recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 54°48′41.13″ š. pl. 23°40′52.95″ r. ilg.﻿ / ﻿54.8114250°š. pl. 23.6813750°r. ilg.﻿ / 54.8114250; 23.6813750

Milžinkapio pušies kamienas
Buvęs gamtos paminklas stūkso natūralioje salelėje tarp dirbamų laukų
**Milžinkapio pušis** – paminklinė pušis, buvusi Girininkų I kaime (Alšėnų sen.), Kauno rajone. Pasiekiama vykstant iš Pažėrų keliu  **2610**  Kazlų Rūda–Pažėrai , už 1 km pravažiavus autobusų stotelę ir už Smailių pasukus į mišką link Girininkų, toliau apie 1,4 km į šiaurės vakarus link laukymės pamiškėje. 1960 m. pušis buvo paskelbta gamtos paminklu, o 1987 m. priskirta vietinės reikšmės paminklams. Dėl irimo procesų 2006 m. neteko gamtos paminklo statuso. 

Girininkų kaime, Deltuvai priklausančioje žemėje, yra senosios maro kapinės, vadinamos milžinkapiu. Tarsi išaugusi iš čia palaidotų žmonių stiprybės, ant šio kalnelio augo ilgaamžė pušis, apipinta legendomis, tačiau medis, neatlaikęs audros, 2005 m. buvo nulaužtas. Pušies aukštis buvo 9 m, skersmuo - apie l m, kamieno apimtis prie žemės - 3 m. amžius per 300 metų. 

Išlikęs audrų nuverstas buvusio medžio kamienas, gulintis už 100 m nuo miško, tarp dirbamų laukų, ant pakilusio apie 1,5 m nedidelio, apvalios formos žemės sklypo, apaugusio natūralia augmenija. Netoliese, už 100 m, panašioje natūralioje salelėje tarp arimų stovi medinis kryžius, taip pat sena sodyba, apsodinta ąžuolais.

Istorija
--------

Prie kamieno kalvių darbo vinimis buvo prikalta lentelė su 1853 m. data. Žmonės pasakoja, kad 1913 m. kasant duobes bulvėms laikyti, netoli pušies buvo rasti stambaus vyro griaučiai ir žiedas. Nuo to laiko žmonės šią pušį vadina Milžinkapio pušimi. Kiti tvirtina, kad palaikų buvo daugiau, ir spėja, kad palaidotieji - žuvę kautynėse. Pušis mena ir Napoleono laikus. Šnekama, kad iš Rusijos traukdamiesi Napoleono kareiviai susėdę po pušimi pailsėti. Tuomet piemuo Bernotukas pamatęs, kad jie turį auksinę vyskupo lazdą. Kareiviams užmigus, jis bandęs ją pavogti, tačiau nepavykę - kareiviai atšipusiu duonpeiliu išraižę berniuko kaklą. 1863 m. čia buvo sukilėlių štabas - pušyje įrėžti jų vado J. Sidzikausko inicialai ir sukilimo data. 1910 m. rusų kareiviai šalia pušies kasinėjo žemę ieškodami brangenybių. Pasak kalbų, jie atkasę Napoleono kareivių paslėptą dėžę su slaptais dokumentais.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-10-19 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Kauno rajono gamtos paminklai: Milžinkapio pušis Archyvuota kopija 2013-10-19 iš Wayback Machine projekto.
| **Helmut Faska** |
| --- |
| Gimė | 1932 m. balandžio 8 d. (91 metai)Vuježkas, Aukštutinė Lužica, Vokietija Vokietija |
|  |
| Veikla | kalbininkas, sorbistas, slavistas |
|  |
| Alma mater | Leipcigo universitetas |

**Helmutas Faska** (a. sorb. *Helmut Faska*, vok. *Helmut Faßke*, 1932 m. balandžio 8 d. Vuježko k. Aukštutinė Lužica, Vokietija) – sorbų kalbininkas, sorbistas ir slavistas. Sorbų instituto direktorius (1990–1992). Vienas iš „Sorbų lingvistinio atlaso" („Serbski rěčny atlas") autorių.

Biografija
----------

1932 m. balandžio 8 d. gimė Vuježko kaime. Po Antrojo pasaulinio karo mokėsi Varnsdorfo Čekų gimnazijoje. 1951 m. mokslus tęsė išplėstinėje sorbų gimnazijoje Baucene. Nuo 1953 m. Leipcigo universitete studijavo slavistiką, o baigęs šį universitetą studijas tęsė Maskvos universitete. Nuo 1958 m. Sorbų tautotyros institute (dabar – Sorbų institutas) dirbo jaunesniuoju mokslo darbuotoju. 1969 m. išrinktas Aukštutinių sorbų kalbos komisijos pirmininku. Nuo 1988 m. dirbo mokslinį darbą ir dėstė.

Nuo 1965 iki 1996 m. su H. Jenču ir F. Michalku leido 15–os tomų „Sorbų lingvistinį atlasą". 1981 m. su F. Michalku parašė akademinį veikalą *„Gramatika hornjoserbskeje spisowneje rěče přitomnosće. Morfologija"*. 1984 m. už mokslinę veiklą jam suteikta  Jakubo Čišinskio premija. 1990–1992 m. buvo Sorbų instituto direktorius.

Kaip Tarptautinės slavų komisijos narys prisidėjo prie „Bendraslaviškojo lingvistinio atlaso" („General Slavic Linguistic Atlas") sudarymo.

2003 m. išleido aukštutinių sorbų kalbos vadovėlį *„Pućnik po hornjoserbšćinje"* („Aukštutinių sorbų kalbos vedlys"), jis tapo pagrindine standartine aukštutinių sorbų kalbos mokymo priemone.

Literatūra
----------

* Ad multos annos, Drogi Panie Profesorze!// Zeszyty Łużyckie, t. 45, Warszawa, 2011

Nuorodos
--------

* Bibliografija
Koordinatės: 56°08′35″š. pl. 22°11′41″r. ilg.﻿ / ﻿56.142943°š. pl. 22.19473°r. ilg.﻿ / 56.142943; 22.19473

**Plinkšių pelkė** – aukštapelkė, plytinti Mažeikių rajone. Tai viena iš nedaugelio šiame rajone išlikusių aukštapelkių. Išteka Nendrupio upelis.

2008 m. duomenimis, šioje pelkėje buvo užregistruotos 26 žinduolių, 76 paukščių, 5 varliagyvių, 2 roplių, 43 dieninių drugių, 408 augalų rūšys.

Plinkšių dvaro reikmėms patenkinti, prieš Pirmąjį pasaulinį karą Plinkšių pelkėje buvo kasamos kraikinės durpės. 1923 m. pelkės teritorija pirmąsyk tyrinėta. Siekiant pritaikyti pelkę durpių gavybai, tarybiniais laikais buvo įrengtas tankus atvirų sausinimo griovių tinklas (iškasti ir vidiniai (seklūs), ir magistraliniai (gilūs) sausinimo kanalai). 1970–1990 m. durpės buvo išgaunamos apytikriai 8 ha plote. Paskui durpių kasyba liovėsi, dalį durpių kasimo duobių padengė kiminų veja, dalis teritorijos apaugo medynu (pušimis ir beržais).

2021 m. spalio mėnesį, įgyvendinant projektą „LIFE Peat Restore", prasidėjo natūralaus hidrologinio režimo atkūrimo įgyvendinimo darbai (atkuriamos teritorijos plotas – 69 ha, ji įeina į Plinkšių miško biosferos poligoną).

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  „Plinkšių aukštapelkėje – ekologinio atkūrimo darbai". Santarvė. Nuoroda tikrinta 2022-05-07.
2. 1 2  Rimantas Braziulis. „Kodėl mes išdavėme raistus?". Delfi.lt, „Žalioji Lietuva", 2008 m. spalio 25 d. Nuoroda tikrinta 2022-05-07.
3. 1 2 3  „Plinkšių poligonas – retų augalų ir gyvūnų prieglobstis". Santarvė. Nuoroda tikrinta 2022-05-07.
4. ↑  „Pradėti Plikšių pelkės ekologinio atkūrimo darbai". BNS. Nuoroda tikrinta 2022-05-07.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Zigmantas Benjaminas Kazakevičius** |
| --- |
| Gimė | 1942 m. spalio 21 d. (80 metų)Skriaudžiuose, Prienų raj. |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Kauno miesto savivaldos politikas |
| Partija | 1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partija |

**Zigmantas Benjaminas Kazakevičius** (g. 1942 m. spalio 21 d. Skriaudžiuose, Prienų raj.) – Lietuvos ir Kauno miesto savivaldos politikas.

Biografija
----------

1961 m. baigė Veiverių vidurinę mokyklą, 1968 m. – Lietuvos kūno kultūros institutą, 1975 m. – Leningrado aukštąją partinę mokyklą, 1995 m. stažavosi Europos politinėje akademijoje Lecke (Vokietija), 2001 m. Finansų ir bankininkystės institute.

1962–1965 m. atliko karo tarnybą Archangelsko srityje.

1967–1970 m. Kauno 1-osios vidurinės mokyklos mokytojas. 1970–1973 m. LLKJS Kauno miesto komiteto mokyklų skyriaus instruktorius, LKP Požėlos rajono komiteto lektorius konsultantas. 1975–1976 m. LKP Kauno miesto komiteto Politinio švietimo namų vedėjas, 1976–1979 m. LKP Kauno miesto komiteto Mokslo, mokymo ir aukštųjų mokyklų skyriaus vedėjas. 1979–1990 m. Kauno miesto vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas.

1990 m. Kauno viešbučių tresto valdytojo pavaduotojas, 1991–1992 m. valstybinės komercinės socialinių paslaugų įmonės „SOPA" generalinio direktoriaus pavaduotojas, direktorius socialiniams klausimams. 1991–1993 m. susivienijimo „Banga" socialinės buitinės tarnybos viršininkas, personalo direktorius. 1993–1995 m. Vyriausybės atstovas Kauno mieste, 1997 m. –Kauno apskrityje. 1997 m. AB „Grifas" direktorius, 1998–2000 m. UAB „Žaliakalnio viešbutis" direktorius, 2000 m. AB „Lietuvos taupomasis bankas" Kauno centro poskyrio viršininkas.

2001–2003 m. ir 2006–2008 m. Kauno apskrities viršininko pavaduotojas, 2003–2004 m. vidaus reikalų viceministras, 2004–2006 m. Kauno apskrities viršininkas. 

1994–1995 m. Kauno miesto tarybos deputatas, 1997 m. 2003–2004 m. ir 2007 m. (mandato atsisakė) Kauno miesto savivaldybės tarybos narys.

1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kauno skyriaus narys, tarybos ir prezidiumo narys.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Lietuvos socialdemokratų partija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-11-03 iš Wayback Machine projekto.
| **Zigmantas Viktoras Morkūnas** |
| --- |
| Gimė | 1938 m. birželio 30 d.Širvintų kaimas, Širvintų valsčius |
| Mirė | 1995 m. birželio 15 d. (56 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Jūratė Morkūnienė |
|  |
| Veikla | sociologas |
| Organizacijos | Vytauto Didžiojo universitetas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Išsilavinimas | habilituotas socialinių mokslų daktaras |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Zigmantas Viktoras Morkūnas** (1938 m. birželio 30 d. Širvintų kaimas, Širvintų valsčius – 1995 m. birželio 15 d. Vilnius) – Lietuvos sociologas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

Žmona Jūratė Morkūnienė. 1963 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą. 1971 m. universitete apgynė disertaciją „Visuomenės procesų mokslinio valdymo metodologinės problemos socializmo sąlygomis", visuomenės mokslų kandidatas. 1989 m. Filosofijos, sociologijos ir teisės institute apgynė disertaciją „Darbo kolektyvo socialinės raidos strateginio valdymo metodologija", filosofijos mokslų daktaras.

1970–1973 m. Vilniaus universiteto Kauno humanitarinio fakulteto dėstytojas. 1973–1977 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institute, 1977–1995 m. Lietuvos filosofijos ir sociologijos institute (1977–1990 m. Lietuvos mokslų akademijos Filosofijos, sociologijos ir teisės institutas), 1992–1995 m. Sociologijos metodologijos ir istorijos skyriaus vedėjas. 1990–1995 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, 1993–1995 m. Politologijos ir sociologijos katedros vedėjas; 1994 m. profesorius.

1991 m. Mokslinės vadybos draugijos (įkurta 1938 m. atkurta 1989 m.) pirmininkas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinės veiklos pagrindinės kryptys: sociologijos metodologija, fundamentinio mokslo transformavimas į socialines technologijas, socialinių procesų strateginis prognozavimas ir valdymas, socialinės raidos strategija, gyvenimo kokybės sociologija, socialinė statistika. Paskelbė daugiau kaip 140 mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Socialinių procesų valdymo metodologija, rusų kalba, 1987 m.
* Asmenybė, Kolektyvas, Gyvenimo būdas, monografija, sudarytojas ir atsakomasis redaktorius, 1980 m.
* Asmenybės ugdymo sociologinės problemos, monografija, sudarytojas ir atsakomasis redaktorius, 1984 m.
* Asmenybės socialinis aktyvumas, monografija, sudarytojas ir atsakomasis redaktorius, 1984 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Zigmantas Viktoras Morkūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 495 psl.
| **Zigfridas Herbertas Pilvinis** |
| --- |
| Gimė | 1942 m. spalio 5 d. (80 metų)Lietuva Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Nina |
| Vaikai | Inga, Anželika, Zigfridas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Akmenės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Liberalų ir centro sąjunga |
|  |
| Alma mater | Vilniaus inžinerinis statybos institutas |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

**Zigfridas Herbertas Pilvinis** (g. 1942 m. spalio 5 d. Vilniuje) – Lietuvos ir Akmenės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1990 m. baigė Vilniaus inžinerinis statybos institutą, inžinierius statybininkas.

Tarpkolūkinėje statybos organizacijoje darbų vykdytojas, nuo 1986 m. Žemės ūkio valdybos kapitalinės statybos skyriaus specialistas. Nuo 1990 m. Akmenės rajono valdytojo pavaduotojas, nuo 1995 m. rajono administratorius, Akmenės rajono savivaldybės administratorius, 2000–2007 m. savivaldybės administracijos direktorius.

1991 m. Lietuvos liberalų sąjungos, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys. 2010–2011 m. Akmenės rajono savivaldybės tarybos narys.

2010 m. Akmenės miesto seniūnaitis. Žmona Nina, vaikai Inga, Anželika, Zigfridas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
**Stereotipas** (iš gr. στερεός, stereós 'tvirtas, kietas, standus, erdvinis' + gr. τύπος, týpos '-ingas') – daikto arba asmens ypatybių visuma, kuria nusakomos tipinės objekto savybės.

Stereotipai artimi klišėms bei šablonams, kai paprastumo dėlei jie taikomi daugelio panašių objektų atveju, ignoruojant tuose objektuose esančius skirtumus ir jų individualumą.

Stereotipai palengvina žmogui santykius ir elgseną, bet nepaiso asmens individualumo bei unikalumo. Todėl komunikacijos procese jie dažnai trukdo, kadangi tam tikros savybės yra klaidingai priskiriamos asmenims, kurie tokiomis savybėmis nepasižymi.

Pavyzdžiai
----------

Pavyzdžiai galėtų būti nusistatymai tautybės, zodiako ženklų, plaukų spalvos, profesijos, lyties, istorinio laikotarpio atžvilgiu.

Kultūros antropologas Virginijus Savukynas parodė, jog tautinis identitetas yra tampriai susijęs su tuo, kaip įsivaizduojamas „kitas" - tautinės, religinės mažumos ir t. t. Jis parodė, kad lenko įsivaizdavimas, jo stereotipai yra tampriai susijęs su lietuvių tautinio identiteto formavimusi. Dar XIX a. viduryje lenkai buvo įsivaizduojami kaip lietuvių broliai, egzistavo tegiamas nusiteikimas jų atžvilgiu. Tačiau jau XIX a. pabaigoje atsiranda neigiamas lenko stereotipas. Tai susiję lietuvių nacionalizmu ir noru atsiriboti nuo visko, kas buvo lenkiška. Kaip teigia V. Savukynas, XIX a. suformuoti neigiami stereotipai išliko iki šių dienų.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Stereoskopija** tai vaizdinės medžiagos atvaizdavimo būdas suteikiant jai realų trimatiškumo (3D) ir gylio įspūdį. Šis efektas pasiekiamas kiekvienai akiai pateikiant skirtingą paveiksliuką, kur kiekviename paveiksliuke atvaizduotas tas pats objektas tik pasuktas kiek kitu kampu.

Atsiradimo istorija
-------------------

Stereoskopiją išrado Čarlis Vytstounas (*Charles Wheatstone*) 1838 m.

Atvaizdavimo būdai
------------------

Yre keli stereoskopinių paveiksliukų atvaizdavimo ir žiūrėjimo būdai:

* Pateikiant du paveiksliukus į kuriuos reikia žiūrėti sukryžiuojant akis arba paraleliai.
* Pateikiant vieną paveiksliuką kuriame tam tikromis spalvomis (dažniausiai raudona ir žydra) pažymėta stereoskopinė informaciją. Į tokį paveiksliuką reikia žiūrėti per specialius akinius, kurių vienas stiklas raudonas, o kitas žydras.

Kaip žiūrėti
------------

Pasitelkiant pagalbines priemones, t. y. akinius, žiūrint stereoskopinius paveiksliukus jokių papildomų pastangų nereikia, tačiau žiūrint į du paveiksliukus, be jokių priemonių reikia priversti, kad kiekviena akis žiūrėtų į skirtingą paveiksliuką atskirai.

Yra du tokio žiūrėjimo būdai, kai žiūrima tiesiai į tolį ir tada kiekviena akis mato skirtingą paveiksliuką, toks būdas vadinamas **paraleliniu** arba kai žiūrima sukryžiavus akis ir kairė akis mato dešinį paveiksliuką, o dešinė kairįjį.

Fotografavimas
--------------

Stereoskopinėms nuotraukoms fotografuoti naudojami stereoskopai, tačiau tokias nuotraukas galima padaryti ir paprastu fotoaparatu, tik su stereoskopu galima pasiekti didesnio tikslumo.

Stereoskopas yra panašus į paprastą fotoaparatą, tik vietoj vieno objektyvo turi du, kurie fotografavimo metu iš karto sukuria dvi fotografijas to paties objekto, tik kiek skirtingu kampu.

Norint nufotografuoti stereoskopinę nuotrauką naudojantis paprastu fotoaparatu reikia objektyvą nutaikyti į norimą nufotografuoti objektą ir jį nufotografavus, padaryti dar vieną nuotrauką tik objektyvą perkeliant kiek kairiau. Toks fotografavimo būtas tinkamas fotografuojant tolimus objektus.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Stereoskopija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Trijų pakopų stereobatas nebaigtos šventyklos liekanose Segestoje, Sicilijoje
**Stereobatas** (gr. στερεοβάτης, iš *στερεός* – kietas ir *βάσις* – pagrindas) – senovės graikų šventyklos arba kolonados pamatas, dažniausiai laiptų pavidalo. Kartais stereobatu vadinama tik pamato apatinė dalis, o virš jo esanti viršutinė laiptuotoji dalis vadinama **krepidoma**. Viršutinė stereobato (krepidomos) pakopa arba jos paviršius vadinama stilobatu.

Graikų šventyklų stereobatas dažniausiai turėjo pakopas visose pastato pusėse. Romėnų šventykloms beveik visada naudotas podiumas – laiptuotas pagrindas su laiptais tik iš fasado pusės. 

Stereobato terminą pirmasis pavartojo romėnų architektas ir architektūros teoretikas Vitruvijus. Savo traktate „Dešimt knygų apie architektūrą" (*De architectura libri decem*) Vitruvijus fasado pusėje patarė įrengti nelyginį stereobato pakopų skaičių (kad ant pirmos pakopos ir stereobato paviršiaus užlipti ta pačia koja). Graikų šventyklose dažniausiai įrengtos trys pakopos (Partenone – penkios).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tarptautinių žodžių žodynas, p. 465, Vilnius, Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985 m.
2. ↑  *Stereobatas*, Visuotinė lietuvių enciklopedija, 2018-10-20. Nuoroda tikrinta 2020-10-10.
3. ↑  Vitruvius, *The Ten Books on Architecture*, t. 3, p. 88. Dover Publications, Inc. Niujorkas, 1960 m. ISBN 0-486-20645-9.
Koordinatės: 55°35′02″š. pl. 25°26′16″r. ilg.﻿ / ﻿55.583849°š. pl. 25.437914°r. ilg.﻿ / 55.583849; 25.437914


| Sterkiškio ežeras |
| --- |
| Sterkiškio ežero rytinė pakrantė |
| Vieta | Starkai, Utenos raj. |
| Plotas | 0,104 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,34 km |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | Uolinta |

**Sterkiškio ežeras** arba **Kavolių ežeras** – vandens telkinys Utenos rajone, Vyžuonų seniūnijoje, Starkų kaime, 3,5 km į vakarus nuo Vyžuonų. Skirtinguose šaltiniuose ir žemėlapiuose vadinamas dvejopai – Sterkiškio arba Kavolių ežeru. Nuo jo 1 km į šiaurės vakarus telkšo Budaso, priešingoje pusėje, 1,1 km į pietryčius – Dusyno ežeras.

Sterkiškio ežeras priklauso Šventosios baseinui. Iš jo vakaruose išteka Uolinta, Šventosios kairysis intakas. Ežero hidrologinis kodas 12231548, plotas 10,4 ha, kranto linijos ilgis 1,34 km. Ežeras pailgos, ovališkos formos, jo didžiausias skersmuo iš vakarų į rytus siekia 0,56 km, mažiausias – 0,24 km. Altitudė 105,5 m. Ežeras tyvuliuoja negiliame slėnyje. Pakrantės pelkėtos. Apylinkėms būdingas atviras banguotas kraštovaizdis, dirbami laukai, ganyklos. Prie ežero įsikūręs Starkų kaimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR ežerų klasifikatorius
2. ↑  Vandens telkiniai. Sterkiškio ežeras

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Utenos rajono ežerai
* Utenos krašto enciklopedija. Kavolių ežeras Archyvuota kopija 2014-11-01 iš Wayback Machine projekto.
* Kavolių ežeras (*wikimapia.com*)
* Sterkiškio (Kavolių) ežeras žemėlapyje (maps.lt)
| **Vladislava Androlojc** |
| --- |
| Gimė | 1965 m. balandžio 25 d. (58 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | šaškininkė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Vladislava Androlojc–Valiukevič** (g. 1965 m. balandžio 25 d. Vilniuje) – Lietuvos šaškininkė, tarptautinė didmeistrė (paprastosios šaškės, 1994), tarptautinė meistrė (šimtalangės šaškės, 2000), sporto organizatorė.

1988 m. baigė Vilniaus universitetą. Vilniaus šachmatų ir šaškių sporto mokyklos auklėtinė. Treneriai: K. Lubys (pirmasis, 1976–1978), Grigorijus Leibovičius (1978–2005).

Sporto pasiekimai
-----------------

SSRS sporto meistrė (1982), SSRS didmeistrė (1987). Daugkartinė Lietuvos čempionė: paprastųjų šaškių (1980, 1982, 1984–1987, 1992, 1998), šimtalangių šaškių (1984, 1992, 1996, 1997, 2002, 2003), greitųjų paprastųjų šaškių (1990).

Buvo tris kartus SSRS rusiškų šaškių čempione (1982, 1986, 1987), vicečempione (1985). 1986 m. Pabaltijo turnyro paprastųjų šaškių varžybose užėmė 3 vietą, 2002 m. Europos šimtalangių šaškių čempionate – 9 vietą. Pasaulio paprastųjų šaškių čempionė (1992), vicečempionė (1994). 1995 m. pasaulio paprastųjų šaškių čempionate užėmė 4 vietą, 1996 m. – 7 vietą, 2001 m. šimtalangių šaškių čempionate – 11 vietą.

1988–1998 m. buvo Lietuvos vaikų ir jaunimo centro šaškių būrelio vadovė, 1998–2008 m. buvo Lietuvos šaškių federacijos generalinė sekretorė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos šaškių federacijos komiteto sudėtis

Nuorodos
--------

* Vladislava Androlojc (*Lietuvos sporto enciklopedija*)
| **Vladislavas Jeronimas Sanguška** |
| --- |
|  |
| Sanguškos |
| Herbas „Pogon" |
| Herbas „Pogon" |
|  |
| Gimė | 1803 m. rugsėjo 20 d.Slavuta |
| Mirė | 1870 m. birželio 15 d. (66 metai)Kanai |
| Tėvas | Eustachijus Erazmas Sanguška |
| Motina | Klementina Marija Tereza Čartoriska |
| Sutuoktinis (-ė) | Izabelė Marija Liubomirskaitė |
| Vaikai | Romanas Damianas Sanguška, Pavelas Romanas Sanguška, Jadvyga Klementina Sanguškaitė, Eustachijus Stanislavas Sanguška, Ana Teofilė Sanguškaitė |
|  |
|  **Vikiteka** | Vladislavas Jeronimas Sanguška |

Kunigaikštis **Vladislavas Jeronimas Adamas Sanguška-Kovelskis** (lenk. *Władysław Hieronim Adam Sanguszko-Kowelski*; 1803 m. rugsėjo 20 d. Slavuta, Ukraina – 1870 m. birželio 15 d. Kanai, Prancūzija) – Lenkijos socialinis-politinis veikėjas, 1831 m. sukilimo dalyvis. Slaptasis imperatoriaus patarėjas. Filantropas.

Biografija
----------

Kunigaikštis Vladislavas Jeronimas Sanguška 1831 m. sukilimo metu.
Senos ir turtingos kunigaikščių Sanguškų giminės atstovas, herbo „Pogon" savininkas. Lenkijos įgulos vado, kunigaikščio Eustachijaus Erazmo Sanguškos (1768–1844) ir kunigaikštytė Klementinos Marijos Terezos Čartoriskos (1780–1852) antrasis sūnus. Kunigaikščio Eustachijaus Romano Sanguškos jaunesnysis brolis.

Dalyvavo 1831 m. sukilime. Po pralaimėjimo išvažiavo į Haličą, kuris tada įėjo į Austrijos-Vengrijos sudėtį.

Aktyvus visuomeninio-politinio gyvenimo dalyvis. Konservatyvus politikas. Buvo renkamas deputatu (ambasadoriumi) į Haličo seimą, Austrijos-Vengrijos valstybinio nacionalinio parlamento, buvo Austrijos Lordų Rūmų parlamento narys.

Geras specialistas ir arklių mylėtojas. Įkūrė didelę arklidę arabiškų žirgų veisimui Gumniske (dabar Tarnuvo miesto rajonas) ir Klikove. Daugelio Haličo draugijų narys, vienas iš dailės mėgėjų draugijos Krokuvoje įkūrėjų ir pirmininkas (1854–1869 m.).

Šeima ir vaikai
---------------

Vladislavo Jeronimao Sanguškos žmona Izabelė Marija Liubomirskaitė 

1829 m. liepos 7 d. vedė kunigaikštytę Izabelę Mariją Liubomirskaitę (1808–1890), Austrijos pakamario ir Krokuvos departamento prefekto, kunigaikščio Henriko Liudviko Liubomirskio (1777–1850) ir kunigaikštytės Terezos Čartoriskos (1785–1868) dukterį, nuo santuokos gimė penki vaikai:

* Romanas Damianas Sanguška (1842–1917)
* Pavelas Romanas Sanguška (1834–1876)
* Jadvyga Klementina Sanguškaitė (1830–1918), Adomo Stanislovo Sapiegos (1828–1903) žmona nuo 1852 metų
* Eustachijus Stanislavas Sanguška (1842–1903)
* Ana Teofilė Sanguškaitė (1858–1912).

Mirė Prancūzijos Kanuose. Palaidotas senose kapinėse Tarnuve.

Nuorodos
--------

* Vladislavas Jeronimas Sanguška Rodovido saite
* Stary Cmentarz w Tarnowie Archyvuota kopija 2015-02-22 iš Wayback Machine projekto.
| **Vladimiras Špidla*Vladimir Špidla*** |
| --- |
|  |
| Vladimír Špidla |
| Gimė | 1951 m. balandžio 21 d. (72 metai)Prahoje |
|  |
| Veikla | istorikas, filosofijos daktaras, Čekijos politinis veikėjas |
| Partija | 1989 m. Čekijos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | 1976 m. Karlo universitetas Prahoje |
|  |
|  **Vikiteka** | Vladimír Špidla |

**Vladimiras Špidla** (*Vladimír Špidla*, g. 1951 m. balandžio 21 d. Prahoje) – istorikas, filosofijos daktaras, Čekijos politinis veikėjas.

Biografija
----------

1976 m. baigė Karlo universitetą Prahoje. Darbinę veiklą pradėjo medžio apdirbimo įmonėse ir pieninėje darbininku. Nuo 1975 m. kultūros referentas, archeologas, šilumos tinklų darbininkas Jindrihove, švietimo ir socialinio skyriaus darbuotojas.

1989 m. vienas Čekijos socialdemokratų partijos (CSSD) veiklos atnaujinimo iniciatorių, nuo 1992 m. partijos Prezidiumo narys, 1997–2001 m. partijos pirmininko pavaduotojas, 2001 m. CSSD pirmininkas.

1990 m. išrinktas Jindrihovo miesto tarybos nariu. 1991–1996 m. Jindrihovo darbo biržos direktorius. 1996–2004 m. Čekijos parlamento narys. 1998–2002 m. Milošo Zemano vyriausybėje – darbo ir socialinių reikalų ministras.

2002 liepos 12 d. su Krikščionių demokratų Sąjunga – Čekijos liaudies partija ir Laisvės sąjunga – Demokratinė sąjunga suformavo koalicinę vyriausybę, 2002–2004 m. Čekijos Ministras pirmininkas. Nuo 2003 m. vasario 2 d. iki kovo 3 d. ėjo šalies prezidento pareigas. Jo vyriausybei, esant trapiai koalicijai ir silpnam palaikymui parlamente, sunkiai sekėsi kovoti su biudžeto deficitu, vykdyti radikalias reformas, kurių reikėjo šalies ūkio plėtrai. Po pralaimėtų Europos Parlamento rinkimų, kuriuose CSSD gavo tik 2 vietas, jo vyriausybė atsistatydino.

Nuo 2004 m. lapkričio 22 d. Europos Komisijos Užimtumo, socialinių reikalų ir lygybės komisaras.

Laisvai kalba vokiškai, prancūziškai, susikalba angliškai.

Nuorodos
--------

* Oficiali biografija Archyvuota kopija 2004-02-22 iš Wayback Machine projekto.;
* Europos Komisijos svetainė Archyvuota kopija 2006-02-10 iš Wayback Machine projekto..

  



| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Milošas Zemanas** | **Čekijos Respublikos ministras pirmininkas**2002 - 2004 m. | Po to:**Stanislavas Grosas** |
| Prieš tai:**Stanislav Volak** | **Čekijos darbo ir socialinių reikalų ministras**1998 - 2002 m. | Po to:**Zdenek Škromač** |
| Prieš tai:**Stavros Dimas** | **Europos užimtumo, lygių galimybių ir socialinių reikalų komisaras**2004 - 2010 m. | Po to:**Laslo Andor** |
**Vladislavs Sorokins**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Vladislavs Sorokins |
| Gimimo data | 1997 m. gegužės 10 d. (25 metai) |
| Gimimo vieta | Ryga, Latvija |
| Ūgis | 180 cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FK RFS |
| **Numeris** | nežinoma |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2014–2015  2016  2016– | FC Skonto  FK Jelgava  FK RFS | 013 0(1)009 0(0)136 0(1) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2020– | Latvija Latvija | 9 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. sausio 30 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2023 m. sausio 30 d.. |

**Vladislavas Sorokinas** (*Vladislavs Sorokins*; g. 1997 m. gegužės 10 d.) – Latvijos futbolininkas, gynėjas.

Buvo kviečiamas į įvairaus amžiaus Latvijos jaunimo rinktines, o nuo 2020 m. atstovavo Latvijos nacionalinei rinktinei.

Karjera
-------

Rungtyniavo Latvijoje. Atstovavo FC Skonto (Ryga), FK Jelgava (Jelgava) ir FK RFS (Ryga).

Žinoma, kad 2013 m. atstovavo „Skonto" dublerių ekipai, o 2014 m. debiutavo ir pagrindinėje „Skonto" klubo ekipoje.

2016 m. pirmoje pusėje rungtyniavo FK Jelgava, tais metais klubas iškovojo 2015–2016 m. Latvijos futbolo taurę.

2016 m. vasarą perėjo į FK RFS. 2019 ir 2021 m. klubas iškovojo Latvijos futbolo taurę. 2021 m. tapo Latvijos čempionu.

Latvijos rinktinė
-----------------

2020 m. lapkričio 11 d. įvyko žaidėjo debiutas nacionalinėje rinktinėje draugiškose rungtynėse prieš San Mariną, kurios baigėsi triuškinančia Latvijos pergale rezultatu 3:0.

Pasiekimai
----------

### Klubiniai pasiekimai

Virslyga (1)
su FK RFS: 2021 m.
Latvijos futbolo taurė (1)
su FK RFS: 2019, 2021 m.
su FK Jelgava: 2015–2016 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Latvijos rinktinės narys Vladislavs Sorokins
2. ↑  San Marino vs. Latvia 2020-11-11

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* SOFASCORE
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Britenas septintajame XX a. dešimtmetyje
**Baronas Edvardas Bendžaminas Britenas** (angl. *Edward Benjamin Britten, Baron Britten*; 1913 m. lapkričio 13 d. – 1976 m. gruodžio 4 d.) buvo britų klasikinės muzikos kompozitorius, pianistas bei dirigentas. Jis buvo centrinė dvidešimtojo amžiaus britiškos muzikos figūra, kūrusi operas, įvairią vokalinę muziką, orkestrinius ir kamerinius kūrinius. Jo žinomiausi darbai yra „Peter Grimes" (1945), „War Requiem" (1962) ir orkestrinis parodomasis kūrinys „The Young Person's Guide to the Orchestra" (1945).

Britenas gimė Safolke, dantisto šeimoje ir nuo pat ankstyvų dienų rodė susidomėjimą muzika. Jis studijavo Karališkajame muzikos koledže Londone ir privačiai su kompozitoriumi Frank Bridge. Britenas debiutavo viešai su savo *a cappella* kūriniu chorui „A Boy Was Born" 1934 metais. Po „Peter Grimes" premjeros 1945 metais, Britenas buvo žinomas tarptautiniu mastu. Per kitus 28 metus, kompozitorius sukūrė per 14 operų ir įsitvirtino kaip vienas iš pagrindinių dvidešimtojo amžiaus operų kūrėjų.

Britenas kūrė nuo orkestrinės iki chorinės, vokalinės solo, kamerinės, instrumentinės ir filmų muzikos. Jis labai domėjosi kūryba vaikams ir neprofesionaliems atlikėjams, pvz.: opera „Noye’s Fludde", „Missa Brevis" ir dainų kolekcija „Friday Afternoons". Britenas dažnai kurdavo specifiniam atlikėjui. Jo dažniausia ir svarbiausia mūza buvo profesinis partneris, tenoras Peter Pears; kiti: Kathleen Ferrier, Jennifer Vyvyan, Janet Baker, Dennis Brain, Julian Bream, Dietrich Fischer-Dieskau ir Mstislavas Rostropovičius. Britenas buvo puikus pianistas ir dirigentas, atlikęs daugybę savo darbų koncertuose ir įrašų studijose. Jis taip pat atliko ir įrašinėjo kitų kompozitorių darbus: Bacho „Brandenburgo koncertus", Mocarto simfonijas ir Šuberto bei Šumano dainų ciklus.
| ***Kraujo įlanka*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Reazione a catena |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Mario Bava |
| Scenaristas (-ai) | Mario BavaGiuseppe ZaccarielloFilippo OttoniSergio Canevari |
| Vaidina | Claudine AugerBrigitte Skay |
| Metai | 1972 |
| Žanras | siaubo |
| Trukmė | 84 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Kraujo įlanka** (it.  *Reazione a catena*) – 1971 m. Italijoje sukurtas siaubo filmas, 2005 m. žurnalo „Total Film" įtrauktas tarp 50-ies geriausių šio žanro juostų.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Claudine Auger – Renata
* Luigi Pistilli – Albertas
* Claudio Camaso – Saimonas
* Laura Betti – Ana
* Leopoldo Triete – Paolo
* Isa Miranda – grafienės Federika
* Anna Maria Rosati – Laura
* Brigitte Skay – Hilda

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmo veiksmo vieta – graži pajūrio įlanka, kurioje viena po kitos įvyksta virtinė žmogžudysčių. Pradžioje – prie vežimėlio prikaustyta pagyvenusi grafienė ir jos vyras, po to – ketvertas jaunuolių, be leidimo įsibrovusių į tuščią vasarnamį. Jauna pora, atvažiavusi čia ieškoti moters tėvo. Ir visų jų tikslas – užvaldyti turtą, įlanką, priklausiusią nužudytajai grafienei...
Helipadas Jungtinėje Karalystėje
Helipado schema
**Helipadas** (angl. *Helipad*) – pakilimo-nutūpimo aikštelė ar platforma, skirta sraigtasparniams bei kitiems vertikaliam pakilimui-nutūpimui pritaikytiems orlaiviams, kuriems nebūtinas kilimo ir tūpimo takas. Žymimi apibrėžta raide „H", kad būtų matomi skrendant.  

Dideli helipadai turi savo pavadinimą − **vertiportas**.

Nors sraigtasparniai gali nusileisti beveik ant bet kokio horizontalaus paviršiaus, helipadas apsaugo nuo galimų keblumų ir leidžia nusileisti saugiai bei patogiai.

Helipadai gali būti įrengiami heli uostuose, oro uostuose, kur gali būti papildomas kuras, veikia oro eismo kontrolės centras, suteikiamos kitos būtinos paslaugos. Ant kai kurių dangoraižių stogų įrengiami oro taksi paslaugų teikimui, gali būti įrengiami ant aukštų pastatų ir dėl greitesnės gyventojų evakuacijos nelaimės atveju. Dažnai įrengiamas stambesnių policijos bei ligoninių pastatams ypatingos skubos reikalaujančių atvejų aptarnavimui (pvz. organų transplantacija). Didesni laivai ir naftos gavybos platformos turi įrengtus evakuacinius helipadus. 

Kartais helipadai turi specialų žymėjimą: vienas skaičius gali nurodyti didžiausią leidžiamą orlaivio svorį (tūkstančiais svarų), kitas − didžiausią sraigtų skersmenį (pėdomis).
Vietinės ar nacionalinės aviacijos agentūros helipadams gali suteikti ir atskirus identifikavimo numerius.

Helipadai paprastai yra gaminami iš betono, ekstremaliais atvejais gali būti statomi iš medienos ar net ledo.

Dauguma helipadų įrengiami atokiau nuo gyvenamųjų namų ir rajonų dėl sukeliamo triukšmo, vėjo ir kitų nepatogumų.  

Aukščiausiai įkurtas helipadas yra Indijoje, Siacheno ledyne Himalajuose - jis yra 6 400 m aukštyje virš jūros lygio.  

Didžiausias heli uostas, turintis 46 helipadus, yra Morgano mieste Luizianos valstijoje (JAV). Juo dažniausiai naudojasi Meksikos įlankos naftos gavybos platformas aptarnaujantys sraigtasparniai.

Lietuvoje
---------

Lietuvoje sraigtasparniams nusileisti tinkami helipadai įrengti daugelyje pasienio užkardų. 2017 m. planuota tokias sraigtasparnių aikšteles įrengti Vilniaus Santaros ir Kauno Klinikų teritorijose.

Galerija
--------

* Helipadas ant SunAmerica centrinio pastato
* Helipadas Hošimine
* Helipadas JAV desantinio transporto laivo USS San Antonio pakilimo denyje

Šaltiniai
---------

1. ↑  Siachen: The world's highest cold war
2. ↑  Organus gabenantys sraigtasparniai prie ligoninių leidžiasi stadionuose ar pievose  Archyvuota kopija 2018-04-25 iš Wayback Machine projekto.
| **Kazimieras Bartuševičiuslenk. *Kazimierz Bartoszewicz*** |
| --- |
|  |
| Kazimieras Bartuševičius. Vitoldo Pruškovskio paveikslas. |
| Gimė | 1852 m. lapkričio 19 d.Varšuva, Lenkija |
| Mirė | 1930 m. sausio 20 d. (77 metai)Krokuva, Lenkija |
| Tėvas | Julijanas Bartuševičius |
|  |
| Veikla | lenkų istorikas, publicistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Krokuvos universitetas |

**Kazimieras Bartuševičius** (lenk. *Kazimierz Bartoszewicz*; 1852 m. lapkričio 19 d. – 1930 m. sausio 20 d.) – lenkų istorikas, publicistas, leidėjas, redaktorius.

Biografija
----------

Kazimieras Bartuševičius gimė 1852 m. lapkričio 19 d. Varšuvoje, lenkų literatūros istoriko Julijano Bartuševičiaus šeimoje.

Studijavo filosofiją ir teisę Krokuvos universitete. Dar būdamas studentu Kazimieras Bartuševičius ėmė rašyti straipsnius į žurnalus „Zorza", „Kurier Swiateczny". Rašė literatūrine ir istorine tematika. Taip pat domėjosi knygų leidybos klausimais.

1879–1893 m. buvo knygyno ir spaustuvės Krokuvoje direktorius. Leido įvairių žinomų lenkų autorių kūrinius, taip pat klasikinę lenkų literatūrą.
Bendradarbiavo su didžiausiomis Lenkijos ir Galicijos leidyklomis.

Iš savo tėvo paveldėjo sukauptą biblioteką, kurią testamentu padovanojo Lodzės miesto bibliotekai. 1928–1930 m. Lodzei perdavė savo sukauptų meno kūrinių kolekciją, tarp jų Arturo Grotgero, de la Gurdeno, Aleksandro Kotsiso, Vitoldo Pruškovskio ir kt. paveikslus.

Kazimiero Bartuševičiaus knygų ir meno kūrinių dovana tapo pagrindu įkurti muziejų Lodzėje.

Per savo gyvenimą įsteigė ir redagavo šiuos žurnalus bei laikraščius: „Szkice Społeczne i Literackie" (1875–1876), „Diabeł" (1875–1879), „Przegląd Literacki i Artystyczny" (1882–1886), „Ananas" (1885–1897), „Kurier Krakowski" (1888–1889), „Przegląd literacki" (1896–1899).

Išnašos
-------

1. ↑  Ksiegarnia Gorska skelbiama Kazimiero Bartuševičiaus biografija.
2. ↑  Krokuvos enciklopedijoje skelbiama Kazimiero Bartuševičiaus biografija.
3. ↑  Kazimierz Bartoszewicz. Wielkiej Encyklopedii Tatrzańskiej.
4. ↑  Krokuvos enciklopedijoje skelbiama Kazimiero Bartuševičiaus biografija.
5. ↑  Krokuvos enciklopedijoje skelbiama Kazimiero Bartuševičiaus biografija.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tolminasslovėn. *Tolmin* |
| --- |
| *Muziejus Tolmino centre* |
|  |
| 

TolminasTolminas

46°11′0″ š. pl. 13°44′0″ r. ilg.﻿ / ﻿46.18333°š. pl. 13.73333°r. ilg.﻿ / 46.18333; 13.73333﻿ (Tolminas)Koordinatės: 46°11′0″ š. pl. 13°44′0″ r. ilg.﻿ / ﻿46.18333°š. pl. 13.73333°r. ilg.﻿ / 46.18333; 13.73333﻿ (Tolminas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Slovėnijos vėliava Slovėnija |
| **Savivaldybė** | Tolmino savivaldybė |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 3 525  |
|  |
|  **Vikiteka** | Tolminas |

**Tolminas** (slovėn. *Tolmin*) – miestas vakarų Slovėnijoje, Pajūrio regione, Sočos upės slėnyje, prie kelio į Idriją. Savivaldybės centras. Yra pilies griuvėsiai, Šv. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų bažnyčia, muziejus, biblioteka.

Istorija
--------

Tolmino bažnyčia
Kitados šioje vietovėje gyveno ilyrai, o vėliau teritorijas užkariavo romėnai. VI amžiuje apsigyveno slavai, dabartinių slovėnų protėviai.

Iki 1420 m. priklausė Akvilėjos patriarchatui, kai jį įsigijo Venecijos Respublika. 

1514 m. ji tapo Habsburgų nuosavybe. Pastarieji atidavė Tolminą Coronini-Cronberg šeimai. Viduramžių dokumentai liudija apie sukilimų seriją, kurios kulminacija buvo 1713 m. Tolmino valstiečių sukilimas. Tolimas tapo pasipriešinimo centru, o sukilimas iš Tolmino apygardos išplito į Vipavos slėnį, Karstą ir Brdą, o toliau – į šiaurinę Istriją. Sukilimą negailestingai nuslopino imperatoriškoji kariuomenė, o vienuolikai sukilimo vadų buvo nukirstos galvos.

XVI amžiuje vietovė tapo Gorizijos ir Gradiskos grafystės dalimi. 

Pirmojo pasaulinio karo metu Tolminas buvo pergalingo Sočos–Isonzo fronto perlaužimo tašku. 

1918 m. pabaigoje teritorija okupuota Italijos kariuomenės, 1918–1943 m. (nominaliai iki 1947 m.) buvo Italijos karalystės dalimi kaip Gorizijos provincijos Tolmino komuna. Išskyrus 1924–1927 m. kai Gorizijos provincija buvo panaikinta ir prijungta prie Udinės provincijos. 

1943–1945 m. nacistinės Vokietijos paversta karo zona Adrijos jūros pakrantėje. Savivaldybei priklausančiame Gorenja Trebušos kaime yra žinomos keturios masinės kapavietės iš vėlyvojo Antrojo pasaulinio karo etapo.

1945 m. miestą užėmė Jugoslavijos partizanai, o 1947 m. oficialiai prijungtas prie Jugoslavijos. Nuo tada Tolimas tapo neatsiejama Slovėnijos dalimi.

Sportas
-------

* NK Tolmin – futbolo klubas;
* „Brajdos" stadionas (slovėn. *Stadion Na Brajdi*, talpinantis 500 žiūrovų.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑  Globalsportsarchive

Nuorodos
--------

* oficiali miesto svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Centrosoma ląstelėje
**Centrosoma** (lot. *centrum* 'centras' + gr. sōma 'kūnas') – ląstelės centras ir pagrindinė dalijimosi struktūra, dėl kurios ląstelei dalijantis, dukterinėse ląstelėse taisyklingai pasiskirsto chromosomos. Sudaryta iš dviejų centriolių, išsidėsčiusių viena kitai statmenai, centriolės apgaubtos baltymų, reikalingų achromatinių verpsčių mikrovamzdelių susidarymui. Ląstelės dalijimosi metu centriolės juda į priešingus polius, ten padvigubėja ir dukterinės ląstelės gauna po vieną naują centrosomą.

Dauginimosi metu atsiradę centrosomų skaičiaus nukrypimai – vėžinių ligų požymis.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLąstelės organoidai |
| --- |
|  |
| 
Akrosoma · Blakstienėlė/Žiuželis · Branduolys · Centrosoma · Endoplazminis tinklas · Goldžio kompleksas · Ląstelės sienelė · Lizosomos · Mitochondrijos · Peroksisomos · Plastidės · Plazminė membrana · Ribosomos · Centriolės · Vakuolės |

 |
Teofilas (Nr. 7) prie Nektaro jūros
**Teofilas** (lot. *Theophilus*, 11°24′p. pl. 26°24′r. ilg.﻿ / ﻿11.4°p. pl. 26.4°r. ilg.﻿ / -11.4; 26.4) – smūginis Mėnulio krateris, esantis į šiaurės vakarus nuo Nektaro jūros. Pavadintas graikų astronomo Teofilo (mirė 412 m.) vardu.

Teofilo krateris (7, žr. schemą) yra į šiaurės vakarų pusę nuo Nektaro jūros. Teofilo skersmuo 110 km. Tai įspūdingas ir sudėtingos struktūros krateris. Susidarė Eratosteno geologiniame periode. Jo sienos iškyla iki 4,4 km aukščio virš kraterio dugno, o centre yra 1,4 km aukštį pasiekiančios trys stambios viršukalnės. Išskyrus vakarinį pakraštį, krateris apsuptas ryškių terasų. Šiaurės vakaruose sienos perkirstos 8 km skersmens Teofilo B kraterio. Teofilo kraterio dugnas atrodo gana lygus nuo po susidūrimo ištirpusių uolienų. Ryškioje Saulės šviesoje galima įžvelgti kraterio spindulių sistemos pėdsakus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Moore, Patrick; Rees, Robin. *Patrick Moore's Data Book of Astronomy*. Cambridge University Press, 2014, p. 77

* *The Cambridge Photographic Moon Atlas*. Cambridge University Press, 2012, p. 68
| **Teodoras Kazimieras Čartoriskis** |
| --- |
|  |
| Čartoriskiai |
| Čartoriskiai (herbas) |
| Čartoriskiai (herbas) |
|  |
| Gimė | 1704 m.Varšuva |
| Mirė | 1768 m. kovo 1 d. (~64 metai)Dolskas |
| Tėvas | Kazimieras Čartoriskis |
| Motina | Izabelė Elžbieta Morštyn |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Order Orła BiałegoOrder Orła Białego |
|  |
|  **Vikiteka** | Teodoras Kazimieras Čartoriskis |

**Teodoras Kazimieras Čartoriskis** (lenk. *Teodor Kazimierz Czartoryski*, 1704 m. Varšuva – 1768 m. kovo 1 d. Dolskas) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras didikas, kunigaikštis, Lenkijos katalikų bažnyčios veikėjas.

Biografija
----------

Kilęs iš Lietuvos didikų Čartoriskių giminės Klevanės šakos. Tėvas Kazimieras Čartoriskis, motina Izabelė Elžbieta Morštyn. Broliai Augustas Aleksandras Čartoriskis, Mykolas Frederikas Čartoriskis, sesuo Konstancija Čartoriska, Stanislovo Augusto motina.

Veikla
------

Teologiją studijavo Romos jėzuitų kolegijoje *Collegium Romanum*. 1727 m. įšventintas kapelionu, o giminė jam suteikė Sieluno kunigaikštystę. Varšuvos kapitulos kanauninkas, Karūnos Tribunolo deputatas.

1729 m. vėl išvyko į Romą, grįžo 1730 m. o 1732 m. popiežius jam suteikė vyskupo titulą. Jam buvo rengiama ir purpurinė kardinolo ateitis, bet *Familijai* nesėkmingi 1733 m. rinkimai privertė jį slėptis rusų užimtame Gdanske. Tik kai Čartoriskai pripažino karaliumi Augustą III jam pavyko užimti numatytą sostą. Nuo 1738 m. spalio 29 d. Poznanės vyskupas. 1740 m. tapo Abiejų Tautų Respublikos seimo atstovu. Jau savo pirmoje kalboje seime išdėstė Familijos politinę programą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Teodoras Kazimieras Čartoriskis*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, II t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1977. T.II: Bangladešas-Demokratinis, 457 psl.

Nuorodos
--------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLDK didikų giminės |
| --- |
|  |
| Lietuvių kilmės | 
Alšėniškiai • Astikai • Bilevičiai • Čartoriskiai • Daugirdai • Daumantai Siesickiai • Drazdauskai • Giedraičiai • Gelgaudai • Goštautai • Hlebavičiai • Kęsgailos • Manvydai • Naruševičiai • Nagurskiai • Olelkaičiai • Pacai • Radvilos • Sakaičiai • Sudimantaičiai • Zaleskiai |
|  |
| Rusėnų kilmės | 
Chodykinai • Chodkevičiai • Iljiničiai • Oginskiai • Ostrogiškiai • Puzinai • Sapiegos • Strutinskiai • Tiškevičiai • Valavičiai • Višnioveckiai |
|  |
| Vokiečių kilmės | 
Pliateriai • Tyzenhauzai |
|  |
| Totorių kilmės | 
Glinskiai |
|  |
| Lenkų kilmės | 
Kiškos • Kosakovskiai • Potockiai |
|  |
| Italų kilmės | 
Karpiai • Morikoniai |
|  |
| Portugalų kilmės | 
Goesai |

 |
| **Teodoras Medaiskis** |
| --- |
| Gimė | 1951 m. sausio 2 d. (72 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | ekonomistas |
|  |
| Alma mater | 1973 m. Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Socialinių mokslų daktaras |

**Teodoras Medaiskis** (g. 1951 m. sausio 2 d. Vilniuje) – Lietuvos ekonomistas, socialinių mokslų daktaras, Vilniaus universiteto profesorius ir Senato narys, Lietuvos socialinės apsaugos ir pensijų sistemos bendraautorius.

Biografija
----------

1968 m. baigė Vilniaus Antano Vienuolio vidurinę mokyklą, 1973 m. – Vilniaus universitetą, matematiko kvalifikacija.

1973–1978 m. Liaudies ūkio planavimo ir ekonomikos instituto mokslinis bendradarbis. 

1978 m. socialinių mokslų daktaras. 

Nuo 1978 m. dėsto Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete. 

1992–1993 m. socialinės apsaugos ministras, 1993–1994 m. ministro patarėjas. 

1994–1995 m. Jungtinių Tautų Vystymosi programos Lietuvos skyriaus patarėjas. 

1995–2000 m. viešosios įstaigos „Socialinės politikos grupė" direktorius.

2001-2008 Socialinės apsaugos ir darbo ministerija, ministro patarėjas.

Šaltiniai
---------

1. ↑


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Algis Dobravolskas** | **Lietuvos socialinės apsaugos ministras**1992–1993 m. | Po to:**Laurynas Mindaugas Stankevičius** |
| ***Ulzanos reidas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Ulzana‘s Raid |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Robert Aldrich |
| Scenaristas (-ai) | Alan Sharp |
| Vaidina | Burt Lancaster |
| Metai | 1972 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 103 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Ulzanos reidas** (angl.  *Ulzana‘s Raid*) – 1972 m. JAV sukurtas vesternas, kuriame pagrindinį vaidmenį atliko aktorius Burt Lancaster.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Burt Lancaster – Makintošas
* Bruce Davidson – leitenantas Garnetas DeBuinas
* Jorge Luke – Ke-Ni-Te
* Joaquin Martinez – Ulzana
* Richard Jaeckel – seržantas
* Lloyd Bochner – kapitonas Čarlzas Geitsas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Iš rezervato pabėga 9 apačių genties indėnai, vadovaujami Ulzanos. Jiems iš paskos pasiunčiamas kariuomenės būrys, vadovaujamas jauno leitenanto Garneto. Kartu su jais keliauja ir patyręs pėdsekys Makintošas bei indėnas Ke-Ni-Te, kurį su Ulzana sieja tolimi giminystės ryšiai. Bėgdami indėnai puldinėja pavienes fermas ir brutaliai žudo jose gyvenančius baltuosius, tuo tarpu leitenantas Garnetas bando suprasti indėnų žiaurumo priežastis. Jo neapykanta šiems vis labiau auga, kaip ir nepasitikėjimas Ke-Ni-Te.

Ulzana mėgina įvilioti kareivius į spąstus, tačiau Makintošas įspėja jų kėslus. Kareiviams pavyksta perimti indėnų arklius ir šie, likę pėsti, negali greitai judėti. Susišaudymo metu žūna Ulzanos sūnus ir šio tikslu dabar tampa kerštas Garnetui.

Apačiai užpuola dar vieną fermą, tačiau palieka gyvą joje gyvenusią moterį. Makintošas spėja, kad tai padaryta specialiai: leitenantas dalį kareivių kartu su moterimi išsiųs atgal į fortą ir šie taps lengvu grobiu, nes indėnams būtini arkliai. Žinodami, kad yra sekami, kareiviai pasidalina į 2 grupes: Garnetas toliau persekioja indėnus, kita, kartu su Makintošu, pasuka atgal į fortą. Po kurio laiko Garnetas su vyrais grįžta atgal, tikėdamasis, kad nepavėluos išgelbėti Makintošo bei susiremti su indėnais...
Akmenių kaimo senosios kapinės
**Akmenių kaimo senosios kapinės** – neveikiančios Akmenių kaimo senosios kapinės (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 4732) Archyvuota kopija 2016-11-19 iš Wayback Machine projekto. Kupiškio rajono savivaldybės teritorijoje, Noriūnų seniūnijoje, 350 m į rytus nuo Akmenių kaimo, 170 m į vakarus nuo Akmenos upelio.

Kapinės
-------

Kapinės ant kalvelės, tankiai apaugusi medžiais, krūmais, teritorijoje yra betono paminklas, kurį sudaro stačiakampio formos cokolis ir postamentas, kuriame iškaltas įgilintų raidžių memorialinis įrašas lietuvių kalba: „A†A / JUOZAPAS / AM. 67 M. / MR. GUGU. 15 D. / 1921 M. / ELENA / …". Teritorijos plotas 696 m². Išlikę kapinių tvoros ir vartų elementai.

Kapinių apsauga
---------------

1993 m. kapinės registruotos Kultūros vertybių registre, 2005 m. pripažintos valstybės saugomomis.

* Statusas – Valstybės saugomas;
* Objekto reikšmingumo lygmuo – Regioninis.

Nuorodos
--------

* Kultūros vertybių registras Archyvuota kopija 2016-11-19 iš Wayback Machine projekto.