recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Karlis Miesniekas** |
| --- |
| Gimė | 1887 m. sausio 31 d. (136 metai)Jaunpiebalga, Cėsių rajonas |
| Mirė | 1977 m. spalio 25 d. (90 metų)Ryga |

**Karlis Miesniekas** (latv. *Kārlis Miesnieks*, 1887 m. sausio 31 d. Jaunpiebalga, Cėsių rajonas – 1977 m. spalio 25 d. Ryga) – latvių tapytojas.

Biografija
----------

1911–1915 m. mokėsi A. Štiglico technikos piešimo mokykloje Sankt Peterburge. 1922–1953 m. dėstė Latvijos dailės akademijoje; nuo 1947 m. profesorius.

Kūryba
------

Nuo 1920 m. dalyvavo parodose. Nutapė realistinių psichologinių portretų („Autoportretas" 1922 m. „Darbininkas" 1923 m. „Mildos Bermans portretas" 1925 m.), teminių kompozicijų („Mitingas prie bažnyčios 1905 m. vasarą" 1956 m.), lyriškų gamtos peizažų („Meškeriotojas" 1930 m. „Latvijos miškas" 1953 m.), altorinių paveikslų („Jėzus Kristus alyvų sode" 1939 m. Lielvardės liuteronų bažnyčioje). Kūrybai būdinga realistinė vaizduosena, vientisas koloritas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Karlis Miesniekas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 50 psl.
| **Sergejus Peregudovas** |
| --- |
| Gimimo vardas | Sergejus Peregudovas |
| Visas vardas | Sergejus Peregudovas |
| Gimė | 1981 m. spalio 6 d. (41 metai)Nadymas, RTFSR |
| Gyven. vieta | Maskva |
| Tautybė | Rusas |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | kinas, TV |
| Pareigos | Aktorius |

**Sergejus Peregudovas** (g. 1981 m. spalio 6 d. Nadyme) – Rusijos aktorius.

Biografija
----------

Po apsilankymo Sankt Peterburge, kai atsidūrė Mochovaja gatvėje esančiame dramos teatre, panoro tapti aktoriumi. Iš pirmo karto nepavyko patekti į teatrą, bet kitas bandymas buvo gana sėkmingas – jis tapo Sankt Peterburgo valstybinės teatro meno akademijos Vladislovo Pazi kurso studentu. 

Vaidinti filmuose pradėjo dar studijų laikais. 2003 m. jis pasirodė paauglių komedijos „Vovočka" epizode, kur įkūnijo boksininką.

Vėliau sekė daugybė epizodinių vaidmenų filmuose ir serialuose. 2005 m. vaidino istoriniame filme „Meilės adjutantai". Po to jo karjera įgavo pagreitį, pradėtas kviesti į pagrindinius vaidmenis.

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
| **Karlas Černis** |
| --- |
|  |
| Karlas Černis |
| Gimė | 1791 m. vasario 21 d. |
| Mirė | 1857 m. liepos 15 d. (66 metai) |
|  |
| Veikla | austrų pianistas, kompozitorius, fortepijono mokytojas |
|  |
|  **Vikiteka** | Karlas Černis |

**Karlas Černis** (*Karl Czerny*, 1791 m. vasario 21 d. – 1857 m. liepos 15 d.) – austrų pianistas, kompozitorius, fortepijono mokytojas. Geriausiai žinomi jo parašyti etiudai.

Biografija
----------

Gimė Vienoje, skambinti fortepijonu iš pradžių mokėsi pas savo tėvą, vėliau – pas Johaną Nepomuką Humelį (*Johann Nepomuk Hummel*), Antonijų Saljerį ir Liudviką van Bethoveną. Pirmąkart vunderkindas scenoje pasirodė 1800 m. – atliko Mocarto koncertą fortepijonui. 1812 m. kaip premjerą atliko Bethoveno koncertą fortepijonui nr. 5.

Jau penkiolikos pradėjo mokyti pats. Tarp kitų Černio mokinių buvo ir Ferencas Listas, kuris vėliau jam dedikavo savo „Transcendentinius etiudus".

Černis parašė daug kūrinių, tarp jų – mišių, rekviem, simfonijų, koncertų, sonatų, styginių kvartetų. Dabar jie atliekami retai, tačiau kaip kompozitorius Černis gerai žinomas dėl mokomųjų pjesių – etiudų, kuriuos skambinti mokosi dauguma būsimųjų pianistų. Černis vienas iš pirmųjų ėmė tokio tipo kūrinius vadinti „etiudais".

Nuorodos
--------

* Apie Černį Archyvuota kopija 2006-10-08 iš Wayback Machine projekto.
| Katalonijos kalnai |
| --- |
| Katalonijos pakrantės kalnagūbris. Montnegrės kalnas |
| **Žemynas** | Europa |
| **Šalys** |  Ispanija( Katalonija) |
| **Aukščiausias taškas** | Turo de l’Homė (1712 m) |
| **Uolienos** | granitas, kvarcitas, smiltainis, klintis |
| **Kalnodara** | hercininė kalnodara, alpinė kalnodara |
|  |
|  **Vikiteka** | Katalonijos kalnaiVikiteka |

**Katalonijos kalnai** (isp. *Sistema Mediterráneo Catalán, Cordillera Catalana*) – kalnai Pirėnų pusiasalyje, šiaurės rytų Ispanijoje, Katalonijoje, driekiasi nuo Ebro deltos pietvakariuose į šiaurės rytus lygiagrečiai pagal Viduržemio jūros pakrantę. Ilgis ~250 km. Aukštis siekia – 1712 m (Turo de l’Homės k. Montseni masyvas).

Sudaro dvi lygiagrečios kalnų grandinės – Katalonijos pakrantės kalnagūbris (isp. *Cordillera Litoral Catalana*, kat. *Serralada Litoral Catalana*), kurios aukštis iki 763 m (Montnegrės k.) ir Katalonijos priekrančių kalnagūbris (isp. *Cordillera Prelitoral Catalana*, kat. *Serralada Prelitoral Catalana*), kurios aukštis iki 1712 m. Kalnagūbrius skiria tektoninis slėnis. Kalni raukšliniai luistiniai, susideda iš granito, kvarcito, smiltainio, klinties, iškilę per hercininę ir alpinę kalnodaras. Yra karstinių (Santa Kovos) ir nekarstinių urvų (pvz. smiltainiuose susidaręs Serat del Vento urvas). Pietryčiuose kalnus raižo gilūs upių (Ljobregato, Tero ir kt.) slėniai. Kalnų šlaituose veši visžaliai kietalapių miškai (juose auga ir kamštiniai ąžuolai, kaštainiai, bukai, alepinės pušys, pinijos) bei makija, papėdėse – alyvmedžių plantacijos, vynuogynai, sodai, kukurūzų, kviečių pasėliai.

Rytinė Katalonijos kalnų papėdė tankiai apgyvendinta – ten įsikūrusi Barselona ir jos priemiesčiai.

* Godalio aukštuma. Katalonijos pakrantės kalnagūbris
* Maneskalos kalnas. Katalonijos priekrančių kalnagūbris
* Montseni masyvas
* Miškai Katalonijos priekrančių kalnagūbryje

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Katalonijos kalnai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
2. ↑  Большая советская энциклопедия, T. XI (Италия—Кваркуш). – Москва: Советская энциклопедия, 1973
| Ansbachasvok. *Ansbach* |
| --- |
|        |
| *Ansbacho senamiestis* |
|  |
| 

AnsbachasAnsbachas

49°18′0″ š. pl. 10°35′0″ r. ilg.﻿ / ﻿49.30000°š. pl. 10.58333°r. ilg.﻿ / 49.30000; 10.58333﻿ (Ansbachas)Koordinatės: 49°18′0″ š. pl. 10°35′0″ r. ilg.﻿ / ﻿49.30000°š. pl. 10.58333°r. ilg.﻿ / 49.30000; 10.58333﻿ (Ansbachas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Bavarija Bavarija |
| **Regionas** | Vidurinė Frankonija |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 40 420  |
| **Plotas** | 99,9 km² |
| **Tankumas** (2009) | 405 žm./km² |
| **Altitudė** | 405 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Ansbachas |

**Ansbachas** (vok. *Ansbach*) – miestas pietų Vokietijoje, Bavarijoje, 40 km į pietvakarius nuo Niurnbergo, prie Frenkiše Recato upės (Maino intakas). Vidurinės Frankonijos regiono centras. Mašinų gamybos, chemijos, elektronikos, tiksliosios mechanikos ir optikos, popieriaus, poligrafijos, maisto pramonė; tradicinė laikrodžių gamyba. Turizmas. Veikia taikomųjų mokslų universitetas, miesto muziejus (jame yra 1710–1861 m. veikusios manufaktūros fajansinių dirbinių).

Paveldas
--------

Ansbachas pasižymi savo senamiesčiu. Jame yra XI a. Šv. Huberto bažnyčia (XVIII a. perstatyta baroko stiliumi), XV a. gotikinė Šv. Jono bažnyčia, 1746 m. pastatyta sinagoga, XVIII a. barokiniai rūmai su rokokiniu interjeru, 1730 m. parkas su oranžerija. Nuo 1958 m. kas antri metai Ansbache vyksta Bacho muzikos festivaliai.

Istorija
--------

748 m. dabartinio miesto vietoje pastatytas benediktinų vienuolynas. Aplink jį padėjo augti kaimas (tuomet vadintas *Onoldsbach*). 1221 m. minimas kaip miestas. XIV–XV a. pr. Ansbachas buvo Hohencolernų sostine. 1528 m. mieste įvykdyta reformacija.

* Šv. Huberto bažnyčiaŠv. Huberto bažnyčia
* Ansbacho rūmaiAnsbacho rūmai
* Šv. Jono bažnyčiaŠv. Jono bažnyčia

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ansbachas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
|  |
| --- |
| Sergejus Četkovičius  *Сергеј Ћетковић* |
|  
Sergejus Četkovičius |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Sergejus Četkovičius |
| Gimė | 1976 m. kovo 8 d. (47 metai)  Titogradas, Jugoslavija |
| Kilmė | Juodkalnijos vėliava Juodkalnija |
| Žanrai | pop |
| Veikla | dainininkas |
| Aktyvumo metai | 1998–dabar |
| Įrašų kompanija | Goraton |
| Svetainė | sergejcetkovic.com |

**Sergejus Četkovičius** (*Сергеј Ћетковић*; g. 1976 m. kovo 8 d. Titograde, Juodkalnijoje) – populiarus juodkalniečių dainininkas.

Karjera
-------

Savo karjerą kaip dainininkas pradėjo 1989 m. grupėje „Vatrena srca". Joje buvo pritariamasis vokalistas ir grojo gitara. Solisto karjerą pradėjo 1998 metais, sudalyvaudamas *Sunčane skale* festivalyje su daina „Bila si ruža" (liet. *Tu buvai rožė*). Praėjus dvejiems metams po jo solo debiuto, išleido savo pirmąjį albumą, pavadintą „Kristina". Albumas tapo populiarus visoje buvusioje Jugoslavijoje.

Po trejų metų nuo pirmo albumo, atlikėjas išleido antrąjį albumą „Budi mi voda" (liet. *Būk mano vanduo*) su 12 naujų dainų. 2003 metais jis dalyvavo Budva festivalyje su daina „Postojim i ja", kuri laimėjo apdovanojimą už geriausią dainos kompoziciją.

2013 m. lapkričio 19 d. Sergejus pasirinktas atstovauti Juodkalnijai 2014 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „Moj svijet" (liet. *Mano pasaulis*).

Diskografija
------------

### Albumai

* *Kristina* (2000)
* *Budi mi voda* (2003)
* *Kad ti zatreba* (2005)
* *Pola moga svijeta* (2007)
* *2 minuta* (2010)

### Rinkiniai

* *The best of* (2005)
* *Sergej Live* (2006)
* *Balade* (2011)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sergejus Četkovičius** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2011-02-01 iš Wayback Machine projekto.

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Who See ir Nina Žižič  *„Igranka"*** |  **Juodkalnijos atstovas Eurovizijoje**2014 | Po to:**Knez  *„Adio"*** |
| Broken Hilasangl. *Broken Hill* |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

Broken HilasBroken Hilas

31°57′0″ p. pl. 141°28′0″ r. ilg.﻿ / ﻿31.95000°š. pl. 141.46667°r. ilg.﻿ / 31.95000; 141.46667﻿ (Broken Hilas)Koordinatės: 31°57′0″ p. pl. 141°28′0″ r. ilg.﻿ / ﻿31.95000°š. pl. 141.46667°r. ilg.﻿ / 31.95000; 141.46667﻿ (Broken Hilas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+9:30)------ vasaros: (UTC+10:30) |
|  |
| **Valstybė** | Australijos vėliava Australija |
| **Valstija** | Naujasis Pietų Velsas Naujasis Pietų Velsas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1844 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 18 430  |
| **Altitudė** | 315 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Broken Hilas |

**Broken Hilas** (angl. *Broken Hill*) – miestas Australijoje, vakarinėje Naujojo Pietų Velso dalyje. Geležinkelio stotis, plentai į Adelaidę, Njinganą, Burongą, Tibūburą. Broken Hilas itin toli nutolęs nuo visų didesnių šalies miestų (artimiausias – Adelaidė, už 500 km), įsikūręs sausringame krašte, todėl vadinamas Australijos užkampių (*outback*) sostine. Mieste ir jo apylinkėse, priešingai nei likusioje valstijos dalyje, galioja UTC+9:30 laikas, Svarbus kalnakasybos pramonės centras: požeminiu būdu kasamas cinkas, švinas, sidabras, randama kadmio, kobalto, aukso, vario, silicio.

Yra karo memorialas, paminklas žuvusiems kalnakasiams, viešbutis, restoranas.

Istorija
--------

1841 m. vietovę pasiekė tyrinėtojas Thomas Mitchell, o 1844 m. čia tyrinėjo Charles Sturt. Broken Hilas įkurtas 1883 m. pradėjus kasti sidabrą ir šviną. Broken Hilo rūdynas buvo vienu turtingiausių pasaulyje. 1888 m. miestą pasiekė geležinkelis. Kalnakasyba vykdoma iki šių dienų.

* Miesto gatvėMiesto gatvė
* Paminklas kalnakasiamsPaminklas kalnakasiams
* Prekybos rūmaiPrekybos rūmai
* Šv. Širdies katedraŠv. Širdies katedra

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 74
| Bačkeliaivok.  *Batschkehlen, Bussardwalde* |
| --- |
| 

BačkeliaiBačkeliai

54°44′20″š. pl. 22°39′51″r. ilg.﻿ / ﻿54.7388°š. pl. 22.6641°r. ilg.﻿ / 54.7388; 22.6641﻿ (Bačkeliai)Koordinatės: 54°44′20″š. pl. 22°39′51″r. ilg.﻿ / ﻿54.7388°š. pl. 22.6641°r. ilg.﻿ / 54.7388; 22.6641﻿ (Bačkeliai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kaliningrado sritis Kaliningrado sritis |
| **Rajonas** | Krasnoznamensko rajonas |

**Bačkeliai** (vok. *Batschkehlen*, nuo 1938 m. *Bussardwalde*) – buvęs dvaras Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, 11 km į pietryčius nuo Pilkalnio, 13 km į šiaurės rytus nuo Stalupėnų.

Istorija
--------

Bačkelių palivarkas įkurtas XVII a. 1782 m. minimas jau kaip atskiras kulmiškasis dvaras su savo žemėmis. 1785 m. buvo kulmiškoji gyvenvietė su 1 malūnu ir 2 ugniakurais, 1818 m. – kulmiškasis dvaras su 1 ugniakuru ir 11 gyventojų, 1839 m. – kulmiškasis dvaras ir malūnas su 1 ugniakuru ir 11 gyventojų. Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Užpjaunių seniūnijai, 1723-1818 m. – Įsruties apskrities Diržkiemio valsčiui, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Viliūnų valsčiui. 1928 m. prijungtas prie Kumelupių kaimo. Iki 1863 m. priklausė Pilkalnio evangelikų liuteronų parapijai, vėliau – naujai įkurtai Varnininkų parapijai. Katalikai iki 1930 m. priklausė Bildviečių parapijai, vėliau – naujai įkurtai Šilėnų parapijai. Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. buvusio dvaro teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

Gyventojai
----------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1905 m. ir 1910 m.** |
| **1905 m.** | **1910 m.** |
| 21 | 23 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pilkalnio parapijos gyvenviečių pavadinimai ir jų kilmė, Mažosios Lietuvos enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2020-08-06.
2. 1 2  Bačkeliai, GenWiki vok.
3. ↑  Viliūnų valsčius, Teritoriniai pokyčiai Vokietijoje ir vokiečių administruojamose teritorijose 1874-1945 m. vok.
4. ↑  Pilkalnio apskrities kaimų sąrašas (1910 m.) vok.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Senegalo žemėlapis
Topografinis Senegalo žemėlapis.
Vaizdas iš palydovo.
**Senegalas** yra vakarų afrikos Atlanto vandenyno pakrantėje 14 laipsnių nuo pusiaujo ir į vakarus nuo pradinio dienovidinio. Šalies bendras plotas yra 196 190 km², kurio 192 000 km² – sausuma, o 4 190 km² – vandenyje. Senegalas pagal plotą yra šiek tiek mažesnis už Didžiają Britaniją ir JAV Pietų Dakotos valstiją.

Geografija
----------

Senegalas vakaruose ribojasi su Atlanto vandenynu. Šiaurėje turi ilgiausią 813 km ribą, išilgai Senegalo upės su Mauritanija. Rytuose yra 419 km riba su Maliu. Pietryčiuose yra 330 km riba su Gvinėja, o pietuose ir pietvakariuose 338 km riba su Bisau Gvinėja ir abi ribos eina išilgai Kasamansas upės. Senegalas vienintelis turi ribą (740 km) su Gambija, kurią yra apsupęs. Gambija nuo Atlanto vandenyno į Senegalą įsiterpusi daugiau kaip 320 km ir išsidėsčiusi abiejuose krantuose išilgai Gambijos upės. Senegalo sausumos sienų ilgis sudaro 2640 km ir 531 km ribojasi su vandenynu.

Senegalas pretenduoja į 44 km (24 jūrmyles) greta esančios jūrinės zonos, į 22 km (12 jūrmylių) teritorinių vandenų ir 370 km (200 jūrmylių) išskirtinės ekonominės zonos. Jis taip pat pretenduoja į 370 km (200 jūrmylių) šelfo.

Čia aiškiai išreikšti sausas ir liūčių sezonai priklausantys nuo šiaurės rytų ir pietvakarių vėjų. Dakaro vidutinis metinis kritulių kiekis 610 mm daugiausiai iškrintantis birželio - spalio mėnesiais, kadai vidutinė temperatūra 27 °C. Gruodžio – vasario mėnesiais minimali temperatūra 17 °C. Žemiausias taškas Atlanto vandenynas esantis jūros lygyje, o aukščiausias taškas neįvardinta vietovė Futa Dželono prieškalnė esanti 581 m aukštyje.

Klimatas
--------

Tropinis, karštas, humidinis. Liūčių sezonui (nuo gegužės iki lapkričio) būdingas stiprus pietryčių vėjas. Sausuoju sezonu (gruodžio – balandžio mėnesiais) dominuoja karštas ir sausas oras, harmatanis (sausas, karštas ir pilnas dulkių) vėjas.

Augalija
--------

Senegalas turi 6 augalijos zonas: Sahelio, Sahelio-Sudano, Sudano, Sudano-Gvinėjos, tropinių miškų ir mangrovės.

Reljefas
--------

Reljefas žemas, kalvotas, lygumos pietryčiuose kylančios į aukštikalnes.

Gamtos ištekliai
----------------

Žuvis, fosfatai, geležies rūdos.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAfrikos šalių geografijos |
| --- |
|  |
| 
Alžyras • Angola • Beninas • Bisau Gvinėja • Botsvana • Burkina Fasas • Burundis • CAR • Čadas • Dramblio Kaulo Krantas • Džibutis • Egiptas • Eritrėja • Esvatinis • Etiopija • Gabonas • Gambija • Gana • Gvinėja • Kamerūnas • Kenija • Komorai • Kongas • Kongo DR • Lesotas • Liberija • Libija • Madagaskaras • Malavis • Malis • Marokas • Mauricijus • Mauritanija • Mozambikas • Namibija • Nigerija • Nigeris • Pietų Afrika • Pietų Sudanas • Pusiaujo Gvinėja • Ruanda • San Tomė ir Prinsipė • Seišeliai • Senegalas • Siera Leonė • Somalis • Sudanas • Tanzanija • Togas • Tunisas • Uganda • Zambija • Zimbabvė • Žaliasis Kyšulys |

 |
Senedo vardas Abydoso karalių sąraše
**Senedas** – penktasis antrosios Egipto dinastijos faraonas. Jis paminėtas vėlesniuose karalių sąrašuose. 

Kaip ir Venego, Senedo vardas žinomas iš fragmento, kuris buvo rastas Gizoje, Mikerino laidojimo šventykloje. Radinys buvo akmens fragmentas, kuriame užrašytas karaliaus vardas. Šis fragmentas yra vienas tvirčiausių Senedo egzistencijos įrodymų. Senedo vardas neabejotinai užrašytas vėlesnių laikų, apie 100 metų vėlesnės 4-osios dinastijos valdininko Šerio mastaboje Sakaroje. Šeris aptarnavo Senedo ir Peribseno pomirtinius kultus, kas atitinkamai gali reikšti, kad Senedas valdė Žemutinį, o Peribsenas − Aukštutinį Egiptus tuo pačiu metu. Kitas Senedo vardo užrašymas aptiktas ant Vėlyvojo laikotarpio bronzinės statulėlės, kas gali nurodyti, kad nors šiuo metu apie Senedą žinoma labai mažai, tačiau senovės egiptiečiai atminimą apie jį išlaikė labai ilgai. Senedo kapas Sakaroje nenustatytas. Jį minėjo Manetonas ir teigė, kad Setenis (kaip jis jį vadino) valdė 41 metus.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Senedas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  E.O. Blunsom. *The Past And Future Of Law*. Xlibris Corporation, 2013, p. 45

* Toby A. H. Wilkinson. *Early Dynastic Egypt*. Routledge, 2002, p. 73

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Ankstyvųjų dinastijų laikotarpis**
**Antroji dinastija**
Hotepsechemvis → 
Ranebas →
Ninetdžeras →
Venegas → 
Senedas → 
Nubneferas → 
Neferkara → 
Neferkasekeras → 
Hudžefa I →
Peribsenas →
Sechemibas → 
Chasechemvis |

 |
| **Jevno Azefasrus. *Евно Фишелевич Азеф*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1869 m. spalio mėn.Gardino gubernijoje |
| Mirė | 1918 m. balandžio 24 d. (~49 metai)Berlyne |
|  |
| Veikla | rusų provokatorius, dirbęs Rusijos slaptojoje policijoje nuo 1893 m. ir tuo pačiu metu (nuo 1899 m.) teroristinėje socialistų revoliucionierių organizacijoje. |
|  |
|  **Vikiteka** | Jevno Azefas |

**Jevno Azefas** (*Евно Фишелевич Азеф*; 1869 m. spalio mėn. Gardino gubernijoje – 1918 m. balandžio 24 d. Berlyne) – rusų provokatorius, dirbęs Rusijos slaptojoje policijoje nuo 1893 m. ir tuo pačiu metu (nuo 1899 m.) teroristinėje socialistų revoliucionierių organizacijoje.

1903 m. po G. Geršuno mirties, tapo šios teroristinės organizacijos vadovu. 1904 m. jis organizavo vidaus reikalų ministro Plėvės, 1905 m. didžiojo kunigaikščio Sergijaus nužudymą bei kitus nusikaltimus. Kartu jis policijai įduodavo organizacijos narius, kurių daugelis buvo nubausti mirtimi. 1908 m. V. Burcevas jį demaskavo ir J. Azefas buvo priverstas pasislėpti Berlyne. Dėl jo paslapties išdavimo vėliau buvo nuteistas policijos departamento direktorius A. Lopuchin.

Šaltiniai
---------

* Lietuviškoji enciklopedija II t. Kaunas: Spaudos Fondas, 1934. p. 491.
* Pevsner, G. La Doppia Vita di Evno Azev (1869-1918). Milano: Mondadori. 1936. p. 315.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Lietuvių tautinio jaunimo sąjunga „Jaunalietuviai"** – jaunimo visuomeninė organizacija, veikusi 1994–2001 m.

Įsikūrė 1994 m. liepos 17 d. Lietuvių tautinio jaunimo sąjungą „Jaunoji Lietuva" reorganizavus į dvi organizacijas – Lietuvių Nacionalinę partiją „Jaunoji Lietuva" ir Lietuvių tautinio jaunimo sąjungą „Jaunalietuviai". Abiejoms organizacijoms liko vadovauti Stanislovas Buškevičius, stovintis jaunalietuvių priešakyje nuo pat jų atkūrimo 1988 m. 1998–2001 m. LTJS „Jaunalietuviai" vadovavo Marius Kundrotas.

2001 m. lapkričio 17 d. Mariaus Kundroto iniciatyva Lietuvių tautinio jaunimo sąjunga „Jaunalietuviai", Jaunųjų nacionaldemokratų judėjimas ir Lietuvių tautinio jaunimo organizacija „Jaunoji karta" susijungė į vieningą asociaciją – Lietuvių tautinio jaunimo lygą (LTJL), kuri Teisingumo ministerijoje įregistruota 2002 m. gegužės mėn. (vadovas – Marius Kundrotas).
Dervišų šokis Stambule, Turkijoje.
**Dervišų šokis** arba **sufijų šokis** – fiziškai aktyvios meditacijos forma, paplitusi tarp kai kurių sufijų grupių ir tebepraktikuojama sufijų Mevlevi ir kitų ordinų dervišų, musulmonų asketų, sufizmo praktikuotojų. Šokio esmė – ilgai sukantis apie savo ašį įeiti į transo būseną.

Šio ritualinio šokio ištakos siekia 1273 m. kai Konijos mieste, dabartinėje Turkijos teritorijoje buvo įkurta brolija, atliekanti šį šokį.

Besisukančių dervišų šokis yra vadinamas sema. Jis simbolizuoja mistinę vidinę žmogaus kelionę link tobulybės, atsisakant savo *ego*. Tokia šokio meditacija siekiama ugdyti dervišų sąmoningumą. Sema rituale kiekvienas judesys, garsas, daiktas ar aprangos detalė turi savo prasmę. Ceremoniją sudaro 4 dalys: muzikinė įžanga, dervišų nusilenkimas vienas kitam, keturi selamai (dervišų šokis), baigiamoji malda (citata iš Korano). Dervišai pradeda suktis į kairę pusę aplink savo ašį sukryžiavę rankas ant krūtinės. Tai simbolizuoja vienį su Dievu. Vėliau, delnu į viršų, aukštyn iškelia dešinę ranką. Tai reiškia iš Dievo gaunamą palaiminimą. O per delnu žemyn pasuktą kairę ranką – ta malonė perduodama žemei ir žmonėms.

2005 m. UNESCO pripažino semą esant žmonijos žodinio ir nematerialaus paveldo šedevru.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Encyclopædia Britannica. 2009. Encyclopædia Britannica Online. 2009-09-21 Dervish
2. 1 2  The Mevlevi Sema Ceremony UNESCO.
3. ↑  The Whirling Dervishes of Rumi
Krašto žemėlapis
**Lietuvos-Baltarusijos kraštas** (rus. *Литовско-бѣлорусскiй край*) – Rusijos imperijos regionas, gyvavęs 1912–1915 m. vakarinėje imperijos dalyje. Centras – Vilnius. Kraštą sudarė panaikinta Lietuvos generalgubernatorija, jai atiteko ir buvusi Baltarusijos generalgubernatorija. Krašto plotas – 316,2 tūkst. kv. varstų. Didžiausi miestai – Vilnius, Daugpilis, Minskas, Vitebskas. Faktiškai sutapo su Šiaurės vakarų kraštu (išskyrus Smolensko guberniją, kuri pastarajam nepriklausė).

Suskirstymas
------------

Kraštą sudarė 7 gubernijos:

* Gardino gubernija,
* Kauno gubernija,
* Minsko gubernija,
* Mogiliavo gubernija,
* Smolensko gubernija,
* Vilniaus gubernija,
* Vitebsko gubernija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Россiя. Географическое описание Россiйской Имперiи по губернiямъ и областямъ съ географическими картами. – Санктпетербургъ, Тип. "Бережливость", 1913. // PDF 133–161 psl.
2. ↑  Литовско-белорусский край. Portal-slovo.ru (tikrinta 2023-02-22).
| Derėžnyčia |
| --- |
| **Ilgis** | 11,1 km |
| **Baseino plotas** | 43,0 km² |
| **Ištakos** | Varėnos III tvenkinys |
| **Žiotys** | Merkys |
| **Šalys** | Lietuvos vėliava Lietuva |

**Derėžnyčia** (*Derežnyčia*) – upelis Lietuvoje, Varėnos rajone; Merkio kairysis intakas. Prasideda Varėnos miesto III tvenkinyje, ties Varėnos rytiniu pakraščiu, prie Vilniaus–Gardino geležinkelio. Teka į šiaurės vakarus, visas aukštupys užtvenktas (Varėnos II tvenkinys, Varėnos I tvenkinys), toliau srūva pro Dainavos girią pelkėtu slėniu. Įteka Merkin 40,1 km nuo jo žiočių, priešais Salovartės kaimą.

Derėžnyčia juosia šiaurinę Varėnos miesto dalį. Nemaišytina su kita Derėžnyčia arba Derežna, tekančia per Mergežerį.

Upėvardis laikomas slavizmu iš blrs. *деражня, дражня* „vieta, kur apdorojama mediena, karnos, žievės".

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 84
*Šis straipsnis apie etninę grupę. Apie Klaipėdos miesto rajoną skaitykite straipsnyje Lietuvninkai (Klaipėda).*
Lietuvininkų gyvenamos žemės Rytų Prūsijos žemėlapyje
**Lietuvininkai** – savita etninė grupė, susiformavusi XVI a. ir gyvenusi Rytprūsių provincijos šiaurės rytinėje dalyje – Įsručio, Labguvos, Ragainės, Tilžės, Tepliavos, Klaipėdos apskrityse. Jų gyvenama teritorija buvo vadinama *Lietuvos provincija*, *Lietuva*, *Prūsų Lietuva*, nuo XIX–XX a. sandūros paplito *Mažosios Lietuvos* pavadinimas. Dar vadinami *Prūsų lietuviais*, *mažlietuviais*.

Žodžiai *lietuvninkas* ir *lietuvis* ilgą laiką buvo sinonimai. Lietuvninkai (*Литовники*) minimi jau Pskovo antrojo metraščio 1341 m. įraše (*а сам Олгерд подим брата своего Кестоутия и мужь своих Литовников*). Pskovo trečiajame metraštyje, ryšium su 1262 m. įvykiais, *lietuvninkas* (*Литовник*) minimas vietoj atitinkamoje Pskovo antrojo metraščio vietoje minėto žodžio *litvinas* (*литвин*).

Pirmojoje lietuviškoje knygoje (1547 m. Katekizme) Martynas Mažvydas kreipiasi į lietuvninkus ir žemaičius. Čia visur lietuvninkai – tiesiog etnonimo *lietuviai* variantas. Tačiau, laikui bėgant, Lietuvoje įsigalėjo etnonimas *lietuvis*, o Prūsų Lietuvoje, ypač nuo XIX a. pab. išpopuliarėjo savivardis *lietuvninkas*. Ypač šį pavadinimą išpopuliarino Jurgis Zauerveinas eilėraščiu „Lietuvninkai mes esam gimę", kuris su kompozitoriaus Stasio Šimkaus 1908 m. parašyta melodija laikomas neoficialiu Mažosios Lietuvos himnu.

Nuo XX a. 8 dešimtmečio terminas *lietuvininkai* įsigalėjo Lietuvos istoriografijoje kaip specifinės lietuvių etnografinės grupės, kuri skyrėsi nuo Didžiosios Lietuvos lietuvių tikėjimu, papročiais, dialektu, pavadinimas.

Nuorodos
--------

* XX a. pr. lietuvininkai Brockhaus’o enciklopedijoje **(**rus.**)**

|  |  |
| --- | --- |
| **Lietuviai** |  |
| **Subetnosai**: Aukštaičiai | Žemaičiai | Dzūkai | Suvalkiečiai
**Istorinės diasporos**: Lietuvninkai
**Diasporos**: Airijos | Armėnijos | Australijos | Austrijos | Azerbaidžano | Argentinos | Baltarusijos | Belgijos | Brazilijos | Estijos | Italijos | Ispanijos | JAV | Jungtinės Karalystės | Kanados | Prancūzijos | Kolumbijos | Latvijos | Lenkijos | Rusijos | Švedijos | Šveicarijos | Ukrainos | Urugvajaus | Venesuelos | Vengrijos | Vokietijos |
**Lietuvos-Lenkijos įdauba** – Baltijos sineklizės antrosios eilės stambi nugrimzdusi tektoninė struktūra, pietinė jos dalis.

Geografija
----------

Lietuvos-Lenkijos įdaubos ilgis – 400 km, plotis 250 km. Įdaubos pietuose ir rytuose – Baltarusijos-Mozūrijos anteklizė, vakaruose – Vidurio Baltijos įdauba, šiaurėje – Liepojos-Rygos lūžių zona. Ašinė (giliausia) Lietuvos-Lenkijos įdaubos dalis eina nuo Gdansko iki Palangos ir suka į rytus.

Geologija
---------

Kristalinis pamatas slūgso 500–2200 m gylyje. Nuosėdinėje dangoje yra 4 struktūriniai kompleksai (baikalinis, kaledoninis, hercininis, alpinis). Lietuvos-Lenkijos įdauba pradėjo formuotis mezozojaus pabaigoje per alpinę kalnodarą. Lietuvos-Lenkijos įdauboje išskiriamos mažesnės struktūros. Bendras kreidos darinių storis Lenkijos-Lietuvos įdaubos šiaurės rytinėje dalyje siekė 200–300 m, o pietvakarinėje – 1000–1500 m. Lenkijos įdauboje jų storis viršija 2000 m.

Literatūra
----------

* Valentinas Kadūnas. Lenkijos-Lietuvos įdaubos tektoninių sąlygų poveikis viršutinio permo litogenezei. Geologija, 36. 2001 m. P. 36–43. ISSN 1392–110X
* Valentinas Kadūnas, Alfredas Radzevičius. Mikroelementų anomalinių kiekių pasiskirstymas Lietuvos-Lenkijos įdaubos permo-mezozojaus uolienose. Litosfera. Nr. 5. Vilnius, Geologijos institutas, Vilniaus universitetas. 2001 m. P. 108–115. ISSN 1392–334X

Šaltiniai
---------

1. ↑  Saulius Šliaupa. *Lietuvos-Lenkijos įdauba*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 265 psl.
2. ↑  Robertas Mokrikas, RolanasPetkevičius. Baltijos baseino kreidos komplekso paleohidrogeologinė raida. PDF[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Desembarko del Granmos nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Krioklys parke Krioklys parke |
| **Vieta:** | Kuba (Granmos provincija) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Nikeras |
| 

Žemėlapis rodantis Desembarko del Granmos nacionalinis parkas vietą.Desembarko del Granmos nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 19°53′0″ š. pl. 77°38′0″ v. ilg.﻿ / ﻿19.88333°š. pl. 77.63333°r. ilg.﻿ / 19.88333; 77.63333Koordinatės: 19°53′0″ š. pl. 77°38′0″ v. ilg.﻿ / ﻿19.88333°š. pl. 77.63333°r. ilg.﻿ / 19.88333; 77.63333 |
| **Plotas:** | 261,8 km² |
| **Įkurtas:** | 1986 m. |
| UNESCO vėliava **UNESCO** | (angl.) (pranc.): 889 |

**Desembarko del Granmos nacionalinis parkas** (isp. *Parque Nacional Desembarco del Granma*) – saugomos gamtos teritorija pietryčių Kuboje, Granmos provincijoje, aplink Kryžiaus kyšulį. Įkurtas 1986 m.

Nacionalinis parkas žymus ne tik gamtine, bet ir kultūrine reikšme – 1956 m. jo pakrantėse išsilaipino Če Gevara, Fidelis Kastro, Raulis Kastro ir dar 79 jų bendražygiai, atvykę jachta „Granma" iš Meksikos, ir pradėję Kubos revoliuciją. Nuo to ir kilo parko pavadinimas – *Desembarco del Granma* reiškia „Granmos prisišvartavimas".

Parke auga 512 rūšių augalų, iš kurių 60 % yra endeminiai. Čia taip pat sutinkami gyvūnai, reti kitose Kubos dalyse – Kubos naktinis driežas (*Cricosaura typica*), *Liguus vittatus* moliuskas, baltauodegis fajetonas (*Phaethon lepturus*), mėlyngalvis putpelinis karvelis (*Starnoenas cyanocephala*), kubinė amazonė (*Amazona leucocephala*), taip pat amerikinis lamantinas, 4 jūrinių vėžlių rūšys. Iš viso čia gyvena 13 žinduolių, 110 paukščių, 44 roplių ir 7 varliagyvių rūšys, didelė jų dalis yra endeminės. Teritorija pasižymi vaizdingomis pakrančių terasomis, karstiniais dariniais, kriokliais, išskirtiniais pakrančių klifais. El Guatės urve yra tainų archeologinė vietovė.

1999 m. Desembarko del Granmos nacionalinis parkas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą dėl išskirtinio gamtos grožio bei svarbių geologinių darinių.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Kuboje |
| --- |
|  |
| Materialusis | 
Senoji Havana (1982) · Trinidadas ir Indėnų slėnis (1988) · Kubos Santjagas: San Pedro de la Rokos tvirtovė (1997) · Vinjaleso slėnis (1999) · Desembarko del Granmos nacionalinis parkas (1999) · Kubos kavos plantacijų archeologinis kraštovaizdis (2000) · Aleksandro fon Humbolto nacionalinis parkas (2001) · Sjenfuegoso istorinis centras (2005) · Kamagvėjaus istorinis centras (2008) |  |
|  |
| Nematerialusis | 
Tumba fransesa (2008) · Kubietiška rumba (2016) · Punto gvachiro (2017)  · Las Parandas šventė vidurio Kuboje (2018) |

 |
**Lietuvių terminologijos forumas** (LTF, pilnasis pavadinimas – Europos Sąjungos ir Lietuvos Respublikos institucijų bei įstaigų terminologijos forumas) – ES ir Lietuvos institucijų bei įstaigų specialistų tinklas, kuriuo siekiama geriau derinti ES teisės aktų ir LR teisės aktų lietuvių kalbos terminiją ir gerinti jos kūrimo bei tvarkymo sąlygas.

Svarbiausias LTF tikslas – sutelkti į vieną vietą žmones, dirbančius lietuvių terminologijos srityje, ir suteikti jiems galimybę dalytis profesine informacija ir gerąja patirtimi.

Pagrindinis tinklo valdymo organas – kasmetinė dalyvių konferencija. Tarp konferencijų tinklo veikla koordinuoja koordinavimo grupė, sudaryta iš 8 forumo narių – 4 iš ES institucijų ir 4 iš LR institucijų bei įstaigų, kuriai vadovauja Europos Komisijos atstovas. Praktinius LTF reikalus tvarko sekretoriatas, tuo rūpinasi Europos Komisijos Vertimo raštu generalinio direktorato Lietuvių kalbos departamentas.

Lietuvių terminologijos veikla: metinės konferencijos; terminologijos seminarai Lietuvos ekspertams (iki 2018 m. surengti septyni vienos dienos seminarai, vienas iš jų – drauge su Lietuvos banku); seminarai ir paskaitos LR universitetų, kuriuose dėstoma terminologija ir/arba vertimas, studentams ir dėstytojams; diskusijos interneto forume aktualiais terminologijos klausimais ir kt. 

Lietuvių terminologijos forumas įkurtas 2011 m. birželio 3 d. per steigiamąją konferenciją, kurią inicijavo Europos Komisijos Vertimo raštu generalinio direktorato Lietuvių kalbos departamentas ir Valstybinė lietuvių kalbos komisija. Partneriai – LR Seimas, Lietuvių kalbos institutas ir Europos Sąjungos Taryba.

2018 m. gegužės pradžioje tinke buvo 120 registruotų dalyvių. Dalyvavimas LTF yra savanoriškas ir neatlygintinas.

Didžiausias forumo renginys – kasmetinė konferencija. LTF konferencijos rengiamos LR Seime birželio pirmą penktadienį ir vyksta daugmaž tokiu pačiu formatu: iš ryto skaitomi plenariniai pranešimai, popiet diskutuojama aktualiais ES ir LR terminologijos ir terminijos klausimais.

Iki 2018 m. surengtos 7 konferencijos. 2015 ir 2017 m. LTF konferencijos buvo dviejų dienų.

Nuo 2013 m. per konferenciją veikia vaizdo tiltas su Briuseliu.

Nuorodos
--------

* LTF tinklalapis http://ec.europa.eu/translation/lithuanian/ltf/index\_lt.htm Archyvuota kopija 2018-05-26 iš Wayback Machine projekto.
* http://ec.europa.eu/translation/lithuanian/ltf/documents/ltf\_statute\_approved\_6\_8\_2012\_lt.pdf Archyvuota kopija 2018-05-25 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Mevlevių ordino dervišas
**Dervišas** (pers. درویش = *Darvīsh*) – musulmonų asketas, sufizmo praktikuotojas.

Dervišai gyvena skurdžiai, išgyvena iš išmaldos. Išmaldos prašymas skirtas ugdyti nuolankumą, mažinti egoizmą. Sukauptus perteklinius pinigus dervišas turi skirti kitiems, gyvenantiems skurdžiau. Dervišų brolijų maldos vietos („vienuolynai") vadinami hanakomis. Tačiau dervišai nėra tapatūs krikščionių ar budistų vienuoliams, nes jie gali turėti šeimą, savo namus.

Dervišai jungiasi į skirtingus ordinus. Dalis dervišų senovėje priklausė kariniams ordinams (pvz. bektašiai), tapdavo janyčarais, valdovų asmens sargybiniais. Kiti ordinai būrėsi siekiant dvasinio tobulėjimo. Dervišų dvasinės praktikos būna įvairios: čištai, kurių ordinas veikia Pietų Azijoje, praktikuoja tylią meditaciją, tuo tarpu mevleviai (Turkija), siekia dvasinės ekstazės per muziką ir šokį sukantis.
**Kritinis racionalizmas** − tai metodologija, kurios pagrindas yra mokslinės tiesos atradimas remiantis kritiniu mąstymu. 

Pagrindinis tiesos išsiaškinimo būdas, anot kritinių racionalistų, dažniausiai yra paneigimas ir falsifikavimas. Falsifikaciją, kaip mokslo metodą nagrinėjo Karlas Poperis. 

K. Poperis taip pat išskyrė aktyvistinę ir pasyvistinę tyrimo metodologiją (intelekto ir samčio). Aktyvistinė metodologija tiksliai žino ko ieško, ką nori išsiaiškinti, taigi iš pradžių išsikelia teoriją akcentuodama dedukcinį ieškojimų būdą, o pasyvistinė − eina nuo padrikų faktų prie teorijų, pati nežinodama ko ieško ir remiasi indukciniu metodu.

Kritinį racionalizmą reikėtų pristatyti ne kaip koncepciją, o veikiau kaip metodinę nuostatą, mąstymo būdą. Todėl nesunku suformuluoti pagrindinę kritinio racionalizmo mintį: mokslinių teorijų negalima įrodyti iš principo. Mes mokomės ne iš žinių ir įžvalgų, o iš klaidų. Mokslinė pažanga kyla iš to, kad bandome falsifikuoti esamas mokslines teorijas. Nėra galutinio žinių pagrindimo. Mums nieko kito nebelieka, kaip laipsniškai tobulinti tai, kas yra, nurodant tai, kas yra klaidinga.

Kritinio racionalizmo požiūriu, filosofija yra kritinis, protu besiremiantis mokslas. Jokia prasmė, koncepcija, teorija negali pretenduoti į imunitetą kritikai. Jau vien intelektualinis sąžiningumas reikalauja kritiškai tikrinti tai, ką ruošiamės teigti. Nėra tokio švento ir tokio gerbtino dalyko, kuriuo negalėtų suabejoti kritinis protas.

Nuorodos
--------

* Kritinis racionalizmas Archyvuota kopija 2008-10-16 iš Wayback Machine projekto. (anglų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Hauardas Vebasangl. *Howard Webb*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1971 m. liepos 14 d. (51 metai)Roderamas, Anglija |
|  |
| Veikla | Anglijos tarptautinės kategorijos futbolo teisėjas. |
|  |
|  **Vikiteka** | Howard Webb |

**Hauardas Vebas** (angl. *Howard Webb*; g. 1971 m. liepos 14 d. Roderame) – Anglijos tarptautinės kategorijos futbolo teisėjas. Teisėjauja Anglijos Premier League varžybose, UEFA Čempionų lygoje, tarptautinėse rinktinių varžybose.

Teisėjo karjerą pradėjo 1989 m. teisėjaudamas vietinėje Roderamo lygoje. 1993 m. tapo Šiaurės grafysčių rytų lygos teisėjo asistentu, o po dvejų metų – aikštės teisėju. 1996 m. tapo The Football League teisėjo asistentu, o 1998 m. Premier League teisėjo asistentu bei Futbolo konferencijos aikštės teisėju. 2003 m. spalio 18 d. Howard Webb debiutavo kaip aikštės teisėjas Premier League varžybose tarp Fulham FC ir Wolverhampton Wanderers FC. 2005 m. tapo FIFA kategorijos teisėju. Pirmos jo teisėjautos tarptautinės varžybos buvo tarp Portugalijos ir Šiaurės Airijos.

Howard Webb teisėjavo FIFA jaunimo iki 20 m. pasaulio čempionate, 2008 m. JAV Superliga čempionate bei 2008 m. Europos futbolo čempionate. Vebas teisėjavo 2010 m. pasaulio čempionate, tarp jų ir jo finale tarp Ispanijos ir Olandijos. Tose varžybose teisėjas parodė 14 geltonų ir 1 raudoną kortelę (daugiausia per visų finalų istoriją).
| ***Jaunieji žudikai*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | I ragazzi del massacro |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Fernando Di Leo |
| Scenaristas (-ai) | Fernando Di LeoNino LatinoAndrea MaggioreMarino Onorati |
| Metai | 1969 |
| Žanras | kriminalinis |
| Trukmė | 92 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Jaunieji žudikai** (it.  *I ragazzi del massacro*) – 1969 m. Italijoje sukurta kriminalinė drama.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Pier Paolo Capponi – komisaras Duka Lambertis
* Susan Scott – Livija Uzaro
* Marzio Margine – Karolino Marasis
* Meichel Bardinet – Stelvi
* Danika La Loggia – Beatričė
* Renato Lupi – Maskarantis
* Enzo Liberti – Luidžias
* Giuliano Manetti – Grasis
* Priscilla Benson – floristė

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Klasėje, kurioje mokosi probleminiai paaugliai įvykdomas nusikaltimas: jie išprievartauja ir nužudo mokytoją. Byla pavedama komisarui Lamberčiui, tačiau dėl jauno nusikaltėlių amžiaus jo veiksmų laisvė apribota, be to, šie slepia nusikaltimo motyvą ir visi tvirtina nedalyvavę nusikaltime. Lambertis pradeda įtarti, kad už šio nusikaltimo stovi kažkas, paskatinęs paauglius jį įvykdyti, ir dabar jam reikia rasti vieną, pasirengusį prabilti ir pasakyti tiesą...
Čarlzas Pirsas
**Čarlzas Pirsas** (Charles Sanders/Santiago Peirce, 1839 m. rugsėjo 10 d. – 1914 m. balandžio 19 d.) – amerikiečių logikas, filosofas, mokslininkas ir matematikas.

Č. Pirsas laikomas pragmatizmo, mokslo filosofijos, loginės semiotikos pradininku.

Č. Pirso filosofija
-------------------

Jis loginės semiotikos pradininkas. Todėl filosofas samprotauja apie teiginių naudingumą. Jo loginė semiotika ieško teiginių aiškumo kriterijų, aiškumo priklausomai nuo teiginių praktinio pritaikomumo. Čia nuolat kalbama apie sąvokas ir sprendinius. Č. Pirsas suabsoliutina *„tik praktinis patyrimas daro sąvokas teisingas"* (tai laboratoriniai tyrimai ir matematiniai uždaviniai). Jo manymu, yra tik praktinė veikla, kuri užpildo sąvokos turinį.

Č. Pirso pragmatizmas reiškia eksperimentinio metodo diegimą filosofijoje, t. y. sąvokos nurodo kokį nors empirinį veiksmą, o jei sąvoka nenurodo nieko, ką galima patvirtinti praktika, tai ji yra nereikšminga ir tuščia.

Pasak Č. Pirso, filosofijos tikslas atskleisti sąvokas taip, kad vėliau jas būtų galima tiksliai, empiriškai pritaikyti. Visos tiesos yra reliatyvios (santykinės), jos priklauso nuo praktinės sėkmės ir empirinio pritaikymo. Č. Pirsas padarė perversmą moksle, anot jo, mokslas turi būti utilitarus, o sąvokos privalo būti verifikuojamos.

Nuorodos
--------

* Č. Pirso biografija Archyvuota kopija 2005-12-01 iš Wayback Machine projekto.
* Č. Pirso sąvokų žodynėlis

Vikicitatos 

Wikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Charles Sanders Peirce***


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Charles Sanders Peirce** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| ***Raudonoji Sonja*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Red Sonja |
| Kilmės šalis | JAVNyderlandai |
| Režisierius | Richard Fleischer |
| Prodiuseris (-iai) | Christian Ferry |
| Scenaristas (-ai) | Clive ExtonGeorge MacDonald Fraser |
| Vaidina | Brigitte NielsenArnold SchwarzeneggerSandalh BergmanPaul L.SmithErnie Reyes, Jr.Ronald Lacey |
| Metai | 1985 |
| Trukmė | 89 min. |
| Kalba | anglų |
| Platintojas | MGC/UA Entertainment Company |
| Montažas | Frank J.Urioste |
| Kinematografija | Giuseppe Rotunno |
| **IMDb įrašas** |

**Raudonoji Sonja** (angl. *Red Sonja*) – 1985 m. fantastinis kalavijo ir burtų žanro filmas, kuriame pirmą kartą kine debiutavo Brigitte Nielsen. Vieną iš pagrindinių vaidmenų atliko Arnold Schwarzenegger. Filmą režisavo Richar Fleishner. Raudonosios Sonjos personažas pirmą kartą pasirodė „Marvel" komiksuose, kuriuos sukūrė Roy Thomas. Pirmasis komiksas su Sonja pasirodė komikso „Konanas Barbaras" 23-ajame leidime 1973 metais. Tikrasis šio personažo autorius Robert E. Howard, kurio apsakyme „Grobuonies šešėlyje" (1934 m.) veikė Raudonoji Sonja iš Rogatino.

Filmas buvo filmuotas Italijoje, Abrucų regione ir studijoje netoli Romos. Filmas kino teatruose surinko beveik 7 mln. JAV dolerių[1], kai gamyba kainavo apie 15 mln. JAV dol. Kritikai filmą supeikė, Brigitte Nielsen buvo nominuota dviem Auksinėms avietėms, vieną laimėjo (gavo už blogiausią debiutą, nominuota kaip blogiausia aktorė). Auksinei avietei buvo nominuota ir Sandahl Bergman kaip blogiausia antro plano aktorė.

Išnašos
-------

1. ↑  Box Office Mojo – Red Sonja
| **Sula sula** |
| --- |
| Raudonkojis padūkėlis (*Sula sula*) |
| Apsaugos būklė |
| Nekeliantys susirūpinimo (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Irklakojiniai paukščiai  *( Pelecaniformes)* |
| Šeima: | Padūkėliniai  *( Sulidae)* |
| Gentis: | Padūkėliai  *( Sula)* |
| Rūšis: | Raudonkojis padūkėlis  *( Sula sula)* |

 |
| Binomas |
| ***Sula sula***Linnaeus, 1766 |
| Sinonimai |
| * *Sula piscator*

 |

**Raudonkojis padūkėlis** (*Sula sula*) – padūkėlinių (*Sulidae*) šeimos jūrinis paukštis. Pagal rūšies pavadinimą, suaugusieji visada būna raudonomis kojomis, tačiau plunksnų spalva skiriasi. Jie yra puikūs skraidūnai, nors nerangūs kilimo ir tūpimo metu. Plačiai paplitę tropikų kraštuose, veisiasi paukščių kolonijose pakrančių regionuose, ypač salose.

Kaukėtieji padūkėliai Koralų jūros salose
Ruda morfa Galapagų salose

Biologija
---------

Raudonkojis padūkėlis yra apie 70 cm ilgio, jo sparnų mostas – iki 1,45 m, svoris – apie 0,8 kg. Būdingos raudonos kojos,šviesiai mėlynas snapas, su raudonomis dėmėmis prie pagrindo. 

Šios rūšies populiacijai būdingas polimorfizmas: yra baltos, baltos juodauodegės, rudos, rudos baltauodegės ir panašios morfos. Jos paprastai veisiasi kartu, bet daugumoje regionų dominuoja viena ar dvi morfos, pvz. Galapagų salose daugiausia sutinkama ruda morfa, nors taip pat čia atskrenda ir balta morfa.

Veisiasi tropikų vandenynų salose. Kitu laiku paukštis būna jūroje, bet retai matomas nutolęs nuo perimviečių. Peri didelėse paukščių kolonijose. Padeda 1 kiaušinį į lizdą neaukštame medyje ar krūmuose, retai – ant žemės. Jį perina 44-46 dienas abu poros nariai. Jauniklis pradeda skraidyti po 3 mėnesių. Šių padūkėlių poros būna stabilios kelis sezonus. Jie demonstruoja įmantrius pasveikinimo ritualus, tarp jų ir šaižų klyksmą, patino mėlynos gerklės rodymą, taip pat trumpus šokius.

Raudonkojis padūkėlis gerai nardo – krenta į vandenį dideliu greičiu, kad pagautų grobį. Dažniausiai maitinasi smulkiomis žuvimis arba kalmarais, kurie renkasi grupėmis prie vandens paviršiaus.

Taksonomija
-----------

Rūšies vardas *Sula* kildinamas iš norvegų kalbos. Yra 3 porūšiai:

* *S. s. sula* (Linnaeus, 1766) – Karibų ir pietvakarių Atlanto salos
* *S. s. rubripes* (Gould, 1838) – tropinis Ramusis ir Indijos vandenynai
* *S. s. websteri* (Rothschild, 1898) – rytų centrinis Ramusis vandenynas

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Raudonkojis padūkėlis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Vikirūšių projekte yra informacijos, susijusios su straipsniu
***Sula sula***

1. ↑   „IUCN Red List - Sula sula". IUCN Red list. Nuoroda tikrinta 2016-10-01.
2. ↑  Jobling, James A. (2010). *The Helm Dictionary of Scientific Bird Names*. London: Christopher Helm. p. 373. ISBN 978-1-4081-2501-4.
3. ↑  Gill, Frank; Donsker, David, eds. (2017). „Hamerkop, Shoebill, pelicans, boobies & cormorants". *World Bird List Version 7.3*. International Ornithologists' Union. Nuoroda tikrinta 20 November 2017.
| Krivanissvk. *Kriváň* |
| --- |
| Krivanis nuo Vychodno kaimo pusės |
| **Žemynas** | Europa |
| **Šalys** | Slovakija |
| **Aukščiausias taškas** | 2 495 m |
| **Koordinatės** | 49°09′50″ š. pl. 20°00′10″ r. ilg.﻿ / ﻿49.16389°š. pl. 20.00278°r. ilg.﻿ / 49.16389; 20.00278Koordinatės: 49°09′50″ š. pl. 20°00′10″ r. ilg.﻿ / ﻿49.16389°š. pl. 20.00278°r. ilg.﻿ / 49.16389; 20.00278 |
| **Uolienos** | granitas |
| **Kalnodara** | vulkaninė |

**Krivanis** (svk. *Kriváň*, lenk. *Krywań*) – viena iš didžiausių Aukštųjų Tatrų viršukalnių Slovakijoje. Jos aukštis – 2 495 m virš jūros lygio, 1 353 m virš papėdės Tri Studnečki kaimo. Krivanis – Slovakijos nacionalinis pasididžiavimas, šalies simbolis. Slovakai jį brangina panašiai taip pat, kaip čekai Ržypą ar graikai Olimpą. 

Viršukalnė stūkso Poprado rajone, Prešovo krašte. Labiausiai turistų mėgiama – vakarinė pusė, čia daugiausiai pažymėtų žygeiviams takų. Lengviausiai turistų pasiekiama maršrutu, vedančiu nuo Štrbske Pleso ežero. 

Labai populiarūs yra kasmetiniai masiniai kalnų žygiai į viršukalnę. Pirmas toks pakilimas buvo surengtas 1841 m. o pirmą kartą į kalną įkopta 1722 m. Pagal vietinę legendą, dar Dievui kuriant pasaulį, jis pasiuntęs angelą aplink Žemę paskleisti įvairių gamtos grožybių. Angelas skrisdamas virš Tatrų sparnu kliudęs vieną iš viršūnių, ir prakiuro jo maišas su gamtos turtais. Iš jo pabiro visos grožybės: kalnai, slėniai, upės, pievos su ten gyvenančiais elniais, stirnomis, meškomis ir kitais gyvūnais. Taip ir liko pakrypęs Krivanio kalnas (*kriv* reiškia „kreivas").

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Krivanis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Krivanio viršukalnė
* Krivanis *summitpost.org* svetainėje
* Krivanis Aukštųjų Tatrų žemėlapyje
* Slovakijos nacionalinio simbolio rinkimai