recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Kristupas Klabonaslot. *Cristophorus Clabon*lenk. *Krzysztof Klabon*** |
| --- |
| Gimė | 1550 m.Karaliaučius |
| Mirė | 1616 m. (~66 metai)Varšuva |
|  |
| Veikla | Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Lenkijos kompozitorius, liutnininkas, švilpynininkas, dainininkas, dirigentas. |

**Kristupas Klabonas** (*Klabanas Karaliaučiškis*, lot. *Cristophorus Clabon, Clabonius, Claboni, Klabon, Clabon Regiomontanus*, lenk. *Krzysztof Klabon*, apie 1550 m. Karaliaučius – 1616 m. Varšuva ?) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Lenkijos kompozitorius, liutnininkas, švilpynininkas, dainininkas, dirigentas.

Biografija
----------

Manoma, kad mokėsi Vilniuje pas vengrų kilmės liutnininką V. Bakfarką (1507–1576), Žygimanto Augusto rūmų kapelos auklėtinis, vėliau dainininkas (diskantas), nuo 1565 m. instrumentininkas (švilpynininkas), Stepono Batoro Gardino rūmų liutnininkas ir kapelmeisteris. Apie 1584 m. gyveno Vilniuje. 1588 m. Zigmanto III Vazos Krokuvos rūmų kapelos kompozitorius, 1596-1604 m. pirmasis dirigentas. Po 1604 m. apsigyveno Varšuvoje. Paskutinį kartą minimas 1616 m. spalio 31 d.

Kūryba
------

Sukūrė dainų balsui ir liutniai, jo dvi dainos 1582 m. išspausdintos Krokuvoje. Parašė 6 dainų ciklą 4 balsų chorui *a cappella* „Slavų Kaliopės dainos" (*Pieśni Kalliopy Slowienskiey. Ná teráznieysze, pod Byczyną, zwyćięstwo*, pagal S. Grochovskio tekstus, išspausdinta 1588 m. Krokuvoje), mišias „Officium Sancta Maria" (prieš 1600 m. išliko tik soprano partija). Dauguma jo kūrinių dingo. Kūrybai įtakos turėjo Romos ir Nyderlandų kompozitoriai, yra Florencijos kameratos rečitatyvinio stiliaus bruožų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Povilas Jurkūnas. *Kristupas Klabonas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 193 psl.

Jūratė Trilupaitienė. Kristupas Klabonas: Gyvenimo ir kūrybos bruožai. PDF[neveikianti nuoroda]
Kanonierius ir Fejerverkeris Gvardijos pėstininkų artilerijos, 1809–1810 m.
**Kanonierius** (rus. *канонир*, *канонер*; iš vok. *Kanonier* 'patrankininkas') – 1700–1917 m. karinis eilinio artileristo laipsnis Rusijos armijoje. Kanonieriaus laipsnis buvo antrasis iš apačios, žemesnis už jį buvo handlangerio (vėliau pervadinto į *jaunesnįjį kanonierių*) laipsnis, aukštesnis – bombardyro laipsnis.

Laipsnis pirmą kartą atsirado 1700 m. kuriant artilerijos pulką. Įstatymiškai įteisintas 1712 m. artilerijos nuostatuose ir 1716 m. Karių statute.
  
Kanonieriaus laipsnis panaikintas 1917 m. gruodžio 29 d. kartu su kitais Rusijos armijos laipsniais.

Pareigos
--------

Pareigos veikiant savarankiškai:

* užtaisyti pabūklą
* nutaikyti į taikinį
* iššauti.

Pareigos, kai vadovauja bombardyras:

* padėti šaudyti
* kartu su handlangeriais sukioti pabūklą, iššovus atridenti jį atgal.

Ruošiantis važiuoti kanonieriai prikabindavo pabūklą prie pirmagalio, o baigus važiuoti – jį atkabindavo.

Lygiavamzdės artilerijos laikais kiekvienas lauko pabūklas turėdavo 2–4 kanonierius, o ėmus naudoti graižtvinius pabūklus kiekvieno pabūklo įgula turėdavo vieną kanonierių.

Geriausiems kanonieriams suteikdavo bombardyro laipsnį.

Kanonieriai laivyne
-------------------

Laivyne kanonieriai buvo skirstomi į du laipsnius (*1-o laipsnio kanonierius* ir *2-o laipsnio kanonierius*).

1720 m. Rusijos laivyno Jūrų statutas kanonierių skaičių laive siejo su laivo rangu ir patrankų kiekiu:

| laivo rangas
  | patrankų skaičius
  | kanonierių skaičius
  |
| --- | --- | --- |
| 1 | 90 | 60
  |
| 1 | 80 | 50
  |
| 2 | 76 | 40
  |
| 3 | 66 | 35
  |
| 3 | 50 | 30
  |
| 4 | 32 | 20
  |
| 4 | 16 | 12
  |
| 4 | 14 | 8
  |

Pagal patrankų ir kanonierių santykį galima matyti, kad trims patrankoms tekdavo du kanonieriai. Iš to matyti, kad kanonieriai patrankas užtaisinėdavo, taikydavo ir iššaudavo, o jaunesni įgulų nariai patrankas atridendavo į vietą, aušindavo, valydavo jų vamzdžius.

Nuorodos
--------

* Канонир
Pataisos teksto originalas
**22-oji JAV Konstitucijos pataisa** – Jungtinių Amerikos Valstijų Konstitucijos pakeitimas, nustatęs dviejų kandencijų skaičiaus ribojimą JAV prezidento pareigas einantiems piliečiams. JAV Kongresas pritarė šiai pataisai 1947 metų kovo 21 dieną ir perdavė valstijų ratifikacijai. Pataisos įsigaliojo 1951 metų vasario 27 dieną, kai 36 iš tuo metu 48 valstijų ratifikavo šias pataisas.

Konstitucijos pataisa draudžia asmenims, išrinktiems į prezidento postą du kartus, siekti trečiosios kadencijos. Ribojimas galioja ir tiems pareigūnams, kurie dėl pareigas einančio prezidento mirties ar kitų aplinkybių perima prezidento postą likus daugiau nei dviems metams iki kadencijos pabaigos. Pavydžiui, Lyndon Johnson automatiškai perėmė prezidento pareigas po John F. Kennedy nužudymo iki prezidento kadencijos galo likus mažiau nei dviems metams. 
Laimėjo 1964 metų JAV prezidento rinkimus, ir galėjo kandidatuoti antrajai kandencijai 1968 metų rinkimuose, tačiau dėl sveikatos problemų atsisakė dalyvauti rinkimuose. Mokslininikai nesutaria, ar dviems kadencijoms išrinktas asmuo gali perimti prezidento postą (jau būdamas viceprezidentu ar kitu pareigūnu, po pareigas einančios prezidento mirties), ar vis tik pataisa taikytina tik dalyvavimui JAV prezidento rinkimuose. Iki šios pataisos ratifikavimo prezidentams nebuvo taikomi kadencijų ribojimai, tačiau tiek George Washington, tiek Thomas Jefferson nusprendė nesiekti trečiųjų kandencijų, taip įtvirtindami dviejų kadencijų tradiciją. 1940 ir 1944 metų JAV prezidento rinkimuose Franklin D. Roosevelt tapo vieninteliu JAV prezidentu, kuris buvo išrinktas trečiajai ir ketvirtajai kadencijoms, kas sukėlė susirūpinimą dėl prezidentų, einančių pareigas neribotą laiką.

Išnašos
-------

1. ↑  Neale, Thomas H. (October 19, 2009). „Presidential Terms and Tenure: Perspectives and Proposals for Change" (PDF). Washington, D.C.: Congressional Research Service, The Library of Congress. Suarchyvuotas originalas (PDF) April 12, 2019. Nuoroda tikrinta March 22, 2018.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
2. ↑  „FDR's third-term election and the 22nd amendment". Philadelphia, Pennsylvania: National Constitution Center. November 5, 2020. Nuoroda tikrinta April 29, 2022.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RJAV Konstitucijos pataisos |
| --- |
|  |
| 
I **·**  II **·**  III **·**  IV **·**  V **·**  VI **·**  VII **·**  VIII **·**  IX **·**  X **·**  XI **·**  XII **·**  XIII **·**  XIV **·**  XV **·**  XVI **·**  XVII **·**  XVIII **·**  XIX **·**  XX **·**  XXI **·**  XXII **·**  XXIII **·**  XXIV **·**  XXV **·**  XXVI **·**  XVII | JAV herbas |

 |
Koordinatės: 55°59′21″ š. pl. 23°52′48″ r. ilg.﻿ / ﻿55.98917°š. pl. 23.88000°r. ilg.﻿ / 55.98917; 23.88000


| Pakruojo dvaro malūno tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Pakruojo rajonas) |
| Plotas | 0,065 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,27 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Įteka | Kruoja, Šilia |
| Išteka | Kruoja |

**Pakruojo dvaro malūno tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Pakruojo rajone, 1,5 km į rytus nuo Pakruojo, Pakruojo kaime. Sudarytas užtvenkus Kruojos upę (Mūšos intakas) 8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurę – 0,9 km, plotis – iki 0,23 km. Yra 4 salos medžiais ir krūmais apaugusios salos (0,54 ha, 0,29 ha, 0,24 ha ir Meilės sala 0,22 ha). Kranto linijos ilgis - 2,25 km, su salų krantais 3,27 km. Meilės sala tilteliu sujungta su pietiniu krantu. Altitudė 55,1 m. Krantai daugiausia neaukšti, tik pietinis krantas aukštesnis, vietomis apaugę medžiais ir krūmais. Tvenkinio pietinėje ir rytinėje pakrantėse įsikūręs Pakruojo dvaras, į šiaurę auga miškelis ir plyti dirbami laukai. 

Tvenkinys įrengtas 1823 m. kai buvo pastatytas vandens malūnas. 2002 m. malūnas ir užtvankos tiltas restauruoti, atlikti tvenkinio dalinio išvalymo darbai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys
2. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Agatas
Samaninis agatas
**Agatas** – nėra tikras mineralas, tai greičiau mineralo agregatas sudarytas iš įvairių kvarco formų, dažniausiai chalcedono. Agatas – graikiškos kilmės žodis, susijęs su Sicilijos upės Achato (lot. *Achates*, it. *Dirillo, Acate*) pavadinimu, kadangi čia pirmiausia buvo rastas.

Agatas turi jam būdingą tekstūrą – koncentriškas įvairių atspalvių juostas. Dažnai agato viduryje būna kvarco drūza. Būna margas, vienspalvis, juostuotas. Plunksniniai, vėduoklių, vamzdelių pavidalo neskaidrūs ar pusiau skaidrūs mineraliniai dariniai primena medžius, samanas, dumblius, rožių žiedus, paukščių plunksnas. Gali būti įvairiausių spalvų: baltas, pilkas, žydras, gelsvas, raudonas, juodas, rudas, oranžinis, rožinis. Samaninis agatas beveik bespalvis, pilkas arba baltos pieno spalvos su žalio chlorito intarpais, panašiais į samanas.

### Akmuo juvelyrikoje

Senovės Egipte iš agato gamindavo karolius, raižydavo šventuosius vabalus skarabėjus. Asirijoje ir Babilonijoje buvo gaminami amuletai, antspaudai. Nepaprastai gražiais agato papuošalais ir namų apyvokos reikmenimis garsėjo senovės graikų ir romėnų meistrai. Iš agato buvo gaminamos statulėlės, vazelės, taurės, tabokinės, auskarai, sagės, kulonai, mozaikiniai papuošalai, puošiami ginklai, balnai.
Baltosios Vokės dvaro kluonas 2011 m.
Aukštaitiškas kluonas. Salos II
**Kluonas** – ūkio pastatas nupjautiems javams laikyti ir kulti. Būdingas Europos žemdirbių senovės sodyboms.

Istorija
--------

Lietuvoje kluonas minimas nuo XVI amžiaus. Buvo mediniai, stačiakampio plano. Žemaitijoje kluono plotis buvo 7–9, ilgis 12–30, aukštis 6–9 m, Aukštaitijoje – plotis 7–14, ilgis 10–25, aukštis 5–9 m. Kluono sienos dažniausiai iš lentų, kalamų nedideliais tarpeliais, rečiau iš apvalių rąstų, stogas – šiaudų, keturšlaitis arba dvišlaitis, su gegnėmis. Stovėjo atokiau nuo kitų trobesių.

XIX a. antroje pusėje ir XX a. pr. buvo statomi 4 tipų kluonai. Šiaurinėje ir Vidurio Aukštaitijoje statytas ilgas, stačiakampio plano kluonas su priekluoniu, stogas – gegninės konstrukcijos keturšlaitis ar dvišlaitis, sienos – žemos, įvažiavimas iš šono, viduje skersai pastato buvo plūkto molio laitas, vadinamas grendymu arba klojimu, spragilais kuliamiems javams pakloti, galuose – šalinės javams, šiaudams, šienui laikyti, pelams supilti. Rytų Aukštaitijos kluonas – trumpas ir platus, stačiakampio plano, su išilginėmis šalinėmis, durimis iš galo ir sudėtinga pėdine konstrukcija aukštam stogui laikyti. Žemaitijai būdingas ilgas, siauras, kartais L raidės pavidalo kluonas, dažniausiai su jauja, peludėmis, keturšlaičiu stogu su gegnėmis, su vienu ar dviem įvažiavimais iš šono. Kartais prie vienų durų būdavo pristatomas stulpais paremtas priekluonis su trišlaičiu ar dvišlaičiu stogu. Užnemunės kluonas – stačiakampio plano, aukštomis sienomis, su skersinėmis šalinėmis, kai kada su padanga, pašiūre, maniežine. Stogas – gegninės konstrukcijos, pusvalminis, nuo XX a. stogas dengtas skiedromis arba stiegėmis, durys viename šone vienerios ar dvejos arba abiejuose šonuose dvejos, vienerios priešais kitas. Visų tipų kluonai turi dideles pastoges padargams, malkoms ir kitiems reikmenims laikyti. Prie kluono įrengiama aikštelė – kluoniena, kai kur t. p. vadinama kluonu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vacys Milius. *Kluonas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 295 psl.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvių liaudies architektūra |
| --- |
|  |
| Gyvenamieji namai | 
 gryčia **·**  numas **·**  pirkia **·**  rūmas **·**  stuba  **·**  troba |  |
|  |
| Ūkiniai statiniai | 
 daržinė  **·**  diendaržis  **·**  išvietė  **·**  jauja **·**  klėtis  **·**  klojimas  **·**  kluonas  **·**  ledainė  **·**  pirtis  **·**  svirnas  **·**  šulinys  **·**  tvartas  **·**  vežiminė  |
|  |
| Patalpos ir detalės | 
 alkieriukas **·**  asla **·**  čiukuras **·**  gonkos  **·**  kamara  **·**  kamaraitė **·**  kaminas  **·**  krikštasuolė  **·**  langinės **·**  lėkis  **·**  liepys  **·**  lunginė **·**  numogalis  **·**  prieklėtis  **·**  priemenė  **·**  priešinė  **·** seklyčia  **·**  vėjalentė  **·**   |

 |
| **Agata Muceniece** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Agata Muceniece |
| Visas vardas | Agata Muceniece |
| Gimė | 1989 m. kovo 1 d. (34 metai)Ryga, Latvijos TSR |
| Gyven. vieta | nežinoma |
| Tautybė | latvė |
| Pilietybė |  Latvija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Agata Muceniecė** (rus. *Ага́та Эдга́ровна Му́цениеце*, g. 1989 m. kovo 1 d. Rygoje) – latvių kilmės Rusijos aktorė. Labiau žinoma dėl to, kad buvo Pavelo Prilučno sutuoktinė.

Biografija
----------

Gimė Rygoje. Tėvas – latvis pagal tautybę, dirbo barmenu (mirė, kai Agata dar buvo vaikas), mama – rusė, virėja. Agata turi dvi vyresnes seseris – Renatą (g. 1973 m.) ir Santa (g. 1987 m.). Ji yra Latvijos pilietė.

Mokyklos metais ji lankė teatro studiją „Casket" (L. E. Ševčenkos dirbtuvė). Baigusi mokyklą dirbo modeliu, reklamavo žinomo itališkus batus, su fotosesijomis apkeliavo daugybę Europos šalių.

Grįžusi į Rygą, įstojo į Latvijos universitetą (specialybė „Kinų filologija").

2008 m. persikėlė į Maskvą ir įstojo į VGIK vaidybos skyrių (A. Ya. Michailovo kursas), kurią 2012 m. baigė su pagyrimu.

Televizijos serialo „Uždaroji mokykla" (2011–2012) filmavimo aikštelėje susipažino su Pavelas Prilučnas. 2011 m. liepos 19 d. pora slapta susituokė viename iš Maskvos metrikacijos skyrių. 2013 m. sausio 11 d. jiems gimė sūnus Timotis. 2016 m. kovo 3 d. porai gimė dukra Mia. 2020 m. vasarį pora paskelbė apie skyrybas, o birželio 15 d. buvo baigtas skyrybų procesas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
Koordinatės: 55°59′9″ š. pl. 23°47′41″ r. ilg.﻿ / ﻿55.98583°š. pl. 23.79472°r. ilg.﻿ / 55.98583; 23.79472

**Pakruojo miškas** – miškas Lietuvoje, Pakruojo rajone, 1,5 km į vakarus nuo Pakruojo. Priklauso Pakruojo miškų urėdijos Pakruojo girininkijai. Apima 10,9 km² plotą.

Paviršius lygus. Būdingi velėniniai glėjiški, velėniniai jauriniai, velėniniai karbonatiniai sujaurėję priemoliai ir priesmėliai. Dalis miškų nusausinta. Pietiniu miško pakraščiu teka Kruoja, šiaurėje prasideda Mūšos intakai Lūšnė ir Pala (Rūkbalė).

Medynai:

* beržynai: 46 %
* eglynai: 21 %
* drebulynai: 14 %
* uosynai: 11 %
* ąžuolynai: 4 %
* juodalksnynai: 2 %
* pušynai: 2 %

Jaunuolynai sudaro 17 % medynų, pusamžiai medžiai 41 %, pribręstantys 19 %, brandūs 23 %.

Pakruojo miške sutinkami šernai, stirnos, lapės, voverės, kiškiai, kiaunės, slankos, jerubės. Miške (38 kvartale) yra archeologinis paminklas – „Perkūnijos" akmuo.

Miške įsikūrę Paverdeniai, Valakėliai, Kareiviškis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pakruojo miškas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 273
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 56°21′39″š. pl. 22°50′16″r. ilg.﻿ / ﻿56.3608°š. pl. 22.8378°r. ilg.﻿ / 56.3608; 22.8378

|  Klykolių Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Akmenės |
| **Savivaldybė** | Akmenės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Klykoliai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1881 m. |

**Klykolių Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Klykolių kaime, 0,5 km į pietus nuo Latvijos sienos.

Istorija
--------

Apie 1778 m. dvaro savininkas Ignas Pilsudskis pastatė koplyčią. Nuo 1805 m. čia nuolat gyveno kunigas. 1835 m. koplyčia remontuota. Tikinčiųjų ir kunigo A. Gedvilo rūpesčiu 1881 m. pastatyta medinė bažnyčia. Ji buvo Akmenės parapijos filija. 1901 m. pakeisti visi sienojai, pastatyta varpinė, įsteigtos kapinės, įsigyti vargonai. 1906 m. Šventoriuje sumūrytos Kryžiaus kelio stočių koplytėlės. 1911 m. per miestelio gaisrą sudegė klebonijos trobesiai. 1928 m. įkurta parapija.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, su bokšteliu. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* VarpinėVarpinė
* VarpinėVarpinė
* Kryžiaus kelio stočių koplytėlėKryžiaus kelio stočių koplytėlė
* Kryžiaus kelio stočių koplytėlėKryžiaus kelio stočių koplytėlė

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Klykolių Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Klykolių Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia *panoramas.lt*
Koordinatės: 55°58′30″š. pl. 23°49′16″r. ilg.﻿ / ﻿55.975037°š. pl. 23.821243°r. ilg.﻿ / 55.975037; 23.821243

Miškų urėdija Linksmučiuose
**Pakruojo miškų urėdija** − viena iš 42 miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą. Urėdiją sudaro 8 girininkijos. Urėdijos buveinė įsikūrusi priemiestiniame Linksmučių kaime.

Miškai
------

Urėdijos miškai auga labai derlinguose dirvožemiuose. Pakruojo miškų urėdija apima: Pakruojo rajone − 25 511 ha miškų, Pasvalio rajone − 2881 ha ir Panevėžio rajone − 917 ha miškų; iš viso − 29 309 ha.

Miškų urėdijos teritorijoje yra šios saugomos teritorijos:

* Draumėnų valstybinis kraštovaizdžio draustinis
* Glėbavos valstybinis pedologinis draustinis
* Laumekių valstybinis botanikos draustinis
* Laumenio valstybinis botaninis−zoologinis draustinis
* Linkuvos valstybinis geomorfologinis draustinis
* Daugyvenės valstybinis hidrografinis draustinis

Istorija
--------

Pakruojo miškų urėdija įkurta 1925 m. Urėdijai priklausė beveik visi dabartinės urėdijos miškai, išskyrus *Žeimelio* ir *Pušaloto* girininkijas. 1945 m. urėdija pavadinta miškų ūkiu. 1946 m. Pakruojo miškų ūkis likviduotas, o miškai priskirti Šiaulių miškų ūkiui.

Pakruojo miškų ūkis atkurtas 1958 m. gegužės 1 d. iš Biržų miškų ūkio prijungiant Joniškėlio, Pumpėnų, Pušaloto girininkijas, iš Joniškio miškų ūkio − Žeimelio girininkiją ir iš Šiaulių miškų ūkio − Lygumų, Pakruojo ir Rozalimo girininkijas. 1973 m. Pakruojo miškų ūkis tapo Panevėžio miškų ūkio gamybinio susivienijimo filialu. 1990 m. likvidavus susivienijimą, Pakruojo miškų ūkis tapo savarankiška įmone, pavadinta urėdija.

Girininkijos
------------


|  |  |
| --- | --- |
| **Girininkija** | **Girininkijos vieta** |
| **Seniūnija** | **Gyvenvietė** |
| Gedžiūnų | Pakruojo seniūnija | Gedžiūnai |
| Klovainių | Klovainių seniūnija | Klovainiai |
| Linkuvos | Linkuvos seniūnija | Rauklaukis |
| Pakruojo | Pakruojo seniūnija | Linksmučiai |
| Pušaloto | Pušaloto seniūnija | Laukugalis |
| Rozalimo | Rozalimo seniūnija | Rozalimas |
| Sukmedžio | Lygumų seniūnija | Sukmedis |
| Žeimelio | Žeimelio seniūnija | Žeimelis |

Urėdai
------

Pakruojo miškų urėdas − Kazys Gudas.

Nuorodos
--------

* Pakruojo miškų urėdijos tinklalapis
| Masai Maros nacionalinis rezervatas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Saulėtekis Masai Maroje Saulėtekis Masai Maroje |
| **Vieta:** | Kenijos vėliava Kenija |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Narokas |
| 

Žemėlapis rodantis Masai Maros nacionalinis rezervatas vietą.Masai Maros nacionalinis rezervatas

  |
| **Koordinatės:** | 1°29′0″ p. pl. 35°08′0″ r. ilg.﻿ / ﻿1.48333°š. pl. 35.13333°r. ilg.﻿ / 1.48333; 35.13333Koordinatės: 1°29′0″ p. pl. 35°08′0″ r. ilg.﻿ / ﻿1.48333°š. pl. 35.13333°r. ilg.﻿ / 1.48333; 35.13333 |
| **Plotas:** | 510 km² |
| **Įkurtas:** | 1961 m. |
| **Valdymas:** | Transmaros ir Naroko apskrities tarybos |
|  **Vikiteka:** | Masai Mara |

**Masai Mara** (suah. *Masai Mara*, angl. *Maasai Mara*) – nacionalinis laukinės gamtos rezervatas (nacionalinis parkas), esantis pietvakarių Kenijoje. Toliau pietuose, Tanzanijoje, prasitęsia į Serengečio nacionalinį parką. Pavadintas pagal vietinę tautą – masajus. Įkurtas 1961 m. kaip gamtos draustinis, vėliau pratęstas į rytus ir paskelbtas medžioklės rezervatu, o 1974 m. tapo nacionaliniu rezervatu.

Masai Mara užima 510 km² plotą. Čia būdingi žolinių savanų kraštovaizdžiai, su pavieniais akacijų medžiais ir krūmais. Teritoriją kerta Maros, Taleko upės, kurių slėniuose krūmynų daugiau. Po liūčių susidaro laikini upokšniai, balos, šlapynės. Masai Maroje per metus iškrenta 1500–2180 mm kritulių, o temperatūra svyruoja tarp 12–30 °C.

Rezervate gausu būdingos Rytų Afrikos gyvūnijos: čia sutinkami liūtai, leopardai, hienos, gepardai, hipopotamai, juodieji raganosiai, šakalai, didžiaausės lapės, žirafos, Nilo krokodilai, gausiomis bandomis ganosi zebrai, antilopės gnu, antilopės topi, Tomsono gazelės, afrikiniai buivolai, kanos, impalos, dukeriai, galvijinės antilopės, pasitaiko nedažnų arklinių antilopių. Taip pat yra grifų, afrikinių marabu, paukščių sekretorių, ragasnapių, kuoduotųjų gervių, stručių, mėlynkrūčių žalvarnių.

Vystomas turizmas (safariai džipais, balionais). Pagrindinis turistinis ir administracinis centras – Narokas. Yra Masai Maros oro uostas.

* Būdingas kraštovaizdisBūdingas kraštovaizdis
* ŽirafosŽirafos
* ZebraiZebrai
* Tomsono gazelėsTomsono gazelės
* Antilopių gnu banda kerta Maros upęAntilopių gnu banda kerta Maros upę
* Vietos masajaiVietos masajai

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Protected Planet (2018). „Masai Mara". United Nations Environment World Conservation Monitoring Centre. Nuoroda tikrinta 6 August 2015.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Buvęs okeaninis eskortininkas, dabar *Garcia* klasės fregatas USS „Koelsch" (FF 1049)
**Okeaninis eskortininkas** (angl. *Ocean escort*; kodas DE) – buvęs JAV Karinio jūrų laivyno karo laivų tipas, atsiradęs iš Antrojo pasaulinio karo laikų laivų tipo *minininkai eskortininkai*. Šie laivai buvo skirti veikti konvojų palydose kaip priešpovandeniniai laivai. Jie buvo numatyti gaminti karo atveju prasidėjus mobilizacijai arba kaip pigios gamybos karo laivai taikos metais.

Šio tipo karo laivų korpusų kodas buvo DE, perimtas iš Antrojo pasaulinio karo laikų, kai šis kodas reiškė minininkus eskortininkus. Iki 1975 m. birželio 30 d. kodu DE buvo žymimi okeaniniai eskortininkai, skirti kovai su povandeniniais laivais, o kodu DEG – raketiniai okeaniniai eskortininkai, skirti kovai su aviacija ir ginkluoti trumpo nuotolio priešlėktuvinėmis raketomis RIM-24 Tartar.

Po to pervadinti į fregatas (kodas FF) ir raketines fregatas (kodas FFG), kad pavadinimas labiau atitiktų kitų valstybių laivų tipų klasifikacijas.

Laivai, buvę okeaniniai eskortininkai
-------------------------------------

* Knox klasės fregata USS „Connole" (FF-1056)*Knox* klasės fregata USS „Connole" (FF-1056)
* Bronstein klasės fregata USS „Bronstein" (FF-1037)*Bronstein* klasės fregata USS „Bronstein" (FF-1037)
| **Ribes alpinum** |
| --- |
| Kalninis serbentas (*Ribes alpinum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | *Saxifragales*  *( Saxifragales)* |
| Šeima: | Agrastiniai  *( Grossulariaceae)* |
| Gentis: | Serbentas  *( Ribes)* |
| Rūšis: | Kalninis serbentas  *( Ribes alpinum)* |

 |

**Kalninis serbentas** (*Ribes alpinum*) – agrastinių (*Grossulariaceae*) šeimos augalų rūšis. Paplitusi Europoje: nuo Suomijos ir Norvegijos šiaurėje iki Alpių ir Pirėnų kalnų pietuose (ten sutinkamas tik aukštikalnėse).

Tai krūmokšnis, užaugantis iki 2 m aukščio ir 1,5 m pločio, tankus. Žievė pilka, su amžiumi ima pleišėti. Lapai delniški, tamsiai žali. Augalas dvinamis, žiedai susitelkę į kekes. Vaisius – kekėse susitelkusios raudonos uogos. Nors primena raudonųjų serbentų uogas, yra beskonės, sprangios.

Kalninis serbentas Lietuvoje auga krūmynuose, miškuose, upių ir ežerų pakrantėse, pašlaitėse.

* PožymiaiPožymiai
* ŽiedaiŽiedai
* Augavietė (Čekija)Augavietė (Čekija)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kalninis serbentas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 656
Koordinatės: 43°14′39″ š. pl. 41°52′01″ r. ilg.﻿ / ﻿43.24417°š. pl. 41.86694°r. ilg.﻿ / 43.24417; 41.86694

Kluchoro perėjos apylinkių kraštovaizdžiai
**Kluchoro perėja** (rus. *Клухорский перевал*) – kalnų perėja Kaukazo kalnuose, Vandenskyros kalnagūbryje, tarp Rusijos (Karačiajų Čerkesija) ir Abchazijos. Aukštis – 2781 m. Praeina Suchumio karo kelias.

1942 m. per Antrąjį pasaulinį parką, Vermachto kariai keliems mėnesiams buvo užėmę Kluchoro perėją ir atsitraukė tik po vokiečių pralaimėjimo prie Stalingrado. Po 1992–1993 m. Abchazijos karo, perėja uždaryta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 216
2. ↑  Клухорский перевал // *Военная энциклопедия* / Грачёв П. С.. – Москва: Военное издательство, 1999. – Т. 4. – С. 73.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kluchoro perėja** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Jasione montana** |
| --- |
| (Jasione montana)Kalninė austėja (*Jasione montana*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Katilėliniai  *( Campanulaceae)* |
| Gentis: | Austėja  *( Jasione)* |
| Rūšis: | Kalninė austėja  *( Jasione montana)* |

 |

**Kalninė austėja** (*Jasione montana*) – katilėlinių (*Campanulaceae*) šeimos dekoratyvinis, vaistinis augalas.

Dvimetis, 20-50 cm aukščio žolinis augalas, paplitęs sausose pievose, pušynuose, dirvonuose. Stiebas status, mažai šakotas, plaukuotas. Lapai aštrūs, lancetiniai, bekočiai. Žydi birželio-rugpjūčio mėnesiais smulkiais, melsvais žiedeliais, stiebo viršūnėje susitelkusiais į apvalias galvutes. Žiedynus gaubia kiaušiniški, užaštrinti lapeliai. Vaisius – apvali dėžutė.

Kalninė austėja turi flavonoidų, inulino ir kt. veikliųjų medžiagų. Augalo žolės preparatai pasižymi skausmą malšinančiomis, šlapimo išsiskyrimą skatinančiomis savybėmis.

* PožymiaiPožymiai
* ŽiedynasŽiedynas
* AugavietėAugavietė
*
| **Paramecium** |
| --- |
| Klumpelė (Paramecium aurelia)Klumpelė (*Paramecium aurelia*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Pirmuonys  *( Protista)* |
| Tipas: | Blakstienotieji  *( Ciliophora)* |
| Klasė: | Mažamembranės infuzorijos  *( Oligohymenophorea)* |
| Poklasis: | *Peniculida*  *( Peniculida)* |
| Šeima: | *Parameciidae*  *( Parameciidae)* |
| Gentis: | Klumpelės  *( Paramecium)* |

 |

**Klumpelės** (*Paramecium*, sin. *Paramoecium*) – vienaląsčių pirmuonių gentis, paplitusi visame pasaulyje.

Gentį sudaro 0,05–0,3 mm organizmai, judantys blakstienėlių pagalba. Kūnas pailgas, aptakus, panašus į klumpelę, padengtas dvisluoksne pelikule ir apaugęs ištisinėmis eilėmis blakstienėlių (10–15 tūkst.). Klumpelės turi du branduolius, iš kurių vienas dalyvauja dauginantis, o kitas reguliuoja ląstelės veiklą. Taip pat gausu kitų organoidų: pulsuojančiųjų ir virškinamųjų vakuolių, trichocistų, kristalų. Dauginasi skilimo arba konjugacijos būdu, Ilgo badavimo metu klumpelė atsinaujina autogamijos būdu.

Klumpelės gyvena daugiausia nedideliuose stovinčio vandens telkiniuose, kur maitinasi bakterijomis. Rečiau pasitaiko jūrose.

Klumpelės maitinasi bakterijomis
Žymiausia rūšis – paprastoji klumpelė (lot. *Paramecium caudatum*) – nedidelis į mažą klumpelę panašus pirmuonis. Blakstienėlės dengia visą kūno paviršių. Maitinasi bakterijomis ir kitais mikroorganizmais. Maistas per burnos angą patenka į virškinamąją vakuolę.

Kitos dažnesnės rūšys: *Paramaecium aurelia, Paramaecium bursaria, Paramaecium putrinum*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Парамеции*,Большая советская энциклопедия, T. XIX (Отоми—Пластырь). – Москва: Советская энциклопедия, 1975
2. ↑  Jadvyga Grikienienė. *Klumpelės*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Klumpelės** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Šovimas iš lanko
**Templinis ginklas** – ginklas, kurio konstrukcijoje esminė detalė yra templė. Paprastai yra laisva įtempiama virvė, kuri įtempiama nekaupia energijos – taip yra lankuose ir arbaletuose. Išimtis yra šiuolaikinės laidyklės, kurios naudoja gumines temples.

Templiniai ginklai sudaro dvi grupes:

* asmeniniai – kuriuos nešioti ir naudoti gali vienas žmogus. Tai lankai, arbaletai, laidyklės.
* apgulties ir tvirtovių:
	+ Dalis jų yra iš principo panešami (bet tam jie pernelyg sunkūs), skirti naudoti tvirtovėse, iš už gynybinių sienų. Pvz. sunkieji tvirtovių arbaletai.
	+ Vežiojami – gali turėti savo ratus arba gali būti užkelti ant vežimo ar panašios transporto priemonės. Pvz. graikų oksibolai.

Paprastai templiniams ginklams nepriskiria apgulties ginklų su torsioniniais energijos kaupimo elementais – susuktais įtemptais virvių pluoštais, kurie dar sukami veikia kaip sukimo spyruoklės. Šiai grupei priklauso balistos ir onagrai.

Templiniai ginklai Lietuvos įstatymuose
---------------------------------------

Lietuvos įstatymuose templinis ginklas apibrėžiamas taip (apibrėžimas redaguotas):

Templinis ginklas – tai ginklas, kurio sviediniui energiją suteikia tamprus elementas, kuris įtempiamas raumenų jėga ar mechaniniais įtaisais.
  
Iki 2008 m. birželio 5 d. templiniai ginklai buvo laikomi šaunamaisiais ginklais. Nuo tos datos templiniai ginklai šaunamaisiais nebelaikomi („Templinis ginklas – nešaunamasis ginklas, kurio…")

* Viduramžių lankininkasViduramžių lankininkas
* Arbaleto užtaisymasArbaleto užtaisymas
* Kiniškas apgulties arbaletasKiniškas apgulties arbaletas
* Paprasčiausia laidyklė.Paprasčiausia laidyklė.
* Šaudymas onagruŠaudymas onagru

Nuorodos
--------

1. ↑  LR Ginklų ir šaudmenų kontrolės įstatymas
**Ten, kur krenta angelai**| 
2007 m. lietuviškojo leidimo viršelis |
| **Autorė** | Dorota Terakowska |
| **Šalis** | Lenkija |
| **UDK:** | 884-93-31 |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | Tam gdzie spadają anioły |
| **Šalis** | Lenkija |
| **Kalba** | lenkų |
| **Leidykla** | Wydawnictwo Literackie |
| **Išleista** | 1999 m. |
| **Formatas** | Minkštais viršeliais |
| **Puslapių** | 255 |
| **ISBN:** | 8308029469 |
| **ISBN-13:** | 9788308029466 |
| **Pirmasis lietuviškas leidimas** |
| **Pavadinimas** | Ten, kur krenta angelai |
| **Leidykla** | Gimtasis žodis |
| **Išleista** | 2007 m. |
| **Vertėja** | Irena Aleksaitė |
| **Formatas** | Minkštais viršeliais |
| **Puslapių** | 269 |
| **ISBN:** | 9955-16-124-8 |
| **ISBN-13:** | 9789955161240 |
| **OCLC:** | 751211118 |

**Ten, kur krenta angelai** (lenk. *Tam gdzie spadają Anioły*) – lenkų rašytojos Dorotos Terakovskos apysaka paaugliams, pirmą kartą išleista 1999 m. Į lietuvių kalbą išversta 2007 m.

Tai istorija apie mergytę Ėvą, kuri netenka savo Angelo Sargo globos. Ją nuolatos persekioja įvairios nelaimės, kol galiausiai jos tėvai supranta, jog reikia surasti dingusį Angelą Sargą. Ėvai tenka pačiai atsirinkti, kas yra gėris ir blogis, o jos tėvams – įveikti išankstines nuostatas apie antgamtinio pasaulio nesamybę. Kaip intertekstas pateikiama daug informacijos apie angelus, angelologiją, angelų tyrinėtojus.

1999 m. Lenkijoje apysaka „Ten, kur krenta angelai" išrinkta geriausia metų knyga paaugliams.[patikslinti!][reikalingas šaltinis]

Nuorodos
--------

* Bernardinai.lt atsiliepimas apie knygą
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Tragelaphus buxtoni** |
| --- |
| Kalninė nijala |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Pobūris: | Atrajotojai  *( Ruminantia)* |
| Šeima: | Dykaraginiai  *( Bovidae)* |
| Pošeimis: | Jaučiai  *( Bovinae)* |
| Gentis: | Sraigtaragės antilopės  *( Tragelaphus)* |
| Rūšis: | Kalninė nijala  *( Tragelaphus buxtoni)* |

 |
| Binomas |
| ***Tragelaphus buxtoni***Lydekker, 1910 |

**Kalninė nijala** (*Tragelaphus buxtoni* ) – dykaraginių šeimos jaučių (*Bovinae*) pošeimio stambi antilopė.

Kaip nauja rūšis identifikuota tik 1910 m. Kūno aukštis 120-135 cm, masė 200-250 kg. Kailis rusvai pilkas su keturiomis baltomis skersinėmis juostomis ant kūno šonų. Dvi baltos pusmėnulio formos dėmės pakaklėje, dvi ant skruosto ir V raidės formos dėmė tarp akių. Patinai turi skėstus spirale susisukusius ragus, kurių vidutinis ilgis apie 86 cm.

Kalninė nijala paplitusi Etiopijos pietinėje dalyje. Gyvena kalnuotose vietovėse, apie 3900 km² plote 2000-4000 metrų aukštyje virš jūros lygio. Laikosi nedideliais būriais, kuriuos sudaro patelės su jaunikliais. Jauni patinai laikosi atskirais būriais, seni gyvena pavieniui. Minta krūmų lapais ir ūgliais, žoliniais augalais, paparčiais ir kerpėmis. Rujoja spalio - lapkričio mėnesį. Nėštumas trunka 8-9 mėnesius, gimsta 1 jauniklis.

Kalninės nijalos tėra apie 2500 individų. Antilopė įrašyta į Tarptautinę raudonąją knygą.

Šaltiniai
---------

* Baleišis, R. Pasaulio kanopiniai žvėrys. Vilnius: Vilniaus Ekologijos institutas, 2009. 70-71 psl. ISBN 9986-443-36-9.
| **Jonas Šurkus** |
| --- |
| Gimė | 1919 m. spalio 2 d.Gulbinai, Akmenės rajonas |
| Mirė | 1998 m. spalio 12 d. (79 metai)Kaunas |
| Sutuoktinis (-ė) | Ramutė Šurkienė, Aldona Lapytė |
| Vaikai | Rasa, Gintaras, Jonas, Vilija |
|  |
| Veikla | gydytojas psichiatras |
| Partija | 1948 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1945 m. Vytauto Didžiojo universitetas |

**Jonas Šurkus** (1919 m. spalio 2 d. Gulbinuose – 1998 m. spalio 12 d. Kaune) – sovietinis gydytojas psichiatras.

Biografija
----------

1945 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Medicinos fakultetą. Iki 1947 m. dėstė Vilniaus, 1947–1950 m. Kauno universitete. Nuo 1951 m. dėstė Kauno medicinos institute, nuo 1953 m. neurologijos ir psichiatrijos katedros vedėjas, 1953–1955 m. dar ir instituto Gydomojo fakulteto prodekanas, 1955–1958 m. ir 1960–1961 m. dekanas, 1970 m. profesorius. 1952–1953 m. dar ir Kauno srities sveikatos skyriaus vedėjas.

1969 m. medicinos mokslų daktaras. 1969 m. LSSR nusipelnęs gydytojas. 1972 m. buvo pirmosios psichiatrų ekspertizės komisijos pirmininkas Romo Kalantos (1953–1972) byloje bei kitose vėlesnėse politinių kalinių bylose.

Parašė mokslinių straipsnių apie psichikos ligų diagnostiką ir kliniką, psichikos sutrikimus sergant reumatu. Tyrė lietuvių liaudies mediciną, parašė apie tai mokslinių straipsnių.

Buvo vedęs, pirmoji žmona Ramutė Šurkienė, antroji – Aldona Lapytė, psichiatrė. Sūnus Gintaras Šurkus (buvęs prezidento Rolando Pakso patarėjas jaunimo ir visuomeninių organizacijų klausimais).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jonas Šurkus*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. - 226
2. ↑  Nijolė Storyk. Profesorius savo aukų neatsiprašė // Ekstra, 2002 m. kovas, Nr. 10 (223)[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Vasajus-Virarasवसई-विरार |
| --- |
| *Vasajaus forto liekanos* |
|  |
| 

Vasajus-VirarasVasajus-Viraras

19°28′0″ š. pl. 72°48′0″ r. ilg.﻿ / ﻿19.46667°š. pl. 72.80000°r. ilg.﻿ / 19.46667; 72.80000﻿ (Vasajus-Viraras)Koordinatės: 19°28′0″ š. pl. 72°48′0″ r. ilg.﻿ / ﻿19.46667°š. pl. 72.80000°r. ilg.﻿ / 19.46667; 72.80000﻿ (Vasajus-Viraras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Maharaštra |
| **Rajonas** | Thanės rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 1 221 233  |
| **Altitudė** | 11 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Vasajus-Viraras |

**Vasajus-Viraras** (marath. वसई-विरार  = *Vasaī-Virār*) – miestas Indijoje, Maharaštros valstijoje, Mumbajaus priemiestis. Yra Thanės rajone, 50 km į šiaurę nuo Mumbajaus, prie Ulhaso estuarijos (Vasajaus upokšnio). Tai 5 pagal dydį Maharaštros miestas. Yra keletas geležinkelio stočių. Išlikę portugalų fortų griuvėsiai (Arnalos, Vasajaus). Yra bažnyčių, hindų ir džainų šventyklų.

Istorija
--------

Vasajus-Viraras sudarytas dėl urbanizacijos procesų sujungus keletą mažesnių miestų. Dabartinė miesto teritorija apytiksliai sutampa su senovinio ***Soparos*** miesto teritorija. Šis miestas buvęs svarbiu senovės Indijos uostu, vykdžiusiu prekybą su Mesopotamija, Egiptu, Arabija. XVI–XVII a. čia buvo įsitvirtinę portugalai.
Koordinatės: 54°55′26″ š. pl. 23°56′55″ r. ilg.﻿ / ﻿54.92389°š. pl. 23.94861°r. ilg.﻿ / 54.92389; 23.94861

Kalniečių parko tvenkinys
**Kalniečių parkas** – parkas Kaune, Eigulių seniūnijoje, pietiniame seniūnijos pakraštyje, P. Lukšio, S. Žukausko gatvių ir Savanorių prospekto kvartale. Projekto ir dendrologijos autorė – architektė Raimonda Augustienė. Parkas užima 20,7 ha teritoriją. Šiaurės-rytinėje dalyje telkšo vingiuotais krantais tvenkinys, kurį maitina požeminiai šaltiniai. Šalia parko, kitoje P. Lukšio gatvės pusėje plyti Čečėnijos aikštė.

Istorija
--------

Parko informacinis stendas
1994 m. birželio 21 d. miesto savivaldybės tarybos potvarkiu nustatytos Kalniečių parko ribos. Dalis parko teritorijos grąžinta buvusiems savininkams, sklypuose iškilo privatūs namai, vakarinėje dalyje pastatyta Pal. arkivyskupo Jurgio Matulaičio bažnyčia.

1998 m. S. Žukausko ir P. Lukšio gatvių sankryžos pietrytinėje dalyje planuota statyti Sporto rūmus. Kaip kompensacija už dalies žaliosios teritorijos sunaikinimą prie parko buvo prijungta aikštė. 1999 m. pabaigoje skelbtą projekto konkursą laimėjo architekto Eugenijaus Miliūno studija. Dėl lėšų stokos projektas tuo metu liko neįgyvendintas, o Sporto ir pramogų arena pastatyta Nemuno saloje. 2005 m. vasario 10 d. miesto savivaldybės tarybos sprendimu Čečėnijos aikštė vėl atskirta nuo parko.

2005–2006 m. Kalniečių parko tvenkinys buvo valomas nuo sužėlusių makrofitų (aukštesniosios vandens augmenijos). Tvenkinys įžuvintas antramečiais baltaisiais amūrais – 2006 m. gegužės 30 d. į tvenkinį įleista apie 100 kg (120 vnt.) iš Kintų žuvies ūkio bendrijos atvežtų žuvų, kurios turėjo sunaikinti vandenyje sparčiai želiančias žoles.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2008-10-11 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Arūnas Andriuškevičius. Kalniečių parkas keičia savo veidą // Kauno diena, 2005 m. sausio 17 d.
3. ↑
4. ↑  Saulius Tvirbutas. Kalniečių tvenkinį valys amūrai // Kauno diena, 2006 m. gegužės 31 d.
| **Fortūnatas Jonas Bagočius** |
| --- |
| Gimė | 1887 m. sausio 19 d.Pažvelsis, Endriejavo valsčius |
| Mirė | 1951 m. gruodžio 7 d. (64 metai)Bostonas |
|  |
| Veikla | teisininkas, Amerikos lietuvių spaudos, visuomenės ir politinis veikėjas. |

**Fortūnatas Jonas Bagočius** (1887 m. sausio 19 d. Pažvelsis, Endriejavo valsčius – 1951 m. gruodžio 7 d. Bostonas) – teisininkas, Amerikos lietuvių spaudos, visuomenės ir politinis veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Rucavoje, Pozingiuose, Saratovo vienuolyne. 1900 m. pabėgo iš vienuolyno, dirbo rusų konsulo raštininku Bremene. 1903 m. emigravo į JAV. 1908 m. baigė Pitsburgo akademiją. 1914 m. baigė teisę Bostono universitete.

JAV dirbo laikraščio „Spindulys" raidžių rinkėju Brukline, vėliau mokytojavo Šenvilyje ir presbiterionų mokykloje. 1906 m. vasario 22 d. Lietuvių seimo Filadelfijoje sekretorius, 1906–1908 m. Centrinio revoliucijos šelpimo komiteto finansininkas. Nuo 1913 m. – „Keleivio" redaktoriaus pavaduotojas, nuo 1919 m. – advokatas, notaras, teisėjas Bostone.

Vienas aktyviausių Amerikos lietuvių socialistų sąjungos veikėjų ir geriausių prakalbų sakytojų ALSS kuopose. Bendradarbiavo socialistų spaudoje. 1934-1942 m. Susivienijimo lietuvių Amerikoje prezidentas. Amerikos lietuvių tarybos narys ir Bendrojo Amerikos lietuvių fondo direktorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Fortūnatas Bagočius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 439 psl.
Koordinatės: 55°59′03″š. pl. 25°35′17″r. ilg.﻿ / ﻿55.98427°š. pl. 25.588049°r. ilg.﻿ / 55.98427; 25.588049

|  Kalneliškių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Rokiškio |
| **Savivaldybė** | Rokiškio rajonas |
| **Gyvenvietė** |  Kalneliškiai (Rokiškis) |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1992 m. |

**Kalneliškių kapinių koplyčia**, dar vadinama *Kankinių koplyčia* – naujai pastatyta koplyčia, esanti Kalneliškiuose, Rokiškio kaimiškosios seniūnijos teritorijoje, naujosiose Rokiškio miesto kapinėse, apie 2 km į šiaurę nuo miesto. Kapinės užima 7,7 ha plotą.

Istorija
--------

1988 m. prasidėjus tautiniam atgimimui, rokiškėnai tremtiniai sumanė pastatyti atminimo paminklą iš simbolinių akmenų su kryžiumi Šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčios šventoriuje. Sumanymui pritarė ir tuometinis Rokiškio parapijos dekanas Juozas Janulis, bet dėl vietos stokos jis panoro šventoriuje palikti tik medinį kryžių. Pasipiktinę tremtiniai nepritarė sumanymui akmenų kompoziciją perkelti į kitą vietą, nes buvo įsitikinę, kad savo sunkiu gyvenimu užsitarnavo vietą prie bažnyčios. Siekiant numalšinti tremtinių nerimą Kalneliškių kapinėse nutarta statyti koplyčią, o Vytauto gatvės parke – paminklą tremtinių kančioms atminti.

Koplyčios statyba daugiausiai rūpinosi klebonas J. Janulis. Projektą parengė architektė Danguolė Dagienė, statinio konstruktorius Algis Jankus. Koplyčia papuošta tautodailininko (buvusio Rokiškio mero) Eugenijaus Majausko medžio drožiniais: maldos stalas, kryžius, žvakidės. 1992 m. lapkričio 8 d. pastatytą koplyčią pašventino Panevėžio vyskupas Juozas Preikšas.

Koplyčios naudojimas
--------------------

Koplyčia priklauso Rokiškio Šv. apaštalo evangelisto Mato parapijai, šv. Mišios aukojamos tik per Vėlines.

2012 m. Rokiškio valdžia nutarė nestatyti paviljono keleiviams, laukiantiems autobuso prie miesto kapinių. Ieškantiems užuovėjos buvo pasiūlyta pasinaudoti Kalneliškių kapinėse esančių maldos namų užuovėja. Rokiškio miesto seniūnijos sprendimas atrakinti kapinių koplyčios duris sukėlė rokiškėnų pasipiktinimo bangą. Tokį žingsnį jie pavadino maldos namų išniekinimu. Valdžios atstovai argumentavo, kad paviljonui įrengti neturėjo lėšų, todėl kreipėsi į Rokiškio dekaną Vilnį Viktorą Cukurą. Jis leido keleiviams prisiglausti koplyčioje. Anksčiau tik per Vėlines būdavo atrakinamos jos durys.

2018 m. rudenį pranešta apie planus šalia Rokiškio Kalneliškių kapinių pastatyti naujus laidojimo namus.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Rokiškio Šv. apaštalo evangelisto Mato parapija
2. ↑  Rokiškio Šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčios šventoriaus medinių skulptūrų ypatumai
3. ↑  Laukti autobuso – į kapinių koplyčią Archyvuota kopija 2018-12-24 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Rokiškyje – nauji laidojimo namai

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kalneliškių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Rokiškio (Kalneliškių) kapinės (*wikimapia.org*)
**NATO himnas** – Šiaurės Atlanto Sutarties Organizacijos (sutr. *NATO*) himnas.

Oficialiai įteisintas 2018 m. sausio 3 d.

Tai muzikinis kūrinys, sukurtas 1989 m. NATO 40-mečiui paminėti. Dažnai atliekamas oficialių NATO renginių metu. Autorius – Liuksemburgo karinių pajėgų orkestro dirigentas kapitonas André Reichling.

Himnas neturi žodžių. Yra skirtas atlikti piccolo, fleita, obojumi, trimis klarnetais, trimis saksofonais, dviem kornetais, dviem trimitais, valtorna, baritonu, trimis trombonais, tūba, mažuoju būgnu.

Istorija
--------

Pirmieji himno pasiūlymai buvo jau 5-jo dešimtmečio pabaigoje, rengiantis aljanso dešimtmečiui. 1958 m. anglas Thomas Hildebrand Preston sukūrė ceremoninį maršą, skirtą sutikti renginio dalyvius Paryžiuje. 1959 m. buvo atlikta taip vadinama "NATO giesmė" (angl. *NATO Song*). Muziką sukūrė Vokietijos KOP kapitonas Hans Lorenz, žodžius parašė olandas Stephanus van Dam ir amerikietis Leon van Leeuwen.

1960 m. Jungtinės Karalystės karinių oro pajėgų maršalas seras Edward Chilton pasiūlė NATO himną, kurį tuo metu sukūrė J. L. Wallace. Jame į vieną kompoziciją sujungti visų penkiolika tuometinių NATO valstybių narių nacionaliniai himnai.

1989 m. oficialiu himnu tapo kapitono André Reichling muzikinis kūrinys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  NATO adopts official hymn

Nuorodos
--------

* NATO himnas (garsas)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Cicadetta montana**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Kalninės cikados (Cicadetta montana) IšnaraKalninės cikados (*Cicadetta montana*) Išnara |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Poklasis: | Sparnuotieji  *( Pterygota)* |
| Būrys: | Straubliuočiai  *( Hemiptera)* |
| Pobūris: | Cikadiniai  *( Cicadomorpha)* |
| Šeima: | *Tibicinidae*  *( Tibicinidae)* |
| Pošeimis: | *Tibicininae*  *( Tibicininae)* |
| Gentis: | *Cicadetta*  *( Cicadetta)* |
| Rūšis: | Kalninė cikada  *( Cicadetta montana)* |

 |
| Binomas |
| ***Cicadetta montana***Scopoli, 1772 |

**Kalninė cikada** (*Cicadetta montana*) – Giedančiųjų cikadų (*Cicadidae*) šeimai priklausantys cikadinis vabzdys (*Insecta*). Kartais priskiriamas atskirai šeimai - *Tibicinidae*.

Gyvena šiltuose, molinguose pietiniuose šlaituose, apaugusiuose pavieniais krūmais ar medžiais. Minta daugiausia melsvąja melvene (*Molinia coerulea*).

kiaušinius deda į stiebus ar šaknis. Nimfos ritas rugsėjo – spalio mėnesiais. Išsiritusios mažytės nimfos įsirausia į žemę ir minta šaknimis. Vystosi 4 – 8 metus.

Suaugę vabzdžiai pasirodo gegužės pabaigoje – birželio pradžioje.

Paplitęs vidurio ir pietų Europoje, Kaukaze, Pietų Urale.

Lietuvoje labai reta, Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
|  |
| --- |
| NATO vėliava |
|  |
| Santykis | 3:4 |
| Priimta | 1953 m. spalio 14 d. |
| Aprašas | Tamsiai mėlynas audeklas, kurio viduryje – balta kompaso rožė |

**NATO vėliava** – Šiaurės Atlanto sutarties organizacijos (NATO) ženklas, kurį sudaro tamsiai mėlynas stačiakampis ir balti kompaso fragmentai jo viduryje. Spalva simbolizuoja Atlanto vandenyną, o skritulys viduryje – vienybę. Kompaso fragmentai atspindi taikos kryptis.

Vėliava buvo įteisinta 1953 m. spalio 14 d. praėjus ketveriems metams po organizacijos įsteigimo.

Pirmą kartą vėliava iškelta 1953 m. lapkričio 9 d. parodos atidarymo Paryžiuje metu. Tiksli ceremonija nėra žinoma, nes neišliko šiame renginyje sakytų kalbų dokumentai.

Išnašos
-------

1. 1 2  „The Birth of the Emblem". *NATO.int*. Šiaurės Atlanto sutarties organizacija. Suarchyvuotas originalas 2016 m. rugsėjo 12 d. Nuoroda tikrinta 2023-07-09.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
2. ↑  „NATO Flag Flown". *Toledo Blade*. Reuters. November 10, 1953. p. 2. Nuoroda tikrinta March 5, 2014.