recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Verstaminų II piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Verstaminų II piliakalnisVerstaminų II piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°16′56.8″ š. pl. 23°34′8.0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.282444°š. pl. 23.568889°r. ilg.﻿ / 54.282444; 23.568889Koordinatės: 54°16′56.8″ š. pl. 23°34′8.0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.282444°š. pl. 23.568889°r. ilg.﻿ / 54.282444; 23.568889 |

 |
| Vieta | Lazdijų rajonas |
| Seniūnija | Teizų seniūnija |
| Aukštis | 5­-6 m |
| Plotas | 11,5x9 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1965 |
| Registro Nr. | AR602 / 22949, 22950, 5320 /A192KP |

**Verstaminų II piliakalnis su gyvenviete** – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22950) Lazdijų rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Verstaminų, Teizų seniūnija. Pasiekiamas pavažiavus 200 m į šiaurę lauko keliuku nuo Verstaminų pirmojo piliakalnio, pasukus į kairę vakarų kryptimi per kanalą, yra kairėje, šiaurės kryptimi nuo keliuko.

Piliakalnis
-----------

Verstaminų II piliakalnis įrengtas 450 m į vakarus nuo pirmojo, nusausinto ežero pietiniame krante. Aikštelė ovali, pailga pietų – šiaurės kryptimi, 11,5x9 m dydžio, apjuosta 60 m ilgio, 3 m aukščio rytuose ir 5 m aukščio vakaruose, 22 m pločio pylimu. Šlaitai vidutinio statumo, 5­-6 m aukščio.

Piliakalnis labai apardytas arimų, dirvonuoja.

Pietvakarinėje papėdėje, 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos keramikos.

Tyrimai
-------

1965 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 6300 m². Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 10000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Verstaminų III piliakalnis 0,3 km | Atesninkų piliakalnis 8 km | Prelomčiškės piliakalnis 6,5 km |  |
| Rudaminos piliakalnis 7,5 km |  | Verstaminų IV piliakalnis 1,8 km Verstaminų I piliakalnis 0,3 km |
| Buniškių piliakalnis 10 km | Kuklių piliakalnis 8 km | Giraitės piliakalnis 2,5 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 180­-181 (Nr. 812).

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.143
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.1993, p.60

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Verstaminai II
| **Mikalojus Daukša** |
| --- |
|  |
| Gimė | ~ 1527 ar 1538 m.Babėnuose |
| Mirė | 1613 m. vasario 16 d.Varniuose |
|  |
|  **Vikiteka** | Mikalojus Daukša |

**Mikalojus Daukša** (g. apie 1527  m. Babėnuose – 1613 m. vasario 16 d. Varniuose) – kunigas, humanistas, kontrreformacijos veikėjas, vienas lietuvių raštijos kūrėjų. Švietėjas, humanistinių idėjų reiškėjas, didžiausias kovotojas dėl gimtosios kalbos teisių XVI a.

Biografija
----------

Spėjama, kad mokėsi viename iš V. Europos universitetų. Buvo Krakių klebonas (1570–1572 m.), Žemaičių kapitulos kanauninkas (1572–1585 m.) bei oficiolas (1585–1592 m.). Nuo 1592 m. kunigavo Betygaloje. Žemaičių vyskupijos administratorius (1609–1610 m.). Mokėjo kelias kalbas, turėjo biblioteką, skelbė kontrreformacijos ir renesansinio humanizmo idėjas. Kovojo dėl Lietuvos valstybinio savarankiškumo po Liublino unijos pasirašymo.

Kai Tarkvinijus Pekulas, įgaliotas popiežiaus Grigaliaus XIII, 1579 m. vizitavo Žemaitijos vyskupiją, Krakėse esančioje M. Daukšos bibliotekoje rado tris knygas, kurios katalikams buvo nepriimtinos, – tai buvo dvi graikų kalbos gramatikos, populiarios liuteroniškuose kraštuose, ir „Adagia" – Europos humanisto Erazmo Roterdamiečio Antikos autorių kūrybos ištraukų rinktinė.

Vilniuje iš lenkų kalbos išvertė J. Ledesmos katekizmą, parašė jo pratarmę. Tai – pirmoji LDK parengta ir 1595 m. išleista lietuviška knyga – „Katekizmas". Jos egzempliorius saugomas VU bibliotekoje.

Titulinis „Postilės" (Postilla catholicka, tái est Ižguldimas ewangeliu kiekwienos nedelos ir szwętes per wissús metús.) puslapis
M. Daukšos kūriniai pasižymi savitu stiliumi, turtinga kalba, juose pradėti vartoti lietuviški naujadarai (*mokytojas*, *valia*, *įkvėpimas*, *išmintis* ir kiti). Dar iki Katekizmo parengė ir 1599 m. išleido J. Wujeko postilės vertimą. „Postilėje" parašė lenkišką pratarmę, kurioje kreipėsi į Lietuvos visuomenę, skatindamas kurti raštiją lietuvių kalbai. Pratarmėje reiškiama naujųjų laikų tautos suverenumo samprata, aukštinama gimtoji kalba, pabrėžiama jos svarba tautai ir valstybei.

Kūriniai
--------

* Katekizmas, arba Mokslas, kiekvienam krikščioniui privalus, 1595, Vilnius. (Išvertė į lietuvių kalbą)
* Postilla Catholica (Postilė), 1599, Vilnius. (Išvertė į lietuvių kalbą).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Vanagas. Mikalojus Daukša*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 532 psl.

Nuorodos
--------

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Mikalojus Daukša***

* Apie M. Daukšą Archyvuota kopija 2016-03-20 iš Wayback Machine projekto. (Žemaičių vyskupystės muziejus)
* Jurgis Lebedys: Mikalojus Daukša Archyvuota kopija 2007-04-24 iš Wayback Machine projekto.
| **Kazimieras Berulis** |
| --- |
| Gimė | 1905 m. vasario 26 d.Plimutas (JAV) |
| Mirė | 1941 m. liepos 29 d. (36 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Lietuvos universitetas |

**Kazimieras Berulis** (1905 m. vasario 26 d. Plimute, JAV – 1941 m. liepos 29 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1925 m. baigė Seinų „Žiburio" gimnaziją. Lietuvos universiteto Teologijos fakultete studijavo lietuvių ir vokiečių literatūrą.

1924–1925 m. redagavo pavasarininkų žurnalą „Jaunimo vadas" ir leidinį „Pavasario sąjunga". 1928–1931 m. dienraščio „Rytas" redaktoriaus padėjėjas. 1931–1935 m. Telšiuose redagavo savaitraštį „Žemaičių prietelius", buvo ateitininkų federacijos generalinis sekretorius. Bendradarbiavo leidiniuose „Ateitis", „Tėvynės sargas", „Židinys ", „Lietuvos mokykla", „Mūsų Vilnius", „Šaltinis", „Naujoji vaidilutė", „Dienovidis". 

1936 m. parašė ,,Kun.Motiejus Gustaitis. Pedagogas ir švietėjas." 47 psl.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 63 psl.
| Vosbučių piliakalnis |
| --- |
| Vosbučių piliakalnis iš pietų pusės |
| 

Vosbučių piliakalnisVosbučių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°21′38″ š. pl. 23°38′51″ r. ilg.﻿ / ﻿55.36056°š. pl. 23.64750°r. ilg.﻿ / 55.36056; 23.64750Koordinatės: 55°21′38″ š. pl. 23°38′51″ r. ilg.﻿ / ﻿55.36056°š. pl. 23.64750°r. ilg.﻿ / 55.36056; 23.64750 |

 |
| Vieta | Kėdainių rajonas |
| Seniūnija | Krakių seniūnija |
| Aukštis | 7-10 m |
| Plotas | 17,5x9 |
| Naudotas | I tūkst. - II tūkst. pradžia |
| Registro Nr. | A356P |

**Vosbučių piliakalnis**, dar vadinamas **Pilaitės kalnu** – piliakalnis Kėdainių rajono vakaruose, Krakių seniūnijoje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Pajieslio, Vosbučių kaimo pietiniame gale. Stūkso Šušvės dešiniajame krante, prie jos intako Pečupės žiočių. Aikštelė trikampės formos, driekiasi šiaurės – pietų kryptimi. Ilgis 17,5 m, plotis (šiaurinėje pusėje) 9 m. Šiaurėje supiltas 2 m aukščio, 16 m pločio pylimas 3,5 m aukščio išoriniu šlaitu. Šlaitai statūs, 7-10 m aukščio. Tame pylime iškasta duobė.

Piliakalnio šlaitai kai kur apaugę krūmais.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmetyje – II tūkstantmečio pradžioje.

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalniai

* 
* 
* 
* 
* 
* Piliakalnis iš šiaurės pusėsPiliakalnis iš šiaurės pusės
* Piliakalnis iš pietų pusėsPiliakalnis iš pietų pusės
Koordinatės: 54°53′43″ š. pl. 23°55′28″ r. ilg.﻿ / ﻿54.89528°š. pl. 23.92444°r. ilg.﻿ / 54.89528; 23.92444

Kauno kultūros centras
**Darbo rūmai** – rūmai Kauno naujamiestyje, Vytauto pr. 79. Rūmuose šiuo metu įsikūrę Kauno kultūros centras, veikia daug meno mėgėjų kolektyvų bei studijų.

Istorija
--------

Pagal 1935 m. priimtą įstatymą, vietoj 1934 m. uždarytų profsąjungų, buvo įsteigti Darbo rūmai – tautininkų valdžios kuriamos korporacinės sistemos dalis. Darbo rūmai rūpinosi darbininkų švietimu, profesiniu lavinimu, kultūra, tačiau veiklą turėjo derinti su Vidaus reikalų ministerijos Vyriausiąja darbo ir socialinės apsaugos inspekcija. Jau nuo 1936 m. Darbo rūmai įsteigė progimnaziją suaugusiems darbininkams, 14 kultūros klubų, tarp kurių buvo Juozo Miltinio teatro trupė, chorai, šokių būreliai, vokaliniai ir styginiai ansambliai, leido laikraštį Darbas, teikė darbininkams teisinę pagalbą.

Organizacijos veiklai buvo reikalingos naujos patalpos, todėl Vytauto ir Kęstučio g. sankryžoje nuspręsta pastatyti naujus rūmus, kurie baigti 1939 m. Rūmus suprojektavo inžinierius architektas Adolfas Lukošaitis ir inžinierius A. Novickis. Antrojo pasaulinio karo metais rūmuose veikė nacistinės Vokietijos gestapas. 1946 m. rūmai pavadinti Profsąjungų kultūros rūmais. Juose buvo atnaujinta kultūrinė, šviečiamoji, edukacinė ir informacinė veikla. Nuo 1993 m. rūmuose veikiantis kultūros centras „Tautos namai" telkia liaudies ir sportinių šokių kolektyvus, chorus, yra kalendorinių ir valstybinių, miesto švenčių organizatorius. 

Kauno kultūros centras, anksčiau buvęs „Tautos Namais", restruktūrizuojamas į visiškai naują, šiuolaikišką ir modernų daugiafunkcinį kultūros centrą (KKC). KKC atnaujinamas ne tik rekonstruojant ir pertvarkant pastatą funkciniais, architektūriniais, interjero bei eksterjero aspektais, bet ir iš esmės atnaujinant įstaigos veiklų struktūrą, viešinimą bei kitas sritis. Čia nebelieka senųjų tradicijų ir šiuolaikinio meno atskirties – jie tampa vienas kitą papildančiu veiksniu, kuriančiu šviežią požiūrį į Kauno kultūrą.

Rūmai
-----

Rūmai susideda iš dviejų keturaukščių korpusų. Rūmų išorė griežta ir santūri, dominuoja funkcionalizmo architektūra. Interjere išliko įvairiakraštės teracos grindys, profiliuoti lubų apvadai. Gražiausias rūmuose – centrinis vestibiulis su plačiais laiptais bei spalvotu vitražu. Pagrindinis portalas – iš Kęstučio g.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Darbo rūmai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 494-495 psl.

Nuorodos
--------

*
| **Mikas Ilgūnas** |
| --- |
| Gimė | 1911 m.Bebrininkai, Paežerių valsčius, Vilkaviškio apskritis |
| Mirė | 1967 m. birželio 7 d. (~56 metai)Alytus |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Mikas Ilgūnas** (1911 m. Bebrininkuose, Paežerių valsčius, Vilkaviškio apskritis – 1967 m. birželio 7 d. Alytuje, Palaidotas Šunskų kapinėse.) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1929 m. baigęs Marijampolės Rygiškių Jono gimnaziją, Vytauto Didžiojo universitete studijavo teisę.

Dirbo laikraštyje „Lietuvos aidas" reporteriu ir redakcijos nariu, 1931 m. faktiškasis žurnalo „Savivaldybė" redaktorius, nuo 1936 m. Darbo rūmų leisto laikraščio „Darbas" redaktorius. Nuo 1941 m. pasirašinėjo biuletenį „Lietuvos Raudonojo Kryžiaus Žinios", Sveikatos globos valdybos propagandos skyriaus vedėjas. 1943 m. redagavo savaitraštį „Lietuviai". 1946 m. Kaune suimtas, nuteistas, išvežtas į Sibirą. 1959 m. grįžo į Lietuvą.

Kartu su P. Babicku parengė leidinį „Lietuva vasarį". Nuo 1931 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 166 psl.
| **Mikelis Kiošis** |
| --- |
| Gimė | 1868 m. rugpjūčio 1 d.Smeltė, dab. Klaipėda |
| Mirė | 1927 m. lapkričio 8 d. (59 metai)Tilžė |
|  |
| Veikla | Mažosios Lietuvos visuomenės ir politinis veikėjas, vertėjas, spaudos darbuotojas. |

**Mikelis Kiošis** (1868 m. rugpjūčio 1 d. Smeltė, dab. Klaipėda – 1927 m. lapkričio 8 d. Tilžė) – Mažosios Lietuvos visuomenės ir politinis veikėjas, vertėjas, spaudos darbuotojas.

Biografija
----------

1882–1886 m. Priekulės spaustuvėje įgijęs raidžių rinkėjo profesiją, 1886–1924 m. dirbo Oto fon Mauderodės spaustuvėje Tilžėje, nuo 1924 m. „Ryto" spaudos ir leidybos bendrovėje Klaipėdoje. 1890–1923 m. Tilžėje redagavo laikraštį „Nauja lietuviška ceitunga" su priedais „Laukininkas" ir „Kaimynas", 1923–1924 m. redagavo Klaipėdos krašto Mažažemių valstiečių susivienijimo laikraštį „Laukininkas", 1924–1927 m. Klaipėdoje redagavo laikraštį „Lietuvos keleivis". 1889–1922 m. sudarė ir redagavo O. von Mauderodės leidžiamą kalendorių „Lietuviškos kalendros", 1926–1927 m. – Ryto bendrovės leidžiamas „Mažosios Lietuvos kalendras".

Iš vokiečių kalbos vertė religinę literatūrą, 1917 m. parašė knygą apie lietuvius Pirmajame pasauliniame kare (neišleista, rankraštis dingęs). 1890 m. ir 1892–1895 m. Didžiajai Lietuvai skirto laikraščio „Žemaičių ir Lietuvos apžvalga" atsakomasis redaktorius.

1919 m. vienas Lietuvininkų susivienijimo Prūsuose įkūrėjų. 1892 m. rugsėjo 12 d. – 1908 m. Lietuviškos konservatyvų skyrimo draugystės Tilžės ir Pakalnės apskričių sekretorius. Nepaisydamas valdžios spaudimo skatino lietuvius rinkti savo atstovus į Vokietijos Reichstagą. Vokietinimo politikos priešininkas, lietuvių kultūrinės autonomijos šalininkas. Po 1919 m. Versalio taikos propagavo Klaipėdos krašto prijungimo prie Lietuvos Respublikos idėją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 224 psl.
2. ↑  *Mikelis Klosis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 129 psl.
| **Kazys Bagdonavičius** |
| --- |
| Gimė | 1941 m. lapkričio 10 d. (81 metai)Kaunas |
| Vaikai | Marijus Bagdonavičius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, rašytojas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * TSRS Žurnalistų sąjungos premija
* Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija
 |

**Kazys Bagdonavičius** (g. 1941 m. lapkričio 10 d. Kaune) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, rašytojas.

Biografija
----------

Baigė Kauno 7–ąją darbo jaunimo mokyklą. 1963–1966 m. Vilniaus universiteto Istorijos–filologijos fakulteto studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą.

Nuo 1958 m. dirbo Kauno HE statyboje, Kauno įmonėse. 1968–1982 m. Valstybinio televizijos ir radijo komiteto vyresnysis redaktorius, rašė scenarijus televizijos serialams; 15 inscenizacijų pastatyta televizijos miniatiūrų teatre.

1982–1986 m. žurnalo „Komunistas" redakcijos konsultantas, vyresnysis mokslinis redaktorius, 1987–1989 m. – Lietuvos reklamos agentūros vyriausias redaktorius, 1989–1991 m. – Meno darbuotojų susivienijimo „Mūza" (vėliau pasivadinusio „Nuotaika") valdybos pirmininko pavaduotojas. 1991–1994 m. savaitraščio „Baltijos birža" redaktorius, 1994–1995 m. laikraščio „Litas" korespondentas, 1995–2001 m. AB „Lietuvos kuras" atstovas spaudai.

Nuo 1984 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.

Kūryba
------

Parašė keletą scenarijų dokumentiniams filmams, televizijos apybraižoms, daugybę scenarijų meninėms agitbrigadoms. Satyrinės prozos paskelbė periodiniuose leidiniuose „Pergalė", „Šluota", „Švyturys", „Kalba Vilnius", „Literatūra ir menas", almanache „Devyni vilkai" (1970 m.), rinkinyje „Satyra ir humoras mažajai scenai". 

Išvertė gruzinų, latvių, rusų humoristinės literatūros. Jo satyrinei prozai būdingas buitinis realizmas, autoironija, pasišaipymas iš visuomenės ydų. Parašė pjesių.

Bibliografija
-------------

**Scenarijai:**

* *Petraičių šeimoje*, TV serialas, režisierė Galina Dauguvietytė.
* *Sveika, Irena*, TV serialas, režisierė Galina Dauguvietytė.
* *Lietuvos kurortai*, dokumentinis filmas.

**Satyros rinkiniai:**

* *Vargas dėl ploto*, Vilnius, Vaga, 1973 m.
* *Diedelis*: trumpos istorijos su potekstėm ir be. Vilnius, Vaga, 1978 m.
* *Tabu*: humoreskos, Vilnius, Vaga, 1981 m.
* *Dialogai*, Vilnius, Vaga, 1984 m.
* *Nepykite*, Vilnius, Vaga, 1987 m.

Įvertinimas
-----------

* 1971 m. TSRS Žurnalistų sąjungos premija už TV pjesių ciklą „Petraičių šeimoje".
* 1986 m. Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija už knygą „Dialogai".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Domas Šniukas. *Kazys Bagdonavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 437 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 48-49 psl.
3. ↑  Kazys Bagdonavičius. Rašyk.lt Archyvuota kopija 2008-02-09 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 54°56′23″š. pl. 23°11′55″r. ilg.﻿ / ﻿54.939609°š. pl. 23.198498°r. ilg.﻿ / 54.939609; 23.198498

Zyplių ąžuolas|  
Nuvirtęs Zyplių ąžuolas 2016 m. |
| Vieta | Tubeliai,Šakių rajonas |
| Rūšis | paprastasis ąžuolas |
| Aukštis | 31 m |
| Amžius | ~400 m. |

**Zyplių ąžuolas** – nunykęs gamtos paveldo objektas, augęs Tubelių kaime, Zyplių dvaro parke (Šakių rajonas). Ąžuolo aukštis siekė 31 m, o skersmuo – 1,8 m.

Ąžuolo būta seno, su kiaurymėmis, atskilusios šakos vietoje žiojėjo didelė ertmė. Teigiama, kad medžio amžius siekė beveik 400 metų. Zyplių ąžuolas ąžuolas nuvirto 2008 m. vasarą; nuspręsta ąžuolą palikti gulėti.

Ąžuolo liekanos 2023 m.
Pasakojama, kad baudžiavos laikais ant šio medžio šakų kardavo nepaklusnius baudžiauninkus, 1863 m. sukilimo dalyvius.

Gamtos paminklo statusas medžiui suteiktas 1960 m. o respublikinės reikšmės paminklu paskelbtas 1987 m.

Nuvirtęs, dūlantis ąžuolas pritaikytas lankymui: pažymėtas lentele, atvestas takas. Šalia pasodintas ir aptvertas jaunas ąžuoliukas.

Išnašos
-------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Zyplių ąžuolas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  *Zyplių dvaro ąžuolas virtuolis / The Zypliai Manor Fallen Oak*. Arboristai.lt. Nuoroda tikrinta 2023-02-07.
2. 1 2 3 4  Gediminas Isokas. Lietuvos gamtos paminklai. – Vilnius: Mintis, 1995, 252 psl.
3. 1 2  *Zyplių dvaro ąžuolas griuvo neatlaikęs 400 metų naštos*. Lrytas.lt. Nuoroda tikrinta 2023-02-07.
| **Mindaugas Petras Stundžia** |
| --- |
| Gimė | 1939 m. rugsėjo 17 d. (84 metai)Silgiškis, Utenos apskritis |
|  |
| Veikla | žurnalistas, poetas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Mindaugas Petras Stundžia** (g. 1939 m. rugsėjo 17 d. Silgiškyje, Utenos apskritis) – Lietuvos žurnalistas, poetas.

Biografija
----------

1959 m. baigė Saldutiškio vidurinę mokyklą, 1967 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete – žurnalistikos specialybę.

1959–1961 m. Saldutiškio kultūros namų direktorius. Nuo 1961 m. Utenos rajono laikraščio „Lenino keliu" literatūrinis darbuotojas, nuo 1972 m. – redaktoriaus pavaduotojas, nuo 1995 m. laikraščio „Utenis" vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. 1974 m. įstojo į Lietuvos žurnalistų sąjungą. 1989 m. kartu su P. Panavu pradėjo leisti Utenos krašto tėviškėnų klubo laikraštį „Indraja". Nuo 1983 m. Utenos literatų klubo „Verdenė" pirmininkas.

Rašė įvairiomis temomis, pastaraisiais metais – kultūros, krašto istorijos ir teisėsaugos klausimais.

Bibliografija
-------------

* *Velnio tuzinas*, poezija, 1977 m.
* *Tarp žolynų ir lazdynų*, poezija, 1985 m.
* *Tyla vasarė*, poezija, 1989 m.
* *Zuikio šaltmėtiniai*, eilėraščiai vaikams, 1990 m.
* *Pasaka apie vilką teroristą*, eilėraščiai vaikams, 1991 m.
* *Balto vaikelio šviesoj*, eilėraščiai vaikams, 1992 m.
* *Žentiški žodžiai*, epigramų knyga, kartu su J. Drazdausku, 1992 m.
* *Giedrėk virš mūsų*, poezija, 1993 m.
* *O katinas tarp kitko*, eilėraščiai vaikams, 1994 m.
* *Kopimas į kalną*, poezija, 1995 m.
* *Paklausiu tylų paukštį*, 1995 m.
* *Lėkimas į ugnį*, poezija, 1996 m.
* *Tik tiek dienų žydėjo*, poezija, 1999 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 477 psl.
| **Kazys Bauba** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1908 m. gruodžio 26 d.Naujoji Vilnia |
| Mirė | 1943 m. gegužės 14 d. (34 metai)Štuthofo koncentracijos stovykla |
|  |
| Veikla | Lietuvos žurnalistas, pedagogas. |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Kazys Bauba** (1908 m. gruodžio 26 d. Naujoji Vilnia – 1943 m. gegužės 14 d. Štuthofo koncentracijos stovykla) – Lietuvos žurnalistas, pedagogas.

Biografija
----------

Baigęs Pilviškių vidurinę mokyklą, 3 metus mokėsi Vilkaviškio kunigų seminarijoje. 1930–1934 m. Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos-filosofijos fakultete studijavo klasikines kalbas.

1931–1933 m. žurnalo „Ateitis" redaktorius. Nuo 1934 m. dirbo laikraštyje „XX amžius". 1940 m. suredagavo paskutinį žurnalo „Židinys "numerį. Paskelbė straipsnių ideologijos bei kultūros klausimais, feljetonų. Mokytojavo Kretingos pranciškonų kolegijoje, Kauno jėzuitų gimnazijoje, Kauno suaugusiųjų gimnazijoje, 1941–1943 m. Kauno jėzuitų gimnazijos direktorius. Okupacijos metais rašė rezistencinėje spaudoje, dalyvavo Lietuvos pasipriešinime nacių okupacijai. 1943 m. kovo mėn. suimtas ir įkalintas Štuthofo koncentracijos stovykloje. Joje užsikrėtė dėmėtąja šiltine, pribaigtas smūgiu į galvą.

Katalikų spaudoje paskelbė straipsnių kultūros ir ideologinėmis temomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 59 psl.
2. ↑  Lietuvių enciklopedija. T. II. Bostonas, 1954, p. 268–269.
3. ↑  Domas Šniukas. *Kazys Bauba*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 713 psl.
| Mingečevyrasazer. *Mingəçevir* |
| --- |
| 

MingečevyrasMingečevyras

40°46′0″ š. pl. 47°03′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.76667°š. pl. 47.05000°r. ilg.﻿ / 40.76667; 47.05000﻿ (Mingečevyras)Koordinatės: 40°46′0″ š. pl. 47°03′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.76667°š. pl. 47.05000°r. ilg.﻿ / 40.76667; 47.05000﻿ (Mingečevyras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4)------ vasaros: (UTC+5) |
|  |
| **Valstybė** | Azerbaidžano vėliava Azerbaidžanas |
| **Rajonas** | Mingečevyro rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 99 800  |
|  |
| **Kirčiavimas** | Mingečevýras (Mingečiaū̃ras) |

**Mingečevyras**, **Mingečiaūras** (azer. **Mingəçevir**) – miestas šiaurės vakarų Azerbaidžane, abipus Kuros upės. Ketvirtasis pagal dydį miestas šalyje. Šalia miesto esančio Mingečevyro tvenkinio įrengta vandens jėgainė. Veikia technikos institutas, 3 muzikos mokyklos, istorijos muziejus, galerija, dramos teatras. Gumos, elektrotechnikos, stiklo pluošto, tekstilės, maisto pramonė.

Istorija
--------

Šalia dabartinio Mingečevyro miesto, Kuros dešiniajame krante XIX a. rastas ir nuo to laiko tiriamas seniausias Azerbaidžane ir didžiausias Užkaukazėje Mingečevyro archeologinis kompleksas, kurį sudaro 4 gyvenvietės ir 3 dideli pilkapynai. Kompleksas datuojamas 3 tūkst. pr. m. e. – XVII amžiumi. XVIII a. vietos gyventojai persikėlė gyventi į kitą Kuros krantą.
Komplekso radiniai leidžia geriau pažinti senovės Azerbaidžano ir gretimų šalių raidą.

Pradėjus 1945 m. įrengti Mingečevyro tvenkinį, tais pat metais įkurta Mingečevyro gyvenvietė, kuri 1948 m. gavo miesto statusą.

Sportas
-------

* FK Energetik Mingəçevir (futbolas)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mingəçevir (Mingečevyras, Mingečiaūras)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 168 psl.
| Šančių piliakalnis |
| --- |
| Ant piliakalnio. Vaizdas į Neries pusę |
| 

Šančių piliakalnisŠančių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°59′29.9″ š. pl. 24°3′26.8″ r. ilg.﻿ / ﻿54.991639°š. pl. 24.057444°r. ilg.﻿ / 54.991639; 24.057444Koordinatės: 54°59′29.9″ š. pl. 24°3′26.8″ r. ilg.﻿ / ﻿54.991639°š. pl. 24.057444°r. ilg.﻿ / 54.991639; 24.057444 |

 |
| Vieta | Kauno rajonas |
| Seniūnija | Lapių seniūnija |
| Aukštis | 8-18 m |
| Plotas | 19x9 |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Žvalgytas | 1942, 1972 |
| Registro Nr. | AR357 / 5056 /A325 |

**Šančių piliakalnis**, *Kepeliušius, Pikelnia* – piliakalnis ir gyvenvietė Kauno rajono savivaldybės teritorijoje, į vakarus nuo Šančių kaimo, Lapių seniūnija. Pasiekiamas iš kelio  **232**  Vilijampolė–Žeimiai–Šėta  pagal lankytino objekto rodyklę (0,7 km), ties gamybiniais pastatais 400 m pasukus šiaurės kryptimi lauko keliuku link kolektyvinių sodų, nuo jų ribos paėjus į dešinę šiaurės rytų – šiaurės kryptimi 300 m. Piliakalnis yra Lapių geomorfologiniame draustinyje, miške, pusiaukelėje miško taku praeinama aukštos įtampos linijos proskyna, ties nuotykių parku pasukama į dešinę.

Piliakalnio pašlaitė
Rodyklė už 300 m nuo piliakalnio

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas Neries dešiniojo kranto aukštutinės terasos kyšulyje, Margupio kairiajame krante. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 19x9 m dydžio. Šiaurės vakarų papėdėje, 6 m žemiau aikštelės yra 2 m pločio, 0,2 m gylio griovys, už kurio supiltas 0,3 m aukščio, 3 m pločio pylimas 1 m aukščio išoriniu šlaitu. Vakariniame šlaite yra 2,5 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 8(šiaurėje)­-18 m aukščio.

Piliakalnis apaugęs pušimis su krūmų pomiškiu, aikštelėje iškastas apkasas ir duobė.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 16000 m².

Pietinėje papėdėje 0,3 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta lipdytos keramikos.

Tyrimai
-------

1942 m. piliakalnį žvalgė Petras Tarasenka, 1972 m. – Mokslinė metodinė taryba.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Piepalių piliakalnis 20 km |  | Mažųjų Žinėnų piliakalnis 4,5 km |  |
| Jaučakių piliakalnis 29 km |  | Tartoko piliakalnis 24 km |
| Lentainių piliakalnis 8 km  Lepšiškių piliakalnis 1 km | Karmėlavos piliakalnis 2 km  Vieškūnų piliakalnis 10 km | Mančiūnų piliakalnis 35 km  Rumšiškių piliakalnis 16 km |

Literatūra
----------

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V.1973, p.124.
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. KPC A. F.1. Ap.1. B.11. P.292-295, 306–312.
* Petras Kežinaitis. Kauno apylinkės. V. 1958. P.119.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 5056 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 160 (Nr. 710).

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šančių piliakalnis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Šančiai
**Mintis** – lietuvių karo pabėgėlių laikraštis, ėjęs 1946–1949 m. Memingene, Vokietija.

Laikraštis
----------

1946 m. vasarį–gegužę ėjo kas dvi savaites, gegužę–lapkritį – kasdien (pirmasis lietuvių dienraštis Vokietijoje), vėliau – 3 kartus per savaitę. Už antitarybinius straipsnius JAV karinė cenzūra 22 kartus perspėjo uždarysianti. 1949 m. liepos 15 d. susijungė su laikraščiu „Mūsų kelias", 1949–1950 m. ėjo pavadinimu „Lietuvis". Išėjo 592 numeriai. Tiražas iš pradžių 3000 egz. 1946 m. lapkritį – 12 000 egzempliorių. 

Bendradarbiavo Antanas Laukaitis, Juozas Liūdžius, Antanas Sabaliauskas, Vincas Trumpa.

Redaktoriai
-----------

* Stepas Vykintas – 1946 m.
* Jonas Vasaitis – 1946–1948 m.
* Vladas Balsys – 1947–1948 m.
* Jonas Pranas Palukaitis – 1948–1949 m.
* Vytautas Meškauskas – 1949 m. balandžio mėn.

Nuorodos
--------

* „Mintis" 1946-1949 suskaitmenintas archyvas pas spauda.org

Šaltiniai
---------

1. ↑  Domas Kaunas. *Mintis (laikraštis)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 189 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 331 psl.
| Šarnelės piliakalnis |
| --- |
| Šarnelės piliakalnis |
| 

Šarnelės piliakalnisŠarnelės piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°07′49.9″ š. pl. 21°57′22.8″ r. ilg.﻿ / ﻿56.130528°š. pl. 21.956333°r. ilg.﻿ / 56.130528; 21.956333Koordinatės: 56°07′49.9″ š. pl. 21°57′22.8″ r. ilg.﻿ / ﻿56.130528°š. pl. 21.956333°r. ilg.﻿ / 56.130528; 21.956333 |

 |
| Vieta | Plungės rajonas |
| Seniūnija | Žemaičių Kalvarijos seniūnija |
| Aukštis | 13-15 m |
| Plotas | 50x30-37 |
| Priešpilis | gyvenvietė |
| Naudotas | 1 tūkstantmetis - XIII a. |
| Tirtas | 1964 m. |
| Registro Nr. | A816KP / 23973, 23974, 5499 / AR813 |

Informacinė lenta
**Šarnelės piliakalnis su gyvenviete**, *Švedų piliakalnis* (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A816KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR813) – piliakalnis Plungės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Šarnelės kaimo, Žemaičių Kalvarijos seniūnija. Pasiekiamas keliu Žemaičių Kalvarija – Barstyčiai pravažiavus Šarnelę, paėjus 150 m į kairę vakarų kryptimi, liepteliu perėjus kanalą.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas aukštumos pietrytiniame pakraštyje esančioje kalvoje, prie buvusios plačios pelkės. Iš pietų, rytų ir vakarų piliakalnį supa šlapios pievos. Šlaitai statūs, 13­-15 m aukščio. Aikštelė trapecinė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 50 m ilgio, 30 m pločio šiauriniame gale, 37 m – pietiniame. Joje rasta lygios keramikos. Jos šiauriniame krašte supiltas 30 m ilgio, 4,5 m aukščio, 35 m pločio pylimas, kurio išorinis 11 m aukščio šlaitas leidžiasi į 35 m pločio, 5 m gylio griovį 12 m pločio dugnu.

Piliakalnis apardytas arimų, aikštelės viduryje iškasta duobė. Šlaitai apaugę lapuočiais, aikštelė dirvonuoja. Šiauriniame šlaite į pylimą įrengti laiptai.

Tyrimai
-------

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1964 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – XIII a.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Jedžiotų piliakalnis 14 km | Girdenių piliakalnis 17 km | Renavo piliakalnis 11 km  Sedos piliakalnis 8 km |  |
| Mosėdžio piliakalnis 23 km  Mikytų piliakalnis 9 km |  | Papilės piliakalnis 53 km |
| Gegrėnų piliakalnis 4,5 km  Pūčkorių I piliakalnis 6 km | Girkantų piliakalnis 5 km  Žernių piliakalnis 6 km | Žemaičių Kalvarijos piliakalnis 4,5 km  Rotinėnų piliakalnis 7 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 160 (Nr. 712)

* Lietuvos kultūros ir gamtos paminklų atlasas. Enciklopedijų leidykla, Vilnius, 1991 m. p 50.
* Petras Tarasenka. Lietuvos archeologijos medžiaga. Kaunas, 1928. p. 242.

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalnių atlasas Archyvuota kopija 2009-04-18 iš Wayback Machine projekto.
* Lietuvos piliakalniai
Laikraščio logotipas
**„Mokslo Lietuva"** – dvisavaitinis mokslininkų laikraštis, leidžiamas nuo 1989 m. liepos mėn. Vilniuje. Tai yra vienintelis Lietuvos mokslininkų leidžiamas laikraštis.

Istorija
--------

Leidžia UAB „Mokslininkų laikraštis", iniciatorius – Lietuvos mokslininkų sąjunga. Apimtis – 4 spaudos lankai (12 puslapių). Tiražas 1990 m. – 5000 egz. 1997 m. – 1000 egz. 2015 m. - 500 egz.

Nuo 1990 m. leido priedą besimokantiems anglų kalbos „Step by Step" (tiražas 1990 m. – 27 000 egz.), o nuo 1991 m. – priedą norintiems išmokti lietuvių kalbos „Raktelis" (tir. 1991 m. – 6000 egz.). 

Laikraštyje skelbiama medžiaga apie mokslo ir studijų institucijas, jų veiklą, tos veiklos tobulinimą, reformas, apie mokslo projektus, iškilias asmenybes bei jų darbus. Nuolat skelbiama informacija apie doktorantūrą, disertacijų gynimus, konkursus darbo vietoms užimti, apie konferencijas, simpoziumus, seminarus.

Laikraštyje yra "Jaunųjų tyrėjų puslapiai", kuriuose išsamiai supažindinama su neseniai apgynusių disertacijas, parengusių pirmuosius mokslo darbus ar išanalizavusių aktualią temą, veiklą. 

Nuo 1998 m. leidžiamas elektroninis laikraščio variantas. Nuo 2014 m. veikia laikraščio internetinė svetainė.

Redaktoriai
-----------

* Kęstutis Sadauskas, Alfonsas Puzas – 1989–1990 m.
* Gražina Kriščiukaitienė – 1991–1997 m.
* Gediminas Zemlickas – nuo 1997 m.
* Jonas Jasaitis - nuo 2014 m. rugsėjo

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 336 psl.

Nuorodos
--------

* Laikraščio „Mokslo Lietuva" svetainė Archyvuota kopija 2010-08-26 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Šema**, **Šma** arba **Šema Jisrael** (hebr. ‏Klausyk, Izraeli!‏‎) – pagrindinė malda judaizme. Ji kalbama du kartus per dieną – ryte ir vakare. Ši malda yra sudaryta iš trijų Toros ištraukų: Įst 6,4-9; Įst 11,13-21; Sk 15,37-41.

Maldos tekstas
--------------

Klausykis, Izraeli! VIEŠPATS yra mūsų Dievas, vien tik VIEŠPATS. Mylėsi Viešpatį, savo Dievą, visa širdimi, visa siela ir visomis jėgomis.
Paimk į širdį šiuos žodžius, kuriuos tau šiandien įsakau. Įdiek juos savo vaikams. Kartok juos, kai esi namie ir kai keliauji, kai guliesi ir kai keliesi. Prisirišk juos kaip ženklą ant rankos. Tebūna jie kaip žymė tau ant kaktos. Užsirašyk juos ant durų staktos savo namuose ir ant vartų. (Įst 6,4-9)
Tad jei tikrai paklusite jo įsakymams, kuriuos jums duodu šiandien, mylėdami VIEŠPATĮ, savo Dievą, ir tarnaudami jam visa širdimi ir visa siela, tai jis laiku duos tavo žemei lietaus ­ ir ankstyvuosius, ir vėlyvuosius lietus; tada jūs nuimsite savo derlių: grūdų, vyno ir aliejaus; jis duos žolės laukuose jūsų galvijams, ir jūs būsite pavalgę iki soties. 16 Bet saugokitės, kad jūsų širdis nesusiviliotų tarnauti kitiems dievams ir juos garbinti, nes tuomet VIEŠPATS įnirš ant jūsų ir uždarys dangaus skliautą, kad nebelytų lietus ir žemė nebeduotų derliaus. Tada jūs veikiai pražūsite puikiajame krašte, kurį VIEŠPATS jums duoda.
Įsidėkite šiuos mano žodžius į savo širdis ir sielas, prisiriškite kaip ženklą prie rankos ir prisitvirtinkite kaip žymę ant kaktos. Mokykite jų savo vaikus, kalbėdami apie juos, kai esi namie ir kai keliauji, kai guliesi ir kai keliesi. Užrašyk juos ant savo namų durų staktos ir ant savo vartų, kad jūsų ir jūsų vaikų dienos būtų padaugintos krašte, kurį VIEŠPATS prisiekė jūsų protėviams duoti, kolei dangaus skliautas yra viršum žemės. (Įst 11,13-21)
VIEŠPATS tarė Mozei: „Kalbėk izraelitams ir liepk pasidaryti kutus drabužių kampuose per visas kartas. Teprisiriša mėlyną virvelę prie kuto kiekviename kampe. Jūs turėsite kutą, kad, žvelgdami į jį, atsimintumėte visus mano įsakymus ir vykdytumėte juos, nenuklysdami paskui savo širdies ir akių užgaidas. Taigi jūs atsiminsite ir vykdysite visus mano įsakymus, būsite šventi savo Dievui. Aš esu VIEŠPATS, jūsų Dievas, kuris išvedžiau iš Egipto žemės, kad būčiau jūsų Dievas. Aš esu VIEŠPATS, jūsų Dievas!"
### Žodžio *VIEŠPATS* reikšmė

Čia žodis visom didžiosiom raidėm *VIEŠPATS* yra rašomas vietoj tikrinio dievo vardo *Jahvė*, tačiau pagal žodinę tradiciją šis vardas iš pagarbos nėra tariamas, vietoj vardo *Jahvė* yra tariamas žodis *Adonai* (hebr. ‏mano valdovas‏‎) arba *HaŠem*.
| Kena |
| --- |
| Kena Pasvirės kaime Kena Pasvirės kaime |
| **Ilgis** | 23,9 km |
| **Baseino plotas** | 177,4 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1,73 m³/s |
| **Ištakos** | Varkalabiškių apylinkės |
| **Žiotys** | Vilnelė |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Kena |

**Kena** – upė pietryčių Lietuvoje, Vilniaus rajono savivaldybės teritorijoje, Vilnelės kairysis intakas.

Kena Kryžkelyje

Geografija
----------

Prasideda ties Mantušiais, 8 km į pietus nuo Rukainių, prie Varkalabiškių, teka į šiaurės rytus. Žemupyje kerta Vilniaus-Minsko kelią ir geležinkelį. Įteka į Vilnelę 53 km nuo jos žiočių, prie Santakų.

Intakai: Rukainė (kairysis), Kuosinė, Vaičia (dešinysis).

Gyvenvietės prie Kenos: Mantušiai, Užprūdžiai, Kena, Zatišius, Kryžkelis, Pakenė, Kenos GS, Santakai.

Hidrologija
-----------

Ilgis 24 km, baseino plotas 177 km². Vagos plotis 4–8 m. Nuo Rukainės iki Kuosinės žiočių vaga reguliuota. Slėnio plotis 140–180 m. Krantai statūs, 0,8-1,2 m aukščio. Vidutinis nuolydis 4,13 m/km. Srovės greitis 0,2 m/s. Vidutinis debitas žiotyse 1,16 m³/s. 

Dalis aukštupio ir vidurupis nuo Kenos kaimo iki Rukainės žiočių įeina į Kenos hidrografinį draustinį. Pavasario potvynio metu vandeningesnė už Vilnelę, todėl šią patvenkia.

Pavadinimo kilmė
----------------

Spėjama, kad upėvardis Kena kilo iš žodžio *kinė* („pakilesnė vieta pievoje, padirvio galas, panuovalis"), *kinis* („ant vandens užžėlusi pluta, liūnas, maža salelė upėje ar ežere, vandenyje augančių žolių šaknys"). Plg. dak. *kina* („išdžiuvusi vieta pelkėje").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Rainys . *Kena 1*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 728 psl.
2. ↑  *Kena (upė)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 291
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| Monsaspranc. *Mons*, ol. *Bergen* |
| --- |
|              |
| *Miesto rotušė* |
|  |
| 

MonsasMonsas

50°27′00″ š. pl. 3°57′00″ r. ilg.﻿ / ﻿50.45000°š. pl. 3.95000°r. ilg.﻿ / 50.45000; 3.95000﻿ (Monsas)Koordinatės: 50°27′00″ š. pl. 3°57′00″ r. ilg.﻿ / ﻿50.45000°š. pl. 3.95000°r. ilg.﻿ / 50.45000; 3.95000﻿ (Monsas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Belgijos vėliava Belgija |
| **Regionas** | Valonijos regionas |
| **Provincija** | Heno provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 91 221  |
|  |
|  **Vikiteka** | Monsas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Mònsas (Bèrgenas) |

**Monsas** (arba **Bergenas**) – miestas Belgijoje, netoli sienos su Prancūzija; Heno provincijos centras. Prieplauka prie Šeldės-Sambro laivybinio kanalo. Svarbus automobilių kelių ir geležinkelių mazgas. Metalo apdirbimo, tekstilės pramonė. Veikia keli – Monso-Eno, Katalikų universitetai, Branduolinių tyrimų institutas, muzikos konservatorija. 2015 m. Monsas kartu su Pilzenu (Čekija), buvo Europos kultūros sostinė.

Istorija
--------

Senovės romėnai dabartinio Monso apylinkėse I amžiuje įkūrė *Castrilocus* tvirtovę. Vėliau vietovė pervadinta į Monsą, pagal šalia stūksančias kalvas. VII a. įkurtas vienuolynas. XII a. Monsas tapo Heno grafystės tvirtove. Dėl palankios geografinės padėties miestas iki XVI a. stipriai augo, plėtota prekyba. Nuo 1515 m. dėl Monso vyko kovos tarp Prancūzijos ir Ispanijos Nyderlandų. Nuo 1580 m. iki 1584 m. – Ispanijos Nyderlandų sostinė. Nuo 1691 m. dėl miesto permainingai kovojo Prancūzija ir Austrija. Po 1792 m. įvykusio Žemapo mūšio Monsą valdė Prancūzija. 1814 m. pasibaigus Napoleono karams, Monsą užėmė ir įtvirtino Nyderlandai. Nuo 1830 m. Monsas priklauso Belgijai. XIX a. tapo svarbiu Belgijos sunkiosios pramonės centru. Vykstant Pirmajam pasauliniam karui, 1914 m. rugpjūčio 23-24 d. vyko Monso mūšis tarp Jungtinės Karalystės ir Vokietijos imperijos pajėgų. Antrojo pasaulinio karo metu buvo smarkiai bombarduotas abiejų kovojusių pusių. 1967 m. Prancūzijai pasitraukus iš NATO karinių struktūrų, į šalia Monso esančią *Casteau* vietovę perkeltas NATO Europos pajėgų vyriausiasis štabas. XX a. Monse išplėtotas švietimas, turizmas.

Architektūra
------------

Seniausias išlikęs miesto pastatas – romaninė XI a. Šv. Kaliksto koplyčia. Monse taip pat yra gotikinės Šv. Valtrudos ir Šv. Elžbietos, barokinė Šv. Mikalojaus bažnyčia, XV a. liepsnojančiosios gotikos stiliaus miesto rotušė. XVII a. antrosios pusės barokinė Monso varpinė 1999 m. buvo įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą, kartu su kitomis Belgijos ir Prancūzijos varpinėmis.

Sportas
-------

* RAEC Mons (futbolas)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mons (Monsas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 437 psl.
| **MoljerasŽanas Batistas Poklenas*Molière, Jean-Baptiste Poquelin*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1622 m. sausio 15 d.Paryžius, Prancūzija |
| Mirė | 1673 m. vasario 17 d. (51 metai)Paryžius, Prancūzija |
| Palaidotas (-a) | Per Lašezo kapinėse |
| Tautybė | Prancūzas |
|  |
| Veikla | prancūzų dramaturgas, aktorius, teatralas. Vienas garsiausių komedijos meistrų Vakarų Europos literatūroje. |
|  |
|  **Vikiteka** | Molière |

**Žanas Batistas Poklenas** (pranc. *Jean-Baptiste Poquelin*; 1622 m. sausio 15 d. Paryžiuje – 1673 m. vasario 17 d. Paryžiuje), žinomas kaip **Moljeras** (pranc. *Molière*) – prancūzų dramaturgas, aktorius, teatralas. Vienas garsiausių komedijos meistrų Vakarų Europos literatūroje.

Biografija
----------

Moljeras gimė 1622 m. sausio 15 d. Paryžiuje, karaliaus rūmų kamerdinerio Žano Pokleno *(Jean Poquelin)* ir turtingo buržujaus dukters Marijos Krese *(Marie Cressé)* šeimoje.

1639 m. Moljeras baigė Klermono (*Clermont*) koledžą ir išvyko į Orleaną (*Orléans*) studijuoti teisę.

1643 m. Moljero slapyvardžiu įkūrė teatrą „*Illustre Théâtre*", kuris 1645 m. dėl skolų buvo uždarytas.

1645–1658 m. Moljero klajojančioji aktorių trupė provincijoje vaidino jo pjeses. Nuo 1658 m. Moljero trupė, suvaidinusi Luvre ir įsigijusi Liudviko XIV palankumą, vėl įsikūrė Paryžiuje. Pats Moljeras visą laiką buvo trupės dramaturgas, režisierius ir aktorius.

Mirė 1673 m. vasario 17 d. netekęs sąmonės scenoje, kurioje buvo vaidinamas jo kūrinys „Tariamasis ligonis".

Moljero komedijos darė didelę įtaką prancūzų ir pasaulinės komedijos raidai.

Kūryba
------

Moljeras – literatūrinės prancūzų komedijos pradininkas ir vienas žymiausių kūrėjų.

Ankstyvosios Moljero pjesės – nedidelės komedijos, plėtojančios liaudies farso ir komedijos *del arte* tradicijas. Komedijoje „Pakvaišėlis" Moljeras sukūrė tarno *Maskarilio* – gudrių ir sąmojingų tarnų galerijos pradininko – paveikslą.

### Žymiausios komedijos

* „Pakvaišėlis" (*L'Étourdi ou Les Contretemps*, 1655 m.)
* „Meilės ginčas" (*Le Dépit amoureux*, 1656 m.)
* „Juokingosios pamaivos" (*Les Précieuses ridicules*, 1659 m.)
* „Vyrų mokykla" (*L'École des maris*, 1661 m.)
* „Žmonų mokykla" (*L'École des femmes*, 1662 m.)
* „Tartiufas" (''*Tartuffe ou L'Imposteur*, 1664 m.)
* „Don Žuanas" (*Dom Juan ou Le Festin de pierre*, 1665 m.)
* „Mizantropas" (*Le Misanthrope ou L'Atrabilaire amoureux*, 1666 m.)
* „Šykštuolis" (*L'Avare ou L'École du mensonge*, 1668 m.)
* „Miestelėnas bajoras" (*Le Bourgeois gentilhomme*, 1670 m.)
* „Skapeno klastos" (1671 m.)
* „Tariamasis ligonis" (*Le Malade imaginaire*, 1673 m.)

### Pjesės

* „Žmonų mokyklos kritika" (*La Critique de l'école des femmes*, 1663 m.)
* „Versalio ekspromtas" (*L'Impromptu de Versailles*, 1663 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Galina Čepinskienė. Molière (Moljeras), tikr. Jean-Baptiste Poquelin*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 375 psl.
2. 1 2 3 4

Nuorodos
--------

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Molière***

* Moljero kūryba Gutenbergo projekte **(**angl.**)**
Moteris, 1921 m. Nr. 1
**„Moteris"** – Lietuvos moterims skirtas visuomenės bei kultūros žurnalas, ėjęs 1920–1940 m. Kaune.

Istorija
--------

Nr. 1 išleistas Vilniuje prieš Vilniaus kraštą užgrobiant Lenkijai. Leido Lietuvių katalikių moterų draugija kartą, nuo 1937 m. – du kartus per mėnesį. Spausdino Šviesos spaustuvė, „Žaibo" spaustuvė, Valstybės spaustuvė Kaune, Dirvos spaustuvė, Šešupės spaustuvė Marijampolėje. Tiražas: 1937 m. – 15 500, 1940 m. – 18 000 egzempliorių. 

Rašė apie moterų ekonominę, politinę, socialinė padėtį Lietuvoje, moterų gyvenimą užsienyje, švietimo, moralės, religijos klausimais, spausdino praktinio pobūdžio straipsnius.

Redaktoriai
-----------

* 1920–1922 m. Stefanija Ladigienė
* 1922–1930 m. Magdalena Draugelytė-Galdikienė
* 1931–1932 m. Ona Gaigalaitė-Beleckienė
* 1933–1936 m. Elena Starkienė
* 1936–1938 m. Jadvyga Drungaitė
* 1938–1939 m. Rožė Petrušauskienė
* 1939–1940 m. Elena Starkienė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 340 psl.
2. ↑  *Moteris*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. - 515 psl.

Nuorodos
--------

* Moteris. E.paveldas
*Šis straipsnis apie valstybę, egzistavusią 1392–1897 m. Apie pirmąją istorinę Korėjos valstybę skaitykite straipsnyje Godžiosonas.*

**Džiosonas** (kor. 조선), oficialiai **Didžiojo Džiosono Karalystė** (kor. 대조선국) – korėjiečių valstybė, egzistavusi nuo 1392 iki 1897 m. kuomet tapo imperija (kor. 대한 제국) (faktiškai Kinijos vasalė).

Valstybė susikūrė iš Gorijo valstybės, suskaldytos tarpusavio vidinės kovos tarp įvairių frakcijų. Kovas laimėjus generolui Li Song Gė, pasižymėjusiam nuopelnais kovose su pusiasalyje plėšikavusiais japonų piratais, jo šalininkai paskelbė jį valdovu. Li Song Gė vėliau pašalino keletą paskutiniųjų Koriaus dinastijos palikuonių ir pradėjo Li dinastiją, kuri valstybę valdė 518 m. iki 1910 m. japonų okupacijos.

Vyriausybė
----------

### Karalius

Karalius turėjo absoliučią valdžią, bet jo tikroji įtaka priklausė nuo politinių aplinkybių. Jį ribojo tradicijos, ankstesnių karalių precedentai, Valstybės kodeksas (kor. Gyeongguk daejeon), Konfucijaus mokymas. Karalius reikalavo absoliučios ištikimybės iš pavaldinių ir pareigūnų, bet pareigūnai turėdavo įtikinti karalių pasielgti teisingai, jei buvo manoma, kad karalius klysta. Gamtos katastrofos, buvo tikima, kyla iš karaliaus trūkumų, tad jis labai jautriai į jas reaguodavo. Kai kildavo didelė sausra ar nelaimių virtinė karalius formaliai paprašydavo piliečių ir pareigūnų jį pakritikuoti. Tai ką jie pasakydavo ar parašydavo nesusilaukdavo persekiojimo (brt būdavo ir išimčių).

Santykius su karaliumi eiliniai piliečiai palaikė per rašytines (kor. *sangeon* 상언; 上言) ar žodines peticijas (kor. *gyeokjaeng* 격쟁; 擊錚). Jei žmogus norėdavo pateikti žodinę peticiją karaliui, jis turėdavo suduoti į būgną ar gongą prieš rūmų vartus ar karaliaus procesijos metu. Tokiu būdu net neraštingi piliečiai galėdavo kreiptis į karalių. Daugiau nei 1300 žodinių peticijų aprašyta Ilseongnoke, kasdienės rūmų veiklos aprašyme, kuris buvo skirtas karaliaus savianalizei.

### Pareigūnai

Pareigūnai buvo suskirstyti į 18 rangų nuo pirmojo vyriausiojo (정1품, 正一品) iki devinto jauniausio (종9품, 從九品). Rangas buvo pagrįstas amžiumi ir paaukštinimais, kuriuos suteikdavo karaliaus dekretas pagal egzaminų rezultatus ar rekomendacijas.

Išnašos
-------

1. ↑  „Ilseongnok: Records of Daily Reflections" (PDF). *Memory of the World Register*. UNESCO. Nuoroda tikrinta 6 December 2017.
2. ↑  Injae, Lee; Miller, Owen; Jinhoon, Park; Hyun-Hae, Yi (2014). *Korean History in Maps* (anglų). Cambridge University Press. p. 93. ISBN 9781107098466. Nuoroda tikrinta 6 December 2017.
3. ↑  „상언격쟁". *문화콘텐츠닷컴*. Korea Creative Content Agency. Nuoroda tikrinta 6 December 2017.
*Kitos reikšmės – Dogma (reikšmės).*
**Dogma** (gr.  δόγμα dógma, „nuomonė, tezė; nutarimas, nurodymas, direktyva" – tai, kas atrodo teisinga) – autoritetingas, tiksliai suformuluotas religinės doktrinos teiginys, kuris išreiškia Apreiškimo dalį ir turi būti priimamas tikėjimu; Dievo tiesa žmonėms, apreikšta Jėzaus Kristaus ir paliudyta Bažnyčios. Dogma turi remtis Šventuoju Raštu ir tradicija bei būti paskelbta arba įprastiniu ir visuotiniu būdu, arba išskirtiniu ir autoritetingu bažnytinės vyresnybės pareiškimu. Tikėjimo išpažinimai ir visuotinių susirinkimų nutarimai yra laikytini dogmomis. Dogmos terminas taikomas Jėzaus Kristaus ir apaštalų mokymui bei nurodymams. Dogmos dažniausiai buvo suformuluojamos religinių diskusijų laikais, siekiant atskirti ortodoksinį mokymą nuo eretinių iškraipymų. Mokymai, prieštaraujantys dogmai, buvo atmetami kaip eretiški. Ankstyvojoje Krikščionybėje vietoj dogmos buvo kalbama apie tikėjimą, doktriną, tikėjimo išpažinimą. Kai kurios dogmos suformuluotos ankstyvuosiuose Bažnyčios Susirinkimuose ir šiandien yra pripažįstamos daugumos krikščionių. Tokia, pvz. yra 451 m. Chalkedono Susirinkimo dogma, apibrėžusi Kristaus asmens ir prigimties santykį. Kitos dogmos yra paskelbtos vėliau ir galioja tik Romos Katalikų bažnyčioje. Viduramžiais buvo kalbama apie katalikų doktriną ir *articulus fidei* (tikėjimo teiginį). Nuo 1850 m. dogmos terminas pradėtas vartoti oficialiai. Tokios yra 1854 m. Nekaltojo prasidėjimo ir 1950 m. Dangun ėmimo mariologinės dogmos. 1965 m. paskelbtoje dogminėje konstitucijoje *Dei Verbum* pabrėžiama, kad Bažnyčia Bibliją ir Tradiciją laiko svarbiausia tikėjimo taisykle. Dogmos yra ekumeninės ir siekia išreikšti visos Krikščionių bažnyčios tikėjimą. M. Liuteris laikė, kad visos tikėjimo tiesos išdėstytos Biblijoje. Stačiatikių bažnyčioje dogma laikomas pirmųjų šešių Bažnyčios susirinkimų mokymas.

Nors dogmų apreikštasis turinys nekinta, jos pačios gali būti performuluojamos šių laikų žmogui suprantama kalba.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kęstutis Dailydė. Dogma*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 47 psl.