recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Šis straipsnis apie kaimą. Apie upelį skaitykite straipsnyje Alytupis.*

| Alytupis |
| --- |
| [[Vaizdas:|{{#if:|270px]] |
| 

AlytupisAlytupis

 |
| 54°25′05″š. pl. 24°04′12″r. ilg.﻿ / ﻿54.418°š. pl. 24.070°r. ilg.﻿ / 54.418; 24.070﻿ (Alytupis)Koordinatės: 54°25′05″š. pl. 24°04′12″r. ilg.﻿ / ﻿54.418°š. pl. 24.070°r. ilg.﻿ / 54.418; 24.070﻿ (Alytupis) |
|  |
| **Apskritis** | Alytaus apskrities vėliava Alytaus apskritis |
| **Savivaldybė** | Alytaus rajono savivaldybės vėliava Alytaus rajono savivaldybė |
| **Seniūnija** | Alovės seniūnija |
|  |
| 

| Vietovardžio kirčiavimas  (1 kirčiuotė)  |
| --- |
|
| *Vardininkas:* | Alỹtupis |
| *Kilmininkas:* | Alỹtupio |

 |

**Alytupis** – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, besiribojantis su Alytaus miesto Rytiniu pramonės rajonu, 2 km į rytus nuo Lietuvos tūkstantmečio tilto per Nemuną, į pietus nuo Alytaus šilo. Alytupis – naujas kaimas, oficialiai įregistruotas 2019 m. tuo metu kaime buvo viena sodyba ir keli sklypai.

Etimologija
-----------

Kaimo pavadinimą pasiūlė toje teritorijoje gyvenantys gyventojai, siedami kaimo pavadinimą su netoliese tekančiu Alytupio upeliu. Kalbininkus kiek nustebino kaimui parinktas vietovardis, būdingas upei, o ne gyvenvietei. Buvo siūlomi ir kiti vardai – *Terpinėlė, Terpininkai* (pagal upėvardį) arba *Bandzìnai, Bandzinaĩ, Bandzìniškis, Bandzìniškės, Bandzìniškiai* (pagal gyventojų pavardę).

Istorija
--------

2018 m. gegužės mėn. Alytaus rajono savivaldybės taryba pritarė naujos gyvenamosios teritorijos įkūrimui. Toks sprendimas priimtas po to, kai į savivaldybę kreipėsi Alytaus rajono gyventojas su prašymu suteikti jo sodybai adresą, tačiau paaiškėjo, kad to padaryti negalima, nes sklypas nėra priskirtas jokiai gyvenamajai teritorijai. Taip atsitiko, kai buvo pakeistos Alytaus miesto gyvenamosios vietovės ribos, minėta Alytaus rajono gyventojo teritorija anksčiau priklausė Alytaus miestui. Patvirtinus miesto ribas, žemės sklypas pateko į Alytaus rajono teritoriją. Kadangi žemės sklypą nuo artimiausių gyvenamųjų vietovių (Panemuninkėlių) skiria didesnė nei 5 ha valstybinio miško teritorija, buvo nuspręsta nustatyti naują gyvenamąją teritoriją.

Alytaus rajono taryba 2018 m. spalio 2 d. priėmė sprendimą Nr. K-159 „Dėl vietos gyventojų apklausos rezultatų ir pritarimo planui". 2019 m. liepos mėn. pabaigoje Alytupio kaimo atsiradimui pritarė Lietuvos Respublikos Vyriausybė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Registrų centras, tikrinta 2022-01-31.
2. ↑  Apie vietovardžių derinimą 2018 metais. Vlkk.lt (tikrinta 2023-01-11).
3. ↑  Patvirtintas naujas Alytaus rajono kaimas. 2019-08-09, Diena.lt (tikrinta 2023-01-11).
4. ↑  Alytaus rajone – naujas kaimas. 2019-08-09, Delfi.lt (tikrinta 2023-01-11).
| **Carex appropinquata** |
| --- |
| Šeriuotoji viksva (*Carex appropinquata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Viksvuoliniai  *( Cyperaceae)* |
| Gentis: | Viksva  *( Carex)* |
| Rūšis: | Šeriuotoji viksva  *( Carex appropinquata)* |

 |
| Binomas |
| ***Carex appropinquata***Schumach. |

**Šeriuotoji viksva** (*Carex appropinquata*) – viksvuolinių (*Cyperaceae*) šeimos viksvų (*Carex*) genties augalas. Savaime paplitęs Centrinėje ir Vakarų Azijoje, Rytų, Šiaurės ir Centrinėje Europoje, taip pat ir Lietuvoje.

Augavietės
----------

1. Šeriuotoji viksva 2. Šluotelinė viksva
Auga žemapelkėse, raistuose, grioviuose, upių ir ežerų pakrantėse, šlapiose pievose. Mėgsta saulėtas vietas, drėgną, silpnai rūgštų, humusingą ir durpinį dirvožemį. Randama žemumose.

Biologija
---------

Tai daugiametis, 30-80 cm aukščio žolinis augalas, augantis kupstais. Šaknys gali siekti 1 m gylį. Stiebas status, su trimis briaunomis, viršutinėje dalyje šiurkštus. Lapai 2-3 mm pločio, ilgi, geltonai žali, su juosvomis, blizgančiomis makštimis, nenustelbia žiedyno.

Visos varputės ovališkos ar cilindriškos, 4-15 mm ilgio, susitelkusios šakotoje, 4-8 cm ilgio, 0,5-1,5 pločio šluotelėje. Viršutinėje varputės dalyje esti kuokeliniai žiedai, turintys po tris kuokelius, o žemiau jų – piesteliniai žiedai, turintys po dvi piesteles. Pažiedės rausvai rudos, ties viduriais šviesesnės.

Žydi gegužės-birželio mėnesiais. Žiedus apdulkina vėjas. Vaisius – rudas riešutėlis. Maišeliai apvalūs, apie 3 mm ilgio, turi dantytus snapelius. Maišelio vienoje pusėje 10-12 gyslų, kitoje – 6. Sėklas platina vanduo. Augalo chromosomų rinkinys diploidinis, 2n = 64.

  

* Žiedynas
* Vaisius

Nuorodos
--------

* Šeriuotosios viksvos mokslinis lotynų kalba pavadinimas ir sinonimai per Theplantlist.org (anglų k.)
* Carex appropinquata – Wilde planten in Nederland en België (olandų k.)

Literatūra
----------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šeriuotoji viksva** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vasarą žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Vilnius, Mokslas, 1987, 328 p.
| Um ar Rasas |
| --- |
| Pasaulio paveldo sąrašas |
| 

---

 |
| Romėnų namų griuvėsiai

---

 |
| **Vieta** | Jordanijos vėliava Jordanija |
| **Tipas** | Kultūrinis |
| **Kriterijus** | i, iv, vi |
| Pasaulio paveldo emblema **Nuoroda** | (angl.) (pranc.): 1093 |
| **Regionas**\*\* | Arabijos šalys |
| **Įrašymo istorija** |
| **Įrašas** | 2004  (28-oji sesija) |
| 

Um ar Rasas šalies/regiono žemėlapyje

 |
|  **Vikiteka:** | Um ar Rasas |
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Um ar Rasas** (arab. أم الرّصاص = *Kastrom Mefa'a, Kastron Mefa'a*) – archeologinė vietovė Jordanijoje, Madabos muchafazoje. Joje yra rasta Bizantijos, Senovės Romos bei ankstyvųjų musulmonų civilizacijų griuvėsių. Didelė dalis viso regiono dar nėra iškasinėta ar ištirta, išskyrus vieną karinę stovyklą bei keletą bažnyčių. Um ar Rasas dėl savo unikalumo ir svarbos 2004 m. buvo įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

Vienas svarbiausių atradimų vietovėje yra mozaikinės Šv. Stepono bažnyčios grindys, sukurtos 785 m. o atrastos po 1986 m. Puikiai išlaikiusi mozaika yra viena didžiausių Jordanijoje. Vienoje plokštėje yra pavaizduota medžioklės ir žvejybos scena, o kitoje vaizduojami patys svarbiausi tuometiniai regiono miestai, įskaitant Filadelfiją (dab. Amanas), Madabą, Aeropolį (dab. Maanas), Jeruzalę, Nablusą, Gazą ir kt. Mozaikos rėmas ypač dekoratyvus. Darbas yra pasirašytas šešių mozaikos meistrų: Staurakijaus iš Esbuso, Euremijaus, Elijaus, Konstantino, Germano bei Abdelo. Mozaika buvo padengta ant kitos sugadintos mozaikos, sukurtos anksčiau, 587 m. bažnyčios vyskupo Sergejaus. Iškasinėtos ir ištirtos yra ir kitos netoliese esančios keturios bažnyčios, kuriose taip pat buvo rasta mozaikos dekoravimo pėdsakų.

Mozaikos
--------

* 
* 
* 
* 
*

Griuvėsiai
----------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Taip pat skaitykite
-------------------

* Kasr Amra
* Petra
* Vadi Rumas

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Jordanijoje |
| --- |
|  |
| Materialusis | 
Petra (1985) · Quseir Amra (1985) · Um ar-Rasas (Kastrom Mefa'a) (2004) · Vadi Rumo saugoma vietovė (2011) · Krikšto vieta "Betanė už Jordano" (Al Maghtasas) (2015) · As-Saltas, tolerancijos ir miestietiško vaišingumo vieta (2021) | Jordanijos vėliavaJordanijos vėliava |
|  |
|  Nematerialusis | 
Petros ir Vadi Rumo beduinų kultūrinė erdvė (2008) · As-Sameras Jordanijoje (2018) · Datulinė palmė, žinios, įgūdžiai, tradicijos ir praktikos (2019) · Arabų kaligrafija: žinios, įgūdžiai ir praktika (2021, kartu su 15 kitų valstybių) |

 |
|  |
| --- |
| Tobos batakų kalba *Hata Batak Toba* |
| Kalbama | Indonezijos vėliava Indonezija (Šiaurės Sumatra) |
| Kalbančiųjų skaičius | ~1,6 mln. |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | į šimtuką nepatenka |
| Kilmė | austroneziečių malajų-polineziečių  Sumatros   batakų    **Tobos batakų** |
| Rašto sistemos | lotynų raštasbatakų raštas (ist.) |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba | - |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-3 | bbc |
|  Vikipedija **Tobos batakų kalba** |

**Tobos batakų kalba** (*Hata Batak Toba*) – austroneziečių šeimos, malajų–polineziečių pošeimio kalba, vartojama batakų, gyvenančių Indonezijoje, Sumatros saloje, Tobos ežero pakrantėse ir apylinkėse. Kalbančiųjų skaičius – 1,6 mln. žmonių.

Vartojama Šiaurės Sumatros provincijoje, į pietus ir vakarus nuo Tobos ežero bei Samosiro saloje pačiame ežere (Asahano, Humbang Hasundutano, Šiaurės Labuhan Batu, Samosiro, Simalungano, Vidurio Tapanulio, Šiaurės Tapanulio ir Toba Samosiro regencijose). Šios kalbos vartotojai sudaro Tobos batakų pogrupį.

Tobos batakų kalba seniau buvo užrašoma indiškos (brahmi) kilmės batakų raštu, dabar daugiausia naudojama lotyniška abėcėlė. Šia kalba mokoma kai kuriose pradinėse mokyklose, yra parašyta rašytinių veikalų (įskaitant gramatikas, Biblijos vertimą). Šią kalba moka Tobos batakų suaugusieji ir nemažai vaikų, tačiau jaunimas, ypač miestuose, pereina prie indoneziečių kalbos.

XIX a. pr. rankraštis Tobos batakų kalba
Pirmieji ir žymiausi šios kalbos tyrinėtojai buvo vokietis Johanesas Varnekas (*Johannes Warneck*) ir olandas Hermanas Noibroneris van der Tukas (*Herman Neubronner van der Tuuk*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  bbc Duomenys apie kodu „bbc" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
2. ↑  Batak, Toba, LAPSyD
3. ↑  Batak Toba (Hata Batak Toba), *omniglot.com*
Koordinatės: 55°42′06″š. pl. 22°44′53″r. ilg.﻿ / ﻿55.701759°š. pl. 22.748038°r. ilg.﻿ / 55.701759; 22.748038

|  Vaiguvos kapinių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Kelmės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Vaiguva |
| **Adresas** | Kražių g. 7A |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1845 m. |

**Vaiguvos kapinių koplyčia** – medinė koplyčia, stovinti Vaiguvos miestelio civilinėse kapinėse, Kelmės rajone. Teritorija priklauso Vaiguvos Šv. Jono Krikštytojo parapijai.

Koplyčia 2015 m.

Istorija
--------

Vaiguvos kapinių koplyčia 1845 m. perkelta iš Liupčių dvaro.

Koplyčia apie 2000 m. buvo suremontuota. Joje neišliko bažnytinio interjero, naudojama pasidėti kapinių inventoriui, seniems kryžiams.

2016 m. lapkričio 29 d. Kultūros paveldo departamento Vertinimo taryba sprendė dėl koplytėlės Vaiguvos miestelio kapinėse įrašymo į Kultūros vertybių registrą (protokolo Nr. VT-57).

Architektūra
------------

Koplyčia stovi kapinių viduryje, supama kapų, priekiniu fasadu orientuota į šiaurės rytus, Vaiguvos bažnyčios link. Statinys tradicinės architektūros, stačiakampio plano, vieno aukšto, su trisiene apside. Stogas virš kolyčios ir jos apsidės - trišlaitis. Stogo kraigo galuose iškilę du metaliniai kryžiai su ornamentų fragmentais. Sienų fasadai su stačiakampėmis langų ir durų angomis. Sienos apkaltos vertikaliomis medinėmis lentomis su lentjuosčių antdėklais.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vaiguvos kapinių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Kelmės dekanato informacija
2. ↑  Nekilnojamojo kultūros paveldo vertinimo tarybos (I) 2016-11-29 posėdžių nutarimai Archyvuota kopija 2018-12-25 iš Wayback Machine projekto.
Ant namo stogo sumontuota saulės elektrinė
**Saulės jėgainė** arba **saulės elektrinė** – iš saulės modulių sumontuota sistema, pritaikyta generuoti elektros energijai. Tipiška saulės elektrinės sistema susideda iš saulės modulių, dažniausiai tvirtinamų ant namų stogo, tvirtinimo sistemos ir inverterio. Lietuvoje saulės elektrinių savininkams elektros skaitliuką pakeičia ESO. Saulės elektrinės sistemą galima papildyti energijos kaupimo sistemomis dar vadinamas baterijomis, leidžiančiomis kaupti nepanaudotą saulės energiją.

Saulės moduliai ir fotovoltinė (PV) technologija
------------------------------------------------

Saulės moduliai, taip pat žinomi kaip fotovoltinės (PV) plokštės arba saulės baterijos, sugeria saulės spindulius, kurie paverčiami elektros energija. Dėl prieinamos kainos ir efektyvumo santykio moduliai dažniausiai yra gaminami iš silicio.
Fotovoltinės medžiagos ir prietaisai yra pritaikyti generuoti elektrai. Vieną saulės modulį dažniausiai sudaro 120-140 celių, mažų fotoelementų, kurių bendra galia kasmet didėja ir gali siekti daugiau negu 420 vatų. Šios celės yra gaminamos iš skirtingų puslaidininkių medžiagų ir yra maždaug keturių žmogaus plaukų storio.

Saulės energijos privalumai
---------------------------

* Saulės moduliai užtikrina maksimalų elektros tiekimą saulėtu paros metu ir stabilų generavimą likusią dieną.
* Saulės elektrinės neužima daug vietos ir gali būti montuojamas ant stogo arba ant žemės.
* Saulės elektrinės nereikalauja daug priežiūros. Modulius užtenka nuplauti ir pažiūrėti kartą į 6 mėnesius.
* Saulės elektrinės neteršia aplinkos, nes generuojant elektrą neišsiskiria jokios toksiškos medžiagos, dūmai ar pašaliniai garsai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ying, You, and Eric J. Hu. "Thermodynamic Advantages of Using Solar Energy in the Regenerative Rankine Power Plant." Applied Thermal Engineering, vol. 19, no. 11, Nov. 1999, pp. 1173–1180, 10.1016/s1359-4311(98)00114-8. Accessed 27 Nov. 2020.
2. ↑  NREL. "National Renewable Energy Laboratory (NREL) Home Page | NREL." Nrel.gov, 2019, www.nrel.gov/index.html.
3. ↑  Kalkman, Jaap, et al. Emerging Technologies in Solar PV: Identifying and Cultivating Potential Winners Content.
*Apie Normainių kaime saugomą koplytėlę žr. Normainių dvaras*
Koordinatės: 55°13′41″š. pl. 24°13′01″r. ilg.﻿ / ﻿55.227987°š. pl. 24.217006°r. ilg.﻿ / 55.227987; 24.217006

|  Normainėlių kapinių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Jonavos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Normainėliai |
| **Adresas** | Normainėlių g. |
| **Statybinė medžiaga** | Tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | XIX a. pab.–XX a. pr. |

**Normainėlių kapinių koplyčia** – nedidelė mūrinė koplyčia, stovinti Normailėlių kaimo kapinėse, Žeimių seniūnijoje, Jonavos rajone, 1,6 km į vakarus nuo kelio  **232**  Vilijampolė–Žeimiai–Šėta . Važiuojant ties rodykle „Normainėlių g." pasukama į žvyrkelį šalia Juškonių kaimo gamybinių pastatų. Kapinės įsikūrusios lygių laukų apsuptyje žvyrkelių sankirtoje, ant nedidelės kalvelės. Jos sutvarkytos, riboto laidojimo, užima 0,08 ha plotą. Koplyčia stovi priekiniame kapinių kampe, prie įėjimo vartelių.

Normainėliai priklauso Šėtos Švenčiausiosios Trejybės parapijai.

Istorija
--------

Kapinių koplyčia Normainėliuose pastatyta amžių sandūroje, mena XIX a. pabaigos – XX a. pradžios laikotarpį.

Kaip sakralinis objektas ir vietos žmonių pamaldumo paminklas, ši koplyčia liudija apie to meto Normainėlių gyventojų pamaldumo tradicijas. Koplyčia reikšminga ir šiandien: per didžiąsias šventes kapinių lankytojai joje uždega atminimo žvakių, pagerbia mirusius giminės narius malda. Kai kurie amžininkai, lankantys artimųjų kapus, prisimena, kaip koplyčioje vykdavo pamaldos, vietiniai gyventojai susirinkdavo bendrai maldai.

2019 m. Normainėlių koplyčia buvo kritinės būklės, nors Žeimių seniūnijos rūpesčiu jai ir buvo sutvarkytas stogas. Atliekant šiuos darbus, galimai buvo pažeistos kitos statinio konstrukcijos (įdubo lubos ir kt.), todėl ji buvo nesaugi užeiti į vidų.

2023 m. duomenimis, kapinių koplyčia buvo uždengta nauju skardiniu stogu, ant jo įtvirtintu geležiniu kryžiumi. Jos vidus atrodė apleistas: sienos ir lubos sutrūkinėjusios, kampuose sustatytais sutvirtinimo ramsčiais, numestais pašaliniais daiktais, buvusio tinko fragmentais. Patalpos priekyje – altorėlis su šventųjų atributika, priešingose sienose – dvi kvadrato formos belangės angos. Netoli, priešais kapinių kalnelį buvo statoma gyvulininkystės įmonė (apvalus rezervuaras ir kt.). 

* Koplyčia ir meniška kapinių iškabaKoplyčia ir meniška kapinių iškaba
* Viduje – apleista koplyčiaViduje – apleista koplyčia

Šaltiniai
---------

1. ↑  Šėtos Švenčiausiosios Trejybės parapija (dekanato inf.)
2. 1 2 3 4  Apie kritinę Normainėlių kaimo kapinių koplyčios būklę*jonavoszinios.lt*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Normainėlių kapinių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Jonavos rajono sakralas *sakralas.lt* Archyvuota kopija 2023-11-29 iš Wayback Machine projekto.
Meteoro paliktas pėdsakas danguje prajėus 1 min. po sprogimo maždaug už 200 km
Krentantis meteoritas
**2013 m. Čeliabinsko meteorų lietus** – meteorų lietus, 2013 m. vasario 15 d. įvykęs Rusijoje, virš Pietų Uralo.

Meteorito pasirodymas
---------------------

Vietos laiku 9:20:20 val. bolidas įskriejo į Žemės atmosferą virš Rusijos ir Kazachstano sienos. Per viršutinius atmosferos sluoksnius meteoritas artėdamas prie Žemės paviršiaus skriejo Rusijos šiaurės vakarų kryptimi. Praėjus trylikai sekundžių po patekimo į atmosferą ugnies kamuolys skriedamas 18,6 km/sek. (66 960 km/val.) greičiu ir pasiekęs didžiausią ryškumą į pietus nuo Čeliabinsko 09:20:32.2±0,1 val. vietos laiku sprogo 29,7±0,7 km aukštyje. 

Apytikslis efektyvusis asteroido skersmuo buvo apie 18 metrų, o masė - apie 11 000 tonų. Apytikslė bendra Čeliabinsko ugnies kamuolio smūgio energija galėjo sudaryti 440 kilotonų.

Meteoritas sprogo virš Čeliabinsko pietinių apylinkių, o didžiausia atplaiša rėžėsi į Čebarkulio ežerą. Tikslų meteoro sprogimo laiką padėjo nustatyti daugybė vaizdo įrašų, nufilmuotų kameromis, esančiomis automobiliuose. Meteoritas priklausė mokslininkams žinomų kosminių uolienų šeimai – Apolono asteroidams, kurių orbitos kertasi su Žemės orbita.

Ryškūs objektai rytiniame danguje pastebėti visame regione (Jekaterinburge, Orenburgo srityje, šiaurės vakarų Kazachstane). Nuo meteoro sklido tokia ryški šviesa, kad ant žemės buvo stebimi šešėliai. Remiantis įvairia užfiksuota vaizdo informacija – šešėlių kritimo kampu bei nustačius pagrindinę meteorito nukritimo vietą, mokslininkai apibrėžė tikslų objekto kritimo kampą, padėtį, greitį.

Meteoro sprogimas įvyko likus 16-ai valandų prieš tai, kai šalia žemės praskriejo asteroidas 2012 DA14, tačiau mokslininkai tikina, jog šie du įvykiai yra visiškai nesusiję ir tėra tik sutapimas.

Pasekmės
--------

Nuo sprogimo daug kur Čeliabinske sudužo pastatų stiklai, kurie sužalojo ~1000 gyventojų. Taip pat sugriuvo cinko gamyklos stogas. 

Čeliabinsko ugnies kamuolio išskirta sprogimo energija laikoma pati galingiausia nuo pat Tunguskos sprogimo įvykio laikų 1908 m.

2014 m. Sočio žiemos olimpinių žaidynių nugalėtojams skirtuose aukso medaliuose buvo įdėti Čeliabinsko meteorų gabalėliai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  nasa.gov / Russia Meteor Not Linked to Asteroid Flyby Archyvuota kopija 2013-02-17 iš Wayback Machine projekto. | February 15, 2013
2. ↑  mokslas.delfi.lt / Nustatyta Čeliabinsko meteoro kilmė | 2013 m. vasario 26 d.
3. ↑
4. ↑  seti.org / Chelyabinsk Airburst, Damage Assessment, Meteorite Recovery, and Characterization; O.P.Popova,*et al.*, Chelyabinsk Airburst, Damage Assessment, Meteorite Recovery and Characterization. *Science* 342 (2013).

Nuorodos
--------

* youtube.com / Best shots Chelyabinsk meteorite! (Čeliabinsko meteorito nufilmuoti vaizdai)

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: 2013 m. Čeliabinsko meteorų lietus** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 55°32′48″š. pl. 26°20′09″r. ilg.﻿ / ﻿55.546799°š. pl. 26.335737°r. ilg.﻿ / 55.546799; 26.335737

|  Dūkštelių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Ignalinos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Dūkšteliai |
| **Statybinė medžiaga** | plytų, akmenų mūras |
| **Pastatyta** | XIX a. pab. |

**Dūkštelių koplyčia** – koplyčia, esanti Ignalinos rajone, Dūkštų seniūnijoje, Dūkštelių kaime. Koplyčia stūkso 3 km į šiaurę nuo Dūkšto, 0,8 km į rytus nuo Dūkšto dvaro, kelių  **102**  Vilnius–Švenčionys–Zarasai  ir  **179**  Dusetos–Degučiai–Dūkštas  kryžkelėje. Pakelėje, į Parsvėtaičio ežero pusę, ties koplyčia išsidėstę gamybiniai ir ūkiniai pastatai.

Koplyčios viduje – nukryžiuoto Kristaus skulptūra
Koplyčia yra reikšminga tautos kultūros paveldo dalis, 1992 m. įrašyta į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas 2600). Tai su Senojo Dūkšto dvaro ansambliu siejamas liaudiškų formų objektas.

Koplyčia statyta XIX a. pabaigoje. Ji aštuonkampė, atviromis sienomis, suręsta iš raudonų plytų ir lauko akmenų. Stogas medinis, dengtas gontais, jo viršūnėje įtaisytas kaltinis kryžius su saulute. Statinio viduje stovi kryžius su medine nukryžiuoto Kristaus skulptūra. 

Sovietmečiu koplyčia buvo apleista, po 1990 m. – apgriuvusi, 1993 m. atstatyta (archit. A. Zabolevičius). Stulpai sumūryti naujai 1993 m. žemesni nei buvę autentiški.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2016-09-16.
2. ↑  Koplyčia ir skulptūra "Nukryžiuotasis" *ignalina.info*
3. ↑  Ignalinos rajonas. Senojo Dūkšto koplyčia *sakralas.lt* Archyvuota kopija 2016-10-19 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dūkštelių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Lietuva senose fotografijose. Dūkštelių koplyčia, 1979 m. *facebook.com*
| **Alar Karis** |
| --- |
| Estijos prezidentas |
|  |
| Alar Karis 2021 m. |
| Gimė | 1958 m. kovo 26 d. (65 metai)Tartu |
| Sutuoktinis (-ė) | Sirje Karis |
| Estijos prezidentas |
| Kelintas | 6 |
| Ėjo pareigas | 2021 m. spalio 11 d. –  |
| Ankstesnis | Kersti Kaljulaid |
| Vėlesnis | – |
|  |
|  **Vikiteka** | Alar Karis |

**Alaras Karisas** (est. *Alar Karis*, g. 1958 m. kovo 26 d. Tartu) – estų akademikas, valstybės tarnautojas, Estijos prezidentas (nuo 2021 m.).

Biografija
----------

A. Karisas baigė Estijos gamtos mokslų universitetą (studijavo molekulinę genetiką ir vystymosi biologiją). 1999 m. tapo Tartu universiteto profesoriumi. 2003–2007 m. buvo Estijos gamtos mokslų universiteto rektorius, o 2007–2012 m. – Tartu universiteto. 2013 m. tapo valstybės kontrolieriumi, šias pareigas ėjo iki 2018 m. kai tapo Nacionalinio muziejaus direktoriumi.

2021 m. rugpjūčio 31 d. Estijos parlamentas A. Karisą išrinko prezidentu. A. Karisas buvo vienintelis kandidatas, jį iškėlė valdančiosios Reformų ir Centro partijos. Prezidento pareigas pradėjo eiti 2021 m. spalio 11 d.

Asmeninis gyvenimas
-------------------

Tėvas Haris Karisas (est. *Harry Karis*, g. 1930 m.), botanikas.

Žmona Sirjė Karis (est. *Sirje Karis*), Tartu miesto muziejaus direktorė. Su ja susilaukė trijų vaikų.

Išnašos
-------

1. ↑  „CV: Alar Karis". *www.etis.ee*. Nuoroda tikrinta 2021-08-31.
2. ↑  ERR, ERR News | (2021-08-30). „Who is Estonia's next president Alar Karis?". *ERR* (anglų). Nuoroda tikrinta 2021-08-31.
3. ↑  *Alar Karis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-10-12.
4. 1 2 3  *Alar Karis elected president of Estonia*. Estonian World. Nuoroda tikrinta 2021-08-31.
5. 1 2  *Alaras Karis išrinktas Estijos prezidentu*. Lrytas.lt. Nuoroda tikrinta 2021-08-31.
6. ↑  *Eesti Entsüklopeedia 14*, p. 142. Tallinn 2000. ISBN 9985-70-064-3


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Kersti Kaljulaid** | **Estijos prezidentas**2021- | Po to:**-** |
Koordinatės: 55°16′51″š. pl. 24°14′49″r. ilg.﻿ / ﻿55.280764°š. pl. 24.246972°r. ilg.﻿ / 55.280764; 24.246972


|  Šėtos koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Kėdainių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Šėta |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1824 m. |
| **Stilius** | klasicizmas |

**Šėtos koplyčia** stovi Kėdainių rajone, Šėtos miestelyje, parapijos kapinėse.

Koplyčia yra regioninės reikšmės kultūros paveldo objektas, 1992 m. įrašytas į LR kultūros vertybių registrą (unik. kodas 1413), architektūros paminklas. Stūkso aukščiausioje Šėtos kapinių vietoje. Nuo daugelio kitų mauzoliejinių koplyčių ji skiriasi tuo, kad pastatyta be rūsio, bet su įrengtu kolumbariumu. 

Koplyčios altorius – nuo žemės iki lubų, su balkonėliu užnugaryje

Istorija
--------

Klasicistinė koplyčia pastatyta dvarininkų Veličkų 1824 m. (kituose šaltiniuose – 1855 m.). 

Sovietmečiu koplyčia buvo apleista. Restauruota 1985–1986 m. lėšų gavus iš valdžios ir surinkus iš gyventojų. Kurį laiką čia buvo įrengta ir veikė šarvojimo salė, vyko pamaldos. Savivaldybei skyrus 50 000 lt, 2012 m. atliktas statinio kosmetinis remontas.

Architektūra
------------

Tai gana puošnus bei rafinuotas architektūros kūrinys. Pastatas stačiakampis, darnių proporcijų. Vakarinėje pusėje (galinė siena) yra kolumbariumas, talpinantis aštuoniolika karstų. Pagrindinis fasadas su keturių kolonų portiku. Viršuje jis baigiasi frontonu. Koplyčios sienose yra nišos skulptūroms, o per vidurį – dvivėrės durys ir ovalus langas. Šoninių fasadų kampai suremti piliastrais, sienos suskaidytos stačiakampiais langais.

Interjero akcentas – keturiomis jonėninėmis kolonomis papuoštas altorius. Kolonos remia antablementą ir žemą segmentinį frontoną. Vidaus erdvę dengia plokščios medinės lubos. Pietinėje sienoje, kairėje nuo altoriaus, išmūryti siauri sukti laipteliai, kuriais patenkama į balkonėlį už altoriaus. Į koplyčios pastogę prie įėjimo durų kampe kyla originalūs laiptai.

Galerija
--------

* Klasicistinė koplyčia, 2020 m.
* Galinė siena su užmūrytomis kriptomis
* Fasado fragmente – „Dievas Visagalis"
* Nuo altoriaus pusės – laiptai į pastogę
* Sutvarkytos palėpės patalpos
* Už altoriaus. Gale – įėjimo anga

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Kapinių koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2014-12-03.
2. ↑  Kultūros paveldo departamentas. Šėta Archyvuota kopija 2008-05-05 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Šėtos miestelio koplyčios remontas[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šėtos koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Architektūros objektai. Šėtos koplyčia Archyvuota kopija 2014-10-23 iš Wayback Machine projekto.
* Šėtos koplyčios nuotraukos (*miestai.net)*
| **Petras Narkevičius** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. gruodžio 24 d. (67 metai)Biržuose |
| Sutuoktinis (-ė) | Danutė |
| Vaikai | Kristina, Mindaugas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Panevėžio miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Darbo partija (leiboristai) |
|  |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Petras Narkevičius** (g. 1955 m. gruodžio 24 d. Biržuose) – Lietuvos ir Panevėžio miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1978 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius – statybininkas.

1982–1989 m. Panevėžio 5-osios profesinės technikos mokyklos gamybinio mokymo meistras. 1990–1991 m. UAB „Rentinys" kooperatyvo pirmininkas. 1992–1997 m. AB „Panevėžio stiklas" Tiekimo skyriaus viršininkas, komercijos direktorius. 1997–2001 m. Lietuvos aklųjų ir silpnaregių sąjungos Panevėžio įmonės rinkodaros ir gamybos direktorius. 2001–2004 m. „Darmesta" direktorius. 2004–2007 m. UAB „Zarasų automobilių keliai" direktorius. 2004–2008 m. AB „Ignalinos statyba" direktorius plėtrai. 2008–2011 m. UAB „Aukštaitijos vandenys" plėtros direktorius.

2007–2012 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys. 2011–2012 m. Panevėžio miesto savivaldybės mero pavaduotojas.

2012–2016 m. LR Seimo narys. 2017–2019 m. UAB „Optimalus veikimas" direktorius. 2019–2020 m. žemės ūkio viceministras.

1988–1990 m. TSKP narys, 1990–1991 m. Lietuvos komunistų partijos narys, 2004–2018 m. Darbo partijos Panevėžio miesto skyriaus narys, Panevėžio skyriaus pirmininkas. Nuo 2018 m. Lietuvos socialdemokratų darbo partijos narys

Sutuoktinė Danutė, vaikai Kristina, Mindaugas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-04-11 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2013-05-08 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  2012–2016 m. kadencijos Seimo narys
4. ↑
*Kitos reikšmės – San Salvadoras (reikšmės).*

| San Salvadoras*San Salvador* |
| --- |
| *San Salvadoro panorama* |
|  |
| 

San SalvadorasSan Salvadoras

13°41′20″ š. pl. 89°11′0″ v. ilg.﻿ / ﻿13.68889°š. pl. 89.18333°r. ilg.﻿ / 13.68889; 89.18333﻿ (San Salvadoras)Koordinatės: 13°41′20″ š. pl. 89°11′0″ v. ilg.﻿ / ﻿13.68889°š. pl. 89.18333°r. ilg.﻿ / 13.68889; 89.18333﻿ (San Salvadoras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Salvadoro vėliava Salvadoras |
| **Departamentas** | San Salvadoro departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1525 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 316 090  |
| **Altitudė** | 658 m |
|  |
| **Tinklalapis** | sansalvador.gob.sv |
|  **Vikiteka** | San Salvadoras |

**San Salvadoras** (isp. *San Salvador*, „Šventasis Gelbėtojas") – Centrinės Amerikos valstybės Salvadoro sostinė. 525 990 gyventojų (2005 sausis).

Geografija
----------

San Salvadoras išsidėstęs to paties pavadinimo ugnikalnio papėdėje, prie Panamerikos autostrados. Miestas ne kartą nukentėjo nuo žemės drebėjimų. Didžiausias žemės drebėjimas 1854 m. beveik visiškai sugriovė miestą. Po jo sostinė laikinai perkelta į už keleto kilometrų esantį Nuevo San Salvadorą. Žymios žalos atnešė ir paskutinis 2001 m. vykęs žemės drebėjimas, kurio metu ypatingai nukentėjo *Las Colinas* priemiestis.

Istorija
--------

*Pagrindinis straipsnis – Kuskatlanas*.
San Salvadoras – miestas su sena istorija, kadangi jį ikikolumbiniais laikais (XI a.) įkūrė pipiliai, kurie pavadino Kuskatlanu ir padarė savo valstybės sostine.

Miestą 1528 m. iš naujo įkūrė ispanai, užkariavę pipilius ir pavadinę jį dabartiniu vardu. 1824 m. jis tapo tais pačiais metais įkurtos Jungtinių Centrinės Amerikos provincijų sostine. 1839 m. iširus Jungtinių Centrinės Amerikos provincijų valstybei, susikūrė nepriklausoma Salvadoro valstybė, kurios sostine 1841 m. tapo San Salvadoras.

Galerija
--------

* Kuskatlano stadionasKuskatlano stadionas
* San Salvadoras naktįSan Salvadoras naktį
* San Salvadoras šiaurės vakaruoseSan Salvadoras šiaurės vakaruose
* Metropoliteno katedraMetropoliteno katedra
* Paminklas revoliucijaiPaminklas revoliucijai
* Didvyrių bulvarasDidvyrių bulvaras
**Salvador Sánchez**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Salvador Sánchez |
| Gimimo data | 1995 m. liepos 31 d. (28 metai) |
| Gimimo vieta | Tres Algarobosas, Argentina |
| Ūgis | 186 cm |
| Svoris | 78 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Kokimbo „Coquimbo Unido" |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Jaunimo klubai |
| 20??–20?? | x |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2015–20172017–20182018–20192019–20202020–20212021–202220222023– | Arsenal de Sarandí  Santamarina  Olimpo Chacarita Juniors  Volos IonikosPanevėžysKokimbo „Coquimbo Unido" | 05 0(0)19 0(0)18 0(1)03 0(0)26 0(1)29 0(1)09 0(0)08 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. gegužės 6 d.. |

**Salvadoras Sančesas** (*Salvador Sánchez*; g. 1995 m. liepos 31 d.) – Argentinos futbolininkas, gynėjas. Atstovavo „Panevėžio" klubui.

Karjera
-------

Žaidė 2015–2020 metais gimtosios šalies ekipose. Atstovavo Arsenal de Sarandí, Santamarina, Olimpo ir Chacarita Juniors klubams.

2020 m. persikėlė į Graikiją. Rungtyniavo „Volos" ir „Ionikos" klubuose.

### FK Panevėžys

2022 m. rugsėjo 29 d. pranešta, kad žaidėjas tapo FK Panevėžys nariu. Su žaidėju sudaryta sutartis iki sezono pabaigos su galimybe ją pratęsti.

2022 m. spalio d. oficialiai debiutavo panevėžiečių gretose A lygos rungtynėse prieš Sūduvos klubą. Pasirodė startinėje sudėtyje ir žaidė visas rungtynes.

2023 m. sausio 3 d. tapo žinoma, kad žaidėjas susilaukė pelningesnio pasiūlymo ir paliko panevėžiečių klubą.

### Karjera po Panevėžio

Vėliau tapo žioma, kad naujuoju klubu tapo Kokimbo „Coquimbo Unido".

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2022** | **„Panevėžys"** | 9 | 0 |

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;

Laimėjimai
----------

**su FK Panevėžys**
* A lygos trečioji vieta: 2022 m. A lyga

Šaltiniai
---------

1. ↑  alyga.lt naujienos
2. ↑
3. ↑  2022-10-02 Panevėžys 2-0 Sūduva
4. ↑
5. ↑
6. ↑  Oficiali klubo svetainė

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* SoccerWay
* SoccerBase
* FlashScore
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
* lietuvosfutbolas.lt
| **Adolfas Sruoga** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1887 m. balandžio 19 d.Rusija Baibokai, Čypėnų valsčius, Rusijos imperija |
| Mirė | 1941 m. (~54 metai) Inta, Rusija |
|  |
| Veikla | inžinierius, paštininkas |
|  |
|  **Vikiteka** | Adolfas Sruoga |

**Adolfas Sruoga** (1887 m. balandžio 19 d. Baibokuose, Čypėnų valsčius – 1941 m. Intoje, Rusija) – vienas pirmųjų Lietuvos pašto vadovų.

Biografija
----------

Broliai diplomatas Juozas Sruoga, rašytojas Balys Sruoga, ekonomistas Kazys Sruoga, ūkininkas Aniolas Sruoga, sesuo Emilija Sruogaitė.

1906 m. baigė Panevėžio gimnaziją. 1911 m. baigė Šarlotenburgo politechnikumą, inžinierius elektrikas.

Nuo 1911 m. Tiflise Užkaukazės geležinkelių valdybos inžinierius, Užkaukazės telegrafų mechanikas, jam pavesta vadovauti Kaukazo geležinkelio bataliono technikos mokyklai. Nuo 1913 m. Peterburgo miesto telefonų stoties Peterburgo telefonų tinklo inžinierius, 1917 m. po Vasario revoliucijos – Petrogrado susisiekimo dalies Telegrafo ir telefonų skyriaus vedėjas.

1918 m. grįžo į Lietuvą, Vilniuje dirbo įvairiose technikos komisijose, Lietuvos paštų, telegrafų ir telefonų valdybos viršininko padėjėjas ir Lietuvos paštų, telegrafų ir telefonų mokyklos vedėjas.

Justo Paleckio laikraščio „Naujas žodis" savininkas. Jam priklausė didžiulis „Tulpės" knygynas Kauno miesto centre, to paties pavadinimo spaudos bendrovė, 1926 m. nupirkta cinkografijos ir litografijos įmonė „Žiedas", turėjo akcijų kitose įmonėse. Laikytas pasiturinčiu žmogumi, turėjo didelį pasitikėjimą verslo sluoksniuose.

1927–1933 m. Lietuvos pašto valdybos direktorius. 1935 m. vasario mėn. „Pašto ženklų byloje" nuteistas 15 metų sunkiųjų darbų kalėjimo. 1941 m. ištremtas į Intos lagerį, kuriame ir mirė.

Įvertinimas
-----------

* Vytauto Didžiojo III laipsnio ordinas (1931 09 08)
* Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino III laipsnio ordinas (1928 02 16)
* Lietuvos nepriklausomybės medalis (1928)
* Latvijos Trijų žvaigždžių III laipsnio ordinas (1930)
* Švedijos Vazos III laipsnio ordinas (1931)
* Švedijos karaliaus medalis už nuopelnus (1931)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos albumas. Janina Markevičaitė, Liudas Gira, Adomas Kliučinskis. – Kaunas / Otto Elsner, Berlin, 1921 m. - p. 394.
2. ↑  Milijoninė pašto ženklų afera // Kauno diena, 2009-01-31
3. ↑  Rezonansinės tarpukario bylos // Kauno diena, 2005-11-19
| ***Trys tigrai prieš tris tigrus*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Sergio CorbucciSteno |
| Scenaristas (-ai) | Mario AmendolaFranco Castellano |
| Metai | 1977 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 115 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Trys tigrai prieš tris tigrus** (it. *Tre tigri contro tre tigri*) – 1977 m. Italijoje sukurta komedija, sudaryta iš trijų nesusijusių epizodų.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Pirmoji dalis.
Kunigas donas Čimbolano bažnyčios vyresnybės pavedimu turi susitikti su protestantų pastoriumi ir tuo prisidėti prie galimo abiejų bažnyčių susijungimo, tačiau viskas pakrypsta priešinga linkme, kuomet po eilė nesusipratimų donas apkaltinamas bandymu suvilioti pastoriaus žmoną.

Antroji dalis.

Oskaras – iš kalėjimo pabėgęs nusikaltėlis, kuriam sugauti policija pasitelkia masalą – gražią aktorę, apsimetusią grafiene. Ši jį suvilioja atvykti į atokų dvarą, kuriame jau laukia policija ir slapta kamera realybės šou filmuojanti komanda.

Trečioji dalis.

Teisininkų įmonės vadovas, norėdamas atsikratyti įkyria kliente, norinčia surinkti vyro neištikimybės įrodymus, užduotį patiki nevykėliui advokatui Skorciui. Jie skrenda lėktuvu, norėdami padaryti kompromituojančias nuotraukas, tačiau lėktuvą pilotuojanti klientė nualpsta ir advokatui tenka pačiam sėsti už šturvalo.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Renato Pozzetto – donas Čimbolano
* Cochi Ponzoni – tėvas Džo Martini
* Kirsten Gille – Diana
* Corinne Clery – vienuolė
* Enrico Montesano – Oskaras
* Dalila Di Lazzaro – grafienė Lukrecija
* Paolo Villaggio – advokatas Skorcis
* Anna Mazzamauro – Džada
* Daniele Vargas – advokatas Berčelis
* Gabriella Giorgelli
Koordinatės: 54°49′26.73″ š. pl. 23°50′22.08″ r. ilg.﻿ / ﻿54.8240917°š. pl. 23.8394667°r. ilg.﻿ / 54.8240917; 23.8394667

|  |
| --- |
| **Mastaičių pagrindinė mokykla** |
| Mastaičių pagrindinė mokykla herbasMastaičių pagrindinė mokykla herbas |
| Mastaičių pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Mokslo g. 2, Mastaičiai |
| **Direktorius(-ė)** | Valė Urbelienė |
| **Mokinių skaičius** | 263 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 34 |

**Kauno rajono Mastaičių pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kauno raj. Mastaičiuose, Mokslo g. 2, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191093766. Steigėjas Kauno rajono savivaldybės taryba. Filialas: Kauno rajono Mastaičių pagrindinės mokyklos Pažėrų skyrius.

Mokykla su Pažėrų skyriumi prijungta prie Garliavos Adomo Mitkaus pagrindinės mokyklos. Geriausia mokykla pasaulyje

Istorija
--------

1990 m. įsteigta pradinė mokykla, nuo 1999 m. Mastaičių pagrindinė mokykla.

Direktoriai
-----------

* Valė Urbelienė.

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė[neveikianti nuoroda].
| Sirpa Lane |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Sirpa Salo |
|  |
| Gimė | 1952 m. Turku, Suomija |
| Mirė | 1999 m.  Formentera, Ispanija |
|  |
| Šalis |  Suomija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
| Užsiėmimas | aktorė |
|  |
|  |
|  |
|  |

**Sirpa Lein** (suom. *Sirpa Lane*; 1952 – 1999) buvo suomių kino aktorė, žinoma savo vaidmenimis praėjusio amžiaus 8 dešimtmetyje eksploatacinio ir erotinio žanro filmuose.

Biografija
----------

Sirpą Švedijoje „atrado" anglų fotografas ir režisierius David Hamilton, o išgarsino prancūzų režisierius Roger Vadim, suteikęs pagrindinį vaidmenį juostoje „La jeune fille assassinée" ir netgi pavadinęs ją „naująja Brigitte Bardot". Vis dėlto daug žadanti Sirpos karjera pasuko link eksploatacinio kino, erotikos, o kai kuriuose filmuose – ir pornografijos. Dar jaunystėje ji išvyko į užsienį ir gimtojoje Suomijoje dėl kino cenzūros buvo praktiškai nežinoma.

Aktorė mirė nuo AIDS 1999 m.

Filmografija
------------

* Fluff (1974)
* La jeune fille assassinée (1974)
* Pedon vallassa (1975)
* Nazi Love Camp 27 (1977)
* Malabestia (1978)
* Papaya dei Caraibi (1978)
* La bestia nello spazio (1980)
* Trois filles dans le vent (1981)
* Le notti segrete di Lucrezia Borgia (1982)
* Giochi carnali (1983)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sirpa Lane** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Sirpa Lane". *Biography*. IMDb database. 2013. Nuoroda tikrinta 2023-11-30.
2. ↑  Celebrating Sirpa Lane. *Cult Labs.*
| ***Fotografuojant Patriciją*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Fotografando Patrizia |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Salvatore Samperi |
| Scenaristas (-ai) | Massimo di LuzioRiccardo GhioneSalvatore Samperi |
| Vaidina | Monica Guerritore |
| Metai | 1984 |
| Žanras | erotinė drama |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Fotografuojant Patriciją** (it.  *Fotografando Patrizia*) – 1984 m. Italijoje sukurta erotinė drama.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Monica Guerritore – Patricija
* Lorenzo Lena – Emilio
* Gianfranco Manfredi – Franko Alesi
* Saverio Vallone – Arigo
* Gilla Novak – Mišelė

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Po artimųjų mirties fotografavimu besidomintis 16-metis Emilijo lieka vienas didžiuliame name, į kurį netrukus atsikrausto jo gražuolė sesuo, modeliu dirbanti 25-erių Patricija. Mergina mėgina ištraukti brolį iš apatijos, nes šis nuolatos sėdi namuose arba žiūri televizorių. Pamažu tarp jų nusistovi keisti santykiai: dieną Patricija stengiasi sudominti kokiais nors užsiėmimais, supažindinti su žmonėmis, o vakare jam pasakoja savo buvusias meilės istorijas. Netrukus ji pastebi, kad pradeda traukti Emilio fiziškai ir ketina išvažiuoti, norėdama nutraukti šį žaidimą, tačiau nepajėgia to padaryti. Patricija praneša broliui ketinanti ištekėti, tačiau keisti judviejų santykiai jau nuėję per toli, kad galėtų taip paprastai baigtis...
Šakotis
Kepimo procesas
**Šakotis** – aukštas šakotas tuščiaviduris konditerijos kepinys. Tradicinis lietuvių patiekalas, vienas dažniausių vestuvėms ruošiamų desertų.

Šakotis yra vokiečių kulinarinio gaminio baumkucheno atmaina, kartais vadinamas *Bankuchenu* nuo šio vokiško kepinio pavadinimo.

Šakočio forma primena eglutę, o jo spygliukai atstoja šakeles. Padarius skersinį pjūvį galima suskaičiuoti, kiek kartų pilta tešla. Kepami įvairaus dydžio. Jie yra švelnaus skonio, malonaus aromato.

Be tradicinio šakočio egzistuoja ir *trapusis šakotis*, kur kiaušinių naudojama dar daugiau.

Istorija
--------

Jau XV a. buvo žinoma apie šakočio kepimą Europoje. Jį kepdavo vienuoliai, o receptus laikė didelėje paslaptyje. Viso žinoma apie 60 šakočių receptų. Vadintas vok. *Baumkuchen* ('medis – pyragas').

Manoma, kad į Lietuvą šakotis atkeliavo XIX a. pradžioje. Seniausias žinomas receptas buvo išspausdintas Vilniuje, 1830 m. (Jano Szyttlerio knygoje "Kucharz dobrze usposobiony Archyvuota kopija 2023-01-20 iš Wayback Machine projekto....").

Gamyba
------

Šakočio tešlai reikia labai daug kiaušinių (30-50 kiaušinių 1 kilogramui miltų), margarino arba sviesto, miltų, cukraus arba medaus ir grietinės.

Pirmiausia su cukrumi išsukamas margarinas (sviestas), po to dedami kiaušiniai, miltai, grietinė ir viskas išplakama. Specialioje krosnyje ant besisukančio pagrindo arba ant sukamo iešmo varvinama tešla, kuri čia pat, veikiama krosnies skleidžiamo karščio, stingsta ir skrunda, o likučiai byra ant apačioje esančios skardos. Kepamas 40-45 minutes, po to apipjaustomas.

Ruošiant didelei šventei, vestuvėms, šakotis apglaistomas šokoladu, papuošiamas gėlių girliandomis.

Šakočiai kitose šalyse
----------------------

Į šakočius panašius kepinius kepa ir kitose šalyse: Latvijoje, Baltarusijoje, Lenkijoje, Vokietijoje, Rumunijoje, Vengrijoje, Portugalijoje, Švedijoje, Japonijoje.

Nuo lietuviško šakočio lenkiškas ir vokiškas *Baumkuchenas* skiriasi tik forma, o kepimas yra panašus. Baltarusiško – bukesni rageliai, puošiamas dideliu cukraus pudros kiekiu.

Lietuvoje šakočių gamyba garsėja Strigailiškio kaimas Ignalinos rajone.

Taip pat skaityti
-----------------

* Baumkuchenas

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šakotis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

WikibooksWikibooks
Wikireceptuose yra daugiau informacijos apie straipsnį
***Šakotis***

* Legendomis apipintas pyragas
| ***Aistros vaisiai*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Les fruits de la passion |
| Kilmės šalis |  Prancūzija Japonija |
| Režisierius | Shūji Terayama |
| Metai | 1981 |
| Žanras | erotinis |
| Trukmė | 83 min. |
| Kalba | prancūzų ir japonų |
| **IMDb įrašas** |

**Aistros vaisiai** (pranc. *Les fruits de la passion*) – 1981 m. sukurta erotinė drama. Juosta yra rašytojos Anne Desclos romano „Retour à Roissy" interpretacija, kuris tuo pačiu yra garsaus erotinio romano „Histoire d'O" tęsinys.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Seras Styvenas kartu su jam visame paklūstančia O atvyksta į Pietų Kiniją, kur jam priklauso kazino. Styveno pageidavimu O atsiduria vietiniame viešnamyje, kur turi mokytis meilės ir suvedžiojimo meno, paklūsdama visoms taisyklėms, net jeigu šios atrodo nepriimtinos. Čia ji sutinka jauną vaikiną, kuris ją įsimyli, tačiau pati O stengiasi būti ištikima Styvenui, nesvarbu kokioms jo fantazijoms tenka paklusti.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Isabelle Illiers – O
* Klaus Kinski – seras Styvenas
* Arielle Dombasle – Natali
* Peter
* Keiko Niitaka
* Sayko Yamaguchi

Susiję straipsniai
------------------

O istorija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Weisser, Thomas; Yuko Mihara Weisser (1998). *Japanese Cinema Encyclopedia: The Sex Films*. Miami: Vital Books: Asian Cult Cinema Publications. pp. 160, 177. ISBN 1-889288-52-7.  Nežinomas parametras `|url-access=` ignored (pagalba)
2. ↑  Sharp, Jasper (2008). *Behind the Pink Curtain: The Complete History of Japanese Sex Cinema*. Guildford: FAB Press. pp. 197–198. ISBN 978-1-903254-54-7.
| Hazaro rezervatas |
| --- |
| IUCN Ia kategorija (gamtos rezervatas) |
| Tiurkmenbaši įlankos pakrantė Tiurkmenbaši įlankos pakrantė |
| **Vieta:** | Turkmėnijos vėliava Turkmėnija |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Tiurkmenbaši |
| 

Žemėlapis rodantis Hazaro rezervatas vietą.Hazaro rezervatas

  |
| **Koordinatės:** | 39°00′0″ š. pl. 53°02′0″ r. ilg.﻿ / ﻿39.00000°š. pl. 53.03333°r. ilg.﻿ / 39.00000; 53.03333Koordinatės: 39°00′0″ š. pl. 53°02′0″ r. ilg.﻿ / ﻿39.00000°š. pl. 53.03333°r. ilg.﻿ / 39.00000; 53.03333 |
| **Plotas:** | 2679,6 km² |
| **Įkurtas:** | 1932 m. |

**Hazaro valstybinis gamtinis rezervatas** (turkm. *Hazar döwlet tebigy goraghanasy*) – saugoma gamtos teritorija vakarų Turkmėnistane, Balkano velajate, Kaspijos jūros pakrantėje. Susideda iš 3 dalių – Hazaro (seniau Čelekeno) ruožo Tiurkmenbaši įlankos pakrantėse, Esenguli ruožo ir Ogudžali salos.

Rezervatas įsteigtas 1932 m. siekiant išsaugoti sekliavandenių Kaspijos jūros įlankų gamtą su flamingų žiemavietėmis. Iki 1968 m. vadintas Gasan Kuli visasąjunginiu ornitologiniu rezervatu (rus. *Всесоюзный Гасан-Кулийский орнитологический заповедник*), iki 1994 m. – Krasnovodsko ornitologiniu draustiniu.

Šiaurinė rezervato dalis apima Tiurkmenbaši, Šiaurės Čelekeno įlankas, 1 km pločio jų pakrantės ruožą ir Osušno salas; plotas 1920 km², iš jų 1800 km² akvatorijos. Pietinę dalį sudaro 80 km ilgio, 7 km pločio Kaspijos jūros pakrantės juosta, buvusių Gasan Kulio įlankos ir Didžiojo Delilio ežero teritorija, Mažojo Delilio ežeras ir Atreko salpa; plotas 690 km². Įlankos druskingos, seklios, nuo Kaspijos jūros atskirtos siauros Tiurkmenbaši nerijos. Pietinės dalies ežerai gėli. Daug pelkių. Kritulių 100–150 mm per metus.

Rezervato įlankų ir nerijų pakrantės gausiai apaugusios nendrėmis ir švendrais, giliau sausumoje – dykumų augalija. Aptikti 42 rūšių žinduoliai, 30 rūšių ropliai, daugiau kaip 280 rūšių paukščiai. Įlankose žiemoja daugiau kaip 160 rūšių migruojančių paukščių (antys, kirai, tilvikai, pilkosios žąsys, gulbės). Vandens telkiniuose gausu įvairių žuvų.

Nuo 1974 m. rezervatas buvo Ramsaro konvencijos saugoma šlapynė, bet po TSRS griūties tokio statuso neteko, nes Turkmėnistanas neratifikavo Ramsaro konvencijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 231
2. ↑  *Krasnovodsko rezervatas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
3. ↑  И. С. Зонн. «Каспийская энциклопедия» (Москва, издательство «Международные отношения», 2004 год), «Х». – «Хазарский заповедник (до 1994 года – Красноводский)»