recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Liturgija** (iš gr. λειτουργια *leitourgia*) – viešoji tarnyba iš λειτος *leitos* – viešas iš λαος *laos* – tauta ir εργον *érgon* kūrinys, tarnyba) – iš anksto nustatyta ritualinių veiksmų visuma, būdinga kiekvienai religinei bendruomenei.

Jos reikšmė yra dvejopa: liturgija reiškia tarnystę Dievui ir Dievo tarnystę, pagalbą. Liturgija apima žodinę formą, giesmes, gestus, veiksmus, judėjimą, eiseną, liturginių reikmenų naudojimą.

Tikima, kad nuolat kartojant tokius pat veiksmus reguliariai sustiprinamas maldos poveikis.

Vikižodynas 

Laisvajame žodyne yra terminas **liturgija**

Liturginiai indai:
Patena – lėkštelė, skirta ostijoms.
Ampulės – ąsotėliai vynui ir vandeniui.
Komuninė – sudedamos ostijos.

Pagrindinės liturginės spalvos ir jų naudojimas:
Žalia – eiliniam laikui;
Violetinė – reiškia atgailą, laukimą, naudojama per Adventą ir Gavėnią;
Balta arba geltona/auksinė – iškilmių laikui, naudojama per Kalėdas ir Velykas;
Raudona – naudojama kankinių arba Šv. Dvasios Mišioms.
Du kartus per metus gali būti rožinė spalva
Bethesda Softworks|  |
| Forma | „ZeniMax Media" dukterinė įmonė |
| Pramonė | Video ir kompiuteriniai žaidimai |
| Įkurta | 1986 m. liepos 28 d. |
| Centrinė būstinė | Rokvilis, Merilandas, JAV |
| Svarbiausi darbuotojai | Vlatko AndonovTodd VaughnPete HinesRon SegerTodd HowardAshley Cheng |
| Produkcija | *The Elder Scrolls* serija*Fallout 3* *Dishonored* *The Evil Within* |
| Savininkas (-ai) | ZeniMax Media |
| Tinklalapis |  |

**Bethesda Softworks** – amerikiečių bendrovė, kurianti ir platinanti video žaidimus. Įkurta Kristoferu Uiveru 1986 m. ir labiausiai žinoma kompiuterinių vaidmenų žaidimų serija „The Elder Scrolls". Taip pat susidomėjimas „Bethesda" išaugo jai įsigijus teises kurti trečiąjį žaidimą kultine tapusiai „Fallout" serijai – „Fallout 4".

1986 m. „Bethesda" sukurtas žaidimas „Gridiron" laikomas vienu pirmųjų tikroviškų kompiuterinių sporto simuliatorių. Taip pat kompanija turi ilgą istoriją ir kituose žanruose – vaidmenų žaidimai, lenktynės, simuliatoriai ir kt.

Kompanija naudoja du logotipus: „Bethesda Game Studios" paprastai su žaidimais, kuriuos kūrė „Bethesda", bei „Bethesda Softworks" – žaidimams, kuriuos „Bethesda" tik platina.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė (anglų k.)
|  |
| --- |
| Porsche 911 classic |
|  |
| Bendra informacija |
| Gamintojas | Porsche |
| Metai | 1964–1989 |
| Gamykla | Štutgartas, Vokietija |
| Dizaineris (-iai) | Ferdinand Alexander Porsche,Erwin Komenda |
| Chronologija |
| Prieš tai | Porsche 356 |
| Po to | Porsche 964 |
| Kėbulas ir važiuoklė |
| Klasė | Sportinis automobilis |
| Kėbulo tipas (-ai) | 2 durų kupė2 durų targa2 durų kabrioletas |
| Variklis ir transmisija |
| Variklis (-iai) | 2.0 L 110–170 PS (81–125 kW)2.2 L 125–180 PS (92–132 kW)2.4 L 130–190 PS (96–140 kW)2.7 L 150–210 PS (110–150 kW)3.0 L 180–204 PS (132–150 kW)3.2 L 207 PS (152 kW)–231 PS (170 kW)3.0 L Turbo 260 PS (190 kW)3.3 L Turbo intercooled 300 PS (220 kW) |
| Transmisija (-os) | 4 pavarų automatinė5 pavarų mechaninė |
| Išmatavimai |
| Ratų bazė | 2 211–2 268 mm |
| Kita informacija |

**Porsche 911 classic** – tai pirmoji Porsche 911 modelio versija, gaminta 1964–1989 m. Vėliau gaminta buvo Porsche 964, tačiau kaip ir visi toliau sekę, jis liko su Porsche 911 pavadinimu.

911 modelis buvo oru aušinamu gale esančiu varikliu. Šis modelis iš karto rado didelį susidomėjimą tarp gamyklinių ir privačių automobilių lenktynių ir ralio komandų. Originali 911 modelio versija dažnai vadinama sėkmingiausiu sportinių lenktynių automobiliu, ypač po Porsche 935 pergalės 24 val. Le Mano lenktynėse.

911 modelis buvo gaminamas kaip galingesnis, didesnis ir patogesnis pirmojo kompanijos modelio 356 įpėdinis bei sportinė modelio Volkswagen Beetle evoliucija. Pirmą kartą 911 classic buvo pristaytas 1963 m. Frankfurto automobilių parodoje.

Iš pradžių buvo planuojama šį modelį pavadinti Porsche 901, tačiau Prancūzijos automobilių gamintoja Peugeot pateikė protestą, nes ši kompanija turinti specialų leidimą Prancūzijoje gaminti modelius su 3 skaičiais, iš kurių 0 viduryje. Taigi Porsche, vietoj to, kad suteikti išskirtinį pavadinimą Prancūzijos rinkai, tiesiog pakeitė modelio pavadinimą į 911. Prekyba šiuo modeliu prasidėjo 1964 m.

Pirmieji 911 modeliai turėjo 96 kW galingumo gale esančius variklius. Automobilyje buvo keturios vietos, tačiau abi galinės ypač mažos. Todėl oficialiai automobilio durų skaičius buvo žymėtinas kaip 2+2. Automobilio dizainu rūpinosi Ferdinand Alexander Porsche ir Erwin Komenda.

Vėliau bėgant metams modelio versijos būdavo galingesnių variklių. Galingiausias jų buvo 3,3 L Turbo 300 PS (220 kW) variklis.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Porsche 911 classic** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ferdinand Porsche, Creator of the Sports Car That Bore His Name, Is Dead at 88
**Paslaptingoji sala**| 
Pirmojo leidimo viršelis |
| **Autorius** | Žiulis Vernas |
| **Šalis** | Prancūzija |
| **Žanras** | Nuotykių romanas |
| **UDK:** | 821.133.1-311.3 |
| **Pilna knyga** | L’Île mystérieuse |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | L’Île mystérieuse |
| **Šalis** | Prancūzija |
| **Kalba** | prancūzų |
| **Leidykla** | Pierre-Jules Hetzel |
| **Išleista** | 1875 m. |
| **Formatas** | Kietais viršeliais |
| **Pirmasis lietuviškas leidimas** |
| **Pavadinimas** | Paslaptingoji sala |
| **Leidykla** | „Šviesos" knygynas |
| **Išleista** | 1938 – 1939 m. |
| **Vertėjas** | Pranas Vytautas BudvytisJurgis Talmantas |
| **Puslapių** | pirma dalis 371 antra dalis 399trečia dalis 366 |
| **OCLC:** | 8882851 |
| Lietuviškai pirmą sykį išleista trimis dalimis 1938 – 1939 m. |

**Paslaptingoji sala** (pranc. *L'Île mystérieuse*) – fantastinis Žiulio Verno romanas. Knygoje aprašyta penkių keleivių, skridusių oro balionu ir patyrusių katastrofą, nuotykiai negyvenamojoje saloje. Siužetas pratęsia ir sujungia į vieną dvi ankstesnes Verno knygas: „Kapitono Granto vaikai" ir „Dvidešimt tūkstančių mylių po vandeniu".

Leidimai lietuvių kalba
-----------------------

Lietuviškai ši knyga pirmą kartą išleista 1938–1939 m. trimis dalimis, vertė Pranas Būdvytis. 

1959 m. Valstybinė grožinės literatūros leidykla išleido naują vertimą iš rusų kalbos, vertė Jonas Stukas, (2 leid. „Vaga", 1982). 

2013 m. šis vertimas, Stasės Banionytės atnaujintas ir patikslintas pagal prancūzišką tekstą, išleistas trečią kartą (leidykla „Žara") .

Šaltiniai
---------

1. ↑


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paslaptingoji sala** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Porsche 991 |
|  |
| Bendra informacija |
| Gamintojas | Porsche |
| Metai | 2011– |
| Dizaineris (-iai) | Michael Mauer |
| Chronologija |
| Prieš tai | Porsche 997 |
| Kėbulas ir važiuoklė |
| Klasė | Sportinis automobilis |
| Kėbulo tipas (-ai) | 2 durųkupė2 durų targa2 durų kabrioletas |
| Variklis ir transmisija |
| Variklis (-iai) | 3,4 L H63,8 L H6 |
| Transmisija (-os) | 7 pavarų mechaninė |
| Išmatavimai |
| Ratų bazė | 2 450 mm |
| Kita informacija |

**Porsche 991** – tai septintos kartos Porsche 911 modelis, 2011 m. pristatytas Frankfurto automobilių parodoje. 991 modelis turi visiškai naują platformą, iš viso tik trečdalis automobilio yra tokio pat, kaip pirmojo Porsche 911 1963 m. 991 modelio dizainas stipriai nesiskiria nuo ankstesnių modelių – Porsche 997 ir Porsche 996.

Lyginant su prieš tai buvusiu 997 modeliu, naujasis yra šiek tiek didesnis – prailginta ratų bazė bei automobilio ilgis.

2012 m. Porsche 991 gavo pasaulio geriausių pasiekimų automobilio vardą, o 2014 šiuo laimėjimu galėjo pasigirti ir GT3 modelis.

Porsche 991 modelių gama
------------------------

Pirmasis buvo pristatytas 911 Carrera modelis. Jis turi 3,4 l variklį su tiesioginio kuro įpurškimu. Jis išvysto 350 AG ir pasiekia maksimalų 289 km/val greitį.

Tais pačiais 2011 m. pristaytas 911 Carrera S modelis turi galingesnį 3,8 l variklį.

2012 m. pasirodė galingesnis 911 GT3 modelis. Jis išvysto 475 AG galią, pasiekia 315 km/val greitį.

Tais pačiais metais pasirodė ir 911 Cabriolet modelis su nuleidžiamu stogu.

2014 m. sausį buvo pristatytas 911 Targa modelis su visiškai nauja stogo technologija.

Naujausi 991 modeliai yra 911 Turbo ir Turbo S. Turbo turi 3,8 l 513 AG variklius, o Turbo S – 552 AG. Šie modeliai iki 100 km/val įsibėgėja per 2,6 s. Turbo S modelis pasiekia maksimalų 318 km/val greitį ir yra greičiausias 991 modelių serijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2014 WCA Results
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Motininis mikroschemų rinkinys
**Mikroschemų rinkinys** (angl. *chipset*, lietuviški neįsitvirtinę pakaitalai *valdymo mikroschema, mikroschemų grandinė*) – daugiafunkcijinių mikroschemų rinkinys viename ar keliuose mikroschemų korpusuose. Būna įvairių paskirčių mikroschemų rinkiniai, pvz. rinkiniai, skirti stiprintuvams, kontroleriams ar kitiems prietaisams realizuoti, bet plačiau ši sąvoka taikoma, kalbant apie kompiuterių mikroschemų rinkinius.

Kompiuterio mikroschemų rinkiniai
---------------------------------

Kompiuteriuose naudojami mikroschemų rinkiniai (neretai vadinami žargonu „čipsetas") atlieka dvi pagrindines funkcijas: duomenų perdavimo (realizuoja duomenų magistrales ir jų kontrolerius) bei įvairius nesudėtingus, standartinius įrenginius. Dažniausiai tai dvi (rečiau – viena ar trys) mikroschemos, įmontuotos į sisteminę plokštę. Pagal funkcijas šios mikroschemos skirstomos į šiaurinį tiltą ir pietinį tiltą.

### Šiaurinis tiltas

Šiaurinis tiltas yra atsakingas už pagrindines kompiuterio funkcijas. Jame yra atmintinės kontroleris, centrinių duomenų magistralių (AGP, PCI Express) kontroleriai – t. y. esminės kompiuterio dalys, apjungiančios procesorių ir atmintinę į vieną sistemą. Be to, šiauriniame tilte būna ir įtaisai, skirti duomenų apsikeitimui tarp paties šiaurinio tilto ir vieno ar kelių pietinių tiltų.

### Pietinis tiltas

Pietinis tiltas yra įrenginys, realizuojantis įvairias papildomas kompiuterio dalis: periferines magistrales (ISA, PCI ir pan.), įvairių rūšių (PCI, USB, IDE ir pan.) kontrolerius. Be šių dalių, pietiniame tilte būna ir įtaisai, skirti apsikeitimui duomenimis tarp paties pietinio tilto ir vieno ar kelių šiaurinių tiltų.

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiame straipsnyje naudojami diskutuotini terminai.**Daugiau apie kompiuterinius terminus skaitykite žodynėlyje. |
| **Max Emmanuel Mandelstamm** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1839 m. gegužės 16 d.Žagarė, Rusijos imperija |
| Mirė | 1912 m. kovo 18 d. (72 metai)Kijevas, Rusijos imperija |
|  |
| Veikla | Gydytojas, visuomenės veikėjas |

**Max Emmanuel Mandelstamm** (1839 m. gegužės 16 d. Žagarėje, Rusijos imperija – 1912 m. kovo 18 d. Kijeve, Rusijos imperija) – Lietuvos žydų kilmės gydytojas, visuomenės veikėjas, jaunesnysis Benjamino Mandelštamo ir Leono Mandelštamo brolis.

Biografija
----------

Gimė 1839 m. gegužės 16 d. Žagarėje. Metus mokėsi Mintaujos gimnazijoje, 1850–1854 m. Vilniuje. Studijavo mediciną Tartu universitete, vėliau Charkovo universitete, kurį baigė 1860 m. Praktiką atlikinėjo Černigove, vėliau išvyko studijuoti oftalmologiją į Berlyno universitetą. Vėliau dar mokėsi Heidelbergo universitete ir nuo 1866 m. tapo akių gydytojo Alexander Pagenstecher padėjėju Vysbadene. 1868–1880 m. dėstė oftalmologiją Kijevo universitete, priklausė Hovevei Zion sionistų organizacijai. Buvo vienas iš 1884 m. Europos žydų Katovicų konferencijos iniciatorių. Buvo Odesos sionistų draugijos vadovas. Nemažai bendravo su sionistų lyderiu Theodor Herzl, kartu su juo priešinosi britų planams skirti žydams žemes Ugandoje. Po 1905 m. Bazelio žydų konferencijos pasitraukė iš Hovevei Zion organizacijos ir prisijungė prie *Žydų teritorialistų organizacijos*. Mirė 1912 m. kovo 18 d. Kijeve.

* Su Teodoro Herzliu 1903 m.Su Teodoro Herzliu 1903 m.
* Portretas 1900 m.Portretas 1900 m.

Nuorodos
--------

* Biografija (ang.)

Literatūra
----------

* Samuel Löb Zitron: Lexikon zioni. Warschau 1924, Sp. 413–414.
* Jüdisches Lexikon. Band 3. Jüdischer Verlag, Berlin 1929, Sp. 1360–1361.
* John F. Oppenheimer (Red.): Lexikon des Judentums. Bertelsmann, Gütersloh 1971, ISBN 3-570-05964-2, Sp. 464.
| **Betinas Kraksisit. *Benedetto (Bettino) Craxi*** |
| --- |
|  |
| Bettino Craxi |
| Gimė | 1934 m. vasario 24 d.Milane |
| Mirė | 2000 m. sausio 19 d. (65 metai)Hamamete, Tunisas |
|  |
| Veikla | Italijos politinis veikėjas, buvęs Italijos ministras pirmininkas |
| Partija | 1951 m. Italijos socialistų partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Bettino Craxi |

**Betinas Kraksis** (*Benedetto (Bettino) Craxi*, 1934 m. vasario 24 d. Milane – 2000 m. sausio 19 d. Hamamete, Tunisas) – Italijos politinis veikėjas, buvęs Italijos ministras pirmininkas.

Biografija
----------

Studijavo politologiją ir teisę, bet diplomo negavo.

Nuo 1951 m. Italijos socialistų partijos (PSI) narys. 1955–1968 m. savivaldybės tarybos narys, jaunimo organizacijų veikėjas. 1968–1994 m. parlamento narys, dirbo gynybos ir užsienio reikalų rūmuose.

1968–1983 m. PSI parlamentinės frakcijos pirmininkas, laikraščio „Avanti!" direktorius. 1970 m. PSI nacionalinio sekretoriaus pavaduotojas, 1976 m. sekretorius, 1976–1993 m. partijos lyderis.

1983–1987 m. Italijos Ministras pirmininkas. Jam vadovaujant du kartus padidėjo bendrasis nacionalinis produktas, Italija tapo penktąja ekonomikos dydžiu šalimi, įėjo į G-7. Įvesta lanksti mokesčių skalė, palengvinusi verslo plėtrą. Tačiau B. Kraksis ir kiti socialistai bei koalicijos partneriai krikščionys demokratai buvo apkaltinti korupcija, ryšiais su mafija ir dėl šio skandalo ISP neteko rinkėjų paramos. Vengdamas arešto pabėgo iš šalies ir nuo 1994 m. gyveno Tunise.

1976–1989 m. Socialistų Internacionalo pirmininko pavaduotojas.

Nuorodos
--------

* Kraksio fondas **(**it.**)**.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Amintore Fanfani** | **Italijos ministras pirmininkas**1983–1987 | Po to:**Amintore Fanfani** |
| Maučiuvis |
| --- |
|  Maučiuvis ties Pamaučiais |
| **Ilgis** | 22,7 km |
| **Baseino plotas** | 80,5 km² |
| **Ištakos** | Keliuotiškių kaimo apylinkės |
| **Žiotys** | Yslykis |
| **Šalys** |  Lietuva,  Latvija |
|  |
|  **Vikiteka** | Maučiuvis |

**Maučiuvis** (latv. *Maučuve*) – upė šiaurės Lietuvoje (Pakruojo ir Pasvalio rajonuose) ir pietų Latvijoje (Bauskės savivaldybėje). Yslykio upės kairysis intakas. Įteka 38 km atstumu nuo jo žiočių.

Prasideda dviejų rajonų paribyje, Keliuotiškių kaimo apylinkėse, miško pelkėje. Pakruojo rajone teka nedidelę dalį, toliau krypsta į gretimą Pasvalio rajoną. Tėkmė nukreipta į šiaurę. Beveik visame ilgyje vaga sureguliuota, apylinkėse vyrauja atviri dirbami laukai. Didesnę dalį srūva Lietuvos teritorijoje, o Yslykį pasiekia Latvijoje, ties Brunaviškio kaimu.

Žymesni intakai: Maučiukas, Upelis (kairieji), Sartupis, Vingrelis, Drukys (dešinieji).

Prie Maučiuvio įsikūrusios gyvenvietės: Majeliai, Vainaroniai, Nakvosai, Nairiai, Kervesiai, Pamaučiai.

Upėvardis yra galimai žiemgalizmas iš šaknies *mauk-* (plg. *maukas* „gurkšnis", *maukti* „godžiai gerti", *mauknynas* „klampynė").

LR upių klasifikatoriuje – nr. 40010022.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 207
2. ↑  LR upių klasifikatorius

Nuorodos
--------

* Maučiuvis (*gamtos katalogas*)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Mikrofilamentai** (lot. *microfilamenti*) – ląstelės baltyminės struktūros, sąlygojančios visų ląstelės dalių judėjimą. Aptinkami visoje citoplazmoje. Yra aktino (storis 6 nm), miozino (15 nm) ir tarpiniai mikrofilamentai (10 nm). Nuo jų priklauso visų ląstelės dalių ir specializuotų raumeninių skaidulų judėjimas (susitraukimas). Mikrofilamentai reguliuoja chloroplastų, ląstelės branduolio judėjimą. Jie dalyvauja fagocitozėje ir ląstelei dalijantis, kai susidaro sąsmauka.

Aktino ir miozino mikrofilamentai yra raumenyse ir čia jie formuoja miofibriles (0,2-1 mikrometrai storio). Miofibrilių pluoštai sudaro skaidulas (žr. raumeninis audinys. Joms sąveikaujant, raumuo susitraukinėja. Neraumeninėse ląstelėse būna 6 nm storio aktino mikrofilamentų, kurie gali sujungti miozino molekules. Todėl tos ląstelių dalys, kur daugiau yra aktino mikrofilamentų, yra standesnės, kietesnės.

* Aktino mikrofilamentų būna mikrogaureliuose. Jie svarbūs ameboidiniam ląstelių judėjimui.
* Tarpiniai mikrofilamentai sudaro atramą organoidams, palaiko ląstelių formą. Jų daug yra nervinėse ir neuroglijos ląstelėse.
| **Lampetra fluviatilis** |
| --- |
| Upinė nėgė (*Lampetra fluviatilis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Bežandžiai  *( Agnatha)* |
| Klasė: | Nėginiai apskritažiomeniai  *( Cephalaspidomorphi)* |
| Būrys: | Nėgės  *( Petromyzoniformes)* |
| Šeima: | Nėginės  *( Petromyzonidae)* |
| Gentis: | Upinės nėgės  *( Lampetra)* |
| Rūšis: | Upinė nėgė  *( Lampetra fluviatilis)* |

 |
| Binomas |
| ***Lampetra fluviatilis***Linnaeus, 1758 |

**Upinė nėgė** (*Lampetra fluviatilis*) – nėginių (*Petromyzonidae*) šeimos vandens stuburinis gyvūnas, priklausantis bežandžių antklasiui.

Kūnas ilgas, cilindriškas, jo viršutinė dalis pilkšvai melsva, žalsva ar rusva, be dėmelių. Pilvas pilkšvai baltas, dažnai išmargintas taškeliais. Kūno šonuose ties galva yra 7, labai retai 4 ar 5 poros žiauninių angų. Viršutinė žiočių plokštelė ilga, su 2 vienas nuo kito nutolusiais dantimis. Žiočių šonuose yra po 3 dantis, iš kurių viduriniai trišakiai ar keturšakiai, o kraštiniai dvišakiai. Apatinėje žiočių plokštelėje būna 5–9, dažniausiai 7, dantys, iš kurių kraštiniai dažniausiai dvišakiai. Per nerštą dantys atbunka. Ties lūpos kraštu turi 1 eilę smulkių dantelių. Kūno ilgis 25–50 cm, svoris 80–130 g.

Paplitusios Šiaurės Atlante, Baltijos jūros baseine. Lietuvoje paplitusi nepatvenktose upėse. Praeivė.

Neršti migruoja į upes gegužės pabaigoje – birželio pradžioje, kai vandens temperatūra būna apie 12 laipsnių. Neršia seklumose ant žvyrėto grunto, grupelėmis. Po neršto žūva. Vislumas – 4–40 tūkst. ikrelių. Pastarieji elipsiški, neskaidrūs, gelsvai pilki, lipnūs, apie 0,8–1,1 mm dydžio. Embrionai vystosi 11–14 parų. Išsiritusios lervos būna apie 4 mm ilgio, kirmėliškos, skaidrios, priekinė kūno dalis storesnė. Akys būna paslėptos po oda. Kūno šonuose ties galva yra 7 žiauninės angelės. Žiotys apsuptos ūselių. Trynio maišas sudaro 3/ kūno ilgio. Liemuo ir uodega apgaubta plaukiojamosios plėvės. Kai rezorbuojasi trynio maišelis, lervų galvinės ir uodeginės kūno dalių aukštis suvienodėja, apie žiotis išsivysto lūpos: apatinė trumpa, o viršutinė ilga, užlenkta į apačią ir atsikišusi į priekį. Lervos tampa panašios į suaugusias, kai kūno ilgis pasiekia 10–15 cm. Tokio dydžio migruoja į jūras, kur gyvena 1–2 metus.

Šaltiniai
---------

* Virbickas J. Lietuvos žuvys. Vilnius: Mokslas, 1986. 13 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Upinė nėgė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Antanina Šalkauskaitė** |
| --- |
| Gimė | 1883 m. lapkričio 25 d.Ariogaloje, Kauno apskritis |
| Mirė | 1964 m. gegužės 16 d. (80 metų)Šiauliuose |
| Tėvai | Julijonas ŠalkauskisBarbora Goštautaitė |
|  |
| Veikla | Lietuvos bibliotekininkė |
|  |
| Alma mater | Varšuvos konservatorijaGrenoblio universitetas |

**Antanina Šalkauskaitė** (1883 m. lapkričio 25 d. Ariogaloje, Kauno apskritis – 1964 m. gegužės 16 d. Šiauliuose) – Lietuvos bibliotekininkė.

Biografija
----------

Gimė gydytojo Julijono Šalkauskio ir Barboros Goštautaitės 9 vaikų šeimoje. Broliai teisininkas, profesorius Kazys Šalkauskis, filosofas, pedagogas Stasys Šalkauskis, sesuo Felicija Šalkauskaitė.

1902 m. baigė Šiaulių mergaičių gimnaziją. 1902–1905 m. mokėsi Varšuvos konservatorijoje. Prancūzų kalbą ir literatūrą studijavo Grenoblio universitete, baigė aukštuosius bibliotekininkystės kursus Briuselyje.

Dirbo tėvo sekretore. Pirmojo pasaulinio karo metais gyveno Uzbekijoje, trumpai dirbo Samarkando municipalinėje bibliotekoje. Grįžusi į Lietuvą dirbo juridinėse įstaigose Panevėžyje ir 1923–1925 m. Šiauliuose. 1928–1950 m. su nedidele pertrauka – Kauno universiteto bibliotekos katalaguotoja. Su kitais kūrė bibliotekos knygų ir periodikos sisteminį katalogą, vienintelį tarpukario Pabaltijo šalyse. 1950–1953 m. dirbo Kauno politechnikos instituto bibliotekoje. Išėjusi į pensiją vėl gyveno Šiauliuose.

Nuo 1931 m. Lietuvos bibliotekininkų draugijos narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Julius Šalkauskis, 2008 m. gegužės 16 d. Šiaulių Aušros muziejus
2. ↑   Antanina Šalkauskaitė. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

**Upsalos modelis** - tai teorija, kuri paaiškina, kaip įmonei palaipsniui intensyvinti savo veiklą užsienio rinkose. Ji yra panaši į POM modelį. Pagrindiniai abiejų modelių bruožai, tai - įmonės įgauna patirties iš vidaus rinkos, prieš plėtojant savo veiklą užsienio rinkose; kompanijos pradeda savo užsienio operacijas kultūriškai ir / arba geografiškai artimose šalyse ir išplečia veiklą palaipsniui į kultūriškai ir geografiškai labiau nutolusias šalis; įmonės pradeda savo užsienio operacijas naudojant tradicini eksportą ir palaipsniui pereina prie intensyvių ir kompleksiškų operacijų (filialai ir tt).

Upsalos modelis taip pat siūlo, kad užsienio prekyba prasidėtų nuo atsitiktinių eksporto užsakymų, po kurių seka reguliarūs eksporto užsakymai; ir POM modelis teigia, kad pirmasis pardavimo objektas yra fizinis produktas - paslaugos, žinios ir sistemos, galbūt, bet ne būtinai vėliau bus priskirti prie pardavimo tikslų. Be to, POM modelyje daroma prielaida, kad pirmoji plėtra pardavimuose yra susijusi su plėtra į naujas užsienio rinkas. Galiausiai, įmonė neskirs aukštesnio lygio išteklių rinkai, kol neįgys žinių bei patirties, ir todėl internacionalizacija vystosi palaipsniui. Viso priežastis - vietinės rinkos reguliuotojų taisyklės ar organizaciniai skirtumai. Uppsala modelis nurodo, kad įsipareigojimų lygis taip pat gali sumažėti arba sustoti jeigu veikla ir perspektyvos nepasiekia užsibrėžtų tikslų lygio.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Citoskeletas. 
Aktino filamentai – raudona, mikrotubulės – žalia, branduolys – mėlyna.
**Citoskeletas** – sudėtingas baltyminių siūlų tinklas kuris padeda eukariotinėms ląstelėms išlaikyti formą ir suderintai kryptingai judėti. Citoskeletas yra labai kislus – kai kurios jo dalys gali labai sparčiai susidaryti ar suirti, prisitaikydamos prie ląstelės poreikių.

Citoskeleto dėka ląstelės juda:

* ląstelės gali šliaužioti (pvz. audinių kultūroje),
* keisti savo formą ir atlikti mechaninį darbą (raumeninių ląstelių susitraukimas),
* keisdamos savo formą formuoti besivystantį gemalą.

Citoskeletas užtikrina ir viduląstelinį judėjimą – pvz. gabena organoidus ląstelėje, paskirsto chromosomas ląstelei dalijantis.

Citoskeleto atraminę dalį sudaro trijų tipų baltyminės skaidulos – mikrovamzdeliai, aktino ir tarpiniai filamentai. Šios skaidulos sudarytos iš smulkių baltyminių molekulių.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Citoskeletas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Mikroklinas
Mikroklinas

  

**Mikroklinas** – silikatų klasės mineralas, (KAlSi3O8) svarbus tektosilikatinis mineralas formuojantis magmines uolienas. Mikroklino cheminė sudėtis tokia pati kaip ir ortoklazo, tik jis priklauso triklyniniai kristalo sistemai, trapacijos formos su kiek mažesniais negu stačiais kampais, nuo to ir kilo pavadinimas iš graikų kalbos *mažas šlaitas*.

Mikroklino ir ortoklazo fizikinės savybės identiškos, jie gali būti atskirti tik optiniais tyrimais (poliarizuotu mikroskopu). Yra žinomas natrio mikroklinas vadinamas **anortoklazu**, kuris yra izomorfinis mišinys KAlSi3O8 ir NaAlSi3O8 ir sudarytas iš didesnių natrio-aliuminio silikatų kiekių.

Kietumas pagal Moso skalę 6.

Žalia mikroklino atmaina vadinama amazonitu.

Jis nėra randamas Amazonės upės baseine, tačiau ispanų tyrėjai taip pavadindami, matyt bus sumašę su kitu žaliu to regiono mineralu.
| **Svamis Muktananda** |
| --- |
| Muktananda (ant kėdės), 1970 m. |
| Gimimo vardas | Krishna Rai |
| Gimė | 1908 m. gegužės 16 d.Mangalūru, Karnataka, Britų Indija |
| Mirė | 1982 m. spalio 2 d. (74 metai)Ganešpuris, Maharaštra, Indija |
|  |
| Veikla | guru, dvasinis lyderis |
|  |
| Žinomas (-a) už | sidha jogos tradicijos pradininkas |

**Svamis Muktananda** (skr. मुक्तानन्द​ = IAST: *Muktānanda*; 1908 m. gegužės 16 d. – 1982 m. spalio 2 d.) – Indijos gurus, sidha jogos tradicijos pradininkas.

Gimė kaip Krišna Rajus Mangalūru mieste. Būdamas penkiolikos sutiko gurų Bhagavaną Nitjanandą, jo paveiktas atsidėjo dvasiniam gyvenimui. Priėmė sanjasą ir įstojo į dašnamių Sarasvatės broliją, kur priėmė Svamio Muktanandos vardą. Vėliau kaip klajojantis asketas keliavo po šalį. 1947 m. Muktananda vėl susitiko su savo gurumi Nitjananda, kuris savo mokiniui atliko šaktipatą („galios perdavą"). Paskui Muktananda praleido 9 metus meditacijoje, o 1956 m. Nitjananda Muktanandai pavedė įkurti ašramą. 1970–1981 m. Muktananda daug keliavo, steigdamas ašramus ir propaguodamas sidha jogą. 1975 m. jis įsteigė ašramą Oklande, o 1979 m. – Niujorke. Grįžo į Indiją ir 1982 m. kaip tikima, pasiekė samadhį. Jo kapavietė yra Gurudeva Sidha Pythos ašrame (Maharaštroje).

Muktanandos tradicija remiasi kašmyrišku šaivizmu. Mokymo pagrindas yra apie tantrines kundalinės praktikas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Swāmī Muktānanda*.0Bruce M. Sullivan. Historical Dictionary of Hinduism. The Scarecrow Press, 1997.0p. 142
| Gugių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Gugių piliakalnisGugių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°42′53.5″ š. pl. 25°53′38.9″ r. ilg.﻿ / ﻿55.714861°š. pl. 25.894139°r. ilg.﻿ / 55.714861; 25.894139Koordinatės: 55°42′53.5″ š. pl. 25°53′38.9″ r. ilg.﻿ / ﻿55.714861°š. pl. 25.894139°r. ilg.﻿ / 55.714861; 25.894139 |

 |
| Vieta | Zarasų rajonas |
| Seniūnija | Dusetų seniūnija |
| Aukštis | 20 m |
| Plotas | 35x20 |
| Naudotas | I tūkstantmetis pr. m. e. - I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1972 |
| Registro Nr. | /A1768 / 27115 |

**Gugių piliakalnis** – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 27115; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A1768) Zarasų rajono savivaldybės teritorijoje, Gugių kaime, Dusetų seniūnija. Pasiekiamas plentu  **179**  Dusetos–Degučiai–Dūkštas  Sirotiškėse už sankryžos pavažiavus 550 m, pasukus į kairę pietvakariuosna Pempių link ir pavažiavus 1 km laikantis dešinės – yra 150 m į kairę vakarų kryptimi nuo menko lauko keliuko, jam išlindus iš miško į dirvoną.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 35x20 m dydžio, 1 m aukštesne rytine dalimi. Joje rasta akmeninių kirvių. Šlaitai vidutinio statumo - statūs, iki 20 m aukščio.

Piliakalnis labai apardytas arimų, dirvonuoja.

Tyrimai
-------

1972 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. - I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 15700 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 574700 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Antažiegės piliakalnis 7 km | Morkūnų piliakalnis 4,5 km | Jatkūniškių piliakalnis 5 km |  |
| Gasių piliakalnis 0,7 km  Skineikių piliakalnis 1,5 km |  | Narkyčių piliakalnis 5 km |
| Zabičiūnų piliakalnis 8 km | Verslavos piliakalnis 7 km | Vencavų piliakalnis 6 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 68 (Nr. 234).

* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 400-401.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Gugiai
**Chuck Eidson**| Vilniaus Lietuvos RyteVilniaus Lietuvos Ryte *Vilniaus Lietuvos Ryto komandoje* |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1980 m. spalio 10 d. |
| Gimimo vieta | Summerville, Pietų Karolina, JAV |
| Ūgis | 2,01 m |
| Svoris | 94 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Baigęs karjerą |
| **Pozicija** | atakuojantis gynėjaslengvasis kraštas |
| Profesionalūs klubai |
| 2002-20032003-20042004-20062006-20072007-20092009-20112011-20122012-2014 | Pietų Karolinos universitetasCharleston „Lowgators" (NBDL)Gyseno „46ers"Strasbūro SIGVilniaus „Lietuvos Rytas"Tel Avivo "Maccabi"Barselonos "FC Barcelona"Kazanės "Uniks" | 11,37,415,5 |
|  |

**Čakas Eidsonas** (angl. *Chuck Eidson*; g. 1980 m. spalio 10 d.) – JAV krepšininkas.

2008 metais su Vilniaus Lietuvos Rytu LKL iškovojo antrą vietą čempionate. 2009 m. laimėjo Prezidentų, LKF, BBL ir ULEB Cup taures. Tais pačiais metais tapo naudingiausiu ULEB Cup sezono žaidėju (MVP), BBL finalinio ketverto MVP, LKL trenerių buvo pripažintas sezono geriausiu, bei tapo žvaigždžių dienos mačo naudingiausiu žaidėju.

2009 m. liepos 13 d. pasirašė dvejų metų kontraktą su Tel Avivo "Maccabi" klubu. 2011 m. birželio 22 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Barselonos klubu. 2012 m. rugpjūčio 20 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Rusijos Kazanės "Uniks" klubu.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2009-02-24 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
| Asvejablrs. *Асвея*, rus. *Освея* |
| --- |
|              |
|  |
|  |
| 

AsvejaAsveja

56°01′0″ š. pl. 28°07′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.01667°š. pl. 28.11667°r. ilg.﻿ / 56.01667; 28.11667﻿ (Asveja (Vitebskas))Koordinatės: 56°01′0″ š. pl. 28°07′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.01667°š. pl. 28.11667°r. ilg.﻿ / 56.01667; 28.11667﻿ (Asveja (Vitebskas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| **Sritis** | Vitebsko sritis Vitebsko sritis |
| **Rajonas** | Verchniadzvinsko rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 987  |
|  |
|  **Vikiteka** | Asveja |

**Asvejà**  (blrs. *Асвея*, rus. *Освея*) – miestelis šiaurės Baltarusijoje, pasienyje su Latvija ir Rusija. Prie miestelio telkšo Asvejos ežeras. Maisto, statybų, lengvoji pramonė. 1782 m. pradėto statyti Gilzenų (kai kuriuose šaltiniuose minima ir Šadursių giminės pavardė) dvaro bei parko liekanos. Išlikę Šv. Trejybės bažnyčios pamatai datuojami 1783 m. 1759 m. pastatyta ligoninė. XIX a. pastatyta Šv. Jurgio cerkvė. Nuo miestelio pietų kryptimi yra žydų kapinės (nuo XIX a.).

Asvejos rūmų liekanos

Etimologija
-----------

Pavadinimas kildinamas iš baltiškojo (lietuviškojo) *ašva* ir (prūsiškojo) *aswa* – „arklys". Baltarusų mokslininkas Vadzim Žukevič sieja pavadinimą su *свей, свеяный песок* – „sąnašos, suneštas smėlis" (užuomina į Asvejos ežero pakrantę).

Istorija
--------

Pirmą kartą paminėtas XV a. Rusų istorikai teigia, kad pagal atliktus archeologinius kasinėjimus, dar X a. šioje vietoje buvo slavų gyvenvėtė. XVI a. priklausė LDK Polocko vaivadijai. Miesto teisės suteiktos 1695 m. Nuo XVI a. iki XVIII a. prekybos centras, per metus vykdavo mažiausiai dvi mugės.

Nuo 1772 m. priklausė Rusijos imperijai. XIX a. buvo miestelis, Drisos apskrities Asvejos valsčiaus centras.

Po Spalio revoliucijos atiteko Baltarusijos TSR. 1943 m. vasario 16 d. vykdant sovietų partizanų likvidavimo operaciją Žiemos stebuklas (vok. *Operation Winterzauber*) miestelis sudegintas, nukentėjo daug gyventojų.

2007 m. pretendavo į agromiestelio statusą, bet jo negavo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pasaulio vietovardžių žodynas. – Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006–2014. (VLKK versija)
2. ↑  В. Н. Топоров. Прусский язык: A-D, Москва, Наука, 1975, 135–138 psl.
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 49
4. ↑  *Oświej*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. VII (Netrebka — Perepiat). Warszawa, 1886, 743 psl. **(**lenk.**)**
5. ↑  *Бествицкий Ю.* Латышский Легион смерти: свастика вместо совести // Газета Совета министров республики Беларусь «Рэспублiка», 17.11.2007 — № 216 (4395). Archyvuota kopija 2013-11-04 iš Wayback Machine projekto.
| Isana |
| --- |
| Asunsjono gyvenvietė prie Isanos (Brazilija) Asunsjono gyvenvietė prie Isanos (Brazilija) |
| **Ilgis** | 580 km |
| **Baseino plotas** | 35 675 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2278 m³/s |
| **Ištakos** | Gvainijos departamentas |
| **Žiotys** | Negras |
| **Šalys** | Kolumbijos vėliava Kolumbija, Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Isana |

**Isana** (port. *Rio Içana*, isp. *Río Isana*) – upė Kolumbijoje ir Brazilijoje; Negro dešinysis intakas (Amazonės baseinas). Prasideda pietryčių Kolumbijoje, Gvainijos departamente. Teka į pietryčius, atkarpą sudaro Kolumbijos–Brazilijos sieną, toliau vinguriuoja į pietryčius–pietus per Brazilijos Amazonės valstiją. Įteka į Negrą ties San Žoakinu (šiauriau nuo San Gabriel da Kašoeiros).

Didžiausi intakai: Ajaris, Kujaris.

Isanos aukštupyje gyvena indėnai kuripakai (njamepakai), ten sudarytas Isanos ir Kujario indėnų draustinis. Brazilijoje teka per Negro aukštupio indėnų teritoriją, kur gyvena daugiausia banivai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  „Terra Indígena Alto Rio Negro", *Terras Indígenas no Brasil*(
Kegumo HES-2
**Kegumo hidroelektrinė** (latv. *Ķeguma HES*) – seniausia Dauguvos upės hidroelektrinė ir trečia didžiausia hidroelektrinė Latvijoje ir Baltijos šalyse. Pastatyta prie Kegumo. Oficialiai statyba pradėta 1937 m. gegužės 22 d.

Kegumo HE faktiškai yra hidroelektrinių kompleksas, kuris susideda iš dviejų skirtingais laikotarpiais pastatytų hidroelektrinių Dauguvos dešiniajame ir kairiajame krante. Elektrinė yra 70 km nuo Dauguvos žiočių ir atitinkamai formuoja Dauguvos HE kaskados antrą pakopą. Elektrinės savininkas ir operatorius yra nacionalinė energijos kompanija „Latvenergo".

Kegumo HE slėgimo aukštis yra 14 metrų, o HE tvenkinio talpa yra 168,3 mln. m³. Elektrinės elektros energijos gamybos galia yra 264 megavatai, o išdirbio dydis 2004 m. sudarė 571 gigavatvalandę. Tai yra maždaug 10 % valstybinės energijos kompanijos „Latvenergo" 2005 m. realizuoto elektros energijos dydžio. Kegumo HE pagamintą elektros energiją perduoda 110 kilovoltų elektros perdavimo tinkle.

Kegumo HE komplekso senoji dalis, Kegumo HES-1 yra aprūpinta keturiais hidroagregatais, kurių galia šiuo metu yra 72 megavatai (MW), ji buvo statoma nuo 1936 m. iki 1939 m. 2001 m. baigta Kegumo HES-1 rekonstrukcija, per kurią buvo pakeisti visi hidroagregatai ir automatizuotos valdymo sistemos. Rekonstrukcijos metu nedaug padidinta elektrinės galia.
Kegumo HES-2 buvo statoma nuo 1976 m. iki 1979 m. Ji aprūpinta 3 hidroagregatais, kurių bendra galia 192 MW.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kegumo HE** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  XX amžius. 1937 m. gegužės 24 d. Nr. 114 (272), 1 psl.
Koordinatės: 56°17′19″š. pl. 22°56′21″r. ilg.﻿ / ﻿56.288618°š. pl. 22.939039°r. ilg.﻿ / 56.288618; 22.939039

| Keidų dvaras |
| --- |
| Priekyje – koplyčios liekanos, toliau – gyvenamasis namas. 2015 m. Priekyje – koplyčios liekanos, toliau – gyvenamasis namas. 2015 m. |
| Vieta | Keidai, Akmenės rajonas |
| Bajorų giminės | Putriai |
| Parkas | Parko alėjos ir želdynų fragmentai |
| Pastatų būklė | Išlikę koplyčios griuvėsiai, dvaro gyvenamasis namas |

**Keidų buvusi dvaro sodyba** išlikusi Keidų kaime, Naujosios Akmenės kaimiškojoje sen. Akmenės rajone, apie 5 km į pietryčius nuo Naujosios Akmenės. Sodybvietėje stūkso autentiškas vienaaukštis, medinis gyvenamasis namas, apgriuvusi mūrinė koplyčia su rūsiu, koplytstulpis. Sodybos teritorijos perimetras apsodintas liepomis, yra medžių alėjos fragmentas. Apleista dvarvietė yra prie pat judraus kelio  **154**  Šiauliai–Gruzdžiai–Naujoji Akmenė . Jo nustatyta teritorija užima 3,9 ha.

Dvaro sodybos fragmentai 1992 m. įrašyti į Kultūros paveldo registrą (unik. kodas 30). XIX a. Keidų dvare gyveno Putriai.

Istorija
--------

Sodyboje Keiduose buvo apsigyvenusi daugiavaikė šeima. Jos nuteistus tėvus uždarius į kalėjimą, o jų 9 vaikus iškėlus į globos įstaigą, namai liko be šeimininkų. Vagys pirmiausia nusitaikė į buvusią bažnytėlę dėl jos vertingų raudonų plytų. Buvo ardomos sienos, pertvaros, perdengimai, stogas. Akmenės rajono valdžia norėjo išsaugoti buvusio Keidų dvaro pastatus, ypač buvusią bažnytėlę, pastatytą kunigo Juliaus Putriaus (mirė bene 1934 m.). Šalies Kultūros vertybių apsaugos departamentas rajono valdžią ragino sutrukdyti kultūros paminklo naikintojams.

Apie 2000 m. į nuniokotą buvusį Keidų dvarą buvo įleista gyventi nepasiturinti šeima, kuri nepabūgo čia jos laukusių darbų. Seniūnija pasiūlė pagalbą, nemokamai davusi plytų. Šiukšlėms kuopti Darbo birža atsiuntė darbininkų. Namo pertvaras mūrijusiems statybininkams atlyginimą mokėjo valdžia. Valdžiai, kuriai rūpėjo išsaugoti šį kultūros paminklą, padedant sodyba gražėjo, troboje radosi tvarka, buvo suramstytas tvartas. Bet ir po trejų šeimos gyvenimo buvusiame dvare metų čia nebuvo elektros. Prašymo elektrifikuoti sodybą valdžia netenkino, nes čia nebuvo įregistruotas ūkininko ūkis. Nebuvo leista atstatyti koplyčios iš šiuolaikinių plytų ar sutvarkyti statinio rūsį, pritaikant jame laikyti bulves. Naujasis sodybos šeimininkas galiausiai liko darbuotis vienas pats.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  „Keidų dvaras". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2015-11-13.
3. ↑

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos dvarai
* Keidų dvaras Lietuvos dvarų duomenų bazėje Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
* Aplankyk Lietuvą. Keidų dvaras[neveikianti nuoroda]
* Keiduose dar praverčia balana
* Paveldas - skurdo ir įstatymų žirklėse
| Mukna |
| --- |
|  Mukna (Rūdupis) prie Parūdupių |
| **Ilgis** | 7,2 km |
| **Baseino plotas** | 31,3 km² |
| **Ištakos** | Mickūnų miškas |
| **Žiotys** | Vilnia |
| **Šalys** | Lietuva |

**Mukna** – upelis Lietuvoje, Vilniaus rajone, Mickūnų seniūnijoje; Vilnios kairysis intakas. Prasideda Mickūnų miške, prie pietinio Dėdoniškių pakraščio. Aukštupyje dar vadinama ***Rūdupiu***. Teka į vakarus, toliau į pietvakarius, o pačiame žemupyje – į šiaurės vakarus. Įteka į Vilnią 25,2 km nuo jos žiočių, Mickūnuose.

Turi bevardį kairįjį intaką (M-1), kitur tapatinamą su Muknos ištakomis (prasideda prie Sadūniškių, teka pro Muknos kaimą).

Aukštupio vaga ištiesinta, pačiame žemupyje sudarytas Mickūnų tvenkinys. Prie upelio įsikūrusios Dėdoniškės, Parūdupiai, Mickūnai.

Upėvardis *Muknà* greičiausiai kilęs nuo žodžių *mùkti* („tižti, smegti"), *mukùs* („klampus").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos upės*: B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė, Kaunas, Lietuvos energetikos institutas, 2001
| ***Gypsophila paniculata*** |
| --- |
| Muilinė guboja, auganti Kuršių nerijoje |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Gvazdikiniai  *( Caryophyllaceae)* |
| Gentis: | Guboja  *( Gypsophila)* |
| Rūšis: | Muilinė guboja  *( Gypsophila paniculata)* |

 |

**Muilinė guboja** (*Gypsophila paniculata*) – gvazdikinių (*Caryophyllaceae*) šeimos gubojos (*Gypsophila*) genties augalų rūšis.

Muilinės gubojos požymiai
Muilinė guboja
Stiebas šakotas, 50–90 cm aukščio. Lapai linijiški. Žiedai smulkūs, susitelkę tankiais skydeliais. Šaknys iki 15 m ilgio, sutvirtina dirvožemį.

Lietuvoje kaip dekoratyvinis augalas auginama darželiuose, kapinėse. Baltijos pajūrio kopose, smėlynuose prie sodybų kartais auga sulaukėjusios muilinės gubojos.

Įtraukta į Lietuvos invazinių rūšių sąrašą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Muilinė guboja*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 11
2. ↑  Aplinkos ministro įsakymas dėl invazinių Lietuvoje rūšių sąrašo
**Palangos miesto savivaldybės taryba** – Palangos miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. Pilnas pavadinimas – **Palangos miesto Liaudies deputatų taryba**, nuo 1990 m. balandžio mėn. **Palangos miesto taryba**, nuo 1994 m. liepos mėn. *Palangos miesto savivaldybės taryba*.

Teisinis pagrindas
------------------

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d. savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Palangai priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas.

Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu" vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.

Rinkimai įvyko 1990 m. kovo 24 d. pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d. tačiau kai kuriose rinkimų apygardose rinkimai neįvyko, kitose daputatas nebuvo išrinktas arba buvo paskirtas miesto valdybos nariu. Pakartotiniai rinkimai į neužimtas deputatų vietas vyko gegužės 19 d. ir lapkričio 24 d.

Tarybos deputatai
-----------------

* Bronius Martinkus, Palangos miesto tarybos pirmininkas
* Rimantas Antanas Mikalkėnas

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2004-11-21 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

| **Sorex araneus** |
| --- |
| Paprastasis kirstukas (Sorex araneus)Paprastasis kirstukas (*Sorex araneus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | *Eulipotyphla*  *( Eulipotyphla)* |
| Šeima: | Kirstukiniai  *( Soricidae)* |
| Gentis: | *Sorex*  *( Sorex)* |
| Rūšis: | Paprastasis kirstukas  *( Sorex araneus)* |

 |

**Paprastasis kirstukas** (*Sorex araneus*) – kirstukinių šeimos gyvūnas. Plačiai paplitęs šiaurės Europoje ir Didžiojoje Britanijoje, išskyrus Airiją. Aktyvūs visą parą, bet sutemus aktyvesni. Minta vabzdžiais ir kitais bestuburiais. Sveria vidutiniškai 5-12 gramų ir yra 55-82 mm ilgio.

Dauginimosi sezonas tęsiasi maždaug nuo balandžio iki rugsėjo. Vienoje vadoje būna 5-7 jaunikliai. Viena patelė per sezoną atsiveda 2-4 vadas. Vidutinė individo gyvenimo trukmė – nuo 6 iki 12 mėnesių.

Paprastasis kirstukas (dešinėje) ir kirstukas nykštukas. Šalia – alaus kamštelis palyginimui.

Išnašos
-------

1. ↑  *Kirstukiniai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-09-30.
Koordinatės: 24°29′ p. pl. 46°41′ v. ilg.﻿ / ﻿24.483°š. pl. 46.683°r. ilg.﻿ / 24.483; 46.683

Sala iš aukščiau
**Keimada Grandė** (port. *Ilha da Queimada Grande*) – sala Atlanto vandenyne, 35 km nuo pietrytinių Brazilijos krantų. Priklauso San Paulo valstijai. Sala nedidelė, vos 0,43 km² ploto, kalnuota, uolinga (aukštis iki 206 m). Apaugusi krūmokšniais.

Keimada Grandė garsėja savo gyvatėmis. Tik čia gyvena endeminė, labai nuodinga gyvatė *Bothrops insularis*. Sala garsėja legendomis apie gyvačių gausą – teigiama, kad čia jų esti keturios viename kvadratiniame metre. Be jų, salose gyvena ar apsistoja dar virš 30 paukščių rūšių, 3 endeminės varliagyvių, 3 driežų, 17 vorų, 3 kirmrausų rūšys.

Salos pavadinimas portugališkai reiškia „didžioji degimų sala". 1909 m. Keimada Grandėje pastatytas švyturys. Pasak legendos, švyturio prižiūrėtojas dingo nuėjęs pasiskinti bananų, o vėliau žuvo ir visi atvykę gelbėtojai. Dabar švyturys veikia automatiškai.

Keimada Grandė paskelbta griežtu gamtos rezervatu, Brazilijos jūrų laivynas draudžia saloje išsilaipinti. Čia gali lankytis tik mokslininkai – taip saugomi tiek lankytojai, tiek salos ekosistema.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-03 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| RK1915 |
| --- |
| **Vandžiogala–Preišiogalėlė–Jonava** |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 22,6 km |
| Pradžia | Vandžiogala |
| Pabaiga | Jonava |
| Apskritys | Kauno |

**RK1915** – rajoninis kelias, jungiantis Vandžiogalą ir Jonavą. Kelio ilgis – 22,6 km.

Kelias prasideda Vandžiogalos gyvenvietėje, sankryžoje su keliu  **222**  Kaunas–Vandžiogala . Atkarpoje, kurioje tęsiasi gyvenvietė, kelias turi asfalto dangą. Už gyvenvietės asfaltas baigiasi. Toliau 7 km tęsiasi žvyrkelio ruožas, pakeliui kelias einą per mišką Girelė. Ties Priešiogalos ir Priešiogalėlės kaimu eina 3 km ilgio asfaltuotas ruožas. Už jo – vėl žvyrkelis. Nuo sankryžos su krašto keliu  **232**  Vilijampolė–Žeimiai–Šėta , prasideda asfaltuotas ruožas iki pat Jonavos. Šioje atkarpoje link Jonavos, išauga eismo intensyvumas, o ir paties kelio svarba yra didesnė. Ši kelio atkarpa tarnauja kaip vienas iš alternatyvių maršrutų tarp Kauno ir Jonavos. 16-ame kelio trasos kilometre, kelias nusileidžia į Neries slėnį ir eina palei Neries upę. Baigiasi Jonavoje, miesto centrinėje dalyje, sankryžoje su krašto keliu  **144**  Jonava–Kėdainiai–Šeduva .

v • a • r **Kauno apylinkių rajoniniai keliai** 

1901 - 1902 - 1903 - 1904 - *1905* - 1906 - 1907 - 1908 - 1909 - 1910 - 1911 - 1912 - 1913 - 1914 - 1915 - 1916 - 1917 - 1918 - 1919 - 1920 - 1921 - 1922 - 1923 - 1924 - 1925 - 1926 - 1927 - 1928 - 1929 - 1930 - 1931 - 1932 - 1933 - 1934 - 1935 - 1936 - 1937 - 1938 - 1939 - 1940 - 1941 - 1942 - 1943 - 1944 - 1945 - 1946 - 1947 - 1948 - 1949 - 1950 - 1951 - 1952 - 1953 - 1954 - 1955
Koordinatės: 54°26′40″š. pl. 23°26′13″r. ilg.﻿ / ﻿54.44458°š. pl. 23.436956°r. ilg.﻿ / 54.44458; 23.436956

Buktos ąžuolas 2014 m. (nudžiūvęs)
**Buktos ąžuolas** – išskirtinio amžiaus ąžuolas, augantis Marijampolės savivaldybėje, Liudvinavo seniūnijoje, Marijampolės miškų urėdijos Buktos g-jos (23 kv. 11 skl.) teritorijoje. Medį supa tankus mišrus miškas. Pasiekiamas iš kelio  **182**  Marijampolė–Liudvinavas–Krosna , nuo Želsvos kaimo apie 3,5 km važiuojant geru miško keliu, netoli Buktos miško gamtinio pažinimo tako (priešingoje kelio pusėje, paėjus mišku apie 300 m). Prie medžio pastatyta informacinė lentelė. Kelių nuorodomis nepažymėtas. Valstybės saugomu gamtos paveldo objektu paskelbtas 2005 m.

Ąžuolo kamienas

Duomenys
--------

* Medžio rūšis: paprastasis ąžuolas (*Quercus robur L.*)
* Aukštis: 28,0 m
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje: 4,48 m
* Lajos aukštis: 15,5 m
* Lajos plotis – 25 m
* Amžius: neskelbiama

Šaltiniai
---------

Nuorodos
--------

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras Archyvuota kopija 2021-01-26 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RMarijampolės savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Biosferos rezervatai | 
Žuvinto biosferos rezervatas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Varnabūdės pedologinis |
|  |
| Savivaldybės draustiniai | 
Buktos botaninis • Dalginės botaninis • Paželsvių botaninis |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
Buktos ąžuolas • Dovinės vingio parkas • Grįstakelio ąžuolas • Meškėnų liepa • Pašešupio parkas • Sukilėlių ąžuolas |

 |