recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Dominika Gąsieniec**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1999 m. kovo 7 d. (24 metai) |
| Gimimo vieta | Lenkija |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | UKS SMS Łódź |
| **Pozicija** | saugė |
| Profesionalūs klubai\* |
| 20xx– | UKS SMS Łódź | 0? 0(?) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2017–2018 | Lenkijos WU-19 | 4 0(2) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022.
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022. |

**Dominyka Gansieniec** (*Dominika Gąsieniec*, g. 1999 m. kovo 7 d.) – Lenkijos futbolininkė, saugė.

Karjera
-------

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Perėjo į UKS SMS Łódź. 

### 2022–2023 m. moterų čempionių lygos atranka

UEFA moterų čempionų lyga 2022–2023 m. kvalifikacinėse rungtynėse UKS SMS Łódź kovojo 5-oje grupėje. Pusfinalyje varžėsi UKS SMS Łódź ir Briuselio „RSC Anderlecht" (Belgija). O kitame pusfinalyje kovojo „Gintra" prieš Kuopio „Kups" (Suomija). Belgės įveikė lenkes rezultatu 3:2, Po Anna Rędzia ir Dominika Kopińska pelnytų įvarčių lenkės pirmavo rezultatu 2:0, bet neišlaikė persvaros ir pralaimėjo. O suomės rezultatu 2:0 nugalėjo Gintrą. Dėl trečios vietos grupėje kovojo lenkės ir šiaulietės. Rungtynėse prieš belges Dominika Gąsieniec aikštėje pasirodė po keitimo jau per pridėtą laiką (91 min.) ir rungtyniavo iki finalinio švilpuko.

Pasiekimai
----------

su UKS SMS Łódź
* <...>

Rinktinės
---------

2017, 2018 m. kviesta į Lenkijos WU-19 rinktinę.

2018 m. birželio 8 d. rungtynėse prieš Graikijos WU-19 rinktinę, pasižymėjo pelnydama du įvarčius ir svarbiai prisidėjo prie Lenkijos pergalės rezultatu 6-0. 

Dominika Gąsieniec įvartį pelnė trečią rungtynių minutę, o 51 min. pelnė dar vieną ir rezultatas tapo 4-0.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Anderlecht 3-2 UKS Lodz (2022-08-18)
2. ↑  FC Gintra 0-2 KuPS (2022-08-18)
3. ↑  Lenkijos WU-19 vs. Graikijos WU-19 (2018-06-08)

Nuorodos
--------

* [ Oficiali klubo svetainė]
* SOCCERWAY (Apie žaidėją)
* [ FLASHSCORE] (Apie žaidėją)
* SOFASCORE (Apie žaidėją)
* soccerpunter (Apie žaidėją)
* Globalsportsarchive
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 0°11′ š. pl. 176°28′ v. ilg.﻿ / ﻿0.183°š. pl. 176.467°r. ilg.﻿ / 0.183; 176.467

Salos nuotrauka
Beikerio salos padėtis Ramiajame vandenyne
**Beikerio sala** (angl. *Baker Island*) – negyvenama koralinė sala Ramiajame vandenyne, maždaug pusiaukelėje tarp Havajų ir Australijos, 68 km į šiaurę nuo artimiausios sausumos – negyvenamos Houlando salos. Plotas – 2,1 km². Sala priklauso Jungtinėms Amerikos Valstijoms, yra neinkorporuota teritorija ir įeina į JAV mažąsias pakraštines salas.

Sala 2 km ilgio ir iki 1 km pločio. Aukštis siekia 8 m. Salą supa koralinis rifas. Augmenija skurdi, auga tik žolės. Veisiasi žuvėdros, griciukai, akmenės, kiti jūriniai ir priekrančių paukščiai.

Negyvenamą salą 1818 m. atrado amerikiečių banginių medžioklės laivo kapitonas Eliša Foldžeris. Salos pavadinimas kilęs nuo 1834 m. ją aplankiusio Maiklo Beikerio. 1857 m. salą užėmė amerikiečiai, o 1859 m. pradėjo kasti guaną. 1935 m. amerikiečiai, norėdami įtvirtinti savo valdą nuo pretenzijas reiškusių britų, Beikerio saloje pastatė švyturį, atvežė naujakurių ir įkūrė Mejertono koloniją. 1942 m. visi 4 salos gyventojai evakuoti, kai japonai pradėjo karinius antpuolius. 1943–1944 m. saloje veikė karinis aerodromas, amerikiečių naudotas kariniams veiksmams prieš japonus. 1974 m. sala paskelbta gamtos draustiniu.

* Gairinis bokštasGairinis bokštas
* Gyvenvietės liekanos, tolumoje – radijo antenosGyvenvietės liekanos, tolumoje – radijo antenos
* Lėktuvo nuolaužosLėktuvo nuolaužos
* Ežerėlis ir radijo antenosEžerėlis ir radijo antenos

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RJungtinės Amerikos Valstijos JAV teritorijos |
| --- |
|  |
| 
Amerikos Samoa | Guamas | Šiaurės Marianos salos | Puerto Rikas | Mergelių salos  Beikerio sala | Houlando sala | Džervio sala | Džonstono atolas | Kingmano rifas | Midvėjaus atolas | Navasa | Palmyros atolas | Veiko sala |

 |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Beikerio sala** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Vaižgantas Kirlys** |
| --- |
| Gimė | 1934 m. gruodžio 12 d. (88 metai)Rokiškis |
|  |
| Veikla | geografas, okeanologas |
| Partija | 1983 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1959 m. Vilniaus universitetas |

**Jonas Vaižgantas Kirlys** (g. 1934 m. gruodžio 12 d. Rokiškyje) – Lietuvos geografas, fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1959 m. baigė Vilniaus universitetą. 1959–1961 m. Nidos jūrų hidrometeorologijos stoties inžinierius okeanologas, vadovavo Kuršių marių hidrodinaminiams tyrimams. 1961–1963 m. LSSR MA Geologijos ir geografijos instituto, nuo 1963 m. LSSR MA Geografijos skyriaus mokslo darbuotojas. 1966 m. geografijos mokslų kandidatas. 1970–1990 m. Zoologijos ir parazitologijos instituto Geografijos skyriaus, 1990–1994 m. Geografijos instituto Baltijos jūros krantotyros sektoriaus vadovas.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrė plūsmo srauto, kaip paplūdimį formuojančio veiksnio, ypatybes, kranto zonos hidrodinamiką, morfodinamiką ir nešmenų pasiskirstymą. 1976–1979 m. dalyvavo krantų dinamikos tyrimuose – Baltijos jūros (Gdanskas) ir Juodosios jūros (Varna ir Eupatorija). Lietuvos ir užsienio valstybių (Bulgarija, Japonija, Lenkija, Rusija, Švedija, Vokietija) leidiniuose paskelbė daugiau kaip 100 straipsnių iš jūros krantotyros.

Bibliografija
-------------

* Sąnašinių medžiagų diferenciacija ir nuosėdų sluoksniuotumas jūros priekrantėje: monografija, su kitais, 1982 m. rusų k.
* Vandens masių cirkuliacija ir sąnašų pernešimo ypatybės Baltijos jūros Lietuvos priekrantėje, 1984 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vaižgantas Kirlys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 316
2. ↑   Archyvuota kopija 2014-02-22 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Rimas Žaromskis. *Vaižgantas Kirlys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 771 psl.
Reichsbankas|  |
| Originalus pavadinimas | *Reichsbank* |
| Pramonė | Bankininkystė |
| Įkurta | 1876 m. sausio 1 d. |
| Uždaryta | 1945 m. |
| Centrinė būstinė | Vokietijos imperija Vokietijos imperijaVeimaro Respublika Veimaro RespublikaTrečiasis Reichas Trečiasis Reichas |
| Savininkas (-ai) | Valstybė |

**Reichsbankas** (vok. *Reichsbank*) – Vokietijos Reicho centrinis bankas, veikęs nuo 1876 m. iki 1945 m.

Istorija
--------

2 reichsmarkių moneta, vaizduojanti Paulių fon Hindenburgą.
Reichsbankas buvo įkurtas 1876 m. sausio 1 d. netrukus po Vokietijos imperijos įkūrimo 1871 m. Tai buvo Prūsijos centrinis bankas, kurį griežtai kontroliavo Reicho vyriausybė. Prieš suvienijimą 1871 m. Vokietijoje veikė 31 centriniai bankai – *Notenbanken* („banknotų bankai").

1914 m. prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, markė smarkiai nuvertėjo. Vokietijos imperijos pralaimėjimas 1918 m. ekonominė našta, kurią sukėlė karo reparacijų mokėjimas sąjungininkams, ir socialiniai neramumai pirmaisiais metais baigėsi 1922–23 m. Vokietijos hiperinfliacija.

Ekonominės reformos, tokios kaip naujos laikinosios valiutos – rentenmarkių – išleidimas ir 1924 m. Daueso planas, stabilizavo Vokietijos pinigų raidą, o kartu ir Veimaro Respublikos ekonomines perspektyvas. Viena svarbiausių reformų, kurias lėmė Daueso planas, buvo Reichsbanko, kaip nuo Reicho vyriausybės nepriklausomos institucijos, įsteigimas. 1924 m. rugpjūčio 30 d. Reichsbankas pradėjo leisti reichsmarkes, kurios buvo Vokietijos valiuta iki 1948 m.

### Nacistinė Vokietija

Trečiojo reicho metais nacių užgrobta ir įtvirtinta valdžia labai paveikė Reichsbanką. 1937 m. įstatymu buvo atkurta Reicho vyriausybės kontrolė ir bankas buvo tiesiogiai pavaldus Adolfui Hitleriui. 1939–1945 m. Valteris Funkas buvo paskutinis Reichsbanko prezidentas. 1945 m. gegužės mėn. pralaimėjus nacistinei Vokietijai, kartu su kitomis Reicho ministerijomis ir institucijomis buvo panaikintas ir Reichsbankas.

Iškart po karo sąjungininkų okupacinė valdžia tapo atsakinga už Vokietijos pinigų klausimus. Sąjungininkai ir toliau leido reichsmarkes, o palaipsniui buvo atkurta Vokietijos bankų sistema. 1948 m. Reichsmarkė nustojo egzistuoti, nes Vakaruose buvo įvesta Vokietijos markė, o Rytuose – Rytų Vokietijos markė. Vakarų Vokietijoje pinigų politiką perėmė Vokietijos žemių bankas (*Bank deutscher Länder*), o vėliau – Vokietijos Bundesbankas (*Deutsche Bundesbank*). Rytų Vokietijoje šį vaidmenį atliko VDR valstybinis bankas (*Staatsbank der DDR*).

Reichsbanko prezidentai
-----------------------

* 1876–1890: Hermann von Dechend
* 1890–1908: Richard Koch
* 1908–1923: Rudolf Havenstein
* 1923–1930: Hjalmar Schacht
* 1930–1933: Hans Luther
* 1933–1939: Hjalmar Schacht
* 1939–1945: Walther Funk

Išnašos
-------

1. ↑  Budzinski, Prof Dr Oliver. „Definition: Reichsbank". *wirtschaftslexikon.gabler.de* (vokiečių). Nuoroda tikrinta 2020-01-06.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
2. ↑  „168. The Reichsbank". *chestofbooks.com*. Nuoroda tikrinta 2021-08-31.
3. ↑  Shirer, William L. *The Rise and Fall of the Third Reich*. Greenwich: Fawcett Publications, 1959. 360.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Isatis** |
| --- |
| Dažinė mėlžolė (Isatis tinctoria)Dažinė mėlžolė (*Isatis tinctoria*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai  *( Dilleniidae)* |
| Šeima: | Bastutiniai  *( Brassicaceae)* |
| Gentis: | Mėlžolė  *( Isatis)* |

 |

**Mėlžolė** (*Isatis*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos augalų gentis, kurioje yra apie 30 rūšių.

Lietuvoje labai reta auga viena užneštinė rūšis – **dažinė mėlžolė** (*Isatis tinctoria*). Šis augalas buvo plačiai naudojamas dažams, nes iš jo lapų buvo gaunami mėlyni dažai. Auga šlaituose, pakelėse, dykvietėse. Aukštis apie 50-80 cm. Stiebas, stačias, storas. Lapai melsvai žali, su lygiu arba dantytu pakraščiu. Žiedai sutelkti į šluotelės formos žiedyną. Vainiklapiai geltoni. Žydi gegužės – liepos mėn.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mėlžolė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Vajalaangl. *Whyalla* |
| --- |
| *Vajala* |
|  |
| 

VajalaVajala

33°2′00″ p. pl. 137°34′0″ r. ilg.﻿ / ﻿33.03333°š. pl. 137.56667°r. ilg.﻿ / 33.03333; 137.56667﻿ (Vajala)Koordinatės: 33°2′00″ p. pl. 137°34′0″ r. ilg.﻿ / ﻿33.03333°š. pl. 137.56667°r. ilg.﻿ / 33.03333; 137.56667﻿ (Vajala) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+9:30)------ vasaros: (UTC+10:30) |
|  |
| **Valstybė** | Australijos vėliava Australija |
| **Valstija** | Pietų Australija Pietų Australija |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 21 742  |
|  |
|  **Vikiteka** | Vajala |
|  |
| **Kirčiavimas** | Vãjala |

**Vajala** (angl. *Whyalla*) – miestas Australijoje, Pietų Australijoje. Penktasis pagal dydį miestas regione. Tai uostamiestis Ero pusiasalyje prie Spenserio įlankos. Išvežama geležies rūda.

Istorija
--------

1901 m. pradėjo kurtis europiečių gyvenvietė. 1905 m. atidaryta padinė mokykla. 1920 m. balandžio 16 d. miestas buvo pavadintas Vajala. Pradėtas rūdos gabenimas į naujai pastatytas Niukaslo ir kitas Naujojo Pietų Velso plieno gamyklas. Miestas augo lėtai iki 1938 m. Padėtis pasikeitė, kai 1939 m. buvo pradėta statyti aukštakrosnė ir uostas. Pastatyta laivų statykla, skirta aprūpinti laivus Australijos karališkajam jūrų laivynui Antrojo pasaulinio karo metu. Gyventojų skaičius pradėjo sparčiai augti. Atsirado daug naujų įstaigų, įskaitant ligoninę ir skerdyklas.

1941 m. buvo paleistas pirmasis laivas iš naujos laivų statyklos „HMAS Whyalla" ir aukštakrosnė pradėjo veikti. 1958 m. bendrovė nusprendė statyti integruotą plieno gamyklą mieste, ir ji buvo baigta 1965 m. Gyventojų skaičius labai sparčiai augo, Pietų Australijos būsto fondas per metus statė 500 namų, kad patenkintų paklausą.

Dėl nuožmios Japonijos laivų statytojų konkurencijos 1978 m. buvo uždarytos laivų statyklos, kurios tuo metu buvo didžiausios Australijoje. Nuo 1976 m. Didžiausio 33 000 gyventojų skaičiaus, gyventojų skaičius sparčiai sumažėjo.

Nuo 2004 m. atrasta naujų iškasenų telkinių, išaugo eksportas, todėl miesto ekonomika atsigavo.

Galerija
--------

* 
* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Afrika. Antarktida. Australija. Okeanija*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Vãjala.
2. ↑
3. ↑  url= Archyvuota kopija 2016-10-12 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  url= Archyvuota kopija 2017-08-18 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Akies sandara
Regos nervas
**Regos nervas** (lot. *nervus opticus*) – tai baltoji smegenų medžiaga, kuri jungia tinklainę su smegenimis. Tinklainės ganglijinių ląstelių skaidulos sudaro regos nervą. Regos nervas perduoda nervinius impulsus į smegenis. Toje vietoje, kur regos nervas išeina iš tinklainės (regos nervo diske), nėra stiebelių ir kūgelių, todėl ši vieta vadinama **akląja dėme**.

Ligos
-----

Regos nervo ligos skirstomos į įgimtas anomalijas, uždegimus, neuropatijas, regos nervo edemas (pabrinkimus) ir atrofijas.

* Regos nervo uždegimas (lot. *neuritis nervi optici*).

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

Jutimo organai ← **Akis**  

Ragena -
Odena -
Rainelė -
Vyzdys -
Krumplynas -
Gyslainė -
Tinklainė -
Regos nervas -
Stiklakūnis -
Lęšiukas -
Vokai -
Junginė -
Ašaros  



  


| Galviniai nervai (*nervi craniales*) |
| --- |
|  | I. Uoslės nervas - II. Regos nervas - III. Judinamasis akies nervas - IV. Skridininis nervas - V. Trišakis nervas - VI. Atitraukiamasis nervas - VII. Veidinis nervas - VIII. Prieangio ir sraigės nervas - IX. Liežuvinis ryklės nervas - X. Klajoklinis nervas - XI. Priedinis nervas - XII. Poliežuvinis nervas |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Luscinia svecica**Apsauga: 4(I) – Nenustatyta |
| --- |
| Mėlyngurklė (Luscinia svecica)Mėlyngurklė (*Luscinia svecica*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Musinukiniai  *( Muscicapidae)* |
| Gentis: | Lakštingalos  *( Luscinia)* |
| Rūšis: | Mėlyngurklė  *( Luscinia svecica)* |

 |
| Binomas |
| ***Luscinia svecica***Linnaeus, 1758 |

**Mėlyngurklė** (*Luscinia svecica*) – musinukinių (*Muscicapidae*) šeimos žvirblinis paukštis. Anksčiau buvo priskiriama strazdinių (*Turdidae*) šeimai. Patinas lengvai atskiriamas pagal mėlyną krūtinės plotą, kuris apatinėje dalyje atskirtas juoda ir ryškiai ruda juostelėmis, pilvas baltas. Nugarinė pusė pilkai rusva. Antuodegis rudesnis. Viršugalvis išmargintas juosvomis dėmelėmis. Virš akies palšas antakis. Uodegos didesnė dalis ryškiai ruda. Gerklė ir pagurklis mėlynos spalvos, dažniausiai su balta ar ruda dėme viduryje. Patelė dažniausiai be mėlynos spalvos, gerklė ir krūtinė balsvos su juosvomis dėmelėmis. 

Lietuvoje reta, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Aptinkama balandžio – rugpjūčio mėn. Gyvena vandenų pakraščių krūmuose. Lizdą krauna gegužės mėn. ant žemės, gerai paslepia. Dėtyje būna 5-6 žalsvai pilki, išmarginti rusvomis dėmėmis kiaušiniai. Peri 13 dienų. Išsirtę jaunikliai lizde išbūna apie 13 dienų.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mėlyngurklė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Behaimas savo kūrinį vadino vok. *Erdapfel* („žemės obuolys")
**Behaimo gaublys** – apie 1492 m. Martino Behaimo sukurtas seniausias žinomas gaublys. Šiam gaubliui padaryti prireikė daugiau nei dvejų metų ir tapytojų bei kitų amatininkų pagalbos.

Behaimo kūrinys pateikia milžinišką informacijos kiekį: net 1100 vietovardžių, daug vėliavų, herbų ir valdovų paveikslų. Gaublys padailintas laivų, jūrų gyvūnų ir fantastinių būtybių piešiniais. Behaimas daugiausiai naudojosi Ptolemėjaus, Marko Polo informacija, taip pat gerai žinojo apie portugalų keliones palei vakarinius ir pietinius Afrikos krantus. 

Šiame gaublyje Afrika vaizduojama jau ne kaip vientisas žemės plotas, besidriekiantis iki Azijos. Jame panaudotos neseniai kapitono Bartolomėjaus Diaso kelionėje atrastos žinios, kad apiplaukus piečiausią Afrikos tašką galima patekti į atvirą Indijos vandenyną.

Behaimas aprašė ir prekybinius paaiškinimus (pavyzdžiui, kur geriausi prieskoniai ir kitus). Jie pradėjo ir skatino tarpžemyninės prekybos apraiškas.

Šaltiniai
---------

* Jeremy Harwood. Pasaulis žemėlapiuose. 100 žemėlapių, pakeitusių pasaulį. Vilnius: Mūsų knyga, 2008. ISBN 9789955142577


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Behaimo gaublys** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Reichstago pastatas
**Reichstagas** (vok. *Reichstag* < *Reich* – valstybė, imperija + *Tag* – susirinkimas, taryba) – Šventosios Romos imperijos, Šiaurės Vokietijos konfederacijos ir Vokietijos parlamento, bei pastato Berlyne, kuriame dirbo Vokietijos parlamentas, pavadinimas. 

Pavadinimas *Reichstag* kilęs nuo vokiečių kalbos žodžių *Reich* – valstybė ir *Tag* – susirinkimas. Žodis *Tag* tiesiogine prasme reiškia *diena*, o šia prasme pradėtas naudoti šnekamojoje kalboje dar Karolio Didžiojo laikais, išreiškiant dieną, kai šaukiamas svarbus pasitarimas. Pirmą kartą minimas nuo 802 m. – Acheno reichstage buvo pagarsinta Saksų teisė.

1806 m. žlugus imperijai terminas *Reichstagas* vėl pradėtas naudoti 1849 m. Frankfurto konstitucijoje. 1867–1871 m. taip vadinosi Šiaurės Vokietijos konfederacijos parlamentas, vėliau – Vokietijos imperijos parlamentas.

Įvairiais laikotarpiais Reichstagą sudarydavo 300–400 deputatų. Iš pradžių juos rinko 25 sukakę vyrai trejiems, nuo 1888 m. – penkeriems metams. Deputatai turėjo neliečiamybę. Nuo 1919 m. Reichstagui buvo atskaitingas reichskancleris. 1930 m. remiantis nepaprastosios padėties įstatymu Reichstago valdžią faktiškai nustelbė prezidentas. 1933 m. reichskancleriu tapus A. Hitleriui Reichstagas pamažu neteko išimtinės įstatymų leidybos teisės, liko daugiau ceremonine institucija. Paskutinė Reichstago sesija įvyko 1942 m. 04 26.

Į Reichstagą buvo išrinkta ir lietuvių (1898–1901 Jonas Smalakys).

* Šventosios Romos imperijos Reichstago posėdis 1640 m.Šventosios Romos imperijos Reichstago posėdis 1640 m.
* Šiaurės Vokietijos konfederacijos Reichstago posėdis 1867 m.Šiaurės Vokietijos konfederacijos Reichstago posėdis 1867 m.
* Vokietijos imperijos Reichstago posėdis 1889 m.Vokietijos imperijos Reichstago posėdis 1889 m.
* Veimaro respublikos Reichstago posėdis 1932 m. spalio 12 d.Veimaro respublikos Reichstago posėdis 1932 m. spalio 12 d.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Reichstagas (pastatas)
* Reichstagas (Šventoji Romos imperija)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Visuotinė lietuvių enciklopedija (Reichstagas)

Nuorodos
--------

*
*Kitos reikšmės – Kadagynas (reikšmės).*
Kadagyno retmiškis (Novorosijskas, Rusija)
Kadagių slėnis prie Kauno marių
**Kadagynas** – miškas, kurio medyną daugiausiai sudaro kadagiai. Tai visžalių spygliuočių miškas - šviesus, išretėjęs, mažai produktyvus. Paprastai kadagynai įsikuria kalnų šlaituose, kur formuojasi gruntiniai vandenys ir nuošliaužos, todėl aukštai vertinamos jų savybės – formuojančios aplinką, reguliuojančios vandens režimą, saugančios dirvožemį.

Paplitę visose sausose šiaurinio pusrutulio vidutinio klimato zonose, Centrinės Amerikos, Azijos bei Afrikos kalnų atogrąžų regionuose nuo 70° š. pl. iki 12° p. il. Vieni didžiausių kadagių miškų masyvai plyti Vidurinės Azijos kalnuose 800–1300 m aukštyje (665 tūkst. ha), Ziarato Beludžistano kalnuose (100 tūkst. ha), Krymo ir Kaukazo kalnuose iki 2100 m (36 tūkst. ha), Tian Šanyje, Pamyre.

Lietuvoje
---------

Lietuvoje kadagių daugiausiai auga pietryčių pušynuose. Yra kadagynų, augančių ir atvirose vietose, šlaituose prie upių, aukštumų paežerėse. Jiems tinka kalkingas dirvožemis, akmeningos ir smėlėtos laukų dykvietės. Dažnai formuojasi šienaujamose ar ganomose pievose, kur dėl ūkinės žmogaus veiklos sustabdomas kitų krūmų augimas. Lietuvoje savaime auga tik paprastieji kadagiai (*Juniperus communis*). Žinomiausi kadagynai:

* **Kadagių slėnio kadagynas**, augantis Kauno marių regioniniame parke, saugantis stačius marių šlaitus nuo erozijos.
* **Šauklių kadagyną** Salantų regioniniame parke sudaro apie 79 ha kadagiais apaugusių akmenynų.
* **Vilkokšnio kadagynas**, užimantis 3,5 ha, išsidėstęs ant Vilkokšnio ežero kranto (Trakų raj.).
* **Dubakalnio kadagynas** yra už 4 km į pietus nuo Veprių (Ukmergės raj.), neigiamai paveiktas užsitęsusio Jonavos „Achemos" išmetamų teršalų poveikio.
* **Pabaluošės kadagynas**, užimantis 4,4 ha Aukštaitijos nacionaliniame parke, rytinėje Baluošo ežero pakrantėje.
* **Margupio kadagyno** draustinis yra Seredžiaus seniūnijoje (Jurbarko raj.), kur grynieji kadagynai sudaro apie 2,5 ha.
* **Bradesių kadagynas**, išplitęs 2,2 ha, esantis Sartų regioniniame parke, Sartų ežero pietinės – pietvakarinės ekspozicijos šlaite.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Можжевеловые леса // Лесная энциклопедия / Гл. редактор Г. И. Воробьёв. – М.: Сов. энциклопедия, 1986. – Т. 2. – 631 с.
2. ↑  „Juniper Forests, Ziarat". *wwfpak.org*. Nuoroda tikrinta 2017-10-13.
3. ↑  *Kadagynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
4. ↑  Lietuvos arboristikos centras. Kadagynai Lietuvoje.
Odos gabalai
Išdirbtos odos gabalai ir jos apdirbimo įrenginiai
**Oda** – nulupta ir išdirbta gyvulio oda. Naudojama įvairiems dirbiniams gaminti: avalynei, baldams, drabužiams (striukėms, kelnėms, švarkams, pirštinėms, šalmams ir kt.), galanterijai, apmušalams, pakinktams (diržams, balnams ir kt.), maišams, gertuvėms, techninėms reikmėms (pavarų diržams, movoms, tarpikliams, sandarikliams, protezams, muzikos instrumentams ir kt.). Dažniausiai naudojama galvijų, ožkų, avių, arklių, kiaulių, briedžių, elnių, roplių, kupranugarių oda – priklausomai nuo gyvūno ji skiriasi savo minkštumu, laidumu orui, vandeniui.

Tradicinis odos rauginimas Fese
Odos išdirbimas (odininkystė) – labai senas amatas. Akmens amžiuje oda gremžta kauliniais įrankiais, minkštinta smegenimis, kaulų čiulpais. Vakarų Europoje odininkų cechai pradėjo veikti nuo X a. odos fabrikai – XVIII–XIX a. pramoninė gamyba išplėtota XIX a. antroje pusėje. Odos išdirbimas – sudėtingas procesas. Pirmiausiai nuvalomi nešvarumai, šalinamos riebalų ir mėsos pripjovos, oda konservuojama: sūdoma (apibarstoma valgomąja druska arba mirkoma sūryme), kartais džiovinama pakabinta ant karčių, šaldoma šaldytuve. Oda valoma mechaniškai (plaunama, mirkoma, plikoma) ir chemiškai (kalkių pienu, natrio sulfatu). Nuvalyta oda vadinama plike. Ji minkštinama fermentais, apdorojama druskomis. Minkštųjų odų pusgaminis dar šikšninamas, neutralizuojamas, apdorojamas tanidais, sintanais; taip užpildomi dermos struktūriniai tarpeliai, suvienodėja jos storis ir tankis, toks pusgaminis tampa standesnis, mažiau kinta jo matmenys nuo drėgmės ir temperatūros pokyčio. Tuo tarpu kietųjų odų ir juchto (iki 3 mm storio mišriai apdorota galvijų, arklių ar kiaulių oda) pusgaminis apdorojamas dar magnio sulfato, gliukozės, melasos, aliuminio alūno tirpalu, kad taptų tampresnis, atsparesnis šilumai, drėgmei. Toliau oda džiovinama, tampoma, dažoma, lakuojama, blizginama.

Dabar dažnai iš sintetinių medžiagų gaminama dirbtinė oda. Natūralios odos gaminių kartais atsisakoma dėl etinių ar religinių motyvų (nežudymo doktrinos laikymosi, vengimo tabuizuotų gyvūnų gamininių).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Oda*. Lietuvių kalbos žodynas, T. I–XX, 1941–2002: elektroninis variantas. Vilnius: Lietuvių kalbos institutas, 2005 (atnaujinta versija, 2017). – www.lkz.lt.
2. ↑  Stanislovas Algimantas Ratautas. *Oda*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
3. ↑  7 Facts About Leather Guaranteed to Make You Hate It, PETA
4. ↑  Dress & Clothings, *al-islam.org*


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Oda (medžiaga)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Japonijos makakos, eksperimento dalyvės
**Šimtosios beždžionės efektas** – tai reiškinys, kai kritinio dydžio gyvūnų grupei išmokus kažkokį naują elgesį, toks pats elgesys pradeda plisti ir tarp kitų to regiono, o vėliau ir viso pasaulio gyvūnų, net jei jie tarpusavyje neturi jokių kontaktų. Vėliau pradėta manyti, kad tai būdinga ir žmonėms, kalbant apie naujas idėjas ir tikėjimus.

Pradžią šiam suvokimui davė „šimtosios beždžionės istorija", aprašyta 1979 metų Lyall Watson knygoje *„Lifetide"*. Joje teigiama, kad autorius stebėjo mokslininkų eksperimentus su makakomis Košimos saloje (Japonija). Dalis beždžionių išmoko nusiplauti batatus vandenyje, ir šis naujas elgesys pradėjo plisti tarp kitų beždžionių įprastu būdu – stebint ir mėgdžiojant. Tačiau kai buvo pasiekta kritinė taip besielgiančių makakų riba, vadinamasis „šimtosios beždžionės" skaičius, jis pradėjo plisti ir tarp gretimų salų beždžionių, neturėjusių jokio kontakto su Košimos salos gyvūnais.

Dar labiau šią istoriją išpopuliarino Ken Keyes savo knygoje *Šimtosios beždžionės efektas* (*ang. The Hundredth Monkey Effect*). Nuo tada istorija tapo plačiai pripažįstama kaip faktas, ir net buvo įtraukta į kai kuriuos vadovėlius. Rupert Sheldrake šimtosios beždžionės efektą naudojo kaip įrodymą morfogenetinių laukų (kita pseudomokslinė teorija) egzistavimui pagrįsti.

1985 metais Elaine Myers iš naujo peržiūrėjo Watsono knygoje minėtą eksperimentą ir atskleidė, kad Japonijos Beždžionių Centro tyrimų minėtoje saloje ataskaitos iš esmės skiriasi nuo *„Lifetide"* knygoje aprašytų. Jose tik rašoma, kaip batatų plovimo įprotis paplito tarp tos pačios grupės beždžionių ir jo vėliau nuo mažens mokėsi jų palikuonys. Nėra jokio įrodymo, kad toks elgesys būtų paplitęs kitose salose ir nė vienas iš ten dirbusių tyrinėtojų niekada nėra teigęs nieko panašaus.

Nors mitui pradžią davusi istorija paaiškėjo esanti išgalvota, o paties efekto egzistavimui nėra jokių įrodymų, šimtosios beždžionės efekto mitas iki dabar labai populiarus tarp naujojo amžiaus tikėjimų.

Nuorodos
--------

* Skeptic’s Dictionary: The hundredth monkey phenomenon
* Elaine Myers. The Hundredth Monkey Revisited vienas iš straipsnių Archyvuota kopija 2012-02-06 iš Wayback Machine projekto.
* Skeptical Inquirer: Senior Researcher Comments on the Hundredth Monkey Phenomenon in Japan Archyvuota kopija 2004-08-03 iš Wayback Machine projekto.
Ocelotinė katė
**Ocelotinė katė** (angl. *Ocicat*) – trumpaplaukių kačių veislė. Pavadinimą gavo nuo Pietų Amerikos laukinės katės oceloto, kurios dėmėtas kailis panašus į šios veislės kačių.

Istorija
--------

Veislė atsirado 1964 m. atsitiktinai susiporavus Siamo katinui su šokolado spalvos žymėmis ir katytei, kurios protėviai buvo Siamo ir Abisinijos katės. Vieno kačiuko kailis buvo dailiai dėmėtas.

Kačiuko savininkė veislę išvedė padedama kitų kačių augintojų. 1987 m. šią veislę pripažino daugelis Amerikos kačių augintojų draugijų.

Charakteris
-----------

Tai judrios, žaismingos ir protingos katės. Labai mėgsta draugiją, dėmesį, negali pakęsti ilgalaikės vienatvės. Gerai sutaria su kitomis katėmis. Jei iš mažens neturi nemalonių atsitikimų su šunimis, draugauja ir jais.

Fizinės savybės
---------------

Ocelotinė katė yra raumeninga, didelė, grakšti. Suaugusi sveria 5–7 kilogramus. Kojos ilgos, letenos ovalios. Uodega ilga ir smaili.

Galva pusiau pleištiška. Akys migdolo pavidalo, toli viena nuo kitos, dažniausiai žalios arba gintarinės. Ausys plačios prie pagrindo. Kailis glotnus, švelnus, su dėmelėmis.

Būna įvairių spalvų: juodos, šokolado, cinamono, melsvos, alyvų ir stirnos kailio su dėmėmis. Gali turėti sidabraspalvį poplaukį.

Kailio dėmės nesusiliejusios, pakankamai ryškios.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ocelotinė katė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Esther J.J. Verhoef-Verhallen. *Kačių enciklopedija*, vert. Danguolė Žalytė. Vilnius: Aktėja, 2002.
Centre – *Weltzeituhr* (pasaulio laikrodis)
**Aleksandro aikštė** (vok. *Alexanderplatz*) – aikštė Berlyne, Vokietijoje.

Kadaise *Ochsenmarkt* (jaučių turgumi) vadinta vieta buvo galvijų ir vilnos prekyvietė. Pavadinimas buvo pakeistas 1805 m. Berlyną aplankiusio caro Aleksandro I garbei. Tuomet aikštę puošė Karlo fon Gotardo kurta kolonada. Vėlesniais metais aplink aikštę iškilo namai ir parduotuvės, buvo įrengta turgavietė bei tramvajų linija. Aikštė tapo viena judriausių miesto vietų. 1929 m. mėginta kurti aplinką, bet iškilo tik du Pėterio Bėrenso pastatai – *Aleksanderhaus* ir *Berolinahaus.* Didžioji dalis pastatų buvo sunaikinti Antrojo pasaulinio karo metu, todėl dabar aikštę supa XX a. 7 deš. pastatyti pastatai, tarp jų – *Forum Hotel* ir Berlyno televizijos bokštas.

Ši aikštė yra viena labiausiai lankomų Berlyno vietų, per dieną aikštę aplanko apie 360 tūkst. žmonių. Labiausiai lankomi objektai – televizijos bokštas, Nikolajaus kvartalas ir Raudonoji rotušė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Aus der Geschichte des Alexanderplatzes*, T. 4: *Taufe*
2. ↑  „Hines - Berlin Alexanderplatz - Berlins meistbesuchte Destination". *www.alexanderplatz.de*. Nuoroda tikrinta 2019-01-24.
3. ↑  „Investor plant höchstes Haus Berlins". *www.tagesspiegel.de* (vokiečių). Nuoroda tikrinta 2019-01-24.

Koordinatės: 52°31′18″ š. pl. 13°24′48″ r. ilg.﻿ / ﻿52.52167°š. pl. 13.41333°r. ilg.﻿ / 52.52167; 13.41333
| ***Vakar ir visados*** |
| --- |
|  |
| Kilmės šalis | LTSR |
| Režisierius | Gytis Lukšas |
| Scenaristas (-ai) | Marcelijus MartinaitisGytis Lukšas |
| Operatorius | Rimantas Juodvalkis |
| Kompozitorius | Veronika Povilionienė |
| Vaidina | Marcelijus MartinaitisVeronika Povilionienė |
| Metai | 1984 |
| Žanras | meninis |
| Trukmė | 63 min. |
| Kalba | lietuvių |
| **IMDb įrašas** |

**Vakar ir visados** – 1984 m. Lietuvos kino studijoje TSRS Centrinės televizijos užsakymu sukurtas muzikinis filmas, režisuotas Gyčio Lukšo.

Nors buvo sukurtas TSRS Centrinės televizijos užsakymu, pirmus trejetą metų po sukūrimo buvo uždraustas, nors tuo pat metu rodytas miestų ir miestelių salėse. Žymaus režisieriaus Sergejaus Paradžanovo iniciatyva filmas „Vakar ir visados" buvo parodytas Tbilisyje, kur susilaukė teigiamo publikos įvertinimo.

Filmas kaip mokymo priemonė rodytas ir naudotas Sorbonos (Pranzūcija) bei JAV universitetuose.

Kūrybinė grupė
--------------

* Scenarijaus autorius – Marcelijus Martinaitis, dalyvavo Povilas Mataitis ir Gytis Lukšas
* Režisierius – Gytis Lukšas
* Vyr.operatorius – Rimantas Juodvalkis
* Dailininkas – Galius Kličius
* Kostiumų dailininkė – Irena Vabalienė
* Garso režisierius – Vilius Kondrotas.

Filmavimas
----------

Marcelijus Martinaitis, Veronika Povilionienė, Gintaras Tilvytis, Arūnas Ivanauskas, Rima Lozovaitė,
taip pat Liaudies buities muziejaus Liaudies muzikos teatro artistai, VU dainų ir šokių ansamblis.

„Vakar ir visados" buvo filmuojamas autentiškoje kaimo sodyboje Alytaus rajone.

Siužetas
--------

Filme rekonstruojami lietuviški papročiai, kaimo darbai įvairiais metų laikais, papročiai ir apeigos. Skamba lietuviškos dainos, instrumentinė muzika, M. Martinaičio eilės, atskleidžiamos tautinės savimonės formavimosi prielaidos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kine kaip kine: Vakar ir visados Archyvuota kopija 2018-01-06 iš Wayback Machine projekto. LRT, ved. Aistė Stonytė. 2012 m.*

Nuorodos
--------

* Filmo svetainė
* Straipsnis „Tautiškumas lietuvių kine: vakar ir visados" Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
* Filmas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Fregatenkapitono rankovės antsiuvai
**Fregatenkapitonas** (vok. *Fregattenkapitän*) – Vokietijos karinio jūrų laivyno karininko laipsnis, žemesnis už jūrų kapitoną ir aukštesnis už korvetenkapitoną, atitinkantis armijos pulkininką leitenantą (papulkininkį). Analogiškas JAV ar D. Britanijos laivyno komanderiui.

Fregatenkapitono atskyrio ženklai yra trys plačios ir viena siaura auksaspalvės juostelės ant rankovės.

Panašius karinius laipsnius, kurie irgi reiškia „fregatos kapitonas", turi Argentina ir Ispanija (isp. *Capitán de Fragata*), Prancūzija (pranc. *Capitaine de frégate*).

Antrojo pasaulinio karo laikų Vokietijos karinio jūrų laivyno karininkų atskyrio ženklai – antpečiai ir rankovių antsiuvai.  
Jūrų kapitonas (8) Fregatenkapitonas nuo 1944 m. rudens (9) Fregatenkapitonas (1944) (10) Fregatenkapitonas (11) Korvetenkapitonas (12) Kapitonas leitenantas (13) Vyresnysis leitenantas (14) Leitenantas (15)
**Pasaulio muziejus** (angl. *World Museum*) – istorijos, mokslo ir meno muziejus įsikūręs Liverpulyje, Jungtinėje Karalystėje. Įėjimas į muziejų yra nemokamas. Dalyje muziejaus pastato yra įsikūrusi Liverpulio centrinė biblioteka.

Kolekcijos
----------

Pasaulio muziejus turi šešias pastoviąsias kolekcijas bei salę besikeičiančioms parodoms. Muziejuje regulariai eksponuojamos kolekcijos: egiptologija, pasaulio kultūros, vabzdžių namai, gamtos istorija, kosmonautika (ir planetariumas), laikas ir erdvė, vandens gyvūnai (ir akvariumas).

* Karaliaus Amenjotepo Trečiojo statulos galva
* Terakotinės armijos paroda
* Gamtos istorijos paroda

Istorija
--------

Muziejus atidarytas 1851 m. Jam besiplečiant 1860 m. pastatytas naujas muziejaus pastatas. 1901 m. atidarytas Liverpulio technologijų muziejus, į kurį perkelti nebetelpantys Pasaulio muziejaus eksponatai.

Antrojo pasaulio karo metu muziejus nukentėjo nuo bombų. Sunaikinta dalis egiptologijos ir kitų kolekcijų eksponatų.

2005 m. muziejus atnaujintas.

2017 m. muziejuje apsilankė 672 120 lankytojų.[1]

Šaltiniai
---------

1. ↑  VISITS MADE IN 2017 TO VISITOR ATTRACTIONS IN MEMBERSHIP WITH ALVA

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
**Pasaulio regbis**|  |
| **Įkurta** | 1886 m. |
| **Tipas** | Sporto federacija |
| **Būstinė** | Dublinas, Airija Airija |
| **Narių skaičius** | 100 narių, 17 narių stebėtojų |
| **Oficialios kalbos** | anglų, prancūzų ir ispanų |
| **Prezidentas** | Bill Beaumont |
| **Oficiali svetainė** | www.worldrugby.com |
|

**Pasaulio regbis** (angl. **World Rugby**) – tarptautinė regbio valdančioji organizacija. Organizacija įkurta 1886 m. Dubline. Nuo 2016 m. jai vadovauja anglas Bill Beaumont. Organizacija yra atsakinga už pasaulio regbio čempionatų organizavimą. Ji taip pat nuolat tobulina ir tvirtina regbio taisykles.

Organizaciją kaip *International Rugby Football Board* įkūrė Airijos, Škotijos ir Velso regbio sąjungos. Prie jų 1890 m. prisidėjo Anglija. Iš pradžių tai buvo konservatyvi ir tik mėgėjišką sportą pripažįstanti organizacija. 1949 m. į ją įstojo Australija, Naujoji Zelandija ir Pietų Afrikos Respublika. Prancūzija, pirmoji ne anglosaksiška valstybė, buvo priimta 1978 m. 1995 m. rugpjūčio 27 d. buvo nuspręsta leisti regbininkams gauti atlygį už žaidimą.

*Pasaulio regbis* nuo 1987 m. rengia pasaulio čempionatus, kurie yra pagrindiniai jos pajamų šaltiniai. Lėšas organizacija perskirsto per savo narius. Šalys yra sugrupuotos į keturias kategorijas, atspindinčias regbio lygį ir potencialą. Remdamasi šiomis kategorijomis, taryba gali tikslingiau padalinti finansinius išteklius.

1998 m. Tarybos oficialus pavadinimas buvo sutrumpintas iš *International Rugby Football Board* į *International Rugby Board*. 2014 m. pavadinimas buvo pakeistas į *World Rugby*. Lietuvių kalboje dažnai dar naudojamas buvusio organizacijos pavadinimo akronimas *IRB*.

Pasaulio regbio rinktinių klasifikacija
---------------------------------------

*Pasaulio regbis* kiekvieną pirmadienį skelbia pasaulio regbio rinktinių klasifikaciją.

Regioninės organizacijos
------------------------

* CAR – Afrikos regbio konfederacija
* ARFU – Azijos regbio sąjunga
* Rugby Europe – Europos regbio organizacija
* NACRA – Šiaurės Amerikos ir Karibų regbio asociacija
* CSR – Pietų Amerikos regbio konfederacija
* FORU – Okeanijos regbio sąjungų federacija

Nuorodos
--------

*
**Regina Valskienė-Freitakaitė** (1957 m. rugpjūčio 3 d. Razmų k. Šilutės r.), muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija
----------

1964–1975 mokėsi Švėkšnos vidurinėje mokykloje, 1968–1975 Šilutės vaikų muzikos mokykloje (mokyt. D. Šertvytienės fortepijono klasė). 1975–1979 muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė T. Greičiuvienė, A. IIčiukas ir R. Motiejūnas). 1995 fakultetuose įgijo muzikos pedagogikos magistro kvalifikacijos laipsnį (vadovė doc. S. Jareckaitė).

Nuo 1979 Klaipėdos 24-osios (Smeltės) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, nuo 1993 muzikos mokytoja metodininkė, nuo 1996 muzikos mokytoja ekspertė. 1989 mokykloje suorganizavo sustiprinto chorinio dainavimo klases. Vadovauja jaunučių, jaunių, merginų ir mišriajam chorui bei vokaliniams ansambliams. Chorai dalyvauja koncertuose, miesto ir regiono dainų šventėse, vaikų ir jaunimo chorų festivaliuose Klaipėdoje, Skuode, Plungėje, Palangoje, moterų chorų šventėse „Aš atdarysiu dainų skrynelę" Kretingoje. Didelis ir turiningas chorų koncertinis repertuaras. Jaunių chorą parengė 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje. Mokyklos vokaliniai ansambliai yra nuolatiniai „Dainų dainelės" konkursų laureatai bei diplomantai.

R. Valskienė 1993–1995 buvo Klaipėdos K. Donelaičio vidurinės mokyklos gimnazijos klasių merginų choro vadovė.

Nuo 1983 yra Klaipėdos universiteto Menų fakulteto studentų pedagoginės praktikos vadovė – vyr. asistentė. Dalyvauja miesto ir regiono dainų švenčių bei festivalių rengimo organizacinėse komisijose, diriguoja dainų šventėse.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| ***V.I.P.*** |
| --- |
|  |
| Pavadinimas | V.I.P. |
| Kilmės šalis |  Lenkija Prancūzija |
| Režisierius | Juliusz Machulski |
| Scenaristas (-ai) | Juliusz Machulski |
| Metai | 1991 |
| Žanras | nuotykių |
| Trukmė | 109 min. |
| Kalba | lenkų |
| **IMDb įrašas** |

**V.I.P.** – 1991 m. lenkų ir prancūzų sukurtas veiksmo filmas.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Romanas – kompozitorius, kuriantis muziką pagal užsakymus. Kartą, draugo paprašytas nuvairuoti mašiną į vasarnamį ir pakeliui pavežti vieną moterį, jis susipažįsta su Liza. Romanas susižavi naująja pažįstama, tačiau netrukus sužino, jog ši – žymaus nusikaltėlių šulo Ježio žmona. Nepaisant to, Romanas, progai pasitaikius, vis demonstruoja savo jausmus Lizai. Kartą, ją befilmuodamas, jis netyčia palieka įjungtą kamerą, kuri užfiksuoja kaip Lizos vyras nužudo savo buvusį verslo partnerį.

Turėdamas įrašą, Romanas nusprendžia pasiūlyti Ježiui sandėrį: atiduoti juostą mainais už Lizos laisvę...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Wojciech Malajkat – Romanas
* Liza Machulska – Liza
* Paul Barge – Ježis Maleckis
* Cezary Pacura – Malyško
* Beata Marija Tiškevič – Romano motina
**Pasaulio sapnų aiškintojai** – rytiečių ir Amerikos indėnų sapnų aiškintojai. Amerikos indėnai sapnus ir jų vaizdinius suprato kaip būdą suvokti ir aiškinti įvairius reiškinius. Daugelis rytiečių tiki, kad miegantysis gali valdyti savo sapnus.

Rytietiškas sapnų aiškinimas
----------------------------

Daugelis Rytų sapnų aiškintojų mano, kad miegantysis gali visiškai valdyti savo sapnus ir taip tobulėti kaip asmenybė, eiti dvasinių ieškojimų keliu. Priešingai nei vakarų mąstytojai, jie mano, kad sapnuojant net galima likti sąmoningam ir būtent šis sąmoningas sapnavimas miegantįjį gali pakylėti į dvasines aukštumas.
Kai kurie Rytų filosofai miegą supranta kaip pasirengimą mirčiai. Kiekvieną kartą užmigdami mes galime įsivaizduoti, jog mirštame. Todėl miegančiojo užduotis yra išmokti užmigti ir sapnuoti kuo ramiau bei patogiau.

Amerikos indėnų sapnai
----------------------

Įvairios Amerikos indėnų gentys turi daugybė būdų sapnams sukelti ir jiems aiškinti, be to, tiki miegančiojo valios jėga. Jų manymu, pageidaujamus sapnus galima išvysti prieš miegą mąstant apie norimas temas. Sapnai galį nurodyti, kaip elgtis prabudus. Pasiruošimas pamatyti norimą sapną - tai malda, meditacija ir pasninkas, taip pat patartina kurį laiką praleisti ramioje nuošalioje vietoje.

Amerikos indėnai mano, kad sapnuose galima sutikti dvasios vadovą, padėsiantį išspręsti tam tikrus rūpesčius. Toks nuolatos sapnuose pasirodantis dvasios vadovas gali perteikti įvairias žinias ar gebėjimus, pavuyzdžiui, išmokyti suvokti aplinką, bendrauti su gyvūnais.

Sapnų valdymas
--------------

Malaizijos džiunglėse gyvenanti senojų gentis sukūrė savitą sapnų aiškinimo sistemą. Jie mano, kad sapnus galima valdyti ir pakeisti teigiamais pojūčiais. Taigi sapno apie gresiantį pavojų nereikėtų išsigąsti. Jeigu sapne nutinka kas nors gera, miegantysis turėtų tai priimti ir pasinaudoti, o velnio gundymus turėtų atmesti. Taigi senojų genties sapnų aiškinimai siejasi su miegančiojo emocine branda. Pavyzdžiui, mokymasis nugalėti baimę sapne gali padėti susidoroti su realia baime, o sapne patirti malonūs dalykai gali būti tikrų malonumų priežastis.

Sapnas esąs dvipusis procesas: mūsų kasdieniai potyriai galį veikti sapnus, o sapnai - kasdienius potyrius.

Bendri potyriai
---------------

Australijos aborigenai turi tradiciją smulkiai atpasakoti savo sapnus. Kai kuriose gentyse manoma, kad jeigu sapnas nepatenkina žmogaus lūkesčių į gyvenimą kišasi tam tikros antgamtinės jėgos.

Šaltiniai
---------

* Dr. Fiona Zucker ir Jonny Zucker. Sapnų aiškinimas. - Vilnius, 2003. -144p. - P.12 - 13. ISBN 9955-06-092-1
1 Farado kondensatorius
**Faradas** – SI sistemos elektrinės talpos matavimo vienetas. Pavadintas Maiklo Faradėjaus garbei.

Kondensatoriaus talpa lygi vienam faradui tada, kai sukauptas vieno kulono krūvis tarp elektrodų sukuria vieno volto potencialų skirtumą:

{\displaystyle {\mbox{F}}=\,\mathrm {\frac {A\cdot s}{V}} ={\dfrac {\mbox{J}}{{\mbox{V}}^{2}}}={\dfrac {{\mbox{W}}\cdot {\mbox{s}}}{{\mbox{V}}^{2}}}={\dfrac {\mbox{C}}{\mbox{V}}}={\dfrac {{\mbox{C}}^{2}}{\mbox{J}}}={\dfrac {{\mbox{C}}^{2}}{{\mbox{N}}\cdot {\mbox{m}}}}={\dfrac {{\mbox{s}}^{2}\cdot {\mbox{C}}^{2}}{{\mbox{m}}^{2}\cdot {\mbox{kg}}}}={\dfrac {{\mbox{s}}^{4}\cdot {\mbox{A}}^{2}}{{\mbox{m}}^{2}\cdot {\mbox{kg}}}}={\dfrac {\mbox{s}}{\Omega }}}

A = Amperas, V = Voltas, C = Kulonas, J = Džiaulis, m = Metras, N = Niutonas, s = Sekundė, W = Vatas

Faradas yra labai didelė talpa, todėl dažniausiai naudojamos farado dalys: **mikrofaradai** (μF), **nanofaradai** (nF) ir **pikofaradai** (pF).

> 
> 1 °F = 1000 mF = 1000000 μF = 1000000000 nF = 1000000000000 pF   
> 
> 1 μF = 1000 nF = 1000000 pF
> 
> 
>

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **VBRG** |
| --- |
|  |
| **Tipas** | ratinis šarvuotis |
| **Kūrėjas** | Berliet |
| **Šalis** | Prancūzija |
| **Sukurta** | 1970 |
| **Gaminta** | 1970-1975 |
| **Gamintojas** | Berliet |
| **Pagaminta vienetų** |  |
| **Naudota** |  |
| **Charakteristikos** |
| **Ekipažas** | 2 + 12 |
| **Masė (t)** | 12,5 |
| **Kovinė masė (t)** | 14,0 |
| **Ilgis (m)** | 5,99 |
| **Plotis (m)** | 2,50 |
| **Aukštis (m)** | 2,05 |
|  |
| **Šarvo storis (mm)** | 7 mm |
| **Pagrindinis ginklas** | AANF1 |
| **Kalibras** | 7,62 mm |
| **Papildomi ginklai** | 40 mm *Cougar* granatsvaidis |
|  |
| **Važiuoklė (formulė)** | ratinė 4×4 |
| **Kelio prošvaisa** |  |
| **Variklis** | dyzelis *Berliet V8* |
| **Variklio galia (AJ, (kW))** | 170 hp (147 kW) |
| **Kuras** | dyzelinas |
| **Nuotolis plentu (km)** | 750 |
|  |
| **Važiavimo greitis (km/h)** | 85 km/h |
| **Plaukimo greitis (km/h)** |  |
| **Įveik.sienelės aukštis (m)** |  |
| **Įveik.griovio plotis (m)** |  |
| **Įveik.įkalnė** |  |

**VBRG**, *žandarmerijos ratinis šarvuotis* (pranc. *Véhicule Blindé a roue de la Gendarmerie; VBRG*) – ratinis šarvuotis, sukonstruotas Prancūzijos žandarmerijai, kovos su riaušėmis priemonė.

Šarvuočius VBRG gamino Prancūzijos kompanijos *Berliet* ir *Saviem*.

Šarvuotis ginkluotas 7,62 mm kulkosvaidžiu AANF1 (gali būti panaudotas tik leidus Prancūzijos ministrui pirmininkui) ir 40 mm granatsvaidžiu *Cougar*.
Mašina apsaugota 7 mm storio šarvais, kulkomis neperšaunamais ratais. Tuščia sveria 12,5 t, pakrauta – 14 t.

VBRG įgula – vairuotojas ir kulkosvaidininkas. Perveža 12 žandarų su visa įranga.

VBRG tipai:

* vado šarvuotis,
* buldozerinis šarvuotis (skirtas sunkioms barikadoms ardyti),
* gervinis šarvuotis

Šarvuočiais VBRG ginkluotas judriosios žandarmerijos eskadronas 18/1 iš *Satory* netoli Versalio. VBRG dažniausiai naudojami treniruotėms.
  
Šarvuočiai VBRG buvo naudojami Kosove paremiant NATO vykdomas tvarkos palaikymo operacijas.

VBRG buvo sukurti 1970 m. tad dabar Prancūzijos vyriausybė planuoja juos pakeisti sunkvežimio *Renault Sherpa 4x4* priešriaušiniu variantu. VBRG buvo sukurtas perdirbant šarvuotąjį transporterį *Berliet VXB-170*. VBRG gamyba nutraukta 1975 m. kai *Renault* nupirko *Berliet* ir nutarė gaminti tik vieną iš dviejų šarvuotųjų transporterių (VAB).
**Regina Janina Kazlauskaitė** (g. 1940 m. lapkričio 2 d. Kaune) – Lietuvos aktorė.

Biografija
----------

Vyras – Povilas Keblikas, vaikai – Audrius Stonys, Živilė Keblikaitė. 1962 m. baigė Lietuvos konservatoriją. 1963–1965 m. Lietuvos radijo ir televizijos režisieriaus padėjėja. 1965–1977 m. Jaunimo teatro aktorė. 1968–1992 m. vaidino Lietuvių folkloro teatre. Nuo 1992 m. dirba Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejuje. 1996–2003 m. su kitais sukūrė teatralizuotų lietuvių folkloro programų („Aukštaičių folkloras", „Iš amžių glūdumos" 1 d. „Mitinės sakmių būtybės"). Vaidino televizijos serialuose, įgarsino apie 120 animacinių filmų.

Vaidmenys
---------

* Hiacinta – Moljeras. Skapeno klastos, 1969 m.
* Varia – T. Jan. Mergaitė ir pavasaris, 1970 m.
* Nataša – Antonas Čechovas, Trys seserys 1971 m.
* Regina – Sveika, Irena, 1984-1985 m. rež. Galina Dauguvietytė, Kazys Bagdonavičius
* Regina – Mudu abudu, 1992-1993 m. Mudu abudu ir kiti, 1993-1997 m. rež. G. Dauguvietytė

Bibliografija
-------------

* Vilniaus skrajojamas teatras „Vaidila", 2001 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Regina Janina Kazlauskaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 672 psl.
| Faras*Faro* |
| --- |
|  |
|  |
| 

FarasFaras

62°13′0″ š. pl. 133°19′0″ v. ilg.﻿ / ﻿62.21667°š. pl. 133.31667°r. ilg.﻿ / 62.21667; 133.31667﻿ (Faras (Kanada))Koordinatės: 62°13′0″ š. pl. 133°19′0″ v. ilg.﻿ / ﻿62.21667°š. pl. 133.31667°r. ilg.﻿ / 62.21667; 133.31667﻿ (Faras (Kanada)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-8)------ vasaros: (UTC-7) |
|  |
| **Valstybė** | Kanados vėliava Kanada |
| **Provincija** | Jukonas Jukonas |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 348  |

**Faras** (angl. *Faro; Faro Mine*) – miestas šiaurės vakarų Kanadoje, Jukono teritorijoje, kalnuose. Yra oro uostas. Vidury gyvenvietės įrengtas golfo aikštynas.

Iki XX a. pab. Faras buvo vienas didžiausių švino ir cinko rūdų gavybos centrų pasaulyje.

Istorija
--------

Apylinkėse radus švino ir cinko telkinių, gyvenvietė įkurta 1969 m. norint apgyvendinti kasyklos darbuotojus. Tais pačiais metais Farą apgadino miško gaisras, tačiau miestelis buvo greitai atstatytas ir tapo viena didžiausių gyvenviečių Jukone. 1972 m. suteiktas miestelio statusas. 1982 m. užsidarė kasykla dėl sumažėjusios švino ir cinko kainos, tad Faro gyventojai pradėjo kraustytis iš miestelio.

Gyventojai
----------

2011 m. mieste gyveno 344 žmonės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Hal Guest. „Faro". *The Canadian Encyclopedia* (anglų). Nuoroda tikrinta 2021-04-11.

Nuorodos
--------

* nfb.ca svetainė