recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Siudad Bolivaras*Ciudad Bolívar* |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

Siudad BolivarasSiudad Bolivaras

8°07′20″ š. pl. 63°33′0″ v. ilg.﻿ / ﻿8.12222°š. pl. 63.55000°r. ilg.﻿ / 8.12222; 63.55000﻿ (Siudad Bolivaras)Koordinatės: 8°07′20″ š. pl. 63°33′0″ v. ilg.﻿ / ﻿8.12222°š. pl. 63.55000°r. ilg.﻿ / 8.12222; 63.55000﻿ (Siudad Bolivaras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Venesuelos vėliava Venesuela |
| **Valstija** | Bolivaras |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1595 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 350 691  |
| **Altitudė** | 43 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Siudad Bolivaras |

**Siudad Bolivaras** (isp. *Ciudad Bolívar*) – miestas vidurio rytų Venesueloje, Orinoko upės pietinėje pakrantėje. Bolivaro valstijos sostinė. Yra Tomás de Heres oro uostas, keliai į Siudad Guajaną, Barseloną. Per Orinoko upę nutiestas 1678 m ilgio Angosturos tiltas. Yra uostas, pasiekiamas jūriniais laivais (eksportuojama geležies rūda). Žemės ūkio regiono prekybinis centras (javai, medvilnė, gyvulininkystė). Maisto, avalynės, medienos apdirbimo pramonė. Veikia Orientės universitetas, Jesús Soto moderniojo meno muziejus. Yra išlikęs istorinis senamiestis su katedra.

Istorija
--------

Gyvenvietė įkurta 1595 m. ir pavadinta *Santo Tomás de Guayana*. Veikė įtvirtintas uostas. 1764 m. gyvenvietė pervadinta į *Santo Tomás de la Nueva Guayana de la Angostura del Orinoco*. XIX a. pr. čia gyveno ~6000 žmonių, jie vertėsi daugiausia žemės ūkiu. Amžiaus viduryje, po išsivadavimo kovų, miestas pervadintas Siudad Bolivaru. Iškilo apylinkėse pradėjus kasti geležies rūdą (Sero Bolivaro telkinys).

* Senamiesčio gatvėSenamiesčio gatvė
* KatedraKatedra
* Jesús Soto moderniojo meno muziejusJesús Soto moderniojo meno muziejus

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 412
**Barz** – deivė Kaukazo tautų (lakų, lezginų, darginų, avarų) mitologijoje, Mėnulio personifikacija. Lezginai ją vadino Varz, darginai – Badz, o avarai – Moc. Rutulų mitologijoje Mėnulio dievybė Vaz buvo vyriškosios lyties. Įsivaizduota kaip graži mergina (rutulų mitologijoje – jaunuolis).

Mituose
-------

Pasakojama, kad Mėnulis ir Saulė (Barg) mylėję vienas kitą. Tuomet Mėnulis ėmęs girtis esąs gražesnis už Saulę, tvirtinęs, kad į jį žiūrima daugiau. Saulė sviedusi Mėnuliui į veidą purvo gumulus, kurių nebuvę įmanoma nuvalyti. Taip atsiradusios Mėnulio dėmės. Mėnulis įsižeidęs ir pabėgęs nuo Saulės. Ši, supratusi savo kaltę, bandanti Mėnulį pasivyti, tačiau veltui.

Anot rutulų mito, iš pradžių Mėnulis (Vaz) ir Saulė (Virig) buvę žmonės – brolis ir sesuo. Brolis pamilęs seserį, kuri buvusi neregėto grožio. Beruošdama tešlą, sesuo mostelėjusi šaukštu, kad brolis nuo jos atstotų. Tešlos gabalai pataikę Vaz į veidą ir palikę jame žymes. Sesuo pavirtusi Saule, o brolis – Mėnuliu.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5  Мифы народов мира. *Барз* , Х. М. Халилов – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
2. 1 2 3  „Барз (Бадз, Моц, Ваз, Варз)", mifolog.ru. Nuoroda tikrinta 2020-07-06.
| **Danutė Kvietkevičiūtė** |
| --- |
| Gimė | 1939 m. gegužės 5 d.Neravai, Druskininkų valsčius |
| Mirė | 2023 m. lapkričio 21 d. (84 metai) |
| Tautybė | lietuvė |
| Tėvas | Adomas Kvietkevičius |
| Sutuoktinis (-ė) | Romas Sadauskas |
| Vaikai | Romas Sadauskas-Kvietkevičius |
|  |
| Veikla | dailininkė, tekstilininkė, dizainerė |
|  |
| Alma mater | 1966 m. Vilniaus dailės institutas |

**Danutė Kvietkevičiūtė** (1939 m. birželio 5 d. Neravuose, Druskininkų valsčiuje – 2023 m. lapkričio 21 d.) – Lietuvos dailininkė tekstilininkė.

Biografija
----------

1966 m. baigusi Lietuvos dailės institutą iki 1975 m. dirbo Vilniaus modelių namuose. Nuo 1967 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje.

Kūryba
------

Ankstyvajai kūrybai būdinga folkloro tematika, tautodailę primenanti stilistika (Improvizacija 1970 m. Lopšinė 1972 m.). Brandžiuoju laikotarpiu sukurtuose gobelenuose filosofiškai gvildenamas žmogaus santykis su gamta („Žolė" 1975 m. „Duonos žydėjimas" 1977 m.), kosmosu, Visata („Kosminis noktiurnas" 1976 m. „Minties greičiu" 1978 m.), gyvenimo ir mirties akistata („Gyventi I-II" 1980–1982 m.), būties trapumas („Grūdai rytdienos duonai", „Saulėlydis", abu 1986 m. „Verbų sekmadienis Vilniuje" 1989 m. „Šimtoji avis" 1994 m. „Ir aš ten buvau I-II" 2006 m.)

Kūriniams būdingi vientisame fone ekspresyviai linija ir spalva išryškinti motyvai. Devintajame dešimtmetyje nuaudė emocingų mini gobelenų („Vienatvė", „Raudonas lietaus lašas", abu 1982 m. Poeto Oskaro Milašiaus portretas 1983 m. „Kitos saulės spindulys" 1985 m. „Lakštingala" 1995 m.). Kūriniai emocionalūs, metaforiški, asociatyvūs, klasikinio preciziško audimo, jų turi Lietuvos nacionalinis muziejus, Nacionalinis Mikalojaus Konstantino Čiurlionio dailės muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nijolė Žilinskienė. Danutė Kvietkevičiūtė. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2018-09-24. Nuoroda tikrinta 2023-11-22.
2. ↑  Eidama 84-uosius metus mirė garsi dailininkė Danutė Kvietkevičiūtė. lrytas.lt. 2023-11-21. Nuoroda tikrinta 2023-11-21.
3. ↑  Nijolė Žilinskienė. *Danutė Kvietkevičiūtė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 382 psl.
| Palaimintosios Ludovikos Albertoni ekstazė |
| --- |
|  |
| Menininkas | Berninis |
| Metai | 1671−1674 m. |
| Meno kryptis | Barokas |
| Medžiagos, technika | marmuras ir jaspis |
| Matmenys | 188 cm ilgis |
| Miestas (vieta) | Roma, San Francesco a Ripa bažnyčia |
| Muziejus |  |

 Altieri koplyčia
**Palaimintosios Ludovikos Albertoni ekstazė** (arba „Palaimintosios Ludovikos Albertoni mirtis") – italų baroko menininko Džian Lorenco Berninio (1598–1680) skulptūra, esanti Altieri koplyčioje San Francesco a Ripa bažnyčioje Romoje. Įvardijama reikšmingiausiu Berninio vėlyvuoju kūriniu.

Apie skulptūrą
--------------

Palaimintoji Ludovika Albertoni (mirusi 1533 m.) priėmė pranciškonės įžadus po vyro mirties 1506 m. ir katalikų bažnyčios paskelbta palaimintąja 1671 m. už pamaldumą ir dorus darbus. Ji mirė nuo karštinės slaugydama sergančiuosius. Berninis gavo užsakymą sukurti skulptūrą 1671 m. iš kardinolo Paluzzo Paluzzi degli Albertoni, kuris buvo Ludovikos tolimas palikuonis ir popiežiaus Klemenso X netikras pusbrolis. Ludovika Albertoni buvo palaidota Altieri koplyčioje ir kardinolas, matyt tikėdamasis, kad ji bus ateityje paskelbta šventąja, iš pagrindų siekė pertvarkyti jos kapo vietą. Berninis darbus atliko nemokamai. Gali būti, kad atsiprašymo vardan, nes jo brolis Luidžis tuo metu buvo ištremtas iš Romos už sodomiją. 

Berninio skulptūra vaizduoja Ludovikos Albertoni mirtį. Palaimintoji vaizduojama gulinti su labai sudėtingai išvedžiota drapiruote sudėjusi rankas prie krūtinės, jos galva atmesta atgal. Moters poza tikriausiai įtakota Stefano Maderno gulinčios Šv. Secilijos skulptūros S. Secilia in Trastevere bažnyčioje. Palaimintosios lūpos kiek praviros − simbolizuoja sielos susivienijimą su anapusinę būtimi. Skulptūra idėjiškai turėtų vaizduoti palaimingą žmogaus mirtį už nesavanaudiškumą ir dorybes, parodytas žemiškajame pasaulyje bei liudyti Dievo pažadą apie sielos išgelbėjimą. 

Berninis Altieri koplyčioje buvo suprojektavęs langą iš dešinės (šiuo metu beveik uždengtas), kad tikintysis matytų ant palaimintosios krentančią saulės šviesą, kaip dangaus šviesos aliuziją. Stilistiškai skulptūra susijusi su Berninio anksčiau atlikta garsiąja Šv. Teresės ekstazės skulptūra Cornaro koplyčioje Santa Maria della Vittoria bažnyčioje. Šiuo atveju Berninis pakeitė koplyčios išplanavimą ir nebeprojektavo jos kaip vientisos architektūrinės ir skulptūrinės erdvės. Altieri koplyčioje šie elementai yra atskirti. Virš Ludovikos Albertoni skulptūros yra Giovanni Battista Gaulli paveikslas, vaizduojantis Mergelę Mariją ir Kūdikį su šv. Ona. Prie paveikslo rėmo yra sukomponuoti angelų biustai iš stiuko. Angelai tarsi pasitinka kylančią Ludovikos Albertoni sielą. Dar aukščiau vaizduojamas Šv. Dvasią įkūnijantis balandis, kuris turėtų rodyti sielai kelią į rojų.

Šaltiniai
---------

* Lilian H. Zirpolo. Historical Dictionary of Baroque Art and Architecture. Scarecrow Press, 2010. p. 186−187

1. ↑  Encyclopaedia Britannica
| Lahemos nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Viena iš parko įlankų Viena iš parko įlankų |
| **Vieta:** | Estijos vėliava Estija |
| 

Žemėlapis rodantis Lahemos nacionalinis parkas vietą.Lahemos nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 59°34′16″ š. pl. 25°48′0″ r. ilg.﻿ / ﻿59.57111°š. pl. 25.80000°r. ilg.﻿ / 59.57111; 25.80000Koordinatės: 59°34′16″ š. pl. 25°48′0″ r. ilg.﻿ / ﻿59.57111°š. pl. 25.80000°r. ilg.﻿ / 59.57111; 25.80000 |
| **Plotas:** | 725 km² |
| **Įkurtas:** | 1971 m. |
|  **Vikiteka:** | Lahemos nacionalinis parkas |

**Lahemos nacionalinis parkas** (est. *Lahemaa rahvuspark*) – nacionalinis parkas vakarų Estijoje, 70 km į rytus nuo Talino, įkurtas 1971 metais. Plotas – 725 km² (įskaitant 250,9 km² jūros). Tai buvo pirmas nacionalinis parkas Tarybų Sąjungoje. Pagal dydį Lahemos nacionalinis parkas – vienas didžiausių Europoje.

Aprašymas
---------

Lahema reiškia „įlankų kraštas". Teritoriją sudaro keturi pusiasaliai (Juminda, Parispeja, Kasmu ir Vergis), atskirti keturiomis įlankomis (Kolga, Hara, Eru ir Kasmu).

Nuo įkūrimo tai vienas svarbiausių turizmo centrų Estijoje, iš Talino organizuojamos ekskursijos. Žmonės taip pat važiuoja patys. Lahemos 70 procentų dengia miškai, tad čia esti įvairi flora ir fauna. Lahemoje taip pat yra daug pelkių, įskaitant 7 tūkst metų senumo Laukasoo rezervatą. Parke gyvena vilkai, meškos, lūšys.

Parko teritorijoje yra keturi dvarai: Palmsės, Vihulos, Kolgos ir lankomiausias Estijoje Sagadžio dvaras.

Galerija
--------

* Viru pelkėViru pelkė
* Nomaveskio krioklysNomaveskio krioklys
* Viru pelkėViru pelkė
* PušynasPušynas
* Pikanemės kopaPikanemės kopa
* Kasmu muziejusKasmu muziejus
* Viru pelkėViru pelkė
* Kahalos ežerasKahalos ežeras

Išnašos
-------

1. ↑  Estonica, Lahemaa National Park: from coastal drumlins to Kõrvemaa Archyvuota kopija 2007-06-10 iš Wayback Machine projekto. Estonica, Encyclopedia About Estonia
2. ↑  Sagadi, Sagadi Manor, Retrieved 7 August 2012
Koordinatės: 55°11′18″š. pl. 22°12′51″r. ilg.﻿ / ﻿55.188359°š. pl. 22.214239°r. ilg.﻿ / 55.188359; 22.214239

 *Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*

|  Dauglaukio Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Tauragės |
| **Savivaldybė** | Tauragės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Dauglaukis |
| **Adresas** | Bažnyčių g. 4 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 2006 m. |

**Dauglaukio Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia** – katalikų bažnyčia, esanti Dauglaukyje, Tauragės rajone, prie kelio  **4506**  Vališkiai–Kuisiai , 9 km į pietvakarius nuo Tauragės. Dauglaukyje vyksta tradicija tapę Žolinės atlaidai.

Istorija
--------

Prieškaryje parapijos bažnyčia veikė gretimame Pajūrio kaime (Tauragės sen.), už 3,5 km į šiaurę nuo Dauglaukio. Per karą bažnyčia sudegė, sovietmečiu jos liekanos nugriautos (išlikęs pamatų perimetras). Pajūrio bendruomenė naudojasi vietos kapinėse atstatyta Nukryžiuotojo Jėzaus koplyčia. 

Pokaryje kuriantis kolūkiui, imta plėsti centrinę gyvenvietę Dauglaukyje. Čia parapija įkurta 1990 m. Tais pačiais metais pradėta statyti Dauglaukio bažnyčia. Projektą parengė klaipėdietis architektas Stasys Prikockis. Kol nebuvo baigta statyba, bažnyčios reikmėms laikinai naudotos kultūros namų patalpos. Naujoji bažnyčia buvo pašventinta 2006 m. spalio 22 d. tačiau darbai dar tęsėsi. 2010 m. rudenį Dauglaukio parapijos vadovo, klebono Alvydo Bridikio iniciatyva buvo tinkuojamas prieš 20 metų statytos ir nesutvarkytos bažnyčios fasadas. 2017 m. duomenimis, dar nebuvo baigta šventoriaus tvora. 

Bažnyčioje vietoj įprasto altoriaus įrengtas Švč. Mergelės Marijos Ėmimą į dangų vaizduojantis vitražas.

Galerija
--------

* Statoma bažnyčia, 2010 m.Statoma bažnyčia, 2010 m.
* Baigta statyti bažnyčia. Šoninis fasadasBaigta statyti bažnyčia. Šoninis fasadas
* Bažnyčios interjeras. Priekyje – altorių atstojantis vitražasBažnyčios interjeras. Priekyje – altorių atstojantis vitražas
* Vaizdas į vargonų chorąVaizdas į vargonų chorą
* Erdvaus balkono erdvėErdvaus balkono erdvė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tvarkomas Dauglaukio bažnyčios fasadas *taurageszinios.lt* 2010-11-10

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dauglaukio Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Dauglaukio Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų parapija *telsiuvyskupija.lt*
* Dauglaukio Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų parapija *taurageskatalikai.lt*
* Tauragės rajono sakralas Archyvuota kopija 2023-12-14 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Nausoris*Nausori* |
| --- |
| 

NausorisNausoris

18°01′0″ p. pl. 178°32′0″ r. ilg.﻿ / ﻿18.01667°š. pl. 178.53333°r. ilg.﻿ / 18.01667; 178.53333﻿ (Nausoris)Koordinatės: 18°01′0″ p. pl. 178°32′0″ r. ilg.﻿ / ﻿18.01667°š. pl. 178.53333°r. ilg.﻿ / 18.01667; 178.53333﻿ (Nausoris) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+12) |
|  |
| **Valstybė** | Fidžio vėliava Fidžis |
| **Padalinys** | Centrinis Fidžio padalinys |
| **Provincija** | Tailevu provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 47 604  |

**Nausoris** – miestas Fidžyje. 2007 m. duomenimis mieste gyvena 47 604 gyventojai. Miestas įsikūręs 19 km nuo šalies sostinės Suvos.

Nausorio miestas pradėjo kurtis šalia antros pagal dydį cukraus gamyklos šalyje, kuri veikė nuo 1881 iki 1959 m. Šiuo metu šioje vietoje įkurta ryžių gamykla, o netoli yra Nausorio oro uostas, kuris aptarnauja šalies sostinę.

Nausoris buvo paskelbtas miestu 1931 m. o savo valdymo organu paskelbė 12 narių miesto tarybą, renkamą kas trejus metus.

2006 m. miestą su Suva sujungė naujas Naujosios Zelandijos tiltų statybos kompanijos *Fletcher Construction* pastatytas tiltas.
*Šis straipsnis apie istorinį dokumentą. Apie daiktų, reikmenų visumą skaitykite straipsnyje Inventorius.*
Piešinys iš dvaro inventoriaus, XVIII a. pr.
**Inventoriais** (lot. *inventarium*, 'aprašas, sąrašas') buvo vadinami dvarų ūkiniai ir teisiniai dokumentai, sudaryti Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje, XVI–XIX a. laikotarpio Lietuvoje. Inventoriai yra svarbus dvarų nuosavybės, agrarinių santykių ir ekonominės raidos šaltinis. Lietuvos ir užsienio archyvuose šių dokumentų išlikę keli tūkstančiai. Dauguma saugomi Lietuvos valstybės istorijos archyve, mokslinėse bibliotekose Vilniuje, taip pat užsienio įstaigose: Lvove, Minske, Sankt Peterburge, Varšuvoje.

Inventorių struktūra
--------------------

Inventoriai skirstomi į pilnus ir trumpus. Dvaro žemė ir valstiečiai, pažintine prasme, yra vienos svarbiausių bet kurio inventoriaus dalių. Buvo surašomi dvarų centrinėms sodyboms ir palivarkams priklausę pastatai, kilnojamasis turtas, dvare dirbę žmonės, gyvuliai, pasėliai, gamybos įmonės (spirito varyklos, lentpjūvės, plytinės, malūnai). Dvarui priklausančių miestelių ir kaimų gyventojai surašyti *tarnybomis* arba dūmais, nurodomi jų naudojamos žemės plotai, gyvulių skaičius, duoklės ir kitos prievolės dvarui.

Inventorių skirstymas:

* *įvedamieji*: surašomi, kai sudaromi dvaro pirkimo–pardavimo aktai, keičiantis savininkams ar valdytojams,
* *surenkamieji*: surašomi, siekiant nustatyti valstiečių činšo normas
* *privalomieji*: pateikiami privačių dvarų valstiečių prievolių sąrašai, kiti duomenys (žmonių ir gyvulių skaičiai, naudojamos žemės plotas, ūkių dydis),
* *geometriniai*: sudaromi išmatavus žemę, įvertinus pagal jos rūšį ir kokybę
* *reversiniai*: sudaromi nuomininkams grąžinus dvarą savininkui,
* *verifikaciniai*: sudaromi patikrinus valstybinių dvarų valdytojo ir valstiečių ginčą dėl žemės,
* *liustraciniai*: surašomi po valstybinių dvarų ūkinės, ekonominės būklės patikrinimų (liustracijų).

Stambiųjų dvarų pilnuosiuose inventoriuose gali būti nurodytas smuklių kiekis palivarke, valstiečių ūkiai išvardyti pagal kaimus ir esantys užusieniuose, dokumentų gale pateikiamos visų kiemų ir dvaro duomenų suvestinės.

Literatūra
----------

* Lietuvos inventoriai. XVII a. Sudarė K. Jablonskis ir M. Jučas, Vilnius, 1962

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Inventoriai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
2. 1 2  Lietuvos istorijos studijos. Inventoriaus duomenų struktūra *lis.if.vu.lt*. Archyvai, t. 16, p. 32
3. ↑  *Privalomieji inventoriai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIX (Pre-Reu). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Inventorius (dvaras)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Lietuvos dvarai – praeitis, dabartis ir ateitis *lituanistika.lt*, 2001 m. birželio 22-23 d. Vilnius (konferencijos medžiaga)
* Ariogalos miestelio ir seniūnijos inventorius *limis.lt*, 1798 m.
*Kitos reikšmės – Vežimas (reikšmės).*

 *Kitos reikšmės – ratai (reikšmės).*
Vežimas
**Vežimas**, **ratai** – gyvulių, rečiau žmonių traukiama susisiekimo priemonė, turinti ratus (tekinius). Ratų būna 2 (pvz. Vidurio Azijos ir Artimųjų Rytų) arba 4.

Vežimą traukia arkliai, Pietų Europoje, Indijoje, Turkijoje – taip pat ir jaučiai, buivolai, mulai, asilai, Rytų bei Pietų Azijoje ir žmonės (rikšos). Vežimų būna vienkinkių, porinių ir kinkomų keliais gyvuliais, išeiginių ir darbinių, skirtų žmonėms ir kroviniams vežioti, vienašių, dviašių, su ienomis arba grąžulu (rodikliu), su lingėmis arba be jų.

Istorija
--------

Šumerai III tūkstantmečio pr. m. e. viduryje naudojo keturračius, II tūkstantmetyje pr. m. e. asirai, egiptiečiai, graikai – dviračius kovos vežimus. Iš senovės Graikijos darbiniai vežimai pateko į senovės Romą. Romėnai turėjo ir žmonėms vežioti skirtus vežimus (karietų prototipai). Viduramžiais vežimai plačiai naudojami nebuvo. Vėliau sparčiai plisti ir tobulėti pradėjo darbiniai vežimai. Įvairių rūšių karietos paplito nuo XVI a. (pirma Vengrijoje, vėliau ir visoje Europoje).

XIX a. vežimus pradėjo keisti tobulesnės susisiekimo priemonės, tokios kaip traukiniai, XX a. nukonkuravo automobiliai.

### Lietuvoje

Lietuvoje nuo XIII a. naudoti darbiniai vežimai. XVI a. dvarų inventoriuose paminėti kaustyti ir nekaustyti, vienkinkiai, poriniai, vežimai. Kaustyti valstiečių vežimai žinomi nuo XVII a. pabaigos. XIX–XX a. naudoti dviračiai (retai) ir keturračiai vežimai. Pastarieji yra 2 tipų. Vieni (vienkinkiai, poriniai darbiniai vežimai, arba brikos, ir išeiginiai – bričkos, brikeliai, Žemaitijoje, lineikos Aukštaitijoje, fajetonai Užnemunėje) yra su 1 karties (pertrauko), kiti (vienkinkiai – vežėčios, uorės Aukštaitijoje) su 3 karčių jungiamuoju pagrindu. Viršutinė vežimų dalis įvairių formų. Iki šiol vežimai naudojami kaip pagalbinė transporto priemonė, taip pat pramogoms, tokioms kaip įvairios šventės, žirgų lenktynės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vežimas (ratai)*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, IX t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1982. T.IX: Pintuvės-Samneris, 335 psl.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka:**  – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Pelotasas |
| --- |
| Pelotasas Vakarijos savivaldybėje Pelotasas Vakarijos savivaldybėje |
| **Ilgis** | 400 km |
| **Ištakos** | Sera Žeralas |
| **Žiotys** | Urugvajus |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Pelotasas |

**Pelotasas** (port. *Rio Pelotas* 'valčių upė') – upė pietų Brazilijoje; kairioji Urugvajaus upės ištaka. Prasideda Sera Žeralo kalnuose, ~1500 m aukštyje, San Žoakino nacionaliniame parke, Santa Katarinos valstijoje, Bon Žardin da Seros savivaldybėje. Vingiuoja kalnuotomis vietovėmis į vakarus ir šiaurės vakarus, beveik per visą ilgį sudaro Santa Katarinos–Pietų Rio Grandės sieną. Netoli Barasauno susilieja su Kanoasu ir sudaro Urugvajaus upę.

Didžiausi intakai: Kontasas, Serkinija, Turosas, Santana, Sokoras, Fradė, Bernardo Žozė (kairieji), Invernadinjas, Lava Tudas, Pelotinjasas, Vakas Gordasas, Portoinsas (dešinieji).

Pelotaso kilpa
Žemupyje upė patvenkta, sudarytas Bara Grandės hidroelektrinės tvenkinys (94 km²). Vietomis laivuojama. Didesnių gyvenviečių pakrantėse nėra.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Mapa físico do estado de Santa Catarina, IBGE, 2011.
3. ↑  *Pelotas River*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
**Seksualinės prievartos atvejai „Boy Scouts of America"** (BSA) – paviešinti plataus masto seksualinės prievartos skandalai JAV berniukų skautų organizacijoje.

Faktai apie nederamą elgesį JAV skautijoje paaiškėjo 2012 m. kai dienraštis „Los Angeles Times" paskelbė vidaus dokumentus, kuriuose detaliai aprašomas dešimtmečius trukęs vaikų seksualinis išnaudojimas. Paviešinta maždaug 5 tūkst. vadinamųjų lytinio iškrypimo bylų, kuriose įvardijami vaikų seksualiniu išnaudojimu kaltinami asmenys, įskaitant skautų vadovus. Nuo 1944 m. daugiau kaip 12 tūkst. BSA narių lytiškai išnaudoti šioje organizacijoje. BSA laikytose bylose minima daugiau kaip 7,8 tūkst. lytiniu išnaudojimu įtariamų asmenų. Tačiau jau 1935 m. dienraštis „New York Times" buvo paskelbęs organizacijos „raudonajį sąrašą", kuriame tuo metu buvo 1000 skautų vedlių, kaltinamų seksualiniu išnaudojimu ir pedofilija.

Iš viso daugiau nei 90 tūkst. žmonių pateikė skundus dėl seksualinės prievartos, patirtos JAV skautų organizacijoje. 2020 m. BSA nurodė, kad pasinaudodama bankrotu įkurs kompensacijų aukoms fondą. 2021 m. organizacijos draudikas tam paskyrė 800 mln. JAV dolerių, o pati organizacija seksualinio išnaudojimo aukoms skyrė beveik 2,5 mlrd. JAV dolerių.

2022 m. pasirodė filmas „Nepalikite pėdsakų: slapta berniukų skautijos organizacijos istorija" (angl. *Leave No Trace: A Hidden History of the Boy Scouts*) „Hulu" platformoje, 2023 m. – „Skautų garbė: slaptos JAV berniukų skautų organizacijos bylos" (angl. *Scouts Honor: The Secret Files of the Boy Scouts of America*) „Netflix" platformoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Pateikta beveik 100 tūkst. skundų dėl lytinio išnaudojimo Amerikos skautų organizacijoje". *lrytas.lt*. Nuoroda tikrinta 2023-11-16.
2. ↑  „JAV skautų organizacija dėl lytinio išnaudojimo bylų pateikė bankroto prašymą". *lrytas.lt*. Nuoroda tikrinta 2023-11-16.
3. 1 2  „The True Story Behind the Documentary ‘Leave No Trace’". *Time*. 2022-06-17. Nuoroda tikrinta 2023-11-16.
4. ↑  McLaughlin, Eliott C.; Vera, Amir (2020-11-16). „At least 92,000 have filed sex abuse claims against the Boy Scouts, legal team says". *CNN*. Suarchyvuotas originalas August 17, 2021. Nuoroda tikrinta August 17, 2021.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
5. ↑  Vitagliano, Brian (2021-12-14). „Boy Scouts of America announces proposed $800 million settlement with insurer Chubb for sexual abuse victims". *CNN*. Nuoroda tikrinta 2023-09-24.
6. ↑  Knauth, Dietrich (2023-09-19). „Boy Scouts victims begin receiving settlement payouts as appeals continue". *Reuters*. Nuoroda tikrinta 2023-09-24.
7. ↑  Nast, Condé (2023-09-06). „The Boy Scouts’ Sexual Abuse Scandal No Longer Lives in the Shadows". *Vanity Fair*. Nuoroda tikrinta 2023-11-16.
| Kanoasas |
| --- |
| Kanoasas už Kampos Novaso HE užtvankos Kanoasas už Kampos Novaso HE užtvankos |
| **Ilgis** | 530 km |
| **Baseino plotas** | 22 808 km² |
| **Ištakos** | Sera Žeralas |
| **Žiotys** | Urugvajus |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Kanoasas |

**Kanoasas** (port. *Rio Canoas* 'kanojų upė') – upė pietų Brazilijoje, Santa Katarinos valstijoje; dešinioji Urugvajaus upės ištaka. Prasideda Sera Žeralo kalnuose (Anta Gordos masyve), ~1500 m aukštyje, Urubisi savivaldybėje. Smarkiai vingiuoja kalnuotomis vietovėmis į šiaurės vakarus ir pietvakarius. Vaga slenkstėta. Netoli Barasauno susilieja su Pelotasu ir sudaro Urugvajaus upę.

Didžiausi intakai: Kaveirasas (kairysis), Marombasas (dešinysis).

Upė keliose vietose patvenkta, sudaryti Kampos Novoso HE, Garibaldžio HE tvenkiniai. Miestai prie Kanoaso: Otasilio Kosta, Korea Pintas, Ponte Alta.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Mapa físico do estado de Santa Catarina, IBGE, 2011.
Tomyra, XVII a. paveikslas
**Tomyra** (išvertus iš rytų iraniečių reiškiasi „Drąsioji") – buvo Masagetijos valdovė, kurios valdos buvo Vidurinės Azijos rytuose nuo Kaspijos jūros, šiuolaikinių Turkmėnistano, Afganistano, vakarų Uzbekistano ir pietų Kazachstano dalių. Pasak Herodoto, Tomyra vedė savo kariuomenę ginti savo kraštą nuo Didžiojo Kyro, Achemenidų imperijos valdovo puolimo.

Gyvenimas
---------

Tomyra ir jos sūnus Spargapis, kuris buvo jos kariuomenės vadovas, vardai yra iranietiškos kilmės.

Daugelio graikų istorikų veikaluose užfiksuota, kad ji „nugalėjo ir nužudė" Kyrą, Achemenidų imperijos įkūrėją, kuris surengė žygį į Tomyros valdas.

Pasak Graikijos istorikų, Kyras pradžioje karo prieš masagetus turėjo pranašumą. Jo patarėjai pasiūlė gudrius spąstus skitams: persai paliko stovyklą, kurioje buvo daug vyno. Skitai nebuvo pratę gerti vyną. Persai užpuolė, kai jų priešininkai buvo girtutėliai ir nugalėjo Masagetijos pajėgas.

Tomyra nusiuntė laišką Kyrui, kuriame ji pakvietė dar kartą susikauti tikrame mūšyje. Antrajame mūšyje persai buvo nugalėti. Pasak Herodoto, Kyras buvo nužudytas ir Tomyra įsakė lavoną nukirpti ir nukryžiuoti. Ksenofonas, kita vertus, sako, kad Kyras mirė taikiai savo lovoje. Kelete kitų šaltinių minima apie įvairias kitas mirties priežastis.

Nuorodos
--------

* Herodotus: Queen Tomyris of the Massagetai and the Defeat of the Persians under Cyrus at Internet History Sourcebooks Project (Fordham University)
* *Cyrus Maketh war Against the Massagetæ, and Dieth* from „Stories of the East From Herodotus" by Alfred J. Church
| Kastinis |
| --- |
| Kastinis iš Marcinkonių pusės, 2016 m.Kastinis iš Marcinkonių pusės, 2016 m. |
| Vieta | Varėnos raj. Lietuva |
| Plotas | 0,105 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,34 km |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Kastinis

  |
| **Koordinatės:** | 54°03′29″ š. pl. 24°25′38″ r. ilg.﻿ / ﻿54.05806°š. pl. 24.42722°r. ilg.﻿ / 54.05806; 24.42722Koordinatės: 54°03′29″ š. pl. 24°25′38″ r. ilg.﻿ / ﻿54.05806°š. pl. 24.42722°r. ilg.﻿ / 54.05806; 24.42722 |

**Kastinis** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 1 km į rytus nuo Marcinkonių, Dainavos girioje (Marcinkonių miške). Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,46 km, plotis – iki 0,34 km. Altitudė 123,4 m. Krantai neaukšti, sausi, ištisai apaugę medžiais. Vakariniame ir šiauriniame ežero krantuose įrengtos poilsiavietės. Ežeras nenutekantis, priklauso Grūdos intako Dorupio baseinui.

Ežerėvardis *Kastìnis* kildinamas nuo žodžio *kastinis* („iškastas").

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 149
तेरा सर तन से जुदा हुआ मादरचोद zuckerberg कालिया कुत्ता तेरी बीवी और बेटी के पास पास चोद चोद कर मार्डिया मादरचोद zuckerberg तेरी बेटी को चोद चोद कर मारडाला मादरचोद zuckerberg तेरा सर तन से जुदा हुआ मादरचोद zuckerberg कालिया कुत्ता तेरी बीवी और बेटी के पास पास चोद चोद कर मार्डिया मादरचोद zuckerberg तेरी बेटी को चोद चोद कर तेरा सर तन से जुदा हुआ मादरचोद zuckerberg कालिया कुत्ता तेरी बीवी और बेटी के पास पास चोद चोद कर मार्डिया मादरचोद zuckerberg तेरी बेटी को चोद चोद कर मारडाला मादरचोद zuckerberg तेरा सर तन से जुदा हुआ मादरचोद zuckerberg कालिया कुत्ता तेरी बीवी और बेटी के पास पास चोद चोद कर मार्डिया मादरचोद zuckerberg तेरी तेरा सर तन से जुदा हुआ मादरचोद zuckerberg कालिया कुत्ता तेरी बीवी और बेटी के पास पास चोद चोद कर मार्डिया मादरचोद zuckerberg तेरी बेटी को चोद चोद कर मारडाला मादरचोद zuckerberg तेरा सर तन से जुदा हुआ मादरचोद zuckerberg कालिया कुत्ता तेरी बीवी और बेटी के पास पास चोद चोद कर मार्डिया मादरचोद zuckerberg तेरी बेटी को चोद चोद कर मारडाला मादरचोद को चोद चोद कर मारडाला मादरचोद मादरचोद

तेरा सर तन से जुदा हुआ मादरचोद zuckerberg कालिया कुत्ता तेरी बीवी और बेटी के पास पास चोद चोद कर मार्डिया मादरचोद zuckerberg

Šaltiniai
---------



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mark Zuckerberg** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Barinasas*Barinas* |
| --- |
|        |
| *Bolivaro aikštė* |
|  |
| 

BarinasasBarinasas

8°38′0″ š. pl. 70°12′0″ v. ilg.﻿ / ﻿8.63333°š. pl. 70.20000°r. ilg.﻿ / 8.63333; 70.20000﻿ (Barinasas (miestas))Koordinatės: 8°38′0″ š. pl. 70°12′0″ v. ilg.﻿ / ﻿8.63333°š. pl. 70.20000°r. ilg.﻿ / 8.63333; 70.20000﻿ (Barinasas (miestas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Venesuelos vėliava Venesuela |
| **Valstija** | Barinasas Barinasas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1577 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 251 535  |
| **Altitudė** | 187 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Barinasas |

**Barinasas** (isp. *Barinas*) – miestas Venesuelos vakaruose, Meridos Kordiljeros kalnagūbrio rytinėje papėdėje, prie Santo Domingo upės (Apūrės intakas). Valstijos centras. Vienas pagrindinių Venesuelai priklausančių Ljanoso lygumų miestų. Yra oro uostas, keliai į Meridą, Valensiją, San Fernando de Apūrę. Maisto (mėsos, pieno), medienos apdirbimo pramonė. Prekyba žemės ūkio produkcija (ypač mėsa). Netoli Barinaso išgaunama nafta. Veikia Ezequiel Zamora universitetas, muziejus, katedra, botanikos sodas.

Istorija
--------

Miestas įkurtas 1577 m. kapitono Chuano Andreso Varelos ir pavadintas *Altamira de Caceres*. Kaip Barinasas įkurtas 1759 m. o 1786 m. tapo valstijos sostine.

Miesto katedra

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Barinasas (miestas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
Koordinatės: 54°03′22″š. pl. 24°33′26″r. ilg.﻿ / ﻿54.0562°š. pl. 24.5571°r. ilg.﻿ / 54.0562; 24.5571



| Ligutis |
| --- |
| Sklidinas Ligučio ežerėlis 2022 m. rugpjūtįSklidinas Ligučio ežerėlis 2022 m. rugpjūtį |
| Vieta | Varėnos r. Lietuva |
| Plotas | 0,012 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,52 km |

**Ligutis** (kitaip ***Liegutis, Lygucis***) – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 7,5 km į vakarus nuo Rudnios, 1 km į pietvakarius nuo Lynežerio, Lynežerio miške. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,2 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 130,8 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais. Tuojau pietuose prasideda Čepkelių raistas. Ežeras nenutekantis, priklauso Ūlos intako Lynupio baseinui.

Ežero pavadinimas kildinamas iš žodžių *lygùs, líegus*.

Hidrologija
-----------

Ežerą maitina vanduo, atitekantis iš Čepkelių raisto. Sausringais metais, kai Čepkeliuose vandens lygis nukrinta, Ligutis nusenka, o kartais išdžiūsta visai. Lietingais, drėgnais metais Čepkeliuose pakyla vandens lygis, ir šis ežeras vėl prisipildo iš pelkės atitekančiu vandeniu. Sausųjų laikotarpių metu išdžiūvusio ežero dugne suželia žolės.

1971 m. vasarą Ligučio ežeras buvo visai išdžiūvęs ir be vandens buvo iki pat 1977 m. Nuo 1978 m.vėl prisipildė vandens ir išbuvo vandeningas beveik keturiolika metų. Sausringais 1991 m. ežeras vėl ėmė sekti ir 1992 m. išdžiūvo – be vandens išbuvo iki XX a. pabaigos–XXI a. pradžios, o 2002 m. žiemos pabaigoje ežeras per kelias dienas prisipildė atitekančiais iš Čepkelių raisto vandenimis. Vis dėlto sausringą 2002-ųjų vasarą Ligutis taip pat seko, o rudeniop visiškai išdžiūvęs ir išliko toks dar beveik dvejus metus, iki 2004 m. pavasario, kai pelkėje kilęs potvynis vėl staiga iš naujo užtvindė ežerą. Nuo tada iki 2014 m. Ligutis visą dešimtmetį buvo sklidinas vandens. Pavasariniai potvyniai šiuo drėgnu laikotarpiu dažnai netgi perpildydavo ežerą – vanduo išsiliedavo per krantus ir tekėdavo iš ežero į aplinkinius miškus, o vasaromis vandens paviršius nusistovėdavo ties kranto linija. Nuo 2015 m. ežeras vasaromis išdžiūdavo, o 2019–2020 m. neužsipildė ir žiemą.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 191
3. ↑  Gintautas Kibirkštis. „Čepkeliai laukia lietaus". *diena.lt*
Koordinatės: 54°07′05″ š. pl. 24°28′20″ r. ilg.﻿ / ﻿54.11806°š. pl. 24.47222°r. ilg.﻿ / 54.11806; 24.47222

| Mekšrinis |
| --- |
| Mekšrinio vaizdas nuo pietinio krantoMekšrinio vaizdas nuo pietinio kranto |
| Vieta | Varėnos raj. Lietuva |
| Plotas | 0,140 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,72 km |

**Mekšrinis** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Dzūkijos nacionaliniame parke, apie 8 km į šiaurės rytus nuo Marcinkonių, 1,5 km į šiaurės vakarus nuo Zervynų, 0,3 km į rytus nuo Ūlos upės. Ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus 0,69 km, plotis iki 0,3 km. Altitudė 106,9 m. Krantai aukšti, sausi, apaugę Dainavos girios pušynais (Zervynų miškas). Ežeras nenutekantis, priklauso Ūlos baseinui. Pietrytinėje pakrantėje įrengta stovyklavietė.

Šalia telkšo mažesnis ežeras Išrūginis.

Ežerėvardis *Mekšrìnis* kilęs nuo vietinio kuojos pavadinimo *mekšras*.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 209
| Nedzingis |
| --- |
| Vieta | Varėnos raj. Lietuva |
| Plotas | 2,786 km² |
| Kranto linijos ilgis | 7,04 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 3,4 m |
| Didžiausias gylis | 6,9 m |
| Įteka | Karšis, Surglodė, Lydekinė, 4 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Nedzingis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Nedzingis

  |
| **Koordinatės:** | 54°16′49″ š. pl. 24°19′44″ r. ilg.﻿ / ﻿54.28028°š. pl. 24.32889°r. ilg.﻿ / 54.28028; 24.32889Koordinatės: 54°16′49″ š. pl. 24°19′44″ r. ilg.﻿ / ﻿54.28028°š. pl. 24.32889°r. ilg.﻿ / 54.28028; 24.32889 |

**Nedzingis** (arba ***Nedingis***) – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 8,5 km į šiaurės vakarus nuo Perlojos, į šiaurę nuo Nedzingės, paribyje su Alytaus rajonu. Ežeras beveik apskritas, 2,04 km ilgio (iš šiaurės į pietus), 1,92 km pločio. Altitudė 123 m. Gylis siekia 6,9 m. Krantai žemi, daug kur supelkėję. Ežerą supa Samanyno, Laičių, Karmės miškai, krūmynai.

Į Nedzingį įteka Karšis, Surglodė, Lydekinė, o pietuose išteka Nedzingio upelis – dešinysis Merkio intakas.

Ežere veisiasi kuojos, karšiai, lydekos, aukšlės, plakiai, lynai, pūgžliai, sterkai, karosai, ešeriai, vėgėlės, unguriai.

1967 m. Nedzingis paskelbtas ornitologiniu draustiniu. Ežero pakrantėje rasta akmens amžiaus stovyklavietė. Šiauriniame krante įsikūręs Purvelių kaimas, vakariniame – Sapiegiškės kaimas.

Ežerėvardis *Ned(z)ìngis* laikomas archajišku, siejamas su ide. *\*neid-, \*nid-* „tekėti".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Nedzingis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 190
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 226
| Istorinės Rumunijos regionai:Vakarų Moldavija |
| --- |
|  |
| Šalis | Rumunija |
| Tautos | Rumunai |
| Kalba | Rumunų kalba |
| Valstybės | Aukso orda, Vengrijos karalystė, Moldavijos kunigaikštystė |
| Miestai | Baja, Siretas, Sučava, Jasai |
|  |
| Vakarų Moldavija (*oranžinė spalva*) |

**Vakarų Moldavija** (rumun. *Moldova Occidentală*) − istorinė sritis Rumunijos šiaurės rytuose, tarp Rytų Karpatų ir Pruto upės.

Istorinė sritis apima dabartines Bakėjaus, Galacio, Jasų, Niamco, Vrančos, Vaslujaus apskritis, dalį Botošanio ir Sučavos apskričių.

Istorija
--------

Žmonių čia gyventa dar ankstyvajame paleolite. VI a. pr. m. e. šiose žemėse apsigyveno trakai, skitai, vėliau ir dakai. IV−V a. buvo įsiveržę hunai. VI−VII a. įsikūrė slavai. Jie turėjo įtakos vietos gyventojams, prisidėjo prie feodalinių santykių atsiradimo. XIII−XIV a. pirmoje pusėje Vakarų Moldavija priklausė Aukso ordai, vėliau Vengrijos karalystei.

1359 m. (kartu su Besarabija ir Bukovina) buvo Moldavijos kunigaikštystės dalimi.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vakarų Moldavija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Viduramžių Moldavijos ir Valakijos pinigai (anglų, rumunų k.)
* Moldavijos bažnyčios Archyvuota kopija 2011-04-21 iš Wayback Machine projekto. (anglų k.)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RRumunijos-Moldavijos istoriniai regionai |
| --- |
|  |
| Valakija | 
Muntenija · Oltenija · Dobrudža  |  |
|  |
| Moldavija | 
Vakarų Moldavija · Besarabija · Bukovina |
|  |
| Transilvanija | 
Transilvanija · Maramurešas · Banatas · Krišana |

 |
Puerto Riko vėliava (1895 m.)
Puerto Riko nepriklausomybės partijos vėliava
**Puerto Riko nepriklausomybės partija** (**PIP**, *Partido Independentista Puertorriqueño* - *Puerto Rican Independence Party*) – Puerto Riko kairiojo centro politinė partija.

Istorija
--------

Įkurta 1946 m. spalio 26 d. Bajamone Gilberto Koncepsiono de Gracijos (1909 m. – 1968m.) iniciatyva. Nuo 1948 m. dalyvavo visuose rinkimuose, 1952 m. į parlamentą buvo išrinkta 15 PIP narių, 1984 m. rinkimuose į Įstatymų Leidybos susirinkimą gavo 3,6 % balsų, 1988 m. PIP gavo 2 parlamento nario vietas. 1968 m. dalyvavo Prezidentinės kolegijos darbe. 1972 m. ir 1984 m. senatoriumi buvo renkamas Rubenas Beriosas Martinesas, 1988 ir 2000 m. Fernandas Martinas Garsia, 1996 m. Davidas Noriega. 2004 m. senatore tapo žurnalistė ir PIP pirmininko pavaduotoja Maria de Lourdes Santjago, pirmoji moteris parlamentarė Puerto Riko istorijoje. 2020 m. rinkimuose Juanas Dalmau buvo partijos kandidatas. Jis surinko 175 402 balsus ir užėmė ketvirtą vietą, surinkęs 13,58% balsų, o tai yra antras geriausias rinkimų rezultatas PIP istorijoje. Movimiento Victoria Ciudadana (Piliečių pergalės judėjimas) surinko 179 265 balsus ir užėmė trečią vietą su 13,95 % balsų, tai yra didžiausia Puerto Riko balsų dalis (27,53 %).

Turi 6000 narių. Siekia salos nepriklausomybės nuo JAV. Socialistų Internacionalo konsultacinė narė nuo 1983 m. tikroji narė nuo 1992 m.

**Pirmininkai:**

* 1946 m. – Gilbertas Concepcion de Gracija,
* 1970 m. – Rubenas Beriosas Martinesas.

Išnašos
-------

1. ↑  CIA The World Fact Book Archyvuota kopija 2008-01-09 iš Wayback Machine projekto. Nuoroda tikrinta Oct. 21, 2007
| Pabezninkų ežeras |
| --- |
| Pabezninkų ežerasPabezninkų ežeras |
| Vieta | Varėnos raj. Lietuva |
| Plotas | 0,661 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,71 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 1,9 m |
| Didžiausias gylis | 3,0 m |
| Įteka | Beznas, bevardis upelis |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Pabezninkų ežeras

  |
| **Koordinatės:** | 54°21′02″ š. pl. 24°34′04″ r. ilg.﻿ / ﻿54.35056°š. pl. 24.56778°r. ilg.﻿ / 54.35056; 24.56778Koordinatės: 54°21′02″ š. pl. 24°34′04″ r. ilg.﻿ / ﻿54.35056°š. pl. 24.56778°r. ilg.﻿ / 54.35056; 24.56778 |

**Pabezninkų ežeras** dar žinomas kaip ***Beznas*** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 9,5 km į vakarus nuo Valkininkų geležinkelio stoties, 10,5 km į šiaurę nuo Senosios Varėnos. Ežeras beveik apskritas – jo skersmuo ~ 1 km. Altitudė 135,3 m. Didžiausias gylis – 3 m. Ežeras telkšo ledyno lūstavietėje. Krantai žemi. Šiaurėje stūkso Pabezninkų miškas. Kitose pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai. Ežere yra didelis miškingas pusiasalis (plotas 3,3 ha) vingiuota kranto linija, vadinamas sala, kurią nuo kranto atskiria patvinęs ežero vanduo. Saloje sovietmečiu vykdavo apylinkės festivaliai.

Pabezninkų ežero dugną dengia dumblingas molis. Atabradai smėlingi.

Pietvakariniame ežero krante įsikūręs Pabezninkų kaimas ir jo kapinaitės, pietrytiniame – Aukštakalnis. Veikia kaimo turizmo sodyba. Pietine pakrante eina plentas  **128**  Naujieji Valkininkai–Daugai–Alytus , vakarine – kelias Nr. 5023 (Pabezninkai – Sarapiniškės). Apie 100 metrų piečiau, kitapus plento, telkšo Vazgirdonių ežerėlis, link jo išteka upeliukas iš Pabezninkų ežero. Ežeras priklauso Varėnės baseinui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pabezninkų ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 257
| **Veremka** |
| --- |
| **Ilgis** | 16,8 km |
| **Baseino plotas** | 75 km² |
| **Ištakos** | Gardino sritis, Vijos rajonas |
| **Žiotys** | Čepūnė |
| **Šalys** | Baltarusija |

**Veremka** arba **Verenka**, **Verena** (blrs. *Вярэмка* arba blrs. *Вярэнка* (oficialiai)) – Baltarusijos upė, Čepūnės dešinysis intakas (Beržūnos baseinas).

Priklauso Nemuno baseino upynui, ištakos – prie Vijos rajono Gurščinos kaimo (blrs. *Гуршчына*). Upė teka iš šiaurės pietryčių kryptimi ir ties to paties rajono Ležnėnų kaimu (blrs. *Лежневічы*) įteka į Čepūnę. Ilgis 16,8 km; baseino plotas – 75 km². Vandenis neša lėtai, nuotakumas siekia vos 1 ‰.

Veremka yra žuvinga upė: čia veisiasi lydekos, karosai, lynai, kuojos ir kt. Krantai buvo pelkėti – vietiniai gyventojai tik per Pirmąjį pasaulinį karą, išdžiuvus lankoms, galėjo pasiekti upę. Kairiajame krante stovi buvęs lietuviškas Lazūnų kaimas. Jo gyventojai šienaudavo paupio pievas, turėjusias savo pavadinimus: *Papiškė*, *Paveremkis*, *Brasta*, *Dugnai*, *Santaka*.

XX a. antrojoje pusėje Veremkos upė per visą savo ilgį buvo kanalizuota.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Atvirkštinis lietuvių kalboje vartotinų tradicinių Baltarusijos Respublikos (Gudijos) vietovardžių formų sąrašas Archyvuota kopija 2017-02-27 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Энциклопедия *Природа Беларуси. Том 2. Климат и вода*
3. ↑  Juozas Maceika. *Lazūnai* – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1998
Krepuskuluminiai spinduliai Plimutas (Anglija)
Antikrepuskuluminiai spinduliai
**Sutemų spinduliai** (lot. *crepusculum* – 'saulėlydis') atmosferos optikoje – spinduliai, kurie sklinda iš Saulės pro plyšius debesyje, sukurdami matomas šviesias ir tamsias juostas atmosferoje, kurias galima pamatyti šviesiu paros metu.

Stebint saulėlydžio spindulius nuo žemės, atrodo, kad jie išsiskiria į skirtingas puses, tačiau iš tiesų yra lygiagretūs. Taip nutinka dėl stebėtojo perspektyvos. Sutemų spinduliams susidaryti neužtenka sklisti pro plyšius debesyje, bet taip pat reikia, kad jie būtų išsklaidyti ore esančių dalelių.

**Antikrepuskuluminiai** spinduliai panašūs į saulėlydžio spindulius, bet matomi priešingoje pusėje nuo Saulės. Be to, jų spinduliai atrodo, kad suartėja (priešingai, nei krepuskuluminiai), nors jie yra lygiagretūs, taip nutinka dėl stebėtojo perspektyvos. Antikrepuskuluminius spindulius dažniausiai galima pamatyti saulėlydžio arba saulėtekio metu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Audrius Dubietis (2009). „Dangaus spalvos". *Mokslas ir gyvenimas* (10): 25.

Literatūra
----------

* „Crepuscular Rays". *Weather World 2010*. University of Illinois, Champaign-Urbana.
* „Crepuscular Rays, India". *Earth Observatory*. NASA. Nuoroda tikrinta 2018-05-07.
* Edens, Harald. „Crepuscular rays". *Weather Photography lightning, clouds, atmospheric optics & astronomy*. Retrieved November 1, 2011.
* Cowley, Les. „Anti-solar (anti-crepuscular) rays". *Atmospheric Optics*. Retrieved March 19, 2015.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Iliustracija, kad skaičiai 220 ir 284 yra draugiškieji.
**Draugiškieji skaičiai** yra du natūriniai skaičiai, kurių kiekvienas lygus antrojo skaičiaus visų natūrinių daliklių, išskyrus patį skaičių, sumai. Pavyzdžiui: 220 ir 284 yra draugiškieji skaičiai, nes skaičiaus 220 daliklių suma yra

1 + 2 + 4 + 5 + 10 + 11 + 20 + 22 + 44 + 55 + 110 = 284,

o skaičiaus 284 daliklių suma yra

1 + 2 + 4 + 71 + 142 = 220.

Draugiškuosius skaičius galėtume apibrėžti ir kitaip: kiekvieno tokio skaičiaus visų daliklių suma yra lygi abiejų skaičių sumai.

Pirmosios penkios draugiškųjų skaičių poros yra: (220, 284), (1184, 1210), (2620, 2924), (5020, 5564), (6232, 6368).

Draugiškųjų skaičių istorija
----------------------------

Viena legenda pasakoja, kad Pitagoras, užklaustas, kas yra draugystė, atsakė: „220 ir 284". Taip atsirado draugiškųjų skaičių pavadinimas. Amžius skaičiai 220 ir 284 buvo vienintelė žinoma draugiškųjų skaičių pora. Tik XX amžiaus viduryje, patikrinus skaičius iki 1 000 000, buvo rastos 42 draugiškųjų skaičių poros. Todėl viduramžiais manyta, jog talismanai su šiais skaičiais stiprina meilę.
| ***Subtilus nuodėmės žavesys*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Il fascino sottiledel peccato |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Nini Grassia |
| Scenaristas (-ai) | Nini Grassia |
| Metai | 1987 |
| Žanras | erotinis |
| Trukmė | 104 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Subtilus nuodėmės žavesys** (it.  *Il fascino sottile del peccato*) – 1987 m. Italijoje sukurtas erotinis filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Claudia Cavalcanti – Karlota
* Alexandra Delli Colli – Ariana
* Vito Fornari – Aurelio
* Alfredo Gallo – Gustavo
* Cristina De Falco
* Mauro Festa
* Danila Trebbi
* Maria Manno

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Našlė Ariana išteka už verslininko Aurelio ir dabar jie gyvena keturiese kartu su Arianos dukterimi Karlota ir Aurelio sūnumi Gustavo. Karlotą traukia patėvis ir sužinojusi, kad šis neištikimas motinai su savo sekretore, jį taip pat suvilioja. Savo ruožtu Arianą vis labiau neraminam kad Gustavo daug laiko praleidžia su nauju draugo, todėl prašo savo pažįstamo išsiaiškinti ar tarp jų išties yra tik draugiški santykiai. Gavusi anonimo atsiustų nuotrakų, kuriose Gustavo užfiksuotas su vyru, ji nusprendžia galinti pataisyti situaciją ir orientaciją jį sugundydama...
| Karaliaus Mindaugo prospektas |
| --- |
|  |
| Nemuno sala ir Karaliaus Mindaugo prospektas |
| **Gyvenvietė** | Kaunas |
|  |
| **Pradžia** | Vytauto Didžiojo tiltas |
| **Pabaiga** | Čiurlionio tiltas |
| **Atidaryta (-as)** | XX amžius |
| **Miesto dalys** | Naujamiestis |

**Karaliaus Mindaugo prospektas** – prospektas, esantis Kaune palei Nemuno upę nuo Vytauto Didžiojo tilto iki Čiurlionio tilto. Prospektui suteiktas karaliaus Mindaugo vardas.

Prospekte įsikūręs Karaliaus Mindaugo profesinio mokymo centras, Kauno evangelikų liuteronų bažnyčia, Kauno gaisrinė, Kauno „Akropolis", šalia esančioje Nemuno saloje Žalgirio arena. Iš prospekto į salą veda keli tiltai: Karmelitų, A. Mickevičiaus gatvės, D. Daukanto gatvės, Maironio gatvės ir I. Kanto gatvės tiltai.

Istorija
--------

Sovietmečiu prospektas vadintas Pergalės krantine. 1950–1953 m. prospekte vykdyta daugiabučių namų statyba.

* Liuteronų bažnyčiaLiuteronų bažnyčia
* Karaliaus Mindaugo profesinio mokymo centrasKaraliaus Mindaugo profesinio mokymo centras
* ProspektasProspektas
* ProspektasProspektas

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Karaliaus Mindaugo prospektas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Įžvelgia kunigaikščių diskriminaciją, 2012-08-07 Archyvuota kopija 2018-07-30 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Kaunas: datos ir faktai