recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Komodoro Rivadavija*Comodoro Rivadavia* |
| --- |
| *Komodoro Rivadavijos panorama* |
|  |
| 

Komodoro RivadavijaKomodoro Rivadavija

45°51′0″ p. pl. 67°28′0″ v. ilg.﻿ / ﻿45.85000°š. pl. 67.46667°r. ilg.﻿ / 45.85000; 67.46667﻿ (Komodoro Rivadavija)Koordinatės: 45°51′0″ p. pl. 67°28′0″ v. ilg.﻿ / ﻿45.85000°š. pl. 67.46667°r. ilg.﻿ / 45.85000; 67.46667﻿ (Komodoro Rivadavija) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Čubuto provincija Čubuto provincija |
| **Departamentas** | Eskalantės departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1901 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 175 196  |
| **Altitudė** | 61 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.comodoro.gov.ar |
|  **Vikiteka** | Komodoro Rivadavija |

**Komodoro Rivadavija** (isp. *Comodoro Rivadavia*) – miestas Pietų Argentinoje, didžiausias Patagonijos ir Čubuto provincijos miestas. Išsidėstęs prie Atlanto vandenyno Šv. Jurgio (*San Jorge*) įlankos, Čenkės kalno papėdėje. Eskalantės departamento centras.

Istorija
--------

Miestas įkurtas 1901 m. vasario 23 d. kaip prekybinis uostas. Pirmieji miesto gyventojai buvo išeiviai iš Pietų Afrikos Respublikos (*būrai*). Pavadintas laivybos ministro Martino Rivadavijos garbei. Miestas pradėjo klestėti nuo 1907 m. kai netoliese buvo rastas naftos telkinys. 1946–1957 m. buvo Čubuto prov. sostinė.

Susisiekimas
------------

Komodoro Rivadavija įsikūrusi prie Buenos Airių–Ušuajos plento (*Ruta Nacional 3*). 17 km nuo miesto yra oro uostas, iš kurio vyksta reguliarūs skrydžiai į Buenos Aires ir Ugnies Žemę.

Ekonomika
---------

Komodoro Rivadavija – didžiausias pramonės centras visoje Patagonijoje. Naftos ir dujų gavybos ir eksporto centras. Nutiestas 1770 km ilgio dujotiekis į Buenos Aires. Miestas aprūpinamas vėjo energija (didžiausias vėjo jėgainių kompleksas visoje Pietų Amerikoje). Naftos perdirbimas. Naftos chemijos pramonė. Žvejyba ir žuvies perdirbimas. Cemento gamyba, metalurgijos pramonė.

Lankytinos vietos
-----------------

Rada Tili (*Rada Tilly*) kurortas (12 km nuo miesto) ir Kostaneros paplūdimys. Nacionalinis naftos muziejus (įkurtas YPF bendrovės). Antonio Morano vėjų parkas. Čenkės kalnas. Naftos šventė (gruodžio 13 d.).

Šaltiniai
---------

1. ARGENTINA: Chubut
2. ↑  ARGENTINA: Chubut
3. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 221
4. ↑  *Comodoro Rivadavia*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Moronio uostas 1908 m.
**Komoruose** yra 880 km kelių, iš jų 673 km yra asfaltuoti. Šalyje yra 3 jūrų uostai: Fombonio, Moronio ir Mucamudu. Yra 4 oro uostai, visi su asfaltuotu kilimo ir tūpimo taku.

Komorų izoliacija nulėmė tai, kad oro transportas yra pagrindinis susisiekimo būdas. Reguliaraus susisiekimo vandens keliais tarp salų nėra.

Daugiau nei 99% krovinių yra pervežami jūrų transportu. Tiek Moronis, tiek Mucamudu turi dirbtinius uostus. Tik Mucamundu uostas gali būti laikomas giliavandeniu uostu ir prima iki 11 m grimzlės laivus. Prie Moronio jūriniai laivai sustoja ir yra pakraunami ir iškraunami mažesniais laiveliais, o tai yra brangi ir dažnai pavojinga procedūra. Naudojimąsi Komorų uostais apsunkina ciklonų pavojus nuo gruodžio iki kovo mėn.


v • a • r **Afrikos šalių transportas** 

Alžyras • Angola • Beninas • Bisau Gvinėja • Botsvana • Burkina Fasas • Burundis • CAR • Čadas • Dramblio Kaulo Krantas • Džibutis • Egiptas • Eritrėja • Etiopija • Gabonas • Gambija • Gana • Gvinėja • Kamerūnas • Kenija • Komorai • Kongas • Kongo DR • Lesotas • Liberija • Libija • Madagaskaras • Malavis • Malis • Marokas • Mauricijus • Mauritanija • Mozambikas • Namibija • Nigerija • Nigeris • Pietų Afrika • Pusiaujo Gvinėja • Ruanda • San Tomė ir Prinsipė • Seišeliai • Senegalas • Siera Leonė • Somalis • Sudanas • Svazilandas • Tanzanija • Togas • Tunisas • Uganda • Vakarų Sachara • Zambija • Zimbabvė • Žaliasis Kyšulys  
  
Britų Teritorijos Indijos vandenyne • Majotas • Reunjonas • Šv. Elena
| ***Mesiu viską ir atidarysiu čiringitą*** |
| --- |
|  |
| Pavadinimas | Mollo tutto e apro un chiringuito |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Pietro BelfioreDavide Bonacina Andrea Fadenti Andrea MazzarellaDavide Rossi |
| Metai | 2021 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 105 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Mesiu viską ir atidarysiu čiringitą** (it. *Mollo tutto e apro un chiringuito*) – 2021 m. sukurta komedija. Filmo pagrindas yra YouTube kanalas „Il Milanese Imbrutito" bei jame demonstruojamos trumpos istorijos, kurių pagrindinis veikėjas – verslininkas iš Milano bei jį supantys personažai.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Milano reklamos kompanijos vadybininkas Imbrutito po patirtos nesėkmės derantis dėl didelio užsakymo puola į depresiją. Norėdamas jam padėti, draugas įtikina viską mesti ir pakeisti gyvenimo būdą, įsigijant paplūdimio barą. Pasikliaudamas vien pasakojimu, Imbrutito už 350 tūkst. eurų įsigija barą (čiringitą) Sardinijoje, Garonedu vietovėje. Deja, vieta pasirodo visai ne tokia, kaip jis įsivaizdavo: jokių turistų ir atvykėlių nemėgstantys vietiniai, kovojantys, kad vietovė ir toliau liktų natūralus gamtos prieglobstis.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Germano Lanzoni – Imbrutito
* Brenda Lodigiani – žmona
* Claudio Bisio – viršininkas
* Paolo Calabresi
* Alessandro Betti
* Michele Manca
* Elettra Lamborghini

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Le location del film del milanese imbruttito".
2. ↑  „Imbruttito". *youtube.com*. Nuoroda tikrinta 2023-01-05.
| **Leotichidas II** |
| --- |
| Euripontidų dinastija |
| Gimė | 545 m. pr. m. e.Sparta |
| Mirė | 469 m. pr. m. e.Tegėja, Arkadija |
| Spartos karalius |
| Valdė | 491-476 m. pr. m. e. |
| Pirmtakas | Demaratas |
| Įpėdinis | Archidamas II |

**Leotichidas II** (sen. gr. Λεωτυχίδας: *Leotychides*, apie 545 m. pr. m. e. Sparta – 469 m. pr. m. e. Tegėja, Arkadija) – Spartos karalius 491-476 m. pr. m. e.

Biografija
----------

Euripontidų dinastijos. 479 m. pr. m. e. per graikų–persų karus 500 m. pr. m. e.–448 m. pr. m. e.) vadovavo prieš persus sukilusiam, jonėnų polius remiančiam graikų laivynui; mūšyje prie Mikalės kyšulio įveikė persų laivyną. 476 m. pr. m. e. vadovavo baudžiamajam žygiui į Tesaliją už Aleudų giminės sąjungą su persais. Grįžęs į Spartą apkaltintas buvęs papirktas, kad pasitrauktų iš Tesalijos. Pabėgo į Tegėją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Leotichidas II*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 20 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Leopoldas Galtjerisisp. *Leopoldo Fortunato Galtieri Castelli*;** |
| --- |
|  |
| generolas Leopoldas Galtjeris |
| Gimė | 1926 m. liepos 15 d.Buenos Airėse |
| Mirė | 2003 m. sausio 12 d. (76 metai)Buenos Airėse |
|  |
| Veikla | Argentinos generolas, prezidentas |
|  |
| Alma mater | Argentinos karo akademija |
|  |
|  **Vikiteka** | Leopoldo Galtieri |

**Leopoldas Galtjeris** (isp. *Leopoldo Fortunato Galtieri Castelli*; 1926 m. liepos 15 d. Buenos Airėse – 2003 m. sausio 12 d. ten pat) – buvęs Argentinos generolas ir *de facto* šalies prezidentas (1981 m. gruodžio 22 d. – 1982 m. birželio 18 d.).

Biografija
----------

Gimė neturtingoje italų imigrantų šeimoje. 17 metų įstojo į Argentinos karo akademiją. Studijavo inžineriją. 1975 m. tapo Argentinos inžinerinių karo pajėgų vadu. 1976 m. aktyviai rėmė karinį perversmą. 1980 m. tapo vyriausiuoju kariuomenės vadu ir gavo generolo – letenanto laipsnį. Valdant chuntai parlamentas buvo suspenduotas, politinės partijos uždraustos. Prasidėjo vadinamasis „Purvinasis karas" (isp. *Guerra Sucia*), kai „dingo be žinios" tūkstančiai politinių oponentų.

1981 m. lankėsi JAV, kur buvo šiltai sutiktas prezidento R. Reigano, kuris rėmė karinį režimą Argentinoje, neleidusį įsigalėti komunizmui. Netrukus tapo faktiniu šalies vadovu pasitraukus laikinajam vadovui Karlosui Lakostei. Jis neskyrė naujo kariuomenės vado, taip dar labiau didindamas savo valdžią. Organizavo ekonomines ir politines pertvarkas. Prasidėjo antikarinės demonstracijos.

Po 4 mėnesių valdymo, 1982 m. balandį, jo įsakymu karinės pajėgos įsiveržė į menkai saugomas, britų kontroliuojamas Folklando salas ir paskelbė jas Argentinos teritorija (Malvinų salomis), kurios iš tikrųjų priklausė jai 1820–1833 m. Daugelis pasaulio valstybių pasmerkė tokius veiksmus. Nors buvo tikimasi, kad Jungtinė Karalystė neeikvos savo išteklių ir kariuomenės apginti tolimas valdas, tačiau ji vis dėlto perėjo į kontrpuolimą, tuo pradėdama Folklando karą. Po intensyvių mūšių, 1982 m. birželį britai susigrąžino valdžią salose, o L. Galtjeris buvo pašalintas iš valdžios. 1983 m. įsivyravus demokratijai, jis buvo suimtas ir teisiamas už žmogaus teisių pažeidimus bei karo sukėlimą. 1986 m. pasodintas į kalėjimą, kuriame išbuvo iki 1991 m. 2002 m. vėl pradėtas teismo procesas pateikus naujus kaltinimus, paskirtas namų areštas. Netrukus dėl ligų paūmėjimo nugabentas į ligoninę, kur netrukus mirė.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Carlos Lacoste** | ***de facto* Argentinos prezidentas**1981-1982 | Po to:**Alfredo Saint-Jean** |
**Silicon Graphics, Inc.** (dažnai trumpinama iki SGI) buvo kompiuterių techninės ir programinės įrangos gamintojas įkurtas 1982 metais JAV, Kalifornijoje, likviduotas 2009 gegužės mėnesį. Specializavosi galingų serverių, darbo stočių, kompiuterinės grafikos ir vizualizacijos srityse.

Techninė įranga
---------------

Gamino našius kompiuterius skirtus grafinei vizualizacijai, moksliniams skaičiavimams (superkompiuterius), grafines darbo stotis. Kompiuteriai naudojo Motorolos 680x0, MIPS, Intel serijų procesorius. Pirmieji savo kompiuteriuose panaudojo grafinius procesorius 3D vaizdui generuoti. Pasikeitus firmos darbo profiliui, daugelis SGI inžinierių perėjo į kitas kompiuterių grafikos procesorių firmas, tokias kaip ATI ir Nvidia.

Programinė įranga
-----------------

Sukūrė savo UNIX operacinę sistemą IRIX. Propogavo nemokamos programinės įrangos kūrimą, palaikė keletą projektų (tokių kaip Linux ir Samba) ir neatlygintinai atidavė savo sukurtą kodą (XFS) nemokomos programinės įrangos pasauliui. Sukūrė aplikacijų programavimo sąsają (API) IRIS GL, kuri vėliau tapo OpenGL.

Tolimesnė įmonės raida
----------------------

Po bankroto paskelbimo, įmonės likučius ir vardą nupirko Rackable Systems. Tačiau paties bankroto ir reorganizavimo metu, buvo suformuota naują įmonę Graphics Properties Holdings, Inc.(GPHI), kuri perėmė daug intelektinės nuosavybės iš pradinės įmonės. Šiuo metu, GPHI nieko negamina, o užsiima tiktai juridinėm procedūrom susijusiom su SGI intelektinio turto išnaudojimu. Per pastaruosius metus GPHI padavė į teismą dėl galimų patentinių teisių laužymo tokias firmas kaip: ATI (AMD), Apple Inc. Sony, HTC Corp, LG Electronics Inc. Samsung Electronics Co. Research in Motion Ltd.
Prietaisai, kuriuose galbūt buvo panaudotos SGI patentuotos technologijos: Apple iPhone, HTC EVO4G, LG Thrill, Research in Motion Torch, Samsung Galaxy S and Galaxy S II, BlackBerry ir Sony Xperia Play išmanieji telefonai.

Nuorodos
--------

1. ↑  Apple, RIM get patent trolled by remnants of Silicon Graphics
2. ↑  UPDATE 2-Apple, Sony, 4 others sued by Graphics Properties Archyvuota kopija 2015-04-03 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Case 1:99-mc-09999 Document 248 GRAPHICS PROPERTIES HOLDINGS, INC. Plaintiff, v. SAMSUNG ELECTRONICS CO. LTD, SAMSUNG ELECTRONICS AMERICA, INC. and SAMSUNG TELECOMMUNICATIONS AMERICA, LLC Defendants.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Silicon Graphics** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficialus puslapis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Sila*Sila* |
| --- |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC) |
|  |
| **Valstybė** | Čado vėliava Čadas |
| **Administracinis centras** | Goz Beida |
| **Departamentai** | 2 |
| **Subprefektūros** | 10 |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 289 776 |
| **Plotas** | 37 000 km² |
| **Tankumas** (2009) | 8 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | TD-SA |

**Silos regionas** (pranc. *Région du Sila*, arab. منطقة سيلا = *Minṭaqâtu Sīlā*) – administracinis regionas Čado pietrytinėje dalyje. Pietryčiuose turi sieną su Centrinės Afrikos Respublika, rytuose – su Sudanu. Administracinis centras – Goz Beida.

Iš dalies patenka į Darfūro kultūrinį regioną. Silos regionas sukurtas 2008 m. atskyrus pietinę Vadajaus regiono dalį.

Geografija
----------

Regionas yra Sahelio gamtinėje srityje.

Gyventojai
----------

Regionas priklauso Darfūro (Vadajaus) kultūrinei zonai. Rytinėje regiono dalyje gyvena furai ir fongorai, centrinėje dalyje dyvena dadžiu, ikikolonijiniu laikotarpiu sukūrę Dar Silos valstybę, o vakarinėje vyrauja kadžaksiai (kalbantys Čado grupės kalba). Yra bagarų (arabų).

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Silos regionas padalintas į 2 departamentus (skliaustuose – administracinis centras):

* Džurf al Ahmaro departamentas (Am Damas)
* Kimičio departamentas (Goz Beida)

|  |  |
| --- | --- |
|  **Čado regionai** |  |
| Bata | Bahr El Gazelis | Borku | Enedis | Ežerų | Gera | Hadžeras-Lamisas | Kanemas | Mandulas | Ndžamena | Rytų Logonė | Rytų Majo Kebis | Salamatas | Sila | Šaris–Bagirmis | Tandžilė | Tibestis | Vadajus | Vadi Fira | Vakarų Logonė | Vakarų Majo Kebis | Vidurio Šaris |
| *Silkroad Online* |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | Joymax |
| Leidėjas | Joymax |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | 2006 m. vasario 23 d. |
|
| Žanras (-ai) | MMORPG |
| Režimas | Daugelio žaidėjų |
|
| Reitingai |  |
| **Platforma** | Microsoft Windows |
| Versija |  |
| Variklis |  |
| Reikalavimai | 
* **Procesorius:** CPU Pentium 3 800MHz
* **Atmintis:** RAM 256 MB
* DirectX 9.0b
* Internetas
 |
| Platinimas | CD-ROM, internetas |
|
| Licencija | {{{licencija}}} |
| Pirmtakas | {{{pirmtakas}}} |
| Kitos dalys |  |
| www.joymax.com |

**Silkroad Online, SRO** (kor. 실크로드 온라인) – maginės fantastikos nemokamas daugelio žaidėjų internetinis žaidimas vaidmenimis (MMORPG), korėjiečių kompanijos *Joymax* kūrinys, išleistas 2006 m. vasario 23 d. 2007 m. pasirodė versija *Silkroad Online Legend I: Europe*.

Veiksmas
--------

Veiksmas vystosi istoriniame Šilko kelyje, apjungiančiame Europos,  Kinijos ir islamo kultūras. Šio žanro žaidimui išskirtinumą teikia trišalis konfliktas tarp skirtingos veiklos atstovų – vagių, medžiotojų ir prekiautojų. Šios trys profesijos susijusios su karavanų pervežimu. Žaidėjai gali pasirinkti labiausiai patinkančią profesiją.

Apžvalga
--------

Žaidimo veikėjai atstovauja europiečių ir mongoloidų rasėms, didelį kiekį personažų klasių. Žaidimo žemėlapis apjungia Azijos dalį, Centrinę Europą, Konstantinopolį. *Silkroad* pasaulio žemėlapis palyginti nedidelis, bet jo išvaizda įspūdinga: dykumos, žaliuojančios pievos, ledynai, paplūdimys pilnas krabų, urvas su daug kambarių ir kt. Didelė nesikartojančios išvaizdos būtybių įvairovė: skraidantys, bėgiojantys, plaukiojantys. Išskirtiniai žaidėjų įgūdžiai, daugelis ginklų su savo atskirais efektais žaidimą daro įdomesniu, siekiant išmėginti vis kitokią jų grupę. Žaidimą lydintys garsai įspūdingi, bet su daugeliu tų pačių pasikartojančių elementų, šūksnių. Siužete, be eilinio būtybių žudymo kaip ir daugelyje kitų MMORPG, yra ir įdomesnės *Silkroad* dalys, pvz. galima medžioti retai pasirodančius, sunkiai įveikiamias *unique* butybes, kurias nužudęs žmogus yra paskelbiamas visame serveryje.

Šiam nemokamam žaidimui būdingas aukštas internautų sukčiavimo lygis, nelegalių programų naudojimas. Yra kuriamos specialios programos, kurios pačios žudo butybes, keldamos žaidėjo lygį. Tai viena iš priežasčių, dėl ko serveriai tampa perpildyti, o paprastiems žaidėjams keblu į juos patekti. Vienas iš būdų – įsigyti mokamą „Premium" bilietą, kuris leidžia prisijungti iš pirmo karto.

Nuorodos
--------

* Silkroad Online oficiali svetainė
* Silkroad Online lietuviška svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Lisijasgr. Λυσίας** |
| --- |
|  |
| Lisijas |
| Gimė | 445 m. pr. m. e. |
| Mirė | 380 m. pr. m. e. |
|  |
| Veikla | Senovės Graikijos retorius, garsiausias kalbų kitiems rašytojas V a. pr. m. e. |
|  |
|  **Vikiteka** | Lisijas |

**Lisijas** (gr. Λυσίας; 445 – 380 m. pr. m. e.) – Senovės Graikijos retorius, garsiausias kalbų kitiems rašytojas V a. pr. m. e.

Liko 23 pilnos kalbos ir 11 kalbų fragmentai. Lisijas ne tik puikiai išmanė juridinius dalykus, bet ir mokėjo parodyti kliento intelektą, charakterio bruožus, socialinę padėtį. Lisijas kūrė nepatyrusio, nesilankančio teismuose, pirmą sykį kalbančio bei improvizuojančio žmogaus įspūdį. Jo kalba taisyklinga, nėra archaizmų, naujadarų, neįprastų konstrukcijų, perkeltinės reikšmės žodžiai vartojami retai. Tekstuose nerasime nereikalingų dalykų, vaizdai gyvi, kalbantis žmogus atpasakoja veikiančiųjų asmenų dialogus. Iš Lisijo mokėsi daugelis graikų, o vėliau ir romėnų rašytojų bei oratorių.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pančala – didelė vedinio laikotarpio valstybė
Šešiolika mahadžanapadų. Pančala – viena iš jų.
**Pančala** (skr. पाञ्चाल = IAST: *Pāñcāla*) buvo viena iš šešiolikos regionų – valstybių (mahadžanapadų) senovės Indijoje, taip pat viena seniausių indoarijų valstybių Indijos istorijoje. Ji buvo Indijos šiaurėje, į rytus nuo Kuru, prie Gango ir Džamunos upių (dabartinė Utar Pradešo valstija). Valstybė buvo sudaryta iš dviejų dalių: Šiaurinės Pančalos sostinė buvo Čhatravati, o Pietinės – Kampilija.

Istorija ir kultūra
-------------------

Pančala – vienas seniausių indoarijų politinių židinių, atsiradęs apie XII a. pr. m. e. Čia paplito geležies naudojimas ir buvo surinktos dauguma vedų. Ši valstybė dažnai minima Mahabharatoje, iš čia buvo kilusi princesė Draupadė.

Nuo VII a. pr. m. e. valstybė silpo ir mažėjo. Pamažu buvo pereita prie respublikinės santvarkos, ir nominalūs valdovai tituluoti *rajashabdopajivin*.

|  |  |
| --- | --- |
| **Mahadžanapados** |  |
| Kaši | Košala | Anga | Magadha | Vadži | Malla | Čedi | Vatsa | Kuru | Pančala | Matsija | Šurasena | Assaka | Avanti | Gandhara | Kambodža |
| Paola Senatore |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Paola Senatore |
|  |
| Gimė | 1949 m. lapkričio 9 d. (73 metai)Roma, Italija |
|  |
| Šalis |  Italija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
|  |
|  |
|  |

**Paola Senatorė** (it. *Paola Senatore*, g. 1949 m. lapkričio 9 d. Roma) – karjerą baigusi italų kino aktorė.

Biografija
----------

Senatorė 1970-aisias intensyviai filmavosi komedijose, giallo ir kriminaliniuose filmuose, tačiau paprastai atlikdavo antraplanius vaidmenis. Dešimtmečio viduryje, susipažinusi su režisieriais Tinto Brass ir Joe D'Amato, ji vis dažniau pasirodydavo erotiniuose filmuose, taip pat ėmė pozuoti aktams vyrams skirtuose žurnalams Playboy ir Playmen.

9 dešimtmečio viduryje aktorė tapo priklausoma nuo narkotikų ir sulaukdavo vis mažiau pasiūlymų filmuotis. Pasinaudojęs jos sunkia materialiniame padėtimi (Senatorė tuo metu laukėsi), režisierius D’Amato įkalbėjo ją nusifilmuoti keliuose pornografiniuose filmuose. Šie vaidmenys ir 1985 m. rugsėjį įvykęs areštas dėl narkotikų laikymo bei platinimo galutinai baigė jos kaip aktorės karjerą.

Dalinė filmografija
-------------------

* Gėlė su plieniniais žiedlapiais (1973)
* Žudikas rezervavo devynias vietas (1974)
* Kitės salonas (1976)
* Emanuelė Amerikoje (1977)
* Nene (1977)
* Naktinė slaugė (1979)
* Veiksmas (1980)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Daniele Mastrogiacomo (15 September 1985). „ARRESTATA PAOLA SENATORE". *La Repubblica*.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paola Senatore** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Hamurapio teisynas
**Teisynas** – oficialus rašytinis teisės normų rinkinys sąvado forma, turintis teisinę (įstatymo) galią, todėl privalomas atitinkamų teisės santykių subjektams. Nuo paprasto (teisės) rinkinio skiriasi savo privalomumu (galia), oficialumu, kadangi yra viešai paskelbtas kompetentingų asmenų – valdovų, valstybinių institucijų, kitų organizacijų (Bažnyčios ar kt.).

Teisynas – nebūtinai rinktinė tik galiojančių (paprotinės teisės normų), tačiau jis gali būti ir naujai priimamų taisyklių, įstatymų rinkinys (pvz. vad. *Barbarų tiesos* – Salijų tiesa, Burgundų tiesa ir kt.). Be to teisynas skelbtas nebūtinai spausdinto dokumento (kaip koks nors sąvadas) forma – senovėje jie buvo kaldinami ant akmens, ankstyvųjų Viduarmžių teisynai – rašyti ranka (manuskriptai), nes tik XV a. antroje pusėje buvo išrasta spauda (1455 m. lapkričio 6 d. Gutenbergas išspausdino Bibliją).

Jei oficialiai priimtas teisės sąvadas turi įstatymo galią, jis yra vadinamas teisynu; jei įstatymiškai privalomas teisynas yra sudarytas ne tik suvedant atskiras teisės normas į vieningą visumą, bet ir sistematizuojant teisę, – kodeksu.

Istorija
--------

Civilinės teisės sąvadas. 1583 m. leidimas
Pirmųjų teisynų teisės technika buvo netobula, jie atspindėjo primityvią senųjų laikų teisę. Seniausias (žinomas, išlikęs) rašytinis teisės šaltinis – Urnamo teisynas (lot. *Codex Ur-Nammu*), parašytas šumerų kalba apie 2100 m. pr. m. e. karaliaus Ur-Nammu arba jo sūnaus Šulgi pavedimu. Kiti senovės teisynai – *Lipit-Ištar teisynas*, sudarytas Mesopotamijoje apie 1930 m. pr. m. e. Hamurapio teisynas, priimtas Babilono valdovo Hamurapio (1728 m. pr. m. e. – 1686 m. pr. m. e.). Šie teisynai nebuvo teisės kodeksai modernia prasme, o paprasti taisyklių rinkiniai (juos paskelbimas – ne kodifikacija, o teisėkūros išraiška).

530 m. Rytų Romos imperatorius Justinianas pavedė teisininkui Tribonianui, į komisiją įtraukiant dar 16 teisės žinovų, surinkti bei susisteminti galiojančią teisę. Taip gimė Civilinės teisės sąvadas (*Corpus iuris civilis*) – pirmoji kodifikacija.
| ***Idealūs nepažįstamieji*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Paolo Gonevese |
| Scenaristas (-ai) | Paolo GenoveseFilippo BolognaPaolo CostellaPaola MamminiRolando Ravello |
| Metai | 2016 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 97 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Idealūs nepažįstamieji** (it. *Perfetti sconosciuti*) – 2016 m. Italijoje sukurtas filmas, laimėjęs David di Donatello geriausios metų juostos apdovanojimą.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Septyni seniai pažįstami draugai – trys vedusios poros ir vienas neseniai išsiskyręs vyras – susitinka vakarienės vienų iš jų namuose. Bendraujant jiems kyla mintis, kad jau daug metų pažinodami vienas kitą, jie neturi tarpusavyje jokių paslapčių, o kadangi šiuolaikinio žmogaus visos paslaptys yra jo telefone, sutaria padėti savo aparatus ant stalo ir, kol bus kartu, paviešinti visas įeinančias žinutes bei pokalbius.

Pradžioje toks žaidimas atrodo smagus, tačiau netrukus pradeda aiškėti, kad paslapčių turi kiekvienas iš jų ir kad jų viešinimas yra labai skausmingas. Nėščia meilužė, slepiama seksualinė orientacija, romanas su draugės vyru, itin atviri susirašinėjimai su socialinių tinklų draugu, kurio niekada nematei – draugams pradeda atrodyti, kad iš tiesų jie visiškai nepažįsta viena kito.

Filmas baigiasi jiems išsiskirstant ir vykstant namo, tačiau rodoma, kad žaidimo su telefonais nebuvo ir kiekvienas grįžta su savo paslaptimis...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Giuseppe Battiston – Pepe
* Anna Foglietta – Karlota
* Marco Giallini – Roko
* Edoardo Leo – Kozimas
* Valerio Mastandrea – Lele
* Alba Rohrwacher – Bjanka
* Kasia Smutniak – Eva

Apdovanojimai
-------------

| Metai | Apdovanojimas | Kategorija | Asmuo | Rezultatas |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | David di Donatello | geriausias filmas | Paolo Genovese | Laimėjo |
| geriausias režisierius | Paolo Genovese | Nominacija |
| geriausia scenarijus | Paolo Genovese, Filippo Bologna, Paolo Costella, Paola Mammini, Rolando Ravello | Laimėjo |
| geriausia aktorė | Anna Foglietta | Nominacija |
| geriausias aktorius | Marco Giallini | Nominacija |
| geriausias aktorius | Valerio Mastandrea | Nominacija |
| geriausia originali daina | *Perfetti sconosciuti* (atl. Bungaro, Cesare Chiodo ir Fiorella Mannoia) | Nominacija |
| geriausia montažas | Consuelo Catucci | Nominacija |
| geriausias garsas | Umberto Montesanti | Nominacija |
| 2016 | Tribeca filmų festivalis | geriausias scenarijus | Paolo Genovese, Filippo Bologna, Paolo Costella, Paola Mammini, Rolando Ravello | Laimėjo |
| ***Ideali vieta žmogžudystei*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Un posto ideale per uccidere |
| Kilmės šalis |  Italija  Prancūzija |
| Režisierius | Umberto Lenzi |
| Scenaristas (-ai) | Antonio Altoviti  Lucia Drudi Demby  Umberto Lenzi |
| Vaidina | Irene Papas  Ornella Muti  Ray Lovelock |
| Metai | 1971 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Ideali vieta žmogžudystei** (it.  *Un posto ideale per uccidere*) – 1971 m. italų ir prancūzų sukurtas trileris.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Irene Papas – Barbara Sleiter
* Ornella Muti – Ingrida Sjoman
* Ray Lovelock – Dikas Batleris
* Michel Bardinet – Baratis
* Calisto Calisti – inspektorius

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Ingrida ir Dikas, du studentai iš Skandinavijos, nusprendžia praleisti atostogas Italijoje. Pinigų kelionei jie užsidirba pardavinėdami atsivežtą pornografiją, kuri šalyje yra uždrausta. Greitai uždirbti pinigai taip pat greitai ir išleidžiami, todėl jaunuoliai imasi pardavinėti savo pačių nuotraukas ir netrukus įkliūna policijai. Jiems nurodoma per parą palikti šalį, tačiau, po vakaronės su baikeriais pasigedus turėtų pinigų, jie nusprendžia vėl pamėginti parduoti kelias Ingridos nuotraukas.

Sumanymas nepavyksta, nes jie vėl apskundžiami policijai ir priversti sprukti. Kelionėje baigiasi benzinas ir jie nutaria laikinai prisiglausti name, kuris atrodo negyvenamas, tikėdamiesi garaže rasti degalų. Jiems patekus į garažą paaiškėja, kad name gyvena moteris, vardu Barbara, su vyru, kuris išvykęs į komandiruotę.

Jaunuoliai tikina neketinantys daryti nieko blogo ir galiausiai Barbara įkalba juos pasilikti nakčiai. Netrukus Ingrida pastebi, kad Barbara neabejinga Dikui. Pradžioje jai tai atrodo įdomu, tačiau kai naktį jis nueina į jos miegamąjį, reikalai ima komplikuotis. Ryte jaunuoliai pradeda įtarti, kad su jais žaidžiamas keistas žaidimas ir Barbara bando juos įvilioti į kažkokius spąstus.

Netoliese nuolat sukiojasi policija ir Ingrida su Diku, negalėdami išvažiuoti, priversti keletą dienų praleisti su Barbara. Kai vieną vakarą Dikas namo šeimininkės automobilyje aptinka šios vyro kūną, tampa aišku, kad už šį nusikaltimą kaltę bus mėginama suverti jiems, o kadangi policija ir taip yra paskelbusi judviejų paiešką, apginti save ir įrodyti tiesą bus labai sunku.
Idalgo karūna
**Idalgas**, *hidalgas* (isp. *hidalgo*) – paprastas vidurinių amžių ir naujųjų laikų Ispanijos ar Portugalijos bajoras, kuris galėjo neturėti jokios nuosavybės. Idalgai buvo atleisti nuo mokesčių. Atsirado XII amžiuje. Hidalgais vadinti visi, bet dažniau smulkesni, bajorai, kad skirtųsi nuo didikų (*ricos hombres*) ir paprastų riterių (*caballeros villanos*).

Ispaniškas žodis *fijodalgo* (ar *fidalgo*) Ispanijoje nuo VII a. reiškė paties žemiausio rango bajorą, turintį žemės. Šie žodžiai kilę iš *fijo de algo* 'kažkieno sūnus'. Vėliau šie žodžiai pakito ir tapo *hijodalgo* ir *hidalgo*.

Titulu *hidalgo solariego* ('senovinis idalgas') vadindavo tuos, kurių visi keturi seneliai buvo idalgai. Tai buvo garbingiausias idalgo titulo variantas. Idalgo vardą galėdavo gauti ir nebajorai už tam tikrus nuopelnus. Visi vietiniai Biskajos provincijos gyventojai gimdavo idalgais, todėl jiems būdavo lengviau stoti į karo ar civilinę valstybės tarnybą. Idalgai paprastai atsisakydavo dirbti rankų darbą, tuo tarpu Biskajos idalgai galėdavo užsiimti bet kokiais darbais. Daug juodu darbu nenorinčių užsiimti idalgų dalyvavo Amerikos kolonizavime.

Ispanijoje idalgo vardas per daug metų prarado savo reikšmę. Karaliai daug žmonių padarė idalgais, todėl Ispanijoje, kai ją valdė Burbonų dinastija, buvo virš pusės milijonų idalgų, kurie nemokėjo valstybei mokesčių. XIX a. pradžioje idalgo vardas buvo panaikintas.

Portugalijoje idalgo vardas buvo panaikintas 1910 m. kai buvo nuversta Portugalijos monarchija.

Žinomiausias fiktyvus idalgas – Don Kichotas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Hidalgas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
2. ↑  Corominas, Joan; José A Pascual (1981). "Hijo" in *Diccionario crítico etimológico castellano e hispánico*, Vol. G-Ma (3). Madrid: Editorial Gredos, 359-360. ISBN 84-249-1362-0
Bartolomé de las Casas
**Bartolomé de las Casas** (*Bartolomėjus de las Kasas*; 1484 m. rugpjūčio 24 d. Sevilijoje – 1566 m. liepos 17 d.) buvo XVI a. ispanų dominikonų dvasininkas ir pirmasis nuolatinis Čiapo vyskupas.

Jį sukrėtė ispanų konkistadorų atliekamas čiabuvių genocidas ir kankinimai. Liuteronai ir Amerikos evangelikai liuteronai jį mini kaip misionierių liepos 17 d.

Biografija
----------

Su tėvu jis emigravo į Espanjolos salą 1502 m. per Nicolás de Ovando ekspediciją, kuomet jis stebėjo tainų žudynes. Po aštuonerių metų jis tapo dvasininku ir buvo misionieriumi tarp Kubos aravakų 1512 m. Ten jis gavo repartimiento (vietinių darbo panaudojimo leidimą), kuriuo pasinaudojo. Tačiau nuo 1514 m. jis tapo tvirtu Ispanų kolonizacijos priešininku ir 1522 m. įstojo į Dominikonų ordiną. 1520–1521 m. jis bandė sukurti lygiateisiškesnę kolonijinę sistemą Venesueloje, bet sumanymą sabotavo kaimynai, prieš jį sukurstę vietinių indėnų sukilimą.

Istorinė svarba
---------------

Bartolomé de las Casas išgarsėjo kaip vietinių Amerikos indėnų teisių gynėjas ir kruopščiai aprašė jų kultūrą. Jo *caciques* (vadai ir princai), *bohiques* (šamanai ir dvasininkai), *ni - taínos* (aukštuomenė) ir *naborias* (eilinė liaudis) aprašymai rodo buvus feodalinę sistemą. Jis buvo tainų maištininko Enriquillo mokytoju, o vėliau tarpininku tarp jo ir konkistadorų. Jo knyga "Trumpas indėnų naikinimo aprašymas" (ispanų kalba: *Brevísima relación de la destrucción de las Indias*), išleista 1552 m. pateikia gyvą konkistadoro žiaurumo paveikslą. Viename iš paskutinių savo kūrinių "*De thesauris in Peru*" jis gynė peruiečių teisę nebūti pavergtiems ispanų. Daugiausia dėl jo pastangų buvo priimti Nauji įstatymai 1542 m. saugantys indėnus ispanų kolonijose.

Las Casas taip pat parašė *Historia de las Indias* ir buvo Kristupo Kolumbo žurnalo redaktorius. Nors *encomienda* sistema triumfavo ir ispanų kolonistai praturtėjo Bartolomé de las Casas kūriniai buvo išversti į kitas Europos kalbas. Jie turėjo įtakos Mišelio de Montenio požiūriui į Naująjį pasaulį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Mirror of the Cruel and Horrible Spanish Tyranny Perpetrated in the Netherlands, by the Tyrant, the Duke of Alba, and Other Commanders of King Philip II". *World Digital Library*. 1620. Nuoroda tikrinta 2013-08-27.

Nuorodos
--------

* Vienas pasakojimų apie patirtis Vakarų Indijos šalyse (ispanų k.)

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bartolomé de las Casas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Viadotto Genova-San Giorgio |
| --- |
|  |
| 44°25′33″ š. pl. 08°53′20″ r. ilg.﻿ / ﻿44.42583°š. pl. 8.88889°r. ilg.﻿ / 44.42583; 8.88889﻿ (Genujos Švento Jurgio tiltas)Koordinatės: 44°25′33″ š. pl. 08°53′20″ r. ilg.﻿ / ﻿44.42583°š. pl. 8.88889°r. ilg.﻿ / 44.42583; 8.88889﻿ (Genujos Švento Jurgio tiltas) |
|  |
| **Vieta** | Genuja, Italija |
| **Kerta** | Polčevera upę, geležinkelius Turinas-Genuja, Milanas-Genuja |
| **Ilgis** | 1 067 |
| **Plotis** | 30,8 m |
| **Aukštis** | 90 m |
| **Pastatytas** | 2020 m. rugpjūčio 3 d. |
| **Architektas** | Renzo Piano |
| **Medžiagos** | betonas ir metalas |
| **Kainavo** | 202 mln. € |

**Genujos Švento Jurgio tiltas** (it. *Viadotto Genova-San Giorgio*) − tiltas Italijoje, Genujos mieste, A10 autostradoje. Tiltas pastatytas 2020 m. rugpjūčio 3 d. vietoje sugriuvusio Ponte Morandi tilto. Naująjį tiltą suprojektavo Prickerio architektūros premijos laureatas Renzo Piano.

Prieš šį tiltą šioje vietoje stovėjo Morandi tiltas, pastatytas 1967 m. 2018 m. rugpjūčio 14 d. 210 metrų Morandi tilto dalis sugriuvo. Šios katastrofos metu žuvo 43 žmonės. 2019 m. rugpjūtį likusios tilto dalys buvo nugriautos ir pradėtos naujojo tilto statybos.

Švento Jurgio tiltą sudaro po 2 eismo juostas kiekvienoje pusėje ir dar 2 papildomos avarinės eismo juostos. Iš betono ir metalo padaryto tilto ilgis siekia 1 067 m. Tiltas yra nuolat prižiūrimas automatizuotų robotų, kurie tiria tilto būseną, taip pat valo vėjo ir Saulės energijos elementus.

Tilto atidarymo ceremonijoje 2020 m. rugpjūčio 3 d. dalyvavo šalies prezidentas Sergio Mattarella ir kiti aukštas pareigas einantys politikai. Kalbą sakė ir architektas Renzo Piano.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „New Genoa bridge to open in August, two years after fatal collapse". Reuters. 2020-07-21. Nuoroda tikrinta 2020-07-31.
2. ↑  „Italy inaugurates new Genoa bridge two years after deadly collapse". 3 August 2020.
3. ↑  „Ponte, pronti i robot che vigileranno sulla sicurezza del viadotto". *Il Secolo XIX* (italų). 2020-07-29. Nuoroda tikrinta 2020-07-30.
4. ↑  „Nuovo Ponte Genova, il discorso di Renzo Piano: «Il più bel cantiere della mia vita»". *Video: ultime notizie - Corriere TV*.
**Genujos respublika** (it. *Repubblica di Genova*, ligūrų kalba *Repúbrica de Zêna*) buvo nepriklausoma valstybė Ligūrijoje, Šiaurės Italijoje 1005-1797 m. kol į ją įsiveržė Napoleono armija. Ją pakeitė Ligūrijos respublika, kurią 1805 m. aneksavo Prancūzijos imperija. Respublika buvo trumpam atkurta 1814 m. po Napoleono pralaimėjimo, bet netrukus ji buvo prijungta prie Sardinijos karalystės.

Dabar Genuja yra Ligūrijos, šiaurės vakarų Italijos regiono, sostinė.

Geografija
----------

Genujos respublika ir jos kolonijos (*Codex Latinus Parisinus*, 1395 m.)
Kai Genujos respublika buvo įkurta XI a. pradžioje, ją sudarė miestas ir jo apylinkės. Didėjant prekybai augo respublikos teritorijos. 1015 m. visa Ligūrija priklausė Genujos respublikai. Po Pirmojo kryžiaus žygio 1098 m. Genuja gavo žemių Sirijoje. Daugumą jų atkariavo Saladinas. 1261 m. Izmiras tapo Genujos kolonija. 1255 m. Genuja įkūrė koloniją Kafoje, Kryme. Po kelerių metų Genuja įkūrė Soldajos, Čerko ir Cembalo kolonijas. 1275 m. Bizantijos imperija atidavė Genujai Chijo ir Samo salas. 1316-1332 m. Genuja įkūrė La Tanos ir Samsuno kolonijas Juodojoje jūroje. 1355 m. Genuja gavo Lesbą. XIV a. pabaigoje Genuja įkūrė Samastrį Juodojojo jūroje ir gavo Kiprą. Tuo laikotarpiu Genujai priklausė ketvirtadalis Konstantinopolio ir Trebizondas, Trebizondo imperijos sostinė. Daugumą Genujos teritorijų užėmė Osmanų imperija XV a.

Tuo pačiu metu Genujos respublika buvo valdoma didžiosios Italijos Karalystės ribose, tačiau tačiau dėl gyvavimo viduramžiais jie neišliko iki šiol.

Išnašos
-------

1. ↑  [Alexander A. Vasiliev (1958). History of the Byzantine Empire, 324-1453. University of Wisconsin Press. pp. 537–38. ISBN 0299809269]
2. 1 2 3 4 5  [William Miller *The Latin Orient* 2009 m. 51–54 psl. Bibliobazaar LLC, isbn 111086390X]
| Genčų II kapinynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Genčų II kapinynasGenčų II kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°58′43″š. pl. 21°17′26″r. ilg.﻿ / ﻿55.978691°š. pl. 21.290576°r. ilg.﻿ / 55.978691; 21.290576Koordinatės: 55°58′43″š. pl. 21°17′26″r. ilg.﻿ / ﻿55.978691°š. pl. 21.290576°r. ilg.﻿ / 55.978691; 21.290576 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Kretingos seniūnija |
| Plotas | 0,36 ha |
| Naudotas | IX–XII a. |
| Žvalgytas | 1960, 1982, 1992 m. |
| Tirtas | 1983 m. |
| Registro Nr. | 12262 /A1820; IP2409A; AR516/ |

**Genčų II kapinynas** (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 12262, senas registro kodas – A1820, naujai išaiškinamų kultūros paminklų sąrašo Nr. IP2409A, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AR516) – kapinynas centrinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Genčų šiaurės vakariniame pakraštyje, 0,4 km į šiaurės rytus nuo Akmenos ir Kunigupio santakos, Tūbausių tvenkinio vakariniame krante.

Kapinynas
---------

Įrengtas Akmenos dešiniojo kranto aukštumoje. Užima apie 65 m ilgio šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi ilgio, 25 m pločio žemės plotą. Jo rytinė dalis palei upės skardį apaugusi medžiais ir krūmais, likusi – dirvonuoja. Per kapinyną praeina kaimo keliukas.

1972–1988 m. – respublikinės reikšmės archeologijos paminklas (AR516). 1993 m. įrašytas į Lietuvos Respublikos naujai išaiškinamų istorijos ir kultūros paminklų sąrašą (IP2409A), 2004 m. paskelbtas kultūros vertybe (A1820), 2005 m. pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe.

Teritorijos plotas – 0,36 ha.

1 km į pietvakarius yra Genčų I kapinynas.

Tyrimai
-------

Išaiškintas 1962 m. Žvalgė Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (tyrimų vadovas Vilnius Morkūnas).

1983 m. Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institutas (tyrimų vadovas Jonas Stankus) ištyrė 281 m² plotą. Rasti 5 nedegintų ir 18 sudegintų mirusiųjų kapai. Degintinių kapų radiniai liudija, kad ne visos ir ne visada įkapės buvo deginamos kartu su mirusiuoju. Griautinių kapų duobių kontūrai neišlikę, įkapės negausios, atsidengė 20–55 cm gylyje. Didesnę jų dalį sudaro papuošalai: apgalvių įvijų, antkaklių, karolių, segių, smeigtukas, apyrankių, žiedų, įvijų. Nežymią dalį įkapių sudarė įvairios paskirties darbo, buities įrankiai ir ginklai.

Kapinynas datuojamas IX–XII a. priskiriamas kuršių materialinei kultūrai.

Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus, pavienių radinių turi Kretingos muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas. – Vilnius, 1973. – P. 136
2. ↑  Kultūros vertybių registras: Kapinynas II
3. ↑  Jonas Stankus. Antrasis plokštinis Genčių kapinynas. – Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1982 ir 1983 metais. – Vilnius, 1984. – P. 90–92
4. ↑  Algimantas Merkevičius. *Genčų kapinynai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 525 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – GEO.*

Geo| Forma | Nebeegzistuojanti |
| Pramonė | Automobilių |
| Įkurta | 1989 (panaikinta 1997) |
| Centrinė būstinė | Detroitas, Mičiganas, JAV |
| Holdingas | General Motors |

**Geo** buvo mažų automobilių ir visureigių markė. Markę įkūrė General Motors 1989 metais, kad konkuruotų mažų automobilių rinkoje. Geo buvo pristatyta 1989 metais JAV rinkoje, o 1992 m. Kanados rinkoje. Ji buvo panaikinta 1997 metais.

### Automobiliai

* Geo Metro
* Geo Prizm
* Geo Spectrum
* Geo Storm
* Geo Tracker

v • a • r **Koncernui General Motors priklausančios markės** 

Buick • Cadillac • Chevrolet • GMC • Holden

**Akcininkė**  

FAW-GM (50%) • GM-AvtoVAZ (41,61%) • GM Korea (96%) • GM Uzbekistan (25%) • HRL Laboratories (50%) • SAIC-GM (49%) • SAIC-GM-WULING (44%) • Industries Mécaniques Maghrébines (20%)

**Parduotos markės**  

Frigidaire (1919–1979) • Lotus Cars (1986–1993) • Opel (1931-2017)  • Saab (1989–2010) • Vauxhall (1925–2017)

**Nebeegzistuojančios markės**  

Acadian *(1962-1971)* • Asüna *(1992-1995)* • Beaumont *(1966-1969)* • Daewoo  • Geo *(1989-1997)* • Hummer *(1992-2010)* • LaSalle *(1927-1940)* • Marquette *(1929-1930)*   
 Oakland *(1907-1931)* • Oldsmobile *(1897-2004)* • Passport *(1988-1991)* • Pontiac *(1926-2010)* • Saturn *(1985-2010)* • Viking *(1929-1931)*
| ***Hombre*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Hombre |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Martin Ritt |
| Vaidina | Paul Newman |
| Metai | 1967 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 111 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Hombre** – 1967 m. JAV sukurtas vesternas, kuriame pagrindinius vaidmenis atliko aktoriai Polas Njumanas ir tuometinė Šono Konerio žmona Diane Cilento.

Interneto svetainėje „Rotten Tomatoes" filmas vertinamas 100% teigiamų atsiliepimų.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Paul Newman – Džonas Raselas
* Diane Cilento – Džesė
* Frederic March – Feivoras
* Richard Boone – Grimas
* Cameron Mitchell – Bradenas
* Barbara Rush – Audra Feivor
* Margareth Blye – Bilė Ly
* Martin Balsam – Mendesas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Džonas Raselas, baltasis, užaugęs indėnų apačių gentyje, sužino, kad paveldėjo viešbutį, kurį prižiūri moteris vardu Džesė. Apsilankęs jame, Džonas nusprendžia, kad gyvenimas mieste jam netinka ir nusprendžia viešbutį parduoti.

Prie miestelio artėja geležinkelio tiesimas ir diližanas čia nebevažinėja. Tuo anksčiau vertėsi Džono draugas Mendesas, tačiau ir jis lieka be užsiėmimo. Netrukus pas jį atvyksta profesorius Feivoras su žmona ir pasiūlo užmokėti, jei Mendesas nuveš juos į kitą miestą. Jis paskubomis surenka ekipažą, tačiau atsiranda visas būrys norinčių išvažiuoti iš miesto, tarp kurių Džonas ir darbo netekusi Džesė. 

Pakeliui diližaną užpuola banditai, kurių taikinys – profesorius Feivoras ir jo pinigai. Džonas, kurį kiti keleiviai pradžioje buvo atstūmę dėl jos draugystės su indėnais, pasipriešina banditams, tačiau kovą laimės tie, kuriems nepristigs kantrybės ir vandens...

Apdovanojimai
-------------

* Laurel apdovanojimas – geriausia drama (3 vieta)
* Laurel apdovanojimas (nominacija) – geriausias aktorius (Paul Newman)
* Laurel apdovanojimas (nominacija) – geriausias antrojo plano aktorius (Frederic March)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Indonezijos kultūra
Šis straipsnis yra apie **Indonezijos kultūrą**.

Indonezijoje gyvena daug susijusių, bet kultūriškai ir lingvistiškai skirtingų grupių, dauguma kurių etniškai yra malajai.

Menas
-----

Jaunosios Balio šokėjos. *G Larson* nuotrauka
Muzikantai akomponuoja šokėjoms. *G Larson* nuotrauka
Indonezijos menui turėjo įtakos keletas kultūrų. Pvz. garsūs Javos ir Balio šokiai susiję su hinduistine kultūra ir mitologija.

Gerai žinomi ir Javos bei Balio lėlių šešėlių teatrų pasirodymai, kuriuose vaizduojami mitologiniai įvykiai. Daugelis salų žinomos savo specifiniais *batik* ir *ikat* technologijų drabužiais.

### Muzika

Indonezija kultūriškai yra daugialypė ir joje gimė daug muzikos formų, labiausiai iš jų žinoma Javos, Sumatros ir Balio muzika. Garsiausia yra centrinės bei rytų Javos ir Balio *gamelan* ansamblių grojama tradicinė muzika. Labai populiarus yra modernus muzikos stilius *Dangdut* bei susijęs šokio stilius. *Dangdut* toks populiarus, kad naudojamas daugelyje politinių kampanijų, siekiant patraukti didesnės audiencijos dėmesį.

### Literatūra

Žymiausias šiuolaikinis Indonezijos rašytojas yra Pramoedya Ananta Toer, *Magsaysay* premijos laureatas ir vienas iš kandidatų į Nobelio premiją literatūros srityje. Kitas žymus autorius – „45 kartos" autorių grupės, kurios nariai aktyviai dalyvavo Indonezijos nepriklausomybės judėjime, narys poetas Chairil Anwar. Prezidento Suharto valdymo metu kūrybos laisvė buvo varžoma, todėl iš šio laikotarpio žymių autorių yra mažai.

Kultūros paminklai
------------------

UNESCO saugomi kultūros paminklai ir objektai:

* Borobuduras – budistų stūpa Javoje;
* Prambananas – hinduistų šventykla Javoje;
* Sangiranas (*Sangiran*) – archeologinių kasinėjimų vieta, kur rastas „Javos žmogus";
*Kitos reikšmės – Indra (reikšmės).*

| Indralatv. *Indra* |
| --- |
| *Įvažiuojant į kaimą* |
|  |
| 

IndraIndra

55°52′37″ š. pl. 27°32′11″ r. ilg.﻿ / ﻿55.87694°š. pl. 27.53639°r. ilg.﻿ / 55.87694; 27.53639﻿ (Indra (Latvija))Koordinatės: 55°52′37″ š. pl. 27°32′11″ r. ilg.﻿ / ﻿55.87694°š. pl. 27.53639°r. ilg.﻿ / 55.87694; 27.53639﻿ (Indra (Latvija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Latvijos vėliava Latvija |
| **Istorinis regionas** | Latgala Latgala |
| **Savivaldybė** | Kraslavos savivaldybė |
| **Valsčius** | Indros valsčius |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1618 |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 860  |
| **Altitudė** | 165 m |
|  |
| **Pašto kodas** | LV-5664 |

**Indra** (latv. *Indra*) – kaimas Rytų Latvijoje, Kraslavos savivaldybėje, administracinis Indros pagasto centras. Įsikūręs už 32 km nuo Kraslavos, už 7 km praeina valstybinė siena su Baltarusija. Telkšo dirbtinis Šnokovos ežeras (*Šņokovas ezera*).

2008 m. duomenimis, Indroje gyveno 860 žmonių.

Indroje yra geležinkelio pasienio punktas, seniūnijos administracija, mokykla, muzikos ir meno mokykla, bendruomenės centras, biblioteka, paštas, greitosios pagalbos punktas, katalikų ir liuteronų bažnyčios.

Istorija
--------

Kaimas (anksčiau *Balbinova*) kūrėsi prie geležinkelio linijos, vedančios iš Daugpilio į Verchnedvinską Baltarusijoje. 1925 m. gavo gyvenvietės teises.

Žymūs žmonės
------------

Gretimame Mateikių kaime (*Mateiki*) gimė lietuvių vienuolė Margarita Rimkevičaitė (1875–1969).

* Administracijos pastatasAdministracijos pastatas
* Katalikų bažnyčiaKatalikų bažnyčia

Nuorodos
--------

* Indra Vietovardžių bazėje
Periklio biustas pagal Kresilą, Altes Muziejus, Berlynas
**Periklis** (apie 495–429 m. pr. m. e. graikiškai Περικλῆς reiškia „apsuptas šlovės") buvo žymus ir įtakingas Atėnų politikas, oratorius ir karvedys miesto Aukso amžiaus laikotarpiu, t. y. tarp Persų ir Peloponeso karų. Iš motinos pusės jis buvo kilęs iš galingos ir istoriškai įtakingos Alkmeonidų šeimos.

Biografija
----------

Periklis gimė 495 m. pr. m. e. Jo tėvas buvo politikas Ksantipas, ištremtas 485–484 m. pr. m. e. ir po penkerių metų vadovavęs Mykaės mūšyje atėniečių būriui. Periklio motina Agaristė buvo iš kilmingos Alkmeonidų giminės, kurios ryšiai padėjo jos vyro politinei karjerai. Ji buvo Atėnų reformatoriaus Kleisteno dukterėčia.

Periklis turėjo tokią stiprią įtaką Atėnų visuomenei, kad istorikas Tukididas vadino jį „pirmuoju Atėnų piliečiu". Jis Delo sąjungą pavertė Atėnų imperija ir vadovavo tautiečiams per pirmus dvejus Peloponeso karo metus. Laikotarpis, kada Periklis vadovavo Atėnams (apie 461–429 m. pr. m. e.) kartais vadinamas *Periklio amžiumi*, nors jam taip pat kartais priskiriami ir Persų karai bei kito amžiaus pradžia.

Periklis globojo menus ir literatūrą. Tai buvo pagrindinė priežastis, kodėl Atėnai buvo laikomi kultūros ir mokslo centru Senovės Graikijoje. Jis pradėjo ambicingą projektą, kuriam priklauso dauguma ant Akropolio pastatytų pastatų, išlikusių iki mūsų laikų (įskaitant Partenoną). Šis projektas pagražino miestą, parodė jo šlovę ir davė darbo žmonėms. Be to, jis puoselėjo Atėnų demokratiją iki tokio lygio, kad kritikai jį vadino populistu.Valstybės valdyme Periklis įvedė svarbią naujovę-piniginį užmokestį einantiems valstybines pareigas. Tad ir neturtingi Atėnų piliečiai galėjo užimti svarbias ir garbingas pareigas bei visą savo laiką skirti valstybės reikalams.

429 m. pr. m. erą nuo maro mirė Periklio sūnūs Paralas ir Ksantipas. Jis mirė nuo maro tais pačiais metais.

Išnašos
-------

1. ↑  L. de Blois, *An Introduction to the Ancient World*, 99
2. ↑  S. Muhlberger, Periclean Athens.
3. ↑  S. Ruden, *Lysistrata*, 80.

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Periklis***