recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Microtus oeconomus** |
| --- |
| Pelkinis pelėnas (Microtus oeconomus)Pelkinis pelėnas (*Microtus oeconomus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Graužikai  *( Rodentia)* |
| Šeima: | Žiurkėniniai  *( Cricetidae)* |
| Gentis: | Pilkieji pelėnai  *( Microtus)* |
| Rūšis: | Pelkinis pelėnas  *( Microtus oeconomus)* |

 |
| Binomas |
| ***Microtus oeconomus***Pallas, 1776 |

**Pelkinis pelėnas** arba **vandeninis pelėnas** (*Microtus oeconomus*) – vidutinio dydžio žiurkėninių (*Cricetidae*) šeimos graužikas. Kūnas 100-180 mm ilgio (apie 4 cm uodega), 40-55 g. svorio. Kailiukas beveik juodas, rudo atspalvio. Pilvas šiek tiek šviesesnis. Ausys trumpos. Uodegos apačia šviesesnė už viršutinę pusę. Uodega truputį ilgesnė negu kitų pelėnų, jos ilgis sudaro beveik pusę kūno ilgio.

Gyvena šiaurės Europoje ir Azijoje, šiaurės vakarų Amerikoje, įskaitant Aliaską, daugiausia tundroje arba drėgnose pievose, netoli vandens. Minta žolėmis, sėklomis. Aktyvūs visus metus.

Lietuvoje retesnis už kitus pelėnus. Aptinkamas drėgnose pievose, pelkių pakraščiuose, prie vandens telkinių, kur vešli augmenija (pvz. Dubysos regioninio parko pievos, Žuvinto biosferos rezervatas). Urvus kasa drėgnose vietose, kupstuose. Urvo anga plati, prie jos būna išmesta žemių krūvelė.
**Valdas Babaliauskas** (g. 1961 m. Dauguose) – aktorius ir režisierius.

Biografija
----------

1979 m. baigė Daugų vidurinę mokyklą ir įstojo i tuometinę LTSR valstybinės konservatorijos ir televizijos režisūros specialybę. Baigęs tarnavo armijoje. 1986 m. pradėjo dirbti LTV literatūros ir meno redakcijoje. Gerai buvo įvertintas jo diplominis darbas – TV dokumentinės apybraižos „Vanduo ir tiek" bei „Seku, seku pasaką". Režisavo literatūros skaitymus, laidas „Iš parodų salės", „Kino ir TV pasaulyje", „Metai ir žmonės", buvo TV spektaklio „Valdovas" antrasis režisierius.[1]

Jis sukūrė vaidybinius filmus „Vilniaus legendos", „Vidurnakčio vagonai", „Vargšų biblija" ir kt. Režisavo publicistines laidas „Savęs link", „Nakviša", „Liaudies kūryba", laidų ciklą apie dailę. Išbandė ir aktoriaus profesiją – Tadas Urniežius iš serialo Giminės.[2]

Išnašos
-------

1. ↑  Baikštytė E. Kūrybos kelio pradžia. Nemunas. 1988. Nr.4 P.41.
2. ↑  Jonikaitė N. Režisierius, dizaineris ir… stalius. Mano namai. 1999. Nr.2 P.18.
| Užubalių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Užubalių piliakalnisUžubalių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°8′41.5″ š. pl. 25°30′17.5″ r. ilg.﻿ / ﻿56.144861°š. pl. 25.504861°r. ilg.﻿ / 56.144861; 25.504861Koordinatės: 56°8′41.5″ š. pl. 25°30′17.5″ r. ilg.﻿ / ﻿56.144861°š. pl. 25.504861°r. ilg.﻿ / 56.144861; 25.504861 |

 |
| Vieta | Rokiškio rajonas |
| Seniūnija | Juodupės seniūnija |
| Aukštis | 35 m |
| Plotas | 26x13 |
| Naudotas | I tūkstantmetis pr. m. e. - I tūkstantmečio pradžia |

**Užubalių piliakalnis**, *Kartuvių Kalnas* – piliakalnis Rokiškio rajono savivaldybės teritorijoje, prie Užubalių kaimo, Juodupės seniūnija, ant Lietuvos ir Latvijos sienos. Pasiekiamas keliu Skuomantai (Užubaliai) – Vizgybė, Užubaliuose, miško pradžioje pasukus į dešinę šiaurės kryptimi sunykusiu keliuku ir paėjus mišku link sienos 1 km, yra miške, ant Lietuvos–Latvijos sienos. Latvijoje jis žinomas *Petruki (Petriki)* vardu.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas apylinkėje dominuojančios kalvos, esančios ant sienos su Latvija, viršūnėje (altitudė 134,6 m). Aikštelė ovali, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 26x13 m dydžio. Šiaurės vakarų šlaite, 2 m žemiau aikštelės yra 2 m pločio terasa. Šlaitai statūs, iki 35 m aukščio, viršutinėje 2 m aukščio dalyje dirbtinai statinti.

Aikštelėje stovi pasienio stulpas 1251. Lietuvai priklauso tik 6 m ilgio aikštelės šiaurės rytų kraštas ir piliakalnio kalvos pietinis bei rytinis šlaitai. Latvijos pusėje papėdėje 1937 m. rastas akmeninis kirvelis. Piliakalnis apaugęs mišku su prakirsta sienos juosta.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. pabaiga – I tūkstantmečio pradžia. 2009 m. gruodžio 9 d. Kultūros paveldo departamento prie Kultūros ministerijos nekilnojamojo kultūros paveldo vertinimo tarybos posėdyje (protokolo Nr. VT-94) nutarta Užubalių piliakalniui suteikti teisinę apsaugą, įrašyti į Kultūros vertybių registrą, apibrėžti teritorijos ribas.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Skosos piliakalnis 15 km | Knavų piliakalnis 9 km  Ziemelių piliakalnis 3,5 km | Alksnių piliakalnis 2,5 km |  |
| Stupelių piliakalnis 3 km  Klausučių piliakalnis 48 km |  | Aknystos piliakalnis 14 km |
| Gudiškių piliakalnis 3,5 km  Bakšėnų piliakalnis 43 km | Moškėnų piliakalnis 19 km | Bryzgių piliakalnis 5 km  Sidabrinės piliakalnis 4 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nekilnojamojo kultūros paveldo vertinimo tarybos posėdžiai[neveikianti nuoroda]

* Juris Urtāns. Elkšņi – Alksniai. Pieminekļi abpus robežai // Labietis. Chicago, 1993. p. 2972–2976.

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalniai. Užubaliai
**Valdas Bubelevičius** (g. 1955 m. spalio 25 d. Vilniuje) – Lietuvos skulptorius, pedagogas.

Biografija
----------

1983 m. baigė Vilniaus dailės institutą. 1984–1988 m. dėstė Telšių taikomosios dailės technikume, nuo 1989 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas; 1994 m. docentas.

Kūryba
------

Nuo 1983 m. dalyvauja parodose. Sukūrė dekoratyvinių skulptūrų, antkapinių paminklų. Kūriniams būdinga architektoniška kompozicija, stilizuotos, apibendrintos formos. Smulkiosios skulptūros kompozicijos („Tato" 1985 m. „Lietuva" 1986 m. „Šaltinis" 1988 m. „Į žvaigždes" 1990 m. „Meditacija dviem" 1999 m. „Į begalybę" 2001 m.) sąlygiškų, ažūrinių ir aptakių formų. Kūrybai būdingos simbolinės prasmės, kompozicijos ir plastikos harmonija. 1990 m. restauravo Vytauto Didžiojo paminklą Kaune.

Darbai
------

* Vakaris, Pervalka, 1982 m.
* Šviesa, Mažeikiai, 1985 m.
* Šeima, Pakruojis, 1987 m.
* Lietuva, 1990 m.
* Reščiauskų šeimos antkapinis paminklas, Panevėžys, 1997 m.
* Profesorius Petras Aleksandravičius. Antkapinis paminklas, Vilnius, 1999 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Indriulaitis. *Valdas Bubelevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 542 psl.

Nuorodos
--------

 Archyvuota kopija 2013-09-08 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Grafo Sen Žermeno portretas (dailininkas nežinomas)
**Grafas Sen Žermenas** (pranc. *Comte de Saint-Germain* 1699 m. – 1784 m.) – viena spalvingiausių XVIII a. asmenybių. Įvairiais vardais gyveno Anglijoje, Prancūzijoje, Italijoje, Rusijoje ir kitur. Garsėjo kaip alchemikas, burtininkas, amžinojo gyvenimo eliksyro išradėjas. Buvo labai turtingas.

Asmenybė
--------

Grafas Sen Žermenas buvo talentingas ir vienišas. Puikiai grojo keletu instrumentų, turėjo gerą atmintį, puikią fantaziją. Buvo gan neblogas dailininkas, išmanė mediciną, rašė eilėraščius, kūrė sonatas, arijas, įvairius kūrinius instrumentui kurį labiausiai mėgo – smuikui.

Gyvenimas
---------

Sen Žermenui teko pagyventi Persijos šacho Nadiro dvare, garsusis mistikas bandė perprasti gamtos paslaptis. Po Persijos jis gyveno Anglijoje, Austrijoje, Prancūzijoje, Indijoje ir vėl Europoje. Jis gyveno ir puošėsi taip, kad gandas apie jo turtus jį pralenkdavo. Sakoma, kad mokėjo išgauti auksą ir brangakmenius. Puikiai mokėjo gaminti dažus audiniams, išrado švytinčius dažus, kuriais tapė savo paveikslus. Jį rėmė ir juo tikėjo Europos valdovai bei persų šachas. Manoma, kad Sen Žermenas priklausė masonų ložei.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Grafas Sen Žermenas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Valdas Kiveris** |
| --- |
| Gimė | 1961 m. lapkričio 21 d. (61 metai)Vilkaviškyje |
|  |
| Veikla | Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas, inžinierius. |

**Valdas Kiveris** (g. 1961 m. lapkričio 21 d. Vilkaviškyje) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas, inžinierius.

Biografija
----------

1985 m. baigė Kauno politechnikos instituto Klaipėdos fakultetą, inžinierius mechanikas. 2000 m. baigė tarptautinius štabo karininkų kursus Nyderlandų gynybos kolegijoje, 2003 m. baigė vadų ir štabo karininkų kursus Kanados karinių pajėgų kolegijoje.

1985-1991 m. dirbo Leningrado centrinio laivų mašinų mokslinio tyrimo institute. Nuo 1991 m. tarnauja Lietuvos Respublikos Krašto apsaugos sistemoje. 1991-1993 m. Vilkaviškio rajono karinis komendantas, 1993-2000 m. Krašto apsaugos savanorių pajėgų Vilkaviškio rajono savivaldybės teritorinės gynybos bataliono, 2000-2003 m. – Alytaus apskrities Dainavos rinktinės vadas. Nuo 2003 m. dirba Krašto apsaugos ministerijos Gynybos štabe, nuo 2005 Gynybos štabo viršininko pavaduotojas planavimui ir integracijai. 2005 m. pulkininkas.

Nuorodos
--------

Gynybos štabo svetainė Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Valdas Kiveris*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, V t. 189 psl.
**Algimantas Rastauskas** (1935 m. kovo 5 d. Vabalninkas, Biržai – 2020 m. liepos 3 d. Buenos Airės, Argentina) - Argentinos lietuvių bendruomenės narys, pirmasis Lietuvos garbės konsulas Argentinoje po Lietuvos nepriklausomybės atgavimo.

Biografija
----------

### Kilmė, šeima

Algimantas Rastauskas gimė 1935 m. Kovo 5 d. Vabalninke, Biržų rajone. Ten gyveno iki II pasaulinio karo, kuriam prasidėjus, kartu su šeima buvo priverstas išvykti į Vokietiją. Su A. Rastausku iš Lietuvos pasitraukė tėvai Balys Rastauskas, Ona Vasiliauskaite bei brolis Vytolis. Iki 1948 m. šeima gyveno Gross-Hesepe pabėgėlių stovykloje iš kurios 1948 m. emigravo į Argentiną. 

Gyvendamas Vabalninke, A. Rastauskas lankė Vabalninko pradinę mokyklą, vėliau - pabėgėlių stovykloje Vokietijoje baigė pradinį lietuvių mokslą ir pradėjo lietuvišką vidurinę mokyklą. Persikėlęs į Argentiną tęsė studijas Buenos Airėse. Vėliau įgijo Elektros inžinerijos bakalaurą Buenos Airių technikos universitete. Daugelį metų dirbo inžinieriumi tarptautinėms bendrovėms Argentinoje: „Otis", „Pirelli" ir „Siemens".

### Veikla lietuvių bendruomenėje

A. Rastauskas buvo žymus Argentinos lietuvių bendruomenės veikėjas, dažnai atstovaudavo Lietuvą įvairiuose renginiuose. Savo veikla aktyviai rėmė lietuvių emigrantų organizacijų veiklą. Ilgą laiką jis buvo vyrų ansamblio „Aitvaras" narys, tautinių šokių ir dainų kolektyvo „Daina" narys, šokių grupės „Rambynas" vadovas. Jaunimo pasaulio kongreso Pietų Amerikoje parengiamojo komiteto vadovas. 

### Diplomatinė veikla

Daugiau nei 20 metų Algimantas dirbo Lietuvos diplomatinėje tarnyboje stiprindamas Lietuvos ir Argentinos bendradarbiavimą. Lietuvai atkūrus nepriklausomybę, Algimantas buvo paskirtas pirmuoju Lietuvos garbės konsulu Argentinoje (1992–2000), čia atliko diplomatinį darbą atkuriant Lietuvos santykius su Argentina. Jis taip pat dirbo konsulinį darbą, kur subūrė daugelį lietuvių kilmės argentiniečių su tėvyne Lietuva. Algimantas padėjo Lietuvos užsienio reikalų ministerijai įkurti vienintelę Lietuvos ambasadą Pietų Amerikos žemyne ​​Argentinoje. Konsultu patarėju jis dirbo iki 2012 m.

Atminimo įamžinimas
-------------------

Už nuopelnus Lietuvai, kruopštų ir nuoširdų darbą valstybės tarnyboje ir visuomeninę veiklą 1996 m. Buvo apdovanotas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Oficialiuoju kryžiumi. 

2009 m. Lietuvos užsienio reikalų ministerija apdovanojo Lietuvos tūkstantmečio žvaigždę už nuopelnus, šlovinant Lietuvos vardą.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
Prie Fudži kalno pastatyta *hokora* papuošta popieriniu ornamentu *šide*.
**Hokora** (jap. 祠 = *hokora*) – nedidelė šventykla (maldykla) šintoizmo religijoje. Dar gali būti vadinama *šioši* (jap. 小祠 = *shōshi*) arba *šiodo* (jap. 小堂 = *shōdō*).

*Hokora* dažniausiai yra atskira maža šventyklėlė pastatyta prie kelio, atrodanti kaip mažas namukas su stogu, kartais durimis. Tikima, kad joje yra praeivius, keliautojus, bendrai supančią aplinką saugančios dievybės. Retesniais atvejais kaip *hokora* įvardyjamas mažesnis pastatas didesnės šventyklos pastatų komplekse. Pastaruoju atveju *hokora* būna skirta dievybei, nesusijusiai su ta, kuri garbinama pagrindiniame šventyklos pastate.

*Hokora* Kioto mieste su budistine simbolika – svastika.
Ankstesniais laikais *hokora* vadindavo šventyklai priklausantį sandėlį, tačiau ši reikšmė šiais laikais išnykusi. Dėl Japonijoje egzistuojančio šintoizmo ir budizmo sinkretizmo, kai kurios *hokora* šventyklėlės turi budistinės simbolikos.

*Hokora* gali būti panašios į nedideles šintoistines šventyklėles *secumacušia*, skirstomas į *sešia* ir *mašia* tipus. Pastarosios aptinkamos tik didesnių šventyklų teritorijose ir nebūna atskirai pastatytos pakelėse, kaip kad *hokora*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Brian Bocking. *A Popular Dictionary of Shinto*. Routledge, 2005, p. 43
2. ↑  Louis-Frédéric. *Japan Encyclopedia*. Harvard University Press, 2002, p. 344
3. ↑  Stuart D.B. Picken. *Historical Dictionary of Shinto*. Scarecrow Press, 2010, p. 114
Žemutinio Reino Duisburgo Wesel ir Kleve pramonės ir prekybos rūmai, Duisburgas
**Pramonės ir prekybos rūmai**, **PPR** (vok. *Industrie- und Handelskammern*, **IHK**) - pramonės, verslo (ne tik prekybos) atstovų susivienijimas Vokietijoje. Iš viso VFR veikia apie 80 regioninių Pramonės ir prekybos rūmų. Juos vienija skėtinė organizacija Vokietijos pramonės ir prekybos rūmų sąjunga (*Deutscher Industrie- und Handelskammertag*, DIHK). Visoms įmonėms, išskyrus amatų įmones, žemės ūkio bei laisvųjų profesijų atstovus (neregistruotus komerciniame registre, vok. *Handelsregister*) narystė jų regionų IHK yra privaloma.

Valdymas
--------

```
                     NARIAI
                        |       
                        | renka
                        V
        _____VISUOTINIS SUSIRINKIMAS____
        |            |                 |
        | renka      | renka           | renka
        |            V                 V
        |        PREZIDIUMAS         PREZIDENTAS
        |            |
        |            | siūlo
        V            V
           GENERALINIS DIREKTORIUS
```

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pramonės ir prekybos rūmai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vokietijos pramonės ir prekybos rūmai, DIHK **(**vok.**)**
| **Algimantas Narakas** |
| --- |
| Gimė | 1927 m. kovo 23 d.Kaunas |
| Mirė | 1993 m. lapkričio 26 d. (66 metai)Lozana |
|  |
| Veikla | gydytojas mikrochirurgas |
|  |
| Išsilavinimas | medicinos daktaras |
| Alma mater | Lozanos universitetas |

**Algimantas Otonas Narakas** (1927 m. kovo 23 d. Kaunas – 1993 m. lapkričio 26 d. Lozana, Šveicarija) – gydytojas mikrochirurgas, medicinos daktaras.

Biografija
----------

Susirgęs osteomielitu 1938 m. išvežtas gydytis į Šveicariją. 1957 m. baigė Lozanos universiteto medicinos mokyklą, liko joje dėstyti. 1962 m. medicinos daktaras. 1978 m. profesorius. 1981–1993 m. Lonžerė ortopedijos ir periferinių nervų rekonstrukcinės chirurgijos klinikos vadovas.

Mokslinė veikla
---------------

1969 m. vienas rankos ir periferinių nervų rekonstrukcinės chirurgijos pradininkų Europoje. 1986 m. sukūrė klasifikaciją nervų pažeidimams nustatyti, vadinamą Narako klasifikacija.

Skaitė paskaitas Europos ir JAV universitetuose, parašė daugiau kaip 250 mokslinių straipsnių. XX a. devintame dešimtmetyje operavo Lietuvoje.

Bibliografija
-------------

* Brachial Plexus Lesions: Drawings of Explorations and Reconstructions by Algimantas Otonas Narakas, Chantal Bonnard, Albert J. Slooff, Springer, ISBN 3540634282 (3-540-63428-2)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Algimantas Narakas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 50 psl.
| Hohotas呼和浩特 |
| --- |
| *Senamiesčio gatvė* |
|  |
| 

HohotasHohotas

40°49′0″ š. pl. 111°39′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.81667°š. pl. 111.65000°r. ilg.﻿ / 40.81667; 111.65000﻿ (Hohotas)Koordinatės: 40°49′0″ š. pl. 111°39′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.81667°š. pl. 111.65000°r. ilg.﻿ / 40.81667; 111.65000﻿ (Hohotas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Kinijos vėliava Kinija |
| **Provincija** | Vidinė Mongolija |
| **Prefektūra** | Hohotas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 1 980 774  |
| **Plotas** | 2 158 km² |
| **Tankumas** (2010) | 918 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Hohotas |

**Hohotas** (kin. 呼和浩特, pinyin: *Hūhéhàotè*, mong. *Хүхэхота*) – miestas šiaurės Kinijoje; Vidinės Mongolijos autonominio regiono sostinė, ekonominis, kultūrinis, edukacinis centras. Transporto mazgas (eina Pekino–Baotou geležinkelis, linija į Ulan Batorą, oro uostas, plentai į Pekiną, Inčuaną, Beihajų). Juodosios metalurgijos, mašinų gamybos, maisto (pieno, malimo, cukraus, mėsos), odos apdirbimo pramonė. Veikia 4 universitetai. Yra Vidinės Mongolijos muziejus, Vang Žaodzun kapavietė, Penkių Pagodų šventykla (1732 m.), Da Žao šventykla (1579 m.), taip pat keletas kitų budistų šventyklų ir vienuolynų, mečetė ir kt.

Istorija
--------

Miestas įkurtas 1581 m. mongolų klano vado Altan Chano. XVI–XVII a. pradėtos statyti tvirtovės, budistų šventyklos, vienuolynai. Miestas tapo svarbiu prekybiniu centru, čia kėlėsi pirkliai hujai. Vėliau teritoriją užkariavo Čingai, o įkūrus Kinijos Respubliką miestas vadintas ***Guisui*** (kin. 歸綏, pinyin: *Guīsuī*). Nuo 1952 m. tapo regiono sostine, grąžintas Hohoto pavadinimas.

* Da Žao šventyklaDa Žao šventykla
* Penkių Pagodų šventyklaPenkių Pagodų šventykla
* Paminklas ČingischanuiPaminklas Čingischanui
* Miesto panoramaMiesto panorama

Miesto pavadinimas mongolų raštu

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 472
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| La Vegaisp. *La Vega* |
| --- |
| *La Vegos katedra* |
|  |
| 

La VegaLa Vega

19°13′12″ š. pl. 70°31′48″ v. ilg.﻿ / ﻿19.22000°š. pl. 70.53000°r. ilg.﻿ / 19.22000; 70.53000﻿ (La Vega)Koordinatės: 19°13′12″ š. pl. 70°31′48″ v. ilg.﻿ / ﻿19.22000°š. pl. 70.53000°r. ilg.﻿ / 19.22000; 70.53000﻿ (La Vega) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Dominikos Respublikos vėliava Dominikos Respublika |
| **Provincija** | La Vegos provincija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1494 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 98 386  |
| **Plotas** | 639,85 km² |
| **Tankumas** (2002) | 154 žm./km² |
| **Altitudė** | 100 m |

**La Vega** arba **Konsepsjon de la Vega** (isp. *Concepción de La Vega*) – miestas vidurio šiaurės Dominikos Respublikoje; La Vegos provincijos administracinis centras. Miesto šiaurėje teka Kamu upė, pietuose driekiasi Centrinė Kordiljera.

Daugiausia verčiamasi žemdirbyste (auginama kakava, kava, tabakas, ryžiai, plantanai). Veikia „Cervecería Vegana" alaus darykla.

Istorija
--------

1494 m. dabartinio miesto teritorijoje buvo įkurtas nedidelis fortas, kurio paskirtis buvo saugoti maršrutą link aukso klodų, esančių Sibao slėnyje. Aplink fortą įsikūrė ispanų gyvenvietė, žinoma kaip *Concepción de la Vega*. Miestelį palaidojo 1562 m. gruodžio 2 d. išsiveržęs ugnikalnis. Likę gyvi gyventojai persikėlė gyventi keletą kilometrų į pietus, prie pietinio Kamu upės kranto. Buvusio miestelio vieta tapo dirbamaisiais laukais. XX a. 8-ojo dešimtmečio viduryje Dominikos vyriausybė įsigijo nedidelį tos žemės sklypą ir pavertė nacionaliniu parku.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiame straipsnyje bent dalis informacijos yra pasenusi.**Jeigu galite, atnaujinkite informaciją ir ištrinkite šį pranešimą. |

**Paciento patikėtinis** (angl. *fiduciary*)− nuo gydymo įstaigų nepriklausomas tarpininkas, sprendžiantis psichikos sveikatos įstaigose besigydančių asmenų nusiskundimus, susijusius su hospitalizacija, gydymu, personalo elgesiu, nagrinėti, tirti ir išspręsti pacientų skundus. Paciento patikėtinio pareigybė įvesta 1982 metais Nyderlanduose. Kaip naujovė pasiteisino. Paaiškėjo, kad tarpininkavimas tarp gydytojo ir paciento skatina psichiatrijos vartotojų pasitikėjimą sveikatos priežiūros sistema konstruktyvų medicinos personalo bei pacientų dialogą.

Veiklos principai
-----------------

Paciento patikėtinio pagrindinis veiklos principas yra palaikyti paciento poziciją jo santykiuose su personalu. Gydymo įstaigos personalas negali daryti jokios įtakos paciento patikėtinio veiklai. Paciento patikėtinis atlikdamas pareigas gerbia kliento privatumą, laikosi konfidencialumo.

Lietuvoje
---------

Oficialiai paciento patikėtinio pareigybė Lietuvoje dar neįteisinta, paciento patikėtiniai joje dirba nuo 2006 metų birželio mėnesio. 2006 metais dirbo viena paciento patikėtinė, šiais metais patikėtinių − 3. Paciento patikėtiniai dirba Vilniaus klinikinėje Vasaros ligoninėje, Antakalnio bei Karoliniškių poliklinikose. Tikimasi išplėsti šios pareigybės tinklą visoje Lietuvoje.

Paciento patikėtinio pareigybės poreikis Lietuvoje iškilo po to kai nepriklausomi ekspertai prastą žmogaus teisių padėtį psichikos sveikatos įstaigoje. Paaiškėjo, kad paciento kova už savo teises gydytojų ne retai palaikytos jo ligos požymiu, arba paprasčiausiai ignoruojamos. Ypač paciento patikėtinio palaikymas reikalingas tokiu atveju, kai asmuo pripažintas neveiksniu, nes jis net neturi teisės kreiptis į teismą ir ginti save.

Lietuvoje paciento patikėtiniai dažniausiai susiduria su probleminiais globos reguliavimo, diagnozės patikslinimo, gydymo skyrimo, veiksnumo klausimais.

Informacijos šaltiniai
----------------------

* www.gip - global.org
* www.gip - vilnius.lt[neveikianti nuoroda]
| Žydačivasukr. *Жидачів* |
| --- |
|        |
| *Medinė Šv. Boriso ir Šv. Glebo cerkvė* |
|  |
| 

ŽydačivasŽydačivas

49°23′0″ š. pl. 24°08′0″ r. ilg.﻿ / ﻿49.38333°š. pl. 24.13333°r. ilg.﻿ / 49.38333; 24.13333﻿ (Žydačivas)Koordinatės: 49°23′0″ š. pl. 24°08′0″ r. ilg.﻿ / ﻿49.38333°š. pl. 24.13333°r. ilg.﻿ / 49.38333; 24.13333﻿ (Žydačivas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ukrainos vėliava Ukraina |
| **Sritis** | Lvovo sritis Lvovo sritis |
| **Rajonas** | Žydačivo rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 10 962  |
| **Plotas** | 13,4 km² |
| **Tankumas** (2017) | 818 žm./km² |
| **Altitudė** | 261 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Žydačivas |

**Žydačivas** (ukr. *Жидачів*) – miestas vakarų Ukrainoje, Lvovo srityje, į pietus nuo Lvovo, prie Stryjaus upės (netoli santakos su Dniestru); rajono centras. Geležinkelio stotis, plentai į Ternopilį, Haličą, Stryjų.

Yra senovės rusų piliakalnio ir pilies (XII–XIV a.) liekanos, Kristaus Prisikėlimo cerkvė su stebuklinga laikoma Dievo Motinos ikona (1402 m.), katalikų bažnyčia ir kitas ATR laikų architektūros paveldas.

Žydačivo piliakalnis

Istorija
--------

Žydačivas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1164 m. (kaip *Удеч* ar *Зудечев*). 1393 m. suteikta Magdeburgo teisė, tuo metu tapo vienu svarbiausių Galicijos miestų. 1301 m. pastatyta pirmoji medinė katalikų bažnyčia. 1387 m. karalius Jogaila bažnyčiai padovanojo Rogozno kaimą, o 1415 m. Švitrigaila (nuo 1403 m. šio krašto valdovas) pasirūpino bažnyčios puošyba. 1602 m. pradėta statyti mūrinė bažnyčia. 1676 m. netoli Žydačiovo vyko mūšis tarp Jono Sobieskio ATR kariaunos ir Ibrahimo Šaitano turkų pajėgų.

1939 m. tapo rajono centru, atkurtas miesto statusas. TSRS laikais plėtota popieriaus ir kartono pramonė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 149
| **Algimantas Paulauskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1959 m. rugsėjo 6 d. (63 metai)Skuodas |
|  |
| Veikla | biologas |
| Organizacijos | Vytauto Didžiojo universitetas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Išsilavinimas | biomedicinos mokslų daktaras |

**Algimantas Paulauskas** (g. 1959 m. rugsėjo 6 d. Skuode) – Lietuvos biologas, biomedicinos mokslų daktaras, Vytauto Didžiojo universiteto profesorius.

Biografija
----------

1977 m. baigė Skuodo 2-ąją vidurinę mokyklą. 1983 m. baigė Vilniaus universitetą. 1990 m. Novosibirsko žemės ūkio institute (Rusija) apgynė mokslų daktaro disertaciją „Notocotylus genties trematodų baltymų ir kai kurių fermentinių sistemų elektroforetinis tyrimas ir jų populiacinė genetinė analizė". 1998 m. suteiktas docento, 2010 m. – profesoriaus vardas. 

Lietuvos MA Zoologijos ir parazitologijos instituto (nuo 1991 m. Ekologijos institutas) aspirantas (1983–1986 m.), jaunesnysis mokslinis bendradarbis (1986–1991 m.). 1991–2003 m. Ekologijos instituto Imunologijos ir genetikos lab. vyriausiasis mokslinis bendradarbis. Nuo 1996 m. dirba Vytauto Didžiojo universitete, 2010–2015 m. VDU Gamtos mokslų fakulteto dekanas, 2000–2010 ir nuo 2015 m. Biologijos katedros vedėjas..

Mokslinė veikla
---------------

Molekulinė ekologija, organizmų genetinis kintamumas, parazito-šeimininko koegzistavimas, aukštesniųjų organizmų biotechnologija (GMO rizikos vertinimas).

Mokslinio darbo rezultatai paskelbti per 100 publikacijų, per 70 mokslinių pranešimų skaityti įvairiose tarptautinėse konferencijose, kongresuose, simpoziumuose. Dviejų monografijų bendraautoris ir 8 mokomųjų knygų autorius. 

Nuo 1983 m. organizavo ir dalyvavo mokslinėse ekspedicijose į šiaurinės Palearktikos regionus: Obės žemupį, Kamčiatkos pusiasalį, Karos upės žiotis (Karos jūros pakrantė), Čiukčių pusiasalį, Lenos upės žiotis.

Ekspertinė veikla
-----------------

Nuo 2001 m. tarptautinės tarpparlamentinės asamblėjos Biotechnologijų bioetikos klausimais mokslinio komiteto narys nuo Lietuvos. Nuo 2002 m. Genetiškai modifikuotų organizmų priežiūros komiteto prie LR Aplinkos ministerijos narys.

Visuomeninė veikla
------------------

Lietuvos bioetikos draugijos valdybos narys, Lietuvos ornitologų draugijos narys, Lietuvos teriologų draugijos narys, Lietuvos genetikų ir selekcininkų draugijos narys, Lietuvos žmogaus genetikos draugijos narys, Baltijos šalių parazitologų draugijos narys.

Bibliografija
-------------

* Bendrosios genetikos tyrimų metodai ir pratybos (vadovėlis aukštosioms mokykloms), su kitais, 2003 m.
* Ekologijos terminų aiškinamasis žodynas, su kitais, 2008 m.
* Genetiškai modifikuoti transgeniniai augalai (vadovėlis aukštosioms mokykloms), su kitais, 2010 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos mokslo potencialas Archyvuota kopija 2014-03-11 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Gamtos mokslų fakultetas 1990-2010 Archyvuota kopija 2011-05-21 iš Wayback Machine projekto.. K.: Vytauto Didžiojo universitetas, 2011, 36 psl. [žiūrėta 2012 m. birželio 13 d.]
**Labanoro lobis** – Švenčionių rajono savivaldybės Labanoro miestelio teritorijoje 1965 m. rastas vėlyvųjų viduramžių monetų lobis.

Atradimas
---------

XIV a. antrosios pusės – XV a. pradžios sidabrinių monetų lobis rastas 1965 m. prie Labanoro miestelio ariamame lauke, netoli kapinių.

Lobis
-----

Surinkta apie 470 monetų. Muziejuose yra 40 Lietuvos pinigėlių, daugiausia Vytauto ir Kazimiero denarai ir 399 Prahos grašiai. Iš jų 5 Karolio IV ir 393 Vaclovo IV grašiai bei 1 falsifikatas. Tarp Karolio IV Prahos grašių vyrauja 1370–1378 m. tarp Vaclavo IV – 1405–1419 m. kaldintos monetos.

Manoma, kad lobis buvo surinktas Švitrigailos ir Žygimanto Kęstutaičio kovų laikotarpiu (1431–1435 m.), užkastas apie XV a. aštuntąjį dešimtmetį.

Lobio dalis saugo Lietuvos nacionalinis muziejus, Švenčionių Nalšios muziejus ir Utenos kraštotyros muziejus. Dalis lobio pateko į privačių kolekcijų rinkinius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos istorija: enciklopedinis žinynas*. 2011.
2. ↑  Eugenijus Ivanauskas. *Labanoro lobis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 391 psl.
*Kitos reikšmės – Praktika (reikšmės).*
**Praktika** – terminuotas taikymas, taip pat mokymasis ir įgijimas naujų įgytų žinių, gebėjimų praktinėje veikloje, dirbant, veikiant organizacijoje, vadovaujant atitinkamos srities praktikui (praktikos vadovui). Praktikantais gali būti mokiniai, studentai, absolventai. Esant palankioms prielaidoms, praktika gali „peraugti" į darbo santykius. Praktika gali būti apmokama arba ne. Visa tai priklauso nuo konkrečios rinkos situacijos. Pvz. Vokietijoje tam tikrose (pvz. humanitarinių arba socialinių mokslų) srityse įsidarbinti neatlikus neapmokamos praktikos kartais tiesiog neįmanoma.

Gamybinė praktika
-----------------

Gamybinės praktikos metu mokiniai, studentai gamyboje (pvz. gamyklose, dirbtuvėse ar kitose vietose pagal darbo pobūdį) atlieka praktinę veiklą (kurios mokykloje mokosi kaip jų profesinės veiklos), taiko išmoktas specialiąsias teorines žinias. Šis praktinis mokymas atliekamas, pvz. naudojant įvairias mašinas, įrangą, naudosimas būsimame darbe. Darbo aplinka priklauso nuo mokymo srities specifikos (darbe kai kuriais atvejais gali būti padidinto triukšmo lygis, purvas ar chemikalai ir kt.).

Praktikai vadovauja gamybinės praktikos vadovas. Jis organizuoja ir planuoja praktinį mokymą, aiškina apie praktinę veiklą, kurią turi mokiniai gamyboje taikydami įsisavintas teorines žinias darbe, specialiųjų dalykų, praktiškai demonstruoja atskiras darbo operacijas, taip pat kaip ir visuminę veiklą – priežiūri mokinių gamyboje darbinę veiklą – surenka duomenis baigiamajam įvertinimui ir įteikia juos egzaminų komitetui mokyklos baigiamiesiems egzaminams – bendradarbiavimas su specialiųjų dalykų mokytojais – garantuoja saugumo reikalavimų laikymąsi – priežiūri mašinas, įrangą ir kitas priemones, naudojamas praktiniam mokymui – registruoja reikiamus duomenis apie mokinius gamyboje, taip pat kaip ir duomenis apie visą praktinį mokymą.

Studentų praktika
-----------------

*Pagrindinis straipsnis – Studentų praktika*.
Studentų praktika gali būti profesinė, mokslinė. Ją siūlo įmonės, organizuoja aukštosios mokyklos, valstybinės įstaigos, organizacijos ir kt.

Praktika užsienyje
------------------

Praktika užsienyje – viena iš stažuočių užsienyje formų. Greta profesinės patirties įgyjama
tarpkultūrinė patirtis, susipažįstama su svetima kultūra, valstybe, žmonėmis, pagilinamos kalbų žinios. Praktika užsienyje gali būti kartu atliekama su kalbos kursais (pvz. „Working-Holidays", „Work Experience Programm"). Kaip mainų programą praktiką užsienyje organizuoja aukštosios mokyklos, remia ES. Esant oficialioms programoms, praktika finansuojama. Praktika Vokietijoje galima, pvz. pagal įvairias programas (DBU, DAAD, IPP, Mumert Stiftung etc.).

Išnašos
-------

1. ↑  „Profesijų pasaulis"[neveikianti nuoroda]
2. ↑  VU EF informacija
3. ↑  SMP
**Pralaužimas** – svarbiausias puolimo etapas. Jame artilerijos, raketų ir aviacijos smūgiais bei tankų ir motorizuota pėstininkų ataka pralaužiama priešo ginyba. 

Prieš numatytus pralaužimo barus sutelkiamos stiprios tankų ir pėstininkų grupuotės, kelis kartus viršijančios priešą. Po stiprios parengiamosios ugnies jos atakuoja ir įsiveržia į priešo pozicijos taktinę gilumą (iki divizijų, korpusų rezervų). Paskui į pralaužą įsiveržia judrios tankų ir motorizuotų pėstininkų rinktinės, tankų bei mechanizuoti korpusai, tankų armijos. Šios jėgos energingai plečia pralaužą, smogdamos į gynybos operatyvinę gilumą ir sparnus, apeina, apsupa priešo grupuotes gretimose gynybos baruose.

Kaip puolimo etapas pralauža atsirado Pirmajame pasauliniame kare. Tada pralaužos turėjo tik taktinę reikšmę ir būdavo rezervų kotraatakomis greit likviduojamos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pralaužimas*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, IX t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1982. T.IX: Pintuvės-Samneris, 150 psl.
| **Valdas Pileckas** |
| --- |
| Gimė | 1962 m. liepos 8 d. (60 metų) |
| Tautybė | lietuvis |
| Sutuoktinis (-ė) | Rita Pileckienė |
|  |
| Partija | Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai |
|  |
| Alma mater | Lietuvos kūno kultūros institutas |

**Valdas Pileckas** (g. 1962 m. liepos 8 d. Simne, Alytaus rajonas) – pedagogas, Marijampolės savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, buvęs mokyklos direktorius, patyręs kūno kultūros mokytojas.

Biografija
----------

Vaikystę praleido Baraginėje (netoli Marijampolės). 1980 m. baigė tuometinę Kapsuko Juozo Žiugždos vidurinę mokyklą. 1987 m. – Lietuvos valstybinį kūno kultūros institutą, įgijo fizinio lavinimo mokytojo specialybę.

Nuo 1987 m. Marijampolės 5-osios vidurinės mokyklos kūno kultūros mokytojas, 1994–1995 m. Marijampolės miesto švietimo skyriaus mokyklų inspektorius, 1997–1998 m. Marijampolės 5-os vidurinės mokyklos mokytojas, 1998–2004 m. Marijampolės 5-osios vidurinės mokyklos direktorius (2004 m. Mokyklai buvo suteiktas garsaus marijampoliečio istoriko Jono Totoraičio vardas; įkūrė Totoraičio vardo muziejų, kūrė mokyklos tradicijas; su miesto politikais ir verslininkais, norėjusiais steigti prekybos centrą, kovojo dėl Jono Totoraičio mokyklos stadiono). 2005–2006 m. Marijampolės Marijonų vidurinės mokyklos direktorius. Nuo 2006 m. Marijampolės Sūduvos gimnazijos kūno kultūros mokytojas.

Žmona Rita, mokyklos-darželio „Želmenėlis" mokytoja, Vilkaviškio vyskupijos Šeimos centro projektų koordinatorė.

Politinė veikla
---------------

Įsitraukė į Sąjūdžio visuomeninę ir politinę veiklą. Nuo 2003 m. Tėvynės sąjungos, nuo 2008 m. partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Marijampolės skyriaus narys. 2009 m. jungiantis Tėvynės sąjungos ir Lietuvos krikščionių demokratų Marijampolės skyriams buvo išrinktas TS-LKD Marijampolės skyriaus pirmininko pavaduotoju, nuo 2010 m. TS-LKD Marijampolės skyriaus pirmininkas.

2003 m. 2003-2004 m. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Marijampolės savivaldybės tarybos narys.

2004 m. Tėvynės sąjungos sąraše daugiamandatėje apygardoje kandidatavo į Lietuvos Respublikos Seimą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Valdas Pileckas Archyvuota kopija 2008-10-12 iš Wayback Machine projekto. (CV)
| **Algimantas Mykolas Stankevičius** |
| --- |
| Gimė | 1926 m. lapkričio 25 d.Aukštadvaris, Trakų apskritis |
| Mirė | 2000 m. gegužės 23 d. (73 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
| Partija | 1957 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1962 m. Vilniaus aukštoji partinė mokykla |

**Algimantas Mykolas Stankevičius** (1926 m. lapkričio 25 d. Aukštadvaryje, Trakų apskritis – 2000 m. gegužės 23 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, publicistas, redaktorius.

Biografija
----------

Nuo 1944 m. tarnavo Raudonosios armijos 16-oje lietuviškojoje šaulių divizijoje. 1950 m. pradėjo dirbti „Valstiečių laikraščio" redakcijoje: buvo Vilniaus srities, Biržų grupės rajonų korespondentas. 1956 m. Biržuose baigė vakarinę vidurinę mokyklą. Nuo 1957 m. „Valstiečių laikraščio" kultūros skyriaus vedėjas. 1958–1962 m. mokėsi Vilniaus aukštojoje partinėje mokykloje.

1960–1979 m. dirbo laikraščio „Tiesa" redakcijoje: nuo 1969 m. redaktoriaus pavaduotojas. 1979–1982 m. LKP CK propagandos ir agitacijos skyriaus spaudos sektoriaus vedėjas, 1982–1989 m. Eltos direktorius. Nuo 1986 m. kandidatas į LKP CK narius. 1990–1994 m. redagavo karo ir darbo veteranų laikraštį „Mūsų rūpesčiai".

Bibliografija
-------------

* Žūtbūtinių kovų keliais: apybraižos – Vilnius, Mintis, 1975 – 239 p.
* Ne Remarko romanais gyvenom: eilėraščiai - Vilnius, leidykla „Vilius", 1996 - 103 p.
* Kūryba ir atsiminimai - Vilnius, UAB „Parama", 2003 - 207 p.

Įvertinimas
-----------

* 1975 m. Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija
* 1976 m. LTSR nusipelnęs žurnalistas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Žeimantas. *Algimantas Mykolas Stankevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-04-11.
2. ↑  Vytautas Šemeta. *Algimantas Mykolas Stankevičius*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. - 91
3. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 469 psl.
| **Algimantas Mituzas** |
| --- |
| Gimė | 1937 m. spalio 6 d.Tauragė |
| Mirė | 2017 m. balandžio 19 d. (79 metai)Šiauliai |
|  |
| Veikla | statybinių medžiagų technologas |
| Organizacijos | „Akmenės cementas"filialo direktoriusKauno technologijos universitetasprofesorius |
|  |
| Išsilavinimas | habilituotas technologijos mokslų daktaras |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1984 m. – LTSR valstybinė premija |

**Algimantas Mituzas** (1937 m. spalio 6 d. Tauragėje – 2017 m. balandžio 19 d. Šiauliuose) – Lietuvos statybinių medžiagų technologas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

Tėvas Julius Mituzas. 1960 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1999 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras. 

1966–1970 m. Termoizoliacijos instituto vyresnysis mokslo darbuotojas. Nuo 1970 m. dirba bendrovėje „Akmenės cementas", 1970–1980 m. laboratorijos viršininko pavaduotojas, 1980–1990 m. laboratorijos viršininkas, 1990–1997 m. vyr. inžinierius, nuo 1997 m. „Akmenės cemento" filialo direktorius. Nuo 2002 m. dar ir Kauno technologijos universiteto dėstytojas; nuo 2002 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių darbų svarbiausios sritys: neorganinių medžiagų (daugiausia silikatų) tyrimai aukštoje temperatūroje, cemento hidratacijos ir hidrolizės procesų analizė. Paskelbė daugiau kaip 100 mokslinių straipsnių. 26 išradimų, su kitais, autorius.

Įvertinimas
-----------

* 1984 m. – LTSR valstybinė premija, su kitais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Algimantas Mituzas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 264 psl.
|  |
| --- |
| **Labardžių pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Labardžių pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Labardžių pagrindinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Labardžiai |
| **Direktorius(-ė)** | Elena Buržinskienė |
| **Mokinių skaičius** | 63 |
| **Įkūrimo data** | 1917 |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 14 |

**Rietavo savivaldybės Labardžių pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Rietavo savivaldybėje, Labardžiuose, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 291132120. Steigėjas Rietavo savivaldybės taryba. Dabar tai Rietavo Lauryno Ivinskio gimnazijos skyrius.

Ugdant ir lavinant mokinius, Labardžiuose daug dėmesio skiriama popamokinei veiklai. Veikia dainavimo, choreografijos, anglų, rusų kalbų, raiškiojo skaitymo, dramos, sporto būreliai.

Istorija
--------

Pirmoji mokykla Labardžiuose atidaryta 1917 m. ūkininko Montvydo troboje. Mokytoju dirbo Mažutis, vaikus jis mokė ne tik aritmetikos, gramatikos, istorijos, bet ir kitų disciplinų, net vokiečių kalbos. Gyvenimo ir darbo sąlygos Labardžiuose buvo sunkios, todėl mokytojai dažnai keisdavosi. Nuolat buvo keičiama ir mokyklos vieta. 1925 m. ji veikė ūkininko Juozo Matyžiaus sodyboje, nuo 1929 m. - pas Antaną Vaičiulį. 1948 m. Labardžiuose gyvenusių stambių ūkininkų Adelės ir Prano Jasų šeimą ištrėmė į Sibirą. Liko tuščias didelis namas. Tada į jį perkėlė pradžios mokyklą. 

1951 m. mokyklai suteiktas septynmetės statusas. Didėjant mokinių skaičiui, senajame name visi besimokantys nebetilpo, todėl 1961 m. buvo pradėtas statyti mūrinis mokyklos priestatas, kuriame dabar veikia kultūros namai. 1962 m. mokykla tapo aštuonmete. 1973 m. Labardžių aštuonmetė reorganizuota į pradinę, 1993 m. sausio 11 d. mokykla reorganizuota į devynmetę ir vėl pradėjo veikti Labardžiuose, 1994 m. ji tapo pagrindine.

XXI a. 2-ajame dešimtmetyje prijungta prie Rietavo Lauryno Ivinskio gimnazijos kaip skyrius.

Direktoriai
-----------

* Elena Buržinskienė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rietavo Lauryno Ivinskio gimnazijos Labardžių pradinio ugdymo skyrius. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-06-16).
2. ↑  Labardžiai. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2022-06-16).
| **Valdas Klimantavičius** |
| --- |
| Gimė | 1963 m. vasario 18 d. (60 metų)Lietuva Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Ingrida |
| Vaikai | Mantas, Ieva, Valdas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Valdas Klimantavičius** (g. 1963 m. vasario 18 d. Vilniuje) – Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1985 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius automatikas.

Vilniaus miesto savivaldybės Viešųjų pirkimų tarnybos vedėjas, nuo 2003 m. Vilniaus miesto savivaldybės administracijos direktorius, nuo 2007 m. Ekonomikos departamento direktorius, 2005–2008 m. AB „Vilniaus kapitalinė statyba" valdybos pirmininkas. AB bankas Snoras Verslo klientų departamento direktorius. 2011–2015 m. Vilniaus miesto savivaldybės administracijos direktorius. Eidamas šias pareigas, vadovavo savivaldybės įmonių „Vilniaus vandenys", „Vilniaus vystymo kompanija", „Susisiekimo paslaugos", Vilniaus apskrities atliekų tvarkymo centro valdyboms. 2015 m. tapo Švenčionių rajono mero R. Klipčiaus patarėju. 2020 m. sausį buvo paskirtas trečiuoju susisiekimo viceministru.

Nuo 2010 m. visuomeninio judėjimo „TAIP" (Tėvynės atgimimas ir perspektyva) narys. 2011 m. su *Artūro Zuoko ir Vilniaus koalicija* – Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys, atsistatydino paskirtas administracijos direktoriumi.

2015 m. birželį Vilniaus apygardos teismas paliko galioti Viešųjų pirkimų tarnybos nutarimą, kuriuo Valdui Klimantavičiui buvo paskirta 434 eurų bauda. Pagal šį nutarimą bauda buvo paskirta už Lietuvos Respublikos viešųjų pirkimų įstatymo pažeidimus, vykdant maisto produktų pirkimą Vilniaus miesto ikimokyklinio ugdymo įstaigoms.

Žmona Giedra, vaikai Mantas, Ieva, Valdas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „A.Zuoko bendražygis V.Klimantavičius paskirtas susisiekimo viceministru". 15min.lt. Nuoroda tikrinta 2021-11-23.
2. ↑  *Zuoko bendražygis Klimantavičius paskirtas susisiekimo viceministru*. Lrt.lt. Nuoroda tikrinta 2021-11-23.
3. ↑  „Mero patarėjui V. Klimantavičiui skirta bauda". Švenčionių kraštas. Nuoroda tikrinta 2021-11-23.
4. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-04-07 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  „8 mln. litų neteisėtai išleidęs Vilniaus administracijos vadovas Valdas Klimantavičius atsipirko 434 eurų bauda". 15min.lt. Nuoroda tikrinta 2021-11-23.
| **Povilas Bakšys** |
| --- |
| Gimė | 1901 m. spalio 21 d.Skominai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1973 m. liepos 2 d. (71 metai)Vievis, Lietuvos TSR |
|  |
| Veikla | Kunigas, vyskupas |

**Povilas Bakšys** (1901 m. spalio 21 d. Skominuose, Rusijos imperija – 1973 m. liepos 2 d. Vievyje, Lietuvos TSR) – kunigas, 1962-1969 m. Panevėžio vyskupijos vyskupas ir 1962-1973 m. Kaišiadorių vyskupijos administratorius.

Biografija
----------

Gimė 1901 m. spalio 21 d. Skominuose, Petro ir Julijos Sudeikytės šeimoje. Baigęs Ukmergės gimnaziją 1924-1930 m. mokėsi Kauno kunigų seminarijoje. Į kunigus įšventintas 1930 metais. 1930-1931 m. dirbo Giedraičiuose, 1931-1934 m. Dubingiuose, 1934 m. Želvoje, 1934-1936 m. Kaišiadoryse, 1936-1938 m. Nemajūnuose, 1938-1950 m. Dauguose, 1950-1959 m. Kauno vyskupijos kurijos kancleris Kaišiadoryse, 1959-1962 m. Kaišiadorių vyskupijos kancleris Vievyje. 

1962 -1969 m. buvo Panevėžio vyskupijos valdytojas. 1963-1965 m. dalyvavo II Vatikano susirinkime. 1965 m. popiežius Paulius VI jį pakėlė monsinjoru. Mirė 1973 m. liepos 2 d. palaidotas Vievio kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vyskupai ir valdytojai Archyvuota kopija 2014-08-26 iš Wayback Machine projekto.


| Romos katalikų bažnyčios vadovai |
| --- |
| Prieš tai:**Juozapas Meidus** |  **Kaišiadorių vyskupas**1962–1973 | Po to:**Juozapas Andrikonis** |
| Prieš tai:**Povilas Šidlauskas** |  **Panevėžio vyskupas**1962–1969 | Po to:**Romualdas Krikščiūnas** |
**Lietuvos karių kapai** – Senojo Subačiaus (Kupiškio r.) kapinėse palaidoti 3 Lietuvos kariai savanoriai žuvę per Lietuvos nepriklausomybės kovas. Kodas Kultūros vertybių registre – 38501.

Lietuvos karių kapai Subačiuje

Istorija
--------

1919 m. vykstant kautynėms su Sovietų Rusijos kariuomenės daliniu, žuvo Antrojo pėstininkų Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Algirdo pulko eiliniai:

* Jonas Milaševičius, kilęs iš Čekiškės vlsč. Kauno aps. žuvo 1919 m. birželio 13 d.
* 6-tos kuopos eilinis Povilas Šimukonis – kilęs iš Valengiškių vs. Klebiškio vlsč. Marijampolės aps. Į Lietuvos kariuomenę įstojo 1919 m. sausio 25 d. žuvęs 1919 m. gegužės 22 d. ties Rudilių k.
* 6-tos kuopos eilinis Jonas Valaitis – kilęs iš Slavikų vlsč. Šakių aps. žuvęs 1919 m. gegužės 22 d. ties Rudilių k.

2017 m. artėjant Lietuvos valstybės atkūrimo, Lietuvos kariuomenės ir Lietuvos šaulių sąjungos šimtmečiams, kapai Lietuvos kariams atnaujinti.

Kapų apsauga
------------

2016 m. kapai registruoti Kultūros vertybių registre (u. k. 38501) Archyvuota kopija 2016-11-19 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Potsdamo konferencijos dalyviai ir jų pagrindiniai patarėjai. Sėdi (iš kairės į dešinę): Klementas Etlas, Haris Trumenas, Stalinas. Stovi: admirolas Viljamas Lihis, Ernestas Bevinas, Džeimsas Byrnsas, Viačeslavas Molotovas.
**Potsdamo konferencija** – 1945 m. liepos 17 d. – rugpjūčio 2 d. karą pralaimėjusios Vokietijos Potsdamo mieste vyko nugalėtojų – Tarybų Sąjungos, JAV, ir Didžiosios Britanijos vadovų konferencija. Svarstyti pokario Europos ir Vokietijos ateities klausimai.

Numatyta, kad Vokietiją okupuos Tarybų Sąjungos, JAV, Didžiosios Britanijos ir Prancūzijos kariuomenės, o jų kariuomenės vadai sudarys atskirą administraciją, kuri demilitarizuos parklupdytąją Vokietiją. Numatyta nustatyti naują Vokietijos – Lenkijos sieną palei Oderį ir Neisę. Tarybų Sąjungai pavesta administruoti buvusią Rytų Prūsijos teritoriją tarp Nemuno žemupio ir Priegliaus su Karaliaučiumi (nuo 1946 m. pavadintas Kaliningradu). Svarstytos taip pat Rytų Europos šalių ateities problemos ir kiti klausimai.

Potsdamo konferencija, kartu su Jaltos (1945 m.) ir Teherano (1943 m.) konferencijomis, buvo vieni iš svarbiausių Antrojo Pasaulinio karo metų ir XX a. įvykių iš esmės lėmusių ir dabartinį Europos žemėlapį. Potsdamo konferencijos įtaką galima įžvelgti ir XX a. pabaigoje vykusių tautų išsivadavimo procesuose.
Koordinatės: 11°29′26″š. pl. 37°35′16″r. ilg.﻿ / ﻿11.4905°š. pl. 37.5878°r. ilg.﻿ / 11.4905; 37.5878

Žydrojo Nilo krioklys
**Žydrojo Nilo krioklys** arba ***Tis Isatas*** (amher. ጥስ እሳት = *T’is Isat* – „didysis rūkas") – krioklys šiaurės Etiopijoje, Amherų regione, 30 km nuo Bahir Daro ir Tanos ežero, krenta Žydrojo Nilo upėje. Krioklio aukštis 37–45 m. Jis sudarytas iš 4 srautų, plotis seniau svyruodavo nuo 100 m sausringuoju laikotarpiu iki 400 m liūčių laikotarpiu. 2003 m. pastačius hidroelektrinės užtvanką aukščiau krioklio vandens lygis metų bėgyje suvienodėjo. Krioklys sudaro natūralią kliūtį, skiriančią Tanos ežero ir Nilo ekosistemas.

Žydrojo Nilo krioklys yra vienas svarbiausių turistinių Etiopijos objektų. Tuoj už krioklio yra tarpeklis per kurį nutiestas seniausias tiltas šalyje (1626 m. pastatytas portugalų).

* Krioklys sausringuoju laikotarpiu
* Tarpeklis į kurį krenta krioklys
* Vienas iš srautų
* Virš krioklio dažnai regėti vaivorykštė
* Portugalų tiltas

Šaltiniai
---------

1. ↑  .F. Beckingham and G.W.B. Huntingford, Some Records of Ethiopia, 1593–1646 (London: Hakluyt Society, 1954), pp. 26f



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žydrojo Nilo krioklys** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |