recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 54°40′52″š. pl. 25°15′52″r. ilg.﻿ / ﻿54.681032°š. pl. 25.264483°r. ilg.﻿ / 54.681032; 25.264483

Via Lietuva|  |
| Forma | AB |
| Pramonė | Lietuvos keliai |
| Pirmtakas (-ai) | „Lietuvos keliai" |
| Centrinė būstinė | J. Basanavičiaus g. 36,03109 Vilnius |
| Aptarnaujama teritorija |  Lietuva |
| Svarbiausi darbuotojai | Marius Švaikauskas (vadovas) |
| Savininkas (-ai) | Susisiekimo ministerija |
| Darbuotojų | 293 (2023-03) |
| Tinklalapis | LAKD.lt |

Buveinė
**Via Lietuva** (iki 2024 m **Lietuvos automobilių kelių direkcija**) – Lietuvos valstybinės reikšmės kelių valdytoja (patikėjimo teisė).

Veikla: kelių valdymas, saugių eismo sąlygų užtikrinimo organizavimas, koordinavimas įgyvendinant eismo saugos priemones keliuose.

Istorija
--------

### Tarpukaris

1918 m. gruodžio 6 d. įsteigta LAKD pirmtakė – Plentų, vandens kelių ir uostų valdyba.

1919 m. rugsėjo 6 d. prezidentas Antanas Smetona pasirašė pirmąjį laikinąjį įstatymą dėl svarbesnių vieškelių ir gruntinių kelių. Manyta, kad Plentų, vandens kelių ir uostų valdyba turėtų prižiūrėti ne tik plentus, bet ir visus vieškelius, tačiau valstybė tam neturėjo lėšų.

1921 m. kovo 2 d. priimtas naujas bendrojo naudojimo kelių ir tiltų įstatymas, plentus prižiūrinčių tarnautojų tarnybinės taisyklės.

### Sovietmetis

1944 m. liepos 17 d. įkurta LSSR vidaus reikalų komisariato (nuo 1946 m. ministerijos) ir iki 1956 m. veikė Plentų valdyba

1949–1952 m. vyko Vilniaus–Kauno kelio asfaltavimo darbai. Baigiant tiesti Vilniaus–Kauno kelią, jau buvo parengti dviejų Kauno–Klaipėdos automagistralės ruožų po 24 km projektai. 1987 m. rugsėjo 4 d. įvyko automagistralės A1 oficialus atidarymas.

### Atgavus Nepriklausomybę

1991 m. kovo 1 d. susisiekimo ministro Jono Biržiškio įsakymu įsteigta Lietuvos automobilių kelių direkcija. 1991 m. kovo 14 d. ji įregistruota Ekonomikos ministerijoje. 1993 m. kovo 12 d. premjero B. Lubio potvarkiu LAKD reformuota į valstybinę įstaigą prie Susisiekimo ministerijos.

2020 m. rugsėjo 1 d. LAKD iš biudžetinės įstaigos pertvarkyta į valstybės įmonę, nauja teisinė forma įregistruota Registrų centre. 2023 m. sausio 2 d. tapo akcine bendrove.

2024 m. kovo 5 d. įmonė pakeitė savo pavadinimą į „Via Lietuva".

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Ataskaita
3. ↑
4. ↑
5. ↑  2022-2025 m.
6. ↑
7. ↑   Archyvuota kopija 2023-03-10 iš Wayback Machine projekto.
8. ↑
9. ↑  „Lietuvos automobilių kelių direkcija tapo valstybės įmone". Statybų naujienos. Nuoroda tikrinta 2022-10-06.
10. ↑
11. ↑  Kelių direkcija oficialiai keičia pavadinimą ir pristato naują įmonės strategiją
|  |
| --- |
| **Gražiškių gimnazija** |
| [[Vaizdas:|Gražiškių gimnazija herbas|center|100px]] |
| Gražiškių gimnazija |
| **Adresas** | Sūduvos g. 21a, Gražiškiai |
| **Direktorius(-ė)** | Grita Launikonienė |
| **Mokinių skaičius** | 300 |
| **Įkūrimo data** | 1951 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 33 |

**Vilkaviškio rajono Gražiškių gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilkaviškio raj. Gražiškiuose, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190486624. Filialas - Vilkaviškio rajono Gražiškių vidurinės mokyklos Karalkrėslio skyrius.

Istorija
--------

Pirmoji parapijinė mokykla Gražiškiuose minima 1623 m. Valdiška mokykla įsteigta 1865 m. apylinkės gyventojų iniciatyva. Iki 1888 m. ji buvo įsikūrusi iš Birštonienės nuomojame pastate, o vėliau perkelta į iš Ickio Šaco nupirktą karčemą. 1925 m. pastatyta nauja medinė mokykla. Jos vedėjo pareigas ėjo mokytojas Juozas Liutkevičius, kuris 1941 m. birželio 14 d. buvo ištremtas į Sibirą. Vokiečių okupacijos metais mokyklos vedėju paskirtas Vincas Žebertavičius. 1944 m. mokykla buvo vokiečių kareivių apgriauta ir po Antrojo Pasaulinio karo perkelta į Petro Barkausko namą bei Jono Paulavičiaus sodybą. Nuo 1946 m. ji veikė Gražupių kaime, kol galiausiai 1951 m. ant senų pamatų buvo atstatyta nauja dviejų aukštų vidurinė mokykla. 1960 ir 1975 m. prie jos pristatyti mūriniai priestatai, 2005 m. atlikta renovacija.

2010 m. gruodžio 13 d. vidurinė mokykla buvo pertvarkyta į gimnaziją. 2020 m. prie jos prijungta Vištyčio mokykla.

Direktoriai
-----------

Nuo 1951 m. mokyklos direktoriais dirbo: J. Graužys, V. Karvankus, A. Ruseckas, J. Rožas, J. Tamošaitis. Nuo 2010 m. - Arūnas Serneckas, nuo 2011 m. - Grita Launikonienė.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* J. Lukoševičius, A. Petrulis, A. Žilinskas. *Gražiškiai*. 2002

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Ankstesnė gimnazijos svetainė Archyvuota kopija 2012-06-20 iš Wayback Machine projekto.
| **Algirdas Rudys** |
| --- |
| Gimė | 1974 m. lapkričio 19 d. (49 metai)Kupiškis |
| Tėvai | Petras Rudys
Joana Rudienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Inga Rudienė |
|  |
| Alma mater | Kauno technologijos universiteto Panevėžio politechnikos fakultetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 2014 m. Latvijos priešgaisrinės gelbėjimo tarnybos medalis "Par nuopelnien;
* 2018 m. Lietuvos kariuomenės pajėgų medalis "Už pasižymėjimą"
* 2019 m. Lietuvos kariuomenės krašto apsaugos savanorių pajėgų medalis "Už pasižymėjimą"
 |

**Algirdas Rudys** (g. 1974 m. lapkričio 19 d. Kupiškyje) – Lietuvos inžinierius, ugniagesys, vidaus tarnybos pulkininkas.

Biografija
----------

1997 m. baigė Kauno technologijos universiteto Panevėžio politechnikos fakultetą.

1994–1997 m. Priešgaisrinės apsaugos departamento prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos Panevėžio miesto sukarintos priešgaisrinės apsaugos dalinio 1-osios specializuotos sukarintos priešgaisrinės dalies ugniagesys,

1997–2001 m. Priešgaisrinės apsaugos ir gelbėjimo departamento Panevėžio miesto sukarintos priešgaisrinės apsaugos dalinio inžinerinės inspektorinės grupės inspektorius,

2001–2007 m. – Panevėžio priešgaisrinės gelbėjimo tarnybos Operacinio vadovavimo dalies vyresnysis specialistas,

2007–2008 m. – Panevėžio priešgaisrinės gelbėjimo tarnybos Operacinio vadovavimo skyriaus operacijų vadovas,

2008–2012 m. Panevėžio apskrities priešgaisrinės gelbėjimo valdybos Kupiškio priešgaisrinės gelbėjimo tarnybos viršininkas,

2012–2019 m. – Panevėžio apskrities priešgaisrinės gelbėjimo valdybos viršininkas.

Nuo 2019 m. Priešgaisrinės apsaugos ir gelbėjimo departamento prie Vidaus reikalų ministerijos Panevėžio priešgaisrinės gelbėjimo valdybos viršininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2019-05-30 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2021-03-09 iš Wayback Machine projekto.
**Transneptūninis objektas** (trumpinamas ***TNO***) – bet kokia mažoji Saulės sistemos planeta, judanti orbita aplink Saulę didesniu nei Neptūno atstumu, apie 30,1 astronominių vienetų atstumu.

Įprastai TNO skirstomi į dvi grupes: Koiperio juostos ir Išsklaidyto disko objektus. Iki 2023 m. buvo atrasta apie 3 000 TNO, tačiau spėjama, kad jų skaičius yra žymiai didesnis.

Pirmasis atrastas TNO buvo Plutonas 1930 m. Antrasis TNO (Albionas) buvo atrastas tik 1992 m. Masyviausias šiuo metu žinomas TNO yra Eridė, atrasta 2005 m. sausio 5 d. Toliau pagal masę yra Plutonas, Haumėja, Makemakė ir Gongongas. Aplink TNO objektus atrasta dar apie 80 palydovų. 2018 m. atrastas iki šiol tolimiausias TNO objektas – 2018 VG18. Šis objektas yra apie 120 AV atstumu nuo Saulės. Jo viena orbita aplink Saulę užtrunka apie 738 metus.

TNO skiriasi savo spalva ir yra pilkai mėlynos arba ryškiai raudonos spalvos. Manoma, kad TNO objektus sudaro uolienų, amorfinės anglies ir lakiųjų ledų, tokių kaip vanduo ir metanas, mišiniai, padengti tolinais ir kitais organiniais junginiais.

Dvylika mažųjų planetų esančių TNO sąraše, kurių pusiau pagrindinė ašis yra didesnė nei 150 astronominių vienetų, o perihelis didesnis nei 30 astronominių vienetų, vadinamos ekstremaliaisiais transneptūniniais objektais.

2018 m. NASA paskelbė planus sukurti zondą, kuris anksčiausiai nuo 2030 m. galėtų praskristi pro TNO nykštukinę planetą 50000 Kvavarą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Transneptunian object 1994 TG2".
2. ↑  How many trans-Neptunian objects do we have?
3. ↑  List Of Transneptunian Objects
4. ↑  *Eris*. Solarsystem.nasa.gov. Nuoroda tikrinta 2022-01-05.
5. ↑  „DISCOVERY OF THE MOST DISTANT SOLAR SYSTEM OBJECT EVER OBSERVED".
6. ↑  Bradnt, P.C.; et al. „The Interstellar Probe Mission (Graphic Poster)" (PDF). *hou.usra.edu*. Nuoroda tikrinta 2019-10-13.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Transneptūninis objektas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSaulės sistemos objektai |
| --- |
|  |
| 

 |
|  |
| 
Saulė · planetos · Merkurijus · Venera · Žemė · Marsas · Jupiteris · Saturnas · Uranas · Neptūnas |
|  |
| 
nykštukinės planetos: Cerera · Plutonas · Haumėja · Makemakė · Eridė · palydovai: Mėnulis · Marso · Jupiterio · Saturno · Urano · Neptūno · Plutono · Haumėjos · Disnomija |
|  |
| 
Asteroidų žiedas · asteroidai: Vesta · Paladė · Higėja · meteoroidai · kometos · transneptūniniai objektai · Koiperio juosta · kentaurai · plutoidai · damokloidai · Hilso debesis · Orto kometoidų debesis · Saulės vėjas |

 |
Blue Bridge|  |
| Pramonė | Informacinės technologijos |
| Pajamos | 107,7 mln. Lt (2013) |
| Padaliniai | Blue Bridge, Blue Bridge MSP, Blue Bridge Code, Teamgate |

**Blue Bridge** – viena didžiausių Lietuvos informacinių technologijų įmonių grupė. Tai lietuviško kapitalo įmonių grupė diegianti ir teikianti informacinių technologijų sprendimus, IT paslaugų priežiūrą, duomenų centro ir kitas paslaugas.

Įmonių grupei „Blue Bridge" priklauso "Blue Bridge Baltic", „Blue Bridge", „Blue Bridge MSP", „Blue Bridge Code" ir „Teamgate".

„Blue Bridge" grupė įkurta 1993 m. Įmonė siūlo duomenų centrų infrastruktūros, IT infrastruktūros valdymo, kompiuterinių tinklų bei IT apsaugos sprendimus. 2010 m. „Blue Bridge" iš nuosavo duomenų centro viena pirmųjų Lietuvoje pradėjo teikti debesų kompiuterijos paslaugas.

Programinių sprendimų bendrovė „Blue Bridge Code" įsteigta 2008 m. Pagrindinės įmonės veiklos sritys – unikalių programinių sprendimų kūrimas, tipinių veiklos procesų valdymo sistemų diegimas, elektroninių paslaugų portalų kūrimas ir vystymas bei veiklai kritinių programinių sprendimų priežiūra ir vystymas.

2007 m. veiklą pradėjusi „Blue Bridge Bond" teikia IT priežiūros ir debesų kompiuterijos paslaugas. 2019 m. pakeitė pavadinimą į "Blue Bridge MSP".

Kompanijoje "Blue Bridge Baltic", kuri įsteigta 2011 m. sutelktos įmonių grupės plėtros ir vystymo funkcijos.

„Teamgate" vysto pardavimų valdymo įrankį (angl. CRM), kuri taip pat vadinasi Teamgate.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „„Blue Bridge": padidino pardavimus ir ėmėsi permainų". *vz.lt*. 2014-02-28. Suarchyvuota iš originalo 2017-03-06. Nuoroda tikrinta 2017-03-06.

Nuorodos
--------

* Įmonių grupės Blue Bridge oficialus tinklalapis
* Teamgate oficialus tinklapis
| **Sigitas Urbonas** |
| --- |
| Gimė | 1942 m. rugpjūčio 11 d. (81 metai)Alytaus rajono Pošnios kaime |
| Sutuoktinis (-ė) | Nijolė |
| Vaikai | Geraldas, Karolis |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Prienų rajono politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1994 m. Tėvynės sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1965 m. Kauno politechnikos institutas |

**Sigitas Urbonas** (g. 1942 m. rugpjūčio 11 d. Alytaus rajono Pošnios kaime) – Lietuvos ir Prienų rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1959 m. baigė Simno vidurinę mokyklą. 1965 m. Kauno politechnikos institute įgijo inžinieriaus kelininko specialybę.

1966–1967 m. Zarasų autokelių valdybos darbų vykdytojas. 1967–1980 m. Prienų automobilių kelių valdybos vyriausiasis inžinierius. 1980–1994 m. Lietuvos kelių statybos valdybos Sibire (Tiumenės sr. Kogalyme) objekto viršininkas. 1994 m. grįžo į Lietuvą.

Nuo 1994 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys.

1995–1996 m. Prienų rajono savivaldybės tarybos narys ir rajono meras. 1996–2000 m. Seimo narys.

Žmona Nijolė – teisininkė, sūnūs Geraldas ir Karolis.

Nuorodos
--------

* Biografija (*vrk.lt*) Archyvuota kopija 2018-08-18 iš Wayback Machine projekto.
**Vilniaus Gedimino technikos universiteto Civilinės inžinerijos mokslo centras** – vienas iš Vilniaus Gedimino technikos universiteto mokslo centrų, įkurtas 2011 m. kovo 8 dieną. Centras jungia 8 laboratorijas: statybos konstrukcijų, statybinių medžiagų, pastato energetikos ir mikroklimato sistemų, kelių technologijų, geodezijos, aplinkos technologijų, geotechnikos lauko eksperimentinių tyrimų ir gruntų fizinių ir mechaninių savybių tyrimo laboratorijas. Šiuose centro padaliniuose esančios naujausios mokslinės tiriamosios įrangos bendra vertė siekia 22 mln. litų.

Centro tikslas – sukurti integruotą mokslo, studijų ir verslo centrą VGTU, skirtą civilinės inžinerijos sektoriui plėtoti: kurti verslą, plėtoti tarptautinėje rinkoje konkurencingus fundamentinius ir taikomuosius mokslus, rengti aukščiausiosios kvalifikacijos šių mokslinių tyrimų ir eksperimentinės plėtros krypčių specialistus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Ministras D. Pavalkis lankėsi Civilinės inžinerijos centre | Švietimo ir mokslo ministerija". *smm.lt*. 2014-01-14. Suarchyvuota iš originalo 2016-12-20. Nuoroda tikrinta 2016-12-20.

Nuorodos
--------

* Oficialus Vilniaus Gedimino technikos universiteto tinklalapis (lietuvių, anglų k.)
Koordinatės: 54°53′28″š. pl. 23°54′44″r. ilg.﻿ / ﻿54.8912°š. pl. 23.9121°r. ilg.﻿ / 54.8912; 23.9121

| Žalgirio arenos baseinas |
| --- |
| Žalgirio arenos baseinas nuo Nemuno pusės |
| Vieta | Karaliaus Mindaugo pr. 50  Kaunas, Lietuvos vėliava Lietuva |
| Pradėtas statyti | 2020 m. spalio 9 d. |
| Atidarytas | 2022 m. rugsėjo 7 d. |
| Statybos kaina | 27,5 mln. eurų |
| Talpa | 500 žiūrovų, 300–400 lankytojų |
| Nuomininkai | „Kauno arena" |

**Žalgirio arenos baseinas** – plaukimo kompleksas ir vandens pramogų centras Kaune, Nemuno saloje. Pastatytas šalia „Žalgirio" arenos ir sujungtas tuneliu. Bendras pastato plotas – 18,6 tūkst. m².

Baseinas, iš dalies paslėptas ir apželdintas žole; už jo – daugiaaukštė Žalgirio arena
Yra 50 m olimpinis baseinas (talpinantis 2750 m³ vandens) su 10 takelių ir papildomu 25 m baseinu su dviem 80 cm gylio takeliais vaikų mokymui plaukti. Prie olimpinio baseino yra įrengtos tribūnos žiūrovams, kuriose varžybas gali stebėti daugiau nei 500 žiūrovų. Greta – du dideli pramoginiai baseinai, masažinės, sūkurinės vonios (viena įrengta lauke), 11 pirčių. Taip pat veikia restoranas, kavinė. Tiek baseine, tiek SPA zonoje vienu metu gali apsilankyti apie 300–400 žmonių.

Dėl unikalių architektūrinių sprendimų pastatas beveik nepastebimas iš išorės – jo stogas apželdintas veja, o pačiam pastatui pastatyti buvo išsikasta apie 4 metrus. Nemuno ir olimpinio baseino lygis skiriasi 8 m. Vieno aukšto su antresole A+ energinės klasės pastato bendrasis plotas siekia 18,4 tūkst. m², užstatymo plotas viršija 9 tūkst. m². Visos inžinerinės šildymo, vėdinimo ir valymo sistemos įrengtos po žeme esančiame 8 tūkst. m² rūsyje.

Daugiafunkcį vandens sporto centrą Kauno miesto savivaldybė dvejiems metams išnuomojo bendrovei „Kauno arena", kuri valdo ir šalia veikiančią „Žalgirio" areną. Baseino patalpose vietoje planuoto sporto klubo erdvės įsikūrė ukrainiečių mokykla „Heroiam Slava".

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Nemuno saloje oficialiai pradėtos olimpinio dydžio baseino ir pramogų centro statybos". *Kas vyksta Kaune*. Nuoroda tikrinta 2023-12-24.
2. 1 2 3 4 5 6  „„Žalgirio" arenos baseinas ir SPA zona atidaryti". *15min.lt*. Nuoroda tikrinta 2023-12-24.
3. 1 2  „Kaunas pristato vienintelį tokį baseiną Lietuvoje – su 11 pirčių, vonia lauke bei vaizdu į upę". *15min.lt*. Nuoroda tikrinta 2023-12-24.
4. ↑  „„Žalgirio" arenos baseinas jau kviečia registruotis į plaukimo užsiėmimus". Nuoroda tikrinta 2023-12-25.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
|  *Dani Samuels*  |
| --- |
|  |
|  |
| Pilnas vardas | Dani Samuels |
| Gimė | 1988 m. gegužės 26 d. (35 metai)  Fairfieldas, Australija |
| Atstovauja (-vo) | Australijos vėliava Australija |
| Aktyvumo metai | 2003 - 2021 |
|  |
| Rungtys | Disko metimas  rutulio stūmimas |
| Asmeniniai rekordai | Diskas: 69,64 m  Rutulys: 16.30 |
|  |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas**1 | **Sidabras**1 | **Bronza**0 | **Suma**2 |
|  |
| Kiti titulai | Sandraugos čempionė |
| World Athletics profilis: |  |

**Dani Samuels** (g. 1988 m. gegužės 26 d.) – Australijos lengvaatletė, kuri specializuojasi disko metime. 2009 m. pasaulio čempionė. Iki 2006 m. sportininkė taip pat stumdė rutulį.

Biografija
----------

Sportininkė savo tarptautinę karjerą pradėjo 2003 m. kaip rutulio stūmike Pasaulio jaunučių čempionate. Kvalifikacinėse varžybose ji rutuli nustūmė tik 11.59 m ir likusi trylikta į kitą etapą nepateko. 2005 m. Samuels vėl dalyvavo pasaulio jaunučių čempionate, kuriame pelnė bronzą rutulio stūmime ir auksą disko metime. Po metų sportininkė startavo saugusiųjų lygio varžybose. Sandraugos žaidynėse rutulio stūmimo rungtyje ji užėmė 12vietą, o disko metime ji pelnė net bronzos apdovanojimą. Tais pačiais metais vyko ir Pasaulio jaunimo lengvosios atletikos čempionatas. Jo metu sportininkė disko metime iškovojo auksą, o rutulio stūmime likusi septinta, daugiau nebedalyvavo šioje rungtyje tarptautinėse varžybose. 2007 m. pradėjusi dalyvauti tik disko metimo sektoriuje ji įveikė pasaulinį normatyvą ir debiutavo pasaulio čempionate. Diską numetusi 60.44 m ji savo grupėje liko šešta ir į kitą etapą nepateko, Galutinėje įskaitoje ji užėmė 13 vietą, tapdama toliausiai numetusia diską sportininke nepatekusia į kitą etapą. 2008 m. olimpinėse žaidynėse ji pateko į finalą ir ten liko devinta. Po metų ji vėl įveikė pasaulinį normatyvą. 2009 m. pasaulio čempionato metu ji pagerino savo asmeninį rezultatą ir iškovojo pasaulio pirmenybių auksą. 2010 m. Sidnėjuje vykusiose varžybose Samuels vėl pagerino asmeninį rekordą – 65.74.

Nuorodos
--------

* Dani Samuels IAAF svetainėje
| Juodabalės herpetologinis draustinis |
| --- |
| herpetologinis draustinis |
| Juodabalės raistinė aukštapelkė Juodabalės raistinė aukštapelkė |
| **Vieta:** | Lazdijų rajonas, Lietuvos vėliava Lietuva |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Seirijai |
| 

Žemėlapis rodantis Juodabalės herpetologinis draustinis vietą.Juodabalės herpetologinis draustinis

  |
| **Koordinatės:** | 54°13′22″ š. pl. 23°46′52″ r. ilg.﻿ / ﻿54.22278°š. pl. 23.78111°r. ilg.﻿ / 54.22278; 23.78111Koordinatės: 54°13′22″ š. pl. 23°46′52″ r. ilg.﻿ / ﻿54.22278°š. pl. 23.78111°r. ilg.﻿ / 54.22278; 23.78111 |
| **Plotas:** | 1,01 km² |
| **Įkurtas:** | 1976 m. |
| **Valdymas:** | Metelių regioninis parkas |

**Juodabalės herpetologinis draustinis** (arba *Juodabalės zoologinis draustinis*) – saugoma teritorija Lazdijų rajone, 2 km į vakarus nuo Seirijų. Tai viena iš nedaugelio vietų, kuriose aptinkamos balinio vėžlio (*Emys orbicularis*) paskutinės vertingiausios buveinės. Draustinyje saugomi vandens telkiniai, kuriuose baliniai vėžliai nuolat gyvena ir žiemoja, bei pastovios jų kiaušinių dėjimo vietos.

1992 m. Juodabalės draustinis tapo Metelių regioninio parko dalimi ir gavo parko draustinio statusą.

Mekšrinio ežerėlis, kurio pakrantėse iškirsti krūmai, kad galėtų gyventi vėžliai
Nuo 1997 m. Juodabalės ir Kučiuliškės draustiniuose atkuriami išdžiūvę bei kasami nauji vandens telkiniai, tvarkomos vėžlių kiaušinių dėjimo vietos. 2005–2009 metais vykdant tarptautinį balinių vėžlių apsaugos projektą šiuose draustiniuose bei Bestraigiškės ir Petroškų miškuose atkurta virš 50 kūdrų, šienaujama ir ganoma virš 20 ha šlaitų su kiaušinių dėjimo vietomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Saugomų teritorijų valstybės kadastras".
2. ↑  Į draustinį paleista 100 balinių vėžlių jauniklių, *alkas.lt*
3. ↑  Selemonas Paltanavičius. *Lietuvos herpetologiniai draustiniai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XII (Lietuva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007
Koordinatės: 54°42′42″š. pl. 25°16′36″r. ilg.﻿ / ﻿54.711754°š. pl. 25.276656°r. ilg.﻿ / 54.711754; 25.276656

Koncertų salė 2023 m.
2015 m.
Fojė
**Compensa koncertų salė** – renginių salė, esanti Vilniuje, Šnipiškėse.

1100 m² ploto salėje įrengta 2300 sėdimų vietų (1200 parteryje, 1100 balkone), stovimų – 3000. Technika pritaikyta televizinių projektų organizatoriams, transliacijoms bei filmavimams. Pavadinta draudimo bendrovės „Compensa" vardu.

Istorija
--------

Statyta 2,5 metų, atidaryta 2014 m. gruodį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vilniuje oficialiai atidaryta nauja koncertų salė „Compensa". Kauno diena, 2014-12-31.
2. ↑  „Apie Mus | Compensa Koncertų Salė". *compensakoncertusale.lt*. Suarchyvuota iš originalo 2016-03-29. Nuoroda tikrinta 2016-05-05.
3. ↑  „Vilniuje oficialiai atidaryta koncertų salė „Compensa" - LRT". *Lietuvos Radijas ir Televizija*. 2014-12-31. Suarchyvuota iš originalo 2015-07-05. Nuoroda tikrinta 2016-05-05.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Compensa koncertų salė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
**Agnosticizmas** (gr. *agnostos* - nepažintas, nepažinus) – filosofijos kryptis, kuri teigia, kad negalimas objektyvus tikrovės pažinimas patirties dėka. Agnosticizmas kelia abejonę kurios nors srities (ypač metafizikos ar teologijos) teiginio teisingumu ar galimybe jį įrodyti. Tad, pagal jį, ar Dievas, dieviškos būtybės ar antgamtiniai reiškiniai egzistuoja, yra nežinoma ir galbūt nesužinoma.

Pagal filosofą Viljamą L. Rowe „*agnosticizmas − tai požiūris, jog žmogaus protas nepajėgus teikti pakankamai racionalų pagrindą, jog pateisintų tikėjimą, kad Dievas egzistuoja, arba tikėjimą, kad Dievas neegzistuoja*".

Istorija
--------

### Graikų filosofija

Agnosticistinės mintys, skepticizmo forma, iškilo kaip formali filosofinė pozicija senovės Graikijoje. Tarp šalininkų buvo Protogoras, Pironas, Carneades, Sextus Empiricus, ir iki tam tikro laipsnio Sokratas.

### Termino kilmė

Terminą pirmasis pavartojo anglų biologas Tomas H. Huxley Metafizikų draugijos susirinkime 1876 m. Pagal jo apibrėžimą: „*agnosticizmas – ne dogma, o metodas, kurio esmė glūdi nuosekliame vieno principo taikyme... Principas gali būti išreikštas proto dalykais ir nereikalauja, kad išvados būtų pademonstruotos ar demonstruotinos*". Jam agnostikas − žmogus, atsisakęs su Dievu siejamo tikėjimo ir įsitikinęs, kad pirminė visų dalykų priežastis nežinoma, nes nepažini. Kitaip − tai tikėjimas, kad negalima nei įrodyti, nei paneigti Dievo egzistavimo.

Agnosticizmo formos
-------------------

Agnosticizmą galima suskirstyti į kelias kategorijas. Neseniai pasiūlytas toks skirstymas:

* Griežtas agnosticizmas („kietas", „uždaras", „permanentinis"). Tai požiūris, kad negalima žinoti apie dievų egzistavimą ar pažinti tikrovę dėl mūsų negalėjimo palyginti savo subjektyvios patirties su niekuo, išskyrus kitą subjektyvią patirtį.
* Silpnas agnosticizmas („minkštas", „atviras", „laikinas"). Tie dalykai nežinomi, tačiau nėra būtinai nepažinūs ir gali atsirasti įrodymų.
* Apatetinis agnosticizmas (pragmatinis). Tų dalykų nežinome, tačiau, kadangi tas klausimas nesvarbus ryšium su Visata ar jos gyventojų gerove, jis tėra grynai akademinis.
* Agnostinis ateizmas. Tai ateistai, netikintys jokio dievo egzistavimu, tačiau netvirtina, kad dievų tikrai nėra.
* Agnostinis teizmas. Tai tikėjimas kokiu nors dievu, nors nežinoma, ar jis tikrai egzistuoja.
* Ignosticizmas. Laikymasis požiūrio, kad nuoseklus dievybės apibrėžimas turi būti iškeltas anksčiau nei dievybės egzistavimo klausimas gali būti aptartas. Jei dievybės apibrėžimas nėra nuoseklus, tada dievybės egzistavimo klausimas yra nereikšmingas arba empiriškai nepatikrinamas. A.J. Ayer'as, Th. Drange ir kt. manė, kad su ignosticizmu nesuderinamas nei ateizmas, nei agnosticizmas, nes tuodu teiginį „dievas egzistuoja" iškelia kaip prasmingą, kurį galima diskutuoti. Ignostikas nieko negali pasakyti, kol nepateikiamas tinkamas apibrėžimas.

Nuorodos
--------

* Agnosticizmas Archyvuota kopija 2016-08-10 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 54°35′13″š. pl. 23°18′50″r. ilg.﻿ / ﻿54.587°š. pl. 23.314°r. ilg.﻿ / 54.587; 23.314

**Suvalkijos socialinės globos namai** – socialinės globos įstaiga Katiliškių kaimo rytuose, P. Katiliaus g. 22 (Marijampolės savivaldybė). Yra valgykla, skalbykla, biblioteka, užimtumo kompleksas, sporto salė. Veikia muzikos, dramos, medžio darbų, radiotechnikos, rankdarbių, dailės, keramikos, maisto gaminimo, sporto būreliai. Visi galintys ir pageidaujantys dalyvauja darbinėje veikloje. Globos namuose ugdomi, atstatomi ir palaikomi gyventojų savarankiško gyvenimo gebėjimai, vertinami ir nustatomi pagalbos gyventojui poreikiai, sprendžiamos gyventojų problemos, vykdoma gyventojų socialinė integracija į visuomenę, glaudžiai bendradarbiaujama su gyventojų artimaisiais.

Įmonės kodas - 190796758. Įstaigos tikslas – sukurti ir įgyvendinti efektyvų stacionarios socialinės globos įstaigos veiklos modelį, siekiant gyventojams užtikrinti kokybišką socialinių paslaugų teikimą, sudarant žmonėms kuo palankesnes, priartintas prie namų aplinkos, gyvenimo sąlygas, saugumą, žmogiškąjį orumą, integraciją į visuomenę.

Istorija
--------

Suvalkijos socialinės globos namai įkurti 1945 m. spalio 12 d. Bažnyčios g. 24, Marijampolėje. 1946 m. jie buvo perkelti į Šunskų valsčiaus Katiliškių kaimą. Tada jie vadinosi Marijampolės invalidų namais ir kūrėsi ūkininkų Katilių žemėse bei pastatuose. Šių namų administracija ir valgykla kurį laiką buvo įsikūrusi žymaus fiziko-matematiko prof. Petro Katiliaus name, kurį iki šiol supa didelis sodas. Nuo 1979 m. pradėti apgyvendinti žmonės su psichine ir proto negalia. 1992–2003 m. pastatyti nauji korpusai.

Gyventojai
----------

Sovietmečiu invalidų namuose gyveno 70 žmonių, kuriuos aptarnavo 14 darbuotojų. Čia jie dirbo žemę, augino gyvulius, prižiūrėjo sodą. Pagalbinis ūkis buvo pagrindinis maisto ir pragyvenimo šaltinis. Visi išgalintys dirbo ir gaudavo atlyginimą. Buities ir gyvenimo sąlygos buvo gana skurdžios, aplinkinių požiūris neigiamas. 1959 ir 1970 m. gyventojų surašymuose šių invalidų namų gyventojai buvo apskaityti atskirai nuo kitų gyvenviečių.

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1959 m. ir 1970 m.** |
| **1959 m.sur.** | **1970 m.sur.** |
| 95 | 265 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Suvalkijos socialinės globos namai. Vz.lt (tikrinta 2023-07-07).
2. ↑  Suvalkijos socialinės globos namai. Geraprieziura.lt (tikrinta 2023-07-07).
3. ↑  Istorija. Suvalkijossgn.lt (tikrinta 2023-07-07).
4. ↑  *Lietuvos TSR kaimo gyvenamosios vietovės 1959 ir 1970 metais (Visasąjunginių gyventojų surašymų duomenys)*. Vilnius: Centrinė statistikos valdyba prie Lietuvos TSR Ministrų tarybos, 1974.
5. ↑  *Lietuvos TSR kaimo gyvenamosios vietovės 1959 ir 1970 metais (Visasąjunginių gyventojų surašymų duomenys)*. Vilnius: Centrinė statistikos valdyba prie Lietuvos TSR Ministrų tarybos, 1974.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

LogoLogo
Buveinė
AB **Citadele bankas** – bankas, priklausantis vienai didžiausių Baltijos šalyse „Citadele" grupei.

Dukterinės įmonės: Citadele faktoringas ir lizingas ir Citadele investicijų valdymas.

Istorija
--------

1996 m. spalio 24 d. pradėjo veikti Lietuvoje kaip *UAB Industrijos bankas*. Dabar priklauso Latvijos bankui AS Citadele banka, kuris vienas didžiausių Baltijos rinkoje.

2000 m. kovo 3 d. Latvijos bankas AS Parex banka ir su juo susiję asmenys įsigijo pagrindinį Industrijos banko akcijų paketą, o spalio 5 d. pervadino į AB PAREX bankas. 2010 m. rugpjūčio 26 d. pavadinimas pakeistas į AB „Citadele" bankas.

2008 m. lapkričio 9 d. Latvijos vyriausybė suteikė paramą vienam didžiausių Latvijos komercinių bankų AS Parex Banka. Pagal paramos programą sudaryto sandorio pagrindu vyriausybė įsigijo kontrolinį (51 %) banko akcijų paketą. Tokiu būdu visiems banko įsipareigojimams yra užtikrinamas valstybės palaikymas. Tokia vyriausybinės paramos finansų institucijoms programa nėra unikali, panašios programos vykdomos daugelyje Europos Sąjungos valstybių, tarp jų Švedijoje, Vokietijoje, Didžiojoje Britanijoje, Vengrijoje ir kitose valstybėse.

Veiklos kryptys
---------------

Veikla orientuota į privačių ir verslo klientų aptarnavimą. Bankas siūlo mokėjimo korteles, kreditus, šiuolaikines elektroninės bankininkystės paslaugas, mokėjimo pavedimus į kitas šalis, aktyvų valdymą ir investicinės veiklos konsultacijas.

Galerija
--------

* Logo (iki 2010)Logo (iki 2010)
* Ankstesnė buveinėAnkstesnė buveinė
* Ankstesnė buveinėAnkstesnė buveinė

Nuorodos
--------

* Banko svetainė

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RKomerciniai bankai Lietuvoje |
| --- |
|  |
| Lietuvoje registruoti bankai | 
SEB bankas | Swedbank | Šiaulių bankas | Medicinos bankas | Revolut | PayRay Bank |
|  |
| Lietuvoje registruoti specializuoti bankai | 
GF bankas | European Merchant | Mano bankas |
|  |
| Lietuvoje registruoti užsienio bankų filialai | 
Luminor Bank | Bigbank | Citadele bankas | Danske Bank | OP Corporate Bank | Svenska Handelsbanken |

 |
| **Juozapas Stakauskas** |
| --- |
| Gimė | 1900 m. rugpjūčio 6 d.Degsnėje, Mielagėnų vlsč. |
| Mirė | 1972 m. kovo 2 d. (71 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | kunigas, istorikas |
|  |
| Alma mater | Insbruko universitetasVienos universitetas |

Antkapio atminimo lenta Žasliuose
**Juozapas Stakauskas** (1900 m. rugpjūčio 6 d. Degsnėje, Mielagėnų vlsč. – 1972 m. kovo 2 d. Kaune) – lietuvių istorikas, kunigas, Pasaulio tautų teisuolis.

Biografija
----------

1912–1915 m. mokėsi Švenčionių vidurinėje mokykloje. 1918–1919 m. mokėsi Vilniaus „Ryto" lietuvių gimnazijoje, 1919–1922 m. – Marijampolės gimnazijoje. 1922 m. buvo įstojęs į Kauno universiteto Medicinos fakultetą, kur mokėsi tik pusę metų. 1922–1923 m. dirbo mokytoju Krekenavos pradžios mokykloje. 

1923–1926 m. studijavo teologiją Insbruko universitete. 1926 m. įšventintas kunigu. Iki 1930 m. studijavo istoriją, filosofiją ir lotynų kalbą Vienos universitete. 

1932–1934 m. dirbo mokytoju Marijampolės ir Kauno gimnazijose. 1935–1940 m. buvo Kauno Centralinio valstybės archyvo vedėjas, 1940–1944 m. dirbo Vilniaus valstybinio archyvo direktoriumi. 1940–1941 m. redagavo leidinį „Lietuvos praeitis" (1–2 sąsiuviniai).

1944–1954 m. buvo Gelvonų, 1954–1957 m. – Kazokiškių parapijų klebonas, 1957–1959 m. – Žaslių bažnyčios altaristas.

1959–1970 m. dirbo Kauno kunigų seminarijos dėstytoju (bažnyčios istorija, rusų ir vokiečių kalbos). 1959 m. suteiktas profesorius vardas.

Palaidotas prie Žaslių šventoriaus koplyčios. Per Antrąjį pasaulinį karą slėpė ir gelbėjo žydus. Šis faktas pažymėtas antkapio lentoje įrašu „Pasmerktųjų gelbėtojas". 1974 m. Izraelyje po mirties jam suteiktas „Jad Vašem" holokausto memorialo medalis. 1995 m. Lietuvos Prezidento dekretu apdovanotas Žūvančiųjų gelbėjimo kryžiumi.

Mokslinė veikla
---------------

J. Stakauskas vienas pirmųjų tyrinėjo Lietuvos christianizacijos problemas, pirmosios vyskupijos įkūrimą. Nagrinėjo karaliaus Mindaugo apostazės problemą, tyrė XIX a. lietuvių tautinį atgimimą. Spaudai parengė A. Aleknos Lietuvos Bažnyčios istoriją (1936). Rankraštinis palikimas (apie 15 tomų):

* Žaslių parapijos istorija (2 dalys)
* Katalikų Bažnyčios istorija (3 tomai)
* Rekolekcijos klierikams ir kunigams (3 tomai)
* Lietuvių spaudos draudimas ir laisvė
* studijos apie vyskupus A. Baranauską, A. Karosą, J. Kuktą, K. Paltaroką, M. Valančių, arkivyskupus Jurgį Matulaitį, T. Matulionį ir M. Reinį

Bibliografija
-------------

* Lietuva ir Vakarų Europa XIII amžiuje (1934, 2004)
* Arkivyskupas Pranciškus Karevičius: jo 50 m. kunigavimo sukakčiai paminėti (su Adomu Jakštu, 1936).
* Krikščionybė Lietuvoje: praeitis, dabartis, ateitis (1938)
* Lietuvių kalbos kelias į kunigų seminarijas (1938)
* Vyskupas Paliulionis ir lietuviškasis klausimas (1939)
* Naujieji nacionalizmai ir Katalikų Bažnyčia Lietuvoje (2003)

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Juozapas Stakauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXII (Sko–Šala). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
2. ↑  Juozapas Stakauskas *vilnijosvartai.lt*
3. ↑  „Kapas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
4. ↑  Kovo 2-ąją prisiminkime Juozapą Stakauską *sirvinta.net*
| **Filipas Fortunatovasrus. *Филипп Фёдорович Фортунатов*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1848 m. sausio 2 d.Vologda |
| Mirė | 1914 m. rugsėjo 20 d. (66 metai)Kosalma prie Petrozavodsko |
|  |
| Veikla | rusų kalbininkas, Maskvos lingvistinės mokyklos įkūrėjas |
|  |
| Alma mater | Maskvos universitetas |

Filipo Fortunatovo kapas
**Filipas Fortunatovas** (rus. *Филипп Фёдорович Фортунатов*, 1848 m. sausio 2 d. Vologda – 1914 m. rugsėjo 20 d. Kosalma prie Petrozavodsko) – rusų kalbininkas, Maskvos lingvistinės mokyklos įkūrėjas.

Biografija
----------

1864 m. įstojo į Maskvos universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą. 1868 m. baigė Maskvos universitetą. Tobulinosi Leipcige, Berlyne, Tiubingene, Karaliaučiuje, Paryžiuje, Londone. 1876–1902 m. dėstė Maskvos universitete, nuo 1884 m. profesorius. Pirmasis nuo 1878 m. Rusijos universitetuose pradėjo dėstyti lietuvių kalbą. Nuo 1902 m. dirbo Peterburgo mokslų akademijos Rusų kalbos ir literatūros skyriuje. 1898 m. Peterburgo mokslų akademijos narys korespondentas, nuo 1902 m. tikrasis narys, 1907 m. Lietuvių mokslo draugijos garbės narys. Bendravo su Jonu Spuduliu.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrė įvairias indoeuropeistikos problemas, daugiausia fonetiką. Kalbą suvokė kaip tam tikrą sistemą, griežtai skyrė sinchroniją ir diachroniją. Pirmasis išanalizavo prūsų kalbos kirtį ir priegaidę, nustatė keletą bendrų baltams ir slavams kirčiavimo dėsningumų, atskirai nuo F. de Sosiūro suformulavo kirčio nukėlimo baltų ir slavų kalbose dėsnį (Sosiūro-Fortunatovo dėsnis).

1871 m. kartu su V. Mileriu atvyko į Lietuvą, į Andriaus Botyriaus tėviškę Triobiškių kaime, netoli Liudvinavo, kur užrašė 150 lietuviškų dainų, pasakų, priežodžių. Liudvinavo šnektos aprašą ir didesnę dalį surinktos tautosakos paskelbė Maskvos universiteto leidinyje *Izvestija Moskovskogo universiteta* (nr. 1-2/3, 1872 m.). Redagavo dalį Antano Juškos žodyno (A-D raides), parašė įžangą. Su Eduardu Volteriu rengė naują Mikalojaus Daukšos „Postilės" leidimą (3 sąsiuviniai, 1904–1927 m.). Prisidėjo prie spaudos draudimo lotyniškais rašmenimis panaikinimo.

Mokiniai – žymūs rusų ir užsienio kalbininkai: Aleksejus Šachmatovas, Viktoras Poržezinskis, Dmitrijus Ušakovas, Jonas Jablonskis, Jozepis Mikola, Holgeris Pedersenas, Olafas Brochas ir kiti.

Bibliografija
-------------

* Избранные труды, т. I–II. М. 1956.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Spudulis Jonas". *svetaines.emokykla.lt*. Suarchyvuota iš originalo 2016-04-26. Nuoroda tikrinta 2016-04-26.
2. ↑  Algirdas Sabaliauskas. *Filipas Fortunatovas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 199 psl.
| Kukunoras |
| --- |
| KukunorasKukunorasKukunoras |
| Vieta | Kinijos vėliava Kinija (Činghajus) |
| Plotas | 4489 km² |
| Kilmė | tektoninė |
| Didžiausias gylis | 38 m |
| Įteka | Buchyn Golas ir kt. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Kukunoras

  |
| **Koordinatės** |  37°00′0″ š. pl. 100°00′0″ r. ilg.﻿ / ﻿37.00000°š. pl. 100.00000°r. ilg.﻿ / 37.00000; 100.00000Koordinatės: 37°00′0″ š. pl. 100°00′0″ r. ilg.﻿ / ﻿37.00000°š. pl. 100.00000°r. ilg.﻿ / 37.00000; 100.00000 |

**Kukunoras** (mong. *Хөхнуур*), **Činghajus** (kin. 青海湖, pinyin: *Qīnghăi hú*) – druskingas ežeras centrinėje Kinijoje, Činghajaus provincijoje, apie 100 km į vakarus nuo Siningo, didžiausias šalyje. Telkšo Nanšanio kalnų rytinėje pašlaitėje, Tibeto kalnyno dubumoje, 3205 m aukštyje virš jūros lygio. Ilgis 105 km, plotis 65 km. Krantai nesmarkiai raižyti, išvystytos senovinės ežero terasos (aukštis iki 50 m). Dugną dengia dumblas. Yra keletas smėlio salų. Į Kukunorą įteka 23 upės, iš jų didžiausia Buchyn Golas, sudaranti deltą. Vasariniai upių poplūdžiai lemia ežero vandens lygio svyravimą. Vasarą vandens temperatūra sušyla iki 18-20°С, nuo lapkričio iki kovo vandens paviršius pasidengia ledu. Vandens mineralizacija sausuoju laikotarpiu siekia 11 g/l. Žvejyba (gaudomos daugiausia karpinės žuvys).

1872 m. Kukunoro ežerą tyrinėjo Nikolajaus Prževalskio ekspedicija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 238

Ežeras iš kosmoso
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Phacochoerus aethiopicus** |
| --- |
| Karpotis (Phacochoerus aethiopicus)Karpotis (*Phacochoerus aethiopicus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Šeima: | Kiauliniai  *( Suidae)* |
| Gentis: | Karpočiai  *( Phacochoerus)* |
| Rūšis: | Karpotis  *( Phacochoerus aethiopicus)* |

 |
| Binomas |
| ***Phacochoerus aethiopicus***Pallas, 1767 |

**Karpotis** (*Phacochoerus aethiopicus*) – kiaulinių (*Suidae*) šeimos žinduolis.

Paplitimas ir buveinė
---------------------

Paplitę Afrikoje, rytinėje Etiopijoje, šiaurės vakariniame ir pietiniame Somalyje bei šiaurinėje Kenijoje. Pietinėje Kenijoje gyvena izoliuota populiacija. Daugiausia gyvena žemumose ir retai pasiekia aukštesnius nei 1400 m virš jūros lygio regionus. Buveinė – sausosios stepės, krūmynai ir atviri miškai, kuriuose individai randa vandens ir šešėlį.

Išvaizda
--------

Ilgis 100–150 cm. Uodega 35–45 cm. Patinai didesni už pateles. Aukštis ties ketera 50 cm. Svoris 45–130 kg. Turi milžiniškas iltis ir kietas odos karpas galvos šonuose. Kailis trumpas ir rusvas.
**Finizmas** – iš finų kalbų perimtas žodis, sintaksės ypatybės ir kt. ne finų kalbose. Finizmų pasitaiko indoeuropietiškose slavų, germanų ir baltų kalbose, taip pat finų kalboms giminingose ugrų kalbose bei geografiškai arčiau esančiose tiurkų kalbose (pvz. čiuvašų, totorių).

Į lietuvių kalbą yra galimai patekęs vienas kitas spėtinas finizmas. Tarp tokių galimų kandidatų neretai įvardijami *asiū̃klis*, *bùrė*, *kadagỹs*, *kìras*, *laĩvas*, *seliavà*, *šãmas*, *lopšỹs*, *sóra*.

Latvių kalboje, anot M. Rudzytės, yra iki 500 finizmų. Iš dažnesnių minėtini: *allaž* 'dažniausiai, visada', *kaija* 'kiras', *kukainis* 'vabzdys', *ķepa* 'letena', *launags* 'pavakariai', *liedags* 'paplūdimys', *loms* 'sugautos žuvys, valkšna', *maksa* 'mokestis', *nūja* 'lazda', *puika* 'berniukas', *puķe* 'gėlė', *sēne* 'grybas', *tērauds* 'plienas', *vajag* 'reikia'.

Rusų kalboje vartojamų finizmų pavyzdžiai: *пахта* (pachta) 'virš vandens pakibusi uola', *сельга* (sel’ga) 'akmenuotas kalvynas', sen. rus. *коломище* (kolomišče) 'kapinės', *камбала* (kambala) 'plekšnė', *морж* (morž) 'vėplys', *кумжа* (kumža) 'rudasis upėtakis', *мымра* (mymra) 'paniurėlė; nepatraukli moteris', *пельмень* (pel’men') 'koldūnas'.

Keletas švedų kalbos finizmų: šnek. *kola* 'mirti', *mink* 'audinė', *pjäxa* 'slidinėjimo batas', *pojke* 'berniukas; vaikinas', *ria* 'jauja'.

Išnašos
-------

1. ↑  Dini, P.U. (2000). *Baltų kalbos. Lyginamoji istorija*. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas. p. 161. ISBN 5-420-01444-0.
2. ↑  Algimantas Urbanavičius. „Skoliniai". Suarchyvuota iš originalo$1 $22012-01-03. Nuoroda tikrinta 2019-05-29.`{{cite web}}`: CS1 priežiūra: netinkamas URL (link)
3. ↑  Rudzīte, Marta (1994), Boiko, Kersti, ed. „Latviešu un lībiešu valodas savstarpējā ietekme", Lībieši: rakstu krājums (Rīga: Zinātne): 288.—319. lpp, ISBN 5-7966-0807-X
4. ↑  Л. П. Михайлова (2004). „ПРИБАЛТИЙСКО-ФИНСКИЙ КОМПОНЕНТ В РУССКОМ СЛОВЕ". philology.ru. Nuoroda tikrinta 2020-08-04.
5. ↑  Петр Золин (2010-08-14). „Финны и славяне из ностратических общин". proza.ru. Nuoroda tikrinta 2020-08-04.
6. ↑  Откуда пошли ругательства «стерва», «зараза» и «мымра»?, *Nuoroda tikrinta* 2021-09-01
7. ↑  „Category:Swedish terms derived from Finnish". en.wiktionary.org. Nuoroda tikrinta 2020-08-04.
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| CenterAxel Jungk |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Vokietija** |
| Skeletonas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Sidabras** | 2022 Pekinas | Vyrai |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2015 Vinterbergas | Komanda |
| **Auksas** | 2016 Ilgisas | Komanda |
| **Auksas** | 2017 Kengizė | Komanda |
| **Sidabras** | 2017 Kengizė | Vyrai |
| **Sidabras** | 2020 Altenbergas | Vyrai |
| **Bronza** | 2024 Vinterbergas | Komanda |

**Akselis Junkas** (g. 1991 m. balandžio 13 d.) – Vokietijos skeletono sportininkas, olimpinis ir pasaulio prizininkas.

Biografija
----------

2015 m. Jungk finišavo trečias pasaulio taurės suvestinėje. Tais pačiais metais sportininkas pirmą kartą tapo pasaulio čempionu mišrių komandų varžybose. 2016 m. ir 2017 m. sportininkas pakartojo savo pasiekimą.

2018 m. Europos čempionato bronzos medalininkas. Savo debiutinėse 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse vokietis užėmė 7-ą vietą. 2020 m. pasaulio čempionato sidabro medalininkas.

2022 m. žiemos olimpiadoje Jungk nusileido tik savo tautiečiui Christopher Grotheer ir pelnė sidabro medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2022 m. vasario 19 d.
| Medaliai |
| --- |
| Christopher Grotheer (2020)Christopher Grotheer (2020) |
| **Atstovaujant: Vokietijos vėliava Vokietija**  |
| Skeletonas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2022 Pekinas | Vyrai |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2019 Vistleris | Komanda |
| **Auksas** | 2020 Altenbergas | Vyrai |
| **Auksas** | 2021 Altenbergas | Vyrai |
| **Auksas** | 2021 Altenbergas | Komanda |
| **Auksas** | 2023 Sankt Moricas | Komanda |
| **Auksas** | 2024 Vintebergas | Vyrai |
| **Sidabras** | 2015 Vintebergas | Komanda |
| **Sidabras** | 2017 Kengizė | Komanda |

**Christopher Grotheer** (g. 1992 m. liepos 30 d. Vernigerodėje) – Vokietijos skeletonininkas, daugkartinis pasaulio čempionas.

Biografija
----------

2012 m. pasaulio taurės etape Vinterberge pirmą kartą lipo ant apdovanojimų pakylos – užėmė trečią vietą. 2015 m. pasaulio čempionate pelnė pirmąjį savo medalį mišrių komandų varžybose.

Savo debiutinėse 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Pjongčange vokietis vyrų varžybose užėmė 8-ąją vietą. 2019 m. pirmą kartą tapo pasaulio čempionu mišrių komandų varžybose. 2020 m. pasaulio bobslėjaus ir skeletono čempionato ir 2021 m. pasaulio bobslėjaus ir skeletono čempionato vyrų varžybų nugalėtojas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Biographical information". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. vasario 13 d..

Nuorodos
--------

* IBSF svetainėje Archyvuota kopija 2022-02-11 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°55′15″š. pl. 24°47′28″r. ilg.﻿ / ﻿55.9209°š. pl. 24.7910°r. ilg.﻿ / 55.9209; 24.7910

|  Gikonių šv. Lauryno koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Kupiškio |
| **Savivaldybė** | Kupiškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Gikonys (Kupiškis) |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1736 m. |

**Gikonių šv. Lauryno koplyčia** – koplyčia, esanti Gikonių kaime, Kupiškio rajone, 1,5 km į šiaurę nuo Antašavos, Koplyčia stovi šalia kelio  **124**  Kupiškis–Vabalninkas–Biržai  esančiose kaimo kapinaitėse. Priklauso Antašavos šv. Hiacinto (Jackaus) parapijai. šv. Lauryno koplyčia pastatyta 1736 m.

Objekto apsauga
---------------

Ji yra valstybės saugomas regioninės reikšmės paminklas, nuo 1997 m. įtrauktas į Kultūros vertybių registrą (kodas 1481). 2005 m. paskelbta valstybės saugoma kultūros vertybe.

* Koplyčia stūkso prie kelioKoplyčia stūkso prie kelio
* Bokštelio kryžiusBokštelio kryžius

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gikonių šv. Lauryno koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  „Antašavos šv. Hiacinto (Jackaus) parapija". *panevezys.lcn.lt*. Suarchyvuota iš originalo 2016-03-05. Nuoroda tikrinta 2016-06-10.
2. ↑  „Kapinių koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2014-11-17.
3. ↑

Nuorodos
--------

* Antašavos šv. Hiacinto (Jackaus) parapija
*Šis straipsnis apie ežerą. Apie pavardę skaitykite straipsnyje Širvys (pavardė).*

| Širvys |
| --- |
|  |
| Vieta | Vilniaus raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,876 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,15 km |
| Vidutinis gylis | 1,4 m |
| Įteka | Marga, Baronėlė, 4 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Volga |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Širvys

  |
| **Koordinatės** |  54°59′13.36″ š. pl. 25°12′52.44″ r. ilg.﻿ / ﻿54.9870444°š. pl. 25.2145667°r. ilg.﻿ / 54.9870444; 25.2145667Koordinatės: 54°59′13.36″ š. pl. 25°12′52.44″ r. ilg.﻿ / ﻿54.9870444°š. pl. 25.2145667°r. ilg.﻿ / 54.9870444; 25.2145667 |

**Širvys** (arba **Glitiškių ežeras**) – ežeras pietryčių Lietuvoje, Vilniaus rajone, apie 4,5 km į šiaurę nuo Paberžės, šalia Glitiškių. Nusidriekęs iš šiaurės į pietus 1,74 km, plotis iki 0,8 km. Altitudė 126,3 m. Kranto linija vingiuota, yra įlankų ir ragų. Krantai žemi, daug kur supelkėję (vakaruose plyti ~ 43 ha dydžio Glitiškių I (Virsnės) pelkė). Iš vakarų supa Girelės miškas, iš šiaurės – Glitiškių miškas, kitur – dirbami laukai.

Į Širvį įteka 6 upeliai, tarp jų – Marga ir Baronėlė – pietvakariuose išteka Volga (į Musios ežerą, Neries baseinas). Rytinėje pakrantėje įsikūrusi buvusio Glitiškių dvaro sodyba, veikia kaimo turizmo sodyba.

Ežerėvardis kildinamas iš žodžio *širvas* („širmas, šyvas, pilkšvas").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Širvys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 208
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| **Gintautas Grigas** |
| --- |
| Gimė | 1936 m. sausio 12 d. (88 metai)Dičiūnai, Utenos valsčius |
|  |
| Veikla | informatikas |
|  |
| Išsilavinimas | fizinių mokslų daktaras |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Gintautas Grigas** (g. 1936 m. sausio 12 d. Dičiūnai, Utenos valsčius) – Lietuvos informatikas, fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1947 m. baigė Vaikutėnų pradinę, 1954 m. Utenos vidurinę mokyklas. 1959 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1970 m. technikos mokslų kandidatas.

1959–1965 m. dirbo Vilniaus skaičiavimo mašinų gamyklos Specialiajame konstravimo biure, 1960–1962 m. ir 1964–1965 m. laboratorijos vedėjas, 1962––1964 m. skyriaus viršininkas. 1961–1962 m. pirmojo lietuviško kompiuterio „Rūta" projekto vadovas. 1965–2004 m. Fizikos ir matematikos instituto (nuo 1977 m. matematikos ir kibernetikos institutas, nuo 1990 m. Matematikos ir informatikos institutas) mokslo darbuotojas, nuo 1981 m. Sisteminio programavimo sektoriaus, nuo 1984 m. Programavimo metodologijos skyriaus vadovas. 1974–1979 m. ir 1996–1998 m. Vilniaus universiteto, 1992–1995 m. Vytauto Didžiojo universiteto, 1994–2001 m. Vilniaus pedagoginio universiteto dėstytojas; nuo 1994 m. docentas. 1981 m. įkūrė Jaunųjų programuotųjų neakivaizdinę mokyklą.

Mokslinė veikla
---------------

Pagrindinės mokslinio darbo kryptys: abstraktieji duomenų tipai, programavimo mokymo metodika, programinės įrangos lokalizavimas. 4 išradimai, daugiau kaip 100 mokslinių straipsnių, apie 250 populiarinamųjų ir metodinių straipsnių autorius. Vienas ir su kitais parašė daugiau kaip 30 knygų programavimo, programavimo kalbų ir informatikos mokymo klausimais. 1986–2001 m. su V. Dagiu ir kitais rengė informacinį–metodinį leidinį „Informatika".

Bibliografija
-------------

* Programavimas algoritmine kalba Algol–60, 1971 m.
* Programavimo kalba PLI, 1978 m.
* Programavimo pradmenys, 1982 m. rusų kalba, 1987 m.
* Šimtas programavimo uždavinių, su K. Augučiu ir V. Dagiene, Kaunas, Šviesa, 1982 m. rusų kalba 1993 m.
* Programavimo pagrindai, 1987 m.
* Informatikos mokymas vidurinėje mokykloje, su V. Dagiene, 1992 m.
* Duomenų tipai, 1997 m.
* Enciklopedinis kompiuterijos žodynas, su V. Dagiene ir T. Jevsikova, 2005 m. ISBN 9955680199, ISBN 9789955680192
* Programavimas Paskaliu. Elektroninė knyga Archyvuota kopija 2009-08-14 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Žymūs kraštiečiai". *utenosseniunija.lt*. Suarchyvuota iš originalo 2016-04-06. Nuoroda tikrinta 2016-04-24.
2. ↑  *Gintautas Grigas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 745 psl.