recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| *Turnstiles* |
| --- |
|  |
| Billy Joel studijinis albumas |
| Išleistas | 1976 m. gegužės 19 d. |
| Įrašytas | 1976 m. sausį |
| Žanras | Soft rokas |
| Trukmė | 36:22 |
| Įrašų kompanija | Ultrasonic Recording Studios (Niujorkas); Columbia Recording Studios (Niujorkas); Caribou Ranch, Nederlendas (Koloradas) |
| Prodiuseris | Billy Joel |
| Apžvalgos |
| AllMusic  nuoroda
Blender  nuoroda |
| Billy Joel chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „Streetlife Serenade"  (1974) |  **„Turnstiles"  (1976)** | „The Stranger"  (1977) |

 |

**„Turnstiles"** – ketvirtasis amerikiečių atlikėjo Billy Joel studijinis albumas, išleistas 1976 m. gegužės 19 d. Tai albumas, kurį prodiusavo pats Joelis, kritikų vertinamas gerokai palankiau nei pastarasis „Streetlife Serenade".

Turinys
-------

Šis albumas labai pasižymėjo tuo, kad Bilis dalį albumo įrašė švenčiant jo grįžimą į gimtąjį Niujorką. Net trys albumo dainos yra labai susijusios su Niujorku – „Summer, Highland Falls", „New York State of Mind" bei „Miami 2017 (Seen the Lights Go Out on Broadway)". Įžanginė albumo daina „Say Goodbye to Hollywood" buvo įkvėpta grupės The Ronettes dainos „Be My Baby". Iš pradžių dainos buvo įrašinėtos *Caribou Ranch* įrašų studijoje, kartu su Eltono Džono grupės nariais būgnininku Nigel Olsson ir bosistu Dee Murray, o prodiusuojamas grupės „Chicago" prodiuserio James William Guercio. Tačiau nepatenkintas rezultatais jis grįžo į Niujorką, kur pats tapo prodiuseriu ir pradėjo perrašinėti albumą su savo koncertinių turų muzikantais, tarp jų ir saksofonistu Richie Cannata. Šiame albume pirmą kartą Bilis groja kartu su savo nuolatine grupe. 

Albumo viršelio nuotrauka buvo padaryta Niujorko *Astor Place* metro stotyje. Pasak Joelio, kiekvienas albumo viršelyje pavaizduotas asmuo turi tam tikrą reikšmę, atspindinčią albume esančias dainas – mergina su ausinėmis vaizduoja dainą „All You Wanna Do is Dance", o turtuolių pora atspindi „I've Loved These Days".[1]

Dainų sąrašas
-------------

Visas dainas parašė Billy Joel.

#### Pirmoji pusė

1. „Say Goodbye to Hollywood" – 4:36
2. „Summer, Highland Falls" – 3:15
3. „All You Wanna Do Is Dance" – 3:40
4. „New York State of Mind" – 5:58

#### Antroji pusė

1. „James" – 3:53
2. „Prelude/Angry Young Man" – 5:17
3. „I've Loved These Days" – 4:31
4. „Miami 2017 (Seen the Lights Go Out on Broadway)" – 5:12

Nuorodos
--------

1. ↑  Billy Joel - Billy Joel on TURNSTILES - from THE COMPLETE ALBUMS COLLECTION
| **Phallaceae** |
| --- |
| Paprastoji poniabudė (*Phallus impudicus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Poniabudiečiai  *( Phallales)* |
| Šeima: | Poniabudiniai  *( Phallaceae)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Poniabudiniai** (*Phallaceae*) – poniabudiečių (*Phallales*) eilės grybų šeima, išauginanti kiaušiniškus arba rutuliškus vaisiakūnius.

Vaisiakūniai išauga iš želinės konsistencijos rutulių, kurie dažnai būna po žeme arba vos iškilę. Sporifikacijos metu, vaisiakūnis iškyla iš rutulio. Jis tampa mėsingas, pailgas, kai kurių rūšių – cilindriškas arba žvaigždiškas, neretai ryškiaspalvis. Kepurėlė raukšlėta, maža, po ja gali susidaryti korėtas dangalas. Sporos susitelkusios į tankią dvokią masę.

Žinoma 21 poniabudinių gentis ir 77 rūšys. Lietuvoje auga šios gentys:

* Tinklagrybis (*Clathrus*)
* Vilkagrybis (*Dictyophora*)
* Poniabudėlė (*Mutinus*)
* Poniabudė (*Phallus*)

Šuniškoji poniabudėlė (*Mutinus caninus*)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Cannon PF, Kirk PM (2007). *Fungal families of the world*. Wallingford: CABI. p. 270–1.
2. ↑  Kirk PM, Cannon PF, Minter DW, Stalpers JA (2008). *Dictionary of the Fungi* (10th ed.). Wallingford: CABI. p. 519.
Koordinatės: 29°45′ š. pl. 67°35′ r. ilg.﻿ / ﻿29.750°š. pl. 67.583°r. ilg.﻿ / 29.750; 67.583

Britai žygiuoja Bolano perėja, 1842 m. piešinys
**Bolano perėja** (urd. درہ بولان = *Dharah Bolān*) – kalnų perėja Vidurio Brahujų kalnagūbryje (Toba Kakare), vakarų Pakistane, Beludžistano provincijoje, 120 km nuo Afganistano sienos. Jungia Irano kalnyno vidines sritis su Indo-Gangos lyguma. Perėją sudaro 89 km ilgio siaurų tarpeklių koridorius. Aukštis – iki 1793,4 m.

Šia perėja eina svarbus kelias ir geležinkelis, jungiantis Indo slėnį ir Afganistaną (pro Sibio ir Kvetos miestus). Bolano perėją pagal paprotį valdė dravidiška tauta brahujai.

Prie įėjimo į šią perėją senovėje gyvavo Mehrgarho miestas. 1839 m. pro Bolano perėją į Kandaharą žygiavo 12 000 britų karių. 1883 m. britai išsiderėjo iš Kalato chano teisę valdyti šią perėją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 65
|  |
| --- |
| Daniel Kajmakoski  maked. *Даниел Кајмакоски* |
|  
Daniel Kajmakoski 2015 m. |
| Biografija |
| Gimė | 1983 m. spalio 17 d. (39 metai)Struga, Makedonijos Socialistinė Respublika, Jugoslavijos vėliava Jugoslavija |
| Kilmė | Šiaurės Makedonijos vėliava Šiaurės Makedonija |
| Žanrai | pop, poprokas |
| Veikla | dainininkas, dainų autorius |
| Aktyvumo metai | 2000–dabar |
| Svetainė | danielkajmakoski.mk |

**Daniel Kajmakoski** (maked. *Даниел Кајмакоски*; g. 1983 m. spalio 17 d. Strugoje) – Makedonijos dainininkas ir dainų autorius. Konkurso „X Factor Adria" nugalėtojas, festivalio „Skopje Fest" laureatas, Makedonijos atstovas 2015 m. „Eurovizijos" dainų konkurse.

Biografija
----------

Daniel Kajmakoski 2015 m. Eurovizijoje
Daniel Kajmakoski gimė 1983 metų spalio 17 dieną Strugos mieste, pietų Makedonijoje. Kai jam buvo vos 7-eri metai, kartu su savo šeima persikėlė gyventi į Vieną, Austrijoje. Daniel turi du brolius – Dalibor ir Filip. 2009 metais pasirodė „Ohrid Fest" festivalyje su daina „Nezhna ko princeza", kurią parašė jis pats. Daniel taip pat dalyvavo Bulgarijos konkurse „Pej S’men." 2011 m. parašė kūrinį Karolinai Gočevai, pavadinimu „Ne se vrakaš", kuris sulaukė sėkmės ne tik Makedonijoje, bet ir kitose Balkanų šalyse.

Atlikėjas ir dainų kūrėjas išgarsėjo sudalyvavęs 2013 metų pabaigoje–2014 metų pradžioje vykusiame „X Factor Adria" projekte, kuris transliuojamas Bosnijoje ir Hercegovinoje, Juodkalnijoje, Makedonijoje ir Serbijoje. Dainininkas priklausė Željko Joksimovičiaus komandai ir kiekvieną kartą stebindavo mokytojus bei žiūrovus savo stipriu balsu ir pasirodymais.

2014 metais Daniel iškovojo pergalę „Skopje Fest" konkurse ir atstovaus Makedonijai 2015 m. „Eurovizijos" dainų konkurse. Su daina „Lisja esenski" D. Kajmakoski nacionalinės atrankos finalo metu surinko 10 balų iš tarptautinės komisijos ir 12 balų iš žiūrovų. „Eurovizijoje" kūrinį atliko anglų kalba – „Autumn Leaves" pavadinimu. Pusfinalyje jis užėmė 15 vietą ir į finalą nepateko.

2016 m. gegužės 22 d. laimėjo trečiąjį *Tvoje lice zvuči poznato* sezoną. Per projekto laikotarpį jam teko įkūnyti Zlataną Stipišičių-Gibonni, Bruno Mars, Tina Turner, Goraną Bregovičių, Karoliną Gočevą, Rammstein, Justin Bieber, Prince.

Diskografija
------------

### Singlai

* 2014: *Lisja esenski*
* 2015: *Autumn Leaves*

Šaltiniai
---------

1. ↑  „FYR MACEDONIA: DANIEL KAJMAKOSKI IS OFF TO EUROVISION AFTER WINNING SKOPJE FEST 2014" (anglų). wiwibloggs.com. 2014-11-12.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Daniel Kajmakoski** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė – danielkajmakoski.mk

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Tijana Dapčevič  *„To the Sky"*** |  **Makedonijos atstovas Eurovizijoje**2015 | Po to:**Kaliopi  *„Dona"*** |
**Zenta Irena Tenisonaitė–Hellemans** (ol. *Zenta Irena Tenison–Hellemans*; 1925 m. sausio 10 d. Stalge (dab.Plungės raj.) – 2001 m. kovo 11 d. Edegeme) – Belgijoje gyvenusi lietuvių poetė, vertėja ir dailininkė.

Biografija
----------

Gimė ir augo žinomo Lietuvos miškininko Aleksandro Tenisono šeimoje, tėvas paruošė ją mokslui Telšių gimnazijoje. Sėkmingai išlaikiusi brandos egzaminus, ji studijavo mediciną Vytauto Didžiojo universitete. 1941 m. liepos mėn. 19 d. Telšiuose, jos motina Aldona Tenisonienė Lietuvos Respublikos vardu nuteista mirtimi. Artėjant Antrojo pasaulinio karo frontui, 1944 m. su tėvu pasitraukė į Vokietiją ir glaudėsi pabėgelių stovyklose. Ištekėjusi už flamando Georg'o Hellemans'o, 1945 m. gruodžio mėn. persikėlė gyventi į Belgiją.

Kūryba
------

Dar būdama gimnaziste susidomėjo poezija, jos eilėraščiuose vyravo meilės tema. Jau iš Antverpeno siuntė savo kūrybą į lietuvių išeivių leidinius: „Pradalges", „Laiškus lietuviams" ir kt. Skelbė ne tik eilėraščius, bet ir vertimus, literatūrinius straipsnius. Išleido kelias knygas pasirašydama *Zenta Tenisonaitė* arba *Zenta Tenison*. 

Kartu gyveno tėvas, kuris taip pat bendradarbiavo lietuviškoje emigrantų spaudoje. Jis vertė grožinę literatūrą į lietuvių ir flamandų kalbas, išleido prisiminimų knygą „Žemaitijos girių takais". Savo ir tėvo kūrybinį palikimą Zenta Tenisonaitė perdavė Maironio lietuvių literatūros muziejui Kaune. 

1981 m. Z.Tenisonaitė–Hellemans pradėjo mokytis piešti ir tapyti, sukurtus paveikslus demonstravo ir Lietuvoje.

Bibliografija
-------------

* *Brief van Zenta Tenison aan Gerrit Kamphuis 23 KAMP Correspondentie*, 1970
* *Pavasaris ir aš: eilėraščiai.* – London: Nida, 1973
* *Šviesos iliuzijos*. – London: Nida, 1975 (Viršelį piešė pati autorė)
* *Tretieji vainikai*: lietuvių poezija išeivijoje 1944–1974. (Išspausdinti ir keli Zentos Tenisonaitės eilėraščiai) – Chicago (Ill.): Dialogas, 1975
* *Vieniši vėjo vaikai.* – London: Nida, 1979

Vertimai
--------

* *Een steen heeft geen hart.* – Brugge: Orion-Desclée de Brouwer, 1971 (Lietuvių poetų antologija)
* *XX-jo amžiaus Nederlandų poezijos rinktinė.* – London: Nida, 1973
* Felix Timmermans. *Adagio (Eilėraščiai).* (Mecenatas – Ministerie van Nederlandse Cultuur, parėmė Lietuvos miškininkų draugija išeivijoje.) – Brussel: 1980

Išnašos
-------

1. ↑  In memoriam
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Stasė Niūniavaitė. *Jaunystė su žemaičių rašytojų sambūrio ąžuolais*[neveikianti nuoroda]

Šaltiniai
---------

* Zenta Tenisonaite, Hellemans[neveikianti nuoroda]

Nuorodos: Zentos Tenisonaitės eilėraščiai,
------------------------------------------

* paskelbti leidinyje „Laiškai lietuviams", 1972 m. Nr. 8;
* paskelbti leidinyje „Laiškai lietuviams", 1974 m. Nr. 1.
| ***Driežas moters odoje*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Una lucertola con la pelle di donna |
| Kilmės šalis |  Italija Ispanija Prancūzija |
| Režisierius | Lucio Fulci |
| Kompozitorius | Ennio Morricone |
| Vaidina | Florinda BolkanJean SorelSilvia MontiStanley BakerEly GalleaniAnita Strindberg |
| Metai | 1971 |
| Žanras | giallo |
| Trukmė | 104 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Driežas moters odoje** (it.  *Una lucertola con la pelle di donna*) – 1971 m. sukurtas giallo filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Florinda Bolkan – Kerol Hemond
* Stanley Baker – inspektorus Korvinas
* Jean Sorel – Frenkas Hemondas
* Silvia Monti – Debora
* Anitar Strindberg – Džulija
* Alberto de Mendoza
* Elly Galeani

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Kerol Hemond – pasiturinčio politiko ir verslininko Edmundo Braitono duktė, pas kurį dirba ir jos vyras, teisininkas Frenkas. Kerol lankosi pas psichiatrą, nes ją nuolat kankina erotinio ir smurtinio pobūdžio sapnai, kuriuose taip pat dalyvauja jos draugė, foto modelis Džulija. Viename iš sapnų Kerol nužudo Džuliją ir gydytojas tai įvardina kaip jos pačios išsilaisvinimą.

Netrukus paaiškėja, kad Džulija iš tiesų nužudyta ir Kerol tampa pagrindine įtariamąja. Tėvui pavyksta susitarti dėl užstato, kad duktė būtų paleista iš kalėjimo, nes vieninteliai nusikaltimo liudininkai yra nuo narkotikų apsvaigusi hipių pora. Kerol vyras Frenkas taip pat bando išsiaiškinti nusikaltimą ir aplinkybės nukrypsta į jo uošvį. Negalėdamas pakelti tokio įtarimo, Edmundas Braitonas nusižudo, tačiau galiausiai paaiškėja, kad tikroji žudikė yra Kerol...
| **Daniel Barenboim** |
| --- |
|  |
| Danielis Barenboimas Vienoje, 2008 m. |
| Gimė | 1942 m. lapkričio 15 d. (80 metų)Buenos Airės, Argentina |
| Pilietybė | Argentinos, Izraelio, Palestinos, Ispanijos |
| Sutuoktinis (-ė) | Jacqueline du Pré (1967−1987)
Elena Baškirova (1988) |
| Vaikai | 2 |
|  |
| Veikla | panistas, dirigentas |

**Danielis Barenboimas** (hebr. ‏דניאל בארנבוים‏‎, isp. *Daniel Barenboim*, g. 1942 m. lapkričio 15 d.) – pianistas ir dirigentas, turintis Argentinos, Izraelio, Palestinos ir Ispanijos pilietybę.

Šiuo metu Danielis Barenboimas yra Berlyno valstybinės operos ir *Staatskapelle Berlin* generalinis muzikos vadovas. Jis anksčiau buvo ir Čikagos simfoninio orkestro, Paryžiaus orkestro bei „La Skalos" muzikos vadovas. Barenboimas yra žinomas už savo pasiekimus dirbant su Vakarų–Rytų Divano orkestru – Sevilijoje įkurtu orkestru, kurį sudaro arabų ir žydų muzikantai. Dirigentas taip pat yra Izraelio karinių dalinių buvimo Palestinos teritorijose kritikas.

D. Barenboimas pelnė ne vieną apdovanojimą bei prizą, įskaitant septynis „Grammy" gramofonus, Britanijos imperijos ordiną su garbės riterio titulu, Prancūzijos nacionalinį garbės legiono ordiną ir Vokietijos ordiną už nuopelnus. 2002 m. kartu su palestiniečių–amerikiečių mokslininku Edvardu Saidu, jam buvo įteiktas Ispanijos Astūrijos princo santarvės apdovanojimas. Jis yra poliglotas – laisvai kalba ispanų, hebrajų, anglų, prancūzų, italų ir vokiečių kalbomis.

Išnašos
-------

1. ↑  „Barenboim to leave La Scala opera". *Bbc.co.uk*. 2013 m. spalio 29 d.
2. ↑  „The Purpose of The State is Freedom", DanielBarenboim.com. 2003 m. gruodžio mėn.
3. ↑  „Conductor Daniel Barenboim receives honorary knighthood". *BBC News*. 2011 m. birželio 24 d. Nuoroda tikrinta 2015 m. vasario 8 d.
| **Zenonas Petras Adomaitis** |
| --- |
| Gimė | 1945 m. balandžio 10 d.Stulgių kaime, Kelmės rajone |
| Mirė | 2016 m. liepos 1 d. (71 metai) |
| Palaidotas (-a) | Užvenčio kapinėse |
|  |
| Veikla | zootechnikas, Lietuvos ir Kelmės rajono politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* 1989 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdis;
* 1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partija.

 |
|  |
| Alma mater | 1975 m. Lietuvos veterinarijos akademija |

**Zenonas Petras Adomaitis** (1945 m. balandžio 10 d. Stulgiuose, Kelmės rajone – 2016 m. liepos 1 d.) – zootechnikas, Lietuvos ir Kelmės rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1958 m. baigė Gordų septynmetę mokyklą, 1963 m. baigė Tytuvėnų žemės ūkio technikumą, įgijo zootechniko specialybę. 1975 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademijos neakivaizdinio skyriaus Zootechnikos fakultetą.

1963 m. Plungės rajono Jogaudų ir Raseinių rajono Sandravos kolūkių zootechnikas. 1963–1967 m. buvo pašauktas į armiją. Grįžęs, 1967–1973 m. Kelmės rajono kolūkio „Naujas kelias" vyr. zootechnikas. 1973–1991 m. šio kolūkio pirmininkas.

1992–1996 m. Seimo narys.

1973–1990 m. TSKP narys, 1990–2001 m. LDDP narys, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kelmės skyriaus narys. 1989–1991 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio dalyvis.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Zenonas Petras Adomaitis*, kelmeszemaitesvb.lt. Nuoroda tikrinta 2021-04-08.
3. ↑  A. Juodokas. Lietuvos Respublikos Seimas: 1992–1996. Danielius, 1995, p. 33.
| Medaliai |
| --- |
|
| Šuoliai į vandenį |
| **Atstovaujant:  Jungtinė Karalystė**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Bronza** | 2016 Rio | 10 m sinchroninis |
| Europos čempionatas |
| **Sidabras** | 2016 Londonas | 10 m sinchroninis |

**Daniel Goodfellow** (g. 1996 m. spalio 19 d. Kembridže) – anglų šuolininkas į vandenį, olimpietis.

Biografija
----------

2013 m. Poznanėje vykusiame Europos jaunimo čempionate Goodfellow iškovojo čempiono titulą. Tais pačiais metais anglas elnė bronzą nacionaliniame Jungtinės Karalystės čempionate ir buvo atrinktas atstovauti šalį aukščiausio rango suaugusiųjų varžybose. 2013 m. Europos čempionate Goodfellow su 6-u geriausiu rezultatu pateko į finalą, kuriame surinkęs 399,05 taško užėmė 10-ąją vietą. Tų pačių metų pasaulio čempionate Barselonoje atranka sportininkui susiklostė žymiai prasčiau - 318,55 taško ir 28 vieta iš 30 dalyvių. 2014 m. sportininkas praleido Sandraugos žaidynes dėl peties nervo traumos. 2016 m. vėl dalyvavo nacionaliniame čempionate, kuriame pelnė bronzą individualioje rungtyje ir auksą sinchroniniuose šuoliuose kartu su olimpiniu medalininku Tom Daley. Tais pačiais metais Londone vykusiame Europos čempionate Goodfellow dalyvavo tik sinchroniniuose šuoliuose nuo 10 m platformos ir pelnė sidabro medalį. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse anglų duetas surinko 444,45 taško ir pelnė bronzos medalius.

Nuorodos
--------

* Daniel Goodfellow britishswimming svetainėje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Ponsė*Ponce* |
| --- |
|              |
| *Ponsės panorama* |
|  |
| 

PonsėPonsė

18°0′0″ š. pl. 66°37′0″ v. ilg.﻿ / ﻿18.00000°š. pl. 66.61667°r. ilg.﻿ / 18.00000; 66.61667﻿ (Ponsė)Koordinatės: 18°0′0″ š. pl. 66°37′0″ v. ilg.﻿ / ﻿18.00000°š. pl. 66.61667°r. ilg.﻿ / 18.00000; 66.61667﻿ (Ponsė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Teritorija** | Puerto Rikas Puerto Rikas |
|  |
| **Gyventojų** (2000) | 155 038  |
| **Altitudė** | 50 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Ponsė |

**Ponsė** (isp. *Ponce*) – miestas ir savivaldybė Puerto Riko pietuose, Karibų jūros pakrantėje. 186,5 tūkst. gyventojų (2000 m.). Maisto, tekstilės, cemento, odos pramonė. Jūrų uostas (cukraus eksportas). Turistinis centras (istorinis senamiestis, *Plaza Las Delicias* aikštė, *Parque de Bombas* pastatas, katedra, Tibų indėnų centras ir kt.). Yra 3 universitetai, medicinos mokykla.

Ponsė įkurta 1848 m. Juan Ponce de León y Loayza (konkistadoro Juan Ponce de León provaikaičio). 1877 m. Ponsė įgavo miesto statusą. 1985 m. miestą nusiaubus uraganui Isabelei, kilo purvo nuošliauža, po kuria žuvo 129 gyventojai.
| Gorlicėslenk. *Gorlice* |
| --- |
|              |
| *Turgaus aikštė* |
|  |
| 

GorlicėsGorlicės

49°40′0″ š. pl. 21°10′0″ r. ilg.﻿ / ﻿49.66667°š. pl. 21.16667°r. ilg.﻿ / 49.66667; 21.16667﻿ (Gorlicės)Koordinatės: 49°40′0″ š. pl. 21°10′0″ r. ilg.﻿ / ﻿49.66667°š. pl. 21.16667°r. ilg.﻿ / 49.66667; 21.16667﻿ (Gorlicės) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Pakarpatės vaivadija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1354 m. |
| **Meras** | Rafał Kukla |
|  |
| **Gyventojų** (2012 m.) | 28 555  |
| **Plotas** | 23,56 km² |
| **Tankumas** (2012 m.) | 1 212 žm./km² |
| **Altitudė** | 274 - 441 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 38-300, 38-301, 38-302, 38-320 |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Gorlicės |

**Gorlicės** (lenk. *Gorlice*; jid. ‏גאָרליץ‏‎ *Gurlitz*) – miestas-savivaldybė pietryčių Lenkijoje. Įsikūręs į pietryčius nuo Krokuvos ir į pietus nuo Tarnuvo, tarp Jaslo ir Naujajo Sončo. Nuo 1999 m. priklauso Pakarpatės vaivadijai. Prieš tai buvo Naujojo Sončo vaivadijoje (1975–1998 m.). Gorlicių apskrities administracinis centras. 28 555 gyventojų (2012 m. duomenys).

Miestas išsidėstęs upių slėnyje, 380 m aukštyje virš jūros lygio, jį supa keletas nuo Karpatų kalnų atsišakojančių kalnagūbrių.

Istorija
--------

Gorlicių miestas įkurtas 1354 m. vokiečių naujakurių iš Giorlico, valdant Kazimierui III Didžiajam. Miestas paminėtas 1388 m. 1404 m. ir 1417 m. šaltiniuose. XV a. priklausė Karvacjanų šeimai (lenk. *Karwacjan*).

Miestų partnerystė
------------------

* Vengrija Papa, Vengrija

Miesto reginys
**Zenonas Ragulskis** (1942 m. rugsėjo 28 d. Pakruojo mieste), akordeonistas, muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija
----------

1949–1957 lankė Pakruojo vidurinę mokyklą, o 1957–1961 Šiaulių muzikos mokykloje mokėsi dėst. A. Tarvydo akordeono klasėje. 1978–1983 choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dėst. R. Gudelio klasė).

1961–1962 Šiaulių vaikų muzikos mokyklos mokytojas ir Pakruojo kultūros namų estradinio ansamblio vadovas. 1962–1965 tarnavo sovietinėje armijoje. 1965–1980 Pakruojo kultūros namų ir rajono kaimo kapelų vadovas (jas parengė 1980 respublikinei dainų šventei). 1981–1986 ir nuo 1989 Pakruojo kultūros namų mišriojo choro (kartu su Larisa Šiauliene) meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvą parengė 1983, 1984 ir 1985 Pakruojo rajono dainų šventėms, 1985 respublikinei dainų šventei, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje. Choras dalyvavo mišriųjų chorų konkursuose Joniškyje ir Kelmėje, koncertų surengė daugelyje Lietuvos rajonų, dainavo Latvijoje. 1995 dalyvavo Baltijos ir Siaurės šalių chorų festivalyje Rygoje (Latvija) ir 1997 analogiškame festivalyje Gotlande (Švedija). 1986–1993 chorvedys vadovavo Pakruojo rajono kaimo vokaliniams ir etnografiniams ansambliams.

Nuo 1965 Pakruojo vaikų muzikos mokyklos mokytojas, nuo 1968 direktorius, 1995 jam suteikta vyresniojo muzikos mokytojo kvalifikacijos kategorija.

Visuomeninė veikla
------------------

Z. Ragulskis – Pakruojo rajono dainų švenčių dirigentas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Phallus** |
| --- |
| Paprastoji poniabudė (Phallus impudicus)Paprastoji poniabudė (*Phallus impudicus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Poniabudiečiai  *( Phallales)* |
| Šeima: | Poniabudiniai  *( Phallaceae)* |
| Gentis: | Poniabudė  *( Phallus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Poniabudė** (*Phallus*) – poniabudinių (*Phallaceae*, vok. *Stinkmorchelartige*) šeimos grybų gentis.

Iš pradžių grybas išaugina vištos kiaušinio pavidalo vaisiakūnį, kuris būna pusiau išlindęs iš žemės. Trūkus luobelei, labai greitai išauga kotas su kepurėle. Kepurėlė 3-4 cm aukščio, nukirsta viršūne, smulkiai raukšlėta ir padengta storu žalių gleivių sluoksnių su sporomis. Gleivės nemalonaus dvėsenos kvapo ir privilioja vabzdžius, kurie išnešioja grybo sporas. Grybo koto apatinį galą gaubia išnara. Auga lapuočių ir mišriuose miškuose, parkuose. Grybai nevalgomi, nors mažai kas ryžtųsi valgyti šiuos dvokiančius grybus. Grybas savo išvaizda labai panašus į vyrišką lyties organą (penis), todėl toks jo lotyniškas pavadinimas – *Phallus*.

Lietuvoje auga šios poniabudžių genties rūšys:

* Hadriano poniabudė (*Phallus hadriani*) – įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
* Paprastoji poniabudė (*Phallus impudicus*)

Pasakojama, kad Č. Darvino dukra keldavosi anksti ryte su tikslu išnaikinti visas prie namų išdygusias poniabudes, siekdama apsaugoti tarnaičių moralę.
| **Adolfas Varanauskas** |
| --- |
| Gimė | 1934 m. vasario 4 d.Paliepis, Kaišiadorių vals. |
| Mirė | 2007 m. sausio 12 d. (72 metai)Kaunas |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | lengvaatletis, treneris, sporto pedagogas |
|  |
| Alma mater | Lietuvos kūno kultūros institutas (1958) |

**Adolfas Varanauskas** (g. 1934 m. vasario 4 d. Paliepyje, Kaišiadorių vals. – 2007 m. sausio 12 d. Kaune) – buvęs Lietuvos lengvaatletis, olimpietis.

Biografija
----------

Mokėsi Miežonių pradžios mokykloje, 1947–1954 m. mokėsi Kaišiadorių vidurinėje mokykloje, 1954–1958 m. studijavo Kūno kultūros institute. Jį baigęs dirbo dėstytoju Lietuvos žemės ūkio akademijoje, buvo docentas (1987).

Palaidotas Petrašiūnų kapinėse Kaune.

Sporto pasiekimai
-----------------

A. Varanauskas visą savo gyvenimą paskyrė sportui. Dar besimokydamas mokykloje jis domėjosi žaidimais, vėliau lengvąja atletika, plaukimu. Daugiausiai pasiekė rutulio stūmime (4 kartus gerino Lietuvos rutulio stūmimo rekordą). Taip pat vieną kartą gerino kūjo metimo Lietuvos rekordą. Jo rezultatai: rutulys - 18,43 m. diskas - 48,87 m. 4 kartus dalyvavo SSRS tautų spartakiadose (1963 m. spartakiados čempionas). 1964 m. Tokijo olimpinėse žaidynėse užėmė 8 vietą.

Pasižymėjo kaip universalus sportininkas: žaidė Kauno „Akademiko" krepšinio komandoje, pretendavusioje patekti net į TSRS pirmenybes, dalyvavo varžybose šuoliuose su slidėmis nuo tramplino, tinklinyje (jis buvo priimtas į šią specialybę KKI pirmąjį kursą), badmintone, stalo tenise, lengvosios atletikos mėtymų rungtyse. Buvo Lietuvos krepšinio, vandensvydžio, sunkumų kilnojimo čempionu.

A. Varanauskas pasižymėjo ir kaip treneris. Žymiausieji auklėtiniai: rutulio stūmikas Arūnas Vitkevičius, Europos jaunimo čempionatų prizininkas, Rimantas Plungė, 1972 m. Miuncheno olimpinių žaidynių dalyvis.

1959 ir 1963 m. pripažintas Geriausiu Lietuvos sportininku. 2001 m. išrinktas į geriausių šimtmečio vyrų lengvaatlečių dešimtuką. Už aukštus sportinius laimėjimus, didžiulį indėlį sportinėje, pedagoginėje veikloje pelnė daugybę apdovanojimų.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-12-23 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑

Nuorodos
--------

* Adolfas Varanauskas Lietuvos sporto enciklopedijoje
* Adolfas Varanauskas (*sports-reference.com*) Archyvuota kopija 2008-12-30 iš Wayback Machine projekto.
* Adolfas Varanauskas (biografija)

| Apdovanojimai |
| --- |
| Prieš tai:**Lietuva Birutė Kalėdienė** | **Geriausias Lietuvos sportininkas**1959 | Po to:**Lietuva Antanas Bagdonavičius, Zigmas Jukna** |
| Prieš tai:**Lietuva Antanas Vaupšas** | **Geriausias Lietuvos sportininkas**1963 | Po to:**Lietuva Ričardas Tamulis** |
| Ebersvaldėvok. *Eberswalde* |
| --- |
|        |
| *Turgaus aikštė* |
|  |
| 

EbersvaldėEbersvaldė

52°49′59″ š. pl. 13°49′59″ r. ilg.﻿ / ﻿52.83306°š. pl. 13.83306°r. ilg.﻿ / 52.83306; 13.83306﻿ (Ebersvaldė)Koordinatės: 52°49′59″ š. pl. 13°49′59″ r. ilg.﻿ / ﻿52.83306°š. pl. 13.83306°r. ilg.﻿ / 52.83306; 13.83306﻿ (Ebersvaldė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Brandenburgas Brandenburgas |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 41 175  |
| **Plotas** | 58,17 km² |
| **Tankumas** (2009) | 708 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.eberswalde.de |
|  **Vikiteka** | Ebersvaldė |

**Ebersvaldė** (vok. *Eberswalde*) – Vokietijos miestas, Brandenburgo žemėje. 41 175 tūkst. gyventojų (2009).

Istorija
--------

Miestas įkurtas 1254 m. ir pavadintas *Everswolde* vardu. Pirmą kartą paminėtas 1275 m. balandžio 23 d. Teisę rengti turgus gavo 1300 m. 1970 m. sujungtas su Fino miestu ir gavo Fino-Ebersvaldės vardą. 1993 m. pervadintas atgal į Ebersvaldę.

Ekonomika
---------

Nors Ebersvaldė praeityje garsėjo klestinčia sunkiąja pramone, nuo Berlino sienos griuvimo ją ištiko sunkesni laikai. Žlugus Rytų Vokietijos vyriausybei, valstybės parama išnyko, o gamyklos staiga turėjo konkuruoti su efektyvesnėmis Vakarų firmomis. Dėl to daugelis Ebersvaldė gamyklų sugriuvo, o turistai gali pamatyti šių apleistų įmonių liekanas visame mieste. Kaip ir daugelis buvusių Rytų Vokietijos miestų, Ebersvaldė nuo to laiko kovojo su nedarbu, o daugelis gyventojų paliko regioną ieškodami darbo kitur. Todėl daugelis didžiulių sovietinio bloko stiliaus daugiabučių kompleksų Ebersvalde tuštėja ir pamažu naikinami.

Galerija
--------

* Geležinkelio platforma
Adolfas Mencelis 1900 m. (Vokietijos federalinis archyvas)
**Adolfas Mencelis** (**Adolfas fon Mencelis**, vok. *Adolph Menzel*, 1815–1905 m.) – Vokietijos tapytojas, grafikas ir iliustratorius. Vertinamas reikšmingiausiu Vokietijos XIX a. antros pusės dailininku, priskiriamas realistams.

Biografija
----------

Adolfas Mencelis gimė 1815 m. gruodžio 8 d. Breslau. Jo tėvas vadovavo vietos mergaičių mokyklai ir 1818 m. įsteigė litografijų dirbtuvę. Jau būdamas tik 14 metų amžiaus A. Mencelis kūrė piešinius publikacijoms. 1830 m. šeima persikėlė į Berlyną, kur Adolfas mokėsi Berlyno dailės akademijoje. Jis dirbo tėvo litografijos dirbtuvėje, nuo 1837 m. pradėjo tapyti. Adolfas Mencelis išgarsėjo 400 piešinių serija, sukurta 1840-aisiais ir skirta iliustruoti „Frydricho Didžiojo istoriją". Antrojoje XIX a. pusėje jis buvo garsiausiu Vokietijos dailininku, jam daug portretų užsakydavo Vokietijos aukštuomenė. A. Mencelio istoriniai paveikslai turėjo nacionalistinį charakterį. Dailininkas buvo populiarus ir labai mažai jo paveikslų buvo išvežti į užsienį, o daugiausiai įsigyti Vokietijos muziejų. 

Stilistiškai A. Mencelio kūryba priskiriama realizmo dailės srovei, jo ankstyvieji darbai turėjo sąsajų su būsimo impresionizmo bruožais. A. Mencelio kūrybą aukštai vertinos Edgaras Dega, su kuriuo ir E. Meisonjė dailininkas buvo susitikęs išvykų į Paryžių metu. Savo istorinėse drobėse dailininkas ypač daug dėmesio teikė tiksliam istorinių detalių vaizdavimui. A. Mencelis taip pat tapė savo meto temomis, Vokietijos XIX a. industrializacijos vaizdus. 1889 m. dailininkui suteiktas bajorystės titulas ir jis prie savo pavardės pradėjo naudoti *fon* priedėlį. Adolfas Mencelis mirė 1905 m. vasario 9 d. Berlyne, jam buvo suteiktos valstybinės laidotuvės. Dailininkas nebuvo vedęs.

Darbų galerija
--------------

* wikiart.org

* „Statybų vietovė su gluosniais" (1846, Senoji nacionalinė galerija, Berlynas)
* „Koncertas Frydricho Didžiojo dvare Sansusi" (1850−52, Senoji nacionalinė galerija, Berlynas)
* „Mėnesiena virš Frydricho kanalo Berlyne" (1856, Senoji nacionalinė galerija, Berlynas)
* Iliustracija Heinricho fon Kleisto pjesei „Sudaužytas ąsotis" (1877)
* „Pokylio pietūs" (1878, Senoji nacionalinė galerija, Berlynas)
* „Turgaus aikštė Veronoje" (1884, Naujųjų meistrų paveikslų galerija, Dresdenas)
* „Senas kelias" (1900, piešinys grafitu)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Adolph Menzel** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Allison Lee Palmer. *Historical Dictionary of Romantic Art and Architecture*. Scarecrow Press, 2011, p. 154−155.
* Londono nacionalinė galerija
* J. Paul Getty muziejus
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Barškuolės barškutis
**Barškutis** – gyvačių uodegos raginis darinys, būdingas barškuolėms. Sudarytas iš kelių vienas ant kitų sunertų tvirtų raginių segmentų. Kiekvienas paeiliui atsirandantis segmentas yra susijęs su gyvatės nėrimusi. Barškuolių jaunikliai uodegos gale turi tik didelį apskritą skydelį. Po pirmojo nėrimosi tas skydelis suauga su oda. Po to odos galas sustorėja ir tampa svogūno pavidalo. Po kiekvieno paskesnio nėrimosi atsiranda po vieną segmentą. Dažnai jų būna 6-8, labai retai 10.

Gyvačių amžiaus pagal segmentų skaičių tiksliai nustatyti negalima, kadangi jos gali nertis kelis kartus per metus priklausomai nuo mitybos ir augimo greičio, o barškutis gali lūžti.

Išgąsdinta, taip pat kai būna nerami ar suerzinta, gyvatė susisuka į žiedą, iškelia uodegos galą ir pradeda jį greitai judinti. Vienas į kitą trindamiesi segmentai sukelia gana didelį garsą, kuri galima girdėti net už 30 metrų. Ji perspėja priešininką iš tolo.

Manoma, kad toks barškuolių evoliucinio proceso prisitaikymas yra susijęs su tuo, kad jų nesutryptų bizonai ir kiti kanopiniai žvėrys.
| **Boleslovas Dluskislenk. *Bolesław Dłuski*** |
| --- |
|  |
| Herbas "Polkozic" |
| Gimė | 1829 m.Zamūšės palivarkas, Taujėnų valsčius |
| Mirė | 1905 m. balandžio 10 d. (~76 metai)Krokuva |
|  |
| Veikla | 1863 m. sukilimo veikėjas, tapytojas, gydytojas. |

**Boleslovas Dluskis** (lenk. *Bolesław Dłuski*, slapyvardis *Jabłonowski*, 1829 m. Zamūšės palivarkas, Taujėnų valsčius – 1905 m. balandžio 10 d. Krokuva) – 1863 m. sukilimo veikėjas, tapytojas, gydytojas.

Biografija
----------

Mokėsi Vilniaus gimnazijoje. Už priklausymą slaptai jaunimo organizacijai 1843 m. ištremtas į Orenburgą karo tarnybai. Išėjęs į atsargą kapitono laipsniu 1852–1856 m. studijavo Sankt Peterburgo dailės akademijoje (nebaigė), 1862 m. baigė Maskvos universitetą.

Nuo 1862 m. dirbo gydytoju Pasvalyje. Vienas Žemaičių žemietijos steigėjų. Dalyvavo 1863 m. sukilimą rengiančio Judėjimo komiteto veikloje, priklausė raudonųjų politinei srovei. Dluskio sukilėlių būrys vienas pirmųjų įsitraukė į sukilimą Lietuvoje. 1863 m. paskirtas Kauno gubernijos sukilimo organizatoriumi. Atvykus į Kauną Z. Sierakauskui pasiųstas vadovauti Žemaitijoje veikiantiems būriams, kurie turėjo pridengti jūros ekspedicijos išsilaipinimą.

Partizaninio karo šalininkas ir žinovas. Geriau nei kiti būrių vadai aprūpindavo ginklais ir apmokydavo sukilėlius, todėl jo būrys, prie kurio Kvėdarnoje prisidėjo ir S. Groso būrys, laimėjo daugiausia kautynių ir ginkluotų susidūrimų su kariuomene. Sėkmingas mūšis buvo prie Draginių kaimo Papilės apylinkėse. Ypač sėkmingai Dluskio būrys veikė Prūsijos pasienyje – atitraukdavo pasienio sargybą ir taip sudarydavo sąlygas per sieną pervežti ginklų sukilėliams. Prie Tenenių vykęs mūšis apdainuotas liaudies dainoje.

1863 m. birželio 30 d. Šilalės valsčiuje jo būrys pasienyje prie Jūros upės buvo sumuštas. Dluskis netrukus pasitraukė į Paryžių, ten rūpinosi ginklų tiekimu sukilėliams. Po sukilimo gyveno Paryžiuje, Romoje, Ženevoje, Londone, Galicijoje, nuo 1873 m. – Krokuvoje.

Dailininkas
-----------

1875–1876 m. ir 1883 m. dalyvavo Krokuvos dailės bičiulių draugijos parodose. 1913 m. Lvove eksponuoti B. Dluskio sukurti portretai. Litografijos technika, aliejumi, akvarele, kreida jis sukūrė portretų (Simonas Konarskis, J. Majeris, 1877 m. A. Biesiadeckis, 1880 m.), buitinės tematikos kompozicijų, altoriaus ir Kryžiaus kelio paveikslų, knygų iliustracijų vaizdų iš A. Mickevičiaus poemos „Ponas Tadas". Kūriniai akademistiniai, raiškaus piešinio.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  O.Maksimaitienė. Lietuvos sukilėlių kovos 1863-1864 m. Vilnius: Mintis, 1969.
2. ↑  Egidijus Aleksandravičius, Aleksandras Indrulaitis. *Boleslovas Dluskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 31 psl.

Nuorodos
--------

* Encyklopedia tradycji
| **Laima Jurytė-Zakarauskienė** |
| --- |
| Gimė | 1977 m. liepos 9 d. (45 metai)Lietuva Klaipėda |
| Sutuoktinis (-ė) | Artūras |
| Vaikai | Martinas, Laurynas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Telšių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Darbo partija |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Laima Jurytė-Zakarauskienė** (g. 1977 m. liepos 9 d. Klaipėdoje) – Lietuvos ir Telšių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1999 m. baigė Šiaulių medicinos mokyklą, socialinis darbuotojas, 2007 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą, socialinis darbuotojas, 2009 m. Mykolo Romerio universitete baigė viešąjį administravimą.

2007–2009 m. VŠĮ „Soneima" direktorė. Iki 2019 m. Seimo nario Valentino Bukausko padėjėja-sekretorė. Nuo 2019 m. Telšių pirminės sveikatos priežiūros centro direktorė.

2011–2019 m. Telšių rajono savivaldybės tarybos narė.

Darbo partijos Telšių rajono skyriaus narė.

Telšių sutrikusios psichikos žmonių globos bendrijos pavaduotoja. Sutuoktinis Artūras, vaikai Martinas, Laurynas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-02-23 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Boleslovas Liutikas** |
| --- |
| Gimė | 1884 m.Žarėnai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1970 m. (~86 metai)Mendosa, Argentina |
|  |
| Veikla | Advokatas, politikas. |

**Boleslovas Liutikas** (1884 m. Žarėnuose, Rusijos imperija – 1970 m. Mendosoje, Argentina) – inžinierius, visuomenės veikėjas, politikas, Lietuvos II Seimo ir III Seimo narys.

Biografija
----------

Gimė 1884 m. Žarėnuose. Baigė Šiaulių gimnaziją, vėliau dar mokėsi Maskvoje ir Omske. 1903–1905 m. studijavo Varšuvos universitete, tačiau buvo išmestas dėl dalyvavimo socialistų veikloje. 1911 m. baigė Lvovo politechnikos universitetą ir pradėjo dirbti inžinieriumi Charkovo gubernijoje. 1919 m. grįžo į Lietuvą. 1920–1924 m. buvo Lietuvos žemės ūkio gamintojų sąjungos pirmininkas. 1923 m. išrinktas į II Lietuvos Seimą, 1926 m. perrinktas į III Seimą, priklausė lenkų tautinės mažumos frakcijai. 1944 m. artėjant Raudonajai armijai pasitraukė į Vakarų Europą iš kur išvyko gyventi į Argentiną. Mirė 1970 m. Mendosoje.

Literatūra
----------

* Mieczysław Jackiewicz, „Polacy na Litwie 1918–2000", Warszawa 2003
* Krzysztof Buchowski, „Polacy w niepodległym państwie litewskim 1918–1940", Białystok 1999
**Laima Laučkaitė-Surgailienė** (g. 1956 m. liepos 20 d. Vilniuje) – Lietuvos dailėtyrininkė, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

Tėvas Alfonsas Laučka, sesuo Dalia Laučkaitė-Jakimavičienė. 1979 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1988 m. menotyros kandidatė.

1979–1983 m. dirbo Utenos kraštotyros muziejuje, 1983–1987 m. – vaikų dailės mokykloje Vienoje, 1988 m. – Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto Menotyros sektoriuje, 1993–1996 m. dėstė Vilniaus dailės akademijoje, nuo 1990 m. dirba Kultūros, filosofijos ir meno institute, nuo 2003 m. vyr. mokslo darbuotoja. 1991–1992 m. stažavo Miuncheno universiteto Meno istorijos institute.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrinėjimų pagrindinės sritys – XX a. Lietuvos dailė, tautodailė, bendri ir skiriamieji Lietuvos dailės bruožai. Užsienio spaudoje paskelbė straipsnių apie rusų kilmės vokiečių dailininkę Marianne von Werefkin. Kuruoja parodas.

Bibliografija
-------------

* Vilniaus dailė XX amžiaus pradžioje, 2002 m.
* Septyniolika pasimatymų Vilniuje, 2005 m.; leidimai ir anglų, vokiečių, lenkų, rusų k.
* Išeivijos dailė, 2003 m. viena sudarytojų ir bendraautorių, su I. Korsakaite
* Ekspresionizmo raitelė Mariana Veriovkina. 2007, Vilnius: 263 p. ISBN 978-9986-638-95-7.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lijana Šatavičiūtė. *Laima Laučkaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 608 psl.
Šv. Pauliaus prieplaukos.
Palydovinė Hamburgo nuotrauka. Uostas tęsiasi palei pietinį Elbės upės krantą ir skyla į daugelį atšakų. 
Altenverderio konteinerių terminalas.
**Hamburgo uostas** – Vokietijos jūrų uostas, esantis Hamburge, šalia Elbės upės. Tai didžiausias uostas Vokietijoje, dar vadinamas „vartais į pasaulį" (vok. *Tor zur Welt*). Remiantis dvidešimties pėdų vieneto ekvivalentu, Hamburgo uostas yra antras užimčiausias uostas Europoje ir 15-tas pagal dydį visame pasaulyje. 2014 m. uostas buvo atsakingas už 9,73 mln. TEU (dvidešimties pėdų vieneto ekvivalentai).

Uostas užima 73,99 km² plotą, iš kurių 43,31 km² yra sausumoje. Vietovė yra natūraliai pranaši dėl išsišakojančios Elbės, kuria suteikia tobulą vietą uosto kompleksui su sandėliavimo ir perkrovimo infrastruktūra. Sandėlių rajonas Špaiherštatas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo objektų sąrašą.

Kruizai
-------

Hamburgo uostas yra vienas iš didžiausių ir svarbiausių įplaukimo uostų Europoje, Atlante, Norvegijos ir Baltijos jūrose plaukiojantiems kruiziniams laivams. Uostas taip pat svarbus savo laivų statyklomis, statančiomis ir atkuriančiomis jachtas bei kruizinius lainerius. Hamburgo uostas turi du keleivių terminalus kruiziniams laivams, galinčius aptarnauti didžiausius kruizinius laivus pasaulyje.

Išnašos
-------

1. ↑   Archyvuota kopija 2015-09-24 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Oficialus Hamburgo uosto tinklalapis Archyvuota kopija 2008-05-13 iš Wayback Machine projekto.
* Hamburgo uosto statistika Archyvuota kopija 2006-12-08 iš Wayback Machine projekto.
* HafenCity tinklalapis Archyvuota kopija 2016-09-24 iš Wayback Machine projekto.
* Laivų judėjimas Hamburgo uoste realiu laiku
| **Laima Vaitkunskienė** |
| --- |
| Gimė | 1934 m. rugsėjo 13 d. (88 metai)Rokiškis |
|  |
| Veikla | Lietuvos archeologė |
|  |
| Išsilavinimas | humanitarinių mokslų daktarė |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Laima Vaitkunskienė-Nakaitė** (g. 1934 m. rugsėjo 13 d. Rokiškyje) – Lietuvos archeologė.

Biografija
----------

1956 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą. 1967 m. apgynė disertaciją „Sidabras Lietuvos archeologinėje medžiagoje", istorijos mokslų kandidatė. 1993 m. apgynė habilitacinį darbą „Vakarų žemaičiai geležies amžiuje: kultūra ir etnosocialinė istorija", habilituota humanitarinių mokslų daktarė.

1956 m. Šiaulių „Aušros" muziejaus, nuo 1957 m. – Istorijos instituto mokslinė bendradarbė.

Lietuvos archeologijos draugijos narė.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių ekspedicijų, tyrinėjusių I–XII a. geležies amžiaus žemaičių, skalvių, kuršių genčių kapinynus, senųjų baltų gyvenvietę Juodonių piliakalnio (Rokiškio rajonas) papėdėje, vadovė. Archeologinių tyrimų interesai: žemaičių etnogenezė ir etninė istorija, I m. e. tūkstantmečio Lietuvos gyventojų menas ir pasaulėžiūra.

Tyrinėti laidojimo paminklai: Bandužių kapinynas, Didkiemio kapinynas, Jurgaičių kapinynas, Kaštaunalių kapinynas, Pagrybio kapinynas, Vilkų Kampo kapinynas, Žąsino kapinynas, Žvilių kapinynas.

Publikavo apie 210 straipsnių.

Bibliografija
-------------

Monografijos:

* Sidabras senovės Lietuvoje. Mokslas, 1981 m.
* Žalvariniai senolių laiškai. Vyturys, 1991 m.
* Pagrybio kapinynas. Iš: Lietuvos archeologija, T. 13, Diemedis, 1995 m.
* Žvilių kapinynas. Iš: Lietuvos archeologija, T. 17, Vilnius, 1999 m.

Su kitais autoriais:

* Lietuvos materialinė kultūra IX–XIII a. bendraautorė, 1978 m.
* Lietuvos TSR archeologijos atlasas, bendraautorė, 1978 m.
* Meno verslai, bendraautorė, 1987 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Laima Vaitkunskienė. Lietuvos archeologijos draugija Archyvuota kopija 2010-01-18 iš Wayback Machine projekto.
| Barškynaivok. *Bartschkühnen, Kühnen* |
| --- |
| 

BarškynaiBarškynai

54°43′21″š. pl. 22°40′02″r. ilg.﻿ / ﻿54.7226°š. pl. 22.6673°r. ilg.﻿ / 54.7226; 22.6673﻿ (Barškynai)Koordinatės: 54°43′21″š. pl. 22°40′02″r. ilg.﻿ / ﻿54.7226°š. pl. 22.6673°r. ilg.﻿ / 54.7226; 22.6673﻿ (Barškynai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kaliningrado sritis Kaliningrado sritis |
| **Rajonas** | Krasnoznamensko rajonas |

**Barškynai** (vok. *Bartschkühnen*, nuo 1938 m. *Kühnen*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 11 km į pietryčius nuo Pilkalnio, 12 km į šiaurės rytus nuo Stalupėnų, Rausvės kairiajam krante ir abipus Briedupės, prie Briedupės ir Rausvės santakos.

Istorija
--------

Barškynų kaimo bendruomenė 1931/37 m.
Vienas seniausių Pilkalnio apskrities kaimų. Minimas 1580 m. *Barßkeynen* vardu kaip dalis didesnio, senesnio, išsibarsčiusio *Rausch* kaimo prie Rausvės upės. Kaimo pavadinimas kilęs nuo pirmojo ūkininko, činšininko Barškyno (*Barschkyn*) pavardės. 1615 m. kaimas padidintas trimis kulmiškių ūbais (ūkiais). Per Didįjį marą neteko daugumos gyventojų: 1719 m. iš 11 buvusių sodybų tik 2 buvo gyvenamos. 1734 m. kaime gyveno jau 6 šeimos, 4 iš jų – lietuviškai kalbančios (*Baltruschatis*, *Kurschatis*, *Kalweitis*, *Gurbatis*), viso buvo 51 gyventojas. 1785 m. buvo mišrusis kaimas su 9 ugniakurais, 1821 m. – mišrusis kaimas su 65 gyventojais.

Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Dainių seniūnijai, 1723-65 – Įsruties apskrities Diržkiemio domenų valsčiui, 1765-1818 - Būdvaičių domenų valsčiui, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Varnininkų valsčiui. Tikintieji iki 1863 m. priklausė Širvintos evangelikų liuteronų parapijai, vėliau – naujai įkurtai Varnininkų parapijai. Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. šiaurinė buvusio kaimo dalis priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei, pietinė – Nesterovo rajono Prigorodnojės kaimo gyvenvietei.

Gyventojai
----------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1905 m. ir 1939 m.** |
| **1905 m.** | **1910 m.** | **1933 m.** | **1939 m.** |
| 89 | 87 | 87 | 93 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vilius Pėteraitis, *Pilkalnio apskrities gyvenvietės*, Mažosios Lietuvos enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-10-30.
2. 1 2  Barčkūnai, GenWiki vok.
3. ↑  Johann Friedrich Goldbeck, Volständige Topographie des Königreichs Preussen, p.11. Karaliaučius ir Leipcigas, 1785 vok.
4. ↑   Alexander A. Mützell, Leopold Krug, Neues topographisch-statistisch-geographisches Wörterbuch des preussischen Staats, T.1 (A – F), p.65. Kümmel, Halle, 1821 vok.
5. ↑  Pilkalnio apskrities kaimų sąrašas (1910 m.) vok.
6. ↑  www.verwaltungsgeschichte.de Pilkalnio apskritis vok.
Pirmoji pasakos iliustracija
**Nauji karaliaus drabužiai** (dan. *Kejserens nye Klæder*) – danų autoriaus Hanso Kristiano Anderseno pasaka apie karaliaus drabužius, kurie yra nematomi tiems, kurie yra kvaili ir nekompetentingi, nors realybėje jų nėra iš viso. Pasaka yra išversta į daugiau kaip 100 kalbų.

Pasaka pirmą kartą buvo išleista kartu su pasaka „Mažoji undinėlė" Kopenhagoje, 1837 m. balandžio 7 d.

Siužetas
--------

Karalius, kuriam rūpi tik jo rūbai ir kaip juos pademonstruoti, nusamdo du audėjus, kurie jam pažada pagaminti geriausios kokybės rūbus. Audėjai iš tiesų yra apsišaukėliai ir įtikina karalių, jog jų pagaminti rūbai yra nematomi tiems, kurie yra netinkami savo pozicijai arba yra beviltiški kvailiai. Rūbų gamybą sukčiai taip pat suvaidina. Taigi niekas, net karalius ar ministrai negali iš tiesų pamatyti drabužių ir todėl yra priversti apsimesti, jog juos mato, antraip, prarastų savo užimamą poziciją. Galų gale apsišaukėliai audėjai praneša, jog drabužiai yra baigti ir suvaidina, kad aprengia karalių. Karalius išvyksta pasirodyti savo žmonėms, kurie taip pat apsimeta, jog mato drabužius nenorėdami pasirodyti kvailiais. Vykstant procesijai staiga vienas mažas vaikas sušaukia, jog karalius yra nuogas ir akimirksniu visa minia taip pat pritaria jam balsu. Karalius suvokia, jog buvo apgautas, tačiau vis tiek tęsia procesiją.

Lietuviški leidimai
-------------------

* 1992 m.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Tikėjimas iš troškimo

Šaltiniai
---------

1. ↑  Andersen 2005a 4

Bibliografija
-------------

* Andersen, Hans Christian; Wullschlager, Jackie (Ed.); Nunnally, Tiina (Transl.) (2005). *Fairy Tales*. New York: Viking. ISBN 0-670-03377-4.