recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Goetke Conradus** (minimas 1636–1652 m.) – Lietuvos raižytojas.

Biografija
----------

Goetke iliustravo Vilniuje ir Liubčioje leistas knygas XVII a. II ketvirtyje. Dirbo daugiausia Vilniuje. Per du dešimtmečius jis sukūrė raižinių daugiau nei penkiasdešimčiai knygų. Bendradarbiavo su įvairiais užsakovais, jis puošė įtakingų didikų Radvilų, Chodkevičių, Kiškų, Sluškų, Pacų, Tiškevičių užsakymu spausdintas knygas.
Goetke išlaikė laisvai samdomo menininko statusą. Jis buvo vienas pirmųjų XVII a. I pusės menininkų, dirbusių savarankiškai ir sulaukusių pripažinimo.
Mėgo barokinės dailės naujoves, emblematiką, simbolius. Jo raižiniai pasižymi daugiaplanėmis kompozicijomis, precizija, įvairove – nuo paprastų herbų, portretų iki sudėtingų genealoginių kompozicijų.
Dauguma Goetke raižinių jau pasirašyti autoriaus pavarde, jis buvo vienas pirmųjų Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės vaizduojamosios dailės meistrų, pradėjusių pasirašinėti savo kūrinius.

Šaltiniai
---------

* Lietuvos dailininkų žodynas, t. 1: XVI–XVIII a. Sud. A. Paliušytė. Vilnius, 2005, p. 114–115 (J. Liškevičienė).
* J. Liškevičienė. XVI–XVIII amžiaus knygų grafika senuosiuose Lietuvos spaudiniuose. Vilnius, 1998.
* J. Liškevičienė. Mundus emblematum: XVII a. Vilniaus spaudinių iliustracijos. Vilnius, 2005.
* M. Paknys. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos dailės ir architektūros istorija: žymiausi menininkai. Vilnius 2009.
| Valdajaus nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Sitno ežeras Valdajaus nac. parke Sitno ežeras Valdajaus nac. parke |
| **Vieta:** | Rusijos vėliava Rusija(Novgorodo srities vėliava Novgorodo sritis) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Valdajus |
| 

Žemėlapis rodantis Valdajaus nacionalinis parkas vietą.Valdajaus nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 57°58′0″ š. pl. 33°15′0″ r. ilg.﻿ / ﻿57.96667°š. pl. 33.25000°r. ilg.﻿ / 57.96667; 33.25000Koordinatės: 57°58′0″ š. pl. 33°15′0″ r. ilg.﻿ / ﻿57.96667°š. pl. 33.25000°r. ilg.﻿ / 57.96667; 33.25000 |
| **Plotas:** | 1585 km² |
| **Įkurtas:** | 1998 m. |
|  **Vikiteka:** | Valdajaus nacionalinis parkas |

**Valdajaus nacionalinis parkas** (rus. *Национальный парк «Валдайский»*) – saugoma gamtos sritis Rusijoje, Naugardo srityje, Valdajaus aukštumoje. Įsteigtas 1998 m.

Parkas skirtas apsaugoti vaizdingą Valdajaus aukštumą su ežerynais, kalvomis, miškais, retų augalų ir gyvūnų buveinėmis, istoriniu ir archeologiniu paveldu. Parke telkšo apie 200 ežerų, iš jų 56 didesni, nei 20 ha (didžiausi – Valdajaus ežeras, Seligeras, Veljo). 86 % parko ploto dengia miškai – daugiausia eglynai, pušynai, beržynai, yra ąžuolynų, uosynų. Daug aukštapelkių. Sutinkama būdinga miškų juostos gyvūnija – šernai, briedžiai, stirnos, lapės, lūšys, lokiai, kiškiai, barsukai, kiaunės, voverės, bebrai, ūdros, įvairios paukščių rūšys (tarp jų – retos: kilnusis erelis, gyvatėdis, didysis apuokas, juodasis gandras, sakalas keleivis, erelis žuvininkas, jūrinė šarka, didysis erelis rėksnys).

Be to, parke yra 82 archeologijos paminklai (piliakalniai, kapinynai, priešistorinės stovyklavietės), 9 saugomi sodai ir parkai (prie dvarų), 22 architektūros paminklai (tarp jų – Valdajaus Šv. Ivero vyrų vienuolynas Selvicų saloje). Valdajaus ežerynas nuo seno pamėgtas Rusijos rašytojų, poetų, dailininkų, kompozitorių, dabar čia plėtojamas turizmas.

* Bainiovo kaimas su tradicine medine architektūraBainiovo kaimas su tradicine medine architektūra
* Valdajaus ežero įlankaValdajaus ežero įlanka
* Šv. Ivero vienuolynasŠv. Ivero vienuolynas
* Pėsčiųjų takas „Miško paslaptys"Pėsčiųjų takas „Miško paslaptys"

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2009-12-18 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
| **Hydrocotyle vulgaris**Apsauga: 1(E) – Prie išnykimo ribos |
| --- |
| Pelkinė raistenė (*Hydrocotyle vulgaris*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Aralijiniai  *( Araliaceae)* |
| Gentis: | **Raistenė**  *( Hydrocotyle)* |
| Rūšis: | Pelkinė raistenė  *( Hydrocotyle vulgaris)* |

 |
| Binomas |
| ***Hydrocotyle vulgaris***L. |

**Pelkinė raistenė** (*Hydrocotyle vulgaris*) – aralijinių (*Araliaceae*) šeimos daugiametis augalas. Lietuvoje apie 1950 m. augo Kelmės r. Tytuvėnų apyl. kur nyko eksploatuojant durpyną.

Paplitimas ir augavietės
------------------------

Žiedas
Lapas
Paplitusi Kaukaze ir visoje Europoje, išskyrus Britų salas. Lenkijoje daugiausia auga vakarinėje šalies dalyje. Lietuvoje nuo tarpukario laikų yra žinomos tik dvi jos augimo vietos: Kelmės rajonas ir Tytuvėnų apylinkė. Viena iš tų vietų yra privačioje žemėje.

Biologija
---------

Pelkinė raistenė auga pelkėse, šlapiose pievose, ant kranto šalia vandens, pelkėtose vietose ir durpynuose bei vandenyje. 

Žydi nuo liepos iki rugpjūčio mėnesio.

### Stiebas

Labai plonas, turintis 15-40 cm ilgio, kartais net iki 60 cm.

### Lapai

Apvalūs, žiedyno pažiedės apačioje.

### Žiedai

Raudonai baltos spalvos, mažomis grupėmis paslėptos po lapais.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Germplasm Resources Information Network (GRIN) Archyvuota kopija 2011-04-06 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Ozonas, Ekologiškos kultūros gidas, 2012/1 (42), psl.22.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Russula paludosa** |
| --- |
| Pelkinėė ūmėdė (Russula paludosa)Pelkinė ūmėdė (*Russula paludosa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Ūmėdiečiai  *( Russulales)* |
| Šeima: | Ūmėdiniai  *( Russulaceae)* |
| Gentis: | Ūmėdė  *( Russula)* |
| Rūšis: | Pelkinė ūmėdė  *( Russula paludosa)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Pelkinė ūmėdė** (*Russula paludosa*) – ūmėdinių šeimos grybas.

Kepurėlė 8-12 cm skersmens, iškili, senesnė paplokščia, kiek įdubusi, lygi, blizganti, raudona, purpuriškai raudona, vidurys tamsiai rudas arba net juodai raudonas, kartais su gelsvai rusvomis dėmėmis, kraštai lygūs arba vagoti. Lakšteliai balti, senesnių vaisiakūnių gelsvi, senų tamsiai geltoni, gelsvi, tankūs, netrapūs, šakoti, priaugtiniai, laisvi. Kotas 5-12 cm ilgio, 1,5-3 cm storio, tvirtas, jauno vidus kietas, senesnio purus, išilgai vagotas, baltas, su rožinės spalvos dryžiais arba rausvu apnašu. Trama balta, kartoko skonio, perlaužus spalvos nekeičia. Auga vasarą ir rudenį drėgnuose spygliuočių miškuose, ypač pelkėtuose kimininiuose pušynuose. Lietuvoje labai dažna. Valgoma, trečios kategorijos.
| Stančių evangelikų liuteronų kapinės |
| --- |
| Bendras kapinių vaizdas iš vakarų pusės |
| 

Stančių evangelikų liuteronų kapinėsStančių evangelikų liuteronų kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°49′10″š. pl. 21°10′51″r. ilg.﻿ / ﻿55.819395°š. pl. 21.180771°r. ilg.﻿ / 55.819395; 21.180771Koordinatės: 55°49′10″š. pl. 21°10′51″r. ilg.﻿ / ﻿55.819395°š. pl. 21.180771°r. ilg.﻿ / 55.819395; 21.180771 |

 |
| Vieta | Klaipėdos rajonas |
| Seniūnija | Kretingalės seniūnija |
| Plotas | 0,04 ha |
| Naudotas | XVIII a. – XX a. vid. |
| Registro Nr. | u. k. 22269 |

**Stančių evangelikų liuteronų senosios kapinės** (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 22269) – neveikiančios kapinės šiaurės vakarinėje Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Stančiuose (Kretingalės seniūnija), 0,28 km į pietryčius nuo kelio  **168**  Klaipėda–Kretinga , Dangės dešiniajame krante.

Kapinės
-------

Įrengtos aukštumos kyšulyje, pakilumoje, iškylančioje virš aplinkos iki 0,7 m aukščio. Netaisyklingo stačiakampio plano, pailgos rytų – vakarų kryptimi, 28 m ilgio ir 16 m pločio, apaugusios pavieniais medžiais. Kapinėse išliko 5 ažūriniai kaltiniai kryžiai, pora betoninių antkapių ir vieno akmeninio antkapinio paminklo postamentinė dalis. Dalis kryžių deformuota. Teritorija apaugusi daugiamete žole ir vaiskrūmiais, netvarkoma. Anotacinio ženklo nėra. 

Teritorijos plotas – 0,17 ha.

Istorija
--------

Veikė XVIII a. – 1944 m. Laidoti Stančių evangelikai liuteronai.

Nuotraukos
----------

* 
* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Stančių k. evangelikų liuteronų senosios kapinės, Klaipėdos r. sav. Stančių k. (Kretingalės sen.). – Kultūros vertybių registras
**Reportažas** (pranc. *reportage*, angl. *report* – pranešti) – spaudos, televizijos, radijo žurnalistikos informacinis žanras, to žanro kūrinys, operatyviai, dinamiškai, įtaigiai pasakojantis apie įvykius, kurių stebėtoju buvo pats autorius.

Reportaže glaustai, vaizdžiai, panaudojant būdingiausias detales, perteikiama skaitytojui, žiūrovui ar klausytojui įvykių raida taip, tarsi jis būtų buvęs stebėtojas. Taip sukuriamas vadinamasis „dalyvavimo efektas". Anksčiau reportažuose dažnai buvo pasakojama pirmuoju asmeniu. Dabartinėje žurnalistikoje reportažų autoriai rečiau vartoja tokią pasakojimo formą.

Rūšys
-----

Skiriamos kelios reportažų rūšys.

* Įvykinis – jame pasakojama apie naują įvykį: tai dažniausiai vartojama reportažo forma;
* Pažintiniu paprastai siekiama papasakoti apie kokį nors dominantį naują ar mažiau žinomą objektą (pvz. apie prekybos centrą ar restoraną). Ši reportažo forma naudojama ir reklamos sumetimais.
* Probleminiame pasakojant apie įvykį ar naują objektą kartu įterpiama specialisto nuomonė apie kurias nors kylančias problemas. Ši reportažo forma artima probleminei korespondencijai.

Šaltiniai
---------

* Žurnalistikos enciklopedija, 1997 Vilnius
| **Caltha palustris** |
| --- |
| Pelkinė puriena (*Caltha palustris*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Vėdrynažiedžiai  *( Ranunculidae)* |
| Šeima: | Vėdryniniai  *( Ranunculaceae)* |
| Gentis: | Puriena  *( Caltha)* |
| Rūšis: | Pelkinė puriena  *( Caltha palustris)* |

 |

 *Caltha palustris* 
**Pelkinė puriena** (*Caltha palustris*) – vėdryninių (*Ranunculaceae*) šeimos, purienų (*Caltha*) genties augalas. Liaudyje vadinama įvairiais pavadinimais: purena, puronu, žąsytkoja, žąsytdvėsa, lapūgu, lukšta ir kt.

Paplitusi vidutinio klimato ir arktinėje Šiaurinio pusrutulio juostose (Europoje, Azijoje ir Šiaurės Amerikoje).

Aprašymas
---------

Daugiametis, 12-40 cm aukščio žolinis augalas. Šakniastiebis trumpas, su daugeliu sustorėjusių pridėtinių šaknų. Stiebai 12-40 cm aukščio, stori, apvalūs, tuščiaviduriai, gulsti arba kylantys, šakoti, pliki, sultingi, blizgantys, kartais bambliuose įsišaknijantys. Lapai stambūs, apskritai širdiški arba inkstiški, ryškiai žali, karbuotu pakraščiu. Apatiniai lapai ilgakočiai, viršutiniai trumpakočiai arba visai bekočiai. Žiedai stambūs, 2-4 cm pločio, šakų galuose, geltoni. Apyžiedžio lapelių 5-10. Kuokelių ir piestelių daug. Vaisius – lapavaisis. Subrendę vaisiai žvaigždiškai išsiskečia, išsilenkia lanku, sprogsta per siūlę ir išsvaido sėklas, kurias išnešioja vanduo. 

Žydi balandžio - gegužės mėn. Auga šlapiose pievose ir miškuose, pelkėse, grioviuose, upių, ežerų pakrantėse, šlapiuose, daug maisto medžiagų turinčiuose dirvožemiuose. Dažna visoje Lietuvoje. Įvairuojanti lapų forma, karbuotumu, matmenimis.

Puriena, kaip ir dauguma vėdryninių šeimos augalų, nuodinga. Kartais ja apsinuodija arkliai ir karvės. Kaip dekoratyvinė auginama prie sodybų, ypač pilnavidurės formos.

Panaudojimas
------------

Vaistams vartojama antžeminė dalis. Ji pjaunama augalui žydint. Žaliavoje yra glikozido ranunkulino, flavonoidų (viteksino ir orientino), mineralinių ir kitų medžiagų.

Liaudies medicinoje lapais gydomi nudegimai, o homeopatijoje naudojama odos ligų gydymui.

Darželiuose auginamos dekoratyvinių veislių purienos, tiek pilnaviduriais, tiek tuščiaviduriais žiedais.

Literatūra
----------

Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 34 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pelkinė puriena** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Lietuvos jaunimo brolybės sąjunga** (lenk. *Związek Bratni Młodzieży Litewskiej*) – slapta anticarinė organizacija, veikusi Vilniuje 1846–1849 metais, jos įkūrėjai yra broliai Pranciškus Dalevskis ir Aleksandras Dalevskis.

Istorija
--------

Organizacija buvo įkurta Vilniaus gimnazijoje, jos idėjos išplito Lydoje, Naugarduke ir Minske, jai priklausė apie 200 moksleivių. Organizacijos tikslas buvo stabdyti vykdomą rusifikaciją, skatinti tautos priešinimąsi Rusijos imperijos režimui. 1848 m. per Europą nuvilnijus Tautų pavasario bangai organizacija pradėjo rengti sukilimo planus prieš carinę valdžią. Sukilimo pradžia buvo numatyta 1849 m. balandžio 4 d. tačiau kovo mėnesį organizacijos planai buvo išduoti ir visi jos nariai suimti ir ištremti į Rusijos gilumą. Liucijaus Želigovskio tėvas Gustavas taip pat priklausė šiai organizacijai.

Literatūra
----------

* Egidijus Aleksandravičius , Antanas Kulakauskas, Pod władzą carów. Litwa w XIX wieku, Kraków 2003
* Stanisław Kościałkowski, Aleksander Dalewski, Franciszek Dalewski w: Polski Słownik Biograficzny, t. IV Kraków 1938

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stanislovas STAŠAITIS. Lietuvos istorijos studija plačiam skaitytojų ratui Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Lietuvos jaunimo brolybės sąjunga
3. ↑  Istorikas Šarūnas Liekis: esminis klausimas – kodėl Liucjanas Želigowskis stojo Lenkijos, o ne Lietuvos pusėn?
| **Herodotas** |
| --- |
|  |
| Herodoto biustas |
| Gimė | 484 m. pr. m. e. m. |
| Mirė | 425 m. pr. m. e. m. |
|  |
| Veikla | pirmasis pasaulyje istorikas |
|  |
|  **Vikiteka** | Herodotas |

**Herodotas** (iš Halikarnaso, sen. gr. Ἡρόδοτος: Herodotos; 484 m. pr. m. e. – 425 m. pr. m. e.) – pirmasis pasaulyje istorikas, gyvenęs V a. pr. m. e. žymus savo aprašymais apie konfliktus tarp Graikijos ir Persijos, taip pat aprašymais apie skirtingas vietas ir žmones, kuriuos jis sutiko keliaudamas.

Herodotas parašė savo mamai istoriją apie persų invaziją į Skitiją, Graikiją, graikų-persų karus V a. pr. m. e. Šis kūrinys vadinamas tiesiog Herodoto *„Istorija"*. Herodotas buvo ne tik pirmas, aprašęs praeities įvykius, bet ir pirmas laikęs tuos įvykius filosofine problema, tyrimų objektu, galinčiu atskleisti išmanymą apie žmogaus elgesį.

Herodoto vardas užrašytas ant trijų marmuro skulptūrų: ant hermos, esančios Neapolyje, ant hermos Niujorke ir ant vienos porinės hermos Neopolyje, kur jis vaizduojamas drauge su Tukididu. Anksčiau manyta, kad šių ir kitų kopijų originalai esą imiginaciniai istoriko atvaizdai, sukurti vėlyvesniųjų laikų autorių. Tačiau ši nuomonė klaidinga jau vien todėl, kad bent vienas Herodoto portretas turėjo būti sukurtas dar jam gyvam esant. Šis istorikas Graikijoje buvo labai gerbiamas: žmonės mokėjo tinkamai įvertinti naujovišką Herodoto veiklą. Ištraukos iš jo istorijos apie persų karus, skaitomos per šventes Olimpijoje ir Atėnuose, plačiai pagarsino jų autorių. Istorikas bičiuliavosi su Sofokliu bei Perikliu. Iš kai kurių Herodoto portretų detalių matyti, jog menininkas puikiai pažinojo savo portretuojamąjį. Plaukai su sklastymu, į dvi dalis padalinta barzda, geraširdiška veido išraiška – tai, be abejo, autentiški portreto bruožai. Per vidurį perskirti plaukus ant kaktos mėgo ir Heraklitas, o į dvi dalis savo barzda šukuodavo Sofoklis. Tačiau Herodoto sruogos itin raiškios, jo barzda primena rytietišką.

Norėdamas kuo tiksliau pateikti graikų praeitį, jis išstudijavo Homero „Iliadą" ir „Odisėją", kitų autorių kūrinius. Herodotui stigo žinių apie persų praeitį, todėl jis leidosi į tolimą kelionę po Persijos imperiją: aplankė Egiptą, Babiloną, Mesopotamiją ir net skitų kraštus. Visur rinko medžiagą savo pirmajam istoriniam veikalui: šalių gyventojų pasakojimus apie graikų – persų karą, aprašė svečių šalių papročius, gyvenimą, lygino graikus su barbarais. Visus kelionės užrašus jis sudėjo į knygą ir pavadino „Istorija".

Nuorodos
--------

* Herodotas Archyvuota kopija 2009-05-14 iš Wayback Machine projekto. (anglų kalba);
* Herodoto istorija (anglų kalba);
* Herodotas vaikams[neveikianti nuoroda] (anglų kalba);
* Herodotus „Istorijos" Archyvuota kopija 2006-01-14 iš Wayback Machine projekto. (anglų kalba);
* Herodoto tyrinėjimai (anglų kalba).

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Herodotas***
| **Scutellaria galericulata** |
| --- |
| Pelkinė kalpokė (*Scutellaria galericulata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Notreliniai  *( Lamiaceae)* |
| Gentis: | Kalpokė  *( Scutellaria)* |
| Rūšis: | Pelkinė kalpokė  *( Scutellaria galericulata)* |

 |

**Pelkinė kalpokė** (*Scutellaria galericulata*) – notrelinių (*Lamiaceae*) šeimos augalų rūšis, priklausanti kalpokės genčiai. Tai daugiametis augalas, paplitęs Eurazijoje.

Būdingas aukštis 0,2-0,45 m. Lapai trumpakočiai, priešiniai, pailgi, negiliai karbuotai dantyti, tamsiai žali. Žiedai melsvi, 10-20 mm ilgio, žydi liepos-rugsėjo mėnesiais. Auga pelkėtose vietose, vandens telkinių pakrantėse, grioviuose, krūmuose, daugiausia humusinguose arba durpiniuose dirvožemiuose.

Pelkinė kalpokė turi vaistinių savybių, naudojama liaudies medicinoje. 

Pelkinė kalpokės žiedai

Šaltiniai
---------

1. ↑



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pelkinė kalpokė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Suillus flavidus** |
| --- |
| *Suillus flavidus* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Baravykiečiai  *( Boletales)* |
| Šeima: | Baravykiniai  *( Boletaceae)* |
| Gentis: | Kazlėkas  *( Suillus)* |
| Rūšis: | Pelkinis kazlėkas  *( Suillus flavidus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Pelkinis kazlėkas** (lot. *Suillus flavidus*) – baravykinių (*Boletaceae*) šeimos, kazlėkų (*Suillus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Šlapi, pelkėti miškai, dažniausiai tarp kiminų, po pušelėmis.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Vaisiakūniai nemėsingi, gležni.

Vaisiakūniai nedideli. Kepurėlė užauga iki 5–6 cm skersmens, nemėsinga, gelsva, pilkai gelsva, gleivėta. Vamzdeliai gelsvi, rausvai geltoni. Kotas 5–9×1–2 cm, dažniausiai išlinkęs, kreivas, su žiedu. Trama gelsva, žalsva, sena – pavandenijusi, plona, minkšta, spalvos nekeičia. Sporos 7–10×3–4 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai nemėsingi, auga aukštapelkėse, tarp kiminų.

Dygsta pavieniui, po kelis vaisiakūnius. Valgomas, bet neprilygsta tikrajam, geltonajam ar šiliniam kazlėkams. Menkavertis.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 75 psl.
Star Alliance|  |
| Forma | Oro linijų aljansas |
| Įkurta | 1997 m. gegužės 14 d. |
| Centrinė būstinė | Frankfurto oro uostas, Vokietija |
| Svarbiausi darbuotojai | Jaan Albrecht |
| Tinklalapis | staralliance.com |

**Star Alliance** – pirmoji ir didžiausia pasaulyje oro linijų bendrovių grupė (aljansas). Jos būstinė yra Vokietijoje, Frankfurto mieste. Šią grupę 1997 m. įkūrė penkios didžiausios oro bendrovės – „Air Canada", „Lufthansa", „Scandinavian Airlines", „Thai Airways International" ir „United Airlines".

Per pirmus savo gyvavimo metus aljansas populiarėjo ir augo, o 2011 m. savo gretose jungė 27 oro bendroves iš viso pasaulio. Visų oro bendrovių narių skrydžiai vyksta 193 šalyse, o bendras metinis keleivių skaičius siekia 637,62 milijonus.

2011–2012 m. laikotarpiu planuota į grupę prijungti dar 6 oro linijų bendroves iš Indijos, Etiopijos, Kolumbijos, Salvadoro, Panamos ir Kinijos.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė

Šaltiniai
---------

1. ↑  THE STAR ALLIANCE NETWORK
**Lietuvos jūrininkų sąjunga** – Lietuvos jūrininkų profesinė sąjunga, veikianti Klaipėdoje, Vilties g. 6-5.

Istorija
--------

Lietuvos jūrininkų sąjunga 1923 m. įkurta Kaune. 1923 m. balandžio 8 d. įkūrė Juozas Andžejauskas, Vladas Nagevičius, Teodoras Daukantas ir kiti. 1923 m. birželio 15 d. sąjungos skyrius įsteigtas Klaipėdoje. Lietuvos jūrininkų sąjunga rūpinosi profesiniais narių reikalais. 1925 m. suorganizuota Lietuvos jūrininkų savišalpos kasa, sąjungos iniciatyva įkurta Lietuvos jūrininkavimo ir prekybos bendrovė. 1935–1939 Lietuvos jūrininkų sąjunga leido mėnesinį žurnalą „Jūra", kuris vėliau pervadintas „Mūsų jūra", nuo 1990 m. su pertraukomis vėl leidžiamas „Jūra". Pirmasis Lietuvos jūrininkų sąjungos pirmininkas – Vladas Nagevičius. Sovietams okupavus Lietuvą 1940 m. Lietuvos jūrininkų sąjunga Liaudies vyriausybės uždaryta.

1947 m. gegužės mėn. lietuviai karo pabėgėliai Flensburgo lietuvių jūreivystės mokykloje sąjungos veiklą atnaujino, sąjungą pavadino *Lietuvos jūrininkų sąjunga užsieny*, nuo 1952 m. gruodžio mėn. jos centras buvo Niujorke.

1989 m. gegužės 27 d. Lietuvos jūrininkų sąjunga atkurta Klaipėdoje. Surengtam 58 jūrininkų susirinkimui pirmininkavo jūrų kapitonas Algirdas Antanas Kulbokas. Šiame susirinkime buvo priimtas sprendimas atkurti iki 1940 m. veikusią Lietuvos jūrininkų sąjungą, iškelti laivuose Lietuvos Trispalvę ir pereiti prie lietuvių kalbos vartojimo.

Nuo 1992 m. pabaigos ji veikia kaip jūrininkų profsąjunga. Lietuvos jūrininkų sąjunga turi apie 2500 narių (2007 m.). Pirmininkas Petras Bekėža.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Lietuvos jūrininkų sąjunga*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 244 psl.

Literatūra
----------

* Atgimusi Lietuvos jūrininkų sąjunga (sud. Romas Tijūnėlis). – Klaipėda: Klaipėdos universiteto leidykla, 2009. – 92 p.: iliustr. – Leidinys skirtas LJS atkūrimo 20-mečiui ir Lietuvos vardo tūkstantmečio paminėjimo proga. – ISBN 978-9955-18-394-5

Nuorodos
--------

* Lietuvos jūrininkų sąjunga
* Venantas Butkus. Lietuvos senųjų jūrininkų likimai Archyvuota kopija 2010-09-11 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Gladiolus palustris**Apsauga: 0(Ex) - Išnykusi/tikėtinai išnykusi rūšis |
| --- |
| Pelkinis kardelis (Gladiolus palustris)Pelkinis kardelis (*Gladiolus palustris*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Vilkdalginiai  *( Iridaceae)* |
| Gentis: | Kardelis  *( Gladiolus)* |
| Rūšis: | Pelkinis kardelis  *( Gladiolus palustris)* |

 |

**Pelkinis kardelis** (*Gladiolus palustris*) – vilkdalginių (*Iridaceae*) šeimos kardelių (*Gladiolus*) genties augalų rūšis. Augalas daugiametis, 30-60 cm aukščio, su laibu stiebu. Gumbai kiaušiniški. Lapai linijiški. Žiedynas vienašalis, su 2-5 žiedais. Apyžiedis purpurinis. Žydi birželio-liepos mėn. Dauginasi sėklomis ir vegetatyviškai.

Auga pelkėtose pievose, miškų aikštelėse, krūmynuose.

Rūšis paplitusi Vidurio ir Pietų Europoje, pavienės radvietės yra Vokietijoje, Lenkijoje, Baltarusijoje. 

Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Lietuvoje rastas Vilniaus, Trakų, Kauno raj.

Pelkinis kardelis

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pelkinis kardelis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Lietuvos išlaisvinimo taryba** (**LIT**) – antisovietinio pasipriešinimo pogrindinė organizacija, įsteigta 1944 m. gruodžio mėn. Kaune. Steigėjai Liudas Dambrauskas, P. Sasnauskas, L. Tvarijonavičius, Mindaugas Bloznelis. Dalyvavo Juozas Keliuotis, Juozas Rainys, dr. Antanas Juška ir kt. LIT tikslas buvo suformuoti vadovaujantį Lietuvos pogrindžio politinį centrą, kuris vadovautų ir koordinuotų bendrus tautos ir karinius partizanų pasipriešinimo veiksmus. Leido slaptą spaudą: „Aušra" (nuo 1944 m. gruodžio iki 1945 m. vasario mėn.), „Lietuvos žodis" (1945 m. kovo mėn.) su LIT nurodymais visuomenės orientacijai, gamino nelegalius dokumentus. Po pirmosios bangos areštų 1945 m. balandžio mėn. LIT veiklą tęsė studentai ateitininkai Stasys Šinkūnas, Bronius Barzdžiukas, Povilas Butkevičius, Juozas Lukša, L. Januševičius. LIT veikla nutrūko 1945 m. lapkričio mėn. suėmus paskutinį grupės lyderį Z. Stanelką. LIT vaidino svarbų vaidmenį pasipriešinimo centralizacijos procese. Jos nariai dalyvavo partizaniniame kare, inicijavo naujų pogrindžio grupių kūrimą.

Literatūra
----------

* Mindaugas Julius Bloznelis. „Lietuvos išlaisvinimo taryba". 1997 m.
**Prakritė** (skr. प्रकृति = IAST: *prakr̥ti-*, 'prigimtis, gamta, priežastis, materija') – pamatinė samkhjos, hinduizmo filosofinės sistemos, sąvoka, reiškianti „pirmapradę gamtą", materialią visatos pirminę priežastį. Laikoma moteriškuoju pradiniu elementu, sąveikaujančiu su vyriškuoju elementu – dvasia (puruša). Vystosi iš mūlaprakritės (avjakto) – neatsiskleidusios, potencialios gamtos.

Samkhjos tekstuose puruša apibūdinamas kaip „bekojis", sėdintis ant pečių „neregei" prakritei. Skirtingai nei kinų In-Jang teorijoje, puruša nėra aktyvus vyriškas pradas, jis apibūdinamas kaip „drišti" – nebylus prakritės metamorfozės liudytojas, be kurio egzistavimo neįmanoma prakritės veikla. Samkhjos sistemoje prakritę sudaro 3 gunos. Prakritė yra nesąmoninga, objektyvi, bendra daugeliui liudijančių purušų ir besivystanti (skiriasi nuo sąmoningų, subjektyvių, privačių ir nesikeičiančių purušų).

Advaita vedantos mokykloje prakritė laikoma iliuziniu principu (žr. maja), todėl netikru. „Bhagavatgytoje" skiriama žemesnioji prakritė (*apara-prakr̥ti-*), apimanti nesąmoningą prakritę ir jos raidmenis, ir aukštesnioji prakritė (*para-prakr̥ti-*), kurią sudaro purušos su Dievo prigimtimi. Ši prakritė tantrizme ir šaktizme personifikuojama kaip visuotinė kuriančioji energija Šaktė, Dieviškoji Motina.

Ajurvedoje
----------

Ajurvedoje prakrite vadinama psichosomatinė žmogaus konstitucija, būdinga jam nuo gimimo, tai yra, susiformavusi žmogaus pirminėje aplinkoje. Prakritė, kaip teigiama, nesikeičia visą žmogaus gyvenimą, gali būti diagnozuota per paciento apklausą ir apžiūrą. Prakritė suteikianti žinių apie polinkį į tam tikras ligas. Žmogus, išmanantis savo prakritę, turįs raktą į savo sveikatą, žinąs savo silpnąsias ir stipriąsias vietas ir visada galįs užkirsti kelią susirgimui, pasirinkdamas profilaktines priemones (pančakarmą, pasninką, mitybą ir režimą, derančius su prakrite).

Iš principo esą be galo daug prakričių, tačiau Ajurvedos praktika laikui bėgant išskyrė 7 (pagal kitą versiją 10) prakritės tipų.

Vladimiras Dančenka išveda paraleles tarp sąvokų „prakritė" ir „refleksinės veiklos" plačiąja prasme, įskaitant visą fizinę ir protinę žmogaus veiklą.

Išnašos
-------

1. ↑  Kazimieras Seibutis. *prakritė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010
2. ↑  Владимир Данченко, Элементы Садханы
| **Salix rosmarinifolia** |
| --- |
| Pelkinis karklas *(Salix rosmarinifolia)* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Gluosniniai  *( Salicaceae)* |
| Gentis: | Gluosnis  *( Salix)* |
| Rūšis: | Pelkinis karklas  *( Salix rosmarinifolia)* |

 |

**Pelkinis karklas** arba **pelkinis gluosnis** (*Salix rosmarinifolia*) – gluosninių (*Salicaceae*) šeimos krūmas.

Aukštis 0,15–0,8 m (kartais iki 1 m). Ūgliai rusvi. Lapai linijiški arba linijiškai lancetiški, pakraščiai lygūs arba truputį pasirietę žemyn, viršūnė tiesi, su 8–12 porų šoninių gyslų. Viršutinė lapo pusė žalia arba balsvai žalia, apatinė pilka arba balsva. Žirginiai kiaušiniški, rečiau beveik rutuliški, bekočiai. Mezginė plaukuota, purkos geltonos arba raudonos. Žydi balandį–gegužę, prieš išsprogstant lapams.

Lietuvoje dažnas. Auga drėgnose pievose, šlapiuose miškuose, durpynuose, taip pat pasitaiko ir smėlynuose.

* ŽiedynaiŽiedynai
* LapaiLapai
* ŪgliaiŪgliai
* Didelis pelkinio karklo krūmas (Čekija)Didelis pelkinio karklo krūmas (Čekija)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Lekavičius. *Vadovas augalams pažinti*. – Vilnius: Mokslas, 1989. // psl. 59
2. ↑  *Pelkinis karklas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 641
„Star Fox" serijos šaudykliniuose žaidimuose daugiausiai kovojama valdant lėktuvą kosmoso erdvėje arba nežemiškų futuristinių planetų aplinkoje. Žaidimuose yra sekcijų, kai kovose planetų paviršiuje galima valdyti šaudyklinį įrenginį (kaip savaeigė haubica). Kovų metu pagrindinio herojaus Fox McCloud komados draugai arba priešininkai nuolat replikuoja į vykstantį veiksmą
**Star Fox** (jap. スターフォックス = *Sutā Fokkusu*, liet. *„Žvaigždžių lapinas"*) – kompiuterinių žaidimų serija, pradėta leisti 1993 m. Japonijos „Nintendo" kompanijos.

Apie žaidimus
-------------

„Star Fox" yra šaudyklinių kompiuterinių žaidimų serija išskirtinai „Nintendo" žaidimų platformoms, išskyrus 2002 m. žaidimą „Star Fox Adventures", kuris yra labiau tradicinio nuotykių žanro su ieškojimais ir galvosūkių sprendimais. Žaidimų istorija sukasi apie „Star Fox" kovos komandos elitinį būrį, kuris nežemiškose planetose ir kosmose kovoja gelbėdamas planetas nuo piktavalio mokslininko, virtusio kosmoso pabaisa, vardu Andross.

Žaidimo veikėjai vaizduojami animacinių žvėrelių pavidalais. Žaidėjas valdo „Star Fox" būrio lyderį Fox McCloud ir jo valdomas šaudykles (lėktuvą, tanką, raketsvaidį). Žaidimų veikėjai:

* Fox McCloud − lapės pavidalo „Star Fox" komandos lyderis.
* Falco Lombardi − vanago pavidalo „Star Fox" komandos pilotas;
* Slippy Toad − varlės pavidalo „Star Fox" komandos mechanikas;
* Peppy Hare − triušio pavidalo „Star Fox" komandos vyriausias narys, patarėjas;
* Krystal − mėlynos lapės pavidalo „Star Fox" komandos narė, pakeitusi Peppy žaidime „Star Fox Assault".

„Star Fox" serijos priešistorėje būriui vadovavo Fox McLoud tėvas, kuris žuvo misijos metu, o buvęs komandos narys Pigma (kiaulės pavidalo veikėjas) perbėgo į konkuruojančią ir Andross padedančią „Star Wolf" komandą, vadovaujamą vilko pavidalo veikėjo Wolf O'Donnell.

2002 m. žaidimas „Star Fox Adventures", kurį sukūrė „Rare" kompanija, yra išimtis serijoje. Jame Fox McCloud daugiau laiko pėsčiomis ieško išėjimų, sprendžia galvosūkius kaip tradiciniame nuotykių žanro žaidime, nors yra išlaikytos serijai būdingos kelionės tarp planetų ir šaudyklinio žaidimo sekcijos, bei paskutinė kova su žaidimų „bosu" Andross.

Žaidimų serija
--------------

Pagrindinių žaidimų serija:

| Eil. Nr. | Pavadinimas | Išleidimo metai | Platforma | Išplatintų kopijų skaičius, mln. vnt |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | „Star Fox" | 1993 | „SNES" | 2,99 |
| 2 | „Star Fox 64" | 1997 | „Nintendo 64" | 4,03 |
| 3 | „Star Fox Adventures" | 2002 | „GameCube" | 1,87 |
| 4 | „Star Fox Assault" | 2005 | „GameCube" | 1,08 |
| 5 | „Star Fox Command" | 2006 | „Nintendo DS" | 0,53 |
| 6 | „Star Fox 64 3D"1997 m. žaidimo perdirbinys | 2011 | „Nintendo 3DS" | 0,86 |
| 7 | „Star Fox Zero" „Star Fox Guard" | 2016 | „Nintendo Wii U" | - |
|

Nuorodos
--------

* „Star Fox 64 3D"
* „Star Fox Zero"
* mobygames.com

Išnašos
-------

1. ↑  vgchartz.com, 2015 09 20
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Potentilla palustris** |
| --- |
| Pelkinė sidabražolė (Potentilla palustris)Pelkinė sidabražolė (*Potentilla palustris*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Erškėtiniai  *( Rosaceae)* |
| Gentis: | Sidabražolė  *( Potentilla)* |
| Rūšis: | Pelkinė sidabražolė  *( Potentilla palustris)* |

 |

*Comarum palustre*
**Pelkinė sidabražolė**, sin. *pelkinė trindažolė*, *pelkinis sūdras* (*Potentilla palustris*, sin. *Comarum palustre*) – erškėtinių (*Rosaceae*) šeimos, sidabražolių (*Potentilla*) genties augalų rūšis.

Daugiametis, 30-100 cm aukščio puskrūmis. Stiebas kylantis, apatinėje dalyje plikas, toliau plaukuotas. Lapai sudėtiniai, neporiškai plunksniški, ilgakočiai, su 5-7 lapeliais, viršūniniai su 3 lapeliais. Žiedai taisyklingi, sutelkti retažiedėje skėtiškoje šluotelėje, vainiklapiai tamsiai purpuriniai. Vaisiai pliki, žaliai rudi. Sėklos 1,24 mm ilgio.

Žydi gegužės - rugpjūčio mėn. Dauginasi vegetatyviniu būdu ir vaisiais.

Auga pelkėse, vandens telkinių pakraščiuose.

Vaistams vartojami lapai ir šakniastiebiai. Lapai skinami visiškai suaugę, šakniastiebiai kasami rudenį arba anksti pavasarį.

Lapuose yra 12,5 %, stiebuose - 7,5 %, šakniastiebiuose - 10 % rauginių medžiagų, lapuose dar yra 431 mg% askorbino rūgšties, 18,2 mg% karotino, mineralinių ir kitokių medžiagų.

Augalas naudojamas vilnai dažyti raudona spalva. Liaudies medicinoje retkarčiais vartojamas nuo viduriavimo.

Lietuvoje gana dažna rūšis.
Sąjunga įsikūrusi  Žemės ūkio rūmuose
**Lietuvos jaunųjų ūkininkų ratelių sąjunga** (**LJŪRS**) – Lietuvos jaunuosius ūkininkus asociacija.

Adresas: K. Donelaicio g. 2, 3000 Kaunas, 3000.

1992 m. atkurta Lietuvos jaunųjų ūkininkų ratelių sąjunga; tęsia ankstesnes Lietuvos žemės ūkio jaunųjų ūkininkų organizacijos tradicijas. Registruoti 4176 jaunieji ūkininkai, savarankiškai ūkininkaujantys.

Pirmininkas Pranas Žymančius.

Veikla
------

Jaunųjų ūkininkų rateliai veikia žemės ūkio mokymo įstaigose ir kaimo bendrojo lavinimo mokyklose. LJŪRS vienija savarankiškai ūkininkaujančius jaunus ūkininkus ir JŪR, atstovauja jų interesams, inicijuoja įstatymų pataisas. Jaunuosius ūkininkaičius ir jaunus ūkininkus moko praktinės žemės ūkio veiklos, supažindina su perspektyviomis ir šiuolaikiškomis technologijomis, kooperatinio darbo pagrindais, konkurencingo ūkio kūrimo svarbiausiais principais, organizuoja kultūrinę, pažintinę, švietėjišką veiklą, buria kaimo bendruomenės narius, prisideda prie tautinių tradicijų ir papročių plėtojimo.

Narystė
-------

* Lietuvos jaunimo organizacijų taryba (LiJOT), narė
* Europos jaunųjų ūkininkų ir 4H klubų komiteto tikroji narė, nuo 1997 m.
* Žemės ūkio rūmai, narė
* Europos jaunųjų ūkininkų tarybos (CEJA), vienijančios 24 šalių narių jaunųjų ūkininkų organizacijas, narė (nuo 2007 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žemės ūkio ministras Jeronimas Kraujelis susitiko su Jaunųjų ūkininkų ratelių sąjungos atstovais[neveikianti nuoroda] (LR ŽŪM inf.)
2. ↑  LJŪRS veikla (Žemės ūkio rūmai: Profesinės ir kultūrinės organizacijos)
3. ↑  CEJA, vienijanti 24 šalių narių jaunųjų ūkininkų organizacijas, į savo šeimą priėmė ir Lietuvos jaunųjų ūkininkų ratelių sąjungą (Žemės ūkio rūmai, 2007-04-20)
**Prakorimas** (**Prakūrimas**) – Aukščiausiojo lietuvių dievo vardas, gali būti, kad eufemistinis. Dievo vardą mini M. Strijkovskis 1582 metais. Pasak M. Strijkovskio, Prakorimas – „pats pirmutinis dievas", kuriam aukojami balti kaplūnai, ne pjaunant, bet užmušant lazdomis, be to, mušantieji turėdavę nekalbėti. Dalį aukos valgydavę patys, dalį žyniai, o trečią dalį sudegindavę. Pagal V. Manhartą jis – pasaulio sukūrimo dievas. T. Narbutas jį tapatina su Praamžiumi ir laiko likimus valdančiu pirmapradžiu dievu, Fatumu. Prakorimo pirmapradiškumą pažymi ir A. J. Greimas, kildindamas šį vardą iš „prakorauti" – „pirma paragauti duodamą kam valgį, gėrimą", tad Prakorimas būtų kadaise abstraktus, vėliau personifikuotas Likimas. Šitaip Greimas iš esmės palaiko T. Narbuto prielaidą.

Prakorimas neabejotinai turi pirmapradžio Dievo bruožų ir neaišku, ar tas pirmapradiškumas nepriklausytų pačiai pirmajai dievų kartai. Už Dangaus Dievo lietuvių mitologijoje dar kažkas slypi (prisiminkime etiologinių sakmių išsitarimus, jog Dievas ir Velnias yra broliai).

Jis pirmutinis dievas, dievų ir žmonių pasaulio pradininkas, likimo žinovas ir lėmėjas, kuriam aukodavo baltus kastruotus gaidžius ne pjaunant, bet užmušant lazdomis. Dalį tų gaidžių valgė patys namiškiai, dalį aukotojai, o trečia dalis buvo sudeginama kaip auka.  
Šis aukščiausiasis Dievas buvo ir metų laikų tvarkytojas. Gimsta jis žiemą kartu su laiko atgimimu, su Saule. Vasarą ilgiausios dienos metu jam atliekamos sudėtingos apeigos. Prakorimas gretinamas su likimu, laikomas dangaus ir žemės viešpačiu, lemiančiu genčių, vėlių ir tautų ateitį.

Literatūra
----------

1. 1 2  Prakorimas. Mitologijos enciklopedija, 2 tomas. Vilnius. Vaga. 1999. 291 p.
| Stara Lomžalenk. *Stara Łomża* |
| --- |
| 

Stara LomžaStara Lomža

53°09′49″ š. pl. 22°06′27″ r. ilg.﻿ / ﻿53.16361°š. pl. 22.10750°r. ilg.﻿ / 53.16361; 22.10750﻿ (Stara Lomža)Koordinatės: 53°09′49″ š. pl. 22°06′27″ r. ilg.﻿ / ﻿53.16361°š. pl. 22.10750°r. ilg.﻿ / 53.16361; 22.10750﻿ (Stara Lomža) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Palenkės vaivadija Palenkės vaivadija |
| **Apskritis** | Lomžos apskritis |
| **Valsčius** | Lomžos valsčius |
|  |
| **Gyventojų** () | 460  |
| **Altitudė** | 95 m |

**Stara Lomža** (lenk. *Stara Łomża*) – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Lomžos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje, šalia Lomžos miesto. Gyvenvietę sudaro šie kaimai: Stara Lomža nad Žeka (260 gyventojų), Stara Lomža pži Šosiai (140 gyventojų) ir Zosinas (60 gyventojų).

Istorija
--------

Jau IX a. šioje vietovėje stovėjo pilis, kuri buvo Lomžos žemių centras ir kurią XI a. jau supo gynybinė siena. Teritoriją saugojo šalia tekanti Narevo upė ir jos pelkėti krantai. Maždaug tuo metu gyvenvietėje veikė ir parapijinė Šv. Petro bažnyčia. Kai kurių tyrinėtojų nuomone, pilis perduodavo pavojaus ugnies signalus grandine toliau – Ostrolenkos, Naugardo, Ružano, Pultusko įguloms. Šį mozūrų gynybinį įrenginį nuolat puldinėdavo jotvingiai ir lietuviai, galiausiai jis buvo sunaikintas. XII a. pilis atstatoma, apjuosiama grunto pylimu, bet apie 1250 m. Lietuvos kunigaikštis Traidenis ją negrįžtamai sudegino. Lenkijos karalius Kazimieras III Didysis paliepė suręsti naują pilį kitoje vietoje – gretimame Šure (dabar vietovė nebeegzistuoja). Po Liublino unijos lietuvių puolimai liovėsi ir sunkiai pasiekiama Stara Lomža ir Šuras tampa nebepatrauklūs keleiviams ir prekeiviams. Už 5 km Narevo upės vingyje pamažu ima formuotis nauja gyvenvietė, ant *Popo kalno* 1392 m. buvo pastatyta nauja bažnyčia, kuriai 1410 m. buvo suteiktos parapijinės teisės. Naujoji gyvenvietė įvardinta vardu *Lomža*. Šiandien Stara Lomžoje išlikęs piliakalnis vadinamas *Karalienės Bonos kalnu*, o kaimynystėje esantis kalnelis – *Šv. Lauryno aukštuma*. Pasak padavimo, ant pastarosios kalvos stovėjo pirmoji Šv. Brunono Kverfurtietiečio bažnyčia, o pats šventasis, atvykęs skleisti krikščionybę į pagonių jotvingių ir lietuvių kraštą, apie 1009 m. buvo nužudytas keliasdešimt kilometrų į rytus nuo šios vietovės prie Viznos kaimo.

Nuorodos
--------

* Vaizdinė medžiaga apie gyvenvietę (lenk.);
* Karalienės Bonos kalno nuotraukos[neveikianti nuoroda];
* Stara Łomża Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom XI (Sochaczew – Szlubowska Wola) z 1890 r. (lenk.).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Olšanicos mūšis |
| --- |
|  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1527 m. sausio 27 d. |
| Vieta | prie Olšanicos gyvenvietės, 30 km į pietryčius nuo Kijevo |
| Rezultatas | LDK pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
|  Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė | Krymo chanatas |
| Vadovai ir kariniai vadai |
|  Konstantinas Ostrogiškis Jurgis Radvila I | Sahibas Girėjus |
| Pajėgos |
| 7,000 | keliolika tūkstančių |

**Olšanicos mūšis** (ukr. *Битва під Ольшаницею*) įvyko 1527 m. sausio 27 d. prie Olšanicos tarp LDK ir Krymo totorių kariuomenių. 

Olšanicos mūšyje dalyvavo apie 7000 LDK raitelių, vadovaujami didžiojo etmono K. Ostrogiškio ir lauko etmono J. Radvilos. LDK kariuomenė pavijo keliolika tūkstančių totorių, nuo 1526 m. gruodžio mėnesio pabaigos plėšusių Ukrainą ir pietų Baltarusiją. Staigiu puolimu dauguma totorių buvo sunaikinta. 

Po šio pralaimėjimo Krymo chanatas daugiau neįstengė surengti stiprių antpuolių į LDK žemes.
Olympus Corporation  
オリンパス株式会社|  |
| Forma | Akcinė bendrovė |
| Pramonė | Elektronika |
| Įkurta | 1919 m. spalio 12 d. |
| Įkūrėjas (-ai) | Takeshi Yamashita |
| Centrinė būstinė | Šindžiuku, Tokijas, Japonija |
| Svarbiausi darbuotojai | Hiroyuki Sasa(prezidentas ir CEO) |
| Produkcija | Preciziniai instrumentai, fotoaparatai, diktofonai, medicininiai endoskopai ir kiti medicininai prietaisai, veido kremai ir plastikiniai stalo reikmenys |
| Pajamos | 847 105 mln. jenų (2011 m.) |
| Darbuotojų | 39 727 (2011 m.) |
| Tinklalapis | www.olympus-global.com |

**„Olympus Corporation"** (jap. オリンパス株式会社 = *Orinpasu Kabushiki-gaisha*) – Japonijos optikos įrenginių ir reprografijos produktų gamintojas. Būstinė įsikūrusi Šindžiuku (Tokijas), Japonijoje. „Olympus" priklauso didžioji dalis pasaulio virškinimo trakto endoskopų prekybos rinkos. Bendrovei priklauso apie 70 % rinkos dalis, kurios apskaičiuota vertė siekia 2,5 mlrd. JAV dolerių.

2011 m. bendrovė atleido naujai pasamdytą prezidentą iš Jungtinės Karalystės, kas įplieskė skandalą, kuris savo ruožtu smarkiai sudavė bendrovės akcijų rinkos vertei, kuri nukrito 75 %, ir pasibaigė 11 „Olympus" direktorių areštavimu bei kitų vadovų įtarimais tariamai užsiimant nusikalstama veikla. Visi jie buvo japonai. Šis skandalas buvo viena didžiausių ir ilgalaikių nuostolių nuslėpimo suktybių Japonijos bendrovių istorijoje.

2012 m. „Olympus" pranešė mažinsianti darbo jėgą ir uždarysianti apie 40 proc. iš savo 30-ies gamyklų iki 2015 m. kad sumažintų išlaidas, kurios susidarė praradus 117,7 mlrd. jenų (1,5 mlrd. JAV dol.), siekiančias dar paskutinyjį praėjusio amžiaus dešimtmetį.

Istorija
--------

1971 m. Olympus 35 DC fotoaparatas
„Olympus" 1919 m. įkūrė Takešis Jamašita (*Takeshi Yamashita*). Pradžioje ji specializavosi mikroskopų ir termometrų versle. 1921 m. įregistruotas prekinis ženklas „Olympus".

1923 m. parduotas termometrų gamybos verslas. Kompanija ėmė koncentruotis tiek mikroskopų gamyba. 1934 m. pradėta gaminti optikos įrengimus fotoaparatams. Po dviejų pradėta optikos priemonių ir pirmojo fotoaparato Semi-Olympus I prekyba. 1942 m. bendrovė ėmė specializuotis optikos produktų gamyboje; kompanijos pavadinimas pakeistas į „Takachiho Optical Co. Ltd.". 1947 m. pervadinta į „Olympus Optical Co. Ltd.".

2003 m. nuspręsta bendrovei suteikti produktų linijos „Olympus" pavadinimą, kuris pasirinktas pagerbiant Olimpo kalną – graikų mitologijos dievų buveinę.

Išnašos
-------

1. ↑

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Olympus** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
* Oficialus industrinis tinklalapis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 Romos imperatoriaus Galerijaus folis, nukaltas apie 294-305, skersmuo 28x26 mm.
**Folis** (lot. *follis*, dgs. *folles*) – didelė bronzinė moneta, išleista apyvarton apie 294 m. Diokletiano reformos metu. Diokletiano folis svėrė apie 10 g, jame buvo apie 4 % sidabro, dažniausiai plonu sluoksniu dengusio paviršių.

Tikrasis monetos pavadinimas nėra žinomas. Žodis *follis* reiškė 'kapšas (paprastai odinis)'. Yra įrodymų, kad antikos laikais užantspauduotuose kapšuose laikydavo tam tikrą kiekį monetų.

Diokletiano folio, nežiūrint pastangų išlaikyti kainas, vertė smarkiai smuko. Konstantino laikais foliai jau buvo mažesni ir be sidabro.

Folius ėmė pakartotinai kaldinti 498 m. Anastasijaus monetų reformos metu, tuomet jie buvo didelės (40 numų vertės) bronzinės monetos. Foliai turėjo skirtingus nominalus, kurie buvo užrašyti graikiškais skaitmenimis.

Pagal folių pavyzdį nuo VII a. antros pusės Umajadų ir Abasidų kalifatai kaldino bronzines monetas *falsus* (pakitęs žodis *follis*).

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Folis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| La VentaLa Venta |
| --- |
|  |
| Milžiniška galva iš La Ventos (dabar Viljahermosoje) |
| 

La VentaLa Venta

 |
| Koordinatės | 18°06′0″ š. pl. 94°02′0″ v. ilg.﻿ / ﻿18.10000°š. pl. 94.03333°r. ilg.﻿ / 18.10000; 94.03333Koordinatės: 18°06′0″ š. pl. 94°02′0″ v. ilg.﻿ / ﻿18.10000°š. pl. 94.03333°r. ilg.﻿ / 18.10000; 94.03333 |
| Vieta | Tabaskas, Meksika |
| Regionas | Mezoamerika |
| Plotas | 20 km² |
| Istorija |
| Laikotarpis | ankstyvasis |
| Tauta | olmekai |
| Informacija |
| Kasinėjimų datos | nuo 1941 m. |
| Vikiteka |  **Vikiteka**Vikiteka |

**La Venta** (isp. *La Venta*) – ikikolumbinės indėnų olmekų kultūros archeologinė vietovė rytų Meksikoje, Tabasko valstijoje, netoli Meksikos įlankos kranto, prie Tonalos upės. Sudaro XIII–V a. pr. m. e. gyvenvietė ir religinis centras.

La Ventą atrado Tiuleino universiteto archeologai, o 1941–1943 m. kasinėjo JAV archeologas Metju Stirlingas; vėliau vietovė kasinėta XX a. septintame dešimtmetyje. La Venta buvo įsikūrusi upės saloje, dabar ją supa pelkynai. Kompleksas užima 200 ha plotą, driekiasi 19 km šiaurės-pietų kryptimi, orientuotas 8° į vakarus nuo šiaurės (galimai nukreiptas į kokią nors žvaigždę ar žvaigždyną). Kompleksą sudaro pylimai bei molio statiniai. Pagrindinis objektas – viena seniausių Mezoamerikoje kūgio formos piramidė (aukštis 33 m). Į šiaurę nuo jos yra 30 m aukščio molio pylimas, aikštelė ir kulto vieta (prie jos aptikta kapų). Rasti penki (apie 4,5 x 6 m dydžio) mozaikiniai grindiniai, bazalto skulptūrų (apie 18 kg sveriančių žmonių galvų) ir altorių, nefritinių ornamentų, marmurinių jaguaro kaukių.

XX a. antroje pusėje ties pietiniu La Ventos pakraščiu pradėta naftos gavyba, todėl daug paminklų perkelta į Viljahermosos miesto archeologinį parką.

* Didžioji piramidėDidžioji piramidė
* AltoriusAltorius
* MozaikaMozaika
* Olmekų miestaiOlmekų miestai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *La Venta*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 632 psl.