recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Širvintų tvenkinys |
| --- |
| Tvenkinys nuo pietinio krantoTvenkinys nuo pietinio krantoTvenkinys nuo pietinio kranto |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Širvintų rajonas) |
| Plotas | 0,518 km² |
| Kranto linijos ilgis | 12,9 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,7 m |
| Didžiausias gylis | 5,5 m |
| Įteka | Širvinta, Šeškupė, 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Širvinta |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Širvintų tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  55°2′31″ š. pl. 24°57′37″ r. ilg.﻿ / ﻿55.04194°š. pl. 24.96028°r. ilg.﻿ / 55.04194; 24.96028Koordinatės: 55°2′31″ š. pl. 24°57′37″ r. ilg.﻿ / ﻿55.04194°š. pl. 24.96028°r. ilg.﻿ / 55.04194; 24.96028 |

**Širvintų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Širvintų rajone, Širvintų mieste ir rytiniame miesto pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Širvintos upę (Šventosios intakas) 86,5 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 4,68 km, plotis – iki 0,27 km. Altitudė 109,5 m. Krantai vietomis aukštoki. Tvenkinio pietrytinio galo kranto linija labai vingiuota, krantai užpelkėję.

Pietinėje pakrantėje įsikūrusi buvusio Paširvinčio dvaro sodyba. Šalia įsikūrę Kabaldos, Motiejūnų, Kriaunaitiškių kaimai. Šiaurinėje tvenkinio pakrantėje įsikūrusi kolektyvinių sodų bendrija, Kazliškių kaimas. Tvenkinio galą skersai kerta kelias  **4302**  Paširvintys–Juodiškiai–Giedraičiai .

Tvenkinys įrengtas 1972 m. 2002 m. pastatyta 180 kW galios mažoji hidroelektrinė. 2014 m. tvenkinys buvo nuleistas ir miesto teritorijoje esančio tvenkinio dalyje atlikti dugno valymo ir pakrančių tvarkymo darbai. Šiaurvakarinėje pakrantėje įrengta poilsio zona, šiaurinėje pakrantėje – paplūdimys.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Koordinatės: 54°48′44″ š. pl. 23°28′9″ r. ilg.﻿ / ﻿54.81222°š. pl. 23.46917°r. ilg.﻿ / 54.81222; 23.46917

| Gulioniškės tvenkinys |
| --- |
| Tvenkinys 2018 m. pavasarįTvenkinys 2018 m. pavasarįTvenkinys 2018 m. pavasarį |
| Vieta | Lietuva (Kazlų Rūdos savivaldybė) |
| Plotas | 0,057 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,06 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Įteka | Judrė |
| Išteka | Judrė |

**Gulioniškės tvenkinys** arba **Judrės tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Kazlų Rūdos savivaldybėje, 7 km į šiaurę nuo Kazlų Rūdos, Višakio Rūdos miške. Sudarytas užtvenkus Judrės upę (Višakio intakas) 2,3 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,38 km, plotas – iki 0,2 km. Altitudė 56,1 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Rytinė tvenkinio pusė telkšo apie 19 ha ploto pelkėje. Netoliese įsikūręs Gulioniškės kaimas.

Vaizdas nuo tvenkinio dambos (pasroviui): apleistas „tankų tiltas"
Tvenkinys yra Kazlų Rūdos poligono teritorijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys
| Ramučių tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Šilutės rajonas) |
| Plotas | 0,492 km² |
| Kranto linijos ilgis | 10,73 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2,2 m |
| Didžiausias gylis | 6,3 m |
| Tūris | 0,001125 km³ |
| Įteka | Tenenys, Peklalė, T-8, T-10, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Tenenys |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Ramučių tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  55°24′30″ š. pl. 21°35′28″ r. ilg.﻿ / ﻿55.40833°š. pl. 21.59111°r. ilg.﻿ / 55.40833; 21.59111Koordinatės: 55°24′30″ š. pl. 21°35′28″ r. ilg.﻿ / ﻿55.40833°š. pl. 21.59111°r. ilg.﻿ / 55.40833; 21.59111 |

**Ramučių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Šilutės rajone, 3 km į vakarus nuo Gardamo. Susidaręs patvenkus Tenenį 26,3 km nuo jo žiočių (Minijos baseinas). Ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus 3,73 km, plotis iki 0,32 km. Yra 3 salos (0,13 ha, 0,12 ha ir 0,05 ha). Altitudė 18,9 m. Pietrytinės tvenkinio dalies krantai aukštoki. Pietryčiuose tvenkinys siekia Ramuvos mišką. Rytinis galas užpelkėjęs. Aplink tvenkinį stūkso keli miškeliai, plyti dirbami laukai. Šiaurine pakrante eina kelias  **4209**  Šilutė–Ramučiai–Gardamas .

Debitas:

* Upės: 1,88 m³/s
* Užtvankos skaičiuotinis: 51 m³/s

Užtvankos ilgis 200 m, plotis 5 m. Vandens pralaida – šachtinė. Ramučių tvenkinys įrengtas 1976 m. ir skirtas laukų drėkinimui. 2012 m. pastatyta 195 kW galios mažoji hidroelektrinė.

Aplink tvenkinį įsikūrę: Ramučiai, Ramoniškiai, Bartininkai, Jauniai, Kurpai. Šiaurinėje pakrantėje yra paplūdimys.

Šaltiniai
---------

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998

1. ↑  *Ramučių tvenkinys (Šilutė)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 501
Raiso teoremabet kuri netriviali apskaičiuojamų funkcijų savybė yra algoritmiškai neišsprendžiama.
Turima galvoje, kad nėra vieno algoritmo, kuris, turėdamas funkcijos ar algoritmo aprašą, nustatytų to algoritmos netrivialią savybę, t. y. tokią savybę, kurią vienos funkcijos ar algoritmai turi, o kiti – ne. Tokių savybių pavyzdžiai gali būti funkcijos periodiškumas, lyginumas ar nelyginumas. Kitas pavyzdys toks: turint dviejų algoritmų aprašus bendru atveju neįmanoma nustatyti, ar jie apskaičiuoja tą pačią funkciją.

Raiso teoremą 1953 m. paskelbė amerikietis matematikas ir logikas Henris Gordonas Raisas (*Henry Gordon Rice*).

Pastabos
--------

Jei neegzistuoja algoritmas, išsprendžiantis problemą bendru atveju, tai visiškai nereiškia, kad neegzistuoja algoritmas, išsprendžiantis tą pačią problemą daliniu atveju.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rice, H. G. (1953). „Classes of Recursively Enumerable Sets and Their Decision Problems". *Transactions of the American Mathematical Society* **74** (2): 358. doi:10.2307/1990888.
**Operandas** – kokios nors matematinės operacijos (funkcijos) argumentas, dydis, su kuriuo atliekamas veiksmas.

Toliau pateikiamas aritmetinės operacijos ir operandų pavyzdys:

{\displaystyle 3+6=9\;}
'+' yra matematinės operacijos, vadinamos sudėtimi, simbolinis žymėjimas. 

**Operandai** '3' ir '6' yra sudėties operacijos argumentai.

Operacijos rezultatas yra skaičius 9.

Kaip operando sinonimas dažnai vartojamas terminas **argumentas**.

Operacijos ir operandai gali būti užrašomi trimis būdais:

{\displaystyle 1+2\;} (operacijos ženklas tarp operandų);
{\displaystyle +\;1\;2} (operacijos ženklas prieš operandus);
{\displaystyle 1\;2\;+} (operacijos ženklas po operandų).
Analizuojant operacijas dažnai yra svarbi operandų tvarka. Dažniausiai sutinkamas užrašymo būdas, kai operacijos ženklas yra tarp operandų.

Programavimas
-------------

Programavime operando sąvoka yra tapati sąvokai matematikoje. Pavyzdžiui, asemblerio kalboje instrukcija perkelti registro 'AX' turinį į registrą 'DS':

MOV   DS, AX

Šaltiniai
---------

1. ↑  „The Implementation and Power of Programming Languages". Nuoroda tikrinta 30 August 2014.
| **Michalas Hasiukas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1931 m. lapkričio 12 d.Kosmovas, Liublino vaivadija, Antroji Lenkijos Respublika |
| Mirė | 2021 m. lapkričio 25 d. (90 metų)Poznanė, Lenkija |
|  |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Išsilavinimas | habilituotas daktaras |
| Alma mater | 1955 m. Poznanės Adomo Mickevičiaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 2007 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžius
* 2018 m. Latvijos universiteto garbės daktaras
 |

**Michalas Hasiukas** (lenk. *Michał Hasiuk*; 1931 m. lapkričio 12 d. – 2021 m. lapkričio 25 d.) – lenkų kalbininkas, baltistas.

Biografija
----------

1955 m. Poznanės universitete baigė germanistiką. Tais pačiais metais pradėjo dirbti Baltų filologijos katedroje profesoriaus Jano Otrembskio asistentu. Jo paskatintas pradėjo mokytis lietuvių kalbos. 1966 m. apgynė daktaro disertaciją „Lietuvių kalbos tarmių deminutyvai" (*Deminutiva w dialektach litewskich*), o 1978 m. tapo hab. daktaru apgynęs habilitaciją „Seinų lietuvių šnektos fonologija" (*Fonologia litewskiej gwary sejneńskiej*).

Jo rūpinimusi ir pastangomis 1988 m. Poznanės universitete įsteigtos lietuvių filologijos studijos. Profesorius studentams dėstė fonetiką, lietuvių kalbos aprašomąją ir istorinę gramatiką, lietuvių kalbos istorijos ir dialektologijos dalykus. 2003 m. studijas pavyko jam dar praplėsti latvių filologija. 1960–1961, 1971 m. stažavo Vilniaus, 1970–1971 m. – Rygos universitete.

Mokslinė veikla
---------------

Organizavo keletą dialektologinių ekspedicijų į Punsko ir Seinų bei Vižainio kraštą, kur rinko Lenkijos lietuvių šnektų medžiagą. Paskelbė straipsnių lietuvių ir latvių fonologijos, Lenkijos lituanistikos istorijos klausimais.

Įvertinimas
-----------

* 2007 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžius
* 2018 m. Latvijos universiteto garbės daktaras

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Algirdas Sabaliauskas. Michał Hasiuk. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2018-09-12. Nuoroda tikrinta 2021-12-02.
2. ↑  Mirė kalbininkas, baltistas prof. Michalas Hasiukas. alkas.lt. 2021-11-30. Nuoroda tikrinta 2021-12-02.
3. ↑  Netekome profesoriaus Michało Hasiuko (1931–2021) Archyvuota kopija 2021-12-02 iš Wayback Machine projekto.. flf.vu.lt. 2021-11-26. Nuoroda tikrinta 2021-12-02.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kirenaika Libijos žemėlapyje
Kirenaika – Romos provincija
**Kirenaika** (arab. برقة) – istorinis regionas Libijoje. Yra šalies šiaurės rytuose, prie Viduržemio jūros. Sostinė – Bengazis.

Pirmieji pastovūs regiono gyventojai buvo berberai ir kitos Sacharos tautos. Prasidėjus Graikijos vykdomai kolonizacijai, pakrantėse įkurti 5 miestai-kolonijos: Apolonija, Arsinas, Berenisas (Bengazis), Barka (Kirėnė). Kirėnė ilgą laiką buvo regiono sostine ir svarbiausiu miestu. Regionas vėliau užkariautas Aleksandro Makedoniečio, jam mirus, perėjo Ptolemėjams. Kirenaika suskilo, bandė tapti nepriklausoma. 96 m. pr. m. e. Kirenaika tapo Romos respublikos dalimi. Nuo 78 m. pr. m. e. tapo Romos provincija. Žlugus Romai, užkariauta vandalų, vėliau bizantiečių. 643 m. Kirenaika tapo Arabų Kalifato dalimi. 1517–1911 m. įėjo į Osmanų imperiją. Iki 1970 m. buvo Libijos provincija (vėliau suskaidyta į savivaldybes).

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RMagribo regionai |
| --- |
|  |
| Vakarų Magribas | 
Susas **·**  Rifas **·**  Tamesna |
|  |
| Vidurio Magribas | 
Oranė **·**  Algerua **·**  Kabilija **·**  Konstantinua **·**  Uarsenis **·**  Oresas |
|  |
| Rytų Magribas | 
Ifrikija **·**  Kirenaika **·**  Tripolitanija **·**  Marmarika |
|  |
| Sacharos Magribas | 
Mzabas **·**  Guiras **·**  Sauira **·**  Gurara **·**  Tuatas **·**  Tidikeltas **·**  Achagaras **·**  Ridhas **·**  Zibanas **·**  Tanezruftas **·**  Fesanas |

 |
| **Janas Otrembskislenk. *Jan Otrębski*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1889 m. gruodžio 8 d.Pilica, Rusija Rusijos imperija |
| Mirė | 1971 m. balandžio 26 d. (81 metai)Poznanė, Lenkija Lenkija |
|  |
| Veikla | kalbininkas |
|  |
| Alma mater | Varšuvos universitetas |

**Janas Ščepanas Otrembskis** (lenk. *Jan Szczepan Otrębski*, 1889 m. gruodžio 8 d. Pilica, Rusijos imperija – 1971 m. balandžio 26 d. Poznanė, Lenkija) – lenkų kalbininkas, sulaukęs tarptautinio pripažinimo. Parengė 3 tomų lietuvių kalbos gramatiką. Parašė apie 300 mokslinių straipsnių apie slavistiką ir baltistiką, taip pat ir prūsų kalbą.

Biografija
----------

Studijavo Varšuvos universitete. Iš pradžių mediciną, bet po dviejų mėnesių perėjo į kalbų istorijos katedrą ir pasirinko slavų skyrių. Jo 1912 m. darbas apie Vilniaus gubernijos baltarusių šnektą įvertintas aukso medaliu. Su stipendija išvyko į Leipcigą, kur susipažino su žymiu sanskrito tyrinėtoju Ernstu Vindišu ir padaręs jam įspūdį pradėjo rašyti disertaciją. Kad išlaikytų save ir šeimą (turėjo žmoną), dirbo fizinį darbą. Jo mokslus Leipcige nutraukė karas ir prasidėję užsieniečių studentų persekiojimai.

Išvažiavo į Lenkiją, kur Kališe 1916–1921 m. dirbo gimnazijos mokytoju. Toliau darbavosi kalbotyros srityje, kol buvo Jano Rozvadovskio pakviestas į Jogailos universitetą doktorantūrai.

Apsigynęs 1920 m. disertaciją, nuo 1921 m. pradėjo dirbti Stepono Batoro universitete Vilniuje. Lituanistika buvo viena jo aistrų. Dirbo Vilniuje ilgą laiką. Prisidėjo prie Lietuvių kalbos žodyno sudarymo Lietuvių kalbos institute.

Dėstė ir Rytų Europos mokslinių tyrimų institute Vilniuje.

1945 m. persikėlė gyventi į Poznanę, kur toliau vadovavo slavistikos katedrai, o nuo 1947 m. – naujai įkurtai baltistikos katedrai. Nuo 1960 m. – emeritas.

Buvo vertinamas visame pasaulyje. Skaitė paskaitas Berlyne, Maskvoje, Prahoje, Upsaloje, Stokholme, Vienoje. Buvo kalbotyros mokslo populiarintojas.

Išnašos
-------

1. ↑  Algirdas Sabaliauskas (2010-06-15). „Jan Szczepan Otrębski". VLE. Nuoroda tikrinta 2021-02-04.
| Pilzenasček. *Plzeň* |
| --- |
|              |
| *Miesto rotušė* |
|  |
| 

PilzenasPilzenas

49°45′00″ š. pl. 13°23′00″ r. ilg.﻿ / ﻿49.75000°š. pl. 13.38333°r. ilg.﻿ / 49.75000; 13.38333﻿ (Pilzenas)Koordinatės: 49°45′00″ š. pl. 13°23′00″ r. ilg.﻿ / ﻿49.75000°š. pl. 13.38333°r. ilg.﻿ / 49.75000; 13.38333﻿ (Pilzenas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Čekijos vėliava Čekija |
| **Kraštas** | Pilzeno kraštas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 169 688  |
| **Plotas** | 138 km² |
| **Tankumas** (2011) | 1 230 žm./km² |
| **Altitudė** | 308 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Pilzenas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Pìlzenas |

**Pilzenas** – Čekijos miestas šalies vakaruose, Bohemijoje, Radbuzos, Mžės, Uslavos ir Uhlavos upių santakoje (nuo čia upė vadinama Berounka), 90 km į pietvakarius nuo Prahos. Ketvirtasis pagal dydį Čekijos miestas ir Pilzeno krašto centras. Miestas garsus savo alumi (žinomiausias – *Pilsner Urquell*) ir automobilių gamykla („Škoda"). 2015 m. Pilzenas, kartu su Monsu, tapo Europos kultūros sostine. Stambus įvairiašakės – mašinų, ginklų, lokomotyvų, elektronikos, metalo apdirbimo, maisto gamybos, popieriaus, chemijos pramonės centras, geležinkelių ir automobilių kelių mazgas. Veikia daug teatrų, muziejų, zoologijos ir botanikos sodai, planetariumas.

Sinagoga

Istorija
--------

Pilis pirmąsyk paminėta 976 m. kaip mūšio tarp Bohemijos kunigaikščio Boleslovo II ir Imperatoriaus Otono I pajėgų mūšio vieta. Miesto teises 1295 m. suteikė Vaclovas II. Tai buvo svarbus miestas kelyje Niurnbergas–Peterburgas. Viduramžiais tai buvo trečias pagal dydį Bohemijos miestas (po Prahos ir Kutná Hora). Husitų karų metais tai buvo viena iš katalikų citadelių. 1468 m. Pilzeno mieste buvo pagaminta pirmoji Čekijoje spausdinimo mašina.

1599–1600 m. tai buvo karaliaus Rudolfo II rezidencija. Trisdešimtmečio karo metu 1618 m. miestą užėmė protestantai, vadovaujami Mansfeldo. 1637 m. ir 1648 m. miestą dukart nesėkmingai buvo apgulę švedai.

Antrojo pasaulinio karo pabaigoje Pilzeno miestą ir visą vakarinę Bohemiją iš nacistinės Vokietijos išvadavo JAV 3-oji armija, vadovaujama generolo Dž. S. Patono. Likusią Čekijos dalį išvadavo Raudonosios Armijos daliniai. Po Jaltos konferencijos šis regionas perėjo į Sovietų Sąjungos įtakos sferą.

Architektūra
------------

Miesto architektūros įžymybėmis laikoma:

* Gotikinė Šv. Baltramiejaus bažnyčia (aukščiausias Čekijoje bokštas – 100 m), pastatyta 1292 m.
* Renesanso stiliaus XVI a. aikštė.
* Trečioji pagal dydį pasaulyje sinagoga (po Jeruzalės ir Budapešto sinagogų).

Sportas
-------

### Futbolas

* FC Viktoria Plzeň
* SK Plzeň

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pilzenas (Plzen)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010. 263 psl.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RČekijos kraštų centrai Čekija |
| --- |
|  |
| 
Brno · Česke Budejovicai · Hradec Kralovė · Jihlava · Karlovi Varai · Liberecas · Ostrava · Olomoucas · Pardubicės · Pilzenas · Praha · Ūstis prie Labės · Zlynas |

 |
| Plovdivasbulg. *Пловдив* |
| --- |
|              |
| *Plovdivo panorama* |
|  |
| 

PlovdivasPlovdivas

42°09′0″ š. pl. 24°45′0″ r. ilg.﻿ / ﻿42.15000°š. pl. 24.75000°r. ilg.﻿ / 42.15000; 24.75000﻿ (Plovdivas)Koordinatės: 42°09′0″ š. pl. 24°45′0″ r. ilg.﻿ / ﻿42.15000°š. pl. 24.75000°r. ilg.﻿ / 42.15000; 24.75000﻿ (Plovdivas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Bulgarijos vėliava Bulgarija |
| **Sritis** | Plovdivo sritis |
|  |
| **meras** | Ivanas Čomakovas (*Иван Чомаков*) |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 379 119  |
| **Plotas** | 101 km² |
| **Tankumas** (2008) | 3 754 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Plovdivas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Plòvdivas |

**Plovdivas** − miestas Bulgarijos vidurio pietuose, prie Maricos upės; srities centras. Antrasis (po Sofijos) pagal dydį ir ekonominę bei kultūrinę reikšmę Bulgarijos miestas. Geležinkeliai ir automobilių keliai jungia su Sofija, Burgasu, Stambulu. Tarptautinis oro uostas. Išplėtota maisto, tabako, vyno, tekstilės pramonė, taip pat mašinų gamyba, spalvotoji metalurgija, metalo ir medienos apdirbimas, elektronikos ir elektrotechnikos, keramikos, stiklo, baldų gamyba. Svarbus mokslo, meno ir švietimo centras. Veikia Plovdivo universitetas, keli kiti specializuoti universitetai, dramos, operos ir lėlių teatrai, Nacionalinė biblioteka, archeologijos, gamtos, etnologijos muziejai. Vyksta kasmetinės prekybos ir technikos mugės.

Istorija
--------

Plovdivas įkurtas 342−341 m. pr. m. e.; buvo vadinamas **Filipopoliu**. 1878−1886 m. buvo Turkijos autonominės provincijos *Rytų Rumelijos* svarbiausias miestas.

Architektūra
------------

Plovdivas išsidėstęs Aukštutinės Trakijos žemumoje, vaizdingoje vietovėje − ant septynių kalvų. Miesto senamiestis (nuo 1956 m. muziejus draustinis) yra netaisyklingo plano. Senamiestis puikiai atspindi Plovdivo praeitį: čia galima išvysti trakų epochos įtvirtinimų, romėnų forumą *Trimoncijų*, *Chisar Kapijaus vartus* (II a.), *Imareto* (1445 m.) mečetę, kupolinę *Džumos* mečetę (XV−XVI a.), *Konstantino* ir *Elenos* soborą, *Pilypo Makedoniečio II* amfiteatrą, bulgarų renesanso gyvenamųjų namų ansamblius.

Sportas
-------

### Futbolas

* PFK Botev Plovdiv
* Levski Plovdiv
* PFK Lokomotiv Plovdiv
* PFK Marica Plovdiv
* Slaviâ Plovdiv
* SK Sokol Plovdiv
* FK Spartak Plovdiv

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Plovdiv (Plovdivas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010. 429-430 psl.

Nuorodos
--------

* Plovdivas Archyvuota kopija 2006-08-05 iš Wayback Machine projekto. (anglų, bulgarų, prancūzų ir vokiečių k.)
* Plovdivo srities administracija Archyvuota kopija 2007-05-04 iš Wayback Machine projekto. (anglų, bulgarų k.)
* Plovdivo miesto informacija Archyvuota kopija 2007-09-05 iš Wayback Machine projekto. (anglų, bulgarų k.)
* Plovdivo miesto gidas (anglų, bulgarų ir vokiečių k.)
* Plovdivo miesto informacija Archyvuota kopija 2007-10-12 iš Wayback Machine projekto. (anglų, bulgarų k.)

Nuotraukos
----------

* 
* 
* 
*
| **Pranas Garšva** |
| --- |
| Gimė | 1915 m. sausio 18 d.Pasnietalys, Veliuonos valsčius |
| Mirė | 1993 m. sausio 24 d. (78 metai)Čikaga |
|  |
| Veikla | kunigas, spaudos darbuotojas |
|  |
| Alma mater | Tiubingeno universitetas |

**Pranas Garšva** (1915 m. sausio 18 d. Pasnietalys, Veliuonos valsčius – 1993 m. sausio 24 d. Čikaga) – Lietuvos kunigas, spaudos darbuotojas.

Biografija
----------

Nuo 1933 m. marijonas. 1937 m. baigė Marijampolės marijonų gimnaziją. 1937–1940 m. studijavo filosofiją Marijonų filosofijos institute Kaune, teologiją Vytauto Didžiojo universitete, 1941–1942 m. ir 1946–1947 m. Tiubingeno universitete, 1947–1948 m. Šv. Tomo Akviniečio (Angelicum) universitete Romoje, kur gavo teologijos licenciato laipsnį. 1942 m. įšventintas kunigu. 

Nuo 1942 m. kunigas ir Aukštesniosios prekybos mokyklos kapelionas Marijampolėje. 1944 m. pasitraukė į Vakarus, 1944–1946 m. Tiubingeno lietuvių karo pabėgėlių stovyklos kapelionas. 1948 m. persikėlė į Argentiną. 1948–1954 m. dirbo laikraštyje „Laikas", 1952–1954 m. jo redaktorius. Nuo 1954 m. Avellanedos marijonų vienuolyno viršininkas ir Aušros Vartų lietuvių parapijos Buenos Airėse klebonas.

Nuo 1957 m. gyveno JAV. 1957–1992 m. laikraščio „Draugas" redakcijos vadovas – moderatorius ir vyriausias redaktorius. 1958–1972 m. Lietuvių knygos klubo Čikagoje vedėjas. Nuo 1964 m. Lietuvių skaučių seserijos, Lietuvių skaučių sąjungos, ateitininkų korporacijos „Giedra" dvasios vadas. Nuo 1933 m. bendradarbiavo leidiniuose „Šaltinis", „Darbininkas", „Lux Christi", „Mūsų laikraštis", „Tėviškės žiburiai".

Bibliografija
-------------

* *Negęstanti šviesa*: Marijonų veikla Amerikoje, 1964 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 145 psl.
2. ↑  Stasė Matulaitytė. *Pranas Garšva*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 441 psl.
| **Pranas Rinkevičius** |
| --- |
|  |
| Pranas Rinkevičius 1938 m. |
| Gimė | 1911 m. balandžio 15 d.Cijūniškė, Seirijų valsčius, Alytaus apskritis |
| Mirė | 1943 m. sausio 24 d. (31 metai)Sverdlovsko sritis, Rusija |
|  |
| Veikla | žurnalistas, kraštotyrininkas, ateitininkas, antisovietinės rezistencijos dalyvis, tremtinys |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Pranas Rinkevičius** (1911 m. balandžio 15 d. senuoju stiliumi balandžio 2 d. Cijūniškėje, Seirijų valsčius, Alytaus apskritis – 1943 m. sausio 24 d. Sverdlovsko sritis, Rusija) – Lietuvos spaudos darbuotojas, kraštotyrininkas, ateitininkas, antisovietinės rezistencijos dalyvis, tremtinys.

Biografija
----------

Gimė miško eigulio šeimoje. Tėvas anksti mirė. Pradinę mokyklą baigė Miroslave. Įstojo į Marijampolės marijonų gimnaziją, kur baigė keturias klases. Toliau mokslą tęsė Kauno jėzuitų gimnazijoje ir Vytauto Didžiojo universitete. Dalyvavo Kauno ateitininkų veikloje.

Nuo 1933 m. Krikščionių demokratų partijos dienraščio „Rytas" žurnalistas. Šį 1936 m. uždarius, dienraščio „XX amžius" reporteris. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.  TSRS okupavus Lietuvą dirbo dienraščio „Tarybų Lietuva" redakcijoje. Tuo pačiu metu su bendraminčiais leido antisovietinio pogrindžio laikraštį „Laisvoji Lietuva".

Tarpukario spaudoje paskelbė daug straipsnių ir publikacijų. Aprašė apie 80 Užnemunės ir Dzūkijos piliakalnių, surinko apie juos pasakojimų ir padavimų. Aprašė ir Dzūkijos vestuvių papročius.

Pranas Rinkevičius ir jo šeima tapo pirmojo sovietų įvykdyto Lietuvos gyventojų trėmimo 1941 m. birželį aukomis. Naujojoje Vilnioje jis nuo šeimos buvo atskirtas ir išvežtas į Sverdlovsko sritį, kur nuo šalčio ir bado 1943 m. sausio 24 d. mirė. Jo kapas ir tiksli žūties vieta nežinoma.

Žmona Onutė Urbonaitė-Rinkevičienė su vienerių metų amžiaus dukrele ir jau Sibire gimusiu sūnumi ištremti į Altajaus kraštą. Ten abu vaikai mirė. Po kelerių metų žmona iš tremties pabėgo ir mergautine pavarde nelegaliai gyveno Šiauliuose bei kitur, įstojo į pogrindžio sąlygomis veikusį vienuolyną Kaune. Mirė 1987 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 428-429 psl.

Literatūra
----------

* Ateitininkai komunistų ir nacių kankiniai, red. L. Kerulis. P. Narutis, J. Prunskis, 1991.
* Antano Rinkevičiaus archyvas  Archyvuota kopija 2016-09-22 iš Wayback Machine projekto.
| **Pranas Vytautas Būdvytis** |
| --- |
| Gimė | 1900 m. spalio 15 d.Kalniškiai, Kvėdarnos valsčius |
| Mirė | 1975 m. rugsėjo 7 d. (74 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |

**Pranas Vytautas Būdvytis** (1900 m. spalio 15 d. Kalniškiuose, Kvėdarnos valsčius – 1975 m. rugsėjo 7 d. Kaune, palaidotas Rudaminoje, Lazdijų rajonas.) – Lietuvos žurnalistas, poetas.

Biografija
----------

Per Pirmąjį pasaulinį karą pasitraukė į Rusiją. Bendradarbiavo katalikų laikraščiuose „Rygos garsas", „Lietuvių balsas", „Ateities spinduliai". 1918 m. grįžęs į Lietuvą Vilniuje tvarkė laikraščio „Lietuvos aidas" jaunimo skyrių, organizavo valsčių komitetus. 1918–1919 m. Tauragės apskrities policijos viršininkas. 1919–1921 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. Dirbo „Trimito" ir „Lietuvos žinių" redakcijose. 1924 m. leido satyrinį laikraštį „Liežuvis", 1924–1934 m. leido ir redagavo satyrinį žurnalą „Spaktyva", 1933 m. bulvarinį laikraštį „Tempo". 1925 m. vienas iš Žurnalistų klubo steigimo iniciatorių.

1942–1944 m. Ašmenos apskrities administracijos tarnautojas. Po Antrojo pasaulinio karo iki 1945 m. dirbo Tauragės apskrities laikraščio „Tarybinis žodis", iki 1949 m. Pagėgių apskrities laikraščio „Raudonasis artojas" redakcijose.  1951 m. balandžio mėn. sovietinės valdžios suimtas Kaune kartu su E. Viskanta, K. Jankausku ir už nacių okupacijos metais periodiniuose leidiniuose paskelbtus eilėraščius ir žurnalistinę veiklą nuteistas; 1951–1955 m. kalintas. Grįžęs dirbo darbininku.

Išvertė G. Hauptmano, N. Ostrovskio dramos veikalų ir kt. literatūrinių kūrinių.

Bibliografija
-------------

* *Ištrėmimo keliais*, eilėraščiai, 1922 m.
* *Vyčių tautos pasaka ir dar šis tas" 1923 m.*
* *Klystantis lapas*, eilėraščiai, 1923 m.
* *Ant marių krašto*, eilėraščiai, 1925 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 76 psl.
2. ↑  Domas Šniukas. *Pranas Vytautas Būdvytis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 566 psl.
|  |
| --- |
| Prancūzijos kolegijapranc. *Collège de France* |
|  |
| Įkurtas | 1530 m. |
| Tipas | Valstybinis |
| Studentų | 5000 (2009 m.) |
| Vieta | Paryžius, Lotynų kvartalas, Prancūzija |

**Prancūzijos kolegija** (pranc. *Collège de France*) – Prancūzijos aukštojo mokslo ir mokslinių tyrimų įstaiga Paryžiuje, Lotynų kvartalas, *place Marcelin-Berthelot 11*. Pavaldi Nacionalinio švietimo ministerijai, išlaikoma valstybės.

Istorija
--------

Prancūzijos karalius Pranciškus I 1530 m. Paryžiuje įkūrė Karališkųjų lektorių kolegiją (*Collège des lecteurs royaux*), nuo 1534 m. – Trijų kalbų kolegija (*Collège des trois langues*), nuo 1545 m. – Karališkoji kolegija (*Collège royal*), nuo 1870 m. Prancūzijos kolegija.

Struktūra
---------

Prancūzijos kolegijoje yra 52 katedros, apie 5000 klausytojų (2002 m.). Kasmet organizuoja paskaitų ciklus, susijusius su Kolegijos dėstytojų mokslo darbais. Pastovių studijų planų ir programų nėra. Prancūzijos kolegijos klausytojai nelaiko egzaminų, jiems neišduodami diplomai, nesuteikiami mokslo laipsniai. Paskaitų lankymas laisvas. Prancūzijos kolegijai priklauso įvairios laboratorijos ir institutai. Yra archyvas, įkurtas 1674 m. 12 bibliotekų. Leidžia metraštį „Annuaire".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Prancūzijos kolegija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 181 psl.
| Puatjėpranc. *Poitiers* |
| --- |
|        |
| *Puatjė miestas* |
|  |
| 

PuatjėPuatjė

46°34′50″ š. pl. 0°20′10″ r. ilg.﻿ / ﻿46.58056°š. pl. 0.33611°r. ilg.﻿ / 46.58056; 0.33611﻿ (Puatjė)Koordinatės: 46°34′50″ š. pl. 0°20′10″ r. ilg.﻿ / ﻿46.58056°š. pl. 0.33611°r. ilg.﻿ / 46.58056; 0.33611﻿ (Puatjė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| **Regionas** | Puatu-Šarantos |
| **Departamentas** | Vjenas |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 88 665  |
| **Plotas** | 42,11 km² |
| **Tankumas** (2018) | 2 106 žm./km² |
| **Altitudė** | 65−144 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Puatjė |

**Puatjė** (pranc. *Poitiers*) – miestas Puatu-Šarantose, vakarų Prancūzijoje. 88 tūkst. gyventojų (2018m.). Per miestą eina Paryžių ir Bordo jungiantys greitasis geležinkelis ir automagistralė, veikia vietos oro uostas. Išplėtota elektronikos, elektrotechnikos, aviacijos, stiklo, gumos, medienos apdirbimo, tekstilės, poligrafijos, maisto pramonė. Vienas seniausių Prancūzijoje – įkurtas 1431 m. universitetas, kelios kitos aukštosios mokyklos. Veikia 1987 m. įkurtas Aukštųjų technologijų pramogų parkas, botanikos sodas. Plėtojamas turizmas.

Istorija
--------

Senovės Romos laikais dabartinėje miesto vietoje buvo *Pictavium* gyvenvietė. II a. tapo romėnų Akvitanijos provincijos centru. V a. tapo vestgotų karalių rezidencija. 507 m. mūšyje prie Puatjė frankų karalius Chlodvigas sumušė vestgotus visa tuometinė pietų Galija atiteko frankams. 732 m. spalio 10 d. Puatjė mūšyje Karolis Mertelis sustabdė arabų skverbimąsi į Europą. Nuo 950 m. tapo Akvitanijos kunigaikštystės centru. 1152 m. Eleonorai Akvitanietei ištekėjus už Anžu grafo Henriko Plantageneto, Puatjė atiteko Anglijai. XIII a. pr. miestą atkariavo Prancūzija. 1356 m. šalia miesto įvyko Šimtamečio karo Puatjė mūšis. 1372 m. Prancūzija vėl susigražino miestą. Puatjė labai nukentėjo per XVI a. religinius karus. XIX a. mieste suklestėjo pramonė. Antrojo pasaulinio karo metais miestą buvo užėmusi Vokietija. Pokario metais miestas buvo svarbus JAV kariuomenės logistikos centras.

Architektūra
------------

Mieste išliko IV a. gynybinių įtvirtinimų ir akveduko liekanos, daug Merovingų architektūros pastatų: vienas seniausių krikščioniškų statinių Prancūzijoje – IV a. šv. Jono Krikštytojo baptisterija, į Pasaulio paveldo sąrašą 1998 m. įtraukta šv. Hilarijaus bažnyčia. Senamiestyje gausu romaninių bažnyčių – šv. Jono Montierneufo, Didžiosios Dievo Motinos, miesto globėjos – frankų karaliaus Chlotero I sutuoktinės šv. Radegundos bažnyčios, gotikinė šv. Petro katedra ir Kunigaikščių rūmai, neorenesansinė miesto rotušė, išliko daug XV – XIX a. gyvenamųjų pastatų.

Šaltiniai
---------

1. Populations légales 2018, *Nuoroda tikrinta 2021-09-25*
2. ↑  Populations légales 2018, *Nuoroda tikrinta 2021-09-25*
3. Populations légales 2018, *Nuoroda tikrinta 2021-09-25*
4. ↑  Populations légales 2018, *Nuoroda tikrinta 2021-09-25*
5. ↑  *Poitiers (Puatjė)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010. 470-471 psl.
Koordinatės: 55°53′39″š. pl. 25°11′38″r. ilg.﻿ / ﻿55.8943°š. pl. 25.1938°r. ilg.﻿ / 55.8943; 25.1938

| Skapiškio ežeras |
| --- |
| Skapiškio ežeras. Vaizdas iš pietųSkapiškio ežeras. Vaizdas iš pietųSkapiškio ežeras. Vaizdas iš pietų |
| Vieta | Kupiškio raj. Lietuva |
| Plotas | 0,033 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,76 km |
| Įteka | Mituva, bevardis upelis |
| Išteka | Mituva |

**Skapiškio ežeras** (arba **Mirabalėlis**) – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Kupiškio rajone, Skapiškio vakariniame pakraštyje. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,28, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 87,5 m. Rytinis ir vakarinis krantai plačiai užpelkėję, apaugę medžiais ir krūmynais. Pakrantėse plyti pievos, krūmynai, dirbami laukai. Pietiniame krante įrengtas paplūdimys, įsikūręs Dailiūnų kaimas.

Susidarė nusekus Mituvos ežerui ir iškilus dugno aukštumai. Vakaruose su Mituvos ežeru jungia to paties pavadinimo upė, kurios vaga prieškariu patiesinta ir pagilinta (Lėvens upės baseinas). Sparčiai senka ir pelkėja. 2010 m. buvo atliekami ežero valymo darbai.

Ežeras minimas legendoje apie nuskendusį varpą, aprašytą Maironio eilėraštyje „Užkeiktas Skapiškio varpas".

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Skapiškio ežeras prisikels naujam gyvenimui *kmintys.lt* 2010-09-21
Koordinatės: 54°48′36″ š. pl. 22°54′38″ r. ilg.﻿ / ﻿54.81000°š. pl. 22.91056°r. ilg.﻿ / 54.81000; 22.91056

| Miknaičių tvenkinys |
| --- |
| Miknaičių tvenkinys nuo užtvankosMiknaičių tvenkinys nuo užtvankosMiknaičių tvenkinys nuo užtvankos |
| Vieta | Lietuva (Šakių rajonas) |
| Plotas | 0,103 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,03 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,9 m |
| Didžiausias gylis | 5,4 m |
| Įteka | Nopaitys, bevardis upelis |
| Išteka | Nopaitys |

**Miknaičių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Šakių rajone, 5 km į šiaurės rytus nuo Kudirkos Naumiesčio. Sudarytas užtvenkus Nopaičio upę (Novos intakas) 7,6 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 1,31 km, plotis – iki 0,25 km. Altitudė 38,7 m. Krantai žemi. Pietinis krantas apaugęs medžiais ir krūmynais. Aplinkui daugiausia plyti dirbami laukai. Šalia įsikūręs Būblelių kaimas. Tvenkinio užtvanka eina kelias  **138**  Vilkaviškis–Kudirkos Naumiestis–Šakiai .

Tvenkinys įrengtas 1975 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Trinidado ir Tobago herbas** buvo įteisintas 1962 m. specialaus komiteto, siekusio sukurti herbą reprezentuojantį Trinidado ir Tobago gyventojus.

Herbo viršuje yra palmės šakelė, paimta iš Tobago salos herbo prieš saloms susijungiant. Vainikas simbolizuoja Jungtinės Karalystės monarchiją, valdžiusią šalį iki nepriklausomybės. Viduryje esantis skydas nudažytas taip pat kaip ir šalies vėliava bei simbolizuoja tas pačias reikšmes. Trys laivai skydo centre yra Kristupo Kolumbo, atradusio Naująją Žemę, laivai *Santa María*, *La Niña* ir *La Pinta*. Du paukščiai skydo šonuose yra kolibriai. Trinidadas ir Tobagas dažnai vadinamas kolibrių šalimi – joje suskaičiuojama daugiau nei 16 šių paukščių rūšių. Du didesni paukščiau yra nacionaliniai šalies paukščiai: kairėje – Raudonasis ibis, dešinėje – Rudoji čačalaka. Kairėje apačioje pavaizduotos Triniti kalvos, nuo kurių K. Kolumbas vienai iš salų davė Trinidado pavadinimą. Dešinėje pusėje apačioje pavaizduota Tobago sala. Herbo apačioje įrašytas šalies šūkis: (angl. *"Together We Aspire, Together We Achieve."*) Kartu mes siekiame, kartu mes pasiekiame.

**Šiaurės ir Centrinės Amerikos valstybių herbai**

|  |
| --- |
| Antigva ir Barbuda · Bahamos · Barbadosas · Belizas · Boneras · Dominika · Dominikos Respublika · Grenada · Gvatemala · Haitis · Hondūras · JAV · Jamaika · Kanada · Kosta Rika · Kuba · Meksika · Nikaragva · Panama · Salvadoras · Sent Kitsas ir Nevis · Sent Lusija · Sent Vinsentas ir Grenadinai · Trinidadas ir Tobagas
Angilija · Aruba · Bermudų salos · Britanijos Virdžinijos salos · Gvadalupa · Grenlandija · JAV Virdžinijos salos · Kaimanų salos · Kiurasao · Martinika · Montseratas · Puerto Rikas · Saba · Sen Pjeras ir Mikelonas · Sint Eustatijus · Sint Martenas · Terkso ir Kaikoso salos |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai· Herbai |
*Apie kaimą Raseinių rajone žr. Gėluva*.

| Geluva |
| --- |
|  |
| Vieta | Šiaulių raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,178 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,39 km |
| Išteka | Niauka |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Geluva

  |
| **Koordinatės** |  55°47′51″ š. pl. 23°5′51″ r. ilg.﻿ / ﻿55.79750°š. pl. 23.09750°r. ilg.﻿ / 55.79750; 23.09750Koordinatės: 55°47′51″ š. pl. 23°5′51″ r. ilg.﻿ / ﻿55.79750°š. pl. 23.09750°r. ilg.﻿ / 55.79750; 23.09750 |

**Geluva** – ežeras šiaurės Lietuvoje, Šiaulių rajone, apie 7 km į pietvakarius nuo Bubių, 4,5 km į pietryčius nuo Kurtuvėnų, Kurtuvėnų regioniniame parke. Ilgis pietų-šiaurės-rytų kryptimi 0,84 km, plotis iki 0,33 km. Altitudė 134,4 m. Krantai statūs, apaugę mišku (Pageluvio miškas), kranto linija vingiuota. Pietuose išteka Niaukos upelis link Dubysos upės intako Deglės. Už 0,06 km į vakarus telkšo Dubukas, į šiaurę už 0,17 km – Barsukynas.

Rytinėje ežero pakrantėje įsikūręs Pageluvio kaimas, veikia kaimo turizmo sodyba, yra paplūdimys.

Ežeras Geluva

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Geluva*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 596
| Paršežeris |
| --- |
|  |
| Vieta | Šilalės raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 1,985 km² |
| Kranto linijos ilgis | 6,28 km |
| Kilmė | Ledyninis |
| Vidutinis gylis | 2,6 m |
| Didžiausias gylis | 4,4 m |
| Įteka | Raudis (Gaulė), 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Sietuvos |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Paršežeris

  |
| **Koordinatės** |  55°38′40″ š. pl. 22°17′20″ r. ilg.﻿ / ﻿55.64444°š. pl. 22.28889°r. ilg.﻿ / 55.64444; 22.28889Koordinatės: 55°38′40″ š. pl. 22°17′20″ r. ilg.﻿ / ﻿55.64444°š. pl. 22.28889°r. ilg.﻿ / 55.64444; 22.28889 |
|  |
|  Vikiteka | Paršežeris |

**Paršežeris** – ežeras vakarų Lietuvoje, Šilalės rajone, Varnių regioniniame parke, apie 3,5 km į šiaurės rytus nuo Laukuvos. Paršežeris yra didžiausias natūralios kilmės vandens telkinys Tauragės apskrityje. Telkšo netaisyklingo pavidalo ledo lūstavietės duburyje. Ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 2 km, plotis iki 1,3 km. Altitudė 157,6 m. Dubens šlaitai su terasomis, krantai žemi, daugiausia pelkėti. Iš pietų Paršežerį juosia ~ 150 ha Ežero žemapelkė, o iš šiaurės – ~ 90 ha Požerės aukštapelkė.

Į Paršežerį rytuose įteka Gaulė (Raudis), o šiaurėje su Lūksto ežeru jungia Sietuvų upė (Virvytės baseinas). Ežero pratakumas 220 % per metus.

Šalia ežero rytuose įsikūrusi Požerė, Strazdaliai, vakaruose – Burbiškiai. Netoli ežero šiaurvakarinio kranto stūkso Burbiškių piliakalnis. Pietrytiniame krante yra įkurta stovyklavietė, paplūdimys, žaidimų aikštelės, įrengtas pažintinis takas. Kiek atokiau į rytus eina kelias  **160**  Telšiai–Varniai–Laukuva .

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Paršežeris*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVII (On-Peri). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010
2. ↑  *Paršežeris*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 307
Koordinatės: 55°1′28″ š. pl. 24°46′36″ r. ilg.﻿ / ﻿55.02444°š. pl. 24.77667°r. ilg.﻿ / 55.02444; 24.77667

| Stavarygalos ežeras |
| --- |
|  |
| Vieta | Širvintų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,756 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,84 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 1,9 m |
| Didžiausias gylis | 6 m |
| Įteka | 8 bevardžiai upeliai |
| Išteka | bevardis upelis |

**Stavarygalos ežeras** arba ***Prienų ežeras*** – ežeras Lietuvoje, Širvintų rajone, 11 km į vakarus nuo Širvintų, 6 km į pietryčius nuo Gelvonų. Ežeras netaisyklingo pavidalo, šiaurėje yra dvi gilios įlankos. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius iki 2 km, plotis iki 1,0 km. Altitudė 109,7 m. Gylis siekia 6 m. Dugne susikaupęs storas sapropelio sluoksnis (vidutinis 2,93 m, storiausias 9,3 m). Krantai žemi, pelkėti (pietryčiuose plyti ~ 8 ha dydžio Paežerio pelkė, vakaruose – ~ 3 ha Stavarygalos bala). Iš pietų prieina pelkėtas Vinkšnabrasčio miškas, iš vakarų – Trako miškas. Šiaurinės pakrantės apaugusios miškeliais, vietomis plyti dirbami laukai.

Šiaurėje išteka upelis link į šiaurę nuo Stavarygalos ežero telkšančio Gelvanės ežero (Širvintos baseinas). Vandens apykaita ežere 0,979 metų. Greta įsikūrę Prienų, Dabužynės kaimai.

Ežerėvardis kildinamas atitinkamai nuo Prienų ir Stavarygalos kaimų vardų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Stavarygalos ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 100–101
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 314
Koordinatės: 55°2′35″ š. pl. 24°47′5″ r. ilg.﻿ / ﻿55.04306°š. pl. 24.78472°r. ilg.﻿ / 55.04306; 24.78472

| Gelvanės ežeras |
| --- |
| Gelvanės ežerasGelvanės ežerasGelvanės ežeras |
| Vieta | Širvintų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,586 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,63 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 2,4 m |
| Didžiausias gylis | 6,1 m |
| Įteka | 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Ūdara |

**Gelvanės ežeras** – ežeras Lietuvoje, Širvintų rajone, 3 km į pietus nuo Bagaslaviškio. Išsidriekęs šiaurės-pietų kryptimi 1,56 km, plotis iki 0,54 km. Altitudė 109,5 m. Giliausia vieta siekia 6,1 m. Ežero dubuo rininės kilmės. Kranto linija lygi, jos ilgis 3,63 km. Krantai neaukšti, o šiauriniame ir pietiniame gale – lėkšti ir pelkėti. Atabradas platus, dumblingas, apaugęs plačia (20–50 m) vandens augalijos juosta. Dugnas padengtas sapropelingu moliu. Iš Gelvanės ežero išteka Širvintos dešinysis intakas Ūdara.

Šalia ežero įsikūrę Gelvankos, Dabužynės, Stavarygalos, Šeiniūnų kaimai. Rytine pakrante eina kelias Nr.4315 (Šeiniūnai - Vindeikiai - Ulšiškiai).

Ežerėvardis kildinamas iš žodžio *galvis* („kūdros stačias šlaitas, kūdra ežero ar upės vietoje"), kuris susijęs su *gelmė*, taip pat latv. *dzelve* („vandens duobė pelkėje").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gelvanės ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 596
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 111
| Gelvės ežeras |
| --- |
| Vieta | Širvintų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,403 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,91 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 11,1 m |
| Didžiausias gylis | 22,8 m |
| Įteka | Gelvė |
| Išteka | Gelvė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Gelvės ežeras

  |
| **Koordinatės** |  55°6′0″ š. pl. 24°44′45″ r. ilg.﻿ / ﻿55.10000°š. pl. 24.74583°r. ilg.﻿ / 55.10000; 24.74583Koordinatės: 55°6′0″ š. pl. 24°44′45″ r. ilg.﻿ / ﻿55.10000°š. pl. 24.74583°r. ilg.﻿ / 55.10000; 24.74583 |

**Gelvės ežeras** – ežeras Lietuvoje, Širvintų rajono šiaurės vakaruose, 2,5 km į šiaurės vakarus nuo Bagaslaviškio, 1 km į pietus nuo Žirnajų ežero. Ilgis šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 1,03 km, plotis iki 0,5 km. Altitudė 115,1 m. Giliausia vieta siekia 22,8 m. Ežero dubuo rininės kilmės. Kranto linija vingiuota, jos ilgis 2,9 km. Krantai daugiausia aukštoki, statūs, šiaurinis ir pietinis krantai žemi, pelkėti, šiauriniame krante yra terasų. Šiaurės vakarų ir pietinėje pakrantėse auga miškeliai, į vakarus plyti dirbami laukai. Iš pietų į šiaurės rytus Gelvės ežerą prateka Gelvės upelis link Žirnajų ežero.

Prie ežero įsikūrę Dūdų ir Gelvės kaimai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gelvės ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 596
| Naidų ežeras |
| --- |
| Vieta | Širvintų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,34 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,85 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | 4 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Puizė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Naidų ežeras

  |
| **Koordinatės** |  55°5′48″ š. pl. 25°5′33″ r. ilg.﻿ / ﻿55.09667°š. pl. 25.09250°r. ilg.﻿ / 55.09667; 25.09250Koordinatės: 55°5′48″ š. pl. 25°5′33″ r. ilg.﻿ / ﻿55.09667°š. pl. 25.09250°r. ilg.﻿ / 55.09667; 25.09250 |

**Naidų ežeras** (t. p. ***Naidžių ežeras, Juodasis Širvintos ežeras***) – ežeras Lietuvoje, Širvintų rajone, 10,5 km į šiaurės rytus nuo Širvintų, 3 km nuo Šešuolėlių. Driekiasi iš šiaurės į pietus 1,67 km, plotis iki 0,7 km. Altitudė 135,3 m. Telkšo rininiame duburyje, kranto linija labai vingiuota, per vidurį ežeras išplatėjęs. Krantai daugiausia statūs, aukšti, tik pietiniame ir šiauriniame galuose žemi ir pelkėti. Iš rytų prieina Siūrių miškas, iš pietų – Šešuolėlių miškas, vakarinėje pakrantėje daugiausia plyti pievos.

Į Naidų ežerą suteka 4 upeliai, šiaurėje išteka Puizė (Vilkesos intakas, Širvintos baseinas), per ją jungiasi su Kiauklių ežeru.

Šalia ežero yra Naidų, Kriaunų, Aukštadvario kaimai. Vakarine pakrante eina kelias  **4311**  Šešuolėliai II–Kiaukliai .

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Naidų ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 175
| Šaulys |
| --- |
| Šaulio ežerasŠaulio ežerasŠaulio ežeras |
| Vieta | Druskininkų sav. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,254 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,21 km |
| Vidutinis gylis | 4,54 m |
| Didžiausias gylis | 7,9 m |
| Išteka | Pašaulė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Šaulys

  |
| **Koordinatės** |  54°7′56″ š. pl. 23°53′38″ r. ilg.﻿ / ﻿54.13222°š. pl. 23.89389°r. ilg.﻿ / 54.13222; 23.89389Koordinatės: 54°7′56″ š. pl. 23°53′38″ r. ilg.﻿ / ﻿54.13222°š. pl. 23.89389°r. ilg.﻿ / 54.13222; 23.89389 |

**Šaulys** – ežeras pietų Lietuvoje, Druskininkų savivaldybėje, apie 5 km į šiaurę nuo Leipalingio. Ilgis iš šiaurės į pietus 1,28 km, plotis iki 0,42 km. Altitudė 122 m. Telkšo rininiame duburyje. Gylis siekia 7,9 m. Krantai aukšti ir statūs, tik vakarinis žemas ir pelkėtas. Ežerą supa pušynai (Cijūniškės, Stračiūnų, Šilelio miškai). Pietuose išteka Pašaulė (į Avirio ežerą, Nemuno baseinas).

Link ežero driekiasi 4 liepteliai. Ežero dugnas apaugęs, tačiau tinkamas maudytis. Žvejojant galima pagauti ir smulkesnių žuvelių, ir lydekų.

Ežero apylinkės negyvenamos, už 1 km į vakarus praeina kelias  **180**  Druskininkai–Leipalingis–Seirijai . Šiaurinėje pakrantėje įsikūrusi kaimo turizmo sodyba.

Pasakojama, kad traukiantis kariams, žiemą, į ežerą įlūžo tankas. Tačiau jo niekas neieškojo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Šaulys (ežeras)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 163
| Skirzius |
| --- |
| Vieta | Druskininkų sav. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,189 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,66 km |
| Kilmė | ledyninis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Skirzius

  |
| **Koordinatės** |  54°1′0″ š. pl. 23°53′9″ r. ilg.﻿ / ﻿54.01667°š. pl. 23.88583°r. ilg.﻿ / 54.01667; 23.88583Koordinatės: 54°1′0″ š. pl. 23°53′9″ r. ilg.﻿ / ﻿54.01667°š. pl. 23.88583°r. ilg.﻿ / 54.01667; 23.88583 |

**Skirzius** – ežeras pietų Lietuvoje, Druskininkų savivaldybėje, apie 5 km į vakarus nuo Druskininkų. Nutįsęs iš pietvakarių į šiaurės rytus 1,55 km, plotis iki 0,19 km. Altitudė 104,9 m. Telkšo rinoje. Krantai žemi, pelkėti, tik pietinis krantas aukštas. Aplink šiaurrytinį krantą plyti ir į šiaurę yra nutįsusi ~ 15 ha dydžio Skirzbalės pelkė. Kranto linija labai vingiuota. Ežerą supa Leipalingio giria. Pietuose telkšo Skirzaičio ežerėlis.

Ežeras nenutekantis, priklauso Bilsinyčios baseinui.

Manoma, kad pavadinimas jotvingiškas. Kildintinas iš *skirsti* („plyšti, skilti"), *skersti* („plėšti").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Skirzius*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 27
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 304
| Obelaukių I tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Biržų rajonas) |
| Plotas | 0,043 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,3 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Įteka | Obelaukis |
| Išteka | Obelaukis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Obelaukių I tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  56°11′47″ š. pl. 24°49′32″ r. ilg.﻿ / ﻿56.19639°š. pl. 24.82556°r. ilg.﻿ / 56.19639; 24.82556Koordinatės: 56°11′47″ š. pl. 24°49′32″ r. ilg.﻿ / ﻿56.19639°š. pl. 24.82556°r. ilg.﻿ / 56.19639; 24.82556 |

**Obelaukių I tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Biržų rajone, 4 km į rytus nuo Biržų, Obelaukių gyvenvietės vakariniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Obelaukio upę (Rovėjos intakas) 7,3 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis pietryčių-šiaurės vakarų, vakarų- pietų kryptimi – 1,7 km, plotis – iki 0,06 km. Yra didelė – 2,6 ha sala. Altitudė 57,4 m. Krantai neaukšti.

Intensyviausi darbai vyko 1973 m. Tada Obelaukio upelio vaga buvo labai išplatinta bei pagilinta. Atsirado dar vienas vandens kanalas rytuose. Vakarinis (Obelaukio) kanalas ir Rytinis buvo sujungti dviem perkasais (skerskanaliais). Buvo pastatytos dvi užtvankos. Viena (šiaurinėje dalyje) atskyrė Obelaukio upelį nuo tvenkinio, o kita užtvanka yra Rytiniame kanale. Ji dalina Rytinį kanalą į dvi dalis. Pietinėje dalyje yra Aukštutinis baseinas, ties užtvanka vandens perteklius patenka į Žemutinį baseiną. Žemutinis baseinas yra buvusioje Obelaukio upelio juostoje. Aukštutinis yra lygiagrečiai į rytus nuo Žemutinio, užima gerokai mažesnę teritoriją. Žemutinis tarsi sudaro P raidę. O Aukštutinis L. Gautųsi savotiška R raidė. Tarp Žemojo baseino ir Aukštutinio yra sukultūrintas miškelis (parkas). Vakaruose plyti ganyklos. Rytuose nuo baseinų yra dirbami laukai, dar vienas parkas ir Obelaukių gyvenvietė. Pietuose ribojasi su Parko gatve. 7–8 metrai nuo šiaurinio tvenkinio kranto eina kelias  **1317**  Biržai–Obelaukiai  (Biržai–Biržų girios teritorija), įsikūręs Mūrinės kaimas (išlikusi vos viena sodyba).

Taip pat skaitykite
-------------------

* Obelaukiai
* Obelaukių II tvenkinys

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys