recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| *Faktai* |
| --- |
| Faktai viršelis |
| Linkin Park EP |
| Išleistas | 2004 m. |
| Žanras | nu metalrapcore |
| Įrašų kompanija | Warner Brothers |
| Prodiuseris | Matt Caltabiano |

**Collision Course** – grupės Linkin Park albumas, MTV specialios laidos „Ultimate Mash-Ups", kurioje MTV susiėjo su Jay-Z rezultatas. Laida siekė išsirinkti grupę, su kuria Jay-Z norėtų dalyvauti „mash – up" koncerte. Idėja buvo sumaišyti („mash – up") abiejų atlikėjų dainas, paimant dalis iš originalių jų dainų ir padaryti vientisą vieną dainą. Ši idėja kilo iš Niujorko Radijo šou, kuriame šeimininkas didžėjus sumaišydavo konfliktuojančių atlikėjų dainų dalis. Idėja tapo pogrindiniu hitu ir MTV dėka jis išgarsėjo.

Jay-Z koncertui išsirinko Linkin Park, tikriausiai pagrindžiant bendros dainos pavadintos „99 Steps Klosr", kuri buvo didelis hitas Niujorko radijuje ir internete. Daina buvo sukurta iš Linkin Park „1stp Klosr" ir Jay-Z „99
problems". Jie turėjo tik padaryti koncertą kartu, tačiau Jay-Z išgirdęs kitus pradinius jų dainų miksus, kuriuos studijoje padarė Mike Shinoda, pasiūlė sukurti albumą. Tai pirmas toks populiarių atlikėjų išleistas oficialus miksų
albumas. Per pirmąją savaitę albumas užėmė pirmą vietą Billboard Top 200. Buvo parduota 368 000 kopijų.

Dainų sąrašas
-------------

* Dirt Off Your Shoulder / Lying from You 3:07
* Big Pimpin' / Papercut 2:55
* Jigga What / Faint 2:55
* Numb / Encore 2:44
* Izzo / In the End 3:24
* Points of Authority / 99 Problems / One Step Closer
Koordinatės: 56°13′59″š. pl. 21°43′00″r. ilg.﻿ / ﻿56.2330°š. pl. 21.7167°r. ilg.﻿ / 56.2330; 21.7167

|  Kaukolikų šv. Ansgaro koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Skuodo |
| **Savivaldybė** | Skuodo rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kaukolikai |
| **Adresas** | Mokyklos g. 2 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 2003 m. |

**Kaukolikų šv. Ansgaro koplyčia** – katalikų koplyčia, veikianti Skuodo rajono savivaldybėje, Aleksandrijos seniūnijoje, Kaukolikų kaime, pusiaukelėje tarp Šačių ir Aleksandrijos. Priklauso Skuodo dekanato Kaukolikų šv. Ansgaro parapijai. Kiekvieną sekmadienį vyksta mišios, kurias aptarnauja atvykstantis Šačių klebonas. Kaimo žmonės renkasi į koplyčią į mišias, giedoti „Žemaičių Kalvarijos Kalnų" bei puoselėti senų kaimo tradicijų – dalyvauti gegužinėse ir birželinėse pamaldose.

Koplyčia įsikūrusi buvusio Apuolės kolūkio kultūros namų salėje, pastato 1-jame aukšte. Kitoje statinio dalyje, dešinėje, pasilikusi apleista kolūkio kontora. Yra pagrindinė, maldų salė ir erdvus prieangis, kuriame pastatyta klausykla, taip pat yra ilgas stalas, už kurio pasisėdėjimams susitinka tikinčiųjų bendruomenė. Koplyčiai pritaikytose patalpose nėra balkono chorui – atliekant rekonstrukcijos darbus, buvo panaikinta (užmūryta) niša galinėje sienoje virš įėjimo durų, kur buvo įsikūrusi kino aparatinė.

Istorija
--------

Netoli Kaukolikų buvusioje Apuolės pilyje įsikūrusius kuršius IX a. užpuolė švedų vikingai, tarp kurių buvo ir vyskupas Šv. Ansgaras (801–865), šiaurės kraštų apaštalas. Vikingams nepavykus įsiveržti į kuršių pilį, jie pagalbos kreipėsi į šv. Ansgaro skelbtąjį krikščionių Dievą. Po šios maldos Apuolės apgultis užbaigta taikos sutartimi.

1950–1993 m. Kaukolikai buvo Apuolės kolūkio centrinė gyvenvietė. Lietuvos Atgimimo metais gyvenvietėje gyveno apie 360 žmonių. Buvusiuose kultūros namuose vietos tikinčiųjų patogumui buvo įrengti maldos namai. Švenčiant Apuolės 1150 metų jubiliejų, 2003 m. birželio 5 d. Telšių vyskupas Jonas Boruta lankėsi Kaukolikuose ir pašventino naująją koplyčią. Koplyčiai suteiktas kadaise čia Evangeliją skelbusio vyskupo šv. Ansgaro vardas.

2013 m. atliktas koplyčios remontas, suremontuojant 236 m² ploto patalpas – pakeičiant langus, perdažant vidaus sienas, paremontuojant lubas ir grindis.

Galerija
--------

* Įėjimas į pastatąĮėjimas į pastatą
* Atminimo lenta apie koplyčios pašventinimą 2003 m.Atminimo lenta apie koplyčios pašventinimą 2003 m.
* Koplyčios interjerasKoplyčios interjeras
* Salės galinė siena, įėjimo durys (virš jų buvo kino aparatinės niša)Salės galinė siena, įėjimo durys (virš jų buvo kino aparatinės niša)
* Patogūs klauptai su paminkštinimuPatogūs klauptai su paminkštinimu

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kaukolikų šv. Ansgaro koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Kaukolikų šv. Ansgaro parapija. (dekanato informacija)
2. ↑  Šačių šv. Jono Krikštytojo parapija. (dekanato informacija)
3. ↑  Kalėdos Kaukolikų bendruomenės koplyčioje Archyvuota kopija 2020-02-18 iš Wayback Machine projekto.. *salantukc.lt*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Donguanas东莞市 |
| --- |
| 

DonguanasDonguanas

23°2′0″ š. pl. 113°43′0″ r. ilg.﻿ / ﻿23.03333°š. pl. 113.71667°r. ilg.﻿ / 23.03333; 113.71667﻿ (Donguanas)Koordinatės: 23°2′0″ š. pl. 113°43′0″ r. ilg.﻿ / ﻿23.03333°š. pl. 113.71667°r. ilg.﻿ / 23.03333; 113.71667﻿ (Donguanas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Kinijos vėliava Kinija |
| **Provincija** | Guangdongas |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 8 310 000  |
| **Plotas** | 2 465 km² |
| **Tankumas** (2016) | 3 371 žm./km² |

Donguanas (anglų k. Dongguan) – miestas Guangdongo provincijos centre prie Perlų upės deltos. Šiaurėje ribojasi su provincijos sostine Guangdžou. Tai svarbus pramoninis miestas, priklausantis didžiausiai pasaulyje Guangdžou aglomeracijai.

Istorija
--------

Miesto teises gavo 1985 metais, o prefektūros lygio miesto - 1988 metais. Nuo to laikotarpio iki dabar miestas iš agrokultūrinio miestelio tapo pramoninių inovatyvių technologijų gigantu.

Įvykiai
-------

2019 m. rugsėjo mėnesį mieste vyko Pasaulio vyrų krepšinio čempionato grupės H varžybos, kuriose rungtyniavo Lietuvos, Australijos, Kanados ir Senegalo būtų krepšinio komandos.
| Kizliaras*Кизляр* |
| --- |
|        |
| *Kizliaro geležinkelio stotis* |
|  |
| 

KizliarasKizliaras

43°51′0″ š. pl. 46°43′0″ r. ilg.﻿ / ﻿43.85000°š. pl. 46.71667°r. ilg.﻿ / 43.85000; 46.71667﻿ (Kizliaras)Koordinatės: 43°51′0″ š. pl. 46°43′0″ r. ilg.﻿ / ﻿43.85000°š. pl. 46.71667°r. ilg.﻿ / 43.85000; 46.71667﻿ (Kizliaras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Dagestanas Dagestanas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1735 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 48 237  |
| **Plotas** | 32 km² |
| **Tankumas** (2016) | 1 507 žm./km² |
| **Altitudė** | −5 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kizliaras |

**Kizliaras** (rus. *Кизляр*, av. *Гъизляр, БагIаршагьар*) – miestas Rusijoje, šiauriniame Dagestane, prie Tereko deltos; rajono centras. Geležinkelio stotis, plentai į Chasavjurtą, Astrachanę, Krainovką. Tradicinio vyno gamybos ir vynmedžių auginimo krašto centras. Maisto (tame tarpe vyno, konjako gamybos), elektrotechnikos pramonė. Veikia krašto muziejus, Petro Bagrationo namas-muziejus, keleto universitetų padaliniai.

Kizliare gyvena daugiausia rusai, avarai, darginai, kumykai, lezginai.

Istorija
--------

Vietovė gyvenama nuo seno. 1735 m. rusai Kizliare pradėjo statyti tvirtovę. Ji tapo svarbiu kariniu ir prekybiniu atramos tašku rusams užkariaujant Kaukazą ir veržiantis į Viduriniuosius Rytus. 1785 m. tapo miestu. Kizliare apsigyveno armėnai, gruzinai, osetinai, kiti Kaukazo krikščionys. Nuo XIX a. suklestėjo kaip vyno ir konjako, šilko gamybos, žvejybos centras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 209
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 14°10′ p. pl. 169°37′ v. ilg.﻿ / ﻿14.167°š. pl. 169.617°r. ilg.﻿ / 14.167; 169.617

Ofu ir Olosega iš palydovo
Salos žemėlapis
**Ofu ir Olosega** (angl. *Ofu-Olosega*) – dvilypė vulkaninė sala Ramiajame vandenyne, Samoa salyne, Amerikos Samoa, Manua salų spiečiuje. Plotas – 12,3 km² (Ofu – 7,2 km², Olosega – 5,16 km²).

Tai du virš vandens iškilę užgesusių ugnikalnių skydai, skiriami labai siauro (137 m) Asagos sąsiaurio. Bendras salų ilgis – 12 km. Salos kalnuotos – aukščiausia Ofu vieta – 491 m (Tumutumu k.), Olosegos – 629 m (Piumafua k.). Salas juosia koralinis rifas. Krantai daugiausia labai statūs. Paviršių dengia tropiniai miškai. Ofu ir Olosegoje gyvena reti šikšnosparniai – Samoa skraidančios lapės. Dalis Ofu pietinio kranto patenka į Amerikos Samoa nacionalinį parką.

2010 m. Ofu ir Olosegoje gyveno 505 gyventojai (Ofu – 289, Olosegoje – 216). Sala administraciškai priklauso Manua rajonui. Pagrindinės gyvenvietės: Ofu (Ofu s.), Olosega, Silis (Olosegos s.). Per salas eina vienas kelias, kuris nuo 1970 m. per tiltą jungia Ofu ir Olosegą (anksčiau tekdavo bristi per rifą esant atoslūgiui). Ofu saloje yra oro uostas.

Ofu ir Olosega gyvenama samojiečių nuo seno (bent 3000 m.). Ofu pietiniame krante rastoje Toagos gyvenvietėje aptikta Lapitos kultūros keramikos, vedegų, kriauklių, kaulų.

* Statūs salų krantaiStatūs salų krantai
* Asagos sąsiauris ir Olosegos kaimasAsagos sąsiauris ir Olosegos kaimas
* Ofu iš OlosegosOfu iš Olosegos
* Kaimas Olosegoje (1896 m.)Kaimas Olosegoje (1896 m.)

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ofu ir Olosega** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Degsnės pilkapynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Degsnės pilkapynasDegsnės pilkapynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°03′07″š. pl. 25°24′54″r. ilg.﻿ / ﻿55.0520226°š. pl. 25.4149818°r. ilg.﻿ / 55.0520226; 25.4149818Koordinatės: 55°03′07″š. pl. 25°24′54″r. ilg.﻿ / ﻿55.0520226°š. pl. 25.4149818°r. ilg.﻿ / 55.0520226; 25.4149818 |

 |
| Vieta | Molėtų rajonas |
| Seniūnija | Dubingių seniūnija |
| Naudotas | V a. – XII a. |
| Tirtas | 1970 m. m. |
| Registro Nr. | AR644 / 5362 / A848 PAR1964 / 17229 / A849 P |

**Degsnės pilkapynas**, **Labotiškių pilkapynas** – pilkapynas Molėtų rajono savivaldybės teritorijoje, Degsnės miške ir Guronais vadinamame lauke, prie Labotiškių kaimo.

Pilkapynas
----------

Yra 3 pilkapių grupės, iš viso 68 pilkapiai. Pirmasis pilkapynas yra 0,65 km į pietus nuo kelio Giedraičiai-Dubingiai, 0,4 km į pietvakarius nuo Visbaro ežero ir 0,2 km į šiaurės vakarus nuo Labotiškių kaimo bei Degsnės II pilkapyno, Dubingių girininkijos Degsnės miškas, 57 kvartalo šiaurinis pakraštys, Utenos miškų urėdija. Antrasis pilkapynas – 1,5 km į šiaurės rytus nuo Gaveikių ežero, 0,5 km į pietus nuo Visbaro ežero ir 0,2 km į pietryčius nuo Labotiškių, Degsnės I pilkapyno, Dubingių meistrijos Degsnės miškas, 57 kvartalo pietinė dalis ir 58 kvartalo šiaurinė dalis.

1970 m. Lietuvos istorijos institutas ir Istorijos ir etnografijos muziejus (vadovas Adolfas Tautavičius) ištyrė 18 pilkapių, po 6 iš kiekvienos grupės. Sampilai nuo 6–7 m iki 17 m skersmens ir iki 1,5 m aukščio, dalis sampilų su akmenų vainikais. Viduriniosios grupės pilkapiuose rasta nedegintų ir sudegintų mirusiųjų su V a. – VI a. įkapėmis (skydais, pentiniais kirviais, ietimis, sagtimis, pentinais ir kt.). Pietryčių grupės pilkapiuose buvo sudegintų mirusiųjų I tūkstantmečio antrosios pusės kapų, vakarinėje grupėje – nedegintų ir sudegintų žirgų X a. – XII a. kapų (rasta žąslų, kamanų apkaustų, pjautuvų). 6 pilkapiuose kapų nerasta. Pilkapių forma, sampilai, laidosena būdinga V a. – XII a. lietuviams. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Adolfas Tautavičius. *Degsnės pilkapynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 567 psl.
| **Colletotrichum** |
| --- |
| *C. lindemuthianum* ant pupų |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Aukšliagrybūnai  *( Ascomycota)* |
| Klasė: | *Sordariomycetes*  *( Sordariomycetes)* |
| Poklasis: | *Incertae sedis*  *( Incertae sedis)* |
| Gentis: | Deguliagrybiai  *( Colletotrichum)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Deguliagrybiai** (*Colletotrichum*), grybšių poskyrio gaubtagrybšių (*Coelomycetes*) klasės gentis.

Žinoma iki kelių šimtų rūšių, Lietuvoje apie dvidešimt. Parazitas, pažeidžiantis augalų lapus, vaisius. Deguliagrybio sukeltose dėmėse po epidermiu formuojasi apskritų, plokščių, iš pradžių šviesių, vėliau tamsėjančių pagalvėlių pavidalo deguliagrybio vaisiakūniai (acervuliai). Viduje susidaro vienaląstės cilindriškos, ovalios konidijos, kurios plinta pasyviai.

Dauguma deguliagrybių nėra aktyvūs parazitai, tačiau kai kurie jų pavojingi žemės ūkio augalų ligų sukėlėjai, pvz. *Colletotrichum gloeosporioides* parazituoja ant įvairių šeimų augalų, *Colletotrichum lindemuthianum* - ant pupinių, *Colletotrichum orbiculare* - ant moliūginių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aušra Treigienė. *Deguliagrybiai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 570 psl.

Nuorodos
--------

Grybų indeksai
Koordinatės: 55°6′28″ š. pl. 23°41′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.10778°š. pl. 23.68333°r. ilg.﻿ / 55.10778; 23.68333

**Padauguvos-Karalgirio miškai** – miškai vidurio Lietuvoje, Kauno rajone, 2 km į šiaurę nuo Vilkijos. Priklauso Kauno miškų urėdijai, Vilkijos, Karalgirio ir Padauguvos girininkijoms. Apima 57,2 km² plotą. Masyvą sudaro Padauguvos, Karalgirio, Babtyno (Zacišiaus), Naujatriobių miškai.

Paviršius daugiausia lygus, vietomis banguotas. Būdingi velėniniai jauriniai glėjiški ir velėniniai karbonatiniai išplauti priemoliai. Miškus vagoja Nevėžio intakai: Striūna (su Strebuku, Voveriu, Algupiu), Alksnupis, Vejuona, Garnūpis.

Medynai:

* eglynai: 30 %
* beržynai: 25 %
* drebulynai: 23 %
* baltalksnynai: 14 %
* juodalksnynai: 6 %
* ąžuolynai: 1 %
* uosynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 8 % medynų, pusamžiai medžiai 23 %, pribręstantys 35 %, brandūs 34 %.

Miške sutinkama briedžių, stirnų, šernų, elnių, lapių, kiaunių, usūrinių šunų, kiškių, voverių, barsukų, vilkų, bebrų, ondatrų, jerubių, slankų, juodųjų gandrų, vandens ir plėšriųjų paukščių.

Miško šiaurės rytiniai pakraščiai siekia greitkelį  **A1**  Vilnius–Kaunas–Klaipėda , miškus kerta keliai  **1914**  Vilkija–Padauguva–Vareikoniai ,  **1925**  Čekiškė–Liučiūnai–Cinkiškiai . Prie Padauguvos-Karalgirio miškų įsikūrę: Karalgiris, Zacišius, Ramonai, Miškalaukis, Pastriūnys, Lipikiškiai, Daugužiai, Padauguvėlė, Godėnai, Naujatriobiai, Pavejuonis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Padauguvos‑Karalgirio miškai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010
2. ↑  *Padauguvos–Karalgirio miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 259
| Donskojus*Донской* |
| --- |
|        |
| *Cerkvė Bobrik Goros dvarvietėje* |
|  |
| 

DonskojusDonskojus

53°58′00″ š. pl. 38°19′00″ r. ilg.﻿ / ﻿53.96667°š. pl. 38.31667°r. ilg.﻿ / 53.96667; 38.31667﻿ (Donskojus)Koordinatės: 53°58′00″ š. pl. 38°19′00″ r. ilg.﻿ / ﻿53.96667°š. pl. 38.31667°r. ilg.﻿ / 53.96667; 38.31667﻿ (Donskojus) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Tulos sritis Tulos sritis |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 63 631  |
| **Plotas** | 47,6 km² |
| **Tankumas** (2018) | 1 337 žm./km² |
| **Altitudė** | 210 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Donskojus |

**Donskojus** (rus. *Донской*) – miestas Rusijoje, Tulos srityje, 65 km į pietryčius nuo Tulos, prie Dono aukštupio. Turi srities pavaldumo miesto statusą. Geležinkelio stotis prie Viazmos–Syzranės linijos, plentų mazgas. Mašinų, elektronikos (radijo aparatų, kalnakasybos įrenginių), baldų, odos ir avalynės pramonė. Šalia miesto išlikusi XVI–XIX a. dvaro sodyba Bobrik Gora (grafų Bobrinskių sodyba, parkas, cerkvė).

Istorija
--------

Nuo XVI a. minima Bobrikų vietovė, kurioje pradėjo kurtis dvaro sodyba. 1881–1883 m. pradėta rusvųjų anglių gavyba, o 1929 m. prie kasyklos sudaryta Donskojaus gyvenvietė. Nuo 1932 m. – miesto tipo gyvenvietė, nuo 1939 m. – miestas.

2005 m. prie Donskojaus prijungtas Severo Zadonsko miestas bei keletas miesto tipo gyvenviečių (Podlesnas, Rudnevas, Novougolnas, Komsomolskis, Šachtiorskis, Zadonjė).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 140
Vynuogynas Armėnijoje
**Vynuogininkystė** – žemės ūkio šaka, kurios specializacija – vynmedžių auginimas. Turi pagrindines 4 paskirtis: šviežių vynuogių tiekimas, žaliavos vyno pramonei tiekimas, razinų gamyba, žaliavos konservų pramonei (sultims, kompotams, uogienėms ir kt.) tiekimas.

Vynuogininkystės atsiradimas datuojamas žalvario amžiumi (kai sukultūrintas tikrasis vynmedis). Seniausi vynmedžių auginimą liudijantys radiniai aptinkami iš laikotarpio, siekiančio 7000 metų nuo šių laikų. Maždaug prieš 5–7 tūkstančius metų vynuogininkystė paplito po Mesopotamiją, Siriją, Egiptą, prieš 3000 metų vynuogės pradėtos auginti Graikijoje, prieš 2000 metų – Užkaukazėje, Vidurinėje Azijoje. Romėnų laikais vynuogininkystė plėtota daugelyje imperijos žemių – vystyta Prancūzijoje, Ispanijoje, Šiaurės Afrikoje. Po didžiųjų geografinių atradimų vynuogininkystė pradėta plėtoti Amerikoje (ypač Čilėje, Argentinoje, JAV), Australijoje, Pietų Afrikoje.

XX a. pab. didžiausi vynuogynų plotai driekėsi Ispanijoje, Italijoje, Prancūzijoje, Turkijoje, buv. Jugoslavijos šalyse, Rumunijoje, Bulgarijoje, Alžyre, Portugalijoje, JAV.

Egiptietiška freska, vaizduojanti vynuogių raškymą
Vynuogių auginimui palankiausios sritys yra ties subtropikais – maždaug tarp 30 ir 50° lygiagrečių abiejuose pusrutuliuose. Toliau šiaurėje vynuogės dėl šalnų, saulės stygiaus nušąla, nesunokina pakankamai saldžių uogų, joms taip pat nepalankus pernelyg karštas, sausringas ar labai lietingas klimatas.

Svarbiausios vynuogininkystės užduotys yra vynuogynų apsauga nuo kenkėjų, ligų, tinkamas drėkinimas, lajos priežiūra, tręšimas, derliaus nuėmimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vynuogininkystė*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1984. T.XII: Vaislapėlis-Žvorūnė, 287 psl.
2. ↑  *Vynuogininkystė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-12-23.
**Ofidiofobija** – tai patologinė gyvačių baimė, viena iš specifinių fobijų. Žodis kilęs iš graikų kalbos žodžių „ophis" (ὄφις – „gyvatė") ir „phobia" (φοβία – „baimė").

Ofidiofobija siejama su herpetofobija – roplių ir (arba) varliagyvių baime.

Tikslinga atskirti žmones, kurie tiesiog nemėgsta gyvačių, bijo jų nuodingo įgėlimo ar būti jų uždusinti. Asmuo, kuriam nustatyta ofidiofobija, jaus baimę ne tik pamatęs gyvatę realiame gyvenime, bet ir mąstydamas apie jas, matydamas televizijoje arba žiūrėdamas nuotraukas.

Patologinę gyvačių baimę turi maždaug trečdalis žmonijos, dėl to ši fobija laikoma viena iš labiausiai paplitusių. Pagal vienus šaltinius, tai labiausiai paplitusi fobija, pagal kitus – antra pagal paplitimą.

Naujausi tyrimai kelia hipotezę, kad ofidiofobija gali būti įgimta. Skubi reakcija į grėsmę, kurią kelia gyvatė, buvo gyvybiškai svarbi ir leido žmonijai išlikti.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Murrie, Matthew & Steven. The First Book of Seconds[neveikianti nuoroda]. Adams Media, 2010. 11 psl. (prieiga 2013-01-04) (anglų k.)
2. ↑  Lynne Isbell, „The Fruit, the Tree, and the Serpent – Why We See So Well" (Harvard University Press, 2009) (anglų k.)
3. ↑  Fear of Snakes, Spiders Rooted in Evolution, Study Finds National Geographic, 2001 m. (prieiga 2013-01-04) (anglų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

Koordinatės: 21°50′ p. pl. 138°50′ v. ilg.﻿ / ﻿21.833°š. pl. 138.833°r. ilg.﻿ / 21.833; 138.833

Palydovinė salos nuotrauka
Moruroa lagūna (1972 m.)
**Moruroa** arba ***Mururoa*** (pranc. *Moruroa*) – negyvenamas koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijoje, Tuamotu salyne. Yra pietrytinėje salyno dalyje, 1250 km į rytus nuo Taičio, Tureia komunoje. Plotas – 15 km², lagūnos plotas – 148 km². Moruroa atole yra Prancūzijos branduolinių bandymų poligonas, kuriame Prancūzija anksčiau vykdė branduolinių bombų bandymus. Bandymai taip pat daryti ir netoliese esančiame Fangataufa atole.

Atolas netaisyklingo pavidalo, 28 km ilgio ir 11 km pločio. Lagūna šiaurės vakaruose jungiasi su vandenynu.

Nors šį atolą polineziečiai žinojo (kaip *Hiti-Tautau-Mai*), panašu, kad sala nuolat gyvenama nebuvo. 1767 m. atolą pasiekė pirmasis europietis – britų jūrininkas Filipas Karteretas ir pavadino „Osnabro Vyskupo sala" (*Bishop of Osnaburgh Island*). Nuo 1966 iki 1996 m. prancūzai saloje atliko tarp 175 ir 181 branduolinių sprogdinimų. Vieną iš pirmųjų bandymų 1966 m. stebėjo pats Prancūzijos prezidentas Šarlis de Golis. Dauguma sprogdinimų atlikta vakarinėje atolo pusėje – sprogdinta iš baržų, bombonešio bombų, heliu pripildytų balionų. Prancūzija dėl šių bandymų susilaukė daug kritikos iš žaliųjų, Okeanijos valstybių (ypač Naujosios Zelandijos). Dėl tarptautinio spaudimo 1974 m. Prancūzija nutraukė sprogdinimus atmosferoje ir pradėjo sprogdinti požeminiuose gręžiniuose. Vieno iš tokių sprogimų metu (1979 m.) kilo nuošliauža ir praskilo vakarinė Moruroa atolo žiedo dalis. 1996 m. bandymų poligonas uždarytas, tačiau salą tebesaugo Prancūzijos jūrų laivynas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Recensement de 2017 – Répartition de la population de la Polynésie française par îles, *Institut de la statistique de la Polynésie française* (ISPF)


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Moruroa** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Dongčenge esančio Uždraustojo miesto vaizdas.
Tiananmenio aikštės šiaurinis kraštas – Tiananmenio vartai į Uždraustąjį miestą.
**Dongčengas** (kin. 东城区, pinyin: *Dōngchéng Qū*) – vienas iš Pekino rajonų, esantis istoriniame miesto centre. Plotas – 40,6 kv. km. gyventojų – 0,9 mln. (2010 m. duomenimis). Ribojasi su istorinio miesto centro Sičengo rajonu bei centriniais Čaojango ir Fengtajaus rajonais. Rajonas buvo suformuotas 2010 m. prie Dongčengo prijungus pietuose egzistavusį Čongveno rajoną.

Rajono pietines ribas žymi Dangaus šventykla (天壇) ir Longtano parkas (龍潭湖公園), šiaurines – Čingnianhu parkas (青年湖) ir Žemės šventykla (地壇).

Susisiekimas
------------

Per rajoną eina 1, 2, 5, 6, 7, 8, 13, 14 ir Oro uosto ekspreso metro linijos.

Valstybinės įstaigos
--------------------

* Kinijos civilinės aviacijos administracija
* Kinijos laivybos saugos administracija

Lankytinos vietos
-----------------

* Uždraustasis miestas
* Tiananmenio aikštė
* Kinijos nacionalinis muziejus
* Dangaus šventykla
* Longtano parkas
* Čingnianhu parkas
* Žemės šventykla
* Konfucijaus šventykla
* Vangfudžingo gatvė

Nuorodos
--------

* Oficiali savivaldybės svetainė Archyvuota kopija 2018-10-10 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RPekino rajonai |
| --- |
|  |
| 
Čangpingas · Čaojangas · Dasingas · Dongčengas · Fangšanas · Fengtajus · Haidianas · Huairou · Jančingas · Mentougou · Mijunas · Pingu · Sičengas · Šidzingšanas · Šunji · Tongdžou |

 |
| Suchona |
| --- |
| Suchona ties Totma Suchona ties Totma |
| **Ilgis** | 558 km |
| **Baseino plotas** | 50 300 km² |
| **Vidutinis debitas** | 456 m³/s |
| **Ištakos** | Kubenos ežeras |
| **Žiotys** | Šiaurinė Dvina |
| **Šalys** | Rusija |
|  |
|  **Vikiteka** | Suchona |

**Suchona** (rus. *Сухона*) – upė Rusijoje, Vologdos srityje, kairioji Šiaurinės Dvinos ištaka.

Prasideda Kubenos ežere. Nuotėkis iš ežero reguliuojamas šliuzu. Aukštupyje slėnis platus, nuolydis nedidelis. Dėl nedidelio nuolydžio ir vandeningų intakų Vologdos ir Ležos, vanduo pavasarį teka atgal, į Kubenos ežerą. Vidurupyje slėnio gylis 80–100 m. yra slenksčių, akmens salelių. Vidutinis nuotėkis 39 km nuo žiočių – 456 m³/s, didžiausias – 6520 m³/s, mažiausias – 17,6 m³/s. Ties Didžiuoju Ustiugu Suchona susilieja su Jugu ir sudaro Šiaurinę Dviną.

Šiaurinės Dvinos vandens keliu sujungta su Volga. Laivuojama, tačiau kartais vasarą dėl vandens trūkumo laivyba nutrūksta.

Didžiausi intakai – Dvinica, Uftiuga (kairieji), Vologda, Leža, Tolšma (dešinieji).

Miestai prie Suchonos – Sokolas, Totma, Velikij Ustiugas.

* Slenkstėtas ruožasSlenkstėtas ruožas
* Ties Did. UstiuguTies Did. Ustiugu
* Jugo ir Suchonos santakaJugo ir Suchonos santaka

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Donovalaisvk. *Donovaly* |
| --- |
|        |
|  |
|  |
| 

DonovalaiDonovalai

48°53′00″ š. pl. 19°14′00″ r. ilg.﻿ / ﻿48.88333°š. pl. 19.23333°r. ilg.﻿ / 48.88333; 19.23333﻿ (Donovalai)Koordinatės: 48°53′00″ š. pl. 19°14′00″ r. ilg.﻿ / ﻿48.88333°š. pl. 19.23333°r. ilg.﻿ / 48.88333; 19.23333﻿ (Donovalai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Slovakijos vėliava Slovakija |
| **Kraštas** | Banska Bistricos kraštas |
|  |
| **Gyventojų** () | 154  |
| **Altitudė** | 910–1 000 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Donovalai |

**Donovalai** (svk. *Donovaly*) – gyvenvietė Banska Bitricos krašte, Slovakijoje. Išsidėstęs šalia svarbios kalnų perėjos, jungiančios Didžiąją Fatrą ir Senuosius Horų kalnus, prie kelio, jungiančio Banską Bistricą su Ružomberoku. Gyvenvietė yra vienas svarbiausių žiemos ir vasaros sporto traukos centrų Slovakijoje.

Istorija
--------

Gyvenvietė įkurta XVII amžiaus pradžioje. Antrojo pasaulinio karo metais gyvenvietė buvo svarbus antinacistinio pasipriešinimo centras.

Turizmas
--------

Donovalai yra dalis Žemųjų Tatrų nacionalinio parko, ir tai yra vienas iš didžiausių ir populiariausių slidinėjimo centrų Slovakijoje. Slidinėjimo trasos įrengtos 910–1400 m aukštyje virš jūros lygio. Bendras jų ilgis – 11 km. Iš viso yra 17 liftų ir keltuvų.

Žiemos sezonas prasideda lapkričio pabaigoje, o baigiasi kovo pabaigoje.

Donovalai garsėja ir šunų kinkinių lenktynėmis.
| **Ajuga reptans** |
| --- |
| Šliaužiančioji vaisgina (*Ajuga reptans*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Notreliniai  *( Lamiaceae)* |
| Gentis: | Vaisgina  *( Ajuga)* |
| Rūšis: | Šliaužiančioji vaisgina  *( Ajuga reptans)* |

 |

**Šliaužiančioji vaisgina** (*Ajuga reptans*) – notrelinių (*Lamiaceae*) šeimos, vaisginų (*Ajuga*) genties augalas. Paplitęs Europoje.

Daugiametis, 10-30 cm aukščio žolinis augalas su ilgomis, šliaužiančiomis lapuotomis palaipomis. Stiebas keturbriaunis, stačias, jo pamatinėje dalyje išauga didelių, ilgakočių, tamsiai žalių lapų skrotelė. Stiebiniai lapai ovališki, trumpakočiai arba bekočiai, į viršūnę mažėjantys ir pereinantys į pažiedes. Apatinės pažiedės žalios, viršutinės dažniausiai violetinės. Žiedai mėlyni, susitelkę į menturius, sudarančius varpišką žiedyną. Taurelė penkiadantė, plaukuota, vainikėlis mėlynas, dvilūpis. Viršutinė lūpa trumpa, dviskiautė, apatinė triskiautė, vidurinė skiautė didelė. Vainikėlio vamzdelis iš vidinės pusės su plaukelių žiedu. Žiedai kvapūs, medingi. Vaisiai – maži, šviesiai rudi, tinkliškai raukšlėti riešutėliai, kuriuos platina skruzdėlės.

Žydi gegužės – birželio mėn. Auga drėgnose pievose, lapuočių ir mišriuose miškuose, pamiškėse, miško aikštelėse, miškinguose šlaituose. Dažna visoje Lietuvoje, šiek tiek retesnė pietinėje dalyje.

Literatūra
----------

Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 98 psl.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šliaužiančioji vaisgina** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
*Šis straipsnis apie miestą. Apie upę skaitykite straipsnyje Turiasu (upė).*

| Turiasu*Turiaçu* |
| --- |
|              |
| 

TuriasuTuriasu

1°39′46″ p. pl. 45°22′19″ v. ilg.﻿ / ﻿1.66278°š. pl. 45.37194°r. ilg.﻿ / 1.66278; 45.37194﻿ (Turiasu)Koordinatės: 1°39′46″ p. pl. 45°22′19″ v. ilg.﻿ / ﻿1.66278°š. pl. 45.37194°r. ilg.﻿ / 1.66278; 45.37194﻿ (Turiasu) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės regionas |
| **Valstija** | Maranjaunas Maranjaunas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1679 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 11 540  |
| **Altitudė** | 16 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Turiasu |

**Turiasu** (port. *Turiaçu*) – miestas ir savivaldybė Brazilijos šiaurės rytuose, Maranjauno valstijoje, 150 km į šiaurės vakarus nuo San Luiso, Turiasu upės estuarijos kairiajame krante. Uostas. Ateina kelio atšaka iš Bakabeiros. Apylinkėse plyti mangrovės.

Savivaldybės plotas – 2578 km², gyventojų skaičius – 35 811 (2021 m.). Kitos didesnės gyvenvietės: Kolonija Santa Amelija, Pau Santas, Nova Kašijasas, Kanarinjas, Kunja Kuema, San Kristovanas, Antonijo Dinas, Alto da Alegrija.

Savivaldybės padėtis Maranjauno valstijoje

Istorija
--------

1679 m. Maranjauno gubernatorius Inasiju Koeljas da Silva surengė ekspediciją į Turiasu žiotis – ši išnaikino vietinius indėnus taramembesus ir pastatė karinę tvirtovę. 1833 m. Turiasu suteiktas miestelio statusas. Nuo 1870 m. miestas, nuo 1893 m. – savivaldybės centras.

Šaltiniai
---------

1. Maranhão, *citypopulation.de*
2. ↑  Maranhão, *citypopulation.de*
3. ↑  Turiaçu, IBGE.
| **Glechoma hederacea** |
| --- |
| Šliaužiančioji tramažolė (Glechoma hederacea)Šliaužiančioji tramažolė (*Glechoma hederacea*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Notreliniai  *( Lamiaceae)* |
| Gentis: | Tramažolė  *( Glechoma)* |
| Rūšis: | Šliaužiančioji tramažolė  *( Glechoma hederacea)* |

 |

**Šliaužiančioji tramažolė** (*Glechoma hederacea*) – notrelinių (*Lamiaceae*) šeimos, tramažolių (*Glechoma*) genties augalas. Liaudyje vadinamas liaukažole bei rėple.

Daugiametis žolinis augalas. Stiebas gulsčias, šliaužiantis arba kylantis, keturbriaunis, 20-40 cm ilgio, su ilgomis, įsišaknijančiomis palaipomis, plikas arba ties briaunomis plaukuotas. Lapai žiemojantys, priešiniai, ilgakočiai, apatiniai inkstiški, viršutiniai apskritai širdiški, karbuoti, viršutinė pusė tamsiai žalia, blizganti, apatinė žalia, matinė. Žiedai trumpakočiai, po 3-4 lapų pažastyse. Taurelė vamzdiškai varpiška, neryškiai dvilūpė, penkiadantė. Jos viršutinę lūpą sudaro 3 ilgesni, o apatinę 2 trumpesni danteliai. Vainikėlis violetinis arba rausvas, taip pat dvilūpis. Viršutinė vainikėlio lūpa plokščia, apatinės lūpos viduje yra plaukelių. Kuokeliai 4, viršutiniai ilgesni už apatinius. Mezginė dvilizdė. Vaisius suskyla į rusvus, šiek tiek tinkliškai raukšlėtus, elipsiškus riešutėlius.

Žiedai
Žydi balandžio - birželio mėn. kartais ir vėliau. Peržydėjęs augalas išleidžia daug palaipų, iš kurių kitais metais išauga nauji augalai. Labai dažnas visoje Lietuvoje. Auga miškuose, pamiškėse, krūmuose, upių ir ežerų pakrantėse, pakelėse, patvoriuose, panamėse, gana drėgnose vietose. Žinoma keletas šios rūšies formų, kurios skiriasi stiebo, lapo, žiedo didumu, plaukuotumu, forma.

Auga miškuose, upių pakrantėse, pakrūmėse, patvoriuose.

Vaistams naudojama žolė. Ji pjaunama augalams žydint. Žolėje yra 0,03-0,06 % eterinio aliejaus, 6,7 % rauginių medžiagų, cholino, glechomino, cukraus, acto, vyno rūgščių, askorbino rūgšties, antocianinių, dažinių, mineralinių medžiagų.

Augalas medingas, jauni lapai vartojami daržovių patiekalams paskaninti, jų dedama į salotas, troškinius, sriubas.

Literatūra
----------

Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 54 psl.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šliaužiančioji tramažolė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 54°33′59″ š. pl. 23°53′33″ r. ilg.﻿ / ﻿54.56639°š. pl. 23.89250°r. ilg.﻿ / 54.56639; 23.89250

**Degsnės miškas** – nedidelis, apie 440 ha (mišku apaugę 410 ha.) Lietuvos miškas pietų Lietuvoje, Prienų rajono savivaldybėje (Prienų miškų urėdijos Balbieriškio girininkijoje), apie 7 kilometrus į pietus nuo Prienų ir apie 2 kilometrus į šiaurę nuo Balbieriškio. Jo ilgis šiaurės – pietų kryptimi apie 3,5 kilometrai, didžiausias plotis – 2 kilometrai. Miškas yra viršutinėse Nemuno terasose, jo paviršius išvagotas nutįsusių link Nemuno ir Dūmės griovių. Degsnės miško pietvakarinė dalis siekia kairįjį Nemuno krantą. Šiaurės rytiniu pakraščiu teka Uosos upelis, pietiniu pakraščiu – Dūmė. Į pietvakarius nuo miško yra Balbieriškio miškas, į šiaurę – Prienų šilas. Per mišką nutiestas plentas  **130**  Kaunas–Prienai–Alytus .

Miškas garsėja jo šiaurinėje dalyje, 29 kvartale, 1 sklype augančiu Degsnės maumedynu, kuris saugomas ir yra našiausias miškas Lietuvoje. Čia augantis Europinių maumedžių porūšis, lenkiniai maumedžiai (*Larix decidua* subsp. *polonica*) yra tarp aukščiausių Lietuvos medžių rūšių, iš kurių vienas Degsnės miško maumedžių bevardis individas yra 49 metrai aukščio - dabar tai aukščiausias medis Lietuvoje.

Nuorodos
--------

* Degsnės miškas (maps.lt)
* Prienų miškų urėdija Archyvuota kopija 2016-02-16 iš Wayback Machine projekto. ir Balbieriškio girininkijos planas ir lankytini gamtos objektai Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RDendrologija |
| --- |
|  |
| 
Botanika · Augalija · Flora · Augalai · Sumedėjęs augalas · Liana · Puskrūmis · Krūmokšnis · Krūmas · Krūmedis · Medis · Vaismedis · Kultivaras · Lapuočiai · Spygliuočiai · Vienanamis augalas · Dvinamis augalas
Iliustruotas Lietuvos augalų genčių vardynas · Lietuvos vietinės medžių ir krūmų rūšys · Lietuvos išskirtiniai medžiai · Lietuvos svetimžemė dendroflora · Pasaulio išskirtiniai medžiai 
Miškas · Miško skliautas · Pomiškis · Lietuvos miškai · Pasaulio miškai (šalys pagal miškų plotą) · Miškų nykimas (neteisėtas miško kirtimas)
Miškininkystė (ekologinė miškininkystė) · Miško atkūrimas · Įveisimas · Miškų ūkis · Miškų urėdija · Girininkija · Eiguva · Lietuvos miškų institutas |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pagrindinė JAV herbo pusė
JAV herbo reversas
**JAV herbas** – vienas iš oficialių JAV valstybinių simbolių, dažniausiai yra naudojamas kaip antspaudas, patvirtinant įvairius šalies vyriausybės išleidžiamus dokumentus. Pirmą kartą jis buvo panaudotas 1782 m.

Antspaudo aversas yra naudojamas kaip nacionalinis JAV herbas. Jis naudojamas įvairiuose dokumentuose, ambasadų ženkluose, įvairiose vėliavose, JAV piliečių pasuose.

Herbo centre yra vertikaliai pakabinta JAV vėliava, tačiau su pora skirtumų – mėlyname fone nėra žvaigždžių ir kitaip nei vėliavoje dryžiai kraštuose prasideda balta spalva. Vėliavą laiko nacionalinis JAV paukštis – baltagalvis erelis. Žiūrint iš paukščio pusės kairėje kojoje jis laiko trylika strėlių (kaip 13 pirminių JAV valstijų), o dešinėje alyvmedžio šakelę. Tai simbolizuoja, kad „JAV stipriai palaiko taiką, tačiau yra pasiruošusi karui". Erelio galva nusukta į alyvmedžio šakelę – tai simbolizuoja, kad JAV pirmenybę teikia taikai. Erelis snape laiko juostą, ant kurios lotynų kalba užrašytas šūkis *„E pluribus unum"* (iš daugelio - vienas). Virš erelio galvos yra vainikas, kurio viduje yra trylika žvaigždžių, išdėstytų šešiakampiu.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: JAV herbas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Šiaurės ir Centrinės Amerikos valstybių herbai**

|  |
| --- |
| Antigva ir Barbuda · Bahamos · Barbadosas · Belizas · Boneras · Dominika · Dominikos Respublika · Grenada · Gvatemala · Haitis · Hondūras · JAV · Jamaika · Kanada · Kosta Rika · Kuba · Meksika · Nikaragva · Panama · Salvadoras · Sent Kitsas ir Nevis · Sent Lusija · Sent Vinsentas ir Grenadinai · Trinidadas ir Tobagas
Angilija · Aruba · Bermudų salos · Britanijos Virdžinijos salos · Gvadalupa · Grenlandija · JAV Virdžinijos salos · Kaimanų salos · Kiurasao · Martinika · Montseratas · Puerto Rikas · Saba · Sen Pjeras ir Mikelonas · Sint Eustatijus · Sint Martenas · Terkso ir Kaikoso salos |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai· Herbai |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Jakovas Sverdlovasrus. *Яков Михайлович Свердлов*** |
| --- |
|  |
| Visas vardas | Яков-Аарон Михайлович Свердлов |
| Gimė | 1885 m. birželio 3 d.Nižnij Novgorode |
| Mirė | 1919 m. kovo 16 d. (33 metai)Maskvoje |
| Palaidotas (-a) | Nekropolis prie Kremliaus sienos |
|  |
| Veikla | tarybinis partinis ir valstybės vėikėjas. Vienas rusų revoliucijų ir bolševikų teroro organizatorių. Formalus Tarybų Rusijos vadovas 1918–1919 metais |
| Partija | 1901 m. Rusijos SDDP |
|  |
|  **Vikiteka** | Jakovas Sverdlovas |

**Jakovas Sverdlovas** (rus. *Яков Михайлович Свердлов*, 1885 m. birželio 3 d. Nižnij Novgorode – 1919 m. kovo 16 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas. Vienas rusų revoliucijų ir bolševikų teroro organizatorių. Formalus Tarybų Rusijos vadovas 1918–1919 metais.

Biografija
----------

Gimė daugiavaikėje amatininko – graverio šeimoje. Baigęs tris klases įstojo į gimnaziją, tačiau iš ten 1900 m. buvo pašalintas už pamokų praleidinėjimą. Dirbo vaistininko padėjėju, tuomet suartėjo su socialdemokratais. 1901 m. įstojo į Rusijos SDDP, po metų tampa "profesionaliu revoliucionieriumi": platina nelegalią literatūrą, renka lėšas partijos naudai, organizuoja pogrindinę spaustuvę. Po II RSDDP suvažiavimo, skilus partijai, tapo bolševiku.

1905–1907 m. revoliucijos metu vadovavo Jekaterinburgo ir Uralo RSDDP(b) komitetams. Buvo nekart suimtas ir ištremtas. Tremtyje kurį laiką gyveno viename name su J. Stalinu. Pabėgęs iš tremties Peterburge tapo "Pravdos" laikraščio redkolegijos ir partijos CK nariu.

Vienas iš Spalio revoliucijos organizatorių. V. Lenino siūlymu tapo Visos Rusijos Centro Vykdomojo komiteto, aukščiausio Tarybų Rusijos įstatymų leidybos ir kontrolės organo, (VCIK-ВЦИК) pirmininku. Būdamas šiose pareigose organizavo tarybų valdžios įtvirtinimą Rusijoje, siųsdamas į provinciją partijos narius valdžios užėmimui. Organizavo VCIK instruktorių ir organizatorių mokyklą, kuri vėliau peraugo į Aukštąją partinę mokyklą prie TSKP CK.

Aktyviai dalyvavo išvaikant Rusijos Steigiamąjį suvažiavimą. Palaikė V. Leniną sudarant Bresto taiką. Vadovavo kairiųjų eserų maišto malšinimui Maskvoje, represijoms prieš kazokus. 1918 m. liepos 18 d. pranešė VCIK prezidiumui apie caro Nikolajaus II ir jo šeimos sušaudymą. Po pasikėsinimo į V. Leniną 1918 m. rugpjūčio 30 d. pateikė VCIK rezoliuciją dėl "raudonojo teroro prieš buržuaziją ir jos agentus". Vadovavo komisijai, rengusiai naują Rusijos konstituciją, įtvirtinusią proletariato diktatūrą.

Mirė, persišaldęs mitingo metu ir susirgęs ispanišku gripu. Palaidotas prie Kremliaus sienos Maskvoje. J. Sverdlovo vardu buvo pavadintos gatvės daugelyje TSRS miestų ir gyvenviečių, Jekaterinburgas pervadintas Sverdlovsku (1924–1991 m.).
| **Julija Podoziorova** |
| --- |
| Gimimo vardas | Julija Podoziorova |
| Visas vardas | Julija Podoziorova |
| Gimė | 1983 m. lapkričio 2 d. (39 metai)Maskva, Rusija |
| Gyven. vieta | nežinoma |
| Tautybė | Rusė |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Julija Podoziorova** (rus. *Юлия Подозерова*, g. 1983 m. lapkričio 2 d. Maskvoje) – Rusijos aktorė.

Biografija
----------

2006 m. debiutavo kine, kai gavo vaidmenį seriale „Negimk gražia". 2008 m. įkūnijo Mašą dramoje „Paskambink į mano durys". 2010 m. vaidino trijose melodramose – socialinėje komedijoje „Maskviečiai" ir serialuose „Mūsų kaimynai" bei „Vestuvinis žiedas". Vėliau pasirodė komediniame seriale „Du tėvai ir du sūnūs", kuriame pagrindinį vaidmenį atliko Dmitrijus Nagijevas. O 2015–2016 m. aktorė vaidino Olgą komedijinėje melodramoje „Mama".

Šlovės sulaukė suvaidinusi keturių serijų Aleksandro Sazonovo melodramoje „Žmona nuomos pagrindais". Ryškūs vaidmenys aktorei atiteko projektuose „Raktas į jo širdį", „Tu gali mane vadinti tėtuku" ir „Vapsvos lizdas". 2017 m. vaidino komedijoje „Ivanovai-Ivanovai", o vėliau – trileryje „Įkaitė" ir melodramoje „Aš niekada nepasiduosiu". Vaidino ir Romano Fokino seriale „Psichologiūkštės", kuriame vaidmenis atliko eilė žinomų aktorių Anastasija Panina, Anna Staršenbaum, Sofija Kaštanova, Romanas Majakinas, Jegoras Koreškovas ir Dmitrijus Jendalcevas. 2019 m. dalyvavimo detektyvo „Raja žino viską!" filmavime. 2020 m. vaidino detektyviniame seriale „Trys viename – 7". O vėliau pasirodė melodrama „Sugrįžimas", kurioje ji vaidino pagrindinį vaidmenį.

2021 m. filmavosi populiarumo susilaukiusiame seriale „Atostogos". O 2022 m. pasirodė šio serialo tęsinys, kuriame vadino Michailas Galustianas, Pavelas Maikovas, Araratas Keščianas ir kiti aktoriai.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
**Jakobas Gierkė** (vok. *Jakob Gierke*, istoriniuose šaltiniuose dar *Gierche, Geirke, Gierek*) – XVII a. Vilniaus laikrodininkas auksakalys.

Sukūrė keliolika meniškų barokinės stilistikos stalinių laikrodžių, iš jų keturi yra Lenkijos muziejuose, vienas – Lietuvoje. Jo kūriniuose sukaupti visi Lietuvos laikrodininkystės laimėjimai iki švytuoklės pritaikymo mechanizmams. Laikrodžiai turėjo sraigę – kūginį būgnelį spyruoklės įtempimui išlyginti, valandų skambinimo įtaisą, tačiau dažniausiai tik vieną rodyklę. Sudėtingesnieji rodė ir mėnesio dienas, Mėnulio fazes, Saulės padėtį Zodiake. Laikrodžiai buvo su bronziniais aptaisais. Mechanizmo detalės gausiai ornamentuotos zoomorfiniais ir augaliniais motyvais, ciferblatai puošti graviruotais vaizdais. Sudėtingesnių laikrodžių viršuje – lietos skulptūrėlės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Libertas Klimka. *Jakobas Gierkė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 644 psl.
Koordinatės: 55°42′27″š. pl. 21°09′13″r. ilg.﻿ / ﻿55.707415°š. pl. 21.153474°r. ilg.﻿ / 55.707415; 21.153474

|  |
| --- |
| Malūno parkas |
| Parkas prie Malūno tvenkinio Klaipėdoje. Vaizdas iš pietų. 
Parkas prie Malūno tvenkinio Klaipėdoje. Vaizdas iš pietų. |
| Tipas | miesto parkas |
| Plotas | 15 ha |
| Įkurtas | 1950–1960 m. |
| Projektuotojas | A. Inkratienė, V. Toleikis |
| Adresas | tarp Kooperacijos, Mokyklos ir Tilžės gatvių |

Malūno parke esanti skulptūra „Žydėjimas" (Jurgis Malinauskas) žymi 2004 m. Klaipėdos miesto geografinį centrą.
**Malūno parkas** (iki 2017 m. **Trinyčių parkas**) – vienas iš vaizdingiausių parkų Klaipėdos mieste. Svarbiausias parko akcentas – Malūno tvenkinys.

Parko istorija
--------------

Seniausia parko dalis – minima jau nuo XVI a. kaip Malūno tvenkinys (vok. *Mühlenteich*), nes priešais tvenkinį, Bangų g. ir Gluosnių skersgatvio kampe, yra senasis malūno pastatas. Minima, kad čia buvo Danės upės atšaka, o vėliau pastačius užtvanką, susidarė tvenkinys.

XVIII a. šioje teritorijoje buvo įsikūrusios Joniškės (vok. *Janischken*), Būtsargių (vok. *Budsargen*) ir Justenhofo (vok. *Justenhof*) dvarų sodybos. Pokario metais apaugęs senas tvenkinys buvo išvalytas, A. Inkratienė ir inžinierius V. Toleikis paruošė perspektyvinius poilsio zonos planus. Parkas pradėtas kurti XX amžiaus 5–6 dešimtmetyje. Šiandien parke augantys augalai – tai buvusių dvarų parkų likučiai.

Kadangi greta šios vietos tuomet veikė „Trinyčių" verpimo fabrikas, Malūno tvenkinys vietinių žmonių imtas vadinti *Trinyčių tvenkiniu* ar *Trinyčių ežeru*. Vėliau, nuo ežero pavadinimas prigijo ir naujai įkurtam parkui.

2004 m. parke buvo pastatyta skulptūra „Žydėjimas" (autorius Jurgis Malinauskas), žyminti tuometinį Klaipėdos miesto geografinį centrą. Buvo planuota po dešimties metų ieškoti ūgtelėjusio miesto naujo geografinio centro ir jį pažymėti kita skulptūra.

Malūno tvenkinys Klaipėdoje. Vaizdas iš pietų.

Augmenija
---------

Parkui būdingi medžiai:

* mažalapė ir paprastoji liepa,
* paprastasis klevas,
* uosialapis klevas,
* paprastasis uosis,
* kalninės pušys.

Parkui būdingi krūmai:

* baltauodė meškytė,
* sidabrinis žilakrūmis,
* baltažiedis vikmedis,
* sedulos,
* šeivamedis.

Parkui būdingos žolės:

* miškinė mėta (retas ir Į Lietuvos raudonąją knygą įrašytas augalas).

Gyvūnija
--------

Paukščiai:

* didžiosios antys,
* laukiai,
* gulbės.
* paprastasis varnėnas

Žinduoliai:

* bebrai,
* ondatros.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Skiriutė, Milda. *Malūno parko laukia atgimimas // "Kauno diena", 2017-02-24. (Žiūrėta 2017-04-29.)*
2. ↑  Klaipėdos m. savivaldybės administracijos inf. *Nuspręsta: Malūno parke - Malūno tvenkinys. //* "Vakarų ekspresas", 2017-02-23. (Žiūrėta 2019-04-07.)

Nuorodos
--------

* Klaipėdos turizmo ir kultūros informacijos centras
| **Vaidas Bendaravičius** |
| --- |
| Gimė | 1970 m. rugpjūčio 28 d. (52 metai)Lietuva Šilutės rajonas |
| Tėvai | Juozas Bendaravičius, Danutė Bendaravičienė. |
| Sutuoktinis (-ė) | išsiskyręs |
| Vaikai | Justas, Sandra, Matas. |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Pagėgių savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Tvarka ir teisingumas. |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Vaidas Bendaravičius** (g. 1970 m. rugpjūčio 28 d. Šilutės raj.) – Lietuvos ir Pagėgių savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1985 m. baigė Žukų aštuonmetę mokyklą, 1996 m. – Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius miškininkas, 2008 m. – Kauno technologijos universitetą.

1985–1989 m. Jurbarko miško pramonės ūkio Mociškių girininkijos miško traukėjas. 1989 m. Jurbarko miško pramonės ūkio Globių girininkijos meistras. 1989–1991 m. Šilutės miško pramonės ūkio Rambyno girininkijos eigulys, 1991–1993 m. – šios girininkijos girininko padėjėjas. 1993–1999 m. Jurbarko miškų urėdijos Mociškių girininkijos girininko pavaduotojas. 1999–2007 m. Jurbarko miškų urėdijos girininkas.

2007–2014 m. Pagėgių savivaldybės administracijos direktorius. 2014–2018 m. Šilutės miškų urėdijos miškų urėdas. 2018 m. UAB „Pagėgių komunalinis ūkis" projektų vadovas. 2018–2019 m. Pagėgių savivaldybės administracijos Strateginio planavimo ir investicijų skyriaus vyriausiasis specialistas.

Nuo 2019 m. Pagėgių savivaldybės meras.

2007 m. 2011 m. ir 2015–2018 m. ir nuo 2019 m. Pagėgių savivaldybės tarybos narys.

Lietuvos liberalų sąjungos, nuo 2001 m. Liberalų demokratų partijos, partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) Pagėgių skyriaus narys.

Vaikai: Sandra, Justas, Matas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5  *Vaidas Bendaravičius*[neveikianti nuoroda]. Kas yra kas Lietuvoje 20/21.
2. ↑  „Šilutės politikas tapo Pagėgių savivaldybės administracijos specialistu". Šilutės naujienos. Nuoroda tikrinta 2022-06-08.
3. ↑
4. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑