recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Dubičių herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2015-* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Dubičių herbas** – pagrindinis Dubičių kaimo Varėnos (rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

Aprašas
-------

Dubičių herbo raudoname fone vaizduojamas auksinis elnias sidabriniais ragais, kanopomis ir liežuviu, kuris ne tik atspindi aplinkinių miškų turtingumą, bet yra aliuzija į su Dubičiais susijusį pasakojimą apie Vytauto Didžiojo medžioklę vietovės apylinkėse. Aukso spalva heraldikoje atspindi kilnumą, o raudona - drąsą ir narsą, tad šios spalvos simbolizuoja Dubičių gyventojų kilnią ir drąsią kovą už laisvę, vietovėje siautusių istorinių verpetų sūkuryje pralietą žmonių kraują.

Istorija
--------

Herbo etaloną sukūrė dailininkas Arvydas Každailis, Lietuvos heraldikos komisija aprobavo 2015-06-04 (Komisijos posėdžio protokolas Nr. 6K-5(489)). 2015 m. liepos 16 d. LR Prezidentės dekretu Nr. 1K-397 herbas patvirtintas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR Prezidento dekretas Nr. 1K-397.
Koordinatės: 55°16′26″ š. pl. 25°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.27389°š. pl. 25.31667°r. ilg.﻿ / 55.27389; 25.31667


| Ramošius |
| --- |
| Vieta | Molėtų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,157 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,03 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Didžiausias gylis | 10,6 m |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | Ramošia |

**Ramošius** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 8 km į šiaurės vakarus nuo Molėtų, 2,5 į pietryčius nuo Girsteitiškio. Išsidriekęs iš vakarų į rytus 0,85 km, plotis iki 0,26 km. Altitudė 142,8 m. Ežeras telkšo ledyno rinoje. Gylis siekia 10,6 m. Krantai žemi, pietryčiuose – pelkėti. Pakrantės daugiausia miškingos - ežerą supa Ažulaužės miškas, tik vakarinėje ir šiaurinėje pakrantėse kai kur plyti pievos ir dirbami laukai.

Iš ežero šiaurėje išteka Alantos intakas Ramošia (Virintos baseinas).

Prie ežero yra Gilužių kaimas. Pietvakarine pakrante eina kelias  **2806**  Kairionys–Girsteitiškis–Balninkai .

Ežerėvardis *Ramõšius* kilęs nuo žodžio *ramus* („tylus, nedrumstas").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ramošius*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 501
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 272
|  |
| --- |
| **Vilniaus rajono Vėliučionių vaikų socializacijos centras** |
| [[Vaizdas:|Vilniaus rajono Vėliučionių vaikų socializacijos centras herbas|center|100px]] |
| Vilniaus rajono Vėliučionių vaikų socializacijos centras |
| **Adresas** | Liepų al. 44, Vėliučionys |
| **Direktorius(-ė)** | Vitalija Grigaitienė |
| **Mokinių skaičius** | 8 (2019 m.) |
| **Įkūrimo data** | 1949 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 31 |

**Vėliučionių vaikų socializacijos centras** – vaikų socializacijos centras Lietuvoje. Centras yra bendrojo lavinimo mokykla, vykdanti vaiko vidutinę priežiūrą, pagrindinio, vidurinio ugdymo, neformaliojo švietimo programas, sudaro galimybę mokytis pagal pirminio profesinio mokymo programas. 

Nurodoma, kad vaikai į šį centrą patenka teismo sprendimu, paprastai dėl mokyklos nelankymo ir nusikalstamos veikos (didžiumai jų būna iškelta ne viena baudžiamoji byla). Atvežti į centrą nusikaltę nepilnamečiai jame praleidžia bent 3 mėnesius, o ilgiausiai – 1 metus (iki 2011 m. priimto įstatymo buvo numatytas ilgesnis 3 metų terminas).

Istorija
--------

Vyriausybė 2006 m. gegužės 25 d. nutarimu Nr. 467 Vėliučionių specialiųjų vaikų auklėjimo ir globos namų steigėjo funkcijas iš Švietimo ir mokslo ministerijos perdavė Vilniaus apskrities viršininkui.

Pagal Ugdytinių veiklos ir gyvenimo individualumo (privatumo) plėtros programą globos namų administracija ugdytinių gyvenamąsias patalpas pritaikė gyventi po vieną ugdomąją grupę atskirame aukšte. Viena ugdomoji grupė apgyvendinta administraciniame pastate. Viename kambaryje gyvena po 1–2 ugdytinius.

Anksčiau apie pusė įstaigos globotinių būdavo globos namų auklėtiniai, vėliau čia pakliuvo vis daugiau šeimose (paprastai asocialiose) augusių vaikų.

Direktoriai
-----------

* Justinas Šorys;
* Julijona Mažuolytė – nuo 2007 m.
* Marius Labanauskas – nuo 2010 m. gruodžio 14 d.
* Vitalija Grigaitienė  – nuo 2015 m.

Išnašos
-------

1. 1 2  „Ar čia normalu? Socializacijos centre 33 darbuotojai žiūri 7 vaikus", diena.lt, 2018-09-12.
2. ↑  „Smurtaujantys ir siaubą visuomenei keliantys vaikai: griežtinti bausmes ar bandyti auklėti?", lrytas.lt, 2019-10-11.
Koordinatės: 54°34′51.43″ š. pl. 22°57′33.7″ r. ilg.﻿ / ﻿54.5809528°š. pl. 22.959361°r. ilg.﻿ / 54.5809528; 22.959361


|  |
| --- |
| **Klampučių pagrindinė mokykla** |
| Klampučių pagrindinė mokykla herbas |
|  |
| **Adresas** | Klampučiai, Vilkaviškio rajonas |
| **Direktorius(-ė)** | Donatas Dambrauskas |
| **Mokinių skaičius** | 79 (2010 m.) |
| **Įkūrimo data** | 1946 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 18 |

**Vilkaviškio rajono Klampučių pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Klampučiuose (Vilkaviškio raj.), Klampučių g. 5A, vykdžiusi ikimokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Buvęs įstaigos kodas 190488828. Steigėjas Vilkaviškio rajono savivaldybės taryba.

Nuo 2013 m. Vilkaviškio rajono Gražiškių gimnazijos Klampučių skyrius.

Istorija
--------

Mokykla įkurta Klampučių dvaro sodybos teritorijoje. 1946 m. įsteigta pradinė, 1950 m. septynmetė, 1951 m. aštuonmetė, 1986 m. nepilnoji vidurinė, 1987 m. devynmetė, nuo 1992 m. pagrindinė mokykla. 2013 m. Klampučių pagrindinė mokykla prijungta prie Gražiškių gimnazijos.

Direktoriai
-----------

* 1950–1952 m. Valentinas Bindokas
* 1952–1954 m. Antanina Parazinskienė
* 1954–1958 m. Antanas Petrauskas
* 1958–1985 m. Anelė Mensevičiūtė-Orintienė
* 1985–2002 m. Edmundas Puskunigis
* 2002–2012 m. Donatas Dambrauskas

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2013-04-18 iš Wayback Machine projekto.
Išversti medžiai Kazlų Rūdos miške
Seniai nugriuvęs kamienas suteikia buveinę vystytis įvairioms rūšims
**Vėtravarta** arba **audravarta, vėjavarta** – stipraus vėjo išversti medžių kamienai ar jų dalys, nulaužtos viršūnės, stambios šakos, nukritusios ant žemės. Vėtravartos susidaro dėl natūralios medžių žūties, vykdomų kirtimų, miškų gaisrų, vėjo ir sniego poveikio (apledėjimo), apnikusių miško kenkėjų vabzdžių. Medžiai išverčiami tada, kai vėjo greitis viršija 20–25 m/s. Stipraus vėjo dažniausiai neatlaiko sniego prislėgti ar kenkėjų pažeisti, nudžiūvę medžiai, turintys puvinio pažeistas šaknis. Daug vėtravartų įvyksta senuose, šlapiuose miškuose. Dažniausiai nukenčia eglynai ar medynai su eglėmis. Išverčiami išaugę tankmėje, vėliau kirtavietėse palikti pavieniai medžiai. Medynų atsparumą vėjų poveikiui didina sistemingi miško ugdomieji kirtimai, mišrių ir įvairiaamžių medynų auginimas, vėjui atsparių miško palaukių formavimas.

Ekologija
---------

Ant miško paklotės dūlanti mediena dirvožemį praturtina maistinėmis medžiagomis, sustiprina miško šlaitus nuo ardymo, apsaugo dirvą. Čia sukuriamos sąlygos nuolat ar laikinai įsikurti daugeliui rūšių: mikroorganizmams, vaisiakūniams, nariuotakojams, moliuskams, varliagyviams ir ropliams, paukščiams ir net smulkiems žinduoliams. Kad sėkmingai daugintųsi tam tikrų rūšių augalai, būtina, kad jų sėklos sudygtų pūvančioje vėtravartų medienoje.

Negyva mediena vaidina svarbų vaidmenį kaip ilgalaikė anglies kaupėja. Pavyzdžiui, spygliuočių miškuose negyvoje medienoje kartu su dirvožemiu gali būti iki 25–30 % miške sukauptos anglies.

Vėtravartų kaupimasis miškui kelia ir pavojų, ypač gaisro metu, prisideda prie greito jo išplitimo dideliuose plotuose. Be to, tai yra palankios sąlygos plisti įvairiems kenksmingiems vabzdžiams, pavyzdžiui, kinivarpoms, kurios dauginasi vėtravartose ir persikelia į šalia augančius sveikus medžius, dėl ko gali būti sunaikinami dideli plotai vertingo miško. Gerai prižiūrimoje girininkijoje ypatingas dėmesys kreipiamas į savalaikį naujai susidarančių vėtravartų valymą, gaunama malkoms ir kitiems tikslams tinkama mediena.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vėtravarta** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  *Vėtravarta*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014
2. ↑
|  |
| --- |
| **Klaipėdos „Žaliakalnio" gimnazija** |
| [[Vaizdas:|Klaipėdos „Žaliakalnio" gimnazija herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Klaipėdos „Žaliakalnio" gimnazija|250px]] |
| **Adresas** | Galinio Pylimo g. 17, Klaipėda |
| **Direktorius(-ė)** | Vitalijus Jakobčiukas |
| **Mokinių skaičius** | 413 |
| **Įkūrimo data** | 1952 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 55 |

**Klaipėdos „Žaliakalnio" gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Klaipėdoje, Galinio Pylimo g. 17, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas rusų kalba. Įstaigos kodas 290438420.

Istorija
--------

1950–1952 m. pastatyta Klaipėdos 3-os vidurinė mokykla, spalio 1 d. dviejų aukštų pastatas priėmė pirmuosius mokinius. 1979–1984 m. mokyklos pastatas uždarytas kapitaliniam remontui, mokiniai mokėsi 11-os vidurinės mokyklos (dab. Klaipėdos Aitvaro gimnazija) pastate. 1985 m. mokykloje pradėjo veikti pirmos sustiprinto anglų kalbos mokymo klasės.

1992 m. mokyklai suteiktas „Žaliakalnio" vardas. 1999 m. mokykla pradėjo dalyvauti projekte „Gera pradžia". 2000 m. atidarytos 11-os profiliuotos klasės. Nuo 2007 m. rugsėjo 1 d. mokyklai suteiktas gimnazijos statusas.

Direktoriai
-----------

* 1952 m. Georgijus Direktorius
* 1964 m. Sofja Gordina
* 1967 m. Liubovė Solocha
* 1977 m. Lidija Parčevskaja
* 1981 m. Liudmila Arkušina
* 1990 m. Vitalijus Jakobčiukas

Mokiniai
--------

* Marija Šibajeva (g. 2002 m.), šachmatininkė

Nuorodos
--------

* Gimnazijos svetainė
| **Alla Baubinienė** |
| --- |
| Gimė | 1926 m. birželio 18 d. (96 metai)Kaunas |
| Vaikai | Jolanta, Ariana |
|  |
| Veikla | gydytoja terapeutė kardiologė, pedagogė |
| Partija | 1952 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1949 m. Kauno valstybinis universitetas |

**Alla Demidavičiūtė-Baubinienė** (g. 1926 m. birželio 18 d. Kaune) – Lietuvos gydytoja terapeutė kardiologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė, šeimos medicinos pradininkė Lietuvoje.

Biografija
----------

1934–1936 m. mokėsi Kauno šv. Kazimiero seserų kongregacijos mergaičių gimnazijoje, 1936–1943 m. Panevėžio 2-ojoje mergaičių gimnazijoje, 1942–1943 m. Miltinio dramos studijoje. 1943–1944 m. studijavo Kauno mokytojų seminarijoje, 1944–1949 m. Kauno valstybinio universiteto Medicinos fakultete.

1946–1948 m. Kauno valstybinio universiteto Anatomojos katedros laborantė. 1949–1951 m. Kauno medicinos instituto (KMI, nuo 1989 m. KMU) Vidaus ligų katedros asistentė, 1951–1953 m. vyr. dėstytoja. 1955–1959 m. KMI Hospitalinės terapijos katedros asistentė, 1959–1967 m. docentė, 1967–1972 m. profesorė. 1964 m. medicinos mokslų daktarė.

1972–1992 m. Vidaus ligų katedros vedėja. 1992–1993 m. Šeimos klinikos vadovė, 1993–1995 m. konsultantė. 1995–1997 m. Klaipėdos apskrities vyr. internistė, nuo 2002 m. Klaipėdos apskrities administracijos gydytojo tarnybos konsultantė specialistė pirminei sveikatos priežiūrai. 2005 m. KMU Senato išrinkta profesore-emerite.

Nuo 1970 m. Pasaulinės sveikatos organizacijos konsultantė.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo svarbiausia kryptis – lėtinių neinfekcinių ligų profilaktika. 1971–1974 m. vadovavo Kauno ir Roterdamo epidemiologijos, 1981–1988 m. integruotos lėtinių neinfekcinių ligų profilaktikos programai Lietuvoje. 1992 m. jos pastangomis Kauno medicinos akademijoje įsteigta Šeimos medicinos klinika.

Bibliografija
-------------

* Širdies ritmo sutrikimų gydymas, 1970 m.
* Tarptautinė Kauno ir Roterdamo profilaktikos programa, viena autorių, 1981 m. anglų kalba

Įvertinimas
-----------

* 1968 m. LSSR valstybinė premija
* 1976 m. LSSR nusipelniusi mokslo veikėja
* 2002 m. LDK Gedimino ordino Karininko kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Profesorė savo jaunystės neužkodavo // Kauno diena, 2006-09-19
2. ↑  Kas yra kas. Lietuvos moterys. – Kaunas: Neolitas, 2007. – 54 p.
3. ↑   Archyvuota kopija 2013-12-11 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  *Alla Baubinienė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 221
5. ↑  *Alla Baubinienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 714 psl.
6. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Dubna*Дубна* |
| --- |
|              |
| *XX a. vid. miesto architektūra* |
|  |
| 

DubnaDubna

56°44′00″ š. pl. 37°10′00″ r. ilg.﻿ / ﻿56.73333°š. pl. 37.16667°r. ilg.﻿ / 56.73333; 37.16667﻿ (Dubna (Maskva))Koordinatės: 56°44′00″ š. pl. 37°10′00″ r. ilg.﻿ / ﻿56.73333°š. pl. 37.16667°r. ilg.﻿ / 56.73333; 37.16667﻿ (Dubna (Maskva)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3)------ vasaros: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Maskvos sritis Maskvos sritis |
| **Rajonas** | Dubnos rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 70 500  |
| **Plotas** | 71,6 km² |
| **Tankumas** (2010) | 985 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Dubna |

**Dubna** – miestas Rusijoje, Maskvos srityje. 2002 metų duomenimis gyveno 60 951 žmonės.

Miestas pastatytas XX amžiaus viduryje. Miesto teisės suteiktos 1956 metais.

Šio miesto vardu pavadintas cheminis elementas **dubnis**.

Istorija
--------

Sprendimas pastatyti protonų akceleratorių branduoliniam tyrinėjimui buvo priimtas sovietų vyriausybės 1946 metais. Vieta, kur dabartinis miestas stovi buvo parinkta tam tikru atstumu nuoMaskvos ir šalia Ivankovo jėgainės.

Mokslinis lyderis buvo Igoris Kurčiatovas.

Bendras projekto prižiūrėtojas, įtraukdamas konstravimą sprendimo, kelio ir geležinkelio, jungiančio jį prie Maskvos (didžiai baudžiamojo Gulago įnamių darbo įsitraukimas), buvo NKVD vadovas Lavrentijus Beria. Po trejų intensyvaus darbo metų, akceleratorius buvo paleistas 1949 m. gruodžio 13-ąją.

Dubnos miestas buvo oficialiai iškilmingai atidarytas 1956 m. kartu su Jungtiniu branduolinių tyrimų institutu, kuris vystėsi į didelę tarptautinę tyrinėjimo laboratoriją, kuri specializavosi daugiausia mikrodalelių fizikoje, sunkiųjų jonų fizikoje, transuraninių elementų sintezėje ir radiobiologijos. Institute dirbo tokie fizikai kaip Nikolajus Bogolijubovas, Vladimiras Veksleras, Bruno Pontecorvas Daug elementarių dalelių ir sunkiųjų branduolių (tarp jų 118-asis elementas) buvo ten atrasti ir ištirti. Elemento Nr.105, dubnis, vardas suteiktas pagal miesto *Dubna* vardą.

1964 mieste vyko prestižinė tarptautinę fizikos konferencija.

Geografija
----------

Miestas yra 187 m virš jūros lygio, išdėstytas už maždaug 125 km į šiaurę nuo Maskvos, prie Volgos upės, pasroviui yra Ivankovo tvenkinys. Miestas yra abipus Volgos, per kurią nutiestas vienintelis tiltas. Vakarinę miesto ribą juosia Maskvos kanalo, susiliejantis su Volga, rytinę – Dubnos upė.

Dubna yra šiauriausias miestas Maskvos srityje.

Ekonomika
---------

Prieš Tarybų Sąjungos žlugimą, JINR ir MKB „Raduga" buvo svarbiausios įmonės mieste. XX a. pab. miestas patyrė ekonominį nuosmukį.

Miestų partnerystė
------------------

Jungtinės Amerikos Valstijos La Krosas, Viskonsinas, JAV
|  |
| --- |
| Tarptautinė profesionalių futbolininkų federacija |
|  |
| Santrumpa | FIFPro |
| Įkurta | 1965 m. |
| Tipas | futbolininkų profesinė sąjunga |
| Būstinė | Hofdorpas, Nyderlandai |
| Narystė | 66 šalys-narės |
| Tinklalapis | www.fifpro.org |

**Fédération Internationale des Associations de Futballeurs Professionnels** (liet. ***Tarptautinė profesionalių futbolininkų federacija***), sutrumpintai vadinama **FIFPro**, – profesinė sąjunga, atstovaujanti 65 000 profesionalių futbolininkų visame pasaulyje. FIFPro būstinė yra Hofdorpe, Nyderlanduose, ją sudaro 63 nacionalinės žaidėjų asociacijos.

Trumpa istorija
---------------

1965 m. gruodžio 15 d. Paryžiuje susitiko Prancūzijos, Škotijos, Anglijos, Italijos ir Olandijos žaidėjų asociacijos, siekiančios įsteigti tarptautinę futbolininkų federaciją. 1966 m. birželio antroje pusėje Londone, prieš pat pasaulio čempionato pradžią, įvyko pirmasis FIFPro kongresas.

Nariai
------

Pastaraisiais metais FIFPro iš Europos organizacijos išaugo pasauliniu mastu. 2021 m. FIFPro priėmė naujausias nares – Slovakijos bei Bosnijos ir Hercegovinos, futbolininkų asociacijas. Viso FIFPro priklauso 66 šalys narės. Kandidatai į narius yra Islandija ir Uzbekistanas.

Lietuva nėra FIFPro nare.

Lietuva ir FIFPro
-----------------

2018 m. FIFPro išplatino pranešimą apie Kauno Stumbro komandą, kad vėluoja futbolininkų atlyginimai, futbolininkų kontraktai yra vienpusiški ir neatitinka standartų, o žaidėjai, kalbėję su spaudos atstovais, yra grasinami nuobaudomis. FIFPro ragino UEFA bei LFF imtis rimtesnių priemonių, kad būtų išvengta netinkamo elgesio su žaidėjais, kurie dalyvauja šių organizacijų organizuojamose varžybose. Laikraštis „The New York Times" apibūdino „FC Stumbras" kaip klubą, kurio veikla sutvarkyta taip, kad vienintelis tikslas būtų pasipelnyti iš žaidėjų, o Lietuvos futbolą kaip futbolininkų perėjimų ekosistemos dugną.

Nuo 2015 m. lapkričio mėn. egzistuoja Lietuvos futbolo žaidėjų sąjunga (LFŽS), planavusi tapti Fifpro nare. Organizacijos prezidentu yra Gintautas Žemaitis.

2020 m. vasario mėn. buvusio futbolininko Arūno Klimavičiaus iniciatyva buvo įsteigta Profesionalių futbolininkų asociacija (PFA). Nariais jau tapo šalies vyrų didžiojo futbolo ir salės futbolo rinktinių atstovai, moterų nacionalinės rinktinės futbolininkės bei Lietuvos futbolo A lygos klubų žaidėjai.

Apdovanojimai
-------------

Nuo 2005 m. FIFPro inicijavo geriausios metų viso pasaulio vienuolikės, pavadintos „FIFPro World XI" rinkimus. Visi profesionalūs futbolo žaidėjai buvo prašomi išrinkti vieną vartininką, keturis gynėjus, tris saugus ir tris puolėjus. 2009 m. apdovanojimo pavadinimas pasikeitė į „FIFA FIFPro World XI".

Nuo 2005 m. Iki 2008 m. FIFPro taip pat buvo renkamas FIFPro pasaulio metų žaidėjas. Nuo 2009 m. „FIFPro" metų žaidėjo rinkimas susijungė su „FIFA pasaulio metų žaidėju", o nuo 2010 m. su Prancūzijos futbolo „Ballon d'Or" į vieną apdovanojimą – „FIFA Ballon d'Or".

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2019-07-29 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
Koordinatės: 56°12′18″ š. pl. 22°26′33″ r. ilg.﻿ / ﻿56.20500°š. pl. 22.44250°r. ilg.﻿ / 56.20500; 22.44250


| Žibikų tvenkinys |
| --- |
|  |
| Vieta | Lietuva (Mažeikių rajonas) |
| Plotas | 0,123 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,96 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,4 m |
| Didžiausias gylis | 5,5 m |
| Įteka | Pievys, bevardis upelis |
| Išteka | Pievys |

**Žibikų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, 5,5 km į pietvakarius nuo Viekšnių, Žibikų kaimo pietinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus Pievio upę (Ventos intakas) 7,4 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 1,08, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 76,8 m. Pietinis tvenkinio galas užpelkėjęs, gausiai užžėlęs vandens augalija. Krantai neaukšti, vietomis apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Aplinkui plyti dirbami laukai. Rytine pakrante eina kelias  **1009**  Viekšniai–Stočkai–Pievėnai .

Tvenkinys įrengtas 1974 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Koordinatės: 55°45′55″ š. pl. 21°06′04″ r. ilg.﻿ / ﻿55.76528°š. pl. 21.10111°r. ilg.﻿ / 55.76528; 21.10111

Kelias pro Melnragės mišką
Pušelės prie Melnragės
**Klaipėdos-Kukuliškių miškai** – miškai vakarų Lietuvoje, Klaipėdos rajone ir Klaipėdos miesto šiaurinėje dalyje, iš vakarų ribojami Baltijos jūros. Tęsiasi nuo Klaipėdos Pušyno ir Universiteto mikrorajonų pietuose iki Olando kepurės kalno šiaurėje. Priklauso Kretingos miškų urėdijai, Klaipėdos girininkijai, šiaurinė dalis patenka į Pajūrio regioninį parką. Apima 16,3 km² plotą. Masyvą sudaro Kukuliškių, Klaipėdos, Girulių ir Melnragės miškai.

Miškai auga ant Baltijos jūros stačiašlaičių terasų, jūros pakrantėje pereinančių į kopas. Būdingi dirvožemiai – jauriniai šilaininiai smėliai. Miško šiaurės rytuose telkšo Kalotės ežeras, prie Šarlotės – Mumlaukis, prateka Danės intakas Purmalė.

Medynai:

* pušynai: 65 %
* beržynai: 19 %
* juodalksnynai: 11 %
* eglynai: 4 %
* ąžuolynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 39 % medynų, pusamžiai medžiai 58 %, pribręstantys 3 %.

Klaipėdos-Kukuliškių miškuose sutinkami šernai, briedžiai, stirnos, lapės, usūriniai šunys. Šalia Girulių yra Girulių botaninis zoologinis draustinis.

Miškų masyvą kerta Klaipėdos–Šiaulių geležinkelis bei plentas  **2217**  Klaipėda–Dargužiai–Karklė . Šalia įsikūrusios gyvenvietės: Klaipėda (Giruliai, Melnragė, Pušynas, Universitetas, Miškas, Mažasis Kaimelis, Šarlotė, Medelynas, Miško dvaras), Kalotė, Bendikai, Kukuliškiai, Karklė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Klaipėdos–Kukuliškių miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 330
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Hypsosinga** |
| --- |
| Mažasis lakavoris (Hypsosinga pygmaea)Mažasis lakavoris (*Hypsosinga pygmaea*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Voragyviai  *( Arachnida)* |
| Būrys: | Vorai  *( Araneae)* |
| Šeima: | Kryžiuočiai  *( Araneidae)* |
| Gentis: | Lakavoriai  *( Hypsosinga)* |

 |

**Lakavoriai** (*Hypsosinga*) – kryžiuočių (*Araneidae*) šeimos vorų gentis.

Europoje 4 rūšys, iš jų 3 randamos ir Lietuvoje. Vorai 3,5-5,5 mm. Galvakrūtinė tamsios spalvos. Pilvelis juodai rudas, su geltonomis ar raudonomis išilginėmis juostomis.

Tai dieniniai vorai, dažniausiai sutinkami tinklo centre su lengvai pritrauktomis kojomis. Subrendę individai randami nuo V iki VII mėn. Gyvena ant žemų augalų drėgnose vietose, miškuose, saulės apšviestose vietose, gausiai sutinkamas ant viržių.
**Chris Kaman**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Cristopher Zane Kaman |
| Gimimo data | 1982 m. balandžio 28 d. (41 metai) |
| Gimimo vieta | Grand Rapidsas, Mičiganas, JAV |
| Ūgis | 2,13 m |
| Svoris | 120 kg |
| Pravardė | The Caveman |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | - |
| **Numeris** | 35, 9 |
| **Pozicija** | Vidurio puolėjas |
| NBA naujokų birža |
| 2003 m. | 6 šaukimu,Los Andželo „Clippers" |
| Profesionalūs klubai |
| 2003–20112011–20122012–20132013–20142014–2016 | Los Andželo „Clippers"Naujojo Orleano „Hornets"Dalaso „Mavericks"Los Andželo „Lakers"Portlando „Trail Blazers" |  |
| Šalies rinktinė |
| 2008-2011 | Vokietija Vokietija |  |
|  |

**Kristoferis Zeinas Keimanas** (vok. *Cristopher Zane Kaman*, g. 1982 m. balandžio 28 d.) – Vokietijos-JAV krepšininkas, žaidęs NBA lygoje nuo 2003 iki 2016 m.

Karjera
-------

2003 m. NBA naujokų biržoje Los Andželo „Clippers" pasirinko jį 6-uoju šaukimu.

2010 m. K. Keimanas pirmą ir vienintelį kartą pateko į NBA Visų žvaigždžių rungtynes.

2011 m. gruodžio 14 d. buvo iškeistas į Naujojo Orleano „Hornets" komandą, mainuose už Krisą Polą.

Šalies rinktinė
---------------

2008 m. liepą K. Keimanas įgijo Vokietijos pilietybę. K. Keimanas debiutavo Vokietijos vyrų krepšinio rinktinėje 2008 m. vasaros olimpinių žaidynių atrankose, rungtynėse prieš Žaliojo Kyšulio vyrų krepšinio rinktinę. Rungtynėse jis pelnė 10 taškų, bei atkovojo 10 kamuolių.

K. Keimanas taip pat atstovavo rinktinei 2011 m. Europos krepšinio čempionate.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
| Laklanas |
| --- |
| Laklanas ties Koura Laklanas ties Koura |
| **Ilgis** | 1450 km |
| **Baseino plotas** | 84 700 km² |
| **Vidutinis debitas** | 42 m³/s |
| **Ištakos** | Didysis Vandenskyros kalnagūbris |
| **Žiotys** | Marambidžis |
| **Šalys** | Australija |

**Laklanas** (angl. *Lachlan River*) – upė pietryčių Australijoje, Naujajame Pietų Velse; Marambidžio (Murėjaus baseinas) dešinysis intakas. Prasideda Didžiojo Vandenskyros kalnagūbrio vakariniuose šlaituose. Teka lyguma, daugiausia pietvakarių kryptimi. Ties Oksliu sudaro pelkę, kuri jungiasi su Marambidžiu.

Didžiausi intakai – Aberkrombis, Burova, Belubula, Krukvelas. Sausuoju žiemos laikotarpiu daug kur išdžiūsta. Ant Laklano įrengta Viangalos užtvanka, skirta srauto reguliavimui. Žemupys vasaros liūčių laikotarpiu laivuojamas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 245
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Bandžarmasinas*Banjarmasin* |
| --- |
|        |
|  |
|  |
| 

BandžarmasinasBandžarmasinas

3°20′0″ p. pl. 114°35′0″ r. ilg.﻿ / ﻿3.33333°š. pl. 114.58333°r. ilg.﻿ / 3.33333; 114.58333﻿ (Bandžarmasinas)Koordinatės: 3°20′0″ p. pl. 114°35′0″ r. ilg.﻿ / ﻿3.33333°š. pl. 114.58333°r. ilg.﻿ / 3.33333; 114.58333﻿ (Bandžarmasinas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Indonezijos vėliava Indonezija |
| **Provincija** | Pietų Kalimantanas |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 560 000  |
|  |
|  **Vikiteka** | Bandžarmasinas |

**Bandžarmasinas** (indonez. *Banjarmasin*) – miestas Indonezijoje, Borneo salos pietryčiuose (Kalimantane), jūrų uostas Barito upės deltoje (netoli Javos jūros). Pietų Kalimantano provincijos centras. 549 tūkst. gyventojų (2002 m.).

Bandžarmasinas – vienas svarbiausių prekybinių salos centrų. Iš salos gilumos eksportuojama (daugiausia Barito upe) mediena, nafta, prieskoniai, kaučiukas. Naftos perdirbimo, maisto, chemijos, laivų statybos pramonė. Yra svarbus oro uostas.

Daug miesto namų pastatyta upės pakrantėse ant polių. Populiari prekyba iš valčių. Bandžarmasino apylinkėse auginami ryžiai. Yra universitetas.

Sportas
-------

* PS Barito Putera futbolo klubas,
* „May 17th Stadium" stadionas.
*Kitos reikšmės – Lakaja (reikšmės).*

| Lakaja |
| --- |
|  Lakaja Argirdiškėje |
| **Ilgis** | 29,1 km |
| **Nuolydis** | 39 cm/km |
| **Baseino plotas** | 432 km² |
| **Vidutinis debitas** | 4,11 m³/s |
| **Ištakos** | Juodieji Lakajai |
| **Žiotys** | Žeimena |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Lakaja |

**Lakaja** – upė rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone; vandeningiausias Žeimenos intakas. ištekantis iš Juodųjų Lakajų ežero, į Žeimeną įteka ties Santaka. Kadangi upė maitinama ežerų, vandens lygis joje mažai svyruoja. Lakaja teka Labanoro regioniniame parke, prateka Aldikio ir Lakajos ežerus. Likus 6 kilometrams iki žiočių į Lakają iš kairės įteka Peršokšna.

Lakaja yra pamėgta vandens turistų dėl vaizdingų krantų ir nesudėtingo maršruto. Upės tėkmė rami, rėvų nėra, vietomis gali pasitaikyti užvartų ar žemų tiltelių. Gali būti dalis ilgesnio maršruto, prasidedančio Stirnių ežere.

Didesnės gyvenvietės prie Lakajos: Lakaja, Fedariškiai, Žukaučizna, Vilkaslastis, Santaka.

Upėvardžio kilmė neaiški. Bandoma sieti su *lakatas* (latv. *lakats*) „skuduras, skara", galbūt turint mintyje išsidraikymą (plg. lot. *lacer* „perplėštas, sudraskytas"). Kitas siejimas su žodžiu *lakti, lakalas* (plg. latv. *laka* „lakalas, šuns ėdalas"), kiti sieja su lot. *lacus* „ežeras".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozas Obelienius, *„Lietuvos TSR vandens turistų keliai"*, 100–102 (1972).
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
**Chris Bosh**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1984 m. kovo 24 d. |
| Gimimo vieta | Dalasas, JAV |
| Ūgis | 2,08 m |
| Svoris | 95 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | baigęs karjerą |
| **Pozicija** | centro puolėjas, sunkusis kraštas |
| NBA naujokų birža |
| 2003 m. | 4 šaukimu,Toronto „Raptors" |
| Profesionalūs klubai |
| 2002-20032003-20102010-2017 | Georgia Tech (NCAA)Toronto "Raptors"Miami "Heat" | 15,6 |
| Šalies rinktinė |
| nuo 2006 |  JAV | 6,8 |
|  |

**Chris Bosh** (lt.: *Krisas Bošas*; g. 1984 m. kovo 24 d. Dalase) – JAV krepšininkas, iki 2017 m. rungtyniavęs Miami "Heat" komandoje.

Karjera
-------

Ch. Boshas krepšininko karjerą pradėjo dar vidurinėje mokykloje. Pirmoji jo komanda buvo „Dalas Texas" vidurinė mokykla. Baigęs ją, Chrisas įstojo į Georgia Tech universitetą, jame buvo išrinktas geriausiu NCAA lygos ACC konferencijos naujoku.

Po tokio įvertinimo žaidėjas nusprendė nieko nelaukti ir dalyvauti NBA naujokų biržoje. Tais metais dėl patekimo į NBA varžėsi ir tokios būsimosios žvaigždės, kaip LeBron James, Carmelo Anthony ar Dwyane Wade, bet vis dėlto Ch. Boshas buvo pasirinktas jau ketvirtu numeriu, jį pasirinko „Raptors" klubas. 2010 m. liepos 9 d. buvo iškeistas Miami "Heat" už naujokų biržos šaukimus. Su Majamio klubu pasirašė šešerių metų sutartį.[1]

2006 m. Ch. Boshas atstovavo JAV vyrų krepšinio rinktinei Pasaulio čempionate.

Pasiekimai
----------

* 2002 m. išrinktas geriausiu JAV vidurinių mokyklų žaidėju
* 2003 m. išrinktas geriausiu NCAA lygos ACC konferencijos naujoku
* 2004 m. išrinktas į geriausių NBA naujokų pirmąją komandą
* 2006 m. Pasaulio čempionato bronzos medalio laimėtojas
* 2012, 2013 m. NBA čempionas

Šaltiniai
---------

1. ↑
**Chris Froome**|  |
| Apie asmenį |
| Gimė | 1985 m. gegužės 20 d. (35 metai)Nairobis, Kenija |
| Šalis |  Jungtinė Karalystė |
| Ūgis | 1.86 m |
| Svoris | 69 kg |
| Informacija apie komandą |
| Dabartinė komanda | Team Sky |
| Disciplina | plento dviračių lenktynės |
| Funkcija | dviratininkas |
| Atnaujinta: |
| 2017 m. |

**Krisas Frumas** (*Chris Froome*; 1985 m. gegužės 20 d.) – britų dviračių plento sportininkas. Vienas tituluočiausių atletų – ketverių „Tour de France" daugiadienių lenktynių čempionas, vienerių „Vuelta a España" daugiadienių lenktynių čempionas, Pasaulio dviračių plento čempionato, olimpinių žaidynių medalininkas. Daugiausiai uždirbantis dviratininkas. 2017 m. duomenimis uždirbęs 4 mln. svarų.[1]

Karjera
-------

Didžiausi karjeros pasiekimai:

* 2013 m. 2015 m. 2016 m. 2017 m. tapo „Tour de France" čempionu;
* 2017 m. tapo „Vuelta a España" čempionu;
* 2012 m. 2016 m. olimpinėse žaidynėse iškovojo bronzos medalius;
* 2017 m. Pasaulio dviračių plento čempionate iškovojo bronzos medalį.

Dopingas
--------

2016 m. Rusijos kompiuterinių įsilaužėlių grupė „Fancy Bears" ne kartą įsilaužė į WADA duomenų bazę ir pavogė daug konfidencialių duomenų apie sportininkų sveikatą. Tarp jų buvo ir Chris Froome. Paaiškėjo, kad jis vartojo vaistus nuo astmos, bet jam buvo suteikta terapinio vartojimo išimtis.[2] Tačiau jie nieko naujo neatskleidė, nes jis ir anksčiau buvo pakliuvęs į antidopingo kontrolės akiratį, nes vartojo  kortikosteroidus, prednizolono tabletes.[3]

2017 m. mesti kaltinimai dėl dopingo (salbutamolio) vartojimo po teigiamų tyrimo rezultatų „Vuelta a España" lenktynių metu. Jis dvigubai viršijo leistiną vaistų normą, nors kol kas neaišku ar jo reputacija bus sutepta, mat jis teigia, kad jam buvo leista vartoti daugiau vaistų, nes tuo metu buvo pablogėjusi jo sveikata.[1]

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Chris Froome fights to save career after failed drugs test result". *The Guardian*. 2017-12-13. Nuoroda tikrinta 2017-12-13.
2. ↑  „Wiggins and Froome leaks raise familiar questions for cycling but do little else". *The Guardian*. 2016-09-15. Nuoroda tikrinta 2017-12-13.
3. ↑  „Chris Froome’s Dauphiné hopes fade as UCI clears medical remedy". *The Guardian*. 2014-06-15. Nuoroda tikrinta 2017-12-13.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Rankraštis
**„Tūkstantis ir viena naktis"** (arab. كتاب ألف ليلة وليلة = *kitāb alf lailah wa-lailah*, pers. هزار و یک شب = *hazār-o-yak šab*) – viduramžių arabų pasakų rinkinys, kurio šaltinis – IX a. persų pirklio „Tūkstantis pasakų" vertimas. Pasakų rinkinys turėjo įtakos daugelio Azijos ir Europos tautų tautosakai bei literatūrai.

Manoma, kad rinkinio jungianti istorija apie Šacherezadą sugalvota tik XIV amžiuje.

Istorijos pradžioje neįvardintos salos tarp Indijos ir Kinijos karalius Šachrajaras, šokiruotas žmonos neištikimybės, ją nužudo. Manydamas, kad visos moterys yra neištikimos, liepia savo viziriui kasnakt atvesti jam vis po naują žmoną. Praleidęs su ja naktį, ryte karalius įvykdo egzekuciją. Tai tęsiasi, kol gudri vizirio dukra Šacherezada sukuria planą ir pasisiūlo tapti sekančia karaliaus žmona. Po vedybų kiekvieną naktį ji valandų valandas pasakoja istorijas, o auštant nutraukia jas nepabaigusi ir karalius norėdamas sulaukti pabaigos yra priverstas vis atidėti egzekuciją. Istorijos pabaigoje Šacherezada jau buvo pagimdžiusi karaliui tris sūnus, o tas, įsitikinęs žmonos ištikimybe, atšaukė savo įsaką.

Pasakojamos istorijos yra labai įvairios – istoriniai pasakojimai, tragedijos, komedijos, poemos, meilės istorijos, musulmonų religinės legendos. Dažnai pasakos yra kelių lygmenų – vienos pasakos herojai pasakoja kitą pasaką. Daugumoje vakarietiškų vertimų žinomiausios istorijos – apie Aladino lempą, jūreivį Sinbadą, Ali Babą ir keturiasdešimt plėšikų. Kai kurias iš šių istorijų prancūzų orientalistas Antuanas Galandas pridėjo tik XVIII amžiuje, pritaikęs jas tuometiniam prancūzų skoniui, ypač pabrėždamas erotinius pasakų motyvus. Istorijose gausu pasakojimų apie džinus, burtininkus, legendines vietas, kai kur minimi realūs asmenys ir vietovės.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tūkstantis ir viena naktis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 55°57′27″ š. pl. 21°16′28″ r. ilg.﻿ / ﻿55.95750°š. pl. 21.27444°r. ilg.﻿ / 55.95750; 21.27444

|  Tūbausių šv. apaštalo Andriejaus bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Palangos |
| **Savivaldybė** | Kretingos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Tūbausiai |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1942 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. apaštalo Andriejaus bažnyčia.*
**Tūbausių šv. apaštalo Andriejaus bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Tūbausių kaime, 8 km į šiaurę nuo Kretingos.

Istorija
--------

Kretingos vienuoliai pranciškonai 1928 m. pastatė medinę bažnyčią. Jie patys ją aptarnavo ir tvarkė. 1942 m. pagal inžinieriaus J. Zubkaus projektą pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Konsekruota 1942 m. spalio 11 d. Tūbausių klebonas Antanas Petronaitis (1905–1989) 1949 m. areštuotas ir ištremtas, į Lietuvą grįžo 1956 m. 1946 m. už ryšius su Lietuvos laisvės armija suimtas klebonas Petras Jasas, nuteistas 10 m. pataisos darbų.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė. Šventorius aptvertas.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tūbausių šv. apaštalo Andriejaus bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tajuanas太原 |
| --- |
| *Miesto vaizdas* |
|  |
| 

TajuanasTajuanas

37°52′0″ š. pl. 112°33′0″ r. ilg.﻿ / ﻿37.86667°š. pl. 112.55000°r. ilg.﻿ / 37.86667; 112.55000﻿ (Tajuanas)Koordinatės: 37°52′0″ š. pl. 112°33′0″ r. ilg.﻿ / ﻿37.86667°š. pl. 112.55000°r. ilg.﻿ / 37.86667; 112.55000﻿ (Tajuanas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Kinijos vėliava Kinija |
| **Provincija** | Šansi |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 2 809 501  |
| **Altitudė** | 800 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Tajuanas |

**Tajuanas** (kinų k. 太原, pinyin *Tàiyuán*) – miestas Kinijoje, prie *Fenhe* upės (Hvanghės intakas); Šansi provincijos adm. centras. 2,72 mln. gyventojų (2005). Išvystyta juodoji metalurgija, sunkioji pramonė (automobiliai), chemijos, lengvoji pramonė. Tajuano apylinkėse išgaunama anglis (*Sishan*), geležies rūda, klintis.

Tai vienas iš senųjų Kinijos miestų. Senajame miesto parke yra *Jinci* šventykla – pirmieji pastatai iš VI amžiaus, XVII a. buvo jau apie 300 šventyklų, paviljonų, salių, tiltų ir kitų statinių. Miesto centre – medinė *Shengmudiang* šventykla (pastatyta 1023–1031 m.). Prie Tajuano yra uolų šventykla (*Tianlungshan* kalnas), pastatyta VI amžiuje.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Tįstamuoju augimu užaugusios svogūno lukšto ląstelės schema
**Tįstamasis augimas** (angl. *stretch growth*) – augaluose aptinkamas augimo būdas, kuomet ląstelės matmenys daugsyk padidėja vien didinant centrinės vakuolės tūrį. Centrinė vakuolės osmotinis potencialas paprastai didesnis nei ląstelę supančio vandens. Todėl vanduo tam tikru slėgiu veržiasi į vakuolę. Neaugančioje ląstelėje vakuolė padidėti negali, nes šį spaudimą galop kompensuoja ląstelės sienelės spaudimas. Jei sienelė tampa elastinga ir ima tįsti, vakuolė gali tapti palyginus labai didelė, užimdama didžiąją dalį ląstelės. Tokia padidėjusi ląstelė gali optimaliau (vienu sluoksniu) išdėstyti chloroplastus. Citozolio kiekis paprastai nepadidėja ar padidėja nežymiai.

Tįstamasis augimas leidžia prireikus sparčiai augti neeikvojant energijos naujoms ląstelėms ar jų komponentams sintetinti. Taip auga dygstantys sėklų daigai bei sprogstantys medžių pumpurai.

Tįstamoje augimo reguliacijai labai svarbi ląstelės membranoje esančios H+ ATFazės veikla. Į ląstelės sienelę pumpuojami H+ jonai daro ją labiau tąsią, greitindami augimą. Visą tokio augimo procesą koordinuota fitohormonas auksinas (ß-indolilacto rūgštis). Šių sistemų dėka ląstelės gali procesą valdyti (pavyzdžiui, prireikus pasisukdamos taip augantį augalo organą saulės šviesos link).

Elektriniai reiškiniai
----------------------

Kviečių koleoptilių augimo pagreičio bei elektrinių potencialų skirtumo tarp viršutinės ir apatinės pusių svyravimai linkimo link įprastos vertikalios padėties metu
Tįstamojo augimo procesą lydi po visą augalą plintančios elektros potencialo bangos, kurias galima stebėti eksperimentiškai. Šių bangų svyravimas koreliuoja su augimo greičio (tiksliau pagreičio) svyravimu laikui bėgant.

Lietuvoje tįstamasis augimas nuo seno nuodugniai tiriamas Botanikos instituto Augalų fiziologijos laboratorijoje.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLąstelės organoidai |
| --- |
|  |
| 
Akrosoma · Blakstienėlė/Žiuželis · Branduolys · Centrosoma · Endoplazminis tinklas · Goldžio kompleksas · Ląstelės sienelė · Lizosomos · Mitochondrijos · Peroksisomos · Plastidės · Plazminė membrana · Ribosomos · Centriolės · Vakuolės |

 |
Salyno žemėlapis
**Haapai** – salų grupė Tongos salyno centrinėje dalyje. Išsidėsčiusi 150 km į šiaurę nuo Tongatapu salos. Svarbiausios salos – Lifuka ir Foa. Lifukos saloje yra svarbiausias salyno miestas – Pangajus.

Geografija
----------

Iš viso Haapai salyną sudaro 68 salos. Dauguma jų – koraliniai rifai ir atolai, tačiau yra ir kelios vulkaninės salos, kuriose veikia aktyvūs ugnikalniai (Tofua, Kao, Fonuafoou), esantys salyno vakaruose. Aukščiausia vieta – Kao ugnikalnis (1046 m).

Salyne gyvena 5665 gyventojai (2021 m.). Plotas 109,3 km². Tankiausiai gyvenamos Lifukos ir Foa salos. Haapai salynas – taip pat yra ir vienas iš trijų Tongos Karalystės administracinių vienetų. Suskirstytas į 6 apygardas. Geografiškai išskiriamos 4 salų grupės (Lifuka, Kotu, Nomuka ir Ugnikalnių salos). Žemiau pateikiami salų duomenys:

| Salų grupė | Sala | Gyventojų sk. (1996) | Plotas (km²) | Gyventojų tankumas |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Lifuka | Ofolanga |   |   |   |
| Mo‘unga‘one | 185 | 1,17 | 158,1 |
| Ha‘ano | 588 | 6,58 | 89,4 |
| Foa | 1.434 | 13,39 | 107,1 |
| Lifuka | 2.966 | 11,42 | 259,7 |
| Uoleva |   |   |   |
| ‘Uiha | 757 | 5,36 | 141,2 |
| Lofanga | 186 | 1,45 | 128,3 |
| Fotuha‘a | 138 | 1,14 | 121,1 |
| Kotu | Kotu | 222 | 0,34 | 652,9 |
| Ha‘afeva | 313 | 1,81 | 172,9 |
| Tungua | 282 | 1,53 | 184,3 |
| ‘O‘ua | 178 | 0,98 | 181,6 |
| Matuku | 149 | 0,34 | 438,2 |
| Nomuka | Nomuka | 550 | 7,12 | 77,2 |
| Nomuka Iki |   |   |   |
| Fonoifua | 104 | 0,39 | 266,7 |
| Mango | 81 | 0,65 | 124,6 |
| Ugnikalnių | Kao |   |   |   |
| Tofua | 5 | 55,63 | 0,1 |
| Fonuafo'ou |   |   |   |
| Hunga Tonga |   |   |   |
| Hunga Ha‘apai |   |   |   |
| IŠ VISO: |   | 8.138 | 109,30 | 74,5 |

Istorija
--------

Salos apgyvendintos polineziečių jau prieš 2700 m. Pirmasis europietis, išvydęs Ha’apai salas, buvo olandų jūrininkas Abelis Tasmanas, kuris 1664 m. pasiekė Nomukos salą. Vėliau salyne ne kartą lankėsi Džeimsas Kukas. 1845 m. prijungtos prie Tongos Karalystės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  TONGA, *citypopulation.de*

Nuorodos
--------

* Žemėlapiai ir nuotraukos Archyvuota kopija 2006-06-15 iš Wayback Machine projekto.
* Turizmas Archyvuota kopija 2006-05-10 iš Wayback Machine projekto.
| Tūbausių II senosios kapinės |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Tūbausių II senosios kapinėsTūbausių II senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°58′02″š. pl. 21°17′15″r. ilg.﻿ / ﻿55.967116°š. pl. 21.287472°r. ilg.﻿ / 55.967116; 21.287472Koordinatės: 55°58′02″š. pl. 21°17′15″r. ilg.﻿ / ﻿55.967116°š. pl. 21.287472°r. ilg.﻿ / 55.967116; 21.287472 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Kretingos seniūnija |
| Plotas | 0,12 ha |
| Naudotas | XVII a. – XX a. pr. |
| Žvalgytas | 1936, 1959, 1995 m. |
| Registro Nr. | 24471 /L840/ |

**Tūbausių II senosios kapinės**, vadinamos *Kapeliais* (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 24471, senas registro kodas – L840) – neveikiančios kapinės pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Tūbausiuose (Kretingos seniūnija), 0,35 km į šiaurės vakarus nuo Užtvankos gatvės (kelio Kurmaičiai–Genčai), kairiajame Akmenos (rytiniame Tūbausių tvenkinio) krante.

Kapinės
-------

Įrengtos lygioje vietoje, dirvonuojančiame lauke. Teritorija išlyginta melioracijos metu, iš aplinkos vizualiai neišsiskiria. 

Teritorijos plotas – 0,12 ha.

2,2 km į pietvakarius-pietus yra Tūbausių I senosios kapinės.

Istorija
--------

Veikė XVII–XVIII a. kaimo šiauriniame pakraštyje buvusioje akmeningoje dirbamoje žemėje, kuri tarpukariu pateko į Boneventūro Ruibio sklypą. 

Kapinės buvo nedidelės, stačiakampio plano, apie 20 m ilgio ir 7 m pločio, pailgos rytų–vakarų kryptimi, apjuostos palaidų akmenų pylimu, palei kurį augo medžiai. 

Jas uždarius, iki XX a. pr. čia retsykiais be kunigo buvo laidojamos užkrečiamų ligų epidemijų aukos. Mirusiųjų atminimą nuo XIX a. saugojo trys monumentalūs kryžiai, prie kurių kaimo gyventojai per Gegužines pamaldas ateidavo pagerbti mirusiųjų.

1955–1956 m. kryžiai ir medžiai iškirsti kurui, o pylimo akmenys suskaldyti statyboms. XX a. 8 dešimtmetyje melioratoriai pavertė kapines ariamu lauku.

1936 m. žvalgė Kretingos muziejus, 1959 m. – Juozas Mickevičius (Kretingos kraštotyros muziejus), 1995 m. – Loreta Kazlavickienė ir Jadvyga Verksnienė (Kultūros paveldo centras). 

1972–1977 m. registruotos vietinės reikšmės archeologijos paminklų sąraše (eilės Nr. AV-526), 1998 m. – nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąraše (registro kodas L840), 2005 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tūbausių k. senkapis II. Kretingos rajono Kurmaičių apylinkės archeologijos paminklų pasai. – Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. – F. 4, b. 12. – L. 214-215
2. ↑  Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas. – Vilnius, 1973. – P. 250, eil. Nr. 526
3. ↑  Valstybės žinios. – 1998 m. vasario 7 d. – Nr. 14
4. ↑  Valstybės žinios. – 2005 m. gegužės 7 d. – Nr. 58-2034

Nuorodos
--------

* „Tūbausių k. antrosios senosios kapinės". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2019-02-01.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Lietuvos švietimo darbuotojų profesinė sąjunga** (**LŠDPS**) – savarankiška, nuo valdžios ir partijų nepriklausoma, laisvo apsisprendimo pagrindu pedagogus, dėstytojus, vaikų darželių auklėtojas ir kitus švietimo ugdymo įstaigose dirbančius asmenis vienijanti organizacija.

LŠDPS įkurta 1990 m. kovo 6-7 d. Vilniuje įvykusiame Lietuvos mokytojų, dėstytojų, studentų ir kitų švietimo darbuotojų suvažiavime. Pagrindiniai Lietuvos švietimo darbuotojų profesinės sąjungos uždaviniai ir tikslai – ginti savo narių profesines, ekonomines ir socialines teises bei teisėtus jų interesus; įtvirtinti pagarbą pedagoginiam darbui bei švietimo ir mokslo išimtinę svarbą visuomenėje ir valstybėje.

LŠDPS pirmininkas renkamas suvažiavimo. Įgaliojimų trukmė – penkeri metai. 2012 m. gruodžio 15 d. suvažiavime LŠDPS pirmininku išrinktas Andrius Navickas. Iki tol nuo pat įkūrimo LŠDPS vadovavo Aleksas Bružas.

LŠDPS atstovai dalyvauja posėdžiuose ir teikia pasiūlymus Švietimo ir mokslo ministerijoje, Seimo Švietimo, mokslo ir kultūros bei Socialinių reikalų komitetuose. Profsąjungos atstovai dirba ministerijos ir Vyriausybės darbo grupėse, kuriose sprendžiamos Lietuvos švietimui, pedagogams ir švietimo darbuotojams aktualios problemos. 2013 m. LŠDPS pirmininkas Andrius Navickas penkerių metų kadencijai išrinktas Lietuvos švietimo tarybos nariu.

LŠDPS veiklą aptarnauja iš samdomų (etatinių) darbuotojų sudarytas Vykdomasis komitetas.

Profesinė sąjunga palaiko ryšius, bendradarbiauja ne tik su Lietuvoje veikiančiomis profesinėmis sąjungomis, bet ir su pasaulio ir Europos tarptautinėmis organizacijomis: LŠDPS yra Švietimo internacionalo – EI (Education Internacional) ir Europos švietimo profesinių sąjungų komiteto – ETUCE (European Trade Union Committee for Education) narė.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Elektrocheminis ėsdinimas** – metalo ar kietmetalio lydinio apdirbimas ėsdinant (chemiškai pašalinant paviršiaus medžiagą). Apdirbimo metu naudojamas elektrolitinis tirpalas, su į jį įmerktais elektrodais – anodu ir katodu. Apdirbamasis metalinis ruošinys prijungiamas prie nuolatinės elektros srovės šaltinio teigiamo poliaus – anodo. Iš tokios pat medžiagos pagamintas elektrodas, vadinamas katodu, prijungiamas prie nuolatinės srovės šaltinio neigiamo poliaus. Anodas ir katodas turi būti to paties metalo, siekiant sumažinti nepageidaujamą elektrocheminį poveikį ruošiniui. Dėl to paties, būti elektrolito katijonas turi būti tos pačios medžiagos, kaip ir ruošinys. Įjungus srovės šaltinį, prasideda elektrolizės vyksmas. Anodo metalo medžiaga dėl elektrocheminės sąveikos virsta katijonu, patenkančiu į elektrolitą, tuo pačiu metu vienodas kiekis katijonų yra redukuojamas ant katodo. Atsižvelgiant į naudojamą įtampą ir elektrolito tankį, anode ir katode gali vykti ir kiti sudėtingesni elektrocheminiai reiškiniai, tačiau pagrindiniai vyksmai yra anodo ėsdinimas, anodo medžiagą pernešant į elektrolitą, ir medžiagos nusodinimas ant katodo elektrodo katode.