recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| Fairuz |
|  
Fairuz 2001 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | انهاد وديع حداد |
| Gimė | 1934 m. lapkričio 20 d. (88 metai) Libanas Beirutas, Libanas |
| Kūrinių kalbos | arabų kalba |
| Veikla | vokalistė |
| Instrumentai | vokalas |
| Aktyvumo metai | 1950- |
| Įrašų kompanija | EMI, Virgin Records, Fayrouz Productions |

**Fairuz** (arab. فيروز = *Fairūz*) arba **Nuhad Vadi Hadad** (arab. نهاد وديع حداد = *Nuhād Wadi Ḥaddād*, g. 1934 m. lapkričio 20 d.) – libaniečių dainininkė. Viena populiariausių atlikėjų Arabų pasaulyje.

Gimė krikščionių maronitų šeimoje, vaikystėje gyveno gana vargingai. Kai Fairuz buvo keturiolika metų, ji susipažino su Mohammadu Fleifeliu, kuris pastebėjo neįprastą mergaitės balsą. Būsimoji dainininkė buvo priimta į konservatoriją, kur mokėsi penkerius metus. Konservatorijoje Fairuz išmoko atlikti Korano eilutes pagal *tajwid* tradiciją.

Iš pradžių jaunoji atlikėja priklausė Libano radijo chorui, tačiau vėliau tapo soliste. Neilgai trukus jai buvo suteiktas *Fairuz* slapyvardis. Išvertus iš arabų kalbos tai reiškia turkio akmenį. Pirmasis gyvas Fairuz pasirodymas įvyko 1957 m. Iki tol ji dainavo tik radijuje bei įrašinėjo dainas įrašų studijose. Ji labai greitai išpopuliarėjo visame Arabų pasaulyje. Vakarų šalyse Fairuz tapo žinoma 1971 m.

Atlikėja išleido kelias dešimtis albumų, iš viso yra įrašiusi apie 1500 kūrinių, tačiau tik apie 800 buvo išleisti.

Fairuz dainos melancholiškos, ramios. Pati atlikėja dažniausiai stovi scenoje nejudėdama, nes iki šiol kenčia nuo scenos baimės.

Nuorodos
--------

* Fairuz biografija
* Fairuz dainų įrašai
**Latvijos Respublikos komercinis kodeksas** (latv. *Komerclikums* - „Komercinis įstatymas") - 2000 m. priimtas Latvijos komercinės teisės norminis aktas, įtvirtinantis verslos teisės normas. Galioja nuo 2002 m. Komercinis kodeksas apibrėžia, kas yra „komersantas" (t. y. verslininkas), verslas (*komercdarbības* - „komercinė veikla"), komercinis registras (*komercreģistrs*), kitas sąvokas, nustato veiklos sąlygas ir apribojimus.
Latvijos komercinis kodeksas kartu su kitais teisės aktais Latvijoje yra laikomas viena iš pagrindinių priemonių, reglamentuojančių nacionalinę mikroekonomiką. Taip pat prisideda prie to, kad verslo procesai būtų skaidrūs ir prognozuojami, taip užtikrinant ūkinės plėtros stabilumą. Siekiant tinkamo normų taikymo, yra išleistas Komercinio kodekso komentaras (autorius - Latvijos universiteto Teisės fakulteto lektorius Aigars Strupišs).

Sruktūra
--------

* A dalis – Bendrosios komercinės veiklos nuostatos
* B dalis – Komersantai
* C dalis – Komercinės įmonės reorganizacija.

Nuorodos
--------

* Latvijos komercinis kodeksas (latvių k.)

Literatūra
----------

* Strupišs A. Komercinio įstatymo komentaras. A dalis // Strupišs A. Komerclikuma komentāri. A daļa – Rīga: A. Strupiša juridiskais birojs, 2003. ISBN 9984-19-414-0.
* Strupišs A. Komercinio įstatymo komentaras // Strupišs A. Komerclikuma komentāri III. – Rīga: A. Strupiša juridiskais birojs, 2003. ISBN 9989732-0-4.
| **Faivušas Abramavičius** |
| --- |
| Gimė | 1894 m. kovo 22 d.Panevėžys |
| Mirė | 1971 m. rugpjūčio 24 d. (77 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
| Partija | 1918 m. LKP / SSKP |

**Faivušas Abramavičius** (1894 m. kovo 22 d. Panevėžyje – 1971 m. rugpjūčio 24 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, partinis veikėjas.

Biografija
----------

1918–1919 m. LKP Panevėžio rajono komiteto narys. 1919 m. redagavo laikraštį „Izveztija Ponevežskogo rajonnogo sovpeda". 1919–1920 m. LKP Kauno rajono komiteto narys, Šiaulių, Marijampolės rajonų komitetų sekretorius. 1921–1922 m. mokėsi Vakarų tautinių mažumų komunistiniame universitete Maskvoje. 1924 m. išrinktas į LKP CK narius. 1925 m. Maskvoje dirbo laikraščio „Der Emes" redakcijoje. 1926 m. laikraščio „Arbeter Lebn" redaktorius Kaune, LKP CK organizacinio biuro sekretorius. 1926–1933 m. kalintas. 1933 m. išvyko į SSRS. Nuo 1956 m. gyveno Vilniuje.

Bibliografija
-------------

* Mirties nuosprendis / Faivušas Abramavičius, Leiba Šausas, 1960 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Romas Šarmaitis. *Faivušas Abramavičius*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 10-11
| Dzetangasརྩེ་ཐང། |
| --- |
| *Dzetangas (1938 m.)* |
|  |
| 

DzetangasDzetangas

29°15′0″ š. pl. 91°46′0″ r. ilg.﻿ / ﻿29.25000°š. pl. 91.76667°r. ilg.﻿ / 29.25000; 91.76667﻿ (Dzetangas)Koordinatės: 29°15′0″ š. pl. 91°46′0″ r. ilg.﻿ / ﻿29.25000°š. pl. 91.76667°r. ilg.﻿ / 29.25000; 91.76667﻿ (Dzetangas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Kinijos vėliava Kinija |
| **Provincija** | Tibeto autonominis regionas |
| **Prefektūra** | Šanano prefektūra |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 15 200  |
| **Altitudė** | 3 100 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Dzetangas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Dzetángas |

**Dzetangas** (tibet. རྩེ་ཐང།  = *rtse thang*, kin. 泽当, pinyin: *Zédāng*) – miestas pietryčių Tibete, Jarlungo slėnyje, 183 km į pietryčius nuo Lasos. Šanano prefektūros centras. Šalia miesto yra Tradruko vienuolynas, pasak legendos, VII a. įkurtas Songcen Gampo, o už 10 km – Jumbulakhango rūmai, įkurti legendinio karaliaus Njatri Cenpo, už 30 km – seniausias šalyje Samjė vienuolynas.

Istorija
--------

Dzetangas yra istorinis Jarlungo krašto centras ir senoji Tibeto valstybės sostinė. Apylinkėse būta daug senovinių vienuolynų ir rūmų. Daug jų 1959 m. sugriauta per kultūrinę revoliuciją.

Šaltiniai
---------

1. ↑
**Per-Mathias Høgmo**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Per-Mathias Høgmo |
| Gimimo data | 1959 m. gruodžio 1 d. (63 metai) |
| Gimimo vieta | Gratangenas, Norvegija |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Švedija BK Häcken (vyr. treneris) |
| **Pozicija** | saugas, puolėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 19771978–19831984–19851985–19861986–1989 | Gratangen IL FK MjølnerTromsø ILIFK NorrköpingTromsø IL |  |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 1986 | Norvegija Norvegija | 01 0(0) |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2023 m.. |

**Peras Matijasas Hiogmas** (g. 1959 m. gruodžio 1 d.) – buvęs Norvegijos futbolininkas, saugas, puolėjas. Baigęs profesionalaus sportininko karjerą dirbo treneriu.

Karjera
-------

### Žaidėjo karjera

Futbolininko karjerą pradėjo gimtojo miesto Gratangeno klube Gratangen IL. Treniravosi šio klubo jaunimo ekipose, o vėliau pakviestas į pagrindinę komandą. Gratangen IL žaidė trumpai (1977 m.), o vėliau perėjo į FK Mjølner (1978–1983 m.). Karjerą tęsė Tromsø IL (1984–1985 m.). 

Persikėlė į Švediją ir atstovavo IFK Norrköping (1985–1986 m.), o vėliau grįžo į Norvegiją ir žaidė Tromsø IL (1986–1989).

### Trenerio karjera

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Nuo 2021 m. liepos mėn. dirbo vyr. treneriu BK Häcken (Švedija). 2022 m. su klubu tapo Švedijos čempionu.

Laimėjimai
----------


|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Apie trenerį

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* Transfermarkt (žaidėjas)
* Transfermarkt (treneris)
* Globalsportsarchive
| Piranjasas |
| --- |
| Piranjaso žemupys Piranjaso žemupys |
| **Ilgis** | 400 km |
| **Baseino plotas** | 43 681 km² |
| **Ištakos** | Kariris Veljoso aukštumos |
| **Žiotys** | Atlanto vandenynas |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Piranjasas |

**Piranjasas** (port. *Rio Piranhas* 'piranijų upė') arba ***Asu*** (*Rio Açu*) – upė rytų Brazilijoje, Paraibos ir Šiaurės Rio Grandės valstijose. Prasideda Kariris Veljoso aukštumose šalia Searos ir Paraibos sienos, 460 m aukštyje. Teka į šiaurės rytus. Įteka į Atlanto vandenyną ties Makau, sudaro pelkėtą deltą.

Didžiausias intakas: Pjanko (dešinysis).

Upė daugelyje vietų patvenkta (didžiausias tvenkinys – A. R. Gonsalveso). Didesni miestai prie Piranjaso: San Žoze do Piranjasas, San Bentas, Žardin dos Piranjasas, Žukurutu, Makau. Upės vanduo naudojamas drėkinimui, didelė vandens tarša.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  «Bacia do rio Piranhas–Açu». Agência Nacional de Águas
3. ↑  Mapa físico do estado Rio Grande do Norte, DNIT, 2009.
4. ↑  Mapa Multimodal Rio Grande do Norte, DNIT, 2013.
Koordinatės: 53°50′10″š. pl. 26°32′30″r. ilg.﻿ / ﻿53.83611°š. pl. 26.54167°r. ilg.﻿ / 53.83611; 26.54167

| Dzeržinovo dvaras |
| --- |
| Dvaro sodyba su paminklu F. Dzeržynskiui Dvaro sodyba su paminklu F. Dzeržynskiui |
| Vieta | Minsko sr. Baltarusija Baltarusija |
| Įkurtas | XIX a. |
| Bajorų giminės | Ožemblovskiai,Dzeržynskiai |
| Parkas | 80 ha |
| Savininkas | Nacionalizuotas |

**Dzeržynovo dvaras**, arba **Dzeržynovas** (blrs. *Дзяржынава*, lenk. *Dzierżynowo*) – buvęs nedidelis Dzeržynskių giminės dvaras su ūkiu (apie 100 ha), esantis Baltarusijoje, Minsko srityje. Šiuo metu priklauso Stolpcų rajonui, Petrilovičių kaimui, yra už 15 km į pietvakarius nuo Ivenčiaus miestelio, prie Usos upės. Dzeržynovas yra revoliucionieriaus, ČK (TSRS Ypatingojo komiteto) įkūrėjo Felikso Dzeržynskio (1877–1926) gimtinė. Atkurtas kaip kultūros ir istorijos paminklas, įsteigtas memorialinis muziejus.

Prieškario nuotrauka
Sodybos teritorija
Senojo namo pamatai su atminimo lenta

Istorija
--------

Pradžioje buvo Ožemblovskių giminės dvaras. 1830–aisiais vienintelei jo paveldėtojai Antaninai Ožemblovskai ištekėjus už Dzeržynskio, jį imta vadinti Dzeržynovu.

Dzeržynskiai kurį laiką dvarą nuomojo (iki 1875) m. 1877 m. čia gimė „Geležinis Feliksas". Dvarą žiūrėjo tėvas Edmundas Dzeržynskis (1838–1882), neturtingas bajoras, matematikos mokytojas, kilęs iš Ašmenos, motina buvo iš dvarininkų, profesoriaus duktė Elena Januševičiūtė (1849–1896).

Dvarvietėjė žuvo du Felikso broliai: Stanislavas (jį 1917 m. liepos mėn. nušovė iš fronto grįžtantys ar dezertyravę rusų kareiviai) ir Kazimieras (nužudytas vokiečių 1943 m. už dalyvavimą pasipriešinimo veikloje). Be to, vokiečiai už pogrindinę veiklą dvarą sudegino. Geografijos žinyne dvaras anksčiau vadintas *Oziembłowo*, senuose žemėlapiuose pažymėtas „Ožemblovskių palivarku".

Dvaro sodybos atkūrimas
-----------------------

1963 m. Baltarusijos TSR Ministrų Tarybos potvarkiu Dzeržynovo sodyba su 80 ha aplinkine teritorija paskelbta nacionaliniu paminklu. 1972 m. čia atsidarė memorialinis kompleksas – 1957 m. įkurto Ivenčiaus F. Dzeržynskio muziejaus filialas. 1870-aisiais statytą dvarą su ūkiniais trobesiais 1943 m. vasarą per baudžiamąją operaciją buvo sudeginusi vokiečių kariuomenė. 2001 m. Nepriklausomų valstybių sandraugos šalių specialiosios tarnybos nusprendė dvarą atstatyti ir įkurti Dzeržynovo memorialinį kompleksą. Rusijos ir Baltarusijos specialiosios tarnybos, Baltarusijos bankas suteikė finansinę paramą, 2004 m. atstatant gyvenamąjį namą su mansarda ir dalį kitų sodybos statinių. Jame pradėjo veikti F. Dzeržynskiui skirtas muziejus, kuriame saugomi vertingi dokumentai, asmeniniai daiktai.

Dzeržynove kasmet per F. Dzeržynskio gimimo dieną prisaikdinami jauni Baltarusijos valstybinio saugumo komiteto pareigūnai.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dzeržynovo dvaras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑   Archyvuota kopija 2019-07-12 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Šis straipsnis apie paukščių virškinimo sistemos organą. Apie endokrininės sistemos ligą **gūžys**, skaitykite straipsnį struma.*
**Gūžys** (lot. *Ingluvies*), arba **gurklys**, – paukščių stemplės praplatėjimas, kuris tampa savotišku sandėliu sukišti maisto perteklių.

Gurklį turi tie paukščiai, kurie ne visur ir ne visuomet randa pakankamai maisto. Tačiau suradę maisto jo prisikiša ir atsargai. Vanagai, sakalai, žvirbliniai paukščiai visada gurklyje kaupia maisto atsargas.

Gurklys turi ir kitą paskirtį. Vištinių ir karvelių gurklyje esantis maistas, veikiant tam tikriems fermentams, paruošiamas tolesniam virškinimui. Į karvelių gurklį šie fermentai atryjami iš skrandžio. Toks apvirškintas maistas gurklyje išlieka ilgai, net jei skrandis tuščias.

Karvelių gurklys turi ir dar kitą paskirtį – išsiritus jaunikliams abiejų lyčių paukščių gurklio sienelės pasidaro taukuotos ir ima luptis. Tuo metu visoje gurklio sienelėje žymiai padaugėja kraujo indų. Šios taukuotos, į varškę panašios ląstelės naudojamos jaunikliams lesinti. Tai yra **paukščių pienas**.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

{{WikidataCoord}} – trūksta koordinačių duomenų

|  Kietaviškių Švč. Trejybės bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kaišiadorių |
| **Dekanatas** | Elektrėnų |
| **Savivaldybė** | Elektrėnų savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Naujosios Kietaviškės |
| **Adresas** | Bažnyčios g. 39 |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1915 m. |
| **Stilius** | istorizmas |

 *Kitos reikšmės – Švč. Trejybės bažnyčia.*
**Naujųjų Kietaviškių Švč. Trejybės bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Naujųjų Kietaviškių kaime, Spenglos upės dešiniajame krante, 4 km į pietvakarius nuo Elektrėnų.

Istorija
--------

Pirmoji bažnyčia pastatyta iki 1504 m. Ji minima ir 1522 m. Manoma, kad bažnyčia sunyko per reformaciją (1669 m. neminima). Antrąją bažnyčią 1676 m. pastatydino Leonardas Pacas. 1713 m. įsteigta Švč. Trejybės brolija. 1738 m. sudegė klebonija ir bažnyčios archyvas. 1744 m. parapijai priklausė Kietaviškių bažnytkaimis, dvaras, 4 palivarkai ir 12 kaimų. XVIII a. pabaigoje bažnyčiai priklausė Šuolių kaimas. 1782 m. Kietaviškėse pamokslai buvo sakomi tik lenkiškai.

Kietaviškių bažnyčia
1905 m. patvirtintas mūrinės bažnyčios projektas (architektas V. Michnevičius ar V. Soninas, inžinierius A. Soninas). 1906–1915 m. kunigai D. Valavičius ir Kajetonas Čepanas su parapijiečiais pastatė naują mūrinę bažnyčią (senoji išardyta 1915 m.). Klebonas K. Čepanas parapijos kaimuose per 1915–1918 m. vokiečių okupaciją įsteigė apie 30 lietuviškų pradžios mokyklų. Kunigas Teodoras Brazys užrašė daug liaudies dainų, įkūrė bažnytinį chorą. Klebono Rapolo Juknio (Kaišiadorių vyskupijos kapitulos narys), vikaro P. Ašakos ir parapijiečių rūpesčiu bažnyčia 1956 m. suremontuota. Iki 1985 m. klebonavo Petras Valatka, Sibiro tremtinys.

Architektūra
------------

Bažnyčia istoristinė, stačiakampio plano, su apside, 2 bokštais. Vidus 3 navų. Šventorių juosia plytų mūro tvora su arkiniais vartais.

Galerija
--------

* 
* 
* 
*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Grasjasasisp. *Gracias* |
| --- |
| *San Krsitobalio fortas. Grasjasas* |
|  |
| 

GrasjasasGrasjasas

14°35′0″ š. pl. 88°34′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.58333°š. pl. 88.56667°r. ilg.﻿ / 14.58333; 88.56667﻿ (Grasjasas)Koordinatės: 14°35′0″ š. pl. 88°34′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.58333°š. pl. 88.56667°r. ilg.﻿ / 14.58333; 88.56667﻿ (Grasjasas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Hondūro vėliava Hondūras |
| **Departamentas** | Lempiros departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1536 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 12 000  |
| **Altitudė** | 802 m |

**Grasjasas** (isp. *Gracias*) – miestelis pietvakarių Hondūre, aukštikalnių slėnyje, aukščiausios šalies viršūnės – Las Minaso – papėdėje. Lempiros departamento centras. ~12 tūkst. gyventojų (visoje savivaldybėje 32 tūkst.). Miestas keliais pasiekiamas iš La Esperansos ir Santa Rosa de Kopano.

Grasjasas yra svarbus turistinis šalies objektas. Miestas išsaugojęs senąją kolonijinę architektūrą. Yra trys kolonijinių laikų bažnyčios: Šv. Sebastijono, Šv. Marcelijaus ir Malonės. Yra San Kristobalio tvirtovė su prezidento Chuano Lindo palaikais. Apylinkėse gausu senovinių vaizdingų indėnų miestelių, drėgnųjų miškų, karštųjų versmių. Netoliese yra Selakės nacionalinis parkas.

Istorija
--------

Vietovė, pavadinimu *Gracias a Dios* („ačiū Dievui") įkurta 1536 m. konkistadoro Gonzalo de Alvarado y Chávez. Kolonijinių laikų pradžioje tai buvo svarbus ispanų miestas, bet vėliau užgožtas Antigvos ir Komajagvos. 1543–1549 m. buvo Gvatemalos audiencijos sostine.
|  |
| --- |
| Gerovės parkas |
| Parko vaizdas 
Parko vaizdas |
| 

Gerovės parkasGerovės parkas

 |
| Tipas | miesto parkas |
| Geografinė padėtis | 54°41′32″š. pl. 25°25′24″r. ilg.﻿ / ﻿54.692301°š. pl. 25.423197°r. ilg.﻿ / 54.692301; 25.423197Koordinatės: 54°41′32″š. pl. 25°25′24″r. ilg.﻿ / ﻿54.692301°š. pl. 25.423197°r. ilg.﻿ / 54.692301; 25.423197 |
| Valdytojas | VšĮ „Vilniaus miesto parkai" |
| Darbo laikas | neribojamas |
| Adresas | Vilnius, Karklų g. |

Tiltas per Vilnią
Kelias į senąjį N. Vilnios futbolo stadioną
**Gerovės parkas** (**Naujosios Vilnios parkas**) – miesto parkas, esantis Naujojoje Vilnioje (Vilniuje), centrinėje mikrorajono dalyje, tarp gyvenamųjų namų bei Pramonės rajono, palei kairįjį Vilnios krantą. Parkas yra tarp Vilnios upės bei Pramonės, Karklų, Pergalės ir Gerovės gatvių. Parke įrengti suoleliai, pasivaikščiojimo takai, per Vilnelę nutiesti du pėsčiųjų tiltai. Stovi sovietiniais laikais pastatyta pramonės darbininko skulptūra. Gerovės parke yra Naujosios Vilnios senasis stadionas, kurio ištakos siekia 1944 m. Planuojamas statyti Naujosios Vilnios futbolo kompleksas, tačiau projektavimo darbai sustabdyti, laukiant Vilniaus miesto savivaldybės finansavimo projektavimo darbams. Kasmet vykdoma aplinkos tvarkymo akcija „Darom". Joje dalyvauja futbolo klubo FK Granitas nariai (sportininkai), Naujosios Vilnios gyventojai.

Galerija
--------

* Parko vaizdaiParko vaizdai
* BeržynasBeržynas
* Tiltas per VilniąTiltas per Vilnią
* Parko vaizdaiParko vaizdai
* Pramonės darbininko skulptūraPramonės darbininko skulptūra

Šaltiniai
---------

1. ↑  N. Vilnios senasis stadionas
2. ↑  Akcija „Darom 2013" N. Vilnios parke Archyvuota kopija 2013-05-24 iš Wayback Machine projekto. (Vilniaus miesto taškai)
3. ↑  Seimo narys S. Ursul dalyvavo akcijoje „Darom 2013"

Nuorodos
--------

* Naujosios Vilnios parkas (Wikimapia)

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gerovės parkas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
*Kitos reikšmės – Sokas (reikšmės).*

| Sokas |
| --- |
| Tiltas per Soką Samaroje Tiltas per Soką Samaroje |
| **Ilgis** | 364 km |
| **Baseino plotas** | 11 700 km² |
| **Vidutinis debitas** | 16,4 m³/s |
| **Ištakos** | Bugulmos-Belebėjaus aukštuma |
| **Žiotys** | Volga (Saratovo tvenkinys) |
| **Šalys** | Rusija |

**Sokas** (rus. *Сок*) – upė Rusijoje, Orenburgo ir Samaros srityse; Volgos kairysis intakas. Prasideda Bugulmos-Belebėjaus aukštumoje, teka pietvakarių kryptimi. Įteka į Saratovo tvenkinį šiauriniame Samaros miesto pakraštyje.

Pagrindinis intakas – Kondurčia (dešinysis). Upė užšąla spalio pabaigoje-gruodžio pradžioje, atitirpsta balandį. Poplūdis kyla balandžio-gegužės mėnesiais. Sausros metu upės vandens lygis palaikomas ant intakų įrengtomis užtvankomis. Upė laivuojama žemupyje. Pagrindinės gyvenvietės prie Soko yra Sernovodskas ir Surgutas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 397
**Socialinė filosofija** – filosofijos šaka, nagrinėjanti klausimus apie socialinių institucijų pagrindus, socialinį elgesį ir vertinanti visuomenės interpretaciją etinių vertybių, o ne empirinių santykių požiūriu. Socialiniai filosofai pabrėžia socialinių politinių, teisinių, moralinių ir kultūrinių klausimų konteksto reikšmę ir naujų teorinių struktūrų kūrimą – nuo socialinės ontologijos iki priežiūros etikos iki kosmopolitinių demokratijos, prigimtinių teisių, žmogaus teisių, lyčių lygybės ir pasaulinio teisingumo teorijų.

Subdisciplinos
--------------

Nėra visuotinai sutariama dėl socialinės filosofijos ir politinės filosofijos bei socialinių mokslų filosofijos santykio. Socialinės filosofijos ir etikos klausimai dažnai gerokai persidengia. Kitos socialinės filosofijos formos apima politinę filosofiją ir jurisprudenciją, kurios daugiausia yra susijusios su valstybių visuomenėmis bei jų veikimu.

Socialinę filosofiją, etiką ir politinę filosofiją sieja glaudūs ryšiai su kitomis socialinių ir humanitarinių mokslų disciplinomis. Savo ruožtu patys socialiniai mokslai yra labai svarbūs socialinių mokslų filosofijai.

Kalbos filosofija ir socialinė epistemologija yra sritys, kurios reikšmingai persidengia su socialine filosofija.

Keliami klausimai
-----------------

Kai kurios temos, nagrinėjamos socialinės filosofijos:

* Žmogaus sąmoningas pasirinkimas ir laisva valia
* Valia galiai
* Atsakomybė
* Kalbos aktas
* Situacinė etika
* Modernizmas ir postmodernizmas
* Individualizmas
* Minia
* Nuosavybė
* Teisės
* Valdžia
* Ideologijos
* Kultūrinė kritika

Disciplinos vystytojai
----------------------

Socialinė filosofija ėmė formuotis antikoje, jos raida labiausiai susijusi su Platono ir Aristotelio veikalais. Juose aprašytos idėjos vėliau buvo plėtojamos viduramžiais. Naujaisiais laikais socialinių problemų analizei milžinišką įtaką padarė prigimtinės teisės teorijos šalininkų, Tomo Hobeso, empirinės krypties – Džono Loko, Deivido Hiumo, vėliau – ir Žano Žako Ruso, Šarlio Liuji de Monteskjė veikalai. Naują postūmį socialinei filosofijai suteikė liberalizmo atstovo Džono Stiuarto Milio idėjos. Nuo XIX a. antros pusės popiežiaus Leono XIII iniciatyva imta plėtoti katalikiškąjį socialinį mokymą, atnaujinusį Tomo Akviniečio svarbiausias socialines įžvalgas.

Lietuvoje socialinės filosofijos apraiškų galima aptikti XIX a. pab.–XX a. pr. tautinio atgimimo veikėjų kūryboje (ypač Jono Šliūpo). Tarp garsiausių naujųjų laikų socialinių filosofų – Alvydas Jokubaitis, Algirdas Degutis, Jūratė Morkūnienė, Leonidas Donskis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Definition of SOCIAL PHILOSOPHY".
2. 1 2 3 4  Albinas Plėšnys. *Socialinė filosofija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXII (Sko–Šala). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
3. ↑  „Social Philosophy". Cavite State University Main Campus.
Koordinatės: 54°04′23″š. pl. 24°39′55″r. ilg.﻿ / ﻿54.0730°š. pl. 24.6652°r. ilg.﻿ / 54.0730; 24.6652

|  Rudnios Švč. Mergelės Marijos Nuolatinės Globėjos bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Varėnos |
| **Savivaldybė** | Varėnos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Rudnia (Varėna) |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1910 m. |

**Rudnios Švč. Mergelės Marijos, Nuolatinės Globėjos, bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Pušyno g. 16, Rudnios kaime, 17 km į pietryčius nuo Varėnos.

Istorija
--------

Kunigo St. Mincevičiaus rūpesčiu 1910 m. įkurta parapija, pastatyta medinė bažnyčia. Lenkijos okupacijos metais persekiota lietuviška veikla. Nuo 1927 m. lietuviškai giedoti bažnyčioje leista kas antrą sekmadienį (iki tol lenkiškai negiedota).

1933 m. per Kalėdas policija įsiveržė į bažnyčią ir sukėlė muštynes. 7 maldininkai sužeisti, 4 suimti. 1931 m. įsteigtam Šv. Kazimiero draugijos skyriui uždrausta veikti. 1962–1970 m. klebonavęs Napoleonas Norkūnas pats išdažė bažnyčią. Bažnyčia 2014 m. restauruota.

Architektūra
------------

Bažnyčia istoristinio stiliaus, stačiakampio plano, dvibokštė, vienos navos, su prienaviu, daugiasiene apside, šoniniame fasade įkomponuota zakristija ir zakristija-koplyčia kitame. Pastato fasadai apkalti medinėmis vertikaliomis lentomis, bokštai – horizontaliomis, dvišlaitis pastato, daugiašlaitis apsidės stogas bei bokštų šalmai dengti skardos lakštais.

Galerija
--------

* Rudnios bažnyčia iš galoRudnios bažnyčia iš galo
* Rudnios bažnyčios šventoriaus varteliaiRudnios bažnyčios šventoriaus varteliai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rudnios Švč. Mergelės Marijos, Nuolatinės Globėjos bažnyčia. Pamatyklietuvoje.lt (tikrinta 2022-04-27).
2. ↑  Rudnios Švč. Mergelės Marijos, Nuolatinės Globėjos, bažnyčia. Sakralilietuva.lt (tikrinta 2022-04-27).
| Šv. Elijo kalnas |
| --- |
| Kalnas žvelgiant nuo Ledynų įlankosKalnas žvelgiant nuo Ledynų įlankos |
| **Aukštis** | 5489 m |
| **Žemynas** | Šiaurės Amerika |
| **Šalys** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava JAVKanados vėliava Kanada |
| **Kalnynas** | Kordiljeros |
| **Pirmasis įkopimas** | 1897 m.Luigi Amadeo di Savoia |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Šv. Elijo kalnas

  |
| **Koordinatės:** | 60°17′36″ š. pl. 140°55′46″ v. ilg.﻿ / ﻿60.29333°š. pl. 140.92944°r. ilg.﻿ / 60.29333; 140.92944Koordinatės: 60°17′36″ š. pl. 140°55′46″ v. ilg.﻿ / ﻿60.29333°š. pl. 140.92944°r. ilg.﻿ / 60.29333; 140.92944 |

**Šv. Elijo kalnas** (angl. *Mount Saint Elias*, pranc. *Mont Saint-Élie*) – Šiaurės Amerikos Kordiljerų viršukalnė, esanti Šv. Elijo kalnuose. Stūkso ties JAV (Aliaska) ir Kanados (Jukonas) siena. Aukštis – 5489 m. Tai antras pagal aukštį abiejų šalių kalnas (JAV nusileidžia Makinliui, o Kanadoje – Logano kalnui). Kalnas patenka į Vrangelio-Šv. Elijo bei Kluano nacionalinius parkus (UNESCO objektas).

Tlinkitų kalba kalnas vadinamas *Yaas'éit’aa Shaa*, tai reiškia „kalnas už Ledynų įlankos". Pirmasis europietis, išvydęs kalną buvo rusų jūrų keliautojas Vitus Beringas (1714 m. liepos 16 d.). Nėra žinoma, ar Beringas suteikė kalnui kokį vardą. Manoma, kad XVIII a. kartografai kalno pavadinimą parinko pagal Šv. Elijo kyšulį, kurį pranašo Elijo dieną (liepos 20 d.) atrado ir taip pavadino Beringas.

Pirmasis į kalną įkopė italų alpinistas, princas Luigi Amadeo di Savoia (1897 m. liepos 31 d.).

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Mount Saint Elias". *Britannica*. Nuoroda tikrinta 2023-08-24.
| Olímpic Lluís Companys |
| --- |
|  |
| Oficialus pavadinimas | Estadi Cornellà-El Prat |
| Vieta | Kornelja de Ljobregatas, Ispanija |
| Atidarytas | 2009 m. rugpjūčio 2 d. |
| Savininkas | RCD Espanyol |
| Operatorius | RCD Espanyol |
| Paviršius | Žolė |
| Architektas | Mark Fenwick, Javier Iribarren (Reid Fenwick Asociados) ir Esteban Gasulla (Gasulla Arquitectura y Gestió) |
| Talpa | 40 500 sėdimų vietų |
| Lauko matmenys | 105 x 68 metrai |
| Nuomininkai | RCD Espanyol |

 **Korneljos-El Prato stadionas** (kat. *Estadi Cornellà-El Prat*) – pilnai sėdimas futbolo stadionas Kornelja de Ljobregate, netoli Barselonos (Katalonija, Ispanija). Stadiono statybos darbai truko 3 metus. Jų kaina siekė 60 milijonų eurų. Atidarytas 2009 m. Jame namų rungtynes žaidžia RCD Espanyol, prieš tai žaidė Estadi Olímpic Lluís Companys stadione. Stadionas talpina 40 500 žiūrovų.

Atidarymo dieną (2009 m. rugpjūčio 2 d.) vyko futbolo varžybos, kuriuose RCD Espanyol 3–0 nugalėjo Liverpool FC.

Galerija
--------

* 
* 
*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Korneljos-El Prato stadionas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Stadiono istorija
| ***Dono Franko ir dono Čičijonesutarimų metai*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Don Franco e Don Ciccionell'anno della contestazione |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija |
| Režisierius | Marino Girolami |
| Scenaristas (-ai) | Marino GirolamiAmedeo Sollazzo |
| Metai | 1969 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 94 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Dono Franko ir dono Čičijo nesutarimų metai** (it.  *Don Franco e Don Ciccio nell'anno della contestazione*) – 1969 m. Italijoje sukurta komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Franco Franchi – donas Franko
* Ciccio Ingrassia – domas Čičijo
* Edwige Fenech – Ana
* Ennio Girolami – karabinierius
* Umberto D‘Orsi – Oracijus
* Lino Banfi – Kosiminas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Donas Franko ir donas Čičijo – du konkuruojantys pastoriai nedideliame Sicilijos miestelyje. Jiedu turi skirtingus idealus ir varžosi visose gyvenimo srityse: donas Franko labiau palaiko jaunimą ir netgi remia komunistų protestus, tuo tarpu donas Čičijo yra senovinių pažiūrų ir labiau konservatyvus. Jų konkurencija pasiekia apogėjų, kai abu pastoriai pasiūlo skirtingas miesto parko vizijas. Nerasdami kito būdo kaip išaiškinti nugalėtoją, jie nusprendžia surengti savo šalininkų futbolo varžybas.
Koordinatės: 55°06′47″š. pl. 24°31′30″r. ilg.﻿ / ﻿55.1131°š. pl. 24.5251°r. ilg.﻿ / 55.1131; 24.5251

|  |
| --- |
|    **Rizgonių geležinkelio stotis** |
| **Adresas** | Rizgonys |
| **Atidaryta** | 1979 m. |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | km | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
| ↑ RADVILIŠKIS ↑ |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| Lukšiai |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  | 9,9 | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| Žeimiai |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | **Rizgonys** |
|  | 9,0 | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 22,7 |  |
| JONAVA |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  | 7,1 | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| GAIŽIŪNAI |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  | 11,8 | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| Livintai |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| ↓ KAIŠIADORYS ↓ |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Rizgonių geležinkelio stotis** – geležinkelio stotis Jonavos rajono savivaldybėje, Rizgonyse. Aptarnauja kasybos įmonę „Rizgonys", kurios teritorijoje ir yra geležinkelio stotis, sujungta su Jonavos geležinkelio stotimi. Per Rizgonių stotį apie 30 proc. įmonės produkcijos geležinkelio vagonais tiekiama į Šiaulius, Telšius, Mažeikius, Naująją Akmenę. Keleiviniai traukiniai nevažiuoja.

Istorija
--------

XX a. 8-ojo dešimtmečio viduryje į Rizgonių karjerą nuo Jonavos geležinkelio stoties buvo nutiestas plačiojo geležinkelio vienas kelias. 1979 m. čia atidaryta geležinkelio stotis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rizgonys. Rizgonys.lt (tikrinta 2023-07-30).
2. ↑  Rizgonys. Vilnijosvartai.lt (tikrinta 2023-07-30).
3. ↑  Архангельский А. С. Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР (справочник). – Москва, Транспорт, 1981.
Koordinatės: 54°38′55″š. pl. 25°22′22″r. ilg.﻿ / ﻿54.6487°š. pl. 25.3727°r. ilg.﻿ / 54.6487; 25.3727

|  |
| --- |
|    **Nemėžio geležinkelio stotis** |
| **Adresas** | Pakalniškės |
| **Atidaryta** | XX a. |
| **Uždaryta** | 2013 m. |
| **Aptarnaujanti įmonė** | AB „Lietuvos geležinkeliai" |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Legend |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | km | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | Kyviškės |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  |  |
| Vilnius |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  |  |
|  | 4,3 | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  |  |
| Oro uostas |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  |  |
|  | 1,0 | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  |  |
| Kirtimai |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | *Nemėžis* |
|  | 6,2 | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  |  |
| Juodšiliai |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  | 1,8 | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| Valčiūnai |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Nemėžio geležinkelio stotis** – buvusi stotis Pakalniškių kaime, 1 km į šiaurės rytus nuo Nemėžio, geležinkelio ruože Valčiūnai–Kyviškės. Stotis buvo naudojama traukiniams prasilenkti vienabėgėje linijoje, tačiau šiuo metu eismas saugumo sumetimais Vilniaus aplinkkeliu organizuojamas tik viena kryptimi (iš Vaidotų į Kyviškes), atgal traukiniai grąžinami per Vilniaus centrinę stotį. Planuota rekonstruoti aplinkkelį ir nulyginti staigų pakilimą iš Valčiūnų į Nemėžį – tai leistų traukinių eismą organizuoti į abi puses, tačiau rekonstrukcijoje planuotas ir aplinkkelio išplėtimas iki dviejų kelių, dėl ko Nemėžio geležinkelio stotis būtų nereikalinga.

Istorija
--------

Įkurta XX a. uždaryta 2013 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Geležinkelio stotys (Miestai.net)
2. ↑  Nemėžio geležinkelio stotis. Imones.lt (tikrinta 2023-08-20).
3. ↑
Meksikietiškas sombreras
**Sombreras** (isp. *sombrero* 'metanti šešėlį', nuo *sombra* 'šešėlis') – plačiabrylė skrybėlė, su aukšta, kūgine viršutine dalimi. Nors žodis *sombrero* siejamas visų pirma su meksikietiškomis skrybėlėmis, ispanų kalboje šiuo žodžiu apibūdinama bet kokia skrybėlė (pavyzdžiui, plokščias ispaniškas Kordobos sombreras). Sombreras naudojamas apsaugoti galvą nuo saulės spindulių. Populiari Pietų Amerikoje (ypač dirbant lauko darbus). Meksikoje sombreras yra tautinių drabužių sudėtinė dalis.

Į Meksiką sombreras atkeliavo iš Ispanijos, tačiau karštame klimate labiau tiko lenktakraštės, platesnės skrybėlės, sudarančios šešėlį aplink galvą, todėl vietiniai kaubojai (*vaqueros*) jas patobulino. Meksikietiški valstiečių sombrerai paprastai gaminami iš šiaudų, o brangesni sombrerai – iš veltinio. Naudojamos įvairios rišimo technologijos, šventiniai sombrerai dažnai būna labai spalvingi, su įmantriais raštais. Be to, dažnai sombrerai būna su virvele, kuria tvirtinamas prie skrybėlės nešiotojo, kad vėjas jos nenupūstų. Šios skrybėlės iš Meksikos paplito ir tarp Teksaso kaubojų (išsivystė į kaubojaus skrybėlę) bei pietinės JAV dalies indėnų. Dabar sombrero skrybėlė Meksikoje jau retai nešiojama, bet tebėra svarbi tautinio kostiumo dalis ir nešiojama ceremonijų, švenčių metu.

* Plokšti Kordobos sombreraiPlokšti Kordobos sombrerai
* Įvairūs meksikietiški sombreraiĮvairūs meksikietiški sombrerai
* Meksikos revoliucionierius Pancho Villa su sombreruMeksikos revoliucionierius Pancho Villa su sombreru

Taip pat skaitykite
-------------------

* Sombrero vueltiao

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sombreras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Karina Krysko |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Karina Krysko |
| Gimė | 1981 m. gegužės 14 d. (42 metai)Vilnius, Lietuva |
| Žanrai | Pop |
| Veikla | vokalistė |
| Aktyvumo metai | 2005 – dabar |

**Karina Krysko** (g. 1981 m. gegužės 14 d. Vilniuje) – Lietuvos dainininkė ir televizijos laidų vedėja, 2005–2011, ir nuo 2012 metų pop grupės „69 danguje" narė.

Biografija
----------

Savo karjerą kaip šokėja pradėjusi Karina dar 2001-aisiais, studijuodama choreografiją Vilniaus konservatorijoje, kartu su prodiuseriu Egmontu Bžesku įkūrė modernaus šokio studiją „Karman". Per ketverius metus, iki pat savo muzikinės karjeros pradžios, kartu su šia studija ji pastatė ne vieną spektaklį, taip pat, kaip šokėja, dalyvavo įvairiuose tarptautiniuose festivaliuose. Jau tada ji šoko roko operoje „Jūratė ir Kastytis" ir Maskvos šou balete „Todės".

2005 metais tapusi popmuzikos merginų grupės „69 Danguje" nare, ji Lietuvoje išgarsėjo kaip dainininkė. Per kelerius metus merginos įvairiuose muzikos apdovanojimuose ne sykį buvo išrinktos „Metų grupe".

2007-2009 metais ji buvo trijų televizijos laidų vedėja, taip pat – nuolatinė šokių ir muzikos TV projektų dalyvė. Kartu su būsimu vyru Sauliumi Skambinu, 2008-aisiais nugalėjusi nacionalinėje atrankoje, ji atstovavo Lietuvai Eurovizijos šokių konkurse, kur iškovojo 4-ąją vietą.

Nuo 2006-ųjų ji įgarsino bent septynių animacinių filmų herojes. 

Karina Krysko 2022K. Krysko 2012-aisiais sujungė muzikinės ir šokių karjeros metu įgytus įgūdžius ir vaidino miuzikluose. Nuo to laiko ji sukūrė šešis vaidmenis įvairiose roko operose ir miuzikluose. Mersedesos vaidmuo Kauno valstybiniame muzikiniame teatre, režisieriaus Kęstučio Jakšto pastatytame miuzikle „Grafas Montekristas", jai pelnė Kauno „Fortūnos" apdovanojimo statulėlę už geriausią metų debiutą.

Šaltiniai
---------

Nuorodos
--------

* Krysko: apie save, meilę, kompleksus ir naujas viltis[neveikianti nuoroda]
Renato Rascel su Giovanna Ralli 1957 m.
Giulio Stival (kairėje) su Renato Rascel 1952 m. filme „Il cappotto"
**Renato Rascel** (tikrasis vardas *Renato Ranucci*; 1912 m. balandžio 27 d. Turine – 1991 m. sausio 2 d. Romoje) buvo italų kino aktorius ir dainininkas.

Biografija
----------

Gimė 1912 m. balandžio 27 d. Turine kabareto dainininkų šeimoje. Vaikystėje dainavo bažnyčios chore, o būdamas 14-os metų jis pradėjo groti būgnais Romos pokylių salėse. Netrukus jis prisijungė prie „Di Fiorenza Sisters", kur buvo aktorius, šokėjas ir klounas. 1934 metais vaidino operetėje „Al Cavallino bianco". 1935 metais su Elena Gray pirmą kartą gastroliavo Afrikoje.

1960 metais „Eurovizijos" dainų konkurse atstovaudamas Italijai su daina „Romantica" užėmė aštuntą vietą.

1942–1972 metų laikotarpyje Renato nusifilmavo maždaug 60-yje filmų – vienas svarbiausių jo karjeroje filmų buvo „Il Cappotto", kuriame atliko Carmine De Carmine vaidmenį. Filmas pastatytas pagal ukrainiečių kilmės rusų rašytojo Nikolajaus Gogolio apysaką „Apsiaustas" (rus. *Шинель*).

Ne mažiau svarbūs jo karjeroje buvo filmai „Santa Vittoria paslaptis" (*The Secret of Santa Vittoria*) su Anthony Quinn ir Anna Magnani, „Septynios Romos kalvos" (*Arrivederci Roma*) su Mario Lanza ir „Questi fantasmi" su Eduardo De Filippo.

1977 m. atliko epizodinį vaidmenį miniseriale „Jėzus iš Nazareto" (*Gesù di Nazareth*).

Renato mirė 1991 metais nuo širdies priepuolio.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Renato Rascel** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Renato Rascel IMDB svetainėje **(**angl.**)**

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Domenico Modugno  *„Piove (Ciao, ciao bambina)"*** |  **Italijos atstovas Eurovizijoje**1960 | Po to:**Betty Curtis  *„Al di là"*** |
| **Stanislovas Stankevičius (1934)** |
| --- |
| Gimė | 1934 m. gegužės 12 d.Rokiškis |
| Mirė | 2023 m. balandžio 5 d. (88 metai) |
|  |
| Veikla | kunigas |
| Pareigos | Alovės ir Ryliškių parapijų klebonas |
|  |
| Alma mater | Kauno kunigų seminarija |

**Stanislovas Stankevičius** (1934 m. gegužės 12 d. Rokiškyje – 2023 m. balandžio 5 d.) – Lietuvos katalikų bažnyčios kunigas, pirmasis Alytaus rajono Garbės pilietis.

Biografija
----------

Gimė darbininkų šeimoje. Baigė Rokiškio J. Tumo-Vaižganto vidurinę mokyklą. 1954–1957 m. Kursko srityje atliko priverstinę karinę tarnybą sovietų armijoje, grįžęs dirbo Rokiškio žemės ūkio mechaninėse dirbtuvėse „Plūgas".

1958 m. įstojo į Kauno tarpdiecezinę kunigų seminariją. 1963 m. balandžio 10 d. įšventintas kunigu ir paskirtas vikaru į Pivašiūnus. Vėliau perkeltas į Krikštėnų parapiją, paskirtas jos klebonu. 1969–1976 m. klebonavo Punios parapijoje.

Nuo 1976 m. iki 2022 m. dirbo Alovės, o nuo 1984 m. ir Ryliškių parapijų klebonu. Daug prisidėjo prie naujos Ryliškių Šv. Monikos bažnyčios statybos (pastatyta 1993 m.). 

2022 m. atstatydintas iš pareigų ir apsigyveno Aukštadvario globos namuose „Šv. Domininko namai".

Turėjo hobį – fotografiją ir filmavimą, fiksavo bažnytinio ir pasaulietinio gyvenimo šiokiadienius ir šventes, apie jas pasakojo, darė reportažus. 

Už kilnius poelgius, atvirą ir nuoširdų bendravimą su parapijiečiais, visada laiku ištiesiamą pagalbos ranką 2007 m. kunigui Stanislovui Stankevičiui pirmajam rajone buvo suteiktas Alytaus rajono Garbės piliečio vardas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mirė pirmasis Alytaus rajono garbės pilietis KUN. STANISLOVAS STANKEVIČIUS (1934–2023). alytausgidas.lt. 2023-04-05. Nuoroda tikrinta 2023-04-05.
2. ↑   Archyvuota kopija 2023-04-07 iš Wayback Machine projekto.

* Alytaus rajono savivaldybės administracija – Garbės piliečiai Archyvuota kopija 2015-03-30 iš Wayback Machine projekto.
* Pirmasis Alytaus rajono garbės pilietis – Alma Mosteikaitė. Alovės ir Ryliškių parapijų klebonas Stanislovas Stankevičius. – Alytaus naujienos – 2007 m. gruodžio 27 d.
* Ina Grigūnaitė. Kleboną laisvalaikiu pralinksmina komedijos. – www.delfi.lt

Nuorodos
--------

* Videoreportažas: www.alytausgidas.lt Archyvuota kopija 2014-03-30 iš Wayback Machine projekto.
| **Tomasz Ujejski** |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Gimė | 1613 m. gruodžio 19 d.Sandomieras, Lenkija |
| Mirė | 1689 m. rugpjūčio 1 d. (75 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | vyskupas, kurfiurstas |
| Pareigos | vyskupas |

**Tomašas Ujejskis** (lenk. *Tomasz Ujejski*, 1613 m. Lenkijoje – 1689 m. rugpjūčio 1 d. Vilniuje) – Lenkijos Romos katalikų kunigas, Plocko ir Varmijos karališkasis sekretorius ir kanauninkas.

Varmijos sufraganas 1658–1677 m. 1668 m. rugsėjo 16 d. vykusiame sosto atsisakymo posėdyje jis pasirašė aktą, patvirtinantį Jono II Kazimiero Vazos atsistatydinimą. 1669 m. buvo Michalo Korybo Višnioveckio kurfiurstas iš Kijevo vaivadijos. Jano III Sobieskio kurfiurstas iš Kijevo vaivadijos 1674 m. 1677 metais įstojo į Jėzuitų ordiną. Baigė studijas Romoje.

Palaidotas Vilniaus Ignaco Lojolos bažnyčioje.

1798 m. Rusijos valdžiai uždarius Šv. Ignaco bažnyčią, susirūpinta perlaidoti gyvenimo šventumu pasižymėjusio vyskupo kūną. 1825 m. Lucko–Žitomyro vyskupo Kasparo Cecišovskio iniciatyva Tomašo Ujejskio palaikai buvo perkelti į Žitomyro katedrą. Šia proga ekshumuotas vyskupo kūnas su procesija iškilmingai perneštas iš Augustinų bažnyčios į Šv. Kazimiero bažnyčią, kurioje prieš išgabenant palaikus į Žitomyrą atliktos gedulinės pamaldos.

Tomašo Ujejskio parašas ant karaliaus Jono Kazimiero dokumento, patvirtinančio Poznanės miesto privilegijas (iš Poznanės valstybės archyvo kolekcijos)

Išnašos
-------

1. ↑  Volumina Legum, t. IV, Petersburg 1860, 481.
2. ↑  Porządek na seymie Walnym Electiey. Między Warszawą a Wolą przez opisane artykuły do samego tylko aktu Elekcyey należące uchwalony y postanowiony, roku […] 1669 [słow.] dnia wtorego […] maia,, s. D.
3. ↑  Volumina Legum, t. V, Petersburg 1860, s. 153.
4. ↑  Krzysztof Rafał Prokop, Nekropolie biskupie w nowożytnej Rzeczypospolitej (XVI–XVIII w.), Kraków-Warszawa 2020, s. 144.

Bibliografija
-------------

* *Biskupi Kościoła w Polsce w latach 965-1999. Słownik biograficzny*. Instytut Wydawniczy Pax. ISBN 83-211-1311-7.
*Apie Italijos užę žr. Renas (upė)*.

| Renaspranc. *Rennes* |
| --- |
|              |
| *Bretanės parlamentas* |
|  |
| 

RenasRenas

48°06′53″ š. pl. 1°40′46″ v. ilg.﻿ / ﻿48.11472°š. pl. 1.67944°r. ilg.﻿ / 48.11472; 1.67944﻿ (Renas)Koordinatės: 48°06′53″ š. pl. 1°40′46″ v. ilg.﻿ / ﻿48.11472°š. pl. 1.67944°r. ilg.﻿ / 48.11472; 1.67944﻿ (Renas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| **Regionas** | Bretanė Bretanė |
| **Departamentas** | Ilis ir Vilenas |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 209 400  |
| **Plotas** | 50,39 km² |
| **Tankumas** (2007) | 4 156 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Renas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Rènas |

**Renas** (pranc. *Rennes*) − šiaurės vakarų Prancūzijos miestas, esantis rytų Bretanėje; departamento ir regiono centras. 

Miestas yra susisiekimo mazgas, kanalas jungia su Lamanšu. Tai mažiausias pasaulio miestas, kuriame veikia metropolitenas. Išvystyta mašinų, elektrotechnikos, chemijos, tekstilės, siuvimo, maisto, poligrafijos pramonė.

Yra universitetas, ekologijos muziejus.

Istorija
--------

X–XVI a. Renas buvo Bretanės kunigaikštystės ir vyskupijos centras.

Ugdymas
-------

* Paris School of Business
* Rennes School of Business

Sportas
-------

Mieste žaidžia Stade Rennais FC futbolo klubas.

Viduramžių pastatas Champ-Jacquet
**Adrian Ursea**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Adrian Dante Ursea |
| Gimimo data | 1967 m. rugsėjo 14 d. (55 metai) |
| Gimimo vieta | Slobozija, Rumunija |
| Ūgis | 172 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugas |
| Jaunimo klubai |
| 1982–1986 | Petrolul Ploiești |
| Profesionalūs klubai\* |
| 1986–1991  1988–1989  1991–1992  1992–1994  1994  1995  1995–1996  1996–1997  1997–1999  1999–2000 | Petrolul Ploiești → Victoria București (skol.)  FC Locarno  CS Chênois  Rapid București  Étoile Carouge FC  FC Bulle  FC Vevey-Sports 05  FC Stade Nyonnais  FC Fribourg |  |
|  |

**Adrianas Dantė Ursėja** (*Adrian Dante Ursea*; g. 1976 m. rugsėjo 14 d.) – buvęs Rumunijos futbolininkas, saugas. Baigęs profesionalaus futbolininko karjerą ėmėsi trenerio veiklos.

Žaidėjo karjera
---------------

1982–1986 m. priklausė Petrolul Ploiești jaunimo ekipoms, o nuo 1986 m. rungtyniavo ir pagrindinėje ekipoje. Atstovaudamas šiame klubui sužaidė daugiau nei šimtą rungtynių Rumunijos čempionate. 1988–1989 m. sezone nuomos pagrindais žaidė Victoria București.

1991–1992 m. atstovavo FC Locarno (Šveicarija). 1992–1993 m. priklausė CS Chênois.

1994 m. trumpai rungtyniavo Rapid București.

Nuo 1995 m. vėl žaidė Šveicarijos klubuose: Étoile Carouge FC, FC Bulle, FC Vevey-Sports 05, FC Stade Nyonnais, FC Fribourg.

Trenerio karjera
----------------

2000 m. dirbo futbolo treneriu. 2000–2001 m. tapo FC Vevey-Sports 05 strategu.

Nuo 2001 m. darbavosi Servette FC klube. Iš pradžių trenerio asistentu, vėliau laikinuoju treneriu ir vėl asistentu.

2005 m. perėjo į FC Meyrin. 2011–2016 m. dirbo su Neuchâtel Xamax jaunimu.

2016–2018 m. persikėlė į OGC Nice (Prancūzija). 2019 m. dirbo su Servette U21 ekipa.

2019–2020 m. vėl grįžo į OGC Nice ir dirbo trenerio asistentu. 2020 m. gruodžio 4 d. vyr. treneris Patrick Vieira pasitraukė iš posto ir jš pakeitė Adrian Ursea. Pasibaigus 2020–2021 m. sezonui paliko klubą.

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Laimėjimai
----------

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* Transfermarkt (treneris)
* romaniansoccer.ro
* worldfootball.net
O. D. Jangas.
**Jango planas** (angl. *Young Plan*) – Vokietijos reparacinių išmokų po pralaimėjimo Pirmajame pasauliniame kare planas (pakeitęs Daueso planą).

Dokumentas pradėtas rengti 1929 m. Hagos konferencijoje, kurioje dalyvavo Belgija, Didžioji Britanija, Vokietija, Graikija, Italija, Lenkija, Portugalija, Rumunija, Prancūzija, Čekoslovakija, Jugoslavija ir Japonija. JAV oficialiai nedalyvavo šioje konferencijoje, tačiau atsiuntė finansinių ekspertų grupę, vadovaujamą O.Jango ir aktyviai siekė šios grupės parengto plano priėmimo.

Jango plane buvo numatyta iki 2-jų milijardų markių per metus sumažinti metines Vokietijos išmokas, panaikinti reparacinį mokestį pramonėje ir sumažinti mokestį transporto sistemoje bei likviduoti užsienio kontrolės organus. Svarbiausias Jungo plano punktas - okupacinės kariuomenės išvedimas iš Reino krašto. 

Planas įsigaliojo 1930 m. ir turėjo veikti iki 1988 m. tačiau buvo vykdomas tik iki 1931 m. liepos mėn. o oficialiai atšaukas 1932 m. Nors juo siekta palengvinti Vokietijos finansinę padėtį, tačiau šalies politikų buvo panaudotas populiarinant šovinistines idėjas.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Daueso planas

Išnašos
-------

1. ↑  Stäbler, Wolfgang. "Young-Plan, 1929/30-1932" (*de*). *Historisches Lexikon Bayerns*. Munich: Bayerische Staatsbibliothek.. Prieigos data 2007-09-01.
2. ↑  Willoughby & Willoughby 2000, p. 72
3. ↑  „Kampagne gegen den Young-Plan" [Campaign Against the Young Plan]. *Deutsche Geschichten* (vokiečių).

Šaltiniai
---------

* Dunlap, Annette B. (2016). *Charles Gates Dawes: A Life*. Evanston, Illinois: Northwestern University Press and the Evanston History Center. ISBN 978-0810134218.
* Willoughby, Douglas; Willoughby, Susan (2000). *The USA 1917-45* (2000 ed.). Heinemann. ISBN 978-0-435-32723-1.