recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Lupkovo perėjasvk. *Lupkovský priesmyk*lenk. *Przełęcz Łupkowska* |
| --- |
| Tunelis Slovakijos pusėjeTunelis Slovakijos pusėje |
| **Žemynas** | Europa |
| **Šalys** | Slovakijos vėliava Slovakija, Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Aukščiausias taškas** | 640 m |
| **Koordinatės** | 49°15′0″ š. pl. 22°02′27″ r. ilg.﻿ / ﻿49.25000°š. pl. 22.04083°r. ilg.﻿ / 49.25000; 22.04083Koordinatės: 49°15′0″ š. pl. 22°02′27″ r. ilg.﻿ / ﻿49.25000°š. pl. 22.04083°r. ilg.﻿ / 49.25000; 22.04083 |

**Lupkovo perėja** (svk. *Lupkovský priesmyk*, lenk. *Przełęcz Łupkowska*) – kalnų perėja Karpatų kalnuose Slovakijos ir Lenkijos pasienyje, netoli vakarinės Ukrainos sienos. Perėja skiria Bieščadų (*Bieszczady*) ir Žemųjų Beskidų kalnų masyvus.

Geografija
----------

Lupkovo perėja yra 640 m aukštyje virš jūros lygio. Ji yra piečiau Lupkovo kaimo Lenkijoje (Pakarpatės vaivadija) ir į rytus nuo Medzilaborcės miesto Slovakijoje (Prešovo kraštas). Per šią perėją nuo seno vedė svarbus prekybinis pirklių kelias iš Slovakijos vidinių rajonų į Lenkiją. Dabar tai patogus 642 m ilgio geležinkelio tunelis, šioje vietoje kertantis šalių valstybinę sieną.

Istorija
--------

Tunelis Lenkijos pusėje
Nutiesus perėjoje geležinkelio tunelį, po 1874 m. pagyvėjo ekonominiai ryšiai tarp Galicijos ir Austrijos-Vengrijos, regione ėmė vystytis amatai ir pramonė, daugėti gyventojų. 

Per abu Pasaulinius karus perėjos rajone vyko nuožmūs mūšiai. Rytų frontuose perėja vaidino strateginį vaidmenį. Geležinkelio tunelis buvo nuolat sugriaunamas, mėginant sutrukdyti priešo karinių pajėgų judėjimą. Antrojo pasaulinio karo metu tunelis buvo sugriautas visame ruožo ilgyje, todėl Tarybinės kariuomenės 13-sis geležinkeliečių pulkas ir speciali formuotė *УВВР-3* 1945 m. nutiesė perėjoje naują antžeminę liniją, apeinančią sugadintą tunelį. Perėjos viršūnėje įrengė geležinkelio stotį „Pergalė" (rus. *Pobeda*). Tačiau aplinkkelį eksploatuoti buvo gana sudėtinga dėl didelių nuokalnių ir įkalnių nuolydžių (iki 38 laipsnių) bei per mažo posūkio spindulio (r=155 m). Tam teko naudoti dvigubą traukos jėgą sąstatams tempti, dažnai keisti perkaitusias ir subyrėjusias stabdžių kaladėles ilgame 13 km leidimosi žemyn ruože. Jau tais pačiais metais buvo atstatytas tunelis, bet jis nebuvo plačiau naudojamas, neskaitant atsitiktinių krovinių pervežimų. Tik 1999 m. geležinkelio tunelis buvo galutinai įrengtas saugiai eksploatuoti, ir juo buvo atnaujintas reguliarus keleivinių traukinių judėjimas.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lupkovo perėja** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Aplinkinės geležinkelio linijos įrengimas Lupkovo perėjoje
* Turistinis žemėlapis
| **Martynas Kukta** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1875 m. vasario 1 d.Trakiniai, Kurklių valsčius |
| Mirė | 1956 m. birželio 23 d. (81 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Petrašiūnų kapinėse |
| Tėvas | Mykolas Kukta |
| Motina | Ona Raupelytė-Kuktienė |
| Vaikai | Stefanija Kuktaitė-Monstavičienė |
|  |
| Veikla | spaustuvininkas, verslininkas |

Lietuvos aidas, 1918 m.
Atminimo lenta prie pastato Vilniuje, Totorių g. 20 (čia 1906–1921 m. veikė Martyno Kuktos spaustuvė)
**Martynas Kukta** (1875 m. Trakiniuose, Kurklių valsčius – 1956 m. birželio 23 d. Kaune) – lietuvių spaustuvininkas, verslininkas.

Biografija
----------

Gimė pasiturinčių valstiečių šeimoje. Baigęs 4 pradžios mokyklos skyrius, nuo 1890 m. buvo Vilniaus karo apygardos štabo spaustuvės mokinys, vėliau spaustuvininko profesijos mokėsi ir dirbo Vilniaus gubernijos valdybos spaustuvėje. 1895 m. su dviem broliais išvyko į Sankt Peterburgą. Mobilizuotas į carinės Rusijos kariuomenę, dirbo karinėje spaustuvėje spaustuvininku. Paleistas iš kariuomenės ir dirbdamas raidžių rinkėju ir metranpažu Peterburgo spaustuvėse, sutaupė pinigų ir, Petro Vileišio padedamas, ten įkūrė nuosavą nedidelę spaustuvę, kurioje dirbo iki 1904 m.

Po lietuviškos spaudos draudimo panaikinimo grįžo į Vilnių, čia 1904 m. gruodžio mėn. leidėjui P. Vileišiui padėjo atidaryti pirmąją ir didžiausią XX a. pradžioje lietuvišką „Vilniaus žinių" spaustuvę, 1904–1906 m. buvo jos vedėjas. 1906–1924 m. turėjo savo privačią spaustuvę Vilniuje. 1907 m. lapkričio mėn. apkaltintas antivyriausybinio turinio knygų leidyba – įtartas be cenzūros leidimo baltarusių kalba išspausdinęs Stepono Kairio žmonos Aloizos Paškievič-Ciotkos eilėraščius, jo spaustuvė dviem savaitėms uždaryta. Nuo 1917 m. M. Kuktos spaustuvė spausdino Lietuvos Tarybos oficialųjį dienraštį „Lietuvos aidas". Signataro Petro Klimo paragintas, M. Kukta pirmasis padaugino 1918 m. vasario 16 d. paskelbtą Lietuvos Nepriklausomybės aktą ir už tai nukentėjo – vokiečių kareiviai nusiaubė spaustuvę, o jį patį kelias paras kalino areštinėje.

1918 m. kartu su Jonu Rinkevičiumi, J. Dusevičiumi ir Justu Strazdu įkūrė knygų leidimo akcinę bendrovę „Švyturys", siekdami ją paversti reprezentacine lietuviškų knygų leidykla. 1920 m. lenkų užgrobtame Vilniuje M. Kukta buvo persekiojamas dėl lietuviškos veiklos, areštuotas, todėl spaustuvę turėjo uždaryti. 1924 m. su visa spaustuvės įranga persikėlė į Kauną, 1924–1934 m. tęsė spaustuvininko veiklą iš pradžių kaip „Švyturio" bendrovės spaustuvininkas, vėliau kaip privačios spaustuvės savininkas. 1928 m. bankrutavus „Švyturiui", jos turtą perėmė naujai įsikūrusi „Spindulio" spaustuvinė leidybos bendrovė, 1928–1929 m. M. Kukta dirbo šios bendrovės direktoriumi. Pasitraukęs iš spaustuvininko verslo, nuo 1935 m. keletą metų dirbo Lietuvos žemės ūkio banko archyve. Po Antrojo pasaulinio karo dirbo Kauno muzikos mokyklos raštininku. Mirties diena įvairiuose šaltiniuose nurodoma skirtingai. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2014-05-13 iš Wayback Machine projekto.
Invalda INVL|  |
| Forma | Akcinė bendrovė |
| Prekybos simbolis | IVL1L |
| Centrinė būstinė | Vilnius, Lietuva |
| Svarbiausi darbuotojai | Darius Šulnis (vadovas) |
| Tinklalapis | www.invaldainvl.com |

**AB „Invalda INVL"** – turto valdymo grupė: atvira, auganti ir savo veikla kurianti gerovę žmonėms.

1991 m. „Invaldą INVL" įkūrė akademinių sluoksnių atstovų grupė, turinti tikslą įsteigti vertę kuriančią ir prie šalies ekonomikos prisidedančią bendrovę.

Esame privataus kapitalo valdymo pradininkė Baltijos šalyse. Sudarytų sandorių vertė siekia daugiau kaip 2 mlrd. eurų.

Nuo 1995 m. mūsų bendrovės akcijos įtrauktos į vertybinių popierių biržos sąrašus. Nuo listingavimo pradžios išmokėjome 70,4 mln. eurų (dividendai ir akcijų supirkimas).

Mūsų grupė valdo alternatyvių investicijų fondus, kitas investicijas, taip pat teikia šeimos biuro paslaugas.

Grupės valdomas turtas viršija 1 mlrd. eurų.

Taip pat turime nuosavų tiesioginių ir netiesioginių investicijų į INVL valdomus fondus bei kitų istorinių investicijų.

Istorija
--------

„Invalda" veiklą pradėjo 1991 m. Bendrovės akcijomis nuo 1995 m. yra prekiaujama „Nasdaq Vilnius" biržoje.

Nuo 1991 iki 1997 m. veikė kaip investicinė akcinė bendrovė, įsteigta valstybinio turto privatizavimo laikotarpiu įgyvendinant Lietuvos Respublikos valstybinio turto pirminio privatizavimo įstatymą. 1997–2003 m. – turėjo Vertybinių popierių komisijos išduotą kontroliuojančios investicinės bendrovės licenciją.

„Invalda INVL" 2014 metais įsigijo bendroves „MP Pension Funds Baltic" ir „Finasta Asset Management" Lietuvoje, o 2015 m. pradžioje bendrovę „Finasta Asset Management" Latvijoje. Ši bendrovė Lietuvoje ir Latvijoje nuo 2015 m. kovo veiklą vykdo „INVL Asset Management" pavadinimu.

2015 m. spalio pabaigoje grupės bendrovės „INVL Asset Management", „MP Pension Funds Baltic" ir „INVL fondai" buvo sujungtos ir rinkoje toliau veikė bendrovė „INVL Asset Management".

2015 m. gegužės mėn. pakeitė pavadinimą į AB „Invalda INVL".

Šaltiniai
---------

1. Jungiamos „Invalda INVL" turto valdymo įmonės, 15min.lt 2015 05 26
2. Baigta UAB „INVL Asset Management" valdomų II pakopos pensijų fondų jungimo procedūra, Lietuvos banko informacija 2016 02 03 Archyvuota kopija 2016-10-05 iš Wayback Machine projekto.
3. „INVL Asset Management" sujungė pensijų fondus, vz.lt 2016 01 04

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RBendrovės, kurių akcijomis prekiaujama Nasdaq Vilnius biržoje |
| --- |
|  |
| 
Amber Grid (AMG1L) • Apranga (APG1L) • AUGA group (AVG1L) • Energijos skirstymo operatorius (ESO1L) • Grigeo Grigiškės (GRG1L) • Invalda LT (IVL1L) • INVL Baltic Farmland (INL1L) • INVL Baltic Real Estate (INR1L) • INVL Technology (INC1L) • Kauno energija (KNR1L) • Klaipėdos nafta (KNF1L) • Ignitis gamyba (LNR1L) • Linas (LNS1L) • Linas Agro Group (LNA1L) • LITGRID (LGD1L) • Novaturas (NTU1L) • Panevėžio statybos trestas (PTR1L) • Pieno žvaigždės (PZV1L) • Rokiškio sūris (RSU1L) • Šiaulių bankas (SAB1L) • Snaigė (SNG1L) • Telia Lietuva (TEL1L) • Utenos trikotažas (UTR1L) • Vilkyškių pieninė (VLP1L) • Vilniaus baldai (VBL1L) • Žemaitijos pienas (ZMP1L) |

 |
| Parana*Ciudad de Paraná* |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

ParanaParana

31°43′0″ p. pl. 60°31′0″ v. ilg.﻿ / ﻿31.71667°š. pl. 60.51667°r. ilg.﻿ / 31.71667; 60.51667﻿ (Parana (miestas))Koordinatės: 31°43′0″ p. pl. 60°31′0″ v. ilg.﻿ / ﻿31.71667°š. pl. 60.51667°r. ilg.﻿ / 31.71667; 60.51667﻿ (Parana (miestas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Entre Rioso provincija Entre Rioso provincija |
| **Departamentas** | Paranos departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 247 139  |
| **Altitudė** | 77 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.parana.gov.ar |
|  **Vikiteka** | Parana |

**Parana** (isp. *Paraná*) – miestas šiaurės rytų Argentinoje, Paranos upės kairajame krante, priešais Santa Fė miestą. Entre Rioso provincijos sostinė.

Istorija
--------

XVI amžius a. dalis Santa Fė miesto gyventojų persikėlė per Paranos upę ir apgyvendino jos kairįjį krantą. Vietovė pavadinta *La Otra Banda del Paraná* („kita Paranos pusė"), tačiau nebuvo laikoma atskiru miestu ir lėtai augo kaip Santa Fė miesto palydovas. 1730 m. spalio 23 d. buvo pastatyta koplyčia. Nuo to laiko prasidėjo savarankiškas miesto gyvenimas. 1822 m. tapo provincijos sostine, o 1854–1861 m. buvo *Argentinos Konfederacijos* sostine. Nuo to laiko pradėjo sparčiai augti.

Susisiekimas
------------

Miestas yra 470 km į šiaurės vakarus nuo Buenos Airių. Keliai į Buenos Aires, Konkordiją, Korientesą. Geležinkeliai į Buenos Aires ir Posadasą. Su Santa Fė sujungtas povandeniniu *Hernandarias* tuneliu, pastatytu po Paranos upe 1969 m. *General Justo José de Urquiza* oro uostas, iš kurio vyksta reguliarūs reisai į Buenos Aires.

Katedra ir Gegužės aikštė

Ekonomika
---------

Cemento, baldų, keramikos, maisto pramonė. Per uostą prie Paranos upės transportuojami grūdai, galvijai, žuvis, mediena.

Lankytinos vietos
-----------------

Miesto centre gausu kolonijinės architektūros pastatų, pavyzdžiui,  *3 de Febrero* teatras, miesto katedra, vyriausybės rūmai. Urkizos parkas su paminklais (jų tarpe generolui Urkizai). Krantinės parkas, su puikiais kraštovaizdžiais į upę. Gamtos mokslų ir antropologijos, miesto muziejai.

Šaltiniai
---------

1. ARGENTINA: Entre Ríos, *citypopulation.de*
2. ↑  ARGENTINA: Entre Ríos, *citypopulation.de*

Nuorodos
--------

* www.parana.gov.ar Archyvuota kopija 2018-04-21 iš Wayback Machine projekto.
* www.eldiariodeparana.com.ar Archyvuota kopija 2021-01-26 iš Wayback Machine projekto.
* www.parana.turismoentrerios.com Archyvuota kopija 2009-01-02 iš Wayback Machine projekto.
**Sapiens. Glausta žmonijos istorija**| 
2016 m. lietuviškojo leidimo viršelis |
| **Autorius** | Yuval Noah Harari |
| **Šalis** | Izraelis |
| **Sritis** | antropologija,istorija |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | קיצור תולדות האנושות‎ |
| **Šalis** | Izraelis |
| **Kalba** | hebrajų |
| **Leidykla** | Dvir Publishing House Ltd |
| **Išleista** | 2011 m. |
| **Formatas** | Minkštais viršeliais |
| **Puslapių** | 447 |
| **ISBN:** | 9655520404 |
| **ISBN-13:** | 9789655520408 |
| **OCLC:** | 739407029 |
| **Pirmasis lietuviškas leidimas** |
| **Pavadinimas** | Sapiens. Glausta žmonijos istorija |
| **Leidykla** | Kitos knygos |
| **Išleista** | 2016 m. |
| **Vertėjas** | Tadas Juras  (iš anglų k. vertimo) |
| **Formatas** | Kietais viršeliais |
| **Puslapių** | 412 |
| **ISBN:** | 609427248X |
| **ISBN-13:** | 9786094272486 |
| **OCLC:** | 1048614453 |

**Sapiens. Glausta žmonijos istorija** (hebr. ‏קיצור תולדות האנושות‏‎) – žydų futurologo ir istorijos profesoriaus Juvalio Nojaus Harario 2011 m. hebrajiškai išleista knyga, kuri 2014 m. buvo išversta į anglų kalbą bei tapo pasauliniu bestseleriu. 2016 m. išversta į lietuvių kalbą. Knygoje apžvelgiama žmonijos istorija nuo akmens ažmiaus iki XIX amžiaus. Knygoje remtasi gamtos mokslais, ypač evoliucine biologija, biologine atropologija.

Leidinys susilaukė didžiulio skaitytojų dėmesio ir buvo rekomenduojamas garsių žmonių, kurie nėra srities specialistai: Bilo Geitso, Barako Obamos, Angelos Merkel ir Emanuelio Makrono. Anot „Financial Times" apžvalgininko bei politikos filosofo Džono Grėjaus, „tai provokuojanti mūsų civilizacijos istorija, pateikta su eretiško mąstymo ir netikėtų faktų pagardais." Specialistai ir mokslo apžvalgininkai knygą įvertino labai kritiškai, kaip faktiškai netikslią, siekiančią sensacingumo. Pasak antropologo Kristoferio Holpaiko, „rašytojo pateikiami faktai yra seniai žinomi, o jo išvados klaidingos".

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑  „Aušra Kaziliūnaitė: Naujausios „Sapiens" autoriaus pamokos". *15min*. Nuoroda tikrinta 2019-03-04.
3. ↑  „Irresponsible gods". *Financial Times*. Nuoroda tikrinta 2019-03-04.
4. ↑
5. ↑
6. ↑  Hallpike, C. R. A Response to Yuval Harari's 'Sapiens: A Brief History of Humankind' Archyvuota kopija 2021-01-18 iš Wayback Machine projekto. *New English Review*, December 2017.
Koordinatės: 54°42′21″š. pl. 23°07′07″r. ilg.﻿ / ﻿54.7058°š. pl. 23.1186°r. ilg.﻿ / 54.7058; 23.1186

|  Mažučių Marijos Malonės versmių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Vilkaviškio |
| **Savivaldybė** | Vilkaviškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Mažučiai |
| **Pastatyta** | 1991 |
| **Stilius** | akmuo |

**Mažučių Marijos Malonės versmių koplyčia** – originali lauko akmenų koplyčia, talpinanti iki 100 žmonių, esanti Mažučių kaime (Pilviškių seniūnija, Vilkaviškio rajonas). Priklauso Alksnėnų parapijai. Patogiai pasiekiama iš kelio  **136**  Vinčai–Pilviškiai–Vilkaviškis , nuo Opšrūtų, apie 3 km šiaurės vakarų kryptimi pagal nuorodą ***Mažučių šaltinėlis***. Stovi laukymės pakraštyje, prie Alksnės upelio, šalia praeina geležinkelio linija Kaunas–Kybartai. 

Garsėja čia esančiu stebuklingu šaltinėliu, jo negendančiu vandeniu, be to, sakoma, turinčiu gydomųjų savybių. Yra padarytas priėjimas įsipilti vandens. Vieta garsėja legendomis, laikoma, jog čia apsireiškusi Švč. Mergelė Marija, todėl ji koplyčioje iškilmingai pagerbiama kaip Malonių Versmė kiekvieno mėnesio paskutinį šeštadienį. Viena iš katalikiškos piligrimystės vietų Vilkaviškio vyskupijoje.

Istorija
--------

Medinė koplytėlė
Iki II Pasaulinio karo šioje vietoje stovėjo medinė koplytėlė, joje buvo laikomos šv. Mišios. 1944 m. koplytėlė buvo sugriauta. Ąžuolo lapų nuolaužos tebesaugomos Alksnėnų bažnyčioje. Po karo atstatyta medinė koplytėlė.

1991 m. pastatyta koplyčia iš lauko akmenų. 1995 m. vasarą šalia įrengtas takas su 14 Švč. Mergelės Marijos Skausmo ir Džiaugsmo paslapčių koplytstulpių. Laukymės pakraštyje išlikusi senoji medinė koplytėlė, netoliese stūkso atminimo akmuo kraštietei poetei Juzei Liudai Augustaitytei-Vaičiūnienei.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lankomoje vietoje – užakęs šaltinėlis ir griūvantys koplytstulpiai. Santaka.info (tikrinta 2023-06-18).
2. ↑  Alksnėnai // piligrimai.lt
3. ↑  Mažučių Marijos Malonės versmių koplyčia prie šaltinėlio ir skulptūros. Kryzdirbysteskelias.lt (tikrinta 2023-06-18).
4. ↑

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Švč. Mergelės Marijos apsireiškimų vietos Lietuvoje
* Mažučių šaltinėlis (*suduvosgidas.lt*)
* Mažučių koplyčia (*eFoto.lt*)
Konvencijos šalys narės (mėlyna spalva).
**Tarptautinė konvencija dėl banginių medžioklės reguliavimo** (angl. *International Convention for the Regulation of Whaling*) – tarptautinė sutartis, kuria siekiama apsaugoti banginių populiacijas ir tarp valstybių koordinuoti banginių medžioklę.

Istorija
--------

XIX a. antroje pusėje prasidėjusi verslinė banginių medžioklė tarpukariu ir po Antro pasaulinio karo stipriai išsiplėtė. Jau XX a. pradžioje mokslininkai perspėjo, kad nemažinant medžioklės apimčių, kai kurioms banginių rūšims gresia išnykimas. Reaguodamos į tai, šalys ėmė diskutuoti apie bendradarbiavimą ir medžioklės koordinavimą. 1931 m. buvo priimtas pirmasis tarptautinis susitarimas, inicijuotas Norvegijos, tačiau jis nebuvo sėkmingas. 1937 m. pasirašytas dar vienas susitarimas, tačiau prie jo neprisijungė Vokietija ir Japonija, o netrukus prasidėjęs karas nutraukė jos įgyvendinimą. Diskusijos dėl naujos ir išsamesnės konvencijos buvo atgaivintos 1944 m. ir po kelių tarptautinių susitikimų 1946 m. buvo priimta Tarptautinė konvencija dėl banginių medžioklės reguliavimo. Ji įsigaliojo po dvejų metų.

Struktūra
---------

Konvencijoje yra išreiškiamas siekis tinkamai saugoti banginių populiacijas ir koordinuotai vystyti banginių medžioklės industriją. Sutartį sudaro dvi pagrindinės dalys: bendro pobūdžio konvencijos tekstas ir taip vadinamas Tvarkaraštis (angl. *Schedule*), kuriame surašyta detalesnė informacija apie rūšis, medžioklės kvotas, leidžiamus ir draudžiamus veiksmus. Tvarkaraštis gali būti keičiamas trijų ketvirtadalių balsų dauguma. Vienas iš žinomiausių tokio tipo pakeitimų buvo 1982 m. priimtas sprendimas nuo 1986 metų visoms reguliuojamoms rūšims nustatyti nulinį medžioklės limitą.

Pagrindinis konvencijos valdymo ir įgyvendinimo organas yra 1948 m. įsteigta Tarptautinė banginių medžioklės komisija, į kurią įeina po vieną kiekvienos valstybės narės atstovą. Komisija kasmet susirenka vis kitoje pasaulio vietoje ir priima svarbiausius su konvencija susijusius sprendimus. Be komisijos taip pat veikia trys komitetai: Finansų ir administravimo, Mokslo bei Technologijų. Konvencijos nare gali tapti bet kuri valstybė, nepaisant jos sąsajų su banginių medžiokle.

Nariai
------

2013 m. duomenimis, konvencijai priklauso 88 valstybės. Lietuva konvenciją priėmė 2008 m. lapkričio 25 d.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Miles, E. L. *Environmental regime effectiveness: confronting theory with evidence.* MIT Press, 2002, p. 381-3
2. ↑  Membership and Contracting Governments Archyvuota kopija 2012-08-30 iš Wayback Machine projekto. The International Whaling Commission, 2013

Nuorodos
--------

* Konvencijos tekstas: lietuvių k. anglų k. Archyvuota kopija 2012-08-15 iš Wayback Machine projekto.
Dronto (*Raphus cucullatus*) subfosiliniai griaučiai Londono gamtos istorijos muziejuje
*Theba* genties sraigių subfosiliniai kiaukutai
**Subfosilija** - gyvūnų kaulų, lizdų liekanos, ar išmatų kaprolitai, kurių fosilizacijos procesas nėra pasibaigęs, nes praėjo per mažai laiko nuo atitinkamo, pavyzdžiui gyvūno gyvenimo pradžios, arba palaikų palaidojimo sąlygos nebuvo optimalios fosilizacijai. Subfosilijos dažnai randamos urvuose ar kitose slėptuvėse, kur jos gali išlikti tūkstančius metų. Pagrindinė subfosilijų liekanų reikšmė yra ta, kad jose yra organinės medžiagos, kurią galima panaudoti radiokarboniniam datavimui arba DNR, baltymų sekoskaitoms ar kitų biomolekulių išskyrimui. Be to, izotopų santykis gali suteikti daug informacijos apie ekologines sąlygas, kuriomis gyveno išnykę gyvūnai. Subfosilijos naudingos tiriant aplinkos evoliucijos istoriją ir gali būti svarbios paleoklimatologijos tyrimams.

Subfosilijų dažnai randama nusėdimo aplinkoje, pavyzdžiui, ežerų nuosėdose, vandenynų nuosėdose ir dirvožemyje. Po nusėdimo fizikinis ir cheminis dūlėjimo poveikis gali pakeisti subfosilijų išsaugojimo būklę, o mažos subfosilijos taip pat gali būti sudorotos gyvų organizmų. Mezozojaus laikotarpio subfosilinės liekanos pasitaiko itin retai, paprastai jos yra pažengusios irimo stadijoje, todėl dėl jų kyla daug ginčų. Didžioji dalis subfosilijų yra iš kvartero periodo nuosėdų, įskaitant daugybę subfosilizuotų *Chironomidae* galvučių kapsulių, kautavėžių (*ostrakoda*) karapaksų, titnagdumblių (*Bacillariophyta*) ir *Foraminifera*.

Tokioms liekanoms kaip moliuskų kriauklės, kurių cheminė sudėtis geologiniam laikui bėgant dažnai nesikeičia, o kartais net milijonus metų išlaiko tokias savybes kaip pirminės spalvos žymės, tad „subfosilijų" etiketė taikoma moliuskų kiaukutams, kurie, kaip manoma, yra tūkstančių metų senumo, tačiau yra iš holoceno epochos, dėl to nėra pakankamai seni, kad būtų iš pleistoceno epochos.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Fosilija
* Fosilizacija

Šaltiniai
---------

1. ↑  samuseum.sa.gov.au / Subfossils | South Australian Museum
2. ↑  ncbi.nlm.nih.gov / Influence of Microbial Biofilms on the Preservation of Primary Soft Tissue in Fossil and Extant Archosaurs; Editor: Anna Stepanova, Authors: Joseph E. Peterson, Melissa E. Lenczewski, and Reed P. Scherer | PLoS One. 2010; 5(10): e13334. doi: 10.1371/journal.pone.0013334 | Published online 2010 Oct 12

Nuorodos
--------

* researchgate.net / Paleogenomics illuminates the evolutionary history of the extinct Holocene "horned" crocodile of Madagascar, Voay robustus; Authors: Evon R Hekkala, J. Gatesy, A. Narechania, Robert W Meredith, M. Russello, Matthew L. Aardema, E. Jensen, S. Montanari, Christopher Brochu, M. Norell, George Amato. Communications Biology 4(1), DOI:10.1038/s42003-021-02017-0 | April 2021
Čekiški medpadžiai
Kiniški medpadžiai
**Medpadžiai** (t. p. *klumbokai, kurpės, medkurpės, medžiokai, mediniai, šliurės*) – tradicinis liaudiškas apavas mediniu padu su odiniu viršumi. XIX amžiaus pabaigoje – XX amžiaus pirmojoje pusėje buvo daugelio valstiečių ir miestelių gyventojų kasdieninis apavas; kai kur avėti ir po Antrojo pasaulinio karo. Buvo su užkulniais, be jų (dažniausiai avėti moterų) arba su aulais. Kartais buvo puošiami įspaustais raštais, skylutėmis, iškarpytais dantukais.

Medpadžiai buvo patogesnis apavas už klumpes. Žemaitijoje jie avėti lygiagrečiai su klumpėmis. Suvalkijoje buvo gaminami medpadžiai vaikščiojimui lauke ir namuose – pastarieji buvo lengvesni (kaip šlepetės). Medpadžių viršui tiko senų aulinių batų aulai. Nunešiojus vienus medinius padus, ta pati oda tiko naujai porai padaryti.

Angliški medpadžiai batai
Medpadžius darė klumpdirbiai arba patys valstiečiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jurkuvienė T. 2008, *Lietuvių tautinis kostiumas*
2. ↑  Vacys Milius. *Medpadžiai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvių tautodailė |
| --- |
|  |
| Tekstilė | 
 audimas **·**  siuvinėjimas **·**  drobė **·**  čerkasas **·**  milas **·**  žičkai |
|  |
| Drabužiai | 
 dzūkų **·**  aukštaičių **·**  žemaičių **·**  suvalkiečių **·**  Klaipėdos krašto **·**  marškiniai **·**  sijonas **·**  prijuostė **·**  juosta **·**  kelnės **·**  nuometas **·**  skara **·**  skarinys **·**  šiaudinė skrybėlė **·**  kalpokas **·**  magierka **·**  sermėga **·**  rudinė **·**  surdutas **·**  autai **·**  vyžos **·**  naginės **·**  klumpės **·**  čempės |
|  |
| Dailė | 
 skulptūra (kaukės) **·**  kryždirbystė (kryžius **·**  koplytėlė **·**  koplytstulpis **·**  stogastulpis **·**  saulutė) **·**  tapyba **·**  grafika **·**  keramika **·**  velykų margučiai **·**  popieriaus karpiniai **·**  verbos **·**  kalvystė  |

 |
| **Birutė Strolienė** |
| --- |
| Gimė | 1906 m. gruodžio 13 d.Zaviercė, Lenkija |
| Mirė | 1997 m. birželio 27 d. (90 metų) |
| Tėvas | Juozas Damijonaitis |
| Motina | Stefanija Karčiauskaitė-Damijonaitienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Liudvikas Strolis |
|  |
| Veikla | fortepijono pedagogė |

**Birutė Otilija Damijonaitytė-Strolienė** (1906 m. gruodžio 13 d. Zaviercėje, Petrakovo gubernija, Lenkija – 1997 m. birželio 27 d. palaidota Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos fortepijono pedagogė.

Biografija
----------

Tėvas Juozas Damijonaitis buvo žymus kalbininkas. Pradžios mokyklą lankė Lenkijoje. Nuo 1918 m. šeima gyveno Kaune. 1925 m. baigė Kauno „Aušros" gimnaziją, įstojo į Lietuvos universiteto Teisės fakultetą ir išklausė jame dėstytą kursą. Besimokydama gimnazijoje, įstojo į Kauno valstybinę muzikos mokyklą. 1933 m. baigė profesoriaus Vladimiro Ružickio fortepijono klasę. Paryžiuje susipažino su keramiku Liudviku Stroliu, ten studijavusiu dailę. 1934 m. jie susituokė.

1941–1944 m. dirbo fortepijono muzikos mokytoja Meno reikalų valdybos Kauno muzikos kursuose. 1944–1949 m. Kauno konservatorijoje dėstė privalomąjį fortepijono kursą. 1944–1970 m. dėstė specialųjį fortepijono kursą J. Gruodžio muzikos mokykloje.

Nuo 1949 m. pradėjo dirbti Kauno dešimtmetėje mokykloje (dab. Juozo Naujalio muzikos gimnazija). Iki 1986 m. dėstė specialųjį fortepijoną, nuo 1950 m. direktoriaus Aleksandro Bogdano paskirta iki 1985 m. vadovavo spec. fortepijono skyriui. 1960 m. suteiktas Lietuvos nusipelniusios mokytojos vardas.

B. Strolienės mokiniai – žinomi menininkai, pianistai, pedagogai: Saulius Sondeckis, Balys Vaitkus, Albinas Petrauskas, Julius Andrejevas, Marija, Aldona, Halina Radvilaitės ir kt.

1997 m. apdovanota LDK Gedimino Ordino 1-ojo laipsnio medaliu.

Nuorodos
--------

* Kristina Mikuličiūtė-Vaitkūnienė. Gyventi muzika // Nemunas, 2006 m. gruodžio 7 d. Nr. 43 (131–572) Archyvuota kopija 2016-03-08 iš Wayback Machine projekto.
Ruandos pabėgėlių stovykla Zaire 1994 m.
**Pabėgėlis** – asmuo, kuris dėl visiškai pagrįstos baimės būti persekiojamas dėl rasės, religijos, pilietybės, priklausymo tam tikrai socialinei grupei ar politinių įsitikinimų yra už šalies, kurios pilietis jis yra, ribų ir negali arba bijo naudotis tos šalies gynyba; arba neturėdamas atitinkamos pilietybės ir būdamas už šalies, kurioje anksčiau buvo jo nuolatinė gyvenamoji vieta, ribų dėl tokių įvykių negali ar bijo į ją grįžti.

Jei asmuo turi kelių šalių pilietybę, terminas „šalis, kurios pilietis jis yra" reiškia bet kurią šalį, kurios pilietis jis yra, ir nelaikoma, kad ta šalis jo negins, jei be svarbios priežasties, susijusios su visiškai pagrįsta baime, jis nepasinaudoja vienos iš šalių, kurios pilietis jis yra, gynyba 

Asmenims, kuriems pagal minėtą Ženevos konvenciją nepriklauso pabėgėlio statusas, bet jie negali būti išsiųsti atgal į tėvynę, nes ten vyksta karas, kankinimai ar kiti žmogaus teisių pažeidimai, taikomas asmens neišsiuntimo principas į šalį, kurioje grėstų pavojus jų gyvybei ar sveikatai. Tokiems asmenims suteikiama kita tarptautinės apsaugos forma – papildoma apsauga.

Pabėgėliai Lietuvoje
--------------------

Pabėgėlio kelionės dokumentas
Per pastaruosius 10 metų Migracijos departamentas prie Lietuvos Respublikos Vidaus reikalų ministerijos išnagrinėjo daugiau nei 4 tūkst. užsieniečių prašymų suteikti prieglobstį. 106 asmenims buvo suteiktas pabėgėlio statusas Lietuvos Respublikoje ir išduoti leidimai nuolat gyventi; apie 400 asmenų naudojasi papildoma apsauga valstybėje (jiems išduodami leidimai laikinai gyventi dėl jų tėvynėse vykstančių ginkluotų konfliktų ar žmogaus teisių pažeidimų).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pabėgėlio apibrėžimas Ženevos konvencijoje Archyvuota kopija 2010-05-02 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  „Mitai ir faktai apie pabėgėlius" straipsnis Raudonojo kryžiaus draugijos svetainėje Archyvuota kopija 2010-01-23 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  „Apklausa rodo, kad pabėgėliai Lietuvoje jaučiasi saugūs ir norėtų čia likti" straipsnis Tolerantiško jaunimo asociacijos svetainėje[neveikianti nuoroda]
| **Nadežda Dukstulskaitė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1912 m. kovo 5 d.Rusija Daugpilis, Latvija |
| Mirė | 1978 m. spalio 2 d. (66 metai)Lietuva Vilnius |
|  |
| Veikla | pianistė, koncertmeisterė, pedagogė |
|  |
| Alma mater | 1929 m. Berlyno aukštoji muzikos mokykla |

**Nadežda Dukstulskaitė-Abovičienė** (1912 m. kovo 5 d. Daugpilyje, Latvija – 1978 m. spalio 2 d. Vilniuje) – Lietuvos pianistė, koncertmeisterė, pedagogė.

Biografija
----------

Gimė muziko šeimoje. 1918 m. jos šeima persikėlė į Kauną, kur nuo 7 metų lankė privačią E. Herbeck-Hansen fortepijono studiją. 1926 m. baigė Berlyno J. Šterno konservatoriją (fortepijono klasę), 1926–1929 m. studijavo Berlyno aukštojoje muzikos mokykloje.

1929–1953 m. Kauno ir Vilniaus radijo koncertmeisterė ir solistė. 1934 m. 1937 m. ir 1938 m. gastroliavo Latvijoje, Estijoje, Suomijoje, Švedijoje, skambino M. K. Čiurlionio, Juozo Naujalio, Stasio Šimkaus, Juozo Tallat-Kelpšos, Juozo Gruodžio, Juozo Karoso kūrinius. Karo pabaigoje jai, vienai iš nedaugelio, pavyko pabėgti iš Kauno geto. Keletą dienų slapstėsi Kauno apylinkėse, vėliau pėsčia atėjo į Vilnių. 1953–1959 m. LSSR filharmonijos koncertmeisterė, 1959–1978 m. choro „Ąžuoliukas" koncertmeisterė ir fortepijono dėstytoja.

Tarp buvusių jos mokinių – operos dainininkas Vladimiras Prudnikovas, violončelininkas Valentinas Kaplūnas, pianistas Robertas Bekionis, pianistas Leonidas Melnikas, smuikininkė Kornelija Kalinauskaitė.

Įvertinimas
-----------

* 1948 m. LSSR nusipelniusi artistė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Arvydas Karaška. *Nadežda Dukstulskaitė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 465
2. ↑  Arvydas Karaška. *Nadežda Dukstulskaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 191 psl.
3. ↑  Rasa Mikalajūnienė. Įrašas tinklalapyje Choras.lt: „Koncertas dedikuotas Nadeždos Dukstulskaitės 100-ųjų gimimo metinių paminėjimui", 2012 m. kovo 7 d. ()
| **Rhacognathus** |
| --- |
| Taškuotoji skydblakė (Rhacognathus punctatus)Taškuotoji skydblakė (*Rhacognathus punctatus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Potipis: | Šešiakojai  *( Hexapoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Poklasis: | Sparnuotieji  *( Pterygota)* |
| Būrys: | Straubliuočiai  *( Hemiptera)* |
| Pobūris: | Blakės  *( Heteroptera)* |
| Šeima: | Skydblakės  *( Pentatomidae)* |
| Gentis: | *Rhacognathus*  *( Rhacognathus)* |
| Rūšis: | Taškuotoji skydblakė  *( Rhacognathus punctatus)* |

 |
| Binomas |
| ***Podops***Linnaeus, 1758 |

**Taškuotoji skydblakė** (*Rhacognathus punctatus*) – skydblakių (lot. *Pentatomidae*) šeimos blakių rūšis.

Tiek Europoje, tiek Lietuvoje gyvena tik 1 rūšis.

Kūno ilgis 7-9 mm. Antenos tamsios – juodos, tamsiai rudos spalvos. Pats kūnas šviesiai oranžinis, rusvas tankiai išmargintas rudos, bronzos spalvos taškeliais. Visų 3 kojų porų blauzdos su plačia balta ar gelsva skersine juosta.   

Grobuoniška rūšis – tiek suaugėliai, tiek nimfos. Dažniausiai pastebimos maitinantis lapgraužių (lot. *Chrysomelidae*) vikšrais.  

Nauja šių skydblakių karta pasirodo rugpjūčio mėnesį.  

Dažniausiai randama drėgnose vietose, kuriose auga kiminai (lot. *Spagnum*), viržynuose.  

Paplitusi visoje Europoje.

Nuorodos
--------

* British Bugs
* Fauna Europaea Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Taškuotoji skydblakė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
OZM-3
**OZM-3** (rus. *ОЗМ-3*) – tarybinė priešpėstinė skeveldrinė iššokančioji mina, aplinkinio kovimo.

Sukurta Tarybų Sąjungoje, remiantis Antrojo pasaulinio karo laikų vokiškos iššokančiosios minos SMI-35 pavyzdžiu. 
Suveikęs sprogdiklis padega parakinį delsiklį, kuris padega išmetamąjį užtaisą (dūminio parako trinkelė). Uždelsimas reikalingas tam, kad ant minos užlipęs kareivis spėtų kiek atsitraukti ir nesutrukdytų minai išlėkti aukštyn. Sprogdamas išmetamasis užtaisas į 0,4-1,8 m aukštį išsviedžia minos kovinį užtaisą. Sprogimo aukštis priklauso nuo delsiklio degimo trukmės. 

Šios minos turi ir elektrinį sprogdiklį, dėl ko gali būti sprogdinamos elektriniu signalu, atsiųstu elektros laidu.

Dabar OZM-3 minos nebegaminamos, tačiau Rusijos kariuomenės sandėliuose jų dar yra.

Techninės taktinės charakteristikos
-----------------------------------

| Charakteristika | vertė |
| --- | --- |
| korpusas | ketus |
| masė | 3,2 kg |
| sprogalų (trotilo) masė | 75 g |
| skersmuo | 7,6 cm |
| korpuso aukštis | 13 cm |
| atotampos ilgis | 6 m |
| atotampos sprogdiklio jautris | 1 — 17 kg |
| visiškojo naikinimo spindulys | 9 м. |
| pagrindinio užtaiso sprogdinimo aukštis | 40-140 cm |
| panaudojimo temperatūrų intervalas | -60 — +60 °C |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: OZM-3** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

1. ↑  Противопехотная ОЗМ-3 Archyvuota kopija 2012-03-22 iš Wayback Machine projekto.

* ПРОТИВОПЕХОТНАЯ МИНА ОЗМ-3[neveikianti nuoroda]
Panaikinta 2673 ATR

Pirmoji Padalijimo konvencija
-----------------------------

Po Antrojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo kilo T. Kosciuškos sukilimas. Iš pradžių sukilėliams pavyko pasiekti keletą pergalių, tačiau Rusijos ir Prūsijos kariuomenės 1794 m. lapkričio 16 d. sukilimą numalšino. 

Sukilimo pralaimėjimas pagreitino dar vieną, paskutinį Abiejų Tautų Respublikos padalijimą. 1795 m. spalio 24 d. Rusija, Austrija ir Prūsija Peterburge pasirašė konvenciją del **trečiojo Lietuvos ir Lenkijos valstybės padalijimo**. Didžiausia po Antrojo padalijimo likusi LDK teritorijos dalis, t. y. etninės lietuvių žemės ir Kuršo kunigaikštija atiteko Rusijai (iš viso 120 000 km² teritorija su 1,2 mln. gyventojų). Ši teritorija Rusijai priklausė iki Pirmojo pasaulinio karo. Prūsija prisijungė Užnemunę ir pavadino ją „Naująja Prūsija". Prūsijai ji priklausė iki 1806 m. kai Napoleonas įkūrė Varšuvos kunigaikštystę. 1815 m. Užnemunė, kaip dalis Vienos kongrese sukurtos autonominės Lenkijos karalystės, atiteko Rusijai. Prūsijai taip pat atiteko nedidelė Naujosios Silezijos teritorija. Iš viso Prūsijai atiteko 55 000 km² teritorija su 1 mln. gyventojų. Austrija gavo 47 000 km² teritoriją su 1,2 mln. gyventojų bei Krokuvos ir Liublino miestais. Austrijai atiteko ir pietvakarinis LDK kampas (į vakarus nuo Bugo) su Radvilų Biala buvo prijungtas prie Austrijos (1815 m. kaip ir Užnemunė, atiteko Rusijai).

Antroji Padalijimo konvencija
-----------------------------

1797 m. sausio 26 d. Rusija, Prūsija ir Austrija pasirašė naują Peterburgo konvenciją, kuri patvirtino trečiąjį Abiejų Tautų Respublikos padalijimą ir panaikino valstybingumo likučius; buvo nubrėžtos tikslios sienos. Prie konvencijos pridėtas Stanislovo Augusto Poniatovskio abdikacijos (sosto atsisakymo) aktas. Pasirašius šį aktą, 1795 m. lapkričio 25 d. Stanislovas Augustas ištremtas į Gardiną (po Kotrynos II mirties perkeltas į Peterburgą, ten ir mirė).

Padalijimo konvencijos panaikinimas
-----------------------------------

1918 m. rugpjūčio 29 d. Rusijos imperijos teisių perėmėja Sovietų Rusija panaikino Abiejų Tautų Respublikos padalijimų aktus, tačiau valstybė jau neatsikūrė. Susidarė Lietuvos Respublika ir Lenkija. Kitose ATR priklausiusios teritorijos dalyse sukurtos Baltarusijos SSR, Ukrainos SSR ir Latvija.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Pirmasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimas
* Antrasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimas
Koordinatės: 55°41′44″š. pl. 24°57′29″r. ilg.﻿ / ﻿55.6956848°š. pl. 24.9580715°r. ilg.﻿ / 55.6956848; 24.9580715

|  Paežerių Švč. Dievo Motinos Ėmimo į Dangų sentikių cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Поезерцский храм |
| **Savivaldybė** | Anykščių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Paežeriai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1913 m. |

Nuo Viešinto ežero pusės
**Paežerių sentikių cerkvė** – sentikių maldos namai Paežerių kaime, prie kelio  **1211**  Viešintos–Papiliai–Pelyšėlės I , 2 km į vakarus nuo Viešintų. Tai viena iš dviejų Anykščių rajone išlikusių medinių cerkvių – antroji yra Girelės sentikių cerkvė prie Kavarsko.

Istorija
--------

Sentikiai Viešintų apylinkėse įsikūrė apie 1715 m. bendruomenės centru tapo Paežerių kaimas. Iš karto melstis, pagarbinti Viešpatį rinkdavosi paprastoje kaimo troboje įrengtoje maldykloje. Tik 1842 m. ypač rūpinantis V. S. Šorochovui, P. Pavlovui, J. Kravcovui, L. Dyminui bei šventikui Joanui Nesterovui buvo pastatyta nedidelė medinė cerkvė. Veikiai bendruomenei išaugus iki 500 narių prireikė erdvesnių maldos namų. Juos Švč. Dievo Motinos į dangų ėmimo garbei pastatė 1903 m. vėliau pristatė varpinę, nupirko varpus, daug ikonų, bet viską sunaikino kilęs gaisras. Cerkvė buvo atstatyta 1913 m.

Tarpukariu sentikių bendruomenė turėjo iki tūkstančio narių. Antrojo pasaulinio karo metais vokiečiai išvežė varpus, todėl šiuo metu egzotiškai skambinama dviem plaktukais tankiai, ritmingai taukšint į bokšte pakabintas aviacinių bombų tūtas. Įspūdingos čia būna Velykų, Kalėdų pamaldos, Švč. Dievo Motinos Dangun Žengimo atlaidai. Renkasi ir vietos, ir tolimesnių apylinkių sentikiai.

Netoli cerkvės, Viešinto ežero pakrantėje, buvo pirmosios Paežerių kapinaitės, bet jos ilgainiui buvo apleistos, vėliau nelikę jokio ženklo. Naujosios kapinės įsteigtos kalnelyje už kilometro į šiaurę nuo kaimo.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
* Paežerių cerkvės istorija
* Paežerių bendruomenė (*Поезерцская община*) Archyvuota kopija 2015-05-10 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Lapeliai su įspėjimais apie remontą uždengė signalines lemputes, kurių nematydami operatoriai klaidingai įvertino padėtį

Trijų mylių salos avarijos metu išsilydžiusio reaktoriaus schema. 1 – kilpa A, 2 – kilpa B, 3 – ertmė, 4 – viršutinis dalinai išlydytų aktyvių elementų sluoksnis, 5 – pluta, 6 – lava reaktoriuje, 7 – urano ir cirkonio fragmentai, 8, 11 – žemyn nutekėjusi lava, 9 – pažeistos reaktoriaus valdymo sistemos gilzės, 10 – aktyvios zonos sienoje pralydyta skylė, 12 – pažeistos vamzdžių apsaugos zonos plytos.
**Avarija trijų mylių saloje** – 1979 m. įvykęs radioaktyviųjų medžiagų nutekėjimas iš branduolinio reaktoriaus Trijų mylių salos branduolinėje jėgainėje, Pensilvanijos valstijoje, JAV.

Avarija prasidėjo 1979 m. kovo 28 d. ketvirtą valandą ryto, kai įvyko gedimai nebranduolinėje šalutinėje jėgainės sistemoje. Mechaninius defektus sukomplikavo operatorių valdymo klaidos ir nesugebėjimas suvokti situacijos, kas įvyko dėl nepakankamo darbuotojų apmokymo ir dviprasmiškų, klaidinančių indikatorių prastai sukonstruotame valdymo kambaryje. Incidento dydis ir sudėtingumas buvo suprastas per sekančias 5 dienas, kai buvo bandoma suvokti problemą, pranešti apie ją spaudai bei vietiniams gyventojams ir nuspręsti, ar reikalinga skubi evakuacija. Galų gale reaktorius buvo suvaldytas, nors tikslios incidento detalės buvo išsiaiškintos tik daug vėliau, kai buvo vykdomi išsamūs avarijos tyrimai. Tyrimų išvados teigė, kad „avarija arba nesukėlė nė vieno susirgimo vėžiu, arba sukėlė tokį mažą jų kiekį, kad niekada nebus įmanoma jų aptikti. Tą patį galima pasakyti ir apie kitus poveikius sveikatai."

Po avarijos buvo surengta daug protestų ir demonstracijų prieš branduolinę energiją. Visuomenės reakciją į įvykį paaštrino painūs ir prieštaraujantys vienas kitam pareigūnų pranešimai bei 12 dienų prieš avariją išleistas populiarus filmas apie vos neįvykusią didelę branduolinės jėgainės katastrofą „The China Syndrome" (liet. *Kinijos sindromas*). Iš dalies dėl šios avarijos, nuo 1979 m. buvo pradėta statyti mažiau branduolinių jėgainių ir buvo sugriežtinti joms keliami saugumo reikalavimai.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Branduolinė energija
* Černobylio avarija
| **Israel Isidor Elyashev** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1873 m. rugsėjo 13 d.Kaunas, Rusijos imperija |
| Mirė | 1924 m. sausio 13 d. (50 metų)Kaunas, Lietuva |
| Palaidotas (-a) | Žaliakalnio žydų kapinėse |
|  |
| Veikla | neurologas, literatūros kritikas |

**Israel Isidor Elyašev** (1873 m. rugsėjo 13 d. Kaune – 1924 m. sausio 13 d. Kaune) – Lietuvos žydų kilmės neurologas, literatūros kritikas, vertėjas.

Biografija
----------

Gimė rugsėjo 13 d. Kaune. Jaunystėje mokėsi pas rabiną Simcha Zissel Ziv Gruobinios ješivoje, tačiau buvo pašalintas. Išvyko mokytis į Šveicariją, vėliau studijavo mediciną ir biologiją Heidelbergo ir Berlyno universitetuose. Dirbdamas literatūros kritiku buvo pirmasis kritikas Lietuvos žydų spaudoje pristatęs rašytojus Sholem Aleichem, Mendele Mocher Sforim, Isaac Leib Peretz, Nahum Sokolow, Hayim Nahman Bialik ir Sholem Asch. Išvertė sionistų lyderio Theodor Herzl knygą *Altneuland* iš vokiečių į jidiš. Aktyviai dalyvavo sionistų veikloje, dalyvavo pirmajame sionistų kongrese 1897 m. Bazelyje. Mirė 1924 m. sausio 13 d. Kaune.

Nuorodos
--------

* Biografija (ang.)
Maxis| Maxis logotipas |
| Forma | Electronic Arts padalinys |
| Pramonė | Žaidimų kūrimas |
| Įkurta | 1987 m. (kaip „Maxis Software") |
| Įkūrėjas (-ai) | Will Wright ir Jeff Braun |
| Tinklalapis | maxis.com/ |

**EA Maxis** – 1987 m. įkurta JAV kompiuterinių žaidimų kūrimo kompanija. Pradžioje įmonė vadinosi „Maxis", o 1997 m. kompaniją įsigijus „EA Games", pavadinimas buvo pakeistas į „EA Maxis". Šiuo metu tai yra viena iš keturių pagrindinių „EA Games" žaidimo kūrimo studijų. „EA Maxis" geriausiai žinoma dėl gyvenimo simuliatorių ir madų žaidimų.

„EA Maxis" sukūrė vienus populiariausių žaidimų pasaulyje – „The Sims", „Spore" ir „SimCity".

Istorija
--------

„Maxis" buvo įkurta 1987 m. kai Will Wright ir Jeff Braun pradėjo kurti „SimCity" žaidimą namų kompiuteriams. Iki tol šis žaidimas buvo prieinamas tik ribotam žaidėjų skaičiui „Commodore 64" platformoje. „SimCity" tapo labai populiarus pasaulyje ir sulaukė daug tęsinių.

Po „SimCity" sėkmės, „Maxis" pradėjo bandymus su kitais žaidimais prasidedančiais „Sim" vardu – „SimAnt", „SimFarm", „SimEarth", „SimLife", „SimTower", „SimIsle" ir „SimHealth". Visi jie buvo susiję su gyvenimo simuliacijomis.

Vienas retas ne simuliacinio žaidimo pavyzdys buvo „3D Pinball for Windows", kuris nuo 1996 m. tapo standartine Windows operacinės sistemos dalimi.

Deja, visi žaidimai po „SimCity" nesulaukė komercinės sėkmės ir kompanija pradėjo ieškoti galimybių parduoti savo veiklą į kitas rankas. 1997 m. liepos 28 d. „Maxis" buvo nupirkta „Electronic Arts" studijos. Dar po šio sandėrio „Maxis" savo jėgomis baigė „SimCity 3000" žaidimą.

2000 m. „Maxis" sukūrė sėkmingiausią savo gaminį (jau su „EA Games" pagalba) – „The Sims". Tai yra gyvenimo simuliatoriaus žaidimas, kuriame žaidėjas gali kurti ir valdyti žmones simuliaciniame pasaulyje. Šis žaidimas tapo labiausiai parduodamu asmeninių kompiuterių rinkoje per visą istoriją.

Antroji šios serijos dalis „The Sims 2" buvo išleista 2004 m. Joje buvo pilnai įgyvendintas 3D vaizdo pasaulis ir pagerinta žaidimo grafika. Ši dalis tuo metu taip pat buvo rekordininkė – per pirmas 4 dienas buvo parduota 1 milijonas žaidimo kopijų.

2006 m. „The Sims" serijos žaidimų kūrybai buvo sukurta atskira studija – „The Sims Studio". Ši studija sukūrė trečiąją žaidimo dalį „The Sims 3".

Tuo metu „EA Maxis" visą savo dėmesį skyrė kitam žaidimui – „Spore". Tai yra evoliucijos strateginis simuliatorius. Šis žaidimas pasižymi labai didele žaidimo laisve, kadangi žaidėjo valdomi gyvūnai ar civilizacija gali tobulėti pasirinkta linkme. Žaidime nėra konkretaus galutinio tikslo. Spore žaidime simuliuojama evoliucija nuo mikrobinio lygio iki galaktinės civilizacijos. Dažnai apibūdinamas kaip „dievo žaidimas", kadangi žaidėjas tampa dievu ir kuria gyvus organizmus nuo pagrindų.

Vėliau buvo išleistos dar dvi „Spore" žaidimo dalys – papildymas „The Spore Creepy & Cute parts pack" ir „Spore Galactic Adventures".

2013 m. kompanija pranešė apie planus išleisti The Sims 4. Jis pasirodė 2014 m. rugsėjį.

Nuorodos
--------

* maxis.com/

Šaltiniai
---------

1. ↑  The Sims overtakes Myst
2. ↑  The Sims 2 sells a million, smashes EA records
3. ↑  E3 2014: THE SIMS 4 RELEASE DATE ANNOUNCED
Paminklas žymi 1941-1944 m. placdarmą prie Leningrado
Pažymėta Liutežo placdarmo forsuojant 1944 m. Dniepro upę prie Kijevo vieta
**Placdarmas** (pranc. *place d'armes* – aikštė susirinkti kariuomenei) – įtvirtintas rajonas, kur sutelkiama kariuomenė, rengiantis pulti priešą; teritorija, kurios nors valstybės panaudojama pulti kitai valstybei.

Placdarmas gali turėti strateginę arba operatyvinę reikšmę ginkluotųjų pajėgų panaudojime vykdant kovinius ar kitokius veiksmus. Juo gali būti vadinama ir nedidelė teritorija, užimta atakuojančių pajėgų, forsavus upę arba atsitraukiančio priešo ginamas plotas priešingame krante. Įtvirtintos gynybinės pozicijos apginti pakrantės placdarmą vadinamos prietilčio įtvirtinimais. Taktiniai placdarmai dažniausiai užimami iš karto priekinių puolančiųjų būrių, avangardo padalinių, oro ar jūrų desanto, po to išplečiami į operatyvinius, į mūšį įtraukiant kitas puolimo grandis, rezervą. Dideli placdarmai sukuriami planuojant stambias karines operacijas.

Pavyzdžiai
----------

Kaip karinio ir politinio placdarmo pavyzdį galima paminėti Kubą. Ji buvo sovietų placdarmu šuoliui į JAV ir Lotynų Amerikos šalis. Diversinei, šnipinėjimo veiklai tarptautinėje arenoje TSRS teikė didelės reikšmės, kaip nė viena kita pasaulio valstybė. O jos pagrindinis priešas – JAV – labai lengvai pasiekiamas iš Kubos. Su šiuo sovietų placdarmu XX a. šeštojo dešimtmečio pabaigoje, septinto pradžioje susijęs vienas iš įtempčiausių šaltojo karo laikotarpių, rizikavęs peraugti į didelio masto karinius veiksmus su branduolinio ginklo panaudojimu per Karibų krizę. 

Placdarmo, kaip didžiulio įtvirtinto rajono su fortifikaciniais objektais, skirto išlaisvinti Prancūzijai ir kitoms okupuotoms šalims, pavyzdžiu gali būti Normandijos operacija. Tai buvo sąjungininkų Antrajame pasauliniame kare – JAV, Didžiosios Britanijos ir Kanados – kariuomenių išsilaipinimas Normandijoje. 1944 m. birželio 6 d. milžiniškas JAV, Anglijos ir Kanados desantas išsilaipino šiaurinėje Prancūzijos pakrantėje. Operacijos metu per savaitę oro ir jūrų desanto daliniai susijungė į vieną 80 km ilgio ir 10-17 km pločio placdarmą vandenyno pakrantėje, kur buvo sutelkta dešimtys divizijų, paruoštų skverbimuisi į priešo teritorijos gilumą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Apie placdarmą tarptautinių terminų žodyne

Nuorodos
--------

* SSRS oro desanto „Kauno placdarmas" Archyvuota kopija 2012-05-18 iš Wayback Machine projekto.
* Kuba – sovietų placdarmas šuoliui į JAV ir Lotynų Amerikos šalis Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.