recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
44°56′25″š. pl. 26°02′00″r. ilg.﻿ / ﻿44.9403°š. pl. 26.0333°r. ilg.﻿ / 44.9403; 26.0333

|  |
| --- |
| Stadionas 2012 m. |
| Vieta | Rumunija Ploještis |
| Atidarytas | 1937 m. |
| Savininkas | Ploješčio savivaldybė |
| Operatorius | Petrolul Ploiesti |
| Paviršius | Žolė |
| Architektas | Alpine Bau |
| Talpa | 15 073 |

**Ilijės Oanės stadionas** (rumun. *Stadionul Ilie Oană*, iki 1990 m. ***„Petrolulo" stadionas***, XX a. tarpukariu ***Karaliaus Karolio II stadionas***) – futbolo stadionas Ploješčio mieste (pietų Rumunija), į rytus nuo miesto centro. Klubo Petrolul Ploiesti namų arena, pavadinta futbolininko ir trenerio Ilijės Oanės (1918–1993) garbei.

Istorija
--------

Pastatytas 1934–1937 m. kaip daugiafunkcis stadionas. Jis buvo atidarytas 1937 m. gegužės 30 d. kaip karaliaus Karolio II stadionas. 2009 m. gruodį stadionas buvo uždarytas, 2010 m. nugriautas ir pradėtas statyti naujas, kuris buvo atidarytas 2011 m. rugsėjo 23 d. parodomosiomis rungtynėmis tarp „Petrolul" klubo ir Rumunijos žvaigždžių komandos. Po dviejų dienų, gegužės 25 d. sužaistos pirmosios oficialios rungtynės (Petrolul Ploiesti – Dinamo Bucuresti).

2018 m. stadione Tautų lygos rungtynes žaidė Rumunijos vyrų futbolo rinktinė ir Lietuvos vyrų futbolo rinktinė – jas 3-0 laimėjo rumunai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stadion „Ilie Oană". Fcpetrolul.ro (tikrinta 2024-04-09).
2. ↑  Stadionul Ilie Oană. Stadiumguide.com (tikrinta 2024-04-09).
3. ↑  Lithuanian National Team (Almis.sritis.lt)

Nuorodos
--------

* Stadionul Ilie Oană - Ploiești (Europlan-online.de)
* Football venue Stadionul Ilie Oană, Ploiești (Eu.football.info)
| Dumnavos piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Dumnavos piliakalnisDumnavos piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°25′10″ š. pl. 20°50′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.41944°š. pl. 20.83333°r. ilg.﻿ / 54.41944; 20.83333 |

 |
| Vieta | Kaliningrado sritis |
| Aukštis | 6-7 m |
| Plotas | 110 x 40 |
| Priešpilis | gyvenvietė |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1986 |

**Dumnavos piliakalnis** – prūsų piliakalnis į pietus nuo dab. Domnovo, Pravdinsko rajonas, Kaliningrado sritis.

Piliakalnis
-----------

Tai kalva, kurios viršuje buvo įrengta 110 x 40 m dydžio aikštelė. Jos pakraščius juosia pylimas. Aikštelės šiaurės rytų dalyje esantis 2 m aukščio pakilimas greičiausiai yra ordino laikų pastatų liekanos. 2,5 km į vakarus esantis piliakalnis, minimas **Brunau** vardu, kartais laikomas antruoju Dumnavos piliakalniu.

Tyrimai
-------

Per 1986 m. žvalgomuosius tyrimus V. Kulakovas rado 0,15 m storio kultūrinį sluoksnį su žiesta keramika, datuojamą XIII a. Manoma, kad Dumnavos piliakalnis – tai 1249 m. minima prūsų vietovė **Tummonis**, kur stovėjusi prūsų didikų Tumo pilis. Šalia jos turėjo būti pastatyta bažnyčia. Nukariavus prūsus pilis atiteko Vokiečių ordinui ir buvo išplėsta.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Tvangstės pilis 37 km |  |  |  |
|  |  |  |
| Yluva 12 km |  |  |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valdemaras Šimėnas. *Dumnavos piliakalnis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 201 psl.
**Galtgarbių piliakalnis** – prūsų piliakalnis prie Galtgarbių dvaro, 2 km į vakarus nuo Drugėnų kaimo (vok. *Drugehnen*, Žuvininkų apskritis, nuo 1946 m. rus. *Переславское – Pereslavskoje*, Zelenogradsko rajonas, Kaliningrado sritis), Sembos pusiasalio aukščiausioje vietoje – 117 m aukščio Alkų kalvyne. Dar vadinamas Gailtegarbiu. 54°48′50″ š. pl. 20°14′10″ r. ilg.﻿ / ﻿54.81389°š. pl. 20.23611°r. ilg.﻿ / 54.81389; 20.23611

Istorija
--------

Pasak padavimų, senovėje čia degusi amžinoji ugnis pavasario dievaičio garbei. Dar pasakojama, kad prūsų kunigaikščio Videvučio sūnus Šamas paveldėjęs šias žemes ant Galtgarbių piliakalnio pasistatė pilį. Vokiečių ordino laikais čia stovėjusi pilis vadinta **Rinau**. 1329 m. Galtgarbių piliakalnis ir ant jo stovėjusi iš akmenų pastatyta pilis priklausė Sembos vyskupui J. Klarei. Manoma, kad iki 1399 m. ji buvo sugriauta, pastatų liekanų išliko iki 1539 m. 1818 m. prie Galtgarbių piliakalnio pastatytas geležinis kryžius 1813-1815 m. karo aukų atminimui. Ant piliakalnio 1906 m. pastatytas Bismarcko bokštas, 1906-1939 m. dar švęsta Rasų šventė, piliakalnis buvo gausiai lankomas apylinkių gyventojų. Po Antrojo pasaulinio karo piliakalnis pateko į karinio dalinio teritoriją.

Piliakalnis
-----------

Galtgarbių piliakalnio aikštelė ovalo formos, 170 x 50 m dydžio, pakraščiuose sutvirtinta dviem 4-6,5 m aukščio pylimais ir grioviu. Aikštelės šiaurinėje pusėje išliko trečio pylimo liekanų. Piliakalnio vakarinėje papėdėje buvo gyvenvietė, apjuosta pylimu ir grioviu. 1950 m. piliakalnio žvalgomuosius tyrimus atliko F. Gurevič. Rasta 1,6 m storio kultūrinis sluoksnis, lipdytos ir žiestos keramikos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valdemaras Šimėnas. *Galtgarbių piliakalnis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 370 psl.
| **Kazimieras Šavinis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1937 m. vasario 16 d.Kaliekiai, Utenos rajonas |
| Mirė | 2018 m. balandžio 3 d. (81 metai)Šiauliai |
| Sutuoktinis (-ė) | Donata Janina Šavinienė |
| Vaikai | Nerilė |
| Šiaulių miesto savivaldybės meras |
| Ėjo pareigas | 1990 – 1991 |
| Ankstesnis | Petras Linkevičius (burmistras) |
| Vėlesnis | Arvydas Salda |
|  |
| Veikla | inžinierius, politinis bei visuomenės veikėjas. |
| Partija | 1993 m. Lietuvos centro sąjunga, 2003 m. Liberalų ir centro sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1959 m. Kauno politechnikos institutas |

**Kazimieras Šavinis** (1937 m. vasario 16 d. Kaliekiuose, Utenos rajonas – 2018 m. balandžio 3 d. Šiauliuose) – inžinierius kelininkas, Lietuvos ir Šiaulių miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1954–1959 m. Kauno politechnikos institute įgijo inžinieriaus kelininko specialybę. 1959–1962 m. Šiaulių automobilių kelių valdybos inžinierius, darbų vykdytojas. 1962–1964 m. Šiaulių miesto kelių ir tiltų valdybos gatvių rekonstravimo bei gyvenamųjų kvartalų ir įmonių teritorijų tvarkymo darbų vyresnysis darbų vykdytojas. Skaitė darbų saugos technikos paskaitas Kauno politechnikos instituto Šiaulių filialo studentams.

1964–1990 m. Valstybinio automobilių kelių projektavimo instituto Šiaulių skyriaus vyriausiasis projektų inžinierius. Jam vadovaujant buvo suprojektuoti keliai Bubiai – Kelmė, Šiauliai – Panevėžys, Šiauliai – Kuršėnai, Kėdainių, Šeduvos, Kuršėnų, Telšių, Utenos aplinkkeliai, pradėtas rengti Šiaulių aplinkkelio projektas. 1975–1978 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto aspirantas. Rašė straipsnius žurnalui „Mokslas ir technika".

1990–1991 m. pirmasis po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo Šiaulių miesto meras, 1992–1995 m. mero Arvydo Saldos pavaduotojas. 1995–1996 m. Šiaulių miesto savivaldybės Komunalinio ūkio skyriaus eismo problemų vyriausiasis specialistas. 1996–2000 m. LR Seimo narys. 2000–2001 m. susisiekimo viceministras. 2003–2007 m. ir 2007–2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys, 2003–2007 m. mero Vytauto Juškaus pavaduotojas.

1993 m. Lietuvos centro sąjungos narys, nuo 2003 m. Lietuvos liberalų ir centro sąjungos narys.

1978–1988 m. Šiaulių inžinierių namų tarybos Gamtos ir visuomeninių mokslų grupės vadovas. Lietuvos kultūros fondo Šiaulių krašto tarybos narys. Didžiųjų ir kurortinių miestų merų klubo narys. Paskelbė per 30 mokslo straipsnių.

Žmona – Donata, duktė Nerilė.

Palaidotas Vyžuonų (Utenos rajonas) kapinėse.

Įvertinimas
-----------

* 2002 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos sprendimu Nr. 509 suteiktas Šiaulių miesto garbės piliečio vardas
* 2017 m. II laipsnio garbės žvaigždė „Už nuopelnus Lietuvos keliams"

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  1996–2000 m. kadencijos Seimo narys
3. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Liberalų ir centro sąjunga – Iškelti kandidatai
4. ↑   Archyvuota kopija 2018-04-07 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  Kazimieras Šavinis pagerbtas už nuopelnus šaliai ir regionui, 2017-02-18
| Akmeniškių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Akmeniškių piliakalnisAkmeniškių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°19′13.4″ š. pl. 21°51′00″ r. ilg.﻿ / ﻿55.320389°š. pl. 21.85000°r. ilg.﻿ / 55.320389; 21.85000 |

 |
| Vieta | Šilutės rajonas |
| Seniūnija | Katyčių seniūnija |
| Aukštis | 14 m |
| Plotas | 35x26 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - XIII a. |
| Registro Nr. | A502KP / 23808 / AR1095 |

**Akmeniškių piliakalnis su gyvenviete** arba *Pilalė, Švedų pilalė, Margpilis, Didelė pilaitė, Švedkalnis, Pilis* (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A502KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1095) – piliakalnis Šilutės rajono savivaldybės teritorijoje, Katyčių seniūnija, prie Akmeniškių kaimo. Pasiekiamas iš kelio Degučiai-Sartininkai (pro Žalpius), prieš pat Šyšą pasukus į dešinę pietų kryptimi, pavažiavus nežymiu miško keliuku 400 m, miške, pakilus iš slėnio, dešinėje.

Piliakalnis
-----------

Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės-pietų kryptimi, 35x26 m dydžio. Jos pietiniame gale supiltas 60 m ilgio, 3 m aukščio, 32 m pločio puslankio formos pylimas, už kurio iškastas 15 m pločio, 1 m gylio griovys. Šiauriniame aikštelės krašte yra 0,5 m aukščio, 8 m pločio pylimas. Pietrytiniame šlaite, 8 m žemiau pylimo yra 8x132 m dydžio terasa. Šlaitai statūs, 14 m aukščio. Pylimas ir aikštelės rytinė pusė apardyti duobių. Piliakalnis apaugęs pavieniais išretintais medžiais. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a. 

Pietų-pietvakarių papėdėje, 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos ir lygios keramikos, geležies šlako, molio tinko. 200 m į vakarus yra kalva, primenanti ankstyvą piliakalnį.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Juodžių piliakalnis 6 km  Vanagių piliakalnis 9 km | Gedikų piliakalnis 17 km | Dapkiškės piliakalnis 15 km  Lazduonėnų piliakalnis 2 km |  |
|  |  | Aukštupių piliakalnis 17 km |
|  | Birštoniškių piliakalnis 18 km | Kreivėnų piliakalnis 15 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑   Lietuvos TSR archeologijos atlasas, Vilnius, Mintis, 1975 m. t.2 p. 26 (3)

* Balčiūnas J. Dakanis B. Strazdas A. Archeologijos paminklų žvalgymas 1992 ir 1993 metais. Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1992 ir 1993 metais. Vilnius, 1994. p. 282.
* Crome H. Karte und Verzeichnis der vor - und frühgeschichtlichen Wehranlagen in Ostpreußen. Altpreußen. Juni, 1937. Heft 3, p. 124.
* Hollack E. Erläuterungen zur vorgeschichtlichen Übersichtskarte von Ostpreußen. Glogau, Berlin, 1908. p. 3.

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalnių atlasas Archyvuota kopija 2009-04-18 iš Wayback Machine projekto.
* Lietuvos piliakalniai
*Deivė Milda*, Kazimežo Alchimovičiaus paveikslas
**Milda** – tariama baltų meilės, laisvės ir piršlybų deivė, sukurta Teodoro Narbuto (1784–1864). Jos nepatvirtina jokie šaltiniai ar tautosaka. Pasak Narbuto, jai paskirtas balandžio mėnuo, Vilniaus Antakalnyje esą stovėjo jos šventykla. Kiti šaltiniai Mildos nepatvirtina, todėl neaišku, ar ši deivė senovės lietuvių tikėjime iš tiesų buvo. Šiuo metu Milda yra populiarus lietuviškas vardas.

Mildos vardas, pasak Narbuto, pirmą kartą paminėtas 1315 m. rugpjūčio 3 d. Tryro didžiojo magistro Elbinge surašytame dokumente, kuriame nurodoma upė Milda.

Narbutas mano, kad deivę Mildą vaizduoja 3 colių (76 mm) aukščio žalvarinė statulėlė, 1840 m. surasta Gedimino kalno požemyje. Panaši statula – moteris su puokšte gėlių rankoje – buvo rasta 1782 m. Kaune, užmūryta namo, statyto prieš 1400 m. sienoje. Kunigas Mingaila, išvydęs nuogos moters statulą, palaikė ją nepadoriu dalyku ir sudaužė į gabalus.

Narbutas Mildą prilygina graikų Afroditei, romėnų Venerai. Pasak jo, Deivės Mildos šventė buvo vadinama meilės diena. Šiuo metu ji švenčiama gegužės 13 dieną.

XIX a. antrosios pusės – XX a. pradžios mitologai-romantikai Juozapas Ignotas Kraševskis, Adomas Honoris Kirkoras, Dionizas Poška, Liudvikas Adomas Jucevičius, Jonas Totoraitis, Petras Tarasenka, Pranė Dundulienė nė kiek neabejojo deivės Mildos autentiškumu, daugiau ar mažiau perpasakodami jau T. Narbuto paskleistą informaciją. XIX a. pab. – XX a. legendas apie deivę Mildą savo kūryboje panaudojo J. Kraševskis, Stanislovas Moniuška, Petras Vaičiūnas, Balys Sruoga, Povilas Abelkis. Pastaraisiais dešimtmečiais kraštotyrinėje literatūroje bei periodinėje spaudoje vėl pagausėjo informacijos apie lietuvių meilės deive vadinamą Mildą, jos skulptūromis puošiasi kaimo turizmo sodybos, senojo tikėjimo bendruomenės įvairiose Lietuvos vietose gegužės mėnesį rengia deivės Mildos šventę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Milda. Mitologijos enciklopedija, 2 tomas. – Vilnius: Vaga, 1999. – 287 p.
2. ↑  *Milda*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
3. ↑   Archyvuota kopija 2015-06-28 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Rimantas Balsys. „Meilės deivės Mildos autentiškumo klausimu Archyvuota kopija 2016-04-23 iš Wayback Machine projekto.", *Logos*, 2009, 60: 149–154.
Facebook|  |
| Forma | dukterinė įmonė |
| Pramonė | Informacinės technologijos |
| Įkurta | 2004 m. vasario 4 d. |
| Įkūrėjas (-ai) | Mark ZuckerbergEduardo SaverinAndrew McCollumDustin MoskovitzChris Hughes |
| Centrinė būstinė | Menlo Parkas, Kalifornija, JAV |
| Paslaugos | socialinis tinklas |
| Holdingas | Meta Platforms |
| Tinklalapis | www.facebook.com |

**„Facebook"** (angl. *face* „veidas" + *book* „knyga"; pažodžiui *Facebook* – „veidaknygė") – socialinis tinklas, priklausantis konglomeratui „Meta Platforms". Įsteigtas 2004 m.

2023 m. visame pasaulyje „Facebook" naudojosi daugiau kaip 3 mlrd. aktyvių vartotojų. 2021 m. Lietuvoje – beveik 1,8 mln. anot tyrimų bendrovės „Statista".

„Facebook" užsiregistravę nariai gali patalpinti savo profilį (asmens aprašą), įkelti nuotraukų, paveikslėlių, vaizdo įrašų bei užmegzti ryšius su draugais, pažįstamais asmenimis ir kt. Bendruomenėje gali būti kuriami fotoalbumai, vidinės grupės (pagal interesus, pomėgius ir kt. kriterijus), keičiamasi žiniomis tarp grupės narių ir bendraujama kitomis formomis.

Istorija
--------

„Facebook" užuomazgos slypėjo Harvardo universiteto studentų kurtame socialiniame tinkle „Harvard Connection". Projekto autoriai buvo trys Harvardo studentai, kurie vėliau prie jo pakvietė prisijungti Marką Zakerbergą. Vis dėlto M. Zakerbergas pasitraukė iš studentų projekto ir vienas įkūrė „Facebook", o „Harvard Connection" autoriai kaltino M. Zuckerbergą nukopijavus jų idėją. „Facebook" pirmiausiai taip pat buvo skirtas Harvardo studentams, tačiau, susilaukęs milžiniško populiarumo, plėtėsi į kitus JAV universitetus, o vėliau tapo prieinamas ir viso pasaulio naudotojams.

Nuorodos
--------

* Oficialus „Facebook" tinklalapis (lietuvių k.)

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Facebook*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-01-19.
2. ↑  „Biggest social media platforms 2023". *Statista*. Nuoroda tikrinta 2023-11-11.
3. 1 2  „„Facebook" sukanka 17 metų: nuo studentų projekto iki galingiausio pasaulyje socialinio tinklo". *M360*. Delfi. 2021-02-03. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
| Vartūliškių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Vartūliškių piliakalnisVartūliškių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°08′50.2″ š. pl. 22°05′38.8″ r. ilg.﻿ / ﻿55.147278°š. pl. 22.094111°r. ilg.﻿ / 55.147278; 22.094111 |

 |
| Vieta | Pagėgių savivaldybė |
| Seniūnija | Vilkyškių seniūnija |
| Aukštis | 10 m |
| Plotas | 25 x 19 |
| Priešpilis | gyvenvietė |
| Naudotas | I tūkstantmetis - XIII a. |
| Žvalgytas | 1963 |

**Vartūliškių piliakalnis** (*Šventkalnis*) – piliakalnis Pagėgių savivaldybės teritorijoje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Vilkyškių. Pasiekiamas iš kelio Vilkyškiai – Greižėnai Barzūnuose pasukus į kairę vakarų kryptimi, už 930 m pasukus į dešinę šiaurės kryptimi, pervažiavus upelį, pavažiavus 150 m ir pasukus į kairę vakarų kryptimi 300 m, yra 100 m į dešinę, šiaurėje, miško pakraštyje – matyti pylimas.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas į slėnį įsiterpusioje kalvoje. Piliakalnio aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi. Aikštelės šiauriniame krašte supiltas 1,5 m aukščio ir 11 m pločio pylimas. Jos pietiniame gale – supiltas lanko formos 2 m aukščio ir 21 m pločio pylimas, kurio 6,5 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 18 m pločio ir pusantro metro gylio griovį, rytų šlaite virstantį 4 m pločio terasa. Už griovio supiltas antras 32 m ilgio, 2 m aukščio ir 16 m pločio lenktas pylimas, už kurio iškastas antrasis 24 m ilgio, 43 m pločio ir 2 m gylio gynybinis griovys. 5 m žemiau aikštelės šiaurinio krašto yra keturkampė, pailga kaip ir viršutinė aikštelė, 36 su 16 m dydžio terasa, iš šiaurinės pusės nuo likusios kalvos dalies atskirta 17 m pločio ir 1,2 m gylio įdubimu. Piliakalnyje buvo randama daug anglių. Šlaitai statūs, 10 m aukščio.

Piliakalnis apardytas arimų, apaugęs lapuočiais, antras piliakalnio pylimas dirvonuoja.

Piliakalnis žvalgytas 1963 m. datuojamas I tūkstantmečiu – XIII a.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Kreivėnų piliakalnis 6 km | Aukštupių piliakalnis 15 km | Gilandžių piliakalnis 3,5 km Greižėnų piliakalnis 5,5 km |  |
|  |  | Meškininkų piliakalnis 36 km |
| Birštoniškių piliakalnis 12 km | Šereitlaukio I piliakalnis 12 km | Opstainių I piliakalnis 6 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t.2 p. 177 (Nr. 795)

* Hollack E. Erläuterungen zur vorgeschichtlichen Übersichtskarte von Ostpreußen. Glogau, Berlin, 1908. p. 175
* Crome H. 1937. Karte und Verzeichnis der vor- und frühgeschichtlichen Wehranlagen in Ostpreußen // Altpreußen. Juni. Heft 3, p. 125 (Nr. 34);

Crome H. Verzeichnis der Wehranlagen Ostpreußens // Prussia. 1940. p. 137.

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalniai
| **Robert Tvorogal** |
| --- |
|  |
| Robert 2022 m. Europos čempionate |
| Gimė | 1994 m. spalio 5 d. (29 metai)Vilnius, Lietuva |
|  |
| Veikla | Gimnastas |
| Sritis | Sportinė gimnastika |
| Organizacijos | Vilniaus miesto sporto centras |

**Robert Tvorogal** (g. 1994 m. spalio 5 d. Vilniuje) – Lietuvos gimnastas, Europos čempionas pratimuose ant skersinio.

Biografija
----------

Gimė ir užaugo Lietuvos lenkų šeimoje. 2012 m. baigė Vilniaus Simono Konarskio vidurinę mokyklą. Lankė Vilniaus gimnastikos mokyklą, Vilniaus miesto sporto centro Gimnastikos skyrių. Treneriai – Aleksandras Filatovas, Jevgenij Izmodenov, Mikayil Abbasov.

Sportinė karjera
----------------

2010 m. atstovavo Lietuvai 2010 m. vasaros jaunimo olimpinėse žaidynėse, kuriose pateko į skersinio rungties finalą ir užėmė 7-ąją vietą. 

2011 m. liepos 25-29 d. Europos jaunimo olimpiniame festivalyje Turkijoje iškovojo sidabro medalį pratime ant skersinio. Jam suteikta tarptautinė Lietuvos sportininkų kvalifikacinė kategorija, jis įtrauktas į Lietuvos Respublikos olimpinės pamainos rinktinės sąrašus.

2012 m. Europos jaunimo čempionate – 4-a vieta daugiakovėje. 2013 m. pasaulio čempionate Tvorogal užėmė 39-ąją vietą daugiakovės rungtyje. 2014 m. kartu su Lietuvos rinktine (Raimundas Burinskas, Vladislav Eusalov ir Jevgenij Izmodenov) užėmė 29-ą vietą Europos čempionate. Tais pačiais metais Kinijoje vykusiose pasaulio pirmenybėse daugiakovės rungtyje sportininkas užėmė tik 115-ą vietą. 2015 m. pasaulio čempionato metu Tvorogal įvykdė olimpinį normatyvą ir užėmė 58-ą vietą. 2016 m. Olimpinių žaidynių testo varžybose įvykdė kvalifikaciją į 2016 m. vasaros olimpines žaidynes Rio de Žaneire, kuriose užėmė 42-ą vietą daugiakovės atrankoje.

2020 m. Tvorogol tapo Europos čempionu pratimuose ant skersinio.

Savo antrose 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Tvorogal sėkmingai startavo atrankos varžybose, bet vėliau krito nuo skersinio ir galiausiai užėmė 46-ą vietą.

2022 m. Europos lengvosios atletikos čempionate Miunchene gimnastas rungtyje ant skersinio iškovojo sidabro medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aktualijos
2. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. liepos 26 d.
3. ↑  Kuckailis, Aurimas (2021-07-24). „Nuo skersinio kritęs Tvorogalas nevyniojo žodžių į vatą: noriu pamiršti tai, pailsėti nuo gimnastikos". *delfi.lt*. Delfi. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
4. ↑  Europos čempionatas vainikuotas po apeliacijos gimnasto Tvorogalo laimėtu sidabru
Populiariausias podkastas, žmogžudystę nagrinėjanti drama „Serial", parsisiųsta 267 milijonus kartų.
**Podkastas** (taip pat – tinklalaidė; angl. *podcast; audiocast; videocast*) – internete patalpintos prenumeruojamos garso arba vaizdo rinkmenos. Tai gali būti tiek tradicinės televizijos bei radijo laidų įrašai patalpinti internete, tiek sukurtas turinys išskirtinai interneto vartotojams. Kiekvienas podkastas yra sudarytas iš atskirų dalių (epizodų) serijos ir gali būti prenumeruojamas (specialioje platformoje arba per RSS).

Pavadinimas atsirado iš angliškų žodžių *broadcasting* (transliavimas) ir nešiojamo MP3 grotuvo „iPod", su kurio išpopuliarėjimu susijęs ir podkastų paplitimas. Pastaraisiais metais podkastų dažniausia klausomasi per išmaniuosius telefonus.

Populiariausias podkastas, žmogžudystę nagrinėjanti drama „Serial", parsisiųsta 267 milijonus kartų. Statistika rodo, kad daugiau nei trečdalis amerikiečių bent kartą per mėnesį klauso tokių laidų. Amerikoje šis formatas išpopuliarėjo labiausiai dėl ilgų atstumų, nes tinklalaidžių žmonės klausosi automobiliuose. Lietuvoje tinklalaidžių klauso (žiūri) 36 % interneto vartotojų. Populiariausia platforma – „Youtube", kurią renkasi 96 % klausytojų, „Spotify" renkasi 14 %, po 6 % teigė taip pat naudojantys „SoundCloud" ir „iTunes", 3 % – kitus kanalus.

Istorija
--------

Podkastų išradėju laikomas Tristan Louis, kuris pirmą kartą podkastų idėją pasiūlė 2000 m. ir Dave Winer, kuris pirmasis šiek tiek patobulinęs šią idėją įgyvendino. „Podkasto" sąvoką pirmą kartą panaudojo Ben Hammersley 2004 m. ir ji greitai išpopuliarėjo. Patys podkastai taip pat ėmė sparčiai populiarėti, ypač podkastų idėją palaikė blogeris Adam Curry. 2005 m. prie podkastų populiarinimo prisidėjo „Apple" įmonė, kurios skaitmeninės muzikos grotuvas davė vardą patiems podkastams. „Apple" integravo podkastus į „iTunes" ir taip pristatė juos plačiajai publikai. Iš pradžių podkastų autoriais dažniausiai buvo tinklaraštininkai, vėliau temų asortimentas plėtėsi. Savo podkastus ėmė leisti laikraščiai ir žurnalai, televizijos ir radijas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Ką siūloma vartoti vietoj angl. „podcast", „podcasting"?". *VLKK*. Suarchyvuotas originalas 2019-09-26. Nuoroda tikrinta 2017-10-21.
2. ↑  Blass, Evan (2006 m. rugsėjo 24 d). „With "pod" on lockdown, Apple goes after "podcast"". *Engadget*. Nuoroda tikrinta November 15, 2017.
3. ↑  „Atrasti garsą iš naujo: startavo lietuviškas podkastas NYLA". *delfi.lt*. Delfi. 2017-09-29. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
4. ↑  „„Rinkodaros podkastas" – naujas projektas „Verslo žinių" skaitytojams". *Verslo žinios*. Nuoroda tikrinta 2017-10-21.
5. ↑  „Pirmą kartą ištyrė tinklalaidžių klausymo įpročius Lietuvoje". *M360*. Nuoroda tikrinta 2019-09-26.
6. ↑  „Tinklalaidė". *VLE*. Nuoroda tikrinta 2019-09-26.
7. ↑  Sawyer, Miranda (November 20, 2015). „The man who accidentally invented the word 'podcast'" (MP3). *BBC Radio 4*. Nuoroda tikrinta November 15, 2017.

Nuorodos
--------

* NYLA tinklalaidė Archyvuota kopija 2017-10-21 iš Wayback Machine projekto.: Podkastas apie podkastus
| **Joselis Roginskis** |
| --- |
| Gimė | 1894 m. |
| Mirė |  ? |
| II Seimo atstovas |
|  |
| Veikla | valstybės tarnautojas,politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Žydų pirklių ir prekybininkų sąjunga |

**Joselis Roginskis**, arba *Juozas Roginskis* (1894 m. – ?) – valstybės tarnautojas, tarpukario Lietuvos politikas, II Seimo narys.

Biografija
----------

Nuo 1921 m. J. Roginskis buvo ilgametis Kauno miesto tarybos narys.

Į II Seimą kandidatavo VI (Utenos) rinkimų apygardoje pagal Žydų pirklių ir prekybininkų sąjungos sąrašą, tačiau nesėkmingai. Į Seimą pateko tik Aizikui Brundiui atsisakius Seimo nario mandato. Nuo 1923 m. birželio 30 d. iki 1926 m. birželio 2 d. buvo II Seimo narys. Priklausė Žydų frakcijai. Dirbo Seimo Ekonominėje komisijoje.

J. Roginskio mirties data ir palaidojimo vieta nežinoma.

Literatūra
----------

* Lietuvos Respublikos Seimų I (1922—1923), II (1923—1926), III (1926—1927), IV (1936—1940) narių biografinis žodynas, Lituanistikos tradicijų ir paveldo įprasminimo komisija, Vilniaus pedagoginis universitetas, Vilnius 2007

Nuorodos
--------

* Joselis Roginskis (*lrs.lt*) Archyvuota kopija 2018-03-02 iš Wayback Machine projekto.
2015 m. Vilniaus maratono savanorių bendra nuotrauka
Vikipedija – viena iš lankomiausių interneto svetainių, kuriama savanorių bei išlaikoma labdaros lėšomis, plėtojama nevyriausybinės, ne pelno siekiančios organizacijos Vikimedijos fondo. 2014 m. buvo pastatyta statula Lenkijoje, Slubicės mieste, pagerbianti Vikipedijos bendruomenę.
**Savanorystė** – tai savo noru pasirinkta veikla, už kurią paprastai negaunamas finansinis atlygis ir kuri yra naudinga visuomenei. Glaudžiai susijusi su labdarybe.

Europoje viduramžiais savanorystės ir labdarybės veikla reiškėsi per religines institucijas. XX a. Vakaruose religines institucijas pakeitė gerovės valstybė. Pastaraisiais dešimtmečiais vis didesnę reikšmę įgauna nevyriausybinės, ne pelno siekiančios organizacijos, įvairūs paramos, filantropiniai fondai.

Savanorystė svarbi valstybės ekonomikai, nes be didelių išlaidų atliekama kultūrinė, švietėjiška, socialinė, aplinkosauginė veikla ir pan. Pavyzdžiui, Darom akcijos metu švarinama aplinka, Maisto bankas rengia maisto labdarą. Europos Sajungoje jos dėka sukuriama 0,5–5 % BVP, paskirose ES šalyse – iki 12 % BVP, Lietuvoje – 0,5–1,5 % BVP.

Savanorystės pagrindu grindžiama veikla laikoma vienu iš pilietinės visuomenės pagrindų. Tai neprieštarauja taip pat ir rinkos ekonomikos teorijai: asmeninė iniciatyva, kylanti iš paties žmogaus pastangų, yra vertintina labiau už veiklą, kuri yra primetama kitų asmenų arba kuri yra prisiimama verčiant išorės veiksniams (įkalbinėjimams, esant psichologiniam spaudimui ar kt.).

Kiekvieno savanorio motyvacija yra skirtinga, tačiau vyrauja kelios pagrindinės:

* altruizmas – rūpinimasis kitų interesais ar gerove;
* galimybė įsidarbinti – nemažai organizacijų ir įmonių, kviesdamos savanoriauti, taip atsirenka potencialius darbuotojus;
* religiniai įsitikinimai – daugelis religijų teigia, kad padėjimas kitiems yra dvasinė pareiga;
* finansai – reta savanoriavimo motyvacija, nes kuo daugiau savanoriams mokama, tuo mažiau jie laikomi savanoriais;
* saviugda – savanoriška veikla suteikia papildomų žinių ir įgūdžių;
* saviraiška – galimybė atrasti ir išbandyti save;
* socializacija – savanoriavimas yra puiki galimybė sutikti daug skirtingų žmonių ir susirasti daug draugų.

Taip pat skaitykite
-------------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Savanorystė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Karys savanoris
* Lietuvos sporto savanorių sąjunga

Išnašos
-------

1. ↑  „Poland to Honor Wikipedia With Monument". ABC News. 9 October 2014. Suarchyvuotas originalas 11 October 2014. Nuoroda tikrinta 18 May 2017.
2. ↑  Stebbins, Robert. (2004). Between Work and Leisure: The Common Ground of Two Separate Worlds.
3. ↑  *Savanorystė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
4. ↑  Jaseliūnienė, Jūratė (2012-06-28). „Savanorystė: misija (ne)įmanoma?". *"Atgimimas"*. Delfi. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
KTU radijo stoties logotipas
 *Kitos reikšmės – Gaudeamus (reikšmės).*

**KTU radijas Gaudeamus** – nekomercinė Kauno technologijos universiteto (KTU) radijo stotis, transliavusi programą
internetu bei 93,6 MHz dažniu Kauno mieste. Radijo studija buvo įsikūrusi Kultūros centre, KTU III rūmuose, adresu Laisvės al. 13, Kaunas.

Istorija
--------

KTU internetinė radijo stotis „Gaudeamus" įkurta 2005 m. 2008 m. vasario mėnesį Lietuvos Ryšių reguliavimo tarnyba suteikė teisę radijo stočiai transliuoti programą ir FM bangomis 93,6 MHz dažniu Kauno mieste.

KTU radijo stoties „Gaudeamus" idėjos autorius ir įkūrėjas – Humanitarinių mokslų fakulteto dekanas prof. Giedrius Kuprevičius, pavadinęs stotį „Gaudeamus" vardu. Jis ilgą laiką atliko radijo programos redaktoriaus pareigas.

Radijo veikla nuo 2015 m. sausio 1 d. nevykdoma. Sprendimas nutraukti veiklą priimtas įvertinus žmogiškuosius ir finansinius išteklius, kanalo vertę KTU tikslams, klausytojų auditoriją bei techninius niuansus (perkėlus anteną). Šis sprendimas buvo suderintas su radijo kilmės vieta (Kauno technologijos universiteto Humanitarinių mokslų fakultetas (SHMMF)).

Misija
------

„Gaudeamus" radijo stoties tikslas – transliuoti įvairią, mažiau populiarią muziką, kurios mėgėjų akademinės bendruomenės tarpe yra dauguma, bei būti šios žmonių grupės aktualiu eteriu žinių ir informacijos prasme. Ruošiant atskiras radijo laidas ar specifinius radijo projektus bendradarbiauta su kitais Lietuvos universitetais. Didelis dėmesys skirtas tiesioginėms kultūrinių bei muzikinių renginių transliacijoms, suteikiant galimybę kiekvienam išgirsti kokybišką ir kartais sunkiau atrandamą muziką.

Nuostatai
---------

Pagal Lietuvos radijo ir televizijos komisijos (LRTK) išduotą transliuotojo licenciją radijo stoties charakteristikos buvo tokios:

* programos pavadinimas – Gaudeamus
* programos pobūdis – muzikinis
* programos formatas – džiazo muzika (paprastasis, greitasis, modernusis džiazas)
* programos transliavimo trukmė per parą – 24 valandos
* programos transliavimo trukmė per savaitę – 168 valandos
* programos kalba – lietuvių

Šaltiniai
---------

1. ↑  Norvilaitė, Salomėja (2008-05-08). „„Gaudeamus" - universiteto radijas „kitokiems" žmonėms". *"Savas", Lietuvos studentų laikraštis*. Delfi. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.

* YouTube
* Everything2

Nuorodos
--------

* „Gaudeamus" oficialus „Facebook" puslapis
*
**Vinita**| **Šalis** |  Lietuva |
| **Rodoma** | Vilnius |
| **Transliavimopradžia** | 1993 m. |
| **Transliavimopabaiga** | 2012 m. (~19 metų) |

Logotipas
**„Vinita"** – kabelinės televizijos operatorė, veikusi 1993–2012 m. 

Bendrovė tiekė kabelinės televizijos paslaugas Fabijoniškių, Šeškinės, Žirmūnų, Šnipiškių, Žvėryno, Viršuliškių, Karoliniškių, Lazdynų, Baltupių, Jeruzalės ir Pašilaičių mikrorajonuose. 2002 m. bendrovė ėmė tiekti interneto paslaugą.

Istorija
--------

UAB „VinitA" buvo įkurta 1993 m. rugpjūčio 18 d. Tai pirmoji kabelinė televizija Vilniuje. 2001 m. bendrovė persivadino į UAB „Vinita".

2011 m. bendrovę „Vinita" įsigijo UAB Init. Po 2012 m. birželio 29 d. įvykusios įmonių reorganizacijos prie UAB „Init" buvo prijungtos UAB „Vinita", „Palsatas" ir „Teletronika".

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvoje transliuojamos televizijos programos |
| --- |
|  |
| LRT | 
LRT televizija | LRT Plius | LRT Lituanica |
|  |
| Komercinės nacionalinės programos | 
LNK | TV6 | BTV | TV3 | Info TV | 2TV | TV1 | TV8 | Lietuvos ryto TV | Delfi TV |
|  |
| Regioninės programos | 
Dzūkijos TV | TV Aidas | TV medica | Pūkas-TV | Marijampolės TV | Roventos TV | Šiaulių TV | Ventos regioninė TV | Balticum TV | Balticum Auksinis |
|  |
| Pietryčių Lietuvos programos lenkų k. | 
TVP Info | TVP Historia 2 | TVP Kultura 2 | TVP Polonia | Nuta.TV | Power TV | TVP Wilno |

 |
| **Juozas Jaras (1873)** |
| --- |
| Gimė | 1873 m.Bagotoji, Marijampolės aps. |
| Mirė | 1948 m. kovo 4 d. (~75 metai) |
|  |
| Veikla | tarpukario Lietuvos politikas, II Seimo narys |
| Partija | Lietuvos ūkininkų sąjunga |

**Juozas Jaras** (1873 m. Bagotoji, Marijampolės aps. – 1948 m. kovo 4 d.) – tarpukario Lietuvos politikas.

Biografija
----------

J. Jaras gimė 1873 m. Bagotosios k. Kazų Rūdos apylinkėse. Kilęs iš valstiečių šeimos. 1922 m. gyveno Skuode. Mokėsi Mintaujos gimnazijoje.

Dalyvavo rinkimuose į Pirmąjį, Antrąjį ir Trečiąjį Seimus. Kandidatavo Telšiuose, IV rinkimų apygardoje. Į Pirmąjį ir Trečiąjį Seimus nepateko.

Buvo II Seimo narys nuo 1923 m. birželio 5 d. iki 1926 m. birželio 2 d. priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai. Dalyvavo Skundų ir peticijos komisijos, Darbo ir socialinės apsaugos komisijos ir Žemės ūkio ir miškų komisijos darbe.

Mirė 1948 m. kovo 8 d. Palaidotas Narvydžių kapinėse, Skuodo rajone.

Nuorodos
--------

* Juozas Jaras. Biografija (*lrs.lt*) Archyvuota kopija 2018-02-28 iš Wayback Machine projekto.
**Vilniaus televizija**| **Šalis** |  Lietuva |
| **Rodoma** | Vilnius |
| **Transliavimopradžia** | 1994 m. gegužės 12 d. |
| **Transliavimopabaiga** | 2004 m. spalio 10 d. (10 metų) |

**Vilniaus televizija** – regioninis televizijos kanalas, veikęs 1994–2004 m. Vilniuje.

Viena seniausių laidų – „Vilniaus Žinios".

Istorija
--------

Pradėtas transliuoti 1994 m. gegužės 12 d. Vilniaus televizija transliavo programą Vilniaus regionui. Kanalą įkūrė Vytautas Kvietkauskas ir Maskvos televizija TV-6.

Televizijos logotipasTarp televizijos autorinių laidų – „Teisė arčiau žmogaus", „Nedelia", „Žvejo biblija", „Pulsas", „Sporto savaitė", „Kad Lietuvai būtų geriau" ir kitos. Vilniaus televizija iki 2002 metų sausio 1 dienos retransliuodavo TV-6 programą ir filmus rusų kalba, o šią televiziją likvidavus, iki 2004 metų rudens buvo retransliuojamos Rusijos televizijos RTR programos. 

2004 m. kanalą įsigijo „Rubicon Group", už 2,3 mln. litų iš buvusio televizijos savininko Vytauto Kvietkausko.

Televizijos kanalas baigtas transliuoti 2004 m. spalio 10 d. jį pakeitė 5 kanalas.

Transliuotojas – UAB „Vilniaus televizija".

Televizijos studijos pastatas

Generaliniai direktoriai
------------------------

* Vytautas Kvietkauskas – 1994–1996 m. 1997–2000 m.
* Vilma Kvietkauskienė – 2001–2004 m.
* Linas Ryškus – 2004 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

Televizijos tinklalapis 2000 m.
| Medaliai |
| --- |
|
| **Atstovaujant:  Lietuva**  |
| Moterų buriavimas |
| Pasaulio čempionatas |
| **Bronza** | 2021 Omanas | Laser Radial |
| Europos čempionatas |
| **Sidabras** | 2024 Atėnai | ILCA 6 |
| Europos iki 18 m. čempionatas |
| **Sidabras** | 2009 Suomija | Laser 4.7 |

**Viktorija Andrulytė** (g. 1992 m. balandžio 16 d.) – Lietuvos jachtų buriuotoja, olimpietė. Varžosi Laser Radial burlaivių klasėje.

Biografija
----------

2009 m. Andrulytė laimėjo Europos jaunimo pirmenybių sidabro medalį. 2010 m. Andrulytė dalyvavo saugusiųjų Europos čempionate, kuriame Laser Radial klasėje užėmė 29-ą vietą. 2011 m. Europos čempionate Andrulytė užėmė 15-ą vietą. 2013 m. pasaulio Laser Radial buriavimo čempionate sportininkė liko 40-a. 2014 m. Europos čempionate sportininkė užėmė aukštą 10-a vietą. Tais pačiais metais vykusiame pasaulio olimpinių klasių buriavimo čempionate Andrulytė finišavo 22-oje vietoje ir iškovojo Lietuvai kelialapį į 2016 m. vasaros olimpines žaidynes. Sportininkė pateko į 2014 m. pasaulio taurės finalinį etapą, kuriame tarp 18 geriausių pasaulio taurės sportininkių liko paskutinėje 18-oje vietoje.

2017 m. pasaulio čempionate iškovota 7-oji vieta. 2018 m. pasaulio taurės finaliniame etape Andrulytė užėmė 4-ą vietą.

2018 m. birželio d. Andrulytė pasiekė aukščiausią savo karjeroje pasaulio reitingą – 6 vietą.

Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Andrulytė startavo moterų vienviečių jachtų varžybose. Per dešimt regatos plaukimų lietuvė vieną sykį finišavo trejetuke bei surinko 194 baudos taškus. Tarp 44-ių startavusių buriuotojų Andrulytė liko 25-oje vietoje. 2021 m. pasaulio čempionate Andrulytė iškovojo bronzos medalį.

Rezultatai
----------

| Turnyras | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 | 2020 | 2021 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Olimpinės žaidynės |  |  |  |  |  |  |  | 25 |
| Pasaulio čempionatas | 22 | 15 | 25 | 8 | 46 | 28 |  | 33 Bronza |
| Europos čempionatas | 10 | 22 | 15 | 9 | 18 | 37 | 20 | 37 |
|

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. liepos 31 d.
2. ↑  „Buriuotojai V.Andrulytei - Europos jaunimo pirmenybių sidabras". *delfi.lt*. Delfi. BNS. 2009-08-15. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
3. ↑  „Buriuotoja Viktorija Andrulytė galingai finišavo Tokijo žaidynėse". Lietuvos tautinis olimpinis komitetas. Nuoroda tikrinta 2021 m. liepos 31 d.
4. ↑  „Buriuotoja Andrulytė debiutą olimpinėse žaidynėse pažymėjo galingu finišu". DELFI. Nuoroda tikrinta 2021 m. liepos 31 d.
5. ↑  Buriuotoja Andrulytė lenkė olimpinę čempionę ir iškovojo pasaulio čempionato bronzą

Nuorodos
--------

* ISSF profilis
TikTok|  |
| Forma | dukterinė įmonė |
| Pramonė | Informacinės technologijos |
| Pirmtakas (-ai) | Musical.ly |
| Įkurta | 2016 m. |
| Centrinė būstinė | Pekinas, Kinija |
| Paslaugos | socialinis tinklas |
| Holdingas | ByteDance |
| Tinklalapis | www.tiktok.com |

**„TikTok"** (kin. 抖音; pinjinas – *Daujyn*) – socialinis tinklas, trumpų vaizdo įrašų dalinimosi programėlė. Priklauso Kinijoje įsikūrusiai „ByteDance".

2023 m. visame pasaulyje „TikTok" naudojosi daugiau kaip 1,2 mlrd. aktyvių vartotojų, Kinijoje „Douyin" programėlės versija – dar 750 mln. Ypač populiari tarp paauglių, jaunimo.

„TikTok" platforma dažniausiai skirta trumpiems, iki minutės trukmės vaizdo įrašams kurti ir peržiūrėti, čia yra daugybė vaizdo filtrų bei muzikinių takelių tokiems įrašams įgarsinti, kurti. Anksčiau programėlė buvo siejama išskirtinai su muzikiniais vaizdo klipais, kuriuose vartotojai šokdavo, dainuodavo ar atkartodavo mėgstamiausių dainų žodžius, joms grojant fone. Dabar šiame socialiniame tinkle turinio kategorijų sąrašas išsiplėtė ir čia galima rasti tiek virusinių iššūkių, tiek trumpų komedijų.

Istorija
--------

2016 m. rugsėjo mėnesį „ByteDance" pristatė Kinijos rinkai skirtą trumpų vaizdo įrašų programėlę „Douyin". Jos populiarumas greitai išaugo. 

2017 m. rugsėjį įmonė išleido užsienio rinkai skirtą programėlės versiją, pavadinimu „TikTok". Platforma greitai sulaukė didelio susidomėjimo Tailande, Japonijoje ir kitose Azijos šalyse.

Visgi JAV vartotojai jau buvo pamėgę naudotis tokiu pačiu principu veikiančia platforma „Musical.ly". Didžiausias dėmesys joje buvo skiriamas 15 sekundžių fonogramos (angl. *lip sync*) muzikiniams vaizdo įrašams. Siekdama įtvirtinti savo pozicijas rinkoje, 2017 m. lapkritį „TikTok" už milijardą JAV dolerių įsigijo pastarąją programėlę.

Po metų platformos buvo sujungtos – į „TikTok" perkeltos vartotojų paskyros ir duomenys, o „Musical.ly" pavadinimo nebeliko. Tiesa, Kinijos rinkai skirta programėlės versija ir toliau egzistuoja bei turi savo pirmtako pavadinimą „Douyin".

Išnašos
-------

1. ↑  „Biggest social media platforms 2023". *Statista*. Nuoroda tikrinta 2023-11-11.
2. ↑  „„TikTok" pernai buvo dažniausiai atsisiųsta programėlė pasaulyje". *Verslo žinios*. Nuoroda tikrinta 2021-12-03.
3. ↑  „Socialiniai tinklai 2020: stebinantis „TikTok" fenomenas". *Verslo žinios*. Nuoroda tikrinta 2021-12-03.
4. 1 2 3 4 5 6 7 8  „Programėlė „TikTok" pripažinta populiariausia pasaulyje". *M360*. Delfi. 2020-06-12. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
**Marko Miličkovič**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Marko Milićković |
| Gimimo data | 1998 m. kovo 31 d. (26 metai) |
| Gimimo vieta | [[]], Juodkalnija |
| Ūgis | 179 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Uzbekija **PFK Metallurg Bekabad** |
| **Numeris** | 33 |
| **Pozicija** | saugas |
| Jaunimo klubai |
| ? | OFK Titograd |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2017–202020172020–20212021–20222022–20232024– | OFK Titograd→ Otrant-Olympic (skol.)KF FeronikeliOFK PetrovacFK ŽalgirisPFK Metallurg Bekabad | 069 00(9)00? 00(?)00? 00(?)018 0(10)049 0(11)000 00(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. gruodžio 26 d.. |

**Markas Miličkovičius** (serb. *Marko Milićković*; g. 1998 m. kovo 31 d.) – futbolininkas iš Juodkalnijos, atakuojantis saugas. Lietuvoje atstovavo „Žalgirio" klubui. Kitados atstovavo Juodkalnijos U-19 ir U-21 rinktinėms.

Karjera
-------

Tris sezonus praleido OFK Titograd. Karjeros pradžioje buvo skolinamas žemesniojo diviziono Ulcinio „Otrant-Olympic" klubui.

2020 m. vasarą išvyko į Kosovą. Sezoną praleido Dreno „Feronikeli" klube.

2021 m. perėjo į OFK Petrovac. Įpusėjus 2021–2022 metų Pirmai lygai buvo sužaidęs 18 rungtynių, pelnė 10 įvarčių ir atliko 1 rezultatyvų perdavimą. Tuo metu buvo rezultatyviausias 2021–2022 m. Pirmos lygos žaidėjas.

### Vilniaus "Žalgiris"

2022 m. sausio 30 d. pranešta, kad tapo Vilniaus „Žalgirio" nariu.

Debiutavo A lygoje 2022 m. kovo 4 d. rungtynėse prieš „Jonavos" klubą. Šiose rungtynėse pasižymėjo įvarčiu.

2022 m. rugpjūčio 29 d. pasižymėjo pelnydamas įvartį rungtynėse prieš FC Hegelmann. Žalgiriečiai nugalėjo varžovus rezultatu 4:1.

2022 m. spalio 30 d. pelnė įvartį rungtynėse prieš FC Džiugas. Žalgiriečiai sutriuškino varžovus rezultatu 6:0.

2023 m. gruodžio 26 d. Žalgirio klubas oficialiai pranešė, kad futbolininkas karjerą tęs Uzbekistane.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2022** | **„Žalgiris"** | 26 | 6 |
| **2023** | **„Žalgiris"** | 23 | 5 |

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;

Laimėjimai
----------

### Komadiniai pasiekimai

su FK Žalgiris
* **A lygos čempionas: 2022 m.**

* **LFF taurės laimėtojas: 2022 m.**

Šaltiniai
---------

1. ↑  lajmi.ney: Feronikeli žaidėjas
2. ↑  tipscore: apie žaidėją Archyvuota kopija 2022-01-30 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  vijesti.me apie žaidėją
4. ↑  alyga.lt: Žalgirio naujokas
5. ↑  delfi.lt: Žalgirio naujokas
6. ↑  sportas.lt: Žalgirio naujokas
7. ↑  alyga.lt: Žalgiris 6-0 Jonava
8. ↑  LF: Žalgiris 6-0 Jonava
9. ↑  sportas.lt: Žalgirio pergalė
10. ↑  2022-08-28 Hegelmann 1-4 Žalgiris
11. ↑  alyga.lt: 2022-10-30 Žalgiris v. Džiugas
12. ↑

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
| **Akas** |
| --- |
| Gimė | XII a. |
| Mirė | 1206 m. birželio 4 d.Salaspilis, Livonija |
| Tautybė | lyvis |
|  |
| Veikla | karo vadas |

**Akas** (lyv. *Ako*, XIII a. Martinsala, Livonija)  – Salaspilio lyvių vadas ir vyresnysis (lot. *princeps ас senior*), XIII a. kovojęs su Kalavijuočių ordinu.

Biografija
----------

1200 m. pradžioje Akas visoje Livonijoje pradėjo organizuotą lyvių sukilimą prieš vokiečius. Akas kvietėsi taip pat ir Polocko kunigaikštį bei lietuvius. Tačiau Akas pralaimėjo, vokiečiams pavyko suskaldyti lyvius. Padedant Kaupui pradžioje buvo sutriuškinti Turaidos, o tada – ir Dauguvos lyviai. Pagalba iš Polocko atėjo pavėluotai. Surakinti lyvių vyresnieji buvo sumesti į Rygos pilies rūsius, o sukilimą pradėjusiojo Ako galvą nusiuntė vyskupui Albertui. Lyvių žemės buvo nusiaubtos, gyvenvietės sudegintos, laukai ir pievos sunaikinti; gyventojai pasislėpė miškuose, o nespėjusieji pabėgti buvo nužudyti.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | *Tarp jų buvo Akas, jų vedlys ir vyresnysis, visa išdavystė ir viso blogio sukėlėjas, pakurstęs Polocko kunigaikštį kariauti su rygiečiais, subūręs lietuvius, sukvietęs turaidiečius ir visą Lyvių kraštą kautis su krikščionimis.*  ' |  |

1994 m. Salaspilio valsčiuje, Dauguvos pakrantėje, Rygos hidroelektrinės vandens saugyklos pylimo gale netoli plento Ryga–Daugpilis buvo pastatytas paminklas Akui, skulptorius – Girtis Burvis (*Ģirts Burvis*).

Išnašos
-------

1. ↑  «Советская Латвия» (энциклопедия), Рига, Гл. ред. энц. 1985
2. ↑  „Завоевание ливских земель". Suarchyvuota iš originalo 2010-02-06. Nuoroda tikrinta 2022-07-10.`{{cite web}}`: CS1 priežiūra: netinkamas URL (link)
3. ↑  „Вторжение немцев на земли ливов. 12 Век". Suarchyvuotas originalas 2009-08-22. Nuoroda tikrinta 2022-07-10.
4. ↑  (Indriķa hronika, X: 8)
5. ↑  *Piemiņas zīme Daugavas lībiešiem un viņu vadonim Ako, Nuoroda tikrinta 2022-07-11*
| **Janis Princis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1796 m. lapkričio 16 d.Mikeltuornis, dab. Latvija Latvija |
| Mirė | 1868 m. sausio 4 d. (71 metai)Ventspilis, dab. Latvija Latvija |
|  |
| Veikla | kalbininkas, rašytojas |

**Janis Princis (vyresnysis)** (latv.  *Jānis Princis vecākais, Princjānis*, lyv. *Prints*; 1796 m. lapkričio 16 d. Mikeltuornio k. dab. Ventspilio saviv. – 1868 m. sausio 4 d. Ventspilyje) – lyvių vertėjas, poetas, visuomenės veikėjas. Buvo savamokslis.

Biografija
----------

Gimė žvejo šeimoje. Su žmona Edi turėjo devynis vaikus – aštuonis sūnus ir vieną dukrą.

1826–1844 m. tarnavo djaku Mikeltuornio bažnyčioje. 1844 m. pavasarį persikėlė su aštuoniais sūnumis į Ventspilį. Čia valdžia skyrė didelį žemės sklypą, skatindama kurtis ir želdinti smėlio pustomą vietovę apsisaugojimui nuo keliaujančių kopų.

1845 m. Jelgavoje kartu su bendravardžiu sūnumi Janiu (1821–1904) išspausdino latviškų eilėraščių rinkinį „*Jūrnieku svētās dziesmas un lūgšanas*", kuris buvo antrasis originalios latvių literatūros kūrinys. Kartu su sūnumis Janiu ir Pėteriu (1831–1889) išvertė ir išleido lyvių kalba „Evangeliją pagal Matą" (vieną iš pirmų dviejų knygų, išleistų lyvių kalba), kuri 1863 m. buvo išspausdinta Londone.

J. Princio straipsnius spausdino laikraštis „Latviešu Avīzes". 1846 ir 1852 m. jis buvo suomių kalbininko Anders Johan Sjögren informantas, kuriant pirmąjį latvių–lyvių žodyną ir lyvių gramatiką.

Atminimo įamžinimas
-------------------

J. Princis palaidotas Ventspilio Cirpstenės kapinėse. 2006 m. Ventspilyje, skvere prie *Vasarnīcu* ir *Kroņa* gatvių kampo, pastatytas atminimo paminklas, taip pat Princių vardu pavadinta gatvė (*Prinču iela*).

Literatūra
----------

* *Jūrnieku svētās dziesmas un lūgšana*. J. Princis vec. J. Princis m. 1863, Jelgavā
* *Mateja evaņģēlijs*. J. Princis vec. J. Princis m. Pēters Princis, London

Šaltiniai
---------

1. ↑  Город на песке
2. ↑  Atklās pieminekli lībiešu dzejniekam

Nuorodos
--------

* Janis Princis (*livones.net*) Archyvuota kopija 2016-09-26 iš Wayback Machine projekto.
* Fotografijų paroda Janiui Princiui atminti (*ventasbalss.lv*)
| **Dainis Staltaslatv. *Dainis Stalts*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1939 m. sausio 3 d.Ryga, Latvija Latvija |
| Mirė | 2014 m. balandžio 12 d. (75 metai)Ryga, Latvija Latvija |
| Tautybė | lyvis |
| Sutuoktinis (-ė) | Helmī Stalte |
| Vaikai | Julgī StalteDāvis Stalts |
|  |
| Veikla | folkloristas, politikas |

**Dainis Staltas** (latv. *Dainis Stalts*, 1939 m. sausio 3 d. Rygoje, Latvijoje – 2014 m. balandžio 12 d. Rygoje, Latvijoje) – lyvių tautybės Latvijos folkloristas ir politikas.

Biografija
----------

D. Stalto protėviai kilę iš Vidžemės lyvių: motina iš – Salacos, o tėvas – iš Gaujos lyvių. Jo sūnus Davis Staltas taip pat yra politikas, buvo Rygos tarybos ir Saeimos deputatas.

Išsilavinimą įgijo Rygos II vidurinėje mokykloje (baigė 1957 m.), Latvijos universiteto Biologijos fakultete (1957 – 1960) ir Rygos taikomosios dailės vidurinėje mokykloje (baigė 1965 m.).

1976 m. su žmona Helme Stalte įkūrė folkloro ansamblį „Skandinieki", buvo jo meninis vadovas. UNESCO CIOFF Latvijos nacionalinėje sekcijoje buvo valdybos narys, taip pat tarptautinio folkloro festivalio „Baltica" meno tarybos narys ir švenčių režisierius. 1981 m. tapo vyriausiuoju Latvijos Etnografinio buities muziejaus po atviru dangumi specialistu folkloro klausimais. Buvo aktyvus Dainuojančiosios revoliucijos dalyvis.

1993 m. nuo Latvijos nacionalinės nepriklausomybės sąjūdžio sąrašo išrinktas į penktąją Saeimą. 1995 m. kandidatavo ir į šeštąją Saeimą (nuo Latvijos nacionalinės nepriklausomybės sąjūdžio ir Latvijos žaliųjų partijos sąrašo), tačiau nebuvo išrinktas.

1997 m. nuo „Tėvynei ir Laisvei/LNNK" sąrašo išrinktas į Rygos tarybą. 2001 m. buvo perrinktas eiti tarybos deputato pareigas. 2001 m. balandį po Jurio Sinkos mirties pateko į septintąją Saeimą ir atsisakė Rygos tarybos deputato mandato. 2005 m. ir 2009 m. pakartotinai išrinktas į Rygos tarybą.

1995 m. apdovanotas Trijų žvaigždžių ordinu. 2000 m. gavo Latvijos folkloro metų apdovanojimą, 2004 m. – Didžiųjų folkloro metų Didįjį apdovanojimą.

Po ilgos ir sunkios ligos mirė 2014 m. balandžio 12 d.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Mūžībā aizgājis Atmodas laika aktīvists Dainis Stalts". Delfi.lv. 2014-04-12. Nuoroda tikrinta 2018-11-26.
2. ↑  „Dainis Stalts". CVK. Suarchyvuotas originalas 2016-03-16. Nuoroda tikrinta 2018-11-26.
3. ↑  „Mūžībā aizgājis Dainis Stalts". LSM.lv. Nuoroda tikrinta 2018-11-26.
4. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „Stalts Dainis". Tradicijas.lv. Suarchyvuotas originalas 2013-11-06. Nuoroda tikrinta 2018-11-26.
5. ↑  „Sinkas vietā Saeimā strādās Dainis Stalts". News.lv. Nuoroda tikrinta 2018-11-26.

Nuorodos
--------

* „Latvijas ļaudis" *(latvių k.)*
* Biografija Archyvuota kopija 2013-11-06 iš Wayback Machine projekto. *(latvių k.)*



|  |  |
| --- | --- |
|  | Šis straipsnis yra tapęs savaitės straipsniu. |