recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Rumunijos demokratinė partija**,(**PD**, rum.: *Partidului Democrat*) – viena iš svarbiausių Rumunijos centristinių partijų.

Įkurta 1992 m. kovo 27 – 29 suvažiavime Bukarešte vietoje *Nacionalinio gelbėjimo fronto* (FSN, rum.: *Frontul Salvarii Nationale*), *Demokratų partijos*, *Muncijos demokratų partijos*, *Socialdemokratų vienybės partijos*, *Rumunijos demokratinio fronto* ir kitų partijų bei judėjimų.

1990 m. rinkimuose FSN gavo 66,31 balsų ir turėjo parlamente 263 vietas iš 396 bei senate 91 vietą iš 119. FSN lyderis Jonas Iliesku 1990, 1992 m. ir 2000 m. išrinktas šalies prezidentu. Petre Romanas 1989–1991 m. buvo ministru pirmininku.

1992 m. rinkimuose FSN iškovojo 43 vietas Atstovų rūmuose ir 18 senate. Tačiau po šių rinkimų tarp dviejų FSN lyderių kilo konfliktai ir P. Romano šalininkai pasivadino *Rumunijos demokratų partija*. J. Iliesku šalininkai sudarė PSD.

1996 m. rinkimuose PD dalyvavo kartu su PSDR ir gavo 53 vietas Atstovų rūmuose bei 23 senate, P. Romanas išrinktas parlamento pirmininku. 1998 m. buvo sudaryta kairioji Čiorbos vyriausybė.

2000 m. rinkimuose gavo 31 vietą Atstovų rūmuose ir 13 vietų senate. Geresni buvo savivaldybių rinkimų rezultatai, Trajanas Basesku išrinktas Bukarešto meru. 2001 m. priimta nauja programa ir statutas, partija atsisakė demokratinio socializmo doktrinos ir pasuko konservatizmo link. P. Romanas nesutiko su tokia pozicija ir 2003 m. įkūrė Demokratinių jėgų partiją.

2004 m. rinkimuose PD dalyvavo kartu su Nacionaline liberalų partija ir gavo 113 vietų Atstovų rūmuose bei 49 vietas Senate. Trajanas Basesku išrinktas Rumunijos prezidentu, vietoje jo Bukarešto meru išrinktas Adreanas Videanu.

Struktūra
---------

Partija sudaryta teritoriniu principu, skyriai veikia daugelyje savivaldybių. Nacionalinis konventas renka Nacionalinę koordinacinę tarybą, Direkcinę kolegiją, Nacionalinį biurą ir partijos pirmininką.

Buvo SI konsultacinė narė nuo 1996 m. tikroji narė nuo 1999 iki 2004 m. Europos liaudies partijos asocijuota narė.

Pirmininkai
-----------

* 1992 m. Petre Romanas,
* 2000 m. Trajanas Basesku,
* 2004 m. – Emilis Bocas.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| **Liudvika Pociūnienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1958 m. birželio 7 d. (64 metai)Vilnius |
| Tėvas | Vladas Vildžiūnas |
| Motina | Marija Ladigaitė-Vildžiūnienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Vytautas Pociūnas |
| Vaikai | Karolis, Kazimieras, Barbora, Severina |
|  |
| Veikla | filologė, vertėja, žurnalistė |
|  |
| Alma mater | 1982 m. Vilniaus universitetas |

**Liudvika Vildžiūnaitė-Pociūnienė** (g. 1958 m. birželio 7 d. Vilniuje) – Lietuvos filologė lituanistė, vertėja, žurnalistė.

Biografija
----------

1976 m. baigė Vilniaus 31-ąją vidurinę mokyklą, 1982 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultete – lietuvių kalbos ir literatūros specialybę.

Dirbo vertėja, nuo 1988 m. dalyvavo leidžiant „Sąjūdžio žinias". Iki 1992 m. radijo stoties „Radiocentras" komentatorė. 1992–1996 m. dienraščio „Lietuvos aidas" vyr. redaktoriaus pavaduotoja. 1996–1997 m. televizijos TV3 prodiuserė, laidos „Detektorius" vedėja (kartu su Rimvydu Valatka). Nuo 1997 m. Lietuvos televizijos „Naujienų" direktorė. 1999–2009 m. kartu su rež. Petru Savickiu kūrė istorinės publicistikos laidą „Laiko ženklai".

2013–2020 m. Lietuvos radijo ir televizijos komisijos narė.

Nuo 2020 m. Seimo narė.

Nuo 2010 m. Lietuvos žurnalistų draugijos Vilniaus skyriaus pirmininkė.

Bibliografija
-------------

* Vladas Vildžiūnas / Liudvika Pociūnienė, Kunotas Vildžiūnas, Domantas Vildžiūnas, Marija Ladigaitė. – Vilnius: Vilniaus Jeruzalės meno centras, 2001. – 193 p.: iliustr. – ISBN 9955-9393-0-3

Įvertinimas
-----------

* 2005 m. Šventojo Kristoforo statulėlė, už Vilniaus kultūros paveldo puoselėjimą
* 2005 m. Stasio Lozoraičio premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 391 psl.
2. ↑   Archyvuota kopija 2016-01-21 iš Wayback Machine projekto.
**Liudvikas Grubliauskas** (1922 m. rugpjūčio 17 d. Paliepiuose, Luokės valsčiuje – 2007 m. sausio 18 d. Kaune) – Lietuvos veterinarijos gydytojas mikrobiologas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1946 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1954 m. Lietuvos žemės ūkio akademijoje apgynė disertaciją „Chroniškos kiaulių raudonligės diagnozavimo agliutinacijos reakcijos reikšmė kovojant su šia epizootija LTSR", veterinarijos mokslų kandidatas.

1946–1998 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas, 1954–1976 m. dar ir Kauno politechnikos instituto dėstytojas; nuo 1958 m. docentas.

Bibliografija
-------------

* Veterinarijos pagrindai, vadovėlis, 1954 m.
* Maisto produktų mikrobiologija, vadovėlis, 1968 m.
* Veterinarinė mikrobiologija, vadovėlis, su A. Petrausku, 1969 m.
* Veterinarinė virusologija, vadovėlis, su A. Petrausku, 1972 m.
* Epizootologija ir mikrobiologijos pagrindai, vadovėlis, su kitais, 1983 m.
* Maisto produktų mikrobiologija, vadovėlis, su kitais, 1983 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Liudvikas Grubliauskas. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2005-01-06. Nuoroda tikrinta 2023-01-17.
2. ↑  *Liudvikas Grubliauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 202 psl.
| ***Visada pasiruošę*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Nati con la camicia |
| Kilmės šalis |  Italija  JAV |
| Režisierius | Enzo Barboni |
| Scenaristas (-ai) | Marco Barboni |
| Kompozitorius | Franco Micalizzi |
| Vaidina | Terence Hill  Bud Spencer |
| Metai | 1983 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 107 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Visada pasiruošę** (it. *Nati con la camicia*) – 1983 m. italų sukurta veiksmo komedija, kurioje pagrindinius vaidmenis atlieka Terensas Hilas ir Badas Spenceris.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

Agentai Meisonas ir Steinbergas
*Aktorius – vaidmuo*
* Terence Hill – Rosko Freizeris / agentas Steinbergas
* Bud Spencer – Dagas O‘Riordanas / agentas Meisonas
* Buffy Dee – K1
* David Huddleston – Tigras
* Riccardo Pizzuti – Spaideris
* Faith Minton – Spaiderio padėjėja

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Pakelės užeigoje susipažinę Rosko ir Dagas netrukus įsivelia į nemalonumus ir priversti sprukti nuo policijos. 

Oro uoste jie pasinaudoja svetimais vardais, neįtardami, kad užėmė slaptosios tarnybos agentų vietą ir nuo pat tos akimirkos tapo nusikaltėlių taikiniu. Lėktuve jiems perduodamas lagaminas su pinigais, o atskridus į Majamį, yra pristatomi viršininkui pravarde Tigras. Bičiuliai norėtų kaip nors dingti, tačiau, kaip agentai, gauna užduotį išsiaiškinti , kokį nusikaltimą planuoja paslaptingasis veikėjas slapyvardžiu K1. 

Kadangi jiems implantuojami siųstuvai, Rosko ir Dagas neturi kitos išeities kaip tik imtis pavojingos užduoties, tikėdamiesi, kad, ją įvykdę, galės saugiai pasišalinti su pilnu pinigų lagaminu.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RTerenso Hilo ir Bado Spencerio filmai |
| --- |
|  |
| Filmai | 
*Hanibalas* • *Dievas atleidžia... Aš ne!* • *Keturi tūzai* • *Batų kalnas* • *Mano vardas Trejybė* • *Mano vardas vis dar Trejybė* • *Juodasis korsaras* • *Nagi, vaikinai!* • *Kitaip mes supyksim!* • *Atsuk kitą skruostą* • *Kovotojai su nusikalstamumu*• *Herbas arba skaičius* • *Aš ir hipopotamai* • *Rasi draugą – rasi lobį* • *Visada pasiruošę* • *Dvigubi nemalonumai* • *Majamio superpolicininkai* • *Nemalonumų mėgėjai* |
|  |
| Pagrindiniai aktoriai | 
Terence Hill • Bud Spencer |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Grafo folikulas** (dar vadinamas ***Grafo pūslele***) – tai subrendęs folikulas (kiaušidės struktūrinis darinys), stambi pūslelė, pripildyta baltymų, druskų ir kitų medžiagų turinčio skysčio. Pavadinta olandų mokslininko Renjė de Grafo (*Regnier de Graaf*, 1641–1673) garbei, kuris 1672 metais aptiko šį folikulą. Grafo folikulo viduje yra subrendusi kiaušialąstė, pasiruošusi apvaisinimui.

Folikulas subręsta pirmojoje moters ciklo fazėje, per tą laiką jis padidėja iki maždaug 20 mm. Tada jo ertmė prisipildo folikulinio skysčio, o jame esanti kiaušialąstė padidėja ir subręsta. Po ovuliacijos, apvaisinimui pasirengusi kiaušialąstė iš pradžių patenka į pilvo ertmę, o po to – į kiaušintakį. Plyšusios Grafo pūslelės vietoje susidaro nauja, labai svarbi endokrininė liauka – geltonkūnis. Sergant kai kuriais hormoniniais sutrikimais, folikulas neplyšta, todėl kiaušialąstė iš kiaušidės neišeina ir ovuliacija neįvyksta – tai gali būti nevaisingumo arba gimdos disfunkcijos priežastis.
| **Liudvikas Kickis** |
| --- |
|  |
| Kickiai |
| Herbas „Gozdawa" |
| Herbas „Gozdawa" |
|  |
| Gimė | 1791 m. rugpjūčio 16 d.Varšuva |
| Mirė | 1831 m. gegužės 26 d. (39 metai) |
| Tėvas | Onufrijus Kickis |
| Motina | Juzefa Šidlovska |

**Liudvikas Kickis** (lenk. *Ludwik Kicki*; 1791 m. rugpjūčio 16 d. Varšuva – 1831 m. gegužės 26 d. netoli Ostrolenkos) – Lenkijos grafas, generolas, sukilimo dalyvis.

Biografija
----------

Ketverių metų seimo deputato Onufrijaus Kickio (1750–1818) ir Juzefos Šidlovskos (apie 1750–1833) sūnus.

1807 metais įstojo į Varšuvos kunigaikštystės armijos tarnybą. Dalyvavo kare su Austrija, išsiskyrė Rašino mūšyje. Pervestas į pulkininkus, 1811 metais tapo Juzefo Poniatovskio adjutantu. Dalyvavo žygyje į Rusiją, vėl išsiskyrė prie Vinkovų Berezinos mūšyje. Tarnavo Lenkijos kunigaikštystės armijoje kaip kunigaikščio Konstantino Pavlovičiaus adjutantas. Išėjo į atsargą 1820 m. spalio 18 d. bet išėjimas buvo patvirtintas tik tai 1821 m. kovo 16 d.

Po 1831 metų sukilimo pradžios į stojo į Lenkijos armiją raitelių šaulių pulkininko laipsnyje, 1831 metų vasarį buvo pervestas į divizijos generolus. Vadovavo kavalerijos brigadai, kovėsi mūšiuose prie Bialolenkos, Grochovo Vavero, Didžiojo Dembio, Domanicio, Igonių, kur žuvo vadovaudamas atakai.

Palaidotas miške netoli Kriukų kaimo.

Šeima ir vaikai
---------------

Liudviko Kickio antroji žmona Natalija Kicka
Buvo vedęs du kartus. 1819 metais Varšuvo pirma santuoka buvo su Sofija Matuševič (1796–1822), Tadeušo Matuševičiaus (1765–1819) ir Marianos Felicijos Pšebendovskos (1765–1799) dukterimi. Santuoka buvo bevaikė.

1831 metais antrą kartą vedė Nataliją Aną Bisping (1801–1888), Petro Bispingo (1777–1848) ir Žozefos Kickos (apie 1790–1850) dukterį. Sutuoktiniai turėjo vienintelę dukterį:

* Liudviką Mariją Eleną Kicką 1831–1853)

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4   Генеалогия Людвика Кицкого (на основе произведения Бонецкого)
2. ↑  Popularna Encyklopedia Powszechna wyd. Fogra (w:) WIEM, darmowa encyklopedia ONET.pl Archyvuota kopija 2016-04-28 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑   Ludwik Nabielak, *Ludwik Kicki; jenerał wojsk polskich (1791–1831)*, wyd. Jan Konstanty Żupański, 1878, с. 21.

Literatūra
----------

* Ludwik Nabielak, *Ludwik Kicki; jenerał wojsk polskich (1791–1831)*, wyd. Jan Konstanty Żupański, 1878, доступный в Интернете Wielkopolska Biblioteka Cyfrowa, проверено: 3 апреля 2007.

Nuorodos
--------
| **Mammutidae** |
| --- |
| Mastodontai (Mammutidae)Mastodontai (*Mammutidae*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Straubliniai  *( Proboscidea)* |
| Šeima: | Mastodontai  *( Mammutidae)* |

 |
| Binomas |
| ***Mammutidae***Hay, 1922 |

**Mastodontai** (*Mammutidae*) – priešistorinių straublinių (*Proboscidea*) žinduolių šeima, gyvenusi nuo oligoceno (maždaug prieš 35 mln. metų) iki holoceno (prieš 10 tūkst. metų) Afrikoje, Eurazijoje, Amerikoje. Šeima aprašyta 1922 m. žinoma ne mažiau kaip 20 rūšių.

Mastodonto ūgio palyginimas
Mastodonto skeletas muziejuje
Mastodonto (*Trilophodon angustidens*) krūminis dantis (eksponatas)

Mastodontų požymiai
-------------------

Mastodontai skyrėsi nuo mamutų ir dabar gyvenančių dramblių pagal daugelį požymių, kurie labiausiai susiję su dantų sandara. Mastodontų krūminių dantų kramtomajame paviršiuje yra eilė porinių į čiulptukus panašių iškilimų. Šių gyvūnų pavadinimas susijęs su graikų kalbos žodžiais μαστός „krūtis" ir ὀδούς „dantis". Tuo tarpu mamutų ir dramblių krūminių dantų paviršiuje išsidėsčiusi eilė skersinių iškilimų, atskirtų cementu. Daugelio mastodontų viršutiniame ir apatiniame žandikaulyje antrieji kandžiai buvo virtę durklais (o kai kurių *Gomphotheriidae* šeimos straublinių atstovų apatiniai durklai buvo panašūs į kastuvus ir naudoti rausimui). Vėlesnieji mastodontai durklų porą turėjo tik viršutiniuose žandikauliuose, be to, jie buvo tiesesni nei mamutų. 

Priešingai nei mamutų, mastodontų galinė kūno dalis nebuvo žemesnė už priekinę. Mastodontų kūną dengė tankus kailis, jų ausys buvo mažesnės už dramblių. Mastodontai buvo augalėdžiai – vienos rūšys kramtė medžių ir krūmų šakas, kitos evoliucijos eigoje vis labiau linko į maitinimąsi žole. 

Stambus amerikinio mastodonto (*Mammut americanum*) patinas buvo iki 3 m ūgio per pečius, tačiau nei viena šios grupės rūšis su jų ilgu masyviu kūnu ir savotiška nusklembta kaukole nepranoko savo išmatavimais šiuolaikinių dramblių. Suaugę patinai gyveno atskirai nuo bandos, kurią sudarė patelės ir jauniklai. Lytiškai subręsdavo 10–15 metų, gyvenimo trukmė buvo apie 60 metų.

Gentys
------

* *Mammut* (Blumenbach, 1799)
* *Eozygodon* (Tassy & Pickford, 1983)
* *Zygolophodon* (Vacek, 1877)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mastodontai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Mastodontai (*krugosvet.ru*)
| **Vytautas Ilgūnas** |
| --- |
| Gimė | 1912 m. rugsėjo 7 d.Sankt Peterburgas, Rusija |
| Mirė | 1999 m. kovo 6 d. (86 metai)Kaunas |
| Tėvas | Jonas Ilgūnas |
| Sutuoktinis (-ė) | Salomėja Lokytė |
| Vaikai | Laimutė Venciuvienė, Vilija Boreikienė |
|  |
| Veikla | fizikas, pedagogas |
| Partija | 1951 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1938 m. Vytauto Didžiojo universitetas |

**Vytautas Ilgūnas** (1912 m. rugsėjo 7 d. Sankt Peterburge – 1999 m. kovo 6 d. Kaune) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1929 m. baigė Kauno „Aušros" gimnaziją. 1929–1938 m. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Matematikos-gamtos fakultete. 1932 m. Lietuvos futbolo čempionas , 1940 m. Lietuvos ledo ritulio čempionas, futbolininko Dizmano Ilgūno brolis. 1936 m. baigė Kauno karo mokyklą. 1938 m. vasario 11-20 d. su Lietuvos ledo ritulio rinktine, kaip puolėjas, debiutavo Europos ir Pasaulio ledo ritulio čempionate, Čekoslovakijoje, Prahoje, ir įmušė vienintelį ir lemiamą įvartį pačiame pirmajame susitikime su Rumunijos ledo ritulio rinktine (1:0). 1939 m. karo aviacijos Meteorologijos tarnybos Sinoptinio skyriaus vedėjas.

1940 m. Sovietų Sąjungai okupavus Lietuvą, paskirtas Raudonosios armijos 29 ŠTK atskirosios aviaeskadrilės meteorologijos stoties viršininku. 1941–1943 m. Kauno „Saulės" gimnazijos mokytojas. 1943–1944 m. „Vilko" fabriko cecho vedėjas. 1944 m. mobilizuotas į sovietų armiją, nusiųstas į NKVD filtracijos stovyklą Podolske. Iki 1946 m. tarnavo Raudonojoje armijoje.

1944–1950 m. Kauno universiteto (iki 1946 m. VDU) dėstytojas. 1950–1992 m. dėstė Kauno politechnikos institute (nuo 1990 m. KTU); 1961–1965 m. Teorinės mechanikos katedros , 1965–1971 m. Fizikos katedros vedėjas ; 1976 m. profesorius. 1974 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras. 1968–1985 m. tęstinio mokslo darbų leidinio „Ultragarsas" vyr. redaktorius.

Tyrimų sritys: ultragarsinių interferometrų teorija, jų optimizavimas, garso greičio skysčiuose matavimo metodai, bendrieji statistiniai ir tiesinės regresijos metodai interferometrijoje. Išvertė fizikos vadovėlių. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

Bibliografija
-------------

* Ultragarsiniai interferometrai: monografija, su kitais, 1983 m. rusų k.

Įvertinimas
-----------

* 1969 m. LSSR valstybinė premija, su Kazimieru Baršausku ir Enriku Jaroniu
* 1976 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ilgūnas Vytautas // Lietuvos aviacijos istorija 1919–1940 m.
2. ↑   Archyvuota kopija 2012-02-01 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑   Archyvuota kopija 2012-04-16 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  *Vytautas Ilgūnas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. - 48
5. ↑  *Vytautas Ilgūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. - 771 psl.
| **Liudvikas Chodakauskas** |
| --- |
|  |
| Konvento Polonia narys Liudvikas Chodakauskas |
| Gimė | 1843 m. rugpjūčio 18 d.Telšiai |
| Mirė | 1912 m. rugsėjo 14 d. (69 metai)Vytartai, Pasvalio valsčius |
| Tėvai | Aleksandras Chodakauskas Natalia Sacken von Osten |
|  |
| Veikla | gydytojas, visuomenės veikėjas |
|  |
| Žinomas (-a) už | įkūrė Likėnų kurortą |

**Liudvikas Chodakauskas** (1843 m. rugpjūčio 18 d. Telšiai – 1912 m. rugsėjo 14 d. Vytartai, Pasvalio valsčius) – Lietuvos gydytojas, medicinos daktaras, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1863–1864 m. Dorpato universitete studijavo zoologiją, 1865–1871 m. – mediciną. 1871 m. medicinos daktaras.

1872–1912 m. dirbo gydytoju Biržuose, vertėsi privačia praktika. 1890 m. jo iniciatyva Rygos politechnikos instituto laboratorijoje buvo atliktas Smardonės šaltinio netoli Biržų mineralinio vandens tyrimas ir nustatyta, kad jame yra sieros vandenilio, daug sveikatai naudingų sulfatų, 1890 m. Likėnų dvaro teritorijoje įrengė viešbutį ir gydyklos pastatą – įkūrė Likėnų kurortą, kuriame 1890–1891 m. gydėsi 168 ligoniai. 1891 m. sudegus vonios pastatui, kurorto neliko. 1906 m. įkūrė ir iki 1912 m. vadovavo Biržų savanoriškai ugniagesių draugijai, kuri neoficialiai veikė nuo 1876 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Liudvikas Chodakauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 723 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 Krepšinio treneris Aloyzas Rudys
**Aloyzas Rudys** (g. 1963 m. sausio 1 d.) – Lietuvos krepšinio treneris.

2000 m. tapo LKAL lygos Mažeikių „Naftos" vyr. treneriu. 2001 m. su Mažeikių „Nafta" tapo LKAL čempionu ir po pereinamųjų rungtynių prieš Marijampolės „Suvalkiją" pateko į LKL. Mažeikių komandą treniravo iki 2004 metų,
2003–2005 m. buvo Mažeikių sporto mokyklos vyriausiasis treneris.
2005 m. tapo Šiaulių „Šiaulių" komandos vyr. treneriu ir 2006 m. su komanda iškovojo trečiąją vietą BBL ir LKL lygose.

2006–2007 m. sezonas nebebuvo toks sėkmingas: komanda užėmė tik ketvirtą vietą per LKF taurės varžybas, pirmą kartą liko ketvirta BBL turnyre, bet ekipa vėl laimėjo LKL bronzą ir pirmą kartą pateko į kitą FIBA Europos taurės turnyro etapą, tačiau ir šios pergalės nepadėjo A. Rudžiui, po sezono „Šiauliai" pranešė, kad nebepratęs sutarties su treneriu.

2007 m. liepos 16 d. tapo Klaipėdos „Neptūno" vyr. treneriu. 2008 m. trenerio sutartis su klubu pasibaigė ir nebuvo pratęsta.

2008 m. rugpjūčio 31 d. Aloyzas Rudys debiutavo Mažeikių „Mažeikiai" vyriausiojo trenerio poste. 2017 m. gruodžio viduryje tapo Mažeikių klubo vyr. trenerio A. Straupio asistentu.

Pasiekimai
----------

* 2001 m. LKAL čempionas
* 2006 m. BBL trečios vietos laimėtojas
* 2006 m. 2007 m. LKL trečios vietos laimėtojas
* 2009 m. 2010 m. LKF mažosios taurės čempionas
* 2009 m. 2010 m. NKL žvaigždžių dienos varžybose treniravo „Vakarų" rinktinę
* 2009 m. 2010 m. NKL trečios vietos laimėtojas
* 2011 m. NKL vicečempionas
* 2013, 2014 m. NKL čempionas
* 2016 m. LKF mažosios taurės vicečempionas
|  |
| --- |
| Lena Stamenkovič |
|  
Lena Stamenkovič 2015 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Lena Stamenkovič |
| Gimė | 2004 m. birželio 1 d. (19 metų)Zaječaras, Serbijos ir Juodkalnijos vėliava Serbija ir Juodkalnija |
| Žanrai | popmuzika |
| Veikla | dainininkė |
| Instrumentai | vokalas, fortepijonas |

**Lena Stamenkovič** (g. 2004 m. birželio 1 d. Zaječare) – Serbijos dainininkė.

Gimė Zaječaro miestelyje, netoliese sienos su Bulgarija. Užaugo muzikos ir meno apsuptyje: jos tėvas dainuoja ir groja trimitu vietinėje grupėje, o senelis buvo tapytojas. Iš pradžių Lena pasirodydavo savo artimiesiems švenčių metu, 2012 metais įstojo į muzikos mokyklą, kur mokėsi skambinti fortepijonu ir dainavo chore. Vėliau atlikėja dalyvavo talentų projekte „Pinkove zvezdice", užėmusi ketvirtą vietą.

Mergina taip pat piešia, siuvinėja, daro šukuosenas ir iš įvairių medžiagų kuria originalius daiktus. Jos mėgstamiausi atlikėjai yra Celine Dion, Alicia Keys, Mariah Carey, Michael Jackson ir Queen. 

2015 metais dalyvavo vaikų Eurovizijos dainų konkurse, kur atliko „Lenina pesma" (liet. *Lenos daina*) – kūrinį apie save. Dainos autoriai – Leontina Vukomanovič ir pati Lena.

Nuorodos
--------

* Daina „Lenina pesma"

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Emilija Đonin  *„Svet u mojim očima"*** |  **Serbijos atstovė vaikų Eurovizijoje**2015 | Po to:**Dunja Jeličič  *„U la la la"*** |
| **Aloyzas Baronas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1917 m. gruodžio 12 d.Vabalninkas |
| Mirė | 1980 m. rugsėjo 7 d. (62 metai)Čikaga |
|  |
| Veikla | JAV lietuvių rašytojas |

**Aloyzas Baronas** (1917 m. gruodžio 12 d. Vabalninkas – 1980 m. rugsėjo 7 d. Čikaga) – JAV lietuvių rašytojas.

Biografija
----------

1941–1943 m. studijavo Vytauto Didžiojo universitete. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Studijavo Frankfurto prie Maino universitete.

1949 m. atvyko į JAV. Dirbo fabrikuose. Nuo 1955 m. su kt. redagavo laikraštį „Draugas". 1966–1970 m. lietuvių rašytojų draugijos pirmininkas.

Kūryba
------

Novelių pagrindinė tema – veikėjų, sprendžiančių moralinę koliziją, išgyvenimai. Romanuose vaizduojama nepriklausomos Lietuvos provincija, nacių okupacijos laikotarpis, Lietuvos partizanų kovos, išeivių buitis, prisitaikymas gyventi svetur. Autobiografiniame romane „Lieptai ir bedugnės" aprašė priverstinį darbą pafrontėje, parodė jaunų žmonių pastangas išlikti. Kūrybai būdingi buitiniai konfliktai, reportažinis stilius; gausu abstrakčių samprotavimų, literatūrinių aliuzijų.

Daktaro S. Aliūno slapyvardžiu išleido humoristinių eilėraščių rinkinių. Parašė religinių legendų (rinkinys „Valandos ir amžiai" 1958 m.), kūrinių vaikams. Romanų išversta į anglų ir latvių kalbas.

Bibliografija
-------------

* Žvaigždės ir vėjai, novelės, 1951 m.
* Antrasis krantas, novelės, 1954 m.
* Saulės grįžimas, novelės, 1964 m.
* Išdžiūvusi lanka, novelės, 1970 m.
* Šilko tinklai, novelės, 1974 m.
* Trisdešimt istorijų suaugusiems, novelės, 1981 m.
* Sodas už horizonto, romanas, 1955 m.
* Trečioji moteris, romanas, 1966 m.
* Vėjas lekia lyguma, romanas, 1971 m.
* Mirti visada suspėsi, romanas, 1980 m.
* Abraomas ir sūnus, romanas, 1973 m.
* Laivai ir uostai, romanas, 1979 m.
* Lieptai ir bedugnės, autobiografinis romanas, 1961 m.
* Valerijono lašai, humoreskos, 1954 m.
* Trejos devynerios, humoreskos, 1961 m.
* Alijošiaus lapai, humoreskos, 1975 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jūratė Sprindytė. *Aloyzas Baronas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 669 psl.

Literatūra
----------

* Janina Žėkaitė. *Aloyzas Baronas*: monografija. Vilnius: Versus aureus, 2007.

Nuorodos
--------

* Algirdas Butkevičius. Aloyzas Baronas. Dirbęs tėvų žemei, *Selonija.lt* Archyvuota kopija 2019-02-28 iš Wayback Machine projekto.
Dviejų matmenų (dviejų indeksų) masyvas matricai ar lentelei saugoti. Šiame pavyzdyje indeksai prasideda nuo 1.
**Masyvas** – duomenų struktūra, kurią sudaro daugelis vienodo tipo reikšmių (pamokų skaičius kiekvieną savaitės dieną, vektorius, matrica ir pan). Tai viena pagrindinių struktūrų, būdinga beveik visoms paplitusioms programavimo kalboms. Giminingas matematinis terminas yra tenzorius.

Masyvo komponentas, su kuriuo norima dirbti, nurodomas ne vardu, o kito, diskrečiojo duomenų tipo reikšme (indeksu). Indekso reikšmės gana dažnai (bet nebūtinai) esti neneigiami sveikieji skaičiai. Pavyzdžiui, daugelyje programavimo kalbų galima rašyti `A[1] + A[2]` – masyvo `A` pirmojo bei antrojo elementų suma. Indeksų gali būti daugiau nei vienas (pavyzdžiui, matricai reikalingi du: stulpelis ir eilutė).

Masyvo elementus galima naudoti kaip ir paprastus kintamuosius ir rašyti kairėje prieskyros sakinio pusėje. Jie gali būti ir funkcijų parametrai. Priskiriant vienam masyvui kitą (`A := B`), nukopijuojamos visos šiame esančios reikšmės. Masyvo elementai ne visada yra tik skaičiai: galimos įvairios duomenų struktūros, tarp jų ir kiti masyvai.

Kadangi masyvo elementai indeksuojami diskrečiojo duomenų tipo reikšmėmis, tai tų elementų gali būti labai daug, ir vis viena jiems perrinkti pakanka vos keleto programos kodo eilučių. Klasikine samprata, visi masyvo elementai turi būti to paties tipo, nes nėra prasmės ciklu perrinkti reikšmių, kurioms neegzistuoja koks nors bendras, kiekvienai reikšmei galimas veiksmas. Tačiau kai kuriose programavimo kalbose įmanomas polimorfizmas, kurį naudojant galima sukurti masyvą, kurio elementai yra skirtingų (bet kažkuria prasme suderinamų) tipų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gintautas Grigas. Programavimas Paskaliu. Elektroninė knyga. Darbas atliktas Atviros Lietuvos Fondui parėmus. originalas (nepasiekiamas). Archyvuota kopija 2009-08-14 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Paminklas Alonsui Sančesui Huelvoje
**Alonsas Sančesas** (*Alonso Sánchez*) – legendinis ispanų keliautojas, tariamai atradęs Ameriką dar iki Kolumbo.

Tuoj po Amerikos atradimo, tarp konkisadorų pradėjo sklisti kalbos, kad Kolumbas nėra pirmasis atradėjas ir kad jis žinojęs apie žemę vakaruose jau anksčiau.

Vieną populiariausių hipotezių, kad ispanai atrado Ameriką iki Kolumbo, pateikė šių laikų ispanų istorikė, grandė Luisa Isabela Alvares de Toledo. Jos teigimu, Kolumbo ekspedicija tebuvo įrankis, skirtas oficialiai įtvirtinti Amerikos atradimą. Ispanų valdovai žinoję apie Ameriką, tačiau laikę tai paslaptyje, nes nebuvę tikri, kad galės sėkmingai užvaldyti atrastas žemes. 1492 m. popiežiumi tapus ispanui Aleksandrui VI, Ispanija įgijusi Vatikano palankumą ir surengusi Kolumbo ekspediciją, žinodama, kad atrastos žemės bus tikrai paskirtos Ispanijai.

Manoma, kad istoriją apie Alonsą Sančesą sukūrę broliai Pinsonai ar kiti Kolumbo šeimos priešai. Keletas kronikininkų, tarp jų ir Bartolomė de las Kasas mini apie panašius gandus, tačiau Alonsas Sančesas pirmą kartą paminėtas tik 1602 m. Inkos Garsilaso de la Vegos. Kronikininkas rašo šią legendą girdėjęs jaunystėje.

Pasak de la Vegos istorijos, Alonsas Sančesas buvęs prekybininkas iš Huelvos, prekiavęs tarp Anglijos, Kanarų ir Madeiros. 1480 m. grįždamas iš Madeiros į Huelvą buvo nublokštas audros į vakarus ir suniokotu laivu nudreifavęs į pietvakarius. Ten jis pasiekęs salą, kur buvo sutiktas nustebusių indėnų. Pas juos pasisvečiavęs ir sutaisęs laivą, Alonsas Sančesas išplaukęs ir pasiekęs Porto Santą. Ten tuo metu iš tiesų gyveno Kristupas Kolumbas ir iš prekybininko galėjęs išgirsti istoriją apie naują žemę.

Iš tiesų, jokie šaltiniai, išskyrus sukurti jau po Kolumbo mirties, nemini Alonso Sančeso. Nepaisant to, Huelvoje jis laikomas Amerikos atradėju, jam pastatytas paminklas.
**Aloyzas Meškauskas** ( g. 1931 m. spalio 15 d. Norgalvių k. Plungės r.), muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija
----------

1949–1951 m. mokėsi Klaipėdos pedagoginėje mokykloje ir kartu lankė muzikos mokyklą (dėst. Elenos Dirsienės-Mažrimaitės ir K. Elerto solinio dainavimo klasės). Paskui tarnavo sovietinėje armijoje ir vadovavo karių chorui. Atlikęs karo prievolę, 1955–1958 m. Klaipėdos muzikos mokykloje mokėsi choro dirigavimo (dėst. A. Buzys). Mokydamasis vadovavo uostamiesčio įmonių įvairiems meno kolektyvams, Kretingalės septynmetės mokyklos vaikų chorui ir skudučių ansambliui. 1958–1964 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. L. Abariaus klasė). 1958–1960 m. Kretingos vaikų muzikos mokyklos direktorius ir mokytojas, „Laisvės" fabriko ir kaimo kultūros namų chorų vadovas. 1960–1969 m. Telšių vaikų muzikos mokyklos ir 3-osios vidurinės mokyklos mokytojas, muzikos mokyklos akordeonų orkestro, vidurinės mokyklos choro ir skudučių ansamblio vadovas. Keletą metų vadovavo Tryškių apylinkės vyrų chorui. 1969–1985 m. Plungės vaikų muzikos mokyklos direktorius ir mokytojas, mėgėjų chorų vadovas. 1970 m. respublikinei dainų šventei parengė Plungės „Linų audinių" fabriko mišrųjį chorą, o 1975 m. kartu su G. Pakalniene Plungės rajono „Minijos" liaudies meno gaminių įmonės mišrųjį chorą. 1978 m. suorganizavo Plungės švietimo darbuotojų moterų chorą ir kurį laiką jam vadovavo.

A. Meškauskas – Telšių ir Plungės rajonų dainų švenčių dirigentas, 1977 m. respublikinės moksleivių dainų šventės konsultantas, Respublikinio muzikos mokytojų mišriojo choro chormeisteris; parašė straipsnių vietinėje spaudoje, aranžavo kūrinių skudučiams, sukūrė dainų ir instrumentinių pjesių.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šio puslapio ar jo dalies stilius neatitinka Vikipedijos kalbos standartų.**Jei galite, pakoreguokite stilių, kad tiktų enciklopedijai. Tik tada bus galima ištrinti šį pranešimą. |

**„MI11"** – Vilniuje įsikūręs teatras, veikiantis nuo 2011 m.

Istorija
--------

Įkurtas 2011 m. balandžio 3 d. Teatro įkūrėjas, vadovas režisierius Mikhail Mitronin, kino režisūros kursą baigęs pas Vladimirą Chotinenko Maskvoje.
Savo veiklą teatras studija „MI11" pradėjo studijiniais paruošiamaisiais aktorinio meistriškumo mokymais ir bandomaisiais spektakliais pagal V. Šekspyro ir V. Nabokovo kūrybą. Pirmuoju viešai rodomu spektakliu tapo „Vienas absoliučiai laimingas kaimas" (pagal Boriso Vachtino to paties pavadinimo apsakymą), sulaukęs palankių publikos ir teatro kritikų vertinimų bei sėkmingai rodomas nuolatiniame teatro repertuare.

Per trejus gyvavimo metus MI11 surengė dar dvi premjeras: judesio spektaklio Man tik patinka skraidyti" (pagal Ričardo Bacho „Džonatanas Livingstonas Žuvėdra", rež. Elinga Noreikaitė) ir „Viskas apie Ievą" (pagal Janušo Višnevskio 5 apsakymus).

Salė
----

Teatras įsikūręs įrengtoje salėje Vilniaus Pranciškonų Rūmuose, buvusioje erdvioje skliautuotoje Pranciškonų vienuolyno bibliotekoje (Trakų g. 9/1, Vilnius). Šioje salėje Vilniuje pradėti rodyti pirmieji teatro vaidinimai lietuvių kalba, kai šiuose rūmuose buvo J. Montvilos remiamos įvairios visuomeninės lietuviškos kultūros ir labdaros organizacijos. Teatro patalpose vyksta ir kitų organizacijų pasirodymai, bei teatro festivalių renginiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-10-10 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑  Čaplinskas, A. R. 2008. „Vilniaus gatvių istorija. Šv. Jono, Dominikonų, Trakų gatvės". Charibdė, Vilnius. [psl. 216–221].

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2014-10-10 iš Wayback Machine projekto.
Standartinės krepšinio vietos aikštelėje:* 1–Įžaidėjas
* 2–Atakuojantis gynėjas
* 3–**Lengvasis krašto puolėjas**
* 4–Sunkusis krašto puolėjas
* 5–Vidurio puolėjas

Lebronas Džeimsas saugo kamuolį nuo Bradlio Bylo lengvojo krašto pozicijoje
**Lengvasis krašto puolėjas** **(lengvasis kraštas)** – (angl. *small forward, SF*) viena iš standartinių pozicijų krepšinyje, dar kitaip vadinama trečiojo numerio pozicija. Lengvasis krašto puolėjas priklauso priekinei linijai.

Įprastai lengvieji krašto puolėjai yra aukštesni už atakuojančius gynėjus ir įžaidėjus. Šios pozicijos žaidėjai dažniausiai būna tie, kurie pelno daugiausiai taškų, nes jie turi daugiausiai galimybių puolime. Gynyba dažniausiai vaidina antraeilį vaidmenį. Todėl pagrindinis rodiklis vertinant šios vietos žaidėją yra pelnyti taškai ir taiklumas.

Žaidėjų ūgis retai būna mažesnis nei 195 cm, bet įprastai neviršija 210 cm.

Šaltiniai
---------

1. 1 2



|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RKrepšinio pozicijos |
| --- |
|  |
| 
Įžaidėjas · Atakuojantis gynėjas · Lengvasis krašto puolėjas · Sunkusis krašto puolėjas · Vidurio puolėjas |  |

 |
| **Augustinas Maceina** |
| --- |
| Gimė | 1937 m. balandžio 22 d.Kaune |
| Mirė | 2017 m. kovo 3 d. (79 metai)Vilniuje |
| Tėvas | Antanas Maceina |
|  |
| Veikla | Lietuvos pianistas. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1965 m. pirmasis Čiurlionio konkursas, I premija. |

**Augustinas Maceina** (1937 m. balandžio 22 d. Kaune – 2017 m. kovo 3 d. Vilniuje) – Lietuvos pianistas.

Biografija
----------

Tėvas Antanas Maceina. 1961 m. baigė Lietuvos konservatoriją, mokytoja Aldona Dvarionienė. 1961–1964 m. Lietuvos televizijos ir radijo lengvosios muzikos orkestro pianistas. 1964–1966 m. dėstė Vilniaus pedagoginiame institute. 1966–1967 m. Čitos, 1967–1969 m. Vladivostoko filharmonijų (abi Rusijoje) pianistas. 1970–1990 m. Lietuvos filharmonijos ir įvairių muzikos mokyklų, 1990–2006 m. Lietuvos konservatorijos (1992–2004 m. Lietuvos muzikos akademija) muzikos instrumentų meistras derintojas. Koncertavo Kuboje, Čekoslovakijoje, buvusiose TSRS respublikose. Įrašė daug kūrinių.

Įvertinimas
-----------

1965 m. pirmasis Čiurlionio konkursas, I premija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Eugenijus Ignatonis. *Augustinas Maceina*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 730 psl.
**Augustinas Armonas** (1922 m. gegužės 15 d. Manikūnai, Biržų apskr. – 2017 m. sausio 10 d. Vilnius) – Lietuvos fleitininkas, pedagogas, dirigentas.

Biografija
----------

Brolis Petras Armonas. Vaikai Ingrida Armonaitė-Galinienė ir Rimantas Armonas. 1950 m. baigė Lietuvos konservatoriją (mokytojai Juozas Pakalnis, Liudas Survila).

1948–1958 m. Lietuvos radijo komiteto simfoninio orkestro koncertmeisteris, 1958–1972 m. Lietuvos filharmonijos simfoninio orkestro ir pučiamųjų kvinteto – fleitininkas, 1956–1961 m. pučiamųjų grupės koncertmeisteris. 1961–1968 m. dėstė Lietuvos konservatorijoje, 1972–1982 m. – Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje, buvo moksleivių pučiamųjų bei simfoninio orkestrų dirigentas. Koncertavo kaip solistas ir su instrumentiniais ansambliais.

Mokiniai
--------

* Algirdas Vizgirda
* Laima Šulskutė

Įrašai
------

* Lietuvių kompozitorių muzika: Juozas Pakalnis, Šokis su lanku iš baleto „Sužadėtinė" („Melodija", 1962)
* S. Šaminad (Cécile Chaminade), Koncertino op. 107; H. Perselis, 2 dainos; fortepijono partija – Margarita Dvarionaitė („Melodija", 1968)
* Lietuvių kompozitorių muzika (M. Lauriškus, A. Klenickis, A. Bražinskas, V. Jurgutis) pučiamųjų kvintetui („Melodija", 1970)
* B. Gorbulskis, Koncertas № 2 fleitai su orkestru, dirigentas – J. Domarkas („Melodija", 1970)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vaclovas Juodpusis. *Augustinas Armonas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 33 psl.
| ***Olea capensis*** |
| --- |
| Afrikinis alyvmedis (*Olea capensis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Alyvmediniai  *( Oleaceae)* |
| Gentis: | Alyvmedis  *( Olea)* |
| Rūšis: | Afrikinis alyvmedis  *( Olea capensis)* |

 |
| Mokslinis pavadinimas |
| ***Olea capensis***L. |

**Afrikinis alyvmedis** (*Olea capensis*) – alyvmedinių (*Oleaceae*) šeimai priklausantis augalas. Jis yra plačiai paplitęs Užsachario Afrikoje, rytuose nuo Somalio, Etiopijos ir Sudano, pietuose iki PAR, vakaruose iki Kamerūno, Siera Leonės ir Gvinėjos įlankos salų, taip pat Madagaskare ir Komoruose.

Afrikinis alyvmedis yra krūmas užaugantis iki 10 m aukščio, kartais siekia 40 m. Žievė šviesiai pilka, augalui senstant tamsėja ir vertikaliai įtrūksta. Lapai nuo ietiškų iki beveik apskritų 3—10 x 1.5—5 cm dydžio. Žiedai balti arba kreminiai, saldžiai kvepiantys, 3—15 cm ilgio. Vaisiai kiaušiniški 2x1 cm, sultingi, purpuriniai.

### Porūšiai

Rūšis suskirstyta į tris porūšius:

* *Olea capensis* subsp. *macrocarpa*
* *Olea capensis* subsp. *capensis*
* *Olea capensis* subsp. *enervis*

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Olea capensis" (PDF). World Agroforestry Centre.
**Rita Vilienė-Abromaitytė** (1948 m. gruodžio 18 d. Stettene, Vokietijoje), pedagogė ir chorvedė.

Biografija
----------

Vaikystę ir jaunystę praleido Čikagoje ir Lemonte, IL. Pirmoji muzikos mokytoja buvo motina Ona Mačernytė-Abromaitienė, savo dukrą mokiusi skambinti fortepijonu. Vėliau studijavo „Chorai eduction" ir tęsė fortepijono studijas Kanadoje. Studijų metais giedojo Montrealio, PQ Aušros Vartų parapijos chore. 1971 baigė Montrealio universitetą ir gavo prancūzų kalbos mokytojos diplomą, o 1993 muzikos mokytojos diplomą MeGill universitete Montrealyje. 1977 pradėjo dėstyti muziką pradžios mokykloje Lonono mieste (Kanada). Apie 10 metų dainavo Londono, OH, Pro Musica chore, o vėliau perėjo į „Gerald Fagan Singers" chorą. Persikėlusi į Londoną, OH, vargonininkavo ir vadovavo chorui Šiluvos Dievo Motinos lietuvių parapijoje. Taip pat kelerius metus vadovavo „Baltijos" vokaliniam ansambliui. 1977 įkūrė „Pašvaistės" chorą (11 moterų ir 8 vyrai) Londone, OH. Choras nuo 1978 dalyvavo JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse bei kituose tautiniuose renginiuose.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Augustinas Liepinis** (1896  m. lapkričio 21 d. Zilgalių vienkiemyje, Neretos valsč. Jaunjelgavos apskr. – 1977 m.  spalio 13 d. Panemunyje) – Romos katalikų kunigas Lietuvoje, literatas ir vertėjas.

Biografija
----------

Gimė tuometinės Rusijos imperijos Kuršo gubernijoje, prie sienos su Kauno gubernija. Tėvai – lietuviai ūkininkai, šeimoje užaugo keturi sūnūs. Augustinas Liepinis 1908 m. pradėjo mokytis Suvainiškio pradinėje mokykloje, toliau mokslus tęsė Kesterio dviklasėje mokykloje Neretoje. Nuo 1911 m. Rygoje lankė privačią A. Karti progimnaziją, kurią baigė 1914 m. Po to mokėsi Kauno kunigų seminarijoje, 1921 m. gegužės 5 d. įšventintas kunigu. 

Paskirtas Rokiškio bažnyčios vikaru ir Rokiškio pradžios mokyklos tikybos mokytoju. 1923–1926 m. studijavo Lietuvos universiteto Teologijos–filosofijos fakultete. Po baigimo paskirtas Rokiškio valstybinės gimnazijos kapelionu bei Rokiškio Šv. Augustino bažnyčios administratoriumi.

1926 m. paskirtas Panevėžio Šv. Stanislovo bažnyčios vikaru, 1927 m. – Kurijos notaru (pastarosiose pareigose – iki 1940 m.). Kartu dirbo Panevėžio mokytojų seminarijos kapelionu, nuo 1929 m. – Panevėžio valstybinės gimnazijos kapelionas. 1931 m. tapo „Bangos" spaustuvės vedėju ir ateitininkų sendraugių organizatoriumi Panevėžyje. 1940 m. suteiktas garbės kanauninko vardas. 1941 m. paskirtas Panemunio Švč. Trejybės bažnyčios klebonu, šiose pareigose ištarnavo 35 metus. 

Mirė Panemunyje, palaidotas Rygos Sarkandaugavos kapinėse šalia motinos ir brolio Antano.

Literatūrinė veikla
-------------------

A.Liepinis nuo gimnazijos laikų bendradarbiavo spaudoje, rašė straipsnius į „Tėvynės Sargą", „Žvaigždę", „Pavasarį", „Rygos balsą", „Vienybę", „Sargą", „Laisvę", „Ūkininką", „Šaltinį", „Rytą", „XX amžių", „Ateitį, „Tiesos kelią" ir kitus leidinius. 1927–1940 m. redagavo „Panevėžio balsą", vėliau virtusį „Panevėžio garsu". Pasirašydavo slapyvardžiais: *Byras*, *Byriukas*, *Byrų Byras*, *Augulėlis*, *Susipratęs valstietis*, *Lietuvis*, *Viską sekąs*, *Dūšyčių Dėdė*, *A. B.* Jis taip pat parašė ir išvertė keliolika religinio turinio knygų. A.Liepinis įvardijamas ir kaip Lietuvos rekordų knygos pradininkas: išleistame tritomyje „Kitų pėdomis" pateikti kai kurie pasiekimai, sektini pavyzdžiai. 

Daug rankraščių žuvo gaisrų metu arba paties autoriaus buvo sunaikinta.

Bibliografija
-------------

* Byras. *Jaunimo keliais (liuoslaikio užrašai)* – Kaunas: 1923
* Kun. Augustinas Liepinis. *Katekezės* – Kaunas:
	+ 1–2 dalys, 1929
	+ 3 dalis, 1930
* Byras. *Kelią faktams* – Panevėžys, 1933
* Kun. Augustinas Liepinis. *Kitų pėdomis* – Panevėžys:
	+ t.1: *Gyvenimo pavyzdžiai*, 1933
	+ t.2: *Pavyzdžių rinkinys*, 1937
	+ t.3: *Pavyzdžių rinkinys*, 1939

Šaltiniai
---------

* Augustinas Liepinis
* Tikroji rekordų knygos istorija // laikas.lt
Tipiškas ritininis stalas

**Ritininis stalas** (angl. *rolltop desk*) – XIX a. stalų tipas, atsiradęs keičiant pjedestalinį stalą – ant stalo viršaus tolimojo krašto uždėtas antstatas su lentynėlėmis, stalčiukais, skyreliais. Panašius antstatus turi *bureau à gradin* ir *Carlton House* stalas. Ritininio stalo šonuose yra borteliai, dviem bangelėmis kylantys nuo priekinio stalo krašto iki užpakalinio. Skirtingai nei *bureau à gradin* ir *Carlton House* stalas ritininis stalas turi cilindro ketvirčio pavidalu išlenktą gaubtą iš siaurų lentelių. Gaubtas slysta ar rieda borteliuose padarytuose grioveliuose. Šiuo požiūriu ritininis stalas funkcijomis ir sandara panašus į XVIII a. cilindrinį stalą. Uždaromą antstatą turi ir tambūrinis stalas, kurio antstato priekis uždaromas horizontaliai stumdomomis širmomis iš vertikalių lentelių.

Ritininiai stalai, skirtingai negu cilindriniai, nesunkiai gali būti gaminama didelėmis serijomis, kadangi taisyklingai išlenktą gaubtą iš medinių lentjuosčių pagaminti nesunku. Tuo tarpu cilindrinio stalo išlenktąjį gaubtą pagaminti iš vientiso medienos gabalo žymiai sunkiau, be to, toks gaubtas einant laikui, nuo drėgmės ir kitų veiksnių gali išsikraipyti ir nustoti slankiotis. Ritininio stalo gaubto lentelės paprastai sujungiamos tvirtinant prie audeklinio ar odinio pagrindo.

Ritininiai stalai XIX a. pabaigoje ir XX a. pradžioje buvo vienas dažniausių stalų tipų mažuose ir vidutiniuose biuruose ir kontorose. Šiuos stalus ėmė vis rečiau vartoti atsiradus plieniniams stalams, taip pat atsirandant vis daugiau dalykinės korespondencijos ir kitų dokumentų, kurie padarė šių stalų antstato stalčiukus ir lentynėles pasenusiais. Laiškų būdavo pernelyg daug, kad darbuotojai vargtų juos lankstydami ir dėliodami į mažas lentynėles. O stalčiukų traukymas ir reikalingų daiktų ieškojimas ėmė atimti per daug laiko.

Ritininių stalų buvo pagaminta labai daug ir įvairios kokybės, todėl šie stalai yra populiari prekė senų baldų rinkoje. Jie paprastai brangiai kainuoja, jei pagaminti iš brangios medienos. Šiuos stalus taip pat naudoja dailininkai dekoratoriai teatruose ir kine, kai reikia atkurti XIX a. pabaigos ar XX a. pradžios įstaigų interjerą.

* Ritininis stalas
* Ritininis stalas iš daržovių parduotuvės buhalterio kabineto (Švedija)
* Ritininis stalas iš Floridos valstijos gubernatoriaus kabineto (1903 m.)

Nuorodos
--------

* Baumert, Kenneth. "Building a rolltop desk: Interlocking slats form an all-wood tambour. "*Fine Woodworking*. Volume 79. December 1989. pp. 48-53.
* Gloag, John. *A Complete Dictionary of Furniture.* Woodstock, N.Y. : Overlook Press, 1991.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ritininis stalas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Rita |
|  |
| Biografija |
| Gimė | 1962 m. kovo 24 d. (61 metai)  Teheranas, Irano vėliava Iranas |
| Žanrai | rokas, soul, pop, folk |
| Veikla | dainininkė, aktorė |
| Aktyvumo metai | 1986–dabar |
| Įrašų kompanija | Helicon Records, Kna'an |
| Svetainė | rita.co.il |

**Rita Yahan-Farouz** (pers. ریتا جهان فروز, hebr. ‏ריטה יהאן-פרוז‎‏‎, žinoma kaip **Rita**; g. 1962 m. kovo 24 d. Teherane) – populiari Izraelio pop dainininkė ir aktorė. Atlikėja taip pat žinoma ir Irane.

Biografija
----------

Rita gimė ir užaugo Teherane. 1970 metais su šeima persikėlė į Izraelį ir apsigyveno Ramat Hašarone, prie Tel Avivo.

Trejus metus tarnavusi armijoje (1982–1985), mokėsi Beit Zvi teatro mokykloje. 1986 metais išleido debiutinį albumą „Rita", kuris buvo parduotas daugiau nei 120 000 kopijų tiražu ir tapo triskart platininiu. Tais pačiais metais ji dalyvavo Izraelio nacionalinėje atrankoje į Euroviziją (dar žinoma kaip *Kdam-Eurovision*), kur su daina „Shvil Habricha" finale užėmė 4 vietą. 1987 metais Rita išleido pirmąjį albumą anglų kalba „Breaking Those Walls". Albumą daugiausiai sudaro kūrinių iš debiutinio albumo „Rita" anglų k. versijos. Nors albumas Izraelyje tapo auksiniu (parduota 20 000 kopijų), tačiau tarptautinės sėkmės nesulaukė.

1990 m. Rita buvo išrinkta Izraelio atstove 1990 m. Eurovizijoje. Konkurse atlikusi kūrinį „Shara Barkhovot", atlikėja su 16 taškų užėmė 18 vietą.

1980–2008 m. Rita buvo ištekėjusi už populiaraus dainininko, kompozitoriaus ir klavišininko Rami Kleinstein, pora turi dvi dukras – Meshi ir Noam.

Diskografija
------------

* *Rita* (1986)
* *Breaking Those Walls* (1987)
* *Yamey Ha-Tom* (1988)
* *Ahava Gdola* (1994)
* *Tahanot BaZman* (1996)
* *Tiftah Halon* (1999)
* *Time for Peace* (2000)
* *Rita & Rami On Stage* (2001)
* *Hamtsan* (2003)
* *One Live* (2007)
* *Remazim* (2008)
* *Ha’Smachot Shellanu* (2012)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rita Yahan-Farouz** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Gili & Galit  *„Derekh Hamelekh"*** |  **Izraelio atstovė Eurovizijoje**1990 | Po to:**Duo Datz  *„Kan"*** |
Koordinatės: 56°12′41″š. pl. 21°39′06″r. ilg.﻿ / ﻿56.2115°š. pl. 21.6517°r. ilg.﻿ / 56.2115; 21.6517

|  Erslos šv. Aloyzo koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Skuodo |
| **Savivaldybė** | Skuodo rajonas |
| **Gyvenvietė** | Ersla |
| **Adresas** | Beržų g. 21 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | XIX a. |
| **Stilius** | liaudies architektūra |

**Erslos šv. Aloyzo koplyčia** – katalikų koplyčia, stovinti Skuodo rajone, Šačių seniūnijoje, Erslos kaimo senosiose neveikiančiose kapinėse, vadinamuosiuose „Kapeliuose", 7 km į šiaurės rytus nuo Mosėdžio, 4 km į pietus nuo Apuolės, netoli kelio  **3709**  Mažieji Rūšupiai–Rukai–Žebrokai .

Pavadinta Šv. Aloyzo vardu, šalia stovi šio šventojo garbei išdrožtas ąžuolinis koplytstulpis. Erslos senosios kapinės aptvertos tvora iš laisvai sudėtų apsamanojusių lauko riedulių, pažymėtos mediniu ženklu su įrašu „Erslos kapeliai". Koplyčia žinoma dėl čia birželio mėn. viduryje rengiamų atlaidų. Koplyčią aptarnauja Mosėdžio šv. arkangelo Mykolo parapija.

Istorija
--------

Ersla iki 1772 m. priklausė jėzuitams. Erslos sąsają su jėzuitais rodo kapinėse stūksanti šv. Aloyzo koplyčia. Nurodoma jos pastatymo data – XIX a. Šventadieniais žmonės rinkdavosi prie šv. Aloyzo altoriaus. Sekmadieniais į šią koplyčią laikyti pamaldų atvykdavo kunigas iš Mosėdžio.

1989 m. begriūvanti koplyčia buvo kapitališkai suremontuota vietinių ir kraštiečių entuziastų jėgomis, padedant Rukuose įsikūrusiam kolūkiui. Tuomet prie koplyčios iškilo išraiškinga, tautodailininko iš Barstyčių Juozo Jankausko iš ąžuolo išdrožta šv. Aloyzo skulptūra. Sutvarkyta koplyčia ir skulptūra pašventintos 1989 m. liepos 23 d. 

Kultūros vertybių registre minimas Erslos koplyčioje buvęs XIX a. paveikslas „Nukryžiuotasis" (kultūros paveldo objekto apsauga panaikinta).

Iki šių dienų išliko šv. Aloyzo atlaidų šventimo tradicija. Šventė pradedama šv. Mišiomis Erslos koplyčioje. Kaimo žmonės pasidžiaugia nuveiktais darbais, sveikina Aloyzus, vyksta koncertinė programa, vakaronė-gegužinė, kuriamas tradicinis laužas.

Galerija
--------

* Atvirame prieangyje palikta pernešama pakyla (sakykla)Atvirame prieangyje palikta pernešama pakyla (sakykla)
* Koplyčios interjerasKoplyčios interjeras
* Koplyčioje išsaugotas balkonėlisKoplyčioje išsaugotas balkonėlis

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Erslos šv. Aloyzo koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  šv. Aloyzo atlaidai Ersloje. *musu-zodis.lt*
2. ↑  šv. Aloyzo atlaidų šventė Ersloje. *skuodokc.lt*
3. ↑  Mosėdžio šv. arkangelo Mykolo parapija. (dekanato informacija)
4. ↑  Šačių seniūnijos lankytini objektai. *skouds.lt*
5. ↑  Mosėdžio parapija. *skuodoparapija.lt*
6. ↑  „Objekto Nr. 10037 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.