recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| ***Šnaideris prieš Baksą*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Schneider vs. Bax |
| Kilmės šalis |  Nyderlandai |
| Režisierius | Alex van Warmerdam |
| Scenaristas (-ai) | Alex van Warmerdam |
| Metai | 2015 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 96 min. |
| Kalba | olandų |
| **IMDb įrašas** |

**Šnaideris prieš Baksą** – 2015 m. Olandijoje sukurta juodoji komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Tom Dewspelaere – Šneideris
* Alex van Warmerdam – Ramonas Baksas
* Maria Kraakman – Franciska
* Annet Mlherbe – Džina
* Gene Bervoets – Martenas
* Eva van de Wijdeven – Nadina
* Pierre Bokma – Bolekas
* Henri Garcin – Žeraras
* Loes Haverkort – Liusė

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Šnaideris – samdomas žudikas, kuris gauna skubų užsakymą per savo paties gimtadienį. Palikęs žmoną ir vaikus ruoštis šventei, jis tikisi užsakymą atlikti per keletą valandų ir grįžti iki susirinks svečiai, mat užsakovas vardu Martenas taikiniu nurodo rašytoją Ramoną Baksą, gyvenantį namelyje ant ežero kranto. Vis tik reikalai ima klostytis į blogąją pusę, mat Martenas supainiojęs atsiunčia Šnaideriui trumpąją žinutę, iš kurios jis supranta, kad Baksas – taip pat žudikas, o taikinys yra jis pats. Kol Šnaideris kurpia planą, Bakso namelyje vienas po kito pasirodo neplanuoti svečiai: meilužė Nadina, duktė Franciska, jo tėvas su meiluže. Į narkotikus įnikęs Baksas išvaro Nadiną, tačiau ši grįžta su draugu pasiimti daiktų; duktė pasislepia atokiame namelyje ir Baksas pasiunčia savo tėvą (jos senelį), kuris pradeda priekabiauti prie merginos ir yra nužudomas. Galiausiai jam pavyksta atsikratyti svečiais ir namuose lieka tik Franciska. Ji sužino, kad tėvas yra žudikas, kad netoliese slepiasi jį medžiojantis kitas žudikas, tačiau nusprendžia pasilikti ir padėti jam išgyventi...

Pagrindiniai apdovanojimai
--------------------------

| Apdovanojimas | Apdovanojimų kategorija | Asmuo | Rezultatas |
| --- | --- | --- | --- |
| Nyderlandų filmų festivalis | geriausias filmas | Alex van Warmerdam | Nominacija |
| geriausias režisierius | Nominacija |
| geriausias scenarijus | Nominacija |
| geriausia aktorė | Maria Kraakman | Nominacija |
| geriausia kinematografija |  | Nominacija |
| geriausias montažas |  | Nominacija |
| geriausias garsas |  | Nominacija |
| Vankuverio filmų festivalis | auditorijos apdovanojimas |  | Nominacija |
| Varšuvos kinų festivalis | Grand Prix |  | Nominacija |
| Hamburgo filmų festivalis | kritikų apdovanojimas |  | Nominacija |
|
**Ignas Meidus** (g. 1950 m. lapkričio 21 d. Kaune) – Lietuvos dailininkas vitražistas, restauratorius.

Biografija
----------

1970 m. baigė Kauno Stepo Žuko taikomosios dailės technikumą, 1977 m. – Lietuvos dailės institutą mokytojai Algimantas Stoškus, Kazimieras Morkūnas. 1977–1991 m. dirbo kultūros paminklų restauravimo tresto Vitražo restauravimo dirbtuvėse, 1991–1993 m. – Respublikinėje dailės kūrinių restauravimo įmonėje, 1993–1995 m. – bendrovėje „Smailė", 1995–2002 m. – bendrovėje „Resvita". Nuo 1995 m. Vilniaus dailės akademijos dėstytojas; nuo 2005 m. docentas.

Darbai
------

Sukūrė spalvoto stiklo ornamentinių vitražų („Simfonija" Turkijos ambasadai, 1995 m. Vilniaus pal. Jurgio Matulaičio bažnyčiai, 1998 m. Lietuvos bankui Vilniuje, 1997 m. „Šv. Pranciškaus gyvenimas" Šv. Pranciškaus vienuolynui Memingene, 1993 m. „Angelas" Vyskupo švietimo namuose Baucene, 2007 m. abu Vokietijoje). Nuo 1989 m. dalyvauja vitražo simpoziumuose Lietuvoje ir užsienyje.

Restauravo vitražus:

* Šateikių Šv. evangelisto Morkaus bažnyčiai,
* Lapių Šv. Jono Krikštytojo bažnyčiai, 1997 m.
* Rokiškio Šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčiai, 2000 m.
* Jėzus Išganytojas – Vilniaus Arkangelo Mykolo cerkvėje, 2006 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Indriulaitis. *Ignas Meidus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 593 psl.
| ***Scenos baimė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Deliria |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Michele Soavi |
| Scenaristas (-ai) | George Eastman Sheila Goldberg |
| Metai | 1987 |
| Žanras | siaubo |
| Trukmė | 87 min. |
| Kalba | italų ir anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Scenos baimė** (it.  *Deliria*) – 1987 m. Italijoje sukurtas slasher žanro siaubo filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Barbara Cupisti – Alicija
* David Brandon – Piteris
* Mary Sellers – Lorelis
* Robert Gligorov – Denis
* Jo Ann Smith – Sibilė
* Giovanni Lombardo Radice – Bretas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Teatro trupė repetuoja miuziklo sceną, kurioje nužudoma prostitutė. Režisierius Piteris itin nepatenkintas šį vaidmenį atliekančia aktore Alicija, kuri teisinasi kojos skausmu ir su drauge nusprendžia važiuoti į netoliese esančią ligoninę. Atvykusios merginos pamato, kad tai įstaiga psichikos ligoniams, tačiau vienas gydytojas suteikia Alicijai pagalbą ir merginos grįžta į teatrą. Jos nepastebi, kad į mašiną įsmunka dar vienas žmogus, kuris netrukus po grįžimo lauke nužudo Alicijos draugę. Iškviečiama policija, kuri apžiūri įvykio vietą. Kadangi spektaklio premjera numatyta po keleto dienų, o lauke siaučia liūtis, režisierius nusprendžia tęsti repeticiją. Policija palieka lauke budintį ekipažą, tačiau netrukus paaiškėja, kad žudikas pasislėpė teatre ir turi vienintelį raktą nuo durų...
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ignas Starkus** (1888 m. liepos 31 d. Tolkūnuose, Miroslavo valsčius, Alytaus apskritis – 1956 m. rugsėjo 17 d. Elizabethas, JAV) – Romos katalikų prelatas, pedagogas, kapelionas.

Biografija
----------

Mokėsi Marijampolės gimnazijoje ir Seinų kunigų seminarijoje. 1911 m. įšventintas kunigu. Vikaravo Balbieriškyje ir Marijampolėje. Kaip gabus dvasininkas buvo pasiųstas į Peterburgo dvasinę akademiją, kurią baigė teologijos kandidato laipsniu.

Grįžęs į Lietuvą, 1918 m. rugpjūčio 15 d. paskirtas naujai įkurtos Šakių Žiburio gimnazijos direktoriumi ir kapelionu. Padėjo įkurti Zanavykų muziejų, globojo gimnazijos ateitininkus, organizavo tautosakos rinkimą. Kai gimnazijos namas sudegė, kun. I. Starkus pradėjo rūpintis dviaukščių gimnazijos rūmų statyba, pastatui paaukojo ir savo asmeninių lėšų.

Nuo 1926 m. buvo Šakių Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios klebonas ir dekanato dekanas. Vėliau tarnavo klebonu Veiverių Šv. Liudviko, o nuo 1932 m. Virbalio Šv. arkangelo Mykolo bažnyčių klebonu. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, buvo anglų okupacinės zonos Šv. Sosto Delegatūros įgaliotiniu lietuviams pabėgėliams. Emigravo į JAV, kunigavo Bayonne ir Elizabethe.

Brolis Antanas Starkus – gydytojas, VDU Patologijos ir patologinės anatomijos katedros vedėjas, Štuthofo koncentracijos stovyklos kalinys; brolis Jonas Starkus – Romos katalikų kunigas, kanonų teisės daktaras, visuomenininkas.
**Rožinė dedervinė** (lot. *Pityriasis rosea*) - tai ūminė odos liga, pasireiškianti rožinės spalvos pleiskanojančiomis, apvaliomis ar ovaliomis dėmėmis. Šios ligos priežastys nėra galutinai aiškios. Liga gali prasidėti po peršalimo, virusinės ar bakterinės infekcijos. Manoma, kad rožinę dedervinę sukelia kažkoks virusas. Serga suaugę žmonės, dažniau 15-40 metų moterys. Ligai būdingas sezoniškumas – rudens ar pavasario metu, ja žmonės dažniau suserga nusilpus organizmui. Liga nustatoma apžiūrėjus pacientą. Dažnai to užtenka, nes klinikinis vaizdas gana charakteringas. 

Rožinė dedervinė

Simptomai
---------

* Išbertas liemuo, pilvas, kaklas
* Bėrimas, forma primenantis eglės šaką
* Rožinė dėmė ant liemens
* Niežulys
* Apvali rožinės spalvos dėmė, apsupta mažesnių dėmių

Ligos eiga
----------

Susirgus rožine dedervine, iš pradžių ant liemens atsiranda viena vadinamoji „motininė" dėmė. Ji būna 2-5 cm dydžio, rožinės spalvos, apvalaina, pleiskanojanti. Po kelių dienų ar savaičių atsiranda daugiau panašių, tik mažesnių „dukterinių" dėmių. Kai kurios dėmės tampa panašios į medalioną: centras įdumba, pagelsta, susiraukšlėja, o aplink lieka pakilęs rausvas volelis. Dažniausiai bėrimų atsiranda liemens, pilvo, kaklo srityje, rečiau – veide ar galūnėse. Ant liemens dėmės išsidėsto labai būdingai – pagal šonkaulių kryptį ir primena kalėdinę eglutę. Išbėrimo vietoje odos niežėjimas nėra stiprus. Liga trunka 3-6 savaites, kartais užsitęsia iki 3-4 mėnesių. Net negydant bėrimai išnyksta savaime, be pėdsakų (laikinai bėrimų vietoje gali likti rudų ar baltų dėmių).

Gydymas
-------

Rožinei dedervinei taikomas simptominis gydymas. Kol neišnyko bėrimai, rekomenduojama rečiau maudytis, odą tepti minkštinamaisiais kremais (emoliantais). Jei vargina odos niežėjimas, gydytojas parenka tinkamų hormoninių kremų bei geriamųjų antihistamininių vaistų. Taip pat padeda ir ultravioletiniai (UVB) spinduliai. Sergant šia liga, komplikacijos pasitaiko retai.

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* sveikas.lt
* medscape.com
* American Academy of Dermatology
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Subang Džaja*Subang Jaya* |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

Subang DžajaSubang Džaja

3°03′50″ š. pl. 101°35′40″ r. ilg.﻿ / ﻿3.06389°š. pl. 101.59444°r. ilg.﻿ / 3.06389; 101.59444﻿ (Subang Džaja)Koordinatės: 3°03′50″ š. pl. 101°35′40″ r. ilg.﻿ / ﻿3.06389°š. pl. 101.59444°r. ilg.﻿ / 3.06389; 101.59444﻿ (Subang Džaja) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Malaizijos vėliava Malaizija |
| **Valstija** | Selangoras |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 708 296  |
| **Plotas** | 70 km² |
| **Tankumas** (2010) | 10 119 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Subang Džaja |

**Subang Džaja** (malaj. *Subang Jaya*) – miestas Malaizijoje, Selangoro valstijoje, Kvala Lumpūro priemiestis, nutolęs 20 km į šiaurę nuo sostinės centro. Čia įsikūrę įvairūs prekybos ir pramogų centrai, sporto kompleksai. Mašinų, elektronikos pramonė. Veikia Monašo universiteto skyrius, INTI tarptautinio universiteto skyrius, keletas kolegijų. Yra Darul Ehsano mečetė (1985 m.), katalikų Šv. Tomo bažnyčia, hinduistų ir budistų šventyklos. Priemiestiniai traukiniai jungia miestą su Kvala Lumpūru ir Port Klangu.

Istorija
--------

Subang Džaja įkurta 1974 m. kaip kito Kvala Lumpūro priemiesčio, Petaling Džajos, dalis. Iki tol šioje teritorijoje buvo alyvpalmių ir kaučiuko plantacijos. 1997 m. tapo atskira savivaldybe.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Pranciškus Kaupavičius** |
| --- |
| Gimė | 1799 m. balandžio 14 d.Dūseikiai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1871 m. rugpjūčio 14 d. (72 metai)Braunsvaldė, Prūsijos karalystė |
| Tėvas | Vincentas Kaupavičius |
| Motina | Marijona Dūseikaitė |
|  |
| Veikla | Dvasininkas, visuomenės veikėjas. |

**Pranciškus Kaupavičius** (lenk. *Franciszek Kaupowicz*) (1799 m. balandžio 14 d. Dūseikiuose, Rusijos imperija – 1871 m. rugpjūčio 14 d. Braunsvaldė, Prūsijos karalystė) – katalikų dvasininkas, katalikybės puoselėtojas Rytų Prūsijoje.

Biografija
----------

Gimė 1799 m. balandžio 14 d. Dūseikiuose, kilmigoje šeimoje. Tėvas Vincentas Kaupavičius, motina Marijona Dūseikaitė. Jaunystėje mokėsi vienuolių bernardinų gimnazijoje Telšiuose. Vėliau mokėsi Varnių kunigų seminarijoje. 1828 m. įšventintas į kunigus. Dirbo vikaru Kvėdarnoje, vėliau Žygaičių bažnyčios administratoriumi ir rektoriumi Pajūrio bažnyčioje. Dalyvavo 1831 m. sukilime. 1840 m. Varmės vyskupas Andrius Stanislovas fon Hatenas pakvietė dvasininką dirbti į Varmės regioną, kur dėl lietuvių kalbos mokėjimo buvo pasiųstas skleisti katalikybę į rytines Rytų Prūsijos parapijas. 1845 m. buvo paskirtas dirbti bažnyčios administratoriumi Braunsvaldėje, o nuo 1855 m. tapo klebonu. Aktyviai priešinosi vietinių gyventojų germanizacijai. Mirė 1871 m. rugpjūčio 14 d. Braunsvaldėje.

Literatūra
----------

* Tadeusz Oracki, Słownik biograficzny Warmii, Mazur i Powiśla XIX i XX wieku (do 1945 roku), Instytut Wydawniczy PAX, Warszawa 1983
Trečento menas, Prato katedros *Sacro Cingolo* koplyčia. Madonos su Kūdikiu skulptūros autorius Giovanni Pisano, freskų sienose − Agnolo Gaddi
**Trečentas** (it. *trecento*, liet. „trys šimtai") – Italijos meno periodizacijoje laikotarpis tarp 1300 ir 1400 m. Europos meno periodizacijoje trečentas apytiksliai atitinka Italijos protorenesanso laikotarpį (kuris prasidėjo XIII a. pb. ir baigėsi apie 1400 m.).

Trečento menas Italijoje paprastai siejamas su Toskanos miestų dailės mokyklomis: Sienos dailės mokykla, kurios reikšmingiausia asmenybe buvo Dučas, ir Florencijos dailės mokykla, kurios reikšmingiausia asmenybe buvo Džotas. Iškiliausiu XIV a. Europos menininku ir vienu įtakingiausių visų laikų įvardijamas Džotas. Sienos mokykla buvo konservatyvesnė, labiau prisilaikė Bizantijos ir gotikos meno formų. Florencijos mokykla buvo kur kas novatoriškesnė. XIV a. Italijos vaizduojamajame mene dominavo krikščioniškosios religijos tematika.

Paprastai priimama, kad Sienos mokykla XIV a. pirmoje pusėje savo menininkų asmenybėmis (Simonė Martinis, broliai Lorencečiai) šiek tiek pirmavo prieš Florencijos iki 1348 m. maro, kuris sunaikino dideles dalis abiejų miestų gyventojų. Romoje kūrė įtakingas trečento mozaikinikas Pjetras Kavalinis. Florencijoje rašė literatai Dantė, Petrarka ir Džovanis Bokačas, muziką kūrė Frančeskas Landinis. Kvatročento Italijoje pirmaujančia tapo Florencijos mokykla, kuri išplėtojo Džoto atradimus dailėje.

Menininkai
----------

Reikšmingiausių laikotarpio kūrėjų sąrašas abėcėlės tvarka, vardai pateikti italų kalba:

|  |  |
| --- | --- |
| * Altichiero
* Bernardo Daddi
* Filippo Calendario
* Pietro Cavallini
* Duccio di Buoninsegna
* Agnolo Gaddi
* Taddeo Gaddi
* Giottino
* Giotto di Bondone
 | * Simone Martini
* Ambrogio Lorenzetti
* Pietro Lorenzetti
* Lippo Memmi
* Andrea Orcagna
* Andrea Pisano
* Giovanni Pisano
* Spinello Aretino
* Paolo Veneziano
 |

Darbų galerija
--------------

Kai kurie iš plačiai žinomų italų trečento menininkų kūrinių:

* „Judo pabučiavimas" (aut. Džotas) „Judo pabučiavimas" (aut. Džotas)
* „Ručelajų Madona" (aut. Dučas) „Ručelajų Madona" (aut. Dučas)
* „Apreiškimas" (aut. Simonė Martinis ir Lipas Memis) „Apreiškimas" (aut. Simonė Martinis ir Lipas Memis)
* „Gerosios vyriausybės alegorija" (aut. Ambrodžas Lorencetis) „Gerosios vyriausybės alegorija" (aut. Ambrodžas Lorencetis)

Nuorodos
--------

* Sienos mokykla Archyvuota kopija 2014-10-06 iš Wayback Machine projekto.
* Florencijos mokykla Archyvuota kopija 2014-11-06 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°44′05″š. pl. 24°46′42″r. ilg.﻿ / ﻿55.73478°š. pl. 24.77846°r. ilg.﻿ / 55.73478; 24.77846


|  Subačiaus Švč. Trejybės bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Kupiškio |
| **Savivaldybė** | Kupiškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Senasis Subačius |
| **Adresas** | Šermukšnių g. 14 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1884 m. |
| **Stilius** | istorizmas |

 *Kitos reikšmės – Švč. Trejybės bažnyčia.*
**Subačiaus Švč. Trejybės bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Senojo Subačiaus miestelyje, Viešintos (Lėvens kairiojo intako) kairiajame krante. Istoristinė, turi neoromaninio ir neobaroko stiliaus elementų.

Istorija
--------

Pirmąją bažnyčią 1590 m. pastatė Jeronimas Valavičius. Jai 1591 m. patvirtinta fundacija: 2 valakai žemės, Bražiškių kaimas ir 2 sklypai mokyklai. Bajorai įpareigoti klebonui kasmet mokėti po 10 zlotų nuo valako žemės. 1655 m. bažnyčia apgriauta, netrukus atstatyta. 1668 m. minimas Kumpiniškio, arba Bražiškių, klebonijos palivarkas.

1669 m. minima Subačiaus Kumpiniškio bažnyčia. Ji buvo medinė, stačiakampė, turėjo 3 altorius. 1674 m. konsekruota. Nuo 1777 m. veikė parapinė mokykla. Subačiuje 1791–1792 m. kunigavo poetas Antanas Strazdas. 1832 m. bažnyčiai priklausė Budrionių ir Račiupėnų kaimai.

1879 m. prašyta leisti statyti naują mūrinę bažnyčią. Po pakartotinių prašymų leidimas gautas 1881 m. Pastatytą bažnyčią 1884 m. gegužės 22 d. konsekravo vyskupas Mečislovas Paliulionis. 1888 m. išmūryta šventoriaus tvora.

1908–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Per Pirmąjį pasaulinį karą bažnyčia sužalota. Kunigo Pr. Kazlausko rūpesčiu 1925 m. suremontuota, apdengta skarda. 1918 m. įsikūrė pavasarininkų kuopa. Apie 1933–1934 m. vikaro Juozo Bardišausko rūpesčiu pastatyta parapijos salė.

Architektūra
------------

Bažnyčia istoristinė, turi neoromaninio ir neobaroko stiliaus elementų, stačiakampio plano (55 × 26 m), dvibokštė. Vidus 3 navų, yra 3 altoriai.

Nuorodos
--------

* Parapijos puslapis Archyvuota kopija 2006-05-19 iš Wayback Machine projekto.
* Bažnytiniai dokumentai
* Subačiaus Švč. Trejybės bažnyčios panoraminių fotografijų katalogas

* Senojo Subačiaus Švč. Trejybės bažnyčia
* Senojo Subačiaus Švč. Trejybės bažnyčios vidus
|  |
| --- |
| Avadhų kalbaअवधी |
| Kalbama | Nepalas, Indija |
| Kalbančiųjų skaičius | ~4,5 mln. Indijos vėliava Indija: 3,85 mln. (2011 m.)Nepalo vėliava Nepalas: 0,5 mln. (2011 m.) |
| Kilmė | indoeuropiečių
 indoiranėnų
  indoarijų
   vidurio indoarijų
    rytų hindi
     **avadhų** |
| Rašto sistemos | kaithi (ist.), devanagari |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-2 | awa |
| ISO 639-3 | awa |
| Geografinis paplitimas |
|  |
|  Vikipedija **Avadhų kalba** |

**Avadhų kalba** arba ***avadhi*** (अवधी = *avadhī*) – indoeuropiečių šeimos, indoarijų šakos kalba, vartojama Indijoje, istoriniame Avadho krašte, apimančiame dabartinės Utar Pradešo valstijos vidurinę dalį, bei aplinkiniuose rajonuose Nepale (terajuose). Taip pat vartojama indų diasporos įvairiose šalyse (iš jos kilusios kai kurios diasporinės hindi tarmės, pvz. Fidžio hindi). Avadhų kalba dažnai laikoma viena iš rytinių hindi tarmių.

Nuo vakarų (standartinės) hindi avadhų kalba skiriasi laisvesniu gramatinių giminių traktavimu, kiek kitokiais polinksniais, pakitusia fonetika.

Avadhų kalba seniau gausiai kurta bhaktinė literatūra – vienas žymiausių šia kalba sukurtų tekstų yra Tulsidaso „Ramajanos" adaptacija „Ramčaritmanasas". Šios kalbos leksiką gausiai naudojo Kabyras, sufijų poetas Džajasis. Dabar avadhų kalba vartojama daugiausia kaip šnekamoji.

Šaltiniai
---------

1. ↑  censusindia.gov.in
2. ↑
3. ↑  awa Duomenys apie kodu „awa" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
| Avarų kalba *Avarin* |
| --- |
| **Kūrėjas** | J. R. R. Tolkien |
| **Vartojimas** | Fantastiniame Viduržemio kontinente |
| **Kalbančiųjų** | Šią kalbą vartojo Avarai - viena iš Elfų genčių |
| Kalbos kodai |
| **ISO 639-1** | - |
| **ISO 639-2** | - |
| **ISO/DIS 639-3** | - |

**Avarin** yra dirbtinė kalba sukurta J. R. R. Tolkino. Tai viena iš Tolkino sukurtų kalbų, vartojamų jo fantastiniame Viduržemio pasaulyje. Avarų kalbą vartojo viena iš Elfų genčių – Avarai.

Remiantis *Lyginamosiomis Elfų kalbų lentelėmis* *(angl.* Comparative Tables of the Elvish languages*)*, iš viso buvo trys Avarin kalbos atmainos, kurios tarpusavyje nebuvo susijusios.

* Vakarų Avarin – gimininga Eldarin kalbų šeimai (Sindarin, Telerin ir Quenya).
* Šiaurės Avarin – labai savita kalba, kurioje nebuvo jokių priebalsių grupių.
* Rytų Avarin

Knygoje *Brangakmenių karas* *(angl.* The War of the Jewels*)* minimos šešios Avarų gentys jų pačių kalbomis. Visi šie pavadinimai yra giminingi Quenya kalbos žodžiui Quendi (liet. *Elfai*) ir atitinka tas pačias reikšmes: **Kindi**, **Cuind**, **Hwenti**, **Windan**, **Kinn-lai** ir **Penni**. Paskutinis žodis yra Silvano Elfų genties, gyvenusios Tamsiajame Miške ir Lóriene, pavadinimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  JRR Tolkien, „Comparative Tables", *Parma Eldalamberon* 19, pp. 18-28.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Bosavaso biosferos rezervatas |
| --- |
| IUCN Ia kategorija (gamtos rezervatas) |
| **Vieta:** | Nikaragva |
| 

Žemėlapis rodantis Bosavaso biosferos rezervatas vietą.Bosavaso biosferos rezervatas

  |
| **Koordinatės:** | 14°08′0″ š. pl. 85°01′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.13333°š. pl. 85.01667°r. ilg.﻿ / 14.13333; 85.01667Koordinatės: 14°08′0″ š. pl. 85°01′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.13333°š. pl. 85.01667°r. ilg.﻿ / 14.13333; 85.01667 |
| **Plotas:** | ~20 000 km² |
| **Įkurtas:** | 1979 m. |

**Bosavaso biosferos rezervatas** (isp. *Reserva de la Biosfera Bosawás*) – saugoma gamtos teritorija šiaurės Nikaragvoje, Chinotegos, Nueva Segovijos departamentuose ir Šiaurės Atlantiko autonominiame regione. Oficialiai įkurtas 1979 m. bet dėl karo veiksmų realiai nefunkcionavo iki 1991 m. Nuo 1997 m. – UNESCO biosferos rezervatas.

Rezervate saugomi didžiausi Centrinės Amerikos tropinių miškų plotai (Hondūrui priklausanti dalis saugoma Platano upės biosferos rezervate). Rezervato teritorija teka gausūs Koko upės intakai, taip pat Bokajaus ir Vaspuko upės. Aukščiausia vieta – 1650 m aukščio Saslajos kalnas.

Ties šiuo regionu yra Šiaurės ir Pietų Amerikos ekoregionų riba, todėl rezervatas pasižymi didele gamtine įvairove. Čia auga ~270 induotinių augalų rūšių. Sutinkami reti, nykstantys gyvūnai – pumos, jaguarai, harpijos, raudonosios aros. Manoma, kad čia gali gyventi iki 200 tūkst. vabzdžių rūšių.

Bosavaso biosferos rezervatas yra ir vietinių tautų gyvenamieji namai – čia gyvena miskitų, ramų, sumų bendruomenės. Miškų kirtimas ir uraganai yra pagrindiniai pavojaus gamtai veiksniai regione.
*Kitos reikšmės – Bausmė (reikšmės).*
**Bausmė** – valstybės prievartos priemonė, skiriama teismo apkaltinamuoju nuosprendžiu asmeniui, padariusiam nusikalstamą veiką, ir apribojanti nuteistojo teises ir laisves visuomenės labui.

Bausmė pasireiškia konkrečiomis bausmės rūšimis – laisvės atėmimu, bauda, turto konfiskavimu, viešaisiais darbais, viešųjų teisių atėmimu, areštu ir kt. Lietuvos Respublikoje bausmė gali būti paskirta tik už Lietuvos Respublikos baudžiamajame kodekse numatytos nusikalstamos veikos padarymą. (žr. baudžiamasis įstatymas)

Kriminalinė bausmė
------------------

Kriminalinė bausmė – tai valstybės prievartos priemonė, ją skiria teismas apkaltinamuoju nuosprendžiu asmeniui, padariusiam nusikaltimą, ir apriboja nuteistojo teises bei laisves visuomenės labui. Lietuvos Respublikos BK įtvirtina nuostatą, kad bausmės esmė yra nusikaltimą padariusio asmens nubaudimas, o jos turinį sudaro tam tikrų teisių ar laisvių atėmimas arba ribojimas.

Kriminalinė bausmė pasižymi tam tikrais specifiniais požymiais, kurie išskiria ją iš kitų valstybės prievartos priemonių – administracinių nuobaudų, procesinių prievartos priemonių. Teisinėje literatūroje išskiriama net iki 50 tokių požymių, tačiau svarbiausi yra bausmės skyrimo pagrindas ir tvarka, jos oficialumas ir viešumas, individualumas bei sukeliamos teisinės pasekmės. Bausmei būdingas oficialumas, kuris pasireiškia tuo, kad nuosprendis priimamas valstybės vardu, laikantis baudžiamojo proceso reikalavimų.

Bausmė visais atvejais skiriama viešai, net ir tuo atveju, kai baudžiamasis procesas buvo uždaras, rezoliucinė apkaltinamojo nuosprendžio dalis, kurioje nustatoma bausmės rūšis ir dydis, skelbiama viešai.

Išnašos
-------

1. ↑  Sovietų Sąjungoje teismo sprendimas kai kuriais atvejais nebuvo būtinas. Pavyzdžiui, beveik visada be teismo būdavo skiriama tremtis, o dažnai ir įkalinimas (ypač politiniams kaliniams).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Štumaslenk. *Sztum* |
| --- |
|        |
| *Štumas iš pilies* |
|  |
| 

ŠtumasŠtumas

53°55′0″ š. pl. 19°02′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.91667°š. pl. 19.03333°r. ilg.﻿ / 53.91667; 19.03333﻿ (Štumas)Koordinatės: 53°55′0″ š. pl. 19°02′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.91667°š. pl. 19.03333°r. ilg.﻿ / 53.91667; 19.03333﻿ (Štumas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Pamario vaivadija |
| **Apskritis** | Štumo apskritis |
| **Valsčius** | Štumo valsčius |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 9 945  |
| **Plotas** | 4,5 km² |
| **Tankumas** (2006) | 2 210 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Štumas |

**Štumas** (vok. *Stuhm*, nuo 1945 m. lenk. *Sztum*) – miestas šiaurės Lenkijoje, (Pamario vaivadija), prie kelio DK55 Kvidzynas-Malborkas, 22 km į pietus nuo Malborko. Štumo pavieto ir Štumo valsčiaus centras. 12 141 gyventojas (2004 m.)

Istorija
--------

Štumas – sena prūsų gyvenvietė, kurią 1236 m. užėmė Vokiečių ordinas. 1326-1335 m. kryžiuočiai pastatė mūrinę pilį, kuri nuo 1330 m. tapo jų vaito rezidencija. 1377 m. mieste apsilankęs Austrijos kunigaikštis Albrechtas suteikė herbą ir davė lėšų kalėjimo statybai. Po 1410 m. Žalgirio mūšio miestas kurį laiką buvo lenkų rankose. 1416 m. didysis Vokiečių ordino magistras Mykolas Kiuchmeisteris fon Šternbergas suteikė miesto teises, kurias 1553 m. patvirtino Lenkijos karalius Žygimantas Augustas. 1454 m. rugpjūčio 8 d. miestą vėl užėmė lenkai, bet jie jame išsilaikė tik iki rugsėjo 21 d. 1466 m. Torūnės taika Štumas atiteko Lenkijai.

1468-1772 m. Štumas buvo Malborko vaivadijos pavieto centras, jame rinkosi vaivadijos seimelis. Per Lenkijos-Švedijos karą miestą buvo užėmę švedai. Pralaimėjęs 1626 m. Trčiano mūšį Gustavas Adolfas Vaza buvo pasislėpęs Štume. 1629 m. Altmarko taika Štumas atiteko Brandenburgo elektoriui. 1655-1660 m. Švedų tvano metu miestą vėl buvo užėmę švedai. Pirmasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimas lėmė, kad Štumas pateko Prūsijos karalystės, o nuo 1870 m. Vokietijos imperijos valdžion. 1883 m. nutiestas geležinkelis Malborkas-Torūnė paskatino miesto pramonės augimą. 1920 m. plebiscito metu gyventojų dauguma pageidavo likti Vokietijos valdžioje. 1945 m. miestas vėl atiteko Lenkijai. 1945-1975 m. priklausė Gdansko vaivadijai, o 1975-1998 m. – Elbingo vaivadijai. 1998 m. pastebėję, kad sudėtingą istoriją turinčio Štumo nebėra Lenkijos pavietų žemėlapyje gyventojai sukėlė protestų bangą, todėl nuo 2001 m. miestas vėl yra pavieto centras.

Galerija
--------

* Štumo pilisŠtumo pilis
* Pastatas ŠtumePastatas Štume
* Štumo gatvėŠtumo gatvė
* Štumas XVIII a.Štumas XVIII a.
* Štumo Šv. Onos bažnyčiaŠtumo Šv. Onos bažnyčia
* Lenkijos gotikinės pilysLenkijos gotikinės pilys
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Avadžis** (jap. 淡路 = *Awaji*) – nedidelė Japonijos sala, įsiterpusi tarp Honšiū ir Šikoku salų.

Kartu tai yra viena iš senųjų Japonijos žemių, dar vadinama 淡州 *Tanšiū*.

Geografija
----------

Didysis Akašio sąsiaurio tiltas, jungiantis salą su Honšiū sala
Salą nuo Honšiū skiria Akašio sąsiauris, o nuo Šikoku – Naruto sąsiauris. 1998 m. pastačius Akašio tiltą, atsirado galimybė pateikti į salą sausumos keliu.

Istorija
--------

Pasak šintoistinių mitų, Avadžis buvo viena pirmųjų salų, pagimdytų deivės Idzanami.

Nuo VII a. Avadžio žemė buvo dalis Nankaido regiono. Kadangi ji siekėsi su Avos žeme Šikoku saloje, jos pavadinimas reiškė „Kelias į Avą".

Senovėje sala buvo naudojama kaip tremties vieta politiniams nusikaltėliams.

Edo laikotarpiu ją valdė Avos žemės klanas Hačisuka, ir sala buvo priklausoma nuo šios žemės. XIX a. pabaigoje, kuriant dabartines prefektūras, Avadžis pageidavo prisijungti prie Hiogo, o ne prie Tokušimos prefektūros. Pastaroji pakeitė Avos žemę, su kuria Avadžis turėjo daug nesutarimų.

Kultūra
-------

Avadžio sala yra laikoma tradicinio japonų lėlių teatro *džioruri* kilmės vieta. Iš šio teatro išsivystė Bunraku.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Hiogo prefektūros kontūrai | **Hiogo prefektūra** |  |

 |
| Miestai |
| Ajojus | Akašis | Akas | Amagasakis | Asagas | Ašija | Avadžis | Himedžis | Itamis | Jabu | Kakogava | Kasajus | Katas | Kavanišis | Kobė (sostinė) | Mikis | Minamiavadžis | Nišinomija | Nišivakis | Onas | Sanda | Sasajama | Šisas | Sumotas | Tacunas | Takaradzuka | Takasagas | Tamba | Tojoka |
| Apskritys |
| Ako apskritis | Ibo apskritis | Kako apskritis | Kandzakio apskritis | Kavabės apskritis | Mikatos apskritis | Sajo apskritis | Takos apskritis |
*Šis straipsnis yra apie Slovakijos slidinėjimo kurortą, apie ežerą žr. Štrbske Plesas*

| Štrbske Plesassvk. *Štrbské Pleso* |
| --- |
| *Štrbske Pleso kaimas Aukštuosiuose Tatruose* |
|  |
| 

Štrbske PlesasŠtrbske Plesas

49°7′8″ š. pl. 20°3′49″ r. ilg.﻿ / ﻿49.11889°š. pl. 20.06361°r. ilg.﻿ / 49.11889; 20.06361﻿ (Štrbske Plesas (kurortas))Koordinatės: 49°7′8″ š. pl. 20°3′49″ r. ilg.﻿ / ﻿49.11889°š. pl. 20.06361°r. ilg.﻿ / 49.11889; 20.06361﻿ (Štrbske Plesas (kurortas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Slovakijos vėliava Slovakija |
| **Kraštas** | Prešovo kraštas |
| **Apygarda** | Poprado apygarda |
|  |
| **Altitudė** | 1 350 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 059 38 |
|  **Vikiteka** | Štrbske Plesas |

**Štrbske Plesas** (svk. *Štrbské Pleso*) – populiarus Slovakijos apskritus metus veikiantis kalnų kurortas šalia to paties pavadinimo ledyninio kalnų ežero Aukštuosiuose Tatruose. Gyvenvietė yra Poprado rajone, priklauso Aukštųjų Tatrų miestui (svk. *Vysoké Tatry*), yra jo administracinis ir kultūrinis centras.

Štrbske Plesas savo istoriją skaičiuoja nuo 1872 m. Gyvenvietėje gausu viešbučių, stovėjimo aikštelių. Į čia veda siaurasis elektrinis geležinkelis, yra dantytojo geležinkelio atšaka. Čia prasideda dauguma pažymėtų turistinių takų į Tatrų nacionalinio parko slėnius, Krivanio, Rysų viršukalnes. Rengiamos įvairios žiemos sporto rungtynės. Kurortas pasižymi išvystyta infrastruktūra. Unikalus Štrbske Pleso mikroklimatas garsėja gydomosiomis savybėmis. Kurorte yra keletas sanatorijų, kuriose gydomi kvėpavimo takų susirgimai.

Slidinėjimo kurortas
--------------------

Vaizdas į gyvenvietę nuo *Chata pod Soliskom* stovyklavietės
Kurortas žiemą
Žiemą veikia kalnų slidinėjimo trasos. Štrbske Plesas – aukščiausiai esantis slidinėjimo kurortas Tatruose, kur trasos išsidėstę 1300-1900 m aukštyje, todėl čia geriausios sąlygos slidinėjimui, o žiemos sezonas trunka ilgiausiai. Čia vyksta Europos slidinėjimo ir šuolių nuo tramplino čempionato etapai. Didžiojoje šių trasų dalyje yra dirbtinio sniego gaminimo įranga. Štrbske Pleso slidinėjimo komplekso duomenys: 

* 2 tramplinai (70 ir 90 m aukščio),
* slidinėjimo trasų ilgis – 5 km,
* 5 keltuvai (4700 žmonių per valandą),
* aukščiausia trasų vieta - 1850 m virš jūros lygio,
* trasų aukščių skirtumas – 490 m.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Tatrų Lomnica

Nuorodos
--------

* Štrbske Plesas *britannica.com* svetainėje
* Štrbske Pleso kalnų slidinėjimas Archyvuota kopija 2012-01-01 iš Wayback Machine projekto.
* Štrbske Pleso kurortas Archyvuota kopija 2012-10-12 iš Wayback Machine projekto.
* Štrbske Pleso kurortas Archyvuota kopija 2011-09-07 iš Wayback Machine projekto.
Avarinis išėjimas Stokholmo metro
Avarinis liukas autobuso stoge
**Avarinis išėjimas** – specialus išėjimas, kuris numatytas naudoti avarijų, nelaimingų atsitikimų, tokių kaip gaisras, metu, kartu naudojant įprastus ir specialius išėjimus. Kartu tai yra alternatyva, jei kelią į įprastą išėjimą užstoja ugnis ir pan. Įrengiami pastatuose, visuomeninio transporto priemonėse.

Avarinio išėjimo durys pastate įrengiamos lengvai pasiekiamoje ir patogioje vietoje (laiptinėje, vestibiulyje, koridoriuje), atidaromos iš vidaus, pažymėtos link jų vedančiais specialiais ženklais. Šie ženklai būna su užrašais arba piktogramomis, nurodo pabėgimo, gelbėjimosi maršrutą, avarinio išėjimo durų, pirmosios pagalbos priemonių vietas. Evakuaciniai keliai ir išėjimai turi būti laisvi ir pagal galimybę tiesiai vesti į lauką arba į saugias zonas. Saugių išėjimų skaičius ir maršrutai apskaičiuojami atsižvelgiant į žmonių skaičių pastate, jų atstumus iki žmonių telkimosi vietų.

Lietuvoje pastatų evakuaciniai keliai ir išėjimai reglamentuojami Priešgaisrinės apsaugos ir gelbėjimo departamento patvirtintomis taisyklėmis.

* Avarinio išėjimo piktograma
* „Boeing 737" avarinės durys virš sparno
* Avarinio išėjimo durys traukinyje
* Priešgaisriniai laiptai pastato išorėje

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dėl Gaisrinės saugos pagrindinių reikalavimų patvirtinimo 2010-12-07 (XIV. Žmonių evakavimas(is). *e-seimas.lrs.lt*

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Avarinis išėjimas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Evakuacijos krypties (saugių sąlygų) ženklai Lietuvoje
* Information on fire exit signs in Britain
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Elena Šabinienė** |
| --- |
| Gimė | 1888 m. spalio 10 d.Slėpsniai, Joniškio valsčius |
| Mirė | 1972 m. rugsėjo 21 d. (83 metai)Joniškis |
| Sutuoktinis (-ė) | Povilas Norkūnas |
|  |
| Veikla | politinė veikėja |
| Partija | Lietuvos komunistų partija |

**Elena (Emilija) Šabinienė (Norkutė, Norkūnienė)** (1888 m. spalio 10 d. Slėpsniuose, Joniškio valsčius – 1972 m. rugsėjo 21 d. Joniškyje) – I Seimo (1922–1923) narė, komunistų partijos aktyvistė.

Biografija
----------

1905–1910 m. gyveno JAV, 1910–1914 m. Gruzdžiuose. 1918 m. pabaigoje – 1919 m. pradžioje, vadovavo Joniškio valsčiaus socialinio aprūpinimo skyriui. Po to kurį laiką dirbo komunistinės literatūros, gabenamos iš Maskvos į Berlyną, kurjere.

1922 m. pagal Darbininkų kuopos sąrašą pateko į I Seimą. Iki 1926 m. sėdėjo kalėjime. 1925 m. JAV mirus vyrui, ištekėjo už Povilo Norkūno. Kol įsigijo ūkį Šakynoje, kartu su vyru dirbo įvairų darbą Šiaulių apskrities dvaruose, siuvo. Pokario metais Gruzdžiuose kelerius metus dirbo sovietinėse įstaigose, vėliau išvyko į Joniškį.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Baukau*Baucau, Baukau* |
| --- |
| *Administracijos pastatas* |
|  |
| 

BaukauBaukau

8°28′0″ p. pl. 126°27′0″ r. ilg.﻿ / ﻿8.46667°š. pl. 126.45000°r. ilg.﻿ / 8.46667; 126.45000﻿ (Baukau)Koordinatės: 8°28′0″ p. pl. 126°27′0″ r. ilg.﻿ / ﻿8.46667°š. pl. 126.45000°r. ilg.﻿ / 8.46667; 126.45000﻿ (Baukau) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+9) |
|  |
| **Valstybė** | Rytų Timoro vėliava Rytų Timoras |
| **Apskritis** | Baukau apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 46 530  |
|  |
|  **Vikiteka** | Baukau |

**Baukau** (portugalų k.: *Baucau*; tetum: *Baukau*) – antras pagal dydį Rytų Timoro miestas, išsidėstęs šalies šiaurės rytuose, 122 km į rytus nuo Dilio, Vetaro sąsiaurio pakrantėje, netoli Seisalo upės žiočių. Baukau apskrities administracinis centras. 16 tūkst. gyventojų.

Portugalų valdymo laikotarpiu vadintas *Vila Salazar*, Portugalijos diktatoriaus António de Oliveira Salazar garbei. Baukau mieste yra viena iš dviejų Rytų Timoro vyskupijų (įkurta 1996 m.). 6 km į vakarus nuo miesto yra didžiausias šalyje tarptautinis *Cakung* oro uostas. 

Mieste yra išlikusių kolonijinio laikotarpio pastatų, iš kurių žymiausias *Posada de Baucau*. Jame įsikūręs viešbutis ir restoranas.

Sportas
-------

* FC Zebra futbolo klubas
* savivaldybės stadionas
| Borznaukr. *Борзна* |
| --- |
|              |
| 

BorznaBorzna

51°15′0″ š. pl. 32°36′0″ r. ilg.﻿ / ﻿51.25000°š. pl. 32.60000°r. ilg.﻿ / 51.25000; 32.60000﻿ (Borzna)Koordinatės: 51°15′0″ š. pl. 32°36′0″ r. ilg.﻿ / ﻿51.25000°š. pl. 32.60000°r. ilg.﻿ / 51.25000; 32.60000﻿ (Borzna) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ukrainos vėliava Ukraina |
| **Sritis** | Černigovo sritis Černigovo sritis |
| **Rajonas** | Borznos rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2013 m.) | 10 535  |
| **Plotas** | 107,8 km² |
| **Tankumas** (2013 m.) | 98 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Borzna |

**Borzna** (ukr. *Борзна*) – istorinis miestelis Černigovo srityje, šiaurės Ukrainoje. Borznos rajono administracinis centras. 2013 m. duomenimis, mieste gyveno 10 535 gyventojai.

Borzna įsikūrusi šalia tarptautinės E101 magistralės, jungiančios Kijevą su Maskva. Černigovas nutolęs apie 100 km.

Istorija
--------

Gyvenvietėje rasta įrodymų, kad žmonių dabartinės Borznos vietovėje gyventa neolito laikotarpiu. Anksčiausia tvirtovė, stovėjusi XVIII–XIII a. buvo sunaikinta 1239 m. mongolų chano Batijaus. Dabartinė Borzna buvo įkurta 1633 m. Miestas buvo Abiejų Tautų Respublikos sudėtyje. 1634 m. buvo suteiktos Magdeburgo teisės.

Galerija
--------

* 
*

Nuorodos
--------

* Borznos rajono oficiali svetainė
* Borznos rajono savivaldybės svetainė Archyvuota kopija 2011-08-13 iš Wayback Machine projekto. (ukrainiečių kalba)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Truchiljasisp. *Trujillo* |
| --- |
| *Truchiljo katedra* |
|  |
| 

TruchiljasTruchiljas

15°55′0″ š. pl. 86°0′0″ v. ilg.﻿ / ﻿15.91667°š. pl. 86.00000°r. ilg.﻿ / 15.91667; 86.00000﻿ (Truchiljas (Hondūras))Koordinatės: 15°55′0″ š. pl. 86°0′0″ v. ilg.﻿ / ﻿15.91667°š. pl. 86.00000°r. ilg.﻿ / 15.91667; 86.00000﻿ (Truchiljas (Hondūras)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Hondūro vėliava Hondūras |
| **Departamentas** | Kolono departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1524 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 30 000  |

**Truchiljas** (isp. *Trujillo*) – miestas šiaurės Hondūre, Karibų jūros pakrantėje. Kolono departamento centras. Miestas įsikūręs prie Truchiljo užutėkio ir dviejų kalnų – Kapiro ir Kalenturos. Pakrantėje driekiasi paplūdimiai.

Istorija
--------

1502 m. rugpjūčio 14 d. savo ketvirtosios kelionės metu ties dabartiniu Truchilju išsilaipino Kristupas Kolumbas. Čia jis pirmą kartą pasiekė žemyną ir tą vietą pavadino *Punta de Caxinas*. 1524 m. čia fortą (*Triunfo de la Cruz*) įkūrė Kristobalis de Olidas. Laikui bėgant miestas tapo svarbiu aukso ir sidabro eksporto centru, bet buvo dažnai puolamas piratų. Truchiljas kurį laiką buvo kolonijos sostine, bet vėliau ši perkelta į Komajagvą.
**Elena Šulcaitė-Jakštienė** (g. 1932 m. rugpjūčio 6 d. Pušalote, Pasvalio rajonas) – Lietuvos choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija
----------

1942–1952 m. mokėsi skambinti fortepijonu Panevėžio muzikos kursuose ir muzikos mokykloje (dėst. S. Petkūnienė). 1952–1957 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Barausko klasė). Studijų metais dirbo Vilniaus 33-ojo vaikų darželio muzikos vadove, buvo Naujųjų Verkių popieriaus fabriko kultūros klubo meno vadovė.

Nuo 1957 m. rudens Panevėžio J. Švedo pedagoginės muzikos mokyklos choro dirigavimo ir privalomojo fortepijono dėstytoja, vadovavo merginų chorui, per kelis dešimtmečius išugdė būrį jaunųjų chorvedžių. 1960–1975 m. Panevėžio miesto prekybos valdybos moterų choro meno vadovė ir dirigentė. Kolektyvą išmokė nemaža dainų ir sudėtingesnių kūrinių, surengė koncertų, su juo dalyvavo Panevėžio miesto dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. Chorą parengė 1970 ir 1975 m. respublikinėms dainų šventėms. 1975–1981 m. Panevėžio rajkoopsąjungos moterų ir Spirito kombinato moterų bei vyrų vokalinių ansamblių vadovė. Kurį laiką vadovavo Panevėžio cukraus fabriko vyrų chorui ir kitiems meno mėgėjų būreliams.

E. Jakštienė buvo Panevėžio miesto dainų švenčių dirigentė, respublikinių dainų švenčių konsultantė, chorų ir vokalinių ansamblių koncertmeisterė.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
| **Sergejus Bagapšasabch. *Сергеи Багаҧшь*rus. *Серге́й Васи́льевич Бага́пш*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1949 m. kovo 4 d.Suchumis, Abchazija  |
| Mirė | 2011 m. gegužės 29 d. (62 metai)Maskva, Rusija |
|  |
| Veikla | Abchazijos politinis veikėjas |
|  |
| Alma mater | Gruzijos Subtropinio žemės ūkio institutas Suchumyje |
|  |
|  **Vikiteka** | Sergejus Bagapšas |

**Sergejus Bagapšas** (abch. *Сергеи Багаҧшь*; rus. *Серге́й Васи́льевич Бага́пш*; 1949 m. kovo 4 d. Suchumyje, Abchazija – 2011 m. gegužės 29 d. Maskvoje, Rusija) – Abchazijos politinis veikėjas, nuo 2005 m. antrasis nepripažintos Abchazijos respublikos prezidentas.

Biografija
----------

Baigė Gruzijos Subtropinio žemės ūkio institutą Suchumyje, specialybė – agronomas. Mokydamasis institute dirbo darbininku vyno gamykloje, banko inkasatoriumi.

Nuo 1972 m. Maskvos eterinių aliejų sovietinio ūkio agronomų skyriaus viršininkas. Tarnavo SSRS ginkluotosiose pajėgose. Po to buvo Abchazijos ATSR komjaunimo komiteto instruktorius. Nuo 1978 m. Gruzijos komjaunimo CK informacijos sektoriaus vedėjas. 1980 m.  Gruzijos komjaunimo Abchazijos ATSR komiteto pirmasis sekretorius. Vėliau ėjo kitas pareigas komjaunime.
  
1992 m. Abchazijos ATSR Ministrų Tarybos pirmininko pirmasis pavaduotojas. Nuo 1993 m.  Abchazijos respublikos Ministrų Tarybos pirmininko pirmasis pavaduotojas. Nuo 1995 m.  pirmasis Abchazijos respublikos vicepremjeras. 1997–1999 m.  nepripažintos Abchazijos respublikos premjeras. 1999–2004 m.  Abchazijos energetikos kompanijos *Čiornomorenergo* (rus. *Черноморэнерго*) vadovas.

2004 m. prezidento rinkimuose, kuriuos pripažino tik Rusija, S. Bagpašą rėmė judėjimas „Vieningoji Abchazija" (jungusi intelektualų ir valdininkų elitą), taip pat įtakinga „Amcachara" ('Giminės ugnys', 1992–1993 m. karo veteranų organizacija). Rinkimuose S. Bagapšas kėlė šūkį „būtina keisti autoritarizmą, kuris respublikoje viešpatauja jau 11 metų", teigė, kad Abchazija turi būti nepriklausoma, o jos ekonomika turi būti integruota su Rusijos ekonomika.

Rinkimų metu Abchazijoje susiklostė labai įtempta padėtis, kadangi ankstesnis faktinis šalies lyderis R. Chadžimba (kuris nebuvo prezidentas) nenorėjo perduoti valdžią žmogui, kurį kaltino pernelyg glaudžiais ryšiais su Gruzija. Derybų metu buvo sudarytas blokas – S. Bagapšas kandidatas į prezidentus, o R. Chadžimba – į viceprezidentus. Jų blokas surinko 91,54 % balsų, o jų priešininkai Jakubas Lakoba ir Stela Gunia – 4,7 % balsų.

2011 m. gegužės 29 d. mirė Maskvoje, po plaučių operacijos.

Vedęs, turėjo du vaikus.

Šaltiniai
---------

1. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Vladislavas Ardzinba** | **Abchazijos prezidentas**2005–2011 m. | Po to:**?** |
| **Sergej Novikov** |
| --- |
| Gimė | 1963 m. rugpjūčio 2 d.Lietuva Vilnius |
| Mirė | 2011 m. birželio 1 d. (47 metai)Lietuva Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Kairėnų kapinėse |
| Sutuoktinis (-ė) | Marija |
| Vaikai | Pavel, Nikita, Konstantin |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Darbo partija |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Sergej Novikov** (1963 m. rugpjūčio 2 d. Vilniuje – 2011 m. birželio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos advokatas, Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei sporto veikėjas.

Biografija
----------

1980 m. baigė Vilniaus 37-ąją vidurinę mokyklą, 1989 m. baigė Vilniaus universitetą, teisininkas.

Advokatų kontoros „Novikov, Baranskis ir partneriai" advokatas.
2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys Darbo partijos sąraše. Lietuvos kikbokso federacijos prezidentas. 

2011 m. birželio 1 d. Novikov buvo nužudytas Vilniuje.

Žmona Marija, vaikai Pavel, Nikita, Konstantin.

Palaidotas Kairėnų kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Vilniaus centre nužudytas žinomas advokatas ir miesto tarybos narys Archyvuota kopija 2011-08-06 iš Wayback Machine projekto.
| Abankajus*Abancay* |
| --- |
|        |
| *Abankajaus ginklų aikštė* |
|  |
| 

AbankajusAbankajus

13°22′0″ p. pl. 72°24′0″ v. ilg.﻿ / ﻿13.36667°š. pl. 72.40000°r. ilg.﻿ / 13.36667; 72.40000﻿ (Abankajus)Koordinatės: 13°22′0″ p. pl. 72°24′0″ v. ilg.﻿ / ﻿13.36667°š. pl. 72.40000°r. ilg.﻿ / 13.36667; 72.40000﻿ (Abankajus) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Peru vėliava Peru |
| **Departamentas** | Apurimako departamentas |
| **Provincija** | Abankajaus provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 64 873  |
| **Altitudė** | 2 378 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Abankajus |

**Abankajus** (isp. *Abancay*, keč. *Awankay*) – Peru miestas, į vakarus nuo Kusko, Andų kalnuose, 2378 m aukštyje, prie Pačačiakos upės. Apurimako departamento administracinis centras.

Abankajaus apylinkės nuo seno gyvenamos indėnų čankų. Ispanai miestą įkūrė 1540 m. *Amancay, Villa de los Reyes* pavadinimu. 1874 metais suteiktos miesto teisės. 1997 m. apylinkes nusiaubė nuošliauža, kurios metu žuvo daugiau nei 400 žmonių.

Netoli miesto įsikūręs gražiu kraštovaizdžiu garsėjantis Ampajaus nacionalinis draustinis, kuris yra ir svarbus turistinis regiono objektas. Vystomas cukranendrių perdirbimas, likerio, romo gamyba, dailieji amatai. Apylinkėse auginamos cukranendrės, kasama vario rūda.

Mieste yra 2 universitetai: *Universidad Particular Tecnológica de los Andes* ir *Universidad Nacional Micaela Bastidas de Apurimac*.

Literatūra
----------

1. PERU: Apurímac Region, *citypopulation.de*
2. ↑  PERU: Apurímac Region, *citypopulation.de*
3. ↑  *Abankajus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
| *Rímur* |
| --- |
|  |
| Sigur Rós EP |
| Išleistas | 2001 m. |
| Žanras | Post Rock |
| Trukmė | 26:40 |
| Įrašų kompanija | Krúnk |
| Sigur Rós chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "*Ný Batterí*" (2000) | "***Rímur***" (2001) | "*Untitled 1*" (2003) |

 |

„**Rímur**" – senovinės islandų poezijos atlikėjo Steindór Andersen ir post roko grupės Sigur Rós EP išleistas 2001 m. Išleido patiems Sigur Rós priklausani įrašų kompanija Krúnk. EP buvo platinamas 2001 m. Sigur Rós koncertiniame ture.

Istorija
--------

2001 m. Pradžioje Sigur Rós su draugu Steindór Andersen išvažiavo į savo naujai įkurtą baseino įrašų studiją Álafoss’e įrašyti keleto naujų kūrinių. Steindór Andersen yra žvejys ir Islandų poetų draugijos "Iðunn" pirmininkas. Jis yra tradicinės islandų poezijos – rímur – atlikėjas. Rímur – tai siužetinės poemos pasakojančios apie islandų didvyrius ir mūšius, kurios nuo XIV amžiaus buvo perduodamos iš lūpų į lūpas. Rímur yra atlikimo menas – geras giedorius patrauks klausytojo dėmesį įdomiom ritminėm schemom ir įsimenamom melodijom. Poemos būdavo giedamos žiemos naktimis, dirbant kasdienius darbus (siūnant drabužius, pinant virves, gaminant įrankius ir pan.). Septynis šimtmečius tai buvo vienintelė islandų pramoga ir šiomis dienomis tradicija pradėjo nykti.

Apie EP
-------

"Rímur" EP sudaro šešios dainos, kurias atlieka Steindór Andersen. Dvi dainas jis atlieka vienas, trijose jam akomponuoja Sigur Rós, o paskutinėje dainoje, kurią įrašė po šalia įrašų studijos tekančio upelio tiltu, jis dainuoja su draugu Sigurður Sigurðarson.  

Pagaminta 1000 EP kopijų, kurios parduotos 2001 m. Koncertiniame ture, kuriame Steindór prisijungdavo prie grupės atlikti dainų iš EP. Įrašas parduotas balto popieriaus vokeliuose, kompaktinio disko apipavidalinimas taip pat minimalus. Nėra planų EP perleisti pakartotinai.  

Gyvas dainos „Hugann Seiða Svalli Frá" įrašas buvo įtrauktas į 2007 m. išleisto filmo "Heima" DVD. Ten daina pavadinta „Á Ferð Til Breiðafjarðar Vorið 1922".

Kūrinių sąrašas
---------------

1. Kem Ég Enn Af Köldum Heiðum (su Sigur Sós) – 6:18
2. Til Ei Ltur Tíðin Mér (vienas Steindór) – 1:00
3. Fjöll Í Austri Fagurblá (su Sigur Rós) – 6:00
4. Slær Á Hafið Himinblæ (vienas Steindór) – 1:28
5. Hugann Seiða Svalli Frá (su Sigur Rós) – 6:02
6. Lækurinn (Steindór duetas su Sigurður Sigurðarson) – 5:49

Išnašos
-------

1. 1 2 3  „Sigur Rós Rímur".
2. ↑  Sigur Rós Heima

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rímur** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficialusis grupės tinklalapis
* Wikipedia puslapis apie Steindór Andersen (EN)
* Grupės dainų tekstai, išversti į anglų kalbą
* Daugybė detalios informacijos apie grupę
* Rímur svetainėje Last.fm