recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Žemiau pateikiama informacija apie **Nikaragvos transporto** infrastruktūrą.

Sausumos transportas
--------------------

Transporto srautas yra tankesnis daugiau apgyventose Nikaragvos vietose. 2002 m. ten buvo 16 382 km kelių, iš kurių 1818 km buvo išgrįsti. 2000 m. Nikaragvoje buvo 40 800 lengvųjų mašinų ir 60, 500 sunkvežimių. Seniau Nikaragvoje buvo 373 km geležinkelio bėgių, kurie buvo uždaryti 1993 m. Dabar vienintelė 6 km geležinkelio trasa naudojama keleiviams pervežti iš Čičigalpos į Inchenio San Antoniją.

Jūrų transportas
----------------

"Naviera Nicaragüense" teikia nuolatines jūrų keliones į Pietų Ameriką, JAV ir Europą. Vienintelis Nikaragvos uostas Korintas valdo 60 % visų vandens krovinių. Kiti jūrų uostai yra Puerto Sandinas, San Chuan del Sulis, Puerto Kabesasas.

Oro transportas
---------------

Oro transportas yra svarbus Nikaragvai, nes yra labai mažai kelių, bei geležinkelio trąsų. 2001 m. ten buvo 182 oro uostai, iš kurių 11 buvo su grįstais takais. Nauja valstybės valdo įmonė *Aerolíneas de Nicaragua* (AERONICA) teikia skrydžius į Salvadorą, Kostą Riką, Panamą, Meksiką. Pagrindinis oro uostas yra Augusto Sandino mieste, tarptautinis oro uostas Las Mersedeso mieste. 2001 m. 61 000 keleivių buvo pasinaudoję oro linijų paslaugomis Nikaragvoje.

Nuorodos
--------

* CŽV duomenys Archyvuota kopija 2016-02-13 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Basis** (angl. *basi*) – fermentuotas alkoholinis gėrimas iš cukranendrių, gaminamas Filipinuose ir Gajanoje.

Basis Filipinuose
-----------------

Basis yra vietinis gėrimas Ilokoso regione Šiaurės Lusone, kur jis buvo gaminamas dar prieš užkariaujant ispanams. Filipinuose komercinei realizacijai basį gamina iš sulčių, kurias gauna iš traiškytų cukranendrių. Sultis virina katiluose ir po to laiko keraminėse puodynėse. Kai sultys ataušta į jas deda pagardų iš trintų lipniųjų ryžių ir slyvinio gvazdikmedžio (*Syzygium cumini*) žievės. Gali būti įdedama ir kitokių vaisių ar kitų augalų žievės. Puodynes uždaro bananų lapais ir keleriems metams palieka fermentuotis. Taip pagamintas gėrimas būna blyškiai raudonas. Per ilgai fermentuotas basis virsta actu.

1807 m. Basio sukilimas Pidige (*Piddig*, Šiaurės Ilokose) įvyko, kai tuo metu Filipinus valdę ispanai uždraudė privačiai gaminti basį.

Kiekvienais metais *Naguilian* mieste (Filipinų *La Union* valstija) vyksta Basio šventė.

Basis Gajanoje
--------------

Basio gamybos pradžia yra cukranendrių supjaustymas į mažus gabalėlius. Tada smulkintas cukranendres deda į indą su valytu cukrumi, vandeniu ir mielėmis mažiausiai 9 dienoms. Galiausia gėrimas yra filtruojamas ir pilstomas į butelius.
**Aidas Labuckas** ( 1968 m. lapkričio 10 d. Utena – 2013 m. kovo mėn.) – Lietuvos šachmatininkas, tarptautinis meistras (IM), Šachmatų olimpietis (2000 m.), Lietuvos vyrų šachmatų rinktinės narys.

Biografija
----------

Treneris Richardas Banaitis. Nuo pat Kauno šachmatų klubo „Margiris" įsikūrimo Aidas Labuckas buvo jo narys (iš viso apie 20 metų). Nuo 1997 m. tarptautinis meistras (IM). Kėlė meistriškumą, žaisdamas tarptautiniuose turnyruose Latvijoje, Baltarusijoje, Švedijoje. 2000 metais atstovavo Lietuvos olimpinei rinktinei Stambule (Turkija).

Tėvas Bronius Labuckas (1946–2011), šachmatų žaidimo propaguotojas. Jo atminimui Jonavoje kasmet rengiamas Greitųjų šachmatų turnyras.

Atminimas
---------

2014 m. balandžio 13 d. Kauno įgulos karininkų ramovėje tarptautiniu greitųjų šachmatų turnyru pagerbtas Aido Labucko atminimas.

2015 metais vyko Antrasis Aido Labucko atminimo greitųjų šachmatų turnyras A.

Pasiekimai
----------

* 2008 m. II R. Makavecko greitųjų šachmatų turnyras, 1 vieta
* 2009 m. III R. Makavecko vardo greitųjų šachmatų turnyras, 1 vieta
* 2011 m. V R. Makavecko vardo greitųjų šachmatų turnyras, 1 vieta
* Dalyvaudamas Lietuvos greitųjų šachmatų čempionatuose 1992; 1997 m. iškovojojo aukso, o 2009 m.- sidabro medalius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Atsisveikiname su Aidu Labucku…
2. ↑  Pagerbtas Aido Labucko atminimas Kaune
3. ↑  Antrasis Aido Labucko atminimo greitųjų šachmatų turnyras A: rezultatai
4. ↑  R. Makavecko greitųjų šachmatų turnyras
Nijolė Voketaitienė su vyru Arnoldu Voketaičiu Prezidentūroje Vilniuje 2009 m.
**Nijolė Lipčiūtė-Voketaitienė**, angl. *Nijole Voketaitis*, sceninis vardas *Nijole* (1935 m. balandžio 9 d. Plungėje) – JAV lietuvė, žinoma manekenė.

Biografija
----------

Artėjant Antrojo pasaulinio karo frontui su motina pasitraukė į vakarinę Vokietijos dalį. Gyveno DP stovykloje Oldenburge, dalyvavo skautų veikloje. 1950 m. šeima persikėlė į JAV. Nijolė Lipčiūtė Čikagoje siekė vidurinio išsilavinimo, kartu mokėsi baleto studijoje. Baigė lituanistinę mokyklą, priklausė skautų ir ateitininkų organizacijoms. 1958 m. Čikagos Šv. Ksavero universitete įgijo biologijos bakalauro diplomą, po to šešerius metus šioje aukštojoje mokykloje dirbo mikrobiologijos asistente.

Apie 1961–62 m. pradėjo dirbti ir kaip manekenė. 1966–69 m. priklausė Čikagos modelių agentūrai *A+*. 1969–1983 m. buvo sudariusi kontraktą su *Shirley Hamilton Talant* agentūra. Demonstravo *Versace*, *Fendi*, *M.Bohan* ir kt. žinomų mados namų sukurtą aprangą, buvo modeliu žinomiems mados dizaineriams *Valentino*, *B. Bisoulis*, *J. ir C. Couture*, *C. Scott* bei kt. 1968 m. ir 1969 m. laikraščio *Chicago Tribune* buvo įrašyta į geriausių modelių sąrašą.

Nuo 1983 m. dėstė JAV Tarptautinėje reklamos ir dizaino akademijoje (angl. *International Academy of Merchandising and Desing*), 1985–89 m. buvo Modelių skyriaus direktore. Pagal kontraktą dirbo su *Elite* agentūra, buvo *American Express*, *Chicago Place*, *McDonald’s*, *United Airlines* ir kt. žinomų kompanijų fotomodeliu. Jos demonstruojamų rūbų nuotraukas spausdino *Lands End*, *Sears*, *Montgomery Ward* katalogai.

Nijolė Voketaitienė priklausė Čikagos modelių draugijai, buvo išrinkta valdybos nare bei Standratų ir etikos komiteto pirmininke. Vyras – garsus operos solistas Arnoldas Voketaitis.

Šaltiniai
---------

* *Voketaitienė, Nijolė* // Jungtinių Amerikos Valstijų lietuviai (Biografijų žinynas, II tomas) – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002 psl. 506
*apie salas žr. Visajų salynas.*

|  Visajai |
| --- |
| Visajai (Iloilas, 1899 m.)Visajai (Iloilas, 1899 m.) |
| Gyventojų skaičius | ~33 mln. |
| Populiacija šalyse | Filipinų vėliava Filipinai |
| Kalba (-os) | visajų kalbos, tagalų, anglų |
| Religijos | krikščionybė (katalikybė), islamas |
| Giminingos etninės grupės | tagalai, sulai, zamboangiečiai ir kt. |

**Visajai** (sav. *Mga Bisaya*) – Azijos tauta, gyvenanti Filipinų centrinėje dalyje, daugiausia Visajų salyne (Samaro, Leitės, Sebu, Negroso, Panajaus, Palavano, Mindoro, Sulu ir kt. salose), taip pat vietomis pietų Lusone, didelėje dalyje Mindanao. Populiacija – apie 33 mln. žmonių. Kalba visajų grupės kalbomis (sebų, vinarajų, hiligainonų, sugbuhanonų, masbačių, surigao ir kt.), taip pat tagalų, anglų kalbomis. Tikintieji daugiausia katalikai (~85 %), yra musulmonų sunitų (8 %, Mindanao saloje), dalis išpažįsta tradicinius tikėjimus.

Manoma, visajai susidarė iš aborigenų ir genčių, VII amžiaus viduryje–XIII amžiaus pabaigoje atsikrausčiusių iš Kalimantano (priklausė Šrividžajos valstybei, nuo kurios ir kildinamas visajų tautovardis). Savo valstybių nebuvo sukūrę, nors XVI a. antroje pusėje Sebu, Boholio salose buvo stambūs kaimo bendruomenių (barangajų) susivienijimai.

Svarbiausi tradiciniai verslai – žemdirbystė (ryžiai, kukurūzai, citrusai, mangai, kava, kakava, hevėja, cukrinės palmės, cukranendrės, abaka), gyvulininkystė (buivolai, galvijai, avys, kiaulės, ožkos, vištos, antys), žvejyba (tunai, sardinės, ančiuviai), amatai (medienos, metalo apdirbimas, puodininkystė, pynimas iš rotango ir bambukinio pluošto, valčių gamyba). Dirba pramonės įmonėse, kasyklose, ūkiuose).

Visajų būstai pastatyti ant polių, stačiakampio plano, dviejų arba vienos patalpos, su veranda, neaukštu stogu. Židinys yra atskirai nuo gyvenamųjų patalpų. Tradiciškai namai statomi iš bambuko, medienos, palmių lapų.

Tradiciniai moterų drabužiai – sarongas, vyrų – kelnės ir platūs marškiniai. Nešiojamos pintos skrybėlės. Iki ispanų atvykimo visajai nešiojo daug papuošalų, gausiai tatuiruodavosi kūną.

Gausi tautosaka (mitai, epai „Lagda", „Haraja"), išlaikę tradicinius šokius, dainas, puošybą. Katalikų šventųjų švenčių proga rengia spalvingus karnavalus.

* Visajų kalbų paplitimo žemėlapisVisajų kalbų paplitimo žemėlapis
* Kaukių (MassKara) festivalis BakolodeKaukių (*MassKara*) festivalis Bakolode
* Visajų iliustracija XVI a. pab. ispanų kodekseVisajų iliustracija XVI a. pab. ispanų kodekse
* Sebų šeima iš MaktanoSebų šeima iš Maktano

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Visajai*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1984. T.XII: Vaislapėlis-Žvorūnė, 297 psl.
2. ↑  *Visajai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014
3. ↑  *Бисайя*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Apistogramma nijsseni** |
| --- |
| Nijseso nykštukė
(Apistogramma nijsseni)Nijseso nykštukė (*Apistogramma nijsseni*), patelė |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Ešeržuvės  *( Perciformes)* |
| Šeima: | Daugiaspalvės ešeržuvės  *( Cichlidae)* |
| Gentis: | Nykštukinės daugiaspalvės  *( Apistogramma)* |
| Rūšis: | Nijseno nykštukė  *( Apistogramma nijsseni)* |

 |

**Nijseno nykštukė, Nijseno apistograma** (*Apistogramma nijsseni*) – daugiaspalvių ešeržuvių (*Cichlidae*) šeimos žuvis.

Patinų kūnas iki 9 cm ilgio, patelės kiek mažesnės. Daugumai patinų būdingas apvalus uodegos pelekas (kitų rūšių uodegos peleke išsiskiria viršutinės ir apatinės skiautės stipinai). Sutinkamos kelios natūralios spalvinės formos. Paplitusi Peru. 

Akvariumo išplanavimas toks pat, kai ir kitoms nykštukėms, tik ši mažiau reikli vandens sudėčiai. Temperatūra - 24-28 °C, dauginimosi metu kiek aukštesnė. Ši sunkiai veisiama rūšis dauginasi kaip ir kitos *Apistogramma* genties rūšys. Rekomenduojamas minkštas rūgštus, per durpes filtruojamas vanduo. Mailius išsirita per tris keturias dienas. Bandymais įrodyta, kad 20-23 °C temperatūroje iš visų ikrų išsirita patelės. Kai temperatūra 23,1 °C iš mailiaus ima vystytis patinai. Esant temperatūrai 29,1-32 °C išsirita vien tik patinai. Kietame vandenyje mailiaus išsirita nedaug (apie 16 proc. nuo viso ikrų kiekio), o minkštame - apie 83 proc. Mailius išsirita maždaug po keturių dienų. 

Nijeso nykštukė, patinas

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nijseno nykštukė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Frydrichas Racelis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1844 m. rugpjūčio 30 d.Karlsruhė, Badeno didžioji kunigaikštystė |
| Mirė | 1904 m. rugpjūčio 9 d. (59 metai)Amerlandas, Žemutinė Saksonija |
| Tautybė | vokietis |
|  |
| Veikla | geografas, etnologas, sociologas |
| Sritis | antropogeografija, difuzionizmas |
| Organizacijos | Leipcigo universitetas |
|  |
| Alma mater | Heidelbergo universitetas |

**Frydrichas Racelis** (*Friedrich Ratzel*, 1844 m. rugpjūčio 30 d. – 1904 m. rugpjūčio 9 d.) – Vokietijos geografas, etnologas, sociologas. Vienas antropogeografijos mokyklos pradininkų ir geografinio determinizmo atstovų.

Biografija
----------

Jaunystėje dirbo vaistininku, vėliau studijavo zoologiją Heidelbergo, Jėnos, Berlyno universitetuose. 1868–1875 m. keliavo po Europą, Kubą, Meksiką, Jungtines Amerikos Valstijas (tyrinėjo gamtinių sąlygų įtaką įvairių tautų kultūrai). 1875–1885 m. dėstė Miuncheno aukštesniojoje technikos mokykloje, nuo 1886 m. – Leipcigo universitete; profesorius (1880 m.).

Idėjos
------

Frydrichas Racelis įvedė į antropologiją kartografijos metodą pačią difuzijos sąvoką (priskiriamas vokiečių difuzionistų mokyklai). Jis kritikavo Adolfą Bastianą ir kitus savo amžininkus už tai, kad jie pervertinę psichinę žmonijos vienovę ir žmogaus išradingumo stoką. Racelio teigimu, kiekvieną kultūrą galima paaiškinti jos geografiniu paplitimu ir vien jau dėl to žmonija negali vystytis pagal tuos pačius evoliucinius požymius.

Frydrichas Racelis daug dėmesio skyrė įvairioms tautų tarpusavio sąveikos formoms. Jis tvirtino, kad supanašėjimą geriausiai gali paliudyti kultūriniai skoliniai ir kad istorinius ryšius galima pagrįsti formos idėja arba kriterijumi (vok. *Formengedanke, Formekriterium*), t. y. formaliosiomis (ne)funkcinėmis objektų charakteristikomis. Bet koks išradimas, išrastas vienoje vietoje, kaip skolinys ir kaip vidaus poreikio pasekmė pasklinda po visą Žemę. Tautų kraustymasis lemia ištiso kultūrinio komplekso persikėlimą į kitą gamtinę-geografinę sritį. Elementariųjų idėjų įgyvendinimas yra pagrindinė skirtumo tarp tautų priežastis.

Racelis buvo vienas iš sąvokos „gyvybinė erdvė" (*Lebensraum*) kūrėjų.

Bibliografija
-------------

Svarbiausi veikalai:

* Europos žmonių priešistorė (*Vorgeschichte des europäischen Menschen*, 1875 m.)
* Antropogeografija (*Anthropogeographie*, 2 t. 1882–1891 m.)
* Etnografija (*Völkerkunde*, 3 t. 1885–1888 m.)
* Politinė geografija (*Politische Geographie*, 1897 m.)
* Žemė ir gyvenimas (*Die Erde und das Leben*, 2 t. 1901–1902 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Friedrich Ratzel*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIX (Pre-Reu). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
2. ↑  Vytis Čiubrinskas. SOCIALINĖS IR KULTŪRINĖS ANTROPOLOGIJOS TEORIJOS. Kaunas: VDU, 2007.
|  Nikaragviečiai |
| --- |
| Žmonės Managvos turguje XX a. 6-ajame dešimtmetyjeŽmonės Managvos turguje XX a. 6-ajame dešimtmetyje |
| Gyventojų skaičius | ~7 mln. |
| Populiacija šalyse | Nikaragvos vėliava Nikaragva: 6 mln.Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos: 0,45 mln.Kosta Rikos vėliava Kosta Rika: 0,2–0,8 mln.Salvadoro vėliava Salvadoras: 0,2 mln. |
| Kalba (-os) | ispanų, anglų (paprastai kreolinė) |
| Vėliava |  |
| Religijos | krikščionybė (pagr. katalikybė, t. p. protestantizmas) |
| Giminingos etninės grupės | kiti lotynoamerikiečiai (ypač meksikiečiai, hondūriečiai, salvadoriečiai, kostarikiečiai ir kt.), ispanai, italai, karibiečiai (antiliečiai), čibčai, pipiliai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Nikaragviečiai |

**Nikaragviečiai** (isp. *Nicaragüenses*) – lotynoamerikiečių tauta, susiklosčiusi Nikaragvoje. Gyvena taip pat ir išeivijoje – JAV, Kosta Rikoje, Salvadore, Ispanijoje, Panamoje. Vartoja ispanų kalbos vietinę šnektą, vietomis šalies rytuose – anglų (kreolinę) kalbą. Dauguma tikinčiųjų – Romos katalikai, anglakalbiai – protestantai (moravitai, sekmininkai, baptistai, anglikonai).

69 % nikaragviečių yra metisai (kitais duomenimis – 85–90 %), 17 % – baltieji (daugiausia ispanų, baskų, italų, vokiečių kilmės), 9 % – juodaodžiai (kitais duomenimis – 15,2 ar 19,5 %).

Iki atvykstant europiečiams, Nikaragvoje gyveno indėnai, priskiriami čibčų kalbinei makrošeimai. Nuo XVI a. pirmojo ketvirčio į kraštą ėmė keltis ispanai. XVII–XVIII a. darbams plantacijose įvežta juodaodžių. Nuo XVIII a. pab. – XIX a. pr. pradėjo metisinės nikiaragviečių nacijos formavimas (jos židinys – tarp Nikaragvos, Managvos ežerų ir Ramiojo vandenyno pakrantės). Dar Ispanijos valdymo laikais dauguma juodaodžių „ištirpo" tarp kitų vietos gyventojų, o dauguma indėnų prarado gimtąją kalbą ir kultūrą. 1821 m. paskelbus šalies nepriklausomybę, tautinis vystymasis perėjo į naują lygmenį. 1894 m. prijungus prie Nikaragvos britų koloniją Moskitų Krantą, jos gyventojai (juodaodžiai, mulatai, zambo ar indėnai) išlaikė savo atskirą tapatybę (anglų ar vietines kalbas) ir sudaro tarsi nikaragviečių potautę.

Daug gyventojų verčiasi žemės ūkiu (kavos, kukurūzų, bananų, kitų vaisių auginimu), vystomas paslaugų baras.

Kultūriškai turi daug bendrų bruožų su meksikiečiais. Būdingos spalvingos šventės, karnavalai, paplitusi marimbos muzika, punta (rytuose).

* Kreolas iš rytų NikaragvosKreolas iš rytų Nikaragvos
* Toro Huako šokisToro Huako šokis
* Vaikai iš Managvos apylinkiųVaikai iš Managvos apylinkių
* Senolė iš GranadosSenolė iš Granados
* Managvos karnavalo dalyvėManagvos karnavalo dalyvė
* Nikaragvietis ūkininkasNikaragvietis ūkininkas

Šaltiniai
---------

1. ↑  CŽV statistika Archyvuota kopija 2009-09-12 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Никарагуанцы*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Oberleitenantas** (vok. *Oberleutnant*) – jaunesniojo karininko laipsnis, naudojamas Vokietijos, Austrijos ir Šveicarijos kariuomenėse.
  
Atitinka vyresnįjį leitenantą, pirmąjį leitenantą ar leitenantą kitų valstybių kariuomenėse, detaliau apie tai skaitykite straipsnyje „Leitenantas".

Vokietijos oberleitenantai
--------------------------

Vokietijos kariuomenėje oberleitenanto laipsnis naudojamas nuo XIX a. pirmos pusės. Paprastai šį laipsnį gauna leitenantas, atitarnavęs 5-6 metus.

Oberleitenanto laipsnis naudojamas Vokietijos sausumos ir oro pajėgose. Vokietijos laivyne analogiškas laipsnis vadinamas *jūros oberleitenantas* (vok. *Oberleutnant zur See*).

Antrojo pasaulinio karo metais SS kariuomenėje oberleitenantą atitiko oberšturmfiureris (vok. *Obersturmführer*).

#### Vokietijos sausumos pajėgos

* Leitenanto antpetisOF-1 (apat.)Leitenanto antpetis  
  
OF-1 (apat.)
* Oberleitenanto (vyresniojo leitenanto) antpetisOF-1 (viršut.)Oberleitenanto (vyresniojo leitenanto) antpetis  
OF-1 (viršut.)
* Hauptmano (kapitono) antpetisOF-2 (apat.)Hauptmano (kapitono) antpetis  
OF-2 (apat.)
* Štabshauptmano antpetisOF-2 (viršut.)Štabshauptmano antpetis  
  
OF-2 (viršut.)

#### Šveicarijos armija

* Leitenanto antpetisOF-1Leitenanto antpetis  
  
OF-1
* Oberleitenanto antpetis OF-1 (viršut.)Oberleitenanto antpetis   
  
OF-1 (viršut.)
* Kapitono antpetisOF-2Kapitono antpetis  
  
OF-2
* Karininko specialisto (vok. Fachoffizier) antpetisOF-2,3Karininko specialisto (vok. *Fachoffizier*) antpetis  
OF-2,3
| **Fricas Buntinas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1904 m. birželio 21 d.Žardė (Klaipėda) |
| Mirė | 1966 m. birželio 13 d. (61 metai)Čikaga |
| Tėvas | Mikelis Buntinas |
| Motina | Urtė Buntinienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Grita Buntinienė-Misiulytė |
| Vaikai | Arvydas Buntinas |
|  |
| Veikla | buriuotojas, visuomenės veikėjas |

**Fricas (Pričkus) Bernardas Buntinas** – tarpukario Lietuvos buriuotojas, dalyvavęs tuomet tolimiausiuose plaukimuose Baltijos ir Šiaurės jūrose, sėkmingai startavęs tarptautinėje regatoje aplink Gtlando salą.

Nuo 1924 m. įsijungė į jūrų skautų veiklą, kartu su Martynu Braku, Kristupu Plonaičiu, Eriku Purvinu bei kitais mažalietuviais kūrė pirmąjį jūrų skautų vienetą Klaipėdoje. 1926–1929 plaukiojo jūrų skautų jachta „Budys".

VDU studentų korporacijos „Mažoji Lietuva" narys 

1932–1935 Klaipėdos uosto valdybos inžinierius.

Dalyvavo 1932–1934 m. ilgiausiuose tuo metu plaukimuose „Gulbe" Kopenhaga–Geteborgas, Londonas–Oslas, plaukime į Stokholmą.

1935 m. Klaipėdos jachtklubo valdybos narys. LBS vicepirmininkas. Tais pačiais metais būdamas jachtos „Vytis" vadu dalyvavo tarptautinėje Fårösund regatoje.

1936 m. naujai įkurtos buriavimo mokyklos Klaipėdoje viršininkas.
 Metų pabaigoje išrinktas į Lietuvos buriavimo sąjungos valdybą.

1937 m. Buriavimo mokyklos Klaipėdoje lektorius. Tais pačiais metais su „Žalčių karaliene" savo klasėje pirmas finišavo regatoje aplink Gotlandą.

Po II pasaulinio karo atvyko į Torontą, kur aktyviai įsitraukė į lietuvių išeivijos visuomeninę veiklą. Buvo lietuvių evangelikų liuteronų „Vilties" parapijos pirmininkas, jūrų skautų rėmėjas. Jam nemažai talkino žmona Grita. Palaidotas Toronte, Šv. Jono lietuvių kapinėse.

Išnašos
-------

1. ↑  Legendinio „Budžio" istorija. [neveikianti nuoroda]
2. ↑  Mažosios Lietuvos enciklopedija, T. III (Mec-Rag). V.: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006, 806 psl. iliustracija
3. ↑  „Gulbe" į Daniją ir Švediją. „Fiziškas auklėjimas" 1933 m.
4. ↑  „Lietuvos Žinios". 1934 m. birželio mėn. 5 d. 6 psl. „Gulbė" išplaukė Stokholman.
5. ↑  Lietuvos buriavimo raidos istorija
6. ↑  Žurnalas „Jūra" 1935 m. nr. 1
7. ↑  „Karys" Nr. 32, psl. 780
8. ↑  Iš mūsų buriuotojų gyvenimo. „Jūra". 1937 m. Nr.3 psl.81
9. ↑  Buriavimo mokykla pradėjo antruosius metus. „Jūra". 1937 m. Nr.7 psl.210
10. ↑  „Žalčių karalienės" žygis
11. ↑  Gotlando regatos istorija (švedų kalba) [neveikianti nuoroda]
12. ↑  Buntinas Bernardas. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T. I (A-Kar). V.: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2000, 228 psl.
| ***Frida*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Frida |
| Režisierius | Julie Taymor |
| Prodiuseris (-iai) | Sarah GreenSalma HayekJay Polstein |
| Scenaristas (-ai) | Edward NortonClancy SigalDiane LakeGregory NavaAnna Thomas |
| Vaidina | Salma HayekAlfred MolinaAntonio BanderasValeria GolinoAshley JuddMía MaestroEdward Norton |
| Metai | 2002 |
| Žanras | Biografinė drama. |
| Trukmė | 123 min. |
| Kalba | Anglų |
| Platintojas | Miramax Films |
| Biudžetas | 12 mln. dolerių (apytiksliai) |
| **IMDb įrašas** |

**Frida** – 2002 m. dviem Oskarais apdovanotas režisierės Julie Taymor filmas apie žinomą Meksikos siurrealizmo dailininkę Frida Kahlo. Pagrindinį vaidmenį atlieka Salma Hayek.

Scenarijų filmui pagal *Hayden Herrera* knygą „Frida: A Biography of Frida Kahlo" (*Frida: Fridos Kalo biografija*) rašė Edward Norton (taip pat atlikęs ir epizodinį vaidmenį), Clancy Sigal, Diane Lake, Gregory Nava ir Anna Thomas. Garso takelį kūrė amerikiečių kompozitorius Elliot Goldenthal.

„Frida" buvo nominuota 6 Oskarams, laimėjo du: už geriausią grimą ir geriausią garso takelį. Garso takelis taip pat laimėjo ir Auksinio gaublio apdovanojimą.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **Fobos-Grunt** |
| **Organizacija:** | Rusija |
| **Misijos tikslas:** | Marsas |
| **Misijos tipas:** | dirbtinis palydovas |
| **Paleidimo data:** | 2009 m. spalis |
| **Paleidimo įrenginys:** | raketa-nešėja*Soyuz* |
| **Masė:** |  ? |
| **Misijos rezultatas:** |  ? |

**Fobos-Grunt** (rus. Фобос-Грунт) – Rusijos planuota misija į Marso palydovą Fobą. Pagrindinis tikslas – pavyzdžių atgabenimas į Žemę. Tai būtų buvusi pirmoji tarpplanetinė Rusijos misija po *Mars 96* misijos.

2006 m. rugpjūtį Kinija pranešė, kad ji tieks techninę įrangą šiai misijai. 2007 m. gegužę pranešta, kad kartu su *Fobos-Grunt* į Marsą bus gabenamas ir Kinijos kosminis aparatas *Yinghuo-1*. Šią misija buvo tikimasi pradėti 2009 m. spalį, o Marsą ji turėjo pasiekti 2010 m. rugpjūtį-rugsėjį.

*Fobos-Grunt* taip pat turėjo tirti Marsą, jo aplinką (atmosferą, dulkių audras, radiaciją).

2011 m. lapkričio 9 d. starto iš Baikonūro metu įvyko raketos antros pakopos avarija ir zondas nenuskrido į Marsą.
| Oberndorfas prie Nekarovok. *Oberndorf am Neckar* |
| --- |
|        |
| *Miesto vaizdas* |
|  |
| 

Oberndorfas prie NekaroOberndorfas prie Nekaro

48°17′29″ š. pl. 8°34′21″ r. ilg.﻿ / ﻿48.29139°š. pl. 8.57250°r. ilg.﻿ / 48.29139; 8.57250﻿ (Oberndorfas prie Nekaro)Koordinatės: 48°17′29″ š. pl. 8°34′21″ r. ilg.﻿ / ﻿48.29139°š. pl. 8.57250°r. ilg.﻿ / 48.29139; 8.57250﻿ (Oberndorfas prie Nekaro) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Badenas-Viurtembergas Badenas-Viurtembergas |
| **Apskritis** | Rotveilio apskritis |
| **Regionas** | Freiburgas (regionas) |
|  |
| **biurgermeisteris** | *Hermann Acker* |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 13 691  |
| **Plotas** | 55,93 km² |
| **Tankumas** (2012) | 245 žm./km² |
| **Altitudė** | 506 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 78720–78727 |
| **Tel. kodas** | 07423 |
| **Tinklalapis** | www.oberndorf.de |
|  **Vikiteka** | Oberndorfas prie Nekaro |

**Oberndorfas prie Nekaro** (vok. *Oberndorf am Neckar*) – miestas Rotveilio rajone (Badenas-Viurtembergas, Vokietija), ant Nekaro upės kranto, 15 km į šiaurę nuo Rotveilio miesto. Tai vienas iš stambių senųjų ir dabartinių Vokietijos ginklų pramonės centrų.

Geografija
----------

Oberndorfas yra Nekaro upės slėnyje, tarp Švarcvaldo kalnų masyvo ir Švabijos Alpių. 
Netoliese praeina automagistralė A 81, posūkis į Oberndorfą yra pusiaukelėje tarp Štutgarto ir Konstanco. Per Oberndorfą eina geležinkelio linija Štutgartas-Ciurichas-Milanas.

### Apylinkės

Oberndorfą prie Nekaro sudaro pats Oberndorfas ir jį supantys kaimai *Altoberndorf*, *Aistaig*, *Boll*, *Bochingen*, *Beffendorf* ir *Hochmössingen*. 
Šie anksčiau nepriklausomi kaimai Oberndorfo dalimis tapo 8-to dešimtmečio vykusios Badeno-Viurtembergo kaimų ir miestelių reformos metu.

Kultūra ir vaizdai
------------------

Oberndorfo apylinkėse verti pamatyti yra puikūs Švarcvaldo ir vokiškų kaimų kraštovaizdžiai. Pačiame mieste kasmet vyksta turistus traukiantys karnavalai.

Kompanijos
----------

Oberndorfe yra keleto žinomų kompanijų būstinės:

* Bippus
* Heckler & Koch
* Mafell
* Mauser
* Schwarzwälder Bote
* Feinwerkbau - Westinger & Altenburger

Miestą garsina ginklų gamykla, įkurta 1811 m.. 1872 m. buvo organizuota kompanija „Mauser" (vok. *Gebrüder Wilhelm und Paul Mauser*). „Mauser" gamykla buvo sąjungininkų aviacijos subombarduota 1945 m. 1949 m. „Mauser" kompanijos inžinieriai įkūrė kompaniją „Heckler & Koch" (vok. *Heckler & Koch GmbH*).

Nuorodos
--------

1. ↑  www.heckler-koch.de/History Archyvuota kopija 2008-08-27 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Mauser* kompanijos istorija svetainėje archivingindustry.com[neveikianti nuoroda]
3. ↑  Завод Хеклер и Кох (Heckler & Koch GmbH) (Оберндорф-на-Неккаре)
**Fricis Krūminis** (latv. *Fricis Krūmiņš*; 1877 m. vasario 28 d. Kauno gubernijos Mažeikių apskrities Akmenės vlsč. Alkiškių kaime – 1971 m. rugsėjo 4 d. Salduje, Latvijos TSR) – Lietuvos latvių mokytojas ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1898 m. baigęs Irlavos mokytojų seminariją, grįžo dirbti pedagoginį darbą į gimtąjį kaimą. Susikūrus nepriklausomai Lietuvos Respublikai, Alkiškių pradinė mokykla dirbo pagal valstybinę programą, bet mokoma buvo latviškai.

Tuo metu Alkiškiuose gyventojų daugumą sudarė latviai, kaime veikė švietimo draugija „Rīts" ir blaivybės draugija „Gaisma". Buvo ruošiami tautiški vakarai, minimos latviškos šventės. Vienas iš pagrindinių šių renginių organizatorių Alkiškiuose buvo F.Krūminis.

Be to, nuo pat 1898 m. jis ėmė pavaduoti savo tėvą Janį Krūminį, Alkiškių evangelikų liuteronų bažnyčios vargonininką. Teko vargonuoti ir vadovauti parapijos chorui, mokyti vaikus tikybos ir vesti bažnytinę gimimo–mirimo registracijos knygą. 1939 m. jis buvo paskirtas Latvijos Respublikos Švietimo ministerijos atstovu Lietuvai. 

Pasibaigus Antrajam pasauliniam karui, buvo suimtas ir ištremtas į Sibirą. Grįžus iš tremties, apsigyventi Alkiškiuose leista nebuvo ir F.Krūminis apsistojo pas savo dukterį Saldaus mieste. Po mirties palaidotas gimtajame kaime.

Įvertinimas
-----------

* Trijų žvaigždžių ordinas (1939 m.)

Šaltiniai
---------

* Inž. Visvaldis Krūmiņš. *Eltišķu ev.-lut. latviešu draudze un baznīca* // LELB Šiaurės Lietuvos latviškai kalbančių parapijų 2005 metų metraštis ir 2006 metų kalendorius Archyvuota kopija 2019-02-20 iš Wayback Machine projekto.
| ***Superpolicininkas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Poliziotto superpiù |
| Kilmės šalis |  Italija  JAV   Ispanija |
| Režisierius | Sergio Corbucci |
| Scenaristas (-ai) | Sergio Corbucci  Sabatino Ciuffini |
| Kompozitorius | La Bionda |
| Vaidina | Terence Hill |
| Metai | 1980 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 107 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Superpolicininkas** (it.  *Poliziotto superpiù*) – 1980 m. italų sukurta komedija, kurioje pagrindinį vaidmenį atliko aktorius Terensas Hilas. Juostos filmavimo darbai buvo vykdomi Majamyje, kur ir vyksta filmo veiksmas.

Seržantas Danlopas ir policininkas Spydas

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Terence Hill – Deivas Spydas
* Ernerst Borgnine – seržantas Vilis Danlopas
* Joanne Dru – Rouzė Lebuš
* Marc Lawrence – Torpedo
* Jolie Gordon – Evelina
* Sal Borgese

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Policininkas Deivas Spydas, nusiųstas į indėnų rezervatą išrašyti baudos už automobilio parkavimo taisyklių pažeidimus, netikėtai atsiduria NASA vykdomo eksperimento epicentre ir yra apšvitinamas radiacija. 

Kolegoms jau patikėjus jo žūtimi, Spydas pasirodo gyvas ir sveikas, ir netgi įgijęs nepaprastų galių: jis gali matyti kiaurai sienas, žvilgsniu judinti daiktus ir net skraidyti.

Naujieji įgūdžiai labai erzina sužadėtinę Eveliną bei su juo dirbantį seržantą Danlopą, tačiau padeda atskleisti nusikaltimus, apie kuriuos niekas ir nenutuokia. Vienintelė Spydo silpnybė: raudona spalva, kurią jis išvydęs laikinai praranda savo stebuklingus gebėjimus.

Netrukus jiems tenka tirti šulo, pavarde Torpedo, organizuotą netikrų pinigų gamybos tinklą, tačiau seržantas, susižavėjęs aktore Rouze Lebuš, išplepa jai Deivo paslaptis, nenutuokdamas, jog ji yra Torpedo bendrininkė.
„Madona su Kūdikiu" (apie 1504, Uficių galerija, Florencija)
**Čima da Koneljanas** (it. **Cima da Conegliano**, tikr. *Giovanni Battista Cima*, apie 1459−1517 m.) – italų renesanso dailininkas, priskiriamas Venecijos dailės mokyklai.

Biografija
----------

Džovanis Batista Čima gimė apie 1459 m. Koneljano miestelyje, nuo kurio gavo savo pravardę. Jo tėvas buvo avių vilnos apdirbėjas. Čima epizodiškai mokėsi dailės gimtajame mieste ir vėliau persikėlė į Veneciją, kurioje turėjo ryšių su Džovanio Belinio ir Alvizės Vivarinio dirbtuvėmis. 1489 m. Čima atliko altorinį ištapimą Šv. Baltramiejaus tema Vičencos mieste, kuris jį išgarsino. 1490-ųjų viduryje jis dirbo Dožų rūmuose Venecijoje. Čima neprisidėjo prie stilistinių permainų, kurias į Venecijos dailę atnešė Džordžonė ir Ticianas. Jis labiau išlaikė tas tradicijas, kurias venecijiečiai perėmė iš Antonelo da Mesinos ir Diurerio. 

Po 1500 m. Čima daug dirbo aplinkiniuose Italijos miestuose, kurdamas altorinius paveikslus. Kūrė Parmoje, Bolonijoje, Karpyje, Trevize. Apie 30 tokių darbų išlikę. Jo kūryboje dominuoja tradicinės „Madonos su Kūdikiu ir šventaisiais" temos paveikslai. Čima buvo vedęs 2 kartus. Su pirmąja žmona Korona susilaukė dviejų vaikų, su antrąja Joana − šešerių. Čima da Koneljanas mirė 1517 arba 1518 m. Palaidotas gimtojo Koneljano miesto San Francesco (Šv. Pranciškaus) bažnyčioje. Koneljano katedroje yra Čimos sukurtas altorinis paveikslas.

Darbų galerija
--------------

* „Šv. Jonas Krikštytojas ir šventieji" (1491-92, Madonna dell'Orto, Venecija)
* „Kristaus krikštas" (1493-94, San Giovanni in Bragora, Venecija)
* „Geroji naujiena" (1495, Ermitažas, Sankt Peterburgas)
* „Madona soste ir šventieji" (1495, Berlyno paveikslų galerija)
* „Madona su Kūdikiu" (1496-99, Ermitažas, Sankt Peterburgas)
* „Madona soste ir šventieji" (1496-99, Nacionalinė Parmos galerija)
* „Arkangelas Rafaelis ir Tobijas" (apie 1506, Akademijos galerija, Venecija)
* „Madona su Kūdikiu, Šv. Jonas Krikštytojas ir Marija Magdalena" (1511-13, Luvras, Paryžius)

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Cima da Conegliano** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Apie Cima da Conegliano Liuksemburgo muziejaus tinklalapyje Archyvuota kopija 2012-10-20 iš Wayback Machine projekto.
* Cima da Conegliano WGA tinklalapyje
* Cima da Conegliano Olga's Gallery tinklalapyje
* Cima da Conegliano Londono nacionalinės galerijos tinklalapyje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

1347 m. Florencijos florinas
**Florinas** – auksinė moneta, kaldinta Florencijos respublikoje 1252–1523 m. kurios pavidalas ir aukso kiekis praktiškai nesikeitė. Florino monetoje buvo 3,5 g aukso.

Florencijos florinas (*fiorino d’oro*) buvo pirmoji Europos moneta nuo VII a. kuri buvo kaldinta pakankamai dideliais kiekiais, kad būtų svarbi komercinėje veikloje. Daugelis to meto Florencijos bankų buvo tarptautiniai, turintys savo skyrius daugelyje Europos šalių, todėl florinas netrukus tapo pagrindine prekybine moneta, naudota didiesiems mokėjimams ir pakeitusia iki tol naudotą sidabrą.

XIV a. apie 150 šalių ir savivaldų ėmė kaldinti savas florinų kopijas. Viena svarbiausių florino tipo monetų tapo Vengrijos forintas, kadangi Vengrijos karalystė buvo daugiausia aukso iškasanti Europos valstybė. Kol į Europą XVI ir XVII a. nepaplūdo Naujojo Pasaulio auksas, pagrindiniu aukso šaltiniu buvo Afrika.

Florencijos florinai išsiskyrė savo išvaizda – vienoje pusėje pavaizduotas miesto simbolis heraldinė lelija, kitoje – Jonas Krikštytojas su ašutine.
  
Kitų šalių florinų išvaizda buvo kitokia – buvo pakeisti užrašai, o vėliau heraldinę leliją pakeitė kitokie heraldiniai simboliai, dažnai primenantys Šv. Mariją.

1352 m. Anglijos karaliaus Edvardo III prancūziškose valdose kaldintas florinas
Jonas Krikštytojas kitų šalių florinuose buvo keičiamas į kitas figūras. Vengrijos forintuose Joną Krikštytoją pakeitė Šv. Ladislavas (XI a. Vengrijos karalius, šventasis Vengrijos globėjas), laikantis kovos kirvį (vietoj skipetro, kurį laikė Jonas Krikštytojas).

Pradėjus kaldinti florinus, florino vertė 1252 m. buvo lygi vienai lirai. Aukso kiekis florine nekito, o kitų monetų vertė krito. 1500 m. florinas jau buvo lygus 7 Florencijos liroms. Lygiai taip pat svyravo kitų šalių piniginių vienetų vertė, todėl florinas išlaikė tarptautinių mokėjimų priemonės statusą.

XIV a. pabaigoje keliose vokiečių valstybėse kaldinti florinai, kurių aukso kiekis buvo mažesnis, imti vadinti *Rheingulden*, kurį plačiai naudojo Vokietijos žemėse. XV a. reinguldenus perėmė ir Šventoji Romos imperija, kur juos ėmė vadinti *Reichsgulden*.
|  |
| --- |
| Harmony Link |
|  |
| Vieta |
| **Šalys** | Lietuvos vėliava Lietuva, Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Trasa** | Žarnovičas - (Baltijos jūra) - Darbėnai |
| Savininkai |
| **Partneriai** | Litgrid, PSE-Operator |
| Gamyba |
| **Statybų pradžia** | 2 |
| **Atidarymas** | 2028 m. (planuojama) |
| Techninė informacija |
| **Jungties tipas** | Povandeninis kabelis |
| **Srovės tipas** | Aukštos įtampos tiesioginė |
| **Ilgis** | apie 450 km |
| **Galingumas** | 700 MW |
| **Kintamoji srovė** | 400 kV |
| **Nuolatinė srovė** | 400 kV |
| **Grandžių skaičius** | 2 |
| Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Harmony Link** – planuojama tarpvalstybinė elektros jungtis tarp Lietuvos ir Lenkijos. Baltijos šalių elektros tinklų sinchronizacijos dalis.

Istorija
--------

2018 m. gruodžio 21 d. Lietuvos ir Lenkijos perdavimo sistemos operatorių „Litgrid" ir „PSE" vadovai pasirašė susitarimą, kuriuo įsipareigojo pradėti naujo Lietuvos ir Lenkijos jūrinio aukštos įtampos nuolatinės srovės kabelio tiesimo projekto parengiamojo etapo darbus. Projektui suteiktas „Harmony Link" vardas.

2019 m. gruodžio 20 d. sudaryta sutartis dėl Elektros energetikos sistemos sinchronizacijos projekto „Harmony Link jungties ir 330 kV skirstyklos „Darbėnai" statyba" specialiojo teritorijų planavimo ir atrankos dėl poveikio aplinkai vertinimo paslaugų. Statybų pradžia numatyta 2023 m. Planuojamas jungties paleidimas – 2025 m.

2022 m. rugsėjį „Litgrid" pranešė apie baigtą tarptautinės jūrinės jungties su Lenkija „Harmony Link" statybos teritorijų planavimo etapą.

2023 m. birželį pradėti Darbėnų elektros skirstyklos statybos darbai per kurią bus paskirstoma elektros energija tiekiama „Harmony Link" jungtimi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Prognozė: svarbiausi Lietuvos ekonomikos ir verslo įvykiai 2023-iaisiais
2. ↑  Harmony Link Interconnector
3. ↑
4. ↑  Harmony Link – how Poland helps the Baltic states break up with Russia in peace
5. ↑  „Litgrid" baigė jūrinės jungties „Harmony Link" ir Darbėnų skirstyklos teritorijų planavimo darbus
6. ↑  Pradedamos Darbėnų skirstyklos statybos
**Jodliavimas** (vok. *Jodler* – daina arba dainavimas su moduliacijomis) – alpinės kalnodaros regionų gyventojų dainavimo būdas, pagrįstas žemojo (krūtinės) ir aukštojo (galvos) registro dažnu ir staigiu kaitaliojimu. Žemuoju registru dažniausiai dainuojami balsiai *a, o,* aukštuoju – *e, i,* dėl to susidaro falcetinis garsas.

Istorija
--------

Jodliavimas – labai senas reiškinys. Pasaulio tautų senovės kultūrose jodliavimas turėjo apeiginę, komunikacinę (signalinę), vėliau įgijo estetinę paskirtį. Jodliuoja įvairios pasaulio tautos ir genčių grupės, kurios verčiasi ar kadaise vertėsi medžiokle, klajokline kalnų gyvulininkyste. Afrikoje bušmenų ir pigmėjų moterys jodliuoja per maginius medžioklės ir kitų ritualus. Melanezijoje papuasų ir melaneziečių jodliavimas taip pat susijęs su medžioklės apeigomis. 

Tradicinis ir stilizuotas jodliavimas išplito Austrijos, Šveicarijos, Vokietijos profesionaliojoje choro, mėgėjų pramoginėje ir saloninėje muzikoje, turizmo ir kituose versluose. Jodliavimas tapo šių šalių tautų muzikos atributu, o gabiausiems jodleriams – profesija. Jodliavimo elementų esama country muzikoje. Su jodliavimo vokalizacija panašumų turi archajiniai lietuvių piemenų oliavimai.

Jodliavimas
-----------

Europoje austrų, Šveicarijos ir pietinės Bavarijos vokiečių jodliavimas atspindi matriarchatą siekiančią specifinę Alpių piemenų kultūrą. Kalniečiai jodliavimu baigia dainos posmą arba refreną, arba visą refreną jodliuoja garsažodžiais *holladi, dulje*. Jodliuoja tonikos ir dominantės kvintakordo, dominantės septakordo, nonakordo tonais; dažni kvartos, sekstos, decimos šuoliai. Alpiečių jodliavimas būna vienbalsis ir daugiabalsis – kanono tipo šūksnių sąšaukos. Vidutinio aukščio Alpėse jodleriai ganomų galvijų skrabalų ir skambalų fone skamba ryškiai, su aido ir kitais efektais, plačiai sklinda kalnais ir slėniais.

Literatūra
----------

* M. P. Baumann. Musikfolklore und Musikfolklorìsmus. Eine Ethnomusikologische Untersuchung zum Funktionswandel des Jodels Winterthur 1976.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Arvydas Karaška. *Jodliavimas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 669 psl.
| Šilėnų piliakalnis (Birštonas) |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Šilėnų piliakalnis (Birštonas)Šilėnų piliakalnis (Birštonas)

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°32′57.7″ š. pl. 24°6′43.5″ r. ilg.﻿ / ﻿54.549361°š. pl. 24.112083°r. ilg.﻿ / 54.549361; 24.112083Koordinatės: 54°32′57.7″ š. pl. 24°6′43.5″ r. ilg.﻿ / ﻿54.549361°š. pl. 24.112083°r. ilg.﻿ / 54.549361; 24.112083 |

 |
| Vieta | Birštono savivaldybė |
| Seniūnija | Birštono seniūnija |
| Aukštis | 12 m |
| Plotas | 25x20 |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Žvalgytas | 1971 |
| Registro Nr. | AR828 / 5514 /A218 |

**Šilėnų piliakalnis**, *Aštrusis kalnas* – piliakalnis Birštono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Šaltinėnų, Birštono seniūnija. Pasiekiamas keliu Nemajūnai – Vėžionys prieš Šilėnus, miške esančios laukymės pradžioje pasukus į dešinę pietų kryptimi, 1,5 km pavažiavus iki nebegyvenamos sodybos – yra 100 m į šiaurę nuo jos ūkinių pastatų, miške, einant tarp dviejų kalvų esančia griova, priekyje.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskirame pailgame aukštumos atragyje. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 41 m ilgio, 10 m pločio pietiniame bei 8 m pločio šiauriniame gale. Šiauriniame jos gale supiltas 0,5 m aukščio, 11 m pločio pylimas. Šlaitai statūs, 12 m aukščio. Aikštelės pietinę dalį apardė duobė. Piliakalnis yra pušyne.

Tyrimai
-------

1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 9200 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Nemajūnų piliakalnis 3 km | Babronių piliakalnis 4,5 km | Pieštuvėnų piliakalnis 16 km |  |
| Šaltinėnų piliakalnis 7 km |  | Gerulių (Stakliškės) piliakalnis 12 km |
| Margaravos piliakalnis 10 km | Punios piliakalnis 4 km | Gerulių (Alytus) piliakalnis 10 km |

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 163-164 (727)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.160
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 1, p. 120-121.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Šilėnai
Rytų Lietuvos cimbolai XX amžiaus pirmojoje pusėje Lietuvos nacionaliniame muziejuje
**Cimbolai** (sen. gr. kymbalon < *kymbe* – „taurė, dubuo") – muzikos instrumentas (mušamasis chordofonas).

Cimbolus sudaro 90-110 cm ilgio, 40-60 cm pločio ir 4-6 cm aukščio trapecijos formos medinis klijuotas korpusas. Išilgai jo ištempta 12-33 metalinės viengubos ar dvigubos, kartais trigubos stygos, suderintos mažoriniu diatoniniu garsynu. Šios stygos mušamos 2 mediniais plaktukėliais, pamuštais oda arba veltiniu. Cimbolais skambinama solo, bei instrumentiniuose ansambliuose (dažniausiai akompanuojant smuikais).

Cimbolai paplitę daugiausia Vidurio ir Rytų Europoje – Vengrijoje, Rumunijoje, Moldavijoje, Ukrainoje, Čekijoje, Slovakijoje, Graikijoje. Į Lietuvą pateko viduramžiais iš Lietuvos didžiosios kunigaikštystės slavų kraštų. Pirmąkart minimi Jono Bretkūno Biblijos vertime (1579–1590 m.). Cimbolai buvo paplitę pietryčių ir Rytų Lietuvoje, Užnemunėje, Mažojoje Lietuvoje, buvo žinomi ir Žemaitijos pietuose.

Cimbolams labai artimi instrumentai yra Artimuosiuose Rytuose naudojamas santūras, bei Kinijoje naudojamas jangčinas.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Cimbolai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  *Cimbolai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
| **Haroldas Mackevičius** |
| --- |
|  |
| Haroldas Mackevičius (dešinėje) |
| Gimė | 1966 m. rugpjūčio 1 d. (56 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Elvana Mackevičienė |
| Vaikai | Greta, Haroldas, Veronika |
|  |
| Veikla | humoristas, prodiuseris |

**Haroldas Mackevičius** (g. 1966 m. rugpjūčio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos humoristas, scenaristas, TV laidų prodiuseris.

Biografija
----------

1982–1985 m. Vilniaus pieno kombinato darbininkas. 1984 m. baigė Vilniaus 34-ąją vidurinę mokyklą, 1985 m. Vilniaus 21-ąją profesinę technikos mokyklą (šaltkalvio specialybę). 1985–1987 m. karinės gamyklos darbininkas. 1986 m. baigė direktorių kursus (3 mėn.) prie Profesinių sąjungų tarybos. 1987–1989 m. Raudonojo Kryžiaus ligoninės traumatologijos skyriaus sanitaras. 1987–1990 m. Kauno medicinos institute studijavo stomatologiją (nebaigė).

1990 m. Kauno POP centro impresarijus. 1990–1996 m. Keistuolių teatro direktorius, spektaklių „Smaragdo miesto burtininkas", „Jonas Kareivis", TV filmų „Tamangai", Geltonų plytų kelias", „Pulkininko Haroldo praradimų klubas" prodiuseris. 1995–1997 m. muzikos festivalio „Nida" prodiuseris, autorius. Nuo 1996 m. LNK, BTV, Info TV ir LRT televizijos laidos „Dviračio šou" prodiuseris, aktorius. 1997–2000 m. Baltijos televizijos komercijos direktorius.

Prodiusavo ir kūrė LNK televizijos pramogines laidas „Ragai", „Lalaila", „Le Broniaus šou", „Šou biznio šou", „Pričiupom" (2004–2012 m.), „Auksiniai svogūnai" (2000–2004 m.), „Dviračio žvaigždė" (2010–2011 m.), „Auksiniai kiaušiniai" (2013 m.), naujametes programas, sezonų atidarymus. Prodiusavo ir kūrė LRT televizijos laidas „Visi namie" ir „Dėmesio pakrašty" (2013–2014 m.). LNK televizijos laidų „Plikis ir ponia", „Kviečiu šokti. Pažadinta aistra", „Kviečiu šokti", „Šokiai ant ledo" vienas iš scenaristų, tiesioginės pokalbių laidos „Partija" (2006 m.), realybės šou „Baras 2" ir „Baras 3" vedėjas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kas yra kas Lietuvoje 95/96. – Kaunas: Neolitas, 1995. – 337 psl.
2. ↑
| Šilėnų valsčiusAmtsbezirk Schillehnen |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **1874 – 1945** |  |

 |
| *Šilėnų valsčius Pilkalnio apskrityje* |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Provincija** | Rytų Prūsija |
| **Administracinis centras** | Šilėnai |
|  |
| **1874–1945** | Pilkalnio apskritis |

**Šilėnų valsčius** (vok. *Amtsbezirk Schillehnen*, nuo 1938 m. *Amtsbezirk Schillfelde*) – Rytų Prūsijos administracinis teritorinis vienetas, gyvavęs 1874–1945 m. dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje. Priklausė Pilkalnio apskričiai. Valsčiaus centras buvo Šilėnuose.

Istorija
--------

Suformuotas 1874 m. pagal 1872 m. priimtus „Apskričių nuostatus Prūsijos, Brandenburgo, Pomeranijos, Poznanės, Silezijos ir Saksonijos provincijoms" iš 6 kaimo bendruomenių ir 1 dvaro apygardos. 1928 m. Eidlaukių, Šilėnų kaimo bendruomenės ir Strunclaukių dvaro apygarda sujungtos į naują Šilėnų kaimo bendruomenę. 1928–1945 m. Šilėnų valsčių sudarė 5 kaimo bendruomenės: Inglaudų, Pavydlaukių, Snapų, Šilėnų ir Vingilų.

Valsčius buvo apskrities rytinėje dalyje. Valsčiaus teritorija, ištįsusi šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, šiaurėje siekė Vieškalnių girią, pietuose – Didžiosios Plynės pelkę. Valsčiumi tekėjo Ežerupės ir Žvirgalio upeliai. Didžiausia gyvenvietė 1939 m. buvo bažnytkaimis ir valsčiaus centras Šilėnai (899 gyv.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vasilijus Safronovas, Valsčius, 2, Mažosios Lietuvos enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-10-03.
2. ↑  Amtsbezirk Schillfelde, Territoriale Veränderungen in Deutschland und deutsch verwalteten Gebieten 1874–1945 (vok.). Nuoroda tikrinta 2021-10-04.
3. ↑  Landkreis Pillkallen Archyvuota kopija 2021-10-05 iš Wayback Machine projekto. verwaltungsgeschichte.de (vok.). Nuoroda tikrinta 2021-10-04.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Cikliškas argumentas** (lot. *circulus in demonstrando*, dar žinomas kaip *petitio principii*) – argumentacijos klaida, daroma tuomet, kai išvada, kurią norima įrodyti, tame pačiame argumente panaudojama kaip galimai perfrazuota prielaida.

Pavyzdžiai
----------

* Visos varnos juodos; todėl visi paukščiai, kurie nėra juodi, nėra varnos.
* Kairiarankiai yra geresni dailininkai, nes dešiniarankiai tapo prasčiau.
* Politiku X negalima pasitikėti, nes tik nesąžiningi žmonės eina į valdžią. Politikas X kandidatuoja į Seimą, vadinasi, jis nesąžiningas ir juo negalima pasitikėti. Taigi, į valdžią eina tik nesąžiningi žmonės.

Logika
------

Cikliškas argumentas nėra formaliosios logikos klaida, čia išvados plaukia iš prielaidų. Tačiau jis nieko nesako apie teiginio teisingumą. Kiekvieną tokį argumentą galima perfrazuoti į *jeigu šis teiginys yra teisingas, tada jis yra teisingas*.

Pavyzdžiui, Biblijos teisingumo klausimas – jos teisingumas grindžiamas Dievo teisingumu, o šis teiginys galioja tada, *jei* Biblija yra teisinga. Vadinasi, jei Biblija yra teisinga, tada ji yra teisinga.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Sudėtinis klausimas – *cikliško argumento variacija*.
* Netikras škotas
* Cikliškas apibrėžimas