recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Latvijas Pasts|  |
| Forma | Valstybinė įmonė |
| Pramonė | Paslaugos |
| Įkurta | 1992 m. |
| Paslaugos | Pašto paslaugos |
| Darbuotojų | 649 (2010 m.) |
| Tinklalapis | www.pasts.lv |

**VAS Latvijas Pasts** (*„Latvijos paštas"*) – valstybinė įmonė, pagrindinė pašto paslaugų teikėja Latvijoje, įsikūrusi Rygoje.

Pašto dėžutė Rygoje

Istorija
--------

„Latvijos paštas" kaip valstybinė įmonė susikūrė 1992 m. sausio 2 d. po Latvijos nepriklausomybės atkūrimo. Prieš tai šalyje egzistavo daug kitų pašto paslaugų įmonių. 2004 m. lapkričio 1 d. „Latvijos paštas" buvo reorganizuotas į akcinę bendrovę.

2014 m. įmonė dalyvavo šalyje įvedant eurą, teikė nacionalinės valiutos latų keitimo į eurus paslaugas. Žmonės galėjo nemokamai pasikeisti pinigus nuo sausio iki kovo mėn. 302 pašto skyriuose. Latvija buvo antroji eurozonos valstybė, kurios pašto įstaigose buvo keičiama vietinė valiuta pereinant prie euro.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Latvijas Pasts** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
| **Jurgis Kašyra MIC** |
| --- |
| Palaimintasis |
|  |
| Gimė | 1904 m. balandžio 4 d.Aleksandrova, Miorų valsčius, Dysnos apskritis, Vilniaus gubernija |
| Mirė | 1943 m. vasario 18 d. (38 metai)Rosica, Trečiasis Reichas (dab. Verchniadzvinsko rajonas, Baltarusija) |
| Palaimintasis |
|  |
| Veikla | kunigas, marijonas, kankinys |
|  |
| Alma mater | Romos Angelicum universitetas ir teologijos studijos Vilniaus kunigų seminarijoje |

**Jurgis Kašyra**, MIC arba ***Ježis Kašyra*** (lenk. *Jerzy Kaszyra*, blrs. *Юрый Кашыра*, 1904 m. balandžio 4 d. – 1943 m. vasario 18 d.) – baltarusių-lenkų katalikų kunigas, vienuolis marijonas, kankinys, Romos katalikų bažnyčios palaimintasis.

Gyvenimo aprašymas
------------------

Gimė stačiatikių šeimoje, tačiau jo motina 1907 m. atsivertė į katalikybę. 1922 m. įstojo į Drujos Tėvų marijonų seminariją. Vienuolinius įžadus davė 1926 m. rugpjūčio 2 d. o po filosofijos studijų Romos *Angelicum* ir teologijos studijų Vilniaus kunigų seminarijoje 1935 m. birželio 20 d. buvo įšventintas į kunigus. Dirbo marijonų parapijose Lietuvoje ir Lenkijoje, jaunimo ir seminaristų auklėtoju, vienuolyno viršininku.

1942 m. išvyko kartu su kun. Antonijumi Laščevičiumi į Rosicą, kur apaštalavo tarp vietos gyventojų. 1943 m. vasario 17 d. naciai sudegino Rosicos arklidėje kunigu Leščievičiį kartu su grupe tikinčiųjų. Kitą dieną šalia kelio esančiame name naciai uždarė antrą grupę žmonių, namas buvo apipiltas benzinu ir padegtas. Su šia žmonių grupe buvo ir kunigas Jurgis Kašyra. Iš viso Rosicoje buvo sudeginti 1528 žmonės, prieš tai jie tris dienas buvo laikomi bažnyčioje be maisto ir vandens.

Beatifikacija
-------------

1999 m. birželio 13 d. popiežius Jonas Paulius II kartu su kitais 107 Antrojo pasaulinio karo kankiniais paskelbė jį palaimintuoju. Rosicos parapijinė bažnyčia buvo įkurta kaip palaimintųjų kankinių kun. Jurgiaus Kašyros ir Antonijaus Laščevičiaus šventovė.

Išnašos
-------

Bibliografija
-------------

* Bukowicz, Jan (2001). *Błogosławiony ksiądz Jerzy Kaszyra*. Wydaw. Duszpasterstwa Rolników. ISBN 83-88743-63-5.

* „Notka biograficzna". *padrimariani.org*.
* Beato Giorgio (Jerzy) Kaszyra (wł.)
* Martyrs killed in odium fidei by the nazis during the second world war (ang.)

Nuorodos
--------

* Pal. Jurgis Kašyra MIC
| **Teispas** |
| --- |
| Achemenidai |
| Gimimo vardas | Cišpiš |
| Gimė |  ? |
| Mirė | 640 m. pr. m. e.? |
| Tėvai | Achemenas |
| Vaikai | Kyras I, Arijaramnas |
| Religija | zoroastrizmas |
| Anšano karalius |
| Ėjo pareigas | 675 m. pr. m. e. – 640 m. pr. m. e. |
| Pirmtakas | Achemenas |
| Įpėdinis | Kyras I |

**Teispas** (sen. gr. Τεΐσπης) arba ***Čišpišas*** (sen. pers. 𐎨𐎡𐏁𐎱𐎡𐏁 = *Cišpiš*, akad. *Šîšpîš*) – Elamo miesto Anšano karalius, valdęs VII a. pr. m. e. Priklausė ankstyvajai Achemenidų dinastijai, pusiau legendinio karaliaus Achemeno sūnus.

Apie Teispo valdymo laikotarpį nieko tikro nėra žinoma. Gali būti, kad persams išsivadavus iš medų valdžios, plėtė savo karalystę po Anšaną ir Farsą. Laikėsi neutralumo tarp galingų Elamo ir Asirijos karalysčių. Mirdamas, Teispas padalinęs karalystę savo sūnums Kyrui I ir Arijaramnui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Schmitt, Rüdiger (1992). Čišpiš, *Encyclopaedia Iranica*.
2. ↑  *Teispes*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
**Pleuritas** – krūtinplėvės (pleuros) uždegimas, kurį sukelia mikroorganizmai (dažniausiai tuberkuliozės bakterijos, pneumokokai arba stafilokokai), patekę į krūtinplėvę per kraują, limfą, arba iš gretimų organų, nuodingi medžiagų apykaitos produktai (pvz. esant uremijai), krūtinės trauma. Pleuritas dažniausiai prasideda, sergant plaučių tuberkulioze ir uždegimu, reumatu.

Pleuritas būna sausasis, arba fibrininis, kuomet ant krūtinplėvės lapų susikaupia fibrino, ir šlapiasis, arba eksudacinis, kuomet ertmėje tarp lapų būna skysčio. Šlapiasis pleuritas pagal skysčio pobūdį būna serozinis, pūlinis ir hemoraginis. Sausasis pleuritas prasideda staiga arba išsivysto per kurį laiką, jis dažnai būna pradinė šlapiojo pleurito stadija.

Sergant pleuritu, ligoniui pakyla temperatūra, jam silpna, pablogėja apetitas, skauda krūtinę, prakaituojama, kosima. Skysčiui kaupiantis ertmėje, lapai atsiskiria vienas nuo kito, ir skausmas sumažėja arba visiškai pranyksta. Susikaupus daugiau skysčio, jis pažeidžia plaučių audinį, tarpusienio organus, ligonis ima dusti, deformuojasi krūtinės ląsta. Po ligos dažnai lieka krūtinplėvės sąaugų.

Pleuritas gydomas antibiotikais, antialerginiais, priešuždegiminiais vaistais; skystis traukiamas krūtinplėvės punkcija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pleuritas*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, IX t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1982. T.IX: Pintuvės-Samneris, 55 psl.
| **Vladimiras Jepifancevas** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Vladimiras Jepifancevas |
| Visas vardas | Vladimiras Jepifancevas |
| Gimė | 1971 m. rugsėjo 8 d. (51 metai)Maskva, RTFSR |
| Tautybė | rusas |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorius |

**Vladimiras Jepifancevas** (g. 1971 m. rugsėjo 8 d. Maskvoje) – Rusijos teatro ir kino aktorius, kino režisierius, teatro režisierius, televizijos laidų vedėjas ir vaizdo klipų režisierius. Sovietų aktoriaus Georgijaus Jepifancevo sūnus. Žinomas dėl karininko vaidmens filme „Žaliasis dramblys", taip pat Anatolijaus Gerasimovo herojaus seriale „Vabalai", bei vaidmenų serialuose „Černobylis. Išskirtinė zona 2", „Poliarnas", „Kultūros metai" ir „Prakeiktos dienos".

Biografija
----------

1999 m. vaidino skandalingame filme „Žalias dramblys", kurį režisavo Svetlana Baskova, tai buvo pirmoji jo patirtis kinematografijoje. Vėliau dar du kartus vaidino Svetlanos Baskovos filmuose: „Penki degtinės buteliai" (2001) ir „Už Marksą..." (2012).

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Nuorodos
--------

* IMDb profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Dzi** (kin. 薊, pinyin: *Jì*) – istorinė valstybėlė (miestas-valstybė), egzistavusi XI–VII a. pr. m. e. Istorinės Kinijos šiaurės rytuose (istorinėje Jou provincijoje). Buvo dabartinio Pekino teritorijoje. Jos sostinė buvo Dzičengo miestas.

Seniausias valstybės paminėjimas yra Ritualų knygoje, kurioje pasakojama jos Dzi valstybė buvo įkurta 11-aisiais Džou dinastijos karaliaus Uvango metais (1045 m. pr. m. e.), kuomet jis nugalėjo priešišką Šangų dinastiją ir skirstė žemės valdas skirtingoms giminėms. Ten minimos ir Dzi bei Jan valstybės. Tas pats įvykis pakartojamas ir Istoriko užrašuose.

Valstybės sostinė buvo to paties pavadinimo miestas Dzičengas (t. y. „Įtvirtintas Dzi miestas"), kurio vieta buvo dab. Pekino miesto centrinėje dalyje (Sičengo rajono pietinė dalis).

Dzi pietvakarinė kaimynė buvo kita valstybė – Jan, su sostine Liulihe. Ši valstybė pamažu stiprėjo ir tapo Dzi konkurente. VII a. pr. m. e. Jan nukariavo Dzi ir prisijungė ją. Po kiek laiko Jan sostinė buvo iškelta į Dzičengą.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSenovės Kinijos tradicinės provincijos ir Džou laikotarpio valstybės |
| --- |
|  |
| Tradicinės provincijos (Dziudžou) | 
Dzi  **·**  Jan  **·**  Čing  **·**  Siu  **·**  Vidurio lyguma (Ju)  **·**  Jong  **·**  Jang  **·**  Dzing  **·**  Liang  **·**  *Bing*  **·**  *Jou*  **·**  *Ing* |  |
|  |
| Karalystės | 
Ba  **·**  Cai  **·**  Cao  **·**  Čen  **·**  **Či**  **·**  Či  **·**  **Čin**  **·**  **Ču**  **·**  Čuan  **·**  Dao  **·**  Deng  **·**  Dzi  **·**  Dzin  **·**  Dziu  **·**  **Džao**  **·**  Dženg  **·**  Džongšanas  **·**  Rytų Guo  **·**  Vakarų Guo  **·**  E  **·**  **Han**  **·**  Hua  **·**  Huang  **·**  **Jan**  **·**  **Jue**  **·**  Lai  **·**  Liang  **·**  Liao  **·**  Lu  **·**  Liu  **·**  Pi  **·**  Si  **·**  Sing  **·**  Siu  **·**  Song  **·**  Sui  **·**  Šen  **·**  Šu  **·**  Tan  **·**  Teng  **·**  **U**  **·**  **Vei**  **·**  Vei  **·**  Žui  **·**  Žuo |

 |
Krovininis „Cargolux" „Boeing 747-400F" lėktuvas.
**Krovinių oro linijų bendrovės** – oro linijų bendrovių tipas, kurios specializuojasi transporto ir krovinių gabenimu lėktuvais. Šiuo metu stambiausios krovinių oro linijų bendrovės yra „FedEx Express" ir
„UPS Airlines". Kai kurios krovinių oro linijų bendrovės yra įprastų keleivinių oro linijų bendrovių padalinys.

Krovinių oro linijų bendrovės yra svarbi logistikos pramonės dalis. Lėktuvais visame pasaulyje gabenama daug transporto, prekių, medicinos, maisto ir įvairių pramonės rūšių produktų. 

Visame pasaulyje naudojami skirtingi lėktuvai krovinių gabenimui. Kai kurios įmonės pirmenybę teikia naujiems lėktuvams, o kai kurios pasikliauja laiko išbandyta technika. Pavyzdžiui, daugiau nei 60 metų turintis „Douglas DC-3" lėktuvas vis dar naudojamas ne tik kroviniams, bet ir keleiviams vežti. Didžiausiu krovininiai lėktuvai yra Tarybų Sąjungoje gaminti „Antonov An-225" ir „Antonov An-124".

Krovinių oro linijų bendrovės, kaip ir keleivinių bendrovės, jungiasi į oro linijų aljansus, norėdamos sumažinti savo išlaidas bei pagerinti sąlygas klientams. Tokių aljansų pavyzdžiai yra „WOW Alliance", „SkyTeam Cargo" ir „ANA/UPS Alliance".

Didžiausios bendrovės
---------------------

Krovinio tonų/kilometrui (milijonais):

| Vieta | Kompanija | 2020 | 2019 | 2018 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Jungtinės Amerikos Valstijos FedEx Express | 20656 | 17503 | 17499 |
| 2 | Jungtinės Amerikos Valstijos UPS Airlines | 14371 | 12842 | 12695 |
| 3 | Kataras Qatar Airways Cargo | 13740 | 13024 | 12713 |
| 4 | Jungtiniai Arabų Emyratai Emirates SkyCargo | 9569 | 12052 | 12459 |
| 5 | Honkongas Cathay Pacific Cargo | 8137 | 10930 | 11284 |
| 6 | Pietų Korėja Korean Air Cargo | 8104 | 7412 | 7839 |
| 7 | Vokietija Lufthansa Cargo | - | 7226 | 7394 |
| 8 | Liuksemburgas Cargolux | 7345 | 7180 | 7322 |
| 9 | Turkija Turkish Cargo | 6977 | 7029 | 7051 |
| 10 | Kinijos LR China Southern Airlines Cargo | 6591 | 6825 | 6597 |
|

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  .
|  Krou |
| --- |
| Krou indėnai prie savo tipioKrou indėnai prie savo tipio |
| Gyventojų skaičius | 8500–12 000 |
| Populiacija šalyse | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos(Montanos vėliava Montana, Vajomingo vėliava Vajomingas) |
| Kalba (-os) | anglų, krou |
| Vėliava |  |
| Religijos | prigimtinė tikyba („krou kelias"), krikščionybė |
| Giminingos etninės grupės | kiti sijai: labiausiai hidatsai, mažiau mandanai, dakotai, lakotai, kultūriškai – šošonai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Krou |

**Krou** (angl. *Crow*, sav. apsarokai – *Apsáalooke* – „didžiasnapio paukščio vaikai") – sijams priklausantys indėnai, gyvenantys Jungtinių Amerikos Valstijų šiaurėje, Montanoje ir šiaurės Vajominge. Populiacija – 8500–12 000 žmonių. Krou kalba priklauso sijų kalbų šeimai, dabar labiau paplitusi anglų kalba. Laikosi prigimtinės tikybos (*Crow Way*), dalis – krikščionys protestantai. Iš kitų indėnų išsiskiria aukštu ūgiu.

Apie 1770 m. krou atsiskyrė nuo hidatsų ir, perėmę iš šošonų arklius, perėjo prie raitosios bizonų medžioklės. XIX a. populiacija siekė apie 4000 žmonių. Kultūriškai artimi kitoms prerijų indėnų tautoms. Skirstėsi į šiuos pagrindinius būrius:

* Binesipeliai, maniseperiai (*Binnéessiippeele* – „upiniai") – gyveno Jeloustouno upės slėnyje;
* Ašalahai, akarahai (*Ashalaho, awaxaawaxammilaxpáake* – „kalniečiai") – gyveno prie Bighorno ir Mažojo Bighorno upių;
* Elalapitai, erapijai (*Eelalapito* – „spirti į pilvą") – gyveno Vėjų upės baseine, vasaromis susijungdavo su kalniečiais.

Genties tarybą sudarydavo „šauniausieji" žmonės, šį titulą gaudavę atlikę 4 karo žygius. Kasmet taryba vasaros medžioklės surengimui paskirdavo vieną iš karinių draugijų (svarbiausios – „lapės" ir „kuokos"). Vasarines stovyklas valdė labiausiai pasižymėjęs karvedys. Saulės šokio metu visa valdžia būdavo perduodama pagrindiniam dvasininkui. Krou tradicinė šeima mažoji. Matrilinijinė giminės seka XIX a. buvo išstumta patrilinijinės. Žiemomis gentis išsiskirstydavo į keletą (XIX a. vid. – į 12) klajojančių bendruomenių.

Tradicinėje tikyboje svarbus asmeninių dvasių-globėjų kultas. Svarbų vaidmenį atliko apeiginė tabako draugovė – jos nariai turėjo privilegiją auginti tabaką ir, krou manymu, aprūpinti dieviškąja malone visą tautą. Buvo paplitęs šamanizmas.

Krou 1888 m. perkelti į rezervacijas. Dabar verčiasi galvijų auginimu, smulkia prekyba, samdomu darbu. Dauguma gyvena krou rezervacijoje vidurio Montanoje (netoli Bilingso, Bighorno apygardoje; centras – Krou Eidžensis).

* Krou vadų delegacija (1880 m.)Krou vadų delegacija (1880 m.)
* Šių laikų krou muzikantas, dvasininkas Džozefas Krou (Joseph Medicine Crow)Šių laikų krou muzikantas, dvasininkas Džozefas Krou (*Joseph Medicine Crow*)
* Krou indėnas Baltasis Gulbinas (1880 m.)Krou indėnas Baltasis Gulbinas (1880 m.)
* Krou indėnų palaidojimas ant medinio „ožio"Krou indėnų palaidojimas ant medinio „ožio"
* Krou indėnai ant žirgų (XIX a. pab.)Krou indėnai ant žirgų (XIX a. pab.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  cro Duomenys apie kodu „cro" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
2. ↑  *Кроу*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
**Kafesas**
**Kafesas** (pažodžiui „narvas") buvo Osmanų imperijos imperinio haremo dalis, kur buvo saugomi potencialūs pretendentai į sostą (princai)[1]. Jie ten gyveno prabangiai, tačiau nuolat stebimi sargybinių. Kafesas iš esmės buvo namų arešto forma, keldavusi sosto pretendentams psichologinių problemų, įskaitant bent vieną įvykusią savižudybę. Ypatingai nukentėjo Mustafa I ir Ibrahimas I, kuriems tos problemos po to rimtai trukdė valdyti valstybę. Toks kalėjimas menkai tesuteikdavo sultonui reikalingų žinių bei patirties.

Sosto pretendentai buvo kalinami saugantis jų maišto bei galimo perversmo. Keliems broliams tiesiog pasidalinti valstybę buvo neleidžiama, o taisyklės, jog sostas priklauso tik vyriausiajam sūnui, iki XVIII amžiaus irgi nebuvo. Iki įsteigiant kafesą, naujam sultonui saugantis perversmo buvo įprasta išžudyti visus brolius, įskaitant kūdikius, neretai dešimt ir daugiau vienu metu. Tačiau tuomet vienaip ar kitaip praradus patį sultoną jį nebebūdavo kuo pakeisti. Kafesas saugiau įkalindavo kitus sosto pretendentus, perkeliant juos ten vos pasiekus brandą. Būdamas arešte, pretendentas taip pat neturėjo galimybės nei vesti, nei palikti nesantuokinių palikuonių. 

Saugojimo laikas pailgėjo įsigalėjus „vyresniojo teisei", reikalaujant, jog jaunesnės kartos pretendentas gautų sostą tik po to, kai nebelieka nė vieno vyresnės kartos pretendento (buvusio sultono brolio). Daugelis sosto pretendentų ar net būsimų sultonų kafese praleido žymią gyvenimo dalį. Paskutinis sultonas, Mehmetas VI (1918-22) gavo sostą sulaukęs 56 metų; visą laiką iki tol jis praleido „saugykloje". Jei pretendentas netapdavo sultonu, jis ten ir mirdavo nuo senatvės. Vėlesniais Otomanų imperijos metais pats pastatas nebebuvo naudojamas, tačiau žodis ir toliau buvo vartojamas kaip metafora, nes pati namų arešto praktika išliko.

Nuorodos
--------

1. ↑  Klaus Kreiser: Der osmanische Staat 1300-1922. München 2001, S. 1
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kadzusos žemė Japonijos žemėlapyje
**Kadzusa** (上総国; Kazusa no kuni) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra centrinė Čibos prefektūros dalis. Kadzusa ribojosi su Avos ir Šimousos žemėmis.

Tikėtiniausia, kad senoji žemės sostinė buvo įsikūrusi netoli Ičibaros.

Senosios Japonijos žemės

Akis |
Ava |
Ava |
Avadžis |
Bingo |
Bičiu |
Bidzenas |
Bungo |
Budzenas |
Cušima |
Čikugo |
Čikudzenas |
Čišima |
Deva |
Ečigas |
Ečidzenas |
Ečiū |
Harima |
Hida |
Higas |
Hitačis |
Hidaka |
Hidzenas |
Hokis |
Hiūga |
Iburis |
Idzu |
Idzumas |
Idzumis |
Iga |
Ijas |
Ikis |
Inaba |
Isė |
Išikaris |
Ivamis |
Jamaširas |
Jamatas |
Jošinas |
Kaga |
Kajus |
Kavačis |
Kadzusa |
Kijis |
Kitamis |
Koudzukė |
Kuširas |
Mikava |
Mimasaka |
Minas |
Musašis |
Mucu |
Nagatas |
Nemuras |
Notas |
Okis |
Omis |
Ošima |
Osumis |
Ovaris |
Sadas |
Sagamis |
Sanukis |
Sacuma |
Secu |
Suou |
Suruga |
Šima |
Šimousa |
Šimocukė |
Šinanas |
Širibešis |
Tadžima |
Tamba |
Tangas |
Tešis |
Tokačis |
Tosa |
Toutoumis | 
Vakasa


Šablonas:Japonijos-žemė-stub
|  |
| --- |
| Vilkyčių naftos telkinys |
| 

Vilkyčiai  1763

 |
| Vieta |
| **Šalys** | Lietuvos vėliava Lietuva |
| **Koordinatės** | 55°30′30″ š. pl. 21°21′38″ r. ilg.﻿ / ﻿55.50833°š. pl. 21.36056°r. ilg.﻿ / 55.50833; 21.36056Koordinatės: 55°30′30″ š. pl. 21°21′38″ r. ilg.﻿ / ﻿55.50833°š. pl. 21.36056°r. ilg.﻿ / 55.50833; 21.36056 |
| **Teritorija** | Vilkyčiai |
| Pagrindinė informacija |
| **Tipas** | Požeminis |
| **Operatorius** | Minijos nafta |
| **Atrastas** | 1969 m. |
| **Pradėtas eksploatuoti**  | 1990 m. |
| **Pradiniai ištekliai** | 1,3 mln. t |
| Techninė informacija |
| **Naftos produkcija** | 65 m3 per parą (2006 m.) |
| Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Vilkyčių naftos telkinys** – eksploatuojamas naftos telkinys, esantis Vilkyčių kaime, Šilutės rajone. Telkinys susiformavęs palei Minijos upę. Telkinį eksploatuoja UAB „Minijos nafta". Lietuvos geologijos tarnybos registro numeris 1763.

Tai didžiausias kompanijos Minijos nafta eksploatuojamas naftos telkinys, kuris sudaro trečdalį viso įmonės išgaunamo naftos metinio kiekio.

Istorija
--------

Telkinys atrastas 1969 m. o pradėtas eksploatuoti tik 1990 m. kai prasidėjo Sovietų Sąjungos energetinė blokada Lietuvai.

Penkerius metus telkinyje naftą išgavo AB „Geonafta", o vėliau licencija naftos gavybos darbams Vyriausybės nutarimu buvo perduota bendrai Lietuvos ir Danijos bendrovei „Minijos nafta".

2006 m. Vilkyčių naftos telkinyje išgręžtas 21-asis gręžinys. 2014 m. išgręžtas naujas gręžinys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ieškant naftos – naujas gręžinys
2. ↑  Išteklių žemėlapis
3. ↑  Minos Nafta - Veikla
4. ↑  naftos pramonė
5. 1 2  "Minijos nafta" Vilkyčiuose gręžia naują gręžinį
6. ↑  Lotus - APIE MUS - Istorija
7. ↑  Norvegai pranešė Lietuvoje suradę naują naftos telkinį
**Simfonija Nr. 8 h-moll** (D759, „Nebaigtoji") – austrų romantinės muzikos kompozitoriaus F. Šuberto (1797–1828) simfonija, parašyta 1822–1823 metais.

F. Šubertas „Simfoniją Nr. 8" pradėjo rašyti tikriausiai 1822 m. rudenį, simfonijos rankraštyje yra pažymėta tų metų spalio mėn. data. Jis parašė dvi pirmąsias simfonijos dalis ir trečiosios, skerco, pačią pradžią. Taip pat išliko skerco partitūros fortepijonui. Neaišku, kodėl kompozitorius darbo ties simfonija nebepratęsė. Jis iškart po to pradėjo dirbti ties „Klajūno fantazija". Yra iškelta įvairių versijų dėl to, tačiau nei viena tinkamai nepaaiškina simfonijos neužbaigtumo. Yra manančių, kad F. Šubertas tikriausiai laikė ją užbaigta arba nebegalėjo toliau pratęsti taip įspūdingai, kaip ją pradėjo. Kitomis versijomis, tuo metu kompozitorius buvo prastos sveikatos arba pernelyg savikritiškai save vertino. 

Simfonijos rankraštį kompozitorius padovanojo draugui Jozefui Hutenbreneriui, kuris jį nugabeno pas brolį Anzelmą Hutenbrenerį, Štirijos muzikos draugijos Grace, apdovanojusios F. Šubertą garbės diplomu, prezidentą. Tik 1865 m. balandį Anzelmas perdavė rankraštį dirigentui Johanui fon Herbekui, kuris dirigavo tų metų gruodžio 17 d. kūrinio premjeroje, įvykusioje Vienos Muzikos mylėtojų draugijoje. J. fon Herbekas kūrinio pabaigai atliko paskutinę dalį iš F. Šuberto trečiosios simfonijos, tačiau greitu laiku ji pradėta atlikti tik su dviem originaliomis dalimis, tikriausiai dėl to, kad publikai to pakako. Apie 1890 m. simfonija praminta „Nebaigtąja", nors jos neužbaigtumas yra ginčytinas.

Simfonijos dalys
----------------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 

|  |
| --- |
| I. Allegro moderato |
|  |
|  |
| 

---

 |
| II. Andante con moto |
|  |
| Atlieka Fuldos simfoninis orkestras |
| 

---

 |

 |

F. Šuberto „Simfonija Nr. 8" skirta atlikti orkestrui ir sudaryta iš dviejų dalių:

1. *Allegro moderato*. Prasideda tamsios nuotaikos įžanga, kuri pereina į vieną žinomiausių F. Šuberto melodijų.
2. *Andante con moto*. Skirtingai nuo pirmosios dalies tamsumo ir kontrastų dominuoja muzikos lengvumas, kuris pereina į ramią pabaigą

Šaltiniai
---------

* Sofijos filharmonijos programa
* Sabine Köllmann, Londono choras
* Indianapolio simfoninio orkestro programa

Nuorodos
--------

* „Simfonijos Nr. 8" įrašai, natos IMSLP projekte
| Sohagasسوهاج |
| --- |
| *Sidi Arifo mečetė* |
|  |
| 

SohagasSohagas

26°33′0″ š. pl. 31°42′0″ r. ilg.﻿ / ﻿26.55000°š. pl. 31.70000°r. ilg.﻿ / 26.55000; 31.70000﻿ (Sohagas)Koordinatės: 26°33′0″ š. pl. 31°42′0″ r. ilg.﻿ / ﻿26.55000°š. pl. 31.70000°r. ilg.﻿ / 26.55000; 31.70000﻿ (Sohagas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Egipto vėliava Egiptas |
| **Muhafaza** | Sohago muchafaza |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 197 819  |
| **Plotas** | 68 km² |
| **Tankumas** (2010) | 2 909 žm./km² |
| **Altitudė** | 61 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Sohagas |

**Sohagas** (arab. سوهاج‎ = *Sawhāǧ*) – miestas Egipte (Aukštutinis Egiptas), kairiajame Nilo krante, 470 km į pietus nuo Kairo. Muchafazos centras. Pro miestą eina Kairo–Asuano geležinkelis. Medvilnės valymo, odos apdirbimo, keramikos, cukraus pramonė. Verčiamasi amatais, turizmu. Veikia 2006 m. įkurtas universitetas, muziejus, du turgūs. Sohage yra XIV a. Sidi Arifo mečetė, XV a. Faršučio mečetė (su 53 m aukščio minaretu), dvi XX a. koptų bažnyčios (Šv. Mergelės Marijos ir Šv. Jurgio).

Netoli Sohago yra du IV–V a. koptų stačiatikių vienuolynai (Raudonasis ir Baltasis).

Istorija
--------

Senovėje buvo svarbus koptų monasticizmo centras. Vėliau tai buvo nedidelė gyvenvietė, kuri sparčiai pradėjo augti nuo 1960 m. kuomet tapo muchafazos centru.

* Faršučio mečetėFaršučio mečetė
* Šv. Marijos bažnyčiaŠv. Marijos bažnyčia
* Baltasis vienuolynasBaltasis vienuolynas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 399
*Kitos reikšmės – Šv. Brunono Kverfurtiečio bažnyčia.*
Koordinatės: 55°30′56″š. pl. 21°23′41″r. ilg.﻿ / ﻿55.5155°š. pl. 21.3946°r. ilg.﻿ / 55.5155; 21.3946

|  Vilkyčių šv. Brunono Kverfurtiečio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Šilutės |
| **Savivaldybė** | Šilutės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Vilkyčiai |

**Vilkyčių šv. Brunono Kverfurtiečio bažnyčia** – Romos katalikų bažnyčia, priklausanti Telšių vyskupijai, esanti Vilkyčiuose, Saugų seniūnijoje, Šilutės rajone. 

Vilkyčių parapijos bažnyčiai įsikurti pritaikytos nenaudojamos patalpos buvusiuose vietos kultūros namuose. Prie maldos namų – atvira vietovė, apsodinta želdiniais, mokyklos stadionas, kurie naudojami vietos bendruomenės susibūrimams ir kitiems renginiams.

Bažnyčios viduje

Istorija
--------

Privatizuojant kultūros namus krikščioniška parapijiečių grupelė nusprendė turėti maldos namus Vilkyčiuose. Tam reikėjo įregistruoti bendruomenės centrą. Jis įsikūrė 2002 m. rugsėjo 30 d. Telšių vyskupas Jonas Boruta 2003 m. gegužės 10 d. Vilkyčiuose pašventino koplyčią, įrengtą buvusių kultūros namų dalyje, paskirdamas jos globėju Šv. Brunoną. 

Lietuvos 1000-mečio metais, 2009 m. gegužės 17 d. per šv. Brunono atlaidus parkelyje prie bažnyčios pastatytas ir pašventintas jubiliejinis stogastulpis (aut. kalvis Darius Vilius). 2013 m. buvo planuojama renovuoti bažnyčios patalpas.

Iki 2012 m. koplyčią aptarnavo Kintų ir Saugų klebonas Alfredas Memys (1960–2015), kurį pakeitė klebonas Vytautas Tamašauskas.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vilkyčių šv. Brunono Kverfurtiečio bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vilkyčių šv. Brunono Kverfurtiečio parapija
* Vilkyčių bendruomenės centras „Viltis" Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
**Simfonija Nr. 3 a-moll** (op. Nr. 56, „Škotiškoji") – vokiečių romantinės muzikos kompozitoriaus F. Mendelsono (1809–1847) simfonija. 

Simfonijos sumanymas F. Mendelsonui kilo, kai jis su draugu K. Klingemanu 1829 m. keliavo po Škotiją. Savo laiške šeimai, datuotame 1829 m. liepos 30 d. F. Mendelsonas tvirtino, kad simfonijos idėja jam užgimė tuo metu apleistuose ir griūvančiuose Holirudo rūmuose Edinburge, kurie priminė Marijos, Škotijos karalienės, gyvenimo istoriją. Pagal išleidimo numeraciją, tai trečioji kompozitoriaus simfonija iš penkių, tačiau ji buvo užbaigta tik 1842 m. ir yra paskutinė pagal parašymą. 1829 m. F. Mendelsonas parašė tik menką eskizą, o pagrindinį simfonijos turinį parašė tarp 1840 m. pabaigos ir 1842 m. sausio 20 d. Simfonija dedikuota Britanijos karalienei Viktorijai, premjera įvyko 1842 m. kovo 3 d. Leipcige F. Mendelsonui diriguojant vietos Gėvendhauso orkestrą. Po smulkių pakeitimų kovo 17 d. pristatyta galutinė versija diriguojant Karlui Bachui.

Simfonijos dalys
----------------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 

|  |
| --- |
| I. Allegro con moto (13:29) |
|  |
|  |
| 

---

 |
| II. Scherzo: Vivace non troppo (4:43) |
|  |
|  |
| 

---

 |
| III. Adagio cantabile (9:31) |
|  |
|  |
| 

---

 |
| IV. Allegro vivacissimo (10:15) |
|  |
| Atlieka Fuldos simfoninis orkestras |
| 

---

 |

 |

F. Mendelsono „Simfonija Nr. 3" skirta orkestro atlikimui ir sudaryta iš keturių dalių, kurios atliekamos be pauzių tarp jų:

1. *Allegro un poco agitato*.
2. *Scherzo: Vivace non troppo*.
3. *Adagio cantabile*.
4. *Allegro vivacissimo – Allegro maestoso assai*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Taylor, Benedict. *Rethinking Mendelssohn*. Oxford University Press, 2020, p. 4
2. ↑  San Francisko simfoninio orkestro informacija

Nuorodos
--------

* „Simfonijos Nr. 3" įrašai, natos IMSLP projekte
Koordinatės: 55°31′31″š. pl. 21°27′29″r. ilg.﻿ / ﻿55.525319°š. pl. 21.457943°r. ilg.﻿ / 55.525319; 21.457943

|  |  |
| --- | --- |
| Šalis | Lietuva |
|  |
| Trasos pavadinimas | Vilkyčių trasa |
| Žiūrovų skaičius |  |
|  |
| Trasos ilgis | 1063 m |
| Posūkių skaičius |  |
| Trasos rekordas |  |
| Vykdomos lenktynės | autokrosas, motokrosas, ralio-krosas |
|  |
| Tinklalapis | www.askvilkyciai.lt |

**Vilkyčių trasa**, **Vilkyčių autokroso trasa** – žvyro-molio-asfalto automobilių lenktynių trasa Kebeliuose, Šilutės rajone, 7 km į šiaurę nuo Saugų, 4,3 km į rytus nuo Vilkyčių, prie kelio Vilkyčiai – Švėkšna. Trasa turi FIA 6 klasės licenciją. Vyksta Lietuvos bei tarptautinės autokroso, motokroso, ralio-kroso varžybos.

Lenktynės trasoje

Istorija
--------

1990 m. Kebelių žvyro karjere buvo įrengta 800 metrų ilgio uždara žvyro-molio-asfalto automobilių lenktynių trasa. 1991 m. įsteigtas automobilių sporto klubas „Vilkyčiai". Trasa buvo rekonstruota 1998–1999 m.

Renginiai
---------

2014 m. pirmą kartą vyko tarptautinio ralio-kroso varžybos – „European Rallycross Challenge" etapas.

2019 m. liepos 26–27 d. vyko Lietuvos, Baltijos šalių ir Lenkijos ralio-kroso čempionatų etapai. Birželio 8–9 d. vyko FIA Europos autokroso čempionato 3-as etapas.

2022 m. birželio 11-12 d. vyko FIA Europos autokroso čempionato 2-as etapas, liepos 3 d. vyko Lietuvos automobilių kroso čempionato antrasis etapas ir Baltijos šalių automobilių kroso taurės lenktynės, rugpjūčio 6-7 d. Šiaurės Europos Zonos šalių (NEZ), Baltijos šalių ir Lietuvos ralio kroso čempionato trečias etapas.

Nuorodos
--------

* ASK Vilkyčiai Facebook puslapis

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Upembos kultūra |
| --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **V a. – XVIII a.** | → |

 |  |
|  |
| **Dab. valstybės** | Kongo Demokratinė Respublika |
| **Ist. regionas** | Upembos įduba |
| **Gyvenvietės** | Sanga |
|  |
| **Amžius** | Geležies amžius |
| **Lingvistinė grupė** | kiluba |
| **Valstybingumas** | Njonga, Kinkondža |
|  |

**Upembos kultūra** - geležies amžiaus archeologinė kultūra, klestėjusi Upembos įduboje (dab. Kongo Demokratinė Respublika, Katangos provincijos šiaurė) nuo V a.

Bruožai
-------

Per Upembos įdubą teka Lualabos (Kongo) upė, su ne mažiau nei 50 ežerų. Čia gyventojai sėsliai gyveno nuo V a. vertėsi žvejyba, lydė geležį, prekiavo palmių aliejumi. Čia susikirto svarbūs Afrikos prekybiniai keliai, jungę Kongo džiungles (šiaurėje) su vario ruožu (pietuose) ir Atlanto vandenyną su Indijos vandenynu. Todėl šį įduba ilgainiui išsivystė į civilizacijos židinį, iš kurio kultūra pamažu plito į aplinkines teritorijas. Vietos prekybininkai išvystė platų prekybinį tinklą, rytuose siekusį Indijos vandenyną.

Kultūra skirstoma į šiuos laikotarpius:

* Ankstyvasis geležies amžius (Kamilambo laikotarpis): V-VIII a.;
* Senasis Kisalio laikotarpis: IX-X a.;
* Klasikinis Kisalio laikotarpis: X-XIV a.;
* Kabambinis laikotarpis XV-XVIII a.;

Nors reguliarūs Lualabos potvyniai ir sudarė puikias sąlygas žvejybai bei žemdirbystei, derlingumą ir sėkmę užtikrinti galėjo tik bendruomeninis darbas ir tarpusavio atsakomybė. Tai skatino kurtis vieną pirmųjų Pietinėje Afrikoje sudėtingą bendruomenę. Kultūros atstovai gamino puikius medžio, geležies, vario dirbinius. Jų kultūra plito keliomis kryptimis, pirmiausia į šiaurę, kur susiformavo Lubos karalystė, į vakarus (Lunda) ir pietus (Kazembė).

Pačioje Upembos įduboje didelė imperija nesusikūrė. Čia egzistavo keletas nedidelių politinių junginių, tarp kurių - Kinkondža ir Njonga. XVIII a. pabaigoje-XIX a. pradžioje Upembos kultūros arealą nukariavo Lubos imperija. Po to kultūra sunyko.
| **Kiaksaras** |
| --- |
| Medijos karalius |
| Medai |
| Gimė |  ?Ekbatana |
| Mirė | 585 m. pr. m. e. |
| Palaidotas (-a) | Suleimanija (?) |
| Tėvas | Fraortas |
| Vaikai | Astiagas, Amitė |
| Religija | ankstyvasis zoroastrizmas |
| Medijos karalius |
| Valdė | 625–585 |
| Pirmtakas | Fraortas |
| Įpėdinis | Astiagas |

**Kiaksaras** (sen. pers. 𐎢𐎺𐎧𐏁𐎫𐎼 = *Uvaxštra*, sen. gr. Κυαξάρης) – Medijos karalius, valdęs 625–585 m. pr. m. e. Pasak Herodoto, jo senelis buvęs Diokas, medų dinastijos pradininkas. Kiaskaro tėvo Fraorto valdymo metais (653 m. pr. m. e.) Mediją buvo užėmę skitai.

625 m. pr. m. e. Kiaskaras per puotą išžudė skitų vadus ir susigrąžino valdžią. Jam valdant pertvarkyta kariuomenė – sudaryti atskiri lankininkų, ietininkų ir raitelių daliniai. Valdovas tęsė karą su Asirija: 614 m. pr. m. e. medai užėmė jos provinciją Arapą, sugriovė Ašūrą, 612 m. – sostinę Nineviją. 605 m. Kiaksaras su sąjungininku, Naujosios Babilonijos karaliumi Nabopolasaru, nukariavo ir pasidalijo Asiriją. Išleido savo dukterį Amitę už Nabuchodonosoro II. 590–585 m. kariavo su Lidija. Karo metu užėmė šiaurės Mesopotamiją, Armėniją ir Mažąją Aziją iki Halio upės (prie jos 585 m. pr. m. e. gegužės 28 d. vyko svarbus Halio mūšis).

Medijos imperija valdant Kiaksarui
Netrukus po mūšio Kiaksaras mirė, sostą paveldėjo jo sūnus Astiagas. Kurdai Kiaksarą laiko savo protėviu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kiaksaras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
| **Renata Kazlauskienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1977 m. spalio 5 d. (45 metai)Panevėžyje |
| Sutuoktinis (-ė) | Gediminas Kazlauskas |
| Vaikai | Naglis |
|  |
| Veikla | Lietuvos politikė |
| Partija | Tautos prisikėlimo partija |
|  |
| Alma mater | 2004 m. Vilniaus universitetas |

**Renata Kazlauskienė** (g. 1977 m. spalio 5 d. Panevėžyje) – Lietuvos politikė.

Biografija
----------

1995 m. baigė Panevėžio 11-ąją vidurinę mokyklą. 1998 m. studijavo Verslo kolegijoje finansus ir rinkotyrą. 2002 m. studijavo Vilniaus vadybos kolegijoje verslo vadybą. 2003 m. studijavo Vilniaus universitete vadybą ir verslo administravimą.
2004 m. baigė Vilniaus universiteto Komunikacijos fakulteto Žurnalistikos institutą ir įgijo ryšių su visuomene ir atstovo spaudai profesinių studijų diplomą.

1995–1996 m. dirbo administratore UAB Tarptautinėje statybos korporacijoje. 1996–1998 m. – Vilniaus darbo biržos užimtumo fondo apskaitos skyriaus vyresnioji specialistė. 2001–2002 m. – socialinių įstaigų priežiūros ir audito departamento prie socialinės apsaugos ir darbo ministerijos finansų ir administravimo skyriaus vyresnioji specialistė. 2003–2008 m. – UAB „Komunikacijų raktas" projektų vadovė, projektų koordinatorė ir direktoriaus pavaduotoja. 2008 m. įkūrė renginių organizavimo įmonę UAB „AR Agentūra".

2008 m. tapo Tautos prisikėlimo partijos nare, 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose kandidatavo į seimo narius Raseinių vienmandatinėje apygardoje Nr.42 ir Tautos prisikėlimo partijos sąraše.

Sutuoktinis Gediminas Kazlauskas – Lietuvos aplinkos ministras, sūnus Naglis.

Išnašos
-------

1. ↑  Kandidato biografija Archyvuota kopija 2008-10-11 iš Wayback Machine projekto.
| **Renatas Požėla** |
| --- |
| Gimė | 1974 m. vasario 27 d. (49 metai)Lietuva Šiauliai |
| Tėvai | Antanas PožėlaRima Požėlienė |
|  |
| Alma mater | Lietuvos policijos akademija |

**Renatas Požėla** (g. 1974 m. vasario 27 d. Šiauliuose) – Lietuvos teisininkas.

Biografija
----------

2001 m. baigė Lietuvos policijos akademiją, o 2007 m. – Mykolo Romerio universitetą.

1993–1998 m. Šiaulių miesto vyriausiojo policijos komisariato viešosios policijos patrulinės tarnybos mobiliosios kuopos policininkas, vėliau kriminalinės policijos Turtinių nusikaltimų tyrimo skyriaus Kvotos poskyrio jaunesnysis inspektorius, inspektorius. 1998–2003 m. Šiaulių miesto vyriausiojo policijos komisariato uniformuotosios policijos kelių policijos techninės inspekcijos vyresnysis inspektorius, vėliau kelių policijos komisaras inspektorius, Eismo priežiūros skyriaus komisaras. 2003–2004 m. Šiaulių rajono policijos komisariato Organizacinio poskyrio vyresnysis inspektorius, vėliau šio poskyrio viršininkas. 2004–2005 m. Šiaulių rajono policijos komisariato viešosios policijos Viešosios tvarkos skyriaus Eismo priežiūros poskyrio viršininkas.

2005–2008 m. Lietuvos policijos eskortavimo rinktinės Tarnybos organizavimo skyriaus viršininkas. 2008 m. Lietuvos policijos eismo priežiūros tarnybos viršininko pavaduotojas, 2008–2011 m. Policijos departamento prie Vidaus reikalų ministerijos Viešosios policijos valdybos viršininkas. 2011–2015 m. policijos generalinio komisaro pavaduotojas.

Nuo 2015 m. Valstybės sienos apsaugos tarnybos vadas. 2015 m. rugsėjo mėn. suteiktas vidaus tarnybos generolo laipsnis.

Nuo 2019 m. lapkričio 12 d. policijos generalinis komisaras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Generaliniu policijos komisaro pavaduotoju paskirtas R.Požėla. Delfi.lt
**Socialinė norma** – visuomeninio elgesio taisyklė, privaloma individui. Ji apibrėžia socialinės veikos formas tam tikroje socialinėje situacijoje. Požymiai skiriasi kiekvienoje visuomenėje, sąlygoti jos raidos. Išorinė normų išraiška įvairi – tai gali būti tiek rašytinės, tiek ir nerašytinės taisyklės.

Pagal atsiradimo ir taikymo pobūdį skiriama moralinės, paprotinės, korporatyvinės, ekonominės (reguliuoja materialių gėrybių paskirstymą ir naudojimą), politinės, religinės, teisinės, ekologinės (reguliuoja santykius gamtos apsaugos srityje) socialinės normos. Socialines normas pagrindžia moralė, etika, religija, teisė, kiti socialiniai reiškiniai bei visuomeniniai reguliatoriai. Laikymąsi užtikrina socialinė kontrolė.

Socialinės normos struktūra – hipotezė, dispozicija, sankcija. Hipotezėje nustatomos taisyklės galiojimo sąlygos, dispozicija nusako elgesio variantą (veiką), sankcijoje numatoma poveikio priemonė už atitinkamą veiką.

Pirmasis iš sociologų norminį taisyklių poveikį tyrė Émile Durkheim, vėliau – Talcott Parsons (tyrinėjo normų poveikį individų elgesiui).

Išnašos
-------

1. ↑  *Socialinės normos*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-12-01.
| Sybil Danning |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Sybille Johanna Danninger |
|  |
| Gimė | 1952 m. gegužės 24 d. (69 metai)Velsas, Austrija |
|  |
| Šalis |  Austrija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
|  |
|  |
|  |

**Sibilė Doning** (angl. *Sybil Danning*, g. 1952 m. gegužės 24 d.) – austrų kino aktorė, prodiuserė, režisierė ir buvęs modelis.

Biografija
----------

Sibilės tėvas amerikietis paliko jos motiną dar iki jai gimstant. Ši vėliau ištekėjo už kito amerikiečio karininko (majoro), kas lėmė, kad ilgą laiką jiems teko gyventi įvairiose karinėse bazėse visame pasaulyje. Jiems grįžus į Austriją, šeima iširo, o 16-metė Sibilė paliko namus ir apsigyveno Zalcburge, kur pradėjo lankyti kosmetologijos kursus. Vėliau, dirbdama kosmetologe, ji pati sulaukė pasiūlymų pasirodyti madų šou bei pozuoti fotografijoms. 

1968 m. Sibilė debiutavo kine ir dažniausiai atlikdavo nedidelius seksualių moterų vaidmenis. 1978 m. ji nusprendė persikelti į Holivudą. Pasirodžiusi pirmame JAV filme 1980 m. ji ilgainiui tapo žinoma kaip B kategorijos filmų aktorė. 10 dešimtmečio pradžioje ji kuriam laikui buvo priversta nutraukti savo karjerą dėl traumos, patirtos filmavimo metu.

Pertrauka tarp filmavimų tęsėsi nuo 1993 m. iki 2007m. kol Quentin Tarantino pakvietė į savo juostoje „Grindhouse" esantį fiktyvų anonsą „Moterys vilkolakės iš SS".

Asmeninis gyvenimas
-------------------

Sibilė nuo 1991 m. yra ištekėjusi už Horst Lasse.

Dalinė filmografija
-------------------

* Raudonoji karalienė žudo septynis kartus (1969)
* Mėlynbarzdis (1972)
* Emigrantas (1973)
* Dievo ginklas (1975)
* Operacija „Džonatanas" (1977)
* Kobros diena (1980)
* Jie žaidžia su ugnimi (1984)
* Grindhouse (2007)

Apdovanojimai
-------------

* Saturno apdovanojimas – geriausias pasirodymas (1981)
* Auksinė avietė – blogiausia antrojo plano aktorė (1984)

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sybil Danning** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis
| **Paulina Mongird** |
| --- |
|  |
| Mongirdai |
| Wadwicz |
| Wadwicz |
|  |
| Gimė | 1865 m.Raseinių apskritis (?) |
| Mirė | 1924 m. lapkričio 5 d. (~59 metai)Palanga |
| Tėvas | Mečislovas Mongirdas |
| Motina | Zofija Mongirdienė (Griškevičiūtė) |
|  |
| Veikla | Fotografė |

**Paulina Mongird** (*Paulina Mongirdaitė* 1865 m. Raseinių apskrityje – 1924 m. lapkričio 5 d. Palangoje) – pirmoji Lietuvoje fotografė moteris.

Biografija
----------

Gimė 1865 m. Kauno gubernijos Raseinių apskrities bajorų Mečislovo Angelo Kandidos ir Sofijos Griškevičiūtės Mongirdų šeimoje. Apie 1885 m. šeima persikėlė į Palangą, kurioje įsigijo žemės sklypą su keliais namais. 

Paulina buvo išsilavinusi bajoraitė, mokėjo keletą užsienio kalbų, mėgo piešti. Ji piešė spalvotas miniatiūras su Palangos vaizdais, kurias apie 1892 m. panaudojo albumui „Polonga Bains de mer" („Palangos jūros maudyklės"). Susidomėjusi fotografija, fotografuoti mokėsi Varšuvoje. Iš ten į Palangą parsivežė fotografijos aparatūrą ir apie 1888 m. pradėjo daryti nuotraukas, o 1892  m. savo namuose šalia Palangos senosios vaistinės atidarė fotografijos ateljė. Pirmąsias nuotraukas ji žymėjo spaudais „Fotografija P. Mongird. Polangen" (kirilicos šriftu) arba „Wadwicz Mongird Polangen" (lenkų kalba).

P. Mongirdaitė fotografavo Palangą, jos nuostabią gamtą, pajūrį. Poilsiautojai noriai pirko jos fotografijas, kurios buvo publikuojamas ir lenkų spaudoje. Be Palangos vaizdų, 1912–1914 m. ji išleido atvirukų su Kretingos turgaus aikšte, Rusijos–Vokietijos sienos Kretingos perėjimo punkto ir kitais vaizdais.

Jos sugebėjimus pripažino grafai Tiškevičiai, kvietę fotografuoti šeimos narius, užsakę parengti Palangos ir Kretingos dvarų vaizdų albumus. 

XX a. pradžioje veikli moteris fotografė buvo didelė retenybė.

P. Mongirdaitė mirė nuo vėžio, palaidota 1924 m. lapkričio 7 d. Palangos senosiose kapinėse, šalia koplyčios.

Šaltiniai
---------

* Virgilijus Juodakis. Lietuvos fotografijos istorija 1854–1940. – Vilnius: Austėja, 1996
* Jolanta Klietkutė. Pirmieji pajūrio fotografai: Paulina Mongirdaitė, Ignas Stropus. – Kretinga: J. Klietkutė, 2015

Nuorodos
--------

* Fotografė Paulina Mongirdaitė
* Jolanta Klietkutė. Paulina Mongirdaitė – fotografė, kurios gyvenimą gaubia paslaptis. – Bernardinai.lt
* Pamiršti vardai fotografijoje. Paulina Mongirdaitė ir Ignas Stropus
**Renatas Matošas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Renato Matos da Silva |
| Gimimo data | 1990 m. kovo 14 d. (33 metai) |
| Gimimo vieta | Brazilija |
| Ūgis | 184 cm |
| Svoris | 81 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | „Volta Redonda" |
| **Numeris** | ? |
| **Pozicija** | saugas, puolėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2019  2019–2020  2021  2021  2022  2023– | FK Kauno Žalgiris  Gargždų „Banga"  FK Kauno ŽalgirisGargždų „Banga"  „Volta Redonda" [[]] | 12 0(1)31 0(8)17 0(0)15 0(1)08 0(0) () |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. vasario 20 d.. |

**Renatas Matošas da Silva** (*Renato Matos da Silva*; g. 1994 m. rugpjūčio 20 d.) – futbolininkas kilęs iš Brazilijos, rungtyniaujantis saugo ir puolėjo pozicijose. Žaidė Lietuvoje, atstovavo, „Kauno Žalgirio" ir Gargždų „Bangos" klubams.

Karjera
-------

* 2016: Rio de Žaneiro „America" (Brazilijos Carioca 1)
* 2017: Madeiros „Uniao" (Portugalijos Segunda Liga)
* 2017–2018: Bragansos „Braganca" (Portugalijos trečia lyga)
* 2018: Rio de Žaneiro „7 de Abril" (Brazilijos Carioca 2)
* 2019: „Kauno Žalgiris" (A lyga)
* 2019: Gargždų „Banga" (Pirma lyga)
* 2020: Gargždų „Banga" (A lyga)
* 2021: „Kauno Žalgiris" (A lyga)
* 2021: Gargždų „Banga" (A lyga)
* 2022: „Volta Redonda"

Nuo 2017 m. priklausė Uniao da Madeira klubui, tačiau buvo skolinamas žemesniojo diviziono komandai.

### FK Kauno Žalgiris

2019 m. tapo FK Kauno Žalgiris nariu. 2019 m. liepos 17 d. pranešta, kad sutartis su žaidėju buvo nutraukta.

A lygoje sužaidė dvylika rungtynių ir pasižymėjo vienu įvarčiu.

### Gargždų „Banga"

2019 m. vasarą prisijungė prie Gargždų „Bangos". Pirmoje lygoje sužaidė trylika rungtynių ir pasižymėjo penkiais įvarčiais. Po sezono baigėsi sutartis su žaidėju.

2020 m. sausio 29 d. pranešta, kad sutartis su futbolo buvo pratęsta.

### FK Kauno Žalgiris

2020 m. gruodžio mėn. pranešta, kad žaidėjas grįžta į FK Kauno Žalgiris.

### Gargždų „Banga"

2021 m. birželio pabaigoje pranešta, kad žaidėjas paliko FK Kauno Žalgiris ir atstovaus Gargždų „Bangos" klubui.

2021 m. liepos 11 d. rungtynėse prieš „Hegelmann" pelnė garbės įvartį, o gargždiškiai pralaimėjo net 1:4.

2021 m. gruodžio pabaigoje tapo aišku, kad žaidėjas palieka klubą.

2022 m. grįžo į Braziliją ir žaidė „Volta Redonda" klube.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | Gargždų „Banga" | 13 | 5 |
| **2020** | **Gargždų „Banga"** | 18 | 3 |
|  |  |  |
| **2021** | **„Kauno Žalgiris"** | 17 | 1 |
|  |  |  |  |
| **2021** | **Gargždų „Banga"** | 15 | 1 |
|

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;
     Pirmos lygos ekipa;

Šaltiniai
---------

1. ↑  lrytas.lt: naujienos
2. ↑  alyga.lt: naujienos
3. ↑
4. ↑
5. ↑  alyga.lt: sutartis su R. Matošu
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* Soccerway
* FK Kauno Žalgiris
* lietuvosfutbolas.lt
* Transfermarkt
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
|  |
| **Medaliai** |
| Šuoliai į vandenį |
| **Atstovaujant: Australijos vėliava Australija**  |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2023 Fukuoka | Platforma |
| Sandraugos žaidynės |
| **Auksas** | 2022 Birmingamas | Platforma |
| **Bronza** | 2022 Birmingamas | Sinchroninis |
| **Bronza** | 2022 Birmingamas | Mišri komanda |

**Kasielis Ruso** (*Cassiel Rousseau*, g. 2001 m. vasario 4 d.) – Australijos šuolininkas į vandenį, olimpietis, pasaulio čempionas šuoliuose iš 10 m platformos.

Senelis – Michel Rousseau, prancūzų dviratininkas, olimpinis sprinto čempionas.

Biografija
----------

Savo debiutiniame 2019 m. pasaulio vandens sporto čempionate australas užėmė 9-ą vietą bei iškovojo pakvietimą į Tokijo olimpiadą. 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Rousseau dalyvavo vyrų šuoliuose nuo 10 m platformos. Kvalifikaciniame etape australas liko 8-as, o pusfinalyje pakilo į 6-ą vietą bei pateko į rungties finalinį etapą. Finale sportininkas suklydo darydamas pirmąjį šuolį bei iš viso surinkęs 430,35 taškus užėmė 8-ą vietą.

2022 m. Sandraugos žaidynėse iškovojo vieną aukso ir du bronzos medalius.

2023 m. pasaulio vandens sporto čempionate kartu su Domonic Bedggood užėmė 5-ą vietą sinchroninių šuolių rungtyje. Individualiuose šuoliuose nuo tramplino Rousseau pelnė pirmąjį istorijoje Australijos aukso medalį pasaulio čempionate, bei pelnė pakvietimą į 2024 m. vasaros olimpines žaidynes.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Olympedia Profile

Nuorodos
--------

* WA svetainėje
| **Paulas Dambislatv. *Pauls Dambis*** |
| --- |
| Gimė | 1936 m. birželio 30 d. (86 metai)Ryga |
|  |
| Veikla | latvių kompozitorius |
| Organizacijos | Latvijos konservatorija |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Alma mater | Latvijos konservatorija |

**Paulas Miervaldis Dambis** (latv. *Pauls Miervaldis Dambis*, 1936 m. birželio 30 d. Ryga) – latvių kompozitorius, pedagogas, dirigentas.

Biografija
----------

Mokėsi Rygos 15-oje vidurinėje mokykloje ir Rygos vaikų muzikos mokykloje, 1954–1957 m. – Jelgavos kultūros mokyklos choro dirigento specialybėje. 1962 m. baigė kompoziciją Latvijos konservatorijoje.

1959–1962 m. Latvijos nacionalinio teatro muzikinės dalies vedėjas, 1964–1968 m. Latvijos TV garso režisierius. Nuo 1972 m. Latvijos konservatorijos dėstytojas, nuo 1986 m. profesorius. 1984–1989 m. Latvijos kompozitorių sąjungos pirmininkas.

Kūryba
------

Sukūrė operų, oratorijų, tarp jų – „Žydroji planeta" (1967 m.), „Stanza di Michelangelo" (1971 m.), „Atomus" (1981 m.), dvi kantatas, poemų ir ciklų chorui, simfonijų (1972 m. 1975 m. 1978 m.), koncertų (Koncertas fantazija mišriam chorui, fortepijonui, mušamiesiems ir diaprojekcijai, Diurerio atminimui, 1985 m.), 4 sonatas fortepijonui, chorų, styginių kvartetų, dramos spektaklių ir kino filmų muzikos. Kūryba turi sąsajų su latvių muzikiniu folkloru, vyrauja modernios muzikos raiškos priemonės.

Operos
* Sparnai, 1970 m.
* Laiškai į ateitį, opera monodrama, 1972 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pauls Miervaldis Dambis. makslinieki.lv
2. ↑  Vaclovas Juodpusis. *Paulas Dambis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 438 psl.