recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| FIA ilgų distancijų lenktynių pasaulio čempionatas |
| --- |
|  |
| **Kategorija** | Ilgų distancijų lenktynės |
| **Šalys/regionas** | tarptautinis |
| **Pirmas sezonas** | 2012 m. |
| **Komandų sk.** | 24 |
| **Lenktynininkų sk.** | 72 |
| **Padangos** | Michelin, Goodyear |
| **Čempionas** | Naujoji Zelandija Brendon HartleyJaponija Ryō HirakawaŠveicarija Sébastien Buemi |
| **Komanda čemp.** | Hypercar: Toyota Gazoo Racing LMP2: Team WRT GTE-Am: Corvette Racing |
| **Oficiali svetainė** | fiawec.com/ |

**FIA ilgų distancijų lenktynių pasaulio čempionatas** (trumpinys **FIA WEC čempionatas**) (angl. *FIA World Endurance Championship*) – autosporto ilgų distancijų lenktynės, organizuojamos FIA. Pats pirmasis šių lenktynių sezonas buvo pradėtas 2012 m. kovo 17 d.

Čempionate dalyvauja kelių kategorijų automobiliai – aukščiausios kategorijos automobiliai yra „Le Mans Prototype", žemesnėse klasėse dalyvauja įprastos gamybos automobiliais paremti Gran Turismo.

Lenktynių formatas
------------------

Čempionatą sudaro įvairios ilgų distancijų lenktynės visame pasaulyje, kurių minimali trukmė bus 6 valandos. Pirmą sezoną sudarė 7 lenktynės, tarp kurių buvo ir žymiosios 24 val. Le Mano lenktynės. Kiekvienais metais planuojama surengti po dvejas lenktynes Europoje, Azijoje ir Šiaurės Amerikoje su galimybe pridėti dar vienerias ar dvejas lenktynes. Iš viso lenktynėse yra keturios kategorijos: prototipų *LMP1* ir *LMP2*, bei GT – profesionalių lenktynininkų *GTE Pro* ir *GTE Am*, kurioje lenktyniauja neprofesionalūs lenktynininkai.

Čempionato pabaigoje įteikiami 6 oficialūs apdovanojimai. Du atitenka sezono čempionams – komandai ir lenktynininkui, pasaulio taurę laimi GTE Pro klasės nugalėtojas, o trofėjus skiriamas LMP2 ir GTE Am klasių lyderiams. Paskutinis apdovanojimas įteikiamas geriausiai privačiai komandai tarp visų kategorijų. Čempionate taškai skiriami kaip ir kitose FIA lenktynėse – juos gauna pirmi 10 finišavusių lenktynininkų. Lenktynes baigę, tačiau finišavę žemiau 10 vietos, lenktynininkai gauna po 0,5 taško, o visi taškai 24 val. Le Mano lenktynėse dvigubinami.

Lenktynės
---------

Čempionatą sudaro šios lenktynės:

| Lenktynės | Trasa |
| --- | --- |
| 6 val. Silverstouno | Jungtinė Karalystė Silverstounas |
| 6 val. Spa-Francorchamps | Belgija Spa-Francorchamps |
| 24 val. Le Mano lenktynės | Prancūzija Circuit de la Sarthe |
| 6 val. Nürburgring | Vokietija Nürburgring |
| 6 val. Meksikos | Meksika Autodromo Hermanos Rodriguez |
| 6 val. Amerikos | Jungtinės Amerikos Valstijos Amerikos trasa |
| 6 val. Fudži | Japonija Fuji Speedway |
| 6 val. Pekino | Kinijos LR Shanghai International |
| 6 val. Bahreino | Bahreinas Bahrain International |

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė

Šaltiniai
---------

1. ↑  2012 FIA World Endurance Championship  Archyvuota kopija 2011-06-06 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  FIA, ACO reveal details of WEC
3. ↑  The FIA World Endurance Championship is unveiled! Archyvuota kopija 2011-06-16 iš Wayback Machine projekto.
Viduramžių Lietuvos herbą naudojo įtakingos didikų giminės
**Lietuvos didikai** – istoriškai privilegijuotas luomas, susikūręs Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės laikais. Jį sudarė asmenys iš etninės Lietuvos ir Žemaitijos bei rytinių išsiplėtusios kunigaikštystės teritorijų. Privilegijos šeimoms buvo suteikiamos už karinę tarnybą. Abiejų Tautų Respublikoje buvo didžiausias skaičius kilmingųjų Europoje, beveik 10 % nuo bendro gyventojų skaičiaus, o kai kuriuose regionuose, pvz. Žemaitijoje, siekė 12 %.

Luomo evoliucija
----------------

Vilniečio riterio herbas Konstanco suvažiavimo herbyne. Vilnius jau vadinamas Lietuvos sostine, apie 1365-1437
Lietuvoje kilmingųjų luomas susiformavo XV a. Ilgą laiką bajorų luomas išliko atviras, t. y. į jį buvo galima patekti ne tik pagal kilmę, bet ir už nuopelnus didžiajam kunigaikščiui. Plečiantis stambiajai žemėvaldai, bajorijos viršūnė pasivadino ponais. XV a. atsiradusi Ponų taryba dalyvavo valstybės valdyme, patarinėjo karaliui. XVI a. pabaigoje visi bajorai ėmė dalyvauti valstybės valdyme ir vadintis ponais, o buvę ponai tapo didikais. Bajorų luomas susiskaidė – jį sudarė aukščiausios kilmės didikai (kunigaikščiai), tarnybiniai bajorai, stambūs bajorai, taip pat priklausomų žmonių neturintys bajorai, plikbajoriai, labai priklausę nuo didikų.

LDK didikai
-----------

Žymios Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikų giminės:

* lietuvių kilmės: Alšėniškiai • Astikai • Čartoriskiai • Goštautai • Kęsgailos • Manvydai • Olelkaičiai • Pacai • Radvilos • Sakaičiai
* rusėnų kilmės: Chodkevičiai • Iljiničiai • Oginskiai • Ostrogiškiai • Puzinos • Sapiegos • Tiškevičiai • Višnioveckiai • Naryškinai
* vokiečių kilmės: Pliateriai • Romeriai • Tyzenhauzai
* italų kilmės: Karpiai • Morikoniai
* lenkų kilmės: Kiškos
* totorių kilmės: Glinskiai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Didikai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
2. ↑   Didiko apibrėžimas žodyne

Nuorodos
--------

* „Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikai".  Abėcėliniai sąrašai. (lenkiškai)

  


|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAnkstyvosios LDK valstiečių klasės |
| --- |
|  |
| 
* Kaimynas
* Laukininkas
* Šeimynykštis
* Veldamas
 |
|  |
| Taip pat skaitykite: Leičiai: Lietuvos didikai: Valakų reforma |

 |
| **Antanas Mockus Šivickas** |
| --- |
|  |
| Visas vardas | Aurelijus Rūtenis Antanas Mockus Šivickas |
| Gimė | 1952 m. kovo 25 d. (71 metai)Bogota, Kolumbijos vėliava Kolumbija |
| Tėvas | Alfonsas |
| Motina | Nijolė |
| Sutuoktinis (-ė) | Adriana Córdoba |
|  |
| Veikla | filosofas, matematikas, politikas |
|  |
| Išsilavinimas | filosofijos magistras |
| Alma mater | Kolumbijos nacionalinis universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Antanas Mockus Šivickas |

**Aurelijus Rūtenis Antanas Mockus Šivickas** (g. 1952 m. kovo 25 d. Bogotoje, Kolumbija) – Kolumbijos lietuvių kilmės filosofas, matematikas, politikas, buvęs Bogotos miesto meras.

Biografija
----------

Antanas Mockus yra lietuvių imigrantų Nijolės ir Alfonso, atvykusių į Kolumbiją po Antrojo pasaulinio karo, sūnus. 1969 m. su pagyrimu baigė prancūzišką mokyklą *Liceo Francés Louis Pasteur de Bogotá*. Gavęs stipendiją nuo 1969 m. rugsėjo iki 1979 m. studijavo matematiką Dižone, Prancūzijoje ir Kolumbijos nacionaliniame universitete. 1974 m. buvo atvykęs į Lietuvą, Vilnių. 1988 m. tapo filosofijos magistru tame pačiame Kolumbijos nacionaliniame universitete, kur buvo tapęs topologijos profesoriumi.

2006 m. vasarį dalyvavo Kolumbijos prezidento rinkimuose remiamas „Indėnų judėjimo", bet liko ketvirtas.

2006 m. viešėjo Lietuvoje.

2016 m. taip pat viešėjo Lietuvoje. 2016.08.10-11 kartu su mama lankėsi Anykščiuose.

2010 m. Kolumbijos prezidento rinkimai
--------------------------------------

2010 m. dalyvavo Kolumbijos prezidento rinkimuose kaip Žaliųjų partijos kandidatas. Jam pavyko patekti į antrą turą, tačiau surinkęs 27,52% balsų pralaimėjo varžovui Chuanui Manueliui Santosui.

Rinkimų kampanijos nuotraukos:

* Kandidatų populiarumo pokyčiai prieš pirmąjį rinkimų ratą (apklausos duomenys)Kandidatų populiarumo pokyčiai prieš pirmąjį rinkimų ratą (apklausos duomenys)
* Mockaus palaikymo komandaMockaus palaikymo komanda
* Kandidatas į prezidentus Antanas Mockus ir kandidatas į viceprezidentus Sergio FajardoKandidatas į prezidentus Antanas Mockus ir kandidatas į viceprezidentus Sergio Fajardo
* Agitaciniai transparantai stadioneAgitaciniai transparantai stadione
* Antanas Mockus ir Sergio Fajardo rinkimų metuAntanas Mockus ir Sergio Fajardo rinkimų metu
* Rinkiminiai plakataiRinkiminiai plakatai
* Palaikančiųjų gretosPalaikančiųjų gretos

Šaltiniai
---------

1. ↑  A.Mockui nepavyko tapti Kolumbijos prezidentu, 15min.lt, 2010-06-21

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Antanas Mockus Šivickas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* 
* *Harvard University Gazette* straipsnis (angl. iliustr.)
* Partido Verde partijos svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

**Marijampolės televizija**|  |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Rodoma** | Marijampolė |
| **Transliavimopradžia** | 1989 m. gruodžio 27 d. |
| **Vaizdoformatas** | SDTV 576iHDTV 1080i |
| **Internetosvetainė** |  |

**„Marijampolės TV"** („Marijampolės televizija") – regioninis televizijos kanalas. Pirmoji šios televizijos laida pasirodė 1989 m. gruodžio 27 d. Kanalą transliuoja Marijampolės, Kalvarijos, Kazlų Rūdos savivaldybės, Vilkaviškio rajono savivaldybė, dalis Šakių, Lazdijų, Alytaus rajonų savivaldybių, taip pat kanalą galima matyti Lenkijos Suvalkų regione, ypač Punsko krašte. Be to, Marijampolės televizijos programą retransliuoja Telia išmanioji televizija.

Marijampolės TV – pirmiausia operatyvi regiono naujienų, informacijos skleidėja. Darbo dienomis transliuojamos „Marijampolės žinios", šeštadienį ir sekmadienį – „Marijampolės savaitė".

Rengiamos autorinės ir tiesioginės pokalbių laidos („Savivaldybės aktualijos ir komentarai", „Gyvoji Sūduvos istorija", „Lietuviai anapus Lietuvos", „Po kūrėjo delnu", „Pėdsakai", "Laiko dulkes nubraukus", „Marijampoliečiai.lt", „Marijampolės sveikinimai" ir kitos), tiesioginės transliacijos iš kultūros ir sporto renginių, kitų televizijų, nepriklausomų prodiuserių sukurtos laidos.

Be savo kuriamos programos, „Marijampolės TV" retransliavo ir kanalą TV1.

Transliuotojas – VšĮ „Marijampolės televizija".

Išnašos
-------

1. ↑

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvoje transliuojamos televizijos programos |
| --- |
|  |
| LRT | 
LRT televizija | LRT Plius | LRT Lituanica |
|  |
| Komercinės nacionalinės programos | 
LNK | TV6 | BTV | TV3 | Info TV | 2TV | TV1 | TV8 | Lietuvos ryto TV | Delfi TV |
|  |
| Regioninės programos | 
Dzūkijos TV | TV Aidas | TV medica | Pūkas-TV | Marijampolės TV | Roventos TV | Šiaulių TV | Ventos regioninė TV | Balticum TV | Balticum Auksinis |
|  |
| Pietryčių Lietuvos programos lenkų k. | 
TVP Info | TVP Historia 2 | TVP Kultura 2 | TVP Polonia | Nuta.TV | Power TV | TVP Wilno |

 |
| Pietų Australijaangl. *South Australia* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Pietų Australijos vėliava | Pietų Australijos herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+9:30)------ vasaros: (UTC) |
|  |
| **Valstybė** | Australijos vėliava Australija |
| **Administracinis centras** | Adelaidė |
| **Įkūrimo data** | 1834 m. |
| **Gubernatorius** | Hieu Van Le |
|  |
| **Gyventojų** (2016 kovas) | 1 706 500 |
| **Plotas** | 1 043 514 km² |
| **Tankumas** (2016 kovas) | 1,64 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | AU-SA |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Pietų AustralijaVikiteka |

**Pietų Australija** (angl. *South Australia*, SA) – valstija pietinėje Australijos dalyje. Vakaruose ribojasi su Vakarų Australija, šiaurėje – su Šiaurine teritorija, šiaurės rytuose – su Kvinslandu, rytuose – su Naujuoju Pietų Velsu, pietryčiuose – su Viktorija. Pietinė valstijos dalis skalaujama Didžiosios Australijos įlankos. Administracinis centras – Adelaidė.

Valstijos šiaurinę dalį užima Eiro ežero įduba. Į šiaurę nuo jos prasideda Simpsono dykuma. Šiaurės vakarinėje Pietų Australijos dalyje vyrauja dykumos (Didžioji Viktorijos dykuma) su iškilusiais kalnų masyvais (Masgreivo kalnagūbris, aukštis iki 1435 m). Palei Didžiąją Australijos įlanką driekiasi plokščia, retai gyvenama Nalarboro lyguma. Pietvakariuose iškilęs nedidelis Flinderso kalnagūbris, ties Adelaide besileidžiantis į Murėjaus žemupio lygumas. Be Eiro ežero, valstijoje yra dar keletas nemažų ežerų: Gerdnerio ežeras, Torenso ežeras, Fromo ežeras. Pietų Australijai priklauso Kengūrų sala.

Didžiausi miestai
-----------------

* Adelaidė – 1124,3 tūkst. gyv.
* Maunt Gambyras – 29,6
* Vajala – 21,7
* Port Piris – 14,1
* Port Ogasta – 13,7

Lygumos netoli Adelaidės
Flinderso kalnagūbris
  


| Australijos valstijos ir teritorijos | Australia |
| --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Valstijos: | Kvynslandas | Naujasis Pietų Velsas | Pietų Australija | Tasmanija | Vakarų Australija | Viktorija |
| Vidinės teritorijos: | Australijos sostinės teritorija | Džarvio įlankos teritorija | Šiaurės Teritorija |
| Išorinės teritorijos: | Ašmoro ir Kartjė salos | Australijos Antarktinė teritorija | Kalėdų sala | Kokosų salos | Koralų jūros salos | Herdo ir Makdonaldo salos | Norfolko sala |

 |
*Kitos reikšmės – Žemynos mokykla.*
Koordinatės: 55°59′03″š. pl. 23°51′28″r. ilg.﻿ / ﻿55.9843°š. pl. 23.8577°r. ilg.﻿ / 55.9843; 23.8577

|  |
| --- |
| **Pakruojo Žemynos progimnazija** |
| Pakruojo Žemynos progimnazija herbasPakruojo Žemynos progimnazija herbas |
| Pakruojo Žemynos progimnazija |
| **Adresas** | P. Mašioto g. 45, Pakruojis |
| **Direktorius(-ė)** | Darius Ramonas |
| **Mokinių skaičius** | 460 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 44 |

**Pakruojo „Žemynos" progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Pakruojyje (Pakruojo rajonas), P. Mašioto g. 45, vykdanti pradinio ir pagrindinio ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190066563. Steigėjas Pakruojo rajono savivaldybės taryba. Nors nominaliai mokykla yra progimnazija, tačiau ji vykdo tik pagrindinio ir pradinio ugdymo programas.

Istorija
--------

2014 m. žiemą

Pakruojo 2-oji vidurinė mokykla įsteigta 1982 m. Joje pradėjo mokytis 779 mokiniai, kurie sudarė 25 klases. Juos mokė 37 pedagogai. 1994–1995 m. mokėsi 914 mokinių, buvo 2 dvyliktosios ir trys pirmosios klasės. 1997 m. mokykla iš 2-osios vidurinės mokyklos tapo „Žemynos" vidurine mokykla. 1998–1999 m. mokėsi 901 mokinys, mokykloje įvestas profilinis mokymas.

Nuo 2003 m. pagrindinė mokykla. 1983–2003 m. išleista 21 abiturientų laida. 2011–2012 m. mokykloje mokėsi 503 mokiniai. 2013–2014 m. dėl mokyklų tinklo pertvarkos mieste uždarius „Versmės" pradinę mokyklą, visi miesto pradinukai mokėsi šioje mokykloje. 2018–2019 m. mokėsi 460 mokinių. Nuo šių mokslo metų nebebuvo formuojamos 9–10 klasės. Vėliau mokykla tapo progimnazija.

Pavadinimų kaita
================

{{mok-pav|1982|Pakruojo 6-oji vidurinė mokykla|1997|Pakruojo „Žemynos" vidurinė mokykla|2003|Pakruojo „Žemynos" pagrindinė mokykla|~2020|Pakruojo „Žemynos" progimnazija}

Direktoriai
-----------

* 1982 m. Jonas Klikūnas
* 1989 m. Vidmantas Sutnikas
* 1994 m. Algirdas Šidlauskas
* 2004 m. Darius Ramonas

Nuorodos
--------

1. ↑  Pakruojo "Žemynos" progimnazija. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-04-25).
2. ↑  Glausta mokyklos istorija. Zemynapm.lt (tikrinta 2022-04-22).

* Mokyklos svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Karlas de Simone** ( *Carlo De Simone*; 1885 m. kovo 4 d. – 1951 m.) – Italijos karininkas (generolas leitenantas), dalyvavęs Antrajame pasauliniame kare Afrikoje.

Antrojo pasaulinio karo metu Rytų Afrikos kampanijoje generolas leitenantas *De Simone* vadovavo Italijos pajėgoms pietų Italijos Somalilande. Įsiveržimo į Britų Somalilandą metu De Simone vadovavo generolo *Guglielmo Nasi* pajėgų centrinei kolonai. Italijos Somalilande De Simone pajėgose buvo sustiprinta Hararo divizija – XIII, XIV ir XV kolonijinė brigados, kuriose buvo iki 11 pėstininkų batalionų, 14 artilerijos baterijų, vidutinių tankų kuopa (12 tankų), lengvųjų tankų eskadronas (4 tankai) ir šarvuotųjų automobilių kuopa (12 šarvuotųjų automobilių).

Karinės pareigos
----------------

* vadovaujantis karininkas, 3-asis bersaljerų pulkas
* Hararo gubernatorius, Italijos Rytų Afrika, 1936 m.
* vadovaujantis karininkas, 2-oji tankų brigada, 1937–1939 m.
* vadovaujantis karininkas generolas, 132-oji tankų divizija „Ariete", 1939 m.
* vadovaujantis karininkas generolas, Italijos Somalilando kariuomenė, Rytų Afrika, 1940–1941 m.
* karo belaisvis – 1941–1944 m.
* vadovaujantis karininkas generolas – VII Teritorinės gynybos vadovybė, 1945 m.
* Bolonijos prefektas – 1950 m.
Koordinatės: 54°36′14.19″ š. pl. 23°13′13.73″ r. ilg.﻿ / ﻿54.6039417°š. pl. 23.2204806°r. ilg.﻿ / 54.6039417; 23.2204806

|  Gižų šv. Antano Paduviečio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Vilkaviškio |
| **Savivaldybė** | Vilkaviškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Gižai |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų mūras |
| **Pastatyta** | 1850 m. |
| **Stilius** | neogotika |

 *Kitos reikšmės – Šv. Antano Paduviečio bažnyčia.*
Galinis fasadas
**Gižų šv. Antano Paduviečio bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Gižų kaime, 1 km į šiaurės rytus nuo magistralinio kelio  **A7**  Marijampolė–Kybartai–Kaliningradas . Architektūros paminklas. Į paminklinį bažnyčios kompleksą įtraukta klebonija, ūkinis pastatas, šventoriaus tvora su vartais.

Parapijai priklauso Paežerių šv. Antano koplyčia.

Istorija
--------

1774 m. Minsko vaivados A. Chmaros iniciatyva pastatyta medinė bažnyčia. Ji 1834 m. sudegė. Gižų dvaro savininkai 1847–1850 m. pagal italų architekto Henriko Markonio projektą pastatė dabartinę mūrinę bažnyčią. Prie jos veikė parapinė mokykla. Klebonas Lukas Staugaitis (1838–1913 m. mirė Gižuose 1907 m. įkūrė „Žiburio" draugijos skyrių, kuris įsteigė biblioteką-skaityklą, 1910 m. surengė viešą lietuvišką vakarą su vaidinimu. L. Staugaitis perdirbo ir 1888 m. išleido „Lietuvišką lamentorių" (išėjo 19 leidimų).

Gižų dvare 1922–1930 m. veikė Seinų kunigų seminarija. 1938 m. bažnyčia išdažyta. 1944 m. sudegė mūriniai dviaukščiai parapijos namai su sale. Po karo bažnyčia suremontuota.

Architektūra
------------

Bažnyčia neogotikinė, stačiakampio plano, su bokšteliais. Ji halinė, trijų navų. Sienos iš akmenų, su raudonų plytų eilėmis, bokšto ir korpuso kampai sutvirtinti kontraforsais, kuriuos vainikuoja bokšteliai. Bažnyčios vidų puošia neogotikiniai altoriai, vargonų choras, sakykla. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Gižų Šv. Antano Paduviečio bažnyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Atspindžiai. Paveldo kolekcija. Gižų bažnyčia Vilkaviškio r. *lrt.lt/mediateka*
3. ↑  Gižų klebonas – apie praradimus, remontą ir pasikeitusį Bažnyčios požiūrį *santaka.info*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gižų šv. Antano Paduviečio bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Gižų šv. Antano Paduviečio parapija *vilkaviskiovyskupija.lt*
* Gižų Šv. Antano Paduviečio bažnyčia *pamatyklietuvoje.lt*
* Gižų Šv. Antano Paduviečio parapija *panoramas.lt*
| Karadagas |
| --- |
| Karadago panorama nuo Juodosios jūrosKaradago panorama nuo Juodosios jūros |
| **Žemynas** | Europa |
| **Šalys** | Ukrainos vėliava Ukraina/Rusijos vėliava Rusija |
| **Aukščiausias taškas** | 577 m |
| **Koordinatės** | 44°55′55″ š. pl. 35°13′44″ r. ilg.﻿ / ﻿44.93194°š. pl. 35.22889°r. ilg.﻿ / 44.93194; 35.22889Koordinatės: 44°55′55″ š. pl. 35°13′44″ r. ilg.﻿ / ﻿44.93194°š. pl. 35.22889°r. ilg.﻿ / 44.93194; 35.22889 |
| **Susidarymo periodas** | Jura |
|  |
|  **Vikiteka** | KaradagasVikiteka |

**Karadagas** (krym. *Qara dağ*, rus. *Кара-Даг*, ukr. *Кара-Даг*) − užgesęs vulkaninis masyvas Kryme, pietiniame pusiasalio krante, Krymo kalnų pietiniame pakraštyje. Sudaro kupolo formos kalnas – Didysis Karadagas (577 m), ir Pakrantės kalnagūbris su įvairiomis erozinėmis formomis. Pakrantėje išraižytas įlankų.

Masyvą sudaro tufas ir lava. Yra pusbrangių akmenų telkinių (agatas, jaspis, chalcedonas, karneolis, kvarcas, opalas ir kt.). 1979 m. įsteigtas Karadago rezervatas. Papėdėje – vynuogynai, Planiorskojės kurortas.

Geologų tvirtinimu maždaug prieš 160 mln. metų veikė didžiulis ugnikalnis Čoba Tepė. Iš pradžių jis veržėsi jūros dugne, o vėliau iš lavos susidaręs kalnas iškilo virš jūros. Tada beveik nustojo tekėjusi lava, o prasidėjo vulkaniniai sprogimai. Taigi šiuolaikinis Karadagas − senovinio juros periodo laikų ugnikalnio liekanos. Pats ugnikalnis buvo sugriautas, palaidotas po uolienomis, o vėliau Žemės tektoninių procesų vėl iškeltas į paviršių.

Viena žymiausių Karadago uolų − Auksiniai (Šaitano arba Pragaro) vartai. Šaitano vartai − tai jūros vandenyse stovinti uola, primenanti arką. Kita žymi uola − tai Šaitan Barmakas ('Velnio pirštas'), primenanti milžinišką akmeninę liūto figūrą su žmogaus galva.

Karadago pavadinimas iš turkų ir Krymo totorių kalbų verčiamas kaip „juodasis kalnas".

* Uolų dariniai KaradageUolų dariniai Karadage
* Aukso Vartų uolaAukso Vartų uola
* Pakrančių uolosPakrančių uolos

Nuorodos
--------

* Karadagas (rusų k.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Karadag*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 196
**one.lt**|  |
| **Pavadinimas** | one.lt |
| **Savininkas** | UAB „All Media Digital" |
| **Kūrėjas** | - |
| **Komercinė?** | taip |
| **Paskirtis** | internetinės pažintys, el. pašto paslaugos |
| **Registracija** | reikalinga |

**One.lt** – buvusi viena populiariausių interneto pažinčių svetainių Lietuvoje, taip pat teikusi elektroninio pašto ir kitas paslaugas.

Istorija
--------

Interneto svetainė įkurta 1999 m. Rusijos investicinės bendrovės „Mail.ru", kuri lietuvišką svetainę valdė per Estijoje registruotą įmonę AS „Forticom". Latvijoje savo ruožtu veikė one.lv, o Estijoje – one.ee, tačiau vėliau nutraukė veiklą.

2001 m. svetainės vadovo Vitalijaus Rubsteino duomenimis, iki rugsėjo užsiregistravo jau daugiau kaip 75 tūkst. unikalių mobiliojo ryšio abonentų. 2008 m. UAB „Forticom" vadovas Aldas Kirvaitis teigė, kad one.lt turi 900 tūkstančių kiekvieną mėnesį prisijungiančių vartotojų.

2011 m. socialinius tinklus one.lt, videogaga.lt ir grupinis.lt išsipirko Lietuvos įmonės UAB „Forticom" vadovas Aldas Kirvaitis per 2010 m. rugpjūtį jo įsteigtą bendrovę „Blue Ant Holdings" iš Estijoje registruotos įmonės „AS Forticom".

Tų pačių metų liepos 15 d. svetainę iš ją valdančios bendrovės „Blue Ant Holdings" nusipirko Lietuviško kapitalo įmonė „Tipro", kuriai priklauso demotyvacija.lt, lol.lt, tarpmergaiciu.lt, gaspadine.lt ir kt.

2013 m. spalio 10 d. dėl neapmokėtos domeno saugojimo paslaugos one.lt svetainė laikinai neveikė.

2018 m. svetainę valdančią bendrovę „Tipro Group" įsigijo „All Media Lithuania", kuri valdo TV3 televizijos kanalą, radijo stotį „Power Hit Radio" ir daugiau nei 40 internetinių portalų Lietuvoje.

2019 m. liepos 17 d. one.lt pranešė išjungianti elektroninio pašto paslaugą, kurią teikė nuo įkūrimo ir buvo viena seniausių nemokamos elektroninio pašto paslaugos teikėjų Lietuvoje.

Išnašos
-------

1. ↑  „Parduotas socialinis tinklalapis „One.lt"". 15min.lt. 2011-01-11. Nuoroda tikrinta 2022-08-04.
2. ↑  „Portalų "One" savininkai pelno tikisi jau kitąmet". delfi.lt. 2001-09-03. Nuoroda tikrinta 2022-08-04.
3. ↑  „One.lt iš mobilaus tapo itin draugiškas". *Verslo žinios*. Nuoroda tikrinta 2022-08-07.
4. ↑  „„One.lt" išpirko iš estų ir rusų". delfi.lt. 2011-01-11. Nuoroda tikrinta 2022-08-04.
5. ↑  „Dar kartą parduotas One.lt". delfi.lt. 2011-07-18. Nuoroda tikrinta 2022-08-04.
6. ↑  „Socialinį tinklą One.lt nusipirko kompanija „Tipro"". delfi.lt. 2011-07-18. Nuoroda tikrinta 2022-08-04.
7. ↑
8. ↑  „TV3 savininkė įsigijo bendrovę „Tipro Group"". delfi.lt. 2018-11-29. Nuoroda tikrinta 2022-08-04.

Nuorodos
--------

* www.one.lt
| **Jonas Mitalas** |
| --- |
| Gimė | 1920 m. vasario 29 d.Juškėnai, Utenos apskritis |
| Mirė | 2008 m. kovo 3 d. (88 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Regina Mitalienė, Danutė Bronislava Mitalienė |
| Vaikai | neturėjo |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
| Partija | 1947 m. SSKP |

**Jonas Mitalas** (1920 m. vasario 29 d. Juškėnuose, Utenos apskritis – 2008 m. kovo 3 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, publicistas.

Biografija
----------

Karo metais buvo „Audros" sovietinių partizanų būrio ryšininkas. 1945–1958 m. dirbo „Valstiečių laikraščio" redakcijoje, 1949–1958 m. redaktoriaus pavaduotojas. 1949 m. baigė Respublikinę partinę mokyklą. 1958–1985 m. Televizijos ir radijo komiteto pirmininko pavaduotojas, vadovavo Lietuvos radijui. Nuo 1959 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos valdybos pirmininko pavaduotojas. Išleido apybraižų kolūkine tematika.

Pirmoji žmona Regina Mitalienė, paskutinioji Danutė Bronislava Mitalienė.

Bibliografija
-------------

* Suartosios ežios: apybraižos / Jonas Mitalas, Ignas Pikturna, 1948 m.
* Ekonomikos kilimo keliu: apybraižos / Jonas Mitalas, A. Jonušas, 1958 m.

Įvertinimas
-----------

* 1970 m. LTSR nusipelnęs žurnalistas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jonas Mitalas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 115
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 333 psl.
Pinterest|  |
| Forma | Privati bendrovė |
| Pramonė | Informacinės technologijos |
| Įkurta | 2010 m. |
| Įkūrėjas (-ai) | Paul Sciarra, Evan Sharp, Ben Silbermann |
| Centrinė būstinė | San Franciskas, Kalifornija, JAV |
| Paslaugos | socialinis tinklas |
| Tinklalapis | www.pinterest.com |

„**Pinterest**" – nuotraukų dalinimosi socialinis tinklas. Tai iš esmės – virtualus iškarpų albumas, į kurį vartotojai gali „įsegti" (angl. pin) internete randamus vaizdus. Pavyzdžiui, namų dizaino, mados, patiekalų, kelionių nuotraukas. Be kita ko JAV rinkoje siūlantis ir įsigyti pastarųjų prekių pačiame socialiniame tinkle. Daugiausiai naudojamas 35-44 m. amžiaus moterų. 2023 m. visame pasaulyje „Pinterest" naudojosi daugiau kaip 450 mln. aktyvių vartotojų.

Bendrovės steigėjai pabrėžia, jog tai ne socialinis tinklas, o nuotraukų paieškos sistema išmaniajame telefone.

„Pinterest" bendrovės vertė privataus kapitalo įmonių dėka pasiekė $11 mlrd. ir turi daugiau nei 100 mln. bent kartą per mėnesį prisijungiančių vartotojų.

Išnašos
-------

1. ↑  „Biggest social media platforms 2023". *Statista*. Nuoroda tikrinta 2023-11-11.
2. ↑  „Pinterest’s global push takes it past 100m monthly users". *Financial Times*. Nuoroda tikrinta 2017-02-16.
|  Kairių evangelikų liuteronų bažnyčia |
| --- |
| **Tikėjimo srovė** | liuteronai |
| **Savivaldybė** | Klaipėdos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kairiai (Klaipėda) |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1909 m. |

**Kairių evangelikų liuteronų bažnyčia** – buvę evangelikų liuteronų maldos namai Kairiuose, Klaipėdos rajone, į pietus nuo Klaipėdos Rimkų mikrorajono, Kuršių marių prieigose. Išlikęs kunigų namas, senosios kapinaitės.

Istorija
--------

Kairių parapija įsteigta 1900 m. savarankiškos parapijos statusas tikinčiųjų bendruomenei suteiktas 1904 m. Bažnyčia pastatyta 1909 m. Pastatas buvo masyvus, tinkuotų sienų, iškiliu bokštu. 

Pirmuoju dvasiniu vadovu buvo Hermanas Tautorius. Kunigaujant trečiam dvasininkui Ernstui Ribaičiui (*Ribbat*) pastatyti maldos namai. Po jo 1914–1921 m. kunigavo Martynas Laužemis, 1922–1930 m. Francas Leideraitis (*Leidereiter*), 1931–1944 m. Vilhelmas Reisgys.

Kairių parapijai 1905 m. priklausė 1709 asmenys. Dėl Klaipėdos kaimynystės vėliau jų mažėjo: 1910 ir 1921 m. – 1650, o 1936 m. – jau tik 1091. II pasaulinio karo frontui pasiekus Klaipėdos kraštą, sovietų kariuomenė Kairiuose pasirodė 1944 m. pabaigoje. Kareiviai nusiaubė bažnyčią. Pokaryje šioje teritorijoje įsikūrė tankų dalinys. Kariniame poligone vykdant šaudymo pratybas, kentėjo maldos namų mūras. Galiausiai išliko tik kunigų namas, kuriame buvo įsikūręs karinio dalinio štabas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kairinn/Kirche *genealogy.net*
2. ↑  *Kairių parapija*. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T. I (A–Kar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2000
3. ↑  „Kairių, Stariškių kaimų evangelikų liuteronų senosios kapinės". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Maldos namai Lietuvoje. Evangelikų liuteronų bažnyčios
Snapchat|  |
| Įkurta | 2011 m. rugsėjo mėn. |
| Įkūrėjas (-ai) | Bobby Murphy,Evan Spiegel |
| Centrinė būstinė | JAV |
| Paslaugos | Socialinis tinklas, nuotraukų ir vaizdo įrašų dalinimasis |
| Tinklalapis | snapchat.com |

**„Snapchat"** – vaizdo įrašų ir nuotraukų dalinimosi socialinis tinklas, 2011 m. sukurtas Stanfordo universiteto studentų Bobby Murphy ir Evan Spiegel.

2015 m. gegužės mėnesio duomenimis, programos naudotojai per dieną išsiųsdavo 2 milijardus vaizdo filmukų ir nuotraukų. Kompanijos vertė siekia 10-20 milijardų JAV dolerių. 2016 m. kasdieninis vartotojų aktyvumas pasiekė 7 milijardus žinučių peržiūrų.

2023 m. visame pasaulyje „Snapchat" naudojosi daugiau kaip 750 mln. aktyvių vartotojų.

Programėlė yra prieinama iOS bei Android operacinėms sistemoms.

Išnašos
-------

1. ↑  *Snapchat*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, elektroninis papildymas. – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2017–2022
2. ↑  Disruptions: Indiscreet Photos, Glimpsed Then Gone
3. ↑  Snapchat users watch 7 billion videos every day, and it’s almost caught Facebook
4. ↑  „Biggest social media platforms 2023". *Statista*. Nuoroda tikrinta 2023-11-11.
Galatų antkaklė iš Trakijos (Stambulo archeologijos muziejus)
Bronzinė galų antkaklė
**Antkaklė**, kartais *antkaklis* – vienas seniausių ir labiausiai paplitusių, ant kaklo dėvimas žiedo pavidalo papuošalas, paprastai metalinis.

Istorija
--------

Antkaklių prototipai žinomi iš paleolito; daryti iš virvių, sausgyslių, odos juostelių. Metalinių antkaklių atsirado chalkolite (eneolite), paplito bronzos amžiuje. Gamintos iš vario, žalvario, sidabro, aukso. Daugelio senovės tautų – romėnų, persų, skitų, sarmatų valdovai bei žymūs asmenys, ypač kariai, antkakles nešiojo kaip skiriamąjį ženklą. Antkaklės lankelis buvo žiedo formos. Būta užsegamų ir atvirais galais antkaklių, pastarųjų galai (trimitiniai, buoželiniai, kūginiai) puošti ornamentu. Ilgainiui antkaklės tapo genčių skiriamuoju ženklu.

Antkaklės Lietuvoje
-------------------

Senojoje Lietuvoje spalvoto metalo antkaklės atsirado I tūkstantmetyje pr. m. e. nešiotos I tūkstantmetyje – II m. e. tūkstantmečio pradžioje moterų ir vyrų, ypač gausiai jomis puošėsi moterys. Būdingiausia žalvarinė, kartais sidabrinė, šaukštiniais galais antkaklė, datuojama III a. – IV a. pavadinimą gavusi dėl išgaubtos šaukšto (laivelio) pavidalo plokštelės užsegimui. Sidabrinių rasta turtinguose kapuose arba lobiuose. I tūkstantmečio antroje pusėje antkaklės darytos užriestais pastorintais galais. IX a. – XII a. plito masyvios antkaklės, ypač mėgtos vytinės, dažniausiai iš trijų vielų su kilpiniais galais; būta aukštų, sudarytų iš kelių įvijų. Gausu sudėtinių antkaklių, atriestais bei ramentiniais ir balneliniais galais. Nuo XIII a. antkaklės nešiotos rečiau; jas pakeitė karoliai ir įvairių kabučių apvaros.

Nuorodos
--------

* Šaukštinė antkaklė Archyvuota kopija 2008-05-05 iš Wayback Machine projekto.
* Vasiliauskas E. Žiemgalių antkaklės XII–XIII amžiuje[neveikianti nuoroda]
* Kaklo papuošalai (daug antkaklių nuotraukų)
* Antkaklė šaukštiniais galais iš Stačiūnų kapinyno (Pakruojo r.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Regina Kulikauskienė. *Antkaklė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 593 psl.
Antsmilkiniai**Antsmilkinis** – papuošalas, moterų galvos apdangalo, daugiausia kepuraičių, puošybos detalė.

Istorija
--------

Baltų kraštuose antsmilkiniai atsirado ankstyvajame geležies amžiuje V a. pr. m. e.–I a. m. e. Kabindavo du antsmilkinius, po vieną ties smilkiniu. Antsmilkiniai - ypač būdingas Lietuvoje gyvenusių genčių moterų galvos papuošalas.

Pirmuosius, įvijinius antsmilkinius gamindavo iš žalvarinės vielos spiralės, įvijų motyvais. Juos sudarė kelios įvijų eilės, skersmuo nuo kelių iki 10–12 cm. Gausiausia antsmilkinių grupė. Ypač paplito I a.–II a.

Plokštelinius antsmilkinius gamindavo iš žalvarinės apskritos plokštelės su skylute viduryje ir ažūriniu pakraščiu. Paviršių ornamentuodavo koncentriniais ruoželiais, primenančiais įvijos motyvą, pakraščius puošdavo sąsūkomis. Abi antsmilkinių grupės buvo paplitusios Vidurio ir Vakarų Lietuvoje. Kartais mirusiosios laidotos su skirtingais antsmilkiniais: vienoje pusėje įvijiniu, kitoje - plokšteliniu; pastarasis puošnesnis ir retesnis.

Rytų Lietuvai būdingi vėlyviausi, žiediniai antsmilkiniai, randami V a.–VI a. pilkapiuose. Juos sudaro kelios sukabintos skirtingo dydžio įvijos. Kartais didžioji įvija baigiama spirale.

Radimo vietos
-------------

* Kaukų piliakalnis
* Kurmaičių kapinynas
* Sargėnų kapinynas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Regina Kulikauskienė. *Antsmilkinis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 621 psl.
**Apgalvis** – viduramžių moterų galvos papuošalas, paplitęs Pabaltijo krašte (dab. Lietuvoje, Latvijoje, Lenkijoje, Karaliaučiaus srityje).

Istorija
--------

Baltų apgalvis atsirado pirmaisiais mūsų eros amžiais. Nešiotas ant plaukų arba segtas prie galvos apdangalo. Ankstyviausius apgalvius sudarė odinė juostelė su prie jos keliomis eilėmis pritvirtintų žalvarinių skardelių ar tuščiavidurių spurgelių. Pirmojo tūkstantmečio viduryje pradėta gaminti žalvarinius įvijinius apgalvius. V a. – IX a. plito apgalviai su kabučiais ir be jų. Vidurio Lietuvoje nešioti apgalviai, kuriuos sudarė viena ar dvi įvijų eilės ir protarpiais įkabinti trikampio ar puslankio formos kabučiai su dviem poromis stačiakampių ar kvadratinių, kartais trapecinių skardelių. Kabučiai – žalvariniai, dengti sidabro plokštele, arba sidabriniai. Jų paviršiuje – įspaustas ornamentas, kartais viduryje įstatyta mėlyno stiklo akutė.

Jurgaičių kapinyno VIII a. kapuose rasti apgalviai yra 30–50 cm ilgio ir turi 7-12 kabučių. Puošni kabučių apvara dažniausiai juosė tik kaktą ir galvos šonus. Žiemgalės VI a. – XIII a. ir latgalės VII a. – XIII a. nešiojo plokštelinius apgalvius, sudarytus dažniausiai iš dviejų lygiagrečių įvijų eilių ir jas jungiančių grandelių arba nedidelių, 2–3 cm pločio plokštelių. Ilgainiui daugėjo įvijų ir didėjo plokštelės. Imta gaminti aukštus, karūnos formos apgalvius iš stambių, įvairiai ornamentuotų, dažnai ir sidabruotų plokštelių.

Rytų Lietuvoje X a. – XI a. apgalvio užpakalinėje dalyje ties pakaušiu kabintos grandinėlės su kabučiais arba varpeliais. Nešiotas ir vainikas iš iki 2 cm skersmens įvijų, suvertas ant vilnonių siūlų pluošto. Būta ir paprastesnių apgalviių: susukta virvutė, protarpiais puošta siauromis grandelėmis – žiedeliais (Eigulių kapinynas, Kaunas), arba 3-3,5 cm pločio odinis dirželis, susegtas žalvarine sagtele. XIV a. – XVI a. kapuose metalinių apgalvių aptinkama ypač retai. Juos pakeitė įvairūs raiščiai, galionai su kaspinais, ilgainiui tapę tautinių drabužių dalimi.

Radimo vietos
-------------

* Gintališkės piliakalnis
* Daujėnų pilkapynas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Regina Kulikauskienė. *Apgalvis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 642 psl.
| **Juozas Godlevskislenk. *Józef Godlewski*** |
| --- |
| Gimė | 1773 m. gruodžio 6 d.Griniškių kaime, prie Šėtos, kitais duomenimis gimė Ryškėnuose |
| Mirė | 1869 m. sausio 12 d. (95 metai)Freda |
|  |
| Veikla | 1831 m. sukilėlių kariuomenės brigados generolas, teisininkas, politikas, Varšuvos kunigaikštystės ir Lenkijos karalystės seimų narys, Garliavos įkūrėjas |

**Juozas Godlevskis** (lenk. *Józef Godlewski*; 1773 m. kovo 6 d. Griniškių kaime, prie Šėtos, kitais duomenimis gimė Ryškėnuose – 1867 m. sausio 12 d. Fredoje) – Lietuvių dvarininkas, mecenatas. 1831 m. sukilėlių kariuomenės brigados generolas, teisininkas, politikas, Varšuvos kunigaikštystės ir Lenkijos karalystės seimų narys, Garliavos įkūrėjas.

Biografija
----------

Atminimo lenta ant Garliavos bažnyčios sienos
Gimė ir augo žinomoje šeimoje – tėvas buvo Upytės sargybinis, stambus žemvaldys. Mokėsi Kražių jėzuitų kolegijoje. Nuo 1792 m. tarnavo ATR kariuomenėje generolo Mikalojaus Sulistrovskio adjutantu. Dalyvavo kovose su Rusijos kariuomene; spėjama, kad buvo ir 1794 m. sukilimo dalyvis. Po sukilimo iš kariuomenės pasitraukė.

1800 m. nupirko prie Kauno esantį Aukštosios Fredos dvarą, turintį 2 palivarkus ir 28 kaimus. Sėkmingai ūkininkaudamas pastatė dvaro rūmus Išlauže, Linksmadvaryje ir Fredoje, prie pastarojo kaimo statinių suformavo parką su jo inicialus *J* ir *G* primenančiais tvenkiniais. Į rūmus vedė žvyruota Kauno-Varšuvos kelio atšaka. Savo lėšomis pastatė bažnyčias Garliavoje, Veiveriuose, koplyčią Fredos parke, Digrių koplyčią.

Baigęs teisės mokslus, vertėsi advokato darbu. 1809 m. buvo išrinktas Marijampolės pavieto bajorų seimelio maršalka ir pasiuntiniu į Varšuvos kunigaikštystės, o vėliau – į Lenkijos karalystės seimus. Būdamas seimūnu dirbo Pajamų ir iždo komisijoje, ruošė mokesčių reformų projektus. Pagarsėjo savo pasisakymais seime, kuriuos išspausdino atskiru leidiniu. Siekė reformuoti neefektyvų Lenkijos karalystės žemės ūkį, savo valstiečiams 1815 m. suteikė teisę išsipirkti iš baudžiavos.

1831 m. sukilimo metu buvo Vyriausiojo komiteto įgaliotiniu Augustavo gubernijai, Lomžos ir Augustavo gubernijose organizavo pasipriešinimą Rusijos caro armijos baudėjams. Iš sukilėlių kariuomenės pasitraukė, kartu gaudamas brigados generolo laipsnį. Už veiklą sukilimo metu baustas nebuvo – pasinaudojo suteikta amnestija.

Grįžo prie savo dvaro reikalų, buvo išrinktas Augustavo gubernijos Kredito draugijos pirmininku. 1861 m. rugpjūčio 12 d. Aleksote suorganizavo lietuvių-lenkų draugystės manifestaciją. Buvo didelis muzikos mėgėjas, 1816 m. jo surinktas 32 asmenų orkestras koncertuodavo ir gubernijoje, ir visoje Lietuvoje.

Mirė Fredoje, laidotuvėse dalyvavo ir Seinų vyskupas Konstantinas Irenijus Lubienskis.

Šaltiniai
---------

* Biografie Suwałkskie, Suwałki, 1993.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Dainis Ivanslatv. *Dainis Īvāns*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1955 m. rugsėjo 25 d. (67 metai)Ryga |
|  |
| Veikla | Latvijos visuomenės ir politinis veikėjas, filologas, žurnalistas |
|  |
| Alma mater | Latvijos universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Trijų žvaigždžių ordinas |
|  |
|  **Vikiteka** | Dainis Īvāns |

**Dainis Ivans** (*Dainis Īvāns*, g. 1955 m. rugsėjo 25 d. Rygoje) – filologas, žurnalistas, Latvijos visuomenės ir politinis veikėjas.

Biografija
----------

1973 m. baigė Maduonos 1-ą vidurinę mokyklą, 1978 m. Latvijos universiteto Filologijos fakultetą.

Dirbo mokytoju, vėliau moksliniu bendradarbiu Teatro muziejuje, J. Rainio Literatūros ir meno istorijos muziejaus direktoriaus pavaduotoju mokslo reikalams. Nuo 1979 m. Latvijos spaudoje pasirodė jo straipsniai apie teatrą ir literatūrą. 1980–1984 m. Latvijos televizijos literatūros ir teatro redaktorius, vėliau dirbo žurnale „*Skola un Ģimene*" (Mokykla ir šeima), leido laisvamanišką tiems laikams mokytojų laikraštį „*Skolotāju Avīze*", spausdino straipsnius laikraštyje „*Literatūra un Māksla*" (Literatūra ir menas). 1986 m. buvo pripažintas populiariausiu žurnalistu.

1987 m. inicijavo kampaniją už Dauguvos išsaugojimą ir privertė TSRS Ministrų Tarybą nutraukti Daugpilio HES statybą. Buvo išrinktas TSKP XIX konferencijos delegatu.

1988 m. vienas pirmųjų pasirašė Latvijos Tautos fronto (LTF) steigimo manifestą, vedė spalio 7 d. mitingą Mežaparke, LTF I suvažiavime išrinktas LTF pirmininku. 1989 m. išrinktas TSRS Liaudies deputatų suvažiavimo deputatu, o rudenį – dar kartą LTF pirmininku.

1990–1992 m. – Latvijos Aukščiausiosios tarybos pirmininko pavaduotojas, nuo 1993 m. – LTF muziejaus tarybos pirmininkas. Grįžęs prie žurnalistikos, laikraštyje „*Neatkarīgā Cīņa*" (Nepriklausoma kova) vadovavo kultūros skyriui ir rašė komentarus, vėliau redagavo laikraštį „*Literatūra. Māksla. Mēs*", dirbo laikraščiuose „*Jaunajā Avīzē*" (Naujasis laikraštis), „*Neatkarīgajā Rīta Avīzē*" (Nepriklausomas ryto laikraštis), vedė televizijos laidą.

2001–2005 m. – Rygos Dūmos narys, kultūros, meno ir religijos komiteto pirmininkas. Nuo 1998 m. – LSDSP narys, Nuo 2003 m. – LSDSP pirmininkas.

1995 m. apdovanotas III laipsnio Trijų žvaigždžių ordinu ir 1991 m. barikadų gynėjo atminimo ženklu.

Vedęs, augina 4 sūnus.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Liudvika Eglė Malinauskaitė-Šliūpienė** ( 1864 m. vasario 14 d. Ručinių kaime, Pakruojo raj. – 1928 m. birželio 7 d. Kaune) – lietuvių poetė.

Biografija
----------

Gimė sulenkėjusių dvarininkų šeimoje. 1879 m. šeima persikėlė į Mituvą, kur L. Malinauskaitė susipažino su Jonu Šliūpu, vėliau tapusiu aktyviu lietuvių nacionalinio išsivadavimo dalyviu. J. Šliūpas stipriai paveikė jos pasaulėžiūros formavimąsi. Dėl jo įtakos pradėjo rašyti eiles ir pasakojimus lietuvių kalba; spaudoje debiutavo 1883 m. Eglės slapyvardžiu.

1885 m. pakviesta JAV įsikūrusio J. Šliūpo, persikėlė į Niujorką, už jo ištekėjo; dalyvavo lietuvių visuomeniniame gyvenime, bendradarbiavo lietuvių spaudoje; dirbo siuvykloje. Po Pirmojo pasaulinio karo grįžo į Lietuvą.

Kūryba
------

Pirmuosius eilėraščius paskelbė laikraštyje „Aušra" (1883–1884 m.). Poezijoje atspindėjo lietuvių praeitį ir kultūrą, apdainavo dvasines ir moralines vertybes – patriotizmą, didvyriškumą, brolybę. Liaudiškame stiliuje eilėraščiuose rašė apie moters jausmus ir viltis. Poetinėje kūryboje jaučiami antiklerikaliniai motyvai.

Rašė natūralistinius apsakymus apie paprastų kaimo žmonių gyvenimą.

Jos eilėraščius į rusų kalbą vertė A. Achmatova.

Literatūra
----------

* Литовские поэты XIX века. Ленинград: Советский писатель, 1962 (Библиотека поэта. Большая серия). С. 274–285.
| **Festuca psammophila**Apsauga: 4(I) – Nenustatyta |
| --- |
| Smėlyninis eraičinas (*Festuca psammophila*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Migliniai  *( Poaceae)* |
| Gentis: | Eraičinas  *( Festuca)* |
| Rūšis: | Smėlyninis eraičinas  *( Festuca psammophila)* |

 |
| Binomas |
| ***Festuca psammophila***(Hack. ex Celak) Fritsch [1] |

**Smėlyninis eraičinas** (*Festuca psammophila*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos eraičinų (*Festuca*) genties augalų rūšis, endeminė Vidurio Europoje.

Biologija
---------

Augalas daugiametis, sudarantis nedidelius kupstus. Stiebas 20–60 cm aukščio, plikas. Lapų makštys šviesiai violetinės, žiedyno ašis nešiurkšti. Žydi birželio–liepos mėn. Dauginasi sėklomis, kurios plinta per potvynius.

Auga smėlėtuose upių šlaituose, pasitaiko pamiškėse, žemyninėse kopose, tarp pušynų. Gana gausiai auga ir vyrauja *Cladonio–Pinetum* bendrijose.

Populiacija Lietuvoje
---------------------

Lietuvoje smėlyninis eraičinas nuo 1981 m. įrašytas į Saugomų augalų sąrašus.[2] Žinomos gausios populiacijos Pietryčių Lietuvoje – Nemuno, Merkio upių aukštuose smėlėtuose šlaituose, tačiau užimančios nedidelius plotelius (50–200 m²).[3] Juose generatyviniai ir vegetatyviniai individai žolyne sudaro beveik ištisinę dangą. Vegetatyviniai augalai vyrauja mažesniuose ploteliuose (iki 30 m²) palei Ūlos, Straujos, Skroblaus ir Stangės upes. Smėlyninio eraičino išlikimui didelę įtaką daro žmogaus ūkinė veikla. Populiacijai grėsmę kelia vėjo ir vandens erozija, smėlynų apželdinimas mišku.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Lietuvos Respublikos saugomų gyvūnų, augalų ir grybų rūšių sąrašas
3. ↑  Lietuvos raudonoji knyga. Red Data Book of Lithuania, Vilnius, Lututė, 2007, 613 p. ISBN 978-9955-692-71-3
Trajano kolona
**Trajano kolona** (it. *Colonna Traiana*, lot. *Columna Traiani*) – Senovės Romos paminklas, simbolizuojantis imperatoriaus Trajano pergalę kare su Dakija.

Manoma, kad koloną užsakė Romos senatas, o statymą prižiūrėjo architektas Apolodoras iš Damasko. Kolona baigta statyti 113 m. e. m.

Kolona stovi Trajano Forume, į šiaurę nuo Romos Forumo.

Trajano kolona išskirtinė savo spiraliniu reljefu, kuriame vaizduojami Dakijos karų 101–102 ir 105–106 m. e. m. vaizdai. Trajano kolona įkvėpė kitų kolonų kūrėjus, tiek senovinius, tiek šiuolaikinius.

Paminklas yra 30 metrų aukščio, o su pagrindu siekia 35 metrus. Kolonai statyti buvo panaudota 20 marmurinių dalių, sveriančių po 32 tonas. 190 metrų ilgio frizas apjuosia koloną 23 kartus. Kolonos viduje yra įrengti 185 laiptai, kuriais galima pakilti į viršuje esančią apžvalgos aikštelę. Kolonos kapitelis sveria 53,3 tonas ir buvo pakeltas į 34 metrų aukštį.

Ant kolonos iš viso pavaizduotos 2 662 figūros bei 155 scenos. Pats Trajanas vaizduojamas 58 kartus.

Senovinėse monetose ant kolonos viršaus buvo vaizduojamas paukštis, spėjama sakalas. Pastačiu koloną, jos viršuje buvo užkelta Trajano skulptūra, tačiau ji dingo Viduramžių metu. 1587 m. gruodžio 4 d. popiežiaus Siksto V nurodymu ant kolonos buvo pastatyta bronzinė Apaštalo Petro skulptūra, kuri išlikusi iki šių dienų.

Iš pradžių Trajano koloną supo dvi Ulpijos bibliotekos dalys – graikų ir lotynų. Manoma, kad lotyniškoje bibliotekos dalyje buvo laikomas Trajano darbas *Dacica*, kuriame jis aprašė savo kovas su Dakija. Mokslininkai spėja, kad šio darbo citatos buvo panaudotos ant kolonos spiralių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Curry, Andrew. „Trajan's Amazing Column". *National Geographic*. Nuoroda tikrinta 2018-04-11.
2. ↑  Platner 1929
3. ↑  Paoletti & Radke 2005, p. 541
4. ↑  McGeough, Kevin M. (2004). *The Romans: New Perspectives* (anglų). ABC-CLIO. ISBN 978-1-85109-583-4.
5. ↑  Yegül, Fikret; Favro, Diane (2019-09-05). *Roman Architecture and Urbanism: From the Origins to Late Antiquity* (anglų). Cambridge University Press. p. 341. ISBN 978-0-521-47071-1.
6. ↑  Sear, Frank (2002-01-04). *Roman Architecture* (anglų). Routledge. ISBN 978-1-134-63578-8.
7. ↑  Marasco, Gabriele (2011-09-23). *Political Autobiographies and Memoirs in Antiquity: A Brill Companion* (anglų). BRILL. p. 368. ISBN 978-90-04-18299-8.
| Merapis |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Indonezija Indonezija |
|  |
| Aukštis | 2914 m |
|  |
| Tipas | stratovulkanas |
|  |
| Amžius | ~ 400 000 |
|  |
| Aktyvumas | aktyvus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 2023 gruodžio 3 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 7°32′26″ p. pl. 110°26′41″ r. ilg.﻿ / ﻿7.54056°š. pl. 110.44472°r. ilg.﻿ / 7.54056; 110.44472Koordinatės: 7°32′26″ p. pl. 110°26′41″ r. ilg.﻿ / ﻿7.54056°š. pl. 110.44472°r. ilg.﻿ / 7.54056; 110.44472 |

**Merapis** (indonez. *Gunung Merapi*) – veikiantis ugnikalnis Javos saloje, Indonezijoje.

Vidutiniškai išsiveržia kas 7 metai. Po 1006 m. išsiveržimo buvo sunaikinta javos-indų Matarami karalystė. Vienas didžiausių pagal nuostolius buvo 1673 m. išsiveržimas. Kalno papėdėje buvo sunaikinti keli miestai ir daug kaimų. XIX a. užfiksuoti 9 išsiveržimai, o XX a. – 13.

1930 m. po ugnikalnio išsiveržimo žuvo apie 1 300 žmonių, po 1974 m. – sunaikintos dvi gyvenvietės, o 1975-siais – gyvenvietė ir 5 tiltai, žuvo 29 žmonės.

Paskutinį kartą išsiveržė 2010 m. Paskutinę šių metų spalio mėnesio savaitę įvyko net trys ugnikalnio išsiveržimai. Per tą savaitę išsiveržimo aukų skaičius siekė 36.

Dėl spalio mėnesio išsiveržimo kai kurios skrydžių kompanijos laikinai atšaukė visus skrydžius į šalies sostinę Džakartą. Skrydžiai atšaukti aviacijos kompanijų vadovams nuogąstaujant, kad vulkaniniai pelenai gali pakenkti lėktuvams ir jų varikliams.

Nuorodos
--------

* Informacija ir fotogalerija apie vulkaną Archyvuota kopija 2006-05-07 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Indonezijoje vėl išsiveržė Merapio ugnikalnis[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Aviacijos kompanijos atšaukia skrydžius į Indoneziją dėl ugnikalnio išsiveržimo[neveikianti nuoroda]

Padėtis žemėlapyje.