recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

**Kauno bienalė** – kas dvejus metus vykstantis šiuolaikinio meno renginys Kaune, kurio metu eksponuojami ne tik tekstilės darbai, bet ir vyksta socialiniai, į bendruomenę nukreipti projektai „Draugiška zona" (nuo 2007 m.), „Pusrutuliai" (2009-2011 m.). Bienalę organizuoja Lietuvos dailininkų sąjunga kartu su Vilniaus dailės akademijos Kauno dailės fakultetu ir Tekstilininkų ir dailininkų gildija. Pradėta rengti 1997 m. kaip lokali tekstilės paroda, ilgainiui tapo tarptautiniu renginiu. Šiuo metu tai reikšmingiausias bei ilgiausiai vykstantis šiuolaikinio meno festivalis Baltijos šalyse.[reikalingas šaltinis] Kauno bienalė yra įtraukta į tarptautinį bienalių žemėlapį bei oficiali „International Biennial Association" ir „Biennial Foundation" narė. Pirmą kartą istorijoje, Lietuva, atstovaujama „Kaunobienalės", vadovauja „Kūrybiškos Europos" finansuojamai platformai „Stebuklingi kilimai" („Magic Carpets"), jungiančiai 13 partnerių iš visos Europos.

Nuorodos
--------

* Tinklalapis
* Facebook puslapis
* Projektas „MagiC Carpets" („Stebuklingi kilimai") ir projekto MagiC Carpets Facebook puslapis
* Kauno bienalė „Tekstilė" – tarp 22 sėkmingiausių ES finansuotų projektų Archyvuota kopija 2014-12-17 iš Wayback Machine projekto.
* Susiję straipsniai www.kaunodiena.lt
* Susiję straipsniai www.15min.lt
* Informacija Biennial Foundation org.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kauno bienalė yra tikra sėkmės istorija, įmanoma tik tikint tuo, ką darai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Orinoko deltos vaizdas
**Orinoko delta** – plati Orinoko upės delta, esanti rytinėje Venesuelos dalyje.

Delta yra vėduoklės formos, suformuota Orinoko upės. Deltoje upė išsiskaido į 36 atšakas ir daugybę protakų, vadinamų *caños*, vingiuojančių link Atlanto vandenyno. Pagrindinės atšakos yra *Rio Grande*, tekanti į pietryčius pietinėje deltos dalyje, ir *Caño Manamo*, besitęsianti į šiaurę išilgai vakarinio deltos krašto.

Delta apima didelius nuolatinius seklius vandens telkinius bei sezoniškai užtvindomų tropinių pelkių miškų plotus. Upės deltą supa mangrovių sąžalynai. Orinoko delta yra kiek panaši į Nigerio upės deltą savo forma ir necentriškumu.

Regiono klimatui būdinga 26,7 ° C vidutinė metinė temperatūra. Vidutinė aukščiausia temperatūra siekia 32,3 ° C, o vidutinė žemiausia – 23 ° C. Kritulių kiekis svyruoja nuo 900 iki 2500 mm.

Delta yra padalinta į dvi dalis. Pagrindinė dalis yra šiaurinėje deltos pusėje, esančioje tarp *Caño Manamo* ir kairiojo *Caño Araguao* kranto, kur yra susitelkę dauguma gyvenviečių, įskaitant ir valstijos sostinę Tukupitą. Kita dalis yra tarp *Río Grande* ir dešiniojo *Caño Araguao* kranto. Orinoko delta sudaro vieną iš devynių Venesuelos geografinių regionų. Apima visą Amakuro Deltos valstiją bei keletą kilometrų Monagaso valstijos ir sudaro visą Orinoko žiočių sistemą.

Regione gyvena varao indėnų genties žmonės, kurių skaičius siekia apie 30 000.

Taip pat skaitykite
-------------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Orinoko delta** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Amakuro Delta
| **Dana Rutkutė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1922 m. kovo 10 d.Joniškis, Lietuva |
| Mirė | 2019 m. rugpjūčio 17 d. (97 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Antakalnio kapinėse |
| Tėvai | Martynas Rutkus |
| Sutuoktinis (-ė) | Eugenijus Matuzevičius |
| Vaikai | Kornelijus Matuzevičius, Jūragis Matuzevičius |
|  |
| Veikla | Teatro aktorė, teatrologė, diktorė |
|  |
| Alma mater | Lunačiarskio valstybinis teatro meno institutas |
| Žinomas (-a) už | TV diktorė |

**Dana Rutkutė** (1922 m. kovo 10 d. Joniškyje – 2019 m. rugpjūčio 17 d. Vilniuje, palaidota Vilnius Antakalnio kapinėse ) – lietuvių teatro aktorė, teatrologė, televizijos ir radijo diktorė, laidų vedėja.

Biografija
----------

Tėvas Martynas Rutkus (1891–1927) buvo pedagogas, visuomenės ir kultūros veikėjas, motina – darbininkė. Be Danos šeimoje dar augo brolis ir dvi seserys. Sesuo Birutė Knizikevičienė (g. 1920 m.) – bibliografė, kraštotyrininkė.

Baigė Joniškio Aušros gimnaziją. Neakivaizdžiai studijuodama kurį laiką pastarojoje dirbo literatūros mokytoja. 1940 m. įstojo į Vilniaus universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą, 1941 m. tapo Vilniaus Vaidilos teatro aktore. Lankė dramos teatro studiją. Nuo 1943 m. – Vilniaus miesto teatro aktorė. 1945–1946 m. – Panevėžio dramos teatro aktorė. 1961 m. baigė teatrologijos studijas Maskvos Lunačiarskio teatro meno institute.

Nuo 1949 m. dirbo  Lietuvos radijo ir televizijos diktore, vedė įvairias laidas. Aktyvią darbinę veiklą baigė 1986 m. Sukūrė vaidmenų kine: filmuose „Adomas nori būti žmogumi" (1959 m. rež. Vytautas Žalakevičius), „Ties riba" (1973 m. rež. Raimondas Vabalas).

Dana Rutkutė periodinėje spaudoje paskelbė daugybę teatro spektaklių recenzijų, apybraižų, aktorių kūrybinių portretų. Išleido straipsnių rinkinį „Aktorius teatro veidrodyje" (1989 m.), prisiminimų knygą „Mano jaunystės teatras" (1994 m.). Už pastarąją 1995 metais pelnė „Kristoforo" padėkos prizą.

Bibliografija
-------------

* „Mano jaunystės teatras", 1994 m.
* „Aktorius teatro veidrodyje", 1989 m.

Nuorodos
--------

* Dana Rutkutė *bernardinai.lt* svetainėje
* Dana Rutkutė *obuolys.lt* svetainėje Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
**Kauno apylinkės teismas** – apylinkės teismas Lietuvoje, bendrosios kompetencijos teismas Kaune.

Istorija
--------

2013 m. sausio 1 d. Kauno miesto apylinkės teismas ir Kauno rajono apylinkės teismas reorganizuoti, sujungiant juos į vieną Kauno apylinkės teismą. Teismas veiklą vykdo dviejuose pastatuose. Administracinių teisės pažeidimų bylos nagrinėjamos teismo patalpose, esančiose adresu Kęstučio g. 29. Civilinės ir baudžiamosios bylos nagrinėjamos teismo patalpose, esančiose adresu Laisvės al. 103.

* Buvęs Kauno miesto apylinkės teismo pastatas Laisvės al. 103.
* Buvęs Kauno rajono apylinkės teismo pastatas Kęstučio g. 29

Nuorodos
--------

* Tinklalapis Archyvuota kopija 2014-12-22 iš Wayback Machine projekto.

Kauno apygardos teismo teritorijoje esantys apylinkės teismai

Kauno |
Alytaus |
Jonavos |
Jurbarko |
Kaišiadorių |
Marijampolės |
Lazdijų |
Prienų |
Šakių |
Vilkaviškio



Koordinatės: 54°53′52″š. pl. 23°54′03″r. ilg.﻿ / ﻿54.89764°š. pl. 23.90073°r. ilg.﻿ / 54.89764; 23.90073
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Nueva Pompeya**| **Plotas** | 6,1 km² |
| **Gyventojų sk.** | 63 276 |
| **Gyventojų tankumas** | 10 137 žm./km² |
| ***Komuna*** | C4 |
|  |
|  |  |
| **Svarbiausi objektai** | * Puente Alsina
* Nuevo Gasometro
 |
| 

---

 |

**Nueva Pompėja** (isp. *Nueva Pompeya*) – kvartalas pietinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje. Ribojasi su Buenos Airių aglomeracijos Valentin Alsinos miestu.

Kvartalas XIX a. pab. – XX a. pr. apgyvendintas italų darbininkų. Šiuo metu čia įsikūrę nemažai imigrantų iš Bolivijos. Vyrauja nedideli, ganėtinai skurdūs namai. Kvartalo vardas kilo nuo 1900 m. pastatytos Pompėjos bažnyčios. Yra Puente Alsinos tiltas, sostinę jungiantis su priemiesčiais. Nueva Pompėja – vienas iš tango kultūros židinių. 

Puente Alsinos tiltas

Flag of Buenos AiresFlag of Buenos AiresBuenos Airių kvartalai

Agronomija | Almagras | Balvanera | Barakas | Belgranas | Boedas | Kabaljitas | Čakarita | Koglanas | Kolechjalesas | Konstitusjonas | Floresas | Floresta | La Boka | La Paternalis | Linjersas | Mataderosas | Monte Kastras | Montseratas | Nueva Pompėja | Nunjesas | Palermas | Parke Aveljaneda | Parke Čakabukas | Parke Časas | Parke Patrisjos | Puerto Maderas | Rekoleta | Retiras | Savedra | San Kristobalis | San Nikolasas | San Telmas | Veles Sarsfildas | Versaljesas | Vilja Krespas | Vilja del Parkė | Vilja Devotas | Vilja Luganas | Vilja Luras | Vilja Mitrė | Vilja Ortusaras | Vilja Puejredonas | Vilja Realis | Vilja Riačuelas | Vilja Santa Rita | Vilja Soldatis | Vilja Urkisa
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Orilė |
| --- |
| Orilė Dniepropetrovsko srityje Orilė Dniepropetrovsko srityje |
| **Ilgis** | 346 km |
| **Baseino plotas** | 9800 km² |
| **Vidutinis debitas** | 13,2 m³/s |
| **Ištakos** | Charkovo sritis |
| **Žiotys** | Dniepras |
| **Šalys** | Ukraina |

**Orilė** (ukr. *Оріль*, rus. *Орель*) – upė rytų Ukrainoje; Dniepro kairysis intakas. Prasideda Charkovo srityje, prie Jefremivkos kaimo. Pradžioje teka į pietus, toliau pasuka į vakarus, sudaro Charkovo-Dniepropetrovsko, o vėliau Poltavos-Dniepropetrovsko sričių ribą. Žemupyje pasuka į pietryčius, teka Dniepropetrovsko sritimi lygiagrečiai Dnieprui. Įteka į Dnieprą 491 km nuo jo žiočių, netoli Dnipro.

Didžiausi intakai:

* dešinieji – Bahata, Berestova, Orčykas
* kairieji – Orilka, Mokra Zaplavka

Upės tėkmė lėta, vaga vingiuota. Vagos gylis iki 6 m, plotis nuo 2-10 m iki 40 m, vietomis iki 100 m. Žemupio vaga pakeista: seniau upė įtekėjo į Dnieprą 41 km aukščiau, bet vėliau pasukta į Dniepro-Donbaso kanalą.

Didžiausios gyvenvietės prie Orilės: Pereščepynė ir Caryčanka.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Damrėjaus kalnai |
| --- |
| Vaizdas nuo kalnų į Siamo įlankąVaizdas nuo kalnų į Siamo įlanką |
| **Žemynas** | Azija |
| **Šalys** | Kambodžos vėliava Kambodža |
| **Aukščiausias taškas** | 1081 m |
| **Koordinatės** | 10°37′ š. pl. 104°03′ r. ilg.﻿ / ﻿10.617°š. pl. 104.050°r. ilg.﻿ / 10.617; 104.050Koordinatės: 10°37′ š. pl. 104°03′ r. ilg.﻿ / ﻿10.617°š. pl. 104.050°r. ilg.﻿ / 10.617; 104.050 |

**Damrėjaus kalnai** arba **Dramblių kalnai** – kalnų masyvas pietų Kambodžoje, Kardamono kalnų pietrytinė atšaka. Aukštis iki 1081 m (Pnom Bokoro k.). Kalnai stūkso greta Siamo įlankos, todėl jų vakariniuose šlaituose iškrenta daug kritulių (3800–5000 mm per metus), tuo tarpu rytiniai šlaitai daug sausesni (1020–1520 mm).

Damrėjaus kalnus dengia drėgnieji tropiniai miškai. Iki 1975 m. juose buvo pagrindinė juodųjų pipirų auginimo sritis šalyje, bet prasidėjęs pilietinis karas šį verslą nutraukė. Kalnuose gausu krioklių, auga retos orchidėjos. Įsteigtas Prė Monivongo nacionalinis parkas. Damrėjaus kalnuose išlikę prancūzų laikų Bokoro rūmai.
| Gadūnavo herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2014-12-03* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Gadūnavo herbas** – vienas iš Gadūnavo miestelio ir seniūnijos (Telšių rajono savivaldybė) heraldikos atributų.

Aprašas
-------

Mėlyname herbo fone – baltas varpas ir dvi liepsnelės, primenančios senąjį Degenių pavadinimą, o varpas – ryšio tarp dangaus ir žemės simbolis, kviečiantis maldai, primenantis būtinybę paklusti Dievo įsakymams. Varpas dėl savo formos dažnai lyginamas su skliautu. Varpo skambesys dažnai įspėdavo žmones apie besiartinančius pavojus, pranešdavo geras žinias, o mėlynas herbo fonas primena Gadonų heraldinį simbolį, pabrėžia dieviškumą ir tyrumą.

Herbe dominuoja dvi spalvos: mėlyna simbolizuoja orą, dangų, dieviškumą ir tyrumą; balta – gėrį, sėkmę, vaisingumą.

Istorija
--------

2014 m. gruodžio 3 d. herbą LR Prezidentė patvirtino dekretu Nr. 1K-161. Herbas pašventintas 2015 m. birželio 14 d.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Janina Bucevičė. Turtinga Gadūnavo miestelio ir jo apylinkių istorija. 2018-06-19, Tzinios.lt (tikrinta 2021-09-01).
2. ↑  LR Prezidento dekretas Nr. 1K-161
3. ↑  Gadūnavo seniūnijos heraldikos įteisinimas – istorinis įvykis. 2015-06-23, Tzinios.lt (tikrinta 2021-09-01).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiame straipsnyje bent dalis informacijos yra pasenusi.**Jeigu galite, atnaujinkite informaciją ir ištrinkite šį pranešimą. |

**Nuit debout** – visuomeninis judėjimas Prancūzijoje ir kitose Europos šalyse. Prasidėjo 2016 m. kovo 31 d. kai vyko Prancūzijos profsąjungų ir jaunimo organizacijų demonstracija prieš naujo Prancūzijos Darbo kodekso projektą (dar vadinamas „Darbo įstatymu" arba „El Khomri įstatymu"). Demonstracijos pabaigoje aktyvistai okupavo Respublikos aikštę Paryžiuje, kurioje nuo to laiko renkasi kasdien. Aikštėje vyksta generalinės asamblėjos, kuriose savo nuomonę gali išsakyti visi norintys, taip pat organizuojamos įvairių sričių (pavyzdžiui, Prancūzijos-Afrikos reikalų, juridinių konsultacijų, ekologijos, priemiesčių, feminizmo, imigrantų teisių, LGBT teisių, piliečių teisių ir pan.) komisijos, skaitomos paskaitos, veikia priėmimo grupė, logistikos grupė, laisvai mokamo maisto valgykla, *Nuit debout* radijas ir kiti dariniai, linksminamasi gyvos muzikos ir šokių rateliuose ir kt.

Pavadinimas
-----------

*Nuit debout* (*nuit* 'naktis', *debout* 'stovint, stačiomis') į lietuvių kalbą galima versti įvairiai: *Naktis stovint*, *Stovim pernakt*, *Per naktį ant kojų*, *Tvirti pernakt*, *Sukilę naktį* ar pan. Komentatoriai pažymi, kad žodis *debout* yra reikšmingas prancūzų politinėje kultūroje, nes juo prasideda socialistų himnas „Internacionalas"[1].

Įkūrimas
--------

Judėjimas sumanytas 2016 m. vasario 23 d. Paryžiaus profsąjungų rūmuose vykusiame susitikime. Susitikimą organizavo François Ruffin, socialinės kritikos žurnalo *Fakir* vyr. redaktorius ir režisierius, sukūręs dokumentinį filmą *Merci patron !* Susitikime buvo siekiama suvienyti įvairiose Prancūzijos vietovėse veikiančius protesto sambūrius: kovotojus prieš oro uosto projektą Notre-Dame-des-Landes, protestuojančius bendrovės *Goodyear* gamyklų darbininkus, švietimo sistemos reformoms besipriešinančius mokytojus[2]. Pradinėje iniciatyvinėje grupėje buvo 15 aktyvistų, tačiau užėmus Respublikos aikštę prie judėjimo spontaniškai prisijungė daugiau žmonių ir buvo atsisakyta kokius nors asmenis laikyti oficialiais judėjimo atstovais [3].

Nuorodos
--------

1. ↑  Michèle Brand, Arun Gupta, "What is the „Nuit Debout"? ", *CounterPunch*, 2016 05 03, žiūrėta 2016 05 08.
2. ↑  Mathilde Blottière, "François Ruffin : "Nuit Debout n'est pas un mouvement spontané, il a fallu l'organiser" ", *Télérama.fr*, 2016 04 06, žiūrėta 2016 05 08
3. ↑   Raphaëlle Besse Desmouilières, "Nuit debout, histoire d'un ovni politique", *Le Monde*, 2016 04 06, žiūrėta 2016 05 08.
| **Aleksandras Žilinskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1885 m. rugsėjo 15 d.Rusija Veiveriai, Marijampolės apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1942 m. sausio 21 d. (56 metai)Rusija Krivošeinas, Tomsko sritis, Rusija |
| Sutuoktinis (-ė) | Valerija Bražionytė |
| Vaikai | Dalia, Aleksandras |
|  |
| Veikla | Lietuvos teisininkas, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Ūkininkų sąjunga  Lietuvių tautininkų sąjunga |
|  |
| Alma mater | Tartu universitetas |

**Aleksandras Žilinskas** (1885 m. rugsėjo 15 d. Veiveriai, Marijampolės apskritis, Rusijos imperija – 1942 m. sausio 21 d. Krivošeinas, Tomsko sritis, Rusija) – Lietuvos teisininkas, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Marijampolės, Kauno gimnazijoje, Veiverių mokytojų seminarijoje. Baigė Tartu universiteto Teisės fakultetą. Studijavo Heidelbergo universitete (Vokietija).

1905 m. gruodžio 4–5 d. dalyvavo Lietuvių suvažiavime Vilniuje. Nuo 1912 m. ir Pirmojo pasaulinio karo metais tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. Petrograde išrinktas Lietuvių karininkų sąjungos valdybos vicepirmininku.

Grįžus į Lietuvą – Marijampolės apskrities viršininkas ir Marijampolės teismo tardytojas, vėliau – Kauno taikos teisėjas, Lietuvos valstybės ypatingasis įgaliotinis Gardino sričiai, Teisingumo ministerijos tardytojas svarbioms byloms.

1919 m. pabaigoje kurį laiką – vidaus reikalų viceministras, nuo 1920 m. pavasario – Kauno apygardos teismo valstybės gynėjo padėjėjas, nuo 1924 m. Kauno apygardos teismo narys, vėliau – piliečių apsaugos departamento direktorius, Kauno apygardos teismo narys.

Nuo 1928 m. vasario 4 d. – XIV Augustino Voldemaro (dirbo 1926 m. gruodžio 17 d. – 1929 m. rugsėjo 23 d.) Ministrų kabinete – teisingumo ministras poste pakeitė Stasį Šilingą. 1929 m. rugsėjo 23 d. – 1934 m. birželio 8 d. XV Juozo Tūbelio Ministrų kabinete – teisingumo ministras. Įvykdė teismo reformą. Vėliau dirbo notaru Kaune.

Ūkininkų sąjungos, vėliau – Lietuvių tautininkų sąjungos narys. 1927 m. spalio 5 d. – 1928 m. vasario 1 d. Lietuvių tautininkų sąjungos pirmininkas.

1941 m. birželio 14 d. NKVD suimtas, su sūnumi ištremtas į Archangelsko sritį. Mirė susirgęs plaučių uždegimu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ministro sūnaus paslaptis[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Algirdas Banevičius. 111 Lietuvos valstybės 1918–1940 politikos veikėjų. Enciklopedinis žinynas. Vilnius, Knyga, 1991 m. p. 162.
3. ↑  Ministro sūnaus paslaptis[neveikianti nuoroda]
| Narmantų senosios kapinės |
| --- |
| Narmantų kaimo kapinės |
| 

Narmantų senosios kapinėsNarmantų senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°06′57″š. pl. 21°28′21″r. ilg.﻿ / ﻿56.115786°š. pl. 21.472396°r. ilg.﻿ / 56.115786; 21.472396Koordinatės: 56°06′57″š. pl. 21°28′21″r. ilg.﻿ / ﻿56.115786°š. pl. 21.472396°r. ilg.﻿ / 56.115786; 21.472396 |

 |
| Vieta | Kretingos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Imbarės seniūnija |
| Plotas | 0,03 ha |
| Naudotas | XVI-XIX a. |
| Žvalgytas | 1988, 1995 |

**Narmantų (Narmontų) senosios kapinės** yra šiauriniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Narmantuose (Imbarės seniūnija), 0,72 km į rytus nuo kelio Narmantai-Žalgiriai. Saugotinas kultūros paveldo objektas.

Vieta
-----

Įrengtos apie 1,5 m aukščio smėlingoje kalvelėje, apsuptoje dirbamų lygių laukų. Kapinės netaisyklingo ovalo plano, apie 20 m skersmens, buvusios aptvertos vielos tinklo tvora, kuri išvirtusi. Pakraščiuose auga 3 aukšti ir keli smulkesni medžiai, o viduryje matosi betoninio pamato fragmentai, šalia kurių mėtosi ant jo stovėjusios koplytėlės liekanos. Laidojimo žymių nėra. Paviršius žemėja link pakraščių, nelygus, duobėtas, išraustas žvėrių urvų.

Teritorijos plotas – 0,03 ha, perimetras – 56 m.

Istorija
--------

Veikė XVI – XIX a. Vadinamos Senkapiais, Kapeliais, Maro kapeliais. Jose buvo laidojami Narmantų kaimo gyventojai, o XIX a. II pusėje – XX a. pradžioje – savižudžiai, negyvi gimę ar nekrikštyti mirę kūdikiai. 

Kapinėse nuo seno stovėjo medinė koplytėlė ir keli aukšti, ąžuoliniai kryžiai. Paskutiniai kryžiai buvo pastatyti 1842 m. (atnaujintas 1904 m.) ir 1942 m. (statė Stasys Tarvydas), o koplytėlė – 1936 m. Koplytėlė su Marijos ir 2 angelų skulptūrine grupe 1971 m. buvo paskelbta vietinės reikšmės dailės paminklu.

Tyrimai
-------

1988 m. žvalgė Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centras (istorikės Loreta Kazlavickienė ir Jadvyga Verksnienė).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas. - Vilnius, 1973. - P. 664

* Julius Kanarskas. Narmontų kaimo kapinės (Imbarės apyl. Kretingos raj.). - Kretinga, 1993 // Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. - F. 4, b. 220
|  |
| --- |
| Origa |
|  
Origa (2013 m.) |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Olga Vitalevna Jakovleva |
| Gimė | 1970 m. spalio 12 d.Kočenevas, Novosibirsko sritis, TSRS |
| Kilmė |  Rusija |
| Mirė | 2015 m. sausio 17 d. (44 metai)Tokijas, Japonija |
| Žanrai | pop, New Age |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 1993–2015 |
| Įrašų kompanija | Gemmatika |
| Susijusi veikla | Yoko Kanno |
| Svetainė | www.r-s.co.jp/origa |

**Olga Vitalevna Jakovleva** (rus. *О́льга Вита́льевна Я́ковлева*; 1970 m. spalio 12 d. Kočenevas, Novosibirsko sritis, Rusijos TSR, TSRS – 2015 m. sausio 17 d. Tokijas, Japonija), geriau žinoma slapyvardžiu **Origa** – rusų dainininkė, daugiausiai kūrusi Japonijoje. Už Japonijos ribų išpopuliarėjo po dainų įrašymo anime serialams „Ghost in the Shell: Stand Alone Complex" ir „Ghost in the Shell: S.A.C. 2nd GIG". Nemažai laiko dirbo kartu su kompozitore Yoko Kanno.

Biografija
----------

Baigusi mokyklą 1990 m. Olga pasinaudojo galimybe nukeliauti į Japoniją 1991 m. ir galiausiai, 1993 m. ten pasirašė kontraktą su organizacija „ROAD&SKY". Nuo tada Origa dalyvavo kelete projektų kartu su įvairiais atlikėjais bei radijo laidoje *Radio Japan Series*. Taip pat dalyvavo choro singlo už labdarą nukentėjusiems per Kobės žemės drebėjimą įrašyme.

2007 m. Origa kartu su Joko Kanno koncertavo koncerte „Ragnarok 2 Concert". Įrašinėjo dainas kartu su kolegomis dainininkėmis Maja Sakamoto ir Mai Jamane. Prisidėjo takelių žaidimams „Final Fantasy XIII-2" ir „Aion" kūrime.

Būdama 44-erių, Origa mirė 2015 m. sausio 17 d. nuo plaučių vėžio.

Diskografija
------------

Albumai
* *The Annulet* (2013)
* *Amon Ra* (2013)
* *The Songwreath* (2008)
* *Aurora* (2005)
* *Era of Queens* (2003)
* *The Best of Origa* (1999)
* *Eternal (Eien)* (1998)
* *Lira Vetrov* (1996)
* *Illusia* (1995)
* *Origa* (1994)
* *Olga* [Demo] (1991)

Singlai
* *Electra’s Song* (išleidimo data nežinoma)
* *Hana Gumori* (2007)
* *Spiral* (2006)
* *Land of Love* (2006)
* *Leleyala* (2006)
* *Mizu no Madoromi* (2004)
* *Le Vent Vert–Le Temps Bleu (Полюшко Поле)* (1998)
* *Kaze no Naka no Soritea* (1995)

Minialbumai
* *Aria* (1996)
* *Crystal Winter* (1994)

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2019-02-06 iš Wayback Machine projekto. (anglų k.)
* Oficiali svetainė (japonų k.)
| Orija |
| --- |
|  Orija Plieniškiuose |
| **Ilgis** | 32,1 km |
| **Baseino plotas** | 102,8 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,64 m³/s |
| **Ištakos** | Kūdrų miškas |
| **Žiotys** | Jotija |
| **Šalys** | Lietuva |

**Orija** – upė Lietuvoje, Šakių rajone; Jotijos (Šešupės baseinas) kairysis intakas. Prasideda Kūdrų miške, netoli Kūdrų kaimo, 10 km į šiaurės rytus nuo Šakių. Teka žemuma į vakarus. Žemupyje teka lygiagrečiai su Jotija. Įteka į Voverių tvenkinį greta užtvankos (21 km nuo Jotijos žiočių).

Intakai: Jotupis, Kumpupaitis (kairieji), Gėdupelis (dešinysis). Vidutinis debitas: aukščiau Jotupio žiočių – 0,26 m³/s, žiotyse – 0,64 m³/s.

Prie Orijos įsikūrę kaimai: Prancai, Ašmučiai, Plieniškiai, Prūseliai, Gudlaukis.

Upėvardis siejamas su baltiška šaknimi *\*ār-*, reiškiančia „erdves, platybes, laukus" (plg. *oras* ir latv. *ara* – „ariamas laukas"). Galbūt šios šaknies vediniais žymėti toli, atokiuose laukuose buvę vandenys.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Orija (Jotija)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. 248 psl.
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| Narodnaja |
| --- |
| Narodnajos kalnasNarodnajos kalnas |
| **Aukštis** | 1895 m |
| **Žemynas** | Azija |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Kalnynas** | Uralo kalnai |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Narodnaja

  |
| **Koordinatės:** | 65°02′0″ š. pl. 60°07′0″ r. ilg.﻿ / ﻿65.03333°š. pl. 60.11667°r. ilg.﻿ / 65.03333; 60.11667Koordinatės: 65°02′0″ š. pl. 60°07′0″ r. ilg.﻿ / ﻿65.03333°š. pl. 60.11667°r. ilg.﻿ / 65.03333; 60.11667 |

**Narodnaja** (rus. *Народная*) – aukščiausia Uralo kalnų viršukalnė. Stūkso Priepoliarės Urale, Chantų-Mansių autonominėje apygardoje. Aukštis 1895 m. Šlaituose yra karų, kuriuose telkšo ežerai, slūgso ledynai ir sniegynai. Būdingas alpinis reljefas su stačiais šlaitais ir giliais tarpekliais. Pats kalnas niekuo, išskyrus savo aukštį, iš aplinkinių kalnų neišsiskiria.

Kalną 1927 m. ekspedicijos į Šiaurės Uralą metu atrado geologas A. Aleškovas. Kalno pavadinimas kirčiuojamas dvejaip, kadangi nėra žinoma tiksli pavadinimo kilmė: Národnaja – pagal papėdėje tekančią Národos upę arba Naródnaja – pagal rusų kalbos žodį *Народ* (tauta) kaip aliuzija į „tarybinę tautą".

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-05-25 iš Wayback Machine projekto.
Orion Global Pet|  |
| Forma | UAB |
| Pramonė | Chemijos pramonė |
| Įkurta | 2004 m. |
| Centrinė būstinė | Klaipėda, Lietuva |
| Produkcija | PET granulės |
| Tinklalapis | indoramaventures.com |

**Orion Global Pet** – Lietuvos bendrovė, valdanti PET granulių gamyklą Klaipėdos laisvojoje ekonominėje zonoje. Tai viena didžiausių Lietuvos gamybinių įmonių. Adresas: Metalo g. 16, Klaipėda.

Apie įmonę
----------

„Orion Global Pet" įkurta 2004 m. ir priklauso tarptautinei Tailando „Indorama" įmonių grupei. Gamyklos statybų pradžios ceremonijoje dalyvavo Lietuvos Respublikos prezidentas Valdas Adamkus. Pirmoji produkcija pagaminta 2006 m. IV ketvirtį. Įmonės produkciją sudaro PET granulės. Įmonės pajėgumai 2013 m. pradžioje siekė 241 000 tūkst. tonų produkcijos per metus. 2011 m. bendrovės pajamos siekė 1,02 mlrd. Lt, 2012 m. − 1,01 mlrd. Lt.

Indorama Polymers Europe
------------------------

„Orion Global Pet" produkcijos pardavimu ir kita „Indorama" grupės komercine veikla Lietuvoje užsiima bendrovė UAB „Indorama Polymers Europe", kuri pagal pajamas patenka tarp 500 didžiausių Vidurio Europos bendrovių (2012 m. duomenimis užėmė 470-ą vietą). 2011 m. „Indorama Polymers Europe" pajamos siekė 1,755 mlrd. litų, ji pateko tarp 20 didžiausių Lietuvos bendrovių pagal pajamas.

Bendrovės laimėjimai
--------------------

Lietuvos pramonininkų konfederacijos skirti apdovanojimai:

* 2009 m. „Lietuvos metų eksportuotojas";
* 2009 m. aukso medalis už „RAMAPET N1" kategorijoje „Lietuvos metų gaminys";
* 2010 m. aukso medalis už „RAMAPET R1" kategorijoje „Lietuvos metų gaminys";
* 2011 m. aukso medalis už „RAMAPET R1L" kategorijoje „Lietuvos metų gaminys".

Išnašos
-------

1. ↑  Delfi.lt naujienos
2. ↑  indoramaventures.com Archyvuota kopija 2013-03-26 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Rima Rutkauksaitė. „Plastiko gamintojams LEZ atvertos durys". 2013.07.19, 07:05. „Verslo žinių" svetainė
4. ↑  „Deloitte" 2012 m. 500 didžiausių Vidurio Europos bendrovių sąrašas Archyvuota kopija 2014-02-23 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  2011 m. „Verslo žinių" informacija Archyvuota kopija 2012-09-17 iš Wayback Machine projekto.
6. ↑  lpk.lt informacija Archyvuota kopija 2014-04-24 iš Wayback Machine projekto.
7. ↑  lpk.lt informacija[neveikianti nuoroda]
8. ↑  lpk.lt informacija[neveikianti nuoroda]
9. ↑  lpk.lt informacija[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Aleksandras Šliaupa** |
| --- |
| Gimė | 1932 m. rugsėjo 16 d. (90 metų)Budraičių kaime, Joniškio raj. |
|  |
| Veikla | Lietuvos mokslininkas geologas, geomorfologinio ir naudingų iškasenų prognozių žemėlapių sudarytojas. |

**Aleksandras Šliaupa** (g. 1932 m. rugsėjo 16 d. Budraičių kaime, Joniškio raj.) – Lietuvos mokslininkas geologas, geomorfologinio ir naudingų iškasenų prognozių žemėlapių sudarytojas.

Biografija
----------

1944–1951 mokėsi Žagarės vidurinėje mokykloje (gimnazijoje). 1956 m. baigė Vilniaus universitetą ir gavo inžinieriaus – geologo diplomą. 1966–1969 m. mokėsi Geologijos instituto aspirantūroje ir apgynė mokslų kandidato disertaciją „Pietų Pabaltijo struktūriniai morfometriniai tyrimai naftingų struktūrų paieškose".

1956–1957 m. Vakarų Sibiro geologinės valdybos geologu ir partijos viršininkas. 1958–1966 m. Lietuvos TSR Geologijos valdybos geologas, būrio bei partijos viršininkas, ekspedicijos vyriausiasis geologas. Pagrindinė darbo sritis tais laikotarpiais buvo vidutinio ir stambaus mastelio geologinė nuotrauka. 1969–1971 m. Geologijos instituto vyresnysis mokslinis bendradarbis. 1971 m. sugrįžo į Geologijos valdybą stambaus mastelio geonuotraukinės partijos viršininku. Nuo 1981 m. iki išėjimo į pensiją, vėl dirbo Geologijos institute vyresniojo bei vedančiojo mokslinio bendradarbio, sektoriaus bei skyriaus vadovo pareigose. Pagrindinės geologinių tyrimų kryptys: neotektonika, struktūrinė geologija bei geomorfologija, ekogeologija.

Už TSRS Pabaltijo regiono kompleksinius geologinius tyrimus ir suvestinių geologinių žemėlapių sudarymą 1984 m. kartu su kitais gavo TSRS Valstybinę mokslo ir technikos premiją.

Svarbiausi darbai
-----------------

* Pabaltijo respublikų neotektoninis, geomorfologinis ir naudingų iškasenų prognozių žemėlapiai M 1:500 000 (1981, 1982, 1987 m. su bendraautoriais)
* Šiaurės Vakarų Europos neotektoninis žemėlapis M: 500 000 (1997 m. su bendraautoriais)
* „Lietuvos ir kaimyninės teritorijos neotektoninė struktūra" (monografija, 2001 m.).

Paskelbta per 100 mokslo ir keletas mokslo populiarinimo straipsnių. 1980 m. kartu su V. Baltrūnu parašė mokslo populiarinimo knygelę „Nešė velnias akmenį…".
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Šach Čerago mečetė  |
| --- |
|  |
| **Šalis** | Iranas |
| **Miestas** | Širazas |
| **Atšaka** | šiitai |
| **Pastatyta** | XIV a. |
| **Stilius** | persiškas |

**Šach Čerago mečetė** (pers. شاه چراغ = *Shāh-é-Chérāgh*) – mečetė ir mauzoliejus pietų Irano mieste Širaze, Goade Arabano vietovėje. Joje palaidoti broliai Muhamadas ir Ahmadas, kurie buvo 7-ojo šiitų imamo Musa al Kadino sūnūs, bei 8-ojo imamo Ali ar Rido broliai. Jie slėpėsi Širaze nuo Abasidų vykdyto šiitų persekiojimo.

Kapavietė tapo piligrimystės centru XIV a. kuomet karalienė Taši Katun greta pastatė mečetę ir medresę. Pavadinimas Šach Čeragas persų kalba reiškia „šviesos karalius". Pasakojama, kad ajatola Dastgaibas išvydęs iš kapavietės sklindačią šviesą ir ten radęs imamo sūnų palaikus.

Mečetė daug kartų perstatyta, nes nukentėdavo nuo karų, žemės drebėjimų. Paskutinis perstatymas darytas 1958 m.

Šach Čerago mečetė pasižymi labai gausiu dekoru: interjero sienos išpuoštos mozaikomis ir veidrodiniu stiklu, durys išpuoštos sidabro ornamentais ir kt. Šalia mečetės yra du minaretai.

* Veidrodinio stiklo interjerasVeidrodinio stiklo interjeras
* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šach Čerago mečetė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Aleksandras Česnavičius** |
| --- |
| Gimė | 1930 m. gruodžio 30 d.Pasvalys, Biržų apskritis |
| Mirė | 2006 m. kovo 13 d. (75 metai)Vilnius |
| Tėvas | Juozas |
|  |
| Veikla | komjaunimo, partinis, valstybės veikėjas |
| Partija | 1950 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1955 m. Respublikinė partinė mokykla, 1961 m. Vilniaus pedagoginis institutas, 1976 m. Visuomenės mokslų akademija prie SSKP CK |

**Aleksandras Česnavičius** (1930 m. gruodžio 30 d. Pasvalyje – 2006 m. kovo 13 d. Vilniuje) – sovietinis komjaunimo, partinis ir valstybės veikėjas, istorijos mokslų kandidatas.

Biografija
----------

1948–1949 m. LLKJS Pasvalio apskrities komiteto skyriaus vedėjas. 1950–1951 m. LLKJS Priekulės rajono komiteto sekretorius. 1951–1953 m. komjaunimo ir partinis darbuotojas Klaipėdos srityje. 1955 m. baigė Respublikinę partinę mokyklą, dirbo LKP CK instruktoriumi. 1957–1958 m. LKP Vilniaus miesto Tarybų rajono komiteto II sekretorius. 1958–1960 m. LLKJS Vilniaus miesto komiteto I sekretorius. 1960–1966 m. LLKJS CK I sekretorius. 1961 m. neakivaizdiniu būdu baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1962–1970 m. VLKJS CK narys. 1966–1969 m. VLKJS CK sekretorius, VLKJS CK biuro narys. 1969–1974 m. LKP CK administracinių organų skyriaus vedėjas. 1976 m. Maskvoje baigė Visuomenės mokslų akademiją prie SSKP CK. 1976 m. istorijos mokslų kandidatas. 1976–1988 m. LSSR Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas, kuravo kultūrą.

Nuo 1960 m. LKP CK narys, 1960–1962 m. kandidatas į LKP CK biuro narius, 1962–1966 m. LKP CK prezidiumo narys. 1963–1967 m. ir 1971–1990 m. LSSR AT deputatas.

1988 m. dėl ligos pasitraukė iš darbo ir politinėje bei visuomeninėje veikloje nedalyvavo.

Įvertinimas
-----------

* 1980 m. LSSR nusipelnęs kultūros veikėjas
* 1985 m. LSSR valstybinė premija (su kitais)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Aleksandras Česnavičius*. Mažoji lietuviškoji tarybinė enciklopedija, T. 1 (A–J). Vilnius, Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1966, 326 psl.
2. ↑  Vytautas Šemeta. *Aleksandras Česnavičius*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 352
3. ↑
4. ↑
5. ↑  *Aleksandras Česnavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 323 psl.
| **Džedefrė** |
| --- |
|  |
| Džedefrė |
| Ketvirtoji Egipto dinastija |
| Gimė |  ? |
| Mirė | apie 2565 m. pr. m. e. |
| Tėvas | Cheopsas |
| Vaikai | Bika |
| Egipto faraonas |
| Valdė | ~2573–2565 m. pr. m. e. |
| Ankstesnis | Cheopsas |
| Vėlesnis | Chefrenas |
|  |
|  **Vikiteka** | Džedefrė |

**Džedefrė** (**Džedefra**, **Redžedefas**, m. apie 2565 m. pr. m. e.) – trečiasis ketvirtosios Egipto faraonų dinastijos faraonas. Buvo Cheopso sūnus, motina nežinoma. Valdė apie 2573–2565 m. pr. m. e.

Džedefrė („pastovus kaip Ra") buvo ne vyriausiosios Cheopso žmonos sūnus ir į sostą įžengė, nes tikrasis įpėdinis, princas Kavabas tikriausiai mirė anksčiau už tėvą. Gali būti, kad Džedefrė užėmė sostą jėga nužudęs Kavabą. Nesutarimus šeimoje gali rodyti Džedefrės sprendimas statyti savo piramidę Abu Roaše, atskirai nuo tėvo Gizoje. Po Džedefrės sostą užėmė jo jaunesnis pusbrolis Chefrenas, kuris grąžino karališkųjų kapų statybą į Gizą. Džedefrė vedė Kavabo našlę, netikrą seserį Heteferę II, taip apgynęs savo teisę į sostą. Turėjo antrą žmoną Kentetenką, su kuria susilaukė bent trijų sūnų: Setkos, Bakos ir Herneto, ir dviejų dukterų, vienos iš kurių vardas Nefertepė. Faraono vaikų statulų likučių rasta Abu Roaše.

Pagal Turino karalių sąrašą, valdė aštuonerius metus, nors egiptologai mano, kad galėjo valdyti 11 ar net 21 metus. Džedefrė buvo pirmasis faraonas, naudojęs (kaip savo vardo dalį) titulą „Ra sūnus", tai rodo augantį saulės dievo Ra kulto populiarumą.

Jis tęsė statybas šiaurės kryptimi nuo Gizos, pastatė Abu Roašo piramidę, kuri dabartiniu metu yra sugriauta. Ji stovėjo apie 8 km į šiaurės vakarus nuo Gizos. Kodėl Džedefrė statė piramidę atskirai nuo tėvo Didžiosios piramidės Gizoje, lieka neaišku. Kai kurie tyrinėtojai tiki, kad Džedefrė užbaigė tėvo piramidės statybas ir pripildė jo laidojimo valčių duobes provizija, nes jose rasta Džedefrės vardo inskripcijų. Faraono vardo įrašų aptikta diorito skaldyklose Nubijoje, netoli Abu Simbelo. 2004 metais prancūzų egiptologas Vasililas Dobrevas teigė, kad rado įrodymų, kad galbūt Džedefrė nurodė iškalti Sfinksą, vaizduojantį tėvo veidą.

Šaltiniai
---------

* Encyclopaedia Britannica, 2008 10 23
* Touregypt.net (anglų k.)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Senoji karalystė**
**Ketvirtoji dinastija**
Sneferu → 
Cheopsas →
Džedefrė →
Chefrenas → 
Bika → 
Mikerinas →
Šapseskafas |

 |
Orinoko juosta pažymėta mėlynu apvadu.
**Orinoko juosta** (angl. *Orinoco Belt*, isp. *Faja petrolífera del Orinoco*) – požeminių naftos rezervų sandara šiaurės rytų Venesueloje palei Orinoko upę. Didžiausias sunkiosios naftos telkinys pasaulyje. Telkinys priklauso Rytų Venesuelos naftos ir dujų baseinui.

Naftos rezervai
---------------

Naftingieji telkiniai slūgso oligoceno, mioceno bei plioceno smiltainių storymėje. Pradiniai ištekliai apie 513 milijardų barelių naftos.

Orinoko juosta buvo suskirstyta į keturias tyrinėjimo ir eksploatacijos zonas: *Bojaka*, *Chuninas*, *Ajakučas* ir *Karabobas*.

### *Karabobo* zona

Karabobas-1, Karabobas-2 ir Karabobas-3 telkiniai atrasti 2010 m. ir pradėti eksploatuoti 2011 m.

### *Chunino* zona

2006 m. nafta pradėta pumpuoti Chuninas-6 telkinyje, kuris priklauso Venesuelos PDVSA ir Italafijos naftos įmonei Eni.

Chuninas-1 telkinys atrastas 2009 m. Telkinio operatoriai - Venesuelos PDVSA ir Baltarusijos naftos įmonė Belorusneft.

2011 m. pradėtas eksploatuoti Chuninas-3 telkinys, kuris priklauso PDVSA ir Rusijos energetikos įmonei LUKoil. Tais pačiais metais naftą pradėta išgauti Chuninas-4 telkinyje, kuriame savo operacija vykdo Kinijos PetroChina.

2012 m. pradėtas eksploatuoti Chuninas-2 telkinys, kuris priklauso PDVSA ir Vietnamo įmonei Petrovietnam. Po metų naftą pradėta pumpuoti Chuninas-7 ir Chuninas-8 telkinių zonoje su Ispanijos operatoriumi Repsol.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ilgas ir sudėtingas turtingiausios Lotynų Amerikos šalies kelias į chaosą
2. ↑  WHAT FUTURE FOR EXTRA HEAVY OIL AND BITUMEN : THE ORINOCO CASE
3. ↑  [ An Estimate of Recoverable Heavy Oil Resources
of the Orinoco Oil Belt, Venezuela]
| **Petras Kačinskas** |
| --- |
| Gimė | 1908 m. sausio 1 d.Daukučiai, Radviliškio rajonas |
| Mirė | 1967 m. rugpjūčio 27 d. (59 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | burmistras |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Petras Kačinskas** (1908 m. sausio 1 d. Daukučiuose, Radviliškio rajone – 1967 m. rugpjūčio 27 d. Kaune) – Biržų burmistras, studentų korporacijos Neo-Lithuania pirmininkas.

Biografija
----------

### Jaunystė

Petro Kačinsko tėvai ūkininkavo 43 ha žemės. Kačinskų šeima buvo gausi – jaunėlis Petras turėjo dar tris brolius ir dvi seseris. P.Kačinsko sūnėnas Vitas Kačinskas pasakojo, kad senelis, nenorėdamas, kad ūkis labai sumenktų, vyriausiems savo vaikams padalijo žemę ir įpareigojo juos, kai sesės tekės, duoti joms kraičio – nurodė konkrečius skaičius gyvulių, inventoriaus, pinigų ir kitų gėrybių, o jauniausią brolį visi jie turėjo visiškai išlaikyti, kol šis baigs mokslus. Dar Petro tėvui gyvam esant visi jo nurodymai buvo įvykdyti.

Baigęs mokslus gimtinėje, Petras ekonomikos mokslų įstojo mokytis į Vytauto Didžiojo universitetą Kaune. Mokydamasis universitete jis buvo aktyvus studentas, netgi 1934–1935 metais pirmininkavo studentų korporacijai „Neo-Lithuania".

1940 m. okupavus Lietuvą, Kauno universitetas buvo perkeltas į Vilnių, tad diplomą 1942 m. jis gavo jau Vilniuje. Kačinsko diplominis darbas – „Turtų nacionalizacija Lietuvoje bolševikų valdymo metais", diplomas patvirtintas Vilniaus universiteto rektoriaus M.Biržiškos parašu.

### Veikla Biržuose

Baigęs universitetą, Petras dirbo Alytaus apskrityje, o 1943 m. tapo Biržų miesto burmistru. Į Biržus atvyko neseniai sukūręs šeimą, 1942 m. vedęs Oną Žvirblytę.

Onos tėvas Lazdijų rajone prie Rimiečio ežero turėjo dvarelį ir nemažai žemės. Baigusi universitetą, Ona mokytojavo Seirijuose. Per 1941 m. trėmimus ją suėmė ir ruošėsi išvežti, bet grąžino į kalėjimą, iš kurio išlaisvino Lietuvą okupavusi vokiečių kariuomenė. Onos tėtis buvo išvežtas į Krasnojarsko kraštą, ten jo gyvenimas ir dingo be pėdsakų.

Apie paskutinio Biržų burmistro P.Kačinsko veiklą žinios, palyginti, negausios ir fragmentiškos.

1943 m. Biržuose buvo įkurtas teatras. Remiantis spaudos duomenimis, jį įkurti burmistras P.Kačinskas labai skatino.

Labai aktyvią veiklą 1941–1944 m. vykdė sporto klubas „Vilkas", rengęs krepšinio, futbolo, lengvosios atletikos, plaukimo, žiemos sporto varžybas. Biržų miesto burmistras 1944 m. birželio 20 d. „Vilko" klubo narių susirinkime, visai prieš pat antrą tarybinę okupaciją, buvo išrinktas klubo vadu.

Biržuose Petro žmona O.Kačinskienė dirbo mokykloje. Tuo neramiu laikotarpiu jiems 1944 m. gimė duktė Jūratė. Artėjant 1944 m. Raudonajai armijai, Kačinskai nesiryžo pasitraukti į Vakarus dėl dukters ir nutarę išsiskirstyti liko Lietuvoje.

Nuorodos
--------

* Paskutinis Biržų burmistras Archyvuota kopija 2012-11-27 iš Wayback Machine projekto.
| Džedziangas浙江省 |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kinijos vėliava Kinija |
| **Administracinis centras** | Hangdžou |
| **Prefektūros** | 11 |
| **Gubernatorius** | Lu Zushan |
| **KKP komiteto sekretorius** | Xi Jinping |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 64 567 588 |
| **Plotas** | 104 873 km² |
| **Tankumas** (2020) | 616 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | CN-33 |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Džedziangas |

Arbatos laukai Hangdžou apylinkėse
**Džedziangas** (kin. 浙江, pinyin: *Zhèjiāng*) – provincija rytų Kinijoje. Plotas – 104 tūkst. km². Sostinė – Hangdžou.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Džedziangas padalytas į 11 prefektūrų lygmens miestų:

* **Hangdžou** (杭州市 Hángzhōu Shì)
* **Hudžou** (湖州市 Húzhōu Shì)
* **Dziasingas** (嘉兴市 Jiāxīng Shì)
* **Džoušanas** (舟山市 Zhōushān Shì)
* **Ningbo** (宁波市 Níngbō Shì)
* **Šaosingas** (绍兴市 Shàoxīng Shì)
* **Čiudžou** (衢州市 Qúzhōu Shì)
* **Dzinhua** (金华市 Jīnhuá Shì)
* **Taidžou** (台州市 Tāizhōu Shì)
* **Vendžou** (温州市 Wēnzhōu Shì)
* **Lišui** (丽水市 Líshuǐ Shì)

Geografija
----------

Džedziangas ribojasi su Dziangsu provincija ir Šanchajaus miesto teritorija šiaurėje, Anhujaus provincija šiaurės vakaruose, Dziangsi vakaruose ir Fudzianu pietuose. Rytuose provincijos krantus skalauja Rytų Kinijos jūra.

Apie 70 % teritorijos užima kalvos. Aukščiausias taškas – Huangjadzianas (*Huangyajian*, 1921 m). Aplink Hangdžou, Dziasingo, Hudžou miestus – lygumos. Šiaurėje yra Didžiojo Kinijos kanalo atkarpa. Didžiausios upės – Čiantangas (*Qiantang*) ir Oudziangas (*Oujiang*). Garsus Hangdžou Vakarinis ežeras (Sihu).

Palei krantą rikiuojasi daugiau nei trys tūkstančiai salų. Didžiausia jų – Džoušanas (trečia pagal dydį Kinijoje).

Klimatas drėgnas subtropinis, ryškūs keturi metų laikai. Vidutinė metinė temperatūra nuo 15 iki 19 °C, krituliai – 1000–1900 mm. Daugiausia lyja vasaros pradžioje, o pabaigoje Džedziange būna taifūnų.

Ekonomika
---------

Provincija tradiciškai žinoma kaip „žuvies ir ryžių" kraštas. Džedziangas yra Kinijos žuvininkystės centras, o svarbiausi provincijos maistiniai augalai – ryžiai ir miežiai.

Džedziangas pirmauja tarp Kinijos provincijų arbatos gamyba. Kiti svarbūs produktai – medvilnė ir šilkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  CHINA: Provinces, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
| **Kinijos Liaudies Respublikos administracinės teritorijos** |  |
| **Provincijos**: Anhujus | Činghajus | Dziangsi | Dziangsu | Dzilinas | Džedziangas | Fudzianas | Gansu | Guangdongas | Guidžou | Hainanas | Hebėjus | Heilongdziangas | Henanas | Hubėjus | Hunanas | Junanas | Liaoningas | Sičuanas | Šandongas | Šaansi | Šansi | 
**Autonominiai regionai**: Guangsi | Ningsia | Tibetas | Sindziangas | Vidinė Mongolija
**Išskirtieji miestai**: Pekinas | Čongčingas | Šanchajus | Tiandzinas
**SAR**: Honkongas | Makao |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Laukos nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Lamos ir alpakos ganosi Parinakotos papėdėje Lamos ir alpakos ganosi Parinakotos papėdėje |
| **Vieta:** | Čilė, Arikos ir Parinakotos regionas |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Putrė |
| 

Žemėlapis rodantis Laukos nacionalinis parkas vietą.Laukos nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 18°14′40″ p. pl. 69°21′14″ v. ilg.﻿ / ﻿18.24444°š. pl. 69.35389°r. ilg.﻿ / 18.24444; 69.35389Koordinatės: 18°14′40″ p. pl. 69°21′14″ v. ilg.﻿ / ﻿18.24444°š. pl. 69.35389°r. ilg.﻿ / 18.24444; 69.35389 |
| **Plotas:** | 1379 km² |
| **Įkurtas:** | 1970 m. |
| **Lankomumas:** | 14 445 (2004 m. m.) |
| **Valdymas:** | Corporación Nacional Forestal |
|  **Vikiteka:** | Laukos nacionalinis parkas |

**Laukos nacionalinis parkas** (isp. *Parque Nacional Lauca*) – saugoma gamtos teritorija šiaurės Čilėje, Arikos ir Parinakotos regione, Bolivijos pasienyje. Įsteigtas 1970 m. ir užima 1379 km² teritoriją.

Parke saugomas unikalus vakarinių Andų aukštikalnių kraštovaizdis su jam būdinga augalija ir gyvūnija. Parkas žymus savo ugnikalniais: Pomerape, Parinakota, Gualjatiriu ir Akotangu. Ugnikalnių papėdėse telkšo vaizdingi Čungaros ir Kotakotanio ežerai. Parko teritorija teka Laukos upė, nuo kurios ir kilo parko vardas, kita svarbi upė yra Ljuta.

Laukos nacionaliniame parke dažnai sutinkami Andų aukštikalnėms būdingi gyvūnai: vikunijos, lamos, alpakos, guanakai, šiauriniai Andų elniai, pumos, viskašos. Be to, yra ~140 paukščių rūšių (Punos ibis, andinė žąsis, didysis laukys, patagoninis tinamas, sidabrinis kragas, Punos kryklė, Andų kondoras, Čilės flamingas ir kt.). Parke rasta virš 400 induotinių augalų rūšių.

Be gamtinių vertybių parkas dar žymus archeologinėmis radimvietėmis, senoviniais indėnų kaimais (pvz. Parinakota, Čukujas). Laukos nacionaliniame parke yra Čilę ir Boliviją jungianti Čungaros-Tambo Kemado perėja (4600 m). Kitapus Andų, Bolivijoje, įsteigtas Sachamos nacionalinis parkas.

* Čungaros ežeras, tolumoje - SachamaČungaros ežeras, tolumoje - Sachama
* UgnikalniaiUgnikalniai
* Senovinė Parinakotos kaimo bažnyčiaSenovinė Parinakotos kaimo bažnyčia
**Lauko statutas** arba lauko tarnybos statutas (nuo lot. *statutum* – nustatymas) – oficialus karinis dokumentas, nustatantis karinių vienetų veiksmų ir vadovavimo jiems bendrajame mūšyje tvarką – mūšio rengimą, karinių vienetų judėjimą, išdėstymą, aprūpinimą ir kita.

Terminas *statutas* kitomis kalbomis vartojamas retai, pav. Rusijoje jį atitinka *Строевой устав*. Kai kuriose kariuomenėse, pavyzdžiui, JAV, iš dalies – NATO valstybių, lauko statutai yra vieninteliai tokie dokumentai. Prancūzijoje nuo 1972 m. visas kariuomenės rūšis apima Generalinis statutas (pranc. *Statut général des militaires français*).

Dažniausiai lauko statute išdėstomi karinių dalinių bei junginių kovinės veiklos principai, kai kurie nustato ir operatyvinių junginių kovos metodus, nagrinėja karinės strategijos problemas. Lauko statutas yra glaudžiai susijęs su kovos statutais.

Taikos metu karinių dalinių vadai ir štabai pritaiko lauko statuto teiginius organizuodami karinių vienetų kovinį rengimą, per karą – rengdami kovos veiksmus ir jiems vadovaudami. Nereglamentuotais atvejais dalinio vadas ir kiti susiję asmenys priima sprendimus, atsižvelgdami į konkrečią situaciją.

Statutas paprastai tvirtinamas Vyriausybės arba Vyriausiojo kariuomenės vado aukščiausio lygmens teisės aktu.

Lietuvos kariuomenėje taip pat galiojo arba Lietuvos ginkluotosiose pajėgose galioja:

* Lietuvos kariuomenės statutas
* Karo laivyno statutas
* Kavalerijos statutas
* Rikiuotės statutas
* Pėstininkų statutas
* Sargybos statutas
* Vidaus tarnybos statutas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Eugenijus Kisinas. *Lauko statutas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 615 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Åsgårdsreien – Laukinė medžioklė Peter Nicolai Arbo (1872)
**Laukinė medžioklė** – Europos folkloro mitas. Mito pagrindas vienodas, pasakojama apie iliuzinę medžiotojų grupę su arkliais ir šunimis, pamišėliškame persekiojime per dangų.

Buvo manyta, kad Laukinė medžioklė – katastrofą, karą ar marą, pranašaujantis ženklas. Ją pamačiusiam pranašauja mirtį. Mirtingieji pamatę medžioklę gali būti pagrobti į mirusiųjų šalį.

Daugumoje skandinavų ir germanų versijų, medžioklė organizuojama gelbėti ar keršyti už moterį, kuri buvo pagrobta ar nužudyta. Medžiotojas gali būti nežinoma prarasta siela, istorinė ar legendinė asmenybė kaip Dietrichas iš Berno ar danų karalius Valdemaras Aterdagas ar identifikuojamas su dievu Odinu (ar kitu jo pavidalu).

Buvo įvairūs Laukinės medžioklės versijos variantai: Laukinė medžioklė, Vodeno medžioklė, Įniršio medžioklė, (Vokietijoje), *Herlathing* (Anglijoje), *Mesnee d'Hellequin* (Š. Prancūzijoje), Kaino medžioklė, Herodo medžioklė, Gabrieliaus šunys ir Asgardreja (*Asgardreia*).

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSkandinavų mitologija |
| --- |
|  |
| DievaiHerojaiMitinės būtybėsAsmenybės | 

|  |  |
| --- | --- |
| Asai | 
Odinas · Toras · Lokis · Tiras · Baldras · Forsetis · Bragis · Vilis · Vydaras · Henis · Hiodas · Heimdalas · Ulras · Vė · Frigė · Iduna · Nana · Sivė |
|  |
| Vanai | 
Njordas · Skadi · Frėja · Freiras · Gerda · Gulveiga · Kvasis · Litiras · Mimis · Nerta |
|  |
| Dysės | 
Nornos · Valkirijos |
|  |
| Kita | 
Milžinai · Nykštukai · Elfai · Jotunai · Dvergai · Imiras · Fenris · Garmas · Sleipnis · Jormundgandas · Helė · Audumla |

 |  |
|  |
| Vietovės | 
Igdrasilas · Ginungagapas · Valhala · Alfheimas · Asgardas · Helheimas · Jotunheimas · Midgardas · Muspelheimas · Niflheimas · Svartalfaheimas · Vanaheimas |
|  |
| Įvykiai | 
Asų-vanų karas · Fimbulvinteris · Ragnarokas |
|  |
| Istoriniai šaltiniai | 
*Gesta Danorum* · Eda · Jaunesnioji Eda · Vyresnioji Eda · Runų akmenys · Sagos · Senovės skandinavų kalba · Senovės skandinavų kalbos abėcėlė |

 |