recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Logotipas
**Balticum Auksinis** – televizijos kanalas, pradėtas transliuoti 2003 metų vasarą iš pradžių Klaipėdoje, o vėliau ir Vilniaus, Kauno, Šiaulių bei Panevėžio miestuose. Nuo 2022 metų vasario 1 dienos Balticum Auksinis kanalas transliuojamas aukštos raiškos HD formatu UAB „Balticum TV" abonentams. 

2004 metais, laimėjus Radijo ir televizijos komisijos skelbtą konkursą, Balticum TV pradėjo retransliuoti originalų filmų kanalą per skaitmeninės televizijos stotį Vilniuje. Kanalas yra transliuojamas nauja profesionalia vaizdo išleidimo sistema.

Kanalas transliuojamas per kabelinės televizijos tinklus, taip pat ir per skaitmeninės televizijos stotis.

2005 m. filmai pradėti rodyti stereofoniniu garsu. Dabar visi filmai rodomi stereofoniniu garsu. 

„Balticum Auksinis" kanalu transliuojami lietuviškai įgarsinti filmai. Kasdien parodoma po 8–10 filmų, nuo 7 val. ryto iki 3 val. nakties. Tai ir geriausi festivaliniai filmai, ir kokybiškas komercinis Europos ir Holivudo kinas.

Beveik visi „Balticum Auksinio" filmai yra įgarsinami lietuviškai profesionalioje "Balticum TV" garso montažinėje.

Filmai transliuojami kas dvi valandas, tarp filmų įterpiant originaliai sumontuotus anonsus. Jokios reklamos, jokios komercijos.

Gali būti transliuojamas tiek programų paketuose, tiek ir skaitmeniniu būdu (koduotas).

Transliuotojas – UAB „Balticum TV".

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvoje transliuojamos televizijos programos |
| --- |
|  |
| LRT | 
LRT televizija | LRT Plius | LRT Lituanica |
|  |
| Komercinės nacionalinės programos | 
LNK | TV6 | BTV | TV3 | Info TV | 2TV | TV1 | TV8 | Lietuvos ryto TV | Delfi TV |
|  |
| Regioninės programos | 
Dzūkijos TV | TV Aidas | TV medica | Pūkas-TV | Marijampolės TV | Roventos TV | Šiaulių TV | Ventos regioninė TV | Balticum TV | Balticum Auksinis |
|  |
| Pietryčių Lietuvos programos lenkų k. | 
TVP Info | TVP Historia 2 | TVP Kultura 2 | TVP Polonia | Nuta.TV | Power TV | TVP Wilno |

 |
*Kitos reikšmės – Avataras (reikšmės).*
**Avataras** – dirbtinė internetinė asmenybė, kurią žmogus naudoja virtualioje erdvėje (internete) bendraudamas su kitais.

Dažniausiai avatarą sudaro tik pasirinktas vardas bei su vardu susietas paveikslėlis. Tačiau neretai žmogus su avataru susieja ir tam tikrus psichologinius asmenybės bruožus, ypač jei turi kelis avatarus, kuriais provokuoja ginčus, diskusijas ir pan. Gali imituoti diskusiją, kurioje dalyvauja du to paties žmogaus avatarai, atstovaujantys skirtingas ideologijas, pažiūras ir turintys skirtingus charakterius (tai vienas iš metodų, kuriuos naudoja internetiniai troliai).

Avataro grafinis atvaizdas gali būti pasirenkamas iš didelio rinkinio, galima importuoti savo sukurtą piešinį ar nuotrauką. Kartais unikalų avataro vaizdą generuoja pagal pasirinktą vardą ar registruojantis nurodytus parametrus.

Žodžiu *avataras* taip pat vadinami:

* Asmens pasirinktas paveikslėlis, kaukė
* Pasirenkamas žaidėjo veikėjas kompiuteriniame žaidime. Vaidmenų žaidimuose toks veikėjas neretai detalizuojamas ir individualizuojamas suteikiant tam tikras savybes (prigimtis, įgūdžius ir kt.), svarbias žaidime.

Panaši prasmė panaudota ir kino filmo „Įsikūnijimas", kurio angliškas pavadinimas „Avatar", siužete.

Išnašos
-------

1. ↑  *Virtual World*. Technopedia. Nuoroda tikrinta 2022-01-13.
| **Eduardas Bernšteinasvok. *Eduard Bernstein*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1850 m. sausio 6 d.Berlyne |
| Mirė | 1932 m. gruodžio 18 d. (82 metai)Berlyne |
|  |
| Veikla | socialdemokratų teoretikas ir politikas |
| Partija | 1872 m. Vokietijos socialdemokratų partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Eduard Bernstein |

**Eduardas Bernšteinas** (1850 m. sausio 6 d. Berlyne – 1932 m. gruodžio 18 d. Berlyne) – socialdemokratų teoretikas ir politikas.

1872 m. įstojo į Vokietijos socialdemokratų partiją. 1878 m. nuo persekiojimo pabėgo į Šveicariją. 1881–1890 m. redagavo laikraštį *Sozialdemokrat*. Nuo 1888 m. gyveno Londone. 1899 m. išleido knygą *Die Voraussetzungen des Sozialismus und die Aufgaben der Sozialdemokratie*, kurioje pasisakė prieš marksizmo socialines katastrofas, už socialines reformas, tuo teoriškai pagrįsdamas revizionizmą ir reformizmą.

1901 m. grįžo į Vokietiją. 1902–1906 m. 1912–1918 m. ir 1920–1928 m. reichstago narys.

1917 m. su K. Kautskiu įkūrė pacifistinę *Vokietijos nepriklausomąją socialdemokratų partiją*, bet 1919 m. grįžo į SPD.

Nuorodos
--------

* Vokietijos istorinis muziejus.
Žurnalo pirmasis numeris, 2009 m.
**Baltic Railways Magazine** (angl. *Baltijos geležinkelių žurnalas*) – Lietuvoje leidžiamas iliustruotas žurnalas apie geležinkelius. Tai vienintelis Baltijos šalyse specializuotas, vien geležinkelių transportui skirtas leidinys. Pirmasis numeris pasirodė 2009 m. balandžio mėn.

Redakcinė kolegija
------------------

Žurnalo redakcijos kolegijoje dirba tarptautinė komanda, į kurią įeina geležinkelių istorijos bei geležinkelių transporto specialistai iš Lietuvos, Latvijos, Estijos ir Jungtinės Karalystės. Žurnalas buvo kuriamas ir leidžiamas bendradarbiaujant su pastarosios šalies specializuotų geležinkelių žurnalų specialistais. Žurnalą leidžia UAB Zidex, buveinė įsikūrusi Dariaus ir Girėno g. 134, Tauragėje. Redaktorė – Egidija Lekavičienė.

Turinys
-------

Žurnalas pasižymi įdomiais nesudėtingais tekstais, suprantamais įvairaus išsilavinimo ir amžiaus skaitytojams. Iliustracijos – specialiai fotografuotos žurnalui. Pagrindinės plėtojamos temos: Baltijos šalių geležinkelių aktualijos, kelių ūkis ir infrastruktūra, modernizavimas, eismo saugumas, šios ūkio šakos istorija, taip pat geležinkelių turizmo vystymas. Teikiamos reklamos paslaugos yra naudingos visų pirma geležinkelių pervežimų įmonėms, geležinkelio transporto technikos gamintojams ir paslaugų teikėjams, naujausių technologijų produktų – foto, elektronikos, informacinių technologijų platintojams, kelionių agentūroms dirbančioms geležinkelių turizmo srityje.

Platinimas
----------

Žurnalas plačiai prieinamas tarptautinei auditorijai, nes yra leidžiamas lietuvių ir rusų kalbomis su turinio santrauka anglų ir vokiečių kalbomis. Leidinio formatas yra 170 mm x 250 mm, apimtis – per 50 psl. Skirtas geležinkelių bei šioje srityje dirbančių kompanijų darbuotojams, geležinkelio entuziastams. Žurnalą galima įsigyti jo platinimo vietose arba užsisakius gauti paštu. Dalis žurnalo tiražo platinama spaudos pardavimo vietose, dalis egzempliorių siunčiama pagrindinių Baltijos šalių geležinkelio srityje dirbančių kompanijų bei Rusijos susisiekimo ministerijos ir Baltarusijos geležinkelių vadovams.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2013-06-18 iš Wayback Machine projekto.
* Apie naują žurnalą *delfi.lt*
* Apie žurnalą *miestai.net* portale
* Apie žurnalą *redstarrailways.com* portale Archyvuota kopija 2012-04-16 iš Wayback Machine projekto.
Edward Burne-Jones paveikslas „Amžinasis karaliaus Artūro poilsis Avalone" (angl. *The Last Sleep of Arthur in Avalon*, XIX a. pabaiga)
**Avalonas** (lot.  *Insula Avallonis*, val. *Ynys Afallon, Ynys Afallach*) – mitinė sala Karaliaus Artūro legendose. Pirmą kartą Avalono pavadinimas istoriniuose šaltiniuose sutinkamas 1136 m. Galfrido Monmutiečio išgalvotoje Britanijos istorijoje „De gestis Britonum". Pasak šių istorijų, Avalone buvo nukaldintas karaliaus Artūro kalavijas Ekskaliburas. Taip pat, Avalone karalius Artūras buvo slaugomas po Kamlano mūšio. Nuo pat ankstyvųjų istorijų Avalonas buvo siejamas su magija, mistinėmis būtybėmis ir Fėja Morgana. Savo istorijose Galfridas Monmutietis Avaloną taip pat vadina „obuolių sala" (lot. *Insula Pomorum*), kadangi keltų ir skandinavų mitologijoje obuoliai dažnai turėdavo magiškų savybių.

Įvairios vėlesnės karaliaus Artūro istorijos pasakodavo apie Avaloną šiek tiek skirtingai. Daug jų remdavosi *De gestis Britonum*, tačiau kažką pakeisdavo ar prikurdavo naujai. Salos valdovė daugelyje pasakų buvo Fėja Morgana, tačiau pasitaikydavo išimčių. Prancūzų poeto Šretjeno iš Trua poemoje „Erekas ir Enidė" (pranc. *Érec et Énide*) Avalono karalius yra Gijomaras, o Fėja Morgana – tik jo mylimoji. XII a. Viljamo Malmesburiečio (angl. *William of Malmesbury*) istorijose Avaloną valdė personažas vardu *Avalloch* su savo dukterimis, o Morgana neminima visai.

Geografija
----------

Glastonberio kalva, 2014 m. nuotrauka
Istoriškai, dažniausiai su Avalonu siejama reali vietovė buvo Glastonberio kalva šalia Glastonberio miestelio Somersete (Anglijoje). Geraldas Velsietis (angl. *Gerald of Wales*) XII a. rašė, kad Glastonberio kalva anksčiau buvo vadinama Avalono sala, nes buvo iš visų pusių apsupta pelkių. Glastonberio kalva dar labiau išgarsėjo maždaug 1190 m. Glastonberio vienuolyno vienuoliams paskelbus esą jie atrado karaliaus Artūro kapą. Penkių metrų gylyje jie tariamai aptiko sarkofagą su iškaltu užrašu *Hic jacet sepultus inclitus rex Arturius in insula Avalonia* (lot. „čia, Avalono saloje, guli palaidotas garsus karalius Artūras"). Skirtingi istoriniai šaltiniai nurodo dar kelias skirtingas įrašo versijas. Karste buvo rasti du kūnai, tariamai karaliaus Artūro ir jo mylimosios. 1278 m. jie buvo su iškilmėmis perlaidoti prie vienuolyno altoriaus, dalyvaujant pačiam karaliui Eduardui I. Šiuo metu istorikai tokį archeologinį „atradimą" laiko paprasčiausia klastote, kuria vienuolynas siekė daugiau dėmesio ir tuo pačiu lėšų. Vienuolynas tapo populiaria piligrimų kelionių vieta iki pat XVI a. o naujai kuriamose karaliaus Artūro istorijose Avalonas pradėjo užimti vis svarbesnį vaidmenį. XVI a. valdant Henrikui VIII, vykstant religinei anglikonų reformacijai, vienuolynas buvo uždarytas.

Viduramžiais buvo ir daugiau spėjimų, kur galėtų būti tikroji Avalono vieta. Tarp siūlomų variantų buvo Etnos ugnikalnis Sicilijoje, priešinga žemės pusė, įvairios vietos Viduržemio jūroje. Vėlesniais laikais „tikrosios Avalono geografinės vietos" idėjų dar padaugėjo, ir jo paieškos prilyginamos Atlantidos paieškoms.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Straipsnis apie Avaloną „Camelot Project" portale
2. ↑
3. ↑
| **Edmundas Leonavičius** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. gruodžio 5 d. (67 metai)Mosėdis |
| Sutuoktinis (-ė) | Audronė Bagatyrytė |
|  |
| Veikla | Lietuvos aktorius |
|  |
| Alma mater | Lietuvos konservatorija |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1986, 1990 m. – Augustino Griciaus premija |

**Edmundas Leonavičius** (g. 1955 m. gruodžio 5 d. Mosėdyje, Skuodo rajonas) – Lietuvos aktorius.

Biografija
----------

1973-1977 m. studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (Irenos Vaišytės kursas). 1977-1991 m. vaidino Šiaulių dramos teatre. 1991 m. pabaigoje su režisiere ir žmona A.Bagatyryte įkūrė netradicinio teatro studiją „edmundo studija 3", jos aktorius-vadovas, vaidina monovaidinimuose, kuriuos rodė tarptautiniuose renginiuose Egipte, Baltarusijoje, Danijoje, Olandijoje, Suomijoje, Tunise, Čekijoje, Vokietijoje, Rusijoje, Austrijoje ir kitur.

Stažavosi Senegale. 1999 m. inicijavo pirmą Afrikos Dienos minėjimą Lietuvoje (1999). Su A. Bagatyryte surengė fotoparodų („Senegalietiškos meditacijos", nacionalinėje UNESCO būstinėje Vilniuje; „Fiksavimai", Šiaulių P.Višinskio viešojoje bibliotekoje ir kt.).

Vaidmenys
---------

* Povilas Višinskis – Emilija Liegutė. Povilas ir Marija,
* Povilas Višinskis – Vidmantė Jasukaitytė. Žemaitė,
* Blinkevičius – Juozas Erlickas. Blinkuva,
* Oktavas – Afredas de Miusė. Marianos išdaigos,
* Leonidikas – Mano vargšas Maratas, TV spektaklis.

Įvertinimas
-----------

* 1986, 1990 m. – Augustino Griciaus premija už geriausius sezono vaidmenis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  [ Edmundas Leonavičius. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka]
| **Elena Žalinkevičaitė-Petrauskienė** |
| --- |
|  |
| 1922 metais |
| Gimė | 1900 m. rugsėjo 23 d.Rusija Padustėlis, Dusetų valsčius, Rusijos imperija |
| Mirė | 1986 m. gegužės 23 d. (85 metai)Lietuva Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Kipras Petrauskas |
| Vaikai | Goda Petrauskaitė, Aušra Petrauskaitė-Šimulynienė, Leonas "Liuka" Petrauskas |
|  |
| Veikla | Lietuvos aktorė, poetė, dramaturgė |

 Romutės vaidmuo Juozo Tarvydo pjesėje "Per audrą"
**Elena Žalinkevičaitė-Petrauskienė** (1900 m. rugsėjo 23 d. Padustėlis, Dusetų valsčius, Rusijos imperija – 1986 m. gegužės 23 d. Vilnius) – aktorė, poetė, dramaturgė.

Biografija
----------

Kaune lankė Petrovo baleto studiją, 1920–1922 m. mokėsi privačioje Antano Sutkaus vaidybos mokykloje, muzikos mokykloje mokėsi dainavimo.

1920–1922 m. Vilkolakio teatro ir Tautos teatro aktorė, nuo 1922 m. Valstybės teatro, nuo 1941 m. Kauno miesto teatro aktorė. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, dirbo Augsburgo lietuvių dramos kolektyve, spausdino eilėraščius tremties periodikoje, paruošė keletą vaidinimų stovyklos jaunimui. 1948 m. grįžo į Lietuvą. Nuo 1948 m. Kauno muzikinio teatro aktorė, 1950–1952 m. Liaudies dainų ir šokių ansamblio pranešėja, 1956–1957 m. LTSR valstybinio akademinio dramos teatro aktorė.

Režisavo spektaklius vaikams ir jaunimui, kūrė radijo vaidinimus. Paskelbė atsiminimų apie teatrą, parengė spaudai Kipro Petrausko atsiminimų.

Bibliografija
-------------

* 1930 m. eilėraščių rinkinys „Eskizai",
* Pjesės *Alės Sidabraitės* slapyvardžiu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvių enciklopedija. – T. 22. – Boston. – 1960. – P. 399.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Lietuvos fizinės geografijos žemėlapis
**Baltijos aukštumos** – ilgiausias aukštumų ruožas Lietuvoje sudarytas paskutiniojo ledyno ir yra tik dalis to didžiulio morenų kalvyno (*Baltijos gūbrio*), kuris lanku tęsiasi per rytinę Estiją, rytinę Latviją, rytinę ir pietinę Lietuvą, Kaliningrado sritį, šiaurinę Lenkiją, šiaurinę Vokietiją ir pereina į Jutlandijos pusiasalį.

Lietuvoje Baltijos aukštumų ruožas sudaro labai kalvotus, ežeringus kraštovaizdžius, žinomus savo gražumu ir reljefo formų įvairumu. Šis ruožas Nemuno ir Neries slėnių suskaidytas į tris pagrindines dalis: Sūduvos, Dzūkų ir Aukštaičių aukštumas.

Būdingas Baltijos aukštumos reiškinys yra siauri, ilgi, gilūs grioviai - latakai, kitaip vadinamos rinos. Jų linkmė statmena ledyno tekmės kraštui. Didžiausias ir taisyklingiausias rinų tinklas yra pietinėje Sūduvoje tarp Galadusio ežero ir Nemuno ties Druskininkais. Vienur rinose yra ilgi, siauri, gilūs ežerai, pvz. Ančia, Veisiejis, Dubingių ežeras, o kitur tik gilesnėse vietose išliko eilės mažų ežerėlių.
| Belgaumasಬೆಳಗಾವಿ |
| --- |
| *Belgaumo džainų šventykla* |
|  |
| 

BelgaumasBelgaumas

15°51′0″ š. pl. 74°30′0″ r. ilg.﻿ / ﻿15.85000°š. pl. 74.50000°r. ilg.﻿ / 15.85000; 74.50000﻿ (Belgaumas)Koordinatės: 15°51′0″ š. pl. 74°30′0″ r. ilg.﻿ / ﻿15.85000°š. pl. 74.50000°r. ilg.﻿ / 15.85000; 74.50000﻿ (Belgaumas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Karnataka Karnataka |
| **Rajonas** | Belgaumo rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 488 292  |
| **Plotas** | 95 km² |
| **Tankumas** (2011) | 5 140 žm./km² |
| **Altitudė** | 762 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Belgaumas |

**Belgaumas** arba ***Belgaonas*** (angl. *Belgaum, Belgaon*), ***Belagavis*** (kan. ಬೆಳಗಾವಿ  = *Belagavi*, marath. बेळगांव  = *Beḷgãv*) – miestas pietinėje Indijoje, Karnatakos šiaurės vakaruose, 154 km nuo Panadžio, Dekano plokščiakalnyje. Yra geležinkelio stotis, plentai į kitus Karnatakos miestus, Goa. Svarbus prekybinis, žemdirbystės, medvilnės auginimo centras. Išvystyta medvilnės, chemijos, maisto pramonė. Yra 1519 m. statytas fortas, keletas hindų šventyklų, džainų šventykla. Belgaumo apylinkės pasižymi vaizdingais kraštovaizdžiais – yra Anši nacionalinis parkas, Dudhsagaro, Gokako, Godčinamalaki, Vadžrapohos kriokliai.

Istorija
--------

Miestas įkurtas XII a. Ratų dinastijos. 1474 m. užimtas Bahmanio sultonato. Vėliau atiteko Mogolams, bet buvo užimtas marathų. 1818 m. tapo britų valda. Po Indijos nepriklausomybės, dėl miesto kilo konfliktas tarp Karnatakos ir Maharaštros – miestas priskirtas kanadų dominuojamai Karnatakai, nors didesnioji Belgaumo gyventojų dalis yra marathai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 54
| **Edmundas Žilevičius** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. liepos 31 d. (67 metai)Prienuose |
|  |
| Veikla | ekonomistas, politinis veikėjas, Lietuvos Respublikos finansų viceministras |
|  |
| Alma mater | 1978 m. Lietuvos žemės ūkio universitetas |

**Edmundas Žilevičius** (g. 1955 m. liepos 31 d. Prienuose) – ekonomistas, politinis veikėjas, Lietuvos Respublikos finansų viceministras.

Biografija
----------

1978 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos (dabar – LŽŪU) Ekonomikos fakultetą.

Nuo 1978 m. iki 1979 m. Lietuvos TSR Finansų ministerijos (LTSR FM) Žemės ūkio finansavimo valdybos vyresnysis ekonomistas, 1979 m. – 1985 m. LTSR FM Žemės ūkio finansavimo valdybos vedantysis ekonomistas, 1985 m. – 1986 m. vyriausiasis ekonomistas, 1986 m. – 1987 m. LTSR FM Agropramoninio komplekso finansavimo valdybos vyriausiasis ekonomistas, 1987 m. – 1988 m. Statybos, melioracijos, tiekimo ir prekybos organizacijų finansavimo skyriaus vyriausiasis ekonomistas, 1988 m. – 1990 m. LTSR FM Agropramoninio komplekso finansavimo skyriaus vyriausiasis ekonomistas, 1990 m. – 1991 m. LR FM Žemės ūkio finansų departamento Žemės ūkį aptarnaujančių organizacijų finansų skyriaus vyriausiasis ekonomistas.

1991 m. – 1992 m. LR FM Valstybinio turto privatizavimo skyriaus viršininkas, 1992 m. – 1993 m. LR FM Valstybinio turto privatizavimo ir fondų skyriaus viršininkas, 1993 m. – 1996 m. LR FM Privatizavimo ir fondų skyriaus viršininkas, 1996 m. LR FM sekretorius – Biudžeto departamento direktorius, 2002 m. – 2009 m. LR FM sekretorius, Nuo 2009 m. liepos LR finansų viceministras..

Šaltiniai
---------

1. ↑  Edmundas Žilevičius Archyvuota kopija 2010-12-31 iš Wayback Machine projekto. (CV)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ganyklų rotacija** – ganyklų naudojimo sistema: ganymo ir šienavimo kaitaliojimas tam tikra tvarka. Įeina į ganyklų priežiūros priemonių sistemą.

Tikslas – racionaliai naudoti ganyklas, daryti jas produktyvesnes. Šienavimas ir ganymas žolyną veikia skirtingai. Žolynas kuris tik ganomas, prastėja, plinta žemosios piktžolės. Šienaujamos žolės turi tvirtesnes šaknis, yra daug ankstyvesnės, dėl to neįsigali tipiškos piktžolės. Tačiau, kasmet šienaujant tuos pačius ganyklos aptvarus, silpnėja tipiškos ganyklinės žolės, mažėja žaliosios masės derlius. Turi įtakos ir ganymo laikas: jei pradedama ganyti žolė, kuri per daug jauna, ji atželia silpnesnė. Dėl to kasmet reikia keisti aptvarų šienavimo ir ganymo laiką bei eilę.

Taikant ganyklų rotaciją, pašarinių naudmenų derlius padidėja iki 30 % ir daugiau. Ganyklų rotacijų schemos sudaromos pagal klimato salygas.

### Lietuvos ganyklų rotacijos payzdinė schema

|  |  |
| --- | --- |
| **Naudojimo metai** | **Aptvarai** |
| *1* | *2* | *3* | *4* | *5* | *6* | *7* | *8* |
| Pirmi | G1 | G2 | G3 | G4 | G5 | G6 | Š1 | Š2 |
| Antri | Š2 | G1 | G2 | G3 | G4 | G5 | G6 | Š1 |
| Treti | Š1 | Š2 | G1 | G2 | G3 | G4 | G5 | G6 |
| Ketvirti | G6 | Š1 | Š2 | G1 | G2 | G3 | G4 | G5 |
| Penkti | G5 | G6 | Š1 | Š2 | G1 | G2 | G3 | G4 |
| Šešti | G4 | G5 | G6 | Š1 | Š2 | G1 | G2 | G3 |
| Septinti | G3 | G4 | G5 | G6 | Š1 | Š2 | G1 | G2 |
| Aštunti | G2 | G3 | G4 | G5 | G6 | Š1 | Š2 | G6 |
| Devinti | G1 | G2 | G3 | G4 | G5 | G6 | Š1 | Š2 |
| G1…6 – ganymo eilė, Š1 – šienavimas žolėms pradėjus plaukioti, Š2 – šienavimas žolėms pradėjus žydėti |
**Elena Retikevičiutė-Rich** (1911 m. kovo 2 d. Brooklyne, NY – JAV), pianistė, pedagogė, chorvedė, kompozitorė.

Biografija
----------

Tėvas Vincas Retikevičius (1871 m. gruodžio 20 d. – 1940 m. sausio 31 d.) kapelmeisteris – pučiamųjų orkestrų vadovas ir solistas. Todėl ir Elena pirmąsias muzikos žinias gavo iš tėvo. Išmokusi skambinti fortepijonu, dalyvavo tėvo rengiamuose koncertuose. Vėliau studijavo Hunter College Niujorke ir gavo bakalauro diplomą. Studijas dar tęsė Columbia University Teachers College ir įgijo magistro laipsnį. Bendruosius muzikos dalykus (teoriją, kompoziciją, dirigavimą, vokalą, fortepijoną) studijavo Julliard School of Music Niujorke, NY. Studijuodama pradėjo vadovauti lietuvių chorams.

Nuo 1930 vadovavo mišriajam ir vyrų „Lyros" chorams Maspethe, NY. Kolektyvai buvo gan populiarūs ir daug koncertavo. 1930–1933 vadovavo pagarsėjusiam mišriajam chorui „Aidas" Brooklyne, o nuo 1933 Brooklyno „Naujos gadynės" chorui. Su chorais organizavo koncertus lietuvių kolonijose, statė operetes ir dalyvavo tautiniuose renginiuose.

E. Retikevičiūtė dėstė muziką ir anglų kalbą įvairiose New Yorko bendrojo lavinimo mokyklose, buvo ir mokyklos vedėja, akompanavo lietuvių ir kitataučių koncertuose, radijo laidose, dėstė pedagoginiuose kursuose. Parašė operetę „Nebaigta kova", kurią pastatė „Aido" choras ir parodė keliuose JAV miestuose. Sukūrė dainų chorui ir solistams.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Eleonora Kaminskaitė** |
| --- |
| Gimė | 1951 m. sausio 29 d.Stakliškės, Prienų rajonas |
| Mirė | 1986 m. vasario 9 d. (35 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | Irkluotoja |
|  |
| Alma mater | Lietuvos kūno kultūros akademija |

**Eleonora Kaminskaitė-Ruokienė** (1951 m. sausio 29 d. Stakliškėse, Prienų rajonas – 1986 m. vasario 9 d. Kaune) – Lietuvos irkluotoja.

Biografija
----------

Gimė 1951 m. sausio 29 d. Stakliškėse. Jaunystėje stojo studijuoti į Lietuvos kūno kultūros institutą (LKKI) lengvosios atletikos, tačiau nesėkmingai, susižeidė pirštą, jį teko operuoti. Gerai sudėtą, tvirtą merginą iš Stakliškių nužiūrėjo tuometis LKKI Irklavimo katedros vedėjas Leonas Aleksandravičius, jis ir pasiūlė jai studijuoti irklavimą. Pirmąja trenere tapo Janina Aleksandravičienė.

1975 m. pasaulio irklavimo čempionate Notingeme irkluodama porinę keturvietę valtį laimėjo bronzos medalį. Svariausias E. Kaminskaitės laimėjimas – 1976 m. Monrealio olimpinių žaidynių bronzos medalis, irkluojant porinę dvivietę su Genovaite Ramoškiene. Medalis abiem suteikė daug džiaugsmo, bet buvo ir nusivylimo. Kaunietė galvojo apie dar aukštesnę vietą. Irkluotojos nesunkiai laimėjo parengiamąsias varžybas ir iš karto pateko į finalą, tačiau jo reikėjo laukti net penkias dienas. Sportininkės, belaukdamos starto, „perdegė". 1978 m. pasaulio čempionate Naujoje Zelandijoje irkluodama porinę dvivietę valtį laimėjo sidabrą,

Pagerbdami šviesų garsios irkluotojos E. Kaminskaitės-Ruokienės atminimą, Kauno kūno kultūros ir sporto skyrius bei Irklavimo mokykla rengia jos atminimo varžybas, kuriose dalyvauja jaunimas, suaugusieji ir veteranai. Olimpinių žaidynių bronzos medalio laimėtojos nuotrauka pakabinama Irklavimo mokyklos stende.

Visi, pažinoję Eleonorą, prisimena ją kaip labai darbščią, nuoširdžią, kuklią ir pareigingą didelio meistriškumo irkluotoją. Sportininkai per jos atminimo varžybas padeda gėlių ant jos kapo, uždega žvakę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pagerbė garsiąją irkluotoją

Nuorodos
--------

* Biografija
* Profilis www.sports-reference.com Archyvuota kopija 2012-10-18 iš Wayback Machine projekto.
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Bosnijos ir Hercegovinos demografiją**.

**Gyventojų skaičius:**  4 613 414 (2009 m. apskaičiavimai) 

Gyventojų amžiaus piramidė. Gyventojų skaičius pateikiamas tūkstančiais
**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:* 14,5 %
* *15-64 m.:* 70,7 %
* *65 m. ir vyresni:* 14,8 % (2009 m. apsk.)

**Amžiaus mediana:**

* *bendra:* 39,8 m.
* *vyrų:* 38,7 m.
* *moterų:* 41 m. (2009 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 0,339 % (2009 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 8,85 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 8,54 mirčių/1000 gyv. per metus (2008 m. apsk.)

**Migracijos indeksas** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): 3,17 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 9,1 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 78,5 m.
* *vyrų:* 74,92 m.
* *moterų:* 82,34 m. (2009 apsk.)

**Vyresnių nei 15 metų žmonių raštingumas:**

* *bendras:* 96,7 %
* *vyrų:* 99 %
* *moterų:* 94,4 % (2000 m. apsk.)

Šaltiniai
---------

* CŽV pasaulio faktų knyga: Bosnija ir Hercegovina Archyvuota kopija 2018-03-15 iš Wayback Machine projekto.(angliškai)

Taip pat skaitykite
-------------------

* Sąrašas:Bosnijos ir Hercegovinos miestai

  

v • a • r **Europos gyventojai** 

Airija |
Albanija |
Andora |
Armėnija |
Austrija |
Azerbaidžanas |
Baltarusija |
Belgija |
Bosnija ir Hercegovina |
Bulgarija |
Čekija |
Danija |
Estija |
Graikija |
Gruzija |
Islandija |
Ispanija |
Italija |
Jungtinė Karalystė |
Juodkalnija |
Kazachija |
Kosovas |
Kroatija |
Latvija |
Lenkija |
Lichtenšteinas |
Lietuva |
Liuksemburgas |
Makedonija |
Malta |
Moldavija |
Monakas |
Norvegija |
Nyderlandai |
Portugalija |
Prancūzija |
Rumunija |
Rusija |
San Marinas |
Serbija |
Slovakija |
Slovėnija |
Suomija |
Švedija |
Šveicarija |
Turkija |
Ukraina |
Vatikanas |
Vengrija |
Vokietija
| Bizertaبنزرت |
| --- |
| *Bizertos senamiestis* |
|  |
| 

BizertaBizerta

37°16′0″ š. pl. 9°52′0″ r. ilg.﻿ / ﻿37.26667°š. pl. 9.86667°r. ilg.﻿ / 37.26667; 9.86667﻿ (Bizerta)Koordinatės: 37°16′0″ š. pl. 9°52′0″ r. ilg.﻿ / ﻿37.26667°š. pl. 9.86667°r. ilg.﻿ / 37.26667; 9.86667﻿ (Bizerta) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Tuniso vėliava Tunisas |
| **Vilajetas** | Bizertos vilajetas |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 114 371  |
|  |
|  **Vikiteka** | Bizerta |

**Bizerta** (arab. بنزرت = *Binzart*, pranc. *Bizerte*) – miestas šiaurės Tunise, Viduržemio jūros pakrantėje, 15 km nuo šiauriausio Afrikos taško (Abjado kyšulio). Bizertos vilajeto centras.

Pro miestą eina kanalas, jungiantis Bizertos ežerą su jūra; geležinkelis į Tunisą, yra oro uostas. Yra svarbus karinis, prekybos ir žvejybos uostas (Menzel Burgibos avanporte). Išvežama geležies rūda, švinas, fosforitai, cementas, naftos produktai, maisto produktai. Nutiestas naftotiekis į Alžyrą, dujotiekis (povandeninis) į Italiją. Spalvotosios metalurgijos, laivų remonto, cemento, žuvų konservų, alyvuogių aliejaus gamybos pramonė. Vystomi tradiciniai amatai (ypač kilimų audimas). Bizerta yra svarbus kurortas ir turistinis centras. Veikia okeanografijos muziejus.

Paveldas
--------

Bizerta žymi savo viduramžišku senamiesčiu: yra XIII–XVII a. musulmonų gyvenamasis kvartalas, XVI a. fortas, XVII a. mečetės. Vėliau miestas rekonstruotas prancūzų, 1954 m. pastatyta Dievo Motinos katedra, 1965 m. – Kongreso rūmai, taip pat įvairūs viešbučiai, administraciniai statiniai, dengti turgūs (*souk*).

Istorija
--------

Miestas įkurtas ~1000 m. pr. m. e. finikiečių, atvykusių iš Tyro. Vėliau miestas pateko Kartaginos įtakon, o paskui užkariautas romėnų ir vadintas *Hippo Diarrhytus*. Šiuolaikinė Bizerta žinoma nuo 661 m. Nuo 698 m. miestas valdytas arabų. 1881–1963 m. Bizertoje veikė Prancūzijos karinė bazė. 1961 m. mieste įvyko susirėmimas tarp Prancūzijos kariuomenės ir tunisiečių.

Galerija
--------

* Bizertos kanalasBizertos kanalas
* FortasFortas
* RotušėRotušė

Sportas
-------

* CA Bizertin futbolo klubas;
* Miesto futbolo stadionas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bizerta*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **Bosnijos ir Hercegovinos geografija** |
|  |
| **Žemynas** | Europa |
| **Regionas** | Pietryčių Europa |
| **Plotas** | 51 197 km²99,8 % žemės0,2 % vandens |
| **Pakrantė** | 20 km |
| **Sienos** | Kroatija 932 km Serbija 357 km Juodkalnija 249 km |
| **Aukščiausias taškas** | Magličius2 386 m |
| **Žemiausias taškas** | Adrijos jūra0 m |
| **Ilgiausia upė** | Sava252 km |
| **Didžiausias ežeras** | Buško Blatas56 km² |

Bosnija ir Hercegovina yra šalis Europoje, Balkanų pusiasalyje. Šalis turi apie 20 km priėjimą prie jūros. Šalyje stūkso Dinarų kalnai, kurie užima 90 % valstybės ploto. Aukščiausias taškas – Magličius (2386 m).

Svarbiausios upės
-----------------

Bosnijos ir Hercogovinos ilgiausia upė yra Sava, kuri Bosnijoje ir Hercegovinoje teka 252 km ir sudaro siena su Kroatijos istoriniu regionu Slavonija. Po jos eina Bosna, kuri teka 241 km šioje valstybėje. Kitos svarbesnės upės: Vrbasas, Drina, Una. Į Adrijos jūrą įteka Neretva.

Didžiausi ežerai
----------------

Didžiausias Bosnijos ir Hercegovinos ežeras – Buško Blatas (~56 km²). Kiti didesni ežerai: Jablanicos ežeras, Bilečos ežeras ir Modračko ežeras. Ežerai telkšo kalnuose ir sudaro nepaprastą grožį.

Didžiausi miestai
-----------------

Didžiausias miestas ir sostinė yra Sarajevas. Kiti didesni miestai: Banja Luka, Zenica, Tuzla, Mostaras.

Geogafiniai privalumai
----------------------

Bosnijos ir Hercegovinos kraštovaizdis pritraukia turistus, todėl šalis plečia turizmą. Šalis neturi svarbaus uosto, todėl importuoja gaminius sausuma, arba naudojasi kaimyninių šalių uostais.

Bosnija ir Hercegovina yra seisminėje zonoje. Pasitaiko žemės žemės drebėjimų.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REuropos šalių geografijos |
| --- |
|  |
| 
Airija | Albanija | Andora | Armėnija | Austrija | Azerbaidžanas | Baltarusija | Belgija | Bosnija ir Hercegovina | Bulgarija | Čekija | Danija | Estija | Graikija | Gruzija | Islandija | Ispanija | Italija | Jungtinė Karalystė (Anglija, Šiaurės Airija, Škotija, Velsas) | Juodkalnija | Kazachija | Kipras | *Kosovas* | Kroatija | Latvija | Lenkija | Lichtenšteinas | Lietuva | Liuksemburgas | Malta | Moldavija | Monakas | Norvegija | Nyderlandai | Portugalija | Prancūzija | Rumunija | Rusija | San Marinas | Serbija | Slovakija | Slovėnija | Suomija | Šiaurės Makedonija | Švedija | Šveicarija | Turkija | Ukraina | Vatikanas | Vengrija | Vokietija |

 |
| Volgos-Kamos rezervatas |
| --- |
| IUCN Ia kategorija (gamtos rezervatas) |
| Raifos ežeras Raifos ežeras |
| **Vieta:** | Rusija (Totorijos vėliava Totorija) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Kazanė |
| 

Žemėlapis rodantis Volgos-Kamos rezervatas vietą.Volgos-Kamos rezervatas

  |
| **Koordinatės:** | 55°18′0″ š. pl. 49°17′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.30000°š. pl. 49.28333°r. ilg.﻿ / 55.30000; 49.28333Koordinatės: 55°18′0″ š. pl. 49°17′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.30000°š. pl. 49.28333°r. ilg.﻿ / 55.30000; 49.28333 |
| **Plotas:** | 100,91 km² |
| **Įkurtas:** | 1960 m. |
| **Valdymas:** | Федеральная служба по надзору в сфере природопользования РФ |

**Volgos-Kamos valstybinis gamtinis biosferos rezervatas** (rus. *Волжско-Камский государственный природный биосферный заповедник*) – saugoma gamtos teritorija Rusijoje, Tatarstane, į pietus nuo Kazanės, prie buvusios Volgos ir Kamos santakos. Sudarytas iš dviejų atskirų sklypų: Raifos (25 km į pietvakarius nuo Kazanės) ir Saratovo (Kuibyševo tvenkinio pakrantėje). Bendras plotas – 10 091 ha.

Rezervatas įsteigtas 1960 m. siekiant ištirti ir apsaugoti pietų taigos ir miškastepių gamtinius kompleksus, veikiamus sudaryto Kuibyševo tvenkinio ir kitų antropogeninių veiksnių. Telkšo vaizdingas Raifos ežeras, prateka Sumkos upė, gausu smulkių ežerėlių, pelkių. Virš 90 % draustinio ploto dengia miškai (pušys, ąžuolai, liepos, alksniai, beržai, uosiai), išlikę pušų, eglių, ąžuolų sengirių. Sutinkamos 55 žinduolių rūšys: lūšys, briedžiai, lokiai, kiškiai, lapės, barsukai, kiaunės, šernai, starai, stirnos, šermuonėliai, ondatros ir kt. Iš paukščių (195 rūšys) paminėtini: tetervinas, kurtinys, jerubė, gervė, juodasis gandras, didysis baublys, erelis žuvininkas, sakalas keleivis, pievinė lingė, volungė ir kt.

Veikia dendrologinis sodas (~510 medžių ir krūmų rūšių) ir gamtos muziejus.

Nuorodos
--------

* Rezervato svetainė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 96
| **Abasas I Didysis** |
| --- |
|  |
| Abasas I Didysis |
| Safavidų dinastija |
| Gimė | 1571 m. sausio 27 d. |
| Mirė | 1629 m. sausio 19 d. (57 metai)Mazanderano provincijoje, Persija |
| Persijos šachas |
| Valdė | 1588 m. - 1629 m. (~41 metai) |
|  |
|  **Vikiteka** | Abasas I Didysis |

**Abasas I Didysis** (pers. شاه عباس یکم; g. 1571 m. sausio 27 d. – 1629 m. sausio 19 d. Mazanderano provincijoje, Persija) – Persijos šachas, valdęs 1588–1629 m. priklausęs Sefevidų dinastijai.

Istorija
--------

Tahmaspo I anūkas. Rėmėsi kurdų, lurų, persų diduomene, pirkliais ir islamą priėmusiais vergais. 1598 m. perkėlė sostinę iš Kazvino į Isfahaną. Jam valdant buvo statomi nauji miestai, tiesiami keliai, kasami kanalai. Šauktinių kariuomenę pakeitė reguliariąja. 1598 m. užėmė Chorasaną, 1601–1602 m. Bahreino salas, 1621 m. Kandaharą. Per 1603–1623 m. karus su Osmanų imperija užgrobė Iraką, Užkaukazę. Stiprino šalies ekonomiką apiplėšdamas pavergtas tautas – armėnus, azerbaidžaniečius, gruzinus, kurdus ir tremdamas juos į valstybės gilumą. Užmezgė politinius ir prekybinius santykius su Rusijos imperija ir daugeliu Vakarų Europos šalių, tarp jų Portugalija, Nyderlandais, Prancūzija, Ispanija ir britų pirkliais. Prekyba ir kelionės klestėjo visoje imperijoje.

Literatūra
----------

1. ↑  *Abasas I Didysis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
| Vila Badoer |
| --- |
|  |
| Vietovė | Venetas |
| Koordinatės | 45°1′49.27″ š. pl. 11°38′23.50″ r. ilg.﻿ / ﻿45.0303528°š. pl. 11.6398611°r. ilg.﻿ / 45.0303528; 11.6398611 |
| Pastatymo metai | 1554 - 56 m. |
| Architektas (-ai) | Andrea Palladio |
| Stilistika | Renesansas, Manierizmas |
| Savininkai | savivaldybė |
| Statusas | viešo lankymo |

**Vila Badoer** arba *Badoera* (it. *Villa Badoer*) – XVI a. Andrea Palladio projektuota vila Veneto regione, Frata Polezinė miestelyje. Vila 1996 m. įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą, kaip objekto „Vičencos miestas ir Paladijo Veneto vilos" dalis.

Istorija
--------

Vila sukurta Venecijos bajoro Francesco Badoer užsakymu. Ją 1554 m. suprojektavo Andrea Palladio. Vila pastatyta 1556 m. Francesco Badoer reikėjo vilos, iš kurios galėtų valdyti įsigytus plačius žemdirbystės plotus.

Fasade naudojamos jonėninės kolonos. Vilos plane nuo fasado abiejų pusių nueina pusapskritiminiai sparnai su dalinėmis lodžijomis, kurie, kartu su išorine vilos tvora, sudaro pusapskritiminį centrinio įėjimo kiemą. Už vilos, tipiškai, įrengtas sodas. Vilos vidaus dekorą sukūrė Palladio minimas dailininkas „Giallo Fiorentino", kurio reali asmenybė nenustatyta. Pažymima, kad vilos vidaus dekoras yra menkos vertės ir kontrastuoja su pastato didingumu.

Pastatas pastatytas ant viduramžių pilies liekanų. Nuo miestelio jį skiria kanalas. Fasadą puošia Badoer šeimos simbolika. Pastato sparnai nėra sujungti su fasadu, o stovi šiek tiek atskirai ir pastumti į priekį. Anot Andrea Palladio, taip jie sukuria įspūdį, tarsi apglėbtų lankytoją. Vilos sparnuose buvo įrengtos ūkio pagalbinės patalpos, arklidės ir pan.

1960 m. vila perėjo savivaldybės nuosavybėn, buvo restauruota ir atidaryta viešam lankymui. 2009 m. viename sparnų atsidarė Nacionalinis Frata Polezinės archeologijos muziejus.

Vilos vaizdai
-------------

* Fasadas iš kairės pusės
* Fasadas iš dešinės pusės
* Vila iš sodo pusės
* Vilos interjeras

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vila Badoer** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vila Paladijaus architektūros centro tinklalapyje
* Vila visitpalladio.com tinklalapyje Archyvuota kopija 2012-05-30 iš Wayback Machine projekto.
* Paladijo Veneto vilos
**Bosnijos ir Hercegovinos nepriklausomų socialdemokratų sąjunga** (**SNSD**, serb. – *Savez Nezavisnih Socijaldemokrata*) – kairioji Bosnijos ir Hercegovinos politinė partija.

Istorija
--------

Įkurta 1996 m. kovo 10 d. steigiamajame sobore kaip *Nepriklausomų socialdemokratų partija*, (*Stranka nezavisnih socijaldemokrata*) (SNS). 2000 m. nuo *Serbijos Respublikos socialistų partijos* atskilo Nebojšos Radmanovičiaus vadovaujama *Demokratinė socialistinė partija*, kuri 2002 m. susijungė su SNS ir sudarė SNSD.

Laimėjimai
----------

2002 m. rinkimuose gauta 19 vietų Serbijos Respublikos skupščinoje, 3 vietos Bosnijos ir Hercegovinos parlamento Atstovų rūmuose bei 1 vieta Bosnijos ir Hercegovinos skupščinoje.

Struktūra
---------

Organizuota teritoriniu principu. Asamblėja, kurią sudaro savivaldybių delegatai, parlamento nariai ir praėjusioje asamblėjoje rinkti organų nariai, šaukiama kas dveji metai, 4 metams renka 141 nario Valdybą, į kurią įeina ir iš regionų atstovų sudaryta 32 narių Vykdomoji valdyba, Partijos pirmininką, Revizijos ir Statuto komisijas.

Veikia jaunimo organizacija Mladi socialdemokrati (MSD), 2003 m. pirmininkas Ozrenas Trišičius.

Leidžia laikraštį „Odgovor". Būstinė Banja Luka|Banja Lukoje.

Socialistų Internacionalo konsultacinė narė nuo 2003 m. spalio 27 d.

Pirmininkai
-----------

* 1996 m. – Miloradas Dodikas,
* 2003 m. – Neboiša Radmanovičius.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė
| **Dahlia** |
| --- |
| Didžiagraižis jurginas (Dahlia pinnata)Didžiagraižis jurginas (*Dahlia pinnata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Astražiedžiai  *( Asteridae)* |
| Šeima: | Astriniai  *( Asteraceae)* |
| Gentis: | Jurginas  *( Dahlia)* |

 |

**Jurginas** (*Dahlia*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų gentis.

Tai daugiametės žolės su stambiais šakniagumbiais. Stiebas stačias, šakotas, tvirtas. Lapai priešiniai, plunksniškai suskaldyti. Graižai stambūs, ilgakočiai, dažnai nulinkę, įvairiaspalviai. Jurginai skirstomi į dekoratyvinius (graižai iki 30 cm skersmens, augalo aukštis 100–200 cm), rutulinius (graižai apvalūs, 10–20 cm skersmens, augalo aukštis iki 200 cm), paprastuosius tuščiavidurius (graižai tik su viena eile liežuviškų žiedų, augalo aukštis 50–100 cm) ir pomponinius (graižai apvalūs, 2–5 cm skersmens, augalo aukštis 50–150 cm).

Dauginami šakniagumbių dalijimu, auginiais ir sėklomis (vienmečiai). Žiemai šakniagumbiai iškasami ir laikomi tamsioje, sausoje ir vėsioje vietoje.

Gentyje 15 rūšių, paplitusių Centrinėje Amerikoje. Lietuvoje auginama viena rūšis – didžiagraižis jurginas (*Dahlia pinnata*), kuris populiarus dekoratyvinis augalas. Sodinamas vejose ir lysvėse. Išvesta daug veislių.

Pavadinimo kilmė
----------------

Lotyniškai jurginų gentis pavadinta švedų botaniko Andreas Dahl, XVIII a. pabaigoje keliavusio Amerikoje ir Meksikoje rinkusio jurginus, garbei. Vieną iš 15 augalo rūšių, kurią XVIII a. išvedė vokiečių kilmės rusų akademikas Johanas Gotlybas Georgis, rusai pavadino *georginu* (rus. *георгин*), o sulietuvinus (pagal analogiją: rusų *Georgijus* = lietuvių *Jurgis*) gėlė tapo *jurginu*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jurginas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 157

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jurginas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
* HybrideHybride
*
| Vila Emo |
| --- |
|  |
| Vietovė | Trevizas |
| Koordinatės | 45°42′42.2″ š. pl. 11°59′28.4″ r. ilg.﻿ / ﻿45.711722°š. pl. 11.991222°r. ilg.﻿ / 45.711722; 11.991222 |
| Pastatymo metai | 1557 - 61 m. |
| Architektas (-ai) | Andrea Palladio |
| Stilistika | Renesansas, Manierizmas |
| Savininkai | Credito Trevigiano |
| Statusas | Viešo lankymo |

**Vila Emo** (it. *Villa Emo*) – XVI a. Andrea Palladio projektuota vila Trevizo apylinkėse, Fancolo gyvenvietėje. Vila 1996 m. įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą, kaip objekto „Vičencos miestas ir Paladijo Veneto vilos" dalis.

Istorija
--------

Vila sukurta Venecijos aristokratų Emo šeimo užsakymu. Vila suprojektavo Andrea Palladio ir ji buvo pastatyta apie 1557-61 m. Nuo 1561 iki 1564 m. ją vidaus freskomis dekoravo Giovanni Battista Zelotti. 

Vilos architektūra glaudžiai susieta su aplinkiniu gamtovaizdžiu ir jos paskirtimi - vila turėjo būti ne tik aristokratų gyvenamasis namas, bet ir stambaus ūkio aplink dvaras, taip kaip sumanė statybų užsakovas Leonardo Emo. Vilos pagrindinio įėjimo rampa padaryta be laiptelių, kad fermos darbuotojai galetu laisvai ridenti statines ar užvežti maišus gėrybių. Vila suplanuota suspaustos **T** raidės formos, jos ilgi sparnai, manoma, galėjo tarnauti fermos gėrybių saugojimui nuo lietaus derliaus nuėmimo metu, o kitu laikotarpiu - kaip atviros laisvalaikio lodžijos. Anot Andrea Palladio, jomis vaikščiodamas šeimininkas galėdavo visuomet apžiūrėti savo ūkį. 

Freskos viloje vaizduoja to meto žemės ūkio fermų gyvenimo aplinką su perpintomis antikos mitologijos siužetų linijomis ir herojais.

Iki pat 2004 m. vila priklausė Emo šeimai, kuomet ji parduota vietos bankui Credito Trevigiano Cooperative Bank. 2005 m. vilos valdymui buvo suformuota ne pelno organizacija Vila Emo fondas (it. *Fondazione Villa Emo*). Dėl vilos išsaugojimo fondą konsultuoja Italijos kultūros ministerija.

Vilos vaizdai
-------------

* Vilos planas, 1570 m. Andrea Palladio piešinys
* Vilos lodžija
* Vilos interjeras
* Vilos interjeras

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vila Emo** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficialus vilos tinklalapis
* Paladijo Veneto vilos
Falčionas
**Falčionas** (angl. *falchion*) – europietiškas vienrankis vienašmenis kalavijas tiesia geležte su skersinio formos garda. Buvo naudojami XI–XVI a. Vieni falčionai primena skramasaksus (*scramasax* – ilguosius kovos peilius), kiti – kardus, treti – mačetes. Manoma, kad dalies falčionų geležtės link smaigalio platėjo.

  

Geležtės sandara kito einant laikui, ji buvo skirtinga skirtingose šalyse. Tačiau ji visada buvo vienašmenė, o ašmenys – išlenkti. Efesas turėjo skersinio formos gardą, kaip ir to meto tikrieji kalavijai. Vienas iš išlikusių XIII a. Anglijos falčionų svėrė ~0,9 kg, buvo 95,25 cm ilgio (geležtė – 80 cm). Kitas išvaizda priminė stambią mačetę.
Falčionas ilgai buvo papildomas anglų lankininkų ginklas, o XIV a. viduryje jį ėmė naudoti ir raiteliai, kadangi falčionai tiko kertantiems – pjaunantiems smūgiams. Kartais falčionus tvirtindavo prie trumpo (45-60 cm ilgio) medinio koto, ir falčionai virsdavo kotiniais ginklais, panašiais į japonišką naginatą ar trumpakotį gleivą (kovos dalgį).

Manoma, kad falčionai atsirado iš valstiečių ir skerdikų didžiųjų peilių. Falčionus kalviai kaldavo masiškai (iš geležies, su plieniniais ašmenimis), tačiau jų išliko labai mažai, žinoma tik apie tuziną egzempliorių. Manoma, kad to priežastis – jie buvo prastesnės kokybės, negu tikrieji kalavijai. Gali būti, kad falčionus iš tikrųjų naudodavo kaip darbo įrankius, kai jų nereikėdavo kaip ginklų. Benaudojami jie susidėvėdavo, ir juos perdirbdavo kaip metalo laužą. Spėjama, kad falčionai buvo valstiečių ginklai, nors kai kurie iš jų buvo labai puošnūs ir juos naudojo bajorai. Žinomas vienas 1560 m. auksuotas falčionas, įmantriai graviruotas, su Florencijos hercogo Kosimo de Mediči asmeniniu herbu.

Nuorodos
--------

* 15th Century Falchion by Arms+Armor Manufacture (šiuolaikinė falčiono kopija)
* Windlass Steelcrafts German Falchion (šiuolaikinė falčiono kopija)  Archyvuota kopija 2007-01-26 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 47°20′26″ š. pl. 0°30′51″ r. ilg.﻿ / ﻿47.34056°š. pl. 0.51417°r. ilg.﻿ / 47.34056; 0.51417

Vilandri pilis
**Vilandri pilis** (pranc. *Château de Villandry* – pilis Prancūzijos Centre, Endro ir Luaros departamente, 15 km į vakarus nuo Turo, prie kelio D7, viena iš Luaros slėnio pilių.

Istorija
--------

Vilandri pilis, užbaigta 1536 m. yra paskutinė iš didžiųjų Renesanso epochos pilių, pastatytų Luaros slėnyje. Ją pastatė finansų ministras Janas Bretonas (*Jean le Breton*), kurio herbai puikuojasi ant kairiojo sparno stoglangių. Jam teko būti ambasadoriumi Romoje, kur jis susipažino su sodų ir parkų menu. Statydamas pilį jis nugriovė XII a. tvirtovę, iš kurios liko tik pamatai ir donžonas, matomas iš tolo. Jis buvo paliktas greičiausiai todėl, kad jame 1189 m. liepos 4 d. Anglijos karalius Henrikas II Plantagenetas ir Prancūzijos karalius Filipas Augustas sudarė Kolombjė taiką - taip tada vadinosi Vilandri. Ši taika reiškė Kapetų monarchijos triumfą prieš didžiuosius feodalus.

Žano Bretono įpėdiniai pilį valdė iki 1754 m. kai ji tapo karaliaus ambasadoriaus markizo de Kastelano ir vienos žymiausių provincijos didikų šeimos nuosavybe. Kastelanai šiek tiek pakeitė pilį klasicizmo stiliumi, bet tie pakeitimai nėra žymūs. Tačiau gerokai buvo pakeistas rūmų vidus, pritaikant juos pagal XVIII a. komforto sampratą. XIX a. vienas iš trijų sodų buvo paverstas anglišku parku. 

Sodus ir pilį atnaujino daktaras Joachimas Karvalis, kuris pilį įsigijo 1906 m. Gimęs 1869 m. Ispanijoje, jis paveldėjo didelę nuosavybę, tačiau tai jam netrukdė ir mokslinėje karjeroje. Jam padedant profesorius Šarlis Rišė už savo atradimus buvo apdovanotas 1913 m. Nobelio medicinos premija. 1924 m. J. Karvalis įsteigė Prancūzijos istorinių pilių savininkų asociaciją ir buvo pirmasis, kuris savo pilį atvėrė visuomenės lankymui.

Gėlynai pilies soduose užima apie 1 ha plotą, o Vilandri pilies valdens parko pavyzdžiu pasinaudojo ir kiti architektai. Toks parkas buvo suprojektuotas ir Palangoje, prie Tiškevičių rūmų.

Galerija
--------

* Vilandri pilies sodai
* Vilandri pilies sodai
* Vilandri pilies stogo langelis
* Vilandri pilies vandens parkas
* Vilandri pilies rūmai
* Vilandri pilies centriniai rūmai
* Vilandri pilis iš paukščio skydžio

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vilandri pilis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vilandri pilis nuotraukose
| *Fallout 4* |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | Bethesda Game Studios |
| Leidėjas | Bethesda Softworks |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | Inon Zur |
| Išleidimo data | 2015 m. lapkričio 10 d. |
|
| Žanras (-ai) | Veiksmo RPG |
| Režimas | Vieno žaidėjo |
|
| Reitingai |  |
| **Platforma** | Microsoft Windows, Xbox One, PS4 |
| Versija |  |
| Variklis | Creation Engine |
| Reikalavimai |  |
| Platinimas |  |
|
| Licencija | komercinė |
| Pirmtakas | Fallout |
| Kitos dalys | Fallout  Fallout 2  Fallout: Brotherhood of Steel   Fallout Tactics  Fallout 3 |
|  |

**Fallout 4** – kompiuterinis vaidmenų žaidimas, kurį sukūrė „Bethesda Softworks". Tai yra ketvirtasis pagrindinis „Fallout" serijos žaidimas, neskaitant „Fallout: Brotherhood of Steel" ir „Fallout Tactics". Ši dalis buvo išleista 2015 m. lapkričio 10 d. Pirmieji žaidimo vaizdai buvo parodyti 2015 m. birželį vykusioje „E3 2015" parodoje.

Žaidimo istorija prasideda praėjus 200 metų po apokalipsės Bostone ir yra panaši į Fallout 3 dalį. Žaidime veikėją galima valdyti tiek iš pirmojo, tiek trečiojo asmens perspektyvos. Žaidėjas tobulės įveikdamas įvairias užduotis, taip pat galės ardyti pastatus, ginklus, įvairius kitus daiktus, o iš gautų medžiagų kurti naujus.

Pirmą kartą šioje serijoje žaidimo herojus turės savo savitą balsą. Taip pat žaidėjas galės pasirinkti valdomo herojaus lytį.

Išnašos
-------

1. ↑  Apocalypse Almost Now: Fallout 4 Will Drop in November
2. ↑  Fallout 4 – E3 Showcase World Premiere

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R*Fallout* serija |
| --- |
|  |
| Pagrindiniai žaidimai | 
*Fallout* · *Fallout 2* · *Fallout 3* (papildymai) · *New Vegas* · *Fallout 4* |
|  |
| Kiti žaidimai | 
*Tactics* · *Warfare* · *Brotherhood of Steel* · *Shelter* |
|  |
| Neišleisti žaidimai | 
*Van Buren* · *Brotherhood of Steel 2* · *Online* |

 |