recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 40°46′ š. pl. 68°19′ r. ilg.﻿ / ﻿40.767°š. pl. 68.317°r. ilg.﻿ / 40.767; 68.317

| Maktaaralo rajonas*Maqtaaral ay'dany* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kazachstano vėliava Kazachstanas |
| **Sritis** | Turkestano sritis Pietų Kazachstano sritis |
| **Administracinis centras** | Žetysajus |
| **Įkūrimo data** | 1928 |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 304 294 |
| **Plotas** | 1 800 km² |
| **Tankumas** (2017) | 169 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | maktaral.gov.kz |

**Maktaaralo rajonas** (kaz. *Maqtaaral ay'dany*) – Kazachstano administracinis vienetas, labiausiai į pietus nutolęs šalies rajonas, esantis Pietų Kazachstano srityje, pasienyje su Uzbekija. Maktaaralo rajonas – pusiau eksklavas, iš trijų pusių supamas Uzbekijos, iš ketvirtosios – Šardaros tvenkinio. Iki 1993 m. vadintas Pachtaaralo rajonu.

Maktaaralo rajonas užima 1800 km² plotą, turi 304,3 tūkst. gyv. (2017). Jo administracinis centras – Žetysajus. Didesnės rajono gyvenvietės: Asykata (buv. Kirovskis), Atakentas (buv. Iljičius), Myrzakentas (buv. Slavianka). Nacionalinė populiacijos sudėtis: 83,22 % – kazachai, 8,11 % – tadžikai, 3,73 % – uzbekai (2015).

Rajone daugiausiai vystoma tekstilės ir siuvimo pramonė, pagaminama per 70 % srities medvilnės pluošto. Ūkiuose auginami galvijai, avys ir ožkos, kiaulės, arkliai, kupranugariai.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2018-04-11 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 10°18′ š. pl. 123°58′ r. ilg.﻿ / ﻿10.300°š. pl. 123.967°r. ilg.﻿ / 10.300; 123.967

Maktano padėtis
**Maktanas** (seb. *Mactan*) – maža sala Filipinų salyne, Kamoteso jūroje, Vidurio Visajuose, prie pat rytinio Sebu salos kranto, priešais Sebu miestą. Plotas 65 km². Sala koralinė, apsupta rifo.

2015 m. Maktane gyveno 467,8 tūkst. gyventojų. Tai tankiausiai gyvenama Filipinų sala (6615 žm./km²). Saloje įsikūręs Lapu Lapu miestas. Verčiamasi baldų, muzikos instrumentų gamyba, turizmu. Su Sebu Maktaną jungia du tiltai, taip pat yra oro uostas.

Maktanas bene žymiausias tuo, kad 1521 m. šioje saloje žuvo aplink pasaulį plaukęs jūrininkas Fernandas Magelanas. Jis, norėdamas sutvirtinti sandraugą su Sebu salos radža Humabonu, užpuolė jam priešišką Maktano salą, bet karaliaus Šri Lapu Lapu vedami maktaniečiai nukovė salon išsilaipinusius ispanus, tarp jų – kapitoną Magelaną.

Galerija
--------

* Valtys salos pakrantėjeValtys salos pakrantėje
* Vienas iš tiltų į MaktanąVienas iš tiltų į Maktaną
* Vaizdas:Magellan Shrine, Mactan Island.JPGAtminimo kapas Magelanui
* Maktano viešbučių kompleksasMaktano viešbučių kompleksas

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Maktanas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Kalifornijos srovė (pažymėta mėlynai)
**Kalifornijos srovė** – šaltoji jūrinės srovė Ramiajame vandenyne, tekanti į pietus išilgai Kalifornijos pusiasalio vakarinių krantų, maždaug nuo 40 iki 15° šiaurės platumos. Tai – Šiaurės Ramiojo vandenyno srovės pietinė šaka. Pietuose Kalifornijos srovė įsilieja į Šiaurės Pasatinę srovę. Ilgis ~2800 km, plotis 550–650 km, greitis 25 cm/s, debitas apie 11 mln. m³/s.

Paviršiaus vandens temperatūra žiemą šiaurėje 9 °C, pietuose 26 °C, vasarą atitinkamai 17 ir 28 °C. Druskingumas 32,5–34,5 ‰; ties didžiųjų upių žiotimis daug mažesnis.

Kalifornijos srovė lemia sausus ir saulėtus orus vakarinėje JAV pakrantėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 187
2. ↑  Rimas Žaromskis. *Kalifornijos srovė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
| **Lepus californicus** |
| --- |
| *Lepus californicus* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Kiškiažvėriai  *( Lagomorpha)* |
| Šeima: | Kiškiniai  *( Leporidae)* |
| Gentis: | Kiškiai  *( Lepus)* |
| Rūšis: | Kaliforninis kiškis  *( Lepus californicus)* |

 |
| Binomas |
| ***Lepus californicus***Gray, 1837 |
| Paplitimo arealas |

**Kaliforninis kiškis**, arba **juodauodegis kiškis**, arba **Amerikos dykumų kiškis** (*Lepus californicus*) – kiškinių šeimos žinduolis, gyvenantis vakarinėje JAV bei šiaurinėje Meksikos teritorijoje.

Fizinės savybės
---------------

Užima trečiąją vietą tarp didžiausių Amerikos kiškių (po antilopinio kiškio bei baltauodegio kiškio). Užauga 47–63 cm ilgio, ausų ilgis siekia 10–13 cm. Sveria 1,3–3,1 kg. Ant nugaros vidurio turi juodą juostą, pasturgalis taip pat juodas. Šonai ir pilvas balti. Turi labai stiprias užpakalines kojas. Patelės paprastai šiek tiek didesnė už patinus.

Buveinė
-------

Gyvena dykumų krūmynuose, prerijose, kopose, dirbamuose laukuose. Mėgsta sausesnes vietas, kur auga žolė. Įsikuria net 3,8 km aukštyje.

Dauginimasis
------------

Arizonoje dauginimosi sezonas trunka gruodžio–rugsėjo mėn. o Kanzase bei Kalifornijoje sausio–rugpjūčio mėn. Per vieną sezoną patelė išveda 3–4 vadas, vienoje vadoje būna 1–6 kiškiukai. Nėštumas trunka apie 43 dienas. Mažyliai gimsta jau apaugę kailiu, atmerktomis akimis.

Mityba
------

Minta šakelėmis, jauna medžių žieve. Nevengia pelynų bei kaktusų. Beveik negeria vandens – reikalingą skysčių kiekį pasisavina su augalais. Kaliforniniai kiškiai yra gana ėdrūs: 15 šių kiškių per parą gali suėsti tiek pat maisto, kiek vienas didelis galvijas.

Galerija
--------

* Morką griaužiantis kaliforninis kiškis
* Kiškis tarp kaktusų
* Kaliforninis kiškis pasižymi itin didelėmis ausimis
* Iš nugaros

Nuorodos
--------

* Kaliforninis kiškis (video medžiaga)
* Kaliforninis kiškis (informacija anglų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kalikselvenas |
| --- |
| Kalikselvenas į pietus nuo Kirunos Kalikselvenas į pietus nuo Kirunos |
| **Ilgis** | 450 km |
| **Baseino plotas** | 18 130 km² |
| **Vidutinis debitas** | 290 m³/s |
| **Ištakos** | Skandinavijos kalnai |
| **Žiotys** | Baltijos jūra |
| **Šalys** | Švedija |
|  |
|  **Vikiteka** | Kalikselvenas |

**Kalikselvenas** (šved. *Kalixälven, Kalix älv*, sam. *Gáláseatnu*) – upė šiaurės Švedijoje, Norlande. Prasideda Skandinavijos kalnuose, Kebnekaisės kalno papėdėje, į pietvakarius nuo Kirunos. Teka į pietryčius, aukštupyje prateka keletą ežerų. Vaga slenkstėta, yra krioklių (didžiausias – Jokfalas). Įteka į Baltijos jūros Botnijos įlanką netoli Kalikso miestelio.

Didžiausi intakai: Tverenas, Engersenas, Terendė (pastaroji upė yra bifurkacija nuo Tornės upės).

Kalikselvenas yra viena iš nedaugelio šiaurės Švedijos upių, kurioje nėra įrengta užtvankų ir elektrinių.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Straipsnių serija |
| **Islamas** |
|  |
| 
Pranašai ir dvasininkai

|  |
| --- |
| Alachas · Dievo vienovė
Mahometas · Kiti pranašai
Ahl al-Bayt · Sahaba 
Rašidų kalifatas · Kalifai  Imamatas · Imamai |

 |
| 
Musulmonų praktikos 

|  |
| --- |
| Šahada · Salatas ·
Zakiatas  Ramadano Saumas · Chadžas · Džihadas |

 |
| 
Islamiškosios šventės 

|  |
| --- |
| Id al Fitras · Id al Adcha
Maulidas · Miradžas · Didybės naktis |

 |
| 
Islamo atšakos 

|  |
| --- |
| Sunizmas · Šiizmas
Sufizmas |

 |
| 
Tekstai ir religiniai šaltiniai 

|  |
| --- |
| Koranas · Suna · Hadisai
Fikhas · Adabas · Šariatas · Kalam |

 |
| 
Kultūra ir visuomenė 

|  |
| --- |
| Mečetė · Menas Islamizmas · Džihadizmas Islamo fundamentalizmas · Islamofobija |

 |
| **Islamo terminų žodynas**
Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Kalifas** (arab.  خليفة) – kalifato valdovas ir kartu musulmonų umos (visų musulmonų) religinis vadovas. Pirmieji keturi kalifai (*Abu Bakr*, *Umar ibn al-Khattab*, *Uthman ibn Affan*, ir *Ali ibn Abi Talib*) buvo paskiriami įpėdiniais ankstesniojo arba renkami. Penktojo kalifo palikuonys tapdavo kalifais paveldėdami šį titulą (Umajadų dinastija). Vėliau titulą ir valdžią perėmė Abasidų dinastija.

909 m. Šiaurės Afrikoje atsirado konkuruojantis Fatimidų kalifas (Fatimidų dinastija), valdžiusi dabartinio Maroko, Tuniso, Alžyro, Libijos (o vėliau – ir Egipto bei Palestinos) teritorijose. Omejadų palikuonys buvo įkūrę savo kalifatą Ispanijoje. Vėliau kalifais tapo osmanų (otomanų) valdovai. Tų vėlesniųjų kalifų valdžia buvo menkesnė, daugiau moralinė, o sultonai ir emyrai valdė savarankiškai. Oficialiai kalifo titulas nenaudojamas nuo 1924 m. kai buvo panaikintas Osmanų kalifatas.

Arabiškas terminas خليفة reiškia 'tęsėjas, įpėdinis'. Pirmieji musulmonų vadovai, paveldėję valdžią iš Mahometo (570–632) po šio mirties, buvo vadinami *Khalifat ar-rasul Allah* 'Alaho pranašo įpėdinis'.
  
 Kalifus dar vadindavo *Amīr al-Mu’minīn* (أمير المؤمنين) 'tikratikių vadas', *Imam al-Ummah* 'umos mokytojas, imamas', *Imam al-Mu’minīn* (إمام المؤمنين) 'musulmonų mokytojas, vadovas'.

Žinomiausi kalifai:

* Abu Bakras (*Abu Bakr*) – pirmas teisėtai valdęs kalifas. Vienas iš valdovų kompiuteriniame žaidime „Civilizacija" (*Civilization*), kai jame kaip žaidžiama tauta atsirado arabai.
* Harunas al-Rašidas (*Haroon al-Rasheed*) – abasidų dinastijos kalifas, kuriam valdant Bagdadas tapo pasauliniu prekybos, kultūros ir politikos centru. Daug kam žinomas kaip pasakų veikėjas arabų pasakų rinkinyje „Tūkstantis ir viena naktis".
**Vokietijos ryšiai ir telekomunikacijos:**

**Telefonija**

* Laidinių telefonų naudotojų: 51,8 mln. (2011 m.)
* Mobiliųjų telefonų naudotojų: 108,7 mln. (2011 m.)

**Radijas**

* Radijo stotys: 51 AM, 787 FM, 4 trumpųjų bangų
* Radijo naudotojai: 77,8 mln.

**Televizija**

* Televizijos stočių: 373 (1995 m.)
* Televizijos naudotojų: 51,4 mln.

**Internetas**

* Interneto kodas: .de
* Interneto tiekėjų: 20,043 mln. (2012 m.)
* Interneto naudotojų: 65,125 mln. (2009 m.)

Šaltiniai
---------

Portal

**Vikisritis: *Vokietija***

* CIA Factbook Archyvuota kopija 2018-12-24 iš Wayback Machine projekto.
* Visų šalių statistika Archyvuota kopija 2013-08-21 iš Wayback Machine projekto.

v • a • r **Europos šalių ryšiai** 

Airija |
Albanija |
Andora |
Armėnija |
Austrija |
Azerbaidžanas |
Baltarusija |
Belgija |
Bosnija ir Hercegovina |
Bulgarija |
Čekija |
Danija |
Estija |
Graikija |
Gruzija |
Islandija |
Ispanija |
Italija |
Jungtinė Karalystė |
Juodkalnija |
Kazachija |
Kosovas |
Kroatija |
Latvija |
Lenkija |
Lichtenšteinas |
Lietuva |
Liuksemburgas |
Šiaurės Makedonija |
Malta |
Moldavija |
Monakas |
Norvegija |
Nyderlandai |
Portugalija |
Prancūzija |
Rumunija |
Rusija |
San Marinas |
Serbija |
Slovakija |
Slovėnija |
Suomija |
Švedija |
Šveicarija |
Turkija |
Ukraina |
Vatikanas |
Vengrija |
Vokietija
Reinhard Zimmermann
**Reinhard Zimmermann** (liet. *Reinhardas Cimermanas*; g. 1952 m. spalio 10 d. Hamburge, Vokietija) – vokiečių teisininkas, teisėtyrininkas civilistas komparatyvistas, Bucerijaus teisės mokyklos profesorius.

Biografija
----------

Reinhard Zimmermann Hamburgo universitete baigė teisės studijas ir apgynė disertaciją, teisės mokslų daktaras. Išlaikęs „didįjį" valstybinį teisės egzaminą, nuo 1979 m. prof. Peter Meincke mokslinis asistentas Kelno universiteto Teisės fakultete, nuo 1981 m. Keiptauno universiteto Romėnų teisės ir lyginamosios teisės katedros vedėjas, nuo 1988 m. Regensburgo universiteto ordinarinis profesorius, nuo 2002 m. Makso Planko užsienio ir tarptautinės privatinės teisės instituto Hamburge direktorius, nuo 2006 m. Makso Planko bendrijos Humanitarinių, socialinių mokslų sekcijos pirmininkas, nuo 2008 m. Bucerijaus teisės mokyklos profesorius.

Dėstydamas Regensburge, buvo užsienio universitetų kviestinis profesorius, dėstė JAV, D. Britanijoje (Edinburgh, Čikaga, Kalifornija, Jeilis, Kembridžas, Oksfordas). Nuo 2004 m. Vokietijos mokslo ir studijų paramos fondo *Studienstiftung des deutschen Volkes* kuratorijos narys ir pirmininko pavaduotojas. Įvairių Vokietijos, Austrijos, kitų užsienio mokslų akademijų narys.

Mokslinių interesų sritys – prievolių teisė (teisės istorija ir lyginamoji teisėtyra), angliškoji *common law* ir kontinentinės teisės civilinė teisė (*civil law*), mišriosios teisės sistemos (ypač Škotija ir Pietų Afrika) bei Europos privatinės teisės unifikacija.

Darbai
------

### Monografijos

* Teisėjo vadovavimo teisė ar visiškas niekas? // Richterliches Moderationsrecht oder Totalnichtigkeit? – Die rechtliche Behandlung anstößig-übermäßiger Verträge, Duncker & Humblot 1979, ISBN 3-428-04489-4
* Prievolių teisė // The Law of Obligations – Roman Foundations of the Civilian Tradition, Juta Legal and Academic Publishers 1990, ISBN 0-7021-2347-1
* Naujoji Vokietijos prievolių teisė, istorinės ir lyginamosios perspektyvos // The New German Law of Obligations, Historical and Comparative Perspectives, Oxford University Press 2005, ISBN 0-19-929137-3
* Jack Beatson / Reinhard Zimmermann, Jurists Uprooted: German Speaking Émigré Lawyers in Twentieth Century Britain, Oxford University Press 2005, ISBN 0-19-927058-9

### Straipsniai

* Romėnų-kanoninė *ius commune* kaip europinio teisės vieneto pagrindas // Das römisch-kanonische ius commune als Grundlage europäischer Rechtseinheit, Juristenzeitung 1992, 8 ff.
* Europos sutarčių teisės kontūrai // Konturen eines Europäischen Vertragsrechts, Juristenzeitung 1995, 477 ff.
* Unjustified Enrichment: The Modern Civilian Approach, Oxford Journal of Legal Studies 1995, 403 ff.

Nuorodos
--------

* Profesinis Reinhardo Cimermano tinklalapis Archyvuota kopija 2009-08-15 iš Wayback Machine projekto. (vokiečių k.)
| **Aliaksandras Milinkevičiusblrs. *Аляксандар Мілінкевіч*** |
| --- |
|  |
| A. Milinkevičius |
| Gimė | 1947 m. liepos 25 d. (75 metai) |
|  |
| Veikla | Baltarusijos politikas. Jis buvo kandidatas į prezidentus 2006 m. kaip oponentas nuo 1994 m. prezidento pareigas einančiam Aliaksandrui Lukašenkai |
| Partija | Baltarusijos jungtinės demokratinės jėgos |
|  |
|  **Vikiteka** | Aliaksandras Milinkevičius |

**Aliaksandras Milinkevičius** (blrs. *Аляксандар Мілінкевіч*, g. 1947 m. liepos 25 d.) – Baltarusijos politikas. Jis buvo kandidatas į prezidentus 2006 m. kaip oponentas nuo 1994 m. prezidento pareigas einančiam Aleksandrui Lukašenkai.

Biografija
----------

Milinkevičius gimė 1947 m. Gardine. Baigė Gardino universitetą ir įgijo docento laipsnį.

2001 m. buvo Siamono Domašo, kandidato į prezidentus 2001 m. komandos vadovas. 2005 m. spalį Baltarusijos jungtinių demokratinių jėgų iškeltas kandidatu į prezidentus 2006 m. rinkimuose.

2006 m. gruodį gavo Europos Parlamento A. Sacharovo premiją.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
Automobilio gesinimas putomis
Putų purškimas
Putų naudojimas Jeloustono nacionalinio parko gaisre 1988 m.
**Gesinimas putomis** – gaisro gesinimas panaudojant putas.

Tikslas – atvėsinti ugnį ir uždengti degimo židinį, taip užkertant kelią ugnies kontaktui su deguonimi, dėl ko degimas slopinamas. Išpurkštos gesinimo putos (putų koncentrato ir vandens tirpalas) izoliuoja gaisro paviršiuje esančius garus nuo atmosferinio deguonies. Antrinė jų funkcija – degančių medžiagų ataušinimas. Naudojami stacionarūs gesinimo putomis įrenginiai – tai rankinės ar automatinės sistemos, sumontuotos gesinti degiuosius skysčius ir kitas medžiagas. Naudojamos paviršiaus aktyvios medžiagos turi sudaryti mažiau nei 1% putų. Kiti ugniai atsparių putų komponentai yra organiniai tirpikliai (pvz. trimetil-trimetilenglikolis ir heksilenglikolis), putų stabilizatoriai (pvz. laurilo alkoholis) ir korozijos inhibitoriai.

Putos turi mažą plėtimosi koeficientą, jei šis koeficientas yra mažesnis nei 20. Putos, kurių išsiplėtimo koeficientas yra nuo 20 iki 200, yra vidutinio plėtimosi. Putos, pasižyminčios mažu plėtimosi koeficientu, turi mažą klampumą ir gali greitai padengti didelius plotus. Didelio išsiplėtimo putų koeficientas yra didesnis nei 200. Jos skirtos uždaroms patalpoms, tokioms kaip degantys angarai, kuriuos reikia greitai užpildyti.

Istorija
--------

Gaisro gesinimo putas 1902 m. išrado rusų inžinierius ir chemikas Aleksandras Loranas. Buvo atlikta apie 20 putų bandymų, įskaitant viešus bandymus, kurių metu Lorano mišinys buvo pilamas į liepsnojančios naftos rezervuarą. Putos buvo dviejų miltelių rūšių ir vandens mišinys, sumaišytas putų generatoriuje. Šie milteliai buvo natrio bikarbonatas ir aliuminio sulfatas. Gautos cheminės putos buvo stabilus mišinys iš mažų anglies dioksido burbuliukų, mažesnio tankio už naftą ir vandenį. Kadangi šis tirpalas buvo lengvesnis už degius skysčius, jis laisvai tekėjo skysčio degamuoju paviršiumi ir gesino ugnį, blokuodamas deguonies prieigą. 

* Automobilis su putų balionu
* Nešiojamas putų dozatorius
* Ugniagesiai su putomis
* Putos prie degusio automobilio

Šaltiniai
---------

1. ↑  Loran and the fire extinguisher Archyvuota kopija 2011-07-27 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gesinimas putomis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Gesinimo putos (rusų k.)
Koordinatės: 55°56′36″ š. pl. 21°57′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.94333°š. pl. 21.95000°r. ilg.﻿ / 55.94333; 21.95000


| Stanelių tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Plungės rajonas) |
| Plotas | 0,153 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,48 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2 m |
| Didžiausias gylis | 2,3 m |
| Įteka | Pietvė, Narštupis, 4 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Pietvė |

**Stanelių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Plungės rajone, 7 km į šiaurės rytus nuo Plungės, Stanelių gyvenvietės pietiniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Pietvės upę (Babrungo intakas) 3,5 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis šiaurės rytų-pietvakarių-šiaurės vakarų kryptimi – 1,8 km, plotis – iki 0,14 km. Yra 3 a salelė. Altitudė 127,5 m. Krantai aukštoki, daugiausia apaugę medžiais ir krūmynais. Į šiaurės vakarus, Pietvės upės slėnyje, stūkso miškas, kuriame šiauriau užtvankos yra Stanelių piliakalnis. Į pietus įsikūręs Lankos Lauko, į rytus – Tarvainių kaimai. Tvenkinio vidurinę dalį skersai kerta kelias Nr.3207 (Staneliai – Vilkaičiai). Į pietryčius nuo tvenkinio eina Kužiai – Kretinga geležinkelis.

Tvenkinys įrengtas 1980 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
**Stanikas S & P**, taip pat **S & P Stanikas, SetP Stanikas** (Svajonė ir Paulius Stanikai) – tarpdisciplininio meno kūrėjų šeimyninė pora: Svajonė Stanikienė (g. 1961 m.) ir Paulius Stanikas (g. 1962 m.). Kartu pradėję meninę karjerą, Svajonė ir Paulius iki šiol visuomet dirba dviese.

S. Stanikienė 1987 m. baigė Lietuvos dailės institutą, kur studijavo keramiką, P. Stanikas – diplomuotas ekonomistas (Vilniaus universitetas, 1985 m.). Nuo 2000 m. gyvena Paryžiuje.

Venecijos bienalės plakatas

Kūryba
------

Nuo 1988 m. pora dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, užsienio šalių muziejai.

Kuria didelio formato darbus su patoso, grotesko, absurdo elementais. Instaliacijose derinami anksčiau ir naujai sukurti kūriniai. Naudoja įvairias raiškos priemones: terakotinę skulptūrą, piešinius, fotografiją, videofilmus, *ready-made*, tekstus. Kūriniuose nemažai nuogo kūno. 

Surengtos individualios parodos:

* Vilniuje (1994–96, 1998–99, 2001, 2010),
* Vesterose (1996),
* Gdanske (1996, 2011),
* Berlyne (1997),
* Briuselyje (1998),
* Molėtuose (2001),
* Kristianstade (2001),
* Paryžiuje (2001, 2004, 2012),
* Geteborge (2005),
* Niujorke (2005),
* Londone (2005–06),
* Šanchajuje (2011).

Įvertinimas
-----------

* Vyriausybės kultūros ir meno premija, 2003 m.
* Nacionalinė kultūros ir meno premija, 2017 m. – už estetinį kūrybos provokatyvumą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Stanikas S & P*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXII (Sko–Šala). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
2. ↑  S & P Stanikas: premija pasidžiaugta savaitę Archyvuota kopija 2018-04-18 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* S&P Stanikai apie Vilniaus meno mafiją
| **Stanislava Valužienė** |
| --- |
| Gimė | 1894 m.Dauginčiai, Kartenos valsčius |
| Mirė | 1948 m. rugpjūčio 10 d. (~54 metai)Balsiškiai, Kartenos valsčius |
| Tėvas | Juozas |
| Sutuoktinis (-ė) | Ignas Valužis |
| Vaikai | Stanislava Valužytė, Albertas Valužis |
|  |
| Veikla | Lietuvos partizanė |

**Stanislava Valužienė** (slap. *Močiutė*, 1894 m. Dauginčiuose, Kartenos valsčius – 1948 m. rugpjūčio 10 d. Balsiškiuose, Kartenos valsčius) – Žemaičių apygardos partizanė.

Biografija
----------

Dauginčių kaimo ūkininkė. Vyras Ignas Valužis po karo enkavedistų buvo suimtas ir išvežtas prie Belomoro kanalo statybos, ten mirė.

1947 m. vėlų rudenį (kitais duomenimis – 1948 m. sausio mėn.) įstojo į LLA Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Buganto kuopos partizanų gretas.

Drauge su dukra Stanislava Valužyte-Meile ir kitais 5 kuopos partizanais žuvo 1948 m. rugpjūčio 10 d. prie Tyro durpyno, Balsiškių kaime, mūšyje su Kartenos, Salantų, Skuodo, Darbėnų ir Kretingos stribais bei MGB vidaus kariuomenės 24-jo šaulių pulko kareiviais.

Šaltiniai
---------

* Lietuvos ypatingasis archyvas, f. K-1, ap. 3, b. 1176, l. 22, 31-32; ap. 58, b. P-15719, l. 11
* Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo departamento 1997 m. spalio 24 d. pažyma
*Kitos reikšmės – Vadaktų dvaras.*
Koordinatės: 55°38′14″š. pl. 23°59′48″r. ilg.﻿ / ﻿55.637143°š. pl. 23.996729°r. ilg.﻿ / 55.637143; 23.996729

| Vadaktų dvarvietė |
| --- |
| Pamatų liekanos šalia dvarvietės ploto Pamatų liekanos šalia dvarvietės ploto |
| Vieta | Vadaktai, Radviliškio raj. |
| Įkurtas | 1585 m. |
| Pastatų būklė | Laukas, krūmokšniai |

**Vadaktų dvarvietė**  – buvusio dvaro sodybos vieta, esanti Radviliškio rajone, Sidabravo seniūnijoje, Vadaktų miestelyje, 8 km į pietryčius nuo Sidabravo, netoli kelio  **3406**  Šeduvos g. st.–Vadaktai–Krekenava .

Vadaktų dvarvietė – valstybės saugomas pavienis objektas, 1997 m. įrašytas Kultūros vertybių registre. Užima 9500 m² plotą. Su dvarviete ribojasi senkapių teritorija.

Istorija
--------

1585 m. šaltiniuose minimas Vadaktų dvaras. 1586 m. buvo 14 gyventojų. 1923 m. kaime buvo 83, dvare – 71 gyventojas. Iš dvaro savininkų minimi Juozapas Juodkevičius ir Bogumila Juodkevičienė, pastatę pirmąją medinę bažnyčią Vadaktuose, taip pat Agota Liutkevičienė ir Zigmantas Liutkevičius 1883 m. pastatę dabartinę Šv. Agotos bažnyčią. Liaudos krašto dvarininkai Liutkevičiai palaidoti šventoriaus koplyčioje-mauzoliejuje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 23870 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  „Objekto Nr. 2509 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
3. ↑  *Vadaktai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos dvarai
**Vaclovas Šalkauskas** (g. 1965 m. lapkričio 19 d. Alytuje) – lietuvių diplomatas, ambasadorius.

Biografija
----------

1983 m. baigė Alytaus 7-ąją vidurinę mokyklą, 1983–1984 m. studijavo KPI Elektrotechnikos fakultete, 1986–1991 m. – Vilniaus universiteto Prekybos fakultete (ekonomisto spec.). 2007 m. – VU Teisės fakultete įgijo teisės magistro laipsnį.

1991–1993 m. buvo Lietuvos užsienio reikalų ministerijos TSRS (Nepriklausomų valstybių sandraugos) skyriaus II sekretorius, 1993–1997 m. – Lietuvos ambasados Baltarusijos Respublikoje 1-asis sekretorius.

1997–2000 m. V.Šalkauskas dirbo URM Rytų Europos ir Vidurinės Azijos skyriaus I sekretoriumi, Lietuvos ir Rusijos tarpvyriausybinės komisijos atsakinguoju sekretoriumi.

2001–2005 m. buvo patarėjas Lietuvos ambasadoje Izraelyje, 2005–2007 m. – URM Afrikos ir Artimųjų Rytų skyriaus vedėjas, Rytų Europos ir Vidurinės Azijos departamento direktoriaus pavaduotojas.

2007–2009 m. vadovavo Lietuvos Vyriausybės kanceliarijos Užsienio politikos skyriui..

2009–2012 m. – pirmasis Lietuvos ambasadorius Argentinoje, taip pat Brazilijos Federacinei Respublikai, Kolumbijos Respublikai, Urugvajaus Rytų Respublikai, Venesuelos Bolivaro Respublikai, Čilės Respublikai ir Ekvadoro Respublikai..

Šiuo metu – Lietuvos URM Informacinių technologijų departamento direktorius.

V. Šalkauskas 2003 m. apdovanotas ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžiumi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vaclovas Šalkauskas[neveikianti nuoroda]. Kas yra Kas Lietuvoje. Auksinis Tūkstantmečio leidimas. Neolitas, 2009.
2. ↑  Darbą pradėjo pirmasis Lietuvos ambasadorius Argentinoje (klaipeda.diena.lt)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiame straipsnyje bent dalis informacijos yra pasenusi** – Priežastis**Jeigu galite, atnaujinkite informaciją ir ištrinkite šį pranešimą.** |


|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį biografinį straipsnį reikėtų sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, prašome sutvarkyti šį straipsnį. Tik tada bus galima ištrinti šį pranešimą.Priežastys, dėl kurių straipsnis laikomas nesutvarkytu, aiškinamos straipsnyje Nesutvarkyti straipsniai.  |

**Vaclovas Šleinota** (1951 m. birželio 30 d. Kružiūnuose, Alytaus raj.) – lietuvių pramonininkas, verslininkas, vadybininkas

Išsilavinimas
-------------

1958–1962 m. Vaclovas Šleinota mokėsi Kružiūnų pradinėje mokykloje, po to Punios vidurinėje mokykloje.

1969 m. įstojo į Vilniaus universitetą. 1974 m. baigė Pramonės ekonomikos fakultetą, įgijo ekonomisto specialybę. Baigęs studijas, gavo paskyrimą dirbti praktinį ekonomisto darbą.

1974–1977 m. dirbo Panevėžio baldų fabrike ekonomistu. 1977–1978 Panevėžio kelių SRV skyriaus vadovu, 1978–1987 m. Panevėžio autokompresorių gamykloje ekonomistu, 1987–1990 metais ėmėsi vadybinės veiklos – tapo Panevėžio „Lietkabelio" vadovu.

Atgavus Nepriklausomybę, Šleinota buvo pakviestas eiti aukštas pareigas ekonomikos valdymo sektoriuje, įvairiose ministerijose. 1990–1991 m. Šleinota buvo pramonės ministro pavaduotojas, 1991–1992 m. – ekonomikos ministro pavaduotojas, 1992–1993 m. – pramonės ir prekybos ministro pavaduotojas.

1993–1994 AB „Banga" Šleinota dirbo ekspertu; nuo 1994 m. AB „Vilniaus vingis" vadovas.

Vaclovas Šleinota yra *Lietuvos Junior Achievement* valdybos narys.

Vaclovas Šleinota ėjo Lietuvos pramonininkų konfederacijos viceprezidento pareigas.

Šleinota vedęs; žmona Ėglė (\*1951 m.), Valstybės institucijų kalbos centro vadovė; dukros Lina (\*1975 m.), Vaiva (\*1982 m.).

Apdovanojimai
-------------

2000 m. Verslo šlovės galerijos laureatas.

Didžiojo Lietuvos Kunigaikščio Gedimino penktojo laipsnio ordinu

Nuorodos
--------

* 5ci.lt informacija
* Verslo šlovės galerijos informacija Archyvuota kopija 2006-07-14 iš Wayback Machine projekto.
**Vaclovas Čižiūnas** (1900 m. sausio 13 d. Kulniškiai, Gelvonų valsčius  – 1980 m. kovo 10 d. Veinas, Naujojo Džersio valstija) – lietuvių pedagogas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1927 m. baigė S. Daukanto mokytojų seminariją, 1938–1939 m. studijavo Vytauto Didžiojo universitete, 1942 m. baigė Vilniaus universitetą.

1917–1939 m. mokytojavo, 1939 m. dėstė Ukmergės mokytojų seminarijoje. 1941–1944 m. dirbo Švietimo ministerijoje, vidurinio mokslo departamento direktorius. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1946 m. suorganizavo lietuvių progimnaziją Noimiunsteryje, jos direktorius, vėliau – gimnaziją Klein-Vitenzėje, 1949 m. mokytojavo Pinebergo gimnazijoje.

1925 m. Lietuvių mokytojų profsąjungos Kauno skyriaus pirmininkas, nuo 1927 m. sekretorius, 1933–1939 m. centro valdybos sekretorius. 1950–1954 m. JAV lietuvių mokytojų sąjungos rytų pakraščių centro valdybos vicepirmininkas. Bendradarbiavo lietuvių spaudoje. Parengė vadovėlių pradžios mokykloms.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos istorija, vadovėliai 4, 5 ir 6 skyriams, su P. Šležu, 1936 m.
* Istorija, 5-6 skyriui, 1940 m.
* Vadovas po Kauną ir apylinkes, 1935 m.
* Aplinkos ir tėvynės pažinimo metodikos metmenys, 1938 m.
* Liaudies kultūros problemos, 1939 m.
* Tautinis auklėjimas šeimoje, 1953 m.
* Šeima tautinėje bendruomenėje, 1971 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vaclovas Čižiūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 375 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Vaclovas Volkus** |
| --- |
| Gimė | 1927 m. liepos 20 d. (95 metai)Jonavoje |
|  |
| Veikla | pedagogas, poetas, Lietuvos politinis veikėjas |
| Partija | 
* 1991 m. Lietuvos socialdemokratų partija;
* 1999 m. Lietuvos socialdemokratų sąjunga.

 |
|  |
| Alma mater | 
* 1956 m. Vilniaus pedagoginis institutas;
* 1971 m. Vilniaus universitetas.

 |

**Vaclovas Volkus** (g. 1927 m. liepos 20 d. Jonavoje) – pedagogas, poetas, Lietuvos politinis veikėjas.

Biografija
----------

1940 m. baigė Jonavos pradžios mokyklą, 1944 m. – progimnaziją, 1948 m. – Jonavos gimnaziją. 1956 m. baigė Vilniaus pedagoginio instituto istorijos fakultetą, Joniškėlio žemės ūkio technikumo agronomijos fakultetą. 1971 m. neakivaizdžiai baigė Vilniaus universiteto teisės fakultetą. 1984 m. neakivaizdiniu būdu baigė Vilniaus statybos technikumo civilinės statybos fakultetą.

1948–1949 m. mokytojavo. 1949–1952 m. tarnavo tarybinėje armijoje Vilniuje, tuometinėje Lietuviškojoje divizijoje tankistu. 1953–1957 m. Kėdainių rajono Kultūros ir švietimo skyriaus vedėjas. 1957–1971 m. Šėtos kolūkio pirmininkas. 1972–1979 m. dirbo Kėdainių raj. Lietuvos hidrotechnikos ir melioracijos institute statybos darbų vykdytoju ir Kėdainių profesinėje mokykloje dėstė istoriją. 1979–1995 m. Kėdainių tarpmokyklinio gamybinio mokymo kombinato, 1995–2000 m. Kėdainių jaunimo mokyklos direktorius. 2000 m. išėjo į pensiją.

Nuo 1991 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1993–1996 m. ir 1997–1999 m. Kėdainių skyriaus pirmininkas, LSDP tarybos narys. Nuo 1999 m. „Socialdemokratija – 2000" narys, Kėdainių skyriaus pirmininkas.

1995–1997 m. Kėdainių rajono savivaldybės tarybos narys, ekonomikos, biudžeto ir finansų komisijos pirmininkas.

Poetas, poezijos rinkinių autorius, išleido vienuolika poezijos knygų. Lietuvos kaimo rašytojų sąjungos narys. Aktyviai dalyvauja Lietuvos bajorų karališkosios sąjungos veikloje.
| Vadaktis |
| --- |
|  Vadaktis ties Ustrone |
| **Ilgis** | 17,8 km |
| **Baseino plotas** | 32,8 km² |
| **Ištakos** | Palonų apylinkės |
| **Žiotys** | Nevėžis |
| **Šalys** | Lietuva |

**Vadaktis** – upė Lietuvoje, Radviliškio ir Panevėžio rajonuose; Nevėžio dešinysis intakas. Prasideda šalia Šulnelių kaimo, 3 km į rytus nuo Palonų. Teka rytų, pietryčių kryptimi. Įteka į Nevėžį 108,4 km nuo jo žiočių, ties Naujaisiais Vadaktais.

Intakas – Gastupis (kairysis).

Aukštupyje, 14,7 km nuo žiočių, upė patvenkta, sudarytas 15,3 ha Vadaktų tvenkinys. Upės vaga daugiausia sureguliuota. Natūralus žemupio slėnis įtrauktas į Krekenavos regioninį parką. Gyvenvietės prie Vadakties: Ožaičiai, Dauburaičiai, Vadaktai, Pabiržiai, Ustronė, Naujieji Vadaktai.

Upėvardis kildinamas nuo žodžio *vadaksnis* („upės įlanka, su vaga besijungianti tik per potvynius, užlaja"), šis toliau nuo *vadė* („sausa vaga, virstanti upe po lietaus"), šis galbūt nuo *vanduo*.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| **Antanas Milaknis** |
| --- |
| Gimė | 1906 m. sausio 29 d.Mitragalys, Rokiškio valsčius |
| Mirė | 1994 m. balandžio 10 d. (88 metai)JAV |
|  |
| Veikla | veterinarijos gydytojas |
|  |
| Išsilavinimas | veterinarijos daktaras |
| Alma mater | Vienos aukštoji veterinarijos mokykla |

**Antanas Milaknis** (1906 m. sausio 29 d. d. Mitragalys, Rokiškio valsčius – 1994 m. balandžio 10 d. palaidotas Kulver sity, Kalifornijos valstija) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, veterinarijos daktaras.

Biografija
----------

1930 m. baigė Karo mokyklos kursus. 1930–1931 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo teisę, 1931–1932 m. – žemės ūkio akademijoje, 1932–1938 m. – Vienos Aukštojoje veterinarijos mokykloje. 1938 m. veterinarijos daktaras.

1938 m. dirbo žemės ūkio ministerijos veterinarijos departamente, 1939–1944 m. dėstė veterinarijos akademijoje; docentas. 1944 m. pasitraukė į Austriją, vertėsi veterinarijos praktika, 1945–1946 m. Haleino lietuvių komiteto pirmininkas. 1946–1947 m. Glasenbacho lietuvių gimnazijos mokytojas. 1947 m. persikėlė į JAV, vertėsi veterinarijos praktika.

Priklausė Lietuvių tremtinių veterinarijos gydytojų draugijai. Parašė studijas apie nuodingąsias museles (1942 m.), arklių babezijas ir jų platintojus (1944 m.) Lietuvoje. Paskelbė mokslinių straipsnių iš parazitologijos, zoologijos ir medicinos, bendradarbiavo Lietuviškojoje enciklopedijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Antanas Milaknis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 123 psl.
| **Antanas Medekša** |
| --- |
| Gimė | 1845 m.Pakėvis, Kelmės valsčius |
| Mirė | 1912 m. spalio 1 d. (~67 metai) |
|  |
| Veikla | Lietuvos 1863 m. sukilimo dalyvis, visuomenės veikėjas. |

**Antanas Medekša** (slapyvardis *Žegota*, 1845 m. Pakėvis, Kelmės valsčius – 1912 m. spalio 1 d.) – Lietuvos 1863 m. sukilimo dalyvis, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Bajoras. Iki sukilimo Maskvos universitete studijavo filologiją. 1863 m. sausio mėn. įstojo į Z. Citavičiaus būrį. 1863 m. balandžio mėn. pateko į nelaisvę, pabėgo. Vėliau kovėsi T. Kušleikos būryje, būrį padalijus į du būrius, pats vadovavo vienam jų. 1863 m. gegužės 3 d. dalyvavo kautynėse prie Žaiginio, vėliau veikė Augustavo gubernijoje.

1863 m. lapkričio mėn. emigravo į Prancūziją, iki 1866 m. gyveno JAV, po 1866 m. grįžo į Prancūziją. 1870 m. redagavo Paryžiuje leidžiamą laikraštį „Zmowa". 1871 m. grįžo į Lietuvą, kurį laiką gyveno Surmantuose netoli Verėduvos, vėliau buvo suimtas.

Parašė atsiminimus lenkų kalba ir monografiją apie 1863 m. sukilimą. 1864 m. leidinyje „Ojczyzna" aprašė A. Bitės, Z. Citavičiaus, A. Mackevičiaus, L. Narbuto, P. Šimkevičiaus sukilėlių dalinių, Z. Sierakausko junginio veiksmus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ona Maksimaitienė. *Antanas Medekša*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 550 psl.
**Antanas Paulaitis** (iki II pasaulinio karo ***Antanas Paulauskas***; 1914 m. spalio 16 d. – 2006 m. vasario 12 d.) – Lietuvos futbolininkas, treneris.

Biografija
----------

Prieš karą buvo Šančių „Kovo" klubo, Lietuvos rinktinės puolėjas, pokario metais – žaidėjas, treneris, teisėjas. Jis buvo ilgametis „Kovo" klubo aštuntasis numeris, tris kartus (1933, 1935, 1936 m.) – laimėjęs Lietuvos meisterio (taip tada buvo vadinami čempionai) vardą. A. Paulaitis vienuolika kartų gynė Lietuvos rinktinės garbę, žaidė Švedijoje, Suomijoje, Latvijoje, Estijoje ir kitose šalyse. Jo partneriais buvo geriausi tų metų futbolininkai – Jaroslavas Citavičius, Zigmas Sabaliauskas, Antanas Lingis, Romualdas Marcinkus, Juozas Gudelis ir kt.

1947 m. su Kauno „Lokomotyvu" (kurio kapitonu ir treneriu buvo) laimėjo čempiono titulą ir taurę. Vėliau treniravo „Kauno audinių", „Litekso", „Maisto", J. Janonio popieriaus fabriko komandas, aktyviai teisėjavo įvairaus rango varžybose, buvo Kauno futbolo sekcijos narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Mūsa Paula": Veteranas, kurį pažįsta visa Lietuva" // Kauno diena, 2004-10-15
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 54°26′46″š. pl. 25°31′16″r. ilg.﻿ / ﻿54.4461775°š. pl. 25.5210212°r. ilg.﻿ / 54.4461775; 25.5210212

|  Mikniškių Dievo Motinos ikonos „Visų liūdinčiųjų Džiaugsmas" cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Храм в честь иконы Божией Матери «Всех скорбящих Радость» |
| **Dekanatas** | Vilniaus apskrities stačiatikių dekanatas |
| **Savivaldybė** | Šalčininkų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Mikniškės |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1917 m. |

**Mikniškių Dievo Motinos ikonos „Visų liūdinčiųjų Džiaugsmas" cerkvė** stovi Mikniškėse, Šalčininkų rajone. Priklauso Mikniškių Dievo Motinos ikonos „Visų liūdinčiųjų Džiaugsmas" parapijai. Šventoriuje stovi Mikniškių Šv. Jono Kronštatiečio koplyčia. Maldos namai yra uždaroje teritorijoje ir apžiūrėti juos galima tik su vienuolių leidimu.

Istorija
--------

Medinė Mikniškių cerkvė pastatyta 1915–1917 m. dvaro savininkų Koreckių lėšomis. 1922 m. Pontijaus Rupyševo iniciatyva įkurta bendruomenė. Sovietinė valdžia ją įregistravo 1947 m. bendruomenėje buvo 100–120 tikinčiųjų. 1963 m. LKP CK bandė likviduoti bendruomenę, tačiau tai nepavyko.

Nuotraukos
----------

* Cerkvės prieigosCerkvės prieigos
* Pastato priekisPastato priekis
* Koplytėlė šventoriuje (už galinės cerkvės sienos)Koplytėlė šventoriuje (už galinės cerkvės sienos)

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mikniškių Dievo Motinos ikonos „Visų liūdinčiųjų Džiaugsmas" cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 56°21′11″ š. pl. 23°44′51″ r. ilg.﻿ / ﻿56.35306°š. pl. 23.74750°r. ilg.﻿ / 56.35306; 23.74750


| Drąsutaičių tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Joniškio rajonas) |
| Plotas | 0,233 km² |
| Kranto linijos ilgis | 6,07 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,5 m |
| Didžiausias gylis | 3,4 m |
| Tūris | 0,000429 km³ |
| Įteka | Virčiuvis, V-3 |
| Išteka | Virčiuvis |

**Drąsutaičių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Joniškio rajone, 7 km į šiaurės vakarus nuo Kriukų, 1 km į rytus nuo Drąsutaičių. Sudarytas užtvenkus Virčiuvio upę (Lielupės intakas) 44,6 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 2,75 km, plotis – iki 0,24 km. Altitudė 38,8 m. Netoli užtvankos yra medžiais apaugusi 0,34 ha sala. Krantai žemi, daugiausia apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Aplink plyti dirbami laukai.

Užtvankos keteros ilgis 400 m, plotis 8 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 81,0 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1979 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vincas Natkevičius** (1918 m. lapkričio 6 d. Ožkabaliai, Marijampolės apskritis – 1999 m. birželio 26 d. Vokietija) – Lietuvos literatūrologas, pedagogas, rezistentas.

Biografija
----------

Gimė vienuolikos vaikų ūkininkų šeimoje. Mokėsi Vilkaviškio gimnazijoje, aktyviai dalyvavo ateitininkų veikloje. 1938 m. baigęs gimnaziją įstojo į VDU Teologijos – filosofijos fakultetą.

1940–1941 m. buvo studentų ateitininkų klubo „Vytautas" pirmininkas. Kaip studentas ateitininkas dalyvavo LAF'o veikloje. Įsteigus Lietuvių frontą talkininkavo redaguojant ir rengiant LF leidinius, dalyvavo aptariant Lietuvių fronto programą, ypač kultūros ir švietimo klausimus. Mokytojaudamas Kauno ir Alytaus gimnazijose platino LF idėjas ir spaudą, rašė pogrindiniam leidiniui „Į Laisvę", dalyvavo Alytaus LF veikloje.

1944 m. pasitraukė į Vakarų Europą redagavo žurnalą „Krivūlė".
| **Gediminas Voveris** |
| --- |
| Gimė | 1950 m. rugsėjo 17 d. (72 metai)Širvintos |
| Vaikai | Auksė Voverytė  Saulius Voveris |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Širvintų rajono politinis veikėjas ir šachmatininkas |
| Sritis | politika, korespondenciniai šachmatai, draudimas |
| Organizacijos | AB „Lietuvos draudimas" Širvintų filialas |
| Pareigos | agentas |
| Partija | 1996 m. Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Išsilavinimas | aukštasis |
| Alma mater | 1984 m. Vilniaus aukštoji partinė mokykla |

**Gediminas Voveris** (g. 1950 m. rugsėjo 17 d. Širvintose) – Lietuvos ir Širvintų rajono politinis veikėjas ir šachmatininkas, tarptautinis korespondencinių šachmatų meistras (TKŠM), Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionas (2020-2021)
.

Biografija
----------

1967 metais baigė Širvintų vidurinę mokyklą. 1984 metais baigta Vilniaus aukštoji partinė mokykla. Ekonomistas-organizatorius.

1999 m. AB „Lietuvos draudimas" Širvintų filialo agentas, draudimo konsultantas. 1997–2000 m. ir nuo 2003 m. Širvintų rajono savivaldybės tarybos narys.

Nuo 1996 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Širvintų rajono skyriaus narys, 1998–2001 m. Širvintų skyriaus pirmininkas, 2001 m. pirmininko pavaduotojas, nuo 1998 m. LSDP tarybos narys.

Šachmatais susidomėjo, pas tėvą aptikęs Vlado Mikėno knygą „Šachmatų žaidimo pagrindai". Šachmatais žaisti pradėjo vaikystėje. Nuo septintos klasės savo organizuojamuose pirmenybėse po pamokų (kūno kultūros mokytojas A. Bakšys aprūpindavo šachmatais). 

Šachmatais susirašinėjant žaidžia nuo 15 metų. Per „Sporto" laikraštį užsirašė į turnyrą susirašinėjant. Parašius laišką, buvo priimtas į turnyrą žemiausiam (ketvirtam) atskyriui gauti. 1992 metais jam suteiktas korespondencinių šachmatų tarptautinio meistro vardas. Lietuvos korespondencinių šachmatų federacijos (LKŠF) narys. Ilgametis LKŠF organizuojamų turnyrų dalyvis. Dalyvauja Lietuvos ir tarptautiniuose, Pasaulio ir Europos meistrų klasės turnyruose

Išsiskyręs. Dukra Auksė. Sūnus Saulius Voveris (g. 1977 m.) – Lietuvos šachmatininkas, Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionas (2013-2015 m.).

Moka lenkų, rusų kalbas.

Pasiekimai
----------

### Lietuvos čempionatai

Nuo 2007 m. žaidė dvylikoje Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatų. Iškovojo tris aukso ir po du sidabro bei bronzos medalius: aukso (2014-2017}, (2015-2018), (2020-2021); sidabro (2013-2015), (2019-2020), ir bronzos (2017-2018), (2018-2019) m.

### Tarptautiniai turnyrai

G. Voveris žaidė ICCF 21-osios pasaulio korespondencinių šachmatų taurės finaliniame turnyre, kur užėmė 12-ąją vietą (7,5 tšk. iš 12)
.

Šaltiniai
---------

1. ↑   „LTU/C38, XXXVIII Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas" (anglų). Nuoroda tikrinta 2022-09-16.
2. ↑  Biografija: Gediminas Voveris
3. ↑  Anketa: Gediminas Voveris Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  „ICCF - 21-osios pasaulio taurės finalas serveriu." (anglų). Nuoroda tikrinta 2022-09-17.

Išorinės nuorodos
-----------------

* Gediminas Voveris
* Šachmatai vysto loginį mąstymą ir atmintį…
| **Gediminas Vaišnora** |
| --- |
| Gimė | 1948 m. liepos 4 d. (74 metai)Kazlų Rūdoje |
| Sutuoktinis (-ė) | Irena-Marija |
| Vaikai | Aidas, Žilvinas, Eglė |
|  |
| Veikla | pedagogas, Lietuvos, Marijampolės rajono ir Kazlų Rūdos savivaldybės sporto, politinis ir visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos demokratinė darbo partijaLietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | Šiaulių pedagoginis institutas |

**Gediminas Vaišnora** (g. 1948 m. liepos 4 d. Kazlų Rūdoje) – pedagogas, Lietuvos, Marijampolės rajono, Marijampolės rajono savivaldybės ir Kazlų Rūdos savivaldybės sporto, politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1958–1966 m. mokėsi Kazlų Rūdos vidurinėje mokykloje, 1966–1972 m. studijavo Šiaulių pedagoginiame institute, mokytojas.

1966–1972 m. Kazlų Rūdos pagalbinės mokyklos auklėtojas, 1972–1974 m. Kazlų Rūdos vidurinės mokyklos mokytojas, 1974–1986 m. direktoriaus pavaduotojas, 1986–1997 m. Kazlų Rūdos Kazio Griniaus vidurinės mokyklos direktorius, 1997–2001 m. Marijampolės vaikų sporto mokyklos instruktorius metodininkas, nuo 2001 m. Kazlų Rūdos sporto centro direktorius, nuo 2006 m. direktoriaus pavaduotojas, nuo 2010 m. Kazlų Rūdos specialiosios mokyklos mokytojas.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2000 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kazlų Rūdos skyriaus narys, 2000 m. ir nuo 2001 m. LSDP Kazlų Rūdos skyriaus pirmininkas, LSDP tarybos narys.

1990–1994 m. Kazlų Rūdos miesto tarybos deputatas, 1990–1995 m. Marijampolės rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m. ir 1997–2000 m. Marijampolės rajono savivaldybės tarybos narys, 1995–1997 m. LDDP sąraše, nuo 1997 m. LSDP sąraše; 2000–2003 m. 2003–2007 m. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kazlų Rūdos savivaldybės tarybos narys.2000–2003 m. ir valdybos narys, Švietimo, sporto, kultūros ir jaunimo reikalų komiteto pirmininkas.

Sutuoktinė Irena-Marija, vaikai Aidas, Žilvinas, Eglė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
| **Gediminas Valiuškis** |
| --- |
| Gimė | 1927 m. sausio 24 d.Kaunas, Lietuva |
| Mirė | 1999 m. balandžio 28 d. (72 metai)Vilnius, Lietuva |
|  |
| Veikla | architektas |

**Gediminas Valiuškis** (1927 m. sausio 24 d. Kaune – 1999 m. balandžio 28 d. Vilniuje) – Lietuvos architektas.

Biografija
----------

Gimė 1927 m. sausio 24 d. Kaune. Studijas baigė 1951 m. dirbo Miestų statybos ir projektavimo institute, 1962–1987 m. buvo Vilniaus miesto vyriausiasis architektas, 1987–1995 m. – dėstė Vilniaus inžinieriniame statybos institute (dabar – Vilniaus Gedimino technikos universitetas). Architektas dalyvavo daugelyje prestižinių sovietinės architektūros projektų, už Lazdynų gyvenamąjį rajoną apdovanotas Lenino premija (1974 m. kartu su V. Čekanausku, V. Brėdikiu ir kitais), 1977 m. – jam suteiktas LTSR nusipelniusio architekto vardas. Mirė 1999 m. balandžio 28 d. Vilniuje.

Nuorodos
--------

* Biografija (rus.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija Archyvuota kopija 2017-11-23 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Scena iš filmo „Daktaro Kalagario kabinetas" (1920)
**Vokiečių ekspresionizmas** – kinematografinis judėjimas, gimęs Vokietijoje po Pirmojo pasaulinio karo. Vokiečių ekspresionizmo filmai pasižymi savita stilistika, gilia simbolika ir stipria nuotaikų išraiška scenografinėmis priemonėmis.

Žymiausi ekspresionistiniai filmai buvo „Daktaro Kalagario kabinetas" (1920), „Golemas" (1915) ir „Nosferatu" (1922). Vėlesni Fritzo Lango darbai „Metropolis" (1927) ir „M" (1931) taip pat dažnai įvardijami kaip ekspresionistiniai.
Didelę įtaką šiam judėjimui padarė tuo metu Europoje populiarus dadaizmas. Todėl scenografija pasižymi visišku nerealistiškumu ir absurdiška geometrija. Vyraujantys „intelektualūs" siužeto motyvai: pamišimas, beprotybė, išdavystė, buvo atsvara tą laikmetį vyravusiai nuotykių ir romantinei kinematografijai.

Ketvirtą dešimtmetį Holivude taip pat atsirado tamsios nuotaikos filmų. Pagrindinė to priežastis – kylantis nacizmas, privertęs daug kūrėjų pasitraukti už Atlanto. Būtent jų įtaka lėmė tokių žanrų kaip siaubo filmas ir *film noir* gimimą.