recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Gaujos nariai
**Purpurinė gauja** (angl. *The Purple Gang*, taip pat žinoma kaip *Sugar House Gang*) – organizuotų nusikaltėlių gauja, 1910−1932 m. veikusi Detroite JAV. Gaują daugiausiai sudarė žydų kilmės asmenys.

Istorija
--------

Kaip ir daugumoje Amerikos didžiųjų miestų XX a. pradžioje, Detroite klestėjo skurdas, jis tapo nusikaltimų ir smurto gimtine. Miesto kaimynystė su Kanada, kurioje nebuvo įvestas sausasis įstatymas, skatino kurtis nusikalstamoms grupuotėms ir verstis alkoholio kontrabanda. Gaujų nariai buvo vaikai imigrantų iš Rytų Europos, visų pirma Rusijos ir Lenkijos, atvykusių su didžiąja imigracijos banga į JAV 1881–1914 m. laikotarpyje.

Gaujos veikla
-------------

Jaunuolių nusikalstamai grupuotei pradėjo vadovauti keturi broliai Abe, Joe, Raymond ir (Isadore) Izzy Bernsteinas, kurie buvo persikėlę į Detroitą iš Niujorko. Pradėję nuo smulkių vagysčių ir sukčiavimo, netrukus jie tapo daug išradingesni, pradėdami vykdyti pelningesnius nusikaltimus – ginkluotus apiplėšimus, turto prievartavimą, nelegalaus alkoholio krovinių grobimus, – prižiūrimi vyresniųjų gangsterių (Charles Leiter ir Henry Shorr). Neilgai trukus „purpuriniai" pradėjo priimti į savo tarpą nusikaltėlius iš kitų miestų kaip „raumenų jėgą", liūdnai pagarsėjo savo brutalumu ir operacijomis prieš seniau pradėjusias veikti gaujas, žmonės pradėjo bijoti jų vykdomo teroro. Mafijos bosas čikagietis Al Kaponė nebuvo nusiteikęs plėsti verslininkų reketo Detroite, o kad išvengti kruvino konflikto su „purpuriniais", pradėjo bendrą veiklą. Pastarieji keletą metų pelningai tiekė Kanados viskį Kaponės Čikagos grupuotei (*Chicago Outfit*). Be to, gauja ėmė įkaitais priešiškų grupuočių gangsterius, tuomet ši veika buvo ypač paplitusi.

1920-ųjų metų pabaigoje Purpurinė gauja turėjo didelę įtaką viso Detroito kriminaliniam pogrindžiui. Abe Bernsteinas bičiuliavosi su Meyer Lansky ir Joe Adonis. Gauja buvo siejama su daugeliu rezonansinių laikmečio bylų: garsaus aviatoriaus Charles Lindbergh vaiko pagrobimu, Švento Valentino dienos skerdynėmis, žmogžudystėmis tarp Detroito italų, airių ir žydų butlegerių.

Keletą metų „purpuriniai" praktiškai veikė nebaudžiami, nors žudė priešininkus tiesiog gatvėje. Įbauginti nukentėjusieji ir liudininkai nedavė parodymų. Gaujos nariai darėsi vis arogantiškesni, išsiskyrė apranga, turėjo gražius namus, tapo žinomi miesto visuomenei, naktinių klubų publikai, iš kitų gaujų išsiskyrė romantiška aura. Apie penkerius metus detroitiečiai kentė „purpurinių" terorą. Ilgainiui policija ėmėsi „purpurinių", be to, su jais galutinai suvesti sąskaitas nutarė ir konkuruojanti siciliečių grupuotė. Policija areštavo kelis gaujos aukšto rango nusikaltėlius po policininko, žinomo radijo laidų vedėjo ir kelių gangsterių žmogžudysčių. Įtakingi „purpuriniai" gavo įvairias bausmes. Kiti gaujos nariai arba paliko Detroitą, arba buvo nužudyti saviškių ar priešininkų.

Nuorodos
--------

* Purpurinė gauja
* Purpurinė gauja FTB bylose
* Filmas „The Purple Gang" *imdb.com* svetainėje
| Medaliai |
| --- |
|
| Moterų karatė |
| **Atstovaujant:  Honkongas**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Bronza** | 2020 Tokijas | Kata |
| Pasaulio čempionatas |
| **Bronza** | 2018 Madridas | Kata |
| Azijos čempionatas |
| **Sidabras** | 2015 Jokahoma | Kata |
| **Sidabras** | 2019 Taškentas | Kata |
| **Bronza** | 2018 Amanas | Kata |
| Azijos žaidynės |
| **Bronza** | 2018 Džakarta | Kata |

**Grace Lau** (g. 1991 m. spalio 19 d.) – Honkongo karatistė, kuri specializuojasi kata rungtyse, olimpinė prizininkė.

Biografija
----------

2015 m. Honkongo atstovė Azijos čempionate iškovojo sidabro medalį. 2018 m. Azijos žaidynėse Lau iškovojo bronzą. Tais pačiais metais vykusiame pasaulio čempionate Lau pasidabino bronziniu medaliu.

Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Honkongo sportininkė dalyvavo moterų kata rungtyje. Sportininkė pasiekė finalinį etapą ir iškovojo bronzos medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugpjūčio 6 d.
| **Andrius Botyrius** |
| --- |
| Gimė | 1845 m.Triobiškiai, Marijampolės savivaldybė |
| Mirė | 1900 m. (~55 metai)Astrachanėje, Rusija |
|  |
| Veikla | tautosakos rinkėjas. |

**Andrius Botyrius** (apie 1845 m. Triobiškiuose, dab. Marijampolės savivaldybė – apie 1900 m. Astrachanėje, Rusija) – Lietuvos pedagogas, tautosakos rinkėjas.

Biografija
----------

1867 m. baigė Suvalkų gimnaziją, 1867–1871 m. studijavo Maskvos universiteto Istorijos – filologijos fakultete. Mokytojavo Lietuvoje ir Rusijoje. 1884 m. jam buvo leista sugrįžti į Suvalkiją, nes buvo paskirtas Marijampolės gimnazijos inspektoriumi, taip pat mokė senųjų kalbų (graikų, lotynų). 1885 m. iš Marijampolės iškeltas į Kališo gimnaziją mokytoju, nuo 1886 m. tapo inspektoriumi. Vėliau perkeltas į Suvalkų mergaičių gimnaziją inspektoriumi.

Surinko pasakų ir padavimų apie Perkūną. Remdamasis savo surinkta medžiaga ir Simono Daukanto, Teodoro Narbuto, Augusto Schleicherio, Motiejaus Strijkovskio ir kt. veikalais, Maskvos universiteto leidinyje *Mocкoвcкиe унивepcитeтcкиe извecтия* (1871, 9) paskelbė straipsnį *Cкaзaния o литoвcкoм гpoмoвepжцe Пepкунe* („Sakmės apie lietuvių griausmavaldį Perkūną"), padėjo parengti šiame leidinyje 1872 m. kirilica išspausdintą šimto lietuvių liaudies dainų publikaciją.

1871 m. A. Botyriaus sodyboje viešėjo ir kurį laiką gyveno kalbininkas Filipas Fortunatovas.

Nuorodos
--------

* Lietuvių literatūros enciklopedija Archyvuota kopija 2007-01-05 iš Wayback Machine projekto.
| **Andrius Bielinis, Bieliakas** |
| --- |
| Gimė | 1852 m.Purviškiai prie Suosto |
| Mirė | 1897 m. (~45 metai)Jaranskas, dab. Viatkos sritis, Rusija |
|  |
| Veikla | knygnešys. |

**Andrius Bielinis, Bieliakas** (apie 1852 m. Purviškiai prie Suosto – 1897 m. Jaranskas, dab. Viatkos sritis, Rusija) – knygnešys.

Biografija
----------

Brolis Jurgis Bielinis. Nuo 1882 m. gyveno Rygoje. Apkaltintas pinigų pasisavinimu ir suimtas, pabėgo į JAV. 1894 m. (ar 1893 m.) pabaigoje grįžo į Lietuvą. Brolio Jurgio paragintas tapo Garšvių draugijos nariu, knygnešiu profesionalu. 1895 m. balandžio 18 d. Prūsijos policija jį suėmė ir perdavė Rusijos pasienio sargybiniams su įkalčiais – 6 ryšuliais, 60 pavadinimų 2753 egz. lietuvių spaudinių ir 297 religiniais paveikslėliais. Kalintas Tauragėje, Kaune, Šiauliuose, Rygoje. Iškalėjęs vienerius metus, gelbėdamasis nuo tremties per Vokietiją pabėgo į JAV. Pakeliui nušalo kojas, viena jų buvo amputuota Niujorke. Tapęs invalidu grąžintas Vokietijai, iš ten – Rusijos žandarams. Ištremtas į Jaranską. Vytautas Merkys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Andrius Bielinis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 171 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Parthenocissus quinquefolia** |
| --- |
| Penkialapis vynvytis (*Parthenocissus quinquefolia*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Vynmediniai  *( Vitaceae)* |
| Gentis: | Vynvytis  *( Parthenocissus)* |
| Rūšis: | Penkialapis vynvytis  *( Parthenocissus quinquefolia)* |

 |

**Penkialapis vynvytis** (*Parthenocissus quinquefolia*) – vynmedinių (*Vitaceae*) šeimos vijoklinis augalas, kilęs iš rytų ir centrinės Šiaurės Amerikos (nuo pietryčių Kanados iki rytų Gvatemalos). Auginamas daugelyje šalių.

Penkialapis vynvytis yra gajus vijoklinis augalas, laukinėje gamtoje pasiekiantis 20-30 m ilgį. Vyniojasi lygiais paviršiais naudodamasis nedideliais, šakotais ūseliais. Lapai sudėtiniai, pirštuoti, penkialapiai, iki 20-30 cm skersmens. Lapakraštis dantytas. Žiedai smulkūs, žalsvi, susitelkę į žiedynus, žydi vėlyvą pavasarį. Vasaros gale ar rudens pradžioje subrandina tamsiai mėlynas, kietas, 5-7 mm skersmens uogas, susitelkusias kekėse. Jose yra oksalo rūgšties, todėl uogų vartojimas gali sukelti pilvo skausmus. Tuo tarpu paukščiams tai svarbus maisto šaltinis.

Penkialapis vynvytis auginamas kaip dekoratyvinis augalas, juo apželdinamos pastatų sienos, sodų pavėsinės, tvoros ir kt. Rudenį lapai ryškiai parausta. Neprižiūrimas penkialapis vynvytis gali apkeroti medžius ir kitus augalus, elektros stulpus, statinius. Penkialapis vynvytis negadina apkerotų paviršių, mažina sienų įkaitimą vasarą. Norint pašalinti vynvytį nuo sienos reikia pirmiausia jį atkirsti nuo šaknų – išdžiūvęs jis lengvai nukris.

* ŪsaiŪsai
* VaisiaiVaisiai
* Rudenį paraudę lapaiRudenį paraudę lapai
* Penkialapiais vynvyčiais apaugusi sienaPenkialapiais vynvyčiais apaugusi siena
Povilas Baltrušaitis
**Povilas Baltrušaitis** (1915 m. sausio 14 d. Mikalinės k. Prienų r. – 1976 m. gegužės 8 d. Kriūkuose, Šakių r.), muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija
----------

1955–1959 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. A. Jozėnas, V. Ūsevičius, J. Narvidas).

Nuo 1951 m. Kriūkų vidurinėje mokykloje mokė muzikos ir dainavimo, vadovavo vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorams bei vokaliniams ansambliams. Choristus parengdavo Šakių rajono ir respublikinėms dainų šventėms, o solistus ir ansamblius – „Dainų dainelės" konkursams. Vadovavo ir suaugusiųjų meno mėgėjų kolektyvams: Belvederio pienininkystės technikumo (1954–1956 m.), Kriūkų kultūros namų (1956–1959 m. ir 1969–1974 m.), Jurbarko vaismedžių medelyno (1963–1965 m.) ir Seredžiaus kultūros namų (1966–1968 m.) mišriesiems chorams bei vokaliniams ansambliams. Dirigavo Šakių rajono dainų šventėse ir festivaliuose.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Penicilino cheminė struktūra
Penicilinas buvo plačiai naudojamas Antrojo pasaulinio karo metais
**Penicilinas** – plačiausiai vartojamas antibiotikas. Keletą penicilino formų gamina grybo pelėjūno (*Penicillium*) skirtingi kamienai (štamai). Nuo to laiko, kai peniciliną atrado Alexander Fleming, buvo išvesti dideliu produktyvumu pasižymintys grybo kamienai. Jie auginami ant cukringų skystų atliekų.

Istorija
--------

1929 m. rugsėjo 30 d. anglų mikrobiologas Aleksandras Flemingas paskelbė apie antibakterinės medžiagos penicilino išradimą. Dėmesys penicilinui ypač sustiprėjo artėjant Antrajam pasauliniam karui. 1938 m. Oksfordo universiteto grupė, vadovaujama australo Howardo Florey ir vokiečio Ernsto Chaino, padarė keletą svarbių atradimų. Jie bandė auginti *penicillium notatum* įvairiausiuose induose, nuo ligoninės „antelės" iki limonado butelių. Paaiškėjo, kad būtent „antelės" formos induose (vėliau jie buvo pavadinti „Oksfordo buteliais") pelėsiai augo geriausiai. 1941 m. vasario mėnesį buvo pirmąkart išbandytas penicilino poveikis žmogui.
Visgi mokslo visuomenė įvertino visus tris penicilino sukūrėjus: Fleming’as, Florey ir Chain’as už savo darbus 1945 m. buvo apdovanoti Nobelio premija farmakologijos ir medicinos srityje.

Šaltiniai
---------

* Svarbiausieji šimtmečio išradimai – penicilinas
* Antibiotikai ir bakterijų atsparumas Archyvuota kopija 2008-12-04 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Penicilino istorija[neveikianti nuoroda]
* Informacija apie peniciliną
| **Povilas Bagdonavičius** |
| --- |
| Gimė | 1841 m. liepos 19 d.Pušynės dvaras, Linkuvos valsčius |
| Mirė | 1863 m. gruodžio 28 d. (22 metai)Šiauliai |
|  |
| Veikla | 1863 m. sukilimo veikėjas |

**Povilas Bagdonavičius** (1841 m. liepos 19 d. Pušynės dvaras, Linkuvos valsčius – 1863 m. gruodžio 28 d. Šiauliai) – Lietuvos 1863 m. sukilimo veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Polocko kadetų korpuse, Sankt Peterburgo artilerijos karo mokykloje.

1863 m. kovo mėn. įstojo į B. Dluskio sukilėlių būrį, veikusį prie Kėdainių. Vėliau sukilėlių būrio vadas Šiaulių apskrityje. Šiaulių ir Telšių apskrityse suorganizavo 4 sukilėlių būrius. 1863 m. balandžio kovėsi prie Lenkaičių, birželio 2 d. – prie Užvenčio, birželio 6 d. – prie Tytuvėnų, birželio 26 d. – prie Varnių. Jo būrys užpuolė Pakruojo ir Linkuvos valsčių valdybas, sunaikino jų dokumentus, iš kasos paėmė pinigus. 1863 m. rugsėjo mėn. paleido būrį, rengėsi emigruoti. Suimtas ir sušaudytas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ona Maksimaitienė. *Povilas Bagdonavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 710 psl.
| **Romualdas Rutkauskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1939 m. kovo 15 d. (84 metai)Gelvonuose, Ukmergės apskritis |
|  |
| Veikla | Lietuvos inžinierius mechanikas, literatas, kraštotyrininkas |
|  |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 2004 m. Mikelio prizas |
|  |
|  **Vikiteka** | Romualdas Rutkauskas |

**Romualdas Rutkauskas** (g. 1939 m. kovo 15 d. Gelvonuose, Ukmergės apskritis) – Lietuvos inžinierius mechanikas, literatas, kraštotyrininkas, esperantininkas.

Biografija
----------

1961 m. baigė Kauno politechnikos institutą ir pradėjo dirbti mechaniku Šiaulių zoninėje mechnizacijos valdyboje (dab. AB „Žemda").

Šiaulių esperanto klubo „Rūta", Šiaulių literatų susivienijmo narys.

Kraštotyra susidomėjo jaunystėje. Renka prisiminimus apie Šiaulių miesto esperantininkus, rašo kraštotyrines apybraižas, humoreskas. 1999 m. Šiaulių P. Višinskio viešojoje bibliotekoje surengė personalinę kraštotyros darbų parodą. Parengė kraštotyros darbus:

* Šiaulių esperanto judėjimo metmenys 1926–1998 m.
* Šiaulių miesto esperantininkai,
* Išėjusių bičiulių portretai,
* Išėjusių darbo draugų portretai,
* Žemda – 40.

Bibliografija
-------------

* Ten, kur „Žemda", 2004 m.

Įvertinimas
-----------

* 2004 m. Mikelio prizas

Šaltiniai
---------

1. ↑   Romualdas Rutkauskas. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
**Mykolas Merlinas** (vok. *Michael Mörlin*, 1641 m. gruodžio 19 d. Olberslebenas, Tiuringija – 1708 m. vasario 21 d. Gumbinė) – lietuvių raštijos darbuotojas, lietuvių kalbos norminimo pradininkas.

Biografija
----------

Studijavo teologiją Leipcigo, Jenos, nuo 1664 m. – Karaliaučiaus universitete. 1666-1667 m. dirbo mokytoju Kaune. 1667 m. grįžo į Tilžę, lietuvių kalbos mokėsi pas Tilžės ir Viešvilės kunigus. 1670 m. paskirtas kantoriumi Įsrutyje. 1672-1708 m. Gumbinės evangelikų liuteronų kunigas.

Mokslinė veikla
---------------

Apie 1705 parašė poleminį veikalą „Ar reikia reformuoti lietuvių kalbą?" (*An Lithvanicae Lingvae Reformatio sit necessaria?*; buvo platinamas rankraščiu). Karaliaučiuje išleido lietuvių kunigams skirtą veikalą „Pagrindinis lietuvių kalbos principas" (*Principium primarium in lingva Lithvanica* 1706 m.), kuris sukėlė pirmąją filologinę polemiką, jos esmė – ar galima rašomąją lietuvių kalbą pertvarkyti atsižvelgiant į liaudies kalbą, ar reikia, kaip teigė oponentai, remtis gramatikomis ir kurti filologinę mokslo draugiją. Jis lietuvių kalbos problemas tyrinėjo platesniame Europos kalbotyros kontekste, atkreipė dėmesį į lietuviškų religinių raštų ir šnekamosios kalbos atotrūkį, siūlė reformuoti rašto kalbą remiantis gyvosios kalbos principais, su lietuviais kalbėti taisyklingai lietuviškai. Vienas pirmųjų ragino rinkti lietuvių liaudies dainas ir smulkiąją tautosaką laikydamas ją tobuliausiu kalbos vartosenos pavyzdžiu; šias nuostatas diegė savo parapijoje. Rašytinėje lietuvių kalboje jo idėjos pritaikytos J. Šulco išverstose Ezopo pasakėčiose (1706 m.) – pirmojoje lietuviškoje pasaulietinėje knygoje. Polemika turėjo įtakos XVIII a. – XIX a. lietuvių filologams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Liucija Citavičiūtė. *Mykolas Merlinas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 717 psl.
**Pacem in terris** (liet. *Taika žemėje*) – popiežiaus Jono XXIII enciklika, paskelbta 1963 m. balandžio 10 d. Tai pirmoji enciklika, skirta ne tik katalikams, bet ir visiems geros valios žmonėms.

Enciklikoje „Pacem in terris" aptariama tautų išsaugojimo samprata ir problemos. Ją popiežius Jonas XXIII pradeda, tvirtindamas, kad „[t]aika žemėje, visų laikų žmonių didžiausias troškimas, gali būti sukurta ir įtvirtinta tik visiškai gerbiant Dievo nustatytą tvarką". Anot popiežiaus, taika esanti autonomiška vertybė, ją nulemia pagarba natūraliai tvarkai, tad šią vertybę pripažįsta visi žmonės. Taika pasaulyje negalima be visiško ir tinkamai kontroliuojamo nusiginklavimo, tarptautinio bendradarbiavimo. Kalbama apie asmeninę kiekvieno žmogaus atsakomybę už taiką, apie meilės, teisingumo, tiesos ir laisvės vertybes žmonių santykiuose. Teigiama, kad nuosmukį ir krizes, visų pirma, lemia tai, kad atsakingieji už struktūrų veikimą neturi tvirtos moralinės ir antropologinės formacijos, o ne vien tai, jog vadovaujamasi blogomis struktūromis.

Enciklikoje „Pacem in terris" taip pat aptariama katalikybės išpažinėjų dialogo su visu moderniuoju pasauliu galimybė.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Religijotyros žodynas. – Vilnius: Mintis, 1991, 280 psl.
2. 1 2 3  *Prieš 50 metų paskelbta Jono XXIII enciklika „Pacem in terris"*. Bernardinai.lt. Nuoroda tikrinta 2022-06-19.

Nuorodos
--------

* Enciklikos tekstas
| **Carlo Collodi** |
| --- |
|  |
| Karlas Kolodis |
| Gimė | 1826 m. lapkričio 24 d.Florencija (Toskanos didžioji hercogija) |
| Mirė | 1890 m. spalio 26 d. (63 metai)Florencija (Italijos karalystė) |
| Tautybė | italas |
| Motina | Angela Orzali |
|  |
| Veikla | rašytojas, žurnalistas |
| Sritis | vaikų literatūra |
|  |
|  **Vikiteka** | Carlo Collodi |

**Karlas Kolodis** (it. *Carlo Collodi*, tikroji pavardė it. *Carlo Lorenzini*; g. 1826 m. lapkričio 24 d. – m. 1890 m. spalio 26 d.) – italų rašytojas ir žurnalistas, pagarsėjęs pasaka vaikams „Pinokio nuotykiai. Medinuko istorija". Ši knyga išversta į daugiau nei 300 kalbų visame pasaulyje ir yra labiausiai verčiama ne religinė knyga pasaulyje.

Rašytojas 1856 m. savo pseudonimu padarė žodį *Collodi* – pavadinimą kaimo, kuriame gimė jo motina *Angela Orzali.*

Biografija
----------

Pinokis. Enriko Macančio piešinys, pirmoji knygos apie Pinokį iliustracija (1883 m.).
Šeimyninis Lorencinių laidojimo rūsys, kuriame ilsisi Karlas Kolodis.
Karlas Lorencinis gimė 1826 m. lapkričio 24 d. Florencijoje. Karų už Italijos nepriklausomybę metu (1848 ir 1860 m.) tarnavo Toskanos kariuomenėje. Jo aktyvus domėjimasis politiniais klausimais matyti tiek anksčiausiuose jo literatūriniuose kūriniuose, tiek satyrinio laikraščio „Il Lampione" įkūrime. Šį laikraštį 1849 m. Toskanos didžiojo hercogo įsakymu buvo cenzūruojamas. 1860 m. gegužį jis vėl imtas leisti.

K. Kolodis pagarsėjo 1856 m. išleistu ironišku romanu esė „Romanas garvežyje" (it. *Un romanzo in vapore*), nuo tada Karlas ėmė aktyviai publikuotis laikraščiuose.
Kolodis ėmė intensyviai dalyvauti politiniuose laikraščiuose, pvz. „Il Fanfulla". Tuo pačiu metu jis dirbo Teatro cenzūros komisijoje. Tuo pačiu metu jis kūrė įvairius satyrinius eskizus ir apsakymus, kartais sukomponuotus iš ankstesnių straipsnių. Tokių kūrinių pavyzdžiai buvo „Macchiette" (1880), „Occhi e nasi" (1881), „Storie allegre" (1887).

Žinomiausias K. Kolodžio kūrinys – apysaka „Pinokio nuotykiai. Medinuko istorija" (it. *Le avventure di Pinocchio: storia di un burattino*), kuris pradžioje (1881 m.) buvo skelbiamas „Vaikų laikraštyje" (it. *Il Giornale dei Bambini*) atskiromis dalimis, o 1883 m. išleistas kaip atskira knyga.

Knyga apie Pinokį išversta maždaug į 300 kalbų. Pirmas rusiškas vertimas išėjo 1906 m. O 1936 m. Aleksejus Tolstojus istoriją apie Pinokį perdirbo, taip atsirado pasaka „Buratinas arba auksinis raktelis". 

* Karlo Lorencinio (Kolodžio) karikatūra (1875)Karlo Lorencinio (Kolodžio) karikatūra (1875)
* „Pinokio nuotykiai. Medinuko istorija" pirmas leidimas (1883)„Pinokio nuotykiai. Medinuko istorija" pirmas leidimas (1883)
* Laikraščio „Giornale per i bambini" ('Laikraštis vaikams') su dalimi K/ Kolodžio kūrinio apie Pinokį (1882 m. gruodžio 21 d.)Laikraščio „Giornale per i bambini" ('Laikraštis vaikams') su dalimi K/ Kolodžio kūrinio apie Pinokį (1882 m. gruodžio 21 d.)

K. Kolodis palaidotas Florencijoje, bazilikos *Basilica di San Miniato al Monte* kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Giovanni Gasparini. *La corsa di Pinocchio*. Milano, Vita e Pensiero, 1997. p. 117. ISBN 88-343-4889-3
| **Mykolas Ksaveras Mockus** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1864 m. spalio 26 d.Ramanavas, Lazdijų valsčius |
| Mirė | 1939 m. spalio 23 d. (74 metai)Čikaga |
|  |
| Veikla | visuomenės veikėjas, pastorius |

**Mykolas Ksaveras Mockus** (tikroji pavardė *Mockevičius*, 1864 m. spalio 26 d. Ramanavas, Lazdijų valsčius – 1939 m. spalio 23 d. Čikaga) – JAV lietuvių visuomenės veikėjas, pastorius.

Biografija
----------

1886 m. atvyko į JAV. 1889 m. Detroite įsigijo nedidelę spaustuvę. Lietuvių kalba išleido knygas „Daina dėl bernelių ir mergelių", „Daina cerkvės varpininko", „Keli žodžiai apie šiandieninę fotografiją" (visos 1891 m.) ir kitas, smulkių spaudinių ir brošiūrų lenkų kalba. Bendradarbiavo laikraštyje „Vienybė lietuvninkų". Prisidėjo prie Susivienijimo lietuvių Amerikoje, Tėvynės mylėtojų, Lietuvių mokslo draugijų, Lietuvių socialistų sąjungos veiklos.

Baigęs protestantų kunigų seminariją Fairmonte (Ohajo valstija) įsigijo projekcinį aparatą, važinėjo po JAV lietuvių kolonijas ir aiškino Šv. Raštą. Keletą kartų buvo skundžiamas ir teisiamas dėl kitų religijų įžeidimo. Vengdamas teismų 1922–1927 m. gyveno Meksikoje. 1927 m. grįžęs į JAV nuo visuomeninės veiklos nutolo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mykolas Ksaveras Mockus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 283 psl.
| ***Atneškite manAlfredo Garsijos galvą*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Bring Me the Headof Alfredo Garcia |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Sam Peckinpah |
| Scenaristas (-ai) | Sam PeckinpahGordon Dawson |
| Metai | 1974 |
| Žanras | veiksmo |
| Trukmė | 112 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Atneškite man Alfredo Garsijos galvą** (angl.  *Bring Me the Head of Alfredo Garcia*) – 1974 m. režisieriaus Sam Peckinpah sukurtas veiksmo filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Warren Oates – Bernis
* Isela Vega – Elita
* Robert Webber – Sapenslis
* Gig Young – Džonis Kvilas
* Helmut Dantine – Maksas
* Kris Kristofferson – baikeris

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Meksikiečių politikas, vadinamas Bosu, sužino, kad jo duktė Tereza nėščia ir kad vaiko tėvas – buvęs jo pagalbininkas Alfredas Garsija. Įsiutęs Bosas duoda savo parankiniams užduotį – kas pristatys Garsijos galvą, gaus milijoną dolerių. 

Du smogikai atvyksta į Meksiko miestą, kur, ieškodami Garsijos, susipažįsta su Berniu. Pastarasis, anksčiau pažinojęs Garsiją, sutinka įvykdyti užduotį per 4 dienas už 10 tūkstančių dolerių. Jis susitinka su buvusia Garsijos, o dabar jo paties meiluže Elita, kuri patvirtina, kad Alfredas neseniai žuvo vairuodamas automobilį ir yra palaidotas atokaus miestelio kapinėse. Bernis su Elita leidžiasi į kelionę, kad įvykdytų užsakymą – atgabentų Garsijos galvą...
| **Mykolas Majauskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1981 m. gruodžio 19 d. (41 metai)Vilnius |
| Tėvai | Viktoras Majauskas |
| Vaikai | Dukterys Marija ir Elžbieta, sūnūs Jogaila ir Pranciškus |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas, ekonomistas |
| Partija | Tėvynės sąjunga – Lietuvos krikščionys demokratai (2013 - 2022 m.) |
|  |
| Alma mater | Sidnėjaus universitetas |

**Mykolas Majauskas** (g. 1981 m. gruodžio 19 d. Vilniuje) – ekonomistas, „World Economic Forum", „Global Shapers" tinklo Lietuvoje steigėjas, buvęs Vilniaus miesto savivaldos politikas ir Tėvynės sąjunga – Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys.

Biografija
----------

Tėvas – Viktoras Majauskas.

2002–2004 m. Ekonominių tyrimų skyriaus vadovas, „Cushman & Wakefield", Sidnėjus, Australija.

2004–2006 m. Projektų vadovas, įmonių ir turto valdymo strategijos konsultantas, Cushman & Wakefield, Londonas, Didžioji Britanija.

2006–2008 m. Investicinės bankininkystės finansų patarėjas, „Barclays Capital", Londonas, Didžioji Britanija.

2008–2012 m. Premjero patarėjas ekonomikos ir finansų klausimais, Lietuvos Respublikos Vyriausybė.

2012 m. Individuali veikla, įmonių įsigijimų ir susijungimų konsultantas, nepriklausomas valdybos narys.

2015 m. dalyvavo Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimuose į Vilniaus mero postą.

2016–2023 m. – Seimo narys.

2018 m. kovą dėl kaltinimų nederamu seksualiniu elgesiu sustabdė narystę partijoje. 2018 m. rugpjūtį narystę partijoje atkūrė.

2022 m. lapkričio 28 d. TS-LKD Priežiūros komitetas nutarė pašalinti M. Majauską iš partijos gretų už tai, kad jis balsavime dėl biudžeto nepakluso partijos susitarimams.

### Visuomeninė veikla

2013–2014 m. Šešėlinės Vyriausybės finansų ministras.

2013–2014 m. „World Economic Forum", „Global Shapers" tinklo Lietuvoje steigėjas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  MAJAUSKAS MYKOLAS Archyvuota kopija 2022-04-08 iš Wayback Machine projekto.. „Kas yra kas Lietuvoje 2018".
2. ↑  2015 m. kovo 1 d. savivaldybių tarybų rinkimai
3. ↑  Mykolas Majauskas
4. ↑  „M. Majauskas dėl kaltinimų priekabiavimu stabdo narystę partijoje". Klaipėda. Nuoroda tikrinta 2023-01-05.
5. ↑  „Majauskas atstatė narystę partijoje ir svarsto kandidatuoti į Vilniaus merus". Delfi. Nuoroda tikrinta 2023-01-05.
6. ↑  Konservatorių smūgis Majauskui – politikas šalinamas iš partijos
| **Jonas Juška** |
| --- |
|  |
| Pašto ženklas Jonui Juškai - 200 metų |
| Gimė | 1815 m. birželio 8 d.Dilbėje, Žarėnų valsčius |
| Mirė | 1886 m. gegužės 11 d. (70 metų)Kazanėje, 1990 m. perlaidotas Veliuonoje |
|  |
| Veikla | Lietuvos kalbininkas. |

Broliai Antanas Juška (dvi nuotraukos viršuje) ir Jonas Juška / Iliustracija knygoje *Melodje ludowe litewskie*
**Jonas Juška** (1815 m. birželio 8 d. Dilbėje, Žarėnų valsčius – apie 1886 m. gegužės 11 d. Kazanėje, 1990 m. perlaidotas Veliuonoje) – Lietuvos kalbininkas.

Biografija
----------

Brolis Antanas Juška. Mokėsi Kražių kolegijoje, 1840-1844 m. Charkovo universitete studijavo klasikinę filologiją. Mokytojavo įvairiuose Rusijos miestuose, nuo 1875 m. – Kazanėje.

Mokslinė veikla
---------------

Bendravo su J. B. de Kurtenė. Recenzavo A. Šleicherio lietuvių kalbos gramatiką (1857, rusų k.). Veikale „Kalbos lietuviško liežuvio ir lietuviškas statrašimas arba ortograpija" pateikė pirmą išsamesnę lietuvių kalbos tarmių klasifikaciją. Jas skirstė į žemaičių, Mažosios Lietuvos lietuvių, ariogališkių ir rytiečių, aptarė pagrindines ypatybes. Bendrinėje kalboje siūlė vartoti raides *š*, *č* vietoje *sz*, *cz*, *v* vietoj *w*, raides *i*, *ė*, minkštumą žymėti dešininiu ženklu ('). Parašė lietuvių kalbos gramatiką (1863 m. rusų k. neišleista), joje pirmasis pavartojo terminus skaitvardis, galūnė, skiemuo. Rašė „Lietuvių kalbos šaknų žodyną", lygino lietuvių, latvių ir prūsų kalbos žodžius, pateikė slavų kalbų atitikmenų. Rašė ir lietuvių-rusų-lenkų kalbų žodyną, bet abu liko nebaigti. Jonas Juška – pirmasis lietuvių kalbininkas, domėjęsis lietuvių kalbos ir sanskrito santykiais, sudarė lietuvių-sanskrito žodynėlį (rankraštis). Prisidėjo prie A. Juškos leksikografijos ir tautosakos veikalų rengimo, redagavo jo lietuvių-lenkų žodyną, galutinai suredagavo 10 lankų, išvertė iki L raidės į rusų kalbą, patikslino vertimą į lenkų kalbą.

Bibliografija
-------------

* Kalbos lietuviško liežuvio ir lietuviškas statrašimas arba ortograpija, 1861 m.

Literatūra
----------

* Juozas Tumas. Lietuvių literatūra rusų raidėmis ir broliai Juškos-Juškevičiai, Kaunas, 1924 m.
* Antanas Mockus. Broliai Juškos, Vilnius, 2003 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Sabaliauskas. *Jonas Juška (1815)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
|  |
| --- |
| Drew Doughty |
|  |
|  Asmeniniai duomenys  |
| Gimė | 1989 m. gruodžio 8 d.Londonas, Kanada |
| Ūgis | 185 cm |
| Svoris | 91 kg |
|  Klubai |
| Pozicija | Gynėjas |
| Karjera | 2008-*dabar* |
| *NHL* klubas | Los Andželo „Kings" |
| Buvusios komandos | Guelph Storm |
|  Nacionalinė rinktinė  |
| Kanados vyrų ledo ritulio rinktinė | 2009–*dabar* |

**Driu Dotis** (angl. *Drew Doughty*; g. 1989 m. gruodžio 8 d.) – Kanados ledo ritulininkas, žaidžiantis Los Andželo „Kings" klube, NHL lygoje. Rungtyniauja gynėjo pozicijoje.

Karjera
-------

Nuo 2005 m. žaidė Ontarijo ledo ritulio lygos Guelph Storm klube. 2008 m. NHL naujokų biržoje jis buvo pašauktas Los Andželo Kings antruoju šaukimu.

Debiutiniame sezone NHL jis įmušė 6 įvarčius ir atliko 21 rezultatyvų perdavimą. 2011-2012 m. ir 2013-14 m. sezonuose su „Kings" laimėjo Stenlio taurę. 2015-16 m. sezono metu Dotis laimėjo „Norris" trofėjų kaip geriausias NHL gynėjas.

Kartu Kanados ledo ritulio komanda laimėjo aukso medalius 2010 ir 2014 m. Olimpinėse žaidynėse, 2008, 2009, 2014 m. pasaulio čempionatuose.

Klubai
------

* Kanados vėliava Kanada Guelph Storm (2005–2008)
* Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos Los Angeles Kings (2008–)

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 10 d..
**Triesto laisvoji teritorija** – nepriklausoma teritorija, kuri buvo išsidėsčiusi Vidurio Europoje tarp šiaurės Italijos ir Jugoslavijos, turinti išėjimą į šiaurinę Adrijos jūros dalį. Už Triesto laisvąją teritoriją po Antrojo pasaulinio karo tiesiogiai atsakė Jungtinių Tautų Saugumo Taryba. Iš tiesų 7-erius metus ši teritorija gyvavo kaip laisvasis miestas.

Triesto laisvoji teritorija buvo sudaryta 1947 m. vasario 10 d. pagal taikos sutarties su Italija protokolą, siekiant tautiškai ir kultūriškai mišrią teritoriją išskirti į neutralų nepriklausomą valstybinį darinį. Taip pat norėta atvėsinti Italijos ir Jugoslavijos teritorines pretenzijas į šį strategiškai svarbų prekybai su Vidurio Europa regioną. Triesto laisvoji teritorija pradėjo funkcionuoti 1947 m. rugsėjo 15 d. Jos administracija buvo padalyta į dvi dalis: uostamiestį Triestą su siaura pakrantės juosta šiaurės vakaruose (A zona) ir nedidelę šiaurės vakarų Istrijos pusiasalio sritį (B zona).

1954 m. Triesto laisvoji teritorija buvo faktiškai panaikinta ir perduota dviem jos kaimynėms (Italijai ir Jugoslavijai). Oficialiai tai buvo įforminta žymiai vėliau, 1975 m. dvipuse Ozimo sutartimi, ratifikuota 1977 m. Dabar Triesto laisvoji teritorija įeina į Slovėnijos, Italijos ir Kroatijos sudėtį.

Išnašos
-------

1. ↑  Drašček, Nuša. „Slovenska zahodna meja po drugi svetovni vojni", diplomsko delo, Univerza v Ljubljani, Ljubljana, 2005
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Carlo Azeglio Ciampi** |
| --- |
| Italijos prezidentas |
|  |
| Gimė | 1920 m. gruodžio 9 d.Livornas, Italija |
| Mirė | 2016 m. rugsėjo 16 d. (95 metai)Roma, Italija |
| Italijos prezidentas |
| Ėjo pareigas | 1999 m. gegužės 18 d. – 2006 m. gegužės 15 d. |
| Ankstesnis | Oscar Luigi Scalfaro |
| Vėlesnis | Giorgio Napolitano |
| 

|  |
| --- |
| Italijos ministras pirmininkas |
| Ėjo pareigas | 1993 m. balandžio 29 d. – 1994 m. gegužės 11 d. |
| Ankstesnis | Giuliano Amato |
| Vėlesnis | Silvio Berlusconi |

 |
|  |
| Partija | Nepartinis |
|  |
|  **Vikiteka** | Carlo Azeglio Ciampi |

**Carlo Azeglio Ciampi** (1920 m. gruodžio 9 d. Livorne, Italijoje – 2016 m. rugsėjo 16 d. Romoje, Italijoje) – 10-asis Italijos prezidentas, šias pareigas ėjęs nuo 1999 m. gegužės 18 d. iki 2006 m. gegužės 15 d. Poste jis pakeitė Oscar Luigi Scalfaro, o po 2006 m. Italijos prezidento rinkimų Ciampi pakeitė Giorgio Napolitano. Taip pat jis yra buvęs Italijos ministru pirmininku bei Italijos turizmo ministru.

Biografija
----------

Ciampi gimė Livorno mieste. Po to, kai 1941 m. baigė literatūros studijas Pizos universitete (kuris laikomas vienu prestižiškiausių šalyje), jis buvo pakvietas į kariuomenę ir išsiųstas į Albaniją.

Pasibaigus karui jis grįžo į Italiją. 1946 m. vedė Feanca Pila. Tais pačiais metais ji baigė teisės studijas Pizos universitete ir pradėjo dirbti Italijos banke. Jame jis kilo karjeros laiptais ir jau 1979 m. vadovavo visam šalies bankui.

Trumpą laikotarpį nuo 1993 iki 1994 m. jis buvo šalies ministru pirmininku. Nuo 1996 iki 1999 m. Ciampi buvo Italijos iždo ministras. Šiose pareigose jis pasižymėjo prisidėdamas prie euro įvedimo Italijoje. Jis pats išrinko 1 euro monetos dizainą, tuo tarpu kitų monetų dizainus išrinko televizijos žiūrovai. Ciampi pasirinko pavaizduoti italų genijaus Leonardo da Vinčio kūrinį – Vitruvijaus žmogų.

1999 m. gegužės 18 d. jis tapo šalies prezidentu. Ciampi buvo išrinktas dviejų trečdalių balsų dauguma, tad tokiu būdu jis tapo tik antras Italijos prezidentas, išrinktas tokia dauguma.

2005 m. Oksfordo universitetas jį apdovanojo garbės daktaro laipsniu.

Jo prezidentavimo pabaigoje visuomenė ragino jį kandidatuoti antrai kadencijai, tačiau jis 2006 m. gegužės 6 d. atsisakė tai padaryti. Gegužės 15 d. baigėsi Ciampi prezidentavimas, o iš jo šalies valdymą perėmė Giorgio Napolitano.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Oscar Luigi Scalfaro** | **Italijos prezidentas**1999–2006 | Po to:**Giorgio Napolitano** |
| Prieš tai:**Giuliano Amato** | **Italijos ministras pirmininkas**1993–1994 | Po to:**Silvio Berlusconi** |

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RItalija Italijos prezidentai |
| --- |
|  |
| Italian Presidential Standard | 
Enrico De Nicola • Luigi Einaudi • Giovanni Gronchi • Antonio Segni • Giuseppe Saragat • Giovanni Leone • Alessandro Pertini • Francesco Cossiga • Oscar Luigi Scalfaro • Carlo Azeglio Ciampi • Giorgio Napolitano • Sergio Mattarella | Italian Presidential Seal |

 |
Koordinatės: 54°54′50″ š. pl. 23°50′32″ r. ilg.﻿ / ﻿54.91389°š. pl. 23.84222°r. ilg.﻿ / 54.91389; 23.84222

| Civilinės saugos muziejus „Atominis bunkeris" |
| --- |
| Atominis bunkeris. Įėjimas |
|  |  |
| **Trumpinys** | „Atominis bunkeris" |
| **Tipas** | Karo istorijos muziejus |
| **Įkurta** | 2012 m. |
| **Vieta** | Kaunas |
| **Vadovas (-ė)** | Julius Urbaitis |
|

**Muziejus „Atominis bunkeris"** – civilinės saugos muziejus, įsikūręs sovietiniame bunkeryje Kaune, Vilijampolės mikrorajone, Raudondvario pl. 164A (kieme). Čia eksponuojami išskirtiniai technikos eksponatai iš abiejų pasaulinių karų, tarpukario, Šaltojo karo ir dabartinių laikų. Pagrindinė muziejaus idėja – žmonijos apsaugos istorija. Čia yra sukaupta pati įvairiausia apsisaugojimo technika. Eksponatai gauti iš privačių kolekcijų, kai ką padovanojo pavieniai entuziastai. Prie ekspozicijos kūrimo prisidėjo Lietuvos kariuomenės vadai, atsargos karininkai. Idėjos autorius – verslininkas Julius Urbaitis.

Atominis bunkeris įkurtas 6 m gylyje po žeme – sovietmečio civilinės saugos įtvirtintoje slėptuvėje, skirtoje karo, stichinių nelaimių atveju žmonėms apsaugoti. Slėptuvė priklausė Kauno „Aido" gamyklai. Čia įrengtos tinkamos inžinerinės sistemos (vėdinimo, šildymo, vandens ir elektros tiekimo, nuotekų šalinimo, ryšių), panaudoti svarbūs įtvirtinimo konstrukciniai sprendiniai, nuo kurių priklauso statinio apsauginės savybės. Pagal reikalavimus įrengtų slėptuvių Lietuvoje yra išlikę labai mažai, jos statytos dar sovietiniais laikais. 

„Atominis bunkeris" su didžiausia dujokaukių ir uždaro ciklo kvėpavimo aparatų kolekcija Baltijos šalyse  atidarytas 2014 m. vasario 6 d. – pagerbiant tą pačią dieną, 1861 m. gimusį dujokaukės su angliniu filtru išradėją Nikolajų Zelinskį (rus. *Николай Дмитриевич Зелинский*).

Ekspozicija
-----------

Bunkeryje, be dujokaukių, yra saugoma didelė kolekcija apsauginių drabužių nuo cheminio ginklo, autonominių elektros generatorių, medicinos instrumentų, radijo imtuvų, siųstuvų, pelengatorių, telefonų, komutatorių, slaptų įrašinėjimo prietaisų, kurie buvo naudojami GRU, KGB, Specnaz ir kitų įslaptintų tarnybų, naudojusių grifą „slaptai".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kaune pristatyta didžiausia Baltijos šalyse dujokaukių ekspozicija

Nuorodos
--------

* Muziejaus „Atominis bunkeris" svetainė
* „Atominis bunkeris" Kaune
| ***Dresdenas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Dresden |
| Kilmės šalis |  Vokietija |
| Režisierius | Roland Suso Richter |
| Scenaristas (-ai) | Stefan KolditzNikolaus Kraemer |
| Vaidina | Felicitas WollJohn Light |
| Metai | 2006 |
| Žanras | karinė drama |
| Trukmė | 176 min. |
| Kalba | vokiečių ir anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Dresdenas** (vok.  *Dresden*) – 2006 m. Vokietijos televizijos filmas, paremtas kontroversiškai vertinamu sąjungininkų Dresdeno bombardavimu 1945 m. vasario 13–15 dienomis.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Felicitas Woll – Ana
* John Light – Robertas
* Benjamin Sadler – Aleksandras
* Heiner Lauterbach – Karlas
* Katharina Meinecke – Magda
* Marie Baumer – Marija
* Kai Wiesinger – Simonas
* Wolfgang Stumph – Farelis

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Ana – slaugytoja Dresdeno ligoninėje, kuriai vadovauja jos tėvas. Nors frontas vis labiau artėja, mergina ketina tekėti už kolegos gydytojo Aleksandro ir vis dar bando gyventi įprastą civilių gyvenimą. Šeima tylomis supranta, kad karas pralaimėtas ir tik jaunesnioji sesuo Magda, draugaujanti su gauleiteriu, demonstruoja ištikimybę nacizmui.

Tuo metu netoli miesto nukrenta britų lėktuvas. Sužeistam pilotui Robertui pavyksta pasislėpti, o dieną atsidurti mieste. Čia jis pasislepia ligoninės rūsyje, kur po kelių dienų susiduria su Ana. Ši mano, kad Robertas, kalbantis vokiškai su akcentu, yra šnipas ir ima jį globoti. Netrukus tarp jų įsiplieskia meilė, tačiau Anos tėvas ir Aleksandras, sužinoję apie romaną, neketina paleisti merginos. Apsvaigintas Robertas paliekamas namo palėpėje, o visa šeima skuba į geležinkelio stotį, ketindama išvykti iš miesto, kai prasideda didysis Dresdeno bombardavimas...
| Trijų šimtų trisdešimt penkerių metų karas |
| --- |
| Karo dalyvės |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1651 m. kovo 30 d. – 1986 m. balandžio 17 d. |
| Vieta | Silio salos |
| Rezultatas | taikos sutartis |

 |
| Konflikto šalys |
|  Silio salos |  Nyderlandai |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| John Granville | Admirolas Maarten Harpertszoon Tromp |
| Nuostoliai |
| nėra | nėra |

**Trijų šimtų trisdešimt penkerių metų karas** (ol. *Driehonderdvijfendertigjarige Oorlog*) buvo teorinė karo padėtis tarp Silio salų ir Olandijos karalystės. Šio konflikto rimtas egzistavimas yra diskutuotinas. Manoma, kad teorinė konflikto baigtis vis buvo vilkinama dėl diplomatijos neįgalumo. Šio karo metu nebuvo iššautas nė vienas šūvis, nesužeistas nei vienas žmogus, tad šis konfliktas laikomas vienu ilgiausių karų istorijoje bei mažiausiai aukų pareikalavusiu. Nepaisant to, kad karo padėtis nebuvo aiški, taikos sutartis šiame konflikte buvo pasirašyta 1986 m. balandžio 17 d.

Konflikto pradžia galima laikyti Antrąjį Anglijos pilietinį karą, vykusį 1642–1652 m. Šiame kare kovojo Karolio I ir Karolio II rėmėjai Rojalistai prieš Anglijos parlamento šalininkus. Rojalistai buvo išstumti iš žemyninės Anglijos ir buvo priversti įsikurti Silio salose.

Kadangi Nyderlandų karalystė buvo parlamento šalininkų pusėje, ji savo laivynu užpuolė Rojalistus. Pastarieji sugebėjo gintis ir triuškino Nyderlandų laivyną. Kadangi žemyninėje Anglijos dalyje karo veiksmai buvo pasibaigę, šis karinis konfliktas buvo paskelbtas prieš Silio salas.

1651 m. birželį parlamento šalininkų grupės užpuolė Rojalistus ir privertė juos pasiduoti. Tuo tarpu Nyderlandų laivynas pasitraukė iš konflikto zonos. Dėl neaiškumo, kai viena šalis užpuolė kitos šalies mažesnę dalį, Nyderlandai oficialiai ir nepaskelbė taikos.

1985 m. Roy Duncan, Silio salų tarybos vadovas parašė Nyderlandų ambasadai Londone prašymą išsklaidyti mitą apie kariaujančias šalis. Ambasada su tuo sutiko ir atvykusi delegacija Silio salose 1986 m. balandžio 17 d. pasirašė taikos sutartį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Britain: Peace in Our Time
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Triešai** – viena iš septynių albanų genčių, gyvenančių *Malësi e Madhe* rajone (Albanija) ir rytų Juodkalnijoje.

Šiais laikais apie 400 triešų gyvena *Malësi e Madhe* rajone. Pagal legendą triešai kaip ir hotai kilo iš bendro protėvio vardu *Keq Preka*.

Genties nariai gyvena maždaug 500 namų, esančių 10 kaimų teritorijoje. Triešų kaimai yra: *Rudinë*, *Nik Marashi*, *Muzheçku*, *Budzë*, *Poprat*, *Stjepoja*, *Benkaj*, *Delaj*, *Cemi i Trieshit* ir dalyje *Koritë*.
  
Triešai yra katalikai kaip ir daugelis Malesijos gyventojų, tačiau triešai turi gana didelę musulmonų mažumą. Triešai niekada nebuvo osmanų pavergti, niekada jiems nemokėjo mokesčių, nes gebėjo nuo osmanų apsiginti. Triešiai garsėjo ne tik kariais, bet ir dainininkais.

Šiais laikais dauguma triešų emigravo į JAV ieškodami geresnio gyvenimo. Neemigravę triešai gyvena Tuzuose arba Juodkalnijos sostinėje Podgoricoje.

Dabartinis triešų pasiskirstymas kaimuose
-----------------------------------------

* *Delaj* – 65
* *Budza* (*Budzë*) – 37
* *Stjepoja* – 59
* *Muzheçku* – 15
* *Bënkaj* – 7
* *Nikmaraši* – 13
* *Rudina* – 30
* *Poprat* – 72

Triešų pavardės
---------------

* Arapaj
* Cacaj
* Dedivanaj
* Dukaj
* Gashaj
* Gjeloshaj
* Gjekaj
* Gjokaj (Muzheçk)
* Gjonlekaj
* Gjonaj

* Gjuravçaj
* Gjurashaj (Nik Marash)
* Hasanaj
* Lekaj
* Lekoçaj
* Lucaj (Stjepoj)
* Lucaj
* Margilaj
* Memçaj
* Micakaj (Poprat)

* Nikollaj (Muzheçk)
* Nikprelaj
* Palushaj
* Prënkoçaj
* Ujkaj
* Vataj
* Gjolaj
**7400** buvo pirmoji plačiai gaminta[1][2] nedidelio integracijos laipsnio mikroschema, turinti keturis loginius elementus IR-NE. Mikroschema buvo maitinama penkių voltų įtampa. Buvusioje Tarybų Sąjungoje buvo gaminamas beveik niekuo nesiskiriantis plačiai mėgėjų naudotas jos analogas K155ЛA3, kuriame netgi kontaktai buvo išdėstyti lygiai taip pat.

Loginio vieneto sutartas lygis buvo 2,4 volto, nors pati mikroschema generuodavo beveik maitinimo šaltinio įtampą. Loginio nulio lygis buvo 0,4 volto. Nebuvo neįprasta šį skaitmeninį prietaisą aptikti Šmito trigeriuose, multivibratoriuose, netgi kai kuriuose įtampos stabilizatoriuose. Analoginėse grandinėse elemento įėjimai buvo sujungiami kartu ir jis buvo naudojamas kaip invertuojantis įtampos stiprintuvas (įėjimo įtampai balansuojant ties loginio nulio ir loginio vieneto riba).

Gaminamų mikroschemų vidinė sandara laikui bėgant keitėsi, didinant veikimo greitį bei mažinant vartojamą srovę. Šie modeliai ir toliau buvo žymimi skaičiumi 7400, tačiau pridedant skirtingą raidę (nuo pirmųjų L iki labai greitų ir mažai srovės reikalaujančių VHC). 2005 m. šias mikroschemas galima įsigyti mokant tik 0,25 dolerio už vienetą.

Šaltiniai
---------

1. ↑   The Computer History Museum, 1963 Standard Logic Families Introduced, retrieved 2008 April 16
2. ↑  Don Lancaster, "TTL Cookbook", Howard W. Sams and Co. Indianapolis, 1975, ISBN 0-672-21035-5, preface
*Kitos reikšmės – San Žozė (reikšmės).*

| San Žozė*São José* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

San ŽozėSan Žozė

27°36′0″ p. pl. 48°37′0″ v. ilg.﻿ / ﻿27.60000°š. pl. 48.61667°r. ilg.﻿ / 27.60000; 48.61667﻿ (San Žozė)Koordinatės: 27°36′0″ p. pl. 48°37′0″ v. ilg.﻿ / ﻿27.60000°š. pl. 48.61667°r. ilg.﻿ / 27.60000; 48.61667﻿ (San Žozė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Pietų regionas |
| **Valstija** | Santa Katarina Santa Katarina |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1750 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 242 927  |
| **Altitudė** | 0 m |
|  |
|  **Vikiteka** | San Žozė |

**San Žozė** (port. *São José*) – miestas pietryčių Brazilijoje, Santa Katarinos valstijoje, Atlanto vandenyno pakrantėje, priešais Florianopolį (patenka į jo aglomeraciją). Pro miestą eina Kuritibos–Porto Alegrės plentas, šakojasi keliai į saloje esantį Florianopolį. Plėtojama metalurgija, maisto, tekstilės, siuvimo, medienos apdirbimo pramonė. Veikia Santa Katarinos instituto filialas, istorijos muziejus, botanikos sodas.

Istorija
--------

XVI a. dabartinio miesto vietoje gyveno indėnai karižai. 1750 m. portugalai iš Azorų čia įkūrė Šv. Juozapo koloniją (*São José de Terra Firme*), iš kurios ėmė augti gyvenvietė. 1797 m. joje jau gyveno 2079 žmonės. 1833 m. tapo miesteliu, 1845 m. – miestu.

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. ↑  *San Žozė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Sanctus** (lot. „šventas") – viena iš Šv. Mišių nekintamų (*missa ordinarium*) giesmių, atliekamų liturgijos metu, dalis. Sanctus taip pat yra žinomas ortodoksų liturgijoje bei liuteronų pamaldose. *Sanctus* giedama eucharistijos metu po prefacijos. Giesmę gieda visi tikintieji arba/bei choras. Visų epochų kompozitoriai yra sukomponavę įspūdingų *Sanctus* (kaip ir daugelį kitų giesmių (Osana etc.). Dažniausiai yra atliekami M. K. Čiurlionio, F. Schubert'o, J. S. Bach'o ir G. Verdi „Sanctus".

Istorija
--------

*Sanctus* yra angelų aklamacija, paminėta Senajame Testamente – pranašo Izaijo vizijose (Iz. 6,3). Taip pat Mesijo sveikinimo šūksnis 118 psalmėje (25 ir tolesnės eil.), siejamas su Kristumi.

*Sanctus, sanctus, sanctus Dominus Deus Sabaoth. Pleni sunt coeli et terra gloria tua. Osanna in excelsis. Benedictus qui venit in nomine Domini. Osanna in excelsis.*

*Šventas, šventas, šventas, Viešpats Galybių Dievas. Pilnas yra Dangus ir Žemė jo garbės. Osana aukštybėse. Garbė tam, kuris ateina Viešpaties vardu. Osana aukštybėse.*

Taip pat skaitykite
-------------------

* Amen
* Mantra
**306-asis atskirasis pionierių batalionas** (rus. *306-й отдельный сапёрный батальон*) – Raudonosios Armijos pionierių dalinys, suformuotas iš buvusios Lietuvos kariuomenės ir įėjęs į 29-ąjį teritorinį šaulių korpusą.

Istorija
--------

Batalionas suformuotas 1940 m. rugpjūčio-rugsėjo mėn. 29-ojo teritorinio šaulių korpuso sudėtyje iš buvusios Lietuvos kariuomenės dalinių.

Veikiančioje armijoje buvo nuo 1941 m. birželio 22 d. iki 1941 m. rugsėjo 1 d. 
Manoma, kad prasidėjus Vokietijos-TSRS karui Pabaltijyje statė gynybines linijas, o 1941 m. liepos 4 d. buvo praktiškai sunaikintas. 

Manoma, kad oficialiai išformuotas 1941 m. rugsėjo 23 d. kartu su 29-ojo korpuso valdyba. 

### Pavaldumas

| Data | Frontas | Armija | Korpusas | Pastabos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1941-06-22 | Šiaurės vakarų frontas | 11-oji armija | 29-asis šaulių korpusas | - |
| 1941-07-01 | Šiaurės vakarų frontas | - | 29-asis šaulių korpusas | - |
| 1941-07-10 | Šiaurės vakarų frontas | 27-oji armija | 29-asis šaulių korpusas | - |
| 1941-08-01 | Vakarų frontas | 22-oji armija | 29-asis šaulių korpusas | - |
| 1941-09-01 | Vakarų frontas | 22-oji armija | 29-asis šaulių korpusas | - |
|

Nuorodos
--------

* Перечень № 27 инженерных частей (отдельных батальонов, рот, отрядов), со сроками вхождения их в состав действующей армии в годы Великой Отечественной войны 1941—1945
| Sanas |
| --- |
| Sanas prie Sanoko Sanas prie Sanoko |
| **Ilgis** | 444 km |
| **Baseino plotas** | 16 861 km² |
| **Vidutinis debitas** | 125 m³/s |
| **Ištakos** | Karpatai |
| **Žiotys** | Vysla |
| **Šalys** | Lenkija, Ukraina |

**Sanas** (lenk. *San*, ukr. *Сян*) – upė pietryčių Lenkijoje; Vyslos dešinysis intakas. Prasideda Ukrainos-Lenkijos pasienyje, Karpatų kalnuose (Aukštutiniuose Beskiduose), 900 m aukštyje. Teka šiaurės vakarų kryptimi, pradžioje per kalvotą lygumą, paskui kerta Sandomežo žemumą.

Didžiausi intakai – Vislokas ir Tanevas (kairieji). Aukštupyje upė patvenkta Solino tvenkiniu. Poplūdis vyksta vasario-gegužės mėnesiais, vasarą nusenka. Žemupyje laivuojama. Svarbiausi miestai prie Sano – Sanokas, Pšemyslis, Jaroslavas.

Upės pavadinimas greičiausiai yra keltiškos kilmės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 367