recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| *21 at 33* |
| --- |
| 21 at 33 viršelis |
| Elton John studijinis albumas |
| Išleistas | 1980 m. gegužės 13 d. |
| Įrašytas | 1979 m. rugpjūtį – 1980 m. sausį–kovą |
| Žanras | soft rokas • pop • post-disko |
| Trukmė | 43:07 |
| Prodiuseris | Elton John, Clive Franks |
| Apžvalgos |
| Allmusic 3 iš 53 iš 53 iš 53 iš 53 iš 5 nuoroda |
| Elton John chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „Victim of Love" (1979) |  **„21 at 33"  (1980)** | „The Fox"  (1981) |

 |

**„21 at 33"** – keturioliktas studijinis britų atlikėjo Elton John albumas, išleistas 1980 m. gegužės 13 d. Įskaitant ir nestudijinius albumus, tai dvidešimt pirmasis Eltono Džono albumas, o išleistas, kai jam buvo 33 metai – nuo to kilo ir albumo pavadinimas. Jis buvo įrašytas „Super Bear Studios" įrašų studijoje, Nicoje (Prancūzija), 1979 m. ir „Rumbo Recorders" bei „Sunset Sound" įrašų studijose Los Andžele (JAV) 1980 m. Albumo kopijų buvo parduota daugiau kaip 900 000 Amerikos Valstijose, ir nedaug trūksta, kad taptų platininiu.

Dainų sąrašas
-------------

#### Pirmoji pusė

1. „Chasing the Crown" (Elton John, Bernie Taupin) – 5:36
2. „Little Jeannie" (John, Gary Osborne) – 5:14
3. „Sartorial Eloquence" (John, Tom Robinson) – 4:45
4. „Two Rooms at the End of the World" (John, Taupin) – 5:40

#### Antroji pusė

1. „White Lady White Powder" (John, Taupin) – 4:34
2. „Dear God" (John, Osborne) – 3:47
3. „Never Gonna Fall in Love Again" (John, Robinson) – 4:09
4. „Take Me Back" (John, Osborne) – 3:52
5. „Give Me the Love" (John, Judie Tzuke) – 5:30

Išnašos
-------

1. ↑  Judy Parkinson (2003). *Elton Made In England*. Michael O'Mara Books. p. 117.
2. ↑

  

v • a • r **Elton John studijiniai albumai** 

Empty Sky · Elton John · Tumbleweed Connection · Madman Across the Water · Honky Château · Don’t Shoot Me I’m Only the Piano Player · Goodbye Yellow Brick Road · Caribou · Captain Fantastic and the Brown Dirt Cowboy · Rock of the Westies · Blue Moves · A Single Man · Victim of Love · 21 at 33 · The Fox · Jump Up! · Too Low for Zero · Breaking Hearts · Ice on Fire · Leather Jackets · Reg Strikes Back · Sleeping with the Past · The One · Duets · Made in England · The Big Picture · Songs From The West Coast · Peachtree Road · The Captain & The Kid · The Diving Board · Wonderful Crazy Night
*Kitos reikšmės – Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia.*
Koordinatės: 54°23′07″š. pl. 23°48′19″r. ilg.﻿ / ﻿54.3853°š. pl. 23.8054°r. ilg.﻿ / 54.3853; 23.8054

|  Santaikos Kristaus Karaliaus bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Alytaus |
| **Savivaldybė** | Alytaus rajonas |
| **Gyvenvietė** | Santaika |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1929 m. |

Bažnyčia su varpine, 2014 m.
**Santaikos Kristaus Karaliaus bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Santaikos kaime, 10 km į rytus nuo Simno, prie kelio  **131**  Alytus–Simnas–Kalvarija . Tradicinio gyvenamojo namo formos.

Istorija
--------

Vietos gyventojai nutarė statyti bažnyčią. 1928 m. įkurta parapija pavadinta Santaika. Santaikos parapijiečiai stokojo lėšų numatytai mūrinei bažnyčiai, todėl statėsi laikiną medinę. Varanausko kaimo lauke 1929 m. kunigas Antanas Žygas su parapijiečiais pastatė dabartinę medinę bažnyčią. Vietinių meistrų statyta kaip kaimo gyvenamieji namai, naudojant liaudiškos statybos metodus, atsisakius profesionalaus architekto paslaugų. Iki 1938 m. pastatyti parapijos namai. 

1937 m. kunigo Vinco Birbilo rūpesčiu pradėta statyti mūrinė bažnyčia. Bažnyčios projektą parengė inžinierius architektas Vytautas Trečiokas. Ji nedidelė, su vienu bokštu fasade, zakristija ir apšildoma koplyčia. 1940–1941 m. Santaikos parapijiečiai toliau statė bažnyčios sienas, rūpinosi gauti plytų, cemento, kitų statybinių medžiagų. Tačiau šiuos darbus sutrukdė Antrojo pasaulinio karo įvykiai. 1944 m. sudegė klebonija. Nebaigtą mūrinę bažnyčią atėmė sovietų valdžia ir pavertė sandėliu. 

Parapija po karo suremontavo medinę laikinąją bažnytėlę, šiek tiek pagražino jos priekinę dalį, pristatė porą mažų bokštelių ant šelmens, frontone įstatė pusapskritį langą. Tokia bažnyčia matoma ir šiandien. Laikinajai bažnyčiai tapus nuolatine, buvo pertvarkytas jos vidus – stačiakampė vidaus erdvė suskaidyta į tris navas (šoninės mažesnės už viduriniąją). Taip pat sukurti mediniai drožinėti altoriai su skulptūromis. Tačiau bažnyčioje taip ir nebuvo įrengti klauptai, iki šiol čia stovi kėdės.

Lietuvai atgavus nepriklausomybę, parapija galėjo vėl atsiimti nuniokotą mūrinį pastatą, bet pastaruoju metu sumažėjus žmonių nedidelėje parapijoje, pasilikta prie senosios medinės bažnyčios.

Architektūra
------------

Bažnyčia tradicinio gyvenamojo namo formos, stačiakampio plano, su 2 bokšteliais. Šventoriaus tvora medinių statinių. Jame stovi nedidelė, unikalių formų medinė varpinė.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* Mūrinė bažnyčiaMūrinė bažnyčia

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-12-07 iš Wayback Machine projekto.
Uragano „Ervinas" išverstas Žvėrinčiaus ąžuolas 
**Žvėrinčiaus ąžuolas** – šimtametis ąžuolas, augęs Žvėrinčiaus miške, Birštono savivaldybės teritorijoje, Nemuno dešiniajame krante, į pietus nuo Lengveniškių ir į rytus nuo Ivoniškių. Ąžuolo skersmuo siekė 1,8 m, aukštis – virš 15 m. Spėjama, kad ąžuolui buvo virš 500 metų.

Istorija
--------

Legendos byloja, kad po ąžuolu medžioklių metu yra ilsėjęsis pats Ldk Vytautas. 

Ąžuolas 1968 m. buvo paskelbtas gamtos paminklu. Ąžuolas atlaikė 2005 m sausio mėn. siautėjusį uraganą „Erviną", tačiau 2005 m. birželį virto, tebeguli iki šiol. Šalia jo galima pamatyti neįprastai atrodančios apykaklinės formos pušį ir naujai pasodintus jaunus ąžuoliukus.

2006 m. išbrauktas iš saugomų gamtos objektų sąrašo.

Žvėrinčiaus ąžuolas 2005 05 08

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Žvėrinčiaus ąžuolas*, Birštono turizmo informacijos centras. Nuoroda tikrinta 2020-12-01.
2. ↑  *Miškininkų atnaujintos poilsiavietės kviečia į Žvėrinčiaus taką Birštone*, Miškininkas.eu, 2017-06-22. Nuoroda tikrinta 2020-12-01.
3. ↑  Teisės aktai dėl sunykusių gamtos paveldo objektų (GPO) išbraukimo iš valstybės saugomų GPO sąrašo Archyvuota kopija 2019-10-20 iš Wayback Machine projekto.
|  Santalai |
| --- |
| Santalų šokėjaiSantalų šokėjai |
| Gyventojų skaičius | ~7 mln. |
| Populiacija šalyse | Indijos vėliava Indija: 6,8 mln.Bangladešo vėliava Bangladešas: 129 tūkst.Nepalo vėliava Nepalas: 51 tūkst.Butano vėliava Butanas |
| Kalba (-os) | santalų |
| Religijos | hinduizmas, prigimtinė (sarnaizmas), krikščionybė, islamas |
| Giminingos etninės grupės | kiti mundai: ho, džuangai, karijai, korkai, savarai, bhūmidžai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Santalai |

**Santalai** (ᱦᱚᱲ ᱦᱚᱯᱚᱱ = *Hor Hopon*, hind. सांथाल, IAST: *Sānthāl*) – Pietų Azijos tauta, priklausanti prie mundų. Gyvena Indijos rytuose (Džharkhande, V. Bengalijoje, Orisoje, Asame, Bihare), Bangladeše (Radžšahio ir Rangpuro srityse), Nepale, Butane. Populiacija – apie 7 mln. žmonių. Vartoja santalų kalbą, priklausančią mundų kalbų grupei (austroazinės kalbos), taip pat aplinkines kalbas (bengalų, orijų, hindi, nepalų). Dauguma tikinčiųjų – hinduistai, dalis išlaikė tradicinius tikėjimus (vad. sarnaizmas), yra šiek tiek krikščionių bei musulmonų.

Spėjama, kad santalai į rytų Indiją galėjo atsikraustyti prieš 3500–4000 metų, kur ėmė maišytis su dravidais.

Verčiasi žemdirbyste (ryžiai, soros, kukurūzai, ankštiniai), gyvulininkyste (karvės, buivolai, ožkos, kiaulės), paukštininkyste (vištos), medžiokle (yra kasmetinis kolektyvinės medžioklės paprotys), žvejyba, rankiojimu, amatais (puodininkystė, audimas, pynimas, kalyba). Uždarbiauja miestuose, ūkiuose. Maitinasi įvairiomis košėmis, mėsos patiekalais; geriamas pienas, ryžių alus, palmių vynas.

Tradicinė santalų gyvenvietė linijinio plano, įsikūrusi lygumose, upių slėniuose, kalvų papėdėse. Tradicinis būstas – namas su veranda, nendrių ir bambuko sienomis, drėbtomis moliu, nendrėmis, ryžių šiaudais arba čerpėmis dengtu stogu. Sienos baltinamos, dažnai puošiamos augaliniais ir geometriniais ornamentais. Namuose yra speciali patalpa (bhitaras), skirta pagerbti protėvių dvasioms.

Moterys nešioja sarius (baltus arba durstytus), sidabro, žalvario, spalvoto stiklo papuošalus. Tatuiruojasi. Vyrai dėvi strėnraiščius, dhočius, lungius, marškinius, striukes, turbanus.

Išliko visuomenės skirstymasis į totemines gimines ir patronimijas, įtakingi genčių vadai. Gausus folkloras (šokiai, muzika – grojama būgnais, fleitomis, vienatygiu smuiku).

* Santalų šventvietėSantalų šventvietė
* Santalų būgnaiSantalų būgnai
* Santalai, šokantys dasai šokįSantalai, šokantys *dasai* šokį
* Bangladešo santalaiBangladešo santalai

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5  *Санталы*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
2. ↑   Sidwell, Paul. 2018. *Austroasiatic Studies: state of the art in 2018.* Presentation at the Graduate Institute of Linguistics, National Tsing Hua University, Taiwan,
3. ↑  Schliesinger, Joachim (2016). Origin of the Tai People 3: Genetic and Archaeological Approaches. Booksmango. p. 71.
4. 1 2  *Santalai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 23°39′12″ š. pl. 25°09′35″ r. ilg.﻿ / ﻿23.65333°š. pl. 25.15972°r. ilg.﻿ / 23.65333; 25.15972

Žvėrių urvo fragmentas
**Žvėrių urvas** arba ***Vadi Sura II*** – archeologinis urvas pietvakarių Egipte, Sacharoje (Libijos dykumoje), Džilf Kebiro plokštikalnėje, Suros vadyje, netoli Libijos sienos.

Urvą 2002 m. atrado italų ir egiptiečių archeologai: Masimas ir Džakopas Fodžiniai bei Ahmedas Mestikavis. Urve aptikta ~5000 urvų piešinių, datuojamų ankstyvuoju neolitu. Piešinių sukūrimo metu Sachara buvo kur kas drėgnesnė negu dabar, čia telkšojo didelis ežeras, gausiau gyveno žmonės (uolų tapyba aptinkama visoje Sacharoje, ypač kalnuotose vietovėse).

Žvėrių urvas 17 m pločio, beveik 7 m aukščio. Piešiniai išpiešti raudonais, juodais, baltais, geltonais pigmentais. Vaizduojami žvėrys (yra primenančių dramblius, žirafas, stručius, gazeles) stambūs, ilgauodegiai, žmogaus kojomis, kartais – begalviai, praryjantys ar atryjantys žmones, kurių figūrų taip pat gausu. Žmonės vaizduojami lyg šokantys, krentantys, susikibę rankomis. Yra pusiau gyvūnų pusiau žvėrių atvaizdų. Taip pat palikta rankų antspaudų.

Netoliese yra panašaus braižo Plaukikų urvas.

* Rankų antspaudaiRankų antspaudai
* Žmonių figūrosŽmonių figūros
* Žvėries, lyg suvaržytu tinklu, paveikslasŽvėries, lyg suvaržytu tinklu, paveikslas
* GazelėsGazelės
* Urvo išorėUrvo išorė

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žvėrių urvas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Karpėnų klinties telkinys** – Lietuvos naudingųjų iškasenų telkinys Akmenės rajono savivaldybės teritorijoje, 1,5 km į rytus nuo N. Akmenės, Karpėnų kaime, kuriame kasamos klintys.

Telkinys
--------

Karpėnų telkinys eksploatuojamas nuo 1952 m. Iškasama apie 5 mln. klinties per metus. Klintis daugiausia naudojama cementui gaminti. Prognoziniai telkinio ištekliai 90 mln. t, bendrieji 187 mln.tonų (1990 m.). Kasama viršutinio permo klintis. Klodo storis 3,4-22,4 m (vidutinis storis 13,7 m). Naudingąjį sluoksnį sudaro smulkių kalcito kristalų klintis su organogeninės ir granuliuotos klinties lęšių bei gniutulų tarpsluoksniais. Slūgso po 1,3-9,3 m storio pleistoceno moreninio priemolio ir priesmėlio danga. Naudingųjų iškasenų klodo cheminė sudėtis (%): CaCO3 – 88,07-95,03, MgCO3 – 0,44-3,57, netirpiosios liekanos – 1,11-6,07.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Karpėnų telkinys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 489 psl.
| **Ipolitas Tvirbutas** |
| --- |
| Gimė | 1899 m. rugpjūčio 23 d.Strelnia, Rusija |
| Mirė | 1968 m. sausio 24 d. (68 metai)Hartfordas, JAV |
|  |
| Veikla | teatro aktorius, režisierius |

**Ipolitas Tvirbutas** (1899 m. rugpjūčio 23 d. Strelnioje prie Sankt Peterburgo – 1968 m. sausio 24 d. Hartforde, JAV) – Lietuvos teatro aktorius, režisierius.

Biografija
----------

Vaikystę ir jaunystę praleido Rusijoje. Mokėsi Sankt Peterburgo imperatoriškoje Aleksandros teatro mokykloje (vadovas – rež. J. Karpovas). 1917 m. baigęs vaidino A. Čechovo dramos teatre. 1922 m. grįžo į Lietuvą.

1924–1926 m. ir 1928–1931 m. Valstybės teatro, 1926–1928 m. „Mūsų teatro" aktorius. 1931–1935 m. Valstybės teatro Šiaulių skyriaus, 1935–1939 m. Klaipėdos skyriaus, 1939–1940 m. vėl Šiaulių skyriaus režisierius ir aktorius. 1942–1944 m. Šiaulių miesto teatro meno vadovas ir režisierius. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, Kaselyje su kitais įsteigė lietuvių dramos studiją. 1956 m. išvyko į JAV. Iki 1960 m. dalyvavo lietuvių teatrinėje veikloje, Hartfordo lietuvių teatro režisierius ir aktorius. Kauno, Šiaulių ir Klaipėdos teatruose sukūrė per 70 vaidmenų.

Pastatymai
----------

Šiaulių ir Klaipėdos dramos teatruose:

* Otto Indigas. Žmogus po tiltu, 1937 m.
* Ignas Šeinius. Diplomatai, 1939 m.
* Vilhelmas Verneris. Žmonės ant ledo, 1939 m.
* Frydrichas Šileris. Klasta ir meilė, 1941 m.
* Gerhartas Hauptmanas. Dorotėja Angerman, 1942 m.
* Augustas Kitsbergas. Vilkatė, 1936, 1942 m.
* Morisas Rostanas. Žmogus, kurį užmušiau, 1944 m.
* Kazys Inčiūra. Vincas Kudirka", 1944 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  [ Ipolitas Tvirbutas. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka]
| Jančengas鹽埕 |
| --- |
| *Meilės (Ai) upė* |
|  |
| 

JančengasJančengas

22°38′0″ š. pl. 120°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿22.63333°š. pl. 120.30000°r. ilg.﻿ / 22.63333; 120.30000﻿ (Jančengas (Gaosiongas))Koordinatės: 22°38′0″ š. pl. 120°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿22.63333°š. pl. 120.30000°r. ilg.﻿ / 22.63333; 120.30000﻿ (Jančengas (Gaosiongas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Taivano vėliava Taivanas |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 25 400  |
| **Plotas** | 1,416 km² |
| **Tankumas** (2014) | 17 938 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Jančengas |

**Jančengas** (kin. 鹽埕, pinyin: *Yánchéng*; pe̍h-ōe-jī: *Iâm-tiâⁿ*) – vienas iš Gaosiongo rajonų, esantis pietvakarių Taivane. Gyventojų 25 tūkst. (2014 m. duomenys). Tai vienas seniausių rajonų, kartu su Čidzinu sudaro miesto branduolį. Rajone yra gatvelių, kuriose apstu tradicinių krautuvėlių, muziejų (pvz. Gaosiongo istorijos muziejus), meno kvartalų.

Geografija
----------

Tai vienas mažiausių pagal plotą Gaosiongo rajonų, užtat ketvirtas pagal tankumą. Rajonas išsidėstęs šiaurrytinėje uosto pusėje ir ribojasi su kaimyniniais Sanmino, Čiandzino ir Lingja rajonais rytuose bei vakaruose su Gušanu. Kitoje uosto pusėje yra Čidzino sala. Rajonu prateka Meilės (Ai) upė, sutekanti į Taivano sąsiaurį.

Istorija
--------

XVII a. čia žūkle vertėsi kinų ir japonų žvejai, nuolatinė kinų gyvenvietė vietovėje susikūrė Dongningo karalystės metu (1661–1683 m.). Be žvejybos, verstasi druskos gavyba, iš ko ir kilo rajono pavadinimas (pažodž. „Druskos kvartalas"). Dėl šalimais esančio uosto ir Meilės upės kūrėsi klestintys komerciniai ir verslo kvartalai. Palei uostą buvo atidaryta viešbučių, barų, restoranų. XX a. 7-ajame dešimtmetyje Jančengas buvo tankiausiai apgyvendintas Gaosiongo rajonas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Foster, Simon; Keeling, Stephen (2015). *The Rough Guide to Taiwan*. ISBN 0241186838


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RGaosiongo rajonai |
| --- |
|  |
| Administracinis centras: Lingja ir Fengšanas |
|  |
| Ankstyvieji rajonai | 
Čiandzinas · Čidzinas · Čiandženas · Dzuojingas · Gušanas · Jančengas · Lingja · Nandzi · Sanminas · Siaogangas · Sinsingas | Gaosiongo padėtis Taivano žemėlapyje |
|  |
| Fengšano regionas | 
Daliao · Dašė · Dašu · Fengšanas · Linjuanas · Niaosongas · Ženvu |
|  |
| Gangšano regionas | 
Alianas · Čiaotou · Čiedingas · Džiguanas · Gangšanas · Hunėjus · Jančao · Jonganas · Ludžu · Mituo · Tianliao |
|  |
| Čišano regionas | 
Čišanas · Dziasianas · Liugujus · Maolinas · Meinongas · Namasija · Neimenas · Šanlinas · Taojunas |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ir ten krantai smėlėti** – 1991 m. Lietuvos kino studijoje kartu su Kazachstano kino studija „Katarsis" sukurtas meninis filmas Juozo Apučio kūrinių motyvais. Drama. Filmo trukmė – 88 min.

Kūrybinė grupė
--------------

* Scenarijaus autorius ir režisierius – Algimantas Puipa
* Antroji režisierė – Regina Vosyliūtė
* Kompozitorius – Juozas Širvinskas
* Operatoriai statytojai – Rimantas Juodvalkis, Vytautas Survila
* Montažo režisierė – Ariadna Gruodienė
* Dailininkas statytojas – Galius Kličius
* Kostiumų dailininkas – Linas Kriščiūnas.

Vaidina
-------

Vidas Petkevičius, Vaclovas Blėdis – *Juozas*, Jūratė Onaitytė – *Moteris*, Almira Grybauskaitė, Kostas Smoriginas, Balys Barauskas, Eduardas Kunavičius – *Jeronimas*, Vladas Sipaitis, J. Akstinas, Jonas Bakanauskas, Marijana Bilinskaitė, Juozas Gaidys, O. Koženeckis, J. Krušas, Henrikas Kurauskas, Elžbieta Laucevičiūtė, R. Liaudanskaitė, Vanda Marčinskaitė, V. Ptakas, Arūnas Storpirštis, Adolfas Večerskis, M. Volungevičienė, Gražina Urbonaitė ir kiti.

Festivaliai, nominacijos
------------------------

* Filmas buvo rodomas tarptautiniuose kino festivaliuose Miunchene, Liubeke, Roterdame, Paryžiuje, Ruane, San-Reme, Karlovy Varuose.
**Iracionalumas** – tai, kas anapus racionalumo, kas neapibrėžiama protu, prasme. Iracionalumas yra būties faktorius, kuris gali būti nustumiamas vis toliau pateikiant vis sudėtingesnį protingą paaiškinimą, bet kuris galiausiai dėl to paaiškinimą taip sukomplikuoja, kad jis viršija protingo suvokimo galią ir taip pasiekia jo ribas anksčiau, nei spėja pasaulio visumą aprėpti proto dėsniais.

Anot Karlo Gustavo Jungo, visiškas racionalumas yra utopija arba idealas, nes tik tariamą objektą galima apmąstyti racionaliai – jame nėra nieko kita, nei įdėjo protas. Tuo tarpu bet kas empiriško savyje turi iracionalumą, nes net moksliškai tyrinėjant empirinius objektus, jie iš tiesų racionaliai apribojami, atmetant tai, kas atsitiktina, t. y. iš esmės nagrinėjama ne objekto visuma, o tik racionaliam nagrinėjimui pateikta dalis. Iracionalumui priskirtinas atsitiktinumas, nors po fakto jam gali būti sukurta racionali paaiškinimų seka.

Pabrėžiama, kad iracionalūs sprendimai dažnai gali psichologiškai pagelbėti tais atvejais, kai racionalus protavimas būna ribotas. K. G. Jungas su iracionaliumu sieja tokias priešybes apjungiančias idėjas kaip dievas, brahmanas, dao.[1] Religijotyrininkas Rudolfas Otas religinį išgyvenimą kaip pat aiškina kaip iracionalų (žr. numinoziškumas).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Carl Gustav Jung. *Psichologiniai tipai*. Vilnius: Margi raštai, 2013.
|  |
| --- |
| Kurdistano demokratinė partijaPartiya Demokrata Kurdistanêپارتی دیموکراتی کوردستان
الحزب الديمقراطي الكردستاني |
|  |
| Lyderis | Masudas Barzanis |
| Įkurta | 1946 m. rugpjūčio 16 d. |
| Būstinė | Erbilis |
| Politinė ideologija | nacionalizmas |
| Svetainė |
| Oficiali |

**Irako Kurdistano demokratinė partija** (**KDP**, kurdiškai – *Partî Dêmokratî Kurdistan / Irak* , arabiškai – *Hizb al – Dimuqrati al – Kurdistani 'Iraq*) – Kurdistano socialinės demokratijos krypties partija, veikianti Irake, Irane (Irano Kurdistano demokratinė partija), Sirijoje ir Libane.

Istorija
--------

Įsteigta 1946 m. rugpjūčio 16 d. Mahabade (Iranas) Mahabado respublikos generolo Mulos Mustafos Barzanio ir jo draugų iniciatyva. Irano kariuomenei užėmus Mahabadą M. Barzanis su 520 kovotojų pabėgo į TSRS, vėliau atkūrė partijos grupes visame Irako Kurdistane. 1953 m. susiformavo partijos marksistinė ideologija.

1958 m. nuvertus Irake monarchiją KDP legalizuota, jos nariai dalyvavo kuriant arabų ir kurdų valstybės konstituciją. Tačiau 1961 m. Irako armija pradėjo kovą prieš kurdus, pareikalavusius didesnės autonomijos. KDP pradėjo kurti savo Revoliucinę armiją. 1963 m. partija skilo, vadinamoji Politbiuro grupė pradėjo derybas su Irako prezidentu, o 1966 m. ir ginkluotą kovą su KDP. 1970 m. buvo pasiekta taika, tačiau kurdų susipriešinimą Irako valdžia toliau skatino.

1991 m. su PUK sudarė Kurdistano vyriausybę, dalyvavo renkant demokratinę Nacionalinę asamblėją. 1994 m. pašlijus santykiams su PUK tęsė ginkluotą kovą prieš Iraką visame krašte. 1998 m. Vašingtone buvo pasirašyta PUK ir KDP taikos sutartis, leidusi sustiprinti kovą prieš S. Huseino režimą.

2003 m. nuvertus S. Huseino režimą partija buvo legalizuota, dalyvavo Irako valdančiosios tarybos darbe. 2005 m. parlamento rinkimams su PUK ir mažesnėmis Kurdai|kurdų partijomis sudarė Kurdistano demokratinį patriotinį aljansą, kuris laimėjo 25,6 % balsų ir 53 vietas iš 275 parlamento vietų.

Pirmininkai
-----------

* 1946 m. Mustafa Barzanis,
* 1979 m. Masudas Barzanis.
| Kalabosas*Villa de Todos los Santos de Calabozo* |
| --- |
|        |
| *Kalaboso architektūra* |
|  |
| 

KalabosasKalabosas

8°56′0″ š. pl. 67°26′0″ v. ilg.﻿ / ﻿8.93333°š. pl. 67.43333°r. ilg.﻿ / 8.93333; 67.43333﻿ (Kalabosas)Koordinatės: 8°56′0″ š. pl. 67°26′0″ v. ilg.﻿ / ﻿8.93333°š. pl. 67.43333°r. ilg.﻿ / 8.93333; 67.43333﻿ (Kalabosas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Venesuelos vėliava Venesuela |
| **Valstija** | Gvarikas Gvarikas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1724 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 131 989  |
| **Altitudė** | 101 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kalabosas |

**Kalabosas** (isp. *Calabozo*) – miestas Venesuelos šiaurinėje dalyje, Gvarike, į pietus nuo San Chuan de los Moroso, prie Gvariko upės. Sebastian Fransisko de Mirandos savivaldybės centras. Yra oro uostas, per miestą eina Karakaso–San Fernando de Apūrės plentas. Maisto (cukraus, daržovių perdirbimo, pieno, mėsos) pramonė. Prekyba apylinkėse auginamais ryžiais (svarbiausias tiekėjas šalyje), kukurūzais, cukranendrėmis, tabaku, bananais, vystoma gyvulininkystė. Veikia muziejus, 1790 m. pastatyta barokinė katedra.

Istorija
--------

1724 m. kapucinų vienuoliai įkūrė *Nuestra Señora de la Candelaria de Calabozo* gyvenvietę. 1800 m. čia lankėsi ir tyrimus atliko Aleksandras fon Humboltas. 1818 m. įvyko Kalaboso mūšis tarp Simono Bolivaro pajėgų ir karaliaus sąjungininkų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kalabosas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
| **Antonas Potockis (1850)** |
| --- |
|  |
| Potockiai |
| Herbas "Pilawa" |
| Herbas "Pilawa" |
|  |
| Gimė | 1780 m. birželio 17 d. |
| Mirė | 1850 m. spalio 18 d. (70 metų)Varšuva |
| Palaidotas (-a) | Povonzkų kapinės |
| Tėvas | Juzefas Makarijus Potockis |
| Motina | Liudvika Liubomirska |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Order Świętego StanisławaOrder Świętego Stanisława |

**Antonas Osipovičius (Antonijus Norbertas Robertas) Potockis** (lenk. *Antoni Potocki*; (1780 m. birželio 17 d. Monastyrska – 1850 m. spalio 18 d. Varšuva) – grafas, Lenkijos karo vadas, brigados generolas, senatorius, slaptasis patarėjas.

Biografija
----------

Lenkijos magnatų Potockių giminės atstovas, herbo „Piliawa" savininkas. 

Gimė tėvo – Haličo seniūno, grafo Juzefo Makarijaus Potockio (m. 1821) dvare. Motina – Liudvika Liubomirska (m. 1829). Lvovo kašteliono, grafo Juozapo Potockio (1695–1764) anūkas. Generolo-adjutanto, senatoriaus-vaivados, Lenkijos kongreso karalystės pagrindinio pėstininkų vado, grafo Stanislovo brolis. 

Nuo 1815 metų sausio 20 d. – naujai sukurto 1-mo raitų šaulių vadas, vėliau – Lenkijos kongreso karalystės kavalerijos korpuso 2-os raitų šaulių divizijos brigados vadas. 

Imperatorius Aleksandras apdovanojo jį Švento Stanislovo ordinu II laipsnio. 1824 metais imperatorius patvirtino jo grafo titulą. 

Išėjus į pensiją 1828 metais – Varšuvos gubernijos bajorų maršalka. 

Palaidotas Povonzkų kapinėse, Varšuvoje.

Šeima
-----

Antono Potockio kapas 
1799 metų rugpjūčio 30 d. vedė grafaitę Požę Potocką (1780–1862), Stanislovo Felikso Potockio dukterį. 1812 metais ši santuoka iširo, 1813 metais ji ištekėjo už Vladislavo Branickio (1782–1843). Santuokoje gimė: 

* Vladimiras Stanislavas (1801–1820).
* Požė Potocka (1802–1862), nuo 1824 metų grafo Andžejaus Artūro Zamoiskio žmona.
* Pšemyslavas (1805–1847).

Nuorodos
--------

* Antoni Norbert Robert hr. Potocki z Złotego Potoka h. Pilawa (Złota)
Koordinatės: 54°56′17″ š. pl. 22°21′26″ r. ilg.﻿ / ﻿54.93806°š. pl. 22.35722°r. ilg.﻿ / 54.93806; 22.35722
**Kakšių bala** (vok. *Kacksche Ball*, nuo 1938 m. *Torfmoor Königshuld*, rus. *Болото Великое*) – pelkė Rusijos Federacijoje, Kaliningrado srityje, Krasnoznamensko municipalinio rajono vakarinėje dalyje, 7 km į vakarus nuo Lazdynų, į šiaurę nuo Įsruties aukštupio. Plotas apie 22 km².

Iki 1945 m. buvo Tilžės-Ragainės ir Pilkalnio apskrityse, priklausė Užbalių girininkijai. Aplink pelkę buvo įsikūrę Kluonių, Paplynių, Mažųjų Puskepalių, Didžiųjų Kakšių, Kakšbalio, Pabalio kaimai, rytuose plytėjo Užbalių giria. Pelkė sausinta kanalais. Nuo 1981 m. kasamos durpės.

Apie pelkę surinkta sakmių ir padavimų. Pasak vieno, Kakšių bala atsiradusi, vėtrai miške medžius išvertus. Žmonių tuomet buvę mažai, ir medžiai likę gulėti, samanomis apaugę. Kakšių bala minima XIX a. vokiečių rašytojo J. Temės (*Jodokus Donatus Hubertus Temme*) romane „Juodoji Marė" (*Die schwarze Mare*, 1854 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Der Kreis Pillkallen/Schloßberg* Archyvuota kopija 2021-12-01 iš Wayback Machine projekto. Ostpreußen. Nuoroda tikrinta 2021-12-01.
2. ↑  Vilius Pėteraitis, *Kakšių bala*, Mažosios Lietuvos enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-11-02.
3. ↑  Historische Meßtischblätter (TK25), Nr. 10100, Lasdehnen, 1927 m.
4. ↑  Historische Meßtischblätter (TK25), Nr. 1099, Budwethen, 1934 m.
5. ↑  *Работу даст Великое болото*, Аргументы и Факты, Nr. 16, 2011-04-20. Nuoroda tikrinta 2021-11-02.
6. ↑  *Apie Kakšbalį*, Knygadvaris. Nuoroda tikrinta 2021-11-02.
7. ↑  Astrida Petraitytė, *Jodocus Donatus Hubertus Temme: Manfredo Kleino prizmė*, Šiaurės Atėnai, 2018-02-02. Nuoroda tikrinta 2021-11-02.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Antoni Kepinski
Antonio Kepinskio kapas
**Antoni Kępiński** (*Antonis Kepinskis*, 1918 m. lapkričio 16 d. – 1972 m. liepos 8 d.) – lenkų psichiatras.

Biografija
----------

Mokėsi Krokuvoje, kurioje baigė vieną geriausių humanitarinio profilio vidurinę mokyklą ir nuo 1936 metų pradėjo studijuoti mediciną Jogailaičio Universitete. Antrojo pasaulinio karo pradžia nutraukė jo studijas prieš pat kurso pabaigą, jis tapo Lenkijos Armijos savanoriu, stojusiu ginti šalį nuo Nacių invazijos. Tuomet jis buvo internuotas į Vengriją, kurioje jis pabėgo su pora lenkų burių, poto kai į Lenkiją įsiveržė Vokiečių armija. 1940 metais jis vadovavo pabėgimui iš internavimo ir patraukė į Prancūziją, po to Ispaniją, kur jį sugavo fašistai ir uždarė į *Miranda del Ebro* koncentracijos stovyklą. Vėliau trumpą laiką tarnavo britams su lenkų aviacijos divizija. 1944–1945 metais jis pratęsė savo medicinos studijas Edinburge ir baigė jas 1946 metais. Netrukus grįžo į Lenkiją ir Medikų Kolegijos Krokuvos Psichiatrijos Klinikoje ėmėsi psychiatrijos.

Kritikavo mistinę Jungo pasaulėžiūrą ir jo tipologiją, sukurdamas savo teoriją. *Informacinis metabolizmas* – tai sąvoka, kurią jis sukūrė ir pateikė savo knygoje *Neurozės psichopatologija*. Jo nuomone ši teorija skelbia taisykles, kurios paaiškina santykių tarp žmonių egzistavimą. Taip pat sukūrė aksiologinės psichiatrijos teoriją. Jo darbus sudaro virš 140 publikacijų ir kelios knygos.

Knygos
------

* *Psychopatologia nerwic* (*Neurozės psichopatologija*)
* *Schizofrenia* (*Šizofrenija*)
* *Melancholia (*Melancholija*)*
* *Psychopatie (*Psichopatalogijos*)*
* *Lek* (*Baimė*)
* *Podstawowe zagadnienia wspolczesnej psychiatrii*
* *Poznanie chorego*
* *Rytm zycia* (Gyvenimo ritmas)
**Vasilijus Griazevas** (rus. *Васи́лий Петро́вич Гря́зев*; g. 1928 m. kovo 4 d. – 2008 m. spalio 1 d.) – tarybinis automatinių šaulių ir artilerijos ginklų konstruktorius.

1945 m. įstojo į Tulos mechanikos instituto Mašinų gamybos fakultetą, kurį baigė 1951 m. Paskirtas į 61-ąjį mokslinio tyrimo institutą (rus. *НИИ-61*) Podolske (Rusija, Maskvos sritis), kur dirbo techniku, vyresn. inžinieriumi, skyriaus viršininko pavaduotoju, vyriausiuoju konstruktoriumi.

1966 m. perkeltas į Prietaisų gamybos konstravimo biurą viršininko pavaduotoju ir vyriausiuoju konstruktoriumi.

Pats kūrė ir vadovavo kuriant daug greitašaudžių automatinių GŠ patrankų modelių, skirtų aviacijai, laivų ir antžeminėms priešlėktuvinėms sistemoms, BMP-3 pabūklą 2А72, daug šaulių ginklų (pvz. pistoletas GŠ-18). Šiuo metu Rusijos ginkluotosios pajėgos naudoja vien tik V. Griazevo konstrukcijos mažakalibres automatines patrankas.

V. Griazevas buvo Tulos valstybinio universiteto Automatinių mašinų skaičiavimų ir projektavimo katedros vedėjas, profesorius. Parašęs virš 50 darbų automatinės šaulių ir artilerijos ginkluotės projektavimo ir tyrimų, ginkluotės efektyvumo, patvarumo, veiksnumo didinimo klausimais, 240 išradimų autorius. Tikrasis Rusijos Inžinerijos akademijos ir Rusijos raketų ir artilerijos mokslų akademijos narys.

* Aviacinė patranka GŠ-30-1Aviacinė patranka GŠ-30-1
* Aviacinė patranka GŠ-23Aviacinė patranka GŠ-23
* Pistoletas GŠ-18Pistoletas GŠ-18
* Rusijos kariuomenės BMP-3. Mažesnio kalibro patranka - V. Griazevo 2A72Rusijos kariuomenės BMP-3. Mažesnio kalibro patranka - V. Griazevo 2A72

Apdovanojimai
-------------

* Socialistinio darbo Didvyris
* Lenino ordinas, Spalio revoliucijos ordinas, III-io laipsnio ordinas „Už nuopelnus Tėvynei".
* TSRS Valstybinė premija (1968, 1976)
* Rusijos Valstybinė premija (1998, 1999)
* S. Mosino premija (1966, 1975, 1981, 1986)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSovietų ir Rusijos šaunamųjų ginklų konstruktoriai |
| --- |
|  |
| 
Afanasjevas • Berezinas • Degtiariovas • Dragunovas • Fiodorovas • Glagolevas • Goriunovas • Griazevas • Jakuševas • Jaryginas • V. Kalašnikovas • M. Kalašnikovas • Komarickis • Korobovas • Korovinas • Makarovas • Margolinas • Mosinas • Nikitinas • Nikonovas • Silinas • V. Simonovas • S. Simonovas • Smirnskis • Stečkinas • Sudajevas • Šipunovas • Špaginas • Špitalnas • Telešas • Tokarevas • Vladimirovas • Volkovas |

 |

Nuorodos
--------

* Василий Петрович Грязев
* Укрощение невозможного[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Klekasslovėn. *Klek*,vok. *Hahnkogel* |
| --- |
| **Žemynas** | Europa |
| **Šalys** | Slovėnijos vėliava Slovėnija Austrijos vėliava Austrija |
| **Aukščiausias taškas** | 1754 m |
| **Koordinatės** | 46°29′4″ š. pl. 14°1′31″ r. ilg.﻿ / ﻿46.48444°š. pl. 14.02528°r. ilg.﻿ / 46.48444; 14.02528Koordinatės: 46°29′4″ š. pl. 14°1′31″ r. ilg.﻿ / ﻿46.48444°š. pl. 14.02528°r. ilg.﻿ / 46.48444; 14.02528 |

**Klekas** (slovėn. *Klek*; vok. *Hahnkogel*) – kalnas Vakarų Karavankuose, tarp Golicos rytuose ir Dovškos babos vakaruose. Per kalną eina Austrijos ir Slovėnijos siena. Kalnas yra virš Jesenicės miesto. Šiaurinis šlaitas į Karintijos pusę labai status, sudarytas iš trapių uolų ir nuobirynų. Kopiant iš Austrijos pusės einama iš *Rosenbach* pusės, per Rožcos perėją. Kalno šiauriniai šlaitai garsėja savo neprieinamumu ir alpine flora, ypač saugomais edelveisais (Alpinė liūtpėdė). Kalnas gerokai lengviau prieinamas iš Slovėnijos pusės, iš *Planina pod Golico*. 

Slovėnai, gyvenantys kaimuose tiek kalno viršūne vadina kalną dar ir *Petelin* ar *Petelinjek*. 

Karavankų automobilių tunelis kerta Austrijos ir Vengrijos sieną beveik tiesiai po Kleku.
| **Antoninas Bajevskis** |
| --- |
| Palaimintasis |
|  |
| Gimė | 1915 m. sausio 15 d.Vilnius, Rusijos imperija |
| Mirė | 1941 m. gegužės 8 d. (26 metai)Aušvicas, Trečiasis Reichas |
| Palaimintasis |
|  |
| Veikla | Vienuolis konventualas |

**Jonas Eugenijus Antoninas Bajevskis** OFM (1915 m. sausio 15 d. Vilnius, Rusijos imperija – 1941 m. gegužės 8 d. Aušvice, Trečiasis Reichas) – vienuolis konventualas, kunigas, kankinys, palaimintasis.

Biografija
----------

1915 m. sausio 17 d. gimė pasiturinčioje vilniečių šeimoje. Pakrikštytas Vilniaus Šv. Dvasios bažnyčioje. Mokėsi Vilniaus Joakimo Lelevelio ir Adomo Mickevičiaus gimnazijoje, pasižymėjo gabumais (ypač kalboms).

1933 m. įstojo į Vilniaus kunigų seminariją. 1934 m. įstojo į pranciškonų konventualų ordino Lenkijos provinciją, pasirinko vienuolinį Antonino vardą. 1939 m. gegužės 1 d. įšventintas kunigu. 1939 m. liepos 2 d. paskirtas antruoju Niepokalianovo konvento vikaru.

1941 m. vasario 17 d. kartu su kitais vienuoliais areštuotas, kalėjo Varšuvoje, vėliau perkeltas į Aušvico koncentracijos stovyklą. Kalėdamas toliau atliko patarnavimus kitiems kaliniams, klausė išpažinčių, vilkėjo abitą. 1941 m. gegužės 8 d. mirė nuo šiltinės.

1999 m. birželio 13 d. popiežiaus Jono Pauliaus II Varšuvoje paskelbtas palaimintuoju.

Šaltiniai
---------

* 100 metų gimė pal. Jonas Eugenijus Antoninas Bajevskis, OFMConv[neveikianti nuoroda]
* Antonio (Antonin Jan Eugeniusz) Bajewski
* Palaimintasis konventualas – iš Lietuvos Archyvuota kopija 2022-12-06 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Pal. kun. Antanas Marija Jonas Bajevskis OFM Conv – Lietuvos vaikų Šventumo garsas (sventumogarsas.lt)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Lytinės liaukos**, dar vadinamos ***gonadomis*** – liaukos, gaminančios lytines ląsteles ir lytinius hormonus bei užtikrinantys individo dauginimosi funkciją. Priklauso lytiniams organams.

Tai mišrios liaukos, kadangi jos atlieka tiek išorės sekrecijos funkciją, tiek ir vidaus sekrecijos. Jų veiklą lemia pogumburio-hipofizės sistema, antinksčiai bei skydliaukė.

Smulkios lytinės liaukutės vadinamos pridėtinėmis lytinėmis liaukomis.

Vyro ir moters lytinės liaukos skiriasi – tai pirminis lytinis požymis.

Vyro lytinės liaukos
--------------------

Vyrai turi sėklides, kurios gamina androgenus (visų pirma testosteroną) ir šiek tiek estrogenų. Jos taip turi įtakos antrinių lytinių požymių atsiradimui.

Moters lytinės liaukos
----------------------

Moterys turi kiaušides, kuriose gaminami estrogenai ir progestinai (gestagenai), užtikrinantys normalią nėštumo eigą, gimdymą, pieno liaukų vystymąsi; taip pat gaminama šiek tiek androgenų. Kiaušidėse reguliariai susidaro dar viena endokrininė liauka – geltonkūnis, kuris reguliuoja gemalo įsitvirtinimą gimdoje bei ovuliacijos sustabdymą nėštumo metu.
| **Zamanas Šachas Duranis** |
| --- |
|  |
| Zamano vardo sidabrinė rupija, iškalta 1797 m. Pešavare |
| Gimė | 1770 m. |
| Mirė | 1844 m. (~74 metai)Ludhiana |
|  |
| Pareigos | Afganų šachas 1793−1801 m. |

**Zamanas Šachas Duranis** (‎1770 m. – 1844 m.) – XVIII a. pb. Afganistano šachas.

Biografija
----------

Zamanas buvo penktasis iš šacho Timūro sūnų ir šacho Achmado anūkas. 1772 m. mirus Achmadui šachu tapo Timūras. Jis savo sūnums pavedė valdyti: Machmudui Kandaharą, Zamanui Kabulą ir Šudžai Heratą. 1793 m. mirus Timūrui Zamanas su barakzajų genties vado Pajindos pagalba pasiskelbė šachu įkalinęs keletą savo brolių. Jis pasidalijo valdymą su pusbroliu Machmudu, kuriam perleido Herato kontrolę. Zamanas siekė susigrąžinti Timūro valdymo metu prarastas teritorijas, bet greitai susidūrė su prieštaravimais tarp afganų genčių, kuriuos kurstė tiek Machmudas, remiamas persų, tiek Indijoje veikę britai. Negalėdamas sustabdyti nuolatinių sikhų maištų jis vietoj afganų Pandžabo vietininku paskyrė Randžitą Singhą, kas buvo didelė jo klaida. Vietoj to, kad būtų afganų šacho vietininku, Randžitas Singhas pradėjo kurti savo valstybę. Siekdamas konsoliduoti valdžią Zamanas ruošėsi panaikinti daugiagentį valdymą, įvestą Achmado. Taip jis prarado savo galingiausio rėmėjo Pajindos iš barakzajų paramą. Genčių vadai pradėjo regzti sąmokslą jam nušalinti ir į sostą pasodinti jo pusbrolį Šudžą. Apie tai sužinojęs Zamanas nurodė nužudyti Pajindą ir kitus genčių vadus. Pajindos sūnus Fatihas išsigelbėjo ir prisijungė prie Machmudo. 1800 m. Zamanas surinko kariuomenę žygiui į Pandžabą, bet jiems išžygiavus Machmudas su Fatihu pradėjo maištą rytuose, jie užėmė Kandaharą ir remiami daugelio prieš Zamaną nusiteikusių genčių pradėjo žygį į Kabulą. Išgirdęs apie tai Zamanas su savo pajėgomis grįžo į Afganistaną, tačiau buvo sumuštas prie Džalalabado Fatiho pajėgų. Brolio nurodymu apakintas ir įkalintas. Po keleto metų šachu tapus Šudžai jis buvo išlaisvintas, po to gyveno pas sikhus ir 1821 m. prisiglaudė Ludhianoje pas pasitraukusį Šudžą, kur mirė 1844 m.

Šaltiniai
---------

* Afghanistan at War: From the 18th-Century Durrani Dynasty to the 21st Century. 2017, p. 151
Zeližo technika dekoruoti stalai Fese
**Zeližas** (arab. الزليج) (arba **Zellidj**, **Zillij**, **Zellij**) – iš įvairių formų emaliu padengtų keramikiniu išdužų, į formą surinktas dekoratyvinis elementas, užpiltas tinko mišiniu. Šis menas charakteringas Maroko architektūroje, nors yra sutinkama visame Magribe, bei kitose islamo šalyse. Zeližo technika surinktos įvairiu formų keramikinės mozaikos naudojamos ornamentuoti sienas, lubas, grindis, fontanus, baseinus, stalus ir pan.

Aštuonkampės formos zeližo mozaikos detalė

Istorija
--------

Maroko–Andalūzijos architektūros elementas zeližas Maroke atsirado X a. Pradžioje buvo naudojama balto ir rudo atspalvio keramika. Atsiradus kitoms spalvoms šis menas ypač suklestėjo XIV a. valdant Marinidų dinastijai, kai buvo pradėta naudoti mėlynos, žalios ir geltonos spalvos keramika. XVII a. pradėta naudoti raudona spalva.

Dabar pagrindiniai Maroko zeližo meno centrai yra Fesas ir Meknesas.

Zeližo technika dėliojama stalo mozaika

Zeližo formos
-------------

Labiausiai paplitusi yra įvairių dydžių kvadratinių ir stačiakampių formų zeližas. Galimos ir kitokios formos detalės: aštuonkampis, apdirbamas kaip kabošonas, žvaigždė, kryžius ir t. t. Taip sumodeliuota forma yra užpilama 2 cm storio kietėjančio tinko mišiniu. Egzistuoja ir paprasti kvadratiniai 10x10 cm arba kvadratai su nukirstais kampais, kurie jungiami su kitos spalvos kabošonu, detalės. Grindų dekoravimui naudojamos storesnės keramikos detalės.

Zeližo meistras
---------------

Zeližo technika sukurti dirbiniai yra laikomi meno kūriniais. Šio meno paslaptys *maâlems* (pagrindinis meistras) perduoda iš kartos į kartą. Kad būtų išugdyti išskirtiniai gebėjimai, šio meno ilgas mokymas prasideda dar vaikystėje. Zeližo technika sudėlioti mozaiką reikia labai daug dėmesio ir pastangų. Maži keramikos elementai dėliojami į formą raštu–spalva į apačią, tad meistras popieriuje nupieštą ornamentą vaizduotėje turi lyginti su dėliojama mozaika. Padaryta klaida matoma tik pabaigus mozaiką ir ją užpilus kietėjančiu tinku.

Išnašos
-------

1. ↑  Deco Zelige
2. ↑  Zeližo meno istorija Archyvuota kopija 2008-04-30 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Beton-decoratif.com

Nuorodos
--------

* Islamo menas
* Rankų darbo zeližas ir Maroko mozaikų raštai Archyvuota kopija 2008-12-16 iš Wayback Machine projekto.
* *Zeližas: įrengimo instrukcijos* Archyvuota kopija 2008-12-23 iš Wayback Machine projekto. (Prancūzų kalba)
* Maroko mozaikos: Zeližo menas Archyvuota kopija 2015-11-28 iš Wayback Machine projekto.

* 
* 
* 
* 
*
| Riverside Stadium |
| --- |
| Ayresome Park vartai |
| Vieta | Midlsbro, Šiaurės Jorkšyras, Anglija |
| Atidarytas | 1995 m. rugpjūčio 26 d. |
| Savininkas | Midlsbro savivaldybė |
| Operatorius | Middlesbrough |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 35 100 vietų |
| Lauko matmenys | 105 x 69 metrų |
| Nuomininkai | Middlesbrough FC(nuo 1995 m. iki šių dienų) |

**Riverside Stadium** – futbolo stadionas Midlsbro, Šiaurės Jorkšyre, Anglijoje, turintis 35 100 sėdimų vietų. Jame nuo 1995 m. namų rungtynes žaidžia Middlesbrough FC.

Istorija
--------

Riverside Stadium buvo pastatytas, kad pakeisti *Ayresome Park* po *Teilerio raporto*, kuris reikalavo, kad visi aukščiausios lygos stadionai būtų sėdimi. Nuo 1990 m. sausio Middlesbrough klubui reikėjo pakeist tribūnas į pilnai sėdimą stadioną iki 1994 m. rugpjūčio. Pakeitus tribūnas į pilnai sėdimas vietas, stadione tilptų tik 20 000 žiūrovų, bet klubas norėjo didesnės talpos stadiono. Sprendimas buvo priimtas pastatyti naują stadioną.

Naująjį stadioną su 30 000 sėdimų vietų pastatė bendrovė „Taylor Woodrow Construction" už 16 milijonų svarų sterlingų. Stadiono pavadinimą pasirinko klubo gerbėjai. Stadioną taip pat siūlyta pavadinti: *Middlehaven Stadium,* *Erimus Stadium* ir *Teesside Stadium*. Pirmasis stadionui suteiktas pavadinimas buvo *Cellnet Riverside Stadium*, pagal rėmėją.

Pirmosios varžybos buvo sužaistos 1995 m. rugpjūčio 26 d. su Chelsea, kurias atėjo pažiūrėti 28 286 žiūrovai. Middlesbrough klubas svečių komandą nugalėjo 2–0. 1998 m. vietų skaičius buvo padidintas iki 35 000.

Tarptautinės varžybos
---------------------

| Data |  | Rezultatas |  | Varžybos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 m. rugpjūčio 31 d. | Anglijos jaunimo iki 21 m. futbolo rinktinė | 6–1 | Gruzijos jaunimo iki 21 m. futbolo rinktinė | Draugiškos |
| 2001 m. rugsėjo 4 d. | Anglijos jaunimo iki 21 m. futbolo rinktinė | 5–0 | Albanijos jaunimo iki 21 m. futbolo rinktinė | 2002 m. UEFA Europos U-21 čempionato kvalifikacija |
| 2003 m. birželio 11 d. | Anglijos vyrų futbolo rinktinė | 2–1 | Slovakijos vyrų futbolo rinktinė | 2004 m. Europos futbolo čempionato kvalifikacija |
| 2004 m. rugpjūčio 7 d. | Anglijos jaunimo iki 21 m. futbolo rinktinė | 3–1 | Ukrainos jaunimo iki 21 m. futbolo rinktinė | Draugiškos |
| 2005 m. kovo 29 d. | Anglijos jaunimo iki 21 m. futbolo rinktinė | 2–0 | Azerbaidžano jaunimo iki 21 m. futbolo rinktinė | 2006 m. UEFA Europos U-21 čempionato kvalifikacija |

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Riversaido stadionas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Riverside Stadium structurae.de svetainėje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Apie kitų valstybių laivyno admirolus skaitykite čia.*
**Laivyno admirolas** (TSRS) (rus. *адмирал флoта*) – aukščiausias TSRS Karinio jūrų laivyno laipsnis 1940–1955 m. ir antras pagal aukštumą 1962–1991 m.

Laipsnio istorija
-----------------

Laivyno admirolo (TSRS) paradinis antpetis
Laipsnis buvo įsteigtas 1940 m. TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo nutarimu kaip ekvivalentas armijos generolui. 1940–1945 m. laivyno admirolo antpečiuose buvo keturios žvaigždės.

Pirmieji laivyno admirolais 1944 m. tapo Karinio jūrų laivyno Vyriausiojo štabo viršininkas Ivanas Isakovas ir Karinio Jūrų laivyno liaudies komisaras Nikolajus Kuznecovas.

1940–1945 m. admirolų ir generolų laipsnių atitiko taip:

| armija | laivynas |
| --- | --- |
| Tarybų Sąjungos maršalas | - |
| armijos generolas | laivyno admirolas |
| generolas pulkininkas | admirolas |
| generolas leitenantas | viceadmirolas |
| generolas majoras | kontradmirolas |

1945–1955 m. laivyno admirolo laipsnis buvo prilygintas Tarybų Sąjungos maršalo laipsniui.
Tuo metu (1945–1962 m.) TSRS laivynas neturėjo laipsnio, lygaus armijos generolui.
Laivyno admirolo antpečiuose buvo po vieną stambią žvaigždę, panašiai kaip maršalo antpečiuose. Jie taip pat gavo didžiąsias maršalo žvaigždes.

1945–1962 m. admirolų ir generolų laipsnių atitiko taip:

| armija | laivynas |
| --- | --- |
| Tarybų Sąjungos maršalas | laivyno admirolas (1945–1955 m.) Tarybų Sąjungos laivyno admirolas (nuo 1955 m.) |
| armijos generolas | - |
| generolas pulkininkas | admirolas |
| generolas leitenantas | viceadmirolas |
| generolas majoras | kontradmirolas |

1955 m. *laivyno admirolo* laipsnis pervadintas į *Tarybų Sąjungos laivyno admirolas*.

1962 m. atkurtas *laivyno admirolo* laipsnis, dabar jau antras pagal aukštumą, tarpinis tarp *Tarybų Sąjungos admirolas* ir *admirolas*. Antpečiai su viena didele žvaigžde. Kaip atskyrio ženklas laivyno admirolams įteikiama ir mažoji maršalo žvaigždė. Taip norėta sulyginti laivyno admirolus su kariuomenės rūšių maršalais.

1962–1991 m. admirolų ir generolų laipsnių atitiko taip:

| armija | laivynas |
| --- | --- |
| Tarybų Sąjungos maršalas | Tarybų Sąjungos laivyno admirolas |
| armijos generolas | laivyno admirolas |
| generolas pulkininkas | admirolas |
| generolas leitenantas | viceadmirolas |
| generolas majoras | kontradmirolas |

Po 1991 m. įvykusio TSRS suirimo laivyno admirolo laipsnį perėmė Rusijos Federacijos karinis jūrų laivynas.

Pokariniai laivyno admirolai
----------------------------

* Sergejus Gorškovas (1962 m. balandžio 28 d.)
* Vladimiras Kasatonovas (1965 m. birželio 18 d.)
* Nikolajus Sergejevas (1970 m. balandžio 30 d.)
* Semionas Lobovas (1970 m. liepos 28 d.)
* Georgijus Jegorovas (1973 m.)
* Nikolajus Smirnovas (1973 m. lapkričio 5 d.)
* Vladimiras Černavinas (1983 m. lapkričio 4 d.)
* Aleksejus Sorokinas (1988 m. vasario 16 d.)
* Ivanas Kapitanecas (1988 m. lapkričio 4 d.)
* Konstantinas Makarovas (1989 m. lapkričio 4 d.)
* Vladimiras Masorinas
**ritualinė ambientinė muzika** (***ritual ambient***) – tamsiosios ambientinės muzikos požanris, kuriame kuriama ritualų atmosfera. Nuo kitų ambientinės muzikos požanrių skiriasi gausesniu akustinių instrumentų naudojimu, chorų, vokalų iš kitų kūrinių panaudojimu. Viso kūrinio tikslas, sukurti garsinę ritualo atmosferą – tam panaudojami įvairūs senoviniai instrumentai, maldų, šamanistinių virštonių garsai, gamtos garsai (pvz. ugnies degimo, paukščių čiulbėjimo), hipnotizuojantys, ištęsti (drone) elektroniniai garsai.

Ritualinės ambientinės muzikos atlikėjai paprastai kuria sektos, ar kokio kito okultinio darinio įvaizdį – savo gyvuose pasirodymuose, videoklipuose, fotosesijose dažnai vaizduoja prietemą, naudoja deglus, žvakes, įvairius religinius, maginius simbolius, neįprastą aprangą. Dalis ritualinės ambientinės muzikos atlikėjų savo muzika kuria savitą religinę, ritualinę sistemą, kiti atkuria literatūros kūriniuose (pvz. Cthulhu, Kastaneda) minimų ritualų arba senovinių religijų (skandinavų, Mezoamerikos, šamanų ir kt.) ritualų atmosferą.

Ritualinė ambientinė muzika ženkliai persipina su kitais tamsiojo ambiento požanriais (drone, industrial, tribal), apeigine etnine muzika.

Atlikėjai: Zero Kama, Arktau Eos, Halo Manash, Wolfsblood, Aghast, Aeoga, Herbst9, Hexentanz ir kt. Ritual ambient kūrinių yra sukūrę Raison D'être, Nox Arcana, Jorge Reyes, Wardruna ir kt.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
**Journal of Irreproducible Results** ('Nepakartojamų rezultatų žurnalas'), *JIR* – mokslinio humoro žurnalas *JIR* buvo įkurtas 1955 m. Izraelyje, jo įkūrėjai buvo virusologas Aleksandras Konas (*Alexander Kohn*) ir fizikas Haris Lipkinas (*Harry J. Lipkin*), norėję įkurti humoro žurnalo mokslininkams apie mokslą. Žurnale spausdinamas unikalus pokštų, satyros apie mokslo gyvenimą, karikatūrų apie mokslą ir diskusijų apie juokingus, bet realius tyrimus mišinys. Žurnalas pakeitė kelis leidėjus. Nuo 2004 m. žurnalo redaktorius yra astronomas Normanas Sperlingas (*Norman Sperling*) .

Istorija
--------

1964-1989 m. leidėjas buvo medikas tyrėjas Džordžas Šeras (*George H. Scherr*). Po jo JIR leidėjas buvo kompanija *Blackwell Scientific Publications*. 1991-1994 m. kol JIR leido *Blackwell*, redaktorius buvo Markas Abrahamsas (*Marc Abrahams*), 1994 m. jis ėmė leisti konkuruojantį žurnalą *Annals of Improbable Research* (*AIR*) ir sukūrė Ig Nobel *premiją.* 

1994 m. *Blackwell* grąžino *JIR* Džordžui Šerui, kuris buvo leidėjas ir redaktorius iki 2003 m. Visą tą laiką Dž. Šeras buvo iškėlęs kelias bylas prieš M. Abrahamsą ir *AIR*, net tada, kai JIR buvo leidžiamas neperiodiškai. 

*JIR* sulaukė dėmesio iš JAV karinės žvalgybos, kai vieno jo straipsnio kopija buvo aptikta Artimuosiuose Rytuose paliktame vieno teroristo bute. Straipsnis buvo labai nerealistinis, absurdiškas aiškinimas, kaip reikia pasigaminti branduolinį užtaisą. Neišmanantis *Al-Qaeda* narys jį pasidėjo kaip vertingą informaciją. Dėl to buvo pradėtas oficialus neilgai trukęs tyrimas.

Nuorodos
--------

1. ↑  Proof, with footnotes, that scientists can be funny, Philadelphia Inquirer, Oct 7, 1993
2. ↑   Archyvuota kopija 2008-05-01 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑   Archyvuota kopija 2007-12-11 iš Wayback Machine projekto.

* Žurnalo The Journal of Irreproducible Results Archyvuota kopija 2017-12-04 iš Wayback Machine projekto. svetainė