recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Vindzoras ir Meidenhedas*Windsor and Maidenhead* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Šalis** | Anglija Anglija |
| **Kraštas** | Pietryčių Anglija |
| **Grafystė** | Berkširas |
| **Administracinis centras** | Meidenhedas |
|  |
| **Gyventojų** (2016 m.) | 148 800 |
| **Plotas** | 198,43 km² |
| **Tankumas** (2016 m.) | 750 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Vindzoras ir MeidenhedasVikiteka |

**Vindzoras ir Meidenhedas** (angl. *Windsor and Maidenhead*) – karališkoji apygarda (*Royal Borough*) Anglijoje, Berkšire, Temzės dešiniajame krante, į vakarus nuo Londono. Administracinis centras – Meidenhedas.

Apygarda sudaryta 1974 m. prie Vindzoro prijungus Meidenhedą.

Meidenhedas yra pagrindinis apygardos miestas – pramoninis centras, bei daugiausia gyventojų turinti gyvenvietė. Taip pat į apygardą patenka karališkasis Vindzoro miestas su Vindzoro karalių pilimi (XI a.), Šv. Jurgio bažnyčia.

Kitos gyvenvietės: Eskotas (*Ascot*), Brėjus (*Bray*), Kliueras (*Clewer*), Kukamas (*Cookham*), Dačetas (*Datchet*), Itonas (*Eton*), Iton Vikas (*Eton Wick*), Hortonas (*Horton*), Senasis Vindzoras (*Old Windsor*), Saningdeilas (*Sunningdale*), Saninghilas (*Sunninghill*), Voltam Sent Lorensas (*Waltham St Lawrence*), Vait Voltamas (*White Waltham*), Reisbaris (*Wraysbury*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vindzoras ir Meidenhedas*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1984. T.XII: Vaislapėlis-Žvorūnė, 281–282 psl.
| Vindhukasangl. *Windhoek* |
| --- |
|        |
| *Vindhuko panorama* |
|  |
| 

VindhukasVindhukas

22°34′12″ p. pl. 17°5′1″ r. ilg.﻿ / ﻿22.57000°š. pl. 17.08361°r. ilg.﻿ / 22.57000; 17.08361﻿ (Vindhukas)Koordinatės: 22°34′12″ p. pl. 17°5′1″ r. ilg.﻿ / ﻿22.57000°š. pl. 17.08361°r. ilg.﻿ / 22.57000; 17.08361﻿ (Vindhukas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Namibijos vėliava Namibija |
| **Regionas** | Chomo regionas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1890 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 325 858  |
| **Plotas** | 645 km² |
| **Tankumas** (2011) | 505 žm./km² |
|  |
| **Tel. kodas** | 61 |
| **Tinklalapis** | www.windhoekcc.org.na |
|  **Vikiteka** | Vindhukas |

**Vindhukas** (vok. *Windhuk*, angl. *Windhoek*) – miestas Namibijos centrinėje dalyje, šalies sostinė. Maždaug 325 tūkst. gyventojai (2011). Išsidėstęs 1700 m virš jūros lygio, apsuptas kalvų. Tai šalies verslo, ekonomikos ir susisiekimo centras. Vyksta prekyba karakuliu, išvystyta drabužių ir maisto pramonė. Aplink miestą yra magistralės, geležinkeliais sujungtas su Okachandža, Rehobotu, Gobabiu; netoliese yra tarptautinis oro uostas. Yra valstybės archyvas, Valstybinis muziejus (įk. 1907 m.) su gamtos istorijos eksponatais, Namibijos mokslų draugijos būstinė.

Istorija
--------

1892 m. gyvenvietė tapo Vokietijos Pietvakarių Afrikos kolonijos administraciniu centru, bet Pirmojo pasaulinio karo metu 1915 m. jį užėmė PAR armija. Vėliau PAR gavo Tautų Lygos mandatą valdyti šį kraštą. Tačiau vokiečių kultūra išliko, todėl miestas turi vokiškos kultūros elementų. 1990 m. Namibijai tapus nepriklausoma, Vindhukas buvo paskelbtas šalies sostine.

Geografija
----------

Miestas yra geografiniame šalies centre, apsuptas kalnagūbrių.

Partneriniai miestai
--------------------

* Kinijos Liaudies Respublika Šanchajus
* Jungtinės Amerikos Valstijos Ričmondas
* Vokietija Veclaras
* Vokietija Berlynas
* Vokietija Trosingenas
* Vokietija Brėmenas
* Kamerūnas Duala
* Zimbabvė Hararė
* Paragvajus Johanesburgas
* Botsvana Gaboronė
* Kuba Havana
* Jamaika Kingstonas
* Pietų Afrikos Respublika Lepalalė
* Jungtinės Amerikos Valstijos San Antonijus, Texas

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Berlin – City Partnerships". *Der Regierende Bürgermeister Berlin*. Suarchyvuotas originalas 21 May 2013. Nuoroda tikrinta 17 September 2013.
2. ↑   Archyvuota kopija 2019-02-07 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  „Windhoek becomes first San Antonio Sister City in Africa, 10th total".

Nuorodos
--------

* Oficiali Vindhuko miesto svetainė
| Vingerinė |
| --- |
| **Ilgis** | 22 km |
| **Baseino plotas** | 137 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1,03 m³/s |
| **Ištakos** | Rokiškio apylinkės |
| **Žiotys** | Nemunėlis |
| **Šalys** | Lietuva |

**Vingerinė** – upė šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone; Nemunėlio dešinysis intakas. Prasideda 3 km į šiaurės rytus nuo Rokiškio. Teka šiaurės vakarų kryptimi. Įteka į Nemunėlį 152 km nuo jo santakos su Mūša, į pietryčius nuo Paliepio.

Intakai: Kardupėlis (kairysis), Beržiena (dešinysis).

Beveik visa vaga sureguliuota. Vidutinis upės nuolydis – 179 cm/km. Ties Bajorais ir ties Žiobiškiu (17 ha) upė patvenkta. Didesnės gyvenvietės prie Vingerinės: Bajorai, Steponiai, Žiobiškis.

Spėjama, kad upėvardžio pirminė lytis buvusi *\*Vingirinė*, ir kilusi nuo augalo pavadinimo *vingiris*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vingerinė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 571
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 385
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Marmaristurk. *Marmaris* |
| --- |
| *Marmaris* |
|  |
| 

MarmarisMarmaris

36°51′0″ š. pl. 28°16′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.85000°š. pl. 28.26667°r. ilg.﻿ / 36.85000; 28.26667﻿ (Marmaris)Koordinatės: 36°51′0″ š. pl. 28°16′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.85000°š. pl. 28.26667°r. ilg.﻿ / 36.85000; 28.26667﻿ (Marmaris) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Turkijos vėliava Turkija |
| **Provincija** | Muglos provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2000) | 28 860  |
|  |
|  **Vikiteka** | Marmaris |

**Marmaris** (turk. *Marmaris*) – uostamiestis ir tarptautinis kurortas pietvakarių Turkijoje, Muglos provincijoje, prie Egėjo jūros. 28 tūkst. gyventojų (2000 m.). Kelto linija į Graikijos Rodo salą. Turistinio sezono metu mieste gyventojų padaugėja daugiau nei 10 kartų.

Istorija
--------

Miesto įkūrimo data nėra žinoma. VI a. pr. m. e. miestas minimas kaip Karijos miestas Fiskas (*Physkos*). Helenistiniu laikotarpiu miestą užėmė Aleksandras Makedonietis. XV a. Marmarį užėmė Osmanų imperija. 1522 m. Suleimanas I atstatė pilį ir iš jos rengė žygį į Rodo salą, kurioje buvo įsitvirtinę kryžiuočiai.

Galerija
--------

* Marmaris prie Egėjo jūrosMarmaris prie Egėjo jūros
* MarmarisMarmaris
| Nova Sulėlenk. *Nowa Sól* |
| --- |
|              |
| *Turgaus aikštė* |
|  |
| 

Nova SulėNova Sulė

51°48′0″ š. pl. 15°43′0″ r. ilg.﻿ / ﻿51.80000°š. pl. 15.71667°r. ilg.﻿ / 51.80000; 15.71667﻿ (Nova Sulė)Koordinatės: 51°48′0″ š. pl. 15°43′0″ r. ilg.﻿ / ﻿51.80000°š. pl. 15.71667°r. ilg.﻿ / 51.80000; 15.71667﻿ (Nova Sulė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Liubušo vaivadija |
|  |
| **Meras** | Wadim Tyszkiewicz |
|  |
| **Gyventojų** (2011 m.) | 40 369  |
| **Plotas** | 21,56 km² |
| **Tankumas** (2011 m.) | 1 872 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | 67-100 iki 67-103 |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Nova Sulė |
|  |
| **Kirčiavimas** | Nòva Sùlė |

**Nova Sulė** (lenk. *Nowa Sól*; vok. *Neusalz an der Oder*) – miestas Liubušo vaivadijoje, vakarų Lenkijoje. Nova Sulės apskrities administracinis centras. Per miestą teka Odra. Nutolęs 22 km į pietryčius nuo Zeliona Guros. 40 369 gyventojai (2011 m. duomenys).

Istorija
--------

Gyvenvietė, priklausiusi Bohemijos karalystei, minima nuo XIV a. 1585 m. dokumente paminėta gyvenvietė, vadinta *Neusalzburg*, vėliau pavadinimas pakeistas į *Neusalz*. 1592 m. pastatytas prekybinis uostas. 1591–1597 m. statyta protestantų šv. Mykolo bažnyčia, kuri 1654 m. pertvarkyta į Romos katalikų. 1742 m. okupuotas Prūsijos karalystės. Karalius Frydrichas II 1743 m. spalio 9 d. suteikė miesto teisės.

XIX a. pastatyti lino ir plieno fabrikai. 1871 m. geležinkelio bėgiais sujungtas su likusia Silezija. Tais pačiais metais tapo Vokietijos imperijos dalimi. 1897 m. spalio 11 d. prasidėjo uosto plėtros ir modernizavimo darbai. 1919 m. tapo Prūsijos (Žemutinės Silezijos provincijos) dalimi.

Miesto reginys
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Novarait. *Novara* |
| --- |
| *Novaros bazilika* |
|  |
| 

NovaraNovara

45°27′00″ š. pl. 8°37′00″ r. ilg.﻿ / ﻿45.45000°š. pl. 8.61667°r. ilg.﻿ / 45.45000; 8.61667﻿ (Novara)Koordinatės: 45°27′00″ š. pl. 8°37′00″ r. ilg.﻿ / ﻿45.45000°š. pl. 8.61667°r. ilg.﻿ / 45.45000; 8.61667﻿ (Novara) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Pjemontas Pjemontas |
| **Provincija** | Novaros provincija |
|  |
| **Meras** | Andrea Ballarè |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 105 052  |
| **Plotas** | 103,02 km² |
| **Tankumas** (2011) | 1 020 žm./km² |
| **Altitudė** | 162 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 28100 |
| **Tel. kodas** | 0321 |
|  **Vikiteka** | Novara |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Šv. Gaudencijus |
|  |
| **Kirčiavimas** | Novarà |

**Novara** – miestas Pjemonte (šiaurės Italija), Novaros provincijos centras. Tai antras pagal dydį Pjemonto miestas. Novara yra sankryžoje keliuose iš Milano į Turiną ir iš Genujos į Šveicariją. Miestas yra 50 km nuo Milano ir 95 km nuo Turino, tarp Agonjos ir Terdopijo upių.

Novaroje švystyta mašinų, naftos, metalurgijos pramonė, vyndarystė. Yra geografijos institutas, paveikslų galerija.

Istorija
--------

Romėnų sienos Novaroje.
Novaros katedra.
Novarą įkūrė romėnai ir pavadino „Naujaja Arija", nes galai *Arija* vadino aplinkines sritis.

Senasis miestas dar iš ligūrų laikų buvo kelyje iš Milano į Verčelį. Maksimianas sugriovė miestą 386 m. nes jis rėmė Valentinianą II kovoje dėl imperatoriaus sosto. Novarą atstatė Teodosijus I Didysis, o nusiaubė Radagaisas (405 m.) ir Atila (452 m.).

Valdant lombardams Novara tapo kunigaikštystės, o Karolio III Storojo laikais - hercogystės centru. Po to ji tapo laisvu imperijos miestu. 1110 m. Novarą sugriovė imperatorius Henrikas V, bet 1167 m. ji įstojo į Lombardijos lygą. XII a. pabaigoje miestas priėmė Milano globą ir tapo Viskončių, o vėliau Sforcų valda. 1513 m. Novaros mūšyje šveicarai kovoję už Sforcas nugalėjo prancūzus. Po pralaimėjimo baigėsi Prancūzijos invazija į Italiją per Kambrų sąjungos karą.

1706 m. Novarą užėmė Savojos kariai. Utrechto sutartimi Novara su Milanu atiteko Habsburgams. Savojiečiai vėl užėmė miestą 1734 m. ir kitais metais prijungė prie savo karalystės.

Napoleono laikais Novara buvo Agonjos departamento sostinė, bet 1814 m. grįžo Savojos karalystei. 1821 m. Novaroje reguliari Savojos armija nugalėjo konstitucinius liberalus.

Prie Novaros 1849 m. kovo 23 d. austrų armija sumušė italus. Dėl to Sardinijos karalius Albertas atsisakė sosto, o jo įpėdinis Emanuelis II pasirašė taikos sutartį su Austrija.

1859 m. dekretas įkūrė Novaros provinciją, kuriai priklausė dabartinės Verčelio, Bjelos ir Verbano-Kuzijo-Osolos provincijos.

1861 m. Novaroje gyveno 25 144 gyventojai, o 1981 m. jau 102 088 gyventojai.

Žymūs žmonės
------------

Mieste gimė 9-tasis šalies prezidentas Oscar Luigi Scalfaro (1918–).

Sportas
-------

* Novara Calcio (futbolas)
| **Hypericum perforatum** |
| --- |
| Paprastoji jonažolė (Hypericum perforatum)Paprastoji jonažolė (*Hypericum perforatum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Jonažoliniai  *( Hypericaceae)* |
| Gentis: | Jonažolė  *( Hypericum)* |
| Rūšis: | Paprastoji jonažolė  *( Hypericum perforatum)* |

 |

**Paprastoji jonažolė** (*Hypericum perforatum*) – daugiametis žolinis augalas, priklausantis jonažolinių (*Hypericaceae*) šeimos jonažolių (*Hypericum*) genčiai.

Užauga iki metro aukščio. Stiebas stačias, viršutinėje dalyje šakotas; lapai priešiniai, ovalūs, lygiais kraštais; žiedai geltoni, susitelkę į šluoteles. Vaisius – dėžutė. Auga pievose, sausuose retuose miškuose, šlaituose, pagrioviuose. Mėgsta saulėtas sausas vietas. Žydi ir vaisius brandina visą vasarą.

Jonažolė turi daug biologiškai aktyvių medžiagų: vitaminų C, E, P, karotino, dažinių rauginių medžiagų, mikroelementų.

Alternatyvioji medicina
-----------------------

**Pastaba:** *Oficialioji medicina ne visada pritaria alternatyviems gydymo būdams. Netinkamai vartojami preparatai ne tik negydo, bet gali ir pakenkti Jūsų sveikatai*.  
**Prieš naudodami, pasitarkite su gydytoju!**
Vaistinė žaliava – stiebų viršūnėlės su žiedais ir lapeliais, kurie pjaunami žydėjimo metu. Žmonės jonažolę vadina „vaistu nuo 99 ligų". Negalima vartoti būnant saulėje, nes gali atsirasti alerginiai odos pažeidimai.

Dažniausiai vartojama dezinfekcijai kaip priešuždegiminė, surišančioji, reguliuojanti medžiagų apykaitą priemonė. Vartojama esant inkstų uždegimams, akmenligei, virškinamojo trakto veiklai reguliuoti, kvėpavimo takų ligoms gydyti. Mažina kraujagyslių pralaidumą.

Išoriškai vartojama žaizdas gydanti, regeneraciją skatinanti priemonė. Nuoviru plaunamos pūlingos žaizdos, flegmonos, abscesai. Sergant stomatitu, skalaujama burnos ertmė.

Jonažolė šiek tiek mažina depresiją, baimę. Vartojama nerviniams ir su didele baime susijusiems kvėpavimo sutrikimams gydyti. Vienai antpilo porcijai reikia 1-2 arbatinių šaukštelių žolės. Gerti 2-3 kartus per dieną kelias savaites.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Paprastoji jonažolė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 128


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastoji jonažolė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Caragana arborescens** |
| --- |
| Paprastoji karagana (*Caragana arborescens*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Pupiečiai  *( Fabales)* |
| Šeima: | Pupiniai  *( Fabaceae)* |
| Pošeimis: | *Faboideae*  *( Faboideae)* |
| Gentis: | Karagana  *( Caragana)* |
| Rūšis: | Paprastoji karagana  *( Caragana arborescens)* |

 |

**Paprastoji karagana** (*Caragana arborescens*), dar vadinama **geltonąja akacija**, **žirnmedžiu** – pupinių (*Fabaceae*) šeimos, karaganos (*Caragana*) genties krūmų rūšis. Kilusi iš pietų Sibiro (Altajaus, Sajanų), šiaurės Kazachstano, Kaukazo.

Krūmo aukštis iki 6 m. Laja reta. Lapai plunksniški, sudaryti iš 5-8 lapelių porų. Žiedai geltoni, nemaži, susitelkę po 2-5 lapų pažastyse. Žydi birželį-liepą.

Augalas šviesomėgis, nereiklus dirvai, atsparus šalčiui, sausroms, karpymui, todėl dažnai auginamas kaip dekoratyvinis augalas. Išvesta keletas dekoratyvių veislių. Medingas.

* Žiedai
* Lapai
* Krūmas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Karagana. *Paprastoji karagana*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 213
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Datura stramonium** |
| --- |
| Paprastoji durnaropė (Datura stramonium)Paprastoji durnaropė (*Datura stramonium*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Bulviniai  *( Solanaceae)* |
| Gentis: | Durnaropė  *( Datura)* |
| Rūšis: | Paprastoji durnaropė  *( Datura stramonium)* |

 |

 *Datura stramonium* 
**Paprastoji durnaropė** (*Datura stramonium*) – vienmetis bulvinių (*Solanaceae*) šeimos, durnaropių (*datura*) metro aukščio žolinis augalas. Stiebas stačias; lapai pražanginiai, dideli, stambiai dantytais kraštais; žiedai pavieniai, balkšvi, piltuvėlio formos. Jų kvapas nemalonus, svaiginantis. Vaisius – dėžutė. Auga apleistuose daržuose, šiukšlynuose. Žydi vasarą.

Vaistinė žaliava – lapai, skinami nuo stiebo viršūnės augalui žydint. Augalas nuodingas. Vartojama ištraukos ir aliejai kaip skausmą malšinanti priemonė, sergant bronchine astma, reumatu ar radikulitu. Perdozavus atsiranda sausumas burnoje, sutrinka regėjimas, išsiplečia vyzdžiai, padažnėja širdies plakimas, atsiranda mieguistumas.

Poveikis
--------

Augale yra tropano alkaloidų, dėl kurių paprastoji durnaropė kartais vartojama kaip haliucinogenas. Dažniausiai vartojama arbata iš sėklų, daug rečiau pačios sėklos valgomos ar rūkomos. Tropano alkaloidai sukelia haliucinacijas, kurios, kitaip nei nuo LSD ir psilocibino, neatskiriamos nuo realybės. Labai lengva mirtinai perdozuoti, taip pat suvartojus per didelę dozę „kelionė" gali tęstis net kelias dienas, potyriai dažnai būna blogi. Dažniausiai perdozuojama, nes kiekis norimam rezultatui gauti ir kiekis, nuo kurio mirštama, skiriasi labai nedaug. Taip pat kartais vartojantysis nesupranta, jog poveikis jau prasidėjo. Kilus bent menkiausiai abejonei dėl perdozavimo, reikia dirbtinai sukelti vėmimą (praplauti skrandį) ir nedelsiant kreiptis į gydytojus.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastoji durnaropė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Forficula auricularia** |
| --- |
| Paprastoji auslinda (Forficula auricularia)Paprastoji auslinda (*Forficula auricularia*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Poklasis: | Sparnuotieji  *( Pterygota)* |
| Būrys: | Auslindos  *( Dermaptera)* |
| Šeima: | *Forficulidae*  *( Forficulidae)* |
| Gentis: | *Forficula*  *( Forficula)* |
| Rūšis: | Paprastoji auslinda  *( Forficula auricularia)* |

 |
| Binomas |
| ***Forficula auricularia***Linnaeus, 1758 |

**Paprastoji auslinda** (*Forficula auricularia*) – auslindų (*Dermaptera*) būriui priklausantys vabzdžiai (*Insecta*). Daugelyje kalbų šių vabzdžių pavadinimas susijęs su ausimis. Dėl pilvelio gale esančių kietų žnyplių, panašių į pjautuvą, kadaise manyta, kad auslindos mėgsta lįsti į ausis, jas gręžti, karpyti ausų būgnelius ar pan. Iš tikrųjų žnyplės naudojamos tik kovai ir prilaikyti sugautą grobį.

♂
Maitinasi naktį. Ėda viską, kas pakliūva: grybelius, dumblius, pūvančias ir minkštesnes augalų dalis, nevengia ir vabzdžių. Gali apgraužti jurginų ir kitų gėlių žiedus, kartais įsitaiso žiedinių kopūstų žiedynuose, vynuogių kekėse ir pan.

Padėtus kiaušinėlius žemėje iki 10 cm gylio išraustame urvelyje patelė saugo per žiemą.

Išvaizda
--------

Tai rudos spalvos vabzdys, iš išvaizdos kiek suplotas, su gana ilgais siūliškais ūsais, nedidelėmis akimis, rausvo atspalvio galva. Auslindos turi dvi poras sparnų, bet pirmoji pora virto trumpučiais kietais antsparniais, po kuriais slepiasi susilankstanti antroji skraidomųjų sparnų pora. Auslindos gali skraidyti, bet dieną jos lindi įvairiuose plyšiuose ir atsikišę sparnai joms tik trukdytų.
| **Coprinus saccharinus** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Pievagrybiniai  *( Agaricaceae)* |
| Gentis: | Mėšlagrybis  *( Coprinus)* |
| Rūšis: | Pleiskanotasis mėšlagrybis  *( Coprinus saccharinus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Pleiskanotasis mėšlagrybis** (*Coprinus saccharinus*) – pievagrybinių (*Agaricaceae*) šeimos, mėšlagrybių (*Coprinus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Miškai, parkai.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Panašus į kelminį mėšlagrybį, kepurėlė buka, su „pudros" sluoksniu.

Vaisiakūniai nedideli. Kepurėlė 3–5 cm skersmens, buko kūgio formos, smėlio spalvos, geltonai ruda, baltai pleiskanota, plaušuota, vagota, gofruota. Lakšteliai balsvi, kreminiai, seni – juodai rudi. Kotas 5–7 (8)×0,3–0,5 cm, baltas, kreminis, su baltu apnašu. Trama plona, trapi, gelsva, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 8–10×5–10 μm.

**Būdingi požymiai:** kepurėlė geltonai ruda, baltai „papudruota", sporos beveik apvalios.

Auga ant senų kelmų, išvartų, kupstais. Retas. Medienos saprotrofas, mitybinė vertė nežinoma. Kelminis ir šis mėšlagrybiai lengvai supainiojami, ypač kai jie yra brandžios stadijos, pasenę.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 225 psl.

Nuorodos
--------

* Pleiskanotojo mėšlagrybio nuotraukos
| Pleistoceno parkas |
| --- |
| IUCN IV kategorija (arealo/rūšių valdymo teritorija) |
| Pleistoceno tundrastepės ir gyvūnija Pleistoceno tundrastepės ir gyvūnija |
| **Vieta:** | Rusija, Jakutija |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Čerskis |
| 

Žemėlapis rodantis Pleistoceno parkas vietą.Pleistoceno parkas

  |
| **Koordinatės:** | 68°44′0″ š. pl. 161°23′0″ r. ilg.﻿ / ﻿68.73333°š. pl. 161.38333°r. ilg.﻿ / 68.73333; 161.38333Koordinatės: 68°44′0″ š. pl. 161°23′0″ r. ilg.﻿ / ﻿68.73333°š. pl. 161.38333°r. ilg.﻿ / 68.73333; 161.38333 |
| **Plotas:** | 160 km² |
| **Įkurtas:** | 1988 m. |

**Pleistoceno parkas** (rus. *Плейстоценовый парк*, jak. *Плейстоцен паарката*) – draustinis Rusijoje, šiaurės rytų Jakutijoje (Žemutinės Kolymos ulusas), 30 km į pietus nuo Čerskio, 150 km nuo Rytų Sibiro jūros kranto. Įsteigė ekologas Sergejus Zimovas.

Parkas eksperimentinis, jame atkuriamas pleistoceno laikotarpio kraštovaizdis, vyravęs daugelyje Šiaurės pusrutulio vietų paskutiniojo apledėjimo metu. Tada plytėjo tundrastepės, kuriose ganėsi stambūs žolėdžiai (mamutai, gauruotieji raganosiai, plačiaragiai elniai). Šiems gyvūnams išmirus, kraštovaizdį pakeitė pelkėtos tundros.

Kad būtų atkurtas pleistoceno kraštovaizdis, parko teritorijoje įveisti stambūs žolėdžiai: Jakutijos arkliai, šiauriniai elniai, briedžiai, avijaučiai, stumbrai, taurieji elniai. Taip pat įveisti miškiniai bizonai, bet vėliau pakeisti stumbrais. Taip pat planuojama parke introdukuoti saigas, kiangus, jakus, dvikuprius kupranugarius, amūrinius tigrus, azijinius liūtus (vietoje kažkada gyvenusių urvinių liūtų). Ateityje planuojama genų inžinerijos pagalba atkurti mamutus. Jei toks eksperimentas pavyktų, jie taip pat taptų Pleistoceno parko gyventojais.

  

* Jakutijos arkliai, pirmoji rūšis įveista parke.
* Kol kas tik keletas Avijaučių ganosi parke.
* Eurazinių rudųjų lokių būta prieš įkuriant parką.
* Kol kas tik planuojama įveisti sibirinius tigrus.

Nuorodos
--------

* Parko svetainė Archyvuota kopija 2013-02-12 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Pinus heldreichii** |
| --- |
| Baltažievė pušis (*Pinus heldreichii*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Pušūnai  *( Pinophyta)* |
| Klasė: | Pušainiai  *( Pinopsida)* |
| Šeima: | Pušiniai  *( Pinaceae)* |
| Gentis: | Pušis  *( Pinus)* |
| Rūšis: | Baltažievė pušis  *( Pinus heldreichii)* |

 |

**Baltažievė pušis** (*Pinus heldreichii*) – pušinių šeimai (*Pinaceae*) priklausanti spygliuočių medžių rūšis. Paplitusi Balkanų regiono kalnuose, vietomis pietų Italijoje (Polino nacionalinis parkas). Auga 900–2500 m aukštyje, neretai sudaro medžių ribą.

Aukštis 25-35 m, kamieno skersmuo – iki 2 m. Spygliai 4,5-10 cm ilgio, 1,5-2 mm storio. Kankorėžiai 5-9 cm ilgio, jauni būna tamsiai purpurinės spalvos, vėliau paruduoja. Sėklos 6-7 mm ilgio.

Atspari šalčiams iki -45 °C, stipriam vėjui. Baltažievė pušis dažnai auginama parkuose, soduose.

Bulgarijoje, Pirino kalnuose auga 24 m aukščio, 2,2 m skersmens Baikuševo pušis. Apskaičiuota, kad jai ~1300 metų.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baltažievė pušis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Melilotus albus** |
| --- |
| Baltažiedis barkūnas (*Melilotus albus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Pupiečiai  *( Fabales)* |
| Šeima: | Pupiniai  *( Fabaceae)* |
| Gentis: | Barkūnas  *( Melilotus)* |
| Rūšis: | Baltažiedis barkūnas  *( Melilotus albus)* |

 |

**Baltažiedis barkūnas** (*Melilotus albus*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos barkūnų (*Melilotus*) genties augalų rūšis.

Žolinis augalas. Stiebas status, šakotas, 30-150 cm aukščio. Lapai pražanginiai, trilapiai. Žiedai smulkūs, balti, susitelkę į kekes. Žydi nuo birželio iki spalio. Vaisius – plokščia raukšlėta ankštis.

Baltažiedis barkūnas auga pakelėse, sausuose dirvožemiuose, ant pylimų. Lietuvoje labai dažnas.

Medingas augalas. Iš hektaro gaunama 300–600 kg medaus.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2009-07-28 iš Wayback Machine projekto.

Žiedai
*Melilotus albus*

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baltažiedis barkūnas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Baltazaras van der Astas** (ol. *Balthasar van der Ast*, 1593 ar 1594 m. Midelburgas, Nyderlandai – 1657 m. Delftas) – XVII a. Nyderlandų tapytojas, natiurmortų kūrėjas.

Biografija
----------

Baltazaras van der Astas gimė 1593 ar 1594 m. Midelburge. Po tėvo, turtingo pirklio, mirties 1609 m. Van der Astas prisijungė prie sesers Marijos, kuri buvo ištekėjusi už natiurmortų tapytojo Ambrosius Bosschaert Vyresniojo (1573–1621), šeimos. Ambrosius Bosschaert Vyresnysis tikriausiai apmokė Van der Astą. 1615 m. šeima persikėlė į Bergen-op-Zomą ir 1616 m. − į Utrechtą. Van der Astas tikriausiai keliavo su jais. Utrechte jis paminėtas 1619 m. ir gyveno mieste iki 1632 m. Utrechto laikotarpiu žinomi pirmieji Van der Asto paveikslai. Jis tapo geru Roelandt Savery draugu, abu dailininkus vienijo bendros gėlių ir gyvūnų temos.

1632 m. Baltazaras van der Astas persikėlė į Delftą, kur birželio 22 d. užsiregistravo vietos tapytojų gildijoje. 1633 m. jis priėmė Delfto pilietybę ir vedė Margrieta Jansdr. van Beuren. Delfte Van der Astas gyveno iki mirties 1657 m. gruodžio mėn. Palaidotas *Oude Kerk* bažnyčioje. Dailininkas susilaukė dviejų vaikų. Kūrybinio kelio pradžioje Van der Astas buvo paveiktas Ambrosius Bosschaert Vyresniojo simetriškų natiurmortų kompozicijų, vėliau jį paveikė Roelandt Savery − Van der Asto spalvų tonai tapo švelnesni, labiau atmosferiški, kompozicijas paįvairino vabzdžiai ir maži gyvūnai. Jo dailės įtakos pėdsakų galima atsekti Jan van Kessel ir Adriaen Coorte kūryboje.

Darbų galerija
--------------

* „Vaisių natiurmortas su moliuskų kriauklėmis" (1620, Mauricheisas, Haga)
* „Gėlės stiklinėje vazoje" (1624, Hiustono vaizduojamojo meno muziejus, Hiustonas)
* „Gėlių natiurmortas su kriauklėmis ir vabzdžiais" (1628, Thyssen-Bornemisza muziejus, Madridas)
* „Natiurmortas su gėlėmis, vaisiais, kriauklėmis ir vabzdžiais" (apie 1629, Birmingemo dailės muziejus, Birmingemas)
* „Lėkštė su vaisiais ir kriauklėmis" (1630, Ermitažas, Sankt Peterburgas)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Balthasar van der Ast** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Arthur K. Wheelock Jr. April 24, 2014
* museothyssen.org
* wga.hu
* essentialvermeer.com
| Beržė |
| --- |
| Beržės žemupys už Gerviškių Beržės žemupys už Gerviškių |
| **Ilgis** | 10,9 km |
| **Baseino plotas** | 55,4 km² |
| **Ištakos** | Stasylų miškas |
| **Žiotys** | Šalčia |
| **Šalys** | Lietuvos vėliava Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Beržė |

**Beržė** (lenk. *Berża*) – upė pietryčių Lietuvoje, Šalčininkų rajone; Šalčios dešinysis intakas. Prasideda Stasylų miške greta Stasylų kaimo. Teka į pietvakarius, nuo vidurupio – į vakarus Pačiabatų miško šiauriniu pakraščiu. Įteka į Šalčią 43,3 km nuo jos žiočių, šalia Rudnios kaimo.

Intakas – Svinčelė (kairysis; Švenčiaus žuvininkystės tvenkinių ištaka).

Beveik visa vaga ištiesinta. Gyvenvietės prie Beržės: Stasylos, Čiužiakampis, Pušyniškės, Dainiškės, Makniūnai, Kalveliai.

Upėvardis kilęs nuo medžio pavadinimo *beržas*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 62
| Beržė |
| --- |
| Beržė šalia Linkaičių Beržė šalia Linkaičių |
| **Ilgis** | 35,8 km |
| **Baseino plotas** | 301,1 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1,4 m³/s |
| **Ištakos** | Sulinkių pelkė |
| **Žiotys** | Šušvė |
| **Šalys** | Lietuva |

**Beržė** – upė centrinėje Lietuvoje, Radviliškio rajono teritorijoje; Šušvės kairysis intakas. Prasideda Sulinkių pelkėje, į pietvakarius nuo Daugėlaičių. Teka į šiaurės rytus, toliau pasuka į pietryčius, prateka Linkaičių, Liaudiškių, Užpelkių miškus. Įteka į Šušvę 81 km nuo jos žiočių, į pietus nuo Šmulkiškių. Vaga reguliuota, sekli, dumblėta, vasarą vietomis išdžiūsta. Slėnis neryškus. Plotis 10-24 m, gylis 0,5-3 m. Srovės greitis 0,1 m/s. vidutiniškai nuolydis 0,7 m/km. Vidutinis debitas 1 m³/s.

Intakai: Banko kanalas (kairysis), Švėmalis, Taušė, Gulbinas, Legetys (dešinieji). Aukštupyje Beržė prateka ištisą melioracijos griovių sistemą.

Prie Beržės esančios gyvenvietės: Ilguočiai, Linkaičiai, Miežaičiai, Paberžiai.

Upėvardis kildinamas nuo augalo pavadinimo *beržas*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Beržė (Šušvė)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 239
2. ↑  Algirdas Rainys. *Beržė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 122 psl.
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
Koordinatės: 45°13′9″ š. pl. 5°36′16″ r. ilg.﻿ / ﻿45.21917°š. pl. 5.60444°r. ilg.﻿ / 45.21917; 5.60444

Beržė urvo anga
**Beržė urvas** (pranc. *Gouffre Berger*) – karstinė praraja Prancūzijoje, Vakarų Alpėse, Verkoro masyve (prie Anženo kaimo), Verkoro urvų sistemoje. Įėjimas į urvą yra 1460 m aukštyje. Apskaičiuotas gylis – 1271 m. Pagal gylį, tai 28 pasaulyje ir 4 Prancūzijoje urvas. Ilgis – 31 790 m. Turi 9 angas. Sudarytas iš kalkakmenio.

Urvą 1953 m. atrado prancūzas Žozefas Beržė (Joseph Berger; jo garbei ir pavadintas). Iki 1963 m. jis laikytas giliausiu pasaulio urvu, kuris siekė ~1122 metrus. 2010 metais buvo pasiektas 1271 metrų gylis.

Beržė urvas itin pavojingas. Išlipti iš dugno ir pasiekti paviršių užtrunka nuo 15 iki 30 val. Lietaus metu urvas užliejamas vandeniu (tokiu būdu 1996 m. čia žuvo 2 speleologai).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 60
| Tarapakos regionasisp. *I Región de Tarapacá* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Čilės vėliava Čilė |
| **Administracinis centras** | Ikikė |
| **Provincijų skaičius** | 2 |
| **Vadovas** | Luz Ebensperger Orrego |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 330 558 |
| **Plotas** | 42 226 km² |
| **Tankumas** (2017) | 8 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | goretarapaca.gov.cl |

**Tarapakos regionas** (isp. *I Región de Tarapacá*) – regionas šiaurinėje Čilės dalyje. Ribojasi su Arikos ir Parinakotos regionu šiaurėje, su Antofagastos regionu pietuose ir Bolivija (Oruro departamentas) rytuose. Iš vakarų skalauja Ramusis vandenynas. Administracinis centras – Ikikė.

Geografija
----------

Vandenyno pakrantėje driekiasi lyguma, kurią dengia Atakamos dykuma (šiaurėje) ir skurdžios pampos (pietuose). Pietinėje dalyje prasideda Čilės pakrantės kalnagūbris. Regiono rytuose iškilę Andų kalnai (čia jų aukštis siekia beveik 6 km), šiaurės rytuose sudarantys Altiplano pakraštį. Bolivijos pasienyje stūkso Iruputunku ugnikalnis. Gausu druskos lygumų ir druskingų ežerų. Šiaurinis regiono pakraštys priklauso Loa baseinui.

Administracinis skirstymas
--------------------------

Regonas padalintas į 2 provincijas:

* Ikikės provincija (Ikikė)
* Tamarugalio provincija (Poso Almontė)

* Isulgos bažnyčiaIsulgos bažnyčia
* PisagvaPisagva
* Siljachhuajaus kalnasSiljachhuajaus kalnas

Šaltiniai
---------

1. ↑  CHILE: Regions and Urban Agglomerations, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Čilės regionai** |  |
| Aisenas | Antofagasta | Araukanija | Arika ir Parinakota | Atakama | Biobio | Kokimbas | Los Lagosas | Los Riosas | Magelano r. ir Antarktida | Maulė | O'Higinso regionas | Santjago Metropolija | Tarapaka | Valparaisas |
Taranathą vaizduojanti tanka
**Taranatha** (skr. तारनाथ = IAST: *Tāranātha* – „globojamas Taros", tibet.  ཏ་་ར་ན་ཐ་ཀུན་དགའ་སྙིང་པོ  = *ta ra na tha kun dga' snying po*; g. 1575 m. Drongas, vakarų Tibetas – m. 1634 m. Lasa) – Tibeto istorikas, mokslininkas, filosofas, priklausęs budistinei džonangpos mokyklai (vienas svarbiausių jos vadovų). Sanskrito ir tantrinių tekstų žinovas.

Taranatha rinko ir restauravo rašytinius Tibeto istorinius šaltinius. Parašė knygas apie sidhantą ir budizmo istoriją Indijoje (abi 1608 m.). Taranathos versti sanskrito kūriniai įtraukti tibetietiškąjį kanoną (tengjur).

1615 m. Taranatha įsteigė Takten Puncog Čoilingo vienuolyną, kuriame plėtota džonangpos tradicija (vėliau vienuolyną užėmė gelugpa, o per kultūrinę revoliuciją jis sugriautas). Paskui išvyko į Mongoliją, kur įsteigė dar kelis vienuolynus. Teigiama, kad vėliau atgimė kaip Chalchos kunigaikščio sūnus Dzanabadzaras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Taranatha*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013
2. ↑  Позднеев А. *Монголия и монголы.* Результаты поездки в Монголию, исполненной в 1892–1893 гг. Т. 1. СПб: типография Императорской АН, 1896.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Džunijaجونيه |
| --- |
| *Džunija* |
|  |
| 

DžunijaDžunija

33°58′11″ š. pl. 35°36′56″ r. ilg.﻿ / ﻿33.96972°š. pl. 35.61556°r. ilg.﻿ / 33.96972; 35.61556﻿ (Džunija)Koordinatės: 33°58′11″ š. pl. 35°36′56″ r. ilg.﻿ / ﻿33.96972°š. pl. 35.61556°r. ilg.﻿ / 33.96972; 35.61556﻿ (Džunija) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Libano vėliava Libanas |
| **Muchafaza** | Kalnų Libano muchafaza |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 98 630  |
| **Altitudė** | 20 m |

**Džunija** (arab. جونية) – Libano pajūrio miestas, esantis 16 km į šiaurę nuo Beiruto. Džunija žinoma dėl pajūrio kurortų, naktinio gyvenimo, turgaus, uosto. Iš čia gondola pakylama į Harisą kalnuose, kur yra Libano ledi šventykla. Pakely į Harisą yra *Bkerké* kalva, nuo kurios matosi Džunijos įlanka. Ant jos yra įsikūręs Maronitų katalikų bažnyčios patriarchas. Džunijoje ir apylinkėse gyvena daug krikščionių maronitų. Tai didžiausias maronitų miestas pasaulyje, o Džunijos įlanka laikoma gražiausia Libane.

Istorija
--------

Džunija buvo sujungta su gretimomis vietomis keliais, kuriomis važinėdavo karietos. Tarp tų vietovių buvo *Bkerké*, kai Dawud Basha valdė Libano kalnus. Jis buvo sujungtas ir su Gaziru 1867–1868 m. nepaisant vietinių pasipriešinimo. Valdant Rustum Basha Džunija sujungta keliu su Beiruto tiltu. Valdant Wasa Basha (1883–1892 m.) kelias ėjo į šiaurę iki Batruno. 1892 m. Džunija geležinkeliu sujungta su Beirutu. 1876 m. mieste buvo virš 300 parduotuvių, 5 šilko fabrikai, 3 viešbučiai, 3 sulčių fabrikai, dirbtinio ledo fabrikas, „Baghos" bankas, kelios burlaivių statyklos.

1906 m. Ibrahim Beik Al-Soud *Libano gidas* teigė, kad Džunijoje gyveno 2400 žmonių. Prancūzai ir maronitų patriarchas rėmė uosto atidarymą komerciniams laivams. Džunija suklestėjo, kai ji tapo oficialiu Libano kalnų uostu.

1913 m. ir mandato laikais Džunija patyrė nuosmukį, kai dalis prancūzų administracijos buvo perkeltos į Beirutą. Po Pirmojo pasaulinio karo Džuniją nusilpnino badas ir ekonominė stagnacija. 1932 m. mieste buvo 1286 šeimos. Vieninteliai aktyvūs sektoriai buvo mokyklos, smulkieji amatai, citrusinių medžių sodinimas, cukranendrių ir daržovių auginimas. Situacija pasikeitė tik valdant prezidentui Fuad Chehab, kuris modernizavo miestą, padedamas prancūzų inžinieriaus Ekochar. 1959 m. čia atsikėlė pirmieji bankai. 1975 m. buvo 6 bankai, dabar yra 38 bankai.

Žemės kaina pakilo penkis kartus 1960–1965 m.

Džunijoje išsiplėtė statybų sektorius, miestas tapo komerciniu ir turizmo centru.

1980–1990 m. Džunijoje apsigyveno daug Beiruto pirklių. Pasibaigus kovoms Libane, Džunija tapo sausakimšomis cemento džiunglėmis, pajūris ir žalios zonos buvo užstatytos.

Miestai partneriai
------------------

* Monakas Monakas, Monakas
* Prancūzija Gustavija, Šv. Bartolomėjus, Prancūzija
* Jungtinės Amerikos Valstijos Las Vegasas, JAV
* Brazilija Rio de Žaneiras, Brazilija
**Vidmantas Adomonis** (g. 1947 m. kovo 24 d. Kaune) – Lietuvos politikas.

Biografija
----------

1972 m. baigė Kauno medicinos institutą.

1988 m. įsitraukė į Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio veiklą, buvo Kauno medicinos instituto Sąjūdžio grupės pirmininkas, 1990 m. – Sąjūdžio Kauno tarybos pirmininkas.

1990 m. Kauno miesto tarybos narys, 1990–1991 m. Kauno miesto meras. 1991–1997 m. Kauno medicinos instituto Centrinės mokslinių tyrimų laboratorijos direktorius.

1997–1999 m. Lietuvos Respublikos valdymo reformų ir savivaldybių reikalų ministerijos viceministras. 2001–2002 m. Lietuvos Respublikos aplinkos ministerijos sekretorius, 2002–2009 m. – Bendrųjų reikalų departamento direktorius. 2009–2012 m. Lietuvos Respublikos energetikos ministerijos kancleris.

Nuo 2019 m. Lietuvos nacionalinės Martyno Mažvydo bibliotekos Informacijos ir komunikacijos mokslų departamento Informacijos politikos ir analitikos skyriaus vyriausiasis tyrėjas.

1995–1997 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys.

1995–2000 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos, 2000–2003 m. Moderniųjų krikščionių demokratų sąjungos, 2003–2014 m. Liberalų ir centro sąjungos narys.

Nuorodos
--------

1. ↑
2. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Vidmantas Vitkauskas** |
| --- |
| Gimė | 1962 m. sausio 17 d. (61 metai) |
| Vaikai | Vincentas |
|  |
| Veikla | pedagogas, Kauno rajono politinis bei visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 2007 m. – Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius
 |

**Vidmantas Vitkauskas** (g. 1962 m. sausio 17 d. Kaune) – Lietuvos pedagogas, Kauno rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1980 m. baigė Kauno 13-ąją vidurinę mokyklą, 1985 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, istorijos mokytojas. 2000 m. baigė Kauno technologijos universiteto Administravimo fakulteto socialinių mokslų (edukologijos) magistrantūrą, edukologijos magistras.

1985–1990 m. Kauno rajono Domeikavos vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotojas, 1990–1992 m. – Garliavos 2-osios vidurinės mokyklos, nuo 1992 m. Garliavos Juozo Lukšos gimnazijos direktorius.

Nuo 1988 m. aktyviai dalyvavo Kauno miesto ir rajono visuomeninėje ir politinėje veikloje. Buvo aktyvus įvairių „Atgajos" draugijos akcijų dalyvis, Domeikavoje įsteigė Lietuvos Sąjūdžio mokytojų grupę. 1990–2000 m. krašto apsaugos pajėgų savanoris.

Lietuvos centro sąjungos, Lietuvos liberalų ir centro sąjungos, nuo 2006 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys. Šiuo metu nepartinis.

1990–1995 m. Kauno rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m. 1997–2000 m. 2000–2003 m. 2003–2004 m. ir 2007 m. (atsisakė mandato) Kauno rajono savivaldybės tarybos narys. 1992–1995 m. savivaldybės tarybos pirmininkas.

Nuo 2005 m. žurnalo „Į laisvę" redaktorius. 

Vaikai Vytenis, Almantas, Vincentas

Įvertinimas
-----------

* 2007 m. – Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius
* Garliavos bendruomenės ir seniūnijos nominacija už visuomeninę veiklą „Metų garliavietis -2006",
* Kauno rajono savivaldybės III laipsnio Garbės ženklas (2009),
* Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos I laipsnio žymuo „Už nuopelnus Lietuvai" (2011),
* Kauno rajono savivaldybės administracijos kultūros, švietimo ir sporto skyriaus nominacija „METŲ MOKYTOJAS 2012".
* Garliavos bendruomenės ir seniūnijos nominacija už veiklą švietimo srityje „Metų garliavietis (2014)

Šaltiniai
---------

1. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdis - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-05-17 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Duracell baterija
**Duracell Inc.** – amerikiečių gamybinė įmonė, priklausanti Berkshire Hathaway, gaminanti baterijas ir išmaniąsias energijos tiekimo sistemas. Duracell šiuo metu užima apie ketvirtį pasaulinės baterijų rinkos, nors jų populiarumas mažėja.

Produkcija
----------

Duracell gamina pagrindinių tipų baterijas – AAA, AA, C, D, 9 voltų (vadinamąsias „kronas"), taip pat CMOS baterijas motininėms plokštėms (CR2032). Leidžiamos ir retesnių tipų baterijos – AAAA (naudojamos rašikliuose su žibintuvėliais, portatyviniuose gliukozės kiekio kraujyje matuokliuose ir pan.). Duracell turi ir platų miniatiūrinių baterijų asortimentą – kalkuliatoriams, rankiniams laikrodžiams, klausos aparatams ir kitiems miniatiūriniams (dažniausiai medicininiams) prietaisams.

Duracell leidžia ir pakraunamas akumuliatorines baterijas.

Istorija
--------

Durcell kompanijos istorija prasidėjo apie 1920 m. pradėjus bendradarbiauti mokslininkui Samuel Ruben ir verslininkui Philip Mallory bei įkūrus P.R.Mallory Company įmonę. Samuelis sukūrė gyvsidabrio baterijas, kurios pranašesnės už tais laikais populiariausiais cinko baterijas. Buvo įkurta bendra Philipo ir Samuelio įmonė „P. R. Mallory Company". 1950 m. kai gyvsidabrio baterijos atgyveno, Samuelis patobulino šarminius mangano elementus, padarydamas juos mažesnius, patvaresnius ir ilgiau veikiančius nei bet kuris kitas maitinimo šaltinis.

1964 m. oficialiai pradėtas naudoti „Duracell" vardas. Šarminių elementų rinkos augimą skatino fotografijos poreikiai. Tik 1970 m. pavyko padidinti jų gamybą tiek, kad pasiūla atitiktų paklausą.
| **Edmundas Grigaliūnas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1952 m. rugpjūčio 28 d.Joniškyje |
| Mirė | 2009 m. balandžio 6 d. (56 metai)ten pat |
| Sutuoktinis (-ė) | Jolanta |
| Vaikai | Evelina, Raimonda, Aušrinė, Edmundas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Joniškio rajono politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* 1997 m. Lietuvos liberalų sąjunga,
* 2002 m. Tvarka ir teisingumas

 |
|  |
| Alma mater | Maskvos naujasis teisės institutas |

**Edmundas Grigaliūnas** (1952 m. rugpjūčio 28 d. Joniškyje – 2009 m. balandžio 6 d. ten pat) – Lietuvos ir Joniškio rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1970 m. baigė Joniškio I vidurinę mokyklą. Studijavo Maskvos naujajame teisės institute. Individualios įmonės savininkas. 2003–2005 m. Joniškio rajono savivaldybės meras.

1997 m. Lietuvos liberalų sąjungos, nuo 2002 m. Liberalų demokratų partijos, nuo 2006 m. Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys.

2000–2003 m. 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Joniškio rajono savivaldybės tarybos narys. 2000–2003 m. ir valdybos narys.

Sutuoktinė Jolanta, vaikai Evelina, Raimonda, Aušrinė, Edmundas.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos
-------

1. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Partija Tvarka ir teisingumas - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2014-02-08 iš Wayback Machine projekto.
*Kitos reikšmės – Rytas (reikšmės).*
Rytas
Saulėtekis virš jūros
**Rytas** – paros laikotarpis, einantis po nakties, auštant naujai dienai. Konkrečiai laike rytas paprastai neapibrėžiamas, nors šiuolaikiniame verslo etikete pasisveikinimas „labas rytas" taikomas laikotarpiui tarp 8 ir 11 valandos.

Ryto metas paprastai siejamas su darbų pradžia, tuo metu valgomi pusryčiai.

Ryto simbolika atitinka rytų, aušros, saulėtekio semantines prasmes ir reiškia pabudimą, viltį, naują pradžią, šviesą, jaunystę. Įvairių tautų mitologijose ryto, aušros simboliką išreiškia dievybės, dažnai siejamos su Aušros žvaigžde (pvz. indų Ušasė, lietuvių Aušrinė, rusų Zaria, graikų Eos).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Архангельская М. Д. *Бизнес-этикет, или Игра по правилам*. – Питер, 2010.
2. ↑  *Знаки и символы*, пер. И. Н. Алчеева. Москва: Астрель, 2009.

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Rytas***
| **Edmundas Jonyla** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1952 m. gegužės 6 d. (71 metai)Paklaniuose, Raseinių raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Danutė |
| Vaikai | Milda, Vilma, Vaida, Donatas |
|  |
| Veikla | ūkininkas, inžinierius - mechanikas, Lietuvos ir Raseinių rajono politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* 1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partija,
* 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partija

 |
|  |
| Alma mater | 1975 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Edmundas Jonyla** (g. 1952 m. gegužės 6 d. Paklaniuose, Raseinių raj.) – ūkininkas, inžinierius – mechanikas, Lietuvos ir Raseinių rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Dvi pirmas klases baigė Raseiniuose. 1961 m. tėvams persikėlus gyventi į Kalnujus, mokėsi Palendrių pradinėje, Kalnujų aštuonmetėje ir Raseinių 1-ojoje vidurinėje mokyklose. 1975 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, žemės ūkio inžinierius – mechanikas.

Nuo 1975 m. susivienijimo „Lietuvos žemės ūkio technika" Viduklės remonto dirbtuvių kontrolierius, vėliau – vyriausiasis kontrolierius. 1978 m. komjaunimo sekretorius, o nuo 1983 m. partijos komiteto žemės ūkio skyriaus vedėjas. 1986–1992 m. „Auksinės varpos" kolūkio pirmininkas. 1992 m. E. Jonylos gamybinės – komercinės įmonės savininkas. Nuo 1995 m. UAB „Paupio tvenkiniai" filialo „Paupio žuvis" direktorius, o nuo 1996 m. UAB „Gabšių žuvis" direktorius. 1997–1999 m. UAB „Norvelita" direktorius gamybai. 

2000–2003 m. Raseinių seniūnijos seniūnas, Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos narys. 2003–2007 m. Raseinių rajono savivaldybės meras. 2007 m. D. Jonylienės individualios įmonės vadybininkas. 2008–2016 m. Seimo narys. 2016–2018 m. ūkininkas. Nuo 2019 m. Raseinių rajono savivaldybės administracijos direktorius.

2000–2008 m. Raseinių rajono savivaldybės tarybos narys.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Raseinių rajono skyriaus narys, nuo 2003 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas.

„Stabdyk nusikalstamumą" rajono skyriaus tarybos pirmininkas. Sutuoktinė Danutė, vaikai Milda, Vilma, Vaida, Donatas

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai;
* Asmeninė svetainė[neveikianti nuoroda].

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Vyriausioji rinkimų komisija Archyvuota kopija 2008-10-15 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Lietuvos socialdemokratų partija – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-11-03 iš Wayback Machine projekto.