recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Adomas Grinevičius** (1845 m. gruodžio 23 d. Liudvinave – 1932 m. gruodžio 21 d. Kaune) – kunigas, knygnešys, draudžiamosios lietuviškos spaudos platinimo organizatorius. Palaidotas Panemunės kapinėse.

Biografija
----------

Gimė sulenkėjusių bajorų šeimoje.

Mokydamasis Marijampolės gimnazijoje ir Seinų kunigų seminarijoje atgaivino lietuviškumą.

1870 m. įšventintas kunigu ir paskirtas vikaru į Aukštąją Panemunę.

1871 m. perkeltas vikaru į Kalvariją. Užmezgė ryšius ir bendradarbiavo su kunigu Martynu Sederevičiumi, Juozu Kancleriu, Antanu Švedu ir kitais šio krašto knygnešiais.

Sumanumas, drąsa, organizaciniai sugebėjimai Pietų Lietuvoje padėjo sukurti lietuviškos spaudos platinimo tinklą. Adomo Grinevičiaus rūpesčiu spaudiniai pasiekdavo tolimiausius Dzūkijos kampelius, Seinų kunigų seminariją ir Kauno kunigų seminariją. Spaudinius veždavo pats arba įduodavo klebono vežėjui.

Platino ne tik religinę, bet ir pasaulietinę literatūrą. Bendradarbiavo su Marijampolės gimnazijos mokytoju bendramoksliu Tomu Žičkumi, kuris padėjo siųsti „Aušrą" į Peterburgą.

Kelis kartus vos neįkliuvęs tapo labai atsargus. Lietuviškos spaudos savo bute nelaikydavo. Slėptuvę įsirengė ant klebonijos aukšto, taip pat pas ūkininkus Klimus, gyvenusius Kušliškių kaime, netoli Kalvarijos. Patikimiausia pagalbininkė Kalvarijoje buvo tretininkė Agota Zigmantaitė.

Buvo suorganizavęs skaityklą „Šviesa" – knygyną netoli Kalvarijos esančiame Jurgežerių kaime.

1891 m. perkeltas klebonu į Ūdriją. Čia rado vikaro Antano Radušio paliktą lietuviškos spaudos sandėlį. Spaudos atveždavo J. Kancleris.

1893 m. sustiprėjus knygnešių persekiojimui, žandarai kelis kartus buvo atvykę į Ūdriją, darė kratas, bet iš anksto perspėtas spėdavo lietuvišką spaudą paslėpti. Slėpdavo kiaulidės palėpėje esančiuose šiauduose.

1894 m. neišlaikė įtampos ir nutarė visiškai baigti platinti spaudą.

1895 m. atvažiavusiam Vincui Šlekiui įdavė dar turimas knygas, kad pakeliui išmėtytų rugiuose.

1909 m. perkeltas į pirmąją parapiją – Aukštąją Panemunę.

Rašė korespondencijas į „Varpą", „Ūkininką", „Žemaičių ir Lietuvos apžvalgą", „Viltį". Pasirašydavo *Butrimo*, *Jungto*, *Berželio* ir kitais slapyvardžiais.
| **Adomas Ipatijus Pociejus** |
| --- |
|  |
| Pociejai |
| Herbas "Waga" |
| Herbas "Waga" |
|  |
| Gimė | 1541 m.Ružanka (Kameneco apskr. Palenkės vaivadija, dab. Ružanka, Baltarusija) |
| Mirė | 1613 m. liepos 18 d.Voluinės Vladimiras |
| Tėvas | Levas Pociejaus |
| Vaikai | Jonas Pociejus,Petras Pociejus,Krisztupas Pociejus,Aleksandra,Katerina |
|  |
|  **Vikiteka** | Adomas Ipatijus Pociejus |
| Parašas |
|  |

**Adomas Ipatijus Pociejus** (1541 m. Ružankoje – 1613 m. liepos 18 d. Voluinės Vladimire) – LDK unitų bažnyčios veikėjas.

Biografija
----------

Levo Pociejaus sūnus. Iš stačiatikių. Kunigaikščio Mikalojaus Radvilos Juodojo rūmų auklėtinis, nuo 1550 m. jo sekretorius. Veikiausiai baigė Jogailos universitetą Krokuvoje. Nuo 1566 m. Lietuvos Brastos žemės raštininkas, nuo 1576 m. – teisėjas. Iki 1573 m. buvo perėjęs į kalvinizmą. 1588–1593 m. Lietuvos Brastos kaštelionas ir ATR senatorius. Rėmė Rytų (stačiatikių) ir Vakarų (katalikų) bažnyčių uniją. 1593 m. įstojo į stačiatikių vienuolyną (priėmė Ipatijaus vardą) ir tapo Lietuvos Brastos ir Voluinė Vladimiro vyskupu. 1595 m. su Lucko vyskupu K. Terleckiu unijos reikalais buvo nuvykęs į Romą; jų prašymui pritarė popiežius Klemensas VIII. Adomas Pociejus buvo vienas svarbiausių Brastos bažnyčios unijos sudarymo (1596 m.) organizatorių. 1599–1605 Kijevo Pečorų lauros archimandritas. 1599–1613 m. LDK ir Lenkijos unitų metropolitas (rezidavo Kijeve). Kovojo su ATR stačiatikiais. 1600 m. Vilniuje įsteigė unitų kolegiją. 1608–1609 m. užgniaužė vietos Stačiatikių bažnyčios veiklą ir privertė juos priimti unitų tikėjimą. Jis stengėsi priversti ATR stačiatikius pereiti į unitų tikėjimą; jo nurodymu buvo uždaroma stačiatikių cerkvės, vienuolynai, mokyklos, brolijos, jų turtas perduotas unitams (dėl to kilo rel. riaušių; 1609 m. Adomas buvo sužalotas). Savo parašytuose pamoksluose, poleminiuose teologiniuose veikaluose gynė Brastos bažnyčios uniją Svarbiausias – *Tikėjimo harmonija, arba konkordatas (harmonia albo konkordacja wiary* (1608 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pociejus Adomas Ipatijus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010. 449 psl.

Nuorodos
--------

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Kristupas Zenovičius** |  **Bresto kaštelionas**1588-1593 | Po to:**Grigalius Vaina** |

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RBresto kaštelionai |
| --- |
|  |
| 
Jonas Gaika· Bogdanas Sapiega· Kristupas Zenovičius· Adomas Pociejus· Jurgis Vaina· Simonas Vaina· Jonas Meleška· Lukas Kopecas· Mykolas Nikiforas Dolskis· Baltazaras Stravinskis· Andrius Masalskis· Aleksandras Pranciškus Kopecas· Merkelis Stanislovas Savickis· Kristupas Piekarskis· Steponas Kurčas· Konstantinas Steponas Piasečinskis· Dominykas Savickis· Mikalojus Sadovskis· Kristupas Vladislovas Rajeckis Duninas· Kazimieras Sadovskis· Jonas Nesterovičius· Valerijonas Antanas Žaba· Steponas Tarkovskis· Stanislovas Antanas Bužinskis· Jonas Chreptavičius· Andrejus Abramovičius· Jonas Horainis· Martynas Matuševičius· Juozapas Bystras· Juozapas Nemirovičius |  |

 |
Kaklo slankstelis ir jo dalys
**Kaklo slanksteliai** (lot. *vertebrae cervicales*) – kaklinės stuburo dalies slanksteliai. Ypatingi kaklo slanksteliai – pirmasis (*atlantas*) ir antrasis (*ašis*). Šie du slanksteliai išsiskiria savo savita forma. Atlantas neturi kūno, o ašis turi dantinę ataugą (*dens axis*). Iš visų kaklo slankstelių taip pat galima išsskirti šeštąjį – dėl ryškesnio priekinio gumburėlio, prie kurio spaudžiasi miego arterija. Septintasis, kyšantysis kaklo slankstelis (*vertebra prominens*) turi ilgą keterinę ataugą (*processus spinosus*), ją žmogus gali užčiuopti palenkęs galvą į priekį.

Bendrieji bruožai
-----------------

Pas žmogų stubure yra septyni kaklo slanksteliai. Esmininis kaklos slankstelio skirtumas nuo kitų – tai skersinės ataugos anga (*foramen transversarium*). Iš tų angų stubure susidaro kanalas, kuriuo kyla stuburo arterija ir leidžiasi stuburo vena (*arteria et vena vertebralis*). Prieš angą esanti ataugos sija yra išnykusio šonkaulio liekana, rudimentas, o už angos esanti, užpakalinė, sija yra tikroji skersinė atauga. Skersinės ataugos viršutiniame paviršiuje išryškėja nugaros nervo vaga (*sulcus nervi spinalis*), kurią riboja priekinis gumburėlis (*tuberculum anterius*) ir užpakalinis gumburėlis (*tuberculum posterius*). Į vagą gulasi iš nugaros smegenų išėjęs nervas. Šeštojo kaklo slankstelio priekinis gumburėlis ryškesnis, jis vadinamas mieginiu (*tuberculum caroticum*), nes prie jo šliejasi bendroji miego arterija (*arteria carotis communis*), ir kai reikia, ji gali būti prie jo prispausta.

Savybės ir funkcijos
--------------------

Kitos kaklo slankstelių savybės yra kūno dydis ir forma, angos ir keterinės ataugos pavidalas ir sąnarinių paviršių kryptis. Kūnai yra mažesni, nes remia tik galvą, jie ovalo formos, viršutinis paviršius skersai, o apatinis sagitaliai įdubęs. Tipiškų kaklo slankstelių anga palyginti didelė ir trikampė, o keterinė atauga dvišaka. Pirmasis slankstelis jos neturi, o septintojo ji labai ilga, dėl to ir slankstelis vadinamas kyšančiuoju (*vertebra prominens*). Palenkus galvą ji labai išryškėja ir žymi ribą tarp kaklo ir krūtinės, nuo šio slankstelio patogu į viršų į apačią skaičiuoti kitus slankstelius. Sąnariniai paviršiai guli įstrižai frontalinės plokštumos atžvilgiu.

Savotiškos formos yra du viršutiniai kaklo slanksteliai dėl galvos judesių.

Šaltiniai
---------

Žmogaus anatomija (I tomas), G. Česnys, J. Tutkuvienė, A. Barkus, V. Gedrimas, R. Jankauskas, R. Rizgelienė, J. Žukienė. Leidėjas: Vilniaus universitetas. Išleidimo metai: 2008

  

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

Griaučiai ← **Stuburas**  

Slankstelis -
Kaklo slankstelis -
Krūtinės slankstelis -
Juosmens slankstelis -
Kryžkaulis -
Uodegikaulis -
Šarminiai metalai yra laikomi mineraliniame aliejuje tam, kad būdų išvengta oksidacijos.
**Šarminiai metalai** – periodinės elementų lentelės IA grupės elementai (litis, natris, kalis, rubidis, cezis ir francis). Visų šarminių metalų atomai išoriniame sluoksnyje turi vieną elektroną, dėl to jie yra chemiškai aktyvūs.

Šiems metalams yra būdinga žema lydymosi ir virimo temperatūra, mažas tankis, gerai praleidžia šilumą ir elektrą.

Šarminiai metalai reaguoja su vandeniu išskirdami vandenilį:

2 Na + 2 H2O → 2 Na+ + 2 OH- + H2

Taip pat šarminiai metalai sudaro druskas, pvz.:

* Natrio chloridas, NaCl, valgomoji druska.
* Natrio sulfatas, Na2SO4.
* Kalio chloridas
* Kalio chloratas

Šarminių metalų metališkos savybės stiprėja iš viršaus į apačią. Li reaguoja su vandeniu, bet pastebimai silpniau nei kiti šarminiai metalai. Na reaguoja daug smarkiau, gali sprogti reakcijos metu išsiskiriančios vandenilio dujos. K ir kitų didesnio kiekio reakcija su vandeniu labai egzoterminė, uždarame inde baigiasi sprogimu.
Šarminiai metalai minkšti, mažo tankio ir turi metalams būdingas chemines savybes. Gryni gamtoje nerandami. Dėl to, kad reaguoja su oru ir vandeniu, laikomi žibale arba alyvoje.

Savybės
-------

### Cheminės

Šarminių metalų grupės nariai turi jiems būdingą elektroninę konfigūraciją, ypač tolimuosiuose elektronų sluoksniuose, kas ir lemia jų cheminį elgesį:

Cezis reaguoja sprogstančiai su vandeniu net mažose temperatūrose.

| *Z* | Elementas | Elektronų sk./sluoksnyje | Elektronų konfigūracija |
| --- | --- | --- | --- |
| 3 | Litis | 2, 1 | [He] 2s1 |
| 11 | Natris | 2, 8, 1 | [Ne] 3s1 |
| 19 | Kalis | 2, 8, 8, 1 | [Ar] 4s1 |
| 37 | Rubidis | 2, 8, 18, 8, 1 | [Kr] 5s1 |
| 55 | Cezis | 2, 8, 18, 18, 8, 1 | [Xe] 6s1 |
| 87 | Francis | 2, 8, 18, 32, 18, 8, 1 | [Rn] 7s1 |

Panaudojimas
------------

Natrio lempa
Kadangi šarminiai metalai pasižymi skirtingomis spalvomis nudažant liepsną, tai jie yra naudojami pirotechnikoje, gaminant fejerverkus. Natrio garai naudojami natrio lempose kurios yra ekonomiškas šviesos šaltinis, kad ir riboto spektro. 

Skystas natris naudojamas kaip aušinimo skystis greitųjų neutronų reaktoriuose, nes, skirtingai nuo vandens, jis menkai sugeria neutronus. Kai kada tam naudojami kalio/natrio lydiniai.

Rubidis ir cezis yra radioaktyvūs ir naudojami atominuose laikrodžiuose. 

Vikižodynas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Zita Dzedulionienė. *Chemija: vadovėlis VIII–X klasei: suaugusiųjų ir savarankiškam mokymuisi.* Kaunas: Šviesa, 2009, 86 p. ISBN 978-5-430-05433-5.
2. ↑  Šarminiai metalai. Nuoroda tikrinta 2014-05-29

Nuorodos
--------

* Kai kurių šarminių metalų sąveika su vandeniui (lietuvių kalba)
| **Genovaitė Ramoškienė** |
| --- |
| Gimė | 1945 m. gegužės 12 d.Daičiūnai, Pasvalio rajonas |
|  |
| Veikla | Irkluotoja |
|  |
| Alma mater | Lietuvos kūno kultūros akademija |

**Genovaitė Šidagytė-Ramoškienė** (g. 1945 m. gegužės 12 d. Daičiūnuose, Pasvalio rajonas) – Lietuvos irkluotoja.

Biografija
----------

Gimė 1945 m. gegužės 12 d. Daičiūnuose, Pasvalio rajone. 1965 m. tapo TSRS sporto meistre. 1966 m. baigė kūno kultūros institutą. 1988-2000 VU Kūno kultūros centro vyriausioji dėstytoja. 9 kartus Lietuvos vienvietės irklavimo čempionė (1965-68, 1970, 1974 - 2 k. 1975, 1977), 2 kartus Lietuvos spartakiadų vienvietės irklavimo varžybų laimėtoja (1974, 1978). 7 kartus TSRS irklavimo čempionė: vienvietės (1967, 1969, 1970, 1972, 1974, 1975), porinės dvivietės (1976), 5 kartus vicečempionė: porinių keturvietės (1965) ir dvivietės (1972, 1975, 1977), vienvietės (1973), TSRS čempionato vienvietės irklavimo bronzos medalininkė (1966). TSRS tautų spartakiados vienvietės irklavimo 1 vietos, dvivietės - 2 vietos laimėtoja (1975). 

Irkluodama vienvietę dukart tapo Europos čempione (1969 m. Klagenfurtas, Austrija; 1973 m. Maskva, TSRS), Europos čempionatų dukart bronzos (1967 m. Viši, Prancūzija; 1970 m. Tata, Vengrija), pasaulio čempionatų sidabro (1974 m. Liucerna, Šveicarija) ir bronzos (1975 m. Notingamas, Didžioji Britanija) medalių laimėtoja. 

1976 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Monrealyje dvivietės irklavimo varžybose su Eleonora Kaminskaite) pelnė bronzos medalį. Pirmoji trenerė J. Aleksandravičienė (1962-66), E. Vaitkevičius (1966-77), E. Eisirotinskis (1975). Vilniaus miesto olimpiečių klubo narė (nuo 1991), pirmoji prezidentė (1991-96). Suteiktas KKSD aukso medalis Už nuopelnus Lietuvos sportui (2004), LTOK Olimpinė žvaigždė (2004), Vilniaus miesto savivaldybės 1 laipsnio medalis Už nuopelnus Vilniaus sportui (2004).

Nuorodos
--------

* Biografija
* Profilis www.sports-reference.com Archyvuota kopija 2012-10-18 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija
| **Suillus variegatus** |
| --- |
| Geltonasis kazlėkas (*Suillus variegatus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Baravykiečiai  *( Boletales)* |
| Šeima: | Baravykiniai  *( Boletaceae)* |
| Gentis: | Kazlėkas  *( Suillus)* |
| Rūšis: | Geltonasis kazlėkas  *( Suillus variegatus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Geltonasis kazlėkas**, *makavykas*, *geltonasis baravykas* (lot. *Suillus variegatus*) – baravykinių (*Boletaceae*) šeimos, kazlėkų (*Suillus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Pušynai, kartais net ir pelkėti, pakilesnės vietos.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Trama melsvėjanti.

Vaisiakūniai dideli. Kepurėlė 5–12 (15) cm skersmens, plaušuota, plaušuotai grublėta, drėgnu oru gliti, gelsvai pilka, geltonai ruda, rudai geltona. Vamzdeliai pilkai gelsvai žalsvi, senesnių – žalsvai geltoni, nešvariai pilkai žali, paspaudus mėlynuoja. Kotas 4–8×2–3 cm, tvirtas, lygus, oranžiškai geltonas, be žiedo. Trama geltona, įpjauta ar perlaužta mėlynuoja, švelnaus kvapo ir skonio. Sporos 7–11×3–4 μm.

**Būdingi požymiai:** pilkšvai oranžiškai geltoni vaisiakūniai, dygsta pušynuose, miškuose su pušies priemaiša. Kartais dar vadinamas baravyku makavyku.

Auga grupėmis, rečiau pavieniui, po pušimis (lot. *Pinus sylvestris, P. mugo, P. nigra*). Skanus, vertingas, valgomas grybas. Labai dažnas, visų mėgstamas.

Vaizdas iš šono

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 73 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Geltonasis kazlėkas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| ***Iris pseudacorus*** |
| --- |
| Geltonasis vilkdalgis (Iris pseudacorus)Geltonasis vilkdalgis (*Iris pseudacorus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Vilkdalginiai  *( Iridaceae)* |
| Gentis: | Vilkdalgis  *( Iris)* |
| Rūšis: | Geltonasis vilkdalgis  *( Iris pseudacorus)* |

 |

 *Iris pseudacorus* 
**Geltonasis vilkdalgis** (*Iris pseudacorus*) – vilkdalginių (*Iridaceae*) šeimos vilkdalgių (*Iris*) genties augalų rūšis.

Daugiametis, 50–100 cm aukščio žolinis augalas. Stiebas šiek tiek suplotas, pilnaviduris, viršutinė dalis šakota. Lapai kalavijiški, iki 2–3 cm pločio. Žiedai stambūs, po 3–8 stiebo ir jo šaknų viršūnėse, 7-10 cm skersmens. Vainiklapiai šviesiai geltoni. Žydi birželio-liepos mėn. Vaisius – tribriaunė, trilizdė dėžutė. Sėklos kampuotos arba rutuliškos, šiek tiek suplotos. Dauginasi šakniastiebiais ir sėklomis.

Auga drėgnose vietose, dažnas pelkėse. Augalas dekoratyvus.

Paplitęs Europoje, vakarų Azijoje ir šiaurės Afrikoje.

Vaistams vartojami šakniastiebiai yra nuodingi, sukelia vėmimą ir viduriavimą. Jie kasami rudenį arba pavasarį.

Žaliavoje yra glikozido iridino, violaksantino, eterinio aliejaus, rauginių, mineralinių medžiagų, organinių rūgščių (obuolių, gintaro, fumarinės, chino ir kt.), krakmolo, cukraus.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Geltonasis vilkdalgis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Naujasis Liepgalisvok. *Neu Löbegallen, Neu Löbenau* |
| --- |
| 

Naujasis LiepgalisNaujasis Liepgalis

54°52′30″š. pl. 22°23′32″r. ilg.﻿ / ﻿54.8749°š. pl. 22.3923°r. ilg.﻿ / 54.8749; 22.3923﻿ (Naujasis Liepgalis)Koordinatės: 54°52′30″š. pl. 22°23′32″r. ilg.﻿ / ﻿54.8749°š. pl. 22.3923°r. ilg.﻿ / 54.8749; 22.3923﻿ (Naujasis Liepgalis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kaliningrado sritis Kaliningrado sritis |
| **Rajonas** | Krasnoznamensko rajonas |

**Naujasis Liepgalis**, **Šikšnindvaris** (vok. *Neu Löbegallen*, nuo 1938 m. *Neu Löbenau*) – buvęs palivarkas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 13 km į šiaurės vakarus nuo Pilkalnio, 10 km į pietvakarius nuo Lazdynų, Būdupės dešiniajame krante, netoli Ragupės žiočių, Šorelių girios pakraštyje. 

Įkurtas XIX a. priklausė valstybiniam Liepgalio dvarui. 1905 m. turėjo 39 gyventojus. Tikintieji priklausė Lazdynų evangelikų liuteronų parapijai. Tarpukariu buvo vidutinė dvaro sodyba su dirbamais laukais tarp upelių ir pievomis pamiškėje. Sovietmečiu sunyko, iki šių laikų išliko tik atskiri palivarko pastatai. Nuo 2008 m. buvusio palivarko teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Vesnovo kaimo gyvenvietei.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Liepgalis, 2, Mažosios Lietuvos enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-09-19.
2. ↑  Löbegallen, Meyers Gazetteer (vok.). Nuoroda tikrinta 2021-09-19.
Sampo Oyj|  |
| Forma | Akcinė bendrovė |
| Įkurta | 2000 m. |
| Centrinė būstinė | Helsinkis, Suomija |
| Produkcija | BankininkystėDraudimas |
| Tinklalapis | www.sampo.com |

**Sampo grupė** – finansinių paslaugų grupė, veikianti Skandinavijos bei Baltijos šalyse. Jos pagrindinis turtas yra draudimo grupė „If P&C Insurance". Taip pat jai priklauso gyvybės draudimo bendrovė „Mandatum Life Insurance". Anksčiau grupę sudarė „Sampo" bankas, kuris 2006 m. buvo parduotas „Danske" bankui. Šiuo metu „Sampo" yra pagrindinė „Nordea" banko akcininkė.

Draudimas
---------

„If P&C Insurance" yra pirmaujanti ne gyvybės draudimo bendrovė Skandinavijoje, turinti maždaug 3,6 milijono klientų. Ji teikia draudimo paslaugas Švedijos, Norvegijos, Suomijos, Danijos, Baltijos šalių ir Rusijos rinkose. Taip pat jai priklauso gyvybės draudimo bendrovė „Mandatum Life Insurance".

Bankinkystė
-----------

Suomijos finansinių paslaugų grupė „Sampo Group", prieš kurį laiką itin sėkmingai pardavusi „Sampo Bank", dabar nuosekliai didina savo dalį banke „Nordea". 2011 m. „Sampo" valdė 21,4% banko akcinio kapitalo.

„Sampo" pirkti „Nordea" akcijas pradėjo 2006 metais, kai buvo paskelbta, kad „Sampo Bank" grupė už 4,05 mlrd. EUR parduodama „Danske Bank". Šis sandoris, atnešęs „Sampo Group" net 2,9 mlrd. EUR pelno, buvo baigtas 2007 metais, o „Danske Bank" pradėjo valdyti „Sampo" bankus Suomijoje, Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje bei Rusijoje. 2008 metų birželį, „Sampo" bankas Lietuvoje tapo „Danske banku".

Draudimo grupė plėtrą bankų sektoriuje pradėjo 2000-aisiais metais. Ji tada prisijungė valstybės valdytą pašto banką, o metais vėliau – ir „Mandatum" banką. Taip žingsnis po žingsnio buvo sukurta viena žinomiausių regione bankų grupė „Sampo", kuri itin brangiai buvo parduota „Danske".

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Versus: „Sampo" nusitaikė į „Nordea" Archyvuota kopija 2011-09-09 iš Wayback Machine projekto.
**Genovaitė Vaišaitė-Četkauskienė** (g. 1955 m. spalio 27 d. Valakėliuose, Pasvalio raj.) – Lietuvos chorvedė ir pedagogė.

Biografija
----------

1973 m. baigusi Pasvalio vidurinę mokyklą ir vaikų muzikos mokyklą (fortepijono klasę), 1973–1977 m. muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dirigavimą dėstė Stefa Rimkevičiūtė).

1977–1984 m. Biržų 2-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovė – vaikų chorą parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei.

Nuo 1984 m. rudens Pakruojo 2-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovė. Jaunučių chorą parengė 1987 m. respublikinei moksleivių dainų šventei, jaunių choras dalyvavo 1993 m. Lietuvos jaunimo mažojoje dainų šventėje Vilniuje, o jaunučių choras 1990 m. ir 1991 m. festivalio „Dainuok, jaunoji Lietuva" laureatų koncertuose Vilniuje. 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei parengė jaunučių ir merginų chorus, o 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje merginų chorą. Mokyklos solistus ir vokalinius ansamblius parengia rajoniniams ir zoniniams „Dainų dainelės" konkursams. 1994 m. pedagogei suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija.

Nuo 1989 m. G. Četkauskienė – Pakruojo švietimo darbuotojų moterų choro vadovė. Kolektyvą parengė 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. Ji yra Pakruojo rajono dainų švenčių dirigentė.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
|  Salvadoriečiai |
| --- |
| Salvadoriečiai Apopos festivalyje (1990 m.)Salvadoriečiai Apopos festivalyje (1990 m.) |
| Gyventojų skaičius | ~9,5–10 mln. |
| Populiacija šalyse | Salvadoro vėliava Salvadoras: 6,4 mln.Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos: ~2,19 mln.Hondūro vėliava Hondūras: 0,9 mln.Gvatemalos vėliava Gvatemala: 0,07 mln. |
| Kalba (-os) | ispanų |
| Vėliava |  |
| Religijos | krikščionybė (katalikybė, protestantizmas) |
| Giminingos etninės grupės | kiti lotynoamerikiečiai (meksikiečiai, hondūriečiai, gvatemaliečiai, nikaragviečiai ir kt.), ispanai, pipiliai ir kt. |
|  |
|  **Vikiteka:** | Salvadoriečiai |

**Salvadoriečiai** (isp. *Salvadoreños*) – lotynoamerikiečių tauta, susidariusi Salvadoro valstybėje Centrinėje Amerikoje. Dabar daug jų gyvena išeivijoje JAV, Kanadoje, kitose Centrinės Amerikos bei pietų Europos šalyse. Populiacija – apie 9,5–10 mln. žmonių. Gimtoji kalba – ispanų. Didžioji dauguma tikinčiųjų – Romos katalikai, yra protestantų (sekmininkų, adventistų ir kt.).

86 % salvadoriečių yra metisai, 13 % – baltieji, kitų rasių dalis nežymi.

Salvadoriečiai išsirutuliojo XVI–XIX a. maišantis ispanų ir kitų pietų Europos tautų naujakuriams su čiabuviais indėnais – pipiliais, lenkais, majais. 1841 m. pasiekta Salvadoro nepriklausomybė paspartino tautos konsolidaciją.

Tradiciškai salvadoriečiai verčiasi daugiausia žemės ūkiu – ypatingai kavos auginimu, tačiau taip pat augina kukurūzus, sorgus, pupeles ir kitas kultūras, laiko galvijus, kiaules. Tradiciniai amatai – audimas, skrybėlių ir kitų dirbinių iš palmių lapų, abakos bei henekeno pynimas, keramika, kalebasų gamyba.

Kultūra kreolinė, panaši į kaimynininių tautų.

* Salvadoriečių vaikai 1987 m.Salvadoriečių vaikai 1987 m.
* Salvadoro šokėjosSalvadoro šokėjos
* Salvadorietės darbininkės kavos auginimo ūkyjeSalvadorietės darbininkės kavos auginimo ūkyje
* JAV salvadoriečiaiJAV salvadoriečiai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Сальвадорцы*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
XVIII a. Naujojo pasaulio žemėlapis
**Naujasis pasaulis** (isp. *Nuevo Mundo*) – teritorijos, nepriklausančios Eurazijai ir Afrikai, t. y. Amerika ir Australija. Šiam pavadinimui atsiradus XV amžiaus antroje pusėje Amerika buvo nauja europiečiams, kurie buvo įpratę, kad pasaulį sudaro tik Europa, Azija ir Afrika (Senasis pasaulis).

Kilmė
-----

1493 m. Kristupui Kolumbui grįžus į Ispaniją iš pirmosios kelionės į Amerikas Peter Martyr d'Anghiera laiške pavadinimo Kolumbą „Naujojo pasaulio" atradėju. Kitame laiške jis vėl paminėjo „Naująjį pasaulį" (*orbo novo*). 1516 m. Martyr išleido savo veikalą, kurio pavadinimas prasidėjo *De orbe novo* („Apie Naująjį pasaulį").
1524 m. terminas taip pat buvo panaudotas Giovanni da Verrazzano aprašant jo kelionę palei dabartinės JAV ir Kanados krantus.

Terminas „Naujasis pasaulis" visuomet apima Amerikas ir gali apimti arba neapimti Australaziją, atsižvelgiant į kontekstą. Pvz. biologijoje kalbant apie Naujojo ir senojo pasaulio florą ir fauną, Australazija nepriskiriama nei prie Naujojo, nei prie Senojo pasaulio.

Gerokai prieš Kolumbo keliones Europoje egzistavo legendos apie kontinentus Vakaruose, už vandenyno. Pvz. skandinavų Didžioji Airija, (*Hvítramannaland* – „baltųjų žmonių šalis"); „šventųjų buveinė", aplankyta Šv. Brendono, Klainferto abato, kaip aprašyta airių *Lismoro knygoje*; Velso legenda apie Madoką; Platono Atlantida.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Vakarų pusrutulis
* Rytų pusrutulis
* Kristupas Kolumbas
* Ikikolumbinės kelionės į Ameriką

Išnašos
-------

1. ↑  O’Gorman, Edmundo (1961). *The Invention of America*, p. 84.
2. ↑  Zerubavel, Eviatar (2003). *Terra Cognita: The Mental Discovery of America*, p. 72. Citing: Thacher, John B. (1903). *Christopher Columbus*, vol. 1, p. 62.
3. ↑  Verrazzano, Giovanni da (1524). „The Written Record of the Voyage of 1524 of Giovanni da Verrazzano as recorded in a letter to Francis I, King of France, July 8th, 1524" Archyvuota kopija 2006-09-08 iš Wayback Machine projekto.. Citing: Wroth, Lawrence C. ed. (1970). *The Voyages of Giovanni da Verrazzano, 1524–1528*. Yale, pp. 133–143. Citing: a translation by Susan Tarrow of the *Cellere Codex*.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Ara ararauna** |
| --- |
| Geltonkrūtė ara (*Ara ararauna*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Papūginiai paukščiai  *( Psittaciformes)* |
| Šeima: | Papūginiai  *( Psittacidae)* |
| Gentis: | Aros  *( Ara)* |
| Rūšis: | Geltonkrūtė ara  *( Ara ararauna)* |

 |
| Binomas |
| ***Ara ararauna***Linnaeus, 1758 |

**Geltonkrūtė ara**, arba **ararauna** (*Ara ararauna*) – papūginių (*Psittacidae*) šeimos paukštis.

Išvaizda
--------

Užauga iki 76-86 cm ir sveria apie 900–1300 g. Ryškių, išsiskiriančių spalvų, su mėlynais sparnais ir uodega. Žalia galva, pilvas geltonos (aukso) spalvos. Jų snapai – masyvūs pritaikyti sutraiškyti riešutams.

Paplitimas
----------

Šie paukščiai veisiasi pelkėtuose miškuose, džiunglėse nuo Panamos iki Brazilijos, nuo Bolivijos iki Paragvajaus. Veisėsi Trinidade, dabar neaptinkama.

Laikymas
--------

Labai populiarios dėl savo išvaizdos, bei sugebėjimo mėgdžioti kalbėjimą. Reikalinga maisto įvairovė. Kai kuris maistas šiems paukščiams nuodingas (avokadai, šokoladas, vyšnios (dėl kauliukų). 

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Geltonkrūtė ara** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Marijampolės miškų urėdija** − viena iš 42 miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą.

Marijampolės miškų urėdijos plotas 25 900 ha. Apie 15 500 ha plote įkurti profesionalios medžioklės plotai, kuriuose yra apie 2 700 ha miškų, 12 700 ha laukų ir krūmynų, 0,1 tūkst. ha vandens telkinių.

Marijampolės miškų urėdas − Kęstutis Bielskus.

Miškų urėdijos teritorijoje yra įsikūrę: Žuvinto biosferos rezervatas, Vištyčio regioninis parkas, Aguonio geomorfologinis draustinis, Širvintos hidrografinis draustinis, Varnabūdės pedologinis draustinis, Virbalgirio botaninis−zoologinis draustinis, Juodalksnio genetinis draustinis, Dalginės botaninis draustinis, Trakėnų miško botaninis draustinis.

### Istorija

Marijampolės miškų urėdija buvo įkurta 1919 m. Šalniškės kaime; prie Pilvės upelio netoli Kazlų Rūdos. Tuo metu urėdija administravo Marijampolės ir Kazlų Rūdos miškus. 1920 m. valstybinius miškus perskirsčius, Marijampolės urėdija buvo padalinta į Kazlų Rūdos ir Marijampolės urėdijas ir atsikėlė į Pabuktės kaimą, prie Liudvinavo.

1945−1947 m. Marijampolė priklausė Kauno miškų ūkio ir gamybos trestui. Vėliau Marijampolės miškus administravo Kazlų Rūdos miškų ūkis, o 1957 metais buvo atkurtas Kapsuko miškų ūkis. Kapsuko miestui atgavus Marijampolės pavadinimą, 1988 m. miškų ūkis pavadinamas Marijampolės miškų ūkiu, o nuo 1990 m. − Marijampolės miškų urėdija.

Girininkijos
------------


|  |  |
| --- | --- |
| **Girininkija** | **Girininkijos vieta** |
| **Seniūnija** | **Gyvenvietė** |
| Buktos | Liudvinavo seniūnija | Pabuktė |
| Gražiškių | Gražiškių seniūnija | Gražupiai |
| Kalvarijos | Kalvarijos savivaldybė | Kalvarija |
| Pajevonio | Pajevonio seniūnija | Liubiškiai |
| Sasnavos | Sasnavos seniūnija | Smalinyčia |
| Šunskų | Šunskų seniūnija | Dielinė |
| Varnabudės | Marijampolės seniūnija | Dambava |
| Vilkaviškio | Vilkaviškio miesto seniūnija | Vilkaviškis |

Nuorodos
--------

* Marijampolės miškų urėdijos tinklalapis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |


LaSalle|  |
| Forma | Nebeegzistuojanti |
| Pramonė | Automobilių |
| Įkurta | 1927 (panaikinta 1940) |
| Holdingas | General Motors |

**LaSalle** buvo General Motors markė egzistavusi tarp 1927 ir 1940 metų. LaSalle buvo labai panaši į Cadillac markę.

LaSalle buvo dalis Alfredo Sloano kompanjonių markių plano, kuris buvo pristatytas užpildyti kainų tarpus General Motors kompanijoje. Automobilis buvo pardavinėjamas per Cadillac diviziją. LaSalle buvo viena iš keturių GM dvynių markių, kai Pontiac turėjo Oakland, Marquette turėjo Buick, Viking turėjo Oldsmobile.

1930 m. La Salle Series 340 Coupé

v • a • r **Koncernui General Motors priklausančios markės** 

Buick • Cadillac • Chevrolet • GMC • Holden

**Akcininkė**  

FAW-GM (50%) • GM-AvtoVAZ (41,61%) • GM Korea (96%) • GM Uzbekistan (25%) • HRL Laboratories (50%) • SAIC-GM (49%) • SAIC-GM-WULING (44%) • Industries Mécaniques Maghrébines (20%)

**Parduotos markės**  

Frigidaire (1919–1979) • Lotus Cars (1986–1993) • Opel (1931-2017)  • Saab (1989–2010) • Vauxhall (1925–2017)

**Nebeegzistuojančios markės**  

Acadian *(1962-1971)* • Asüna *(1992-1995)* • Beaumont *(1966-1969)* • Daewoo  • Geo *(1989-1997)* • Hummer *(1992-2010)* • LaSalle *(1927-1940)* • Marquette *(1929-1930)*   
 Oakland *(1907-1931)* • Oldsmobile *(1897-2004)* • Passport *(1988-1991)* • Pontiac *(1926-2010)* • Saturn *(1985-2010)* • Viking *(1929-1931)*
Koordinatės: 54°33′37″š. pl. 23°21′03″r. ilg.﻿ / ﻿54.5602°š. pl. 23.3509°r. ilg.﻿ / 54.5602; 23.3509

|  Marijampolės evangelikų liuteronų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Tikėjimo srovė** | liuteronai |
| **Savivaldybė** | Marijampolės savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Marijampolė |
| **Adresas** | Kauno g. 9 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1844 m. |

Galinis fasadas, 2014 m.
**Marijampolės evangelikų liuteronų bažnyčia** stovi Marijampolės miesto centre, Kauno g. 9.

Istorija
--------

1819 m. yra Marijampolės evangelikų liuteronų parapijos pradžia, kuomet Marijampolės evangelikai įteikė vyriausybės komisijai Varšuvoje prašymą leisti įkurti parapiją ir pastatyti bažnyčią. Prašymas buvo patenkintas, o kol bus pastatyta bažnyčia, parapijai leista nuomotis amunicijos sandėlį. Vėliau statinys su sklypu atiteko parapijai. 1822 m. maldos namai (buvęs sandėlis su pristatytu bokštu ir kupolu) buvo pašventinti. Nauja mūrinė evangelikų liuteronų bažnyčia pradėta statyti dar 1835 m. kai buvo parengtas ir pakoreguotas jos projektas, bet įrengimo darbai užtruko iki 1841 m. Naujoji bebokštė bažnyčia buvo pastatyta šiek tiek į pietus nuo pašto stoties. 1841 m. Marijampolėje pradėjo veikti evangelikų liuteronų mokykla. Evangelikams liuteronams žemė kapinėms buvo paskirta Liudvinavo gatvėje.

1850 m. Henrikas Markonis suprojektavo liuteronų bažnyčios bokštą - varpinę, kuri tapo vienintele Marijampolės vertikalia dominante. Kartu su evangelikų mokykla ir greta buvusiais pašto stoties pastatais bažnyčia sudarė stilistiniu požiūriu gana vientisą kompleksą. Pagal kitus šaltinius, bokštas pastatytas ne apie 1850 m. o 1874-1893 m.

Po 1940 m. Lietuvą prijungus prie SSRS, bažnyčia buvo uždaryta, apgriauta, suniokotas bažnytinis turtas, nuo bokšto nuimtas kryžius ir varpas, o karo metu pataikius sviediniui į bažnyčios bokštą, pastarasis sugriautas. Bažnyčia, jos turtas ir žemė buvo nacionalizuoti. Pati bažnyčia buvo paversta grūdų sandėliu, vėliau - sporto sale, prie kurios buvo pristatytas dar ir baseino priestatas. Nuo 1984 m. bažnyčia ir priklausantys statiniai pradėti restauruoti valdžios lėšomis, pritaikant kitoms reikmėms (Mokytojų namams, mokyklai, koncertų salei).

1990 m. gegužės 5 d. privačiuose namuose įvyko pirmosios atsikuriančios parapijos pamaldos. Netrukus birželio 27 d. oficialiai įregistruota evangelikų liuteronų religinė bendruomenė. 1992 m. bažnyčios pastatai sugrąžinti parapijai. 1995 m. baigtas bažnyčios atstatymas. 

2013 m. prie bažnyčios įrengtame skverelyje buvo atidengtas pirmasis per atkurtos Nepriklausomybės laikotarpį Lietuvoje pastatytas paminklas grožinės lietuvių literatūros pradininkui Kristijonui Donelaičiui. Jį pašventino Lietuvos evangelikų liuteronų vyskupas Mindaugas Sabutis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Atidengtas paminklas Kristijonui Donelaičiui Archyvuota kopija 2014-11-03 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Marijampolės evangelikų liuteronų parapijos istorija
* Pas Suvalkijos liuteronus
* Marijampolės liuteronų parapija Archyvuota kopija 2009-07-03 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Petras Algirdas Miškinis** |
| --- |
| Gimė | 1936 m. gruodžio 2 d.Saldutiškis, Linkmenų valsčius |
| Mirė | 2003 m. lapkričio 2 d. (66 metai)Kaunas |
| Sutuoktinis (-ė) | Birutė |
| Vaikai | Algirdas, Rūta |
|  |
| Veikla | teisininkas, politikas |
| Partija | 1990 m. Lietuvos demokratų partija, 1996 m. Lietuvos krikščionys demokratai |
|  |
| Alma mater | 1960 m. Vilniaus universitetas |

**Petras Algirdas Miškinis** (1936 m. gruodžio 2 d. Saldutiškyje, Linkmenų valsčius – 2003 m. lapkričio 2 d. Kaune) – teisininkas, teisėtyrininkas civilistas ir komercininkas, Vytauto Didžiojo universiteto (VDU) docentas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1955 m. baigė Dusetų vidurinę mokyklą, 1960 m. Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultetą, 1969 m. Ekonomikos instituto aspirantūrą. 1972 m. Baltarusijos Teisės ir filosofijos institute apgynė disertaciją, teisės mokslų kandidatas.

Buvo finansų inspektorius, advokatas, mokslinis bendradarbis, dėstytojas. 1982 m. Kauno politechnikos instituto, 1989 m. VDU Ekonomikos fakulteto docentas. Dėstė ūkinę, finansų, prekybos teisę. 1988–1992 m. vadovavo juridinei konsultacijai, teikusiai nemokamą teisinę pagalbą jos reikalingiems žmonėms, gynė bankuose ir kredito firmose nukentėjusių indėlininkų interesus. 1992–1996 m. Seimo narys. 1996–1998 m. VDU Teisės katedros vedėjas.

1990 m. Lietuvos demokratų partijos narys, tarybos pirmininko pavaduotojas. 1996 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys, partijos tarybos ir valdybos narys. 1999 m. popiežiaus Leono XIII fondo steigėjas.

Žmona Birutė. Sūnus Algirdas, Mykolo Romerio universiteto katedros vedėjas. Dukra Rūta, teisininkė.
| Dažasvydis |
| --- |
|  |
| **Tipas** | Komandinis, bekontaktis sportas |
| **Sukurtas** | 1981 m. birželio 27 d. |
| **Įranga** | Dažasvydžio šautuvas, dažų kamuoliukai, kaukė, dėklė, kariški drabužiai ir komandos skiriamieji ženklai, dūmų ir dažų granatos |

**Dažasvydis** (angl. *paintball*) – komandinis sportinis žaidimas, kai kaukėtų žaidėjų komandos šaudosi iš pneumatinių ar specialiai žaidimui pritaikytų ginklų želatininiais kamuoliukais, pripildytais dažų. Dažasvydis atsirado JAV XX a. 9-ajame dešimtmetyje, kiek vėliau išplito Prancūzijoje, Anglijoje, Australijoje, Vokietijoje ir Skandinavijoje. Žaidžiamas įvairaus amžiaus, mišrių lyčių grupėse. Skirstomas į pramoginį ir sportinį.

Tipai
-----

### Pramoginis

Tipinė pramogai skirto dažasvydžio aikštelė
Pramoginis žaidžiamas miškingoje vietovėje arba apleistuose pramoniniuose pastatuose. Paprastai dažasvydžio metu susirenka nuo 10 iki 50 žmonių. Žaidėjai pasidalija į kelias komandas ir šaudo vieni į kitus dažasvydžio kamuoliukais. Kamuoliukai, pataikę į priešininkus, skyla ir palieka dažų dėmę. Toks žaidėjas laikomas nukautu ir išeina iš žaidimo. Tuomet skelbiamas sekantis žaidimas. Vienas žaidimas trunka apie 10 minučių, žaidimo sesiją sudaro 5–10 tokių žaidimų. Įspūdžiui sustiprinti naudojama karinė apranga, dūminės šaškės, dažų granatos, sprogimai.

### Sportinis

Turnyrams naudojama aikštė
Sportinis dažasvydis žaidžiamas pagal griežtas taisykles, su teisėjų dalyvavimu 50 × 25 m arba 50 × 38 m specialioje aikštelėje su pripučiamomis figūromis. Komandos iš 3–7 žmonių kovoja dėl prizinių vietų.

Įranga
------

Žali dažasvydžio kamuoliukai
Dažysvydžio standartinę įranga sudaro: dažasvydžiui skirtas šautuvas, dažų kamuoliukai, kaukė, dėklė, kariški drabužiai ir komandos skiriamieji ženklai, dūmų ir dažų granatos.

Tarp naudojamų šautuvų žymesni pusiau automatiniai Tippmann 98 Custom, taip pat mechaniniai Protoyz Speedster MG ir SpeedsterFieldForce. Pastarieji yra lengvesni, labiau tinka merginoms.

Dažasvydžio kamuoliukų skersmuo siekia 17,17 mm, sveria jie apie 3,2 g. Jų apvalkalas paprastai būna pagamintas iš želatinos, vidus užpildytas nuspalvintu polietilenglikoliu. Kamuoliukai nuo smūgio prakiursta ir palieka dažų dėmę. Dažus galima lengvai nuplauti, jie nekenksmingi aplinkai, lengvai ištirpsta gamtoje. Veidas apsaugomas specialia kauke. Dažasvydžio klubuose į pradinį paketą būna įtraukta nuo 100 iki 500 kamuoliukų. Vieno pramoginio dažasvydžio žaidimo sesijos metu iššaudoma apie 300–500 kamuoliukų, sportinio – apie 1000–3000.

Lietuvoje
---------

Dažasvydis dažniausiai žaidžiamas dažasvydžio klubuose. Tai įmonės, kurios turi 10–50 vnt. dažasvydžio šautuvų, aprangų, specialių kaukių. Lietuvoje veikia apie 50 dažasvydžio klubų. Labiausiai išvystytas Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje, Šiauliuose.

2000 m. įkurta Lietuvos dažasvydžio federacija, pradėta rengti sporto turnyrus, suorganizuota Lietuvos lyga.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dažasvydis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  *Dažasvydis*. Lietuvos sporto enciklopedija. 2010
**Tumescencija** (lot. *tumesco* – didėti, pūstis, brinkti) – akytkūnių padidėjimas lytiniuose organuose esant lytiniam susijaudinimui; organai tampa kietesni. Fiziologinė priešybė – detumescencija.

Moters tumescencija
-------------------

Susijaudinus moteriai, į lytinius organus priteka daug kraujo, todėl 2–3 kartus padidėja lytinės lūpos, pasikeičia jų spalva (nuo švelniai rausvos iki ryškiai ar tamsiai raudonos). Maždaug pusei moterų padidėja ir sustandėja varputė. Maždaug per 10–30 sekundžių nuo lytinio susijaudinimo pradžios moters lytiniai organai sudrėksta, makštis padengiama slidžiu skysčiu (makšties lubrikacija). Esant susijaudinimui, moters makštis pailgėja ir išsiplečia (tik išorinis trečdalis lieka siauresnis). Gimdos kaklelis ir kūnas šiek tiek pasikelia į viršų ir pasitraukia atgal. Makšties skersmuo ties gimdos kakleliu padidėja apie 2–3 kartus, panašiai pailgėja ir pati makštis.

Vyro tumescencija
-----------------

Prasidėjus lytinei stimuliacijai pas vyrą, mažiau nei per minutę kraujas taip pat priteka į lytinius organus, o veninės kraujagyslės šiek tiek susitraukia, šitaip sumažindamos kraujo ištekėjimą iš lyties organų. Dėl to varpos skersmuo padidėja apie 3 kartus, pailgėja 7–8 cm ir žymiai sukietėja.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Jones, Richard E. (2006). *Human reproductive biology*. Kristin H. Lopez (3rd ed.). Amsterdam: Elsevier Academic Press. ISBN 978-0-12-088465-0. OCLC 61351645.
| **Ophrys** |
| --- |
| Bitinis ofris (*Ophrys apifera*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Eilė: | Smidriečiai  *( Asparagales)* |
| Šeima: | Gegužraibiniai  *( Orchidaceae)* |
| Gentis: | Ofris  *( Ophrys)* |

 |

**Ofris** (*Ophrys*) – gegužraibinių (*Ochidaceae*) šeimos augalų gentis. Paplitusi Europoje (daugiausia – Pietų), Šiaurės Afrikoje, Artimuosiuose Rytuose, Mažojoje Azijoje, Kaukaze, Kanaruose, Turkmėnistane.

Ofrio genčiai priklauso žoliniai, 10–60 cm aukščio augalai. Lapai linijiškai lancetiški ar kiaušiniški, susitelkę stiebo apačioje, dažniausia blizgūs. Žiedai susitelkę į retos varpos pavidalo žiedynus. Pasižymi įvairių spalvų ir raštų žiedynų lapeliais. Vaisius – trilizdė dėžutė su smulkiomis sėklomis.

Ofrio vidiniai apyžiedžio lapeliai spalvomis ir išvaizda panašūs į tam tikrų rūšių vabzdžius (du viršutiniai primena vabzdžio ūsus, lūpa – kūną). Ofrio žiedai išskiria medžiagas, kurių sudėtis panaši į jų žiedus apdulkinančių plėviasparnių būrio vabzdžių patelių feromonų sudėtį, todėl žiedus lanko patinai. Jie mėgina poruotis su tariama patele (ofrio žiedu) ir prie jo kūno prilimpa polinarijai.

Mėgsta šarmingas, karbonatingas dirvas.

Rūšys
-----

Lietuvoje auga viena rūšis – musinis ofris (*Ophrys insectifera*). Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Rūšių skaičius neaiškus, nes ofriai gamtoje hibridizuojasi. Išskiriamos 149 rūšys, nors kitur pateikiama ~200 ar kitokie skaičiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dressler, Robert (1990). *The orchids: natural history and classification.* Harvard University Press.
2. ↑  Zigmantas Gudžinskas. *Ofris*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
3. ↑  Ophrys, The Plant List.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ofris** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
He-no (senekų menininko Jesse Cornplanter piešinys, 1908 m.)
**He-no** (*Hé-no*) – griaustinio dvasia irokėzų ir senekų mitologijoje. Dar vadinamas Heno, Hino, Hinu arba Hinun.

Įsivaizduota, kad He-no gyvena debesyje toli vakaruose, jo žmona – vaivorykštė, He-no lydi ereliai Keneu ir Ošadagea. Keneu yra kilnusis erelis, o Ošadagea ant nugaros gabenasi rasos ežerą. Šis ežeras iškrisiąs lietumi, kuomet kraštą užpuls ugnies dvasios. He-no ginkluotas lanku ir strėlėmis, nešinas maišeliu su žaibais. Keliaudamas padangėmis He-no ant nugaros gabenasi ir krepšį su silicio skalūno rieduliais, kuriuos sviedžia į piktąsias dvasias. Jei He-no nepataiko, rieduliai nukrinta žemėn kaip žaibai. Kad apsisaugotų nuo blogio, ant rankos He-no dėvi stebuklingąją plunksną. Jis turi du pagalbininkus, kurie, kad galėtų paslapčia tarnauti He-no, yra bevardžiai.

He-no apibūdinamas kaip taikus ir geravalis, jis esąs kerėtojų ir blogų žmonių priešas, kukurūzų, pupų, moliūgų draugas. He-no buvo siejamas ne tik su griaustiniu – tikėta, kad jis sudarąs debesis ir duodąs žemei vandenį.

Pasak irokėzų mitų, He-no dukart nužengęs žemėn. Pirmąjį kartą taip nutikę, kai Gunodojakui, jaunam didvyriui, tarnavusiam He-no ir apdovanotam griaustinio dvasia, buvo įsakyta nugalabyti žmonių priešę Didžiąją vandenų gyvatę, gyvenusią Didžiuosiose ežeruose. Visgi Gunodojakui nepavykę – gyvatė prarijusi jį patį. Tuomet He-no užmušęs gyvatę Ontarijo ežere, iš dangaus iššaudamas liepsnojančias strėles, perrėžęs jos pilvą ir prikėlęs Gunodojaką. Tada šis buvęs paimtas į dangų. Nugalabijus gyvatę, jos kūnas suiręs į nedidelius gabalėlius, iš kurių atsiradusios Didžiųjų ežerų salos. Čiabuviai tikėjo, kad šėlstančios Ontarijo ežero bangos – tai iš keršto siautėjanti gyvatė. Antrąjį kartą He-no savuosius žmones išgelbėjo, užmušdamas vakarų akmens milžinus. Sutrupinti jų kūnai virtę akmenukais. Taip pat pasakojama, jog He-no žemėn kasmet pasiunčiąs tris perkūnsvaidžius, kad šie sunaikintų blogį.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5  J. A. Coleman (2007). *The Dictionary of Mythology: An A-Z of Themes, Legends and Heroes*. Arcturus. p. 482. ISBN 978-0-572-03222-7.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Tamra Andrews (2000). *Dictionary of Nature Myths: Legends of the Earth, Sea, and Sky*. Oxford University Press. p. 92. ISBN 978-0-19-513677-7.
3. 1 2 3  Charles Godfrey Leland (1884). *The Algonquin Legends of New England: Or, Myths and Folk Lore of the Micmac, Passamaquoddy, and Penobscot Tribes*. S. Low, Marston, Searle & Rivington. p. 203.
4. 1 2 3 4  Harriet Maxwell Converse; Arthur Caswell Parker (1908). *Myths and Legends of the New York State Iroquois*. University of the State of New York. pp. 39–47.
5. ↑  Anna Cummings Johnson; Mrs. Anna C. Johnson Miller (1855). *The Iroquois; Or, The Bright Side of Indian Character*. D. Appleton. p. 52.
6. ↑  Michael Jordan (2014). *Dictionary of Gods and Goddesses*. Infobase Publishing. p. 107. ISBN 978-1-4381-0985-5.
| Dašavaukr. *Дашава* |
| --- |
|              |
| 

DašavaDašava

49°15′36″ š. pl. 24°00′35″ r. ilg.﻿ / ﻿49.26000°š. pl. 24.00972°r. ilg.﻿ / 49.26000; 24.00972﻿ (Dašava)Koordinatės: 49°15′36″ š. pl. 24°00′35″ r. ilg.﻿ / ﻿49.26000°š. pl. 24.00972°r. ilg.﻿ / 49.26000; 24.00972﻿ (Dašava) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ukrainos vėliava Ukraina |
| **Sritis** | Lvovo sritis Lvovo sritis |
| **Rajonas** | Stryjaus rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1448 m. m. |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 2 333  |
| **Plotas** | 13,7 km² |
| **Tankumas** (2011) | 170 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | 82443 |

**Dašava** (ukr. *Дашава*) – miesto tipo gyvenvietė vakarų Ukrainoje, Lvovo srityje, 12 km į rytus nuo rajono centro Stryjaus, prie pat Karpatų kalnų. Per miestą eina automobilių kelias Stryjus-Haličas. Stambus Ukrainos gamtinių dujų centras. Veikia techninės anglies, plytų gamyklos. Yra vidurinė mokykla, biblioteka, ligoninė.

Istorija
--------

Vietovė rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėta 1448 m. XX a. pradžioje prie Dašavos aptiktos gamtinės dujos. Tarpukaryje priklausė Lenkijai. 1921 m. išgręžtas pirmasis gamtinių dujų gręžinys. 1922 m. nutiestas dujotiekis iš Dašavos į Stryjų. 1929 m. dujotiekis nutiestas iki Lvovo. Po Antrojo pasaulinio karo tapo Ukrainos gamtinių dujų pramonės centru. 1948 m. iš Dašavos buvo nutiestas dujotiekis į Kijevą, 1951 m. į Maskvą. 1961 m. pirmą kartą gamtinės dujos iš Dašavos pradėtos tiekti ir į Lietuvą.

Nuorodos
--------

* Lvovo srities tinklalapis. Dašava Archyvuota kopija 2014-12-09 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| Heaven 17 |
|  
Heaven 17 |
| Biografija |
| Kilmė |  Anglija |
| Žanrai | New Wave, Pop, Synthpop |
| Aktyvumo metai | 1980 – dabar |
| Įrašų kompanija | EMI, Phantom Import, Castle Music, Caroline, Universal |

**Heaven 17** – Anglijos synthpopo muzikos grupė. Grupę sukūrė klavišininkai Ian Craig Marsh ir Martyn Ware 1980 m. po to kai pasitraukė iš The Human League. Prisijungus vokalistui Glenn Gregory susiformavo pastovi grupės sudėtis. Heaven 17 – viena iš pačių tipiškiausių 80 -ųjų synthpopo grupių. Muzika išskirtinai buvo paremta sintezatoriais ir ritmo mašinomis, pati muzikinė estetika labai įtakota Kraftwerk. Grupė netgi nekoncertuodavo palikdama savo kūrybą tik įrašuose.

1982 m. Heaven 17 išleido singlą „Let Me Go", o išgarsėjo ir sulaukė tarptautinio dėmesio 1983 m. su daina „Temptation" (JK – 2 vieta) – vienu žinomiausių 80 -ųjų elektroninės muzikos hitų. Grupė toliau tęsė gana sėkminga veiklą, iš žinomesnių dainų – „The Height of the Fighting"(1981), „Come Live with Me"(1983), „Sunset Now" (1984), „Trouble"(1986), „Contenders"(1986).

Po 1988 m. grupės kūrybinis aktyvumas labai smuko. 1992 m. dainos „Temptation" koveris vėl pasiekė JK top10, o 1997 m. grupė apskritai pirmą kartą koncertavo gyvai.

Nariai
------

* Glenn Gregory – vokalas;
* Ian Craig Marsh – klavišiniai;
* Martyn Ware – klavišiniai.

Diskografija
------------

* 1981 Penthouse and Pavement
* 1983 The Luxury Gap
* 1984 How Men Are
* 1986 Pleasure One
* 1988 Teddy Bear, Duke & Psycho
* 1996 Bigger Than America
* 2005 Before After
* 2008 Naked as Advertised

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Allmusic apie Heaven 17: biografija, reviu