recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Europos trumpaplaukė katė
**Europos trumpaplaukė katė** (angl. *European Shorthair*) – trumpaplaukių kačių veislė. Iki XX a. devintojo dešimtmečio pradžios veislės standartas nebuvo galutinai aiškus, Europos trumpaplaukėmis vadintos ir britų trumpaplaukės katės.

Istorija
--------

Iki 1982 m. dvi skirtingos trumpaplaukių kačių veislės vadintos Europos trumpaplaukėmis ir vertintos pagal vienodą veislės standartą. 

Vienos Europos trumpaplaukės buvo auginamos žemyne. Jos turėjo persų kačių kraujo. Nuo 1982 m. šios katės pradėtos vadinti britų trumpaplaukėmis katėmis.

Antroji veislė buvo išvesta Skandinavijoje iš paprastų trumpaplaukių kačių, nemišrinant jų su ilgaplaukėmis. Dabar tik šios katės vadinamos Europos trumpaplaukėmis.

Charakteris
-----------

Europos trumpaplaukės atsirado iš naminių kačių, kurių būdas be galo skirtingas, todėl sunku išvardinti veislei būdingas charakterio ypatybes. Kai kurios katės meilios ir ramios, kitos – klajūnės ir medžiotojos. Būdas dažniausiai paveldimas.

Dauguma šios veislės kačių stiprios, draugiškos. Gerai sutaria su kitomis katėmis ir šunimis. Protingos, gaudo peles.

Fizinės savybės
---------------

Šios katės kresnos, panašios į neveislines kates. Krūtinė plati, tvirta. Kojos stiprios, vidutinio ilgumo, letenos apvalios. Uodega stora, į galą smailėja. Galva gana apvali, žandai stori. Ausys vidutinio didumo, stačios, toli viena nuo kitos. Akys apskritos, jų spalva priklauso nuo kailio.

Kailis tankus, švelnus, žvilgus ir glotnus. Būna visų gamtinių spalvų: juodos, rausvos, melsvos, kreminės, su baltais lopais, rainos. Europos trumpaplaukė gali būti ir visiškai balta.

Akys gali būti geltonos, žalios arba oranžinės. Pasitaiko mėlynakių ir skirtingų spalvų akių kačių.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Europos trumpaplaukė katė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Esther J.J. Verhoef-Verhallen. *Kačių enciklopedija*, vert. Danguolė Žalytė. Vilnius: Aktėja, 2002.
**Janina Juškutė-Eivienė** (g. 1940 m. sausio 3 d. Šventupiuose, Akmenės rajonas) – Lietuvos choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija
----------

1956–1960 m. choro dirigavimo mokėsi Šiaulių muzikos mokykloje (dėst. Romanas Andriuškevičius). 1966–1969 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė LSSR konservatorijoje (dėst. Liongino Abariaus klasė) ir 1974–1976 m. Klaipėdos fakultetuose (vyr. dėst. Romaldo Misiukevičiaus klasė).

1960–1962 m. Švenčionių vaikų muzikos mokyklos mokytoja, vaistažolių fabriko choro ir kitų meno mėgėjų būrelių vadovė. Vėliau vienerius metus buvo Akmenės kultūros namų meno vadovė, vadovavo kultūros namų ir rajkoopsąjungos mišriesiems chorams. 1962–1969 m. Mažeikių vaikų muzikos mokyklos mokytoja ir jaunių choro (60-80 dalyvių) vadovė, kultūros namų mišriojo choro „Draugystė" chormeisterė ir kitų meno būrelių vadovė.

Nuo 1969 m. rudens Klaipėdos pedagoginės mokyklos muzikos dėstytoja, 1970–1976 m. merginų choro (100 dalyvių) meno vadovė ir dirigentė. 1972, 1974 ir 1976 m. respublikinėse moksleivių chorų apžiūrose ir 1975 m. respublikinės dainų šventės konkurse merginų choras pelnė pirmąsias vietas, dalyvavo 1973 m. respublikiniame moterų ir vyrų chorų sąskrydyje Šiauliuose, Klaipėdos miesto dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose, išmoko nemaža įvairių autorių kūrinių. 1976–1982 m. ŠPI Klaipėdos ikimokyklinio auklėjimo fakulteto dėstytoja ir merginų choro vadovė. Chore dainavo 70-80 būsimųjų mokytojų, kurios 1977 m. II Stasio Šimkaus chorų konkurse pelnė antrąją vietą, o 1980 m. respublikinės dainų šventės konkurse tapo laureatėmis, dalyvavo 1981 m. Baltijos respublikų studentų dainų šventėje „Gaudeamus-VIII" Rygoje, dažnai koncertuodavo.

Nuo 1982 m. šio choro chormeisterė, nuo 1992 m. Klaipėdos universiteto Pedagogikos fakulteto Meno pedagogikos katedros vyr. asistentė, merginų choro chormeisterė. Kartu su Česlovu Mikučiu chorą parengė 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. Pedagogė dirigavo rajonų ir Klaipėdos miesto dainų šventėse.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
| **Janina Kumpienė** |
| --- |
| Gimė | 1943 m. balandžio 1 d. (80 metų)Adomava |
|  |
| Veikla | „ekonomistė" |
|  |
| Alma mater | 1967 m. Vilniaus V. Kapsuko universitetas |

**Janina Stakelytė-Kumpienė** (g. 1943 m. balandžio 1 d. Adomavoje, Panevėžio raj.) – Lietuvos ekonomistė.

Biografija
----------

1959 m. baigė Paįstrio vidurinę mokyklą. 1961 m. baigė Vilniaus finansų ir kredito technikumą, įgijo kreditininkės kvalifikaciją. 1967 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą, įgijo ekonomistės kvalifikaciją. 1979 m. SSRS Mokslų akademijos ir SSRS valstybinio mokslo ir technikos komiteto sąjunginiame sisteminių tyrimų mokslo tyrimų institute apgynė disertaciją „Respublikinio pavaldumo pramonės planavimo klausimai APSS sąlygomis (Lietuvos TSR pavyzdžiu)", įgijo socialinių mokslų daktarės laipsnį.

1967–1992 m. Valstybinio plano komiteto, Valstybinio plano komiteto Liaudies ūkio planavimo ir ekonomikos mokslinio tyrimo instituto grupės vadovė, sektoriaus vedėja, skyriaus viršininkė. 1992 m. Ekonomikos ministerijos Kainų ir konkurencijos departamento direktorė. 1992–1995 m. Valstybinės kainų ir konkurencijos tarnybos prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės generalinio direktoriaus pavaduotoja. 1995–1996 m. Sveikatos apsaugos ministerijos sekretorė.

1996–1998 m. banko „Hermis" valdybos pirmininko pavaduotoja, banko kanclerė. 1998–2005 m. VšĮ Sveikatos teisės ir ekonomikos centro direktorė. 2005–2006 m. Sveikatos apsaugos ministerijos Strateginio planavimo ir programų skyriaus vedėja, 2006–2007 m. – viceministrė, 2007–2009 m. – valstybės sekretorė, 2009–2012 m. – viceministrė, nuo 2012 m. – ministro patarėja.

Panevėžio krašto kraštiečių klubo prezidentė.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2015-02-15 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑

Nuorodos
--------

* Nuotraukos[neveikianti nuoroda]
* LR Sveikatos apsaugos ministerija Archyvuota kopija 2011-07-13 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°5′15″ š. pl. 26°1′2″ r. ilg.﻿ / ﻿55.08750°š. pl. 26.01722°r. ilg.﻿ / 55.08750; 26.01722

| Račkiškės dvaras |
| --- |
| Vieta | Račkiškė, Švenčionių rajono savivaldybė, Lietuva |
| Įkurtas | XV a. |
| Bajorų giminės | Čechovičiai |
| Pastatų būklė | sunykęs |

**Račkiškės dvaras** – buvęs dvaras Račkiškėje (dabar Bogutiškės kaimo dalis), Švenčionių rajono savivaldybėje. Dvarvietė kaip archeologinis objektas 2006 m. įrašyta į Kultūros vertybių registrą (unikalus kodas 30772).

Dvaras Račkiškėje stovėjo nuo XV a. iki XX a. Iki 1863 m. sukilimo dvaras priklausė Čechovičiui, kuris už dalyvavimą sukilime caro valdžios buvo ištremtas į Sibirą, pats dvaras konfiskuotas. Gustavas ir Ignas Čechovičiai buvo sukilėlių būrių organizatoriai ir vadai.

Dvaro pastatų būta tik medinių. Ant dvarvietėje esančios kalvos aukščiausios vietos rastos požeminės krosnies liekanos, primenančios alaus virimo bravorą. Dvarvietės teritorija buvo netaisyklingo apskritimo formos. Išlikę pietrytinėje pusėje perimetrą žymintys medžiai, ąžuolais ir liepomis apsodinta įvažiavimo alėja.

2003–2004 m. tiesiant dujotiekį atlikti archeologiniai kasinėjimai. Nustatytas 20–60 cm storio archeologinis sluoksnis su medinių pamatų bei krosnių liekanomis, rasta archeologinių radinių: puodyninių ir plokštinių koklių, buitinės keramikos šukėmis, stiklo ir metalinių dirbinių dalimis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bučelienė, Danutė (2012, 2017). „Račkiškė". Vilnijos vartai. Nuoroda tikrinta 2021-06-01.
2. ↑  „Račkiškės dvarvietė". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2021-06-01.
| **Janina Ragaišytė** |
| --- |
| Gimė | 1933 m. kovo 10 d.Vištytis, Vilkaviškio apskritis |
| Mirė | 2021 m. spalio 13 d. (88 metai) |
| Palaidotas (-a) | Kaune, Petrašiūnų kapinėse |
| Vaikai | Saulius |
|  |
| Veikla | dainininkė (sopranas) |
| Organizacijos | Kauno muzikinis teatras |

**Janina Ragaišytė (Latušinskienė)** (g. 1933 m. kovo 10 d. Vištytyje, Vilkaviškio apskrityje)  – Kauno Valstybinio muzikinio teatro solistė, (sopranas).

Biografija
----------

Solistė Janina Ragaišytė – Latušinskienė gimė 1933 m. kovo 10 dieną Vištyčio miestelyje valstiečių šeimoje. Baigė Vištyčio pradinę mokyklą bei Vištyčio progimnaziją, o 1948 metų rudenį atvyko į Kauno mokytojų seminariją, kur baigė jos bendrąjį skyrių. Toliau mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje vokaliniame skyriuje. Baigusi jį 1958 buvo pakviesta į Kauno Muzikinį teatrą.

1958 metais debiutavo Džiuzepės Verdžio operoje „Rigoletas", Džildos vaidmenyje. Po sėkmingo debiuto buvo priimta solistės pareigoms, kur dirbo iki 1988 metų rugsėjo 11 dienos.

Dirbdama teatre 1975–1976 metais stažavosi Vilniaus Valstybinėje konservatorijoje pas Valerijoną Indrikonį.

Vaidmenys
---------

Per savo 30 metų kūrybinio darbo Kauno muzikiniame teatre sukūrė daugiau kaip 80 vaidmenų operose, operetėse, miuzikluose, tarp jų – Džilda, Violeta (G. Verdi Rigoletas, Traviata), Rozina (G. A. Rossini Sevilijos kirpėjas), Eliza (F. Loewe’s Mano puikioji ledi), Siuazana, Dona Elvyra (W. A. Mozarto Figaro vedybos, Don Žuanas), Miuzetė (G. Puccini Bohema), Odetė, Žibuoklė (I. Kálmáno Bajaderė, Monmartro žibuoklė), Klivija (N. Dostalio Klivija), Adelė, Anina (J. Strausso Šikšnosparnis, Vienos kraujas), Kasininkė, Mergytė, Daina (B. Gorbulskio Trys vakarai), Teiksma (A. Žilinskio Gintaro kranto vaikinai), Katerina (C. Porterio Bučiuok mane, Keit) ir kiti.

Įvertinimas
-----------

* 1980 m. LTSR nusipelniusi artistė.
* 1983 m. LTSR Kultūros ministerijos garbės raštas.
* 1983 m. Kauno miesto vykdomojo komiteto garbės raštas.
* 2010 m. Teatro meno tarybos ir vadovo padėkos raštas.

Nuorodos
--------

Janinos Ragaišytės sukurtų vaidmenų sąrašas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kauno valstybinis muzikinis teatras, „Janina Ragaišytė-Latušinskienė (1933-2021)", Kauno diena, 2021 spalio 16 d. 51 p.
2. ↑  Juozas Indra, „Pakeliui į scenos ledi", Vakarinės Naujienos, 1960 m. rugsėjo 10 d. N212
3. ↑  Lina Stankevičiūtė, „Scenos ledi - Jonė Ragaišytė", Lietuvos Scena, 2013 N30, 34 p
4. ↑  Janina Ragaišytė-Latušinskienė, „Ar sėkmingai tarbavau menui, tenusprendžia žiūrovai", Vilkaviškio krašto laikraštis „Santaka", 2003 m. kovo 13 d. N 29 (1810)
5. ↑  *Janina Ragaišytė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 491
6. ↑  Irena Vanagienė, „Janina Ragaišytė", Visuotinė Lietuvių Enciklopedija,www.vle.lt
7. ↑  Ragaišytė-Latušinskienė Janina, Vilkaviškio krašto e-etnografijos akademija, www.etnografija.vilkaviskis.lt. [neveikianti nuoroda]
| **Janina Siliūnaitė** |
| --- |
| Gimė | 1948 m. birželio 16 d.Verpenoje, Kelmės rajonas |
| Mirė | 2001 m. gegužės 11 d. (52 metai)Šiauliuose |
|  |
| Veikla | Lietuvos fotografė, poetė |
| Organizacijos | Šiaulių Aušros muziejus |
| Pareigos | fotografė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus kolegija |

**Janina Siliūnaitė** (g. 1948 m. birželio 16 d. Verpenoje, Kelmės rajonas – 2001 m. gegužės 11 d. Šiauliuose) – Lietuvos fotografė, poetė.

Biografija
----------

1977 m. baigė Vilniaus technologijos technikumą. Dirbo Šiaulių fabrikuose „Verpstas", „Neaustinės medžiagos" ir „Venta". Dalyvavo respublikinėse lengvosios pramonės darbuotojų turistinių sąskrydžių skaidrių ir nuotraukų konkursuose, laimėjo prizines vietas. Su bendraautore parengė kraštotyros darbą „BGS Venta kraštotyros grupė Jovaras: išvykų fotografijų metraštis 1980-1985". Darbas „Baldininkas Ignas Jurgaitis" dalyvavo jubiliejinėje kraštotyros darbų parodoje Šiauliuose. 1997-2001 m. Šiaulių Aušros muziejaus fotografė, įamžino svarbiausius muziejaus įvykius, fotografavo eksponatus, darė fotografijas iš senų negatyvų, jas publikavo leidiniuose.

Parodos
-------

* 1997 m. autorinė paroda, Šiaulių fotografijos muziejus,
* 2000 m. Kolegų portretai.

Bibliografija
-------------

* Netikrumo siena, poezijos rinktinė, Lucilijus, 2004 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Janina Siliūnaitė. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
Koordinatės: 54°45′14″š. pl. 23°29′14″r. ilg.﻿ / ﻿54.7540°š. pl. 23.4872°r. ilg.﻿ / 54.7540; 23.4872

|  |
| --- |
| **Kazlų Rūdos Kazio Griniaus gimnazijos skyrius Kazlų Rūdos pradinė mokykla** |
| Kazlų Rūdos Kazio Griniaus gimnazijos skyrius Kazlų Rūdos pradinė mokykla herbasKazlų Rūdos Kazio Griniaus gimnazijos skyrius Kazlų Rūdos pradinė mokykla herbas |
| Kazlų Rūdos Kazio Griniaus gimnazijos skyrius Kazlų Rūdos pradinė mokykla |
| **Adresas** | Maironio g. 28a, Kazlų Rūda |
| **Direktorius(-ė)** | {{{direktorė}}} |
| **Mokinių skaičius** | 322 (2022 m.) |
| **Įkūrimo data** | 1993-08-01 |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 32 (2017 m.) |

**Kazlų Rūdos Kazio Griniaus gimnazijos skyrius Kazlų Rūdos pradinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kazlų Rūdoje, Maironio g. 28a, Marijampolės apskrityje, vykdanti priešmokyklinio ir pradinio ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190398583. Dabar tai Kazlų Rūdos Kazio Griniaus gimnazijos skyrius.

Istorija
--------

Mokykla įkurta 1993 m. po 2010 m. prie jos prijungta Jūrės pradinė mokykla ir Višakio Rūdos pradinė mokykla kaip skyriai.

2021 m. rugsėjo 1 d. po reorganizavimo Kazlų Rūdos pradinė mokykla prijungta prie Kazlų Rūdos Kazio Griniaus gimnazijos ir tapo Kazlų Rūdos Kazio Griniaus gimnazijos skyriumi Kazlų Rūdos pradine mokykla.

Direktoriai
-----------

* Lina Laužaitienė

Nuorodos
--------

1. ↑  Skelbimas apie Kazlų Rūdos mokyklų reorganizavimo sąlygas. 2021-04-29, Kaziogriniausgimnazija.lt (tikrinta 2022-04-25).

* Mokyklos svetainė
* Mokyklos „Facebook" puslapis
**Parsisiunčiamo turinio paketas** (angl. *downloadable content*; **DLC**) – papildomas turinys, sukurtas jau išleistam kompiuteriniam žaidimui. Toks papildymas platinamas internetu paties žaidimo oficialaus leidėjo arba trečiosios šalies kūrėjų. Parsisiunčiamo turinio paketų būna kelių tipų, nuo estetinių pakeitimų iki naujų išplėstinių siužeto linijų, panašiai kaip ir žaidimo papildyme. Taigi DLC gali pridėti naujų žaidimo režimų, daiktų, lygių, iššūkių ar kitų funkcijų pilnai užbaigtam ir jau išleistam žaidimui.

DLC paketai plačiai paplito XXI a. ypač daugėjant šeštosios kartos kompiuterinių žaidimų konsolių, turinčių prieigą prie interneto, skaičiui. Specialiojo leidimo arba Game of the Year versijų žaidimų pakuotės paprastai apima ir jau išleistus DLC paketus.

Nuo tada, kai „Facebook" išpopuliarino mikrotransakcijų verslo modelį, kai kurie žaidimų pramonės žurnalistai ėmė kritikuoti parsisiunčiamo turinio paketų platinimą, mat neretai jie yra per brangūs ir skatina kūrėjus pašalinti tam tikrus elementus iš pradinių žaidimų leidimų.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Žaidimo papildymas
* Cloud gaming

Išnašos
-------

1. ↑  Chris Morrison (2008-10-29). „A popular Facebook game enrages players by adding micro-transactions". VentureBeat. Nuoroda tikrinta 2013-07-10.
2. ↑  Ransom-Wiley, James (2006-04-03). „Download Oblivion's horse armor, for a price". Joystiq. Nuoroda tikrinta 2013-12-17.
| Pingdongas屏東 |
| --- |
| *Miesto rotušė* |
|  |
| 

PingdongasPingdongas

22°40′34″ š. pl. 120°29′39″ r. ilg.﻿ / ﻿22.67611°š. pl. 120.49417°r. ilg.﻿ / 22.67611; 120.49417﻿ (Pingdongas)Koordinatės: 22°40′34″ š. pl. 120°29′39″ r. ilg.﻿ / ﻿22.67611°š. pl. 120.49417°r. ilg.﻿ / 22.67611; 120.49417﻿ (Pingdongas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Taivano vėliava Taivanas |
| **Apskritis** | Pingdongo apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 215 975  |
| **Plotas** | 66,03 km² |
| **Tankumas** (2007) | 3 271 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.ptcg.gov.tw |
|  **Vikiteka** | Pingdongas |

**Pingdongas** (kin. 屏東市, pinyin: *Píngdōng Shì*) – miestas pietų Taivane, 21 km į šiaurės rytus nuo Gaosiongo, priklauso jo aglomeracijai. Pingdongo apskrities administracinis centras. Išsidėstęs vakarų pakrantės lygumos pietuose, tarp salos vakarinio kranto ir Taivano kalnų, ant vakarinio Gaopingo upės kranto. Gyventojų 215 tūkst. (2007 m. duomenys).

Regiono agrikultūrinis centras, auginama cukranendrės, ryžiai, bananai, tabakas, įvairūs vaisiai. Vienas pagrindinių Taivano cukraus rafinavimo centrų. Metalo apdirbimo, mašinų gamybos, chemijos, maisto (cukraus, spirito, degtinės) pramonė. Nacionalinis mokslo ir technologijų (1924), edukologijos universitetai, komercijos institutas, kitos aukštosios mokyklos.

Istorija
--------

Įkurtas XVIII a. po to kai imigrantai iš Fudziano įdirbo aplinkinę žemę. 1836 m. pastatytos miesto sienos ir keturiose vietose įrengti vartai. Valdant japonams miestas vadintas *Heito* pavadinimu. 1933 m. tapo didmiesčiu ir priklausė Takao (Gaosiongo) prefektūrai. Kinijos Respublikos gyvavimo laikotarpiu, nuo 1945 iki 1951 m. Pingdongas buvo apskrities lygmens miestas ir į Pingdongo apskritį įtrauktas tik 1950 m.

1954 m. įkurtas Pingdongo nacionalinis politechnikos institutas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ping-tung. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2014-02-13.
2. ↑  *Pingdongas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
*Kitos reikšmės – Račiai (reikšmės).*

| Račiaivok.  *Radszen, Grabenbrück* |
| --- |
| 

RačiaiRačiai

54°51′00″š. pl. 22°44′00″r. ilg.﻿ / ﻿54.85°š. pl. 22.7333°r. ilg.﻿ / 54.85; 22.7333﻿ (Račiai (Viliūnų parapija))Koordinatės: 54°51′00″š. pl. 22°44′00″r. ilg.﻿ / ﻿54.85°š. pl. 22.7333°r. ilg.﻿ / 54.85; 22.7333﻿ (Račiai (Viliūnų parapija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kaliningrado sritis Kaliningrado sritis |
| **Rajonas** | Krasnoznamensko rajonas |

**Račiai** (vok. *Radszen*, nuo 1938 m. *Grabenbrück*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, 17 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 17 km į pietryčius nuo Lazdynų, prie Ežerupės.

Istorija
--------

Račių kaimo bendruomenė 1936 m.
Minimi nuo 1595 m. *Radßen*, *Ratzey* pavadinimais. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 11 ugniakurų, 1818 m. – mišrusis kaimas su 12 ugniakurų ir 68 gyventojais, 1839 m. – mišrusis kaimas su 14 ugniakurų ir 79 gyventojais. 1723-1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Girėliškių valsčiui. Tikintieji priklausė Viliūnų evangelikų liuteronų parapijai. Kaime buvo keliolika išsibarčiusių sodybų, kaimo pietrytinėje dalyje – Didžiosios Plynės pelkė. Pelkės pakraščiuose buvo kasamos durpės. Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

Gyventojai
----------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1905 m. ir 1939 m.** |
| **1905 m.** | **1910 m.** | **1933 m.** | **1939 m.** |
| 123 | 115 | 102 | 93 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Račiai: 2. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T.3 (Mec-Rag). Vilnius, Mažosios Lietuvos fondas, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
2. 1 2  Račiai (Viliūnų parapija), GenWiki vok.
3. ↑  Pilkalnio apskrities kaimų sąrašas (1910 m.) vok.
4. ↑  www.verwaltungsgeschichte.de Pilkalnio apskritis vok.
**Janina Kaškauskienė-Rožytė** (1940 m. gegužės 3 d. Ryliškių k. Utenos r.), muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija
----------

Baigusi Tauragnų vidurinę mokyklą, 1958–1961 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus kultūros – švietimo technikume (dėst. P. Sližys).

1961–1963 Vyžuonėlių (Utenos r.) kultūros namų meno vadovė, nuo 1963 rudens Dusetų (Zarasų r.) kultūros namų meno vadovė ir K. Būgos vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, nuo 1995 vyresnioji mokytoja. Kultūros namuose vadovavo mišriajam chorui, o mokykloje – vaikų ir merginų chorui bei vokaliniams ansambliams. Kultūros namų chorą parengė 1965 ir 1970 respublikinėms dainų šventėms, mokyklos jaunučių chorą – respublikinėms moksleivių dainų šventėms. Merginų choras dalyvavo 1993 Lietuvos mažojoje jaunimo šventėje ir 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje. Apie dešimt metų chorvedė vadovavo Zarasų rajono muzikos mokytojų metodinei komisijai, dirigavo rajono dainų šventėse. 1987 ji apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| Pingdongo apskritis屏東縣 |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8)------ vasaros: (UTC) |
|  |
| **Valstybė** | Taivano vėliava Taivanas |
| **Administracinis centras** | Pingdongas |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 890 753 |
| **Plotas** | 2 775,6003 km² |
| **Tankumas** (2007) | 321 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | TW-PIF |
|  |
| **Tinklalapis** | www.pthg.gov.tw |

**Pingdongo apskritis** (kin. 屏東縣, pinyin: *Píngdōng Xiàn*; pe̍h-ōe-jī: *Pîn-tong-kōan*) – viena iš Taivano apskričių. Tai 5-a pagal dydį apskritis šalyje. Yra šalies pietinėje dalyje. Šiaurėje ir vakaruose ribojasi su Gaosiongu, šiaurės rytuose ir rytuose su Taidongo apskritimi. Administracinis centras – Pingdongas.

Geografija
----------

Rytuose ir šiaurės vakaruose plyti lygumos, kuriose susitelkę didžioji dalis gyventojų ir įsikūręs pramoninis centras. Pietuose ir rytuose driekiasi Vidurio Taivano kalnagūbrio prieškalnės, kurios apskrities šiaurės rytiniame pakraštyje iškyla į daugiau kaip 3000 m virš jūros lygio aukštį. Vakaruose apskrities krantus skalauja Taivano sąsiauris, pietuose Baši sąsiauris. Kadangi tai piečiausia apskritis Taivane, joje klimatas šilčiausias, tropinis, pereinantis iš drėgno į sausą. Ypač švelnus klimatas vyrauja apskrities pietuose esančiame Hengčuno pusiasalyje, kuris beveik visiškai apsuptas Ramiojo vandenyno. Pietuose įsteigtas seniausias šalyje Kentingo nacionalinis parkas, kurio teritorija apima tropikų paplūdimius, koralinius rifus ir drėgnuosius tropikų miškus.

Apie 15 km į vakarus nuo apskrities krantų išsidėsčiusi koralinė Liučiu (小琉球) sala, kurios plotas 6,8 km².

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Pingdongo apskritis yra padalinta į:

1 miestą

* Pingdongas

3 miesto tipo gyvenvietes

* Čaodžou
* Dongganas
* Hengčunas

29 kaimo tipo gyvenvietes

* Čangdži
* Čečengas
* Čunri
* Fangliao
* Fangšanas
* Gaošu
* Dziadongas
* Dziuru
* Kandingas
* Laiji
* Ligangas
* Linbianas
* Linluo
* Liučiu
* Madzija
* Mandžou
* Mudanas
* Nandžou
* Neipu
* Sandimenas
* Šidzi
* Taivu
* Vandanas
* Vanluanas
* Vutajus
* Sinpi
* Sinjuanas
* Janpu
* Džutianas

|  |  |
| --- | --- |
|  **Taivano administracinis suskirstymas** |  |
| **Provincijos**: Fudzianas | Taivanas
**Išskirtieji miestai**: Gaosiongas | Sinbėjus | Taidžongas | Tainanas | Taipėjus | Taojuanas
**Taivano provincijos miestai**: Dziaji | Dzilongas | Sindžu
**Fudziano provincijos apskritys**: Dzinmenas | Liandziangas
**Taivano provincijos apskritys**: Dziaji | Džanghua | Hualianas | Jilanas | Junlinas | Miaoli | Nantou | Penghu | Pingdongas | Sindžu | Taidongas |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Šis straipsnis apie upę Tailande. Apie reljefo formą skaitykite straipsnyje Pingas.*

| Pingas |
| --- |
| Pingas Čiangmajaus provincijoje Pingas Čiangmajaus provincijoje |
| **Ilgis** | 569 km |
| **Baseino plotas** | 46 000 km² |
| **Ištakos** | Tanentaundžio kalnai |
| **Žiotys** | Menam Čao Praja |
| **Šalys** | Tailandas |

**Pingas** (taj. แม่น้ำปิง) – upė šiauriniame Tailande; Menam Čao Prajos viena ištakų (kartais laikoma jos dešiniuoju intaku). Prasideda pačioje šalies šiaurėje, Čiangmajaus provincijoje, Mianmaro pasienyje, Tanentaundžio kalnuose. Teka į pietus, pradžioje kalnuotomis vietovėmis. Žemupyje teka Menamo lyguma. Ties Nakhonsavanu susilieja su Nano upe ir sudaro Menam Čao Prają. 

Didžiausias intakas – Vangas (kairysis). Upė vandeninga vasarą. Pingo vanduo naudojamas drėkinimui (ypač ryžių laukų). Įrengta Bhumifolo hidroelektrinė ir tvenkinys (ilgis 125 km). Prie Pingo įsikūrę miestai: Čiangmajus, Takas, Nakhonsavanas.
**Parodų rūmai** – 1987 m. Lietuvos kino studijoje TSRS Centrinės televizijos užsakymu pagal V. Bubnio romaną „Kvietimas" sukurtas 2-jų serijų meninis filmas. Drama. Filmo trukmė – 137 min.

Kūrybinė grupė
--------------

* Scenarijaus autoriai ir režiseriai – Marijonas Giedrys ir Andrius Šiuša
* Kompozitorius – Faustas Latėnas
* Dailininkas – Linas Kriščiūnas
* Operatorius statytojas – Edmundas Safonovas
* Montažo režisierė – Mingailė Murmulaitienė
* Dailininkas statytojas – Linas Kriščiūnas.

Vaidina
-------

* Vladas Bagdonas – Balys Adamonis
* Irena Vasiulytė – Regina, jo žmona
* Andrius Mamontovas – Darius Adamonis, jų sūnus
* Ingrida Kilšauskaitė – Alfreda Banytė
* taip pat Virginija Kochanskytė, Gediminas Karka, Irena Žitkutė, Gediminas Pranckūnas, Algimantas Sadukas, Tomas Vaisieta, Elena Gaigalaitė, Povilas Gaidys, Ona Knapkytė, Gintautas Pečiūra, Romualdas Ramanauskas, Sigitas Račkys ir kiti.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Kraštotyros muziejaus direktorius Adamonis, regis, turi viską, ką, jo nuomone, privalo turėti jo rango tarnautojas: iš šalies žiūrint darni šeima, lyg ir gerbiantys jį bendradarbiai, net ir meilužė. Jį globoja rajkomo pirmasis sekretorius. Tikėdamasis karjerą tęsti Vilniuje, Adamonis savo globėjui padovanoja vertingą muziejaus eksponatą. Tačiau vadovai keičiasi, rajonui pradeda vadovauti reiklus, pataikūnų ir apgavikų nepakenčiantis žmogus. Garbėtroškos Adamonio svajonėms nelemta išsipildyti.

Nuorodos
--------

* Filmo svetainė.
| **Janis Baumanislatv. *Jānis Baumanis*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1834 m. gegužės 23 d.Ryga |
| Mirė | 1891 m. kovo 31 d. (56 metai)Ryga |
| Vaikai | Artūras Baumanis |
|  |
| Veikla | latvių architektas |
|  |
| Alma mater | Peterburgo imperatoriškoji dailės akademija |
|  |
|  **Vikiteka** | Janis Baumanis |

**Janis Frydrichas Baumanis** (latv. *Jānis Frīdrihs Baumanis*, 1834 m. gegužės 23 d. Ryga – 1891 m. kovo 31 d. ten pat) – latvių architektas. Pirmasis Latvijos architektas profesionalas.

Biografija
----------

Gimė Dauguvos keltininko šeimoje. 1860–1862 m. studijavo Berlyno statybos akademijoje (*Bauakademie*), 1862–1863 m. Sankt Peterburgo dailės akademijoje.

1870-1880 m. Lifliandijos provicijos valdybos architektas. XIX a. septintame – devintame dešimtmetyje suprojektavo privačių ir visuomeninių pastatų. Pagal jo projektus Rygoje pastatyta apie 70 gyvenamųjų namų. Juose naudojo modernias metalines konstrukcijas bei metalinį kupolą, vidaus ir išorės apdailai – eklektišką renesansinių ir klasicistinių elementų dekorą.

1872-1875 m. Rygos architektų bendrijos pirmininkas.

Projektai
---------

Latvijos Saeimos rūmai
* Vidžemės gubernijos dvarininkų rūmai, dab. Seimo rūmai, 1867 m. su R. Pfliugu, 1921 m. sudeginti, iki 1997 m. restauruoti
* Aleksandro gimnazija (dab. Latvijos konservatorija), 1872 m.
* Rygos cirkas, 1889 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jānis Frīdrihs Baumanis (1834-1891) Archyvuota kopija 2008-11-06 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Lijana Šatavičiūtė. *Janis Baumanis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 725 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Šis straipsnis apie reljefo formą. Apie upę Tailande skaitykite straipsnyje Pingas (upė).*
Pingai netoli Tuktojaktuko (Kanada)

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pingas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Pingas** arba **bulgunjachas**, **hidrolakolitas** – kalva, iškelta ledo luito, būdinga arktiniams ir antarktiniams regionams.

Pingas susidaro išdžiūvusio ežero ar upės vietoje, arba ten kur išeina artezinis vanduo. Pingas formuojasi daug metų, ledo luitui žiemą plečiantis ir keliant gruntą. Dideli pingai turi kraterius, kurie susiformuoja vasarą, kai ledas tirpsta ir į susidariusią tuštumą sukrenta žemė.

Kalvos gali siekti 70 m aukštį ir 2 km skersmenį. Susidaro amžino įšalo zonoje, kur klimatas žemyninis ir žiemą gruntas smarkiai įšąla.

Didžiausios pingų santalkos yra Makenzio deltoje (Kanada), Aliaskoje, Grenlandijoje, Špicbergene, Sibire (Jakutijoje).
| Parnaiba |
| --- |
| Parnaiba Parnaiba |
| **Ilgis** | 1850 km |
| **Baseino plotas** | 350 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2400 m³/s |
| **Ištakos** | Brazilijos plokščiakalnis |
| **Žiotys** | Atlanto vandenynas |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Parnaiba |

**Parnaiba** (port. *Rio Parnaíba*) – upė šiaurės rytų Brazilijoje, Piaujo ir Maranjauno valstijose. Prasideda Brazilijos plokščiakalnyje, Mangabeiraso plynaukštėje, ~760 m aukštyje, susiliejus Maranjauno, Kuriolos ir Lontra Piaujo upėms. Teka į šiaurės rytus, per visą savo ilgį sudaro Piaujo ir Maranjauno valstijų ribą, žemupyje kerta Parnaibos dubumą. Įteka į Atlanto vandenyną netoli Parnaibos miesto, sudaro deltą.

Didžiausi intakai: Balsasas (kairysis), Urusui Pretas, Gurguėja, Itaueira, Kanindė, Potis, Longa (dešinieji).

Aukštupyje ir vidurupyje vaga slenkstėta. Parnaiba laivuojama žemupyje. Vandens lygis labai svyruoja. Aukštupys patvinsta dažniausiai vasarą, vidurupis ir žemupys rudenį. Ant upės įrengta Boa Esperansos hidroelektrinės užtvanka. Aukštupyje įsteigtas Parnaibos ištakų nacionalinis parkas. Upės baseinas tankiai gyvenamas. Didesni miestai prie Parnaibos: Alto Parnaiba, Urusui, Gvadalupė, Florianas, Amarantė, Terezina, Timonas, Luizlandija, Parnaiba.

Upėje aptikta ~140 vietinių žuvų rūšių, iš kurių ~40 % endeminės.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Mapa físico do estado Maranhão, DNIT, 2009.
3. ↑  *Parnaíba*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010
4. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 330
5. ↑  Mapa Multimodal Maranhão, DNIT, 2013.
6. ↑  Ramos, T.P.A.; Ramos, R.T.C.; and Ramos, S.A.Q.A. (2014). *Ichthyofauna of the Parnaíba river Basin, Northeastern Brazil*. Biota Neotrop. 14(1).
| **Janis Cimermanislatv. *Jānis Cimermanis*** |
| --- |
| Gimė | 1950 m. gruodžio 9 d. (72 metai)Ryga |
|  |
| Veikla | latvių kino režisierius |
|  |
| Alma mater | Leningrado teatro, muzikos ir kino institutas |

**Janis Cimermanis** (latv. *Jānis Cimermanis*, g. 1950 m. gruodžio 9 d. Ryga) – latvių kino režisierius.

Biografija
----------

1969 m. baigė Rygos 24-ąją vidurinę mokyklą, žavėjosi teatru, bet neišlaikė stojamųjų egzaminų į aktorinį fakultetą. 1971–1972 m. dirbo Latvijos televizijos jaunimo laidų redakcijoje. 1972–1973 m. mokėsi Valstybinio lėlių teatro aktorių studijoje, 1973–1975 m. Lėlių teatro aktorius. 1980 m. baigė Leningrado teatro, muzikos ir kino institutą.

1980–1984 m. Lėlių teatro režisierius, 1984–1990 m. Rygos kino studijos animacijos grupės dailininkas-aktorius, nuo 1985 m. režisierius. 1990–1993 m. animacinių filmų studijos „Dauka", nuo 1993 m. – kūrybinės grupės prie Rygos kino studijos „Animācijas brigāde" režisierius. Sukūrė lėlių animacinių filmų.

Filmografija
------------

* Eigulio anūkas (*Mežsarga mazdēls*), 1985 m.
* Gyveno draugas (*Dzīvais draugs*), 1987 m.
* Kelias (*Ceļš*), 1988 m.
* Raganosis (*Degunradzis*), 1993 m.),
* Avarinė brigada (*Avārijas brigāde*), serialas, 1991–2007 m.
* Parlamentas (*Parliament*), 2000 m.
* Perku jūsų vyrą (*Pērku jūsu vīru!*), vaidybinis, 2003 m.
* Trys muškietininkai (*Trīs musketieri*), 2006 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jānis Cimermanis. Latvijos filmų biblioteka Archyvuota kopija 2009-01-29 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Janis Cimermanis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 131 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Parodija (reikšmės).*
**Parodija** – kokio nors literatūros, muzikos, dailės ar kino kūrinio, aktoriaus vaidybos, dainininko, dainavimo manieros ir pan. išjuokimas, linksmas mėgdžiojimas. Parodija dažniausiai sutinkama literatūroje, muzikoje ir kine. 

Auditorijai reikia žinoti pirminį šaltinį: tik žinant pirmtaką, pamėgdžiojamąjį kūrinį, galima iki galo suprasti parodiją. Parodijos esmė yra skirtumai tarp stiliaus, vaizdų bei motyvų, primenančių ar imituojančių mėgdžiojamą kūrinį, ir idėjų, minčių ir teiginių bei vertybinių nuostatų, kurios parodijoje skiriasi (paprastai demaskuojančios, deformuojančios) negu pirmtako. Parodija gali būti laikoma komiškosios literatūros žanru. Tačiau dažnai parodija yra tik daliniai kito žanro elementai, fragmentai. Į parodiją galima žiūrėti ir kaip į stilizacijos atmainą.
| Janionių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Janionių piliakalnisJanionių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°57′40.1″ š. pl. 24°41′44.3″ r. ilg.﻿ / ﻿54.961139°š. pl. 24.695639°r. ilg.﻿ / 54.961139; 24.695639Koordinatės: 54°57′40.1″ š. pl. 24°41′44.3″ r. ilg.﻿ / ﻿54.961139°š. pl. 24.695639°r. ilg.﻿ / 54.961139; 24.695639 |

 |
| Vieta | Širvintų rajonas |
| Seniūnija | Čiobiškio seniūnija |
| Aukštis | 15-25 m |
| Plotas | 22x10 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1971, 1973 |
| Registro Nr. | AR1118 / 3395 /A1446 |

**Janionių piliakalnis**, *Pikuolio Kalnas* – piliakalnis Širvintų rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Janionių Čiobiškio seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Burniškiai – Janionys pasukus į dešinę pietuosna lauko keliuku ir pavažiavus 1 km – yra 200 m į kairę rytuose nuo sodybos, aukštumos kyšulio kampe.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Musės dešiniajame krante, ties jos santaka su bevardžiu upeliu. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 22x10 m dydžio. Jos šiaurės vakarų krašte supiltas 1,2 m aukščio, 15 m pločio pylimas, kurio išorinis 3,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 12 m pločio, 2 m gylio griovį. Pylime yra daug perdegusio molio. Šlaitai statūs, 15-25 m aukščio.

Piliakalnis apardytas duobių (užkastos 1997 m.), pietinis kraštas nugriuvęs į upelį. Jis apaugęs mišriu mišku.

Tyrimai
-------

1971 m. piliakalnį žvalgė Mokslinė metodinė taryba, 1973 m. – Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 12400 m². Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 1700 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 904 000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Padaigų piliakalnis 19 km | Pasodninkų piliakalnis 6 km | Dainių piliakalnis 12 km |  |
| Karmėlavos piliakalnis 39 km |  | Sadūniškių piliakalnis 20 km |
| Mančiūnų piliakalnis 10 km | Budelių piliakalnis 3,5 km | Kernavės piliakalniai 13 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 72 (Nr. 248).

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.183
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 36-37.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Janionys
| Kartagas*Cartago* |
| --- |
|              |
| *Kartago bazilika* |
|  |
| 

KartagasKartagas

9°52′0″ š. pl. 83°55′0″ v. ilg.﻿ / ﻿9.86667°š. pl. 83.91667°r. ilg.﻿ / 9.86667; 83.91667﻿ (Kartagas (Kosta Rika))Koordinatės: 9°52′0″ š. pl. 83°55′0″ v. ilg.﻿ / ﻿9.86667°š. pl. 83.91667°r. ilg.﻿ / 9.86667; 83.91667﻿ (Kartagas (Kosta Rika)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Kosta Rikos vėliava Kosta Rika |
| **Provincija** | Kartago provincija |
| **Kantonas** | Kartago kantonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1563 m. |
| **Meras** | Rolando Rodríguez Brenes |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 156 600  |
| **Plotas** | 152,68 km² |
| **Tankumas** (2008) | 1 026 žm./km² |
| **Altitudė** | 1 435 m |
|  |
| **Tinklalapis** |  |

**Kartagas** (isp. *Cartago*) – miestas pietryčių Kosta Rikoje. 141,5 tūkst. gyventojų (2003 m.). Miestas išsidėstęs derlingoje Vidurio lygumoje, 1439 m virš jūros lygio, greta Irasu (*Irazú*) ugnikalnio. Daug kolonializmo epochos pastatų, yra bazilika su žymiąja juoda Madona (piligrimų vieta). Sekmadieniais vyksta dideli turgūs. Su sostine San Chose Kartagas susisiekia Panamerikos automagistrale ir Kosta Rikos geležinkeliu.

Istorija
--------

Miestas įkurtas 1563 m. iki 1823 m. buvo Kosta Rikos sostinė. Autentiškų pastatų yra išlikę nedaug, kadangi XVII amžiuje miestą ne kartą nusiaubė piratai, yra pasitaikę žemės drebėjimų.
**Nežinojimo argumentas** (lot. *argumentum ad ignorantiam*), dar žinomas kaip **argumentas dėl vaizduotės trūkumo**, **apeliavimas į nežinojimą** – argumentacijos klaida. Ji daroma, kai teigiama, kad kažkas yra teisinga, jei neįrodyta priešingai. Arba, kad kažkoks paaiškinimas yra teisingas, jei alternatyvus paaiškinimas yra nepilnas (nesigilinant į tai, kad ginamasis paaiškinimas galbūt visai neatitinka faktų). Taip pat nežinojimo argumentu laikytini tokie teiginiai, kaip „aš to nemačiau, todėl tai neteisybė", „aš negaliu įsivaizduoti, kad tai galėtų būti tiesa" ir panašiai.

Nežinojimo argumento tam tikra rūšis yra **asmeninės nekompetencijos argumentas**, kurio esmė yra „aš to nesuprantu, vadinasi, tai netiesa".

Pavyzdžiai
----------

* Neįsivaizduoju, kaip tūkstantį tonų sveriantis metalo gabalas galėtų skristi oru. Taigi, lėktuvai negali skraidyti.
* Dievas yra, nes mokslas negali iki galo paaiškinti, kaip atsirado visata.
* Evoliucijos teorija klaidinga, nes dar niekas nematė, kaip iš katės pasidaro šuo. (*Čia kartu panaudota ir šiaudinė baidyklė, o pati mintis, kad evoliucijos dar niekas nestebėjo, klaidinga: naujų rūšių atsiradimas yra stebėtas ne vieną kartą*).

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* Lander universiteto straipsnis apie *argumentum ad ignorantiam* įvade į logiką Archyvuota kopija 2020-05-28 iš Wayback Machine projekto.
**Laura De Neve**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Laura De Neve |
| Gimimo data | 1994 m. spalio 9 d. (28 metai) |
| Gimimo vieta | Belgija |
| Ūgis | 174 cm |
| Svoris | xx kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Briuselio „Anderlecht" |
| **Numeris** | 8 |
| **Pozicija** | gynėja |
| Profesionalūs klubai\* |
| 20xx–20122012– | FCV Dender EHBriuselio „Anderlecht" | 00? 0(?)100 0(1} |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2013– | Belgija Belgija | 55 0(2) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. rugpjūčio 23 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022 m. rugpjūčio 23 d.. |

**Laura De Neve** (Laura De Neve, g. 1994 m. spalio 9 d. Belgija) – Belgijos futbolininkė, gynėja.

Karjera
-------

Karjeros pradžioje rungtyniavo FCV Dender EH. O 2012 m. perėjo į Briuselio „Anderlecht". 

### 2022–2023 m. moterų čempionių lygos atranka

2021–2022 m. sezone „Anderlechto" ekipa tapo šalies čempionėmis. UEFA moterų čempionų lyga 2022–2023 m. kvalifikacinėse rungtynėse ši komanda kovojo 5-oje grupėje. Pusfinalyje varžėsi UKS SMS Łódź ir Briuselio „Anderlecht". O ktame pusfinalyje kovojo „Gintra" prieš Kuopio „Kups" (Suomija). Belgės įveikė lenkes rezultatu 3:2, Po Anos Rendzios ir Dominykos Kopinskos pelnytų įvarčių lenkės pirmavo rezultatu 2:0, bet neišlaikė persvaros ir pralaimėjo. Belgijos klubo gretose pasižymėjo Allie Thornton, kuri pelnė du įvarčius ir Lola Wajnblum. O suomės rezultatu 2:0 nugalėjo Šiaulių „Gintrą". Dėl trečios vietos grupėje kovojo lenkės ir šiaulietės. Dėl vienintelio kelialapio į tolimesnį etapą kovojo Briuselio „Anderlecht" ir KuPS iš Suomijos.

2022 m. rugpjūčio 21 d. įvyko lemiamos rungtynės dėl pirmosios vietos grupėje. Jose žaidėja liko ant atsarginių suolelio.

Pasiekimai
----------

### su Briuselio „Anderlecht"

**čempionė (5)**
2018, 2019, 2020, 2021, 2022 m.

Rinktinės
---------

Nuo 2013 m. kviečiama į nacionalinę rinktinę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Anderlecht 3-2 UKS Lodz (2022-08-18)
2. ↑  RSCA naujienos
3. ↑  FC Gintra 0-2 KuPS (2022-08-18)
4. ↑  Anderlecht v. KuPS (pagal Soccerway)

Nuorodos
--------

* Soccerway (Apie žaidėją)
* Sofascore (Apie žaidėją)
* Flashscore (Apie žaidėją)
* SOCCERPUNTER (Apie žaidėją)
* Globalsportsarchive (Apie žaidėją)
* [ RBFA svetainė] (Žaidėjos statistika)
| ***Parsidavę policininkai*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Il poliziotto è marcio |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija |
| Režisierius | Fernando Di Leo |
| Scenaristas (-ai) | Fernando Di LeoSergio Donati |
| Metai | 1974 |
| Žanras | kriminalinis |
| Trukmė | 91 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Parsidavę policininkai** (it.  *Il poliziotto è marcio*) – 1974 m. Italijoje sukurtas kriminalinis filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Luc Merenda – Domenikas Malakarnis
* Delia Boccardo – Sandra
* Richard Conte – Mazonis
* Raymond Pellegrin – Paskalis
* Salvo Randone – Domeniko tėvas
* Vittorio Caprioli – Espozitas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Policijos komisaras Domenikas Malakarnis ne tik atlieka savo tiesiogines pareigas, bet už nuolatinį mokestį praleidžia pro akis nusikaltimus, kuriuos atlieka kai kurie šešėlinio pasaulio šulai. Kartą šie kreipiasi į jį su iš pirmo žvilgsnio nedideliu prašymu – panaikinti skundą dėl ne vietoje palikto automobilio. Bėda ta, kad šį įvykį užregistravo jo tėvas, policijos tyrėjas, turintis savo griežtus principus. Pamažu aiškėja, kad skundas dėl mašinos susijęs su netoliese įvykdyta egzekucija ir nusikaltėliai pradeda spausti Domeniką greičiau viską sutvarkyti. Šio tėvas, supratęs, kad sūnus dirba ir nusikaltėliams, atiduoda šiam skundą, tačiau jau per vėlu – banditai nusprendė patys „sutvarkyti reikalus". Nužudomas Domeniko tėvas, draugė, į jį taip pat surengiama eilė pasikėsinimų, tačiau policininkui, nušalintam nuo bylų tyrimo, pavyksta išgyventi ir jis pradeda rengti keršto planą...
| Pumpėnų vėjo malūnas |
| --- |
| Vėjo malūnas Pumpėnuose |
| 

Pumpėnų vėjo malūnasPumpėnų vėjo malūnas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°56′05″š. pl. 24°20′15″r. ilg.﻿ / ﻿55.934715°š. pl. 24.33748°r. ilg.﻿ / 55.934715; 24.33748Koordinatės: 55°56′05″š. pl. 24°20′15″r. ilg.﻿ / ﻿55.934715°š. pl. 24.33748°r. ilg.﻿ / 55.934715; 24.33748 |

 |
| Vieta | Pasvalio rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Pumpėnų seniūnija |
| Plotas | 366 m² |
| Naudotas | nuo 1920 m. |
| Registro Nr. | u. k. 1529 / S287 / AtV536 |

**Pumpėnų vėjo malūnas** – vėjo malūnas, esantis Pasvalio rajone, Pumpėnuose, 16 km į pietus nuo Pasvalio. Malūnas stūkso vakariniame kaimo pakraštyje, šalia kelio  **A10**  Panevėžys–Pasvalys–Bauskė . 

Šiuo metu malūnas neveikiantis, nebeturintis sparnų, tačiau jame išlikusi įranga. Šalia yra asfaltuota aikštelė (930 m²). Paskelbtas technikos paminklu, o nuo 1997 m. įrašytas į LR Kultūros vertybių registrą. Informaciniu ženklu nepažymėtas.

Malūnas kepurinis, jo kepurė gręžiama į vėją krumpliaratine pavara, sukama grandine. Statinys raudonų plytų mūro, 3 aukštų, su cokoliu iš skaldytų lauko akmenų. Jo aukštis 16,9 m.

Istorija
--------

Vėjo malūnas pastatytas XX a. pr. (1920 m.). Jo savininkas Kulalis, kilęs iš Kupiškio krašto, į Pumpėnus atsikėlė 1924 m. Plytos malūnui statyti buvo gamintos gretimame Talkonių kaime, Steponavičiaus ir Lipnicko plytinėse. Malūnas anksčiau buvo su keturiais sparnais, mediniu apeigos tilteliu.

Atkūrus nepriklausomybę, 1990 m. buvo renovuotas, ir kurį laiką pirmajame aukšte veikė kavinė, tačiau neilgai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 1529 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pumpėnų vėjo malūnas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Lietuvos vėjo malūnai. Pumpėnų vėjo malūnas (*malunai.lt*)
* Pumpėnų vėjo malūnas (*pasvalia.lt*)
| Bengalijos istorinė valstybė:পুন্ড Punḍro |
| --- |
|  |
| Šalis | Bangladešas |
| Tautos | paundrai |
| Miestai | Mahasthanagarh |
|  |
|  |

**Pundra** (arba **Paundra**, **Pundravardhana** beng. পুন্ড্রবর্ধন = *Punḍrobôrdhon*) – istorinė valstybė, kurios politinis ir kultūrinis centras buvo Bengalijos regiono centrinėje dalyje, dabartiniame vakarų Bangladeše ir rytinėje Vakarų Bengalijoje. Ji užėmė dalį Gango upės slėnio.

Egzistavo iki Guptų imperijos užkariavimo, o vėliau tapo istoriniu regionu.

Istorija
--------

Legendos teigia, kad Pundros įkūrėjas buvo kilęs iš rišio Gautama Dirghatamas (iš Magadhos), kurio palikuonys taip pat įkūrė gretimas valstybes Vangą, Angą, Suhmą ir Kalingą. Tai buvo viena seniausių Bengalijos karalysčių, minima dar VIII a. pr. m. e. Jos sotinė buvo *Pundranagara* (dab. *Mahasthanagarh* archeologinė vietovė netoli Bogros šiauriniame Bangladeše).

Vietos gyventojai paundrai indų šaltiniuose minimi kaip ne arijų rasės, ir į juos buvo žiūrima paniekinančiai. Maždaug VI a. pr m. e. teritorijoje prasidėjo arianizacija ir indų kultūros plitimas. Čia labai anksti paplito budizmas, džainizmas.

Pundra greičiausiai priklausė Maurijų imperijai, o vėliau vėl atkūrė nepriklausomybę. V-VI a. ją vėl valdė Magadhos Guptų dinastija. Guptų imperijoje Pundra tapo svarbiu administraciniu vienetu ir pradėta vadinti Pundravardhana. Šis regionas Bengalijoje išliko ir viduramžiais. Greičiausiai jis buvo valdomas vakarinės kaimynės Gaudos.

Šaltiniai
---------

* Suchandra Ghosh. Pundravardhana. *Banglapedia* Archyvuota kopija 2009-11-07 iš Wayback Machine projekto..
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Citrus × sinensis** |
| --- |
| Apelsinai (Citrus × sinensis)Apelsinai (*Citrus × sinensis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Rūtiniai  *( Rutaceae)* |
| Gentis: | Citrinmedis  *( Citrus)* |
| Rūšis: | Apelsininis citrinmedis  *( Citrus × sinensis)* |

 |

**Apelsininis citrinmedis** (*Citrus sinensis*) – rūtinių (*Rutaceae*) šeimos citrinmedžių (*Citrus*) genties augalų rūšis.

Žydi ir vaisius nokina ištisus metus. Apelsininio citrinmedžio vaisius – tikrasis apelsinas. Vaisius noksta ištisus metus. Prinokę yra oranžinės spalvos. Iš jų spaudžiamos sultys, žievė yra kartoka.

Auginamas daugiausia šiltuose kraštuose. Augalas išvestas greičiausiai Pietryčių Azijoje, kryžminant didijį citrinmedį (*Citrus maxima*) su mandarininiu citrinmedžiu (*Citrus reticulata*).

Lietuvoje auginamas sodų oranžerijose, šviesiose patalpose ir kambariuose. Mūsų krašte išauga iki 1-2 m, o savo tevynėje – medžiai.