recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Horst Barth** |
| --- |
| Gimė | 1890 m. rugpjūčio 22 d.*Stenn* |
| Mirė | 1961 m. (~71 metai) |
|  |
| Veikla | vokiečių karininkas |

**Horst Barth** (1890 m. rugpjūčio 22 d. *Stenn* – 1961 m.) – vokiečių saugumo policijos ir SD „A" operatyvinės grupės (*Einsatzgruppе A*) 2 ypatingojo būrio (*Sonderkommando 2*) vadovaujantis karininkas, organizavęs masinį žydų naikinimą Šiauliuose.

Biografija
----------

Gimė kaip devintas vaikas ūkininko šeimoje. Priklausė gimnastikos klubui „Normannia". 1914 m. spalio 1 d. – 1918 m. lapkričio 30 d. Pirmojo pasaulinio karo dalyvis, už kovinius nuopelnus apdovanotas II klasės Geležiniu Kryžiumi, rezervo leitenantas. Jenos ir Leipcigo universitetuose baigė teisės studijas, 1925 m. teisės mokslų daktaras.

Nuo 1934 m. sausio 1 d. Cvikau (*Zwickau*) policijos direktoriaus pavaduotojas, *Reichskriegerbund*, *Reichskolonialbund* ir *NS-Altherrenbundes* narys. Iš pradžių skeptiškai vertino ir žiūrėjo į nacionalsocializmą, tačiau 1937 m. gegužės 1 d. tapo NSDAP nariu, o 1938 m. gruodžio 6 d. įstojo į SS gretas. Prieš Antrąjį pasaulinį karą tarnavo SD padalinyje Cvikau.

1940 m. rugsėjo 21 d. – 1941 m. spalio 10 d. Kionigsbergo kriminalinės policijos vadovas. 1941 m. sausio 1 d. suteiktas *SS sturmbannführer* laipsnis. 1941 m. priskirtas prie saugumo policijos ir SD „A" operatyvinės grupės (*Einsatzgruppе A*) 2 ypatingojo būrio (*Sonderkommando 2*), kuris vykdė masinius žydų šaudymus Šiauliuose, Liepojoje ir Rygoje. 1942 m. spalio 1 d. apdovanotas II laipsnio Karo nuopelnų kryžiumi be kardų. Po to buvo komandiruotas į kriminalinę policiją Krokuvoje. Nuo 1943 m. birželio 21 d. *SS obersturmbannführer*. 1944 m. gruodžio 1 d. apdovanotas II laipsnio Karo nuopelnų kryžiumi su kardais.

Po karo jam pavyko išvengti bausmės, tačiau 7-ojo dešimtmečio pradžioje jo rolė masinėse žudynėse išaiškėjo ir buvo pradėtas ikiteisminis tyrimas. Tuomet jis nusižudė.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  Petras Stankeras. *Horst Barth*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-11-26.
Eddie Irvine|  
Johnny Herbert 2006 m. |
| Karjera Formulėje 1 |
| Tautybė | Jungtinė Karalystė britas |
| Komanda | {{{Komanda}}} |
| Dalyvauta GP | 165 (161 startai) |
| Čempionas | 0 |
| Pergalių | 3 |
| Podiumai | 7 |
| Pole pozicijos | 0 |
| Greičiausių ratų | 0 |
| Pirmas GP | Brazilijos Grand Prix (1989) |
| Pirmoji pergalė | Didžiosios Britanijos Grand Prix (1995) |
| Paskutinė pergalė | Europos Grand Prix (1999) |
| Paskutinis GP | Malaizijos Grand Prix (2000) |

**Johnny Herbert** (g. 1964 m. birželio 24 d.) – buvęs Formulės 1 lenktynininkas iš Didžiosios Britanijos. Jis taip pat dalyvavo 24 val. Le Mano lenktynėse, o 1991 m. jose triumfavo.

Biografija
----------

Johny Herbert savo karjerą pradėjo ankstyvame XX a. devintame dešimtmetyje. 1985 m. Brands Hatch trasoje anglas laimėjo Formulės Ford festivalyje. 1987 m. jis triumfavo Didžiosios Britanijos Formulės 3 čempionate.

1988 m. Herbert dalyvavo Formulės 3000 čempionate ir nugalėjo vienose lenktynėse.

1989 m. britas debiutavo Formulėje 1. Pirmą sezono pusę jis atstovavo Benetton Formula ekipai, o antrajame – Tyrrell Racing. Pirmame savo sezone Herbert pelnė vieną ketvirtą ir vieną penktą vietas.

Vėliau britas atstovavo tokioms ekipoms, kaip Lotus, Ligier, Sauber, Stewart ir Jaguar.

Geriausiai Herbert sekėsi 1995 m. kuomet jis pelnė dvi pergales. Savo karjerą britas baigė 2000 m. su Jaguar ekipa.

Pasitraukęs iš Formulės 1 Johny dar lenktyniavo 24 val. Le Mano lenktynėse, tačiau 1991 m. triumfo pasiekti nepavyko.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Johnny Herbert** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali Herbert svetainė Archyvuota kopija 2007-06-25 iš Wayback Machine projekto.
| Sudotos pilkapynas |
| --- |
| [[Image:|260pxpx]] |
| 

Sudotos pilkapynasSudotos pilkapynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°7′14″ š. pl. 25°58′13″ r. ilg.﻿ / ﻿55.12056°š. pl. 25.97028°r. ilg.﻿ / 55.12056; 25.97028Koordinatės: 55°7′14″ š. pl. 25°58′13″ r. ilg.﻿ / ﻿55.12056°š. pl. 25.97028°r. ilg.﻿ / 55.12056; 25.97028 |

 |
| Vieta | Švenčionių rajonas |
| Seniūnija | Sarių seniūnija |
| Plotas | m² |
| Naudotas | V–VIII a. |
| Tirtas | 1934 m. m. |
| Registro Nr. | A1118P/3447, A1119P/3448, 21469 |

**Sudotos pilkapynas** – pilkapių sankaupa rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, Žeimenos kairiajame krante. Yra abipus Vilniaus–Daugpilio geležinkelio, ties Sudotos kaimu, į vakarus nuo Sudotos ežero. Valstybinės reikšmės archeologinis paminklas.

Pilkapyną sudaro 2 pilkapių grupės, viena nuo kitos nutolusios per 300–400 m. Iš viso rasta ~160 pilkapių, dalis jų sunaikinta XIX a. tiesiant geležinkelį. Pilkapiai 6–14 cm skersmens, 60–160 cm aukščio. Dalis jų buvo apkasta duobėmis ar grioviais, dalis – apdėta akmeniniais vainikais. Juose rasta V–VIII a. degtinių palaikų ir įkapių. Pastarąsias sudarė įmoviniai ietigaliai, siauraašmeniai geležiniai kirviai, ylos, sagtys, diržai, apyrankės, žalvarinės antkaklės, antskydžiai.

1934 m. Sudotos pilkapyną tyrinėjo Varšuvos universitetas (vad. Zofija Podkovinska). Radiniai saugomi Varšuvos archeologijos ir Lietuvos nacionaliniame muziejuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 3447 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  „Objekto Nr. 3448 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
3. ↑  „Objekto Nr. 21469 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
4. ↑  *Sudotos pilkapynas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 127
**Herkle** (etr. *Hercle*, *Hercele*, *Herecele*, *Herkle*, *Hrcle*) – dievas etruskų mitologijoje; atitinka graikų Heraklį ir romėnų Herkulį. Pasak vokiečių archeologės E. Simon, skirtingai nuo Heraklio, Herkle nebuvo sudievintas didvyris. Tai viena iš pagrindinių etruskų dievybių, jos vardas įrašytas ant bronzinių Pjačencos kepenų (avies kepenų modelio).

Pagal vieną iš versijų, tarp etruskų Herkle kultas galėjo paplisti VII–VI a. pr. m. e. iš graikų Kumų kolonijos, su kuria etruskai palaikė glaudžius ryšius. Etruskai prisidėjo prie to, kad šios dievybės kultas paplito tarp įvairių italikų tautų, įskaitant lotynus. Ankstyviausiais radiniais, liudijančiais apie Herkle kultą, laikomos jo žygdarbius vaizduojančios hidrijos iš Cerės (datuojamos 520–510 m. pr. m. e.). Pradedant VI a. pr. m. e. aptinkama daug bronzinių šio dievo statulėlių. Be to, aptikta IV a. pr. m. e. datuojamų bronzinių ir sidabrinių monetų su Herkle galva. Herkle šventviečių būta Etrūrijoje ir Lacijuje. Červeterio šventvietėje aptikta nemažai apžadinių aukų su įrašais.

Etruskų mene Herkle vaizduotas dažnai. Archajinio laikotarpio etruskų mene vaizduotas panašiai kaip finikiečių Melkartas. Ant etruskų veidrodžių Herkle vaizduojamas dvejopai: kaip graikų mitų didvyris ir kaip grynai etruskų mitologinė figūra. Ant keleto etruskų veidrodžių jis vaizduojamas drauge su deive Uni (atitinka graikų Herą ir romėnų Junoną). Veidrodyje iš Prenestės pavaizduota, kaip Jupiteris sutaiko Herkle ir Junoną (įrašai lotyniški). Bronziniame reljefe iš Perudžos pavaizduotas Tinia, tarp Herkle ir Uni, sukursčiusios prieš Herkle amazones, paleidęs du žaibus. Be to, aptikti keli veidrodžiai, vaizduojantys barzdotą Herkle, kitų dievų akivaizdoje žįstantį Uni krūtį. Ši scena interpretuojama kaip Herkle priėmimo į dievų gretas, įsūnijimo ceremonija. Neretai vaizduotas ir drauge su deive Menrva. Taip pat aptikta paminklų, vaizduojančių Herkle ant plausto iš tuščių amforų, galbūt taip mėginantį perplaukti Stikso upę ir patekti į požemio pasaulį. Kaip graikų mitų didvyris pavaizduotas drauge su Atlantu, Achelojumi, taip pat su išvaduotu Prometėju. Prie Herkle kojų sukniubęs guli jo nušautas erelis.

Kaip paskaičiavo italų lingvistas Carlo De Simone, ant įvairių objektų Herkle vardas sutinkamas 72 kartus.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5  Giuliano Bonfante, Larissa Bonfante. The Etruscan Language: An Introduction, Revised Editon, Manchester University Press, 2002, p. 199.
2. 1 2 3  Nancy Thomson de Grummond, Erika Simon. The Religion of the Etruscans, University of Texas Press, 2009, p. 58.
3. 1 2 3 4 5  Мифы народов мира. *Геркле* , А. И. Немировский – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
4. ↑  „Caeretan Hydria", The J. Paul Getty Museum. Nuoroda tikrinta 2020-07-01.
5. ↑  Nancy Thomson de Grummond, Erika Simon. The Religion of the Etruscans, University of Texas Press, 2009, p. 55.
6. ↑  Nancy Thomson de Grummond, Erika Simon. The Religion of the Etruscans, University of Texas Press, 2009, p. 59.
**FIBA Oceania**|  |
| **Įkurta** | 1969 m. |
| **Tipas** | Sporto federacija |
| **Būstinė** | Naujasis Pietų Velsas, Australija Australija |
| **Narių skaičius** | 21 nacionalinė asociacija |
| **Oficiali kalba** | Anglų |
| **Prezidentas** | Steve Smith |
| **Oficiali svetainė** | fibaoceania.com/ Archyvuota kopija 2013-08-26 iš Wayback Machine projekto. |
|

**FIBA Okeanija** – vienas iš penkių FIBA padalinių, kuris organizuoja oficialias krepšinio varžybas ir turnyrus Okeanijos regione. Padalinys vienija 21 nacionalinę krepšinio asociaciją. FIBA Okeanija vadovauja Steve Smith, o būstinė yra Naujajame Pietų Velse.

Geriausios šios zonos ekipos yra Australija ir Naujoji Zelandija, dėl to dažnai atrankos į Pasaulio krepšinio čempionatą ir vasaros olimpines žaidynes vyksta tik tarp šių dviejų komandų.

Geriausios FIBA Okeanija komandos
---------------------------------

| FIBA reitingas | Komanda | Taškai |
| --- | --- | --- |
| 9 | Australija Australija | 279 |
| 19 | Naujoji Zelandija Naujoji ZelandijaČ | 153 |

Č Dabartinė zonos čempionė

Šaltiniai
---------



|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RFIBA narės |
| --- |
|  |
| 
FIBA Europa | FIBA Afrika | FIBA Azija | FIBA Amerika | FIBA Okeanija |

 |
| ***Prostitučių žudikas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Piercing |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Nicolas Pesce |
| Vaidina | Christopher Abbot  Mia Wasikowska  Liai Costa |
| Metai | 2018 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 81 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Prostitučių žudikas** (angl. *Piercing*) – 2018 m. sukurtas trileris.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Jaunas vyras Rydas turi žmoną ir naujagimę dukterį, tačiau jį nuolat persekioja troškimas įvykdyti žmogžudystę. Galiausiai jis pasiryžta įgyvendinti planą: pareiškęs, kad išvyksta verslo reikalais, jis išsinuomoja viešbutyje kambarį ir užsisako prostitutę, kuri ir turi tapti jo auka. 

Atvykus Džekei, Rydas kiek sutrinka ir nesugeba padaryti tai, ką planavo. Negana to, mergina pasirodo esanti keistoka, o galiausiai ji užsidaro vonios kambaryje ir pradeda žaloti save nedideliu peiliu. Išsigandęs Rydas nekviečia policijos, bet parveža Džekę į jos namus. Atsigavusi mergina pakviečia jį į vidų ir pavaišina gėrimu, nuo kurio Rydas apsvaigsta. Dabar jau Džekė tampa padėties šeimininke ir turi panašių ketinimų, kaip ir Rydas...
|  |
| --- |
| John Williams |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | John Towner Williams |
| Gimė | 1932 m. vasario 8 d. (91 metai) Flašingas, Niujorkas |
| Kilmė |  JAV |
| Žanrai | Filmų muzika, šiuolaikinė klasikinė muzika, džiazas |
| Veikla | Kompozitorius, pianistas, dirigentas |
| Aktyvumo metai | 1952–dabar |

**Džonas Tauneris Viljamsas** (angl. *John Towner Williams*; g. 1932 m. vasario 8 d.) – vienas žymiausių amerikiečių kompozitorius.

Per daugiau kaip šešis dešimtmečius trunkančią karjerą, jis parašė vienus garsiausių garso takelių istorijoje tokiems filmams kaip „Žvaigždžių karų" saga, „Nasrai", „Supermenas", „Indianos Džounso" frančizė, „Ateivis", „Vienas namuose" ir jo tęsinys, „Kablys", „Juros periodo parkas", „Šindlerio sąrašas", „Karo žirgas", „Linkolnas", „Terminalas" ir pirmieji trys „Hario Poterio" filmai.

Jis taip pat parašė muziką keturioms Olimpinėms žaidynėms, 1980–1993 m. buvo pagrindinis Bostono „Pops" orkestro dirigentas. 

Viljamsas pelnė penkis Oskaro, keturis Auksinio gaublio, septynis BAFTA ir 21 Grammy apdovanojimus. Buvo nuominuotas net 48 Oskaro apdovanojimams, ir pagal šį rodiklį yra antras po Volto Disnėjaus. 2000 m. išrinktas į Holivudo Bowl šlovės muziejų.

Išnašos
-------

1. ↑  Official Academy Awards Database Archyvuota kopija 2008-09-13 iš Wayback Machine projekto.. www.oscars.org

Nuorodos
--------

* imdb.com: John Williams
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Prost GP**|  |
| Pilnas pavadinimas | Prost Grand Prix |
| Komandos bazė | Paryžius, Prancūzija |
| Komandos vadovai | Alain Prost |
| Pilotai | Prancūzija Olivier PanisItalija Jarno TrulliPrancūzija Jean AlesiVokietija Nick HeidfeldVokietija Heinz-Harald Frentzen |
| Debiutavo | 1997, Australijos GP |
| Dalyvavo GP | 83 |
| Čempionai |   |
| Konstruktorių įskaita: | 0 |
| Pilotų įskaita: | 0 |
| Laimėta GP | 0 |
| Pole pozicijos | 0 |
| Greičiausių ratų | 0 |
| Paskutinis sezonas | 2001 Japonijos GP m. |
|

**Prost Grand Prix** - buvusi Formulės 1 ekipa iš Prancūzijos. Jai vadovavo buvęs Formulės 1 čempionas Alainas Prostas. Ekipa lenktyniavo penkis sezonus nuo 1997 iki 2001 m.

Olivier Panis su Prost 1998 m.
Ekipos istorija prasidėjo, kai A. Prostas 1997 m. įsigyjo Ligier komandą ir ją pervadino į Prost. Sėkmingiausias ekipai buvo pirmasis sezonas, kai ji dar naudojo Peugeot variklius - pelnyta viena 3 ir dvi 4 vietos. Sezoną ekipa baigė 6 vietoje. Kitame sezone Prost bolidai naudojo Mugen - Honda variklius, tačiau rezultatai tik blogėjo. Per likusius sezonus ekipa tik vieną kartą užkopė ant nugalėtojų pakylos. Paskutiniame sezone Honda variklius pakeitė Ferrari agregatai, pažymėti Acer Inc. logotipais. Tačiau ir tai nepagerino komandos rezultatų. Prieš pat 2002 m. sezono pradžią ekipa paskelbė bankrotą.
**Konservantas** – nuo gedimo apsauganti natūrali ar sintetinė cheminė medžiaga ar jų mišinys, kuri dedama į organines medžiagas, maisto produktus, nealkoholinius gėrimus ar kitokius gaminius tam, kad šie neirtų dėl mikroorganizmų poveikio ar nepageidaujamų cheminių virsmų.

Konservantų rūšys
-----------------

* maisto konservantai ir pašarų konservantai
* farmacinių medžiagų konservantai – dedami į vaistus ir kitas farmacines medžiagas
* kosmetikos konservantai – dedami į kremus, losjonus ir kitus kosmetikos gaminius, kad šie ilgiau išlaikytų savo savybes.
* dažų konservantai – apsaugo dažų organines dalis nuo mikrobinių pažeidimų
* biologinių ėminių konservantai – apsaugo tyrimams skirtas biologinių medžiagų ėminius nuo suirimo, jei tarpas tarp ėminio paėmimo ir paties tyrimo pakankamai didelis, kad ėminio tiriamos savybės pasikeistų.
* medienos konservantai – medžiagos, kuriomis mirkoma ar aptepama mediena ir kurios apsaugo nuo grybelių, vabzdžių (pvz. termitų) ir kitų medienos kenkėjų.

Maisto konservantai ir sveikata
-------------------------------

Konservantai yra medžiagos, stabdančios mikroorganizmų gyvybinę veiklą, veikiančios normalią žarnyno mikroflorą, todėl jie potencialiai gali pakenkti ir žmogui ar gyvūnams. Taip pat konservantai, kaip ir kitos medžiagos, dalyvauja medžiagų apykaitoje ir gali turėti įvairų poveikį. Yra žinomas ne vienas konservantas, kuris yra iš tiesų kenksmingas žmonių sveikatai, todėl dažnai kyla tiek pagrįsti, tiek nepagrįsti būgštavimai, kad vienas ar kitas konservantas yra kancerogeniškas, alergizuojantis ar kitaip kenksmingas.

Kai konservantai dedami į maisto produktus kaip maisto priedai, etiketėje užrašomas jų pilnas pavadinimas ir E numeris, pvz. sorbo rūgštis (E200), natrio sorbatas (E201), kalio sorbatas (E202), natrio benzoatas (E211). Atskirikliai laikomi specifine maisto konservantų rūšimi.

Į teisiniais aktais apibrėžtą konservantų sąrašą neįtrauktos kai kurios medžiagos, taip pat turinčios konservuojančių savybių – druska, cukrus, alkoholis, prieskoniai.

Yra sunku sužinoti, koks konservanto (konservantų) kiekis yra maisto produkte. Tačiau dažnai galioja ši taisyklė: kuo ilgesnė nurodyta maisto produkto vartojimo trukmė, tuo daugiau jame konservantų, išvardintų etiketėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Visuotinė lietuvių enciklopedija/konservantai

Nuorodos
--------

* Konservantų sąrašas (konservantai.lt)
* delfi.lt verslo naujienos: Užrašas „be konservantų" negarantuoja, kad maistas be priedų „E"
* Manosveikata.lt – Priedų ir konservantų (E) lentelė Archyvuota kopija 2010-07-14 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Lježaspranc. *Liège*, ol. *Luik* |
| --- |
|              |
|  |
|  |
| 

LježasLježas

50°38′00″ š. pl. 5°34′00″ r. ilg.﻿ / ﻿50.63333°š. pl. 5.56667°r. ilg.﻿ / 50.63333; 5.56667﻿ (Lježas)Koordinatės: 50°38′00″ š. pl. 5°34′00″ r. ilg.﻿ / ﻿50.63333°š. pl. 5.56667°r. ilg.﻿ / 50.63333; 5.56667﻿ (Lježas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Belgijos vėliava Belgija |
| **Regionas** | Valonijos regionas |
| **Provincija** | Lježo provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 182 600  |
|  |
|  **Vikiteka** | Lježas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Ljèžas (Leĩkas) |

**Lježas** arba **Lukas** – miestas Belgijos rytuose, prie Maso upės; provincijos centras. Svarbus susisiekimo mazgas, uostas (su Antverpenu jungia Alberto kanalas), oro uostas. Išvystyta metalurgijos, metalo apdirbimo, mašinų, chemijos, gumos, stiklo, cemento, tekstilės pramonė.

Mieste yra universitetas, dailės menų muziejus, Valonijos meno muziejus, archeologijos ir puošybos meno muziejus, stiklo muziejus, karališkoji opera. Išlikę vyskupų ir kunigaikščių rūmai (X–XVI a.), Šv. Pauliaus katedra (X–XV a.).

Istorija
--------

Lježo katedra 1905 m.
Nuo VIII amžiaus Lježe buvo vyskupo rezidencija. Iki XVIII a. pabaigos miestas buvo bažnytinės kunigaikštystės centras.

1905 m. čia vyko Pasaulinė paroda.

Sportas
-------

### Futbolas

Mieste 1972 m. vyko IV Europos futbolo čempionatas, o 2000 m. – XI Europos futbolo čempionatas. Žymiausi klubai:

* RFC de Liège
* R. Standard de Liège
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| KrasnoturjinskasКраснотурьинск |
| --- |
|              |
| *Maksimovo cerkvė* |
|  |
| 

KrasnoturjinskasKrasnoturjinskas

59°46′0″ š. pl. 60°11′0″ r. ilg.﻿ / ﻿59.76667°š. pl. 60.18333°r. ilg.﻿ / 59.76667; 60.18333﻿ (Krasnoturjinskas)Koordinatės: 59°46′0″ š. pl. 60°11′0″ r. ilg.﻿ / ﻿59.76667°š. pl. 60.18333°r. ilg.﻿ / 59.76667; 60.18333﻿ (Krasnoturjinskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5)------ vasaros: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Sverdlovsko sritis Sverdlovsko sritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1758 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 61 064  |
| **Altitudė** | 201 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Krasnoturjinskas |

**Krasnoturjinskas** (rus. *Краснотурьинск*) – miestas Rusijoje, Sverdlovsko srityje, 426 km į šiaurę nuo Jekaterinburgo, prie Turjos upės. Svarbus pramoninis ir kultūrinis Šiaurės Uralo centras. 62,6 tūkst. gyventojų (2006 m.).

Ekonomika
---------

Geležinkeliai ir keliai į Serovą, Severouralską, Karpinską. Yra didelė Bogoslovo aliuminio gamykla, taip pat vystoma aukso, sidabro, vario, geležies, kobalto, sieros, platinos gavyba. Veikia Bogoslovo šiluminė elektrinė. Yra Uralo technologinio universiteto filialas.

Istorija
--------

Gyvenvietė įkurta 1758 m. įrengus vario kasyklą prie Turjos upės. 1800 m. pradėta geležies, 1823 m. – aukso, 1931 m. – boksitų gavyba. 1944 m. suteiktas miesto statusas, o buvęs pavadinimas Turjinskije Rudniki (*Турьинские рудники*) pakeistas į Krasnoturjinską.

Krasnoturjinsko panorama
| **Carex distans**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Protarpinė viksva (*Carex distans*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Viksvuoliniai  *( Cyperaceae)* |
| Gentis: | Viksva  *( Carex)* |
| Rūšis: | Protarpinė viksva  *( Carex distans)* |

 |
| Binomas |
| ***Carex distans***Carl von Linné, 1827 |

**Protarpinė viksva** (*Carex distans*) – viksvuolinių (*Cyperaceae*) šeimos viksvų (*Carex*) genties augalų rūšis, auganti Europoje, Azijoje, Šiaurės Afrikoje, introdukuota Šiaurės Amerikoje, Australijoje.

Biologija
---------

Augalas daugiametis, žolinis, šakniastiebinis, 40–80 cm aukščio stiebu. Dauginasi sėklomis, bet gali plisti ir šakniastiebiais. Kalkiamėgis, auga drėgnose karbonatingose ir šaltiniuotose pievose bei kalkingose žemapelkėse.

Populiacija Lietuvoje
---------------------

Lietuvoje protarpinė viksva nuo 1962 m. įrašyta į Saugomų augalų sąrašus.

Lietuvoje ši viksva dažnesnė Pietų Lietuvoje: Dauguose, prie Obelijos, Žuvinto ežerų (Alytaus raj.), Sekionių apylinkėse (Kaišiadorių raj.), prie Dusios, Metelio, Šlavantėlio ir Liūnelio ežerų, Mankūnėlių apylinkėse (Lazdijų raj.), Stakliškių apylinkėse (Prienų raj.), Lentvario apylinkėse (Trakų raj.), Bartninkų apylinkėse (Vilkaviškio raj.), Neries slėnyje (Vilniuje).

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2019-06-02 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Lietuvos Respublikos saugomų gyvūnų, augalų ir grybų rūšių sąrašas
3. ↑  Lietuvos raudonoji knyga. Red Data Book of Lithuania, Vilnius, Lututė, 2007, 591 p. ISBN 978-9955-692-71-3



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Protarpinė viksva** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Vilnius Dance Festival** – kasmetinis pramoginių šokių festivalis Lietuvoje. Dalyvauja poros iš Europos, JAV, Honkongo, Australijos. Festivalyje šoka įvairaus amžiaus ir lygių šokėjai (medalininkai, mėgėjai, profesionalai, Pro-Am). Pramoginių šokių festivalis rengiamas Vilniuje nuo 2008 metų. 2011 metais Festivalyje dalyvavo per 100 šokėjų porų, kurios atstovavo 9 valstybėms. 2014 metais šokėjai atvyko iš 20 valstybių.

Rengėjai
--------

Festivalio idėjos autorius ir iniciatorius yra šokėjas Arūnas Bižokas. 

Organizatoriai: studija "Šokio harmonija", Lietuvos pramoginių šokių asociacija, Pasaulinės šokių tarybos mėgėjų lyga.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Šokėjai D. Vėželis ir L. Chatkevičiūtė triumfavo Vilniaus šokių festivalyje[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Lietuvos šokėjai prizus skina ir namie, ir užsienyje[neveikianti nuoroda]
3. ↑  Sportinių šokių festivalio „Vilnius Dance Festival 2014" transliacija (DELFI)
4. ↑  Apie festivalį ("Šokio harmonija")

Nuorodos
--------

* Vilnius Dance Festival
| Ljoro*Lloró* |
| --- |
|        |
| 

LjoroLjoro

5°30′0″ š. pl. 76°32′0″ v. ilg.﻿ / ﻿5.50000°š. pl. 76.53333°r. ilg.﻿ / 5.50000; 76.53333﻿ (Ljoro)Koordinatės: 5°30′0″ š. pl. 76°32′0″ v. ilg.﻿ / ﻿5.50000°š. pl. 76.53333°r. ilg.﻿ / 5.50000; 76.53333﻿ (Ljoro) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Kolumbijos vėliava Kolumbija |
| **Departamentas** | Čoko departamentas Čoko departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1674 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 2 742  |
| **Altitudė** | 69 m |
|  |
| **Tinklalapis** | lloro-choco.gov.co |

**Ljoro** (isp. *Lloró*) – nedidelis miestelis vakarų Kolumbijoje, Čoko departamente, 42 km į pietryčius nuo departamento sostinės Kibdo, prie Atrato ir Andachedos upių santakos. Įsikūręs vakariniuose Vakarų Kordiljeros šlaituose, per kuriuos nuolat besirita drėgnos oro masės. Kai kurių šaltinių laikomas drėgniausia vieta Žemėje (13 300 mm kritulių per metus).

Išgaunamas auksas ir sidabras, verčiamasi žemės ūkiu.

Istorija
--------

Miesto pavadinimas dažnai siejamas su ispanišku žodžiu *llorar* („verkti") kaip aliuzija į nuolatinį lietų. Tačiau greičiausiai pavadinimas kilo nuo kasiko vardu *Gioró*. Ankstyvuosiuose šaltiniuose gyvenvietė paminėta kaip *Nuestra Señora de la Pura y Limpia Concepción de Gioró*. Įkurta 1674 m. Paskalio Roviros.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2012-05-25 iš Archive.is projekto
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 40°30′ š. pl. 19°17′ r. ilg.﻿ / ﻿40.500°š. pl. 19.283°r. ilg.﻿ / 40.500; 19.283

| Sazanis |
| --- |
|  |
|  |
| Salos vaizdas iš Vliorės |
| Duomenys |
| **Šalis:** | Albanijos vėliava Albanija |
| **Administracinė priklausomybė:** | Vliorės apskritis |
| **Jūra:** | Adrijos jūra |
| **Koordinatės:** | 40°30′ š. pl. 19°17′ r. ilg.﻿ / ﻿40.500°š. pl. 19.283°r. ilg.﻿ / 40.500; 19.283 |
| **Plotas:** | 5,7 km² |
| **Pakrantės ilgis:** | 15 km |
| **Ilgis:** | 4,8 km |
| **Plotis:** | 2,7 km |
| **Gyventojų skaičius:** | *Negyvenama* |
| Žemėlapis |
|  |

**Sazanis** (alb. *Sazani*) – sala Otranto sąsiauryje, prie Vliorės įlankos išėjimo. Priklauso Albanijai, Kenderio savivaldybei. Plotas – 5,7 km². Nusidriekusi iš šiaurės į pietus 4,8 km, plotis iki 2,7 km. Paviršius kalnuotas, siekia 337 m aukštį. Kranto linija 15 km ilgio, vakaruose yra 40 m aukščio skardis. Būdinga subtropinių krūmynų augmenija.

Dalis salos patenka į Karaburuno-Sazano nacionalinį jūrinį parką. Likusioje dalyje veikia karinė bazė.

Senovėje sala buvo žinoma kaip ***Sasonas*** (sen. gr. Σάσων), šaltiniuose minima nuo 215 m. pr. m. e. Šaltojo karo metais saloje veikė tarybinė karinė jūrų bazė ir cheminių ginklų gamykla.
Koordinatės: 55°1′35″ š. pl. 22°39′40″ r. ilg.﻿ / ﻿55.02639°š. pl. 22.66111°r. ilg.﻿ / 55.02639; 22.66111

**Sudargo miškas** – miškas Lietuvoje, Šakių rajone, 2 km į pietus nuo Sudargo, vakaruose ribojasi su Karaliaučiaus sritimi. Priklauso Šakių miškų urėdijai, Kidulių girininkijai. Apima 12,3 km² plotą.

Paviršius lengvai banguotas. Būdingi jauriniai ir velėniniai jauriniai glėjiški smėliai. Pietuose prasideda Jotijos intakas Puknupis.

Medynai:

* pušynai: 61 %
* eglynai: 21 %
* beržynai: 10 %
* juodalksnynai: 5 %
* ąžuolynai: 1 %
* baltalksnynai: 1 %
* drebulynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 30 % medynų, pusamžiai medžiai 44 %, pribręstantys 16 %, brandūs 10 %.

Sudargo miške gyvena briedžiai, stirnos, šernai, elniai, vilkai, kiškiai, lapės, kiaunės.

Greta miško įsikūrę: Rėžgaliai, Margiškiai, Dievaičiai, Banaičiai, Sakalai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Sudargo miškas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 125
Koordinatės: 55°24′6″ š. pl. 21°44′55″ r. ilg.﻿ / ﻿55.40167°š. pl. 21.74861°r. ilg.﻿ / 55.40167; 21.74861

| Šylių tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Šilutės rajonas) |
| Plotas | 0,124 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,23 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2 m |
| Didžiausias gylis | 4 m |
| Įteka | Šustis |
| Išteka | Šustis |

**Šylių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Šilutės rajone, 5 km į šiaurės rytus nuo Žemaičių Naumiesčio, Šylių gyvenvietės pietrytiniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Šusties upę (Šyšos intakas) 25,4 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 1,22 km, plotis – iki 0,18 km. Yra 0,14 ha sala. Altitudė 45,5 m. Krantai žemi, daugiausia apaugę siauru ruožu medžių. Pietrytinėje pakrantėje prasideda Žemaičių Naumiesčio miškas. Aplink tvenkinį – dirbami laukai. Tvenkinio užtvanka nutiestas kelias Nr.4207 (Žemaičių Naumiestis – Teneniai – Pajūralis), pietine pakrante – Nr.4264 (Šyliai – Vainutas).

Tvenkinys įrengtas 1979 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| Šymkentaskaz. *Шымкент* |
| --- |
|        |
|  |
|  |
| 

ŠymkentasŠymkentas

42°30′00″ š. pl. 70°00′00″ r. ilg.﻿ / ﻿42.50000°š. pl. 70.00000°r. ilg.﻿ / 42.50000; 70.00000﻿ (Šymkentas)Koordinatės: 42°30′00″ š. pl. 70°00′00″ r. ilg.﻿ / ﻿42.50000°š. pl. 70.00000°r. ilg.﻿ / 42.50000; 70.00000﻿ (Šymkentas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Kazachstano vėliava Kazachstanas |
| **Regionas** | Turkestano sritis Pietų Kazachstano sritis |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 1 042 218  |
|  |
|  **Vikiteka** | Šymkentas |

**Šymkentas** (anksčiau ***Čimkentas***) – miestas pietų Kazachijoje, netoli sienos su Uzbekija. Išvystyta fosforo trąšų, švino, elektronikos, naftos, vaistų, cemento, lengvoji, maisto pramonė. Veikia 3 aukštosios mokyklos, 3 teatrai, kraštotyros muziejus.

Istorija
--------

Miestas žinomas nuo XII a. Buvo įkurtas tam, kad apsaugotų netoliese (10 km atstumu) įsikūrusį Sairamą nuo antpuolių. Kitados pro šias vietoves ėjo vilkstinės karavanų ir juos puldinėjo klajoklių gentys. Patyrė keletą niokojančių antpuolių per Čingischano žygius bei buvo puolami klajoklių.

XIX a. pradžioje tapo Kokando chanato dalimi, kol 1864 m. rusai nukariavo Ferganos slėnį, Kokandą ir gretimas teritorijas.

1914 m, minint 50-ąsias Šimkento tapimo Rusijos imperijos dalimi metines, uvo pervadintas ***Černiajevu*** (rus. *Черняев*), o 1924 m. – dar kartą pervadintas it tapo Šimkentu. 

Po Rusijos užkariavimo Šimkentas buvo prekybos tarp klajoklių ir sėslių turkų miestas, garsėjęs kumisais.

XX a. buvo statomos gamyklos, fabrikai ir kitos gamybos įmonės. Šimkente buvo pastatyta švino gamykla, kuri sudarė 70% viso Sovietų Sąjungoje pagaminamo švino. Veikė aliejų ir riebalų gamykla, trikotažo ir veidrodžių gamyklos. 1932 m. buvo sukurta žemės ūkio aviacijos bazė, plėtojamas miesto oro uostas.

Antrojo pasaulinio karo metais į Šimkentą buvo evakuota nemažai sovietinių pramonės įmonių. Mieste buvo gaminamos atsarginės tankų dalys, sviediniai, metalas, švinas kulkoms, optiniai prietaisai ir kiti gaminiai.

Iki 2018 m. buvo Pietų Kazachstano regiono administracinis centras. Nuo 2018 m. birželio 19 d. tiesiogiai pavaldus Kazachstano vyriausybei. Dėl to regiono administracinis centras perkeliamas į Turkistaną, o regionas pervadintas į Turkistano regioną.

Demografija
-----------

2020 m. etninės grupės:

* kazachai: 67.47%
* uzbekai: 17.69%
* rusai: 8.91%
* azerai: 1.74%
* totoriai: 1.01%
* kiti: 3.18%

Sportas
-------

### Futbolas

* SK Ordabasy Šymkent
* SKIF Ordabasy Šymkent
* FK Tomiris Šymkent
* FK Âssy Sajram
* Šymkent BIIK-Kazygurt (moterų futbolo klubas)

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Численность населения Республики Казахстан по отдельным этносам на начало 2020 года Archyvuota kopija 2020-05-27 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* shymkent.info
| **Brassica olearacea,**
var. sabauda |
| --- |
| Savojinis kopūstas |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Bastutiniai  *( Brassicaceae)* |
| Gentis: | Bastutis  *( Brassica)* |
| Rūšis: | Kopūstas  *( Brassica oleracea)* |
| Varietetas: | Savojinis kopūstas  *(Brassica olearacea,*
var. sabauda) |

 |

**Savojinis kopūstas** (*Brassica oleracea convar. capitata var. sabauda L.*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimai priklausanti daržovė.

Daugiausia auginami Prancūzijoje, Anglijoje. Šių kopūstų lapai gofruoti, pasižymi įvairiais žalios spalvos atspalviais. Nuo kitų kopūstų skiriasi konsistencija, yra švelnesnio skonio. Savojiniai kopūstai naudojami šviežioms salotoms, pyragų įdarams, balandėliams gaminti.

Savojinis kopūstas

Maistinės savybės
-----------------

Pasak portalo sveikaszmogus.lt, savojiniai kopūstai turi daug baltymų ir ypatingų medžiagų, stimuliuojančių organizmo augimą, todėl šie kopūstai labai naudingi vaikams ir paaugliams.

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Savojinis kopūstas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sąrašas:Daržovės
* Savojinis kopūstas: taksonomija ir nomenklatūra
| Lochuvo valsčiuslenk. *Gmina Łochów* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Mazovijos vaivadija |
| **Apskritis** | Vengruvo apskritis |
| **Administracinis centras** | Lochuvas |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 17 960 |
| **Plotas** | 195,98 km² |
| **Tankumas** (2004) | 92 žm./km² |
|  |
| **Teritorijos kodas** | 1433053 |
| **Pašto kodas** | PL 07-130 |
| **Tel. kodas** | 25 |
|  |
| **Tinklalapis** | www.gminalochow.pl/ |

**Lochuvo valsčius** (lenk. *Gmina Łochów*) – kaimo-miesto valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Vengruvo apskrityje. Centras – Lochuvas. Ribojasi su Branščiko, Jaduvo, Koritnicos, Sadovnės, Stočeko ir Viškuvo valsčiais.

Paviršiaus struktūra
--------------------

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 194,98 km², iš kurių:

* ariama žemė: 50 %
* miškai: 38 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 12 %

Valsčius sudaro 15,99 % apskrities teritorijos.

Gyventojai
----------

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

| Aprašymas | Bendrai | Moterys | Vyrai |
| --- | --- | --- | --- |
| Gyventojai | **17446** | 100 % | 8815 | 50,5 % | 8631 | 49,5 % |
| Gyventojų tankumas(Gyv./km²) | 89,5 | 45,2 | 44,3 |

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Bačkai, Barchuvas, Bžuza, Budziska, Burakovskiai, Dombrova, Gvizdalai, Jasioruvka, Ježiska, Kalinovecas, Kaliska, Kamiona, Karčevizna, Laskai, Lazai, Lochuvas, Lojevas, Lopianka, Losevicė, Maidanas, Matalai, Nadkolė, Ogrodnikai, Ostruvekas, Pogoželecas, Samotžaskas, Šuminas, Tvarogai, Vulka Paplinska, Zagrodnikai, Zambžinecas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2012-02-11 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RVengruvo apskrities valsčiai |
| --- |
|  |
| 
Grembkuvo valsčius • Koritnicos valsčius • Livo valsčius • Lochuvo valsčius • Medznos valsčius • Sadovnės valsčius • Stočeko valsčius • Vežbno valsčius • Vengruvas  |  |

 |
Panagiotis Giannakis
**Panagiotis Giannakis** (*Παναγιώτης Γιαννάκης*; g. 1959 m. sausio 1 d. Atėnuose) – Graikijos krepšininkas ir treneris, olimpietis. Graikijos nacionalinės krepšinio rinktinės ir Pirėjo „Olympiacos" vyr. treneris, buvęs nacionalinės rinktinės kapitonas.

Žaidėjo karjera
---------------

Giannakis pradėjo savo karjerą 1984 metais, žaisdamas Salonikų "Aris" klube. P. Giannakis kartu su Nikosu Galiu buvo pagrindiniai Graikijos rinktinės vedliai 1987 m. ir 1989 m. Europos čempionatuose, kuriuose Graikija atitinkamai buvo pirma ir antra.

P. Giannakis žaidė įžaidėjo pozicijoje. Krepšininkas savo karjerą pradėjo „Ionikos Nikaias" komandoje, vėliau žaidė Salonikų „Aris", Atėnų „Panionios" ir Atėnų „Panathinaikos" klubuose. Baigė savo karjerą 1996 metais.

Trenerio karjera
----------------

P. Giannakis iki 2006 m. vadovao Atėnų „Marousi" komandai, Graikijos nacionalinės rinktinės treneriu tapo 2004 m. Vadovaudamas Graikijos rinktinei treneris 2004 m. olimpinėse žaidynėse užėmė 5 vietą, 2005 m. Europos čempionate laimėjo aukso medalį, o 2006 m. pasaulio pirmenybėse P. Giannakio vadovaujama Graikija užėmė antrąją vietą. 2007–2008 m. sezono vidury tapo Pirėjo „Olympiacos" klubo vyr. treneriu. 2009–2010 m. sezono pabaigoje klubas pranešė, kad sutartis su treneriu nebus pratęsta.

Pasiekimai
----------

* 1987 m. Europos čempionas
* 1989 m. Europos vicečempionas
* Po 1 kartą laimėjo Europos čempionų ir Taurių Laimėtojų taures
* 7 kartus tapo Graikijos lygos ir taurės laimėtoju
* 2005 m. Europos čempionas
* 2006 m. Pasaulio vicečempionas

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 9 d..
| Lodzės Konstantynuvaslenk. *Konstantynów Łódzki* |
| --- |
|        |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

Lodzės KonstantynuvasLodzės Konstantynuvas

51°45′0″ š. pl. 19°20′0″ r. ilg.﻿ / ﻿51.75000°š. pl. 19.33333°r. ilg.﻿ / 51.75000; 19.33333﻿ (Lodzės Konstantynuvas)Koordinatės: 51°45′0″ š. pl. 19°20′0″ r. ilg.﻿ / ﻿51.75000°š. pl. 19.33333°r. ilg.﻿ / 51.75000; 19.33333﻿ (Lodzės Konstantynuvas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Lodzės vaivadija |
| **Apskritis** | Pabianicių apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 17 564  |
| **Plotas** | 26,8 km² |
| **Tankumas** (2006) | 655 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Lodzės Konstantynuvas |

**Lodzės Konstantynuvas** (lenk. *Konstantynów Łódzki*) – miestas vidurio Lenkijoje, Lodzės vaivadijoje, Pabianicių apskrityje, vakarinis Lodzės priemiestis. Su Lodze sujungtas keliu, tramvajaus linija. Svarbus tekstilės pramonės centras (vilnos apdirbimas, siuvimas); taip pat medienos apdirbimo (baldų), avalynės, maisto pramonė. Veikia meno galerija, yra daug sporto, rekreacijos objektų.

Lodzės Konstantynuve yra 1832 m. Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia, 1834 m. klasicistinė Šv. Juozapo bažnyčia, XIX a. tekstilės fabriko pastatai.

Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia

Istorija
--------

Konstantynuvo kaimas šaltiniuose minimas nuo 1364 m. Išaugo XIX a.: 1821 m. įkurta gelumbės ir drobės fabrikų audėjų gyvenvietė. Miesto teisės suteiktos 1824 m. Per Pirmąjį pasaulinį karą miestas apgriautas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lodzės Konstantynuvas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
| Sudervėlė |
| --- |
|  Sudervėlė šalia Gudelių kaimo |
| **Ilgis** | 9,1 km |
| **Baseino plotas** | 52,1 km² |
| **Ištakos** | Zujūnų apylinkės |
| **Žiotys** | Neris |
| **Šalys** | Lietuva |

**Sudervėlė** arba **Sudervė** – upelis Vilniaus rajone ir Vilniaus mieste; Neries dešinysis intakas. Prasideda pelkėtose pievose ties Zujūnais. Aukštupyje prateka tvenkinių grupę šalia Buivydiškių dvaro. Toliau teka į pietus greta Girulių miško. Įteka į Nerį 148,2 km nuo jos žiočių, netoli Gudelių, priešais Vilniaus termofikacinę elektrinę.

Prie upelio yra saugomas gamtos paveldo objektas – atragis Sudervėlės slėnyje.

Gyvenvietės prie Sudervėlės: Pašilaičiai, Zujūnai, Buivydiškės, Pilaitė, Salotė, Gudeliai. Upelio pakrantėje stūkso Gudelių piliakalnis ir Pilaitės piliakalnis.

Sudervėlė prie Pilaitės
Upėvardžio etimologija neaiški. Tikėtiniausia, kad jį sudaro šaknis *sud-* („greitai eiti") arba *sūd-* („klimpti") ir priesagos *-erv-* (plg. *Šakarva*). Kitos hipotezės – metatezė iš *\*Sudravė* (*su-* vedinys nuo *drav-*) arba slavų \**sǫdrvь* („kas šliejasi prie lauko, dirvos"). Lytis *Suderwa* minima nuo 1784 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| Bahavalpuras*بہاولپور* |
| --- |
| *Nur Mahalo rūmai* |
|  |
| 

BahavalpurasBahavalpuras

29°23′0″ š. pl. 71°41′0″ r. ilg.﻿ / ﻿29.38333°š. pl. 71.68333°r. ilg.﻿ / 29.38333; 71.68333﻿ (Bahavalpuras)Koordinatės: 29°23′0″ š. pl. 71°41′0″ r. ilg.﻿ / ﻿29.38333°š. pl. 71.68333°r. ilg.﻿ / 29.38333; 71.68333﻿ (Bahavalpuras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5)------ vasaros: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Pakistano vėliava Pakistanas |
| **Provincija** | Pandžabo provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 855 509  |
| **Plotas** | 2 372 km² |
| **Tankumas** (2011) | 361 žm./km² |
| **Altitudė** | 461 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Bahavalpuras |

**Bahavalpuras** (urd. بہاولپور = *Bahāvalpur*) – miestas pietryčių Pakistane, Pandžabo provincijoje, kairiajame Satledžo upės krante, 420 km nuo Lahoro. Pro miestą eina Karačio-Lahoro geležinkelis ir plentas. Medvilnės ir ryžių valymo, aliejaus spaudimo pramonė, gaminamas muilas. Amatai (audžiami kilimai, siuvinėjamas šilkas, gaminami metalo dirbiniai, puodininkystė). Apylinkėse auginami javai, datulės, medvilnė.

Bahavalpure veikia aukštoji medicinos mokykla, universitetas (įkurtas 1975 m.), biblioteka, zoologijos sodas. Yra XVIII-XIX a. Nur Mahalo, Gulzar Mahalo rūmai.

Istorija
--------

Bahavalpuras pradėjo kurtis 1718 m. Nuo 1820 iki 1947 m. buvo Bahavalpuro kunigaikštystės sostine.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bahavalpuras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
| Belinskis*Белинский* |
| --- |
|              |
| *Belinskio muziejus* |
|  |
| 

BelinskisBelinskis

52°58′0″ š. pl. 43°25′0″ r. ilg.﻿ / ﻿52.96667°š. pl. 43.41667°r. ilg.﻿ / 52.96667; 43.41667﻿ (Belinskis)Koordinatės: 52°58′0″ š. pl. 43°25′0″ r. ilg.﻿ / ﻿52.96667°š. pl. 43.41667°r. ilg.﻿ / 52.96667; 43.41667﻿ (Belinskis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Penzos sritis Penzos sritis |
| **Rajonas** | Belinskio rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | XVIII a. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 8 567  |
|  |
|  **Vikiteka** | Belinskis |

**Belinskis** (rus. *Белинский*) – miestas Rusijoje, Penzos srityje, 129 km į pietvakarius nuo Penzos, prie Didžiojo Čembaro ir Mažojo Čembaro upių santakos. Rajono centras. Per miestą eina Penzos–Tambovo kelias, geležinkelio stotis „Belinskaja" yra už 55 km, Kamenkos mieste. Metalo apdirbimo, maisto pramonė. Mieste išlikę XVIII a. architektūros pavyzdžių, rašytojo, filosofo Visariono Belinskio sodyba-muziejus, paminklas Belinskui. 17 km nuo Belinskio miesto yra Lermontovo kaimas (Tarchanai), kur gyveno rašytojas Michailas Lermontovas.

Istorija
--------

Gyvenvietė įkurta XVIII a. pr. rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1723 m. tuomet vadinta ***Čembaru*** (*Чембар*). 1780 m. suteiktas miesto statusas, Čembaras tapo Penzos gubernijos apskrities centru. XIX a. mieste veikė 5 cerkvės, 6 mokymo įstaigos, 11 fabrikų, Čembaras buvo svarbus kultūrinis centras. 1948 m. miestas pervadintas Visariono Belinskio garbei.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 55
Belizo kariai.
**Belizo karinės pajėgos** sudarytos iš sausumos ir oro pajėgų bei savanoriškos krašto apsaugos karių grupės. Karinėms pajėgoms vadovauja generolas Azariel Loria. 2012 m. Belizo vyriausybė karinėms pajėgoms skyrė apie 17 milijonų dolerių, tai sudarė 1,08 % šalies BVP.

Belizo karinių pajėgų ištakos datuojamos dar 1817 m. kuomet susikūrė Hondūro karališkos savanorių karinės pajėgos. 1978 m. buvo sukurtos Belizo karinės pajėgos.

1981 m. Belizas atgavo nepriklausomybę nuo Didžiosios Britanijos, tačiau pastarosios šalies karinės pajėgos liko šalyje iki 1994 m. dėl saugumo sumetimų. Tai susiję su tuo, kad tik 1991 m. Belizo nepriklausomybę pripažino kaimyninė Gvatemala, kuri dažnai įvairiais būdais reiškia pretenzijas į Belizo teritoriją. Iki šiol Didžioji Britanija teikia įvairią pagalbą Belizo karinėms pajėgoms.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Brigadier General Azariel Loria Takes Command". channel5belize.com. Nuoroda tikrinta 2022 m. sausio 5 d..
2. ↑  „Belize". CIA World Factbook.
3. ↑  Phillips, Dion E. (2002). „The Military of Belize". Suarchyvuotas originalas 2012 m. gruodžio 11 d.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
4. ↑  „No Joke Jimmy,The Brits Are Back". *7 News Belize*. Nuoroda tikrinta 2015 m. spalio 28 d..
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Didžioji **Bahamų** gyventojų dalis yra vergijos laikais iš Afrikos atgabentų juodųjų vergų palikuonys. Vietinius salų gyventojus indėnus išnaikino pirmieji salas užvaldę ispanai. Ilgą laiką salos buvo menkai apgyvendintos ir lankomos daugiausia piratų, tačiau nuo XVIII a. pabaigos čia kompensacijas gavo Amerikos nepriklausomybės karo metu Anglijos pusėje kariavę Anglijos lojalistai. 1921 m. buvo 55 500 gyv. 1931 m. - 61 000 gyv.

Apie 2/3 gyventojų gyvena Naujojo Providenso saloje, o apie pusę likusio trečdalio - Didžiosios Bahamos saloje.

Demografinė statisika
---------------------

Gyventojų skaičiaus kitimas Bahamose, tūkstančiais (1960-2010 m.)
### Populiacija

303 770 (2005 m.)
### Struktūra pagal amžių

2-14 metų: 27,5 % (vyr. 41 799/mot. 41 733)
15-64 metų: 66,1 % (vyr. 98 847/mot. 102 074)
65 metų ir vyresni: 6,4 % (vyr. 7 891/mot. 11 426) (2006 m.)
### Populiacijos augimas

0,64 % (2006 m.)
### Gimstamumas

17,57 naujagimių/1000 gyventojų (2006 m.)
### Mirtingumas

9,05 mirusių/1000 gyventojų (2006 m.)
### Migracijos rodiklis

-2,17 migrantų/1000 gyventojų (2006 m.)
### Lyčių santykis

Naujagimių: 1,02 vyrų/moteriai
Iki 15 metų: 1 vyrų/moteriai
15-64 metų: 0,97 vyrų/moteriai
65 metų ir daugiau: 0,69 vyrų/moteriai
Iš viso: 0,96 vyrų/moteriai (2006 m.)
### Kūdikių mirtingumas

Iš viso: 24,68 mirusių/1000-ui gimusių
Vyrų: 30.29 mirusių/1000-ui gimusių
Moterų: 18.96 mirusių/1000-ui gimusių (2006 m.)
### Vidutinė gyvenimo trukmė

Bendra: 65,6 m.
Vyrų: 62,24 m.
Moterų: 69,03 m. (2006 m.)
### Vaisingumo rodiklis

2,18 vaikų/moteriai (2006 m.)
### Etninė sudėtis

juodaodžiai 85 %, baltieji 12 %, azijiečiai ir ispanakalbiai 3 %
### Religijos

baptistai 35,1 %, anglikonai 15.1 %, katalikai 13,4 %, sekmininkai 8,1 %, adventistai 4,8 %, metodistai 4 %, kiti krikščionys 15,2 %, netikintys/nenurodė 1,6 %, budistai 2 %, kiti 0,7 % (2000 m.)
### Kalbos

anglų (valstybinė)
### Raštingumas

Bendrai: 95,6 %
Vyrų: 94,7 %
Moterų: 96,5 % (2003 m.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Astanos kapinynas |
| --- |
| 阿斯塔那古墓 |
| Laiptai į kapavietę |
| 

Astanos kapinynasAstanos kapinynas

 |
| Koordinatės | 42°52′55″ š. pl. 89°31′37″ r. ilg.﻿ / ﻿42.88194°š. pl. 89.52694°r. ilg.﻿ / 42.88194; 89.52694Koordinatės: 42°52′55″ š. pl. 89°31′37″ r. ilg.﻿ / ﻿42.88194°š. pl. 89.52694°r. ilg.﻿ / 42.88194; 89.52694 |
| Vieta | Kinija, Sindziangas, Turfano prefektūra |
| Regionas | Rytų Turkestanas |
| Istorija |
| Laikotarpis | IV–VIII a. |
| Informacija |
| Vikiteka |  **Vikiteka**Vikiteka |

**Astanos kapinynas** (kin. 阿斯塔那古墓, pinyin: *Āsītǎnà Gǔmù*) – archeologinė vietovė Rytų Turkestane, Turfano įduboje, 37 km į pietryčius nuo Turfano (dabar Kinija, Sindziangas), 6 km nuo senovinio Gaočango miesto. Čia sausringame 10 km² plote tarp IV ir VIII a. buvo laidojami Gaočango gyventojai, daugiausia kinai. Astanos kapinyne yra ~1000 kapaviečių.

Kapai įrengti 4–5 m po žeme, į juos veda laiptai. Laidojimo patalpos sumūrytos iš plytų, kvadrato arba pailgo pavidalo, 2–4 m pločio, 3–4 m ilgio, iki 2 m aukščio. Kai kuriuose kapuose įrengti prieškambariai, saugomi siaubūnų skulptūrų. Mirusiųjų kūnai susikti į audinį, veidus dengia sidabrinės kaukės arba monetos. Kūnai būdavo talpinami į medinius karstus, greta įdėtos įkapės (popieriaus, šilko dirbiniai, keramika, maistas). Įkapės pagal kinų tikėjimą buvo dedamos kad mirusiajam pasitarnautų pomirtiniame gyvenime, tačiau vietoje tikrų dalykų dažnai dėtos simbolinės replikos. Astanos kapinyne rasta Tangų laikotarpio šilko piešinių, skulptūrėlių, ant daugelio kapų rastos lentelės, vaizduojančios būtybes Fuši ir Nuvą, atrasta daug rankraščių.

Nuo XX a. pr. Astanos kapinyną tyrinėjo Kinijos, Vokietijos, Japonijos, Rusijos, Britanijos archeologai (žymiausi tyrinėtojai – Aurel Stein, Otani Kozui, Albert von Le Coq, Albert Grünwedel, Sergejus Oldenbergas). Daugelis radinių perkelta į Urumčio muziejų, tačiau daug eksponuojama ir kitur pasaulyje.

* MumijaMumija
* KapinynasKapinynas
* Astanos kapinyne rastas dvynių piešinysAstanos kapinyne rastas dvynių piešinys
* Astanos kapinyne rastas Fuši ir Nuvos piešinysAstanos kapinyne rastas Fuši ir Nuvos piešinys
|  |
| --- |
| **V-22 Osprey** |
|  |
|  |
|  |
| Tipas | Vertikalaus kilimo ir tūpimo lėktuvas |
| Kūrėjas | Bell Helicopter Boeing Defense, Space & Security |
| Pirmas skrydis | 1989 m. kovo 19 d. |
| Pradėtas naudoti | 2007 m. birželio 13 d. |
| Būsena | Naudojamas, gaminamas |
| Pagrindiniai naudotojai | JAV ginkluotosios pajėgosJaponijos ginkluotosios pajėgos |
| Pagaminta vnt. | 400 (2020 m.) |
| Programos kaina | 35,6 mlrd. dolerių |
| Vieneto kaina | 72,1 mln. dolerių |
| Prototipas | Bell XV-15 |

**V-22 Osprey** – pasukamų sraigtų vertikalaus kilimo ir tūpimo lėktuvas konvertoplanas. Konvertoplanas pasukamų sraigtų dėka sujungia sraigtasparnio vertikalaus skrydžio sugebėjimus ir turbosraigtinio lėktuvo greitį.

Dvi 6150 AJ galios turbinos suka po 11,6 m skersmens trijų menčių sraigtą. Propeleriai sujungti bendru velenu, tai užtikrina sukimosi sinchronizaciją ir galimybę išlaikyti aparatą ore, sugedus vienam iš variklių. Skrydžio valdymo sistemos turi trimis lygmenimis dubliuojamą elektroniką. *V-22 Osprey* korpusas visas surinktas iš kompozicinių medžiagų.

Šis orlaivis gali būti papildytas kuru ore ir pats ore papildyti kitus orlaivius.

Nuo 2009 m. Osprey buvo naudojamas karinėse JAV operacijose irake, Afganistane, Libijoje ir Kuveite. 

Nuo 2021 m. šiuos orlaivius ketinama naudoti įrangos ir karių pristatymui į JAV lėktuvnešius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Osprey Deemed Ready for Deployment


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bell-Boeing V-22 Osprey** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |