recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

Medicinos diagnostikos ir gydymo centras| Forma | UAB |
| Pramonė | Medicinos paslaugos |
| Įkurta | 1995 m. Vilnius Lietuva Lietuva |
| Centrinė būstinė | V.Grybo g. 32, Vilnius, Lietuva |
| Tinklalapis | www.medcentras.lt |

UAB „SK Impeks Medicinos diagnostikos centras" - medicinos diagnostikos ir gydymos centras, įsteigtas Vilniuje. Įmonė veiklą pradėjo 1995 m. Šiuo metu medicinos centre teikiamos įvairios reabilitacijos, sveikatingumo bei kitos medicinos paslaugos, atliekami tyrimai.

Istorija
--------

1995 m. pradėta UAB „SK Impeks Medicinos diagnostikos centras" veikla. 

1995 m. įsigytas pirmasis Lietuvoje kompiuterinis tomografas.

2005 m. atidarytas naujas medicinos centro korpusas, kur pradėjo veikti chirurgijos centras su stacionariniu ir dienos chirurgijos, anesteziologijos, reanimacijos ir intensyvios terapijos skyriais, trimis operacinėmis ir ligonių palatomis.

2007 m. chirurgijos centre atlikta 1000-oji operacija.

2010 m. *Medicinos diagnostikos centro* pavadinimas pakeistas į *Medicinos diagnostikos ir gydymo centrą*.

2011 m. centro Laboratorinės diagnostikos centras akredituotas pagal tarptautinį specialiai medicinos laboratorijoms skirtą ISO 15189 standartą.

2012 m. centras akredituotas pagal standartą Treatment Abroad, Code of practice. 

2012 m. dvigubai išplėstas chirurgijos stacionaro padalinys. 

2015 m. centrui suteikta tarptautinė akreditacija „Joint Commission International" (JCI) ligoninės standartas. 

2015 m. centrui suteiktas tarptautinis medicinos turizmo kokybės sertikatas TEMOS („Excellence in Medical Tourism" ir „Quality in International Patient Care").

2015 m. įsigytas moderniausias Lietuvoje magnetinio rezonanso tomografas.

2015 m. medicinos diagnostikos ir gydymo centras dalyvavo projekte „Skambantys kūnai".

Statistika
----------

Medicinos diagnostikos ir gydymo centras siūlo per 1100 įvairiausių sveikatos priežiūros profilaktikos, diagnostikos, terapinio ir chirurginio gydymo, reabilitacijos, slaugos ir kitų paslaugų, chirurgijos centre atliekama per 100 įvairių rūšių operacijų. Per metus centre apsilanko per 80 000 pacientų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Medicinos Diagnostikos ir Gydymo Centro Istorija
2. ↑  Medcentras.lt naujienos - Medicinos Diagnostikos Centro Chirurgijos Centre - tūkstantoji operacija
3. ↑  BNS - UAB „SK Impeks Medicinos diagnostikos centras" kompleksinis konkurencingumo ir medicininių paslaugų eksporto potencialo didinimas Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Lrytas.lt - Modernus magnetinio rezonanso tomografas atvėrė naujų galimybių Archyvuota kopija 2015-08-07 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  Alfa.lt - Meno ir medicinos santykį apmąsto „Skambantys kūnai"
**Viktoras Bilotas** (rus. *Виктор Билотас*; g.1971 m. spalio 16 d. Rusijos Tomsko srities Čajos rajono Kopanojė Ozero kaime) – PhD, projekto "Lietuvių Sibiriada" vadovas, VDU mokslo darbuotojas.

Biografija
----------

Gimė tautiškai mišrioje šeimoje, tėvas Petras Bilotas į Sibirą pateko per 1951 m. Lietuvoje vykdytą trėmimo operaciją „Osenj". Viktoras Bilotas gimtajame kaime lankė aštuonmetę, o rajono centre Podgorne – vidurinę mokyklą. 

Krasnojarske baigęs Sibiro technologijos instituto Miškininkystės fakultetą, dirbo pagal specialybę gimtinėje, vėliau tarnavo Čitos srityje Tarybinėje armijoje. Po studijų Šv. Jono institute Sankt Peterburge, 2005 m. grįžo į Sibirą. Trejus metus tarnavo administratoriumi Kristaus Atsimainymo katedroje Novosibirske, dirbo su *Caritas* organizacija. 2008 m. nukreiptas studijuoti į Romą: bažnyčios istorijos studijos Popiežiškajame Grigaliaus universitete. Apgynė licencijato darbą apie lietuvių jėzuitų misiją Sibire Nikitos Chruščiovo valdymo laikais.

Po baigimo grįžo atgal į *Vakarų Sibirą*. Paskirtas steigiamos parapijos Novosibirsko srities Krasnozerskojės gyvenvietėje administratoriumi, kartu dėstė Novosibirsko proseminarijoje. Toliau tyrinėjo katalikybės ir lietuvių Sibire istoriją. Dalyvavo Sibiro lietuvių veikloje , kartu rūpinosi ir tremtinių kapinių išsaugojimu. Jo iniciatyva 2015 m. Tomsko srities „86 kvartalo" gyvenvietėje iškilo tautiečiams skirtas memorialinis paminklas. PhD, projekto "Lietuvių Sibiriada" vadovas, VDU mokslo darbuotojas.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑  Jūratė Kuodytė („Mažoji studija") ir Saulena Žiugdaitė. *Užsienio lietuvių kapelionai: „Patirdami kunigo rūpestį, žmonės jaučiasi svarbūs Lietuvai"* // bernardinai.lt
3. ↑  *На кладбище под Томском установлен памятник ссыльным литовцам* Archyvuota kopija 2015-07-13 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑   Archyvuota kopija 2019-05-03 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

* *«Наша община – частичка большой Церкви»*
* Dalia Žemaitytė. *Kun. Viktoras Bilotas. Apie lietuvius Sibire, Katalikų bažnyčią Rusijoje ir nacionalizmą* // bernardinai.lt
* Виктор Билотас. *Прикоснуться к истокам веры…* // «Сибирская Католическая Газета»

Nuorodos
--------

* ‪Viktor Bilotas‬ - ‪Академия Google‬
* Виктор Билотас. *Миссия иезуитов в Сибири в период правления Н. Хрущева*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Guy Fawkes
**Gajus Foksas** (angl. *Guy Fawkes*, taip pat žinomas kaip **Guido Fawkes**; 1570 m. balandžio 13 d. – 1606 m. sausio 31 d.) – priklausė provincinei Anglijos katalikų bažnyčiai, kuri planavo ir 1605 metais nesėkmingai bandė įvykdyti vadinamąjį „Parako sąmokslą".

Foksas gimė ir užaugo Jorke. Po tėvo mirties, kai Foksui buvo aštuoneri, jo motina ištekėjo už nonkonformistų kataliko. Foksas vėliau atsivertė į katalikybę ir išvyko į žemyninę Europą, kur jis dalyvavo Aštuonerių metų kare ir kovojo Ispanijos katalikų pusėje prieš danų protestantų reformatorius. Po karo jis vyko į Ispaniją, kur ieškojo paramos katalikų maištui Anglijoje surengti, bet jo pastangos rasti pasekėjų buvo nevaisingos. Jis vėliau susipažino su Tomu Vintoru, su kuriuo grįžo atgal į Angliją.

Vintoras supažindino Foksą su Robertu Katesbiu, kuris planavo nužudyti Anglijos karalių Džeimsą I ir į Anglijos sostą pasodinti katalikų monarchą. Sąmokslininkai išsinuomavo požeminę kriptą, esančią po Lordų Rūmais, o Foksas buvo atsakingas už parako, kuris ten buvo sukrautas, saugojimą. Gavus anoniminį laišką, buvo apieškoti Vestminsterio rūmai (parlamento rūmai), tada ir buvo aptiktas sprogmenis saugantis Foksas. Keletą dienų jis buvo tardomas ir kankinamas, kol galiausiai palūžo. Prieš pat savo egzekuciją sausio 31 dieną, Gajus Foksas nušoko nuo ešafoto ir susilaužė kaklą, taip išvengdamas jo laukusios ketvirčiavimo agonijos.

Gajaus Fokso vardas tapo Parako sąmokslo, kurio metinės Anglijoje minimos nuo 1605 metų lapkričio 5 dienos. Tądien jo atvaizdo iškamša deginama ant laužo, po to seka fejerverkų šou.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Guy Fawkes** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Kazimieras Genys** |
| --- |
|  |
| Kanauninko, kanonų teisės dr. Kazimiero Genio kapas Salantų bažnyčios šventoriuje |
| Gimė | 1866 m. gruodžio 10 d.Vatušiuose, Rietavo vls. Telšių aps. Kauno gub. |
| Mirė | 1952 m. gegužės 31 d. (85 metai)Salantuose, Kretingos raj. |
|  |
| Veikla | Lietuvos kunigas |
|  |
| Alma mater | Peterburgo dvasinė akademija (1892 m.) |

**Kazimieras Genys** (1866 m. gruodžio 10 (naujuoju stiliumi – 22) d. Vatušiuose, Rietavo vls. Telšių aps. Kauno gub. – 1952 m. gegužės 21 d. Salantuose, Kretingos raj.) – Lietuvos katalikų bažnyčios kunigas, kanauninkas, kanonų teisės daktaras.

Biografija
----------

Mokėsi privačiai pas Lauryną Ivinskį, valdinėje Rietavo liaudies (pradinėje) mokykloje, 1880–1884 m. – Liepojos gimnazijoje. 1884 m. įstojo į Kauno kunigų seminariją, 1888–1892 m. studijas tęsė Peterburgo dvasinėje akademijoje, kurioje apgynė teologijos mokslų magistro laipsnį. 

1892 m. birželio 11 (naujuoju stiliumi – 23 d.) įšventintas kunigu ir paskirtas Palangos progimnazijos kapelionu. Rėmė draudžiamos lietuviškos spaudos platinimą, tikybą dėstė lietuvių kalba. Už tai 1893 m. buvo atleistas iš pareigų, tačiau Rygos švietimo apygardoje sugebėjo pasiteisinti ir po 3 mėnesių buvo grąžintas į kapeliono pareigas. Rusijos valdžios pareigūnams 1896 m. pareikalavus, kad progimnazijos mokiniai melstųsi rusiškai, kapelionas tam pasipriešino. Dėl valdžios persekiojimų tais pačiais metais atsisakė pareigų ir išvyko į Roma. Šv. Apolinaro licėjuje studijavo kanonų teisę, apgynė kanonų teisės daktaro disertaciją, kuri 1912 m. lotynų kalba buvo išspausdinta Kaune. 

1898 m. buvo paskirtas Butkiškės bažnyčios vikaru, 1899 m. – Naujųjų Varnių parapijos klebonu, nuo 1909 m. dirbo Sedos parapijos klebonu ir Alsėdžių dekanu. 1918 m. netoli Žemaičių Kalvarijos pašventino Sorų (Stonkaičių) koplyčią. Nuo 1921 m. – Žemaičių vyskupijos viceoficiolas, garbės kanauninkas, Kauno kunigų seminarijos profesorius. 1925 m. paskirtas Darbėnų parapijos klebonu, 1928–1930 m. dirbo Palangos, 1930–1931 m. – Aukštadvario vidurinių mokyklų direktoriumi. 1931 m. gavo valstybinę pensiją ir tapo Skuodo bažnyčios altarista, o 1944 m. pabaigoje atsikėlė į Salantų bažnyčios altariją.

Bendradarbiavo lietuviškoje spaudoje, skelbė straipsnius „Šaltinyje", „Nedėldienio skaitymuose", „Draugijoje", „Viltyje", „Lietuvos aide", „Lietuvoje", pasirašinėjo Sediškio slapyvardžiu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazys Misius. Iš Salantų bažnyčios ir parapijos istorijos. - Salantų bažnyčia: istorija, meno vertybės ir žmonės: Salantų bažnyčiai – 100 metų: straipsnių rinkinys (sud. Povilas Šverebas). - Vilnius: Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2011. - P. 114. - ISBN 978-609-447-016-5
**Viktoras Beržinis** (1923 m. sausio 1 d. Gomelis – 1995 m. liepos 2 d. Vilnius) – Lietuvos spaudos darbuotojas, vertėjas.

Biografija
----------

Sūnus režisierius Saulius Beržinis. 1952 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą.

1954–1958 m. dirbo Lietuvių kalbos ir literatūros institute, 1958–1983 m. lietuviškų enciklopedijų redakcijose: 1963–1969 m. Mažosios lietuviškosios tarybinės enciklopedijos literatūros ir kultūros redakcijos vedėjas, 1970–1983 m. Vyriausiosios enciklopedijų redakcijos Filologijos ir pedagogikos redakcijos vedėjas.

Iš rusų kalbos išvertė:

* Miroslavas Krleža. Filipo Latinovičiaus sugrįžimas, 1969 m.
* Haldoras Laksnesas. Pasaulio šviesa, 1979 m.
* Arkadijaus ir Boriso Strugackių prozos kūriniai
* Vladimiras Korolenko. Mano amžininko istorija, 3 t. 1977 m.
* Aleksandras Solženicynas. Gulago salynas, I t. (rankraštis; išleistas 2009 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Viktoras Beržinis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 123 psl.
| Laigabaliaiblrs. *Лейгабалі* |
| --- |
| 

LaigabaliaiLaigabaliai

53°33′25″š. pl. 23°47′17″r. ilg.﻿ / ﻿53.557°š. pl. 23.788°r. ilg.﻿ / 53.557; 23.788﻿ (Laigabaliai)Koordinatės: 53°33′25″š. pl. 23°47′17″r. ilg.﻿ / ﻿53.557°š. pl. 23.788°r. ilg.﻿ / 53.557; 23.788﻿ (Laigabaliai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| **Sritis** | Gardino sritis Gardino sritis |
| **Rajonas** | Gardino rajonas |

**Laigabaliaĩ** (blrs. *Лейгабалі*) – buvęs kaimas vakarų Baltarusijoje, Gardino srities Gardino rajono Kvasoukos apylinkėje. Nuo 1984 m. – Novikų kaimo pietvakarinė dalis. Išsidėstęs 12 km į pietus nuo Gardino, prie kelio iš šio miesto į Adelską.

Istorija
--------

Kaimas žinomas nuo viduramžių, Jano Jakubovskio sudarytame XV a. žemėlapyje pažymėtas *Hancevičių* vardu. Rašytiniuose šaltiniuose minima, kad 1744 m. Laigabalių katalikai priklausė Gardino Švč. Mergelės Marijos Angeliškosios pranciškonų bažnyčiai. Nuo 1892 m. kaime stovėjo akmeninis kryžius, veikė kapinės.

Nuo 1924 m. Laigabaliai buvo priskirti Balstogės vaivadijos Sokulkos apskrities Kužnicos valsčiui. 1936 m. įkurta Kapčiaukos Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo parapija, vėliau (dar prieš Antrąjį pasaulinį karą) už keturių km esančioje Kapčiaukoje pastatyta bažnyčia ir laigabaliečiai meldėsi joje. Tuo metu kaime gyveno 120 žmonių.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Makarczyk, Józef. „Parafia Wniebowzięcia NMP w Kopciówce w latach 1936-1945" (PDF). *WARSZAWSKIE STUDIA PASTORALNE* (16/2012): 151–188. Nuoroda tikrinta 2018-03-24.
| **Chroicocephalus genei** |
| --- |
| Laibasnapis kiras (*Chroicocephalus genei*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Sėjikiniai paukščiai  *( Charadriiformes)* |
| Šeima: | Kiriniai  *( Laridae)* |
| Gentis: | *Chroicocephalus*  *( Chroicocephalus)* |
| Rūšis: | Laibasnapis kiras  *( Chroicocephalus genei)* |

 |
| Binomas |
| ***Chroicocephalus genei***Breme, 1839 |

**Laibasnapis kiras** (*Chroicocephalus genei*, sinonimas *Larus genei*) – kirinių (*Laridae*) šeimos paukštis. Kiek didesnis už rudagalvį kirą.

Peri vidutinėse platumose ir žemyno gilumoje, nuo vidutinio iki tropinio klimato zonų aplink Viduržemio jūrą, stepėse ir dykumų pakraščiuose. Koncentruojasi prie užutekių žemumose, peri salose ir paplūdimiuose potvynių ir atoslūgių zonose prie vandenyno, seklių vandenų, įlankose ir žolėtose salelių pakrantėse prie jūrų, didelių upių deltose. Neretas žuvėdrų kolonijose.

Lietuvoje neperi, stebėti atsitiktinai užklystantys paukščiai.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Laibasnapis kiras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Žiedavimas.com - Laibasnapis kiras
| Medeninasمدنين |
| --- |
| *Medenino ksaras su ghorfomis* |
|  |
| 

MedeninasMedeninas

33°21′0″ š. pl. 10°30′0″ r. ilg.﻿ / ﻿33.35000°š. pl. 10.50000°r. ilg.﻿ / 33.35000; 10.50000﻿ (Medeninas)Koordinatės: 33°21′0″ š. pl. 10°30′0″ r. ilg.﻿ / ﻿33.35000°š. pl. 10.50000°r. ilg.﻿ / 33.35000; 10.50000﻿ (Medeninas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Tuniso vėliava Tunisas |
| **Vilajetas** | Medenino vilajetas |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 61 705  |
|  |
|  **Vikiteka** | Medeninas |

**Medeninas** (arab. مدنين = *Madanīyīn*) – miestas pietryčių Tunise, 77 km į pietus nuo Gabeso, prie plento, jungiančio Tunisą ir Tripolį; vilajeto centras. Prekybinis centras. Miestas žymus savo įtvirtinta gyvenviete (ksaru) ir jos ghorfomis (keliaaukščiais sandėliais), įkurtomis XVII a. Trykšta mineralinės versmės. Veikia Medenino aridinių sričių institutas.

Istorija
--------

Medeninas nuo seno buvo svarbus prekybinis centras, kuriame prekiaudavo ne tik Šiaurės Afrikos, bet ir Bornu pirkliai. 1943 m. kovo 6 d. čia vyko Medenino mūšis (II pasaulinio karo Šiaurės Afrikos kampanijos dalis).

Sportas
-------

* CO Médenine
* Salaheddine Ben Hmida stadionas, kuris talpina 6 tūkst. žiūrovų.

Galerija
--------

* KsarasKsaras
* GhorfosGhorfos
* MinaretasMinaretas

Išnašos
-------

1. ↑
**Kazimieras Gečys** (lenk. *Kazimierz Gieczys*, 1900 m. vasario 22 d. Miškiniai prie Molėtų – 1986 m. liepos 15 d. Balstogė) – Lietuvos katalikų kunigas, istorikas, teologijos (1935 m.) ir filosofijos daktaras.

Biografija
----------

1925 m. baigė Vilniaus kunigų seminariją, kartu ir Vilniaus universitetą. Lenkiškos Vilniaus arkivyskupijos vadovybės būdavo skiriamas į atokias parapijas vikaru, retkarčiais – klebonu ir tikybos mokytoju. Jo tarnybos sąraše: Daugėliškis, Pružanai, Zietela, Švenčionys, Vidžiai, Lyda, Balstogė, Valkaviskas, Senieji Trakai, Naujoji Vilnia. Dėl dažno kilnojimo išvyko į Didžiąją Britaniją, 1938-1939 m. Mančesterio lietuvių kolonijos kunigas. Nuo 1949 m. gyveno JAV. 1951 m. baigė politinius mokslus Fordhamo universitete (Niujorkas), filosofijos daktaras. 1957-1967 m. šio universiteto dėstytojas. Kunigavo Putnamo lietuvių parapijoje, nuo 1970 m. – Balstogėje, pakeltas prelatu.

Mokslinė veikla
---------------

Knyga „Blaivybės brolijos Žemaičių vyskupijoje 1858-1864 m." iki šiol yra išsamiausias darbas apie blaivybės sąjūdį. Pažymėjo vyskupo M. Valančiaus reikšmę, sąjūdį siejo su valstiečių tapimu moderniosios lietuvių tautos nariais.

Bibliografija
-------------

* Blaivybės brolijos Žemaičių vyskupijoje 1858–1864 m. (*Bractwa trzeźwości w diecezji żmudzkiej w latach 1858-1864*) 1935 m.
* Katalikiškoji Lietuva, 1946 m.
* Lietuvių priešinimosi teutonų agresijai septyni šimtmečiai (*Seven Centuries of Lithuanian Resistance to Teutonic Agression*), 1946 m.
* Pagrindinės sovietinių piliečių teisės (*The Fundamental Rights of the Soviet Citizen*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Merkys. *Kazimieras Gečys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 472 psl.
| **Kazimieras Juozas Klimašauskas** |
| --- |
| Gimė | 1938 m. sausio 24 d.Driškūnai, Dūkšto valsčius |
| Mirė | 2005 m. gruodžio 9 d. (67 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | Lietuvos inžinierius, habilituotas fizinių mokslų daktaras, visuomenės ir politinis veikėjas |
|  |
| Alma mater | 1961 m. Vilniaus universitetas |

**Kazimieras Juozas Klimašauskas** (1938 m. sausio 24 d. Driškūnai, Dūkšto valsčius – 2005 m. gruodžio 9 d. Vilnius) – Lietuvos inžinierius, habilituotas fizinių mokslų daktaras, visuomenės ir politinis veikėjas.

Biografija
----------

1961 m. baigė Vilniaus universitetą. 1981 m. Mikroelektronikos gamybinio susivienijimo „Elas" mikroprietaisų mokslo tyrimų institute apgynė disertaciją „Sudėtingo sąstato plonų plėvelių, gautų joninio užpildymo būdu, kinetikos ir elektroninių parametrų tyrimas", technikos mokslų kandidatas. 1986 m. Maskvos elektroninės technikos institute apgynė disertaciją „Didelių greitaeigių analogo – skaitmeninių ir skaitmeninių analoginių keitiklių integrinių mikroschemų teorinių pagrindų ir technologijos sukūrimas", technikos mokslų daktaras.

1960–1963 m. dirbo Vilniaus staklių gamykloje, 1963–1975 m. – Vilniaus konstravimo biure „Venta", 1975–1977 m. – Elektrografijos mokslinio tyrimo instituto, 1977–1981 m. – Vilniaus konstravimo biuro „Venta" gamyklos direktorius, 1981–1986 m. mokslo tyrimų instituto „Venta" ir jo gamyklos direktorius, 1986–1993 m. – mikroelektronikos gamybinio susivienijimo „Venta" generalinis direktorius, 1993–1996 m. – Lietuvos Respublikos pramonės ir prekybos ministras, 1997–2005 m. bendrovės „Lietuvos kooperatyvų sąjunga" pirmininko pavaduotojas.

Mokslinė veikla
---------------

Svarbiausia tyrimų sritis – plataus taikymo integrinių mikroschemų kūrimas ir diegimas gamyboje.

Įvertinimas
-----------

* 1971 m. 1986 m. LTSR valstybinė premija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kazimieras Juozas Klimašauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 269 psl.
| **Franciszek Żwirko** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1895 m. rugsėjo 16 d.Švenčionys, Rusijos imperija |
| Mirė | 1932 m. rugsėjo 11 d. (36 metai)Česky Tešyno apylinkės, Čekoslovakija |
|  |
| Veikla | Lakūnas, karininkas, sportininkas |
|  |
|  **Vikiteka** | Franciszek Żwirko |

**Francišekas Žvirka** (1895 m. rugsėjo 16 d. Švenčionyse – 1932 m. rugsėjo 11 d. netoli Česky Tešyno) – Lenkijos sportinės ir karinės aviacijos lakūnas.

Biografija
----------

Gimė 1895 m. rugpjūčio 16 d. (Švenčionių parapijos bažnytinio gimimų aktų knygos registro įrašas Nr. 312) Švenčionyse. Tėtis Simonas Žvirko, mama Konstancija Barovska. Baigė Vilniaus gimnaziją. Savanoriškai įstojo į Rusijos imperijos kariuomenę, baigė karininkų mokyklą Irkutske. Kovojo I pasauliniame kare, apdovanotas Anos ginklo medaliu. 1917 m. įstojo į lenkų pulką suformuotą Rusijoje. Nuo 1918 m. kovėsi Rusijos pilietiniame kare Antono Denikino būryje prieš bolševikus, tuo metu treniravosi skraidymo kursuose. 1921 m. bolševikams laimėjus pilietinį karą grįžo į Lenkiją.

1923 m. lapkritį baigė Bydgoščiaus lakūnų mokyklą ir vėliau aukštesniąją Grudziondzo lakūnų mokyklą ir tapo Lenkijos karinių oro pajėgų leitenantu. Nuo 1924 m. dalyvavo lėktuvų varžybose. 1929 m. drauge su Stanislovu Vigura (1901–1932) apskrido Europą, įveikęs 5 tūkstančius kilometrų maršrutu Varšuva-Erfurtas-Paryžius-Barselona-Venecija-Varšuva. Tais pačiais metais pasiekė II kategorijos lėktuvų pasaulinį aukščio rekordą (4004 m). 1931 m. dalyvavo aviacijos ralyje per Rygą iki Talino. 1932 m. kartu su Stanisław Wigura laimėjo pasaulines sportinių lėktuvų varžybas. 1932 m. rugsėjo 11 d. drauge su S. Vigura vykdami į lakūnų susitikimą Prahoje žuvo sugedus lėktuvo sparnui ir nukritus ant žemės Tierlicke netoli Cešyno.

Palaidotas kartu su S. Vigura Povonzkų kapinėse. Švenčionyse ant namo (Partizanų g. 7), kuriame vaikystėje gyveno P. Žvirka, pakabinta atminimo lenta lenkų kalba. Vilniuje Salininkų mikrorajone viena iš gatvių pavadinta lakūno garbei.

* Simbolinis lakūno kapas žuvimo vietojeSimbolinis lakūno kapas žuvimo vietoje
* Paminklas žuvusiems lakūnamsPaminklas žuvusiems lakūnams
* Lakūno kapas Povonzkų kapinėseLakūno kapas Povonzkų kapinėse
* P. Žvirkos namas ŠvenčionyseP. Žvirkos namas Švenčionyse
* Paminklinė lenta ant P. Žvirkos namoPaminklinė lenta ant P. Žvirkos namo

Nuorodos
--------

* Memorialinė lenta lenkų kalba pažeidžia įstatymus

Literatūra
----------

* Jerzy Konieczny, Tadeusz Malinowski: "Mała encyklopedia lotników polskich", Warszawa, 1983
* Szczotka, Halina (August 2012). "Start do wieczności". Zwrot: 22–25.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija
**Viktoras Abramikas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1908 m. spalio 19 d. |
| Gimimo vieta |  |
| Mirties data | 1972 m. sausio 31 d. |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | – |
| **Pozicija** | vartininkas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 1927–19351942–1943 | LFLS KaunasKauno Tauras |  |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 1927–19351935 | Lietuva Lietuva (futbolas)Lietuva Lietuva (krepšinis) |  |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys. |

**Viktoras Abramikas** (1908 m. spalio 19 d. – 1972 m. sausio 31 d.) – tarpukario Lietuvos krepšininkas ir futbolininkas. Vienas geriausių šalies futbolo vartininkų.

Biografija
----------

Nuo 1927 m. aštuonerius metus žaidė vartininko pozicijoje Lietuvos fizinio lavinimosi sąjungos Kauno klube (LFLS Kaunas), su kuria 1932 m. tapo Lietuvos čempionu. 1935–1942 metais futbolininko karjera yra nežinoma. 1942–1943 m. žaidė Kauno Tauro klube, su kuriuo laimėjo šalies pirmenybes. 1927 m. debiutavo Lietuvos vyrų futbolo rinktinėje rungtynėse su Latvijos reprezentantais. 1929 m. 1930 m. ir 1931 m. rinktinės sudėtyje dalyvaudavo Baltijos futbolo taurės turnyruose. 1930 m. laimėjo Baltijos taurę. Iš viso Lietuvos futbolo rinktinės spalvas gynė dešimt kartų.

1935 m. buvo pakviestas į Lietuvos vyrų krepšinio rinktinę, kuri tų metų sausio 19 d. Rygoje per draugiškas rungtynes pralaimėjo Latvijos krepšininkams net 113 taškų skirtumu (10:123). Nors V. Abramikas tąkart ir pelnė garbingus du taškus, vėliau jo, o taip pat komandoje žaidžiusių lengvaatlečio Jono Vabalo, šachmatininko Povilo Vaitonio, futbolo trenerio Nikodemo Čereko ir kt. paslaugų krepšinio aikštelėje buvo atsisakyta. Treniruotis į šalies „laikinąją sostinę" Kauną buvo pakviesti patyrę Amerikos lietuvių krepšininkai, kurie 1937 m. Lietuvos krepšinio rinktinę atvedė prie pergalės Europos krepšinio čempionate.

Išnašos
-------

1. ↑  Algirdas Klimkevičius. Du vartų sargo gyvenimai // www.sportas.info; 2012 m. gruodžio 12 d.
2. ↑  Futbolas // www.lse.lt
3. ↑  Viktoras Abramikas – Lietuvos futbolininkas. // lfe.lt
4. ↑  Appearances of Viktoras Abramikas // eu-football.info
5. ↑  1935-ieji: skaudžiausias pralaimėjimas, paskatinęs Lietuvos krepšinio atgijimą // www.krepsininkas.net Archyvuota kopija 2018-05-11 iš Wayback Machine projekto.
6. ↑  Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės kelias // Stanislovas Stonkus ir Algimantas Bertašius „Su Lietuvos vardu per Europą, per pasaulį. Lietuvos krepšinio rinktinių kelias (1925–2008)"
| **Raimonds Bebris** |
| --- |
| Gimė | 1891 m. kovo 17 d.Palanga, Rusijos imperija |
| Mirė | 1940 m. birželio 13 d. (49 metai)Ryga, Latvija |
|  |
| Veikla | Karininkas, poetas |

**Raimonds Bebris** (1891 m. kovo 17 d. Palangoje, Rusijos imperija – 1940 m. birželio 13 d. Rygoje, Latvija) – Latvijos karininkas, poetas, Lačplėsio karo ordino kavalierius.

Biografija
----------

Gimė 1891 m. kovo 17 d. Palangoje. Baigė Liepojos gimnaziją ir studijavo mediciną Tartu universitete. Nuo 1908 m. rašė poemas. Prasidėjus I pasauliniam karui pradėjo tarnauti carinėje kariuomenėje, 1915 m. baigė karinius mokymus Kijeve. Po karo grįžo į Latviją ir dalyvavo Latvijos nepriklausomybės kare. 1936-1940 m. Latvijos prezidentūros komendantas. 1936-1940 m. karininkų draugijos *Latvijos vanagai* prezidentas. Mirė 1940 m. birželio 13 d. Rygoje.

Tėvas Juris Bebris (1859–1951) – Latvijos pedagogas, redaktorius ir žurnalistas.

Nuorodos
--------

* Biografija (lat.)

Literatūra
----------

* „Enciklopēdija. Latvija un latvieši. Latviešu rakstniecība biogrāfijās", Rīga, 1992
* „Kurzemes vārds", Nr. 142. No 1940. gada 14. jūnija
| **Francišekas Charvatas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1881 m. balandžio 12 d.Stanislavivas, Galicijos ir Lodomerijos karalystė, Austrija-Vengrija |
| Mirė | 1943 m. (~62 metai)Rio de Žaneiras, Brazilija |
|  |
| Veikla | lenkų diplomatas, konsulas |

**Francišekas Charvatas** (lenk. *Franciszek Charwat*; 1881 m. balandžio 12 d. Stanislavivas (dab. Ivano Frankivskas), Austrija-Vengrija – 1943 m. Rio de Žaneiras, Brazilija) – Lenkijos diplomatas.

Biografija
----------

Pradėjo dirbti Lenkijos užsienio reikalų ministerijoje netrukus po šalies nepriklausomybės atkūrimo. Nuo 1918 m. gruodžio iki 1919 m. buvo Lenkijos respublikos konsulato Vroclave vadovas. Taip pat konsulu Berlyne, kur nuo 1919 m. vasario 1 d. iki 1920 m. kovo 8 d. vadovavo ir Lenkijos pasiuntinybei. 1921 m. konsulato Hamburge vadovas. Tais pačiais metais ėjo ir Lenkijos Užsienio reikalų ministerijos Konsuliarinio skyriaus vadovo pareigas.

Nuo 1921 m. rugsėjo iki 1923 m. rugpjūčio – Lenkijos *charge d’affaire* Charkove. Po to vadovavo konsulatui Rygoje (1923–1924 m.). 1924 m. paskirtas Lenkijos *charge d’affaire* Taline, nuo 1926 m. iki 1928 m. nepaprastasis pasiuntinys ir įgaliotasis ministras Estijoje. Nuo 1928 m. iki 1936 m. tokias pat pareigas ėjo Suomijoje.

1936 m. sausio 1 d. tapo Lenkijos respublikos pasiuntiniu Rygoje. 1938 m. kovą Lenkijai ir Lietuvai užmezgus diplomatinius santykius tapo pirmuoju oficialiu diplomatiniu Lenkijos atstovu Kaune. 1939 m. spalio 10 d. Lietuva ir Sovietų Sąjunga pasirašė Vilniaus ir Vilniaus srities Lietuvos Respublikai perdavimo ir savitarpio pagalbos sutartį. Francišekas Charvatas išreiškė protestą dėl šių įvykių spalio 12 d. įteikdamas notą Lietuvai ir kartu su pasiuntinybės personalu spalio 14 d. išvyko iš Lietuvos.. Tai buvo pirmasis ir vienintelis Lenkijos diplomatinis atstovas Lietuvoje per visą pirmosios nepriklausomybės laikotarpį.

Ordinai ir apdovanojimai
------------------------

* Lenkijos atgimimo ordino Komandoro kryžius (1929)
* Laisvės kryžius (III kategorijos, II klasės) (Estija, 1925)
* Erelio kryžiaus ordinas (Estija, 1931)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tomasz Krzywicki: Litwa: przewodnik. Pruszków: Oficyna Wydawnicza „Rewasz", 2005, s. 76. ISBN 83-89188-40-6.
2. ↑  Piotr Łossowski: *Litwa a sprawy polskie 1939–1940*, PWN Warszawa 1982, s. 53
3. ↑  1929 m. lapkričio 27 d. už nuopelnus diplomatiniame ir konsuliniame darbe
4. ↑
5. ↑
**Viktoras Bručkus** (1897 m. gegužės 4 d. Sankt Peterburgas – 1960 m. kovo 13 d. Kaunas) – lietuvių dainininkas (baritonas).

Biografija
----------

1915 m. baigė gimnaziją Peterburge. 1915–1917 m. tarnavo Rusijos kariuomenėje, 1916 m. baigė Pavlo karo mokyklą ir tarnavo I-me Turkestano šaulių pulke. 1917–1918 m. – Lietuvių batalione Vitebske iki jo išformavimo. 1918–1922 m. tarnavo karininku Raudonojoje armijoje. Grįžus į Lietuvą, 1922–1926 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje, paleistas į atsargą kapitono laipsniu.
1926 m. baigė Kauno muzikos mokyklą. Iki 1932 m. Valstybės teatro solistas. 1934–1936 m. vadovavo Klaipėdos operos trupei. 1941 m. ir 1944–1948 m. Kauno muzikinės komedijos teatro vadovas. 1949–1957 m. dėstė Kauno vaikų muzikos mokykloje.

Vaidmenys
---------

* Valentinas, Šarlis Guno. Faustas
* Žermonas, Džiuzepė Verdis. Traviata
* Demonas, Antonas Rubinšteinas. Demonas
* Oneginas, Tomskis, Jeleckis, Piotras Čaikovskis. Eugenijus Oneginas, Pikų dama
* Silvijus, Rudžeras Leonkavalis. Pajacai
* Figaras, Džoakinas Rosinis. Sevilijos kirpėjas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vaclovas Juodpusis. *Viktoras Bručkus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 525 psl.
| **Raimundas Markauskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1966 m. rugpjūčio 28 d. (56 metai)Alytus |
| Sutuoktinis (-ė) | Renata |
| Vaikai | Justina, Rokas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Alytaus rajono savivaldybė politinis bei visuomenės veikėjas. |
| Partija | Darbo partija (leiboristai) |
|  |
| Alma mater | 1991 m. Kauno politechnikos institutas |

**Raimundas Markauskas** (g. 1966 m. rugpjūčio 28 d. Alytus) – Lietuvos ir Alytaus miesto ir Alytaus rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1984 m. baigė Alytaus 8-oje vidurinę mokyklą, 1991 m. – Kauno politechnikos institutą, inžinierius mechanikas.

1984–1986 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1991–2001 m. AB „Alytaus tekstilė" cecho viršininkas, 2001–2004 m. Alytaus apskrities viršininkas. 2005–2012 m. Alytaus rajono savivaldybės Priešgaisrinės apsaugos tarnybos direktorius.

2012–2016 m. Seimo narys, 2013–2016 m. Darbo partijos frakcijos seniūno pavaduotojas.

2017 m. UAB „Teratus" direktorius. Nuo 2018 m. – Alytaus pataisos namų direktoriaus pavaduotojas.

2000–2004 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narys, 2007 m. 2011 m. (atsisakė mandato) ir nuo 2019 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narys.

Buvo Naujosios sąjungos (socialliberalai) narys, Alytaus rajono skyriaus vadovas, šiuo metu yra Darbo partijos (leiboristų) narys.

Sutuoktinė Renata, vaikai Justina, Rokas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-07-29 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2012–2016 m. kadencijos Seimo narys
3. ↑
4. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-04-07 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑
*Kitos reikšmės – Marvelė (reikšmės).*

| Marvelė |
| --- |
|  Marvelės upelis Kaune |
| **Ilgis** | 8,3 km |
| **Baseino plotas** | 21,1 km² |
| **Ištakos** | Alšėnų apylinkės |
| **Žiotys** | Nemunas |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Marvelė |

**Marvelė** – upelis Lietuvoje, Kauno rajone ir Kauno miesto pietinėje dalyje; Nemuno kairysis intakas. Prasideda laukuose ties Alšėnų kaimu. Teka į šiaurės rytus, prateka Vakarinį lankstą. Toliau teka Kauno pakraščiais per Armaniškes, Julijanavą. Žemupyje prateka Marvelę. Įteka į Nemuną 207,4 km nuo jo žiočių, tuoj už jo santakos su Nerimi.

Turi bevardį dešinįjį intaką. Marvelės žemupio pakrantėje stūkso Marvelės piliakalnis.

Marvelės upės slėnis
--------------------

2012 m. rudenį buvo baigtas tvarkyti ir atidarytas lankymui Marvelės upės slėnis, skiriantis Kauno miesto Aleksoto ir rajono Ringaudų seniūnijas, esantis Julijanavos gatvės ir kelio  **1903**  Akademija–I Kauno fortas  sandūroje. Aleksoto vietos bendruomenės rūpesčiu sutvarkius upės slėnį, atsirado galimybė patekti prie įspūdingų kaskadų. Tam tikslui buvo įrengta minimali rekreacinė įranga lankytojams: betoniniai laiptai, tiltelis per Marvelės upelį, informacinis stendas. Atsiradusi erdvė tinkama organizuoti masiniams renginiams. Vaizdingas slėnis anksčiau buvo paverstas šiukšlynu. Slėnio tvarkymo talkos pradėtos 2004 m. išvežant sunkvežimius padangų ir kitų šiukšlių.

Kaskados akmeninio tilto per upę prieigose pastatytos 1881 m. Istorinės slėnio nuotraukos byloja, kad slėnio krantus vokiečių okupacijos metais jungė lyninis tiltas. Juo iš Ringaudų merginos eidavo į pasimatymus su vokiečių lakūnais, įsikūrusiais Kauno miesto teritorijoje.

Etimologija
-----------

Upėvardį bandoma kildinti iš šaknies *mar-*, kuri sietina su *marios, marės* („jūra"), taip pat plg. ide. *\*mor-* „stovintis vanduo", lot. *mare* „jūra", sen. air. *muir*, got. *marei*, angls. *merisc* „pelkė", sen. aukšt. vok. *muor* „pelkė, liūnas".

* Užšąlusios kaskados
* Prie slėnio
* Kaskados rudenį
* Pralaida į slėnį (iš priešingos pusės)

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2012-12-03 iš Wayback Machine projekto. Marvelės slėnio atidarymas
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
**Viktoras Abakumovas** (rus. *Виктор Семёнович Абакýмов*); g. 1908 m. Maskvoje – m. 1954 m. gruodžio 19 d. Leningrade) – NKVD GURK padalinio vadas, generolas pulkininkas, pasižymėjęs žiaurumu kankinant nuteistus kalinius. Pagal tautybę armėnas.

1931-1932 m. paskirtas Raudonosios armijos komjaunimo pirmininku. 1934 m. įstojo į NKVD OGPU skyrių. 1943 m. tampa SMERŠ pirmininku. 1941–1943 metais eina TSRS vidaus reikalų liaudies komisaro pavaduotojo pareigas. 1941 m. birželio 11-17 d. TSRS NKVD įgaliotinis Rygoje, vadovavo okupuotų Baltijos valstybių gyventojų trėmimams į okupavusią šalį – TSRS. 1943–1946 m. TSRS Gynybos liaudies komisariato vyriausias kontržvalgybos valdybos Smerš viršininkas. 1946–1951 TSRS valstybės saugumo ministras. Abakumovui vadovaujant buvo fabrikuojamos bylos prieš aukštus sov. pareigūnus, kariškius. Pagal Abakumovo patvirtintas instrukcijas ir direktyvas, 1948 m. gegužės ir 1949 m. kovo – balandžio mėn. įvykdyti didžiausi okupuotos Lietuvos gyventojų trėmimai (Operacija Vesna). Remdamasi Abakumovo įsakymais MGB kariuomenė žiauriai slopino Lietuvos pasipriešinimą sovietų okupacijai. 1952 metais apkaltintas globojęs vadinamus sionistinius sąmokslininkus (taip vadintus sovietų pareigūnų gydytojus žydus) – sabotažu prieš Staliną ir Tėvynės išdavimu, todėl buvo atleistas iš pareigų, suimtas ir sušaudytas 1954 m. gruodžio 19 d..

Literatūra
----------

1. ↑  Viktoras Abakumovas. *Viktor Abakumov*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
**Nasr** (*nsr*, *nsrm*, kai kada dgs. forma *Nisvar*, *nswr*, „erelis") – dievybė jemeniečių mitologijoje. Nasr kultas buvo paplitęs Saabos ir Katabano valstybėse, tačiau oficialiesiems panteonams ši dievybė nepriklausė.

Nasr laikytas Džubo oazės (į pietus nuo Saabos sostinės Maribo) globėju ir valdovu, dievu protėviu. Vėlesniais laikais Nasr Saaboje imtas tapatinti su Almakachu, o Katabane – su Amu (abu – Mėnulio dievai). Manoma, kad su Nasr (kaip Mėnulio dievybe) gali būti susiję erelio atvaizdai, dažni senovės jemeniečių ikonografijoje.

Iš to, kad centrinėje ir šiaurinėje Arabijoje buvo plačiai paplitę teoforiniai asmenvardžiai, sprendžiama, jog Nasr – ir senovės arabų mitologijos dievybė.

Nasr minimas ir Korane (71,23). Čia jis paminėtas tarp dievų, kuriuos garbino Nojaus gentainiai.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  Мифы народов мира. *Наср* , A. Г. Лундин – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
2. 1 2 3 4  Наср // Мифологический словарь/Гл.ред. Е.М. Мелетинский - М.:'Советская энциклопедия', 1990 г.- 672 с.
| Vilkų Lauko piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Vilkų Lauko piliakalnisVilkų Lauko piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°23′16″ š. pl. 22°03′36″ r. ilg.﻿ / ﻿55.38778°š. pl. 22.06000°r. ilg.﻿ / 55.38778; 22.06000Koordinatės: 55°23′16″ š. pl. 22°03′36″ r. ilg.﻿ / ﻿55.38778°š. pl. 22.06000°r. ilg.﻿ / 55.38778; 22.06000 |

 |
| Vieta | Šilalės rajonas |
| Seniūnija | Pajūrio seniūnija |
| Aukštis | 18 - 28 m |
| Naudotas | I tūkst. - XIII a. |

**Vilkų Lauko piliakalnis (Kūplė)** yra Šilalės rajone, Vilkų Lauko kaime, kairiajame Jūros upės krante.

Piliakalnio aikštelė buvo ovalo formos, tačiau šiaurės vakarinę jos dalį nuplovė Jūra. Dabar ji - trikampė, pailga šiaurės rytų-pietvakarių kryptimi: 92 m ilgio ir 44 m pločio (šiaurės rytuose), 9 m - pietvakariuose. Jos šiaurės rytiniame krašte supiltas pusmetrio aukščio ir 7 m pločio pylimas, kurio išorinis 11 m aukščio šlaitas leidžiasi į 11 m pločio ir 4 m gylio griovį. Pietvakariniame aikštelės krašte supiltas metro aukščio ir 15 m pločio pylimas, kurio išorinis šlaitas leidžiasi į 10 m pločio ir 2 m gylio griovį, už jo supiltas metro aukščio ir 5 pločio pylimas, už kurio lieka 12 su 6 m dydžio trikampis žemesnis kalvos smaigalys.

Į pietus nuo piliakalnio, 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta lipdytos keramikos, molio tinko. Piliakalnio aikštelėje rasta akmeninių kirvių, žalvarinių apyrankių, karoliai, lipdytos keramikos ir kt.

Piliakalnyje lokalizuojama 1259 m. Livonijos Ordino pastatyta Georgenburgo pilis. 1260 m. po Durbės sukilimo jos įgula pasitraukė į Klaipėdą. 

  


|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Dapkiškės piliakalnis 5 kmPakisio piliakalnis 7 km | Spraudaičių piliakalnis 0,5 km Lileikėnų piliakalnis - 8 km | Indijos piliakalnis 14 km |  |
|  |  | Kreivių piliakalnis 12 kmBatakių piliakalnis 30 km |
|  | Aukštupių piliakalnis 12 km | Pagramančio piliakalnis 11 kmNaujininkų piliakalnis 12 km Matiškių piliakalnis 14 km |

Nuorodos
--------

* Vilkų Lauko I piliakalnis
| **Raimundas Lunevičius** |
| --- |
| Gimė | 1962 m. lapkričio 17 d. (60 metų)Širvintose |
|  |
| Veikla | Lietuvos gydytojas chirurgas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras. |

**Raimundas Lunevičius** (g. 1962 m. lapkričio 17 d. Širvintose) – Lietuvos gydytojas chirurgas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1986 m. baigė Vilniaus universitetą. 2000 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

1987–1990 m. dirbo Rokiškio raj. centrinėje ligoninėje. Nuo 1991 m. dirba Vilniaus greitosios pagalbos universitetinėje ligoninėje. Nuo 1996 m. dėsto Vilniaus universitete; nuo 2004 m. profesorius. 1996 m. stažavo Kristianstado ligoninėje Švedijoje, 1998–2000 m. – Nagojos universiteto ligoninėje ir Aiči vėžio centre, 2001 m. – Kopenhagos universiteto Herlevo ligoninėje, 2007 m. – Mahidolo universiteto Sirirajo ligoninėje Bankoke.

Nuo 2003 m. žurnalo „Lietuvos chirurgija" vyr. redaktorius. Nuo 2003 m. Amerikos biografijų instituto mokslinės tarybos narys.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo pagrindinė sritis – virškinamojo trakto organų ligų chirurginio gydymo metodai, jų tobulinimas. Paskelbė 140 mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Ūminis kraujavimas iš viršutinės virškinimo trakto dalies, 2003 m.
* Virškinimo trakto stromos navikai: diagnostikos ir gydymo gairės, 2006 m.
* Ūmi chirurginė infekcija, 2006 m.
* Klinikinė gastroenterologija, vadovėlis, vienas autorių, 2000 m.
* Urgentinė chirurgija, vienas autorių, 2001 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Raimundas Lunevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 698 psl.
|  Guambijai |
| --- |
| GuambijaiGuambijai |
| Gyventojų skaičius | ~21 tūkst. |
| Populiacija šalyse | Kolumbijos vėliava Kolumbija(Kaukos departamentas) |
| Kalba (-os) | guambijų, ispanų |
| Religijos | krikščionybė (katalikybė, protestantizmas) |
| Giminingos etninės grupės | avai, kajapai, čibčai |

**Guambijai** (isp. *guambianos*, t. p. *moguex*, sav. *misak*) – indėnų čibčų tauta, gyvenanti Kolumbijoje, vakariniuose Centrinės Kordiljeros šlaituose, daugiausia Kaukos departamente (ypač apie Silviją). Gyventojų skaičius – ~21 tūkst. žmonių. Skirstosi į tikruosius guambijus ir giminingas tauteles. Šneka guambijų kalba (kokonukų-guambijų; totorų tarmė išnykusi), kuri priskiriama barbakoa kalbų šeimai. Taip pat kalba ispaniškai. Tikintieji – Romos katalikai, yra ir protestantiškų bažnyčių narių.

Senoji guambijų kultūra buvo artima pietų Kolumbijos ir Ekvadoro kalnų tautų kultūroms. Ispanų užkariauti 1536 m. o į katalikybę atversti XVI a. pab.

Tradiciniai verslai: kaplinė, rečiau ariamoji, vietomis lydiminė žemdirbystė (kalnuose augina bulves, svogūnus, šlaituose – kukurūzus, kviečius; taip pat savo reikmėms ir pardavimui augina pupeles, bananus, kopūstus, cukranendres, kavą, aitriąsias paprikas), gyvulininkystė (arkliai, mulai, kiaulės, galvijai, avys, triušiai, vištos, seniau – jūrų kiaulytės), smulkių žvėrių medžioklė, audimas naminėmis staklėmis, medžio drožyba. Derliumi, rankdarbiais prekiauja miestų ir miestelių turguose.

Gyvenvietė padriko plano. Namai stačiakampiai, paprastai dviejų kambarių. Guambijai įgudę statyti virvinius tiltus iš lianų ir bambuko. Vyrai dėvi marškines kelnes iki kelių ir mėlyną palaidinę su odine juosta, taip pat vilnonį juodą arba pilką pončą, sandalus; moterys – ryškią medvilninę palaidinę, sijoną, vieną ar keletą vilnonių mėlynų skraisčių, ties krūtine susegtų segtuku, plačią baltą išrašytą juostą, biserio ir sidabro papuošalus. Tiek vyrai, tiek moterys galvą dengia šiaudinėmis arba fetrinėmis skrybėlėmis siaurais bryliais.

Guambijų virtuvės pagrindas – augaliniai produktai. Geria kavą, kokos gėrimus, naudoja aštrius prieskonius. Tradiciškai druskos į maistą neberia, o ją bevalgant laižo.

Išlikę tarpusavio pagalbos, talkų papročiai. Iki XX a. 5-ojo dešimtmečio buvo bendruomenės vadų bendrijos. Šeima mažoji, neolokalinė. Išlaikę ikikrikščioniškos tikybos ir mitologijos bruožų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Гуамбиа*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Villa miseria* Rosarijuje
***Villa miseria*** (iš isp. k. „skurdo miestelis") – terminas, apibūdinantis lūšnynų kvartalus Argentinoje. Šis pavadinimas prigijo nuo Bernardo Verbitsky novelės *Villa Miseria también es América* („Skurdo miestelis taip pat yra Amerika"). Šiuos lūšnynus sudaro namai ir pastogės, pastatyti iš medienos, faneros, alavo plokščių, kitų nepatvarių, bet pigių medžiagų. *Villa misteria* neturi kanalizacijos, vandentiekių, kitų komunikacijų, dažnai ir elektros (nebent nutiesti nelegalūs kabeliai).

Villas miserias išaugo apie didžiuosius Argentinos miestus – Buenos Aires (*Ciudad Oculta*), Kordobą, Rosariją, Mendosą ir kitus, taip pat susidarė nuskurdus kai kurių miestų ekonomikai, pvz. Trelju. Ypač daug skurdžių kvartalų išaugo Perono eros metu, nors jų pradžią galima laikyti XIX a. pab. kai į šalį pradėjo plūsti gausi emigrantų banga, tačiau trūko gyvenamos vietos. Šiuo metu, *villas miserias* gerokai sumažėjusios, daug tvarkingesnės. Jose įsikūrę daugiausia imigrantai iš Bolivijos, Peru, Paragvajaus. Lūšnynuose išplitusios vagystės, prekyba narkotikais.

Pagal 2001 m. Argentinos surašymo duomenis iš 36 mln. šalies gyventojų 13,6 mln. turi sunkumų dėl nuosavybės (jų tarpe 37 % neturi pastovios gyvenamos vietos). Pagal 2004 m. duomenis 690 tūkst. Buenos Airių priemiesčių gyventojų gyvena *villas miserias*.
| Grūšlaukės dvaras |
| --- |
| Įkurtas | 1675 m. |
| Bajorų giminės | VainosOginskiaiMasalskiaiPotockiaiZubovaiTiškevičiai |

**Grūšlaukės dvaras** – buvęs dvaras šiaurinėje - šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, į vakarus nuo Salantų, prie kelių  **2305**  Salantai–Grūšlaukė–Benaičiai  ir  **2327**  Vaineikiai–Grūšlaukė–Medininkai .

Istorija
--------

Įkurtas 1675 m. didikams Motiejui ir Benediktui Vainoms pasidalinus Salantų dvaro valdas. Grūšlaukės dvarui atiteko Grūšlaukės vaitija su Kumpikų, Juodupėnų, Jakštaičių, Narmantų, Pesčių ir Bajoralių kaimais.

Be minėtų kaimų, 1750 m. dvarui priklausė Buginiai, Kirkšiai, Mažonai, Padvarninkai, Palšiai, Pėtaraičiai, Peldžiai, Serapinai, Šaučikiai ir Urbaičiai.

Po 1861 m. baudžiavos panaikinimo vykdyta žemės reforma dvaro valdas apkarpė, kadangi nemažai dirbamos žemės teko perleisti iš baudžiavos paleistiems valstiečiams. 1870 m. atodirbio prievolę Grūšlaukės dvaro žemėje atlikinėjo Grūšlaukės miestelio, Kumpikų, Erlėnų, Pesčių, Naujųjų Salantų ir Juodupėnų valstiečiai.

Prasidėjus Lietuvos žemės reformai, 1922 m. dvaro valdos buvo paimtos valstybės nuosavybėn, dvaras išparceliuotas, o žemė išdalinta kumečiams ir iš Grūšlaukės valsčiaus kilusiems Lietuvos kariuomenės savanoriams kūrėjams.

Dvaro savininkai
----------------

* Motiejus Vaina, 1675 – 1692? m.
* Kazimieras Dominykas Oginskis, 1692 – 1733 m.
* Elena Oginskienė, 1733 – 1739 m.
* Ignotas Oginskis, 1739 – 1775 m.
* Ignotas Jokūbas Masalskis, po 1775 – 1794 m.
* Elena Apolonija Potockienė, 1795 m.
* Vincentas Gavelas Potockis, 1795 – 1806 m.
* Platonas Zubovas, 1806 – 1822 m.
* Mykolas Juozapas Tiškevičius, 1824 – 1839 m.
* Juozapas Mykolas Tiškevičius, 1839 – 1844 m.
* Juozapas Tiškevičius, 1845 – 1891 m.
* Sofija Tiškevičienė, 1891 – 1922 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Paulius Vaniuchinas. Salantų dvaro valdytojai. - Pajūrio naujienos – 2004. - Nr. 55
2. ↑  Kazys Misius. Iš Salantų bažnyčios ir parapijos istorijos. - Salantų bažnyčia: istorija, meno vertybės ir žmonės. - Žemaičių praeitis. - Vilnius: Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2011. - T. 15. - P. 70–71
3. ↑  Списокъ мировыхъ участковъ и волостей Ковенской губерніи: cоставленъ в 1870 году. - C. 78
Koordinatės: 55°29′57.78″ š. pl. 21°37′48.17″ r. ilg.﻿ / ﻿55.4993833°š. pl. 21.6300472°r. ilg.﻿ / 55.4993833; 21.6300472

Buvusio vandens malūno pastatas
**Vilkėno malūnas** – vandens malūnas, įrengtas prie užtvenktos Švėkšnalės upės, Šilutės rajono savivaldybėje, Vilkėno I kaime, prie kelio  **4208**  Žemaičių Naumiestis–Gardamas–Švėkšna ; šalia tyvuliuoja Vilkėnų tvenkinys.

Objektas 1997 m. įtrauktas į Kultūros vertybių registrą.[1] Jis yra Vilkėno dvaro sodybos komplekso dalis. Malūnas restauruotas, pritaikytas restoranui ir viešbučiui. Statinys stačiakampio plano, vienatūris, vakarinėje pusėje pristatytas naujas medinis prieangis. Pastato planinė struktūra neišliko, pakeista. Turi romantizmo stiliaus bruožų.

Istorija
--------

Grafo Pranciškaus Pliaterio iniciatyva 1843 m. buvo užtvenkta Švėkšnalė ir čia pastatytas vandens malūnas. 1891 m. kilus potvyniui, vanduo pralaužė užtvanką, malūnas buvo restauruotas. 1936 m. malūne pastatytas dyzelinis motoras, naudotas pritrūkus vandens. 1993 m. dvarą grąžinus Pliaterių paveldėtojams, 1995 m. baigtas malūno kapitalinis remontas, jame įrengtas viešbutis ir restoranas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Vilkėno dvaro sodyba". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2014-11-17.
| **Ieva Andrejevaitė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1988 m. sausio 1 d. (35 metai)Vilnius, LTSR |
| Tautybė | Lietuvė |
| Pilietybė |  Lietuva |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |
|  |
| Išsilavinimas | 2011 m. (kurso vad. Jonas Vaitkus) |
| Alma mater | LMTA |

**Ieva Andrejevaitė** (rus. *Иева Андреевайте*, g. 1986 m. gegužės 26 d. Vilniuje) – iš Lietuvos kilusi Rusijos aktorė.

Biografija
----------

Tėvas – rusas, mama – lietuvė (muzikantė). Augo meniškoje atmosferoje. Dažni svečiai jų namuose buvo dainininkai, muzikantai ir aktoriai. Nuo mažens pradėjo domėtis menu, vaikystėje mėgo dainuoti ir šokti.

2010 m. pradėjo aktorės karjerą, nusifilmavusi filme „Nevykęs scenarijus".

2013 m. persikėlė į Londoną.

Netrukus atsitiktinai atsidūrė Maskvoje, kur išpopuliarėjo. Ji nemokėjo rusiškai, bet greitai išmoko kalbą ir 2013 m. gavo pirmąjį vaidmenį rusų kine – nusifilmavo kriminalinėje melodramoje „Šaltasis patiekalas".

2014 m. suvaidino pirmąjį svarbų vaidmenį Rusijos kine – filme „Startup". „Režisierius repeticijoje pasiūlė paskaityti ką nors iš knygos, bet tuo metu aš visai nemokėjau skaityti, nežinojau visų raidžių. Imu knygą ir bandau skaityti. Režisierius manė, kad aš iš jo tyčiojuosi. Galiausiai jis davė man užduotį, davė keletą ištraukų ir paprašė tiesiog perskaityti kai kuriuos dalykus ir išmokti kai kurių dalykų. Visa tai turėjau padaryti per tris dienas. Po trijų dienų jau laisvai kalbėjau rusiškai", – pasakojo Ieva.

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* IMDb profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Guajasas |
| --- |
| Guajaso upė šalia Gvajakilio Guajaso upė šalia Gvajakilio |
| **Ilgis** | 60 km |
| **Baseino plotas** | 36 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1144 m³/s |
| **Ištakos** | Babahojas ir Daulė |
| **Žiotys** | Ramusis vandenynas |
| **Šalys** | Ekvadoras |

**Guajasas** (isp. *Río Guayas*, keč. *Wayas*) – upė vakarų Ekvadore, Guajaso provincijoje. Susidaro susiliejus Babahojo ir Daulės upėms, prasidedančioms vakarų Anduose. Šios upės susilieja ties šiaurės rytiniu Gvajakilio miesto pakraščiu. Tuoj už santakos upėje yra didelė Santajaus sala. Guajasas plačia, vingiuota vaga teka į pietus. Prieš įtekėdamas į Ramiojo vandenyno Gvajakilio įlanką sudaro deltą. Priešais upės žiotis susidariusi Punos sala.

Guajaso baseinas yra didžiausias Pietų Amerikoje į vakarus nuo Andų. Prie Guajaso įsikūręs Gvajakilio miestas ir jo priemiesčiai (Duranas ir kt.).