recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Teofilo Otonis*Teófilo Otoni* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

Teofilo OtonisTeofilo Otonis

17°51′0″ p. pl. 41°30′0″ v. ilg.﻿ / ﻿17.85000°š. pl. 41.50000°r. ilg.﻿ / 17.85000; 41.50000﻿ (Teofilo Otonis)Koordinatės: 17°51′0″ p. pl. 41°30′0″ v. ilg.﻿ / ﻿17.85000°š. pl. 41.50000°r. ilg.﻿ / 17.85000; 41.50000﻿ (Teofilo Otonis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Pietryčių regionas |
| **Valstija** | Minas Žeraisas Minas Žeraisas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1853 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 119 689  |
| **Plotas** | 19,6 km² |
| **Tankumas** (2010) | 6 107 žm./km² |
| **Altitudė** | 334 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Teofilo Otonis |
|  |
| **Kirčiavimas** | Teòfilo Otònis |

**Teofilo Otonis** (port. *Teófilo Otoni*) – miestas pietrytinėje Brazilijoje, Minas Žeraiso valstijoje, 478 km į šiaurės rytus nuo Belo Horizontės, prie Todos os Santoso (Mukuri intakas) upės. Pro miestą eina Rio de Žaneiro–Fortalezos plentas, yra nedidelis oro uostas. Brangakmenių kasyba ir apdirbimas (akvamarinai, topazai ir kiti), maisto (pieno) pramonė. Apylinkėse auginamos cukranendrės, manijokai, pupelės, ananasai, ryžiai, vystoma gyvulininkystė.

Istorija
--------

XVI a. dabartinio miesto apylinkėse (botokudų žemėse) pasirodė aukso ir deimantų ieškotojai. XVIII a. antroje pusėje ėmė kurtis pirmieji naujakuriai. 1853 m. įkurta Teofilo Otonio gyvenvietė, kuri pavadinta verslininko, vykdžiusio Makuri slėnio kolonizaciją, Teofilo Benedikto Otonio garbei. 1878 m. gavo miestelio teises ir savivaldą.

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. 
4. ↑
5. ↑  *Teofilo Otonis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013
Enošima
**Enošima** (jap. 江の島, *enoshima*) – maža (perimetras apie 4 km) sala, esanti Japonijoje, Kanagavos prefektūroje, Fudžisavos mieste, į Sagamio įlanką įtekančios Katasės upės žiotyse. Būdama netoli Tokijui ir Jokohamai artimiausių paplūdimių, Enošima yra populiari poilsio vieta.

Saloje garbinama Bendzaiten, muzikos ir pramogų deivė. Jai skirta visa sala, nes teigiama, jog ši deivė privertė salą iškilti iš jūros dugno VI a. Enošima yra Šonano, poilsio zonos palei Sagamio įlanką, žinomos dėl gražių vaizdų, centras.

Hokusajaus „Enošima Sagamio žemėje"
Enošima yra „*Enoshima Engi*", Enošimos šventyklų istorijos, kurią parašė japonų budistų vienuolis Kokėjus 1047 m. scena.

1880 m. dėl šintoizmo ir budizmo atskyrimo įsakymo (*Shinbutsu bunri*) buvo galima įsigyti žemę saloje, tad didelę teritoriją nupirko Samuel Cocking, britų pirklys, savo japonės žmonos vardu. Čia jis pastatė jėgainę, botanikos sodus, kuriems priklausė didelis šiltnamis. Nors tikrasis šiltnamis sugriuvo per 1923 m. Didįjį Kanto žemės drebėjimą, botanikos sodai net dabar pritraukia apie pusę milijono lankytojų per metus.

Nuorodos
--------

* Enošimos šventykla Archyvuota kopija 2014-08-24 iš Wayback Machine projekto. (anglų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Sima Enrikė Silvaisp. *Enrique Silva Cimma*** |
| --- |
|  |
| Enrique Silva Cimma |
| Gimė | 1918 m. lapkričio 11 d. |
| Mirė | 2012 m. liepos 14 d. (93 metai) |
|  |
| Veikla | advokatas, Čilės politinis veikėjas, teisėtyrininkas (konstitucionalistas) |
| Partija | 1983 m. Čilės radikali socialdemokratinė partija |

**Sima Enrikė Silva** (isp. *Enrique Silva Cimma*:, 1918 m. lapkričio 11 d. – 2012 m. liepos 14 d.) – advokatas, Čilės politinis veikėjas, teisėtyrininkas (konstitucionalistas).

Biografija
----------

Baigė Čilės universitetą, 1945 m. – teisės daktaras, nuo 1949 m. Čilės universiteto administracinės teisės profesorius, 1953 m. Čilės universiteto Teisės fakulteto viešosios teisės seminarijos direktorius. 1956–1957 m. įsteigė Čilės aukštąją Politinių mokslų mokyklą ir tapo jos direktoriumi. 1968 m. Čilės universiteto Juridinių ir socialinių mokslų fakulteto dekanas, viešosios (konstitucinės) teisės profesorius.

Anksti įsitraukė ir politinę veiklą – 1958 – 1968 m. buvo respublikos Generalinis kontrolierius, 1968–1973 m. Aukščiausiojo Teismo advokatas, 1971–1973 m. Čilės Konstitucinio Tribunolo pirmininkas. Savo postų neteko po 1973 m. karinio perversmo.

Nuo 1983 m. nacionalinės advokatų tarybos narys. 1990–1994 m. užsienio reikalų ministras, 1998 m. senatorius, Žmogaus teisių komisijos pirmininkas, 2000 m. Konstitucinės komisijos narys. 1983–1990 m. Radikalios socialdemokratinės partijos pirmininkas, vienas iš *Demokratinio aljanso* steigėjų.

1999 m. Socialistų Internacionalo Garbės pirmininkas.
Didysis Banjanas, maždaug 2011 m. nuotrauka
**Didysis banjanas** – banjano medis (*Ficus benghalensis*), augantis Indijos botanikos sode netoli Kolkatos. Nors atrodo kaip medžių miškelis ir užima maždaug 14500 kvadratinių metrų plotą, iš tiesų visi kamienai buvo vienas ir tas pats organizmas. Tikslus jo amžius nėra žinomas, iš istorinių šaltinių sprendžiama, kad turėtų būti bent 250 metų amžiaus. 1925 m. pagrindinis kamienas buvo nukirstas siekiant sustabdyti ligų plitimą ir išgelbėti likusią medžio dalį, todėl dabar daug Didžiojo banjano kamienų nebėra vieno organizmo dalis, o tapo klonų kolonija. Aplink ją yra nutiestas kelias, siekiant sustabdyti medžių plitimą.

Didysis banjanas yra dažnai lankomas turistų. Kelionių knygose jis minimas dar XIX amžiuje. Pasak Indijos botanikos sodo aprašymo, jis pritraukia daugiau turistų, nei visa likusi botanikos sodo augalų kolekcija iš penkių žemynų.

Galerija
--------

* Didžiojo banjano centre paminklas, žymintis buvusio centrinio kamieno vietą
* Didžiojo banjano kamienai
* Indijos botanikos sodo lentelė su Didžiojo banjano aprašymu

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

1. 1 2
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Teogonija** (gr. theogonia – dievų kilmė) – teologijos arba mitologijos šaka, aiškinanti dievų kilmę ir genealogiją. Pavadinimas prigijo nuo pirmojo vien tik tam parašyto teksto - Hesiodas poemos „Teogonija".

Pagal Hesiodo „Teogoniją", Chaosas buvo tuštuma, iš kurios pasirodė pirmieji esamybės objektai. Pirmosios esybės kilusios iš Chaoso, buvo Gaja (Žemė), Tartaras (požemio pasaulis), Erotas (troškimas), Niktė (nakties tamsa) ir Erebas (Požeminio pasaulio tamsa). Nors pačioje Teogonijos istorijos pradžioje Hesiodas mini dievybes, susietas su kiekvienu žmogui žinomu elementų, pradėdamas nuo pirminių elementų: žemė, žvaigždėtas dangus, jūra.

„Teogonija" pateikia du būdus, kuriais gimsta dievai. Pirmasis būdas - pagal skirstymą (Gaja, Niktė), antrasis – dauginimosi, tai yra ankstesnės kartos dievai susilaukia vaikų vieni nuo kitų. Po Gajos, beveik visos dievybės, atėjusios į gyvenimą pagal skirstymą, yra negatyvūs dalykai (koncepcijos) (Mirtis, Nerimas, Sarkazmas, Apgaulė ir t. t.), ir didžioji dalis jų dalis tėvystė priklauso Niktei. Vėliau dievybių gimimas eina pagal dauginimosi būdą, vyras – moteris. Kitos dievybės kilo iš moteriškos ir vyriškos dievybės, atspindėdamos žmonių gimimo būdą. Taigi pirmas atsakymas į mito klausimą „Kokia iš to nauda?" tampa „Tai yra tėvas ir tai yra motina".

Taip pat, visos dievybės, atsiradusios pagal skirstymą, beveik niekada nėra sąjungininkės su vyro - moters būdu atsiradusiomis.
**Enrikas Kiškis** (1905 m. vasario 10 d. Peterburge, Rusija – 1957 m. lapkričio 10 d. Vilniuje) – muzikos pedagogas, chorvedys, kompozitorius.

Biografija
----------

1920–1925 m. mokėsi Ukmergės gimnazijoje, kur išmoko skambinti fortepijonu ir griežti smuiku. 1925–1928 m. smuikuoti mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje – konservatorijoje, o 1929–1938 m. (su pertraukomis) Kauno konservatorijoje studijavo vargonavimą (dėst. Juozas Naujalis), chorvedybą (dėst. Nikodemas Martinonis) ir kompoziciją (dėst. Juozas Gruodis). Studijų metais mokytojavo Anykščių ir Kauno gimnazijose, dalyvavo Lietuvos muzikų draugijos veikloje.

1938–1945 m. mokytojavo ir vadovavo chorams Ukmergės mokytojų seminarijoje. 1945–1949 m. dėstė ir vadovavo studentų chorui Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute. Kurį laiką buvo Vilniaus dešimtmetės muzikos mokyklos direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams ir teorinių disciplinų dėstytojas.

1948–1950 m. – Respublikinių liaudies kūrybos namų metodininkas, prisidėjo prie 1950 m. respublikinės dainų šventės surengimo. 1949–1955 m. – Lietuvos valstybinės konservatorijos Liaudies instrumentų katedros teorinių disciplinų dėstytojas.

Kur tik gyveno, visur organizavo chorus, vokalinius ansamblius ir orkestrus, rinko ir harmonizavo lietuvių liaudies dainas, sukūrė vokalinių ir instrumentinių kūrinių, parašė metodinių ir muzikos kritikos straipsnių. Sūnus Saulius Kiškis – smuikininkas, M. K. Čiurlionio styginių kvarteto artistas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| Didysis Uzenis |
| --- |
| Didžiojo Uzenio upė ties Aleksandrov Gajaus kaimu Didžiojo Uzenio upė ties Aleksandrov Gajaus kaimu |
| **Ilgis** | 650 km |
| **Baseino plotas** | 15 600 km² |
| **Vidutinis debitas** | 7,3 m³/s |
| **Ištakos** | Saratovo sritis |
| **Žiotys** | Kamyšo-Samaros ež. |
| **Šalys** | Rusija, Kazachstanas |

**Didysis Uzenis** (rus. *Большой Узень*, kaz. *Үлкен Өзен*) – upė Rusijoje (Saratovo sr.) ir Kazachstane (V. Kazachstano sr.). Prasideda Saratovo srityje, netoli Eršovo miesto. Teka į pietryčius, įteka į nenuotakius Kamyšo-Samaros ežerus. Upė intensyviai naudojama drėkinimui. Aukštupys kanalais sujungtas su Didžiuoju Irgizu. Vasarą ištakos išdžiūsta, upė smarkiai nusenka.

Prie Didžiojo Uzenio įsikūręs Novouzinsko miestas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 69
**Enrikas Sapožnikovas** (g. 1929 m. lapkričio 20 d. Alytuje) – Lietuvos energetikas, inžinierius elektrikas.

Biografija
----------

1933 m. šeima persikėlė į Jiezną. 1936–1942 m. mokėsi Jiezno pradžios mokykloje, 1942–1945 m. Alytaus gimnazijoje, atsidarius Jiezno vidurinei mokyklai, perėjo į ją ir baigė 1949 m. 1954 m. baigė Kauno politechnikos instituto elektrotechnikos fakultetą. 1961 m. baigė dvimetę ekonomikos mokyklą prie Šiaulių miesto komiteto.

1954 m. rugpjūčio 2 d. Lietuvos energijos valdybos pirmininko pavaduotojo ir vyr. inžinieriaus A. Gruodžio siuntimu atvyko į Šiaulius. Rėkyvos – Bačiūnų elektrinės kadrų parengimo inžinierius, Turbinų cecho viršininko pavaduotojas, nuo 1957 m. rugsėjo 1 d. vyr. budintis inžinierius, nuo 1959 m. lapkričio 27 d. Šiluminio cecho viršininkas. 1964 m. balandžio 1 d. – 1968 m. rugpjūčio 9 d. Rėkyvos elektrinės direktorius,
 1968–1985 m. Šiaulių elektros tinklų direktorius. 1961–1984 m. Šiaulių Darbo žmonių deputatų tarybos deputatas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   AB „Šiaulių energija" archyvas
2. ↑   AB „Šiaulių energija" istorija
**„Visa"** – didžiausia pasaulyje plataus vartojimo kreditinių kortelių mokėjimo sistemos operatorė įsikūrusi San Franciske. „Visa" yra bankams priklausanti asociacija. 

„Visa" palengvina elektroninių lėšų perleidimą, dažniausiai „Visa" prekiniu ženklu pažymėtomis kredito bei debeto kortelėmis. „Visa" neišduoda tų kortelių ir nesuteikia kredito. „Visa" taip pat nenustato paskolų palūkanų normų bei mokesčių. „Visa" tik pasiūlo savo apmokėjimo paslaugas įvairioms finansų įstaigoms, kurios paskui gali jas teikti klientams. 

Sujungus „Visa Canada", „Visa USA" ir „Visa International", kurios apima Azijos ir Ramiojo vandenyno, Lotynų Amerikos ir Karibų jūros regionus bei Centrinę ir Rytų Europą, Vidurinius Rytus ir Afriką, buvo įkurta nauja bendrovė, pavadinta „Visa Inc.". „Visa Europe" išliko narystės asociacija, priklausanti Europos bankams nariams ir valdoma jų, bei tapo „Visa Inc." licencijos turėtoja. 

Pasaulyje yra daugiau nei 1,4 mlrd. „Visa" mokėjimo kortelių, o „Visa" produktais vykdomų pardavimų apimtis 2006 m. sudarė daugiau nei 4 trln. JAV dolerių. „Visa" kortelė priimama daugiau nei 24 mln. vietų visame pasaulyje, įskaitant vieną milijoną bankomatų.

Išnašos
-------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-01-06 iš Wayback Machine projekto. „Versus" - „Visa" atsivers investuotojams.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RJungtinės Amerikos Valstijos Dow Jones indekso bendrovės |
| --- |
|  |
| 
3M | American Express | Apple | Boeing | Caterpillar | Chevron | Cisco | Coca-Cola | DowDuPont | ExxonMobil | Goldman Sachs | Home Depot | IBM | Intel | Johnson & Johnson | JPMorgan Chase | McDonald's | Merck | Microsoft | Nike | Pfizer | Procter & Gamble | The Travelers Companies | UnitedHealth Group | United Technologies Corporation | Verizon | Visa | Walmart | Walgreens Boots Alliance | Walt Disney |

 |
**Audronė Girdzijauskaitė** (g. 1938 m. kovo 18 d. Kaune) – Lietuvos teatrologė, dailėtyrininkė, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

Gyd. V. Girdzijausko duktė. 1963 m. baigė A. Lunačiarskio teatro meno institutą Maskvoje. 1989 m. menotyros kandidatė.

1964–1973 m. dirbo Istorijos instituto Menotyros sektoriuje. 1973–1982 m. Vilniaus universitete dėstė teatro istoriją. 1983–1988 m. dirbo Lietuvos konservatorijos Muzikos teorijos laboratorijoje, 1988–1990 m. – Filosofijos, sociologijos ir teisės institute. Nuo 1990 m. dirba Kultūros, filosofijos ir meno institute (iki 2002 m. Lietuvos kultūros ir meno institutas). Nuo 1995 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijos dėstytoja, nuo 1996 m. docentė.

Mokslinių tyrimų pagrindinės sritys: teatro istorija ir teorija, scenografija, lėlių teatro menas, Rytų teatras.

Bibliografija
-------------

* Kazimiera Kymantaitė, monografija, 1983 m.
* Jonas Jurašas, straipsnių autorė ir sudarytoja, 1995 m.
* Lėlė ir kaukė, straipsnių autorė ir sudarytoja, 1999 m.
* Amžinoji klajūnė, straipsnių autorė ir sudarytoja, 2004 m. apie pianistę A. Dvarionaitę
* Lietuvių teatro istorija 1929–1935 m. viena autorių, 2000 m.
* Lietuvių teatro istorija 1935–1940, viena autorių, 2002 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Laura Blynaitė. *Audronė Girdzijauskaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 699 psl.
| **Alvydas Gervinskas** |
| --- |
| Vaizdas:AlvydasGervinskas.jpg |
| Gimė | 1962 m. gruodžio 11 d. (60 metų)Vidiškiuose, Ukmergės raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Aušra |
| Vaikai | Lina, Aurimas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Anykščių rajono politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 2004 m. Liberalų ir centro sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1985 m. Kauno politechnikos institutas |

**Alvydas Gervinskas** (g. 1962 m. gruodžio 11 d. Vidiškiuose, Ukmergės raj.) – Lietuvos ir Anykščių rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1969–1980 m. mokėsi Vidiškių vidurinėje mokykloje. 1985 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius energetikas.

1985–1986 m. dirbo Anykščių mechanizuotoje kolonoje projektavimo grupės inžinieriumi. 1986–1987 m. buvo Anykščių rajono komjaunimo komiteto II sekretorius, 1987–1989 m. – šio komiteto I sekretorius. 1989–1992 m. Lietuvos jaunimo forumo Anykščių rajono pirmininkas. 1991–2000 m. buvo individualios įmonės „Aušra" savininkas. 1992–1996 m. taip pat dirbo uždarojoje akcinėje bendrovėje „Anykščių linai" ūkvedžiu. 1999–2004 m. UAB „Artrio-2" Utenos filialo vadovas.

2004–2007 m. Anykščių rajono savivaldybės meras. 2007–2013 m. AB Šiaulių bankas Anykščių skyriaus viršininkas.

2013–2016 m. uždarosios akcinės bendrovės „Anykščių komunalinis ūkis" projektų vadovas. 2016–2019 m. įmonės „Anykščių vandenys" direktoriaus pavaduotojas, 2019–2020 m. – direktorius. Nuo 2021 m. uždarosios akcinės bendrovės „Ukmergės butų ūkis" pastatų administravimo skyriaus projektų vadovas.

2003–2019 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys.

2004–2014 m. Lietuvos liberalų ir centro sąjungos Anykščių skyriaus pirmininkas.

Sutuoktinė Aušra, vaikai Lina, Aurimas..

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Liberalų ir centro sąjunga – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-10-15 iš Wayback Machine projekto.
| Naujamiesčio karaimų kapinės |
| --- |
| Prie kapinių vartų |
| 

Naujamiesčio karaimų kapinėsNaujamiesčio karaimų kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°40′54″š. pl. 24°09′47″r. ilg.﻿ / ﻿55.681636°š. pl. 24.16304°r. ilg.﻿ / 55.681636; 24.16304Koordinatės: 55°40′54″š. pl. 24°09′47″r. ilg.﻿ / ﻿55.681636°š. pl. 24.16304°r. ilg.﻿ / 55.681636; 24.16304 |

 |
| Vieta | Panevėžio rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Naujamiesčio seniūnija (Panevėžys) |
| Naudotas | nuo XV–XVII a. |

**Naujamiesčio karaimų kapinės** – veikiančios senosios karaimų kapinės Naujamiesčio kaime, Panevėžio rajone. Įsikūrusios prie Nevėžio, šile, 0,5 km į pietus nuo tilto per Nevėžį kelyje  **3008**  Naujamiestis–Upytė . 

Naujamiesčio kapinės yra vienos iš trejų karaimų kapinių, be Vilniaus ir Trakų, veikiančių Lietuvoje. Pagal dydį jos yra antros Lietuvoje, po Trakų. Atvykstančius į šias kapines pasitinka naujai pastatyta nuoroda bei vietinio menininko Daliaus Dirsės sukurta memorialinė istorinio aprašo lenta. Šalia yra senosios žydų kapinės. 

Kapinės įkurtos XV–XVII amžių laikotarpiu. Jų teritoriją žymi seni paminkliniai akmenys – stelos, kuriuose dar įskaitomi įrašai hebrajų rašmenimis, o tekstai – karaimų kalba. Senojoje kapinių dalyje galėjo būti laidojamos ir 1710 m. maro aukos. Naujamiesčio kapinėse palaidota nemažai žymių ir garbingų žmonių: karaimų poetas Šelumijelis Lopato (1904–1923), poetas ir vertėjas Jokūbas Maleckas, miškininkas Isakas Čaprockis.

Istorija
--------

Antkapiai–stelos
Viduramžiais viena iš didesnių karaimų bendruomenių gyveno Naujamiestyje, kur Vytautas Didysis buvo išskyręs karaimams žemės, jie vertėsi žemdirbyste. Tačiau dėl karų ir epidemijų, alinusių kraštą, smarkiai nukentėjo ir karaimai. Naujamiestis buvo tapęs Panevėžio apskrities karaimų bendruomenės centru. Joniškėlio dvaro, kuriam priklausė ir Naujamiesčio žemė, savininkas grafas Eustachijus Karpis sumanė Naujamiesčio valstiečiams, kurie buvo atleisti nuo baudžiavinių prievolių dar 1809 m. vėl uždėti baudžiavos jungą. Naujasis savininkas pamynė buvusių dvarininkų tradiciją atsižvelgti į karaimų teises ir laisves. Besibylinėdami karaimai neteko nuosavybės teisių į žemę, iš jų buvo pareikalauta mokėti činšą. Valstiečiai bandė pasipriešinti, tačiau netekę žemės buvo priversti išsikelti į Panevėžį. Veikiančios karaimų kapinės pasiliko Naujamiestyje.

Nuorodos
--------

* Panevėžio karaimai Archyvuota kopija 2014-11-13 iš Wayback Machine projekto.
* Naujamiesčio kapinynas
* Karaimų Panevėžyje – tik saujelė Archyvuota kopija 2015-09-24 iš Wayback Machine projekto.
**Audronė Simonaitytė-Gaižiūnienė** (g. 1944 m. birželio 18 d. Šiauliuose) – Lietuvos chorvedė ir dainininkė (lyrinis sopranas).

Biografija
----------

Pirmoji muzikos mokytoja buvo motina – mokė skambinti fortepijonu. 1958–1963 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikume (dėst. Danguolė Vaitkutė), o 1965–1969 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. Antano Budriūno ir doc. Povilo Bekerio klasės).

Chorvedės darbą pradėjo su Kauno medicinos mokyklos merginų choru, mokytojavo Palemono bendrojo lavinimo mokykloje, dirbo akompaniatore Kauno vakarinėje muzikos mokykloje.

1969 m. išvyko į JAV, kur 1971–1974 m. muzikos pedagogiką ir dainavimą studijavo Čikagos Ruzvelto universitete (baigė su pagyrimu) ir gavo bakalauro laipsnį. Dainavimą studijavo Northwesterno universitete Evanstone, Ilinojus. Aktyviai įsijungė į Čikagos lietuvių muzikinį gyvenimą: talkino Vyčių chorui, buvo tautinių šokių grupės „Grandis" muzikos vadovė, su šokėjais 1973 m. koncertavo Karakase, Venesueloje, San Paule, Monrealyje, 1974 m. Bostone ir Niujorke, 1975 m. Čikagoje.

1973–1975 m. buvo Šv. Kryžiaus lietuvių parapijos vargonininkė ir choro vadovė Čikagoje, taip pat ir lietuvių tautinio meno ansamblio dirigentė. 1984–1994 m. Čikagos Lietuvių operos chormeisterė. 1989 m. vasario 26 d. dienraščio „Draugas" 80 metų jubiliejaus koncerte dalyvavo ir choras, diriguojamas A. Gaižiūnienės.

Kaip solistė su „Dainavos" meno ansambliu dainavo A. Jurgučio muzikiniuose spektakliuose „Pamario pasaka", „Čičinskas" ir „Vilniaus pilies legenda", nemaža vaidmenų sukūrė Džakomo Pučini, Volfgango Amadėjaus Mocarto, C. M. Weberio, Džiuzepės Verdi, Džoakino Rosini, B. Smetanos, G. Donizetti operose Čikagos Lietuvių operoje, koncertavo su Rockfordo miesto ir kitais amerikiečių simfoniniais ir kameriniais orkestrais bei chorais, atlikdama kantatinio-oratorinio žanro kūrinių solo partijas. Dainavo daugelyje lietuvių kolonijų Amerikoje ir Kanadoje, taip pat ir Vokietijoje. Iš viso yra surengusi apie 230 solinių koncertų, solinio dainavimo konkursuose laimėjo įvairių premijų bei stipendijų.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
| **Alvydas Medalinskas** |
| --- |
| Gimė | 1963 m. lapkričio 30 d. (59 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Daiva Medalinskienė |
| Vaikai | Gabija |
|  |
| Veikla | politologas, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1990 m. LSDP, 1996 m. LLS |
|  |
| Alma mater | 1985 m. Vilniaus universitetas, 1992 m. Londono universitetas |

**Alvydas Medalinskas** (g. 1963 m. lapkričio 30 d. Vilniuje) – politologas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1970–1973 m. mokėsi Vilniaus 31-oje, 1973–1981 m. 41-oje vidurinėje mokykloje. 1981–1985 m. studijavo Vilniaus universiteto Pramonės ekonomikos fakultete.

1985–1988 m. Lietuvos žemės ūkio ekonomikos instituto asistentas. 1988 m. Sąjūdžio (LPS) iniciatyvinės grupės narys, 1989–1990 m. LPS atsakingasis sekretorius. 1990–1992 m. LR-AT pirmininko pavaduotojo Bronislavo Kuzmicko padėjėjas. 1991–1992 m. studijavo Londono universitete, Londono ekonomikos ir politikos mokslų mokykloje, tarptautinių santykių magistras. 1993–1994 m. Vilniaus universiteto tarptautinių santykių instituto direktoriaus pavaduotojas.

Rengė komentarus Lietuvos televizijos laidai „Panorama", dienraščiui „Lietuvos rytas", „Laisvosios Europos" radijui užsienio politikos tema.

1994–1996 m. dirbo diplomatinį darbą Londone. 1996–2000 m. ir 2000–2003 m. LR Seimo narys, 2000–2001 m. Užsienio reikalų komiteto pirmininkas. 2003–2004 m. prezidento Rolando Pakso patarėjas užsienio politikos klausimais. 2004 m. Tarptautinės politikos centro direktorius. 2008–2013 m. dienraščio „Respublika" politikos redaktorius, nuo 2013 m. Lietuvos ryto televizijos laidų vedėjas. Mykolo Romerio universiteto Politikos mokslų katedros lektorius. Bendradarbiauja dienraštyje „Lietuvos žinios".

1990 m. Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) narys, 1991–1993 m. LSDP tarybos narys, 1991–1992 m. LSDP atsakingasis sekretorius. 1996–2003 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, sąjungos pirmininko pavaduotojas.

Žmona Daiva, duktė Gabija.

Įvertinimas
-----------

* 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis
* 2003 m. Sausio 13-osios atminimo medalis

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2008-05-07 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2000–2004 m. kadencijos Seimo narys
3. ↑
4. ↑  Liberalai pašalino iš partijos A. Medalinską, 2002-10-31
5. ↑
6. ↑
7. ↑

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R**Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Iniciatyvinės grupės nariai** |
| --- |
|  |
| 
Regimantas Adomaitis • Vytautas Jurgis Bubnys • Juozas Bulavas • Antanas Buračas • Algimantas Čekuolis • Virgilijus Juozas Čepaitis • Vaclovas Daunoras • Sigitas Geda • Bronislovas Genzelis • Arvydas Juozaitis • Julius Juzeliūnas • Algirdas Kaušpėdas • Česlovas Kudaba • Bronislavas Juozas Kuzmickas • Vytautas Landsbergis • Bronius Leonavičius • Meilė Lukšienė • Alfonsas Maldonis • Justinas Marcinkevičius • Alvydas Medalinskas • Jokūbas Minkevičius • Algimantas Nasvytis • Romualdas Ozolas • Romas Pakalnis • Saulius Pečiulis • Vytautas Petkevičius • Kazimira Prunskienė • Vytautas Radžvilas • Raimundas Leonas Rajeckas • Artūras Skučas • Gintaras Songaila • Arvydas Šaltenis • Vitas Tomkus • Zigmas Vaišvila • Arūnas Žebriūnas  |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Naujasis Amsterdamasangl. *New Amsterdam* |
| --- |
| *Miestas XX a. pr.* |
|  |
| 

Naujasis AmsterdamasNaujasis Amsterdamas

6°15′0″ š. pl. 57°31′0″ v. ilg.﻿ / ﻿6.25000°š. pl. 57.51667°r. ilg.﻿ / 6.25000; 57.51667﻿ (Naujasis Amsterdamas (Gajana))Koordinatės: 6°15′0″ š. pl. 57°31′0″ v. ilg.﻿ / ﻿6.25000°š. pl. 57.51667°r. ilg.﻿ / 6.25000; 57.51667﻿ (Naujasis Amsterdamas (Gajana)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Gajanos vėliava Gajana |
| **regionas** | Rytų Berbisas-Koranteinas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1740 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 38 177  |

**Naujasis Amsterdamas** (angl. *New Amsterdam*) – miestas šiaurės rytų Gajanoje, Berbiso dešiniajame krante, prie jo intako Kandžės, keli kilometrai nuo Atlanto vandenyno kranto. Rytų Berbiso-Koranteino regiono centras. Yra uostas, ligoninė, kelios aukštosios ir vidurinės mokyklos, keli viešbučiai, kongregacininkų bažnyčia. Apylinkėse plyti plantacijos. Keliai į Skeldoną (prie Koranteino), Skepmedą (žemyn palei Berbisą).

Istorija
--------

Gyvenvietė susiformavo XVIII a. pirmojoje pusėje iš kaimelio prie Nasau forto. Pradžioje vadinta *Fort Sint Andries*. 1763 m. nukentėjo nuo sukilimo. 1790 m. tapo olandų kolonijiniu centru ir imta vadinti Naujuoju Amsterdamu. 1803 m. užimta britų. 1831 m. britams sujungus regiono kolonijas naujosios kolonijos Britų Gvianos sostinė buvo perkelta į Džordžtauną.
| **Audronė Kiršinaitė** |
| --- |
| Gimė | 1960 m. sausio 10 d. (63 metai)Kurtuvėnuose, Šiaulių rajonas |
|  |
| Veikla | Lietuvos bibliotekininkė, kraštotyrininkė, pedagogė |
| Organizacijos | Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka |
| Pareigos | Metodikos centro vedėja |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Audronė Kiršinaitė** (g. 1960 m. sausio 10 d. Kurtuvėnuose, Šiaulių rajonas) – Lietuvos bibliotekininkė, kraštotyrininkė, pedagogė.

Biografija
----------

1984 m. baigė Vilniaus universitetą. 1977–1983 m. Šiaulių rajono centrinės bibliotekos ir šios bibliotekos Kurtuvėnų filialo bibliotekininkė. Nuo 1984 m. Šiaulių P.Višinskio viešosios bibliotekos vyr. metodininkė, nuo 2001 m. Metodikos centro vedėja. Šiaulių kolegijos Humanitarinių mokslų studijų katedros lektorė.

Lietuvos bibliotekininkų draugijos, Lietuvos kraštotyros draugijos narė.

Kurtuvėnų klojimo teatro režisierė, artistė. Dalyvavo respublikinėse Kraštotyros draugijos ekspedicijose (Ylakiai, Kurtuvėnai, Šakyna, Žarėnai, Šaukėnai), „Versmės" ekspedicijose (Tauragnai, Griškabūdis, Papilė, Rumšiškės, Kriukai, Plungė) ir kt. Viena iš pagrindinių „Versmės" leidyklos autorių. Paskelbė apie 30 straipsnių, pranešimų tekstų etnografijos, skaitybos klausimais monografijose Kuršėnai, Tauragnai, Papilė, Šiaulių universiteto leidiniuose „Mergaitė, jaunuolė šeimoje ir visuomenėje", „Ragana lietuvių kultūroje" ir kt.

Bibliografija
-------------

* Sukaupti kraštotyros lobiai, su D. Darbutiene, 2003 m.
* Senieji spaudiniai Šiaulių apskrities viešosiose bibliotekose, su N. Kasparavičiene, 2003 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Audronė Kiršinaitė. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
**Didysis Tilis** (est. *Suur Tõll*) – milžinas didvyris estų mitologijoje. Apie jį pasakojama padavimuose (daugiausia Vakarų Estijos, ypač Saremos), pasak kurių, gyvenęs Saremos saloje. Dėl Didžiojo Tilio veiklos atsirasdavusios įvairios reljefo formos, jis mėtydavęs akmenis. Teigiama, kad atliko gyventojų seniūno vaidmenį, gynė nuo įvairių priešų (tarp jų – milžino Vanapagano). Žmona – Pirvet. Pirmasis rašytinis šaltinis, kuriame minimas Didysis Tilis, datuojamas 1782 m.

Pavardės Tõll ir Toll iki šiol sutinkamos Saremos saloje.

Sovietmečiu apie Didįjį Tilį buvo sukurtas animacinis filmas „Suur Tõll" (Tallinnfilm, 1980 m.). Be to, milžino vardu pavadintas ledlaužis „Suur Tõll", saugomas Estijos jūrų muziejuje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Didysis Tilis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
2. ↑   Archyvuota kopija 2018-08-25 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
4. ↑  imdb
5. ↑  Suur Tõll. Museumships.us. Nuoroda tikrinta 2022-10-23.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Aueršteto mūšis |
| --- |
|  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1806 m. spalio 14 d. |
| Vieta | į šiaurę nuo Jėnos, dabartinė Vokietija |
| Rezultatas | Prancūzijos pergalė |

 |

**Aueršteto mūšis** – 1806 m. spalio 14 d. įvykęs susirėmimas tarp Prancūzijos imperijos ir Prūsijos karalystės pajėgų, karo su Ketvirtąja koalicija metu. Mūšis vyko tarp L. N. Davu vadovaujamos Prancūzijos kariuomenės ir Karolio Vilhelmo Ferdinando vadovaujamos Prūsijos kariuomenės.

Padėtis prieš mūšį
------------------

1806 m. Prūsijai paskelbus karą Prancūzijai, Napoleono Didžioji armija įsiveržė į ją. Spalio 13 d. aptikus prūsų pajėgas prie Jėnos, Napoleonas ten pasiuntė didžiąją kariuomenės dalį, o maršalams: Bernadotui ir Davu įsakė apeiti prūsus iš šiaurės. Tačiau pagrindinės prūsų pajėgos buvo prie Aueršteto, o ne prie Jėnos.

Mūšio eiga
----------

Kol Bernadoto būriai žygiavo tarp dviejų mūšių laukų, Davu suvokė, kad susidūrė su didžiąją Prūsijos kariuomenės dalimi. Davu puikiai gynėsi. Jam pradėjus pamažu stumtis pirmyn, karalius Vilhelmas III įsakė trauktis ir mūšis virto sutriuškinimu.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Jėnos mūšis

Nuorodos
--------

* napoleonguide.com apie Jėnos mūšį



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Aueršteto mūšis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Botaurus stellaris**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Didysis baublys (Botaurus stellaris)Didysis baublys (*Botaurus stellaris*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Gandriniai paukščiai  *( Ciconiiformes)* |
| Šeima: | Garniniai  *( Ardeidae)* |
| Gentis: | Tikrieji baubliai  *( Botaurus)* |
| Rūšis: | Didysis baublys  *( Botaurus stellaris)* |

 |
| Binomas |
| ***Botaurus stellaris***Linnaeus, 1758 |

**Didysis baublys** (*Botaurus stellaris*) – garninių (*Ardeidae*) šeimos paukštis.

Lietuvoje įvairiose vietose dar vadinamas: *rėkliu, buku, kaukučiu, bubliu, ūpu, dūku*. Gelsvai rudas, išmargintas įvairiomis tamsiomis dėmėmis. Viršugalvis juodas. Nuo žiočių kampo eina tamsiai ruda juostelė. Nugaros ir pečių plunksnos išmargintos juosvais dryželiais ir dėmėmis. Nuo smakro iki pagurklio eina rusvai juosva juosta, o šios juostos šonais – 2 eilės mažiau ryškių juosvų dėmių. Ant krūtinės pailgos juosvos dėmės. Plasnojamosios plunksnos juosvos, išmargintos rudais skersiniais dryžiais. Snapas žalsvai geltonas. Kojos gelsvai žalios. Jaunikliai šviesesni, dėmės ir juostos rausvesnės.

Lietuvoje retas, įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą. Aptinkamas kovo – rugsėjo mėn. Gyvena gausiai augalija apaugusiuose vandenyse. Pavasarį girdimas jo baubiantis duslus balsas „hu-pumb". Baikštus, naktį aktyvus, ištikus pavojui dažniausiai išsitiesia visu ūgiu, iškelia į viršų kaklą ir snapą ir atrdo lyg koks sausas stuobrys. Pabaidytas nevikriai pakyla ir truputį paskridęs vėl nutupia.

Lizdą krauna žolių tankmėje ant žemės. Gegužės mėn. deda 4-6 šviesius matinius kiaušinius. Peri 25-26 dienas. Gaudo žuvis, varles, įvairius vandens bestuburius.

Baublio baubimas

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Didysis baublys** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Vilniaus rajono taryba** – Vilniaus rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d. Pilnas pavadinimas – **Vilniaus rajono Liaudies deputatų taryba**, nuo 1990 m. balandžio mėn. *Vilniaus rajono taryba*.

Teisinis pagrindas
------------------

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d. savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Vilniaus rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.

Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu" vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.

Tarybos deputatai
-----------------

1. Stanislav Adamaitis
2. Rimantas Remeika
3. Jan Sinicki
4. Michal Treščinski
5. Zigmont Ždanovič

Veikla
------

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2005-10-21 iš Wayback Machine projekto.
| **Alvydas Sadeckas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1949 m. gegužės 12 d. (73 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Ilona |
| Vaikai | Alius |
|  |
| Veikla | politinis veikėjas, policijos komisaras |
| Partija | 2000 m. Naujoji sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1971 m. Vilniaus valstybinis universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 2004 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Komandoro kryžius
 |

**Alvydas Sadeckas** (g. 1949 m. gegužės 12 d. Vilniuje) – Lietuvos visuomenės veikėjas, 2000 - 2008 m. Seimo narys, Lietuvos policijos komisaras, verslininkas.

Biografija
----------

1966 m. baigė Vilniaus 23-ąją vidurinę mokyklą, 1971 m. baigė Vilniaus valstybinį universitetą, įgijo ekonominės kibernetikos specialybę.

1970–1975 m. LLKJS CK darbuotojas, 1975–1991 m. LSSR (nuo 1990 m. Lietuvos Respublikos) vidaus reikalų ministerijos Kriminalinės paieškos valdybos poskyrio, skyriaus viršininkas, 6-ojo (kovos su organizuotu nusikalstamumu) skyriaus viršininkas, Lietuvos kriminalinės policijos vyriausiasis komisaras, pulkininkas. 

1991-1992 m. Lietuvos policijos akademijos dėstytojas. 1993 m. prezidento Algirdo Mykolo Brazausko patarėjas nacionalinio saugumo klausimais. 1994 m. Lietuvos valstybinio komercinio banko Vindikacijos skyriaus viršininkas. 1994–2000 m. UAB „Ekskomisarų biuras" viceprezidentas.

2000–2008 m. Seimo narys, 2000-2006 m. 2008 m. Nacionalinio saugumo ir gynybos komiteto pirmininkas.

2004 m. apdovanotas ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Komandoro kryžiumi.

  

Žmona Ilona (1953-2012), sūnus Alius.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-12-03 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
|  |
| --- |
| **Voveriškių mokykla** |
| [[Vaizdas:|Voveriškių mokykla herbas|center|100px]] |
| Voveriškių mokykla |
| **Adresas** | Ringuvos g. 4, Voveriškiai |
| **Direktorius(-ė)** |  |
| **Mokinių skaičius** | 193 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** | 61 |
| **Pedagogų skaičius** | 17 |

**Šiaulių rajono Voveriškių mokykla** – dieninė, bendrojo ugdymo mokykla Voveriškiuose (Šiaulių raj.), Ringuvos g. 4, vykdanti pradinio, pagrindinio ir neformaliojo ugdymo programas(ikimokyklinis ir priešmokyklinis ugdymas). Įstaigos kodas 190077435.

Istorija
--------

Apie 1920 m. Daušiškių kaime radėjo veikti pradinė mokykla. Pirmieji čia dirbę mokytojai buvo Pranė Jankutė, Leimontaitė, Dagienė, Tuzinienė. Ilgus metus (nuo 1958 m.) čia dirbo mokytoja Dangirutė Vasiliauskaitė.

1942–1955 m. pradinės mokyklos veikė ir aplinkiniuose Toliočių, Kadugių kaimuose. Didėjant mokinių skaičiui 1956–1957 m. Voveriškių gyvenvietėje pradėjo veikti nauja mokykla. 1957–1958 m. ji pavadinta mokytojos Pranės Jankutės pradine mokykla. 1960–1965 m. jai vadovavo direktorius Romas Kigas. Jau 1961–1962 m. m. mokykla tapo septynmetė, vėliau aštuonmetė. Nuo 1968 m. iki 1991 m. mokyklai vadovavo direktorė Adelė-Teodora Skujienė. Mokykloje ji dirbo 28 metus (24 metus – mokyklos direktore ir 4 metus – matematikos mokytoja).

1970 m. rugsėjo 1 d. pastatyta nauja, erdvi mokykla. Nuo 1991 m. iki 2014 m. mokyklai vadovavo direktorė Danguolė Tamutienė. 2005 m. pradėjo veikti renovuotas II mokyklos korpusas (buvęs vaikų darželis). Čia įrengta moderni valgykla, aktų-sporto salė, technologijų, dailės kabinetai. 2013 m. vyko dalinė mokyklos renovacija (pakeisti I korpuso mokyklos langai).
Mokyklos direktorė ir grupė mokytojų inicijavo kaimo bendruomenės įkūrimą 2013 m. Danguolė Tamutienė, mokyklos direktorė, tapo pirmąja bendruomenės pirmininke.

Direktoriai
-----------

* 1960-1965 m. Romas Kigas
* 1968-1991 m. Adelė-Teodora Skujienė
* 1991-2014 m. Danguolė Tamutienė
* 2015 - Albina Gudaitienė

Žymiausi mokytojai
------------------

* Pranė Jankutė (1909-1949)

Žymiausi mokiniai
-----------------

* Vidmantė Jasukaitytė, poetė

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
| **Alvydas Vaicekauskas** |
| --- |
| Gimė | 1957 m. birželio 13 d. (65 metai)Kedonyse, Alytaus rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Audronė Vaicekauskienė |
| Vaikai | Audvydas, Simona |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Prienų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partija2001 m. Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Alvydas Vaicekauskas** (g. 1957 m. birželio 13 d. Kedonyse, Alytaus rajonas) – Lietuvos ir Prienų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1980 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.

1997 m. ūkininkas. 2000–2003 m. Pakuonio seniūnijos seniūnas. 2003–2007 m. Prienų rajono savivaldybės administracijos direktorius. 2007–2011 m. ir nuo 2015 m. Prienų rajono savivaldybės meras, Lietuvos savivaldybių asociacijos tarybos narys.

2000 m. ir nuo 2007 m. Prienų rajono savivaldybės tarybos narys.

1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Prienų rajono skyriaus narys, skyriaus tarybos narys, nuo 2006 m. skyriaus pirmininko pirmasis pavaduotojas.

Sutuoktinė Audronė, vaikai Audvydas, Simona.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
**Langkasuka** (tamilų šaltiniuose: *Ilangasoka*, kinų šaltiniuose: 狼牙脩 *Lang-ya-shiu*, arabų šaltiniuose: *Langasyuka*) – hinduistinė malajų valstybė. Viena seniausių Malajų salyne, kurios kultūrinis ir politinis centras, spėjama, buvo Patani upės slėnyje (dab. Tailandas). Ekspansijos laikotarpiu kontroliavo didesnę dalį Malakos pusiasalio dab šiaurės Malaizijos ir pietinio Tailando teritorijose.

Istorija
--------

Karalystės pradžia sietina su stiprėjančia Transmalakinės prekybos reikšme tarp Indijos ir Kinijos. Ji koncentravosi Patani upės baseine, o jos svarbiausias uostas buvo šios upės žiotyse, prie Tailando įlankos. Tiesioginis kelias karalystę jungė su Kedahu vakaruose. Šiaurėje formavosi Tambralinga, o pietuose buvo Čitu ir Panpan valstybės.

VI a. kinų šaltiniai mini šią valstybę. Jos karalius Bhagadata užmezgė diplomatinius santykius su tuometine Kinija (Liangų dinastija). Tapusi viena stipriausių valstybių, Langkasuka įgijo hegemoniją visoje Transmalakinėje prekyboje ir pavertė kitas valstybes savo vasalėmis.

VIII a. pabaigoje valstybę nukariavo Šrividžaja, ir ši tapo jos vasale. Nepaisant to, vietinė valdžia buvo išlaikyta. XI a. Šrividžają nusiaubus Čola imperijai, Langkasuka vėl bandė atgauti nepriklausomybę. Atrodo, ją laikinai buvo užgožusi Tambralinga šiaurėje. XIII a. Langkasuka tapo šiauriausia Madžapahito vasale. Tuo met metu prėmus Islamą, jos teritorijoje susikūrė musulmoniškas Pattani sultonatas.

Nuorodos
--------

Straipsnis apie Langkasuką

|  |  |
| --- | --- |
| **Induistinės malajų valstybės** |  |
| Transmalakinė prekyba (Malakos pusiasalis): Tambralinga | Kedahas | Langkasuka | Čitu | Panpan | Ganga NegaraSumatra: Kandali | Šrividžaja | Melaju | Minanga | Dharmasraja | Panai |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Naujamiesčio herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2008-08-25* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Naujamiesčio herbas** – vienas iš Naujamiesčio heraldikos atributų.

Aprašas
-------

Herbo mėlyname skydo lauke į priekį žengiantis sidabrinis angelas su auksiniu nimbu ir auksine knyga rankose. Ant kairiojo viršutinio kampo - auksinis kantonas su mėlynu dviragiu ietigaliu (pusmėnulio formos).

Simbolika
---------

* Angelas - Dievo pasiuntinys ir tarpininkas tarp Dievo ir žmonių žemėje.
* Mėlyna skydo spalva - ištikimybė, dieviška išmintis, pastovumas ir sąžiningumas, ji ir dangaus spalva.

Istorija
--------

XVII a. Naujamiestis rašytiniuose šaltiniuose buvo vadinamas Karaimų nauju miestu, kadangi jame buvo surašyta 150 vyrų karaimų (1858 m.). Jie turėjo savo maldos namus – kenesą, kapines.

Naujajame herbe buvo nuspręsta pavaizduoti angelą ir karaimų genties ženklą (karaimų k. *tamga*) - dviragį ietgalį (karaimų k.*senek*), susijusį su karaimais.

Lietuvos Prezidento dekretu Nr. 1K-1483 herbas patvirtintas 2008 m. rugpjūčio 25 d. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.
| **Hygrophoropsis aurantiaca** |
| --- |
| Voveraitinė guotelė (*Hygrophoropsis aurantiaca*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Baravykiečiai  *( Boletales)* |
| Šeima: | Meškutiniai  *( Paxillaceae)* |
| Gentis: | Guotelė  *( Hygrophoropsis)* |
| Rūšis: | Voveraitinė guotelė  *( Hygrophoropsis aurantiaca)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Voveraitinė guotelė** (*Hygrophoropsis aurantiaca*) – meškutinių (*Paxillaceae*) šeimos, guotelių (*Hygrophoropsis*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Lapuočių, spygliuočių, mišrieji miškai, smėlėtos vietos.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Raudonai oranžinės spalvos vaisiakūniai.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio, dažniausiai smulkūs. Kepurėlė 3–5 (8) cm skersmens, mėsinga, oranžinė, oranžiškai raudona, išblukusi iki geltonos ar net gelsvos spalvos, aksomiška. Lakšteliai siauri, šakoti, oranžiškai raudoni, nuaugtiniai. Kotas kepurėlės spalvos, nusmailėjęs, 3–5×0,5–1 (1,5) cm dydžio. Trama gelsva, oranžinė, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 6–7×4–5 μm.

**Būdingi požymiai:** labai panaši į voveraitę, tik ne tokia mėsinga, gležnesnė, ryškesnės oranžinės spalvos ir auga kartais net ant sutręšusios medienos.

Mėgsta supuvusios pušies, eglės kelmus, jų nuolaužas arba smėlėtas išvirtusių eglių ar pušų šaknis. Labai dažna, valgoma, bet menkavertė, rinkti maistui nerekomenduojama.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 89 psl.

Nuorodos
--------

* Voveraitinės guotelės nuotraukos Archyvuota kopija 2008-08-28 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Voveraitinė guotelė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Leonas Mulevičius** |
| --- |
| Gimė | 1927 m. rugpjūčio 26 d.Kiduliai, Šakių apskritis |
| Mirė | 1993 m. balandžio 8 d. (65 metai)Vilnius |
| Vaikai | Jolita Mulevičiūtė |
|  |
| Veikla | istorikas |
| Sritis | XIX a. – XX a. pradžios agrariniai santykiai Lietuvoje |
|  |
| Išsilavinimas | habilituotas humanitarinių mokslų daktaras |
| Alma mater | 1954 m. Vilniaus universitetas |
| Žinomas (-a) už | profesorius |

**Leonas Mulevičius** (1927 m. rugpjūčio 26 d. Kiduliuose, Šakių apskrityje – 1993 m. balandžio 8 d. Vilniuje, palaidotas Tetervinuose, Pasvalio rajono savivaldybėje) – Lietuvos istorikas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1946–1947 m. studijavo Kauno universitete, 1947–1950 m. ir 1953–1954 m. Vilniaus universitete, 1950 m. iš Vilniaus universiteto buvo pašalintas dėl socialinės kilmės – tėvas buvo agronomas, iki Antrojo pasaulinio karo administravo Kidulių valstybinį ūkį, o Leonas Mulevičius atsisakė bendradarbiauti su KGB. Baigė universitetą 1954 m. 1979 m. istorijos mokslų daktaras.

Mokytojavo Vilniaus J. Tallat Kelpšos muzikos mokykloje, buvo Respublikinės ekskursinės–turistinės stoties Vilniuje direktoriaus pavaduotojas. 1958–1993 m. Istorijos instituto (nuo 1990 m. Lietuvos istorijos institutas) mokslo darbuotojas, nuo 1985 m. Feodalizmo istorijos skyriaus vadovas. 1959–1991 m. Vilniaus universitete dėstė ūkio istoriją; nuo 1984 m. profesorius. 1988 m. Sąjūdžio Vilniaus tarybos narys.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrimų svarbiausia sritis – XIX a. – XX a. pradžios agrariniai santykiai Lietuvoje. Pranešimus skaitė Rytų Europos agrarinės istorijos simpoziumuose; jų tekstai 1962–1984 m. išspausdinti Rytų Europos agrarinės istorijos metraštyje (*Ežegodnik po agrarnoj istorii Vostočnoj Evropy*). Daug straipsnių paskelbė „Lietuvos istorijos metraštyje", nuo 1980 m. tvarkė istorijos terminijos skyrių, Lietuvos TSR mokslų akademijos darbų A serijoje. Geriausi jų sudaro rinkinį „Kaimas ir dvaras Lietuvoje XIX a."

Bibliografija
-------------

* Lietuvos valstiečių judėjimas 1861–1914 m. su M. Juču ir A. Tyla, 1975 m.
* Lietuvos kaimo ir dvaro žemės santykiai 1861–1917 m. (Servitutai ir bendrosios ganyklos), 1984 m.
* Lietuvos TSR istorija, t. 2, vienas autorių, 1963 m.
* Lietuvos TSR istorijos šaltiniai, t. 2, vienas sudarytojų, 1965 m.
* Kražių skerdynės, vienas sudarytojų, 1993 m.
* Kaimas ir dvaras Lietuvoje XIX a. 2003 m. su jo biografija.

Literatūra
----------

* Leonas Mulevičius: Bibliografinė rodyklė 1953–1987 m. sudarė Rita Strazdūnaitė, Vilnius, 1987 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Merkys. *Leonas Mulevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 575 psl.