recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Funkcinis socializmas** – socializmas, kuris gali susiformuoti kapitalizmui evoliucionuojant į socializmą keičiant ne nuosavybės santykius, o funkcijas. Hipotezė apie tokią galimybę pateikta švedų socialdemokratų teoretiko G. Adler-Karlsono 1967 m. išleistoje knygoje „Funkcinis socializmas. Švedų demokratinės socializacijos teorija" (anglų k. 1968 m.)[reikalingas šaltinis].

Tai buvo trečiojo kelio tarp kraštutinių kairiųjų ir dešiniųjų politinių ir ekonominių pažiūrų paieška. Šios teorijos esmė telpa į keturias taisykles: 

* valdžios balansas,
* drastiškų socialinių problemų sprendimo būdų vengimas,
* pragmatiškas požiūris į laisvos rinkos ir valstybinio reguliavimo santykį,
* svarbiausių tikslų siekimas „funkcinio socializmo" priemonėmis.

Nuosavybė, ir socializuota, ir privataus kapitalo, ir mišri kapitalistinė, ir mišri socializuota, suprantama kaip funkcijų visuma. Bet kurios nuosavybės funkcija - gamybinė, valdymo, kontrolės, skirstymo, gali keistis.

Pavyzdžiui, kapitalistinės įmonės veikla gali būti pajungta visuomenės labui net nekeičiant nuosavybės formos – per valstybės reguliavimo ir ekonomikos programavimo sistemą. Tokiu būdu kapitalistas išsaugo formalią teisę į nuosavybę, bet visuomenė neleidžia jam jos panaudoti ne visuomenės interesams.

Funkcinio socializmo įrankiai yra mokesčių politika, valstybinis užimtumo reguliavimas, kainodaros ir atlyginimų reguliavimas ir kontrolė bei konsensuso tarp socialinių partnerių paieška.

Pavyzdžiui, namo savininkas gali pats gyventi name, išnuomoti jį ir pasinaudoti iš to gaunamomis pajamomis savo nuožiūra, nutraukti nuomos sutartį, jai pasibaigus, nugriauti ar perstatyti namą, parduoti jį ir gautus pinigus investuoti užsienyje, kad gautų didesnį pelną, tačiau jis negali namo išnuomoti didesne, negu valstybės nustatytas nuomos mokesčio didžiausias dydis, kaina, dalį gautų pajamų turi skirti mokesčiams, kurie būtini švietimo ar sveikatos apsaugos programoms finansuoti, negali nugriauti ar perstatyti namo taip, kaip pats sumąstė, jeigu tai prieštarauja visuomenės interesams, nesiderina prie greta esančių pastatų architektūros arba jeigu namas turi kultūros paveldo reikšmę. Taip pat jis negali išvyti nuomininko net pasibaigus nuomos sutarčiai, jeigu nuomininkas neturi kur gyventi.
**Fungicidai** (lot. *fungus* – grybas + *caedo* – žudau) – pesticidai augalų ligas sukeliantiems grybams naikinti. Dažnai prie fungicidų priskiriamos ir cheminės medžiagos, naikinančios bakterijas ir virusus.

Ypač paplitę organiniai sintetiniai fungicidai – ditiokarbamino rūgšties, ftalimido, benzimidazolo, guanidino ir kiti junginiai.

Fungicidais purškiami, dulkinami augalai, beicuojamos sėklos, dezinfekuojama dirva, sandėliai. Vieni fungicidai naikina tik vieną grybų rūšį ar gentį, kiti – daugelį grybų rūšių. Žmogui ir šiltakraujams gyvūnams fungicidai vidutiniškai nuodingi, kai kurie kenkia bitėms, žuvims.

Skirstymas
----------

Pagal vartojimo pobūdį fungicidai skirstomi į:

* apsauginius (profilaktinius)
* gydomuosius (terapinius)

Pagal veikimą skirstomi į:

* kontaktinius (aptraukia augalą ištisine apsaugine plėvele ir neleidžia ligų sukėlėjui patekti į augalus, pvz. polikarbacinas, polimarcinas, vario sulfatas, vario oksichloridas, kuprozanas)
* sisteminius (patekę į augalus, naikina jau prasiskverbusius grybus, pvz. ridomilas, tektas, topsinas-M).

Fungicidai
----------

| Pavadinimas | ToksiškumasLD50 mg/kg |
| --- | --- |
| Anilatas | 5380 |
| Bailetonas | 363 |
| Baitanas | 700-1200 |
| Cinebas | 5200 |
| Ditanas M-45 | 6000 |
| Fentiuramas | 331 |
| Ftalanas | 10000 |
| Heksatiuraramas | 1600 |
| Kaptanas | 9000-12500 |
| Karatanas | 600-825 |
| Kinoliatas | 10000 |
| Kuprozanas | 400 |
| Polikarbacinas | 6100 |
| Polimarcinas | 3290 |
| TMTD | 400 |
| Topsinas-M | 7500 |
| Vario oksichloridas | 470 |
| Tektas | 3330 |
| Vitavaksas | 3200 |

Nuorodos
--------

* Fungicidų sąrašas
| **Kastytis Juozas Dundulis** |
| --- |
| Gimė | 1941 m. birželio 15 d. (81 metai)Šiauliai |
|  |
| Veikla | inžinierius geologas |
| Organizacijos | Vilniaus universitetas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Išsilavinimas | fizinių mokslų daktaras |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Kastytis Juozas Dundulis** (g. 1941 m. birželio 15 d. Šiauliai) – Lietuvos inžinierius geologas, fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1964 m. baigė Vilniaus universitetą. 1972–1976 m. mokėsi Leningrado kalnakasybos instituto aspirantūroje. 1976 m. geologijos ir mineralogijos mokslų kandidatas.

1963–1970 m. dirbo Vilniaus hidrogeologijos ekspedicijoje, 1971–1980 m. – Inžinerinių tyrinėjimų institute. Nuo 1980 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1993–2006 m. Hidrogeologijos ir inžinerinės geologijos katedros vedėjas; nuo 2002 m. profesorius.

Nuo 1997 m. Tarpžinybinės inžinerinės geologijos ir aplinkos asociacijos Lietuvos nacionalinės grupės pirmininkas, nuo 1991 m. Tarptautinės gruntų mechanikos ir geotechnikos inžinerijos sąjungos, nuo 1999 m. Europos normų tarybos technikos komiteto narys.

Mokslinė veikla
---------------

Svarbiausios tyrimų kryptys – regioninė inžinerinė geologija, gruntų geotechnikos savybės, inžinerinės geologijos tyrimų metodologija. Nustatė įvairių genetinių atmainų ir amžiaus smėlių formavimosi pagrindinius dėsningumus, jų bendrumą ir ypatybes, įvertino statinio ir pagrindo sąveiką.

Bibliografija
-------------

* TSRS hidrogeologija, Lietuvos TSR, monografija, su kitais, rusų kalba, 1969 m.
* TSRS hidrogeologija. Kaliningrado sritis, monografija, su kitais, rusų kalba, 1970 m.
* Lietuvos gruntų unifikuota klasifikacinė sistema, monografija, anglų kalba, 1977 m.
* TSRS inžinerinė geologija, monografija, su kitais, 1 t. 1978 m. rusų kalba
* Lietuvos Žemės gelmių raida ir ištekliai, monografija, su kitais, 2004 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Gaigalas. *Kastytis Juozas Dundulis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 733 psl.
| Kastelvetranasit. *Città di Castelvetrano* |
| --- |
| *Motinos bažnyčia* |
|  |
| 

KastelvetranasKastelvetranas

37°41′0″ š. pl. 12°47′0″ r. ilg.﻿ / ﻿37.68333°š. pl. 12.78333°r. ilg.﻿ / 37.68333; 12.78333﻿ (Kastelvetranas)Koordinatės: 37°41′0″ š. pl. 12°47′0″ r. ilg.﻿ / ﻿37.68333°š. pl. 12.78333°r. ilg.﻿ / 37.68333; 12.78333﻿ (Kastelvetranas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Sicilija Sicilija |
| **Provincija** | Trapanio provincija |
|  |
| **Meras** | Giovanni Pompeo |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 30 735  |
| **Plotas** | 206,43 km² |
| **Tankumas** (2010) | 149 žm./km² |
| **Altitudė** | 187 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 91022 |
| **Tel. kodas** | 0924 |
| **Tinklalapis** | www.comune.castelvetrano.tp.it |
|  **Vikiteka** | Kastelvetranas |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Jonas Krikštytojas |

**Kastelvetranas** (it. *Castelvetrano*) – Italijos miestas Sicilijoje, Trapanio provincijoje. Savivaldybės ribose yra archeologinė vieta Selinuntė. Čia gimė Giovanni Gentile, vienas svarbiausių Italijos fašizmo filosofų.

Kastelvetranas yra žemės ūkio miestas, kur daugiausia dėmesio skiriama vynuogėms ir alyvmedžiams. Baldų gamyba irgi svarbi verslo sritis.

Turistiniai objektai
--------------------

Miesto centrą sudaro trys sujungtos aikštės, kur daug paminklų. Svarbiausia aikštė yra Piazza Garibaldi, šalia kurios yra Motinos bažnyčia (it. *Chiesa Madre*), kuri stovi nuo XVI a. Šios bažnyčios vidų tinkavo Ferraro ir Giacomo Serpotta.

Šalia yra rotušė, o netoli *Chiesa del Purgatorio*, pastatyta 1624–64 m. kurios fasadą puošia skulptūros.

Išnašos
-------

1. ↑  Castelvetrano
Trumparegystės gydymas lęšiais
**Trumparegystė** arba **miopija** – akių refrakcijos (gebėjimo laužti šviesos spindulius) yda, kai žmogus blogai mato tolimus daiktus, nes jų vaizdas susidaro prieš tinklainę. Trumparegių žmonių arba akies obuolys būna per daug pailgas, arba pernelyg iškilusi ragena, dėl ko į akį patenkantys spinduliai susitinka nepasiekę tinklainės.

Dažniausiai išsivysto 7–12 m. vaikams, augant akies obuoliui, stiprėja paauglystėje, paskui regos aštrumas stabilizuojasi.

Išskiriami 3 trumparegystės laipsniai: silpna (mažiau nei 3,0 D), vidutinė (3,0–6,0 D) ir didelė (daugiau nei 6,0 D). Esant didelei trumparegystei, gali atsirasti pakitimų akies obuoliuose, didesnė tinklainės atšokos rizika.

Trumparegystės defektas paprastai koreguojamas akiniais arba kontaktiniais lęšiais, kurių lęšiai – neigiamos optinės galios, t. y. įgaubti. Taip pat taikomi chirurginiai metodai, pvz. fotorefrakcinė keratektomija (korekcija lazeriu).

Pasaulyje pagal apskaičiavimus yra nuo 800 mln. iki 2,3 mlrd. trumparegių. Paplitimas atskiruose regionuose priklauso nuo amžiaus, šalies, lyties, rasės, užsiėmimo, aplinkos ir kitų veiksnių.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  *Trumparegystė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2023-04-09.
2. ↑  *Trumparegystė*. Medicinos enciklopedija, T. II (M–Ž). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1994, p. 372.
3. ↑  "Worldwide Distribution of Visual Refractive Errors and What to Expect at a Particular Location. "Pasiekta 2006 08 31.
| **Staphylinidae** |
| --- |
| (Ocypus olens)(*Ocypus olens*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Antšeimis: | Trumpasparniniai  *( Staphylinoidea)* |
| Šeima: | Trumpasparniai  *( Staphylinidae)* |

 |

**Trumpasparniai** (*Staphylinidae*) – vabalų (*Coleoptera*) šeima. Pagrindinis šiai šeimai priklausančių vabalų bruožas – sutrumpėję viso pilvelio neuždengiantys antsparniai. Tai yra viena gausiausių vabalų šeimų. Taip pat ir seniausių (trumpasparnių fosilijos siekia 200 milijonų metų, triaso periodą). Lietuvoje aptinkama apie 900 šios šeimos vabalų rūšių.

Anatomija
---------

Šios didelės šeimos vabalų dydis svyruoja nuo 0,5 iki 35 mm. Antsparniai dažniausiai pridengia tik du pirmuosius pilvelio tergitus. Laisvieji pilvelio tergitai sukietėję, jungiasi elastinga plėvele.
Daugumoje rūšių vyrauja tamsios spalvos (ruda, juoda), todėl pagal išvaizda labai sunku atskirti vieną rūšį nuo kitos.

Ekologija
---------

Trumpasparniai gyvena beveik visuose biotopuose: dirvožemyje, miško paklotėje, irstančiose augalų liekanose, po medžių žieve, paukščių ir žinduolių lizduose, skruzdėlynuose, vandens telkinių pakrantėse.
Vabalai ir lervos dažniausiai plėšrios.

Rūšys
-----

* Geltonkailis trumpasparnis (*Emus hirtus*), įtrauktas į Lietuvos Raudonąją knygą,
* Manerheimo grybinukas (*Oxyporus mannerheimii*),
* *Mycetoporus baudueri,*
* *Tachyporus pulchellus,*
* *Acrotona parens.*

Šaltiniai
---------

1. ↑  Monsevičius V. (2020). Species of Staphylinidae (Coleoptera) new to the fauna of Lithuania Archyvuota kopija 2021-08-14 iš Wayback Machine projekto.. 10 Bulletin of the Lithuanian Entomological Society, Volume 4 (32)


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Trumpasparniai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Trumpaplaukis kolis |
| --- |
|  |
|  |
| Standartas: |  ? |
| Ūgis (ties ketera) |
| Patinas: | 56-61 cm |
| Kalė: | 51-56 cm |
| Svoris |
| Patinas: | 30-34,1 kg |
| Kalė: | 22,7 - 30 kg |
| Savybės |
| Plaukas: | trumpas |
|  |
| Aktyvumas: | Aukštas |
|  |
| Intelektas: | Aukštas |
|  |
| Temperamentas: | Aktyvus, energingas, prieraišus |
|  |
| Tinkamumas apsaugai: | Vidutinis |
|  |
| Tinkamumas tarnybai: | Aukštas |
|  |
| Vados dydis: | 6-10 |
|  |
| Ilgaamžiškumas: | 14-16 m. m. |

**Trumpaplaukis kolis** (angl. *smooth collie*) – aviganis, kilęs iš Didžiosios Britanijos. Kolis buvo ilgą laiką nežinomas už Škotijos ribų, tačiau šiandien tai vieną populiariausių veislių pasaulyje. Pirmieji koliai buvo smulkesni. Kaukolė buvo platesnė, snukis trumpesnis.

Išvaizda
--------

Akys vidutinio dydžio, migdolo formos, dera su kailio spalva. Snukio galas bukas, nosis juoda. Ausys proporcingos galvos dydžiui. Kūnas lankstus, raumeningas, krūtinė žema. Kailis ant kojų ir galvos trumpas ir prigludęs. Būna keturių spalvų: sabalo su balta, trispalvė, žydra taškuota ir balta.

Priežiūra
---------

Patartina kartą per dieną šukuoti šepečiu ir šukomis. Smarkiai šeriasi.

Charakteris
-----------

Linksmas, labai nuovokus, gudrus, sumanus, draugiškas, energingas, budrus, sargus, išdidus ir meilus. Labai prisiriša prie šeimininkų. Kaip ir dauguma kitų šios grupės šunų, nelinkęs pabėgti.

Dresūra
-------

Lengvai dresuojamas, mielai tarnauja. Geriausia auklėti gražiuoju.

Elgesys su kitais gyvūnais ir žmonėmis
--------------------------------------

Sutaria su kitais šunimis, kambariniais gyvūnėliais ir vaikais. Šeimos draugai džiaugsmingai pasitinkami.

Mankšta
-------

Suaugęs šuo turi daug judėti, nors retkarčiais gali išsiversti ir be ilgo pasivaikščiojimo. Mėgsta atnešti daiktus, gaudyti plastikinius diskus, žaisti su kamuoliuku, neblogai pasirodo paklusnumo ir vikrumo pratybose. Nepervarginkite mažo šuniuko: kaulai, sąnariai ir raumenys formuodamiesi suryja visą gyvūnėlio energiją.

Tai įdomu
---------

Vienas kolis keliavo beveik 4000 km tam, kad grįžtų pas savo šeimininkus, po to, kai pasimetė. Šios veislės šunys ne kartą apdovanoti už savo žygdarbius.
| ***Trumpa stiklinių lėlių naktis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La Corta notte delle bambole di vetro |
| Kilmės šalis |  Italija Vokietija Jugoslavija |
| Režisierius | Aldo Lado |
| Kompozitorius | Ennio Morricone |
| Metai | 1971 |
| Žanras | giallo |
| Trukmė | 92 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Trumpa stiklinių lėlių naktis** (it. *La Corta notte delle bambole di vetro*) – 1971 m. sukurtas giallo filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Ingrid Thulin – Džesika
* Jean Sorel – Gerogoris
* Mario Adorf – Žakas
* Barbara Bach – Mira
* Fabijan Sovagovic
* Jose Quaglio
* Daniele Dublino

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Prahoje randamas žurnalisto Gregorio Mūro kūnas. Jis nugabenamas į morgą, tačiau smegenys vis dar funkcionuoja ir jis iš paskutiniųjų bando prisiminti kaip atsidūrė tokioje padėtyje ir kokiu nors būdu duoti ženklą, kad yra gyvas.

Atvykęs su užduotimi rasti profesorių, tiriantį žmogaus smegenų veiklą, jis susipažįsta su mergina vardu Mira. Kai po kelių dienų ši paslaptingai dingsta, Gregoris leidžiasi jos ieškoti ir susiduria su organizacija, kuri už didžiulius pinigus padeda seniems turtuoliams, persodindami jų smegenis į jaunus kūnus...
| Bažė*Bagé* |
| --- |
|              |
| *Šv. Sebastijono katedra* |
|  |
| 

BažėBažė

31°19′10″ p. pl. 54°06′20″ v. ilg.﻿ / ﻿31.31944°š. pl. 54.10556°r. ilg.﻿ / 31.31944; 54.10556﻿ (Bažė)Koordinatės: 31°19′10″ p. pl. 54°06′20″ v. ilg.﻿ / ﻿31.31944°š. pl. 54.10556°r. ilg.﻿ / 31.31944; 54.10556﻿ (Bažė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Pietų regionas |
| **Valstija** | Pietų Rio Grandė Pietų Rio Grandė |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1811 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 116 792  |
| **Altitudė** | 212 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Bažė |

**Bažė** (port. *Bagé*) – miestas pietų Brazilijoje, Pietų Rio Grandės valstijoje, 375 km į pietvakarius nuo Porto Alegrės, ~40 km nuo Urugvajaus sienos. Yra oro uostas, stotis prie Urugvajanos–Rio Grandės geležinkelio. Odos apdirbimo, vilnos, maisto (ypač mėsos konservų, pieno produktų), chemijos pramonė. Veikia 1989 m. įkurtas universitetas. Žemės ūkio regiono, kuriame verčiamasi galvijų, arklių, avių auginimu, sėjami kviečiai, ryžiai, kukurūzai, prekybinis centras. Bažės apylinkėse yra klinties, kaolino, akmens anglių, vario rūdos telkinių.

Istorija
--------

Bažė įkurta XIX a. pr. svarbiame kelyje tarp Porto Alegrės ir Montevidėjaus. 1820 m. pastatyta Šv. Sebastijono bažnyčia. Miesto teisės suteiktos 1859 m. Beveik visą XIX a. miestas kentėjo dėl pilietinių karų. 1884 m. Bažę pasiekė geležinkelis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bažė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Beariminė žemdirbystė** (angl. *no-till farming*) – žemės ūkio augalų auginimo būdas nenaudojant plūgo ir kitų agregatų dirbti žemei, dirvožemis įdirbamas tik tiek, kiek reikia sėklos įterpimui. Po sėjos, buvusios kultūros ar tarpinių augalų liekanos lieka ant paviršiaus kaip mulčas ir dengia dirvos paviršių.

Aprašymas
---------

Beariminė žemdirbystė išplito 3-iajame XX a. dešimtmetyje JAV. Viena iš beariminės žemdirbystės atsiradimo priežasčių – dirvožemio erozija. Beariminės žemdirbystės šalininkai teigia, kad taip taupomi energetiniai resursai, didinamas humuso kiekis dirvožemyje, mažinamas piktžolėtumas, tuo pačiu ir pesticidų naudojimas, žemės dirbimas labai paspartėja. Beariminėje žemdirbystėje naudojami specifiniai žemės ūkio padargai, mašinos ir agregatai. Išskiriamos pagrindinės dvi technologijos – tiesioginė sėja (angl. *direct drill* (*No-Till*)) ir minimalus žemės dirbimas (angl. *strip-till, min-till* arba *mulch-till*). Tiesioginės sėjos atveju naudojamos specialios sėjamosios ir sėjama tiesiai į ražieną, dirvos paviršius beveik 100 proc. padengtas augalinėmis liekanomis (taip išsaugojama drėgmė, mažinamas piktžolėtumas). Minimalaus žemės dirbimo technologijoje naudojami specialūs kultivatoriai, įdirbantys tik tiek dirvos paviršiaus, kad įterptų agalines liekanas. Sėjama į mulčą. Tradicinės žemdirbystės šalininkai kritikuoja šias technologijas. Teigiama, kad neariant dirvožemio tankis nuolat didėja ir jis tampa nelaidus nei orui nei vandeniui, humusas kaupiasi tik dirvos paviršiuje, dėl didelio kiekio augalinių liekanų sparčiau plinta augalų ligos ir kenkėjai, speciali technika labai brangi, reikia itin galingų traktorių. Pastaruoju metu beariminės žemdirbystės populiarumas Lietuvoje mažėja. Taikant šias technologijas reikalinga itin aukšta kvalifikacija, o rezultatas ne visada toks kokio buvo tikimasi. Pavyzdžiui, dirvožemio struktūra, atsisakius arimo ir veikiant dirvos mikro florai ir faunai, pilnai susiformuoja tik po keleto metų, o iki to laiko derliai dažniausiai nežymiai sumažėja. Taikant beariminės žemdirbystės technologiją ypač svarbu laikytis sėjomainos ir sėti tarpinius augalus.
| Be Maho*Baie-Mahault* |
| --- |
| *Be Maho* |
|  |
| 

Be MahoBe Maho

16°16′0″ š. pl. 61°35′0″ v. ilg.﻿ / ﻿16.26667°š. pl. 61.58333°r. ilg.﻿ / 16.26667; 61.58333﻿ (Be Maho)Koordinatės: 16°16′0″ š. pl. 61°35′0″ v. ilg.﻿ / ﻿16.26667°š. pl. 61.58333°r. ilg.﻿ / 16.26667; 61.58333﻿ (Be Maho) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| **Regionas** | Gvadelupa Gvadelupa |
| **Kantonas** | Be Maho kantonas |
| **Apskritis** | Bas Tero apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2013) | 30 500  |
| **Plotas** | 46 km² |
| **Tankumas** (2013) | 663 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Be Maho |

**Be Maho** (pranc. *Baie-Mahault*) – uostamiestis Karibuose, Gvadelupoje (Prancūzijos užjūrio valda). Gyvenvietė įsikūrusi Bas Tero saloje.

Istorija
--------

1865 m. mieste kilo choleros epidemija per kurią žuvo 12 tūkstančių gyventojų. 1928 m. didžiąją dalį Be Maho sugriovė praūžęs uraganas. 1934 m. mieste pastatyta pagrindė Gvadelupos elektrinė.

Ekonomika
---------

Vyrauja žemės ūkis – cukranendrių, bananų ir ananasų plantacijos. Veikia cukraus fabrikas. Mieste įkurtas industrinis parkas. Uoste veikia naftos terminalas.

Sportas
-------

1992 m. mieste pastatytas nestandartinis (330 m) cementinis velodromas po atviru dangumi – Vélodrome Amédée Détraux. Tai taip pat didžiausias stadionas Gvadelupoje.

2014 m. velodrome vyko Europos treko čempionatas. 2016 m. Be Maho vyko Deviso taurės varžybos tarp Prancūzijos ir Kanados nacionalinių rinktinių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pasaulio vietovardžiai: Bè Mahò
|  |
| --- |
| Eduardas Romaniuta  ukr. *Едуард Романюта* |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Eduardas Eduardovičius Romaniuta |
| Gimė | 1992 m. spalio 23 d. (30 metų)Ternopilis, Ukrainos vėliava Ukraina |
| Žanrai | pop, šokių muzika |
| Veikla | dainininkas |
| Instrumentai | vokalas, smuikas |
| Svetainė | romanyuta.com.ua |

**Eduardas Eduardovičius Romaniuta** (ukr. *Едуард Едуардович Романюта*; g. 1992 m. spalio 23 d. Ternopilyje) – ukrainiečių dainininkas.

Biografija
----------

Eduardas Romaniuta gimė 1992 m. spalio 23 d. Ternopilyje. Nuo mažens tėvai pastebėjo sūnaus vokalinius sugebėjimus ir nusprendė, kad vaikas turėtų rimtai mokytis muzikos. Būdamas ketverių metų, muzikos mokykloje pradėjo mokytis vokalo. Kiek vėliau ten pat Eduardas mokėsi groti smuiku.

Dainininkas yra pelnęs daug vietinių ir tarptautinių muzikos konkursų apdovanojimų. Eduardas kelis kartus dalyvavo Ukrainos nacionalinėse atrankose, tačiau ten nesulaukė pripažinimo.

2015 m. vasario 28 d. Eduardas su kūriniu „I Want Your Love" laimėjo Moldovos nacionalinį finalą ir išrinktas šios šalies atstovu 2015 m. „Eurovizijoje" Austrijoje. Dainos „I Want Your Love" muziką sukūrė švedas Erik Lewander, o tekstą paruošė australė Hayley Aitken ir britas Tom Andrews.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Eduard Romanyuta wins the Moldovan final" (anglų). eurovision.tv, EBU. 2015-02-28.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Eduardas Romaniuta** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė – romanyuta.com.ua
* Facebook svetainė

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Cristina Scarlat  *„Wild Soul"*** |  **Moldavijos atstovas Eurovizijoje**2015 | Po to:**Lidia Isac  *„Falling Stars"*** |
|  |
| --- |
| Edurne |
|  
Edurne 2015 m. |
| Biografija |
| Gimė | 1985 m. gruodžio 22 d. (37 metai)  Madridas, Ispanijos vėliava Ispanija |
| Žanrai | pop, poprokas, dance |
| Veikla | dainininkė, modelis, aktorė, televizijos laidų vedėja |
| Aktyvumo metai | 2005–dabar |
| Svetainė | edurneweb.com |

**Edurne García Almagro**, geriau žinoma kaip **Edurne** (g. 1985 m. gruodžio 22 d. Madride, Ispanijoje) – ispanų dainininkė, modelis, aktorė ir televizijos laidų vedėja.

Atlikėja išgarsėjo 2005 metais, dalyvaudama muzikiniame projekte „Operación Triunfo", kuriame užėmė 6 vietą. Vėliau ji dalyvavo ir kituose Ispanijos televizijos projektuose: 2010 metais „¡Más que baile!" užėmė antrą vietą, o projekte „Tu cara me suena" (analogiška lietuviškai laidai „Muzikinė kaukė") surinkusi su 60 % žiūrovų balsų, tapo nugalėtoja.

2015 m. gegužę su daina „Amanecer" atstovavo Ispanijai 60-ajame „Eurovizijos" konkurse Vienoje.

Diskografija
------------

### Albumai

* *Edurne* (2006)
* *Illusión* (2007)
* *Première* (2008)
* *Nueva Piel* (2010)
* *Climax* (2013)
* *Adrenalina* (2015)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Edurne** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Ruth Lorenzo  *„Dancing in the Rain"*** |  **Ispanijos atstovė Eurovizijoje**2015 | Po to:**Barei  *„Say Yay!"*** |
| **Melanoleuca brevipes** |
| --- |
| Trumpakotis minkštūnis (*Melanoleuca brevipes*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Baltikiniai  *( Tricholomataceae)* |
| Gentis: | Minkštūnis  *( Melanoleuca)* |
| Rūšis: | Trumpakotis minkštūnis  *( Melanoleuca brevipes)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Trumpakotis minkštūnis** (lot. *Melanoleuca brevipes*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, minkštūnių (*Melanoleuca*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Tarp žolių, pamiškės, pakelės, parkai, skverai, sodai.

* **Augimo laikas**

Ankstyvas pavasaris, vėlyvas ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kotas du kartus trumpesnis už kepurėlės skersmenį.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 3–8 cm skersmens, elastinga, matinė, plaušuota, mėsinga, nešvariai juosvai rudai pilka, pelenų spalvos. Jauni lakšteliai kreminiai, seni - pilki, priaugtiniai. Kotas 2–5×0,5–1,5 cm, kepurėlės spalvos, apatinėje dalyje sustorėjęs. Trama stora, minkšta, pilkai rusva, medienos kvapo, nekartaus skonio. Sporos 7–9×4,5–6 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai nešvariai rudos pelenų spalvos, trama nekarti.

Auga nedidelėmis grupėmis miškuose, parkuose, skveruose, soduose, daugiau atvirose vietose. Valgomas, dažnas, ypač žolėtose pakelėse, parkuose, net skveruose, išilgai gyvatvorių, patvoriuose.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 156 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Trumpakotis minkštūnis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Antanas Grina** (1931 m. birželio 13 d. Vilkaviškyje) – JAV ir Lietuvos ekonomistas.

Biografija
----------

Per Antrąjį pasaulinį karą pasitraukė į Austriją, baigė Bregenco gimnaziją, vėliau persikėlė į JAV. 1951–1953 m. studijavo Ilinojaus, 1960–1963 m. De Paulo universitete (Čikaga). 1965–1968 m. dėstė De Paulo, 1976–1990 m. Pietų Karolinos, Notre Damo, Mičigano, 2000–2001 m. Jordanijos universitete Amane, 1992–2007 m. Vilniaus universiteto Tarptautinio verslo mokykloje. 1955–1960 m. dirbo bendrovėje „City National Bank and Trust", 1960–1975 m. „Continental llinois National Bank and Trust" (abi Čikagoje), 1975–1988 m. – „Kraft", 1988–1991 m. – „Kraft General Foods". Nuo 1991 m. Tarptautinio ekspertų paslaugų korpuso (*International Executive Service Corps*) narys, 1992–1993 m. direktorius Lietuvai, 1994 m. – Ukrainai. 1993–1996 m. vadovavo Lietuvos banko Pinigų ir bankų reformos komitetui, Lietuvos Respublikos Vyriausybės bankininkystės ir finansų patarėjas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Antanas Grina*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 174 psl.
**Vytautas Benediktavičius** (g. 1930 m. kovo 26 d. Troškūnai) – TSRS ir Lietuvos karinis veikėjas, atsargos pulkininkas.

Biografija
----------

1950 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą, 1954 m. baigė Kaliningrado karo inžinerijos mokyklą, 1969 m. baigė Kauno politechnikos instituto Vilniaus filialą.

1954–1982 m. TSRS kariuomenės karininkas. 1956–1960 m. Kaliningrado karo inžinerijos mokyklos dėstytojas. 1972–1974 m. TSRS karinis patarėjas Sirijoje. 1974–1982 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto Karinės katedros vyr. dėstytojas, mokymo dalies viršininkas. 1982–1990 m. LTSR Ministrų tarybos, 1990–1991 m. Lietuvos Respublikos Ministrų tarybos referentas.

1991–1994 m. Savanoriškos krašto apsaugos tarnybos Sargybų skyriaus viršininkas, SKAT štabo viršininko pavaduotojas. 1992 m. pulkininkas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stasys Knezys. *Vytautas Benediktavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 59 psl.
| **Vytautas Bernatonis** |
| --- |
| Gimė | 1940 m. lapkričio 19 d. (82 metai)Šiliniai, Jiezno valsčius |
| Sutuoktinis (-ė) | Genovaitė |
| Vaikai | Rytis, Vytautas, Justinas |
|  |
| Veikla | inžinierius mechanikas, politikas |
| Partija | 1965 m. SSKP, 1996 m. LGLP, 2009 m. Naujoji sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1970 m. Vilniaus inžinerinis statybos institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 
* 1978 m. LSSR valstybinė premija,
* 1984 m. SSRS valstybinė premija

 |

**Vytautas Bernatonis** (g. 1940 m. lapkričio 19 d. Šiliniai, Jiezno valsčius) – Lietuvos inžinierius mechanikas, politikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1954 m. baigęs Kašonių septynmetę, įstojo į Kauno politechnikumą. 1958 m. jame įgijęs vidurinį išsilavinimą ir specialybę, buvo paskirtas cecho meistru Vilniaus „Taksomotorų autoūkyje". 1970 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1981 m. technikos mokslų kandidatas, 1988 m. technikos mokslų daktaras.

1962–1988 m. dirbo Vilniaus plastmasinių dirbinių gamykloje darbininku, brigadininku, technologu, cecho viršininko pavaduotoju. 1965–1979 m. ekstruzijos ir liejimo cecho viršininkas, nuo 1979 m. direktorius pavaduotojas gamybos reikalams. 1988–1990 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. KTU) dėstytojas, nuo 1989 m. profesorius.

1990–1991 m. balandžio mėn. pirmasis Vilniaus miesto meras. Nuo 1996 m. UAB „Bervis ir Co" prezidentas. 1996 m. su kitais įsteigė Lietuvos gyvenimo logikos partiją, jos pirmininkas. Nuo 2009 m. Naujosios sąjungos narys, keletą kartų nesėkmingai dalyvavo Seimo rinkimuose. 2002 m. dalyvavo LR Prezidento rinkimuose (pirmajame ture surinko 0,25% balsų).

Mokslinė veikla
---------------

Sukūrė ir įdiegė į gamybą plastikų perdirbimo automatizuotų procesų. 23 išradimų autorius.

Įvertinimas
-----------

* 1978 m. LSSR valstybinė premija
* 1984 m. SSRS valstybinė premija

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-01-10 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2014-07-14 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Vytautas Bernatonis: „Darbas Vilniaus mero pareigose - juodžiausios dienos mano gyvenime..."[neveikianti nuoroda]
4. ↑  *Vytautas Bernatonis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. - 109 psl.
5. ↑  *Vytautas Bernatonis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. - 237
**Anžu namai** – kelių Europos valdovų dinastijų bendras pavadinimas.

Istorija
--------

Kilusi iš istorinės Anžu provincijos (Prancūzija) Angevinų grafų dinastijos, nuo 1300 m. kunigaikščiai. Giminės pradininkas Fulkas I Anžu (apie 886–942 m.), 930 m. gavęs valdyti Anžu. Anžu namus sudaro trys garsiausios dinastijos:

* Plantagenetai, arba pirmoji Angevinų dinastija, 1154–1399 m. Anglijos karalystės valdovai. Dinastijos pradininkas Fulko (1092–1143 m.) sūnus iš pirmosios santuokos Žofrua Gražusis, tėvui išvykus į Rytus likęs valdyti Anžu ir vedęs Anglijos karaliaus Henriko I dukterį Matildą.

Iš šios dinastijos kilo:

* + Lankasterių dinastija:
	+ Jorkų dinastija;
	+ Tiudorų dinastija.

* Anžu Kapetai, arba antroji Angevinų dinastija. Anžu Kapetų valdytos karalystės:
	+ 1131-1186 m. Jeruzalės karalystė;
	+ 1268-1282 m. Sicilijos karalystė:
	+ 1282-1435 m. Neapolio karalystė;
	+ 1308-1395 m. Vengrijos karalystė:
	+ 1370-1399 m. Lenkijos karalystė.

Jeruzalės karaliais Anžu tapo grafui Fulkui (1092–1143 m.) vedus Balduino II dukterį karalienę Melisendą. Anžu dinastijos Neapolio atšaka prasidėjo, kai Kapetų dinastijos Prancūzijos karaliaus Liudviko VIII sūnus, Anžu, Meno ir Provanso grafas Karolis II, popiežiaus Klemenso IV remiamas užėmė Sicilijos karalystę. Jai suskilus Anžu liko Neapolio karaliais.

Nutrūkus Arpadų vyriškajai linijai, po 7 m. trukusio karo Vengrijos sostą užėmė iš Anžu dinastijos Neapolio atšakos kilęs Karolis Robertas, Stepono V proanūkis. Sudarius asmeninę uniją Vengrijos Anžu dinastijos karalius Liudvikas I, paskutiniojo Piasto Kazimiero I sesers sūnus, tapo Lenkijos karaliumi. Jo duktė karalienė Jadvyga ištekėjo už Lietuvos didžiojo kunigaikščio Jogailos.

* Valua Anžu dinastija, arba trečioji Angevinų dinastija, kurios pradininkas Liudvikas I Neapolietis. Jos atstovai valdė Prancūzijos ir Italijos dalis.

Literatūra
----------

* Jean Favier, Les Plantagenêts. Origine et destin d’un empire, éd. Fayard, Paris, 2004.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Anžu namai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 627 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Bilungai** (vok. *Billunger*) – saksų bajorų, Saksonijos valdovų dinastija IX-XII a.

Pirmasis žinomas Bilungas buvo grafas Wichmanas (*Wichmann*), paminėtas 811 m. Vyriausio žinomo Liudolfingų giminės atstovo grafo Liudolfo žmona Oda irgi buvo Bilungė.

X a. giminės valdos buvo išsidėsčiusios Bardengau, apie Liuneburgą (*Lüneburg*), jie valdė jų vardu pavadintą Bilungų marką. X a. viduryje, kai Liudolfingų giminės Saksonijos hercogai tapo Vokietijos karaliais, karalius Otas Didysis ėmė perleisti vis daugiau ir daugiau savo hercogiškos valdžios Hermanui Bilungui (*Hermann Billung*). Penkias kartas Bilungų giminė valdė Saksonijos hercogystę.

Giminė išnyko, kai 1106 m. mirė hercogas Magnus, nepalikdamas sūnų. Šeimos turtas buvo padalintas tarp dviejų jo dukterų. Jo dukra Vulfhilda (*Wulfhild*) ištekėjo už Bavarijos hercogo Henriko IX (Velfų giminė). Kita dukra Eilika ištekėjo už Balenstedo (*Ballenstedt*) grafo Oto (*Otto*) (Askanių giminė). Ir po to dešimtmečius dėl Saksonijos varžėsi Velfai ir Askaniai.

Bilungai Saksonijos hercogai buvo:

* Hermanas (m. 973 m.)
* Bernardas I (m. 1011 m.)
* Bernardas II (m. 1059 m.)
* Ordulfas (m. 1072 m.)
* Magnus (m. 1106 m.)
| Majabekės provincija*Provincia de Mayabeque* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kubos vėliava Kuba |
| **Administracinis centras** | San Chosė de las Lachasas |
| **Savivaldybių skaičius** | 11 |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 384 389 |
| **Plotas** | 3 733 km² |
| **Tankumas** (2020) | 103 žm./km² |

**Majabekės provincija** (isp. *Provincia de Mayabeque*) – provincija vakarų Kuboje, driekiasi tarp šiaurinės ir pietinės pakrančių. Ribojasi su Matansaso provincija rytuose, Artemisos provincija vakaruose bei Havanos miestu šiaurės vakaruose. Administracinis centras – San Chosė de las Lachasas.

Majabekės provincija sudaryta 2010 m. padalinus Havanos provinciją. Dabar tai mažiausia ir mažiausiai gyventojų turinti Kubos provincija.

Geografija
----------

Būdingas lygumų kraštovaizdis, tačiau vietomis yra kalnuotų ruožų, pavyzdžiui, Charuko skradžiai. Svarbiausia upė (pagal kurią ir pavadinta provincija) yra Majabekė.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Provincija padalinta į 11 savivaldybių:

* Bechukalis,
* San Chosė de las Lachasas,
* Charukas,
* Santa Krus del Nortė,
* Madruga,
* Nueva Pasas,
* San Nikolas de Baris,
* Gvinesas,
* Melena del Suras,
* Batabanas,
* Kivikanas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  CUBA, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Kubos provincijos** |  |
| Artemisa | Chuventudas | Granma | Gvantanamas | Havana | Holginas | Kamaguėjus | Kubos Santjagas | Las Tunasas | Majabekė | Matansasas | Pinar del Rijas | Sankti Spiritus | Siego de Avila | Sjenfuegosas | Vilja Klara |
| Obeltis |
| --- |
| Obeltis ties Žiupos kaimu Obeltis ties Žiupos kaimu |
| **Ilgis** | 18,8 km |
| **Baseino plotas** | 92 km² |
| **Ištakos** | Į pietvakarius nuo Butrimonių |
| **Žiotys** | Verknė |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Obeltis |

**Obeltis** – nedidelė upė, tekanti Prienų ir Alytaus rajonuose, Verknės kairysis intakas. Įteka į Verknę 27,1 km atstumu nuo jos žiočių. Priklauso Nemuno mažųjų intakų (su Nemunu) baseinui. Upės ilgis 18,8 km, baseino plotas 92 km², hidrologinis nr. 10011073.

Prasideda miškuose už 2 km į pietvakarius nuo Butrimonių. Aukštupyje teka šiaurės kryptimi per dirbamus laukus sureguliuota vaga. Vidurupyje kirtusi kelią  **1130**  Griškonys–Greikonys , toliau srūva natūralia raizgyta vaga.

Žemupyje iš rytų pusės apjuosia Gojaus mišką. Kairiajame krante trykšta Žiupos šaltiniai. Netoli santakos su Verkne kažkada Obeltis tekėjo kitoje vietoje ir santakos čia nebuvę. Dėl nežinomų gamtinių aplinkybių pakeitė savo kelią įtekėdama dabartinėje žemoje vietoje, kuri nelabai kam buvo tinkama dėl besikartojančių potvynių. Pakeitusi vagą Obeltis kartu su Verkne čia suformavo siaurėjančią vietą, panašią į piltuvą. Manoma, kad dėl šios priežasties ši vieta puikiai tiko vienam pritaikymui – suvaryti kiaules į vieną vietą, kur jas būtų galima lengvai sugauti. Ši vieta tarp vietos žmonių vadinama Kiauliakampiu (kiaulės kampu).

Žymesni intakai: Plasaupė, Kriaušius, Kremeza, Baudeika (dešinieji), Rūdija (kairysis).

Prie Obelties įsikūrusios gyvenvietės: Trakininkai, Griškonys, Plasapninkai, Geruliai, Baudėjos, Žiupa.

Upėvardis siejamas su augalo *obelies* pavadinimu.

Nuorodos
--------

* Obeltis *Gamtos kataloge*
* LR upių klasifikatorius

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| **Psylla mali** |
| --- |
| Obelinė blakutė (*Psylla mali*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Blakės  *( Hemiptera)* |
| Pobūris: | Lygiasparniai  *( Sternorrhyncha)* |
| Šeima: | Blakutės  *( Psyllidae)* |
| Gentis: | *Psylla*  *( Psylla)* |
| Rūšis: | Obelinė blakutė  *( Psylla mali)* |

 |

**Obelinė blakutė** (*Psylla mali*) – lygiasparnių (*Sternorrhyncha*) pobūrio blakučių (*Psyllidae*) šeimos vabzdys.

Turi dvi poras plėviškų sparnų, kurie yra ilgesni už kūną. Pilvelis segmentuotas. Užpakalinės kojos šokamosios. Kūnas 3,4-3,7 mm ilgio, žalios spalvos. Lervos minta obelų, kriaušių besiskleidžiančių pumpurų žiedų, vaisių užuomazgų sultimis. Dėl to pažeisti pumpurai neišsivysto. Obelinė blakutė per metus išveda 1 jauniklių kartą. Naikinama insekticidais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Obelinė blakutė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 267
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Skalūnas
**Skalūnai** – plonais sluoksneliais, plokštelėmis skylančios uolienos. Skiriamos dvi didelės skalūnų grupės: nuosėdiniai ir kristaliniai (metamorfiniai) skalūnai.   

*Nuosėdiniams skalūnams* priklauso smulkiagrūdės labai plonų sluoksnelių nuosėdinės uolienos (daugiausiai molingos), beveik nepakitusios ar šiek tiek pakitusios dėl diagenezės bei menko metamorfizmo ir įgijusios sualūnuotumą.   

*Kristalizuoti skalūnai* susidaro iš stipriai metamorfizuotų nuosėdinių uolienų (paraskalūnai) arba magminių uolienų (ortoskalūnai). Jas sudarantys plokšteliniai prizmiški, pailgi žėručių, amfibolų, feldšpatų kristalai išsidėstę beveik lygiagrečiose plokštumose (žėručio skalūnai, sericito skalūnai).   

Pagal mineralinę sudėtį būna chlorito, epidoto, talko, olivino, granato, staurolito, kainito skalūnai; pagal tekstūrines ypatybes – dėmėtieji, dryžuotieji skalūnai; pagal spalvą – žalieji, raudonieji, melsvieji. Daugelis yra naudingosios iškasenos: degieji skalūnai ir piroskalūnai (vartojami kurui, iš jų gaminami bitumas, degiosios dujos), vario skalūnai (vario ir kitų spalvotų metalų rūda), magnetito skalūnai (geležies rūda), molio skalūnai, filitas (statybinė medžiaga stogams dengti, pastatų sienų apdailai), juodieji urano skalūnai (urano rūda), žėručio skalūnai (abrazyvų, keramikos žaliava), juodieji skalūnai (dažų žaliava).
*Kitos reikšmės – Alsa (reikšmės).*

| Alsa |
| --- |
|  Tiltas kelyje  **1702**  Šimkaičiai–Stakiai–Graužėnai  |
| **Ilgis** | 33 km |
| **Baseino plotas** | 65 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,4 m³/s |
| **Ištakos** | Ražaitėlių apylinkės |
| **Žiotys** | Mituva |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Alsa |

**Alsa** – upė Lietuvoje; Mituvos dešinysis intakas. Prasideda Raseinių rajone, netoli automagistralės A1, prie Ražaitėlių kaimo. Teka pietvakarių kryptimi pro Raseinių ir Jurbarko rajonus. Prateka Birbiliškės miško vakariniu pakraščiu. Įteka į Mituvą 47 km nuo jos žiočių, ties Pažėrais. Vidutinis nuolydis 178 cm/km. Prie Alsos esantys kaimai: Rupeikiai, Paalsys Ii.

Intakai
-------

* Dešinieji: Lazdynupis – 3 km, Bobylas – 3,1 km (intakai – Tridupis (4,2 km), Akmens upelis (1,6 km)), Serbentinė – 3 km.
* Kairieji: Alšakis – 4 km, Mižupis – 3 km.

Etimologija
-----------

Upėvardžio etimologija nėra labai aiški. Pasak vienos hipotezių, susidarė iš šaknies *als-* (plg. *alsa* „nuovargis", *alsus* „varginantis, tvankus"), kuri galėtų sietis su vandens lėtumu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Rainys. *Alsa*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 51
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| **Eduardas Šablinskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1957 m. spalio 19 d. (65 metai)Vilnius |
| Vaikai | Aurimas, Linas, Ignas, Rugilė |
|  |
| Partija | 1998 m. Naujoji sąjunga (socialliberalai), 2011 m. Lietuvos socialdemokratų partija, 2018 m. Lietuvos socialdemokratų darbo partija |
|  |
| Alma mater | 1987 m. Vilniaus universitetas, 2002 m. Mykolo Romerio universitetas |

**Eduardas Šablinskas** (g. 1957 m. spalio 19 d. Vilniuje) – Lietuvos politikas.

Biografija
----------

1963–1973 m. mokėsi Vilniaus 1–ojoje vid. m-kloje. 1987 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą, įgijo istoriko ir istorijos dėstytojo specialybę. 2002 m. Lietuvos teisės universiteto teisės ir valdymo magistrantūrą.

1977–1983 m. Vilniaus statybos remonto tresto RSV–1 santechnikas, suvirintojas. 1983–1985 m. Vilniaus vidurinės profesinės technikos mokyklos istorijos mokytojas, gamybos meistras ir klasės auklėtojas. 1985–1990 m. Vilniaus m. Tarybų rajono Vykdomojo komiteto Gamybinės butų valdybos vyr. energetikas, Butų ūkio tarnybos Nr. 18 viršininkas.

### Politinė karjera

1990–1994 m. Vilniaus m. Senamiesčio seniūnijos Rotušės skyriaus viršininkas. 1994–1997 m. Vilniaus m. Senamiesčio seniūnijos seniūnas. 1995 m. Vilniaus m. savivaldybės mero atleistas iš seniūno pareigų, 1996 m. birželio mėn. teismo sprendimu grąžintas į pareigas. 1997–2000 m. UAB „Vilniaus pirmoji autotransporto įmonė" naujų projektų vadovas.

2000–2003 m. ir 2003–2007 m. Vilniaus m. savivaldybės tarybos narys. 2000–2004 m. ir 2012–2016 m. Seimo narys.

2005–2010 m. Ginčų komisijos prie Lietuvos Respublikos socialinės apsaugos ir darbo ministerijos pirmininkas. 2005–2012 m. Valstybės turto fondo Privatizavimo komisijos narys.

Nuo 2017 m. Seimo nario Andriaus Palionio padėjėjas-sekretorius.

### Partinė karjera

1998 m. vienas iš Naujosios sąjungos (socialliberalų) steigėjų, 1998–2001 m. šios partijos Vilniaus skyriaus pirmininkas, partijos Tarybos narys, iki 2008 m. partijos narys. 2011–2018 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys. Nuo 2018 m. – Lietuvos socialdemokratų darbo partijos narys.

### Kitos pareigos

1998–2005 m. Lietuvos smulkiųjų verslininkų ir prekybininkų asociacijos (LSVPA) pirmininkas. 1998, 1999 m. dalyvavo bado akcijose prie Seimo, po jų dirbo Vyriausybės sudarytoje darbo grupėje smulkiojo verslo problemoms spręsti. Nuo 2005 m. LSVPA garbės pirmininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-10-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Edvard Tomaševič** |
| --- |
| Gimė | 1952 m. sausio 20 d. (71 metai)Dėdoniškių kaime Vilniaus rajone |
|  |
| Veikla | agronomas, Vilniaus krašto politinis veikėjas |
|  |
| Alma mater | 1979 m. Leningrado žemės ūkio institutas |

**Edvard Tomaševič** (g. 1952 m. sausio 20 d. Dėdoniškių kaime Vilniaus rajone) – agronomas, Vilniaus krašto politinis veikėjas.

Biografija
----------

1979 m. baigė Leningrado žemės ūkio institutą, agronomas.

1970–1971 m. Vilniaus rajono F. Dzeržinskio kolūkio brigadininkas. 1971–1973 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1973–1974 m. F. Dzeržinskio kolūkio augalų apsaugos agronomas. 1974–1977 m. Vilniaus rajono Lenino kolūkio vyriausias agronomas, 1977–1978 m. pirmininko pavaduotojas. 1978–1990 m. F. Dzeržinskio kolūkio pirmininkas, 1992–2013 m. Mickūnų žemės ūkio bendrovės direktorius.

1990–1992 m. Aukščiausiosios Tarybos deputatas, balsuojant dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo susilaikė. 1995-1997 m. ir 2003–2007 m. Vilniaus rajono savivaldybės tarybos narys.
| Gajaगया |
| --- |
| *Višnaus Pėdos šventykla Gajoje* |
|  |
| 

GajaGaja

24°45′0″ š. pl. 85°00′0″ r. ilg.﻿ / ﻿24.75000°š. pl. 85.00000°r. ilg.﻿ / 24.75000; 85.00000﻿ (Gaja (Indija))Koordinatės: 24°45′0″ š. pl. 85°00′0″ r. ilg.﻿ / ﻿24.75000°š. pl. 85.00000°r. ilg.﻿ / 24.75000; 85.00000﻿ (Gaja (Indija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Biharas Biharas |
| **Rajonas** | Gajos rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 470 839  |
| **Plotas** | 90,2 km² |
| **Tankumas** (2011) | 5 220 žm./km² |
| **Altitudė** | 111 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Gaja |

**Gaja** (hind. गया, IAST: *Gayā*) – miestas Indijoje, Biharo valstijoje, Gangos upės slėnyje, prie Phalgu upės, apie 100 km į pietus nuo Patnos. Transporto mazgas (plentų ir geležinkelių sankirta, veikia oro uostas). Žemės ūkio žaliavų perdirbimas, svarbus smilkalų gamybos centras, šelako dervos apdirbimas, geležinkelio riedmenų gamyba, maisto (ryžių valymo, aliejaus), tekstilės (medvilnės) pramonė. Audinių, kilimų audimo, apeiginių rykų gamybos amatai. Veikia Magadhos universitetas (įkurtas 1962 m.), Archeologijos muziejus (įkurtas 1952 m.).

2011 m. 79 % Gajos gyventojų buvo hinduistai, 18 % – musulmonai.

Gaja – svarbus religinis hinduizmo, džainizmo ir budizmo centras. Yra svarbi Višnaus Pėdos šventykla (1787 m.), kur saugoma, kaip tikima, įspausta Višnaus pėda. Taip pat kitos svarbios hindų šventyklos yra Dakšinarkos (~XIII a.), Prapitamahešvaros (XIV a.), Palaimiosios Gaurės (~1459 m.). Apylinkėse yra svarbios budistinės šventvietės – Bodhgaja (Budos aukščiausiojo atbudimo vieta) ir V–VI a. Mahabodhio šventyklų ansamblis. Hinduistai Gają laiko svarbia aukojimo protėvių vėlėms apeigų vieta.

Pasak „Vajaus puranos", Gaja pavadinta pagal asurą Gają, atlikusį askezę, pašvęstą Višnui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 109
2. ↑  *Gaja (Indija)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 15°04′ š. pl. 87°33′ v. ilg.﻿ / ﻿15.067°š. pl. 87.550°r. ilg.﻿ / 15.067; 87.550

| El Kachono tvenkinys |
| --- |
| El Kachono užtvankaEl Kachono užtvanka |
| Vieta | Hondūras |
| Plotas | 94 km² |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Tūris | 5,7 km³ |
| Įteka | Komajagva, Sulakas, Humuja |
| Išteka | Komajagva |

**El Kachono tvenkinys** (isp. *El Cajón*) – didžiausias Hondūre hidroenergijos kompleksas ir vandens telkinys. Telkšo šalies centrinėje dalyje, Komajagvos, Joro ir Korteso departamentuose. Susidarė dviguba arkine užtvanka patvenkus Komajagvos upę. Buvo užlietas šios upės slėnis, bei jos intakų Humujos ir Sulako žemupių slėniai.

Užtvanka 1980–1985 m. pastatyta Italijos, Vokietijos, Šveicarijos ir Panamos specialistų. Jos ilgis 282 m, aukštis 226 m (5-a pagal aukštį Amerikoje ir 16-a pasaulyje), plotis 48 m. Veikia 4 turbinos, kurių kiekvienos galia 75 MW. Instaliacinė galia 300 MW.

Susidaręs 94 km² teritoriją užimantis tvenkinys, dėl kurio buvo iškeldinta 4700 gyventojų. Tvenkinio vanduo naudojamas drėkinimui, sureguliuotas Komajagvos upės režimas: Sulos slėnis apsaugomas nuo smarkių potvynių, o sausuoju laikotarpiu upė vandeningesnė ne seniau.