recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Arūnas Strazdas** |
| --- |
| Gimė | 1960 m. sausio 4 d. (63 metai)Svėdasai, Anykščių rajonas |
|  |
| Veikla | Lietuvos archeologas |
| Organizacijos | Kultūros paveldo centras |
| Pareigos | Vietų poskyrio vedėjas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Arūnas Strazdas** (g. 1960 m. sausio 4 d. Svėdasai, Anykščių rajonas) – Lietuvos archeologas, paminklosaugininkas.

Biografija
----------

1978 m. baigė Svėdasų vidurinę mokyklą, 1986 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą ir įgijo istoriko bei istorijos ir visuomenės mokslų dėstytojo specialybę.

1986–1988 m. Molėtų rajono kultūros skyriaus vyr. metodininkas kultūros paminklų apsaugai, 1988–1991 m. Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos vyr. metodininkas archeologijos paminklų apsaugai, 1992–1995 m. Lietuvos kultūros paveldo mokslinio centro archeologas, nuo 1995 m. dirba Kultūros paveldo centro archeologas, Kultūros paveldo centro Duomenų skyriaus Vietų poskyrio vedėjas.

Lietuvos archeologijos draugijos narys.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrinėti ir žvalgyti archeologijos objektai: Gudelių pilkapynas (Lenkiškių), Vencavų pilkapynas, Šilelio dvarvietė, Palangos (Šventosios), Impolių, Paunksnių senovės gyvenvietės, Alantos piliakalnis, Danilavos piliakalnis, Daugėliškių piliakalnis, Gerulių piliakalnis, Kružiūnų piliakalnis, Mūro Strėvininkų piliakalnio papėdė, Paalkių piliakalnis, Rekstukų piliakalnis, Šaltinėnų piliakalnis, Stanislavos kapinynas (Kauno rajonas), Gėluvos kapinynas (Raseinių rajonas), Labanoro monetų lobio vieta. Žvalgyti Virbalio senamiestis, Neringa bei kt.

1995 m. Arūno Strazdo vadovaujama Kultūros paveldo centro specialistų grupė žvalgė Saloviškių pilkapyną.

1997 m. A. Strazdo vadovaujama Kultūros paveldo centro žvalgomoji archeologinė ekspedicija lankė įvairius objektus Molėtų, Trakų ir Vilniaus rajonuose, tikslino spėjamų archeologinių paminklų chronologiją. Ekspedicijos metu Onuškio seniūnijoje aplankytos Denorių, Miciūnų 1-osios ir Miciūnų 2-osios senosios kapinės. Pastarajame objekte ištirta 4 x 1 m dydžio žvalgomoji perkasa.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Arūnas Strazdas. Lietuvos archeologijos draugija Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Strazdas A. 1995 metų archeologijos objektų žvalgymas Neringos mieste, Skuodo ir Trakų rajonuose, *NPC PB*, f. 28, ap. 1, b. 22, p. 9
3. ↑  Strazdas A. Archeologijos objektų žvalgymas ir žvalgomieji kasinėjimai 1995 m. *Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1994 ir 1995 metais*, Vilnius, 1996, p. 305
4. ↑  Strazdas A. 1997 metų neaiškių archeologijos objektų žvalgymo Molėtų, Trakų ir Vilniaus rajonuose ataskaita, LII R, f. 1, b. 2879, p. 5-9
| **Leonidas Jacinevičius** |
| --- |
| Gimė | 1944 m. gegužės 3 d.Kaunas |
| Mirė | 1995 m. rugpjūčio 11 d. (51 metai)Vilnius |
| Vaikai | Mindaugas Jacinevičius |
|  |
| Partija | 1977 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1973 m. Vilniaus universitetas |

**Leonidas Jacinevičius** (1944 m. gegužės 3 d. Kaune – 1995 m. rugpjūčio 11 d. Vilniuje) – Lietuvos rašytojas.

Biografija
----------

1962–1973 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. 1963 m. pradėjo spausdinti kūrinius. 1965–1967 m. dirbo laikraščio „Komjaunimo tiesa", 1967–1972 m. žurnalo „Nemunas", 1976–1980 m. žurnalo „Pergalė" redakcijose. 1989–1990 m. savaitraščio „Literatūra ir menas" redaktorius. 1988 m. Sąjūdžio Seimo narys.

Kūryba
------

Novelėse svarstomos miesto jaunuolių problemos, ieškoma tikslo ir prasmės, vyrauja gyvenimo reliatyvumo suvokimas. Būdinga klasikinė struktūra, taikli veikėjų charakteristika. Apysaka „Rūgštynių laukas" išsiskiria jauno veikėjo savistaba, vidine autonomija, slepiama po atžagaria laikysena, bravūriškumu. Apysakoje „Keičiu gyvenimo būdą" ir romane „Arbata penktą valandą ryto" atskleidžiama veikėjų dvasinio atsinaujinimo galimybės, blaškymasis tarp bohemos, rutinos ir kūrybos, ryški ironija ir sarkazmas, psichologinis įtikinamumas. Gamybiniame romane „Atminki pradžią" ir erotiniame romane „Trys meilės dienos prie jūros" atsisakoma analitinio požiūrio, juose vyrauja vienprasmiškas siužetas. Apysaka „Įsiklausymo valandos" parašyta alkoholiko išpažinties forma.

Parašė scenarijus kino filmui „Neatmenu tavo veido" (1988 m. rež. Raimundas Banionis), miuziklui „Ugnies medžioklė su varovais" (su S. Šalteniu, muzika Giedriaus Kuprevičiaus, pastatyta 1976 m. (rež. Dalia Tamulevičiūtė) ir 2004 m. (rež. Gytis Padegimas), 1975 m. Latvijoje, 1976 m. Estijoje, 1979 m. Ukrainoje), pjesę „N kilometre" (1977 m.) Kūrinių išleista bulgarų, latvių, lenkų, rusų, slovakų, vokiečių kalbomis.

Bibliografija
-------------

* Miestas didelis-mažas: novelės, 1966 m.
* Rūgštynių laukas: apysaka. – Vilnius: Vaga, 1968. – 227 p. – pagal ją sukurtas kino filmas „Kur iškeliauja pasakos" 1974 m. rež. Algirdas Dausa
* Keičiu gyvenimo būdą: novelės. – Vilnius: Vaga, 1974. – 215 p.
* N kilometre: pjesė. – Vilnius: Vaga, 1977. – 61 p.
* Arbata penktą valandą ryto: romanas. – Vilnius: Vaga, 1979. – 253 p.
* Apysakos. – Vilnius: Vaga, 1981. – 293 p.
* Seni miesto medžiai: novelės. – Vilnius: Vaga, 1983. – 167 p.
* Atminki pradžią: romanas. – Vilnius: Vaga, 1986. – 182 p.
* Persėja: novelės. – Vilnius: Vaga, 1989. – 251 p.
* Trys meilės dienos prie jūros: romanas. – Vilnius: Alma littera, 1995. – 156 p.
* Įsiklausymo valandos: apysaka, 1995 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2008-05-19 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Albertas Zalatorius. *Leonidas Jacinevičius*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. - 90
3. ↑  Jūratė Sprindytė. *Leonidas Jacinevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. - 461 psl.
| **Arūnas Savickas** |
| --- |
| Gimė | 1975 m. kovo 24 d. (48 metai)Panevėžys |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | plaukikas |

**Arūnas Savickas** (g. 1975 m. kovo 24 d. Panevėžyje) – buvęs Lietuvos plaukikas, 1996 ir 2000 m. vasaros olimpinių žaidynių dalyvis. Lietuvos plaukimo rinktinės narys, daugkartinis Lietuvos ir Baltijos šalių plaukimo čempionas.

Biografija
----------

A. Savickas mokėsi Panevėžio Žemynos vidurinėje mokykloje. 2002 m. baigė Brigamo universitetą (*Brigham Young University*, JAV), kuriame įgijo finansininko specialybę. 2001–2002 m. buvo šio universiteto plaukimo trenerio asistentu, 2002–2005 m. Pacific universiteto (JAV) plaukimo treneriu. 2006 m. buvo Eniskileno (*Enniskillen*, Šiaurės Airija) Lakelanders plaukimo klubo vyr. treneris.

Sporto pasiekimai
-----------------

A. Savicką treniravo: A. Navasaitienė (1984–1986), I. Šimeliūnaitė (1986–2001).

18 kartų buvo Lietuvos plaukimo čempionas:

* 1500 m (1992), 400 m (1993, 1997), 200 m (1993, 1994), 100 m (1999) ir 50 m (1997) laisvuoju stiliumi,
* 200 m (1992–1995), 100 m (1992, 1993) ir 50 m (1992, 1997) nugara,
* 100 m kompleksiniu plaukimu (1997).

Buvo absoliutus sprinto (1993), 4 × 100 m kombinuotosios estafetės (1999) čempionas.

Baltijos šalių čempionatuose laimėjo 200 m plaukimo nugara (1994) ir 4 × 100 m estafetės laisvuoju stiliumi (2000) rungtis.

Europos ir pasaulio čempionatų 50 m baseine dalyvis. Olimpinėse žaidynėse į finalus nepateko. Atlantoje (1996) plaukdamas 200 m nugara pelnė 22 vietą, Sidnėjuje (2000) 200 m laisvuoju stiliumi – 22 vietą, 200 m nugara – 34 vietą, 4 × 100 m estafetę laisvuoju stiliumi – 16 vietą.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-09-08 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Arūnas Savickas (*sports-reference.com*) Archyvuota kopija 2012-11-03 iš Wayback Machine projekto.
* Arūnas Savickas Lietuvos sporto enciklopedijoje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Diana Mačiūtė** (g. 1980 m. rugsėjo 11 d. Klaipėda) – kiokušin karate sportininkė ir trenerė.

Pasiekimai
----------

Daugkartinė Lietuvos kata rungties (technikos demonstravimo) ir kumite rungties (kovų) čempionė.

Europos kata rungties (technikos demonstravimo) ir kumite rungties (kovų) čempionė.

Juodo diržo, 5 dano savininkė. Šis 5 dan yra vienas iš aukščiausių pasiekimų Dianos karjeroje. Tai vienintelė moteris Lietuvoje, pasiekusi tokį aukštą meistriškumo lygį kyokushin karate kelyje.

Iškovojo du kelialapius į 2010 m. Europos kiokušin čempionatą – atstovaus Lietuvą ir Klaipėdą kata ir kumite rungtyse. Tai geriausias pasiekimas visoje Klaipėdos karate kyokushin istorijoje, kuomet vienas asmuo iškovoja du kelialapius į Europos čempionatą.

2013 m. Pasaulio Kyokushin Karate Čempionate iškovojo bronzos medalį.

2017 m. Europos čempionate iškovojo du bronzos medalius Kata ir Kumite rungtyje.

Veikla
------

Klaipėdos kiokušin karate sporto klubo "Okinava" prezidentė.
| **Antanas Bauža** |
| --- |
| Gimė | 1901 m. sausio 5 d.Grimzduose |
| Mirė | 1953 m. sausio 15 d. (52 metai)Telšiuose |
|  |
| Veikla | Lietuvos komunistinio judėjimo veikėjas, redaktorius |
| Partija | 1924 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga1932 m. LKP1940 m. TSKP |

**Antanas Bauža** (1901 m. sausio 5 d. Grimzduose – 1953 m. sausio 15 d. Telšiuose) – Lietuvos komunistinio judėjimo veikėjas ir redaktorius.

Biografija
----------

1924–1926 m. priklausė Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungai. 1926–1927 m. kalintas. 1927–1932 m. gyveno Latvijoje. 1932–1940 m. bendradarbiavo ir redagavo laikraščiuose „Žemaitis", „Žibintas", „Darbo žemaitis". 1933–1938 m. vėl kalintas. 1940 m. Liaudies Seimo narys. 1940–1941 m. LKP Telšių apskrities komiteto darbuotojas ir I sekretorius. 1941–1943 m. LKP CK ir LTSR LKT įgaliotinis evakuotojų reikalams Marijos ATSR, Totorijos ATSR, Mordovijos ATSR ir Čeliabinsko sričiai. 1944 m. baigė darbuotojų kursus Šujoje. 1944–1945 m. LKP Telšių apskrities komiteto I sekretorius. 1947–1949 m. Telšių apskrities vykdomojo komiteto pirmininkas. 1940–1947 m. LTSR Aukščiausiosios Tarybos deputatas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Veronika Brazaitytė. *Antanas Bauža*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 225
*Apie piliakalnį Šakių rajone žr. Mikytų piliakalnis (Šakiai)*

| Mikytų piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Mikytų piliakalnisMikytų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°07′47.4″ š. pl. 21°48′21.9″ r. ilg.﻿ / ﻿56.129833°š. pl. 21.806083°r. ilg.﻿ / 56.129833; 21.806083Koordinatės: 56°07′47.4″ š. pl. 21°48′21.9″ r. ilg.﻿ / ﻿56.129833°š. pl. 21.806083°r. ilg.﻿ / 56.129833; 21.806083 |

 |
| Vieta | Skuodo rajonas |
| Seniūnija | Notėnų seniūnija |
| Aukštis | 8-11 m |
| Plotas | 25x26-8 |
| Naudotas | 1 tūkstantmetis - XIII a. |
| Registro Nr. | A476P / 3251 / AR971 |

**Mikytų piliakalnis**, *Pilies kalnas, Pilis* (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A476P, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR971) – piliakalnis Skuodo rajono savivaldybės teritorijoje, prie Mikytų kaimo, Notėnų seniūnija. Pasiekiamas keliu Notėnai – Barstyčiai Mikytuose, sankryžoje šalia sodybos kairėje pasukus keliuku į kairę šiaurės kryptimi, pavažiavus 800 m už nedidelio upelio, laikantis labiau dešinės, iki pusiau apleistos sodybos – yra 100 m į dešinę nuo jos šiaurės vakaruose, kitapus griovio, kuriuo teka upelis.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas Šatos dešiniajame krante, aukštumos kyšulyje, esančiame prie mažo bevardžio upelio. Aikštelė trapecinė, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 25 m ilgio, 26 m pločio šiaurės rytų gale, 8 m - pietvakariuose. Šiaurės rytų gale supiltas 40 m ilgio, 3 m aukščio, 20 m pločio pylimas, kurio išorinis 6 m aukščio šlaitas leidžiasi į 30 m ilgio, 11 m pločio, 1,5 m gylio griovį, už kurio supiltas antras 3 m aukščio nuo griovio, 18 m pločio pylimas 1,5 m aukščio išoriniu šlaitu. Už jo buvęs antras griovys užslinkęs. Minimas ir toliau į šiaurės rytus buvęs trečias pylimas, tačiau jo nelikę jokios žymės. Aikštelės pietvakarių krašte supiltas lenktas 0,7 m aukščio, 6 m pločio pylimas. 3 m žemiau jo, šlaite yra 3 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 8-11 m aukščio. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a.

Piliakalnio šlaitai nuslinkę, 1999 m. stabilizuoti.

300 m į šiaurę nuo piliakalnio, Šatos slėnyje 1938 m. rastas X a. – XI a. papuošalų ir ginklų lobis, 1971 m. – kitas IX a. – XI a. panašus lobis.

Tyrimai
-------

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1966 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. 

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Apuolės piliakalnis 18 km  Erslos piliakalnis 18 km  Žemosios Panemunės piliakalnis 8 km | Jedžiotų piliakalnis 11 km  Kivylių piliakalnis 17 km | Dapšių piliakalnis 34 km  Renavo piliakalnis 18 km |  |
| Įpilties piliakalnis 35 km  Mosėdžio piliakalnis 15 km |  | Šarnelės piliakalnis 9 km |
| Laivių piliakalnis 16 km Imbarės piliakalnis 22 km  Gintališkės piliakalnis 13 km | Užpelkių piliakalnis 5 km | Pūčkorių I piliakalnis 5 km  Girkantų piliakalnis 8 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑   Lietuvos TSR archeologijos atlasas, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 109 (Nr. 443)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.171

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalniai
**Antanas Žievys** (lenk. *Antoni Ŝewis* 1886 m. vasario 11 d. Kuodžių kaime, Sintautų parapija – 1949 m. rugpjūčio 30 d. Punske, Lenkija) – lietuvių kilmės Romos katalikų kunigas Lenkijoje ir Lietuvoje, Lenkijos kariuomenės karo kapelionas.

Biografija
----------

Mokėsi Kudirkos Naumiesčio pradinėje mokykloje, vėliau Marijampolės gimnazijoje. 1908 m. baigė Seinų kunigų seminariją, bet dėl jauno amžiaus buvo įšventintas tik diakonu, o 1909 m. vasario 11 d. Varšuvoje – kunigu. Nuo 1909 iki 1911 m. vikaravo Ilguvoje (1909–1912 m.), Teoline (1912–1915 m.), Silvanonyse (1915–1918 m.), Račkose (1918–1919 m.). Klebonavo Kapicėje (1919–1920 m.), Osovėce (1920–1925 m.), Rydzeve (1925–1929 m.).. Susikūrus Lenkijos kariuomenei, tarnavo joje karo kapelionu, jam buvo suteiktas majoro laipsnis. Išėjęs į atsargą, persikėlė į Punską, kur nuo 1936 iki 1949 m. buvo lietuviškos Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo bažnyčios klebonu. Antrojo pasaulinio karo metais vokiečiai bažnyčią uždarė, o vėliau miestelį užėmusi Raudonoji Armija kunigą ištrėmė į Rudaminos parapiją. Pokaryje Antanui Žieviui teko atlaikyti didelį Lomžos vyskupijos kurijos spaudimą panaikinti Punsko bažnyčioje lietuviškas pamaldas.

Jaunystėje buvo aktyvus laikraščio „Šaltinis" bendradarbis ir rėmėjas.

Išnašos
-------

1. ↑  Ks. Witold Jemelity. Parafie polsko-litewske na Suwalszczyzne w latach 1919-1939[neveikianti nuoroda]
2. ↑  „Pokaris Sūduvoje" 1997-04-19, Bronius Makauskas, Varšuva[neveikianti nuoroda]
**Antanas Alseika** (g. 1946 m. vasario 12 d. Domėnuose, Mažeikių rajonas) – Lietuvos choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

Baigęs Sedos vidurinės mokyklos aštuonias klases, 1963–1967 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos Stasio Šimkaus aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Stefa Rimkevičiūtė). 1967–1972 m. choro dirigavimą studijavo LSSR konservatorijoje (doc. Povilo Bekerio klasė). Stažavosi Kauno valstybiniame chore, Rygos ir Vilniaus valstybinėse konservatorijose.

Po tarnybos sovietinėje armijoje nuo 1974 m. LSSR konservatorijos Klaipėdos fakultetų Chorvedybos katedros dėstytojas, 1984–1995 m. vyr. dėstytojas. Buvo studentų mišriojo choro chormeisteris, parašė keletą probleminių straipsnių, dalyvavo redakcinėse komisijose, su Vytautu Blūšiumi parengė chorinių aranžuočių programą, vadovavo studentų kursiniams darbams, parengė kvalifikuotų chorvedžių. Nuo 1994 m. Gargždų vaikų muzikos mokyklos mokytojas.

Be pedagoginio darbo, vadovavo mėgėjų chorams ir vokaliniams ansambliams. 1975 m. respublikinei dainų šventei parengė Klaipėdos pieno kombinato mišrųjį chorą. 1975–1985 m. vadovavo Ievos Simonaitytės viešosios bibliotekos moterų vokaliniam ansambliui, kuris daug koncertavo, apžiūrose ir konkursuose pelnė prizinių vietų. Visą dešimtmetį vadovavo Klaipėdos 1-osios profesinės technikos mokyklos moksleivių chorams ir vokaliniams ansambliams. Kolektyvai prizinių vietų pelnė apžiūrose ir konkursuose, dalyvavo dainų šventėse. Taip pat vadovavo dainų ir šokių liaudies ansamblių vokalinėms grupėms, buvo Mokytojų namų choro chormeisteris.

1988–1995 m. Rietavo kultūros namų mišriojo choro vadovas. Kolektyvą parengė 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei ir 1991 m. Pasaulio lietuvių dainų šventei (kartu su Ona Strazdiene). Pedagogas dirigavo rajoninėms ir zoninėms dainų šventėms.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
**Antanas Bendorius** (1904 m. gegužės 14 d. Giraitėliai, Lazdijų valsčius – 1969 m. gegužės 19 d. Niujorkas) – Lietuvos geografas, enciklopedininkas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Antanas Bendorius
1922–1923 m. dalyvavo šaulių kovose su lenkų partizanais. 1926–1927 m. Lietuvos miestų katalikų jaunimo sąjungos „Vytis" pirmininkas. 1926–1932 m. studijavo geografiją Vytauto Didžiojo universitete. 1935–1939 m. dėstė Klaipėdos pedagoginiame institute. 1943–1944 m. tyrė Lietuvos dirvožemius, parengė geografijos kurso programą gimnazijoms, geografijos vadovėlių. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1948 m. Visbadeno ir Hanau stovyklose dirbo lietuvių gimnazijų mokytoju. 1946–1948 m. lietuvių tremtinių bendruomenės švietimo valdybos narys. 1948 m. persikėlė į JAV. 1951 m. vienas Lituanistikos instituto steigėjų. 1951–1952 m. Niujorko lietuvių tremtinių draugijos pirmininkas. 1953–1966 m. Lietuviškosios enciklopedijos redakcijos narys.

  

1943 m. vasarą A. Bendorius, su seserimi Mare Goberiene ir jos vyru Petru Goberiumi, išgelbėjo nuo Holokausto Riva Bialik (1936-1948). 2019 m. po mirties jie apdovanoti Žūvančiųjų Gelbėjimo Kryžiumi.

Bibliografija
-------------

* Europos geografija, 1943 m.
* Argentina, 1947 m.
* Europa, 1948 m.
* Lietuva: kraštas, gyventojai, 1952 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Antanas Bendorius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 47 psl.
| **Antanas Žoromskis** |
| --- |
| Gimė | 1892 m.Rusija Kėdainiai, Rusijos imperija |
| Mirė | (?) |
| Steigiamojo Seimo atstovas |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos valstiečių sąjunga |

**Antanas Žoromskis** (*Žeromskis*, 1892 m. Kėdainiai, Rusijos imperija – (?) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Atkūrus nepriklausomybę, 1919 m. paskirtas Žemės ūkio ir Valstybės Turtų ministerijos įgaliotinio padėjėju Kėdainiuose.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas III (Raseinių) rinkimų apygardoje.
Priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijosir Lietuvos valstiečių sąjungos bloką. Dirbo Krašto atstatymo ir Ekonominėje komisijose.

Literatūra
----------

* Žeromskis Antanas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 68.
* Žeromskis Antanas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1966, t. 35, p. 267
* Stakeliūnaitė D. Žoromskis Antanas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 444–446.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
|  |
| --- |
| Chocolat, Menta, Mastik |
|  
Chocolat, Menta, Mastik 1976 m. |
| Biografija |
| Kilmė | Izraelio vėliava Izraelis |
| Žanrai | pop, disco |
| Aktyvumo metai | 1970–1978 |

**Chocolat, Menta, Mastik** (hebr. ‏שוקולד מנטה מסטיק‏‎, liet. *Šokoladas, mėta, guma*) buvo Izraelio merginų muzikos grupė, gyvavusi XX a. 8-ąjį dešimtmetį. Ją sudarė Yardena Arazi, Ruthie Holzman, Tami Azaria (1972–1973 m.) ir Lea Lupatin.

Grupė atstovavo Izraeliui Hagoje vykusioje 1976 m. Eurovizijoje su daina „Emor Shalom". Konkurse su 77 taškais užėmė šeštą vietą.

Iširus grupei, Yardena Arazi vėliau dirbo televizijos vedėja. Kitos narės – Ruthie Holzman ir Lea Lupatin dainavo grupėje Milk & Honey, tačiau vėliau pradėjo savo solines karjeras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Chocolat, Menta, Mastik** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Daina *Emor Shalom*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Shlomo Artzi  *„At Va'Ani"*** |  **Izraelio atstovės Eurovizijoje**1976 | Po to:**Ilanit  *„Ahava Hi Shir Lishnayim"*** |
**Paliaubos** – situacija kare, kai kariaujančios pusės susitaria abipusiškai nutraukti karinius veiksmus. Paliaubos nebūtinai yra karo pabaiga. Paliaubų metu paprastai stengiamasi susitarti dėl ilgalaikės taikos. 

Paliaubos yra tik laikinas ugnies nutraukimas. Ši sąvoka skiriasi nuo taikos sutarties termino, nes derybos dėl taikos sutarties gali užtrukti mėnesius ar netgi metus. 1953 metų Korėjos karo paliaubos yra vienas geriausių paliaubų, kurių metu nebuvo sutarta dėl taikos sutarties, pavyzdys. Paliaubų sutartis galioja iki šiol. Ją pasirašiusios šalys negali tęsti karinių veiksmų iki kol nebus pasiektas taikos susitarimas. 

Jungtinių Tautų Saugumo taryba šiais laikais vykstančiuose kariniuose konfliktuose dažnai stengiasi, kad kariaujančios pusės paskelbtų paliaubas. Šiuolaikinėje tarptautinėje teisėje paliaubos, dėl kurių susitaria tik kariaujančios pusės, yra laikomos labiau įpareigojančiomis nei Jungtinių Tautų paskelbiamos paliaubų rezoliucijos. 

Paliaubų esmė yra ta, kad visi karo veiksmai yra nutraukiami ir nė viena kariaujanti pusė nepasiduoda. Paliaubos iš esmės skiriasi nuo besąlyginės kapituliacijos, pagal kurią viena pusė pasiduoda, ir nė viena pusė neiškelia jokių sąlygų, išskyrus sąlygas, kurios numatytos tarptautinėje teisėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Text of the Korean War Armistice Agreement". FindLaw. 27 July 1953. Nuoroda tikrinta 2007-01-04.
**Antanas Belazaras** (1913 m. gruodžio 22 d. Upytėje, dab. Panevėžio raj. – 1976 m. lapkričio 15 d. Panevėžyje) – kompozitorius, pedagogas, choro dirigentas.

Biografija
----------

Pirmąsias muzikos žinias gavo iš savo tėvo vargonininko ir chorvedžio. Mokėsi Šeduvos „Saulės" gimnazijoje. Pramokęs muzikos, ėmė vadovauti tėvo įkurtam „Dainos" draugijos Smilgių skyriaus mišriajam chorui. Vėliau savanoriu tarnavo Lietuvos kariuomenėje.

1934–1942 m. studijavo Kauno konservatorijoje – Jono Bendoriaus vargonų ir Juozo Gruodžio kompozicijos klasėse. Studijuodamas Kaune mokytojavo ir vadovavo moksleivių chorui. Nuvykęs į Panevėžį, iš pradžių dirbo Mykolo Karkos 1940 m. įsteigtuose muzikos kursuose, o nuo 1944 m. Panevėžio muzikos mokykloje dėstė teorines disciplinas, buvo Dramos teatro muzikos dalies vedėjas.

1962–1970 m. – Panevėžio muzikos technikumo direktorius, kurį laiką vadovavo muzikos kursų ir muzikos mokyklos moksleivių chorams, konsultavo Panevėžio rajono kaimų chorus. Iš muzikos mokyklos dėstytojų ir moksleivių buvo subūręs kamerinį orkestrą.

Buvo Lietuvos kompozitorių sąjungos narys, parašė vokalinių ir instrumentinių kūrinių. Minėtina muzikinė komedija „Auksinės marios" (1955 m.), kantata „Mylimai žemei" (1957 m.), opera „Kupriukas muzikantas" (1972 m.). Sukūrė muziką dramos spektakliams ir kino filmams, kūrinių fortepijonui, choro ir solo dainų, harmonizavo lietuvių liaudies dainų.

1963 m. suteiktas nusipelniusio meno veikėjo garbės vardas. 1996 m. Upytės pagrindinei mokyklai suteiktas Antano Belazaro vardas. Duktė Danguolė Belazaraitė, violončelininkė ir pedagogė.

Palaidotas Panevėžio Ramygalos gatvės kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Arvydas Karaška. *Antanas Belazaras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 10 psl.
2. ↑  Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| Chodovasček. *Chodov* |
| --- |
|              |
| *Šv. Lorano bažnyčia* |
|  |
| 

ChodovasChodovas

50°14′29″ š. pl. 12°44′38″ r. ilg.﻿ / ﻿50.24139°š. pl. 12.74389°r. ilg.﻿ / 50.24139; 12.74389﻿ (Chodovas)Koordinatės: 50°14′29″ š. pl. 12°44′38″ r. ilg.﻿ / ﻿50.24139°š. pl. 12.74389°r. ilg.﻿ / 50.24139; 12.74389﻿ (Chodovas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Čekijos vėliava Čekija |
| **Kraštas** | Karlovi Varų kraštas |
|  |
| **Meras** | Josef Hora |
|  |
| **Gyventojų** (2014 m.) | 14 045  |
| **Plotas** | 14,25 km² |
| **Tankumas** (2014 m.) | 986 žm./km² |
| **Altitudė** | 418 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 357 35 |
| **Tinklalapis** | Oficiali svetainė |
|  **Vikiteka** | Chodovas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Chòdovas |

**Chodovas** (ček. *Chodov*; vok. *Chodau*) – miestas Karlovi Varų krašte, Čekijoje. Priklauso Sokolovo rajonui. 14 045 gyventojai (2014 m. duomenys). 1938–1945 m. buvo viena iš Sudetų savivaldybių.

Istorija
--------

Miesto pavadinimas kilęs iš senovės slavų termino „choda", reiškiančio 'kelią'. Viduramžiais buvo apgyvendintas vokiečių. XII–XIII a. Chodau priklausė Valdšteteno (vok. *Waldsassen*) vienuolynui. 1894 m. suteiktos miesto teisės bei teisė į miesto herbą. Iki 1945 m. gyventojų daugumą sudarė vokiečiai, kurie po karo buvo priversti išsikelti iš buvusios Čekoslovakijos. XX amžiaus 7-ajame dešimtmetyje 4 km už miesto buvo pastatyta chemijos gamykla, skirta Čekijos ir Slovakijos naujakuriams.

Galerija
--------

* Šv. Lorano bažnyčiaŠv. Lorano bažnyčia
* Protestantų bažnyčia ChodoveProtestantų bažnyčia Chodove
**Antanas Beliukevičius** (g. 1939 m. sausio 29 d. Kietaviškėse, Trakų apskr.) – Lietuvos baleto artistas, pedagogas.

Biografija
----------

1955–1959 m. mokėsi Leningrado A. Vaganovos choreografijos mokykloje. 1959–1961 m. ir 1967–1981 m. Lietuvos operos ir baleto teatro, 1961–1967 m. Leningrado Mažojo operos ir baleto teatro baleto artistas.

Baigęs šokėjo karjerą 1981–1984 m. mokėsi Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetuose. 1984–1986 m. Telšių kultūros mokyklos direktorius, 1986–1994 m. dėstė klasikinį šokį Vilniaus baleto mokykloje.

Žymesni vaidmenys
-----------------

* Gamašas, Liudvigas Minkus. Don Kichotas, 1968 m.
* Rožė, Karlas Marija fon Vėberis. Kvietimas šokiui, 1960 m.
* Mėlynasis paukštis, Piotras Čaikovskis. Miegančioji gražuolė, 1967 m.
* Princas, Piotras Čaikovskis. Gulbių ežeras, 1965 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Livija Gulbinaitė. *Antanas Beliukevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 31 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Nevaisingumas** – subrendusio organizmo nesugebėjimas turėti palikuonių. Jis gali būti dėl įvairių veiksnių ir priežasčių – įgimtų (paveldimų) arba įgytų (infekcinės ligos, lytinių organų susirgimai, neuroendokrininiai sutrikimai, lėtiniai apsinuodijimai darbe ir kt.). Tokie veiksniai gali sukelti patologinius pokyčius lytinėse liaukose arba lytiniuose takuose, pvz. sėklidės gamina nepakankamai spermatozoidų arba jie gaminami nepakankamos kokybės, kiaušidėse netaisyklingai arba nepakankamai formuojasi kiaušialąstės, kiaušintakio uždegimas trukdo apvaisintai kiaušialąstei patekti gimdon, erekcijos nebuvimas neleidžia atlikti sueities ir pan.

Tarptautinė informacijos apie nevaisingumą sklaidos taryba pažymi du nevaisingumo kriterijus:

* pora nepastoja per vienerių metų laikotarpį, kuomet jie praktikavo sueitį be jokios kontracepcijos; jeigu moteris vyresnė nei 35 m. šis laikotarpis sutrumpinamas iki 6 mėnesių;
* moteris nepajėgia išnešioti kūdikio iki gimdymo termino.

Diagnozuojant nevaisingumą pagal pirmąjį kriterijų, reikia atsižvelgti į tai, kokiu dažniu pora praktikuoja seksą su vaginaline sueitimi (varpa makštyje). Kai kurie moksliniai tyrimai nurodo, kad 1 metų laikotarpis (arba net 6 mėnesių) kaip kriterijus taikytinas poroms, praktikuojančioms reguliarųjį seksą (sueities dažnumas bent 2 kartai per savaitę), tuo tarpu rečiau besimylinčioms poroms nevaisingumui diagnozuoti reikia duoti daugiau laiko.

Kartais nevaisingumą gali sąlygoti psichologinės priežastys, pvz. lytinio potraukio sumažėjimas, su tuo susijęs retesnis seksas (ir galimybė pastoti), erekcijos problemos dėl jaudinimosi, pernelyg ankstyva ejakuliacija (dar iki sueities, taip sėklai nesuteikiant galimybės patekti į moters lytinius takus) ir kt.

**Pirminis** nevaisingumas vadinamas toks, kuomet moteris negali pastoti. Apie 33 proc. atvejų taip yra dėl moters, 33 proc. – dėl vyro, 15 proc. dėl abiejų partnerių, 19 proc. – dėl nenustatytų priežasčių. **Antrinis** nevaisingumas – toks, kai moteris sugeba pastoti, tačiau nepajėgia išnešioti kūdikio.

Vienas pagrindinių būdų nevaisingoms poroms susilaukti vaikų yra dirbtinis apvaisinimas.
| ***Nevada Smitas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Nevada Smith |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Henry Hathaway |
| Scenaristas (-ai) | John Michael Hayes |
| Vaidina | Steve McQueen |
| Metai | 1966 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 128 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Nevada Smitas** (angl.  *Nevada Smith*) – 1966 m. sukurtas vesternas, kuriame pagrindinį vaidmenį atliko aktorius Steve McQueen. Filmas nominuotas Laurel apdovanojimui geriausios veiksmo dramos kategorijoje.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Steve McQueen – Nevada Smitas / Maksas Sandas
* Karl Malden – Tomas Fičas
* Brian Keith – Jonas Kordas
* Arthur Kennedy – Bilis Bordou
* Suzanne Pleshette – Pilar
* Raf Vallone – tėvas Zakardis
* Martin Landau – Džesis Kou

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Jaunuolio Makso Sando tėvus nužudo trejetas nusikaltėlių: Fičas, Kou ir Bodrou. Vaikinas dega noru keršyti, tačiau pavyti ir įveikti trijulę nėra lengva užduotis. Maksas susipažįsta su Jonu Kordu, ginklų prekeiviu, kuris jaunuolį apmoko elgtis su ginklu.

Po ilgų paieškų Maksas susiduria su vienu iš žudikų, Kou, turinčiu arklį, pažymėtą jo tėvų ūkyje. Maksui pavykta grumtynėse įveikti Kou, tačiau kitų jo sėbrų nepavyksta rasti dar ilgą laiką.

Iš laikraščio sužinojęs, kad antrasis ieškomasis, Bodrou, yra įkalintas griežto režimo stovykloje pelkėse, Maksas įmituoja nesėkmingą banko apiplėšimą, kad būtų suimtas. Įkalintas dvejiems metams, jis atsiduria toje pat stovykloje, kur Bodrou jo neatpažįsta. Ištyrinėjęs aplinką, Maksas pasiūlo jam bėgti. Jiems padeda gretimoje fermoje gyvenanti indėnė Pilar, parūpinanti valtį. Pabėgimas pavyksta, tačiau Pilar, įkasta gyvatės, miršta, o Maksas įvykdo savo teisingumą Bodrou.

Kad pasiektų paskutinį taikinį, Fičą, Maksas pasivadina Nevada Smitu ir sugeba įsilieti į jo gaują, planuojančią didelį apiplėšimą. Nors Fičas įtaria, kas iš tiesų yra Smitas, tai nesutrukdo apiplėšimui, po kurio Maksas ima jį persekioti. Po susišaudymo Fičas sužeidžiamas, tačiau Maksas nusprendia palikti jį gyvą, sakydamas, kad šis yra nevertas mirti...
**Neutronų spinduliuotė** – jonizuojančiosios spinduliuotės forma, kuri pasireiškia laisvaisiais neutronais. Tipiški reiškiniai yra branduolio dalijimasis arba branduolių suliejimas, sukeliantis laisvųjų neutronų išsiskyrimą, kurie vėliau reaguoja su kitų atomų branduoliais ir sudaro naujus izotopus, kurie, savo ruožtu, gali sukelti tolesnę neutronų spinduliuotę. Laisvieji neutronai yra nestabilūs, suskaidomi į protoną, elektroną ir plius antinelektroninį neutriną, kurio vidutinis gyvenimo laikas yra 887 sekundės (apie 14 minučių, 47 sekundės).

Neutronų spinduliavimas – neutronų sklidimas iš įvairių įrenginių, kuriuose vyksta branduolinės reakcijos. Neutronus taip pat spinduliuoja ampulės, pripildytos berilio ir radžio miltelių mišinio, elementariųjų dalelių greitintuvai, branduoliniai reaktoriai. Neutronų spinduliavimas atsiranda sprogus branduoliniam šaudmeniui ir yra vienas iš branduolinio sprogimo naikinimo veiksnių, o neutroninių šaudmenų – pagrindinis naikinimo veiksnys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Improved Determination of the Neutron Lifetime". *Physical Review Letters* **111** (22): 222501. 2013-11-27. PMID 24329445. doi:10.1103/PhysRevLett.111.222501.
| ***Hedera helix***Apsauga: 1(E) – Prie išnykimo ribos |
| --- |
| Gebenė lipikė (*Hedera helix*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Aralijiniai  *( Araliaceae)* |
| Gentis: | Gebenė  *( Hedera)* |
| Rūšis: | Gebenė lipikė  *( Hedera helix)* |

 |

**Gebenė lipikė**, arba **paprastoji gebenė** (*Hedera helix*) – aralijinių (*Araliaceae*) šeimai, gebenės (*Hedera*) genčiai priklausanti rūšis.

Natūraliai auga Vakarų, Vidurio ir Pietų Europoje, pietų Skandinavijoje, Kaukaze, Pietvakarių Azijoje, Šiaurės Afrikoje. Plačiai auginama kaip dekoratyvinis augalas, JAV, Australijoje invazinė.

Augalas visžalis, daugiametis, su šakotu stiebu, kuris driekiasi žeme, lipa į medžius, remdamasis kimbamosiomis orinėmis šaknelėmis. Lapai odiški, kiaušiniškos ar pailgai kiaušiniškos rombinės formos, jauni plaukuoti. Iš pradžių lapai šviesesni, o sendami tampa tamsiai žali, blizgantys. Žiedai susitelkę pusrutuliškuose skėčiuose, gelsvi, 0,5 cm skersmens, dvilyčiai. Vaisiai – melsvai juodos uogos su 2-3 sėklomis. Prisirpsta kovą–balandį, laikosi visus metus. Gebenės uogos lengvai nuodingos.

Gebenių preparatai naudojami gydyti kosulį, bronchitą, astmą, kitas kvėpavimo takų ligas, dizinteriją.

Gebenė lipikė žydi rugsėjo–spalio mėn. Auga ūksmėtuose lapuočių miškuose, medžiais apaugusiuose šlaituose. Lietuvoje auga savaime ir auginama, reta, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Lietuvoje gebenė lipikė natūraliai paplitusi pietų Lietuvos lapuočių miškuose, ypač ūksmėtose liepinių skroblynų bendrijose (Lazdijų, Vilkaviškio, Marijampolės sav. taip pat Vilniaus raj.). Didžiausia populiacija aptikta Vištytgiryje. Kadangi per Lietuvą eina šiaurrytinė arealo riba, tad čia gebenės lipikės, palyginus su pietiniais kraštais, skurdžios: nežydi, dauginasi tik vegetatyviškai, tepakyla į 1–2 m (daugiausia 4 m) aukštį, žiemomis apšąla. Nyksta dėl miškų kirtimo, trypimo, iškasimo, šaltų besniegių žiemų.

* Gebenė lipikė
* Gebenė lipikė Lazdijų rajone (Ostupo miškas, prie Prapuntų)
* Uogos
* 


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gebenė lipikė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Daiva Patalauskaitė. „Gebenė lipikė": *Lietuvos raudonoji knyga*. Vilnius: Lututė, 2021. p. 532.
2. ↑  Oregon bans sale of English ivy, butterfly bushes, *Oregon Live*
3. ↑  Ivy leaf extract (Hedera helix), *Herb Nutritionals*
4. ↑  Valė Bartoševičienė. *Gebenė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-05-02.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Apie kaimą Lazdijų rajone žr. Agariniai (Lazdijai)*.

| **Trapa** |
| --- |
| Plūduriuojantysis agaras (Trapa natans)Plūduriuojantysis agaras (*Trapa natans*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | **Agariniai**  *( Trapaceae)* |
| Gentis: | Agaras  *( Trapa)* |

 |

 *Kitos reikšmės – Agaras (augalas) (reikšmės).*
**Agaras** (*Trapa*) – monotipinės **agarinių**
(*Trapaceae*) šeimos augalų gentis. Genties pavadinimas iš prancūzų k. *trape* – meškerė.

Genčiai priklauso vienamečiai vandens augalai su asimiliuojančiomis pridėtinėmis šaknimis. Šie organai yra pakitę prielapiai, bet ne šaknys. Povandeniniai lapai pražanginiai arba priešiniai ir greit nukrintantys. Plūduriuojantieji lapai sudaro skroteles, o vėliau išaugusieji turi išsipūtusius lapkočius, kurie užpildyti oriniu audiniu. Vaisius – kaulavaisis. Sėklos (žalios ir virtos) valgomos, turi daug krakmolo.

Gentyje:

* Dviragis agaras (*Trapa bicornis*)
* Plūduriuojantysis agaras (*Trapa natans*). Augo Lietuvoje, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Plūduriuojantysis agaras
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Neutrinų teleskopas** – įrenginys skirtas registruoti neutrinus. Neutrinai beveik nesąveikauja su medžiaga (jų negalima registruoti tiesioginiais metodais), todėl detektoriai turi būti palyginti dideli, kad galėtų įvykti pakankamai sąveikų tarp medžiagos ir jas būtų įmanoma užfiksuoti. Visos neutrinų observatorijos statomos giliai po žeme, taip išvengiama kosminių spindulių, kurie trukdo tyrimams.

Detektoriai
-----------

Yra keletas neutrinų stebėjimo būdų. Super-Kamiokande observatorijoje Japonijoje yra naudojamas didelės talpos rezervuaras pripildytas vandens. Kai neutrinas patenka į skystį jis pradeda sąveikauti ir sukuria elektroną arba miuoną. Šios dalelės sklisdamos vandenyje skleidžia Čerenkovo spinduliavimą, kuris yra registruojamas fotoelementų. Sudbury observatorijoje Kanadoje naudojamas toks pat registravimo metodas, tačiau rezervuaras yra užpildytas sunkiuoju vandeniu. Taip pat galima neutrinus registruoti chloro (Houmsteiko aukso kasykloje Pietų Dakotoje (JAV)) arba galio (SAGE (Kaukaze, Rusijos ir JAV), GALLEX (Romoje, Europos) eksperimentai) detektoriais. Neutrinas sąveikauja su šiomis medžiagomis ir sukelia branduolines reakcijas:


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 37Cl+ve | → | 37Ar+e−, |
| ve+71Ga | → | 71Ge+e−. |

MINOS ir Nova įrenginai (Fermio laboratorija, JAV) naudoja plastikinius detektorius, kurie švyti sugėrę didelės energijos daleles, atsiradusias dėl sąveikos su neutrinu.
JUnit testų vykdymo aplinka. Vienas testas nepavyko - tikėtasi 2, askaičiuota 5. Skliausteliuose sistema nurodo testo vykdymo trukmę.
**JUnit** – atviro kodo sistema java programų automatiniams testams kurti ir naudoti. Šia sistema galima greitai patikrinti kuriamą programą ir įsitikinti, jog nesama regresijų, testai taip pat dokumentuoja kodą parodydami kaip jis turėtų veikti. Tai ypač svarbu kai programą kuria daug žmonių.

JUnit profesionaliame programavime yra plačiai paplitusi ir tarp Java skirtų testavimo sistemų laikoma dominuojančia.. Ja testuojama taip pat ir mobilių telefonų (Android) programinė įranga.

JUnit sistemoje grupė giminingų testų jungiami į objektą, o kiekvienas testas yra šio objekto metodas. 

Šiuo metu paplitę JUnit 3 ir naujesnė JUnit 4 versijos.

JUnit 3
-------

JUnit 3 testo objekto klasė kildinama iš bendrinės „testo atvejo" (angl *test case*) klasės ir paveldi iš jos inicializacijos, užbaigimo, testavimo ir prielaidų tikrinimo metodus. Patikrinimo metodai atpažįstami pagal *test* priešdėlį.
„Sveikas pasauli" JUnit atrodo taip:

```
 public class SveikasPasauli extends TestCase
 {
   public void testDuKartDu() {
     // Patikrinsim ar du kart du lygu keturi.
     assertEquals(„Sandauga", 4, 2\*2);
   }
 }

```

Testavimo metodų tokiame objekte gali būti kiek nori, jie aptinkami ir vykdomi naudojant refleksiją. Visi testavimo metodai turi prasidėti priešdėliu „test". Kitokie (pagalbiniai) metodai, jei jų yra, testais nelaikomi ir nevykdomi.

JUnit 4
-------

Naujesnėje JUnit 4 versijoje testams žymėti naudojamos pirmąkart Java 1.5 pasirodžiusios anotacijos. Anotacijomis galima pažymėti ne tik testus bet ir veiksmus kuriuos būtina atlikti pasiruošiant testavimui arba po jo. 

```
 public class SveikasPasauli {
   // Apskaičiuosim pasiruošimo testui metu
   int keturi;

   @Before
   public void setUp() throws Exception {
      // Apskaičiuota reikšmė vėliau naudojama abiejuose testuose.
      keturi = 4;
   }

   @Test
   public void testDuKartDu() {
     Assert.assertEquals(„Sandauga", keturi, 2\*2);
   }

   @Test
   public void testDuPliusDu() {
     Assert.assertEquals(„Suma", keturi, 2+2)
   }
 }

```

Naudojant JUnit 4 testų klases iš *TestCase* kildinti nebūtina, bet tada sunkiau pasiekiamas ankstesnis įvairių *assertEquals* ir panašių metodų rinkinys (Java reikalauja naudoti priešdėlį *Assert*).

Sudėtinga programa gali turėti dešimtis ir šimtus įvairių testų. Jie leidžia, ką nors pakeitus, per kelias minutes patikrinti ar betobulinant vieną funkciją, galimybę per neapsižiūrėjimą nebuvo sugadinta kita. Paprasčiausia rašyti testus įvairioms matematinėms funkcijoms. Sudėtingiausia testuoti grafinę sąsają tačiau rašomi testai ir jai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  JUnit tinklalapis
2. ↑  Petar Tahchiev, Felipe Leme, Vincent Massol, Gary Gregory (2010). JUnit in Action, Second Edition. ISBN 9781935182023. 504 psl
3. ↑  Jeff Ouffutt (2008). JUnitAutomated Software Testing Framework. George Mason University. (paskaitos konspektas) Archyvuota kopija 2013-12-02 iš Wayback Machine projekto. rašoma „leading"
4. ↑  Oficiali dokumentacija apie JUnit testavimą Android aplinkoje
| Vakarų Mašonalandas*Mashonaland West Province* |
| --- |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: ([[UTC{{{UTCv}}}]]) |
|  |
| **Valstybė** | Zimbabvės vėliava Zimbabvė |
| **Administracinis centras** | Činhojis |
| **Rajonai** | 6 |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 1 200 000 |
| **Plotas** | 57 441 km² |
| **Tankumas** (2002) | 21 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | ZW-MC |

**Vakarų Mašonalandas** (angl. *Mashonaland West Province*) – Zimbabvės provincija šalies vakaruose. Plotas siekia 57 441 km² ir 2002 m. gyveno maždaug 1,2 milijono gyventojų. Sostinė – Činhojis.

Ribojasi:

* rytuose – Vidurio Mašonalandas ir Rytų Mašonalandas,
* šiaurės vakaruose – Zambija,
* pietuose – Midlandsas,
* vakaruose – Šiaurės Matabelelandas ir Midlandsas,

Šiaurinę Vakarų Mašonalando sieną sudaro statūs Zambezės krantai. Žemės čia nederlingos, menkai apgyvendintos, kai kur gyventojų nėra visai. Tokiose žemėse yra nacionaliniai parkai.
  
Vienintelė stambi įmonė šiaurėje tėra ant Zambezės pastatyta Karibos HE. Šiaurėje yra du miestai – Kariba ir Karojis (*Karoi*).

Pietinė provincijos dalis, skirtingai nei šiaurinė, derlinga, tankiai apgyvendinta (miestai Kagoma, Čegutu ir kiti). Žemės ūkis joje sparčiai vystosi.
Ši agrarinė provincijos dalis arti šalies sostinės Hararės, tad čionai pritraukiama dalis sostinės regiono darbo jėgos pertekliaus.

Rajonai
-------

Vakarų Mašonalandas sudalintas į 6 rajonus:

* Čegutu
* Hurungvė
* Kadoma
* Kariba
* Makondė
* Zvimba

Vakarų Mašonalando rajonai

Nuorodos
--------



|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RZimbabvės provincijos |
| --- |
|  |
| 
Bulavajas · Hararė · Manikalandas · Masvingas · Midlandsas · Pietų Matabelelandas · Rytų Mašonalandas · Šiaurės Matabelelandas · Vakarų Mašonalandas · Vidurio Mašonalandas |  |

 |
Rankomis paruošti muruku
**Muruku** (*Murukku*) – pikantiškas, traškus užkandis, kilęs iš Indijos subkontinento, populiarus pietinėje Indijoje ir Šri Lankoje. Užkandžių pavadinimas kilęs iš tamilų kalbos – „susuktas", kuris reiškia jo formą. Indijoje *murukku* ypač populiarus Tamilnado, Keralos ir Andhra Pradešo valstijose. Jis taip pat yra paplitęs šalyse, kuriose įsikūrusios indų ir šrilankiečių diasporos, įskaitant Singapūrą, Fidžį ir Malaiziją.

Muruku paprastai gaminamas iš maltų ryžių ir indinės pupuolės (*Vigna mungo*) miltų. Kartais šis patiekalas vadinamas *chakli* – panašiu produktu, ruošiamu su papildomu ingredientu avinžirnių miltais. Iš miltų mišinio su vandeniu, druska, asafetidos ir sezamo arba kumino (*Cuminum cyminum*) sėklų pagaminama tešla, kuri gali būti įvairaus standumo. Padaromi į spirales arba rites, žiedus panašūs gaminiai. Jų forma gaunama susukant rankomis, formų pagalba, išspaudžiant tešlą su maistiniu švirkštu. Po to jie iškepami augaliniame aliejuje.

Regioniniai variantai
---------------------

* Ryžių ir lęšių muruku (*Mullu murukku*)
* Traškus muruku (*Thenkuzhal murukku*)
* Kokosų pieno muruku (*Thengai paal murukku*)
* Kviečių miltų muruku (*Godhumai murukku*)
* Muruku su prieskoniais (*Kaara murukku*)
* Česnakinis muruku (*Poondu murukku*)
* Žuvies muruku (*Min murukku*)
* Žiedinis muruku (*Seepu Seedai*)
* Sviestinis muruku (*Vennai murukk*u)
* Avinžirnių muruku (*Kadalai Maavu murukku*)
* Ryžių murukų (*Arisi murukku*)
* Saldus muruku (*Achu murukku*)

* Muruku gaminimasMuruku gaminimas
* Muruku ant banano lapoMuruku ant banano lapo
* Muruku lėkštėjeMuruku lėkštėje
* Spiralės pavidalo murukuSpiralės pavidalo muruku
* Žiedo pavidalo murukuŽiedo pavidalo muruku
* Traškus murukuTraškus muruku

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Murukku** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Classifying Crispy Foods in Malaysian Tamil Cuisine
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Masaja*Masaya* |
| --- |
|        |
| *Marijos Ėmimo į Dangų bažnyčia* |
|  |
| 

MasajaMasaja

11°58′0″ š. pl. 86°06′0″ v. ilg.﻿ / ﻿11.96667°š. pl. 86.10000°r. ilg.﻿ / 11.96667; 86.10000﻿ (Masaja)Koordinatės: 11°58′0″ š. pl. 86°06′0″ v. ilg.﻿ / ﻿11.96667°š. pl. 86.10000°r. ilg.﻿ / 11.96667; 86.10000﻿ (Masaja) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Nikaragvos vėliava Nikaragva |
| **Departamentas** | Masajos departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 92 598  |
|  |
|  **Vikiteka** | Masaja |

**Masaja** (isp. *Masaya*) – miestas vakarų Nikaragvoje, 30 km į pietryčius nuo Managvos, rytinėje Masajos ugnikalnio papėdėje. Departamento centras. Pro miestą eina Managvos–Granados plentas ir geležinkelis. Maisto, tabako, odos, tekstilės, baldų gamybos pramonė. Prekyba žemės ūkio produkcija. Amatai (prekyba rankdarbiais, tekstilės, keramikos dirbiniais). Mieste išlikęs kolonijinis architektūros paveldas: XVI a. barokinės Šv. Jeronimo iš Šv. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų bažnyčios, centrinė aikštė, keletas vėlesnių bažnyčių Taip pat yra XIX a. geležinkelio stotis, senasis turgus, XX a. pr. Kojotepės tvirtovė.

Istorija
--------

Masaja kūrėsi nuo XVI a. prie svarbaus Granados–Leono kelio. Oficialiai įkurta 1819 m. (kaip *Muy Noble y Leal Villa Fiel de San Fernando de Masaya*), o miesto statusą gavo 1839 m.
| Gedelėveng. *Gödöllő* |
| --- |
|        |
| *Gedelės centras su bažnyčia* |
|  |
| 

GedelėGedelė

47°36′0″ š. pl. 19°22′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.60000°š. pl. 19.36667°r. ilg.﻿ / 47.60000; 19.36667﻿ (Gedelė)Koordinatės: 47°36′0″ š. pl. 19°22′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.60000°š. pl. 19.36667°r. ilg.﻿ / 47.60000; 19.36667﻿ (Gedelė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Vengrijos vėliava Vengrija |
| **Medė** | Peštas |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 32 408  |
| **Altitudė** | 207 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Gedelė |
|  |
| **Kirčiavimas** | Gèdelė |

**Gedelė** (veng. *Gödöllő*) – miestas vidurio Vengrijoje, Pešto medėje, ~25 km į šiaurės rytus nuo Budapešto centro, jo aglomeracijoje. Praeina Budapešto–Miškolco plentas ir geležinkelis, miestą jungia Budapešto priemiestinių traukinių sistema. Vystoma poligrafijos, elektrotechnikos, baldų, maisto pramonė, turizmas. Veikia žemės ūkio universitetas, istorijos ir etnografijos muziejai  Yra barokinė reformatų bažnyčia (1745 m.), barokiniai Grasalkovičių rūmai (1744–1751 m.). Veikia premonstrantų, kapucinų vienuolynai.

2011 m. 94,4 % miesto gyventojų buvo vengrai, 1,1 % – čigonai, 0,6 % – vokiečiai.

Istorija
--------

Gedelė rašytiniuose šaltiniuose minima nuo XIV a. pr. Iki XVIII a. tai buvo mažas kaimas, bet ėmė augti, kai čia pradėjo steigtis dvarininkai Grasalkovičiai. Socialistinės Vengrijos metais prasidėjo spartus miesto augimas – statytos pramonės įmonės, blokinių daugiabučių rajonai. 1966 m. suteiktos miesto teisės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gödöllo*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004

Miesto užrašas senuoju vengrų raštu
Miesto vėliava
| Murlė |
| --- |
|   |
| **Ilgis** | 4,1 km |
| **Baseino plotas** | 10,2 km² |
| **Ištakos** | Grigaičiai |
| **Žiotys** | Vilnia |
| **Šalys** | Lietuva |

**Murlė** – Vilnios kairysis intakas rytinėje Vilniaus miesto dalyje, Rokantiškėse. Murlė įteka į Vilnią 13,6 km atstumu nuo jos žiočių, priklauso Neries mažųjų intakų (su Nerimi) baseinui. Upelio hidrologinis nr. 12010455.

Upelis prasideda Vilniaus rajono paribyje, ties Grigaičiais. Teka šiaurės kryptimi, vietomis patvenkta. Prateka Pavilnių regioninio parko rytiniu pakraščiu. Vidurupyje, kairiajame krante, stūkso Rokantiškių piliakalnis. Žemupyje teka labai urbanizuota teritorija.

* Užtvenkta Murlės upė iš šiaurinės pusės
* Užtvenkta Murlės upė iš pietinės pusės

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos upės*: B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė, Kaunas, Lietuvos energetikos institutas, 2001
2. ↑  LR upių klasifikatorius
3. ↑  Rokantiškių piliakalnis prie Murlės

Nuorodos
--------

* Apie Murlę Gamtos katalogo portale