recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Konsulatas** – Prancūzijos valdymo forma laikotarpiu nuo 1799 m. lapkričio 9 d. Iki 1804 m. Konsulato valdymas buvo įvestas po to, kai 1799 m. lapkričio 9 d. prasidėjo perversmas, kurio metu per dvi dienas kariams, vadovaujamiems Napoleono, pavyko perimti valdžią ir nuversti Direktoriją. Napoleonas paskelbė 1799 m. konstituciją, kurioje buvo numatytas Konsulato valdymas.

Vykdomoji valdžia atiteko trims konsulams. 1800 m. vasarį įvykusio referendumo metu buvo patvirtintas Napoleono kaip pirmojo konsulo statusas. Kiti du konsulai buvo jo patarėjai. Remiantis 1799 m. gruodžio 13 d. priimta Prancūzijos Konstitucija įstatymų leidžiamoji valdžia buvo padalyta tarp 60 narių Senato, 100 narių Tribūnato ir 300 deputatų Įstatymų leidžiamojo susirinkimo. Numatyta, kad konsulus rinks Senatas dešimties metų terminui. Būdamas Pirmuoju konsulu, Napoleonas, vis tik, nedeklaravo esąs valstybės vadovu. 1802 m. gegužę Napoleonas buvo perrinktas dešimties metų laikotarpiui, o tų pačių metų rugpjūtį, pakeitus Konstituciją, perrinktas Pirmuoju konsulu iki gyvos galvos.

Prancūzijos Konsulato valdymo laikotarpis pasižymėjo konservatyvumu, autoritarizmu, stipria valdžios centralizacija. Konsulato laikotarpiu Napoleonas aktyviai vykdė valstybės valdymo, teisinės sistemos ir ekonomines reformas. Viena svarbiausių teisės reformų buvo 1804 m. kovo 21 d. įsigaliojęs Prancūzijos civilinės teisės sąvadas, vadinamasis Napoleono kodeksas. Tarptautiniuose santykiuose Napoleonas 1801 m. sudarė konkordatą su popiežiumi Pijumi VII, o 1802 m. kovo 25 d. Amjeno taikos sutartį su Jungtine Karalyste.

Konsulato laikotarpiu Napoleonui grėsė rojalistų ir jakobinų sąmokslai. Jais Napoleonas pasinaudojo kaip galimybe atkurti paveldimą monarchiją. 1804 m. gegužės 18 d. Senatas priėmė įstatymą, kuriuo buvo steigiama Prancūzijos imperija, o Napoleonas tampa imperatoriumi. Tų pačių metų gruodžio 2 d. Napoleonas buvo karūnuotas Prancūzijos imperatoriumi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Konsulatas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 537 psl.
| Koperisslovėn. *Koper* |
| --- |
| *Pretorijaus rūmai Koperyje* |
|  |
| 

KoperisKoperis

45°33′0″ š. pl. 13°44′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.55000°š. pl. 13.73333°r. ilg.﻿ / 45.55000; 13.73333﻿ (Koperis)Koordinatės: 45°33′0″ š. pl. 13°44′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.55000°š. pl. 13.73333°r. ilg.﻿ / 45.55000; 13.73333﻿ (Koperis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Slovėnijos vėliava Slovėnija |
| **Savivaldybė** | Koperio savivaldybė |
|  |
| **Meras** | Boris Popovič |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 24 704  |
| **Plotas** | 311,2 km² |
| **Tankumas** (2006) | 79 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Koperis |
|  |
| **Kirčiavimas** | Kòperis |

**Koperis** – uostamiestis Slovėnijoje, į pietvakarius nuo Triesto miesto (Italija). Anksčiau tai buvo sala, tačiau 1825 m. nutiestas pylimas, jungiantis salą su žemynu. Siauros gatvelės ir seni namai byloja apie Venecijos įtaką. Titovo aikštėje (*Titov Trg*) – pagrindinėje miesto aikštėje – stovi katedra ir Venecijos valdovų rezidencija.

Yra naujas uostas, iš jūros vandens išgaunama druska. Išvystyta radiotechnikos, automobilių surinkimo pramonė.

Istorija
--------

Romėnų laikais miestas vadinosi Kapriu (lot. *Capris*), VII a. čia atsikėlė slavai. 1279 m. miestą užėmė Venecija (Akvilėjų giminė), atstatė tvirtoves ir Koperis tapo Istrijos sostine (it. *Capodistria*). 1797–1813 m. miestą buvo užėmusi Napoleono armija, 1813–1918 m. priklausė Austrijai, vėliau – Italijai. Po Antrojo pasaulinio karo Koperis tapo Triesto laisvosios teritorijos dalimi, bet 1954 m. buvo perduotas Jugoslavijai.

Sportas
-------

* FC Koper (futbolas)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Koper (Koperis)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 566 psl.
| **Kostas Stiklius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1880 m. gruodžio 25 d.Liepalotuose, Vilkaviškio apskritis |
| Mirė | 1962 m. vasario 24 d. (81 metai)Krekenavoje, Panevėžio rajonas |
|  |
| Veikla | liaudies švietėjas, spaudos darbuotojas, knygnešys |
| Partija | 1905 m. Lietuvos socialdemokratų partija |

**Kostas Stiklius** (1880 m. gruodžio 25 d. Liepalotuose, Vilkaviškio apskritis – 1962 m. vasario 24 d. Krekenavoje, Panevėžio rajonas) – liaudies švietėjas, spaudos darbuotojas, knygnešys.

Biografija
----------

Kostas Stiklius (antras iš dešinės, antroje eilėje) su „Vilniaus žinių" redakcijos ir spaustuvės darbuotojais prie Gedimino pilies griuvėsių Vilniuje, 1905.
Skaityti ir rašyti išmokė tėvas, toliau lavinosi savarankiškai. Susipažinęs su knygnešiais (Motiejumi Baltūsiu ir kt.) ir iš jų gavęs tuo laiku draudžiamos spaudos lietuviškais rašmenimis, vakarais skaitydavo suaugusiems. Pradėjo pats siųsti korespondencijas ir eilėraščius į Prūsijoje spausdinamus laikraščius. Vėliau pats pradėjo iš Prūsijos parsigabenti ir platinti draudžiamą spaudą ir atsišaukimus. 1899 m. kalintas už dalyvavimą „Sietyno" draugijos veikloje.

Buvo vienas aktyviausių Vilkaviškio „Artojo" draugijos narių. 1902 m. sausio 30 d. Naumiesčio užkardoje sulaikytas su lietuviškų laikraščių kroviniu. Keletą kartų ir vėliau sulaikytas, kalintas, bet dėl negyjančios kojos žaizdos vis buvo paleidžiamas.

Trumpai gyveno Vilniuje, Petrapilyje, 1903 m. lapkričio 12 d. caro paliepimu atiduotas viešai policijos priežiūrai gimtinėje. Dalyvavo 1905 m. įvykiuose, tapo LSDP nariu, platino socialdemokratų spaudą. 1907–1909 m. Vilniuje leido ir redagavo satyros ir humoro žurnalą „Ežys", dirbo laikraščio „Vilniaus žinios" spaustuvėje. 1911–1915 m. gyveno Rygoje, dirbo laikraščio „Rygos naujienos" redakcijoje, 1917 m. redagavo žurnalą „Naują žodį", 1923–1924 m. Kaune – laikraštį „Spaustuvininkas". 1925–1928 m. Marijampolėje leido laikraštį „Šešupės bangos".

Spaudoje bendradarbiavo nuo 1899 m. Stiklelio, Liepuko ir kt. slapyvardžiais rašė į „Ūkininką", „Naujienas" (kartais po visą numerį), JAV lietuvių leidinius, leido populiarias knygeles, rinko tautosaką ir siųsdavo J. Basanavičiui. Išleido per 10 eilėraščių, eiliuotų feljetonų, pasakėčių rinkinių. Parengė praktinio pobūdžio knygelių. Išvertė P. Jeršovo, L. Tolstojaus kūrinių.

Bibliografija
-------------

* *Davatkų gadzinkos ir šiaip linksmos dainos*, eilėraščiai, 1903 m.
* *Laisva valandėlė, broliams dovanėlė*, eilėraščiai, 1906 m.
* *Linksmi žiedeliai*, eilėraščiai, 1907 m.
* *Gyvenimo gabalėliai*, eilėraščiai, 1908 m.
* *Labai gražios dainos*, liaudies dainų rinkinys, 1907 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Benjaminas Kaluškevičius ir Ona Žemaitytė-Narkevičienė. Šimtas knygnešių. V. Lietuvos knygnešio draugija, 1998 m.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 473 psl.
{\displaystyle f(x)=x^{2}-x-2\,\!}
**Kvadratinė funkcija** – funkcija, kurią galima išreikšti formule {\displaystyle f(x)=ax^{2}+bx+c}, kur {\displaystyle a\neq 0} (čia a, b, c – realieji skaičiai, o x – nepriklausomas kintamasis). Tokios funkcijos grafikas yra parabolė, kurios pagrindinė ašis yra lygiagreti y ašiai.

Kvadratinė lygtis
-----------------

*Daugiau informacijos galite rasti straipsnyje Kvadratinė lygtis.*
Kvadratinę funkciją prilyginus nuliui gaunama kvadratinė lygtis {\displaystyle ax^{2}+bx+c=0\,\!}, kur {\displaystyle a\neq 0\,\!}.
Tokios lygties sprendiniai yra

{\displaystyle x\_{1},x\_{2}={\frac {-b\pm {\sqrt {b^{2}-4ac}}}{2a}}.}

Iliustracija, parodanti kuo skiriasi funkcijos, kurių diskriminanto ženklai yra skirtingi  
■ <0: *x*²+1⁄2  
■ =0: −4⁄3*x*²+4⁄3*x*−1⁄3  
■ >0: ³⁄2*x*²+1⁄2*x*−4⁄3
Lygties diskriminantu vadinamas skirtumas **{\displaystyle D=b^{2}-4ac\,}**

* Jei **{\displaystyle D>0\,\!}**, tai lygtis turi du skirtingus sprendinius.
* Jei **{\displaystyle D=0\,\!},**, tai abu sprendiniai sutampa.
* Jei **{\displaystyle D<0\,\!},**, tai lygtis neturi sprendinių realiųjų skaičių aibėje. Tokios lygties sprendiniai yra kompleksiniai skaičiai.

Grafikas
--------

* Kai a>0, parabolės šakos kylą į viršų, o kai a<0, parabolės šakos leidžiasi žemyn
* Laisvasis narys c keičia parabolės aukštį. Parabolė visada kerta y ašį taške (0;c)
* Jei b=0, c=0, tai f(x)=ax². Parabolės viršūnė yra taške (0;0)
* Jei b=0, o c nelygu 0, tai funkcija bus f(x)=ax²+c. Parabolės viršūnė bus taškė (0;c)
* Jei f(x)=a(x-m)², m ∈ R, tai parabolės viršūnė yra taške (m;0)
* Jei f(x)=a(x-m)²+n, n ∈ R, tai parabolės viršūnė yra taške (m; n)

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Quadratic Equation -- from Wolfram MathWorld". Nuoroda tikrinta 2022 m. sausio 22 d.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Kvadratinė lygtis
* Vijeto teorema
Koordinatės: 90° p. pl. 0° v. ilg.﻿ / ﻿90°š. pl. 0°r. ilg.﻿ / 90; 0

1. Pietų polius;  
2. Pietų magnetinis polius;  
3. Pietų geomagnetinis polius;  
4. Pietų nepasiekiamumo polius.
**Pietų ašigalis** – piečiausias Žemės taškas. Tai vienas iš dviejų taškų, kur žemės sukimosi ašis kertasi su paviršiumi. Greta įsikūrusi Amundseno-Skoto pietų ašigalio stotis.

Istorija
--------

Pirmieji bandymai tyrinėti pietų poliarines teritorijas prasidėjo XIX a. pradžioje. Laikoma, kad pirmoji pasaulyje Antarktidos žemyno krantą 1820 m. vasario 2 d. pasiekė F. Belingshauzeno vadovaujama ekspedicija. Nuo 1839 m. iki 1843 m. vykusios britų pietų poliarinės ekspedicijos metu Dž. K. Roso vadovaujama ekspedicija tyrinėjo Antarktidą, atrado Roso šelfinį ledyną bei ugnikalnius Erebusą ir Terorą. Kurį laiką pietų poliariniai kraštai nebuvo tiriami. Tik 1901 m. prasidėjo kitas brito R. Skoto vadovaujama Antarktidos tyrinėjimų etapas. Ekspedicijos metu buvo gauti svarbūs ir gausūs Antarktidos geografijos, biologijos, geologijos, meteorologijos duomenys. Pirmieji žmonės pasiekę geografinį pietų ašigalį buvo šunų kinkiniais vykusi norvegas Roalis Amundsenas ir jo grupė 1911 m. gruodžio 14 d. Beveik tuo pat metu – 1912 m. sausio 18 d. pietų ašigalį pasiekė ir pėsčiomis judėjusi R. Skoto ekspedicija, kuri grįždama tragiškai žuvo. Pirmasis 1928 m. lapkričio 29 d. virš pietų ašigalio lėktuvu praskrido amerikietis R. Berdas. 1956 m. spalį Jungtinių Valstijų karinių jūrų pajėgų grupė pietų ašigalyje pradėjo statyti pirmąją stacionarią Amundseno-Skoto pietų ašigalio stotį, kuri veikia nuo 1957 m.

Klimatas
--------

Žiemos metu (nuo kovo iki rugsėjo) pietų ašigalyje visiškai nešviečia Saulė, tuo tarpu vasarą (nuo rugsėjo iki kovo) ji visada yra aukščiau horizonto. Poliarinės nakties metu iki ir po Saulės patekėjimo bei nusileidimo, iš viso maždaug 15–16 parų, Antarktidoje stebimos baltosios naktys. Pietų ašigalyje Saulė nepakyla aukščiau 23,5° virš horizonto. Didžiąją dalį Saulės spindulių pietų ašigalyje atspindi sniegas. Pietų ašigalio absoliutus aukštis siekia 2804 metrus. Dėl aukščio, vėjų ir ledyno, klimatas pietų ašigalyje labai šaltas, atšiaurus ir sausas. Pietų ašigalyje beveik neiškrenta kritulių. Vidutinė metų temperatūra pietų ašigalyje yra −49 °C, vasarą ji svyruoja nuo −26 °C iki −29 °C, žiemą vidutiniškai siekia apie −58 °C.

Pietų magnetinis polius
-----------------------

Pietų magnetinis polius yra taškas, kuriame geomagnetinio lauko linijos vertikaliai kerta Žemės paviršių. Magnetinio poliaus padėtis keičiasi, nes kinta geomagnetinis laukas.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Šiaurės ašigalis

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pietų ašigalis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010. 200 psl.
Koordinatės: 61°22′0″ š. pl. 30°56′0″ r. ilg.﻿ / ﻿61.36667°š. pl. 30.93333°r. ilg.﻿ / 61.36667; 30.93333

Valaamo kraštovaizdis
**Valaamo salos** (rus. *Валаамский архипелаг*, suom. *Valamo*) – salynas Rusijoje, Karelijos Respublikoje, Ladogos ežero šiaurės vakaruose, 22 km nuo žemyno krantų. Susideda iš daugiau nei 50 salelių, kurių bendras plotas 36 km². Didžiausia sala – Valaamas (28 km²). Aukštis iki 70 m. Salos uolingos, sudarytos iš granito ir diabazių, kranto linija labai vingiuota (šcherai). Auga spygliuočių miškai.

Valaamo saloje yra Valaamo gyvenvietė. Ten taip pat veikia Valaamo vienuolynas (įkurtas XIV a.). Su smulkesnėmis salelėmis Valaamo salą jungia tiltai. Turizmas.

Valaamo salos nuo seno garsėjo savo ramybe, gražia gamta, čia poilsiaudavo Rusijos valdovai, rašytojai, menininkai, mokslininkai.

* Valaamo šcheraiValaamo šcherai
* Valaamo vienuolyno soborasValaamo vienuolyno soboras
* Getsemanės skitasGetsemanės skitas
* Ežeras ValaameEžeras Valaame

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Valaamo salos*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015. 565 psl.
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 80


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Valaamo salos** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Britų Kolumbijaangl. *British Columbia*pranc. *Colombie-Britannique* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Britų Kolumbijos vėliava | Britų Kolumbijos herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kanados vėliava Kanada |
| **Administracinis centras** | Viktorija (Kanada) |
| **Oficialios kalbos** | anglų *(de facto)* |
| **Įkūrimo data** | 1871 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 5 214 805 |
| **Plotas** | 944 735 km² |
| **Tankumas** (2021) | 6 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.gov.bc.ca |
|  **Vikiteka** | Britų KolumbijaVikiteka |

**Britų Kolumbija** (pranc. *Colombie-Britannique*, angl. *British Columbia*) – provincija Kanados vakaruose, prie Ramiojo vandenyno. Rytuose ribojasi su Alberta, šiaurės rytuose – su Šiaurės Vakarų teritorijomis, šiaurėje – su Jukono teritorija. Pietuose turi sieną su JAV (Vašingtono, Aidaho ir Montanos valstijomis), o šiaurės vakaruose siekia Aliaską. Vakaruose skalauja Ramusis vandenynas. Jo pakrantėje išsibarstę daugybė provincijai pavaldžių salų (svarbiausia – Vankuverio sala, salynas – Karalienės Šarlotės salos ir kt.). Administracinis centras – Viktorija, nors didžiausias miestas – Vankuveris.

Geografija
----------

Provincija kalnuota. Vakarine provincijos dalimi driekiasi aukštos kalnų grandinės – Uoliniai kalnai, Pakrantės kalnagūbris, kurios rytuose žemėja. Aukščiausias vieta – Fairweather k. 4663 m. Svarbiausios upės – Freizeris, Kolumbija. Yra didelis Okanagano ežeras.

Yra 7 nacionaliniai parkai: Ledyno nacionalinis parkas, Įlankos salos nacionalinis parkas, Gvaji Hano nacionalinis parkas, Kutenėjaus nacionalinis parkas, Revelstoko kalno nacionalinis parkas, Ramiojo vandenyno krašto nacionalinis parkas ir Joho nacionalinis parkas.

Ūkis
----

Apie 70 % teritorijos užima miškai. Veikia medžio apdirbimo pramonė. Kasamos švino, cinko, vario, geležies rūdos, taip pat – auksas ir sidabras. Šiaurėje išgaunama nafta, gamtinės dujos.

Didžiausi miestai
-----------------

* Vankuveris – 631,4 tūkst. gyv. (2016 m.)
* Surėjus – 517,8
* Barnabis – 232,7
* Ričmondas – 198,3
* Abotsfordas – 141,4
* Kokitlamas – 139,3
* Kelouna – 127,3

Kapilano ežeras
Vankuverio centras

Šaltiniai
---------

1. CANADA: Agglomerations // Provinces and Territories, *citypopulation.de*
2. ↑  CANADA: Agglomerations // Provinces and Territories, *citypopulation.de*
3. CANADA: Agglomerations // Provinces and Territories, *citypopulation.de*
4. ↑  CANADA: Agglomerations // Provinces and Territories, *citypopulation.de*
5. ↑  *Britų Kolumbija (British Columbia)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 4960497 psl.


|  |  |
| --- | --- |
| **Kanados provincijos ir teritorijos** | Kanados vėliava |
| **Provincijos:** Alberta | Britų Kolumbija | Kvebekas | Manitoba | Naujasis Bransvikas | Naujoji Škotija | Niufaundlandas ir Labradoras | Ontarijas | Princo Edvardo sala | Saskačevanas | |
| **Teritorijos:** Jukonas | Nunavutas | Šiaurės Vakarai |
Pjautuvas
**Pjautuvas** – įrankis javams pjauti. Seniausiai žinomi Europos pjautuvai yra neolito. Jie gaminti iš titnaginės skeltės (pirmieji buvo trumpi ir lenkti, ilgainiui didėjo, darėsi labiau lenkti), įspraustos į medinį ar kaulinį kotelį.

Lietuvoje
---------

Manoma, kad tokie pat pjautuvai buvo naudojami ir Lietuvoje. Seniausiai žinomi baltų žemių yra žalvario amžiaus. Nuo mūsų eros pradžios Lietuvoje naudoti pjautuvėlio formos geležiniai peiliai. IX a. įsivyravo pjautuvai su dantukais, tokie buvo naudojami visą feodalinį laikotarpį. Pjautuvus darė kalviai. XIX a. paplito fabrikinės gamybos pjautuvai. Juos Lietuvoje gamino Naujosios Vilnios fabrikas. Pjautuvais dažniausiai pjaudavo moterys. Pjautuvus palaipsniui išstūmė dalgiai – Vakarų Žemaitijoje nuo XVIII a. kitur pjautuvai naudoti iki XIX a. vidurio, o Vilniaus krašte – net iki XX a. vidurio.

Simbolika
---------

Pjautuvas ir kūjis yra vienas iš komunizmo simbolių.

Pjautuvas bendrąja simboline prasme reiškia mirtingumą. Tai visa pjaunanti mirtis. Pjauvas yra visa ryjančio Krono-Saturno atributas. Saturno rankose jis reiškia senkančią Saulės dievo galią, mirties laikmečio pradžią. Šumerams pjautuvas – valdžios simbolis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pjautuvas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 390
2. ↑  *Pjautuvas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010. 345 psl.
3. ↑  *Серп*, Словарь символов. 2000.
| Popranc. *Pau* |
| --- |
|        |
| *Po pilies panorama* |
|  |
| 

PoPo

43°18′0″ š. pl. 0°22′0″ v. ilg.﻿ / ﻿43.30000°š. pl. 0.36667°r. ilg.﻿ / 43.30000; 0.36667﻿ (Po (Prancūzija))Koordinatės: 43°18′0″ š. pl. 0°22′0″ v. ilg.﻿ / ﻿43.30000°š. pl. 0.36667°r. ilg.﻿ / 43.30000; 0.36667﻿ (Po (Prancūzija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| **Regionas** | Akvitanija Akvitanija |
| **Departamentas** | Atlanto Pirėnai |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 83 903  |
| **Plotas** | 31,51 km² |
| **Tankumas** (2006) | 2 663 žm./km² |
| **Altitudė** | 165−245 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Po |

**Po** (pranc. *Pau*) − miestas Prancūzijos pietvakariuose, prie Gav de Po upės; Atlanto Pirėnų departamento centras. Miestas įsikūręs 100 km į vakarus nuo Atlanto vandenyno ir 50 km nuo Pirėnų kalnų. Geležinkeliai ir automagistralės jungia su Paryžiumi, Tulūza, veikia oro uostas. Svarbus dujų, aviacijos, chemijos, elektrometalurgijos, odos ir avalynės, maisto pramonės centras. Veikia 1970 m. įkurtas universitetas, Nacionalinis Po pilies, dailės, maršalo J. B. Bernadoto muziejai, keli teatrai. Plėtojamas klimato ir balneologijos turizmas.

Istorija
--------

Po miestas įkurtas XI a. 1464 m. tapo Prancūzijos Bearno provincijos sostine. XVI a. pirmoje pusėje – Navaros karalystės valdovų rezidencija. 1553 m. Po gimė Prancūzijos karalius Henrikas IV Burbonas. Formaliai miestas ir visa Bearno provincija prijungti prie Prancūzijos tik 1620 m. 1763 m. Po gimė Švedijos karalius ir Bernadotų dinastijos pradininkas Karolis XIV Jonas. Nuo 1830 m. iki Pirmojo pasaulinio karo vienas garsiausių Europos kurortų. 1909 m. mieste broliai Raitai atidarė pirmąją Europoje lakūnų mokyklą.

Architektūra
------------

XIII a. pilis, klasicistinė Šv. Liudviko Gonzagos koplyčia, Jėzaus Kristas, Šv. Martyno, Švč. Dievos Motinos bažnyčios, XVIII a. vidurio akmeninis tiltas per Gave de Pau upę, XIX a. rūmai − Pirėnų, Teisingumo, Po geležinkelio stoties, Saulės, miesto rotušė.

Sportas
-------

### Krepšinis

1931 m. Po įkurtas vienas seniausių Prancūzijos krepšinio klubų – Po Ortezo Élan Béarnais. 

### Automobilių sportas

Nuo 1901 m. vykdomos Po automobilių sporto lenktynės.

### Futbolas

* Pau FC futbolo klubas;
* „Nouste Camp" stadionas talpina 4 031 žiūrovus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pau (Po)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVII (On-Peri). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010. 638 psl.
2. ↑  Stadiono talpa

Nuorodos
--------

* Po miesto internetinė svetainė **(**pranc.**)**

* Apsilankykite Po **(**angl.**)**
* Pau FC svetainė
* Soccerway apie Pau FC
* Transfermarkt apie Pau FC
*Šis straipsnis apie miestą Gruzijoje. Apie Brazilijos upę skaitykite straipsnyje Potis (upė).*

| Potisფოთი |
| --- |
|              |
| *Počio centras* |
|  |
| 

PotisPotis

42°09′0″ š. pl. 41°40′0″ r. ilg.﻿ / ﻿42.15000°š. pl. 41.66667°r. ilg.﻿ / 42.15000; 41.66667﻿ (Potis)Koordinatės: 42°09′0″ š. pl. 41°40′0″ r. ilg.﻿ / ﻿42.15000°š. pl. 41.66667°r. ilg.﻿ / 42.15000; 41.66667﻿ (Potis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Gruzijos vėliava Gruzija |
| **Regionas** | Samegrelas - Zemo Svanetija |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 41 465  |
| **Altitudė** | 0 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Potis |

**Potis** – miestas vakarų Gruzijoje, išsidėstęs prie Juodosios jūros kranto, Rionio upės žiočių, Kolchidės žemumoje. Pagrindinis Gruzijos prekybos ir žvejybos uostas. Geležinkelis ir plentas jungia su Tbilisiu, automobilių keliai su Batumiu, Zugdidžiu. Laivų statyba ir remontas, mašinų gamybos, siuvimo, žuvies perdirbimo pramonė. Veikia dramos teatras, krašto muziejus. Miesto apylinkėse auginami citrinmedžiai, arbatmedžiai, granatmedžiai. Šalia miesto yra Kolchidės rezervatas.

Istorija
--------

VII–VI a. pr. m. e. sandūroje Rionio žiotyse įsikūrė graikų kolonija Fasis. Trečiojo Mitridato karo metu miestą užėmė Romos kariuomenė. XIV a. Genujiečiai įkūrė neilgai gyvavusią prekybos faktoriją. 1578 m. miestą užėmė Osmanų imperija, įtvirtino jį ir pavertė savo forpostu Kaukaze. Miestas tapo dideliu vergų turgum. 1640 m. susivieniję vakarų Gruzijos kunigaikščiai atkovojo miestą. 1723 m. jis vėl atiteko Osmanų imperijai. 1770 ir 1771 m. jungtinės Rusijos ir Gruzijos pajėgos nesėkmingai bandė užimti miestą. 1806-1812 Rusijos-Turkijos karo metu, 1809 m. Rusija užėmė miestą, tačiau Bukarešto sutartimi turėjo jį gražinti. Po sekančio Rusijos-Turkijos karo Potis atiteko Rusijai.

Miestas priklausė Kutaisio gubernijai. 1858 m. gavo uosto statusą. Nuo 1863 m. iki 1905 m. buvo įrengtas modernus uostas. 1872 m. geležinkelis sujungė Potį su Tbilisiu. Miestas smarkiai išaugo valdant merui Niko Nikoladzei, nuo 1894 m. iki 1912 m. Jam vadovaujant pastatytas teatras, katedra, dvi gimnazijos, elektrinė, naftos perdirbimo gamykla, sparčiai vystomas uostas ir kita. XX a. pradžioje Potis jau buvo svarbus Juodosios jūros uostas, per kurį buvo eksportuojama dauguma Grusijos mangano ir anglies.

1905-1907 m. Rusijos revoliucijos metu, 1905 m. gruodį, Potyje vyko streikai ir barikadų mūšiai. Rusijos pilietinio karo metu per Potį atvyko Vokietijos ir Britanijos karinės ekspedicijos. 1918 m. gegužės 28 d. Potyje pasirašyta preliminari sutartis dėl Gruzijos-Vokietijos sąjungos. 1921 m. kovo 14 d. miestą okupavo Tarybinė armija.

Tarybiniais metais miestas toliau vystėsi kaip pramoninis ir karinis uostas. Nukentėjo 2008 m. vykusio Gruzijos ir Rusijos karo metu.

Sportas
-------

* Kolxet'i 1913 P'ot'i – futbolo klubas;

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. ↑  *Poti (Potis)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010. 649 psl.
| Prahos grašis |
| --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **1300 – 1547** | → |

 |  |
|  |
| **Naudojo:** | Centrinė Europa |
| **Metalas:** | sidabras |

Monetos aversas.
Monetos reversas.
**Prahos grašiai** (lot. *grossus Pragensis*) – pinigai, pradėti kaldinti valdant Čekijos karaliui Vaclovui II apie 1300 m. Monetų išvaizda buvo nukopijuota nuo prancūziško Tūro grašio. Monetų kaldinimo pradžią nulėmė Kutna Horoje aptikti gausūs sidabro rūdynai, kuriuose kasmet buvo išgaunama per 6500 kg sidabro, tai leido kaldinti iki 1,7 mln. monetų.

Iš pradžių grašiai svėrė 3–3,86 gramo, o jų praba buvo 930–937. Vėliau monetų masė ir praba mažėjo. Po 1350 m. monetų masė buvo apie 3,58 g, o praba – 870. 1379 m. valdant karaliui Vaclovui IV (1378–1419 m.) monetų masė sumažėjo iki 2,9 g, praba – iki 820. Valdant Jurgiui Podebradui (1458–1471 m.) monetų masė buvo 2,7 g, o nuo 1485 m. valdant Vladislovui II (1471–1516 m.) monetose buvo mažiau nei pusė sidabro – praba 438. Paskutinio Prahos grašius kaldinusio valdovo Ferdinando I (1525–1564 m.) monetų masė buvo apie 2 gramus, o praba – 422.

Lietuvoje
---------

Pirmą kartą LDK žemes aprašančiuose šaltiniuose Prahos grašis paminėtas 1325 m. Nuo 1387 m. iki 1495 m. Prahos grašis buvo svarbiausias piniginis vienetas Lietuvoje. Tuo metu vienas Prahos grašis buvo keičiamas į dešimt Lietuvoje kaldintų denarų. Lietuvos didysis kunigaikštis Aleksandras pradėjo pinigų reformą ir Prahos grašis palaipsniui buvo išimamas iš apyvartos. Jį pakeitė denarai ir pusgrašis. Lietuvos lobiuose daugiausia randama Vaclovo IV ir husitų laikais nukaltų Prahos grašių monetų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Prahos grašis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010. 696 psl.
| **Pranas Keibas** |
| --- |
| Gimė | 1931 m. gegužės 16 d.Apykeliai, Utenos apskritis |
| Mirė | 2008 m. liepos 30 d. (77 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistas agrarininkas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Lietuvos nusipelnęs žurnalistas |

**Pranas Keibas** (1931 m. gegužės 16 d. Apykeliuose, Utenos apskritis – 2008 m. liepos 30 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas agrarininkas, redaktorius.

Biografija
----------

1965 m. neakivaizdžiai baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, įgydamas mokslinio agronomo specialybę.

1952 m. pradėjo bendradarbiauti spaudoje. 1952–1957 m. dirbo Kavarsko rajono laikraščio „Stalino vėliava" redakcijoje, 1957–1962 m. – „Valstiečių laikraščio" korespondentas, 1962–1967 m. – Prienų rajono laikraščio „Naujas gyvenimas" redaktorius. Nuo 1967 m. dirbo žurnalo „Mūsų sodai" redakcijoje: 1967–1993 m. vyriausias redaktorius, nuo 1993 m. – komercijos direktorius. Jam vadovaujant, šis leidinys buvo vienas populiariausių to meto Lietuvos žurnalų.

Daugiausia rašė apie rajonų problemas, apybraižas kaimo tematika, feljetonus. Sukūrė scenarijų dviejų dalių dokumentiniam filmui „Nemuno krašto sodai". 

Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.

Bibliografija
-------------

* *Sodininko žinynas*, sudarė, 1987–1990 m.
* *Tulpės*, sudarė, 1975 m.
* *Rožės*, sudarė, 1975 m.
* *Virtuvėje – sodų gėrybės*, sudarė, 1975 m.
* *Grožis ir nauda*, sudarė, 1975 m.
* *Sodai prie Žiežmarių ir Strėvos*, su Broniumi Kaspučiu, 1983 m.
* *Mėgėjiška sodininkystė Lietuvoje*, 1996 m.

Įvertinimas
-----------

* 1981 m. – Lietuvos nusipelniusio žurnalisto garbės vardas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 217-218 psl.
| **Pranas Klimaitis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1885 m. sausio 8 d.Papartynai, Sintautų valsčius |
| Mirė | 1940 m. vasario 1 d. (55 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | visuomenės ir karinis veikėjas, pedagogas, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Veiverių mokytojų seminarija |
|  |
|  **Vikiteka** | Pranas Klimaitis |

**Pranas Klimaitis** (1885 m. sausio 8 d. Papartynai, Sintautų valsčius – 1940 m. vasario 1 d. Vilnius) – Lietuvos visuomenės ir karinis veikėjas, majoras, pedagogas, istorikas, žurnalistas.

Biografija
----------

1903 m. baigė Veiverių mokytojų seminariją. Nuo 1904 m. dirbo laikraščio „Vilniaus žinios" redakcijoje. 1905 m. pabaigoje vienas Didžiojo Vilniaus Seimo Organizacinio komiteto ir Seimo sekretorių. 1905 m. su kitais įsteigė Lietuvių mokytojų sąjungą. Nuo 1906 m. mokytojavo. 1906–1907 m. Vilniuje redagavo laikraštį „Lietuvis". Vėliau, įgijęs matininko kvalifikaciją, dirbo Kauno žemės tvarkymo komisijoje.

1916 m. sausio mėn. mobilizuotas į Rusijos kariuomenę. 1916 m. baigė Aleksejaus karo mokyklą Maskvoje. 1917 m. dalyvavo Rusijos lietuvių seime Petrograde. Rusijos kariuomenėje organizavo lietuvių karinius dalinius. Bolševikų suimtas, 1918 m. sausio – gegužės mėn. kalintas. 1918 m. liepos mėn. Sibire mobilizuotas į A. Kolčiako armiją, nuo 1919 m. liepos mėn. atskirojo Vytauto Didžiojo lietuvių bataliono kuopos vadas. 1919 m. lapkričio mėn. pateko į Tarybų Rusijos kariuomenės nelaisvę, kalintas. 1920 m. rugpjūčio mėn. pasikeitus belaisviais ir įkaitais grįžo į Lietuvą.

1920 m. rugsėjo mėn. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, dalyvavo kovose su Lenkijos kariniais daliniais. 1922–1925 m. tarnavo Generalinio štabo žvalgybos skyriuje, 1922–1925 m. Šaulių sąjungos vadas, 1925 m. majoras. Per 1923 m. sausio mėn. Klaipėdos sukilimą buvo sukilėlių vado pavaduotojas, su kitais parengė Klaipėdos užėmimo operaciją. Vėliau vertėsi žurnalistika. Aktyvus 1926 m. gruodžio 17 d. valstybės perversmo veikėjas. Nepatenkintas tautininkų veiksmais 1927 m. sausio mėn. bandė rengti naują perversmą, buvo suimtas.

Bendradarbiavo leidiniuose „Vilniaus žinios", „Lietuvos ūkininkas", „Viltis", „Santara" ir jo priede „Laisvės karininkas", „Trimitas", „Tautos valia", „Kardas", „Karys", Klaipėdos krašto lietuvių laikraščiuose. Išvertė knygų iš rusų kalbos. Pasirašinėjo *Prano* slapyvardžiu. Redagavo leidinėlį „Kražių skerdynės" (1933 m.).

Bibliografija
-------------

* Lietuvos istorija, vadovėlis pradžios mokykloms, 1918 m.
* Trumpa mūsų kalbos gramatika, 1922 m.
* Lietuvių spauda, 1933 m.
* Publicistika, 1933 m.
* Kova dėl pajūrio, 1935 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazimieras Tamašauskas. *Pranas Klimaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 268 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 230 psl.
| **Pranas Razma** |
| --- |
| Gimė | 1902 m.Stirbaičiai, Platelių valsčius, Kretingos apskritis |
| Mirė | 1942 m. (~40 metų)Sosvos lageryje, Sverdlovsko sritis |
|  |
| Veikla | ekonomistas, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Pranas Razma** (1902 m. Stirbaičiuose, Platelių valsčius, Kretingos apskritis – 1942 m. Sosvos lageryje, Sverdlovsko sritis) – Lietuvos ekonomistas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

Baigęs Vytauto Didžiojo universitete ekonomiką, nuo 1935 m. studijavo teisę.

1927–1928 m. Lietuvių katalikų jaunimo sąjungos „Pavasaris" centro valdybos narys ir jos leidinio redaktorius. Nuo 1929 m. dienraščio „Lietuvos aidas" reporteris, 1933–1935 m. – jo atstovas Šiauliuose. 1933 m. savaitraščio „Šiaurės Lietuva" leidėjas ir redaktorius, 1934–1935 m. – „Mūsų kelio" redaktorius. 1935 m. redagavo savaitraštį „Mūsų kraštas", 1935–1938 m. – žurnalą „Jaunoji karta". 1937 m. buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos valdybos narys.

Bendradarbiavo periodiniuose leidiniuose „Ateitis", „Pavasaris", „Rytas", „Tautos mokykla" ir kt. 1937 m. suredagavo „Dešimtmečio sąskrydžio vadovą" (1927–1937 m.). 1941 m. išvežtas į Sverdlovsko sritį, žuvo Sosvos lageryje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 421 psl.
| **Bronislovas Matelis** |
| --- |
|  |
| 2023 m. |
| Gimė | 1961 m. rugsėjo 3 d. (62 metai)Panevėžys |
|  |
| Veikla | Žurnalistas, politikas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Sausio 13-osios atminimo medalis
 |

**Bronislovas Matelis** (g. 1961 m. rugsėjo 3 d. Panevėžyje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, Panevėžio politinis veikėjas.

Biografija
----------

1983 m. baigė Panevėžio hidromelioracijos technikumą, 1995 m. – Vilniaus universiteto Žurnalistikos institutą, įgydamas spaudos žurnalisto specialybę. 2012 m. baigė VU verslo vadybos magistrantūros studijas (organizacijų valdymas). 

Spaudoje bendradarbiauti pradėjo 1984 m. Straipsnius skelbė žurnale „Švyturys", laikraštyje „Panevėžio tiesa", savaitraštyje „Panevėžio savaitė". 1989–1990 m. Panevėžio Sąjūdžio laikraščio „Laisvas žodis" korespondentas, rengė ir vedė „Sąjūdžio žinių" laidas per Panevėžio miesto laidinį radiją. 1990–1991 m. – Panevėžio miesto tarybos atstovas informacijai. 1992 m. padėjo steigti nepriklausomą laikraštį „Aukštaitijos rytas", jo redaktoriaus pavaduotojas. 1992–1994 m. laikraščio „Panevėžio rytas" korespondentas. 1994–1997 m. dienraščio „Lietuvos rytas" korespondentas Panevėžyje. 1997–2000 m. dienraščio „Panevėžio balsas", 2000–2016 m. „Panevėžio rytas" vyriausiasis redaktorius ir leidėjas. Naujienų portalo lrytas.lt apžvalgininkas. Daugiausia rašo apie kriminalinius ir ekonominius nusikaltimus, pramonės, politikos, sporto temomis. 

1990–1995 m. Panevėžio miesto tarybos narys. Nuo 2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys.

2020 metais išleido knygą "Išgyvenimo dienoraštis". Ji skirta Lietuvos alpinistams, patekusiems į sudėtingas situacijas kalnuose, kuomet vieni žūsta, o kiti sugrįžta patyrę sunkias traumas.

Panevėžio badmintono klubo narys, alpinistas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 315 psl.
*Kitos reikšmės – Krivulė (reikšmės).*
**Krivulė** – iliustruotas literatūros žurnalas, leistas 1923–1925 m. Kaune.

Istorija
--------

Leido Lietuvos telegramų agentūra ELTA, nuo 1924 m. liepos mėn. – Kazys Puida. Ėjo kartą per mėnesį, nuo 1925 m. Nr. 3 – dukart per mėnesį, nuo Nr. 13 – savaitinis žurnalas. Spausdino D. Hakebeilio spaustuvė Berlyne, nuo 1924 m. – Raidės spaustuvė Kaune. Išėjo 34 numeriai. Dalis teksto leista kaip savaitinis iliustruotas dienraščio Lietuva priedas „Krivulė". Šio tapataus leidinio 1925 m. išleista 22 numeriai.

Svarstė literatūros, meno, kultūros, istorijos klausimus, spausdino lietuvių kultūros atstovų darbus. Bendradarbiavo Vytautas Bičiūnas, Bronė Buivydaitė, Vaclovas Biržiška, Karolis Dineika, Augustinas Gricius, Kazys Inčiūra, Augustinas Janulaitis, Faustas Kirša, Vincas Mykolaitis-Putinas, Ona Pleirytė-Puidienė, Juozas Tumas-Vaižgantas, Petras Vaičiūnas, Antanas Vaičiulaitis ir kt.

Redaktorius Kazys Puida.

Nuo 1969 m. Vokietijoje, Memingene leistas informacinis žurnalas „Krivūlė"

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 246 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

**Proletariato diktatūra** – komunistų iškelta idėja, politinė sistema, kai atstovaujama tik vienos socialinės klasės – darbininkų (proletariato) – interesams.

Skirtingi komunistiniai judėjimai įvairiai apibūdina proletariato diktatūrą ir jos svarbą, kai kurie netgi teigia, kad ji visai nereikalinga. Pvz. stalinistai teigia, kad proletariato diktatūra – aukščiausia demokratijos išraiška ir ji yra sudedamoji socializmo dalis. Trockistai apibūdino proletariato diktatūrą kaip laikiną priemonę, skirtą tvarkos įvedimui ir permanentinės revoliucijos (ar jos dalies) įvykdymui, tuo tarpu po proletariato diktatūros iš karto būtina demokratizacija. Šis esminis demokratizacijos klausimas buvo viena iš Levo Trockio ir Josifo Stalino konflikto priežasčių – Stalinas manė, jog demokratijos lygis pakankamai aukštas ir jokios demokratizacijos nereikia, tai, pasak jo, būtų tik liberalizavimas, o tai Stalinas laikė oportunizmu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Proletariato diktatūra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIX (Pre-Reu). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011. 155 psl.
**Valiutos kursas** – kaina, mokama šalies valiuta už kitos šalies piniginį vienetą (kartais už 100 ar net daugiau vienetų).

Pinigų keitimas
---------------

Pinigų keitimo punktai ar bankai nurodo, kiek nacionalinės valiutos reikės mokėti perkant ir kiek bus mokama parduodant vieną vienetą (jei kitų valstybių valiuta labai smulki, tai vietoje vieno vieneto nurodoma 100 ar daugiau vienetų) kitos valiutos. Kartais nurodoma ne nacionalinės valiutos vieno vieneto, o 100 ar dar daugiau vienetų kaina kitų valstybių valiutų atžvilgiu. Lietuvoje pinigų keitimu gali užsiimti tik bankai.

Jei pinigai greitai praranda savo vertę, jų bus norima atsisakyti, juos stengiantis pakeisti į kitus pinigus ar išleisti; kartais nacionalinė valiuta valstybėje iš dalies ar visai užleidžia vietą kitų valstybių pinigams. Dažnai tvirtą kursą turintys pinigai vadinami konvertuojama valiuta. Tolimų ir mažų valstybių valiutomis, kurių rečiau kam prireikia, bei greitai vertę prarandančiais pinigais nelabai kas nori prekiauti.

Valiutų kursai
--------------

Šiais laikais valstybės stengiasi reguliuoti savo valiutos kursus. Valstybės siekia išlaikyti savo valiutą stabilią ir savo gyventojų perkamąją galią, sumažinti savo valiutos kursą kitų valiutų atžvilgiu, sumažinti valstybėje gaminamų prekių kainas ir taip pakelti savo ūkio konkurencingumą.

Valiutų kursai klasifikuojami pagal įvairius kriterijus, kurių svarbiausias – kurso pastovumas. Kursai skirstomi į pastovius ir svyruojančius. Praktikoje labai sunku nustatyti, ar tai pastovus, ar svyruojantis kursas.

Galima išskirti keturias pastovaus kurso formas:

1. Pastovus valiutos kursas, išlaikomas nepriklausomais nuo ūkio būklės, infliacijos ar bedarbystės. Dar sakoma, kad valiuta susieta su kita valiuta. Lietuvos litas 1994-2002 m. buvo susietas su JAV doleriu, nuo 2002 m. – su euru.
2. Pastovių valiutų kursų sistema, įvesta po Antrojo pasaulinio karo Bretton Woods sistemos rėmuose, atmetė tvirtų kursų idėją ir suteikė galimybę pakeisti pinigus nesant mokėjimo balanso pusiausvyros.
3. Pastovių kursų sistema su toleruojama pokyčių marža, kuri leidžia eliminuoti trumpalaikes problemas mokėjimų balanse. Tokią sistemą įpareigoja Tarptautinis valiutos fondas, tada svyravimo marža buvo nustatyta 1 % į abi nustatyto pariteto puses, o paskui padidinta iki 4,5 %.
4. Pastovių kursų su leidžiamu nedideliu pariteto pasikeitimu sistema, pvz. 1 % kas mėnesį ar 5 % per ketvirtį. Tokia sistema yra artimiausia svyruojantiems kursams. Jinai dar vadinama slankiu kursu. Tokia sistema naudojama didesnės infliacijos laiku ir suteikia didesnę laisvę ūkio politikoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Meilutė Jasienė. Valiutos kursas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015. 596-597 psl.


|  Dabartinis keitimo kursas |
| --- |
| Google Finansai: | AUD CAD CHF EUR GBP HKD JPY USD |
| Yahoo! Finance: | AUD CAD CHF EUR GBP HKD JPY USD |
| XE: | AUD CAD CHF EUR GBP HKD JPY USD |
| OANDA: | AUD CAD CHF EUR GBP HKD JPY USD |
| fxtop.com: | AUD CAD CHF EUR GBP HKD JPY USD |
**Žaislinių meškiukų desantas** – akcija, kurios metu 2012 m. liepos 4 d. iš Lietuvos Pociūnų aerodromo slapta pakilęs lėktuvas su pliušiniais meškiukais įskridęs į Baltarusiją išmėtė šiuos meškiukus su atsišaukimais prieš žodžio laisvės suvaržymus. Šios akcijos vykdytojai švedų reklamos agentūra „Studio Total". Apie 800 meškiukų buvo mėtomi iš lėktuvo šalia Ivenčiaus miestelio ir viename iš Minsko priemiesčių.

Istorija
--------

Akcijos simbolika susijusi su anksčiau Baltarusijoje vykusiomis protesto akcijomis. 2012 m. vasarį vykdant pilietinę akciją „Sakyk tiesą!" Minske buvo organizuotas „žaislų protestas": Nepriklausomybės aikštėje buvo išrikiuoti pliušiniai žaislai su protesto plakatais, tada žaislus konfiskavo milicija.

Baltarusijos valdžia neigė skrydžio faktą, tačiau buvo suimtas žurnalistas Antonas Suriapinas, kurios fotografavo iš lėktuvo išmestus meškiukus ir įdėjo jų nuotraukas į tinklalapį Belarusian News Photos.

Praėjus savaitei po meškiukų desanto Baltarusijos specialiosios tarnybos pranešė apie agentūrinio tinklo, „šnipinėjusio Lietuvai", suardymą. Lietuva neigė, kad toks tinklas apskritai egzistavo, ir vadino Baltarusijos specialiųjų tarnybų pareiškimą absurdišku. Nors Baltarusija neigė šnipų išaiškinimo sąsają su „žaislinių meškiukų desantu", manoma, kad tai buvo kerštas Lietuvai už tokią akciją.

Nuorodos
--------

* Belarus attacked by Teddy Bears Archyvuota kopija 2014-12-28 iš Wayback Machine projekto.
* Belarusian president admits teddy bear bombing
* „Meškiukų" reiso pilotas: „Nenurimsime, kol Baltarusija nebus laisva" Archyvuota kopija 2014-12-26 iš Wayback Machine projekto.
* Meškiukus Baltarusijoje numetusi Švedijos lakūnė tvirtina, kad baltarusiai akcijoje nedalyvavo

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Žaislinių meškiukų" desantas Baltarusijoje: provokacija ar skylėta oro erdvės gynyba? (Video)
| **Katja Schuurman** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Katja Schuurman |
| Gimė | 1975 m. vasario 19 d. (48 metai)Utrechtas,  Nyderlandai |
| Gyven. vieta | Nyderlandai |
| Tautybė | Nyderlandai |
| Sutuoktinis (-ė) | Thijs Römer (2006-15) |
| Vaikai | duktė Sammy (g. 2010) |
|  |
| Veikla | Aktorė, dainininkė, televizijos laidų vedėja |
|  |
|  **Vikiteka** | Katja Schuurman |

**Katja Schuurman** (g. 1975 m. vasario 19 d.) – Nyderlandų aktorė, dainininkė ir televizijos laidų vedėja.

Gimė olando ir iš Kiurasao kilusios kinės šeimoje, turi jaunesnę seserį Birgit (g. 1977), kuri taip pat yra aktorė bei dainininkė.

Karjerą pradėjo kaip aktorė 1992 m. televizijos kanalo RTL muilo operoje „Goede Tijden, Slechte Tijden". Vėliau su dar dvejomis seriale vaidinusiomis merginomis įkūrė muzikos grupę „Linda, Roos & Jessica", išleidusią keletą dainų, populiarių Nyderlanduose. Grupė gyvavo iki 1999 m. o Katja tuo metu įrašė ir solo dainų.

1995 m. Katja vaidino filme „De Zeemeerman", kuris vėliau buvo paskelbtas blogiausiu visų laikų Nyderlandų filmu. Vėliau ji filmavosi eilėje televizijos serialų, o 2003 m. sukūrė pagrindinį vaidmenį dramoje „Interviu". Juosta sulaukė dėmesio Hovilude, kur 2007 m. buvo sukurtas šio perdirbinys.

2002 m. išrinkta seksualiausia Nyderlandų moterimi.

Šeima
-----

2006-15 m. Katja buvo ištekėjusi už aktoriaus Thijs Römer, su kuriuo 2010 m. susilaukė dukters.

Apdovanojimai
-------------

* Nyderlandų filmų festivalis – populiariausia aktorė
* Nyderlandų filmų festivalis – Auksinis veršis geriausiai aktorei (nominacija)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Katja Schuurmn on imdb.com

Nuorodos
--------

* IMDb profilis
| O'Higinso ežerasSan Martino ežeras |
| --- |
| O'Higinso ežeras, ČilėO'Higinso ežeras, ČilėO'Higinso ežeras, Čilė |
| Vieta | Argentinos vėliava Argentina, Čilės vėliava Čilė |
| Plotas | 1058 km² |
| Kranto linijos ilgis | 525 km |
| Kilmė | Ledyninė |
| Didžiausias gylis | 836 m |
| Įteka | Majeris |
| Išteka | Paskva |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.O'Higinso ežerasSan Martino ežeras

  |
| **Koordinatės** |  48°50′00″ p. pl. 72°36′00″ v. ilg.﻿ / ﻿48.83333°š. pl. 72.60000°r. ilg.﻿ / 48.83333; 72.60000Koordinatės: 48°50′00″ p. pl. 72°36′00″ v. ilg.﻿ / ﻿48.83333°š. pl. 72.60000°r. ilg.﻿ / 48.83333; 72.60000 |
|  |
|  Vikiteka | O'Higinso ežerasSan Martino ežeras |

**O’Higinso ežeras** (isp. *Lago O'Higgins* – Čilėje), **San Martino ežeras** (*Lago San Martín* – Argentinoje) – ežeras Patagonijoje, Patagonijos Anduose, Čilėje (Aiseno regione) ir Argentinoje (Santa Kruso provincijoje). Ežeras iškilęs į 285 m virš jūros lygio aukštį. Krantai labai raižyti, ežeras turi daug gilių ilgų įlankų (turi 8 atšakas), atskiros jo dalys jungiasi siauromis protakomis. Ilgis – 68 km, plotis iki 61 km.

Tai vienas giliausių abiejų Amerikų ežerų. Jo gylis siekia 836 m. Ilgą laiką laikytas giliausiu visoje Amerikoje, bet vėliau nustatyta, kad gilesnis yra šiame regione telkšantis Vjedmos ežeras (~900 m.). Į O’Higinso-San Martino ežerą leidžiasi O'Higinso ledynas (vakaruose). San Martino ežeras priklauso Ramiojo vandenyno baseinui (su juo jungia Paskvos upė). Ežerui būdinga pieniška turkio spalva, dėl vandenyje susikaupusių uolienų iš ledynų.

Ežero pakrantės skurdžios, kalnuotos, retai gyvenamos. Virš ežero siaučia stiprūs vėjai. Čilės pusėje prie ežero yra Vilja O’Higinso gyvenvietė.

O’Higinso-San Martino ežerą 1877 m. atrado pirmasis vakarietis – gamtininkas Fransiskas Morenas. Argentiniečiai ežerą pavadino savo nacionalinio didvyrio Chosė de San Martino garbei, o čiliečiai – Bernardo O’Higinso garbei.

* Palydovinė ežero nuotraukaPalydovinė ežero nuotrauka
* O'Higinso ledynas, besileidžiantis į ežerąO'Higinso ledynas, besileidžiantis į ežerą
* Laivyba ežeruLaivyba ežeru

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *San Martíno ežeras (Lago San Martín, San Marti̇̀no ẽžeras), Lago O’Higgins (O’Hi̇̀ginso ẽžeras)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
2. 1 2  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
3. ↑  *9 of the World’s Deepest Lakes*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
*Kitos reikšmės – Nerija (reikšmės).*

|  |
| --- |
| Nerija (ansamblis) |
| Kilmė | Klaipėda |
| Žanrai | estradinė muzika |
| Aktyvumo metai | 1970–2018 |
| Įrašų kompanija | Melodija |
| Buvę nariai |
| Stasys Povilaitis, Nijolė Tallat-Kelpšaitė, Birutė Petrikytė, Laima Žemaitytė, Edmundas Kučinskas, Antanas Čapas,Stasys Čepas,Liutauras Čeprackas,Vitalijus Pauliukas,Simonas Donskovas |

**Nerija** – garsi Lietuvos estradinės muzikos grupė.

Istorija
--------

Įkurtas 1970 m. Klaipėdoje. Sovietmečiu vadintas „profesionaliu vokaliniu–instrumentiniu ansambliu"

Nuo 1974 m. vadovavo Romualdas Bieliauskas (1943–1979). Buvo įsikūręs Klaipėdos filharmonijoje (dabar – Klaipėdos Marijos Taikos Karalienės bažnyčia). Grupės nariai kasmet parengdavo po naują, su valdžia suderintą muzikinę programą. Darbas filharmonijai priklausiusiame ansamblyje laikytas prestižiniu. Nariams tekdavo nemažai dirbti – kasmet 8 mėnesius po 2-3 koncertus kasdien, apie 4 mėnesius – repeticijų, atostogų ir retų laisvadienių. Grupė buvo populiari, didelėse salėse (Vilniaus sporto rūmuose, Kauno halėje) – rengdavo po kelis koncertus iš eilės. Gastroliavo SSRS respublikose, Rytų Europoje, Švedijoje, Mozambike.

Grupėje muzikines karjeras pradėjo vėliau išgarsėję atlikėjai: Stasys Povilaitis, Nijolė Tallat-Kelpšaitė, Birutė Petrikytė, Laima Žemaitytė, Edmundas Kučinskas, Simonas Donskovas, Vitalijus Pauliukas ir kiti. Koncertus humoru papildydavo vedėjai, pvz. Juozas Zavaliauskas.

Garsesni šlageriai: „Vėl švieski man vėl", „O kaip bėga metai", „Siselija", „Sudeginti tiltai", „Pašauki mane", „Raganų puota", „Dar ne ruduo", „Vėjas padainuos", „Ne, nereikia ašarų", „Laiko ratas" ir kt.

2018 m. surengtas atsisveikinimų turas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Legendinė „Nerija" gęsta tyliai *kauno.diena.lt*
2. 1 2  Legendinė grupė „Nerija" atsisveikino ir su sostinės publika: mielai sugrįžtume į savo aukso amžių *delfi.lt*
3. 1 2 3 4 5  „Nerija" – lietuviškos estrados auksas *ve.lt*
4. ↑  Legendinis ansamblis „Nerija" tęsia atsisveikinimų koncertus – tokio dėmesio net nesapnavo *15min.lt*

Nuorodos
--------

* Estrada ir muzikinė saviveikla sovietų Lietuvoje aštunto ir devinto dešimtmečių sandūroje: alternatyvių formų kūrimas ir paskutinis diktatas *zurnalai.vu.lt*
* Jubiliejinis 45-mečio koncertas YouTube svetainėje
* Vakaro autografas. Ansamblis „Nerija" *lrt.lt/mediateka*
*Kitos reikšmės – Vankuveris (reikšmės).*

| Vankuverisangl. *Vancouver* |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

VankuverisVankuveris

49°15′0″ š. pl. 123°6′0″ v. ilg.﻿ / ﻿49.25000°š. pl. 123.10000°r. ilg.﻿ / 49.25000; 123.10000﻿ (Vankuveris)Koordinatės: 49°15′0″ š. pl. 123°6′0″ v. ilg.﻿ / ﻿49.25000°š. pl. 123.10000°r. ilg.﻿ / 49.25000; 123.10000﻿ (Vankuveris) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-8)------ vasaros: (UTC-7) |
|  |
| **Valstybė** | Kanados vėliava Kanada |
| **Provincija** | Britų Kolumbija Britų Kolumbija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1886 |
| **Meras** | Gregor Robertson |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 603 502  |
| **Plotas** | 114,97 km² |
| **Tankumas** (2011) | 5 249 žm./km² |
| **Altitudė** | 0–152 m |
|  |
| **Pašto kodas** | V5K iki V6Z |
| **Tel. kodas** | 604, 778, 236 |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Vankuveris |

**Vankuveris** – uostamiestis vakarinėje Kanadoje, Ramiojo vandenyno pakrantėje, Britų Kolumbijos provincijoje. Išsidėstęs prie Džordžijos sąsiaurio, Pakrantės kalnų (*Coastal Mountains*) papėdėje. Išvystyta medžio apdirbimo, maisto, mašinų, laivybos pramonė, žuvininkystė, žemės ūkis. Yra universitetas, antras pagal dydį šalyje Vankuverio tarptautinis oro uostas (priemiestiniame Ričmonde).

Istorija
--------

1986 m. mieste vyko Pasaulinė paroda.

### Pavadinimo kilmė

Miestas pavadintas britų keliautojo Dž. Vankuverio (1757–1798) garbei.

Sportas
-------

2010 m. Vankuveryje įvyko XXI žiemos olimpinės žaidynės.

Miestui atstovauja Vankuverio „Canucks" ledo ritulio klubas. 1995–2001 m. mieste žaidė Vankuverio „Grizzlies" krepšinio komanda.

Lietuviai
---------

Pirmieji lietuviai į Vankuverį atvyko 1895 m. Jų 1940 m. mieste buvo apie 120. Tarpukaryje Vankuveryje veikė Lietuvių literatūros draugija. 1948 m. įkurtas Kanados lietuvių tarybos Vankuverio skyrius, kuris 1960 m. susijungė su Kanados lietuvių bendruomenės Britų Kolumbijos apylinke. Nuo 1956 m. iki 1967 m. su pertraukomis veikė šeštadieninė lietuvių mokykla. Nuo 1996 m. Vankuveryje veikia Lietuvos garbės konsulatas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vancouver (Vankuveris)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 644-645 psl.

Nuorodos
--------

* Vankuverio dangoraižių diagrama
* Tourism Vancouver