recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Keistutis Vabulas** |
| --- |
| Gimė | 1937 m. vasario 16 d.Babrai |
| Mirė | 2007 m. rugpjūčio 10 d. (70 metų)Jonava |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Jonavos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Sritis | medicina |
| Organizacijos | Jonavos ligoninė |
| Pareigos | Ausų, nosies ir gerklės ligų skyriaus vedėjas |
| Partija | Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai |
|  |
| Alma mater | KMI |

**Keistutis Vabulas** (1937 m. vasario 16 d. Babrai (Lazdijų rajonas) – 2007 m. rugpjūčio 10 d. Jonavoje) – gydytojas, Jonavos rajono politinis ir visuomenės veikėjas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1945-1947 m. mokėsi Veisiejų gimnazijoje (Lazdijų r.), 1947-1949 m. – Kauno „Saulės" gimnazijoje, 1952-1955 m. – Kačiugo 2-ojoje vidurinėje mokykloje (Irkutsko sritis, Kačiugo r. Rusija), 1955-1957 m. studijavo Irkutsko medicinos institute, 1957-1962 m. – Kauno medicinos institute gydytojo specialybę, 1975-1980 m. – Vilniaus eksperimentinės ir klinikinės medicinos mokslinio tyrimų instituto aspirantas. 1981 m. apgynė medicinos daktaro disertaciją „Viršutinių kvėpavimo takų būklės pakitimai dirbantiems azotinių trąšų gamyboje (ankstyvos diagnostikos metodų ir sveikatingumo priemonių pagrindimas)".

1958-1962 m. Respublikinės Kauno klinikinės ligoninės slaugytojas, 1962–1965 m. – Švenčionių r. centrinės ligoninės gydytojas otorinolaringologas, 1965–1967 m. – Jonavos rajono centrinės ligoninės gydytojas otorinolaringologas, 1967–1969 m. – Kauno medicinos instituto Ausų, nosies ir gerklės ligų katedros klinikinis ordinatorius, nuo 1969-2007 m. Jonavos rajono centrinės ligoninės (vėliau – VšĮ Jonavos ligoninės) Ausų, nosies ir gerklės ligų skyriaus vedėjas. Aukščiausios kategorijos gydytojas otorinolaringologas.

Per 30 mokslinių straipsnių moksliniuose žurnaluose, suvažiavimų, konferencijų rinkiniuose, 6 racionalizacinių pasiūlymų medicinos tematika, pranešimų konferencijose ir simpoziumuose, straipsnių sanitarinio švietimo, publicistikos klausimais periodinėje spaudoje, publicistinių straipsnių rinkinio „Kodėl taip sunkiai keliasi Lietuva" (1996 m. kartu su žmona Zofija) autorius.

Lietuvos Aukščiausiojo Teismo tarėjas, Jonavos rajono savivaldybės tarybos narys (1995-1997 m.).

Lietuvos gydytojų otorinolaringologų mokslinės draugijos, Jonavos ligoninės gydytojų tarybos, Lietuvos gydytojų sąjungos, Jonavos Šv. Apaštalo Jokūbo parapijos Pastoracinės tarybos, Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos Jonavos skyriaus tarybos narys.

Bibliografija
-------------

* Kodėl taip sunkiai keliasi Lietuva / Keistutis Vabulas, Zofija Vabulienė. – Jonava: Jonavos balsas, 1996. – 79 p.

Literatūra
----------

* Jonavos krašto žmonės. – Jonava: Linotipas, 2000. – P. 178–179. [neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Nikelis*Никель* |
| --- |
|        |
| *Nikelio panorama* |
|  |
| 

NikelisNikelis

69°24′30″ š. pl. 30°13′15″ r. ilg.﻿ / ﻿69.40833°š. pl. 30.22083°r. ilg.﻿ / 69.40833; 30.22083﻿ (Nikelis (gyvenvietė))Koordinatės: 69°24′30″ š. pl. 30°13′15″ r. ilg.﻿ / ﻿69.40833°š. pl. 30.22083°r. ilg.﻿ / 69.40833; 30.22083﻿ (Nikelis (gyvenvietė)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Murmansko sritis Murmansko sritis |
| **Rajonas** | Pečengos rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1935 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 12 771  |
| **Altitudė** | 140 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Nikelis |

**Nikelis** (rus. *Никель*) – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Murmansko srityje, 196 km į šiaurės vakarus nuo Murmansko, prie Kuecjarvio ežero, 7 km nuo Norvegijos sienos. Pečengos rajono centras. Kelias į Zapoliarną, pasiekia Murmansko–Pečengos geležinkelio atšaka. Yra vario bei nikelio kasybos ir apdirbimo kombinatas „Pečenganikel". Gyvenvietė kenčia nuo didelės pramoninės taršos.

Istorija
--------

1935 m. pradėtas statyti kalnakasybos kombinatas, o apie jį susikūrė gyvenvietė, pavadinta pagal čia išgaunamą nikelį. Per antrąjį pasaulinį karą gavyba sustojo, infrastruktūra suniokota. Suomių valdymo laikais vadinta ***Kolosjokiu*** (*Kolosjoki*). Po karo kalnakasybos pramonė atkurta.
Koordinatės: 55°50′42″ š. pl. 25°59′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.84500°š. pl. 25.98333°r. ilg.﻿ / 55.84500; 25.98333


| Keizaras |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Zarasų rajonas) |
| Plotas | 0,037 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,74 km |

**Keizaras** – ežeras Lietuvoje, Zarasų rajone, 5 km į šiaurės rytus nuo Antazavės. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,28 km, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 141,6 m. Krantai apaugę medžiais, aukšti, tik rytinis krantas žemas. Pakrantės miškingos, vietomis tarp miško plyti pievos, iš vakarų prieina Kumpuolės šilas. Šalia įsikūręs Maniuliškių kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso Zalvės upės intako Kumpuolės baseinui.

Vakarine pakrante eina kelias  **5308**  Dusetos – Antazavė – Kumpuoliai . Šiaurinėje pakrantėje yra paplūdimys.

Vandenvardis *Kei̇̃zaras* galimai sėliškas, sietinas su *keižioti* ('kėtoti kojas, žargytis'), *keižėti* ('eižėti, skilti, trūkinėti').

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 151
| **Nijolė Sitonytė** |
| --- |
| Gimė | 1967 m. kovo 30 d. (56 metai)Maskvoje, Rusija |
|  |
| Veikla | Lietuvos dailininkas, |
| Organizacijos | Šiaulių universitetas |
| Pareigos | docentė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus dailės institutas |

**Nijolė Sitonytė** (g. 1967 m. kovo 30 d. Maskvoje, Rusija) – Lietuvos dailininkė, pedagogė.

Biografija
----------

1983 m. baigė Šiaulių vaikų dailės mokyklą, 1994 m. baigė Vilniaus dailės akademijos Kauno dailės institutą. Nuo 1994 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas)  Dailės didaktikos katedros dėstytoja, Mechanikos inžinerijos katedros docentė.

Lietuvos dailininkų sąjungos narė.

Kūryba
------

Nuo 1989 m. dalyvauja parodose. Dailininkės darbų yra privačiose kolekcijose Lietuvoje, Latvijoje, Rusijoje, JAV. Surengė devynias personalines parodas: „Šnibždesiai", „Šilkas +" , „Pink'lės" ir kt. Svarbesni darbai: „Kita jūra" (1997), „Raudona jūra" (1996), tapyba ant šilko.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Nijolė Sitonytė. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Madona su dagiliu |
| --- |
|  |
| Menininkas | Rafaelis |
| Metai | 1506 |
| Meno kryptis | Aukštasis renesansas |
| Medžiagos, technika | aliejus ant medžio panelės |
| Matmenys | 107 cm × 77 cm |
| Miestas (vieta) | Florencija |
| Muziejus | Uficių galerija |

**Madona su dagiliu** (it. *Madonna del Cardellino*) – vienas garsiausių italų renesanso dailininko Rafaelio (1483–1520) paveikslų, esantis Uficių galerijoje Florencijoje.

Istorija
--------

Paveikslas priklauso Rafaelio florencietiškam kūrybos periodui. Nutapytas 1505−1506 m. laikotarpiu Rafaelio draugo Lorenzo Nasi ir Sandra di Matteo di Giovanni Canigiani vestuvių proga. Vėliau, 1547 metais, žemės drebėjimo metu sugriuvus Nasi namui, paveikslas buvo apgadintas ir skilęs į septyniolika dalių. Jį vėl sujungė ir įtrūkimus užtapė dailininkas Michele di Ridolfo del Ghirlandaio, kuris buvo didelis Rafaelio dailės gerbėjas. 1666 m. paveikslas pateko į kardinolo Giovan Carlo de' Medici kolekciją, o po to į Florencijos valdytojų Medičių galeriją Uficiuose. 2008 m. paveikslas, po 10 metų trukusio restauravimo proceso, buvo pristatytas publikai iš naujo.

Tema ir stilistika
------------------

„Madonoje su dagiliu" vaizduojama tradicinė renesanso dailės tema − Mergelė Marija su kūdikiais Jėzumi Kristumi (tarp Madonos kelių) ir Šv. Jonu Krikštytoju. Vaikai žaidžia su Šv. Jono Krikštytojo rankose esančiu dagiliu. Paukštelis simbolizuoja būsimas Kristaus kančias (aliuzija į Kristaus dyglių vainiką). Motinos ir sūnaus ryšį rodo Kristaus dešinė pėda, uždėta ant Madonos pėdos.

Paveikslo kompozicija seka kiek ankstesniu „Prato Madonos" paveikslu, tačiau veikėjai šiame paveiksle kiek labiau suspausti, daro harmoningesnės ir nuoseklesnės tapybos įspūdį. Pagrindinė veikėjų grupė sukomponuota trikampio kompoziciniu principu, kurį Rafaelis perėmė iš Leonardo da Vinčio. Kristaus figūros nuogumo pabrėžtinumui greičiausiai turėjo įtakos Mikelandželas, kuris nuogo kūno įvaizdį naudodavo išreikšti žmogaus išgyvenimams ir emocijoms. Už veikėjų nugaros esančio peizažo vaizdavime galima atsekti ankstyvojo Nyderlandų meno dailininkų įtaką, tačiau visa scena yra išlikusi Umbrijos dailės mokyklos tradicijoje. Joje Rafaelis parodo, kaip sugeba transformuoti ir sintezuoti įvairias įtakas į jam būdingą harmoningą ir nuoseklią dailę.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Brandusis Renesansas
* Siksto Madona
* Folinjo Madona
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| „Madona su gvazdiku" |
| --- |
|  |
| Menininkas | Leonardas da Vinčis |
| Metai | 1478 – 1480 |
| Meno kryptis | Renesansas |
| Medžiagos, technika | aliejinis paveikslas, panelė |
| Matmenys | 62 cm × 47,5 cm |
| Miestas (vieta) | Miunchenas, Vokietija |
| Muziejus | Senoji pinakoteka |

**Madona su gvazdiku** (it. *Madonna del Garofano),* kitaip žinomas kaip **Madona su Kūdikiu**; **Madona su vaza** *–* Leonardo da Vinčio paveikslas, šiuo metu esantis Senojoje Pinakotekoje, Miunchene.

Aprašymas
=========

Centre sėdi Mergelė Marija, laikanti Kūdikėlį Jėzų. Marija apsirengusi brangiais drabužiais ir pasipuošusi juvelyriniais dirbiniais, kairėje rankoje laikanti gvazdiką (interpretuojama kaip gijimo simbolis). Veidai šviesūs, o visi kiti objektai yra tamsesni, pvz.: gvazdiką dengia šešėlis. Vaikas žiūri į viršų, o mama į žemę - nėra akių kontakto. Paveikslo tolumoje matosi kambarys su dviem langais kiekvienoje figūrų pusėje.

Iš pradžių manyta, kad šį paveikslą sukūrė Andrea del Verrocchio, bet vėlesni meno istorikai pripažino, kad tai Leonardo da Vinčio darbas.

Šis paveikslas yra vienintelis da Vinčio kūrinys, kuris nuolat eksponuojamas Vokietijoje.
Prekinis ženklas Nike SB
**Nike SB** - Nike prekės ženklas, skirtas riedlenčių sporte naudojamiems drabužiams, avalynei ir įrangai.

Istorija
--------

1980-aisiais riedlenčių gamybos kompanijos pradėjo dygti viena po kitos, bet riedlenčių sportas vis dar turėjo palyginti mažą bendruomenę; nepakankamai, kad domintų pagrindinius batų gamintojus, kurie tuo metu daugiausiai gamino sportbačius krepšiniui. Tai davė mažesnėms kompanijoms galimybę įsitvirtinti riedlenčių sporto rinkoje. *Airwalk* sukūrė didelį batą, kuris buvo su didžiuliu pripūstu liežuviu, storu padu ir keletu zomšo detalių bato viršuje.

Nors Nike niekada oficialiai neįėjo į riedlenčių rinką 1980-aisiais, daugelis jos batų (ypač specifiniai, skirti krepšiniui) įgijo susidomėjimą riedlentininkų bendruomenėje dėl to, kad riedlentininkų batai ir krepšinio batai turi daug panašumų: ilgalaikis kulkšnies palaikymas ir patogumas buvo pranašumas, kuris pritraukė riedlentininkus, tačiau šie batai nebuvo perkami dėl 'underground’inės' riedlenčių kultūros tuo laiku. Daug riedlentininkų tuo metu atmetė Nike dar ir todėl, kad manė, kad šis prekės ženklas per daug komercinis.

1990-aisiais metais riedlenčių sportas pasiekė tikrą populiarumo viršūnę, todėl jam buvo skiriama daug dėmesio ir riedlentininkų batai buvo nuolat gerinami. Labiausiai domėtąsi naujosiomis batų technologijomis ir jas kūrė kompanija „DC". Ji pridėjo stipresnius audinius, multitankumo kaučiuką, gelio kišenes, plastmasines kilpeles batų raišteliams ir kt. *Airforce* batai tapo populiarūs riedlentininkų batų rinkoje. 1990-ųjų viduryje riedlentininkų batai tapo mados kryptimi. Jų vystymuisi darė įtaką taip pat smarkiai populiarėjanti masinė kultūra. Nike pradėjo bandyti įeiti į riedlenčių sporto rinką, pakartotinai išleisdama kai kuriuos batų modelius riedlentininkams.

Prieštaravimai
--------------

Nuo Nike SB prekės ženklo atsiradimo kilo daug prieštaravimų dėl avalynės su šiuo prekės ženklu gamybos prioritetų ir motyvų. Daugelis manė, kad Nike nedaro jokios įtakos riedlenčių, snieglenčių bei banglenčių sporto šakoms ir tik siekia pasipelnyti iš jų.[reikalingas šaltinis]

Ženklo kūrimas
--------------

Nike kompanija samdė atstovus, pardavinėjančius technologiją, kad skatintų jos sportinės linijos drabužių pardavimą. Nike SB prekės ženklo kūryba buvo pradėta kartu su stipria riedlentininkų komanda: Paul Rodriguez, Chet Childress, Daniel Shimizu, Clark Hassler, Ieties Kalnas, Danny Supa, Lewis Marnell, Wieger Van Wageningen, Todd Jordan, Dan Murphy, Brian Anderson, Gino Iannucci, Reese Forbes, Stefan Janoski, Omar Salazar, Blake Taylor ir Aaron Oztrozinski.

Nike SB prekės ženklas tapo žinomas ir dėl to, kad avalynės su šiuo ženklu kiekis buvo ribotas: tokie batai yra žinomi pavadinimais Dunk Low Supreme, What The Dunk, Pigeon Dunk, ir Tiffany Dunk.

Nuorodos
--------

* Oficialus „Nike SB" puslapis
* Visų „Nike SB" sportbačių kolekcija nuo 2002 metų
**Visagino paramos vaikui centras** (Visagino PVC) – mišri (stacionari ir nestacionari) socialinių paslaugų įstaiga, skirta vaikams, likusiems be tėvų priežiūros (netekusiems tėvų globos), bei vaikams ir asmenims (iki 21 metų), turintiems negalią. Įstaigos kodas 190230824. Steigėjas Visagino savivaldybės taryba.

Visagino PVC struktūra:
-----------------------

* Vaikų globos namai (30 vietų).
* Vaikų su negalia dienos socialinės globos skyrius (20 vietų).

Istorija
--------

Centro įsteigimo data 1986 m. liepos 1 d. Įstaiga – lopšelis-darželis Nr. 8 įsteigtas 1986 metais Ignalinos atominės elektrinės. 2000 m. rugsėjo 1 d. lopšelis-darželis reorganizuotas į Visagino specialiojo ugdymo ir socializacijos centrą „Vilties šaltinis". Nuo 2008-05-01 d. pakeistas pavadinimas į Visagino paramos vaikui centrą.

Direktorė
---------

Išnašos
-------

1. ↑  Visagino savivaldybės tarybos 2007 m. gruodžio 27 d. sprendimu Nr. TS-151

Taip pat skaitykite
-------------------

* Visagino specialiojo ugdymo ir socializacijos centras Vilties šaltinis

Nuorodos
--------

* Oficialus Visagino paramos vaikui centro tinklalapis
| Madona Lita |
| --- |
|  |
| Menininkas | Leonardas da Vinčis, jo mokiniai |
| Metai | apie 1495 |
| Meno kryptis | Aukštasis renesansas |
| Medžiagos, technika | tempera ant drobės |
| Matmenys | 42 × 33 cm |
| Miestas (vieta) | Sankt Peterburgas, Rusija |
| Muziejus | Ermitažas |

**Madona Lita** – paveikslas, priskiriamas renesanso dailininkui Leonardui da Vinčiui (1452−1519) ir jo mokiniams. Eksponuojamas Valstybiniame Ermitaže Sankt Peterburge.

Apie paveikslą
--------------

Ermitažo muziejus paveikslą 1865 m. įsigijo iš grafo Antonijo Litos kolekcijos − iš to kilo kūrinio pavadinimas „Litos madona". Paveikslas datuojamas sukurtas 1490-ųjų viduryje. Originaliai nutapytas tempera ant medžio, vėliau perkeltas ant drobės. Jame pavaizduota Mergelė Marija, dešiniąja krūtimi maitinanti kūdikį Jėzų Kristų. Kaire ranka kūdikis laiko dagilį. 

Paveikslo autorystė nėra aiški. Ermitažo tiklalapyje priskiriamas Leonardui. Luvre yra paruošiamasis madonos piešinys. Pats paveikslas bendrai laikomas kopija pagal Leonardo originalą. Įvairūs tyrinėtojai priskyrė jį Bernardino Luinio, Bernardino del Končio ir Ambrodžo de Predžio autorystei.

Išnašos
-------

1. ↑   hermitagemuseum.org
2. ↑  Muntz, Eugene. *Leonardo da Vinci*. Londonas: Parkstone Press Ltd, 2011, ISBN10: 1780422954, p. 46
Vaidotas Verba (2021 m.)
**Vaidotas Verba** (g. 1966 m. rugsėjo 26 d. Raseiniuose) – lietuvių diplomatas, Ambasadorius, LR Nuolatinis Atstovas prie tarpptautinių organizacijų Vienoje

Biografija
----------

1984 m. baigė Raseinių Prezidento Jono Žemaičio gimnaziją, 1988 m. – Lietuvos kūno kultūros institutą, 2009 m. neakivaizdžiai – Vilniaus universiteto Teisės fakultetą. 1993–1994 m. mokėsi Birmingamo universiteto Politikos mokslų ir tarptautinių studijų institute.

1988-1990 m. buvo LKKI mokslinis bendradarbis. 1990-1992 m. dirbo tarptautinių ryšių vyr. specialistu Kūno kultūros ir sporto departamente. 1994-1997 m. – Lietuvos užsienio reikalų ministerijos Konsulinio departamento Vizų skyriaus I sekretorius. 1997-2000 m. – URM Konsulinio departamento Konsulinės informacijos ir analizės skyriaus vadovas.

2000-2003 m. dirbo ministru-patarėju Lietuvos ambasadoje Kanadoje. 2003 m. dirbo URM Konsulinio departamento direktoriaus pavaduotoju, 2003-2004 m. ėjo šio departamento direktoriaus pareigas, 2004-2007 m. – Konsulinio departamento direktorius.

2007–2012 m. Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Nyderlandų Karalystėje, Lietuvos Respublikos nuolatinis atstovas Cheminio ginklo draudimo organizacijoje (OPCW).

2009 m. Išrinktas Cheminio ginklo uždraudimo konvencijos šalių narių Metinės konferencijos pirmininku.

2012–2014 m. Paskirtas URM ambasadoriumi ypatingiems pavedimams Rytų partnerystei, vyriausiuoju Rytų partnerystės viršūnių susitikimo Vilniuje 2013 m. lapkritį koordinatoriumi.

2014 m. balandį deleguotas į ESBO specialiąją stebėjimo misiją Ukrainoje, paskirtas misijos Odesos padalinio vadovu.

2014 m. rugsėjo 1 d. paskirtas ESBO projektų koordinatoriumi Ukrainoje (įstaigos vadovu).

2018 m. spalio 1 d. Ambasadorius ypatingiems pavedimams, Lietuvos Respublikos Seimo Pirmininko patarėjas užsienio politikai. 

2021 m. rugpjūčio 23 d. tapo ambasadoriumi, LR Nuolatinis Atstovas prie Tarptautinių Organizacijų Vienoje.

V. Verba buvo pirmuoju Lietuvos studentų sporto asociacijos generaliniu sekretoriumi. Jis aktyviai dalyvavo įgyvendinant Kaliningrado tranzito programą bei buvo vienas pagrindinių derybininkų dėl Lietuvos prisijungimo prie Šengeno sutarties. Apdovanotas ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžiumi (2003 m.), Ispanijos valstybės tarnybos kryžiumi "Už nuopelnus" (2005 m), Nyderlandų Karalystės Oranijos-Nasau ordino Riterio didžiuoju kryžiumi (2008 m.).

Nuorodos
--------

* Tūkstantmečio žmonės. Vaidotas Verba[neveikianti nuoroda]
* Lietuvos-Nyderlandų dvišaliai santykiaiŠaltiniai[neveikianti nuoroda]

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   (LSSA inf.)
3. ↑  Ambasadorius V.Verba[neveikianti nuoroda] (Ambasados Nyderlanduose inf.)

  


| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:**Artūras Vazbys(laikinasis reikalų patikėtinis)** | **Lietuvos ambasadorius Nyderlanduose** 2007 - 2012 m. | Po to:**Darius Semaška** |
Superlaidusis superkolaideris (tunelio ir šachtos fragmentas)
**Superlaidusis superkolaideris** (Superconducting Super Collider (SSC)) – žiedinis greitintuvas, kuris turėjo būti pastatytas Waxahachie, Teksasas. Buvo planuojama, kad jis turės 87 km ilgio žiedą ir galės protonams suteikti 20 TeV energiją, kurios pakaktų sukurti higso bozoną – dalelę, numatyta standartinio modelio, bet dar neaptiktą. Projekto vadovas buvo Roy Schwitters Teksaso ir Harvardo universitetų fizikas.

Istorija
--------

Projektas pasiūlytas 1983 metų gruodį, atlikus techninių ir ekonominių galimybių studiją. 1987 m. pradėta ieškoti tinkamos vietos statybai. 1988 m. lapkrityje pasirinktas Teksasas, o statybos darbai pradėti 1991 m. Bendra projekto vertė numatyta daugiau nei 8 milijardai JAV dolerių.

Projekto nutraukimas
--------------------

Projektas buvo nutrauktas 1993 m. išleidus 2 milijardus dolerių ir pastačius 20 % viso įrenginio.

Nuorodos
--------

* SSC projekto puslapis Archyvuota kopija 2006-08-20 iš Wayback Machine projekto.
* Super Boondoggle Time To Pull The Plug On The Superconducting Super Collider
| **Fridrichas Bajoraitis** |
| --- |
| Gimė | 1883 m. gruodžio 9 d.Medukalniai, Įsruties apskritis |
| Mirė | 1909 m. kovo 16 d. (25 metai)Balandžiai, Ragainės apskritis |
|  |
| Veikla | poetas, publicistas |

**Fridrichas Bajoraitis** (1883 m. gruodžio 9 d. Medukalniuose, Įsruties apskritis, Mažoji Lietuva – 1909 m. kovo 16 d. Balandžiuose, Ragainės apskritis) – poetas, publicistas.

Biografija
----------

Sesuo Lidija Bajoraitė, brolis Vilius Bajoraitis 1901–1904 m. mokėsi Karalienės mokytojų seminarijoje. 1904–1906 m. mokytojavo Paleičių ir Rukų (Šilutės raj.) mokyklose. Dėl džiovos išleistas į pensiją, atsidėjo poezijai.

*Paukštelio* ir *Balandėlio* slapyvardžiais spausdino eilėraščius bei straipsnius „Naujoje lietuviškoje ceitungoje" ir kt. 1905 m. įkūrė ir vadovavo pirmajai Mažojoje Lietuvos kilnojamai bibliotekai „Lietuvių keliaujantis knygynas". Poezijoje suformuluoti programiniai tautinės savimonės ugdymo teiginiai (eil. „Visur lietuviškai"), keliama tautinio lygiavertiškumo idėja, smerkiama germanizacija, esama originalesnės poetikos bandymų (eil. „Lietuviški žodžiai" parašytas tik bendratimis). Vydūno rūpesčiu 1932 m. išleistas pomirtinis eilėraščių rinkinys „Gyvumo žodžiai".

Atminimo įamžinimas
-------------------

* Fridricho Bajoraičio vardu pavadinta Šilutės rajono savivaldybės viešoji biblioteka.

Bibliografija
-------------

* Fridrichas Bajoraitis. *Gyvumo žodžiai* (faksimilinis leidinys). Parengė Dainora Pociūtė-Abukevičienė. Šilutės rajono savivaldybės Fridricho Bajoraičio viešoji biblioteka, 2008.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Marijus Šidlauskas. *Fridrichas Bajoraitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. - 460 psl.

Literatūra
----------

* Fridrichas Bajoraitis (sesers Lidijos prisiminimai apie brolį), kn.: Benjaminas Kondrotas. *Kūrėjų pėdsakais*, kn.7, Vilnius, 2011, p. 41–44.

Nuorodos
--------

* Frydrichas Bajoraitis-Paukštelis, *8 diena*.
Jobas, dailininkas Léon Bonnat, 1880 m.
**Jobas** (hebr. ‏אִיּוֹב‏‎ – priešas, ivrit. – persekiojamasis) – Senajame Testamente aprašytas asmuo, kuris buvęs itin turtingas, tačiau Dievas atėmęs iš jo viską, ką šis turėjo: Jobas netekęs dešimties vaikų – septynių sūnų, trijų dukrų, turtų, namų, sveikatos. Vis dėlto Jobas nepaklausęs žmonos ir nepradėjo keikti Dievo. Trys Jobo aplankyti atėję draugai buvę tikri, kad visų nelaimių priežastis – paties Jobo ydos. Tačiau Jobas supratęs, kad jo draugai nėra teisūs. Jaunuolis Elihuvas pasakęs Jobui, kad jis verčiau nesitiki perprasti Dievo sumanymų.

Jobas taip pat gerai suvokė, kad yra glaudus ryšys tarp Dievo ir artimo meilės – tikrasis Dievo pažinimas neatsiejamas nuo rūpesčio neturtingaisiais: „Jis gynė vargšų ir skurdžių teises, todėl jam ir sekėsi. Ar tai nebuvo tikras manęs pažinimas" (Jer 22,16).

Galiausiai Dievas grąžino Jobui sveikatą, turtus, jam gimė tiek pat sūnų ir dukterų.[1]

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biblijos enciklopedija. Alna litera. Vilnius, 1993 m.

Nuorodos
--------

* Rašinys Jobo tema
* Jobo knyga
Frinė stoja prieš Areopagą, Žano Leono Žeromo paveikslas, 1861 m.
**Hetera** (sen. gr. ἑταίρα – „draugė", „meilužė") – Senovės Graikijoje prostitutės eufemizmas. Dažniausiai būdavo svetimšalės, iš vergovės išgelbėtos moterys. Kai kurios iš jų buvo išsilavinusios, turėjo didelę laisvę palyginus su tų laikų ištekėjusiomis moterimis. Pastarosios vaidino svarbų vaidmenį visuomenėje. Jų namuose rinkdavosi daugelis žinomų politikos veikėjų, poetų, skulptorių. Heteras išlaikydavo turtingi globėjai. Jos mainais už paslaugas imdavo tik dovanas.

Oratorius ir politikos veikėjas Demostenas sakė, kad save gerbiantis graikas turi tris moteris: žmoną – giminei pratęsti, vergę – meilės malonumams, heterą – sielos gerovei.

Išnašos
-------

1. ↑  Hammond, N.G.L.; Scullard, H.H. eds. (1970). *The Oxford Classical Dictionary* (2 ed.). Oxford: Oxford University Press. p. 512.
2. ↑  *Hetera*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
3. ↑  „Hetaira". *Encyclopedia Britannica*. Nuoroda tikrinta 2021-01-21.
4. ↑  Kurke, Leslie (1997). „Inventing the "Hetaira": Sex, Politics, and Discursive Conflict in Archaic Greece". *Classical Antiquity* **16** (1): 108.
5. ↑  Kapparis, Konstantinos A. (1999). *Apollodoros 'Against Neaira' [D.59]*. p. 161.
Koordinatės: 55°11′00″š. pl. 23°04′59″r. ilg.﻿ / ﻿55.1832°š. pl. 23.0830°r. ilg.﻿ / 55.1832; 23.0830

|  Stakių šv. Antano Paduviečio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Jurbarko |
| **Savivaldybė** | Jurbarko rajonas |
| **Gyvenvietė** | Stakiai |
| **Adresas** | Mituvos g. 6 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1821 m. |
| **Stilius** | klasicizmas |
| **Klebonas** | Šarūnas Leskauskas |

 *Kitos reikšmės – Šv. Antano Paduviečio bažnyčia.*
**Stakių šv. Antano Paduviečio bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Stakių kaime, prie Veliuonos–Šimkaičių kelio. Turi klasicizmo architektūros bruožų. Regioninės reikšmės architektūros paminklas (unik. kodas 33951).

Istorija
--------

Pamituvyje (taip iki XX a. pradžios vadinti Stakiai) apie 1750 m. buvo pastatyta koplyčia. Ji 1806 m. buvo vieša, turėjo 2 altorius. Veliuonos klebonas 1815 m. prašė vyskupo leidimo pastatyti Pamituvyje bažnyčią, skirti kunigą.

Bažnyčios interjeras
1817 m. pastatyta klebonija, 1821 m. perstatyta koplyčia. Ji 1841 m. buvo Veliuonos parapijos filija. Bažnyčiai priklausė 1 valakas žemės. XIX a. (iki 1863 m.) veikė parapinė mokykla. Kunigas Motiejus Čiuzevičius dalyvavo 1863 m. sukilime. Už tai buvo ištremtas į Sibirą. 1872 m. grįžo į Kuršą. 1875 m. bažnyčią padidinta.

Stakių filialistas kunigas Feliksas Sereika (1844–1913 m.) pirkdavo draudžiamą lietuvišką spaudą ir ją dalydavo parapijiečiams. Jis pastatė kleboniją. Klebono A. Gečiaus vadovaujamas raseiniškis Bronikauskas 1909 m. atnaujino bažnyčios vidų.

1906 m. gegužę–1907 m. sausį bažnyčios kuratu buvo Vaižgantas. Jo rūpesčiu buvo gautas Žemaičių vyskupo leidimas sutuokti jaunavedžius Stakių bažnyčioje, užuot važiavus į Girkalnį, jis pradėjo vietos vaikams rengti lietuviškas tikybos pamokas. Ėmėsi iniciatyvos blaivinti vietinį jaunimą, nutraukė girtų muštynių tradicijas, ragino parapijiečius atsisakyti sveikatos gadinimo.

Klebonas Romualdas Macevičius (1931–1988 m.; Stakiuose 1956–1988 m. palaidotas šventoriuje) suremontavo bažnyčią, įvedė centrinį šildymą, pastatė kleboniją. Parapija garsėja Šv. Antano Paduviečio atlaidais.

Architektūra
------------

Bažnyčia turi klasicizmo architektūros bruožų, yra stačiakampio plano, su portiku, apside ir bokšteliu. Netoli bažnyčios stovi aukšta, masyvi medinė varpinė. Šventoriaus priekyje, pietvakariniame kampe, pastatytas akmeninis lurdas su niša ir skulptūra.

Bažnyčioje sumontuoti meistro A. Montvilo vargonai.

Galerija
--------

* 2009 m.2009 m.
* 2017 m.2017 m.
* Galinė dalisGalinė dalis
* VargonaiVargonai
* KlausyklaKlausykla
* Akmuo „Nežinomam parapijiečiui"Akmuo „Nežinomam parapijiečiui"
* Antkapinis paminklasAntkapinis paminklas
* Atminimo lenta ant pamatoAtminimo lenta ant pamato
* Smailės kryžiusSmailės kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Bažnyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2017-03-15.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Stakių šv. Antano Paduviečio bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Stakių šv. Antano Paduviečio parapija
| **Choakinas Almunia** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1948 m. birželio 17 d. (74 metai)Bilbao, Ispanija |
| Tautybė | ispanas |
|  |
| Veikla | Ispanijos ir ES politikas |
| Pareigos | EK narys, atsakingas už konkurencingumą |
|  |
|  **Vikiteka** | Joaquín Almunia |

**Choakinas Almunia** (isp. *Joaquín Almunia Amann*; g. 1948 m. birželio 17 d. Bilbao) – ispanų ir ES politikas, užėmęs svarbius postus Ispanijos vyriausybėje, antrą kadenciją dirbantis Europos komisijos (EK) narys (nuo 2010 m. vasario mėn. – EK vicepirmininkas ir konkurencingumo reikalų komisaras.

Biografija
----------

Deusto jėzuitų universitete (*Universidad de Deusto*) baigė teisės ir ekonomikos studijas, mokėsi Paryžiaus bei Harvardo universitetuose.

1972–1975 m. dirbo Ispanijos Pramonės ir prekybos rūmų biure Briuselyje, 1976–1979 m. buvo stambios profsąjungos „Visuotinė dirbančiųjų sąjunga" ekonomikos konsultantas.

1979 m. pagal socialistų partijos sąrašą išrinktas Generalinių kortesų (Ispanijos parlamento) nariu. F. Gonsaleso vyriausybėse 1982–1986 m. buvo socialinės apsaugos ir darbo, o 1986–1989 m. – viešojo valdymo ministras. 1997 m. išrinktas Ispanijos socialistinės darbo partijos generaliniu sekretoriumi, buvo parlamentinės opozicijos lyderis. Po nesėkmingų partijai rinkimų 2000 m. atsistatydino iš partijos vadovo posto, iki 2004 m. buvo parlamento narys.

2004 m. balandžio mėn. Ch. Almunia buvo paskirtas EK nariu, atsakingu už ekonomiką ir pinigų politiką. Nuo 2010 m. vasario 9 d. antrojoje J.M. Baroso komisijoje yra EK vicepirmininkas ir konkurencingumo reikalų komisaras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Joaquín Almunia (EK inf.)


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Neelie Kroes** | **Europos Komisijos pirmininko pavaduotojas,  Europos Komisijos konkurencingumo komisaras**nuo 2010 m. vasario 9 d. | Po to:**–** |
| Prieš tai:**Pedro Solbes** | **Europos Komisijos ekonomikos ir pinigų politikos komisaras**2004–2010 m. | Po to:**Olis Rėnas** |
Koordinatės: 55°10′32″ š. pl. 23°5′17″ r. ilg.﻿ / ﻿55.17556°š. pl. 23.08806°r. ilg.﻿ / 55.17556; 23.08806


| Stakių tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Jurbarko rajonas) |
| Plotas | 0,218 km² |
| Kranto linijos ilgis | 6,88 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2,7 m |
| Didžiausias gylis | 6,2 m |
| Įteka | Snietala, 6 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Snietala |

**Stakių tvenkinys** arba **Snietalos tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Jurbarko rajone, 8 km į pietryčius nuo Šimkaičių miestelio. Sudarytas užtvenkus Snietalos upę (Mituvos intakas) 0,15 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 2,56 km, plotis – iki 0,28 km. Altitudė 59,5 m. Krantai daug kur apaugę medžiais ir krūmais, vietomis aukštoki. Kranto linija vingiuota. Aplinkui daugiausia plyti dirbami laukai. Šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Stakių miestelis. Šalia tvenkinio įsikūrę kaimai: Stakiai, Pamituvys II, Naujininkai. Pietrytinę tvenkinio dalį skersai kerta kelias  **1706**  Raudonėnai–Pamituvys I .

Tvenkinys įrengtas 1988 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 Neoficiali Sen Pjero ir Mikelono vėliava.  

Proporcijos: 2:3
Kaip oficiali **Sen Pjero ir Mikelono vėliava** yra naudojama Prancūzijos vėliava, kadangi Sen Pjeras ir Mikelonas yra Prancūzijos užjūrio departamentas.

Tačiau Sen Pjeras ir Mikelonas turi ir vietinę neoficialią vėliavą, sukurtą 1982 m. Dešinėje vėliavos pusėje, mėlyname fone, yra vaizduojamas laivas, pavadinimu *Grande Hermine*, kuriuo plaukdamas Žakas Kartjė, vienas garsiausių prancūzų keliautojų, atvyko į Sen Pjero ir Mikelono salas 1536 m. birželio 15 d. Vėliavos kairiajame fone yra vaizduojamos trys kvadrato formos vėliavos, kurios simbolizuoja daugelio Sen Pjero ir Mikelono salų gyventojų kilmę. Nuo viršaus į apačią: baskai, bretonai bei normanai.

Neoficiali Sen Pjero ir Mikelono vėliava tikriausiai buvo sukurta vietinio verslininko André Paturel, kuris anksčiau pritaikė Léon Joner sukurtą Sen Pjero ir Mikelono herbą.

  


**Šiaurės ir Centrinės Amerikos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Antigva ir Barbuda · Bahamos · Barbadosas · Belizas · Dominika · Dominikos Respublika · Grenada · Gvatemala · Haitis · Hondūras · JAV · Jamaika · Kanada · Kosta Rika · Kuba · Meksika · Nikaragva · Panama · Salvadoras · Sent Kitsas ir Nevis · Sent Lusija · Sent Vinsentas ir Grenadinai · Trinidadas ir Tobagas
Angilija · Aruba · Bermudų salos · Boneras · Britų Mergelių Salos · Gvadelupa · Grenlandija · JAV Mergelių Salos · Kaimanų Salos · Kiurasao · Martinika · Montseratas · Puerto Rikas · Sen Pjeras ir Mikelonas · Terkso ir Kaikoso Salos |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai · Herbai |
**Joana Vrublevska   
 Joanna Wróblewska**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1995 m. gruodžio 27 d. (27 metai) |
| Gimimo vieta | Cechanuvas, Žemutinė Silezija, Lenkija |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | WKS Śląsk Wrocław |
| **Pozicija** | saugė |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2013–2018  2018–2020  2020– | KS AZS Wrocław  GKS Katowice  WKS Śląsk Wrocław | 118 0(17)029 00(9)020 0(10) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2011–2012  2012–2013  2016– | WU-17 rinktinė  WU-19 rinktinė  Lenkija Lenkija | 6 0(2)8 0(1)3 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022.
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022. |

**Joana Vrublevska** (g. 1995 m. lapkričio 27 d. Cechnuve) – Lenkijos futbolininkė, žaidžianti saugės pozicijoje. Buvo kviečiama į Lenkijos nacionalinę rinktinę. Atstovavo KS AZS Wrocław, GKS Katowice, WKS Śląsk Wrocław klubams.

Karjera
-------

Profesionalią karjerą pradėjo KS AZS Wrocław. Atstovavo klubui 2013–2018 m. Sužaidė daugiau nei šimtą rungtynių aukščiausioje lygoje.

2018–2020 m. žaidė GKS Katowice.

2020 m. vasarą tapo WKS Śląsk Wrocław žaidėja. 2020/21 m. sezone pelnė dešimt įvarčių ir tapo rezultatyviausia ekipos žaidėja.

Rinktinės
---------

Buvo kviečiama į jaunimo rinktines. Nuo 2016 m. kviečiama į nacionalinę rinktinę.

2020 m. rugsėjo mėn. Lenkijos nacionalinės moterų rinktinės treneris Milošas Stenpinskis (lenk. *Miłosz Stępiński*) įtraukė žaidėją į išplėstinį rinktinės kandidačių sąrašą.

Pasiekimai
----------

KS AZS Wrocław
* Trečia vieta: 2013–2014 m.

Asmeniniai pasiekimai
* išrinkta 2020 metų futbolininke.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  RSSSF: 2013/14 m. sezonas
4. ↑  2020 m. geriausios futbolininkės rinkimai

Nuorodos
--------

* Soccerway (Apie žaidėją)
* slaskwroclaw.pl (Apie žaidėją)
Staki–Baltik vairas| Komandos informacija |
| --- |
| Būstinė |  Lietuva |
| Įkurtas | 2015 |
| Statusas | Continental |
| Personalas |
| Komandos vardų istorija |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Team colours | Team colours | Team colours |
| Team colours |
| 　 |
| **Jersey** |

 |

 |
| Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**„Staki–Baltik vairas"** – pirmoji Lietuvoje profesionali dviračių sporto komanda, suburta 2015 m. Rėmėjas – dviračių gamybos bendrovė UAB Baltik vairas. Komanda ruošiasi dalyvauti Tarptautinės dviračių sporto federacijos (UCI) rengiamose varžybose ir pretenduoti į reitingo taškus, svarbius kovoje dėl kelialapių į pasaulio čempionatus ar olimpines žaidynes. „Staki-Baltik vairas" pirmieji startai įvyko 2016 m. kovo mėn. Alžyre vykusiose *Afrikos turo* varžybose.

Komandos sudėtis
----------------

Pirmąjį sezoną komandoje pradeda aštuoni dviratininkai, tarp kurių labiausiai patyrę Darijus Džervus (Lietuvos grupinių lenktynių čempionas, atstovavo Naujosios Zelandijos komandai „CCT p/b Champion System"), Paulius Šiškevičius (atstovavo Airijos komandai „An Post-Chain Reaction"), taip pat Airidas Videika, Mykolas Račiūnas, Venantas Lašinis, Jurgis Taučius ir kt. Ateityje planuojama komandoje turėti bent dvylika sportininkų.

Komandos sporto direktoriaus pareigas eina 2014 m. dviratininko karjerą baigęs Marius Bernatonis.

Nuorodos
--------

* Lietuvos dviračių sporto federacija. Pirmoji šalyje profesionali dviračių sporto komanda
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Sen Malopranc. *Saint-Malo* |
| --- |
|              |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

Sen MaloSen Malo

48°38′0″ š. pl. 2°0′0″ v. ilg.﻿ / ﻿48.63333°š. pl. 2.00000°r. ilg.﻿ / 48.63333; 2.00000﻿ (Sen Malo)Koordinatės: 48°38′0″ š. pl. 2°0′0″ v. ilg.﻿ / ﻿48.63333°š. pl. 2.00000°r. ilg.﻿ / 48.63333; 2.00000﻿ (Sen Malo) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| **Regionas** | Bretanė Bretanė |
| **Departamentas** | Ilis ir Vilenas |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 52 737  |
| **Plotas** | 36,6 km² |
| **Tankumas** (2007) | 1 441 žm./km² |
| **Altitudė** | 8 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Sen Malo |

**Sen Malo** (pranc. *Saint-Malo*, bret. *Sant-Maloù*) – miestas vakarų Prancūzijoje, šiaurės rytų Bretanėje, Ilio ir Vileno departamente, Lamanšo sąsiaurio pakrantėje, šalia Ranso upės žiočių. Svarbus jūrų uostas. Veikia keltų linijos į Angliją, yra oro uostas. Maisto pramonė, pramoninė žvejyba. Svarbus turistinis centras.

Mieste išlikę daug architektūros paminklų: viduramžių miesto siena, Sen Malo pilis (dabar muziejus), XIV a. Solidoro bokštas, įtvirtinta Peti Bė salelė, XII a. gotikinė Šv. Vincento katedra, XVII a. fortas, rašytojo Šatobriano kapas (Gran Bė salelėje) ir kt.

Istorija
--------

Sen Malo padėjo kurtis ankstyvaisiais viduramžiais įtvirtinus salą Ranso upės estuarijoje, pavadintas Šv. Malo garbei. VI a. čia įkurtas vienuolynas, o miestas atsirado XII a. 1590–1594 m. Sen Malo buvo paskelbęs nepriklausomybę nuo Prancūzijos. Vėliau Sen Malo tapo visos Prancūzijos piratų, korsarų ir kaperių „sostine", čia gimė žymus prancūzų keliautojas Žakas Kartjė.

1967 m. Sen Malo atidaryta jūros potvynių elektrinė.

* Sen Malo pilisSen Malo pilis
* Nacionalinis fortasNacionalinis fortas
* Jūrų uostasJūrų uostas
* Sen Malo katedros vitražasSen Malo katedros vitražas
| Sen Morisas |
| --- |
| Sen Morisas ties Gran Pilė gyvenviete Sen Morisas ties Gran Pilė gyvenviete |
| **Ilgis** | 563 km |
| **Baseino plotas** | 43 300 km² |
| **Vidutinis debitas** | 730 m³/s |
| **Ištakos** | Gueno tvenkinys |
| **Žiotys** | Šv. Lauryno upė |
| **Šalys** | Kanados vėliava Kanada |
|  |
|  **Vikiteka** | Sen Morisas |

**Sen Morisas** arba ***Šv. Mauricijaus upė*** (pranc. *Saint-Maurice*, atik. *Tapiskwan sipi*) – upė Kanados rytuose, Kvebeke; Šv. Lauryno upės kairysis intakas. Išteka iš Gueno tvenkinio, kuris sudarytas 1918 m. užtvenkus ežeryną. Upė vinguriuoja į pietryčius. Įteka į Šv. Lauryno upę ties Trua Rivjeru.

Didžiausi intakai: Manuanas, Vermiljonas, Matavinas (dešinieji), Trenšas, Krošas (kairieji).

Ant Sen Moriso upės įrengta vandens jėgainių kaskada. Iki 1996 m. upė naudota miško plukdymui. Didžiausi miestai prie upės: La Tiukas, Šaviniganas, Trua Rivjeras.

Upės baseine nuo seno gyveno algonkinai (abenakiai), kurie upę vadino *Métabéroutin* („vėjo šuoras"), taip pat aukštupyje gyvena atikamekai. 1535 m. Žakas Kartjė upę pavadino *River Fouez* (pagal Fua grafus), bet XVII a. prigijo *Trois-Rivières* („trys upės") vardas. Galiausiai nuo XVIII a. paplito Sen Moriso vardas, pagal žemvaldžio Moriso Pulino valdą upės pakrantėje. XVIII a. upės baseine plėtota prekyba kailiais, XIX–XX a. – miškų kirtimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

Koordinatės: 15°49′ p. pl. 140°53′ v. ilg.﻿ / ﻿15.817°š. pl. 140.883°r. ilg.﻿ / 15.817; 140.883

Palydovinė salos nuotrauka
Fangatau ir aplinkinės salos Tuamotu žemėlapyje
**Fangatau** (pranc. *Fangatau*), dar žinomas pavadinimu *Nakai-erua* – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijoje, Tuamotu salyne. Yra šiaurinėje salyno pusėje, 902 km į šiaurės rytus nuo Taičio. Plotas – 6 km², su lagūna – 22,2 km².

Atolas pailgas, 8 km ilgio, 3,5 km pločio. Atolo žiedas visiškai apsupa lagūną.

2017 m. Fangatau atole gyveno 135 žmonės. Pagrindinė gyvenvietė – Teana. Veikia oro uostas (nuo 1978 m.). Verčiamasi kopros paruošimu, žvejyba, tridaknų veisimu. Fangatau atolas kartu su už 72 km esančiu Fakahinos atolu sudaro Fangatau komuną.

Pirmasis Fangatau pasiekęs europietis buvo Rusijos jūrininkas Fadėjus Belinshauzenas (1820 m.). Jis atolą pavadino Arakčejevo sala. Atole kurį laiką stebėjimus atliko JAV antropologas Kenetas Emoris (*Kenneth Emory*), čia dirbęs su paumotų tradicijos žinovu Kamake.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Recensement de 2017 – Répartition de la population de la Polynésie française par îles, *Institut de la statistique de la Polynésie française* (ISPF)


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Fangatau** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 55°34′04″š. pl. 23°59′12″r. ilg.﻿ / ﻿55.5679057°š. pl. 23.986637°r. ilg.﻿ / 55.5679057; 23.986637


|  Pempių Švč. Dievo Motinos Užtarėjos sentikių cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Свято-Покровская церковь |
| **Savivaldybė** | Panevėžio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Pempės |
| **Statybinė medžiaga** | medis |

**Pempių sentikių cerkvė** – rusų stačiatikių (sentikių) maldos namai Panevėžio rajone, Krekenavos seniūnijoje, Pempių kaime, 0,3 km į pietus nuo rajoninio kelio  **3004**  Krekenava–Skėmiai–Grinkiškis . 

Galinė dalis
Statinys medinis, stačiakampis, su kvadratinio plano bokštu ir mažu kupoliuku su kryžiais, kylančiais virš dvišlaičio stogo kraigo. Pagrindiniame fasade – dvivėrės durys ir platus stačiakampis langas frontone.

Literatūra
----------

* Nijolė Steponaitytė. *Stačiatikių ir sentikių architektūra Lietuvoje*. Archiforma, Nr. 41. p. 53

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
* Lietuvos sentikių svetainė
* Lietuvos sentikių kultūros paveldas Archyvuota kopija 2014-04-23 iš Wayback Machine projekto.
* Pempių sentikių religinė bendruomenė
| **Smailialapė karpentarija** |
| --- |
|  |
|
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|
|  |
| Karalystė: | Augalai*( Plantae)* |
| Tipas: | Induočiai*( Tracheophyta)* |
| Potipis: | *Euphyllophytina**( Euphyllophytina)* |
| Klasė: | *Liliopsida**( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Arekažiedžiai*( Arecidae)* |
| Šeima: | Arekiniai*( Arecales)* |
| Gentis: | Karpentarija*( Carpentaria)* |
| Rūšis: | Smailialapė karpentarija*( Carpentaria acuminata)* |
|

 |
| Mokslinis pavadinimas |
| ***Carpentaria acuminata***(H.Wendl. ir Drude) Becc. |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 
* **Vikiteka**Vikiteka

 | 
* GBIF: **15048243**
* NCBI: **292695**

 |

 |

**Smailialapė karpentarija** (*Carpentaria acuminata*) – arekinių (*Arecales*) šeimos palmė. Palmės gimtinė – šiaurės Australija.

Augalo morfologija
------------------

Smailialapė karpentarija yra vidutinio dydžio greitai auganti palmė, 10-15 m aukščio, 12-15 cm pločio lygiu kamienu ir 3-7 m pločio vainiku.

Lenkti plunksniški tamsiai žali lapai 1,5-2 m ilgio, su daug siaurėjančių 60 cm ilgio lapelių, kurie galuose yra dantyti.

Žiedas – 150 cm ilgio šluotelė. Tamsiai raudini vaisiai prinoksta geltonuose puodeliuose. Medis žydi pavasarį ir vasarą.

Vardai
------

Smailialapė karpentarija dar vadinama: angl. *Carpentaria Palm, Darwin Palm*, pranc. *Palmier De Darwin*, malaj. *Kapentaria*, kin. *Dong Ao Zong*).

Panaudojimas
------------

Smailialapė karpentarija naudojama kraštovaizdžio, parkų ir gatvių apželdinime.

Išnašos
-------

1. ↑  Carpentaria acuminata (Carpentaria Palm)[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* Carpentaria acuminata (Carpentaria Palm) Archyvuota kopija 2009-05-08 iš Wayback Machine projekto.
* FLORIDATA, Carpentaria acuminata
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Spiningas
**Spiningas** – mėgėjiška ir sportinė žūklė. Dažniausiai spiningaujama su dirbtiniu masalu (blizgės, sukriukės, guminukai ir t. t.), bet jį galima pritaikyti ir naudoti kitiems žūklės būdams. Meškerės ilgis būna nuo 1,5 m iki 3-4 metrų ilgio. Būna vadinamieji specializuoti spiningai, skirti tam tikriems masalams mėtyti (pvz. *Jig* tipo, „džiginiai" – žvejybai su guminukais, arba *feeling* tipo spiningai – žvejybai su labai plonu valu ir mažyčiais mikromasalais).

**Klasifikavimas pagal užmetimo svorį**

* lengviausia klasė- UL (ultralight – labai lengvas)
* lengva klasė- L (light - lengvas)
* vidutinė klasė- M (medium – vidutinis)
* sunkioji klasė- H (heavy – sunkus)

UL- šiuo metu vienas populiariausių spiningavimo būdų. Šios klasės įrankiai skirti gaudyti nedideles žuvis: ešerius, upėtakius, šapalus, lydekas, menkes, kiršlius. Šiai žvejybos klasei naudojami ploni valai (iki 0,08mm), patys kotai pakankamai trumpi (1,5 - 2,1 m). Masalai lengvi, svoris iki 7 gramų (kai kurie gamintojai nurodo svori iki 10 gramų)(visos sukriukės, mažos vartiklės, vobleriai, guminukai su lengvais galvakabliais).

L- šios klasės spiningai gali būti bet kokio ilgio, jų užmetamo masalo svoris iki 12 gramų, kai kurie gamintojai nurodo svori iki 14 gramų

M- ši klasė paplitusi šiauriniuose regionuose ir bet kokiuose mažai apgyvendintuose rajonuose, kur vandens telkiniai retai lankomi žvejų ir žuvis turi galimybę užaugti gana didelė. Tokiose vietose pagrindiniu laimikiu tampa dideli ešeriai ir lydekos, taimeniai ir lašišos. Šiai žūklės klasei naudojami storesni valai (0,25 - 0,35 mm), masalo svoris gali siekti iki 40 gramų, t. y. čia įtakos turi užmetimo gylis ir nuotolis. Kotų ilgiai - 2,4 - 3,3 metro.

H- pati sunkiausia spiningavimo klasė. Tokie kotai naudojami gaudant šamus, menkes, taimenius ir kitas dideles žuvis. Šios klasės kotai turi būti labai stiprūs. Jų ilgis - daugiau nei 2,7 metro, užmetamo masalo svoris – daugiau nei 30 gramų. Galima išskirti dar vieną spiningavimo klasę – jūrinė žvejyba velkiaujant. Čia naudojami rankos storumo kotai, žiedeliai su guoliais, o šiam žvejybos būdui naudojama multiplikatorinė ritė labiau primena „gervės mechanizmą".

**Kotų klasifikavimas pagal akciją (elgseną)**

* EXTRA FAST (EF) (labai greitas) – didžiausias koto išlinkimas tenka viršutiniam koto ketvirčiui.
* FAST (F) (greitas) – meškerykotis linksta viršutiniame trečdalyje.
* MODERATE (M) (vidutinis) – linksta viršutinė koto pusė.
* SLOW (S) (lėtas) – kotas linksta per visą savo ilgį.

Yra spiningai, kurie skirti tam tikros žuvų rūšies gaudymui, pavyzdžiui, yra ešeriniai, upėtakiniai, lydekiniai ir t. t.

Žymiausi spiningų gamintojai: G. Loomis, Lamiglas, Shimano, ST. Croix, Shakespeare, Cormoran, Daiwa.
| ***Fanfan*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Fanfan |
| Kilmės šalis |  Prancūzija |
| Režisierius | Alexandre Jardin |
| Scenaristas (-ai) | Alexandre Jardin |
| Vaidina | Sophie Marceau |
| Metai | 1993 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 85 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Fanfan** – 1993 m. Prancūzijoje sukurta romantinė komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Sophie Marceau – Fanfan
* Vincent Perez – Aleksandras
* Marine Delterme – Laura
* Gerard Sety – Ti
* Bruno Toteschini – Polas
* Micheline Presle – Mod

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Aleksandras bijo, kad bet kokia aistringa meilė anksčiau ar vėliau baigiasi, ypač santuokoje. Gavęs iš sužadėtinės Lauros Valentino dienos proga porą šlepečių, jis tuo dar kartą įsitikina, todėl susipažinęs su gražuole Fanfan, kad jo susižavėjimas neišblėstų, nusprendžia ją mylėti platoniškai. Jis planuoja vesti Laurą, susilaukti su ja vaikų ir gyventi šeimoje, o Fanfan turi likti jo amžinos meilės objektas. Šiai nežinant, Aleksandras suroganizuoja, kad ji kaimynystėje išnuomotų butą, ir įrengia stiklinę sieną, kad galėtų nuolatos stabėti savo meilės objektą. 

Tačiau Fanfan – gyva ir reali mergina, trokštanti meilės, o ne tik būti garbinimo objektu...