recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Algirdas Lititauskas** |
| --- |
| Gimė | 1935 m. sausio 3 d.Arimoniai, Pakruojo valsčius |
| Mirė | 2016 m. gegužės 19 d. (81 metai)Joniškis |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Algirdas Lititauskas** (1935 m. sausio 3 d. Arimoniuose, Pakruojo valsčius – 2016 m. gegužės 19 d.) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1963 m. Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę.

1956–1959 m. buvusio Linkuvos rajono laikraščio „Socialistinis kelias" redakcijos literatūrinis darbuotojas, 1960–1962 m. – Linkuvos kultūros namų instruktorius, 1962–1968 m. – Joniškio rajono laikraščio „Tarybinis balsas" redakcijos literatūrinis darbuotojas, laiškų ir masinio darbo skyriaus vedėjas, 1968–1970 m. – „Žinijos" draugijos Joniškio rajono valdybos atsakingasis sekretorius. 1970–1993 m. Joniškio rajono laikraščio „Tarybinis balsas", nuo 1990 m. „Sidabrė" redaktoriaus pavaduotojas, 1994–1995 m. – redaktorius. Daugiausia rašė kultūros, politikos temomis.  Vėliau bendradarbiavo ir laikraštyje „Lietuvos žinios".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 302 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

**Heinrich Mohn** (1885 kovo 27 Gütersloh – 1955 m. balandžio 26 d.) – vokiečių leidėjas.

Heinrich Mohn – Bertelsmann savininko Johannes Mohn ir jo žmonos Friederikės (mergautinė pavardė *Bertelsmann*) sūnus. Heinrich Mohn reprezentuoja ketvirtąją Bertelsmann koncerno kartą.

Biografija
----------

1895-1902 m. lankė evangelikų gimnaziją Gütersloh (*Evangelisch Stiftisches Gymnasiums Gütersloh*). 1902-1908 baigė knygų prekybininko ir spaustuvininko profesinį mokymą (Leipcigas, Londonas ir Bernas). 1910 m. pradėjo dirbti C. Bertelsmann Verlag

1912 m. vedė Gütersloh pastoriaus dukrą *Agnes Seippel* (g. 1889).

1914-1918 m. atliko karo tarnybą, buvo lauko artilerijos jefreitorius, vėliau kaizerinės armijos karininkas.

1921 m. perėmė Bertelsmann spaustuves ir leidyklas, 1947 m. vadovavimą perdavė sūnui Reinhardui.

Nuorodos
--------

* Biografija
* Trumpa biografija
|  Amundseno jūra |
| --- |
| Amundseno jūros žemėlapisAmundseno jūros žemėlapis |
| **Vandenyno baseinas** | Pietų vandenyno |
| **Plotas** | 98 000 km² |
| **Tipas** | įlanka |
| **Didžiausias gylis** | 585 m |
| **Įteka** | *niekas* |

**Amundseno jūra** – jūra, kuri priklauso Pietų vandenynui. Jūra yra prie Antarktidos Elsvorto ir Marie Byrd žemių pakrantės, tarp 100° ir 123° vakarų ilgumos.

Geografija ir klimatas
----------------------

Ribojasi su Roso ir Belingshauzeno jūromis. Jūros plotas – 98 000 km², didžiausias gylis – 585 m. Vandens temperatūra jūros svyruoja nuo 0,2 °C; iki −1,8 °C. Druskingumas siekia 32–34‰. Jūroje daug fitoplanktono. Jūrą visus metus dengia ledai. Dėl vykstančio klimato atšilimo pastebėta, kad nuo Vakarų Antarktidos ledo skydo ledynų nuolat atskyla ir į Amundseno jūrą slenka dideli ledo gabalai.

Istorija
--------

Jūra pavadinta garsaus norvegų keliautojo, poliarinių sričių tyrinėtojo Roaldo Amundseno vardu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Olegas Pustelnikovas. Amundseno jūra)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 459 psl.
| **Antanas Andrijonas** |
| --- |
| Gimė | 1951 m. liepos 20 d. (72 metai)Gelgaudiškis |
|  |
| Veikla | žurnalistas, poetas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Antanas Andrijonas** (g. 1951 m. liepos 20 d. Gelgaudiškyje, Šakių rajonas) – Lietuvos žurnalistas, poetas.

Biografija
----------

1978 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę. Nuo 1978 m. „Vakarinių naujienų" redakcijos teletaipininkas, Miesto ūkio ir buities skyriaus korespondentas, atsakingasis sekretorius, 1985–1999 m. – vyr. redaktoriaus pavaduotojas. Lietuvos automobilių kelių direkcijos prie Susisiekimo ministerijos Ryšių su visuomene skyriaus vyriausiasis specialistas.

Rašo kultūros istorijos, automobilizacijos, tarpukario karininkijos gyvenimo klausimais.

Bibliografija
-------------

* *Automagistralė E*, su kitais, apie keliones automobiliais, 1978 m.
* *Gelgaudiškio dvaro papėdėj*, eilėraščių rinkinys, 1997 m.
* *Gegaudiškis*, sudarytojas ir vyr. redaktorius, Versmė,

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 23 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Diana (reikšmės).*
Diana Luvre
Romėnų mitologijoje **Diana** – medžioklės ir augmenijos deivė, gimdyvių globėja, mėnulio įsikūnijimas. Jupiterio ir Latonos duktė, Apolono sesuo. Gimė Delo saloje. Atitinka graikų Artemidę.

Diana buvo skaisti medžioklės deivė, siejama su žvėrimis ir miškais. Jai buvo ypač šventos ąžuolų giraitės. Buvo garbinama dėl savo tvirtybės, atletiškos gracijos, grožio ir medžiojimo įgūdžių. Ji sudarė trejybę kartu su Egerija, vandens nimfa, kuri buvo jos padėjėja, ir Virbijumi, miškų dievu. 

Diana buvo garbinama šventykloje ant Aventino kalvos ir Efeso mieste, kur buvo Dianos/Artemidės šventykla. Ją ypač gerbė žemiausi visuomenės sluoksniai ir vergai. Dianos šventyklos suteikdavo prieglobstį vergams. Jai skirta šventė buvo rugpjūčio 13 d.

Vėlesniais laikais Diana išliko svarbia figūra. Masonai ją laikė vaizduotės, jautrumo, menininkų kūrybinio beprotiškumo simboliu. Manoma, kad Diana yra originalioji matriarchalinių bendruomenių motina deivė, ir dabartiniais laikais garbinama *Dianic Wicca* religijos tikinčiųjų.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RRomėnų mitologija |
| --- |
|  |
| Dievai | 
Abundantija · Aka Larencija · Apolonas · Bakchas · Belona · Cerera · Diana · Egerija · Femė · Flora · Fortūna · Fontas · Janas · Junona · Jupiteris · Juturna · Kvirinas · Marsas · Merkurijus · Minerva · Neptūnas · Opė · Pikas · Pomona · Plutonas · Saturnas · Sumanas · Vakuna · Virtutė · Venera · Vertumnas · Vesta · Viktorija · Vulkanas |  |
|  |
| Legendiniai personažai | 
Enėjas · Rėja Silvija · Romulas ir Remas · Numa Pompilijus · Tulas Hostilijus · Servijus Tulijus · Ankas Marcijus |
|  |
| Tekstai | 
Vergilijus (*Eneida*) · Ovidijus (*Metamorfozės*) |
|  |
| Filosofija | 
Epikūrizmas · Neoplatonizmas · Pitagorizmas · Stoicizmas |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Memingenasvok. *Memmingen* |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

MemingenasMemingenas

47°59′0″ š. pl. 10°11′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.98333°š. pl. 10.18333°r. ilg.﻿ / 47.98333; 10.18333﻿ (Memingenas)Koordinatės: 47°59′0″ š. pl. 10°11′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.98333°š. pl. 10.18333°r. ilg.﻿ / 47.98333; 10.18333﻿ (Memingenas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Bavarija Bavarija |
| **Regionas** | Švabija |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 41 030  |
| **Plotas** | 70,17 km² |
| **Tankumas** (2011) | 585 žm./km² |
| **Altitudė** | 601 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Memingenas |

**Memingenas** (vok. *Memmingen*) – miestas pietų Vokietijoje, Bavarijoje, Švabijos regione, prie Ilero upės, 50 km į pietus nuo Ulmo. Geležinkelio stotis. Mieste gausu architektūros paminklų: renesansinė rotušė, gotikinė Šv. Martyno bažnyčia, Šv. Antano hospitalierių vienuolynas, Šv. Marijos bažnyčia su XV–XVI a. freskomis, Bismarko bokštas, viduramžiškos kapinės ir kt.

Istorija
--------

Jau romėnų laikais čia buvo *Cassiliacum* gyvenvietė. V a. ji užimta alemanų, VII a. frankų. Pro Memingeną ėjo „druskos kelias" tarp Miuncheno ir Lindau, bei prekybinis kelias iš Šiaurės Vokietijos į Italiją. 1158 m. Memingenui suteiktos miestelio, o 1286 m. imperinio miesto teisės. XVII a. miestas buvo viena svarbiausių trisdešimtmečio karo kovos vietų. 1802 m. tapo Bavarijos dalimi.
| **Antanas Bružas** |
| --- |
| Gimė | 1893 m. gegužės 5 d.Motiškiai, Seredžiaus valsčius |
| Mirė | 1970 m. gegužės 28 d. (77 metai)Klaipėda |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, vargonininkas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

Lietuvos žurnalistų sąjungos nariai (apie 1932 m.). Sėdi, iš kairės: V.Rastenis, E.Turauskas, J.Purickis (vadovas), J.Gerulaitytė. Stovi, iš kairės: J.Paleckis, A. Gricius, J. Kardelis, V. Kemežys, A. Bružas.
**Antanas Bružas** (1893 m. gegužės 5 d. Motiškiai, Seredžiaus valsčius – 1970 m. gegužės 28 d. Klaipėda) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, vargonininkas.

Biografija
----------

1909–1916 m. vargonininkavo Jiezne, Odesoje, Izmaile, Omske, Tiumenėje. 1917–1920 m. dirbo Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti Omsko skyriuje, Sibiro lietuvių biure. 1920 m. grįžęs į Lietuvą – Šaulių sąjungos Kultūros propagandos skyriaus vedėjas, 1922–1925 m. redagavo laikraštį „Trimitas". Vienas laikraščio „Ūkininko patarėjas" steigėjų, 1927 m. redaktorius. 1927 m. įkūrė ir iki 1934 m. redagavo kaime populiarų savaitraštį „Mūsų rytojus", tapusį labai populiariu leidiniu kaimo žmonėms. 1934 m. Talkos spaudos biuro vedėjas.  1935–1940 m. laikraščio „Darbo Lietuva" ir „Darbas" redaktorius. 1941 m. su J. Senkumi įkūrė Studijų biurą ir leido tęstinį leidinį „Lietuvių archyvas". Po karo vargonininkavo Kaišiadorių valsčiuje. 1948–1956 m. sovietinės valdžios kalintas Mordovijoje. Grįžęs Klaipėdoje privačiai mokė muzikos.

Bibliografija
-------------

* Bolševikų valdžia ir tvarka, 1920 m.
* Kodėl lietuviai su lenkais nesusitaiko, 1922 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 74 psl.
2. ↑  Domas Šniukas. *Antanas Bružas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 539 psl.
| **Antanas Dulinskas** |
| --- |
| Gimė | 1931 m. rugpjūčio 16 d.Milvydai, Krakių valsčius, Kėdainių apskritis |
| Mirė | 1981 m. gruodžio 31 d. (50 metų)Šilalė |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Antanas Dulinskas** (1931 m. rugpjūčio 16 d. Milvyduose, Krakių valsčius, Kėdainių apskritis – 1981 m. gruodžio 31 d. Šilalėje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1955 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos–filologijos fakultetą. Mokydamasis pradėjo dirbti spaudoje. 1951–1957 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa" literatūrinis darbuotojas, skyriaus vedėjas, 1957–1963 m. – žurnalo „Genys" vyriausiasis redaktorius. Nuo 1964 m. dirbo laikraščių „Sovetskaja Litva", „Ekrano naujienos", „Vakarinės naujienos", žurnalo „Kooperatininkas" redakcijose. 1981 m. Šilalės rajono laikraščio „Artojas" redaktoriaus pavaduotojas. Rašė literatūros, kultūros, jaunimo gyvenimo temomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 114 psl.
|  Tesai |
| --- |
| Tesai XX a. pr.Tesai XX a. pr. |
| Gyventojų skaičius | ~3,8 mln. |
| Populiacija šalyse | Ugandos vėliava Uganda: 3,2 mln.Kenijos vėliava Kenija: 0,57 mln.Pietų Sudano vėliava Pietų Sudanas |
| Kalba (-os) | tesų |
| Religijos | prigimtinė tikyba, krikščionybė |
| Giminingos etninės grupės | karamodžongai, turkanai, masajai, kalendžinai, samburai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Tesai |

**Tesai** (sav. *iteso*) – Rytų Afrikos tauta, priklausanti nilotams. Gyvena Ugandoje (šiaurės rytinėje Kiogos ežero pakrantėje), Kenijoje (pietvakariuose, buv. Nianzos provincijoje) ir Pietų Sudane. Populiacija – ~3,8 mln. žmonių (XX a. II pusėje – 1,92 mln.). Kalba tesų kalba, priskiriama Rytų Sudano kalboms (Nilo-Sacharos kalbos). Pagrindinės tarmės: lokatanų, niangėjų, oromų. Nuo 1901 m. turi raštą (lotynų abėcėle). Dauguma tesų išpažįsta tradicinę savo tikybą, kiti – krikščionys.

Tesai susidarė nilotų gentims keliantis iš šiaurės rytų.

Tesai verčiasi gyvulininkyste (seniau – apeiginiams tikslams, dabar eksportui augina zebu), kapline žemdirbyste (eleusina, sorgai, batatai, kolonijiniu laikotarpiu – medvilnė). Pagrindinis amatas – medžio drožyba.

Tesai gyvena įtvirtintose, apskrito plano gyvenvietėse (kraaliuose). Būstas šalmo pavidalo, stogas dengtas žolių ryšuliais.

Tradiciniai tesų rūbai – juosta iš odos arba karnų, gausiai puošta variu ir kriauklėmis. Moterys kūną gausiai tatuiruoja. Buvo paprotys pašalinti du apatinius dantis.

Tesų virtuvės pagrindą sudaro virti sorų blyneliai, batatai, daržovės. Mėsa vartojama retai. Skanėstu laikytas zebu kraujas su daržovėmis ir žemės riešutais.

Tesų bendruomeninei sanklodai būdinga gimininė santvarka, suaugusiųjų klasės. Šeima didžioji, patriarchalinė, patrilinijinė. Būdinga poliginija.

Tesai – talentingi muzikantai. Dainas, šokius, istorines balades lydi styginių instrumentų muzika.

* Tesai rekonstruotais tradiciniais rūbaisTesai rekonstruotais tradiciniais rūbais
* Šiuolaikinės tesų vestuvėsŠiuolaikinės tesų vestuvės
* Tradicinis tesų būstas Ugandos muziejujeTradicinis tesų būstas Ugandos muziejuje
* Tesų merginosTesų merginos

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Тесо*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
**Antanas Gimžauskas** (1915 m. liepos 10 d. Kirdeikių k. Utenos raj. – 1979 m. balandžio 23 d. Vilniuje) – vargonininkas ir choro dirigentas.

Biografija
----------

Muzikos pramoko iš kaimo muzikantų – senelio ir tėvo, vėliau mokėsi pas Salako vargonininką J. Stasiūną. Keletą metų vargonininkavo Kyburiuose. 1936 m. Kaune baigė vargonininkų kursus (dėst. Konradas Kaveckas, Aleksandras Kačanauskas, Jonas Bendorius). 1938–1940 m. vargonų ir dirigavimo mokėsi Kauno konservatorijoje pas Nikodemą Martinonį, dirbo „Dainos" draugijos mišriojo choro chormeisteriu, dainavo vyrų kvartete. 1940–1941 m. Vilniaus muzikos mokykloje pas Juozą Bieliūną mokėsi dainuoti, buvo Lietuvos valstybinės filharmonijos ir Vilniaus operos trupės chorų artistas, M. K. Čiurliono meno ansamblio chormeisteris.

1944 m. kartu su Eduardu Pilypaičiu, Konradu Kavecku ir Jonu Bendoriumi atgaivino Lietuvos valstybinės filharmonijos mišrųjį chorą ir kurį laiką jam vadovavo. 1945 m. Vilniaus valstybiniame universitete suorganizavo studentų dainų ir šokių liaudies ansamblį. 1948–1951 m. buvo Lietuvos valstybinės konservatorijos choro studijos chormeisteris. 1950 m. eksternu išlaikė choro dirigavimo valstybinius egzaminus iš konservatorijos kurso.

1946–1959 m. – Lietuvos valstybinio radijo komiteto mišriojo vokalinio ansamblio meno vadovas ir vyr. dirigentas. 1959–1962 m. – Valstybinio radijo ir televizijos mišriojo vokalinio ansamblio Kaune meno vadovas ir vyr. dirigentas. Kaune subūrė chorvedžių vyrų chorą „Draugystė", buvo Kauno Politechnikos instituto dainų ir šokių liaudies ansamblio „Nemunas" chormeisteris.

1962–1975 m. – Lietuvos valstybinio radijo ir televizijos komiteto mišriojo choro dirigentas ir chormeisteris. Konsultavo Ukmergės, Ignalinos, Tauragės rajonų ir Šiaulių miesto mėgėjų chorus, dalyvavo chorų ir vokalinių ansamblių apžiūrų bei konkursų vertinimo komisijose, buvo Kauno ir Vilniaus miestų dainų švenčių dirigentas, respublikinių (1955, 1960 m.) dainų švenčių vyr. dirigentas.

Parašė „Choristo bloknotą" (1957 m.), spaudoje paskelbė keletą straipsnių ir chorų koncertų recenzijų, sudarė daugiau kaip 20 dainų rinkinių chorams: „Klasikų kūriniai chorams" (1951 m. 1958 m. 1959 m.), „Iš rytų šalelės" (1957 m.), „Ežerai toli" (1959 m.), „Kur lygūs laukai" (1959 m.), „Mūs Kauno marios" (1960 m.), „Rinktinės dainos chorui" (1964 m.), „O ant kalno, ant aukštojo" (1968 m.) ir kt. Sukūrė originalių ir harmonizavo lietuvių liaudies dainų. 1954 m. suteiktas nusipelniusio artisto garbės vardas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gimžauskas Antanas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 667 psl.

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Antanas Mušinskas-Mušaitis** |
| --- |
| Gimė | 1910 m. balandžio 30 d.Stirbaičiai, Plungės valsčius |
| Mirė | 1993 m. vasario 23 d. (82 metai)Plungė |
|  |
| Veikla | pedagogas, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Antanas Mušinskas-Mušaitis-Mušiūnas** (1910 m. balandžio 30 d. senuoju stiliumi balandžio 17 d. Stirbaičiuose, Plungės valsčius) – Lietuvos pedagogas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1931 m. baigė Plungės mokytojų seminariją, 1931 m. pradėjo studijuoti filologiją Vytauto Didžiojo universitete.

Dirbo Klaipėdos pedagoginio instituto bibliotekoje. 1927 m. pradėjo bendradarbiauti Telšių laikraščiuose, vėliau rašė į leidinius „Lietuvos aidas", „Diena", „Lietuvos žinios", nuo 1931 m. laikraščio „Dienos naujienos" korespondentas Žemaitijoje. Nuo 1931 m. – nuolatinis „Vairo" bendradarbis, 1931 m. redagavo laikraštį „Lietuvos studentas", nuo 1932 m. – laikraščio „Lietuvos aidas" reporteris. 1938-1939 m. savaitraščio „Santara" redaktorius.

Bendradarbiavo leidiniuose „Mūsų sportas", „Akademikas", „Jaunoji karta". Buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Per 20 metų iškentėjo kalėjimuose, lageriuose. Į Lietuvą grįžo 1968 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 347 psl.
| **Aldona Liobytė-Paškevičienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1915 m. vasario 24 d.Vilnius |
| Mirė | 1985 m. rugsėjo 1 d. (70 metų)Vilnius |
|  |
| Veikla | Lietuvos vaikų rašytoja, dramaturgė, vertėja, aktorė. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1985 m. LTSR valstybinė premija
 |

**Aldona Liobytė-Paškevičienė** (1915 m. vasario 24 d. Vilnius – 1985 m. rugsėjo 1 d. ten pat) – Lietuvos vaikų rašytoja, dramaturgė, vertėja, aktorė.

Biografija
----------

1932–1935 m. Vilniaus universitete studijavo lenkų kalbą ir literatūrą, 1935–1939 m. Vytauto Didžiojo universitete – lietuvių kalbą ir literatūrą.

1941–1945 m. Vaidilos teatro, 1945–1949 m. – Vilniaus dramos teatro aktorė. 1949–1961 m. Grožinės literatūros leidyklos Vaikų ir jaunimo literatūros redakcijos vedėja. Skatino jaunus rašytojus ir dailininkus remtis liaudies pasakomis, tautosaka. Dėl ideologinio lojalumo stokos buvo priversta išeiti iš darbo.

Kūryba
------

Daug nusipelnė grąžinant į kultūrą lietuvių liaudies pasakas ir kitą tautosaką. Parengė ir stilizavo teminius lietuvių liaudies pasakų rinkinius „Šimto zuikių piemuo" (1959 m.), „Nė velnio nebijau" (1964 m. 2 leid. 1988 m.), pagrindinius pasakų tipus pateikė savo sudarytoje knygoje „Gulbė karaliaus pati" (1963 m. 1986 m.). Liaudies kūrybos motyvais parašytose pasakose (rinkiniai „Pasaka apie narsią Vilniaus mergaitę ir galvažudį Žaliabarzdį" 1970 m. 2 leid. 1985 m. ir kt.) atsirado ironijos, parodijos, grotesko elementų. Po mirties archyvuose surasta ir išleista apysaka pasaka „Kiškelis Baltkakliukas" (išl. 2005 m.).

Vaikų dramaturgijos ir teatro istorijoje svarbios tautosaka paremtos jos dramos „Kupriukas muzikantas" (išl. 1955 m. 1984 m. pastatyta 1955 m.), „Meškos trobelė" (1956 m. pastatyta 1956 m. 1957 m. pavadinimu „Užburtas karaliūnas", pastatyta 1965 m. 1983 m. 1994 m.), „Trys negražios karalaitės" (1967 m. pastatyta 1968 m. 1988 m.), „Kuršiukas", pastatyta 1969 m. 1990 m.), „Devyniabrolė" (1973 m. pastatyta 1971 m. 1975 m.), „Aukso obuolys" (1978 m. pastatytas 2005 m.). Parašė apsakymų vaikams (rinkiniai „Tėveli, būk mažas" 1973 m. papildytas 1983 m. ir kt).

Vilniaus lietuvių studentų sąjungos studenčių sekcijos narės. Aldona Liobytė antra pirmoje eilėje iš dešinės, 1935 m. Vilnius
Su K. Kymantaite inscenizavo P. Cvirkos „Žemę maitintoją" (pastatyta 1950 m.), „Meisterį ir sūnus" (pastatyta 1965 m.), A. Vienuolio „Paskenduolę" (pastatyta 1956 m.). Su kompozitoriumi J. Juzeliūnu parengė operos libretą pagal V. Mykolaičio-Putino romaną „Sukilėliai" (1957 m. dėl aštrios kritikos spaudoje operos pastatymas sustabdytas, pastatytas 1977 m.).

Išvertė lenkų, italų, prancūzų, rusų, švedų vaikų literatūros klasikos. Jos knygų vaikams išversta į anglų, čekų, gruzinų, ispanų, rusų, slovakų, švedų, vokiečių kalbas.

Įvertinimas
-----------

* 1985 m. LTSR valstybinė premija už knygą „Kupriukas muzikantas"

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kęstutis Urba. *Aldona Liobytė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 424 psl.
| **Antanas Rimydis** |
| --- |
| Gimė | 1905 m. kovo 15 d.Tytuvėnai, Raseinių apskritis |
| Mirė | 1994 m. lapkričio 6 d. (89 metai)Niujorke, JAV |
| Tėvai | Juozas Rimydis |
|  |
| Veikla | poetas, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Antanas Rimydis** (1905 m. kovo 15 d. senuoju stiliumi kovo 2 d. Tytuvėnuose, Raseinių apskritis – 1994 m. lapkričio 6 d. Niujorke, JAV) – Lietuvos poetas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1918–1921 m. mokėsi Raseinių gimnazijoje, 1923 m. baigė Kauno Mokytojų profsąjunginę gimnaziją. 1923–1925 m. mokėsi Kauno aukštesniojoje technikos mokykloje.

1921–1929 m. dirbo Susisiekimo ministerijoje, nuo 1930 m. – Žemės ūkio rūmuose. 1924–1928 m. žurnalo „Keturi vėjai" atsakingasis redaktorius ir faktiškasis redaktorius. 1927–1928 m. leidinio „Mūsų dienos" sekretorius, reporteris ir redaktorius, nuo 1930 m. dirbo laikraščio „Ūkininko patarėjas" redakcijoje: 1931–1940 m. antrasis redaktorius, 1940–1941 m. – techninis redaktorius, 1941–1944 m. – vyriausiasis redaktorius. 1934 m. įsteigė laikraštį „Literatūros naujienos", iki 1936 m. jo leidėjas ir redaktorius.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Po karo buvo Lietuvos rašytojų tremtinių draugijos ir Lietuvių žurnalistų sąjungos narys, 1948–1949 m. Augsburge dirbo savaitraščio „Žiburiai" redakcijoje, 1950 m. išvyko į JAV.

Kūryba
------

Rašė literatūrinio gyvenimo apžvalgas, straipsnius, kultūros renginių, naujų knygų recenzijas, reportažus, anotacijas ir kt. Reiškėsi literatūriniame gyvenime. Eilėraščius pradėjo publikuoti 1922 m. priklausė keturvėjininkams. Kūryba avangardistinė, eiliuojama laisvai, pasitelkiama buitinė kalba, netikėtos metaforos.

Bibliografija
-------------

* *Mano vedos*, poezija, 1924 m.
* *Knyga be vardo*, poezija, 1926 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 428 psl.
2. ↑  *Antanas Rimydis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XX (Rėv-Sal). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011

Nuorodos
--------

* Antanas Rimydis. Autobiografija. Tekstai.lt
| **Antanas Rūkas** |
| --- |
| Gimė | 1907 m. rugsėjo 23 d.Šiauliai |
| Mirė | 1967 m. liepos 21 d. (59 metai)Čikaga, JAV |
|  |
| Veikla | rašytojas, aktorius, režisierius, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Antanas Rūkas** (1907 m. rugsėjo 23 d. senuoju stiliumi rugsėjo 10 d. Šiauliuose – 1967 m. liepos 21 d. Čikagoje, JAV) – Lietuvos rašytojas, aktorius, režisierius, žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1927 m. baigė Šiaulių mokytojų seminariją. 1933–1939 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo prancūzų, rusų kalbos ir teatro meną.

1935–1938 m. leidinių „Bendras darbas" ir „Talka" techninis redaktorius, 1939–1940 m. – žurnalų „Moksleivių varpai" ir „Varpas" redaktorius, Lietuvių rašytojų draugijos reikalų vedėjas. 1940 m. dirbo „Lietuvos žinių" redakcijoje. 1941–1944 m. vaidino Vaidilos teatre. 1944 m. pasitraukė i Vokietiją. Nuo 1949 m. gyveno JAV. 1965–1966 m. žurnalo „Sėja" redaktorius.

Nuo 1938 m. priklausė Lietuvių rašytojų draugijai ir Lietuvos žurnalistų sąjungai.

Dramos teatro, kultūros klausimais rašė į leidinius „Mūsų momentas", Lietuvos žinios, „Kultūra", „Moksleivis", „Varpas", „Jaunimas", „Lietuvos ūkininkas", „Dienovidis", „Lietuvos aidas", „Vilniaus balsas". Gyvendamas Vokietijoje ir JAV bendradarbiavo leidiniuose „Mintis", „Žiburiai", „Lietuvių žodis", „Draugas", „Naujienos", „Darbas".

Bibliografija
-------------

* *Posmai*, eilėraščių rinkinys, 1938 m.
* *Bokštai, meilė ir buitis*, eilėraščių rinkinys, 1951 m.
* *Sužalotieji*, romanas, 1958 m.
* *Žemė šaukia*, pjesė, 1937 m.
* *Vieno kiemo gyventojai*, pjesė, 1961 m.
* *Vienišo žmogaus gyvenimas*, apie J. Adomaitį-Šerną, 1962 m.
* Mano tautos istorija, 1966 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 433 psl.
| **Antanas Strazdas** |
| --- |
|  |
| Poetas Antanas Strazdas, Edvardas Matas Römeris, 1877 |
| Gimė | 1760 m. kovo 9 d.Astravas, LDK |
| Mirė | 1833 m. balandžio 23 d. (73 metai)Kamajai, Rusijos imperija |
|  |
| Veikla | dvasininkas, poetas |

**Antanas Strazdas** (**Strazdelis**, 1760 m. kovo 9 d. Astrave, dab. Margėnai, Rokiškio rajonas – 1833 m. balandžio 23 d. Kamajuose) – lietuvių dvasininkas ir poetas.

Biografija
----------

Tikrų faktų apie Strazdo biografiją yra labai mažai, todėl jis lietuvių literatūros istorijoje tapo pusiau legendiniu asmeniu. Žinoma, kad gimė baudžiauninko šeimoje, Astrave (Margėnuose), arba Kriugiškyje. Buvo pakrikštytas Kriaunų bažnyčioje. Vaikystėje ganė gyvulius, paaugęs padėjo tėvams. Mokėsi Kurše, paskui Krėslavos kunigų seminarijoje, iš ten persikėlė į Varnius, kur po 9 mėnesių įšventintas į kunigus.

Kunigavo Kupiškyje (nuo 1800 m. sausio mėn. iki 1801 m. sausio mėn.), Subačiuje, Karsakiškyje, Jurgiškyje, Šimonyse, Uoginiuose, Kupreliškyje, Diliuose, Pandėlyje, Pelyšose, Papiliuose.

1820 m. persikėlė į Kamajus. Nuolatinių pareigų neturėjo, gyveno iš atsitiktinių dvasininko patarnavimų ir išsinuomotos žemės. Už „elgesį ne pagal luomo pašaukimą" (augino sūnų) 1828 m. liepos 10 d. suspenduotas ir uždarytas į Pažaislio vienuolyną. Iš jo savavališkai pasitraukęs 1829 m. grįžo į Kamajus, apie 1832 m. ne visus metus gyveno Skapiškyje. 1833 m. mirė po ilgos ligos, palaidotas Kamajų kapinėse, kur pastatytas antkapinis paminklas. Kamajų koplyčioje įrengtas A. Strazdo muziejus.

Gyvam esant išleistas tik vienas poezijos rinkinėlis „Giesmės svietiškos ir šventos" (1814 m.), kurį sudaro 9 eilėraščiai ir 2 religinės giesmės. Daug neišleistų eilėraščių plačiai paplito liaudyje, virto liaudies dainomis. Viena iš A. Strazdo giesmių – „Pulkim ant kelių", prieš mišias Lietuvos bažnyčiose tebegiedama ir šiandien.

Bibliografija
-------------

* Pasaulinės ir dvasinės giesmės. – Kaunas: Spaudos fondas, 1938 m. – 247 p.
* Parinktieji raštai mokyklai. – Kaunas: Spaudos fondas, 1938 m. – 192 p.
* Raštai. – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1952. – 175 p.
* Giesmė apie siratas: poezija ir archyviniai raštai. Parengė Vytautas Vanagas. – Vilnius: Vaga, 1974. – 101 p.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Antanas Strazdas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXII (Sko–Šala). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012. 585-586 psl.
2. ↑  Antanas Strazdas *anykstenai.lt*
3. ↑  Rokiškio eiliuotojus įkvepia legendinio dvasininko Antano Strazdo gyvenimas ir kūryba *grokiskis.lt*
4. ↑  „Kapas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Literatūra
----------

* Vytautas Vanagas. *Antanas Strazdas*. Vilnius: Vaga, 1968.

**Grožinė literatūra**

* Kazys Plačenis. *Pulkim ant kelių*: romanas iš kunigo Stazdo gyvenimo (4 leidimai, 1978 m. pavadinimu *Pavasario pranašas*)
* Juozas Glinskis. Grasos namai (pjesė).
* Juozas Petrulis. Prieš srovę (pjesė).

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Antanas Strazdas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Biografija, *rašyk. lt*.
* Apie A. Strazdą, *XXI amžius*.
| Nortamptono muziejus |
| --- |
|  |
| 

Nortamptono muziejusNortamptono muziejus

52°14′11.76″ š. pl. 0°53′40.56″ v. ilg.﻿ / ﻿52.2366000°š. pl. 0.8946000°r. ilg.﻿ / 52.2366000; 0.8946000﻿ (Nortamptono muziejus)Koordinatės: 52°14′11.76″ š. pl. 0°53′40.56″ v. ilg.﻿ / ﻿52.2366000°š. pl. 0.8946000°r. ilg.﻿ / 52.2366000; 0.8946000﻿ (Nortamptono muziejus) |
|  |
| Vieta | Anglija Nortamptonas, Anglija |
| Statusas | Pastatytas |
| Statybų pabaiga | 1884 m. |
| Paskirtis | Muziejus |

**Nortamptono muziejus** – meno ir vietinės istorijos muziejus Nortamptone, Jungtinėje Karalystėje. Muziejus įsikūręs šalia Nortamptono rotušės, Nortamptono meno kvartale.

Muziejus taip pat turi vien didžiausių batų kolekciją pasaulyje su daugiau nei 15 tūkst. batų porų. Anglijos meno taryba suteikė Nortamptono muziejaus batų kolekcijai nacionalinės ir tarptautinės svarbos statusą.

Istorija
--------

Nortamptono muziejus įkurtas 1865 m. bet į dabartinius muziejaus rūmus įsikėlė tik 1884 m. kartu su tuometine Nortamptono miesto biblioteka. 1910 m. bibliotekos veikla iškeldinta, o muziejus perėmė visų rūmų administravimą. 1935 m. ir 1988 m. muziejaus pastatas išplėstas.

2012 m. muziejaus pastatas renovuotas. 

2014 m. muziejus pardavė laikytą senovės Egipto statulą privačiam kolekcininkui. Po kilusio skandalo Anglijos meno taryba panokino Nortamptono muziejaus akreditaciją.

Nuo 2017 m. iki 2021 m. Nortamptono muziejus neveikė dėl renovacijos, kuri kainavo 6,7 mln. £. 2021 m. liepą renovuotas muziejus oficialiai atidarytas lankytojams.

Galerija
--------

* Meno galerijaMeno galerija
* Batsiuvystės galerijaBatsiuvystės galerija
* Batsiuvystės galerijaBatsiuvystės galerija
* Punk muzikos ir meno parodaPunk muzikos ir meno paroda
* Poilsio zonaPoilsio zona

Šaltiniai
---------

1. ↑  Northampton's world famous shoe museum reopens after refurbishment
2. ↑  Sekhemka statue: Northampton Museum loses Art Council accreditation

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
**Šilutės rajono savivaldybės taryba** – Šilutės rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.

Tarybą sudaro 27 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.

Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.

Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.

Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.

Istorija
--------

Merai
-----

* Šarūnas Laužikas – 1995–2000 m. ir 2013–2014 m.
* Algirdas Balčytis – 2000 m.
* Arvydas Jakas – 2001–2007 m.
* Virgilijus Pozingis – 2000–2001 m. ir 2007–2012 m.
* Daiva Žebelienė – 2012–2013 m.
* Vytautas Laurinaitis – nuo 2014 m.

Savivaldybės tarybos
--------------------

* Šilutės rajono taryba 1990–1995 m.
* Šilutės rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
* Šilutės rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
* Šilutės rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
* Šilutės rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
* Šilutės rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
* Šilutės rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 43°56′ p. pl. 71°35′ v. ilg.﻿ / ﻿43.933°š. pl. 71.583°r. ilg.﻿ / 43.933; 71.583

| Palenos ežeras/Cheneral Vinterio ežeras |
| --- |
| Ežeras iš Argentinos pusėsEžeras iš Argentinos pusėsEžeras iš Argentinos pusės |
| Vieta | Čilė, Argentina |
| Plotas | 135 km² |
| Kilmė | Ledyninė |
| Įteka | Huemulis, Huelas |
| Išteka | Karenleufu |

**Palenos ežeras** (Čilėje; isp. *Lago Palena*) arba **Cheneral Vinterio ežeras** (Argentinoje; isp. *Lago General Vintter*) – ežeras Patagonijoje, Andų kalnuose. Patenka į Argentiną (Čubuto provincija) ir Čilę (Palenos provincija). Telkšo 860 m aukštyje virš jūros lygio. Iš 135 km² ploto 51,2 km² tenka Čilei ir 83,8 km² Argentinai.

Nuo aplinkinių kalnų krenta ledynai, aplink auga bukų miškai. Suteka Huemulio ir Huelo upės, rytuose išteka Karenleufu, nešanti vandenis į Ramųjį vandenyną.

Prie ežero įsikūrusi Cheneral Vinterio gyvenvietė (Argentina).
| **Antanas Valaitis (1890)** |
| --- |
| Gimė | 1890 m. liepos 13 d.Pavaitupiai, Griškabūdžio valsčius |
| Mirė | 1946 m. (~56 metai)Karaganda |
|  |
| Veikla | pedagogas, kultūros istorikas, rašytojas, vertėjas. |
|  |
| Alma mater | Monpeljė universitetas |

**Antanas Valaitis** (1890 m. liepos 13 d. Pavaitupiai, Griškabūdžio valsčius – 1946 m. Karaganda) – Lietuvos pedagogas, kultūros istorikas, rašytojas, vertėjas.

Biografija
----------

1911 m. baigė Veiverių mokytojų seminariją, mokytojavo. Po Pirmojo pasaulinio karo gyveno Prancūzijoje, nuo 1923 m. studijavo literatūrą ir psichologiją Monpeljė universitete.

Nuo 1926 m. gyveno Vilniuje. 1937-1939 m. turėjo knygyną, kuris iš tikrųjų buvo „Spaudos fondo" skyrius. Sovietinės valdžios represuotas, mirė lageryje Kazachijoje.

Bendradarbiavo leidiniuose „Viltis", „Lietuvos žinios", „Lietuvos ūkininkas", „Lietuvos aidas", „Nepriklausomoji Lietuva", „Vairas", „Vilniaus aidas", „Vilniaus šviesa", „Vilniaus žodis", „Lietuvių tauta".

Parašė scenos vaizdelių iš vaikų gyvenimo, išvertė į lietuvių kalbą užsienio rašytojų kūrinių.

Bibliografija
-------------

* *Vaikų scena*, 1929 m.
* *Iš Lietuvių mokslo draugijos istorijos*, studija, 1932 m.
* *Tarp praeities ir ateities*, 1934 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 545 psl.
Dorija Pamfili rūmų fasadas iš *via del Plebiscito*
**Dorija Pamfili galerija** (it. *Galleria Doria Pamphilj*) yra meno muziejus, įsikūręs Romos Dorija Pamfili rūmuose. Adresas *via del Corso 305*.

Koordinatės: 41°53′52″š. pl. 12°28′52″r. ilg.﻿ / ﻿41.897669°š. pl. 12.481145°r. ilg.﻿ / 41.897669; 12.481145

Apie galeriją
-------------

Rūmų statybos datuojamos XV a. Iš pradžių pastatas priklausė Della Rovere, po to − Aldobrandini giminėms. XVII a. viduryje rūmai pateko į Doria Pamphilj giminės rankas (sudaryta iš dviejų įtakingų giminių). Rūmų pagrindą sudaro keturi sparnai, kurie supa vidinį kiemą. 1730 m. rūmų fasadą suprojektavo Gabriele Valvassori. Didesnioji rūmų dalis skirta privačiai Pamphilj giminės meno galerijai, kurioje eksponuojama apie 550 paveikslų, iš kurių tikriausiai žymiausias yra Pamphilj giminės popiežiaus Inocento X portretas, kurį nutapė Diegas Velaskesas 1650 m. Rūmai įdomūs ne vien paveikslų kolekcija, bet ir istoriniu prabangiu dekoru. Pastatas iki šiol priklauso Doria Pamphilj giminei, juose gyvena giminės nariai.

Galerijos salės:

* Aldobrandini galerija
* Veidrodžių galerija
* Pamfili galerija
* Aldobrandini kambarys
* Primityvų kambarys

Paveikslų kolekcija
-------------------

Keletas žymiausių galerijos paveikslų:

* Diegas Velaskesas. „Popiežius Inocentas X" Diegas Velaskesas. *„Popiežius Inocentas X"*
* Karavadžas. „Poilsis pakeliui į Egiptą" Karavadžas. *„Poilsis pakeliui į Egiptą"*
* Anibalė Karačis. „Kelionė į Egiptą" Anibalė Karačis. *„Kelionė į Egiptą"*
* Gverčinas. „Erminija randa sužeistą Tankredą" Gverčinas. *„Erminija randa sužeistą Tankredą"*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Doria Pamphilj galerija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2012-07-17 iš Wayback Machine projekto.
* dopart.it Archyvuota kopija 2015-04-18 iš Wayback Machine projekto.
|  Akanai |
| --- |
|  |
| Gyventojų skaičius | >20 mln. |
| Populiacija šalyse | Ganos vėliava Gana: ~12 mln.
Dramblio Kaulo Kranto vėliava Dramblio Kaulo Krantas: 8 mln.
Togo vėliava Togas
Burkina Faso vėliava Burkina Fasas
Nigerijos vėliava Nigerija
Benino vėliava Beninas
Liberijos vėliava Liberija |
| Kalba (-os) | akanų |
| Religijos | Akanų religija, katalikybė, islamas |

**Akanai** – etnolingvistinė tautų grupė (kartais laikoma viena tauta), gyvenanti Vakarų Afrikoje (Gvinėjos įlankos regione). Populiacija – virš 20 mln. žmonių. Kalba akanų kalbomis, priklausančiomis Atlanto-Kongo kalbų grupei. Pagrindinės akanus sudarančios tautos yra ašančiai, akvamu, nzemai, akjemai, denkirai, fančiai ir kt.

Akanai Gvinėjos įlankos regione buvo dominuojanti grupė, jie įkūrė ten savarankiškas valstybes. Kolonijiniais laikais daug akanų išvežta vergijon į Ameriką. Dalis tų vergų atokesnėse teritorijose (Jamaikoje, Suriname, Karibuose) išsilaisvino ir sudarė maronų bendruomenes, kuriose išliko daug akanų tradicijų. XX a. vid. kelios akanų tautos sudarė atskiras monarchines valdas. Jos valdovą rinko iš giminės, turinčios valdovų giminės palikuonių, ir laikė jį šventu.

Dauguma akanų yra krikščionys (daugiausia protestantai), nors dalis tautų yra priėmusios islamą (sunitai), ar išpažįsta tradicinius tikėjimus. Tradicinėje mitologijoje vyrauja pasakojimai apie vorą Anansį. Akanai verčiasi žemdirbyste (augina batatus, įvairias palmės, kakavamedžius). Garsėja medvilnės ir šilko audiniais, medžio raižyba, aukso ir kitų brangiųjų metalų gaminiais. Dauguma akanų gyvena kaimuose, kurie padalyti į dalis, kur gyvena giminė pagal motinos liniją. Kaimą valdo genties vadas ir renkama seniūnų taryba. Akanai yra dominuojanti Ganos etninė grupė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Akanai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAukso kranto akanų valstybės  |
| --- |
|  |
| Akanai | 
Adansė **·**  Akimas (Abuakva **·**  Bosomė **·**  Kotoku) **·**  Akvamu (Tvifas) **·**  Akvapemas (Anafo **·**  Guanas **·**  Okerė) **·**  Asenas **·**  Ašantis **·**  Brongai (Bonas **·**  Džiamanas **·**  Bono-Tekimanas) **·**  Denkira **·**  Dvabena **·**  Mankesimas **·**  Anji (Indenie **·**  Sanvi **·**  Moronu) **·**  Bauliai |  |
|  |
| Kitos tautos | 
Ga (Akra) **·**  Efutu |

 |
*Kitos reikšmės – Anykščiai (reikšmės).*
**Anykšta** – Anykščių rajono laikraštis, einantis nuo 1948 m. lapkričio 7 d. Anykščiuose.

Istorija
--------

Iki 1950 m. buvo Anykščių apskrities laikraštis, 1950–1990 m. – LKP Anykščių raj. komiteto ir LDT leidinys, nuo 1990 m. – laikraštis rajono visuomenei. Steigėja ir leidėja UAB „Anykštos redakcija". Iki 1990 m. vadinosi „Kolektyvinis darbas".

1948–1949 m. – savaitraštis, nuo 1950 m. ėjo du kartus, nuo 1962 m. – triskart, nuo 1990 m. – dukart per savaitę. 1994 m. „Anykšta" pirmasis iš Utenos apskrities laikraščių pradėtas rinkti ir maketuoti kompiuteriu, 1995 m. „Anykštos redakcija" tapo UAB. Nuo 2004 m. – pirmasis spalvotas laikraštis Rytų Aukštaitijoje. Tais metais laikraštis pradėtas spausdinti Vilniuje „Respublikos" spaustuvėje. „Anykšta" buvo vienas pirmųjų šalies regioninių leidinių, įsteigęs savo svetainę. 2007 m. rudenį pradėtas leisti žurnalas apskričiai „Aukštaitiškas formatas", pirmasis regioninis žurnalas šalyje.

Tiražas 1948 m. – 2750 egz. 1959 m. – 2200 egz. 1960 m. – 5472 egz. 1962 m. – 10400 egz. 1987 m. – 10 800 egz. 1997 m. – 7000 egz. 2011 m. – 2931 egz.

Žurnalistai: Danielius Binkys, R. Bražienė, Jonas Junevičius, K. Kairiūkštis, Vygandas Račkaitis, Milda Elena Telksnytė, L. Vaitonis, Rimantas Vanagas.

Redaktoriai
-----------

* Jurgis Karosas – 1948–1950 m.
* Albinas Raišys – 1950–1951 m.
* Leonardas Jakubėnas – 1951–1953 m.
* Vladas Bačiulis – 1953–1955 m.
* Petras Sargautas – 1955–1956 m.
* Stasys Juodelis – 1956–1957 m.
* Zenonas Valiauskas – 1957–1959 m.
* Stasys Vinciūnas – 1959–1989 m.
* Tautvydas Kontrimavičius – 1990–1992 m.
* Gražina Šmigelskienė – nuo 1993 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 25 psl.

Nuorodos
--------

* Anykšta.lt
| **Antanas Kubilius** |
| --- |
| Gimė | 1936 m. rugpjūčio 4 d. (87 metai)Čečeliai, Subačiaus valsčius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, rašytojas, vertėjas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Antanas Kubilius** (g. 1936 m. rugpjūčio 4 d. Čečeliuose, Subačiaus valsčius, Panevėžio apskritis) – Lietuvos žurnalistas, rašytojas, vertėjas.

Biografija
----------

1955 m. baigė Kupiškio rajono Subačiaus geležinkelio stoties vidurinę mokyklą. Buvo įstojęs į Leningrado sukarintą gaisrininkų aukštąją mokyklą, bet jos nebaigė. 1958–1963 m. studijavo žurnalistiką Vilniaus valstybinio universiteto Istorijos-filologijos fakultete, žurnalistikos skyriuje.

1962–1971 m. dirbo laikraščio „Komjaunimo tiesa" redakcijos kaimo jaunimo skyriuje, laiškų skyriuje, buvo studentų skyriaus vedėjas. 1971–1976 m. Valstybinio televizijos ir radijo komiteto radijo propagandos redakcijos vidaus politikos komentatorius. Nuo 1976 m. „Minties" leidyklos „Gintaro" istorinės literatūros redakcijos vedėjas. Verčia iš rusų kalbos.

Nuo 1970 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.

Bibliografija
-------------

* Pastabos praeities paraštėse: atsiminimai ir publikacijos. – Vilnius, 2009. – 143 p.: iliustr.
* Aidai iš gyvenimo šulinio: publicistinis romanas. – Vilnius, 2011. – 386 p. – ISBN 978-609-408-093-7
* Gyvenimas, ženklintas lemties: publicistinis romanas. – Vilnius, 2012. – 248 p. – ISBN 978-609-408-219-1
* Žurnalistinės praeities vingiai: autobiografinė apysaka. – Vilnius, 2013. – 219 p. – ISBN 978-609-408-361-7

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 249-250 psl.
| Arkanzasas |
| --- |
| Tiltas per Arkanzasą Litl Roke Tiltas per Arkanzasą Litl Roke |
| **Ilgis** | 2410 km |
| **Baseino plotas** | 416 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1300 m³/s |
| **Ištakos** | Uoliniai kalnai |
| **Žiotys** | Misisipė |
| **Šalys** | JAV |
|  |
|  **Vikiteka** | Arkanzasas |

**Arkanzasas** (angl. *Arkansas River*) – upė centrinėje JAV; Misisipės dešinysis intakas. Tai ketvirta pagal ilgį JAV upė. Prasideda Uoliniuose kalnuose, Kolorado valstijoje, netoli Ledvilio. Aukštupyje Arkanzasas – kalnų upė. Tačiau didžiąją dalį teka Didžiosiomis ir Centrinėmis lygumomis. Teka pietryčių kryptimi Kolorado, Kanzaso, Oklahomos ir Arkanzaso valstijomis. Įteka į Misisipę ties Napoleono gyvenviete.

Arkanzaso aukštupys Uoliniuose kalnuose
Didžiausi intakai: Solt Fork Arkanzasas, Simaronas, Kaneidianas, Poto (dešinieji), Paunių upė, Mažasis Arkanzasas, Verdigrisas, Niošas (kairieji).

Vidutinis upės debitas 1300 m³/s, tačiau sausrų metu gali nukristi iki 23 m³/s. Ties Litl Roku vandens lygio svyravimas siekia 8–10 m. Laivuojama 1000 km nuo žiočių. Ant Arkanzaso upės įrengtos hidroelektrinių kaskados. Upė naudojama drėkinimui. Prie Arkanzaso įsikūrę Vičitos, Talsos, Litl Roko miestai. Upės aukštupys mėgstamas plaukiotojų kajakais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Arkanzasas (Arkansas River)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 777 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Trigliceridai
**Trigliceridai** – glicerolio ir riebalų rūgščių esteriai. Arba tiesiog *riebalai*. Gustė čiulpia bybi. :)

Trigliceridų biologinė reikšmė
------------------------------

* Gali kauptis dideli kiekiai praktiškai grynų ir nehidratuotų trigliceridų.

* Būdami rezerviniai riebalai, yra pagrindinis endogeninės energijos šaltinis. Skylant trigliceridams, energijos išsiskiria dvigubai daugiau nei skylant angliavandeniams (atitinkamai 9 ir 4 kcal/g).

* Kai kurių gyvūnų organizme trigliceridai atlieka ne tik energinių sankaupų, bet ir šilumos izoliacinę funkciją.

Nomenklatūra
------------

Trigliceridų, kurių molekulėse yra vienodos riebalų rūgštys, pavadinimai sudaromi, remiantis riebalų rūgščių pavadinimu. Pavyzdžiui, tristearoilglicerolis, tripalmitoilglicerolis ir t. t. Tačiau gali būti vartojami pavadinimai „tristearinas", „tripalmitinas" ir t. t. Jei trigliceride yra skirtingos riebalų rūgštys, pavadinimuose nurodoma, kuris glicerolio hidroksilas (1,2,3) yra esterintas ta ar kita rūgštimi, pvz.1,2-distearoil-3-palmitoilglicerolis.
Koordinatės: 54°41′55″š. pl. 25°19′10″r. ilg.﻿ / ﻿54.698539°š. pl. 25.319474°r. ilg.﻿ / 54.698539; 25.319474

|  Konstantino Goljevskio koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Vilniaus savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Antakalnis |
| **Adresas** | Karių Kapų g. |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | XX a. pr. |
| **Stilius** | neobizantinis |

**Konstantino Goljevskio koplyčia** – Vilniaus senųjų kapinių, vadinamų Antakalnio kapinėmis, komplekso koplyčia, kurioje palaidoti Konstantino Goljevskio (1850-1905) palaikai. Koplyčia stovi vakarinėje kapinių dalyje, pro ją praeina vienas iš kapinių takų. Datuojama XX a. pradžios laikotarpiu.

2023 m. koplyčia, kaip valstybinės reikšmės architektūros paminklas, buvo įrašyta į Kultūros vertybių registrą.

Galinė koplyčios siena
Konstantino Goljevskio koplyčios pastatas kompaktinio tūrio, kvadrato formos plano, uždengtas betoniniu kupoliniu stogu. Ant stogo įtaisyta betono ornamentuota, profiliuota smailė. Ją užbaigia iškilus metalo kryžius, dekoruotas spalvotu stiklu.

Pagrindiniame fasade (šiaurės vakarų fasado sienoje) įrengta durų anga su dvivėrėmis metalinėmis durimis. Angos apatinė dalis užmūryta, viršutinė uždengta dekoratyviomis ažūrinėmis grotomis. Virš durų angos įtaisytas lipdytas giminės herbas ir metalo lenta su įrašu rusų kalba: „*КОНСТАНТИНЬ КОНСТАНТИНОВИЧ / ГОЛЪЄВСКІЙ / родилсѧ / 13 апрълѧ / 1850 г. / ԑмерz / 8 Ноӕрѧ 1905 г.*" Koplyčią puošia tinkuoto plytų mūro profiliuoti karnizai. Sienos sumūrytos iš keraminių plytų, nutinkuotos. Pamatas su tinkuoto mūro cokoliu. Vidinėje patalpoje įrengtas kupolinis skliautas. Šiaurės rytų ir pietvakarių sienose įdėti metaliniai langai. Stiklai neišlikę, vietoje jų įstatytos apsauginės grotos, apatinės langų angų dalys užmūrytos. Galinė koplyčios siena aklina, be angų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vilniaus miestas (sakralas 1) Archyvuota kopija 2024-01-08 iš Wayback Machine projekto.
2. 1 2  „Konstantino Goljevskio koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Konstantino Goljevskio koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vida Girininkienė. Antakalnio kapinės *lituanistika.lt*
* Koplyčios vieta žemėlapyje maps.lt
| Araksas |
| --- |
| Araksas ties Džulfa. Azerbaidžanas dešinėje, Iranas kairėje Araksas ties Džulfa. Azerbaidžanas dešinėje, Iranas kairėje |
| **Ilgis** | 1072 km |
| **Baseino plotas** | 102 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 285 m³/s |
| **Ištakos** | Armėnijos kalnynas |
| **Žiotys** | Kura |
| **Šalys** | Turkija, Armėnija, Azerbaidžanas, Iranas |
|  |
|  **Vikiteka** | Araksas |

**Araksas** (arm. Արաքս, azer. *Araz*, pers. ارس = *Aras*, kurd. turk. *Aras*) – upė Užkaukazėje; Kuros dešinysis intakas.
Prasideda Turkijoje, netoli Erzurumo miesto. Teka į rytus siauru giliu kalnų slėniu per Armėnijos kalnyną. Araksas, susiliejęs su Achurjanu, teka Turkijos-Armėnijos, vėliau Azerbaidžano-Turkijos ir Azerbaidžano-Irano siena. Vidurupyje slėnis išplatėja, upė skaidosi į atšakas. Nuo Armėnijos-Irano valstybės sienos ruožo pasuka į šiaurės rytus, teka Kuros-Arakso žemuma, dalį kelio vėl sudaro Azerbaidžano-Irano sieną, pačiame žemupyje teka vien Azerbaidžano teritorija. Įteka į Kurą ties Sabirabadu.

Didžiausi intakai: Achurjanas, Razdanas, Arpa, Vorotanas, Azatas (kairieji), Koturas, Karasu (dešinieji). Araksas per metus nuneša 16 mln. t nešmenų. Netoli Nachičėvanės patvenktas hidroelektrinių kompleksu. Araksas Aukštutinio Karabacho kanalu sujungtas su Mingečauro tvenkiniu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Araks (Araksas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 703 psl.