recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Rafflesia arnoldii** |
| --- |
| Arnoldo raflezija (*Rafflesia arnoldii*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Malpigijiečiai  *( Malpighiales)* |
| Šeima: | Raflezijiniai  *( Rafflesiaceae)* |
| Gentis: | Raflezija  *( Rafflesia)* |
| Rūšis: | Arnoldo raflezija  *( Rafflesia arnoldii)* |

 |

**Arnoldo raflezija** (*Rafflesia arnoldii*) – raflezijinių šeimos parazitinis augalas, paplitęs Indonezijoje (Sumatros ir Borneo tropinėse džiunglėse). Arnoldo raflezija garsėja kaip didžiausią žiedą turintis augalas Žemėje.

Arnoldo raflezija yra parazitinis augalas, augantis ant kai kurių tetrastigmų vijoklių, augančių pirmapradžiuose tropiniuose miškuose. Raflezija neturi lapų, šaknų ar stiebų – ji panašiai kaip grybas auga parazituojamo augalo plaušuose, o atėjus dauginimosi metui ima formuoti panašų į grybo vaisiakūnį ar kopūsto galvą pumpurą. Šis išsiskleidžia po keleto mėnesių ir žydi tik kelias dienas. Arnoldo raflezijos žiedas būna ~1 m skersmens, sveria virš 11 kg, yra tamsiai raudonos, bordo spalvos. Augalas skleidžia pūvančios mėsos smarvę, kad priviliotų muses, kurios ir apdulkina žiedą. Augalo žiedai skirtalyčiai, todėl kad būtų apvaisintas, vabzdžiai turi aplankyti abiejų lyčių žiedus. Vaisius mėsingas su daug kietų sėklų, kurias platina tupajos. Augalas žydi labai retai, tik kas 3 ar 4 metus.

Augalas pavadintas britų botaniko Džozefo Arnoldo (*Joseph Arnold*), tyrinėjusio raflezijas, garbei. 1993 m. Arnoldo raflezija paskelbta viena iš trijų Indonezijos nacionalinių gėlių.

* Raflezijos žiedas ir pumpuraiRaflezijos žiedas ir pumpurai
* Arnoldo raflezijos žiedasArnoldo raflezijos žiedas
* Botaninis piešinysBotaninis piešinys

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rafflesia arnoldi R.Br. Royal Botanic Gardens, Kew
2. ↑   Antonia Cunningham, Managing Editor, *Guinness World Records* (London: Guinness World Records, Ltd, 2002 edition) p. 90


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Arnoldo raflezija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 54°33′50″ š. pl. 24°35′15″ r. ilg.﻿ / ﻿54.56389°š. pl. 24.58750°r. ilg.﻿ / 54.56389; 24.58750

| Sienis |
| --- |
| Vieta | Trakų raj. Lietuva |
| Plotas | 1,02 km² |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 9,3 m |
| Didžiausias gylis | 40,0 m |
| Įteka | Verknė |
| Išteka | Verknė |

**Sienis** – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 3 km į pietryčius nuo Aukštadvario, Aukštadvario regioniniame parke. Telkšo rininės kilmės duburyje. Ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus 2,5 km, plotis iki 0,9 km. Šiaurės vakarinė ežero dalis siaura, pietrytinė – plati. Ežero gylis siekia 40 m, giliausia vieta yra rytuose. Krantai statūs, aukšti (ypač pietuose ir šiaurėje), ties galais – žemi ir supelkėję. Iš rytų supa Babrauninkų miškas.

Sienio ežeru prateka Nemuno intakas Verknė, įteka upokšnis iš Mekšriuko ežero. Ežeras patenka į Aukštadvario HE tvenkinio ežerų grandinę.

Ežere sugaunamos lydekos, kuojos, karšiai, lynai, ešeriai, raudės, aukšlės, plakiai..

Prie Sienio įsikūrę kaimai: Vladislava (šiaurėje), Nikronys (pietuose).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Sienis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 660
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Anirasfar. *Ánirnar* |
| --- |
|  |
|  |
| 

AnirasAniras

62°15′23″ š. pl. 6°34′40″ v. ilg.﻿ / ﻿62.25639°š. pl. 6.57778°r. ilg.﻿ / 62.25639; 6.57778﻿ (Aniras)Koordinatės: 62°15′23″ š. pl. 6°34′40″ v. ilg.﻿ / ﻿62.25639°š. pl. 6.57778°r. ilg.﻿ / 62.25639; 6.57778﻿ (Aniras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Farerų vėliava Farerai |
| **Regionas** | Borojaus regionas |
| **Savivaldybė** | Klaksviko savivaldybė |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1840 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2013 m.) | 55  |
|  |
| **Pašto kodas** | FO 726 |
|  **Vikiteka** | Aniras |

**Aniras** arba **Anirnaras** (far. *Ánirnar*, dan. *Åerne*) – gyvenvietė Borojaus saloje, Farerų salose. 55 gyventojai (2013 m. duomenys). 

Farerų kalboje žodis *Ánir* yra reta žodžio *vánir* forma, reiškianti „prognozes, viltis, pespektyvas".

Anirnaras yra šiauriau nuo šiaurinių salų didžiausios gyvenvietės Klaksviko, vakarinėje Borojaus pakrantėje. Gyvenvietė įkurta 1840 m. kai augant gyventojų skaičiui teko plėstis į naujas žemes. Priešais gyvenvietę yra pietinis Kunojaus salos kyšulys.

Anire yra modernus uostas, kuris praplečia Klaksviko uostą. Be krovinių pervežimo ir žvejybos naudojamas ir Norröna užjūrio keltų. Nuo 2007 m. spalio 3 d. uostas vadinamas Norðhavnin ("šiaurinis uostas").
Arnoldas Voketaitis su žmona Nijole Prezidentūroje Vilniuje 2009 m. įteikus valstybinį apdovanojimą
**Arnoldas Voketaitis**, angl. *Arnold Voketaitis* (1930 m. gegužės 11 d. Niu Heivenas, Konektikutas, JAV) – Amerikos operos dainininkas (bosas–baritonas) ir pedagogas.

Biografija
----------

Kvinipeko universitete (angl. *Quinnipiac University*) 1954 m. įgijo verslo administravimo ir reklamos bakalauro diplomą. Muzikinio išsilavinimo siekė privačiai: pas Frančeską Ridžį (angl. *Francesco Riggio*), Džasintą Markosaną (angl. *Jacinto Marcosano*) ir Eldą Erkolę (angl. *Elda Ercole*). Tarnaudamas JAV kariuomenėje laimėjo keletą konkursų, 1955-1956 m. buvo armijos orkestro solistu. *New York City Operoje* 1957 m. debiutavo kaip operos solistas, 1958 m. sekė sėkmingos gastrolės Ispanijoje – *Barselona Gran Teatro del Liceo*.

Vėliau dainavo žymiausiuose Amerikos žemyno operos teatruose: *New Yor City Opera* (12 sezonų), *Lyric Opera of Chicago* (16 sezonų), *San Francisko Opera* (5 sezonus), *Mexico City Bellas Artes* (10 sezonų), *New York Metropolitan Opera* (per 1965–1966 m. sezoną) ir Čikagos lietuvių operos pastatymuose. Pastarajame išeivių teatre atliko dainininko partijas Jurgio Karnavičiaus „Gražinoje" (1967 m.); Gaetano Donizetti „Meilės eleksyre" (1975 m. ir 1990 m.). Iš viso sukūrė apie 170 vaidmenų, į plokšteles įrašė dešimt Antonino Dvoržako kūrinių.

Koncertavo su Čikagos, Bostono, Filadelfijos Pitsburgo, Klivlendo, San Fransisko ir kt. simfoniniais bei su Niujorko filharmonijos orkestrais. Nuo 1984 metų įvairiuose JAV universitetuose dėstė operinį dainavimą.

Žmona Nijolė Lipčiūtė-Voketaitienė – žinoma JAV manekenė ir fotomodelis.

Įvertinimas
-----------

* Rokfelerio premija (1964 m.)
* Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžius (2009 m.)
* Apie dainininko kūrybą Agnė Marcinkevičiūtė sukūrė dokumentinį filmą „Prisimenu motinos balsą".

Šaltiniai
---------

* Arnold Voketaitis // operissimo.com Archyvuota kopija 2018-04-14 iš Wayback Machine projekto.
* *Voketaitis, Arnoldas* // Jungtinių Amerikos Valstijų lietuviai. Biografijų žinynas, II tomas. – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1998
|  *Arne Gabius*  |
| --- |
|  |
|  |
| Pilnas vardas | Arne Gabius |
| Gimė | 1981 m. kovo 22 d. (41 metai) |
| Atstovauja (-vo) |  Vokietija |
| Aktyvumo metai | 2005 - dabar |
|  |
| Rungtys | Ilgų nuotolių bėgimas |
| Asmeniniai rekordai | 3000 m: 7:46.05  5000 m: 13:13.43 |
|  |
|  **Europos lengvosios atletikos čempionatas**  |
| **Auksas**0 | **Sidabras**1 | **Bronza**0 | **Suma**1 |
|  |
| World Athletics profilis: |  |

**Arne Gabius** (g. 1981 m. kovo 22 d. hamburge) – Vokietijos lengvaatletis, kuris specializuojasi ilgų nuotolių bėgime.

Biografija
----------

2005 m. Gabius dalyvavo Europos taurėje kur 3000 m bėgime užėmė ketvirtąją vietą. Po metų sportininkas debiutavo 2006 m. Europos čempionate, bet atrankiniuose 5000 m bėgimuose distancijos nebaigė ir į finalą nepateko. 2007 m. Europos uždarų patalpų čempionate Gabius 3000 m distanciją įveikė per 8:08.51 ir liko devintoje vietoje. 2008 m. žiemos sezono metu bėgikas dalyvavo pasaulio uždarų patalpų čempionate kur užėmė 12 vietą. 2009 m. pasaulio čempionate lengvaatletis atstovavo Vokietijos rinktinę 5000 m bėgime, bet atrankinėse varžybose liko keturioliktas ir galutinėje įskaitoje užėmė 28 vietą. 2010 m. Europos čempionate gabius dalyvavo antrąsyk. 5000 m distanciją įveikęs per 13:59.11 sportininkas liko 12 vietoje. 2012 m. žiemos sezoną sportininkas pradėjo pasiekdamas 8 vietą pasaulio uždarų patalpų čempionate/ vasaros sezono metu 2012 m. Europos čempionate vokietis pelnė sidabro medalį.

Nuorodos
--------

* Arne Gabius IAAF svetainėje[neveikianti nuoroda]
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Liuksemburgo demografiją**.

Duomenys iš CŽV pasaulio faktų knygos
-------------------------------------

**Gyventojų skaičius:**  (2009 m. apskaičiavimai)

Liuksemburgo populiacijos kitimas 1961 - 2020 m.
**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:* 18,9 %
* *15-64 m.:* 67 %
* *65 m. ir daugiau:* 14,1 % (2009 m. apsk.)

**Amžiaus mediana:**

* *bendra:* m.
* *vyrų:* m.
* *moterų:* m. (2009 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 1.207 (2007 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 11,84 gimimų/1000 gyv. per metus (2007 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 8,42 mirčių/1000 gyv. per metus (2007 m. apsk.)

**Migracijos indeksas** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): 8,64 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** % (2007 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas**:

* *Gimimo metu:* 1.07 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1.07 vyro vienai moteriai
* *15-64 metų:* 1.01 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 1.01 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 1.01 vyro vienai moteriai (2009 apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 4.68 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* m.
* *vyrų:* m.
* *moterų:* m. (2009 apsk.)

**Vyresnių nei 15 metų žmonių raštingumas:**

* *bendras:* 100 %
* *vyrų:* 100 %
* *moterų:* 100 % (2000 m. apsk.)

Šaltiniai
---------

* CŽV pasaulio faktų knyga: Liuksemburgas (angliškai) Archyvuota kopija 2015-11-17 iš Wayback Machine projekto.

  

v • a • r **Europos gyventojai** 

Airija |
Albanija |
Andora |
Armėnija |
Austrija |
Azerbaidžanas |
Baltarusija |
Belgija |
Bosnija ir Hercegovina |
Bulgarija |
Čekija |
Danija |
Estija |
Graikija |
Gruzija |
Islandija |
Ispanija |
Italija |
Jungtinė Karalystė |
Juodkalnija |
Kazachija |
Kosovas |
Kroatija |
Latvija |
Lenkija |
Lichtenšteinas |
Lietuva |
Liuksemburgas |
Makedonija |
Malta |
Moldavija |
Monakas |
Norvegija |
Nyderlandai |
Portugalija |
Prancūzija |
Rumunija |
Rusija |
San Marinas |
Serbija |
Slovakija |
Slovėnija |
Suomija |
Švedija |
Šveicarija |
Turkija |
Ukraina |
Vatikanas |
Vengrija |
Vokietija
|  |
| --- |
| Malin Reitan |
|  
Malin Reitan 2012 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Malin Reitan |
| Gimė | 1995 m. rugpjūčio 8 d. (27 metai)  Trondheimas, Norvegijos vėliava Norvegija |
| Žanrai | pop |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 2005–dabar |

**Malin Reitan** (g. 1995 m. rugpjūčio 8 d. Trondheime) – Norvegijos dainininkė.

Biografija
----------

Malin 2005 m. vaikų „Eurovizijos" konkurse užėmė 3 vietą
Dainininkės karjerą pradėjo, kai jai buvo devyneri metai. 2005 metais atlikėja pirmą kartą dalyvavo *Melodi Grand Prix Junior 2005* atrankoje į vaikų „Eurovizijos" konkursą. Finale ji su daina „Sommer og Skolefri" įveikė 9 kitus dalyvius ir užėmė pirmą vietą bei gavo teisę dalyvauti lapkričio mėnesį vyksiančioje 2005 m. vaikų „Eurovizijoje". Po pergalės *Melodi Grand Prix Junior* konkurse, Malin surengė vasaros koncertų turą, dalyvavo įvairiuose festivaliuose bei televizijos laidose. Lapkričio mėn. Haselte (Belgija) vykusiame konkurse atlikėja su 123 taškais užėmė 3 vietą.

2006 metais Malin išleido du albumus. Pirmasis – „Malin på månen" buvo išleistas gegužės mėnesį, o lapkritį pasirodė kalėdinių dainų albumas, pavadinimu „Malins Jul." 2008 m. balandžio mėn išleistas trečiasis atlikėjos albumas „Pang!", kuris šalyje tapo auksiniu.

2012 metais atlikėja su kūriniu „Crush" Norvegijos *Melodi Grand Prix* konkurso pusfinalyje užėmė trečią vietą ir pateko į finalą, tačiau ten pergalės nepasiekė.

Diskografija
------------

* 2006: *Malin på månen*
* 2006: *Malins Jul*
* 2008: *Pang!*
* 2009: *Malin*
* 2010: *Julekonserten* (su Celine)
* 2011: *Paradis*
* 2012: *Crush* (singlas)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Malin Reitan** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Daina *Sommer og Skolefri*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**@lek** | ***Melodi Grand Prix Junior* nugalėtoja**2005 | Po to:**Ole Runar** |
| Prieš tai:**@lek  *„En stjerne skal jeg bli"*** |  **Norvegijos atstovė vaikų Eurovizijoje**2005 | Po to:**–** |
| **Vytautas Zurba** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1950 m. rugsėjo 23 d.Klausučiai, Biržų rajonas |
| Mirė | 2017 m. rugpjūčio 19 d. (66 metai)Biržai |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Biržų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Vytautas Zurba** (1950 m. rugsėjo 23 d. Klausučiuose, Biržų rajonas – 2017 m. rugpjūčio 19 d.) – ekologinis ūkininkas, Lietuvos ir Biržų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1968 m. baigė Biržų antrąją vidurinę mokyklą.

1973 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas. Tais pačias metais pradėjo dirbti Biržų rajono „Laisvosios žemės" kolūkyje agronomu.

1978 m. paskirtas Biržų rajono žemės ūkio valdybos vyriausiuoju agronomu.

1987 m. išrinktas Biržų rajono „Švyturio" kolūkio pirmininku.

1990–1995 m. rajono tarybos pirmininkas, 1997–2000 m. ir 2000–2003 m. Biržų rajono savivaldybės meras. Nuo 2008 iki 2015 m. Biržų rajono savivaldybės administracijos Vietinio ūkio skyriaus vyriausiasis specialistas ekologas.

Lietuvos valstiečių partijos, nuo 2001 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, nuo 2005 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys.

1977–1990 m. Biržų raj. liaudies deputatų tarybos, 1990–1995 m. Biržų rajono tarybos deputatas. 1995–1997 m. 1997–2000 m. 2000–2003 m. 2003–2007 m. 2007–2008 m. ir 2011 m. (atsisakė mandato) Biržų rajono savivaldybės tarybos narys..

Biržų rajono žemdirbių asociacijos pirmininkas, Lietuvos Žemės ūkio rūmų prezidiumo narys, VĮ „Tatulos programa" tarybos pirmininkas, 2008 m. pirmininko pavaduotojas pirmininko pavaduotojas, Lietuvos ekologinės žemdirbystės draugijos „Gaja" tarybos pirmininkas, vėliau narys, Lietuvos agronomų sąjungos narys.

Žmona Angelė, vaikai Vita, Kęstutis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Selonija Archyvuota kopija 2017-09-13 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
3. ↑  Vyriausioji rinkimų komisija Archyvuota kopija 2010-01-11 iš Wayback Machine projekto.


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Saulius Kubiliūnas** | **Biržų rajono meras**1997–2003 | Po to:**Regimantas Ramonas** |
|  Njamveziai |
| --- |
| Njamvezių kariai (1914 m.)Njamvezių kariai (1914 m.) |
| Gyventojų skaičius | 1,5 mln. |
| Populiacija šalyse | Vidurio rytų Tanzanijos vėliava Tanzanija |
| Kalba (-os) | njamvezių, suahilių, anglų |
| Religijos | islamas, krikščionybė, tradicinis tikėjimas |
| Giminingos etninės grupės | sukumai, njaturai, kimbai, konongai, sumbvai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Njamveziai |

**Njamveziai** arba ***vanjamveziai*** (*Wanyamwezi*) – Rytų Afrikos tauta, priklausanti bantams. Gyvena Tanzanijoje, tarp Viktorijos ir Rukvos ežerų, jų tėvynė vadinama Unjamveziu. Populiacija – 1,5 mln. žmonių (1989 m.), kartu su sukumais, njaturais ir kt. giminingomis tautomis – apie 5 mln. Kalba njamvezių kalba (*Kinyamwezi*), priklausančia bantų kalboms. Dauguma tikinčiųjų – musulmonai sunitai, dalis – krikščionys; išlikę prigimtinio tikėjimo bruožų.

Svarbiausias verslas – kaplinė žemdirbystė. Dalis uždarbiauja plantacijose, rūdynuose, miestuose.

Seniau buvo pusiau klajokliška žemdirbių ir gyvulių augintojų tauta. Vėliau pradėjo verstis prekyba, XIX a. su arabų pirkliais prekiavo dramblio kaulu, vergais, variu, druska. Njamvezių prekybiniai keliai driekėsi nuo pat Kongo iki Zanzibaro. Kūrė nedidelius valstybinius darinius, kurie nuolat tarpusavyje kariavo.

Njamvezių tikėjime svarbus protėvių kultas, jiems aukojamos ožkos ir avys. Svarbią vietą visuomenėje užima aiškiaregiai, būrėjai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Njamveziai*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1984. T.XII: Vaislapėlis-Žvorūnė, 78 psl.
Koordinatės: 54°35′16″š. pl. 24°12′14″r. ilg.﻿ / ﻿54.587784°š. pl. 24.203941°r. ilg.﻿ / 54.587784; 24.203941

| Verbliūdas |
| --- |
|  |
| Vieta | Prienų raj. Jiezno sen. |
| Plotas | 0.041 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,92 km |
| Įteka | Mekšrupis |
| Išteka | Mekšrupis |

**Verbliūdas** – ežeras vidurio Lietuvoje, Prienų rajone, Vincentavos ir Liciškėnų kaimų paribyje, apie 2 km į pietryčius nuo Jiezno, 0,6 km į pietus nuo kelio  **3308**  Jieznas–Pikelionys . Ežeras ovalo formos, orientuotas pietryčių kryptimi, ilgis 0,38 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 83,2 m. Pietinė pakrantė apaugusi brandžiu mišku, vietomis pelkėta, priešingoje pusėje driekiasi atviras banguotas kraštovaizdis su dirbamais laukais, pavienėmis sodybomis. Rytų pusėje telkšo nedideli Liciškėnų tvenkiniai. Susisiekimas gruntiniais keliais.

Velėnos slepiamas stambus riedulys
Ežero kodas – 10030731, priklauso Nemuno mažųjų intakų (su Nemunu) baseinui, iš Jiezno ežero atbėga ir išteka Mekšrupis (1011099). Vandens telkinio plotas – 4 ha, jo kranto linija driekiasi 0,9 km.

Istorija
--------

Vandenvardis kilęs iš slavybės *verbliū̃das* („kupranugaris").

Ežeras priklausė Jiezno dvaro valdoms. Istoriniuose dokumentuose XVII a. pabaigoje minimas „antras laukas", buvęs virš Liciškėnų ežerėlio Verbliūdo, kaip žąsiabalės. „Trečiasis laukas" ėjo nuo Verbliūdo abiejų kraštų link Žiežmarių. Ribas žymėjo šimtmečius stovėję du kryžiai. Žuvis visą laiką buvo mėgstama didikų Pacų virtuvėje, tad žvejybai buvo skiriamas ypatingas dėmesys. Pacams priklausė ir Verbliūdas.

Pietiniame krante, per polaidžius užliejamoje įlankėlėje slūgso stambus riedulys – apie 3 m ilgio, beveik visu ūgiu prasmegęs į durpingą gruntą, užklotas velėnos su krūmų šaknimis sluoksniu. Senieji vietos gyventojai šią vietą vadina *Lūdaraisčiu* (t. y. Velnio raistu), apie akmenį – *Lūdo Stalą* pasakoja legendas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR ežerų klasifikatorius Archyvuota kopija 2014-01-24 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  LR upių, ežerų ir tvenkinių kadastras (žemėlapis)[neveikianti nuoroda]
3. ↑  Verbliūdo ežeras (*Gamtos katalogas*)
4. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 372
5. ↑  Neskelbti Jiezno krašto istorijos dokumentai. Pacų valdų aprašas

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Prienų rajono ežerai
**Vytautas Černius** (g. 1926 m. balandžio 26 d. Mažeikiuose) – Lietuvos edukologas, psichologas, filosofijos daktaras. Amerikos psichologų asociacijos narys.

Biografija
----------

1944 m. pasitraukė į Vokietiją, vėliau išvyko į JAV. 1946–1948 m. studijavo gamtos mokslus Pabaltijo universitete Pineberge, netoli Hamburgo, 1948–1951 m. – Miunsterio, nuo 1951 m. – biologiją Bostono universitete, 1955–1966 m. – edukologiją ir psichologiją Čikagos universitete. 1966 m. filosofijos daktaras.

1957–1959 m. dėstė Čikagos universiteto laboratorinėje mokykloje, 1959–1962 m. jos vedėjas. 1962–1966 m. Torntono mokyklų asociacijos psichologas. 1966–1967 m. Indianos universiteto laboratorinės mokyklos direktorius ir psichologas. 1967–1978 m. dėstė Templio universitete (Pensilvanijos valstija), 1981–1983 m. Psichologinių edukacijos procesų katedros vedėjas, 1983–1986 m. Pedagoginio koledžo prie Templio universiteto Tarptautinio švietimo centro direktorius, nuo 1978 m. profesorius.

1991 m. Vytauto Didžiojo universitete įsteigė Pedagogikos centrą, 1995–1997 m. jo direktorius, nuo 1997 m. VDU Švietimo studijų centro vedėjas. 1989–1996 m. VDU Atkuriamojo senato, nuo 1996 m. senato narys.

Bibliografija
-------------

* Mokytojo pagalbininkas, 1992 m.
* Tėvų ir mokytojų pagalbininkas, 1997 m.
* Žmogaus vystymosi kelias. Nuo vaikystės iki brandos. Kaunas, Pasaulio lietuvių kultūros, mokslo ir švietimo centras, 2006 m. ISBN 9986-418-38-0

Šaltiniai
---------

1. ↑  Danguolė Beresnevičienė. *Vytautas Černius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 318 psl.

Nuorodos
--------

* A. Vaitkevičiaus nuotr. Archyvuota kopija 2008-05-05 iš Wayback Machine projekto.
| **Giuseppe Conte** |
| --- |
|  |
| Giuseppe Conte |
| Gimė | 1964 m. rugpjūčio 8 d.Volturara Apula, Apulijos regione |
| Sutuoktinis (-ė) | Valentina Fico (išsisk.) |
| Vaikai | 1 |
|  |
| Veikla | Italijos teisininkas ir politikas, 58-tasis Italijos ministras pirmininkas |
| Partija | nepriklausomas,„Movimento 5 Stelle" (nuo 2021) |
|  |
| Alma mater | La Sapienza (Roma) |
|  |
|  **Vikiteka** | Giuseppe Conte |

**Džiuzepė Kontė** (*Giuseppe Conte*, g. 1964 m. rugpjūčio 8 d. Volturara Apula, Apulijos regione) – Italijos teisininkas ir politikas, 2018–2021 m. – Italijos ministras pirmininkas.

Biografija
----------

Kontė gimė Volturara Apula mieste, Apulijos regione. Jo tėvas Nicola buvo valstybės tarnautojas, o motina – mokytoja.

1988 m. Kontė su pagyrimu baigė *La Sapienza* universitetą šalies sostinėje Romoje. Vėliau baigęs kelis universitetus užsienyje jis pradėjo dėstyti teisę Romoje.

2013 m. Kontė išrinktas į Italijos deputatų tarybą.

2018 m. birželio 1 d. politikas tapo 58-tuoju šalies premjeru, pakeitęs Paolą Džentilonį.

2021 m. kilus šalies vyriausybės krizei, Džiuzepė Kontė pasitraukė iš pirmininko pareigų vasario 13 d.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Eletti i componenti dei Consigli di presidenza della Giustizia amministrativa, della Corte dei conti, della Giustizia tributaria


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Paolo Gentiloni** | **Italijos ministras pirmininkas**2018–2021 | Po to:**Mario Draghi** |
**Vytautas Česonis** (1929 m. kovo 29 d. Žikaronyse, Kietaviškių valsčiuje – 2014 m. liepos 28 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius elektrotechnikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biogragija
----------

1936–1939 m. mokėsi Kazokiškių pradinėje mokykloje, 1939–1941 m. – Kaišiadorių pradinėje mokykloje, 1947 m. baigė Kauno 1-ąją suaugusiųjų gimnaziją. 1952 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1963–1966 m. studijavo KPI elektros mašinų katedros aspirantūroje, technikos mokslų kandidatas. 1983 m. technikos mokslų daktaras.

1952–1957 m. Rygos „Latgiprogorstroj" inžinierius, grupės vadovas, 1957–1958 m. Vilniaus „Litgiprogorstroj" projektavimo instituto vyr. projektų inžinierius, 1958–1960 m. Vilniaus elektros skaitiklių gamyklos gamybos viršininkas, vyr. inžinieriaus pavaduotojas. 1960–1967 m. dirbo Specialiajame konstruktorių biure prie gamyklos „Elfa", biuro viršininkas. 1967–1975 m. Kauno politechnikos instituto Vilniaus filialo (nuo 1969 m. Vilniaus inžinerinis statybos institutas dėstytojas, Elektrotechnikos katedros vedėjas. 1975–1994 m. dirbo Elektros mašinų mokslo tyrimų institute. 1987–1990 m. Kauno politechnikos instituto dėstytojas, nuo 1989 m. profesorius. Nuo 1994 m. Vilniaus elektrotechnikos centro mokslinis redaktorius.

Mokslinė veikla
---------------

Svarbiausi darbai iš elektros mašinų teorijos ir skaičiavimo problemų. Sukūrė elektros variklių buitiniams prietaisams. 64 išradimų autorius. 1976-1990 m. žurnalo „Elektrotechnika" (Maskva) redakcinės kolegijos narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Česonis. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2018-12-06. Nuoroda tikrinta 2022-01-24.
2. ↑  Prof. habil. dr. Vytautas ČESONIS. Kauno Technologijos Universitetas Archyvuota kopija 2008-10-05 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  *Vytautas Česonis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 325 psl.
| **Giuseppe Francescato** |
| --- |
| Gimė | 1922 m. rugsėjo 19 d.Udinė, Italijos karalystė |
| Mirė | 2001 m. rugpjūčio 7 d. (78 metai)Udinė, Italija |
|  |
| Veikla | kalbininkas |
|  |
| Alma mater | Padujos universitetas |

**Džuzepė Frančeskatas** (it. *Giuseppe Francescato*, 1922 m. rugsėjo 19 d. Udinė, Italijos karalystė – 2001 m. rugpjūčio 7 d. Udinė, Italija) – italų kalbininkas, vienas iš pirmaujančių friulų kalbos specialistų.

Biografija
----------

1945 m. apgynęs kalbotyros darbą, baigė Padujos universiteto Literatūros ir filosofijos fakultetą, mokslinis vadovas – K. Taljavinis. Po universiteto baigimo dirbo Udinės vidurinėse mokyklose. Vėliau studijavo Indianos universitete (JAV), 1952 m. apgynė magistro laipsnį. Studijavo Kopenhagos (1953–1954), Insbruko (1955) universitetuose. Perudžos universitete dėstė italų kalbą užsieniečiams. 1960 m. išvyko į Nyderlandus, Leideno ir Utrechto universitetuose dirbo italų kalbos asistentu, 1962 m. Amsterdamo universitete, kaip E. Morpurgo įpėdinis, pradėjo dirbti Italų kalbos ir literatūros katedroje. 1973 m. laimėjo konkursą dirbti universitete Italijoje ir dėstė italų dialektologiją, o vėliau Triesto universiteto Literatūros ir filosofijos fakultete – bendrąją kalbotyrą.

Dž. Frančeskato moksliniai interesai buvo labai įvairūs – nuo istorinės iki teorinės kalbotyros, nuo dialektologijos iki psicholingvistikos ir sociolingvistikos. Dž. Frančeskato ankstyvuosiuose tyrimuose daugiausia dėmesio skiriama friulų kalbai, tyrimų rezultatai išsamiai pristatyti darbe „Dialettologia friulana" („Friulų dialektologija"). Nuo aštuntojo dešimtmečio telkėsi į psicholingvistines ir sociolingvistines daugiakalbystės problemas, nagrinėjo friulų ir vokietakalbių Timau bendruomenių kalbinę padėtį.

Išnašos
-------

1. ↑  Giovanni Frau, Francescato Giuseppe, linguista, in Cesare Scalon, Claudio Griggio e Giuseppe Bergamin (a cura di), Nuovo Liruti. Dizionario Biografico dei Friulani, vol. 3.2, Udine, Forum, 2011, pp. 1553–1557.
2. ↑   Monica Cini, Giuseppe Francescato (1992–2001), in Estudis Romànics, vol. 27, 2005, pp. 579–581.

Bibliografija
-------------

* Dž. Frančeskato bibliografija
| VerakrusasVeracruz |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Verakruso vėliava | Verakruso herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6)------ vasaros: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Meksikos vėliava Meksika |
| **Administracinis centras** | Chalapa |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 8 062 579 |
| **Plotas** | 71 820 km² |
| **Tankumas** (2020) | 112 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | MX-VER |

**Verakrusas** (isp. *Veracruz*), kitaip *Verakrus de Ignasijo de la Ljavė* (*Veracruz de Ignacio de la Llave*) – valstija rytų Meksikoje, nusidriekusi palei Meksikos įlankos pakrantę. Ribojasi su Tamaulipasu šiaurėje, su San Luis Potosi šiaurės vakaruose, su Idalgu ir Puebla vakaruose, su Oachaka, Čiapasu ir Tabasku pietryčiuose. Valstijos sostinė – Chalapa.

Geografija
----------

Didžiąją valstijos dalį užima pakrantės žemuma, palei įlanką yra nemažai lagūnų (Tamiahvos, Alvardo, Pueblo Vjecho). Vakariniu pakraščiu driekiasi Rytų Siera Madrė, kurioje yra aukščiausias ne tik valstijos, bet ir visos Meksikos kalnas – Orisaba (4922 m). Be to, pakrantėje yra nedidelis izoliuotas Tustlos masyvas. Verakruso valstija teka daug upių, kurių dauguma prasideda Rytų Siera Madrėje, svarbiausios: Panukas, Tuspanas, Kasonesas, Aktopanas, Chamapa, Papaloapanas, Koatsakoalkosas.

Turizmas
--------

Verakrusas – istoriniu ir archeologiniu atžvilgiu turtinga valstija. Čia gyvavo totonakų, olmekų kultūros. El Tachine (įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldą) yra išlikusios totonakų piramidės. Sempoala yra kita svarbi totonakų archeologinė radimvietė. Tres Sapotesas – olmekų archeologinė radimvietė su stelomis, išraižytoms olmekų raštu. Tuo tarpu Verakruso miestas buvo įkurtas ispanų vykdytos Meksikos kolonizacijos centru.

Didžiausi miestai
-----------------

Didžiausi Verakruso valstijos miestai (tūkst. gyv. 2005 m.):

* Verakrusas – 677,7
* Chalapa – 387,9
* Minatitlanas – 152,9
* Koatsakoalkosas – 234,2
* Kordoba – 186,6
* Posa Rika – 181,4
* Papantla – 170,3
* San Andres Tustla – 156,0
* Tuspanas – 134,4
* Orisaba – 117,3
* Koatepekas – 73,4

Šaltiniai
---------

1. ↑  MEXICO: States and Major Cities, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Meksikos valstijos** |  |
| Agvaskaljentesas | Chaliskas | Čiapasas | Čihuahua | Durangas | Gereras | Gvanachuatas | Hidalgas | Jukatanas | Kampečė | Keretaras | Kintana Roo | Koahuila | Kolima | Meksikas | Mičoakanas | Morelosas | Najaritas | Nuevo Leonas | Oachaka | Puebla | Sakatekas | San Luis Potosi | Sinaloa | Sonora | Tabaskas | Tamaulipasas | Tlaskala | Verakrusas | Žemutinė Kalifornija | Žemutinė Pietų Kalifornija |
|  |
**Sierinkos** veislės obuoliai prof. Adomo Hrebnickio sudarytame „Vaisių atlase" (rus. *„Атлас плодов"*), 1906 m.
**Sierinka** – sena lietuviška rudeninė obelų veislė. Iki 1966 m. buvo įrašyta į Lietuvos Nacionalinį augalų veislių sąrašą.

Aprašymas
---------

Liaudiškos selekcijos. Rytų Lietuvoje buvo žinoma *Strumiluvkos* vardu (lenk. *Strumiłłówka*), pagal vilniečio sodininko Juozapo Strumilos pavardę. Sodinukas auga lėtai, vėliau susiformuoja tankus ir apvalus vainikas. Pasodinus pradeda gausiai derėti po 9–10 metų. Žydi vidutiniškai vėlai. Vaisiai skinami rugpjūčio pabaigoje – rugsėjo pradžioje. Obuoliai vidutinio dydžio (apie 96 g svorio), vartojami švieži ir išlaikyti sandėlyje (iki sausio mėnesio). Vaisiai kūgiški, neryškiai briaunoti, saldžiarūgščio vyno skonio, nesunkiai transportuojami. Odelė pilkšvai žalsvos spalvos, saulėtoje pusėje padengtas tamsiai raudonos spalvos dryželiais. Minkštimas balsvas, aromatingas ir sultingas, smulkiai grūdiškas. Veislė atspari šalčiams.

Šaltiniai
---------

* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sierinka** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Asta Blažytė. *Senosios lietuviškos vaismedžių veislės* Archyvuota kopija 2014-07-29 iš Wayback Machine projekto.
* Strumiłłówka Archyvuota kopija 2018-06-23 iš Wayback Machine projekto.
* Сорт яблони Серинка (Серое, Серянка) Archyvuota kopija 2018-06-23 iš Wayback Machine projekto.
| **Beta vulgaris subsp.** |
| --- |
| Pašarinis runkelis |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Burnotiniai  *( Amaranthaceae)* |
| Gentis: | Runkelis  *( Beta)* |
| Rūšis: | Paprastasis runkelis  *( Beta vulgaris)* |
| Porūšis: | Pašarinis runkelis  *( Beta vulgaris subsp. vulgaris)* |

 |

**Pašarinis runkelis** (lot. *Beta vulgaris* subsp. *vulgaris* var. *crassa*) – paprastojo runkelio (*Beta vulgaris*) atmaina.

Stiebas stačias, plikas, briaunotas, vagotas, šakotas, žalsvos, rausvos arba rausvai ruožuotos spalvos. Lapai pliki, dideli, lygiais, kiek banguotais kraštais. Žiedai susispietę į varpiškus žiedynus, žalsvi arba balsvi. Vaisius – sudėtinis kamuolėlis, sudarytas iš 2–6 vaisių. Šaknis – mėsingas, apskritas arba pailgas šakniagumbis, kurio spalva įvairuoja tarp gelsvos, geltonos, oranžinės, baltos, rožinės, violetinės. Augalas dvimetis – pirmais metais išaugina šakniagumbį, antrais – stiebą su žiedais.

Pašarinis runkelis – svarbus pašarinis augalas. Šakniagumbyje gausu proteino, kalcio, fosforo, lapuose – proteino. Runkeliai, turintys iki 13 % cukraus, vadinami pusiau cukriniais.

Augalas gerai dera velėniniuose karbonatiniuose, velėniniuose glėjiškuose lengvuose bei vidutinio sunkumo priemoliuose, todėl dažniausiai auginamas Vidurio Lietuvos žemumoje.

Runkeliui kenkia virusinė geltligė, miltligė, lapų mozaika, rūdys. Pagrindiniai kenkėjai: runkelinė musė, runkelinis amaras, runkelinė blakė, runkeliniai straubliukai.

Išvestas XVI a. Vokietijoje.

* Runkelių derlius Vokietijoje
* Karvės, ėdančios runkelius
* Runkelių pjaustytuvas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pašarinis runkelis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 587
| Vila Nova de Gajaport. *Vila Nova de Gaia* |
| --- |
|        |
| *Vila Nova de Gaia žvelgiant iš Porto* |
|  |
| 

Vila Nova de GajaVila Nova de Gaja

41°08′00″ š. pl. 8°37′00″ v. ilg.﻿ / ﻿41.13333°š. pl. 8.61667°r. ilg.﻿ / 41.13333; 8.61667﻿ (Vila Nova de Gaja)Koordinatės: 41°08′00″ š. pl. 8°37′00″ v. ilg.﻿ / ﻿41.13333°š. pl. 8.61667°r. ilg.﻿ / 41.13333; 8.61667﻿ (Vila Nova de Gaja) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Portugalijos vėliava Portugalija |
| **Regionas** | Šiaurės Portugalija |
| **Apskritis** | Porto apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 178 255  |
|  |
|  **Vikiteka** | Vila Nova de Gaja |

**Vila Nova de Gaja** (port. *Vila Nova de Gaia*) – miestas šiaurės Portugalijoje, Atlanto vandenyno pakrantėje, Doro kairiajame krante, priešais Portą. Patenka į Porto metropolinę teritoriją. Tai svarbiausias vyno išvežimo uostas šalyje. Veikia vyno birža, yra Porto vyno (portveino) sandėliai. Taip pat maisto, tekstilės, keramikos, kamščių gamybos pramonė. Driekiasi paplūdimiai.

Istorija
--------

Romėnų laikais buvo Portus Kalės (*Portus Cale*) miesto, matyt išaugusio keltų gyvenvietės vietoje, dalimi. Portas pradžioje buvo Kalės (Gajos) uostu, bet viduramžiais jį praaugo. Maurų laikais Doro upė nusistovėjo kaip riba tarp musulmonų ir krikščionių žemių, todėl paribyje buvusi Gaja buvo nuolat siaubiama antpuolių ir nunyko. 1035 m. išstūmus musulmonus nuo Doro pietinių pakrančių, Porto gyventojai atkūrė „Naująją Gają" – Vila Nova de Gają.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vila Nova de Gaja*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1984. T.XII: Vaislapėlis-Žvorūnė, 245 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Nasiro al Mulko mečetė  |
| --- |
|  |
| **Šalis** | Iranas |
| **Miestas** | Širazas |
| **Atšaka** | šiitai |
| **Pastatyta** | 1888 m. |
| **Stilius** | persiškas |

**Nasiro al Mulko mečetė** (pers. مسجد نصیر الملك = *Masjed-e Naseer ol Molk*) – mečetė pietų Irano mieste Širaze, Goade Arabano vietovėje, šalia Šacho Čerago mečetės. Ji pastatyta Kadžarų dinastijos laikais – 1876 m. statybos darbus pradėjo Mirza Hasanas Ali Nasiras al Molkas. Statybos baigtos 1888 m. Architektai: Muhamadas Hasane Memaras ir Muhamadas Reza Kaši Paze Širazis.

Mečetė pasižymi ypatingai gausiu dekoru: įrengti dideli spalvingi langų vitražai, fasadas, interjero skliautai išpuošti mozaikomis. Mečetės kieme įrengtas baseinas.

Nasiro al Mulko mečetė restauruojama ir saugoma „Nasir Al-Molk Endowment Foundation" dėka.

* VitražaiVitražai
* SkliautaiSkliautai
* MozaikaMozaika
* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nasiro al Mulko mečetė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Slaigoair. *Sligeach*, angl. *Sligo* |
| --- |
| *Slaigo abatija pastatyta 1253 m.* |
|  |
| 

SlaigoSlaigo

54°16′0″ š. pl. 8°28′59″ v. ilg.﻿ / ﻿54.26667°š. pl. 8.48306°r. ilg.﻿ / 54.26667; 8.48306﻿ (Slaigo)Koordinatės: 54°16′0″ š. pl. 8°28′59″ v. ilg.﻿ / ﻿54.26667°š. pl. 8.48306°r. ilg.﻿ / 54.26667; 8.48306﻿ (Slaigo) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Airijos vėliava Airija |
| **Grafystė** | Slaigo grafystė |
| **Provincija** | Konachtas |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 19 199  |
| **Altitudė** | 13 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Slaigo |
|  |
| **Kirčiavimas** | Sláigo |

**Slaigo** (air. *Sligeach* – „kriauklėta vieta") – miestas šiaurės vakarų Airijoje, uostas prie Atlanto vandenyno Slaigo įlankos ir Garavogu upės, ištekančios iš Gilo ežero. Slaigo grafystės centras. Yra technologijos institutas.

Slaigo yra priskiriamas prie „Miestų-Vartų" (angl. *Gatecity*), kadangi Airijos valdžia, norėdama šalies ekonomiką išplėsti už Dublino ribų (visa ekonomika buvo centralizuota ir būtent Dubline) Slaigo ir dar keliuose Airijos miestuose įkūrė verslo centrus, kuriuose bazes ikūrė įvairios stambios ir mažesnės kompanijos (*Abbott*, *Stiefel* ir kitos); Slaigo šis verslo centras vadinamas Finisklino centru.

Sportas
-------

* Sligo Rovers FC (futbolas)

2007 m. lapkričio mėnesio 15-18 dienomis Airijoje vyko pasaulio ralio čempionatas, Slaigo buvo visų ralio komandų bazė, kurios bazės įsikūrė prie Slaigo technologijos instituto, ralio savaitgalį Slaigo ir jo apylinkėse buvo laukiama iki 100000 ralio sirgalių iš viso pasaulio.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Vytautas Venckūnas** |
| --- |
| Gimė | 1949 m. liepos 26 d. (73 metai)Lietuva Marijampolė |
|  |
| Veikla | Jonavos rajono savivaldybės politinis veikėjas |
| Organizacijos | Jonavos rajono savivaldybės taryba |
| Pareigos | vicemeras |
| Partija | Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai |
|  |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutasKauno technologijos universitetas |

**Vytautas Venckūnas** (g. 1949 m. liepos 26 d. Marijampolėje) – vadybininkas, Lietuvos ir Jonavos rajono savivaldybės politinis veikėjas.

Biografija
----------

1972 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius mechanikas. 2009 m. baigė Kauno technologijos universitetą, ekonomikos magistras.

1970–1971 m. dirbo Kauno radijo gamykloje gamybos dispečeriu.

1971–1972 m. – Vilniaus šlifavimo staklių gamyklos gamybos kontrolierius.

1972–1977 m. – Jonavos „Azoto" gamybinio susivienijimo Techninės kontrolės skyriaus viršininkas, Karbamido cecho mechanikas.

1977–1980 m. – Jonavos mechaninės gamyklos vyriausiasis inžinierius.

1980–1985 m. – Jonavos remonto-statybos valdybos Nr.5 vyriausiojo inžinieriaus pavaduotojas.

1985–1996 m. – AB „Achema" Karbamido cecho mechanikas.

1996–2000 m. – AB „Achema" Karbamido cecho viršininkas.

2000–2005 m. – AB „Achema" technikos direktorius.

2005–2009 m. – AB „Achema" vystymo direktorius.

2009–2010 m. – AB „Achema" technikos direktoriaus pavaduotojas vystymui.

2010–2011 m. – Valstybinės lošimų priežiūros komisijos narys.

Partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narys, Jonavos skyriaus pirmininkas. 1997–2000 m. 2000–2003 m. 2003– 2007 m. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Jonavos rajono savivaldybės tarybos narys.

Žmona Vyta, dukra Indrė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  CV Archyvuota kopija 2011-03-11 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
3. ↑  VRK informacija (2007 m.) Archyvuota kopija 2008-05-05 iš Wayback Machine projekto.
**Narvos sutartis** – sutartis, kurią 1704 m. rugpjūčio 30 d. prie Narvos sudarė Abiejų Tautų Respublika (nušalinto valdovo Augusto II šalininkai) ir Rusija dėl bendrų veiksmų prieš Švediją per 1700–1721 m. Šiaurės karą.

Sutartis
--------

Dar 1701 m. vasario 26 d. Biržų sutartimi Rusijos caras Petras I ir Saksonijos kurfiurstas bei Abiejų Tautų Respublikos valdovas Augustas II susitarė kariauti su Švedija. 

Narvos sutartimi, kurią pasirašė Rusijos pasiuntinys grafas Fiodoras Golovinas ir Kulmo vaivada Tomašas Dzialynskis, šalys susitarė nesudaryti su Švedija separatinės taikos. Rusija gavo teisę kariauti Abiejų Tautų Respublikos teritorijoje ir pažadėjo Respublikai duoti 12 000 karių. Abiejų Tautų Respublika pasižadėjo kovai su Švedija duoti 48 000 karių, kuriems išlaikyti Rusija kasmet turėjo mokėti po 200 000 rublių. Rusija Abiejų Tautų Respublikai grąžino iš Švedijos atkariautą Livonijos pietinę dalį, pažadėjo padėti numalšinti Vakarų Ukrainos valstiečių ir kitų gyventojų sluoksnių sukilimą, kilusį prieš baudžiavos stiprinimą.

Pasekmės
--------

Narvos sutartis turėjo reikšmės, kad Švedija nepajėgė visiškai nugalėti Abiejų Tautų Respublikos, o Rusija galėjo geriau pasirengti kovai su Švedijos kariuomene, dėl ko Švedija pralaimėjo Šiaurės karą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  '**. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 75 psl.**
| **Vytautas Verseckas** |
| --- |
| Gimė | 1941 m. gruodžio 28 d. (81 metai)Vilniuje |
|  |
| Veikla | choro dirigentas. |

**Vytautas Verseckas** (1941 m. gruodžio 28 d. Vilniuje) – choro dirigentas.

Biografija
----------

Baigęs Valkininkų vidurinę mokyklą, 1959–1963 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume (dėst. J. Narvidas). 1971–1977 choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. N. Kazakauskienės klasė).

1963–1968 Jurbarko rajoninių kultūros namų meno vadovas ir mišriojo choro dirigentas. Choras 1965 respublikinės kaimo meno mėgėjų apžiūros laureatas ir dainų šventės dalyvis Vilniuje. 1968–1972 Utenos rajoninių kultūros namų meno vadovas ir mišriojo choro dirigentas. Choras 1970 respublikinės dainų šventės konkurso prizininkas. 1972–1974 Vilniaus medicinos darbuotojų dainų ir šokių ansamblio „Rūta" choro vadovas.

Nuo 1975 Vilniaus kuro aparatūros gamyklos mišriojo choro (70-80 dalyvių) meno vadovas ir dirigentas. Choras 1978 VI Stasio Šimkaus chorų konkurso Klaipėdoje ir 1981 liaudies dainų konkurso Panevėžyje prizininkas, 1981 Vilniaus miesto chorų apžiūros laureatas, 1980 ir 1985 respublikinių dainų švenčių dalyvis.

Nuo 1980 V. Verseckas Vilniaus valstybinio universiteto studentų dainų ir šokių ansamblio choro vadovas, nuo 1985 Lietuvos mokslų akademijos mišriojo choro chormeisteris, nuo 1994 meno vadovas ir dirigentas. Chorą (60 dalyvių) išmokė nemaža įvairių kūrinių, surengė koncertų Lietuvos miestuose ir miesteliuose, 1995 ir 1996 su choru gastroliavo Austrijoje, o 1996 Italijoje – giedojo Vatikano Šv. Petro Bazilikos Lietuvių koplyčioje ir Didžiojoje auloje per susitikimą su popiežiumi Jonu Pauliu II. Choras dalyvavo 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Vilniuje, 1995 ir 1997 Baltijos ir Siaurės šalių chorų festivaliuose Rygoje (Latvija) ir Gotlande (Švedija).

Nuo 1995 ir Lietuvos karo akademijos kariūnų choro vadovas – daugiausia koncertuoja kariniuose daliniuose. Chorą parengė 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.

V. Verseckas – Jurbarko ir Utenos rajonų dainų švenčių vyr. dirigentas; 1986 dirigentas apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| Vila Barbaro |
| --- |
|  |
| Vietovė | Venetas |
| Koordinatės | 45°48′43″ š. pl. 11°58′35″ r. ilg.﻿ / ﻿45.81194°š. pl. 11.97639°r. ilg.﻿ / 45.81194; 11.97639 |
| Pastatymo metai | 1557 - 61 m. |
| Architektas (-ai) | Andrea Palladio |
| Stilistika | Renesansas, Manierizmas |
| Savininkai | privatūs |
| Statusas | Viešo lankymo |

**Vila Barbaro** (it. *Villa Barbaro*) arba **Mazero vila** (it. *Villa di Maser*) – XVI a. Andrea Palladio projektuota vila Venete, prie Mazero miestelio. Garsias freskas joje sukūrė Paolas Veronezė. Vila 1996 m. įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą, kaip objekto „Vičencos miestas ir Paladijo Veneto vilos" dalis.

Istorija
--------

Vila buvo pastatyta apie 1557-1561 m. pagal architekto Andrea Palladio projektą jo draugų, Venecijos aristokratų Barbaro šeimai prie Mazero miestelio Venete. Vila buvo suplanuota ne tik, kaip provincijos aristokratų poilsio vieta, bet kaip ir vynininkystės verslo centras. Joje ir dabar yra rūsiai, kuriuose brandinamas Mazero vynas.

Vila suprojektuota žemo profilio, kad derėtų prie vietos kraštovaizdžio. 1561-62 m. Paolas Veronezė joje atliko vidinių erdvių, 6 kambarių, dekorą, kuriame dominuoja iliuzionistinės detalės. Vilos architektūrines vidaus detales, numanoma, kūrė skuptorius Alessandro Vittoria. Apie 1580 m. Andrea Palladio suprojektavo Barbaro šeimos koplyčią (*tempietto*) prie vilos. Manoma, kad tai buvo vienas paskutiniųjų architekto projektų. 

1850 m. vilą įsigijo pramonininkas Sante Giacomelli, kuris organizavo jos atnaujinimą ir restauraciją. 1934 m. ją įsigijo grafas Giuseppe Volpi di Misurata savo dukteriai Marina. Ir šiuo metu joje gyvena šeimos palikuonys.

Vilos vaizdai
-------------

* Vilos planas, 1781 m. Bertotti Scamozzi piešinys
* Baseinas ir grota prie vilos
* Vilos interjeras, Paolo Veronezės freskos
* Vilos koplyčia (*tempietto*)

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vila Barbaro** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficialus vilos tinklalapis
* Paolo Veronezės freskos viloje WGA tinklalapyje
* Paladijaus Veneto vilos
Osmanų imperijos vilajetai 1900 m. žemėlapyje
**Vilajetas**, taip pat **velajatas, vilaja** (turk. *vilayet*, urd. vilayat, arab. ولاية‎‎ – wilayah) – vienas pagrindinių administracinių-teritorinių vienetų eilėje Šiaurės Afrikos, Artimųjų ir Vidurinųjų Rytų šalių, buvusios Osmanų imperijos įtakotuose regionuose (žr. Osmanų imperijos administracinis suskirstymas). Paprastai reiškia „provinciją" (ar jos dalį), „guberniją", „valstiją" ir pan. Be to, naudojama įvardinti ir kitoms šalims, pvz. arabų k. Jungtinių Amerikos Valstijų pavadinime naudojama ši sąvoka – „الولايات المتحدة" (*al-Wilāyāt al-Muttaḥidah*), Malaizijos federalinės teritorijos apibūdinamos *„wilayah persekutuan"* ir pan.

Šalys, kuriose priimta vadinti „vilajetais" (ar panašiai skambančiomis formomis) savo stambius administracinius-teritorinius vienetus:

* Afganistanas (žr.Afganistano provincijos),
* Alžyras (žr. Alžyro vilajos),
* Kenija (žr. Kenijos administracinis suskirstymas),
* Malaizija (žr. Malaizijos valstijos),
* Omanas (žr. Omano regionai),
* Pietų Sudanas (žr. Pietų Sudano administracinio suskirstymo vienetai),
* Tadžikistanas (žr. Tadžikijos provincijos)
* Tanzanija (žr. Tanzanijos rajonai)
* Tunisas (žr. Tuniso vilajetai),
* Turkija (žr. Turkijos provincijos),
* Turkmėnija (žr. Turkmėnijos velajatai),
* Uzbekistanas (žr. Uzbekijos administracinis suskirstymas).

Šaltiniai
---------

1. ↑   Turkijos adm. terit. vienetas 1866–1975 m.
Koordinatės: 56°14′24″š. pl. 23°01′01″r. ilg.﻿ / ﻿56.239995°š. pl. 23.016875°r. ilg.﻿ / 56.239995; 23.016875

|  Kruopių kapinių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Akmenės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kruopiai |
| **Adresas** | Vytauto Didžiojo g. |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |

**Kruopių kapinių koplyčia** – koplyčia, stovinti Akmenės rajone, Kruopių miestelyje, prie kelio  **1027**  Papilė–Eglesiai–Kruopiai  (Vytauto Didžiojo g.), Kruopių Šv. Onos parapijoje, Kruopių miestelio kapinių riboto laidojimo dalyje. Koplyčią nuo Šv. Onos bažnyčios skiria šventoriaus tvora su galiniais vartais ir dvi kapų eilės. Kapinės suskaitmenintos. Šalia koplyčios pastatyta XIX a. pab. - XX a. pr. laikotarpio antkapinių kryžių, palaidota kunigų.

Nuo kapinių pusės
Nurodoma koplyčiai priklausanti kultūros vertybė – skulptūra „Nuplaktas Kristus", 1995 m. įtraukta į istorijos ir kultūros paminklų sąrašą.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kruopių kapinių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Akmenės rajono sakralas Archyvuota kopija 2021-11-21 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Kruopių Šv. Onos parapija (dekanato inf.)
3. ↑  Akmenės rajono kapinių sąrašai. 7. Kruopių mstl. kapinės Archyvuota kopija 2021-11-21 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Akmenės rajono savivaldybė. Monumentai. 8. Skulptūra „Nuplaktas Kristus" IP966/D, LA413/483 Archyvuota kopija 2021-11-21 iš Wayback Machine projekto.
**Vytautas Vladislovas Logminas** (g. 1932 m. sausio 28 d. Porai, Širvintų valsčius -- 2018 m. liepos 22 d. Vilniuje) – Lietuvos ornitologas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1955 m. baigė Vilniaus universitetą. 1962 m. biologijos mokslų kandidatas.

1955–1959 m. dirbo Biologijos institute, 1959–1969 m. Zoologijos ir parazitologijos institute. 1963–1969 m. Gamtos apsaugos komisijos mokslinis sekretorius. 1969–2002 m. dėstė Vilniaus pedagoginiame institute (nuo 1992 m. Vilniaus pedagoginis universitetas), 1992–2001 m. Zoologijos katedros vedėjas; nuo 1972 m. docentas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų svarbiausia sritis – paukščių (vištinių, vandens ir pelkių) ekologija, migracija, saugomų teritorijų (Kretuono draustinis ir kt.) paukščių faunos tyrimai. Parašė apie 10 knygų.

Bibliografija
-------------

* Kurapka, 1970 m.
* Antys, 1972 m.
* Kretuonas, su kitais, 1974 m.
* Gamtos apsauga, su kitais, 1976 m.
* Lietuvos paukščiai, 1979 m.
* Biologo vadovas, su kitais, 1987 m.
* Lietuvos raudonoji knyga, su kitais, 1981 m.
* Vadovas Lietuvos stuburiniams pažinti, su kitais, 1982 m.
* Lietuvos fauna. Paukščiai, su kitais, 1 d. 1990, 2 d. 1991 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algimantas Jakimavičius. *Vytautas Vladislovas Logminas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 571 psl.