip pat užrašomomis lotyniškomis raidėms.

Valstybėje naudojami specialieji numeriai, kuriais žymimi valstybiniai tarnybiniai automobiliai. Specialieji numeriai penkių simbolių – trys skaitmenys ir dvi serijos raidės **CA** (CA iš **C**лужебный **A**втомобиль 'tarnybinis automobilis')..

Regionų identifikatoriai
------------------------

| regionoidentifikatorius | regionas |
| --- | --- |
| А | Benderai |
| В | Grigpriupolis |
| Е | Dubosarai |
| К | Kamenka |
| Р | Rybnica |
| С | Slobozija |
| T | Tiraspolis |
|

Nuorodos
--------

1. ↑

* Обсуждение автомобильных номеров Приднестровской Молдавской Республики на форуме Avto-Nomer.ru
| **Algirdas Žalnierius** |
| --- |
| Gimė | 1948 m. vasario 28 d. (75 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | Lietuvos archeologas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Algirdas Žalnierius** (g. 1948 m. vasario 28 d. Kaune) – Lietuvos archeologas.

Biografija
----------

1965 m. baigė Kauno Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą. 1971 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą, įgydamas istoriko bei istorijos ir visuomenės mokslų dėstytojo specialybę. 

Pagal paskyrimą nuo 1971 m. rugpjūčio iki 1972 m. gegužės mėn. dirbo Kauno Valstybiniame archyve grupės vadovu. Nuo 1972 m. Paminklų konservavimo instituto Kauno skyriaus archeologas, nuo 1978 m. archeologų grupės vadovas.

Lietuvos archeologijos draugijos narys.

Mokslinė veikla
---------------

Archeologinių tyrinėjimų interesai: Viduramžių archeologija, mūrinių pilių istorinė raida Lietuvoje. Tyrinėti objektai: Kauno pilis, Kauno rotušės aikštė, Kauno arkikatedra, Vytauto bažnyčia, Muziejaus, Vilniaus, Pilies, Santakos, Daugirdo gatvės; Kauno rajonas – Lentainių senovės gyvenvietė, Raudondvario senovės gyvenvietė; Kaišiadorių rajonas – Paparčių vienuolynas, Kruonio piliavietė; Kėdainių rajonas – Aristavėlės dvaras, Kėdainių Vokiečių gt.; Šakių rajonas – Žemosios Panemunės dvaras; Švenčionių rajonas – akmens amžiaus Balevičių gyvenvietė, Vaickūnų I kapinės ir kt. archeologinės vietos; Jurbarko rajonas – Panemunės pilis; Trakų rajonas – Trakų salos pilis, Senuosiuose Trakuose buvęs Bernardinų vienuolynas ir kiti archeologiniai objektai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Žalnierius. Lietuvos archeologijos draugija
| Prancūzijos nacionalinė biblioteka*Bibliothèque nationale de France* |
| --- |
|  |
| BnF logotipas |
| **Įkurta** | 1461 m. |
| **Vieta** | Paryžius, Prancūzija |
| **Bibliotekos fondas** | 40,9 mln. vienetųįskaitant 15,7 mln. knygų, 400 000 žurnalų, 900 000 žemėlapių, 2 mln. partitūrų, 40 mln. žiniatinklio archyvų, atitinkančių 1400 teraoktetų |
| **Darbuotojai** | 2 300 |
| **Direktorius** | Laurence Engel |
| **Interneto svetainė** | www.bnf.fr |

**Prancūzijos nacionalinė biblioteka** (pranc. *Bibliothèque nationale de France, BnF*) – nacionalinė Prancūzijos biblioteka esanti Paryžiuje. Ji yra didžiausia Prancūzijos ir viena didžiausių bei seniausių bibliotekų pasaulyje.

Prancūzijos nacionalinė biblioteka leidžia einamosios bibliografijos leidinį *Bibliographie de la France* (nuo 1811), autorinę seriją *Bibliothèque nationale de France* (nuo 1878), katalogus *Catalogue général des manuscrits français* (nuo 1863), *Catalogue des manuscrits grecs* (nuo 1960), žurnalą *Catalogue général des manuscrits latins* (nuo 1965), žurnalą *Le Magasin littéraire, Chroniques*. Organizuojamos parodos, konferencijos, teikiama literatūros premija.

Išnašos
-------

1. ↑  Prancūzijos nacionalinė biblioteka. *VLE*. Nuoroda tikrinta 2021-11-03.
| ***Atleisk mums mūsų skolas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Rimetti a noi i nostri debiti |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Antonio Morabito |
| Vaidina | Claudio Santamaria  Marco Giallini  Maddalena Crippa |
| Metai | 2018 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 104 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Atleisk mums mūsų skolas** (it. *Rimetti a noi i nostri debiti*) – 2018 m. Italijoje sukurtas filmas, rodomas Netflix platformoje.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Darbo netekęs Gvido susiduria su sunkumais grąžinant skolas. Nerasdamas išeities, jis įsidarbina skolų išieškojimo kompanijoje mainais už savo paties skolos anuliavimą. Gvido paskiriamas patyrusiam išieškotojui Franko, kuris apmoko naujoką įvairių jų veiklos triukų. Netrukus Gvido sėkmingai įsilieja į skolų išieškotojų gretas, kol kartą tarp jo klientų atsiduria Profesorius: kaimynystėje gyvenantis pagyvenęs vyriškis, kurį Gvido labai gerbia ir laiko savo draugu.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Claudio Santamaria – Gvido
* Marco Giallini – Franko
* Jerzy Stuhr – Profesorius
* Flonja Kodheli – Rina
* Maddalena Crippa
* Paolo De Vita
* Giovanni Galati

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rimetti a noi i nostri debiti - film usciti nel 2018 - film & docu - Filmitalia
2. ↑  Official Forgive Us Our Debts | Netflix Official Site
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 52°35′47″ š. pl. 5°44′45″ r. ilg.﻿ / ﻿52.59639°š. pl. 5.74583°r. ilg.﻿ / 52.59639; 5.74583

Eiselogo sala
Pumpuojamas purvas iš ežero dugno
**Eiselogas** (ol. *Ijsseloog*) – dirbtinė Nyderlandų sala, esanti viduryje Ketelmero ežero. Supilta toksiško šlamo saugojimui, kuris gaunamas valant ir gilinant ežero dugną.

Eiselogo saugyklos statyba prasidėjo 1996 m. ir baigėsi 1999 m. Sala yra apvalios dambos formos, kurios skersmuo 1 km. Virš vandens paviršiaus sala iškilusi 10 m. Damba juosia 45 m gylio vandens telkinį, kurį iškasus supilta pati damba. Vidinis dambos paviršius išklotas plėvele, kuri neleidžia užterštam šlamui prasiskverbi į ežerą ar gruntinius vandenis. Teršalai, storu sluoksniu nusėdę Ketelmero ežere, pateko į jį iš Eiselio ir kitų Reino atšakų, į kurias gamyklos pildavo panaudotą vandenį, ypač 1950–1990 m. Užterštų medžiagų saugojimas ežere turi nemažai privalumų – nesukelia nepatogumų vietiniams gyventojams, taip pat iki minimumo sumažina kontaktą su aplinka. Atliekų turis saugykloje sudaro 23 mln. m³.

Ežero valymo darbai prasidėjo 2000 m. Saloje įsikūrusi valymo stotis, atskirianti teršalus ir smėlį su durpėmis. Išvalytas smėlis naudojamas statybai, durpės transportuojamos į netoliese esančią pelkėtą vietovę, o likęs šlamas perpumpuojamas į saugyklą. Kai saugykla prisipildys, ji bus uždengta smėlio ir molio sluoksniais, o pati sala bus naudojama rekreacijai.
Koordinatės: 44°07′ š. pl. 145°51′ r. ilg.﻿ / ﻿44.117°š. pl. 145.850°r. ilg.﻿ / 44.117; 145.850

Kunaširas Kurilų žemėlapyje
**Kunaširas** (rus. *Кунашир*, jap. 国後島 = *Kunashiri-tō*, ain. クナシㇼ = *Kunasir*) – Rusijai priklausanti sala Kurilų salyne, toliausiai pietuose esanti salyno sala. Nemuro sąsiauriu atskirta nuo Hokaido salos (Japonija). Plotas – 1490 km².

Salos ilgis 123 km, didžiausias plotis 30 km. Kranto linijos ilgis – 343 km. Paviršius kalnuotas, gausu veikiančių ugnikalnių (Tiatios, Mendelejevo, Golovnino, Rurujo) ir karštųjų versmių (Goriačij Pliažo, Dobryj Kliučo ir kt.). Aukščiausia vieta – Tiatios ugnikalnis (1819 m). Saloje auga mišrieji ir lapuočių miškai, pomiškyje – lianos, paparčiai, Kurilų bambukai). Dalis Kunaširo kartu su aplinkinėmis salelėmis paskelbta Kurilų rezervatu (įkurtas 1984 m.).

2007 m. Kunašire gyveno ~8000 gyventojų (beveik visi – Južno Kurilsko gyvenvietėje). Sala administraciškai priklauso Sachalino sričiai, Južno Kurilsko rajonui. Verčiamasi daugiausia žvejyba ir žuvies perdirbimu, vystoma gyvulininkystė. Veikia šiluminė jėgainė. Yra oro uostas.

Saloje nuo seno gyveno ainai. XVIII a. kolonizaciją pradėjo Rusija ir Japonija. 1855 m. Kunaširas oficialiai pripažintas Japonijos valda, bet per antrąjį pasaulinį karą užimtas Raudonosios armijos. Japonija Kunaširą ir kelias kitas pietų Kurilų salas tebelaiko savo valda.

* Rurujo ugnikalnisRurujo ugnikalnis
* Kunaširo miškasKunaširo miškas
* Južno KurilskasJužno Kurilskas
* Bazalto dariniai Stolbčatyj kyšulyjeBazalto dariniai Stolbčatyj kyšulyje

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 239
2. ↑  *Kunaširas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kunaširas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
1595 m. Merkatoriaus pasaulio atlaso titulinis puslapis, kuriame vaizduojamas titanas Atlantas
**Atlasas** – paprastai knygos pavidalo sisteminis tam tikros teritorijos ir tematikos tarpusavyje susijusių žemėlapių ar kitokių schematinių iliustracijų rinkinys. Gali būti geografinis (mokyklinis atlasas, žemėlapių rinkinys), istorinis, politinis, taip pat gali būti botaninis, zoologinis, medicininis albumas su augalų, gyvūnų, žmogaus atvaizdais, brėžiniais. Atlase žemėlapiai arba iliustracijos pateikiamos taip, kad eitų nuosekliai, išlaikytų tą patį stilių, mastelį, apipavidalinimą, sutartinius ženklus.

Istorija
--------

Dabartinio atlaso prototipu laikomas Klaudijo Ptolemajo II a. 27 geografinių žemėlapių rinkinys (Europos dalių, Afrikos, Azijos ir visos oikumenos žemėlapiai), kuriems sudaryti Ptolemajas sukūrė ir panaudojo cilindrinę projekciją. Atlaso (pagal mitinį Atlantą) sąvoką XVI a. įvedė Gerardas Merkatorius, pirmąkart ją pavartojęs savo žemėlapių rinkiniui „Atlasas, arba Kosmografiniai apmąstymai" (*Atlas, sive Cosmographicae meditationes*).

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Algimantas Ramonas. *Atlasas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
2. ↑  Atlasas, Tarptautinių žodžių žodynas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Pehjos-Kervemos rezervatas |
| --- |
| IUCN Ia kategorija (gamtos rezervatas) |
| Rezervato vaizdas iš paukščio skrydžio Rezervato vaizdas iš paukščio skrydžio |
| **Vieta:** | Estijos vėliava Estija |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Tartu |
| 

Žemėlapis rodantis Pehjos-Kervemos rezervatas vietą.Pehjos-Kervemos rezervatas

  |
| **Koordinatės:** | 59°23′0″ š. pl. 25°42′0″ r. ilg.﻿ / ﻿59.38333°š. pl. 25.70000°r. ilg.﻿ / 59.38333; 25.70000Koordinatės: 59°23′0″ š. pl. 25°42′0″ r. ilg.﻿ / ﻿59.38333°š. pl. 25.70000°r. ilg.﻿ / 59.38333; 25.70000 |
| **Plotas:** | 130,9 km² |
| **Įkurtas:** | 1991 m. |
|  **Vikiteka:** | Pehjos-Kervemos rezervatas |

**Pehjos-Kervemos rezervatas** (est. *Põhja-Kõrvemaa looduskaitseala*) – saugoma teritorija Harju apskrityje, šiaurės Estijoje. Maždaug 50 km į rytus nuo Talino. Rezervato plotas – 130,9 km², tai trečias pagal dydį šalies draustinių. Įkurtas 1991 m. apsaugoti retas, nykstančias rūšis, naturalią ekosistemą, miškus ir pelkynus. Rezervate veisiasi pilkieji vilkai, paprastosios lūšys, rudieji lokiai. Peri juodieji gandrai, kilnieji ereliai, kurtinai bei pilkosios gervės. Žydi devyniolika gegužraibinių rūšių (šliaužiančioji sidabriukė, dvilapė blandis, kt.), kiti reti augalai: vėjalandės šilagėlės, slepišerės, drugišiai ir kt.

Okupacijos metu teritorija buvo naudojama kariniams apmokymams, civiliai nebuvo įleidžiami. Tai buvo didžiausias karinis poligonas Estijoje. Šiuo metu šalies kariuomenė naudoja rytinę rezervato dalį kaip poligoną. Valgejegis skiria poligoną nuo likusio rezervato. Nuo 2004 m. Europos Sąjungos Natura 2000 dalis.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* Vėjalandė šilagėlėVėjalandė šilagėlė
**Marytė Gurevičienė** (g. 1951 m. rugpjūčio 7 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkė juvelyrė.

Biografija
----------

Vyras Arvydas Gurevičius. 1971–1976 m. studijavo Estijos dailės institute. 1969–1991 m. su pertrauka dirbo „Dailės" kombinate, 1991–1995 m. galerijoje „Arka", 1997–2002 m. Taikomosios dailės galerijos, nuo 2002 m. galerijos „Meno niša" Vilniuje direktorė.

Kūryba
------

Kuria papuošalus, prizus, suvenyrus. Naudoja įvairias medžiagas – akmuo, kaulas, perlamutras, kriauklės, brangieji metalai, emalis, stiklas. Svarbiausi kūriniai: „Kaklo papuošalas" 1975 m. stiklo plastika: „Spąstai lietui", „Gurmano stalui" abu 1992 m. segių ciklas su smaragdais 1993–1994 m. Surengė emalio ir gintaro parodų Vilniuje 1984 m. 1991 m. simpoziumų „Gintaras" Palangoje, 1990 m. Nuo 1977 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje; individualios parodos – Vilniuje 1993 m. Kaune 1994 m. Jos kūrinių turi Lietuvos nacionalinis muziejus, Maskvos taikomosios dailės muziejus.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai

Išnašos
-------

1. ↑  Irena Dobrovolskaitė. *Marytė Gurevičienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 290 psl.
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Liberalų ir centro sąjunga - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-10-15 iš Wayback Machine projekto.
| Palankiai |
| --- |
| Gyvenvietė panaikinta XX a. tarpukariu |
| Palankių kaimo galerija |
|  |
| 

PalankiaiPalankiai

 |
| **Koordinatės** | 54°55′52″š. pl. 23°41′38″r. ilg.﻿ / ﻿54.931°š. pl. 23.694°r. ilg.﻿ / 54.931; 23.694﻿ (Palankiai)Koordinatės: 54°55′52″š. pl. 23°41′38″r. ilg.﻿ / ﻿54.931°š. pl. 23.694°r. ilg.﻿ / 54.931; 23.694﻿ (Palankiai) |
|  |
| **Apskritis** | Kauno apskrities vėliava Kauno apskritis |
| **Savivaldybė** | Kauno rajono savivaldybės vėliava Kauno rajono savivaldybė |
| **Seniūnija** | Kačerginės seniūnija |

**Palankiai** – buvęs kaimas Kauno rajono savivaldybėje, dabar vakarinė Kačerginės miestelio dalis. Kaimą mena Palankių gatvė kairiajame Nemuno krante, ja nutiestas dviračių takas link Zapyškio. Įkurta Palankių kaimo galerija ir skaitykla.

Etimologija
-----------

Kaimo vardas siejamas su *lankomis* – didelėmis potvynių užliejamomis Nemuno pievomis, šalia kurių ir kūrėsi kaimas.

Istorija
--------

XX a. tarpukario Palankių žemėlapis
Dar XIX a. antrojoje pusėje atsiradę du žvejų kaimeliai – Palankiai ir Kačerginė. Kaimas driekėsi nuo Dievogalos upelio vakaruose iki Misevičių sodybos. Palankiai baigdavosi už trijų namų į Kauno pusę nuo vadinamosios Mašiotynės. Kaime buvo 21 sodyba.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Kačerginė – inteligentų kurortas. ModernizmasAteiciai.lt (tikrinta 2022-01-06).
3. ↑  Vaida Milkova. Kačerginė ieškos jungčių su kitu Nemuno krantu. 2017-03-13, Kauno.diena.lt (tikrinta 2022-01-06).
Storosios žarnos piešinys, kuriame skersinė gaubtinė žarna žarna pažymėta mėlyna spalva
**Skersinė gaubtinė žarna** – storosios žarnos dalis. Ilgis yra apie 30 cm, gali siekti apie 50-60 cm (platesnės variacijos ribos – 30-85 cm). Viršutiniu paviršiumi, einant iš dešinės į kairę, liečia kepenų apatinį paviršių, kur susidaro gaubtinės žarnos įspaudas (*impressio colica*), tulžies pūslę, skrandžio didžiąją kreivę. Užpakalinis paviršius liečia dvylikapirštės žarnos nusileidžiančiąją dalį, kasos galvą, kairįjį inkstą, o apatinis – tuščiosios ir klubinės plonosios žarnos kilpas. Priekinį paviršių iš priekio dengia didžioji taukinė, kuri ją skirią nuo priekinės pilvo sienos. Žemiausias skersinės žarnos taškas priekinėje pilvo sienoje gali būti bambos srityje.

Žarna judri, nes yra intraperitoninėje padėtyje ir turi skersinės gaubtinės žarnos pasaitą (*mesocolon transversum*). Kairysis gaubtinės žarnos linkis (*flexura coli sinistra*) yra aukščiau ir kiek atgal negu dešinysis linkis, išsidėsto ties kairiuoju inkstu ir blužnimi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žmogaus anatomija (I tomas): vadovėlis / Autoriai: Gintautas Čėsnys, Janina Tutkuvienė, Arūnas Barkus, Vytautas Leonas Gedrimas, Rimantas Jankauskas, Renata Rizgelienė, Janina Žukienė – Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2008. –664 p. ISBN 978-9955-33-361-6 UDK 611 (075.8)
| Palatinasangl. *Palatine* |
| --- |
| *Geležinkelio stotis Palatine* |
|  |
| 

PalatinasPalatinas

42°07′01″ š. pl. 88°02′26″ v. ilg.﻿ / ﻿42.11694°š. pl. 88.04056°r. ilg.﻿ / 42.11694; 88.04056﻿ (Palatinas)Koordinatės: 42°07′01″ š. pl. 88°02′26″ v. ilg.﻿ / ﻿42.11694°š. pl. 88.04056°r. ilg.﻿ / 42.11694; 88.04056﻿ (Palatinas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6)------ vasaros: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Ilinojus Ilinojus |
| **Apygarda** | Kuko apygarda |
|  |
| **Meras** | Jim Schwantz |
|  |
| **Gyventojų** (2013) | 69 350  |
| **Plotas** | 36 km² |
| **Tankumas** (2013) | 1 926 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Palatinas |

**Palatinas** (angl.  *Palatine*) – Čikagos šiaurės vakarinis priemiestis JAV, Ilinojaus valstijoje, Kuko apygardoje. Pagal 2010 m. JAV gyventojų surašymo duomenis, mieste buvo 68 557 gyventojai. Palatine 2001 m. buvo pastatyta nauja geležinkelio stotis, sujungusi priemiestį su Čikaga priemiestinio geležinkelio linija. Palatine veikia keliolika mokyklų, įrengta daug parkų, funkcionuoja kelios įmonės, JP Morgan Chase bankas mieste įrengęs mokėjimų apdorojimo centrą.

Istorija
--------

Palatino kaimas buvo įkurtas 1866 m. šioje vietovėje pastačius pirmąją Čikagos ir Šiaurės vakarų transporto kompanijos geležinkelio stotį. Tuo metu, pasibaigus JAV kovoms su vietiniais indėnais, Palatino apylinkėse apsigyveno nemažai europiečių migrantų. Ypač sparčiai Palatinas pradėjo augti po Antrojo pasaulinio karo, daliai Čikagos gyventojų persikeliant gyventi į priemiesčius. Nuo 1999 m. Palatine vykdoma plati centrinės miesto dalies renovavimo programa.

Nuorodos
--------

* Miesto interneto svetainė
| **Mary Wollstonecraft** |
| --- |
|  |
| Džono Opio nutapytas portretas |
| Gimė | 1759 m. balandžio 27 d.Spitalfildsas, Londonas, Anglija |
| Mirė | 1797 m. rugsėjo 10 d. (38 metai)Somerstaunas, Londonas, Anglija |
| Sutuoktinis (-ė) | Viljamas Godvinas (1797 m.) |
| Vaikai | Franses Feni Imlei ir Meri Šeli |
|  |
| Veikla | rašytoja, filosofė ir moterų teisių aktyvistė |
|  |
| Žinomas (-a) už | „Moters teisių apgynimas" |

**Meri Volstonkraft** (**Mary Wollstonecraft**, /ˈwʊlstənkræft/ arba /ˈwʊlstənkrɑːft/; 1759 m. balandžio 27 d. – 1797 m. rugsėjo 10 d.) – anglų rašytoja, filosofė ir moterų teisių gynėja. Iki XX amžiaus pabaigos Volstonkraft gyvenimas, ypač romantiniai santykiai, sulaukė daugiau dėmesio nei jos kūryba. Šiandien Volstonkraft laikoma viena iš pirmųjų feminisčių filosofių, kurios tiek idėjos, tiek gyvenimas padarė įtaką kitų kartų feministėms ir feministams.

Per savo trumpą karjerą yra parašiusi romanų, traktatų, kelionių literatūros, išleidusi Prancūzijos revoliucijos istoriją, socialines normas mokančią knygą ir knygą vaikams. Volstonkraft žymiausias veikalas – „Moters teisių apgynimas" (1792 m.), kuriame ji teigė, kad moterys iš prigimties nėra prastesnės už vyrus, o tokios atrodo tik todėl, kad neturi išsilavinimo. Veikale siūlo protu pagrįstą socialinę tvarką, kurioje tiek vyrai, tiek moterys turėtų būti traktuojami kaip racionalios būtybės.

Po Volstonkraft mirties našliu tapęs jos vyras 1798 m. paskelbė memuarų knygą apie savo mylimąją. Knygoje atskleistos intymios Meri detalės, neįprastas gyvenimo būdas, kas, pačiam vyrui nesitikint, stipriai pakenkė rašytojos reputacijai beveik šimtmečiui. Vis dėlto XX amžiaus sandūroje prasidėjus feministiniam judėjimui, Volstonkraft moterų lygybės gynimo ir normatyvinio moteriškumo kritikos svarba išaugo.

Po dviejų nelaimingų romanų su Henriu Fuseliu ir Džilbertu Imlei (su pastaruoju susilaukė dukters Feni Imlei) Volstonkraft susituokė su filosofu Viljamo Godvino, vieno iš anarchistinio judėjimo pradininkų. Meri Volstonkraft mirė sulaukusi 38 metų, palikdama keletą neužbaigtų rankraščių, praėjus 11 dienų po to, kai pagimdė savo antrąją dukrą Meri Šeli, vėliau tapusią žymia rašytoja, plačiai žinomą kaip „Frankenšteino" autorę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Franklin, xiv.
2. ↑  „Mary Wollstonecraft". *Oxford Learner's Dictionaries*. Oksfordo universiteto leidykla. Nuoroda tikrinta 2020-11-12.
3. ↑  Virginia Woolf. „The Four Figures Archyvuota kopija 2007-04-03 iš Wayback Machine projekto." (papildyta 2004-06-04). Tikrinta 2007-03-11.
4. ↑  Kaplan, „Wollstonecraft’s reception", 254; Sapiro, 278–279.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Jean Béraud bistro
*Cassoulet* − populiarus bistro patiekalas Prancūzijoje, troškinys ruošiamas su aviena, anties ar žąsies kulšelėmis bei pupomis ar avinžirniais
**Bistro** (pranc. *bistro, bistrot*) – ekonominės ar vidutinės klasės maitinimo paskirties įstaiga, orientuota į vidutinių ar didesnių lankytojų srautų kokybišką maitinimą. Dažnai panaši į mažą restoraną, gali veikti kaip tam tikros šalies virtuvės kultūros skleidėja, teikti viešbučių svečių maitinimo paslaugas, būti jungiama su baru. Kartais pristatoma kaip naminį maistą siūlanti vieta ar šeimos verslo restoranas.

Siūlomi paprastai paruošiami visaverčiai populiarūs klasikiniai patiekalai. Maistas gaminamas vietoje pagal užsakymą iš meniu, galimi lankytojų pageidavimai. Siekiant greitesnio aptarnavimo, dalis patiekalų ar jų dalių gali būti paruošti iš anksto tą pačią dieną, jei tokiu būdu maisto kokybė išlieka.

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bistro** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Skiedinys** būna dvejopas:

* tirpalas ar skystas mišinys, praskiestas kitu skysčiu,
* birios medžiagos, užpiltos skysčiu ir išmaišytos, kad sudarytų skystą mišinį (kietų dalelių suspensiją skystyje).

Kasdieninėje kalboje *skiediniais* daugiausia vadina statybinius skiedinius.

Statybiniai skiediniai
----------------------

Statybinis skiedinys angliškai paprastai vadinamas *mortar*.

Skiedinio žaliava:

* užpildas - tam tikra biri medžiaga (smėlis, žvyras).
* rišamoji medžiaga – kalkės, cementas ar gipsas
* vanduo.

Vanduo su rišamąja medžiaga apgaubia užpildo daleles ir užpildo ertmes. Užpildas, rišamajai medžiagai sustingus, išlaiko skiedinio tūrį nepakitusį, nes kalkės, cementas ir gipsas kietėdami traukiasi. Gamtinių uolienų užpildai – tai smulkūs ir akyti smėliai, o dirbtinių – šlako pemza ar lydymo šlakai. Parenkant užpildus, labai atsižvelgiama į grūdelių formą, sudėtį bei grynumą.

Skiedinį galima pagaminti statybos vietoje ar atsivežti jau paruoštą. Naudojant sumaišytą gamykloje, garantuojama tolygiai gera kokybė, jis atitinka reikalaujamą kokybės klasę pagal DIN normą. Mišinio santykis daug lemia skiedinio tūrinį stabilumą ir tvirtumą.
  
Iš statybinių kalkių skiedinių gaunamas minkštas, plastiškas, gerai apdorojamas tinkas. Sustingęs kalkių skiedinys yra santykinai elastingas.

Statybinių skiedinių rūšys pagal sudėtį:

* cementinis skiedinys
* gipsinis skiedinys
* kalkinis skiedinys
* molinis skiedinys

Statybinių skiedinių rūšys pagal paskirtį:

* mūro skiedinys
* hidroizoliacinis skiedinys
* tinko skiedinys

Geotechniniai skiediniai
------------------------

* *gręžimo skiedinys* - skiedinys, sudarytas iš vandens, bentonito, polimerų arba molio, gali turėti cemento ar kitų priedų. Skirtas sutvirtinti gręžinių sienelėms.
* *injekcinis skiedinys* (angl. *grout*) - siurbliu į gruntą įšvirkščiamas skiedinys, kuris sustingęs sutvirtina gruntą.
* *palaikantysis skiedinys* (angl. *supporting fluid*) - kietėjantis skiedinys (turintis polimerų, cemento), kuriuo apdorojami iškasų šonai (šlaitai), kad juos sutvirtinti.

Nuorodos
--------

1. ↑  Field Conf. Activities Archyvuota kopija 2007-09-28 iš Wayback Machine projekto. (Gręžinio gręžimas ir skiedinio panaudojimas)
2. ↑  Chemical Grouting Archyvuota kopija 2007-07-01 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Lankasterisangl. *Lancaster* |
| --- |
| *Senamiesčio gatvė* |
|  |
| 

LankasterisLankasteris

54°02′0″ š. pl. 2°48′0″ v. ilg.﻿ / ﻿54.03333°š. pl. 2.80000°r. ilg.﻿ / 54.03333; 2.80000﻿ (Lankasteris)Koordinatės: 54°02′0″ š. pl. 2°48′0″ v. ilg.﻿ / ﻿54.03333°š. pl. 2.80000°r. ilg.﻿ / 54.03333; 2.80000﻿ (Lankasteris) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Šalis** | Anglija Anglija |
| **Grafystė** | Lankaširas |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 45 952  |
|  |
|  **Vikiteka** | Lankasteris |

**Lankasteris** (angl. *Lancaster*) – miestas Jungtinėje Karalystėje, šiaurės vakarų Anglijoje, Lankaširo grafystėje, prie Lūno upės, 11 km nuo jo žiočių Airijos jūroje. Plentai į Prestoną, Kendalą, netoliese praeina greitkelis M6, yra geležinkelio stotis. Veikia universitetas.

Lankasteryje yra ~XII a. pilis su donžonu ir XV a. vartais, XV a. Šv. Marijos bažnyčia, neogotikinė Šv. Petro katalikų katedra (1859 m.), XVIII a. pab. rotušė (dabar – muziejus), XX a. pr. Viljamsono parkas su Eštono paminklu.

Istorija
--------

Vietovė minima nuo 1086 m. jos pavadinimas *Loncastre* reiškia „Lūno pilis". Nuo 1193 m. gavo miesto statusą, tapo Lankasterių giminės sostine. XVIII a. Lankasteris buvo svarbus uostas, bet vėliau jo reikšmė menko, nes buvo nepasiekiamas jūriniais laivais.

Galerija
--------

* Lankasterio pilisLankasterio pilis
* KatedraKatedra
* RotušėRotušė
* Eštono memorialasEštono memorialas
Koordinatės: 54°53′31.02″ š. pl. 23°49′6.02″ r. ilg.﻿ / ﻿54.8919500°š. pl. 23.8183389°r. ilg.﻿ / 54.8919500; 23.8183389

Marvos forto liekanos prie gynybinio griovio
**Marvos fortas** – Kauno tvirtovės dalis antrajame fortų žiede Kauno rajone Akademijos seniūnijoje. Dar pavadinamas **XI fortu** arba **Marvos (Noreikiškių) fortu**. Prie pat nebaigto statyti objekto liekanų stovi Akademijos miestelio vandentiekio bokštas, netoliese kelias  **140**  Kaunas–Zapyškis–Šakiai  įsilieja į „Via Baltica".

Istorija
--------

Fortas pradėtas statyti tvirtovės I gynybiniame skyriuje netoliese buvusio Marvos dvaro. Buvo naudotasi 1909 m. tipiniu prof. Konstantino Veličkos projektu, patvirtintu 1913 m. balandžio 10 d. tvirtovės plėtros plane. Planuota panaudoti masyvias monolitinio betono ir gelžbetonio konstrukcijas, atsisakant įprasto mūro. Fortas turėjo atlaikyti naujos kartos galingų artilerijos sviedinių atakas.

Atlikti darbai
--------------

1913 m. Marvos forto sklype atlikti statybinės aikštelės įrengimo ir aprūpinimo darbai, įvykdyta apie 75% žemės darbų: iškasta kareivinių pamatų duobė, goržos griovys iki numatyto gylio, formuoti pylimai. Vyko betonavimo, kelių tiesimo ir kiti einamieji darbai iki pat 1915 m. rugpjūčio mėn. Prasidėjus Pirmajam pasauliniui karui, forto statyba vyko pagal mobilizacijos planą: pagrindinis forto pylimas buvo pritaikytas antrai tvirtovės gynybos linijai, kontreskarpo šlaite įrengtos „lapės urvo" tipo slėptuvės. Per karą buvę įtvirtinimai susprogdinti.

Dabartinė būklė
---------------

Objektas įtrauktas į Kultūros vertybių registrą. Vietovėje informacinėmis nuorodomis pažymėtas, minimaliai tvarkoma aplinka, kontroliuojamas želdinių augimas. Forto teritorija primena salą, kurios trapecijos formą akivaizdžiai išreiškia supantis užtvindytas gynybinis griovys. Išlikę statinių liekanų betoninių fragmentų sausumoje (labai mažai ir sunkiai randami dėl apaugusių krūmynų) ir po vandeniu. Akivaizdžios fortifikaciniam statiniui būdingos reljefo formos.

* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2011-07-27 iš Wayback Machine projekto.

Literatūra
----------

* XX amžiaus fortifikacija Lietuvoje (projekto vadovas Vladimir Orlov). – Kaunas: Arx Baltica, 2008. -18 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-39-024-4
* Kauno tvirtovės gynyba 1915 metais (sud. Arvydas Pociūnas). – Vilnius: Gen. Jono Žemaičio Lietuvos karo akademija, 2008. – 19 p. – ISBN 978-9955-423-64-5.

Nuorodos
--------

* LR Kultūros paveldo registras – S663 Archyvuota kopija 2011-10-04 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RKauno tvirtovė |
| --- |
|  |
| 
I Kauno fortas | II Kauno fortas | III Kauno fortas | IV Kauno fortas | V Kauno fortas | VI Kauno fortas | VII Kauno fortas | VIII Kauno fortas | IX Kauno fortas | X Kauno fortas |

 |
| **Algirdas Verba** |
| --- |
| Gimė | 1941 m. spalio 1 d.Arglaičiai, Nemakščių valsčius |
| Mirė | 2000 m. liepos 22 d. (58 metai)Vilnius, Lietuva |
| Palaidotas (-a) | Nemakščių kapinės |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | poetas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| „Poezijos pavasario" Maironio premija (1993 m.) |

**Algirdas Steponas Verba** (1941 m. spalio 1 d. – 2000 m. liepos 22 d.) – Lietuvos poetas, redaktorius; „Poezijos pavasario" laureatas (1993 m.).

Biografija
----------

Algirdas Verba 1963–1966 m. studijavo Kauno politechnikos institute, o 1968–1970 m. – Vilniaus universitete. 1963–1967 m. (su pertraukomis) dirbo įvairiose gamyklose Kaune, 1969–1983 m. – įvairių laikraščių (pvz. „Valstiečių laikraštyje") ir žurnalų redakcijose Vilniuje.

Kūryba
------

Kūrybai būdingas taurus ir dramatiškas lyrinio herojaus vidinis pasaulis, aprašomas Lietuvos kaimo likimas. Pagrindinis poezijos motyvas, plėtojamas su maištingos nevilties intonacija, – tėviškės prarastis. Eilėraščiams būdinga klasikinė struktūra, drąsios metaforos, intensyvus lyrinis vyksmas. Algirdo Verbos, vėlai debiutavusio poeto eilėraščiai itin emocingi, dažnai chtoniški, desperatiški, kartais net pikti. Nesivaikė literatūrinių įmantrybių, rašė be poetinių kaukių, nuoširdžiai, tikrai.

Bibliografija
-------------

* *Pakelės žalumos* (1977 m.)
* *Aprišu obelį* (1980 m.)
* *Ugnies ūgis* (1985 m.)
* *Pilkoji žvaigždė* (1992 m.)
* *Orkestro duobė* (1996 m.)
* *Plaštakės pleška* (rinktinė, 2001 m.)
* *Eilėraščiai* (rinktinė, 2015 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Algirdas Verba*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015
2. ↑

Nuorodos
--------

* Algirdo Verbos eilės