recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Solomon Baruch Komaiko** |
| --- |
| Gimė | 1879 m. rugsėjo 15 d.Anykščiai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1957 m. balandžio 29 d. (77 metai)Majamis, JAV |
| Tėvas | Abel Komaiko |
| Motina | Rebecca Zelesnik |
|  |
| Veikla | Rašytojas, žurnalistas, sionistas. |

**Solomonas Baruchas Komaiko** (1879 m. rugsėjo 15 d. Anykščiuose, Rusijos imperija  – 1957 m. balandžio 29 d. Majamyje, JAV) – Lietuvos žydų kilmės JAV rašytojas, žurnalistas ir sionistas.

Biografija
----------

Gimė 1879 m. rugsėjo 15 d. Anykščiuose. Vaikystėje mokėsi Vilniaus ješivoje. 1899 m. kartu su tėvais emigravo į JAV. Atvykęs į Niujorką, pradėjo dirbti korespondentu sionistiniame laikraštyje *Die Welt*. 1903 m. apsigyveno Čikagoje, kur rašė straipsnius į žydų laikraščius  *Chicago Sentinel*, *Jewish Daily Courier*, *Jewish Daily News of New York*, *Jewish Morning Journal*, *Jewish Record*. 1907 m. išrinktas į *Kadimah* sionistų organizaciją. 1910 m. įkūrė draudimo bendrovę.

Po Versalio sutarties pasinaudodamas savo kaip įtakingo žurnalisto įtaka stipriai prisidėjo prie to, kad JAV pripažintų naujai susikūrusias Europos valstybes, tarp jų ir Lietuvą. 1923 m. buvo atvykęs į Lietuvą, kur susitiko su Lietuvos prezidentu Aleksandru Stulginskiu ir pažadėjo tolesnę JAV paramą Lietuvai, jei Lietuvoje bus gerbiamos Lietuvos žydų teisės. 1935 m. dalyvavo tryliktame pasauliniame sionistų kongrese Karlsbade. 1940 m. išleido žydų humoro knygą *Ha’Olam Ha’Tzavua*. 1949 m. išleido knygą *Here to Stay: A Collection of Jewish Short Stories*. Mirė 1957 m. balandžio 29 d. Majamyje. Dėl savo žurnalistinės veiklos buvo išrinktas į įtakingiausių Čikagos XX a. žydų šimtuką. Sūnus William Kadison Komaiko buvo Kanados karo pilotas, žuvęs 1943 m. Antrajame pasauliniame kare.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Memorial: Flying Officer William Kadison Komaiko - Canada at War". *canadaatwar.ca*. Suarchyvuotas originalas 2014-03-30. Nuoroda tikrinta 2016-06-06. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
Stromatolito pavyzdys iš Vakarų Australijos
Šiuolaikiniai stromatolitai Ryklių įlankoje, Vakarų Australija
**Stromatolitas** (gr. strōma 'sluoksnis', *lithos* 'akmuo') – sluoksniuotas, daugiausia kalkakmenio darinys, susidaręs dėl vienaląsčių fotosintetinančių organizmų – melsvabakterių – augimo. Šioms struktūroms paprastai būdingi ploni, kintami šviesūs ir tamsūs sluoksniai.

Iškastiniai stromatolitai randami visose geologinių epochų nuogulose ir leidžia spręsti apie gyvybės Žemėje raidą prieš milijardus metų.

Reikšmė ir taikymas
-------------------

Kai kurie stromatolitai yra datuojami 3,5 milijardo metų, šios uolienos, esančios Australijoje ir Pietų Afrikoje, yra vieni seniausių žinomų gyvybės įrodymų. Stromatolitai buvo rasti ir Grenlandijoje, nuosėdinių uolienų telkinyje po ledynu, ten jie datuojami iki 3,7 milijardo metų ir kol kas yra seniausi atrasti stromatolitai. Šios biologinės kilmės struktūros suteikia duomenų apie astronominę ir geofizinę praeities aplinką, taip pat sudaro kraštovaizdžius, kurie gali būti būti turistų traukos objektas ekoturizmui.

Stromatolitai pasižymi dideliu dekoratyvumu. Medžiaga yra gerai poliruojama ir plačiai naudojama kaip dekoratyvinis akmuo žvakidžių ir dekoratyvinių rutulių gamyboje. Be to, stromatolitų pavyzdžius galima įtraukti į mineraloginę ar paleontologinę kolekciją.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Melsvabakterės
* Ryklių įlanka
* Prekambras
* Koralas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stromatolites Archyvuota kopija 2018-03-19 iš Wayback Machine projekto.. Indiana University Bloomington. Nuoroda tikrinta 14 May 2018.
2. ↑  Riding, R. (2007). „The term stromatolite: towards an essential definition". *Lethaia*. **32** (4): 321–330. doi:10.1111/j.1502-3931.1999.tb00550.x. Suarchyvuotas originalas 2015-05-02.
3. ↑  „Stromatolites and other early life". *Department of Mines, Industry Regulation and Safety*. Suarchyvuotas originalas 2020-04-06. Nuoroda tikrinta 2020-06-14. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
4. ↑  „NASA Astrobiology". *astrobiology.nasa.gov*. 2019-09-10. Suarchyvuotas originalas 2020-06-14. Nuoroda tikrinta 2020-06-14.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

Kombinatorikoje **kėlinys** – bet kuris tam tikro skaičiaus objektų dėstinys. Kėliniai taip pat yra apibrėžiami kaip gretiniai, sudaryti iš visų tam tikros baigtinės objektų aibės elementų.

Kėlinių skaičius žymimas {\displaystyle P\_{n}} (skaitoma „kėlinys iš n elementų") ir randamas pagal formulę:

{\displaystyle P\_{n}=n!}, kur *n*! – skaičiaus *n* faktorialas.

Pavyzdžiui, 10 knygų lentynoje galima išrikiuoti
{\displaystyle P\_{10}=10!=3628800} būdų.

Kartotiniai kėliniai
--------------------

Kartotiniu kėliniu vadinamas junginys, sudarytas iš *n* tipų elementų imant {\displaystyle k\_{i}} *i*-tojo (*i* = 1, 2, …, *n*) tipo elementų.

Kartotinių kėlinių skaičius žymimas {\displaystyle P(k\_{1},k\_{2},...k\_{n})} ir randamas pagal formulę:
{\displaystyle P(k\_{1},k\_{2},...k\_{n})={\frac {(k\_{1}+k\_{2}+...+k\_{n})!}{k\_{1}!k\_{2}!\cdot ...\cdot k\_{n}!}}}

Pavyzdžiui, kiek skirtingų žodžių galima sudaryti iš raidžių, esančių žodyje MATEMATIKA?

Raidės *M* yra dvi, *A* – trys, *T* – dvi, *I* – viena, *E* – viena, *K* – viena.

Junginių iš šių raidžių yra:
{\displaystyle P(2,3,2,1,1,1)={\frac {(2+3+2+1+1+1)!}{2!3!2!1!1!1!}}=151200}.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Petrė Grebeničenkaitė, Erika Tumėnaitė. Matematikos korepetitorius namuose. – Kaunas: Šiaurės Lietuva, 2002. – 216 p. ISBN 9986-705-90-8
2. ↑  Janina Šulčienė. Ar moki matematiką. – Kaunas: Šviesa, 2003. – 145 p. ISBN 5-430-03617-X
**Maišos funkcija** (angl. *hash function*) – tai funkcija *h = h(m)*, priskirianti argumentui *m* pseudoatsitiktinį skaičių, vadinamą *maišos kodu*. Tam pačiam argumentui funkcija visada turi duoti tokį patį rezultatą, taigi ji nėra atsitiktinė. Dažniausiai funkcijos reikšmių sritis yra, palyginti su apibrėžimo sritimi, nedidelė.

Pagrindinės maišos funkcijos savybės:

* apibrėžimo sritis didelė palyginti su fiksuoto dydžio reikšmių sritimi;
* funkciją nesunku apskaičiuoti bet kokiam argumentui;
* daug kartų kviečiant funkciją su įvairiais argumentais, jos rezultatai pasiskirsto tolygiai;
* pagal rezultatą negalima vienareikšmiškai nustatyti argumento;
* labai sunku surasti du argumentus m1 ir m2 tokius, kad *h(m1) = h(m2)* (svarbu kriptografijoje).

Maišos funkcijos naudojamos:

* kai kuriose duomenų struktūrose rikiuojant duomenis.
* duomenų bazėse (maišos jungtyse).
* įvairioje programinėje įrangoje – patikrinimui, ar tam tikri duomenys (pavyzdžiui, failas) nepakeisti sistemos išorėje.
* kriptografijoje
* rikiavimo algoritmuose (pavyzdžiui, sujungiant skaitmeninį rikiavimą su kuriuo nors kitu)

Jei funkcijos apibrėžimo sritis yra objektas, kaip maišos funkcija neretai vartojamas fizinis to objekto adresas kompiuterio atmintyje. Tuomet tariama, jog kiekvienas objektas gali būti lygus tik sau pačiam. Jei pagal programos algoritmą du skirtingą padėtį atmintyje užimantys objektai gali būti lygūs tarpusavyje, būtina iš naujo apibrėžti ne tik palyginimo operaciją, bet tos klasės objektams taikomą maišos funkciją, pakeičiant du sutartus, kiekvieno objekto turimus virtualius metodus (pavyzdžiui, *equals* ir *hashCode* Java kalboje).

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Enciklopedinis kompiuterijos žodynas". *ims.mii.lt*. Nuoroda tikrinta 2024-02-03.

Nuorodos
--------

* Maiša
* MD5
* Gegutės maiša
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Simetrinio rakto kriptografija** – šifravimo būdas, kuomet duomenys šifruojami ir dešifruojami
tuo pačiu raktu. Tuo jis skiriasi nuo viešojo rakto kriptografijos, kuri naudoja du raktus – viešąjį – duomenų šifravimui, ir privatų – dešifravimui.

Palyginus su viešojo rakto kriptografija, simetrinio rakto kriptografija yra greitesnė ir paprastesnė, o patys raktai - trumpesni. Vienas akivaizdžiausių jos trūkumų yra – rakto perdavimas duomenų gavėjui turi būti saugus. Raktų perdavimas nėra triviali problema.

Nors viešosios kriptosistemos viešas raktas gali būti perduotas atvirai per *nesaugų* ryšio kanalą, tačiau toks būdas negarantuoja saugumo. Kriptoanalitikas, kontroliuojantis ryšio kanalą, gali perimti viešajį raktą, o gavėjui perduoti savo raktą. Ši ataka vadinama „man in the middle" ataka. Nors šios atakos esmė yra labai paprasta, tačiau sugalvoti apsaugą nuo šios atakos pasirodė nėra taip paprasta (žr. kriptografiniai protokolai).

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį straipsnį gali būti gana sunku suprasti be papildomų informacijos šaltinių.**Galite perrašyti dėstomus teiginius plačiau ir suteikiant daugiau konteksto. |

Tarkime, kad {\displaystyle M\,} – yra pranešimų aibė, {\displaystyle C\,} – šifrų aibė. Funkcija {\displaystyle e(m,k),m\in M,\ e:M\to C\,} – paverčia aibės {\displaystyle M\,} elementus (pranešimus) į aibės {\displaystyle C\,} elementus – šifrus, {\displaystyle k\in K\,} – raktas. Funkcija {\displaystyle d(c,k),c\in C,\ d:C\to M\,} – dešifruoja duomenys, t. y. paverčia šifrą {\displaystyle c\,} į elementą iš aibės {\displaystyle M\,}, {\displaystyle k\in K\,} – raktas. Simetrine kriptosistema vadiname rinkinį {\displaystyle <e,d,M,C,K>\,}, {\displaystyle K\,} – raktų aibė.

Algoritmai, naudojami simetrinio rakto kriptografijoje, skirstomi į srauto ir blokinius:

* Srauto algoritmai duomenis šifruoja po vieną bitą. Labiausiai paplitusios RC4, RC5 simetrinio rakto kriptosistemos.
* Blokiniai šifruoja įvairaus dydžio blokais. Vieni žinomiausių yra DES, IDEA, AES. Saugiausiu blokiniu algoritmu yra vadinamas AES standarto algoritmas, kuris šiuo metu yra *Rijndael*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kartit, Zaid (February 2016). „Applying Encryption Algorithms for Data Security in Cloud Storage, Kartit, et al.". *Advances in Ubiquitous Networking: Proceedings of UNet15*: 147. ISBN 9789812879905.
| Pertas |
| --- |
| Vieta | Lenkijos vėliava Lenkija |
| Plotas | 0,216 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,27 km |
| Vidutinis gylis | 30 m |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Pertas

  |
| **Koordinatės** |  54°16′28″ š. pl. 22°53′49″ r. ilg.﻿ / ﻿54.27444°š. pl. 22.89694°r. ilg.﻿ / 54.27444; 22.89694Koordinatės: 54°16′28″ š. pl. 22°53′49″ r. ilg.﻿ / ﻿54.27444°š. pl. 22.89694°r. ilg.﻿ / 54.27444; 22.89694 |

**Pertas** (lenk. *Jezioro Perty*) – ežeras Sūduvos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje ir Vižainio valsčiuje. Šalia ežero yra Sidorių kaimas. Tai ilgas ir siauras mezotrofinis ledo luistų guolio ežeras. Ežero vanduo yra švarus, tačiau neskaidrus. Ežeras yra 148,3 metrai virš jūros lygio. Pagal Lenkijos švaraus vandens klasifikaciją, ežeras yra II klasės klasifikacijos. Ežero pakrantės yra dumblėtos. Ežeras yra netaisyklingos formos, kur stipriai susitraukia šiaurėje ir išsiplečia į įlanką vakaruose. Šiauriniai ir pietiniai ežero krantai yra aukšti ir vaizdingi. Ežere yra keturios keimo kalvos. Pietuose ežeras pereina į alksninę pelkę, kurią nuo Purvinio ežero skiria griova. Vakarinėje ežero dalyje yra sąsmauka, kuri jungiasi su Kailio ežeru. Istoriškai susiklostė, kad šie du ežerai kartais skaičiuojami kaip vienas.

Ežere gyvena įvairių rūšių žuvys: sykas, ungurys, europinė lydeka, lynas, ešerys, paprastoji kuoja, vėgėlė, paprastoji raudė, paprastoji aukšlė, paprastasis karšis, europinis šapalas ir starkis.

Literatūra
----------

* Stefan Maciejewski, Po ziemi suwalskiej – Przewodnik turystyczny, Wydawnictwo Hańcza, Suwałki 1998, ISBN 83-87415-12-X;
* Lechosław Herz, Pojezierze Suwalskie, Wydawnictwo PTTK „Kraj", Warszawa 1983.

Nuorodos
--------

* Ežero nuotrauka Archyvuota kopija 2008-01-24 iš Wayback Machine projekto..
| Orivesio ežeras |
| --- |
| Vieta | Suomijos vėliava Suomija (Rytų Suomijos provincija) |
| Plotas | 601,3 km² |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Orivesio ežeras

  |
| **Koordinatės** |  62°16′0″ š. pl. 29°24′0″ r. ilg.﻿ / ﻿62.26667°š. pl. 29.40000°r. ilg.﻿ / 62.26667; 29.40000Koordinatės: 62°16′0″ š. pl. 29°24′0″ r. ilg.﻿ / ﻿62.26667°š. pl. 29.40000°r. ilg.﻿ / 62.26667; 29.40000 |

**Orivesis** (suom. *Orivesi*) – ežeras pietryčių Suomijoje, Rytų Suomijos provincijoje. Orivesis yra 7 didžiausias pagal plotą Suomijos ežeras (601,3 km²). Orivesio ežeras yra vienas didžiausių Saimos ežerų sistemos telkinių. Orivesis yra 75,9 m aukštyje virš jūros lygio. Prie ežero įsikūrę šie miestai: Liperis, Rėkylė, Savonranta.

Ežere yra daugybė salų (~1500) bei keletas atvirų vandens plotų, tarp jų Paselkė – senovinis meteorito krateris pietuose. Ežero pradžia yra sąsiauryje, ties Rėkyle, pabaiga – sąsiauriuose ties Savonlinos ir Tapuvirtos miestais.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Finnish Environment Institute: Finnish lakes larger than 40 square kilometers Archyvuota kopija 2011-07-25 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Etelä-Savon ympäristökeskus: Saimaa Archyvuota kopija 2012-02-06 iš Wayback Machine projekto.
| Jalpugas |
| --- |
| Ežero pakrantėEžero pakrantėEžero pakrantė |
| Vieta | Ukrainos vėliava Ukraina (Odesos sritis) |
| Plotas | 134 km² |
| Vidutinis gylis | 2 m |
| Didžiausias gylis | 6 m |
| Įteka | Jalpugas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Jalpugas

  |
| **Koordinatės** |  45°25′00″ š. pl. 28°37′00″ r. ilg.﻿ / ﻿45.41667°š. pl. 28.61667°r. ilg.﻿ / 45.41667; 28.61667Koordinatės: 45°25′00″ š. pl. 28°37′00″ r. ilg.﻿ / ﻿45.41667°š. pl. 28.61667°r. ilg.﻿ / 45.41667; 28.61667 |

**Jalpugas** arba **Jalpuchas** (ukr. *Озеро Ялпуг*) – ežeras Ukrainos pietvakariuose, Odesos srityje, Rumunijos pasienyje, Dunojaus žemupio žemumoje. Jalpugas yra didžiausias natūralus Ukrainos ežeras. Plotas – 134 km², vidutinis gylis – 2, didžiausias – 6 m. Pietuose jis ribojasi su Kugurlujaus ežeru. Krantai žemi. Per potvynius vanduo iš Dunojaus teka į Jalpugą, kitu metu priešinga kryptimi. Įteka Jalpucho upė.

Šiauriniai ežero krantai priklauso Bolgrado rajonui, pietvakariniai – Renio rajonui ir pietrytiniai – Izmailijos rajonui. Didžiausias miestas prie ežero yra šiauriniame krante įsikūręs Bolgradas. Yra keli didesni kaimai, kaip Vynohradivka šiauriniame, Kotlovyna vakariniame ir Ozerne pietiniame krante.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jalpuhas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-05-01.
2. ↑  *Jalpugas*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, IV t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1978. T.IV: Gariga-Jančas
Koordinatės: 48°37′00″ š. pl. 23°41′02″ r. ilg.﻿ / ﻿48.61667°š. pl. 23.68389°r. ilg.﻿ / 48.61667; 23.68389

| Sineviro ežeras |
| --- |
|  |
| Vieta | Ukraina |
| Plotas | 0,07 km² |
| Kilmė | ledyninė |
| Vidutinis gylis | 11 m |
| Didžiausias gylis | 24 m |

**Synevyro ežeras** (ukr. *Óзеро Синевир*) – didžiausias ežeras Ukrainos Karpatuose. Plotas apie 7 ha.

Synevyras yra 989 m virš jūros lygio. Vidutinis ežero gylis 10-12 m, o didžiausias gylis 24 metrai. Ežeras susiformavo paskutinio ledynmečio metu. 1989 m. ežerą supančioje teritorijoje įkurtas Synevyro nacionalinis parkas. Netoli nuo ežero, prie Juodosios upės, įkurtas muziejus.

Literatūra
----------

* В. Л. Кандель, Л. Д. Годованный. Советское Закарпатье: Путеводитель-справочник. Ужгород: Карпати,1983

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Synevyro ežeras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sineviras – pavadinimo kilmė **(**rus.**)**
| Balatonas |
| --- |
|  |
| Vieta | Vengrijos vėliava Vengrija |
| Plotas | 592 km² |
| Kranto linijos ilgis | 236 km |
| Kilmė | tektoninė |
| Vidutinis gylis | 3,2 m |
| Didžiausias gylis | 12,2 m |
| Tūris | 1,9 km³ |
| Įteka | Zala |
| Išteka | Šijas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Balatonas

  |
| **Koordinatės** |  46°50′0″ š. pl. 17°44′0″ r. ilg.﻿ / ﻿46.83333°š. pl. 17.73333°r. ilg.﻿ / 46.83333; 17.73333Koordinatės: 46°50′0″ š. pl. 17°44′0″ r. ilg.﻿ / ﻿46.83333°š. pl. 17.73333°r. ilg.﻿ / 46.83333; 17.73333 |
|  |
|  Vikiteka | Balatonas |

**Balatonas** (veng. *Balaton*) – ežeras centrinėje Vengrijoje, didžiausias Vidurio Europoje. Plotas beveik 600 km². Telkšo tektoninėje įduboje Dunojaus vidurupio lygumoje, pietrytinėje Bakonio kalnų papėdėje. Nusidriekęs iš šiaurės rytų į pietvakarius per 78 km. Krantai žemi, vietomis užpelkėję. Su Dunojumi jungiasi Šijo upe-kanalu.

Vandens temperatūra vasarą nuo 22 iki 27 laipsnių pagal Celsijaus skalę. Šis ežeras yra labai seklus – vidutinis jo gylis yra 3 metrai, todėl jo vanduo labai greitai sušyla, veikiamas saulės šilumos. Šiame ežere mėgstama maudytis, čia taip pat galima paplaukioti burlaiviais, kajakais ir pačiuožinėti vandens slidėmis.

Prie Balatono įsikūrę Šiofoko, Balatonfiuredo, Kesthėjaus miestai, įsteigtas Tihanio nacionalinis parkas, Kišbalatono draustinis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 48
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Feheras |
| --- |
|  |
| Vieta | Vengrijos vėliava Vengrija, Čongradas |
| Plotas | 14 km² |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Feheras

  |
| **Koordinatės** |  46°32′0″ š. pl. 20°09′0″ r. ilg.﻿ / ﻿46.53333°š. pl. 20.15000°r. ilg.﻿ / 46.53333; 20.15000Koordinatės: 46°32′0″ š. pl. 20°09′0″ r. ilg.﻿ / ﻿46.53333°š. pl. 20.15000°r. ilg.﻿ / 46.53333; 20.15000 |

**Feheras** (veng. *Fehér*) – ežeras Vengrijoje, Kiškunšago nacionaliniame parke, į pietus nuo Segedo miesto. Plotas – 14 km². Feheras yra didžiausias druskingas ežeras Vengrijoje. Ežeras yra saugomas, nes čia yra per 280 paukščių rūšių, retos augalų rūšys. Ežero pakrantė yra migracijos stotelė paukščiams, tokiems kaip gervė, rudagalvė kryklė, laukinė žąsis.

Ežeras pirmąsyk rašytiniuose šaltiniuose minimas 1075 m. Paprastai prisipildo vandens, patvinus Tisos upei.

Pavadinimas iš vengrų kalbos reiškia *baltas* (veng. *fehér*).
| Chymzė |
| --- |
| ChymzėChymzėChymzė |
| Vieta | Vokietijos vėliava Vokietija |
| Plotas | 79,9 km² |
| Kranto linijos ilgis | 63,96 km |
| Vidutinis gylis | 25,63 m |
| Didžiausias gylis | 72,7 m |
| Tūris | 2,05 km³ |
| Įteka | Tirolio Achenas, Prynas |
| Išteka | Alcas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Chymzė

  |
| **Koordinatės** |  47°53′24″ š. pl. 12°28′12″ r. ilg.﻿ / ﻿47.89000°š. pl. 12.47000°r. ilg.﻿ / 47.89000; 12.47000Koordinatės: 47°53′24″ š. pl. 12°28′12″ r. ilg.﻿ / ﻿47.89000°š. pl. 12.47000°r. ilg.﻿ / 47.89000; 12.47000 |
|  |
|  Vikiteka | Chymzė |

**Chymzė** (vok. *Chiemsee*) – ežeras Vokietijos pietuose, Bavarijoje, 70 km į rytus nuo Miuncheno, tarp Rosenheimo ir Zalcburgo (Austrija) miestų. Ežeras dažnai vadinamas „Bavarijos jūra" (*Bayerisches Meer*).

Ežeras turi dvi dideles salas: *Vyrų salą* (*Herrenchiemsee*) ir *Moterų salą* (*Frauenchiemsee*). Vyrų saloje yra 1878 m. bavarų karaliaus Liudviko II pastatyta pilis. Moterų saloje yra moterų benediktinių vienuolynas, pastatytas dar 782 m. Dabar čia yra nedidelė gyvenvietė.

Ežere veisiasi vaivorykštiniai upėtakiai. Ežeras yra rekreacinėje teritorijoje.

Nuorodos
--------

* Chymzė: informacija turistams (vokiečių k.)
* Chymzė Archyvuota kopija 2010-10-22 iš Wayback Machine projekto. (vokiečių k.)
Pirmasis 1948 m. knygos „Vyrų seksualinis elgesys" leidimas, pirmoji iš dviejų „Kinsio ataskaitų".
**Kinsio ataskaitos** (angl. *Kinsey Reports*) – dvi mokslinės knygos apie žmonių seksualinį elgesį: „Vyrų seksualinis elgesys" („Sexual Behavior in the Human Male", 1948) ir „Moterų seksualinis elgesys" („Sexual Behavior in the Human Female", 1953). Knygas parašė Alfred Kinsey, Wardell Pomeroy, Clyde Martin ir („Moterų seksualinį elgesį") Paul Gebhard, išleido „W. B. Saunders". Kinsey buvo Indianos universiteto zoologas ir Kinsey sekso, lyties ir reprodukcijos instituto (žinomesnio kaip Kinsey institutas) steigėjas.

Knygoje „Vyrų seksualinis elgesys" pateikti sociologiniai duomenys, kuriais grindžiama analizė ir išvados, per penkiolika metų buvo surinkti iš maždaug 5300 vyrų. Knyga „Moterų seksualinis elgesys" paremta asmeniniais pokalbiais su maždaug 6000 moterų. Pastarojoje Kinsey išanalizavo duomenis apie moterų dalyvavimo įvairaus pobūdžio seksualinėje veikloje dažnumą ir ištyrė, kokiu būdu tokie veiksniai, kaip amžius, socialinė-ekonominė padėtis bei religingumas daro įtaką seksualiniam elgesiui.

Šiuodu bestseleriai iš karto sukėlė prieštaringų vertinimų tiek mokslo bendruomenėje, tiek plačiojoje visuomenėje, nes juose mestas iššūkis įprastiems įsitikinimams apie seksualumą ir aptariamos temos, kurios anksčiau laikytos tabu. Kartais būdavo abejojama Kinsey metodų pagrįstumu. Vis dėlto Kinsey veikalas laikomas naujovišku ir vienu įžymiausių visų laikų sekso tyrimų.

Išnašos
-------

1. ↑  *Sexual Behavior in the Human Male*, ISBN 978-0-253-33412-1.
2. ↑  Kinsey, A.; Pomeroy, W.; Martin, C. & Gebhard, P. *Sexual Behavior in the Human Female*, Philadelphia: Saunders (1953), ISBN 978-0-253-33411-4.
3. ↑  Wolman, Benjamin B.; Money, John (1993). *Handbook of Human Sexuality*. J. Aronson. p. 131. ISBN 978-0-87668-775-8.
4. ↑  LeVay, Simon (1997 m. vasario mėn.). *City of Friends: A Portrait of the Gay and Lesbian Community in America*. MIT Press. p. 51. ISBN 978-0-262-62113-7.
5. ↑  Lehmiller, Justin (2018). *The Psychology of Human Sexuality* (Second leid.). John Wiley & Sons Ltd. p. 147. ISBN 9781119164739.
Kokospalmės lapai
**Palmės lapas** arba **Palmės šakelė** – palmės (arekinių šeima) lapas, ikikrikščioniškais laikais simbolizavęs triumfą ir pergalę. Senovės Romoje palmės lapais kaip garbės ženklu apdovanodavo žaidynių nugalėtojus, kariškius už karines pergales.

Palmės lapas dažnai vadinamas *palmės šakele* ar *palmės šaka* (angl. *palm branch*), nors anatomiškai tai yra sudėtiniai palmių lapai.

Lordo Nelsono devizas buvo lot. *Palmam qui meruit ferat* 'Nusipelnęs teneša palmę'. Palmių lapai naudojami daugelio organizacijų simbolikoje. Žydai per šventes irgi nešioja palmių lapus.

Krikščionybė
------------

Kristaus triumfinis atvykimas į Jeruzalę
Ankstyviesiems krikščionims palmės lapas simbolizavo tikinčiųjų pergalę prieš sielos priešus. Palmių sekmadienį (Lietuvoje – Verbų sekmadienį) buvo švenčiamas triumfinis Jėzaus įžengimas į Jeruzalę. Krikščionių mene kankiniai paprastai būdavo vaizduojami laikantys palmių lapus, kas simbolizavo dvasios pergalę prieš kūną. Buvo plačiai tikima, kad palmės lapo atvaizdas antkapyje reiškia, kad čia palaidotas kankinys. Palmių lapai tapo kankinių simboliu, jie simbolizavo dvasinę pergalę prieš dvasinius priešininkus. Dėl to kankinių gyvenimų aprašymuose standartiškai būdavo naudojama frazė „jis gavo kankinystės palmę".

1688 m. balandžio 10 d. Šventoji apeigų kongregacija nutarė, kad ant katakombų kapo pavaizduota palmė šaka reiškia, kad čia palaidotas kankinys. Vėliau ši nuomonė buvo Mabillon’o, Muratori’o, Benedikto XIV ir kitų pripažinta kaip nepagrįsta. Tolesni tyrimai parodė, kad palmių šakelės būdavo vaizduojamos ir ant pagonių kapų.

Ant vėlyvesnių krikščioniškų paminklų palmės šakos atvaizdas buvo naudojamas kaip ornamentas, skiriantis dvi scenas. Palmės taip pat reiškė rojų, ankstyvuosiuose atvaizduose Jėzų dažnai vaizduodavo tarp palmių.

Judaizmas
---------

Rabinas per halelę mojuoja keturių rūšių augalų šakelėmis
Judaizme finikas (lulavas) laikomas viena keturių augalų rūšių, kurių šakelės naudojamos per Sukoto apeigas. Kitos rūšys yra mirta ir gluosnis. Finiko, mirtos ir gluosnio šakelių ryšulėlis su citrina (citrinmedis – ketvirtoji rūšis) simbolizuoja siekimą suvienyti keturis žydų tipus tarnyboje dievui.

XX a. 8-tą dešimtmetį kasinėjant Erodo Didžiojo rūmus aptiko Judėjos finiko sėklų, kurių amžius, manoma, apie 2000 metų. 2005 m. kelios tokios sėklos buvo pasodintos, ir viena jų sudygo. Išaugo vienas moteriškas individas, kuris pavadintas *Methuselah* ('Matuzalis').

Heraldika
---------

*Pagrindinis straipsnis – Palmės lapas (heraldika)*.
Palmių lapas kaip mobilioji figūra plačiai naudojamas heraldikoje. Jis aptinkamas tiek giminių ar asmeniniuose herbuose, tiek miestų ar valstybių herbuose.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Palmės lapas (simbolis)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Išnašos
-------

1. ↑  Palm Sunday according to the Byzantine Rite Tradition
2. ↑  Catholic Encyclopedia: Palm in Christian Symbolism
3. ↑  Vayikra Rabbah 30:12.
Valstybinė ir karinė Dominikos Respublikos vėliava, pločio ir ilgio santykis 5:8
 Tautinė Dominikos Respublikos vėliava, pločio ir ilgio santykis 5:8
Istorinė Cominikos Respublikos vėliava iki 1844 metų
**Dominikos Respublikos vėliavoje**, kaip numato Dominikos Konstitucijos 96-asis straipsnis, vaizduojamas centrinis baltas kryžius, besitęsiantis iki kraštų ir dalijantis vėliavą į keturis stačiakampius; viršutinis kairysis ir apatinis dešinysis yra mėlyni, o viršutinis dešinysis ir apatinis kairysis yra raudoni. Valstybinėje ir karinėje vėliavoje kryžiaus centre yra mažas herbas, vaizduojantis skydą, prilaikomą lauro (kairėje) ir palmės (dešinėje) šakelių; virš skydo esantis kaspinas skelbia valstybės šūkį: *Dios, Patria, Libertad* (Dievas, Tėvynė, Laisvė). Po skydu esančiame raudoname kaspine įrašyti žodžiai *República Dominicana*. Skydo centre, apsupta šešių iečių (iš kurių keturios laiko Dominikos vėliavas), pavaizduota Biblija su kryželiu virš jos. Manoma, jog ji atversta ties Evangelija pagal Joną, 8:32, teigiančia *Y la verdad nos hará libre* (Ir tiesa mus išlaisvins).

Istorija
--------

Dominikos Respublikos vėliava kilo iš slaptos revoliucinės draugijos *La Trinitaria* vėliavos. Ši 1838 m. Juan Pablo Duarte sukurta ir vadovaujama draugija išlaisvino Dominikos Respubliką iš Haičio viešpatavimo. Nepaisant karo prieš Haitį, Duarte pasinaudojo tuometine mėlynai raudona Haičio vėliava (kurios spalvos buvo paveldėtos iš Prancūzijos trispalvės) kaip pavyzdžiu savo laisvės vėliavai.

Duarte spalvų simboliką aiškino taip:

* raudona simbolizuoja tautos kraują pralietą kovoje;
* mėlyna reiškią nuolatinę laisvę;
* baltas kryžius skirtas tautos aukoms, žuvusioms per nepriklausomybės kovas.

Vėliau ši laisvės vėliava buvo pakeista. 1844 m. lapkričio 6 d. buvo sukeisti raudonas ir mėlynas stačiakampiai ir vėliava įgavo dabartinę išvaizdą. Po tolesnio ispanų viešpatavimo, ši vėliava vėl įteisinta buvo 1863 m. rugsėjo 14 d.

Vėliavos proporcijos nėra smulkiau išaiškintos, vyriauja keli variantai – 2:3, 5:8, 15:23, bet visos šios proporcijos panašios į 2:3 proporciją.

Nuorodos
--------

* Dominikos Respublikos vėliava **(**angl.**)**
* Dominikos Respublikos vėliava **(**angl.**)**
* Vexilla-Mundi

**Šiaurės ir Centrinės Amerikos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Antigva ir Barbuda · Bahamos · Barbadosas · Belizas · Dominika · Dominikos Respublika · Grenada · Gvatemala · Haitis · Hondūras · JAV · Jamaika · Kanada · Kosta Rika · Kuba · Meksika · Nikaragva · Panama · Salvadoras · Sent Kitsas ir Nevis · Sent Lusija · Sent Vinsentas ir Grenadinai · Trinidadas ir Tobagas
Angilija · Aruba · Bermudų salos · Boneras · Britų Mergelių Salos · Gvadelupa · Grenlandija · JAV Mergelių Salos · Kaimanų Salos · Kiurasao · Martinika · Montseratas · Puerto Rikas · Sen Pjeras ir Mikelonas · Terkso ir Kaikoso Salos |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai · Herbai |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Pilviškių herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 1999-03-16* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas 1792-02-23* |
|  |
| Ž • A • R |

**Pilviškių herbas** – vienas iš Vilkaviškio raj. Pilviškių miestelio heraldikos atributų.

Aprašas
-------

Herbo sidabriniame lauke ant žalios skydo papėdės stovi šv. Jonas Nepomukas su juoda sutana ir biretu, sidabrine kamža, rudu apsiaustu ir rudais batais. Dešinėje rankoje pakėlęs jis laiko auksinį kryžių, o kairėje – žalią palmės šakelę. Veidas ir rankos natūralios spalvos. Aplink galvą 5 auksinės žvaigždutės.

Istorija
--------

1999 m. kovo 16 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 355. Herbo etalono autorius – dailininkė Laima Ramonienė. Nuo senojo herbo naujasis herbas skiriasi keliomis detalėmis – nebėra dangaus ir tilto.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Pilviškių vėliava
* R. Butautas – Kudirka. Pilviškių ir Barzdų parapijos – jų Ganytojai.
Taisyklingasis dešimtkampis.
**Dešimtkampis** – daugiakampis, turintis dešimt kraštinių ir dešimt viršūnių.

Savybės
-------

Dešimtkampis turi 35 įstrižaines, tai galima apskaičiuoti iš daugiakampio įstrižainių formulės: {\displaystyle D=n(n-3)/2}, kur įsistačius skaičių {\displaystyle n=10} gaunamas rezultatas:

{\displaystyle D={\frac {10(10-3)}{2}}=35}
Visų aštuonkampių vidaus kampų suma yra lygi 1440° arba {\displaystyle 8\pi } radianų.

Taisyklingasis dešimtkampis
---------------------------

Taisyklingasis dešimtkampis yra taisyklingasis daugiakampis su dešimt kraštinių, kurios yra lygios, kaip ir vidiniai kampai, kurių kiekvienas yra lygus 144° arba {\displaystyle 4\pi /5} rad.

### Formulės

Formulėse *a* yra kraštinės ilgis.

* Plotas: {\displaystyle S={\frac {5}{2}}a^{2}\cot \left({\frac {\pi }{10}}\right)={\frac {5}{2}}a^{2}{\sqrt {5+2{\sqrt {5}}}}\simeq 7.694208843\,a^{2}}
* Perimetras: {\displaystyle P=10a}

Galerija
--------

* Dešimtkampio formos skėtisDešimtkampio formos skėtis

Nuorodos
--------

* Eric W. Weisstein, Decagon, MathWorld. **(**angl.**)**
Koordinatės: 55°32′5″ š. pl. 23°55′20″ r. ilg.﻿ / ﻿55.53472°š. pl. 23.92222°r. ilg.﻿ / 55.53472; 23.92222

| Žibartonių II tvenkinys |
| --- |
| Žibartonių II tvenkinysŽibartonių II tvenkinysŽibartonių II tvenkinys |
| Vieta | Lietuva (Panevėžio rajonas) |
| Plotas | 0,387 km² |
| Kranto linijos ilgis | 8,61 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,7 m |
| Didžiausias gylis | 4,2 m |
| Tūris | 0,000632 km³ |
| Įteka | Liaudė, Druskalnis, 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Liaudė |

**Žibartonių II tvenkinys** – tvenkinys Panevėžio rajone, į vakarus nuo Žibartonių gyvenvietės, ties Kėdainių rajono riba. Susidaręs patvenkus Liaudės upę (Nevėžio intakas) 19,6 km nuo jos žiočių. Ilgis šiaurės-pietų-pietryčių kryptimi 3,9 km, plotis iki 0,17 km. Yra 0,28 ha sala. Altitudė 69 m. Šiaurinis tvenkinio galas labai užžėlęs vandens augalais. Krantai neaukšti, apaugę siaura medžių ir krūmų juosta. Aplink tvenkinį plyti dirbami laukai. Priešsroviui už 1,6 km telkšo Rūtakiemio tvenkinys, pasroviui iškart - Žibartonių I tvenkinys. Tvenkinio užtvanka ir pietine pakrante eina kelias  **3019**  Mairiškiai–Žibartoniai–Gudžiūnai .

Debitas:

* Upės: 0,65 m³/s
* Užtvankos skaičiuotinis: 40 m³/s

Užtvanka 220 m ilgio, 8 m pločio. Vandens pralaida – šachtinė. Įrengta 1976 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Koordinatės: 54°25′24″ š. pl. 23°8′47″ r. ilg.﻿ / ﻿54.42333°š. pl. 23.14639°r. ilg.﻿ / 54.42333; 23.14639

| Jurgežerių tvenkinys |
| --- |
| Jurgežerių tvenkinys nuo užtvankosJurgežerių tvenkinys nuo užtvankosJurgežerių tvenkinys nuo užtvankos |
| Vieta | Lietuva (Kalvarijos savivaldybė) |
| Plotas | 0,354 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,46 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2,3 m |
| Didžiausias gylis | 5 m |
| Įteka | Menkupių upelis |
| Išteka | Menkupių upelis |

**Jurgežerių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Kalvarijos savivaldybėje, 4,5 km į vakarus nuo Kalvarijos. Sudarytas užtvenkus Menkupių upelį (Šešupės intakas) 3,4 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 1,3 km, plotis – iki 0,51 km. Altitudė 123 m. Pietvakarinis krantas aukštas. Krantai beveik ištisai apaugę medžiais. Kranto linija vingiuota. Šiaurinėje, pietinėje ir pietvakarinėje pakrantėse stūkso miškai. Vakarinėje pakrantėje įsikūręs Menkupių, rytiniame – Jurgežerių kaimas. Veikia kaimo turizmo sodyba, poilsio namai. Pietinėje pakrantėje šalia užtvankos 2018 m. yra įrengta poilsiavietė.

Tvenkinys įrengtas 1976 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
**En-men-dur-ana** (taip pat **Emedurankis**) – mitinis Šumero karalius iš Zimbiro (dabar vadinamas Siparu), minimas Šumero karalių sąraše. Jame En-men-dur-ana – septintasis priešdinastinio laikotarpio Šumero valdovas. Sakoma, kad viešpatavęs 21 000 metų.

Valdovo vardas reiškia „Dur-an-ki galių vyriausiasis", savo ruožtu „Dur-an-ki" reiškia „dangaus ir žemės susitikimo vieta" (pažodžiui „saitas to, kas viršuje ir apačioje").

En-men-dur-anos mieste Sipare garbintas Saulės dievas Utu (akadų Šamašas). Šumerų ir babiloniečių tekstuose miesto įkūrėju laikomas būtent Utu.

Mitas
-----

Akadų kalba užrašytame mite pasakojama apie Emedurankį (*Emmeduranki*), kurį dievai Šamašas ir Adadas paima į dangų ir moko dangaus bei žemės paslapčių. Emedurankį dievai mokę ateities spėjimo meno, pavyzdžiui, kaip apžiūrėti aliejų ant vandens, kaip išskaityti ženklus gyvūnų kepenyse, ir kai kurių kitų paslapčių.

Enmedurankis kai kada laikomas mesopotamiškuoju biblinio patriarcho Henocho provaizdžiu. Enmedurankis yra septintasis Šumero karalių sąraše, o Henochas – septintasis iš prieštvaninių patriarchų, minimų Pradžios knygoje. Pasakojama, kad tiek vienas, tiek kitas paimtas į dangų. Siparas, kur viešpatavęs Enmedurankis, siejamas su Saulės kultu, o 365 metai, kuriuos nugyvenęs Henochas, kaip teigiama, gali būti susiję su dienų skaičiumi saulės kalendoriuje.

Išnašos
-------

1. ↑  „The Sumerian king list: translation". *etcsl.orinst.ox.ac.uk*. Suarchyvuotas originalas 2021-11-08. Nuoroda tikrinta 2021-07-04.
2. ↑  A. R. George. Babylonian topographical texts. p. 261.
3. ↑  James B. Pritchard. Ancient Near Eastern Texts Relating to the Old Testament. 3rd ed. pp. 43, 164, 265, 270, 271.
4. ↑  Robert Alter. Genesis. p. 24
5. ↑  John W. Rogerson and Philip R. Davies, The Old Testament World. p. 203
6. ↑  Wilfred G. Lambert. Babylonian oracle questions. p. 4.
7. ↑  Wilfred G. Lambert, Enmeduranki and Related Material. Journal of Cuneiform Studies. Vol. 21, Special Volume Honoring Professor Albrecht Goetze (1967), pp. 126–138
8. ↑  J. J. Collins. The apocalyptic imagination: an introduction to Jewish apocalyptic literature. pp. 44-47
9. ↑  I. Tzvi Abusch, K. van der Toorn. Mesopotamian magic: textual, historical, and interpretative perspectives. p. 24.
10. ↑  Victor P. Hamilton. The Book of Genesis. The New International Commentary on the Old Testament. Eerdmans Publishing Co. 1990. pp. 257–258.
11. ↑  R. de Vaux, Ancient Israel, 2 volumes. tr J. McHugh (New York: McGraw-Hill, repr, 1965), 1:188.
| Šiurpilis |
| --- |
|  |
| Vieta | Lenkijos vėliava Lenkija |
| Plotas | 0,89 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,9 km |
| Kilmė | Ledyninis |
| Vidutinis gylis | 10 m |
| Didžiausias gylis | 46,8 m |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Šiurpilis

  |
| **Koordinatės** |  54°13′40″ š. pl. 22°53′35″ r. ilg.﻿ / ﻿54.22778°š. pl. 22.89306°r. ilg.﻿ / 54.22778; 22.89306Koordinatės: 54°13′40″ š. pl. 22°53′35″ r. ilg.﻿ / ﻿54.22778°š. pl. 22.89306°r. ilg.﻿ / 54.22778; 22.89306 |

**Šiurpilio ežeras** (lenk. *Jezioro Szurpiły*) – ežeras Sūduvos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje ir Jeleniavo valsčiuje. Tai antras pagal dydį Suvalkų kraštovaizdžio parko ežeras po Ančios ežero. Ežeras ir aplinkiniai ežerai kartais dar vadinami Šiurpilio ežerų grupe, į kurią įeina Eglinio, Egliniuko ir Klučisko ežerai.

Tai netaisyklingos formos ežeras su dugne ir krantuose iškilusiomis morenomis ir keimais. Šiaurinėje ežero pakrantėje yra Pilies kalnas, kuris yra šalia Juodosios įlankos. Ežero vanduo yra ganėtinai švarus ir skaidrus, dugne yra žvyras, smėlis ir akmenys.

Pavasariais ežere neršia ežerinis upėtakis. Labiausiai paplitusios žūvų rūšys yra: karšis, paprastoji kuoja, lydekos, ešerys ir sykas. Vietomis ežero pakrantėse auga nendrės.

Ežero šiaurės rytuose yra upokšnis Šiurpiluvka, kuris jungiasi su Kopanės ežeru ir vėliau įteka į Šešupę. Ežero viduryje yra sala Pustelnia, apaugusi lapuočiais. Ežeras telkšo 128,8 m virš jūros lygio.

Literatūra
----------

* Stowarzyszenie „Ziemia Sejneńska": Góra Zamkowa. Sejny: Stowarzyszenie „Ziemia Sejneńska", 2009 m. s. 4.;
* Stefan Maciejewski: Po ziemi suwalskiej: przewodnik turystyczny. Suwałki: „Hańcza", 1998 m. ISBN 83-87415-12-X.;
* Stefan Maciejewski: Szlakami północnej Suwalszczyzny: przewodnik. Suwałki: „Jaćwież" : Regionalna Pracownia Krajoznawcza Oddziału PTTK, 2001 m. ISBN 83-903140-6-1.;
* Przewodnik wędkarski S-MAN 2000 m. Jarosław Borejszo.

Nuorodos
--------

* Ežero nuotraukos Archyvuota kopija 2016-02-11 iš Wayback Machine projekto..
Koordinatės: 55°18′23.062″ š. pl. 24°51′52.585″ r. ilg.﻿ / ﻿55.30640611°š. pl. 24.86460694°r. ilg.﻿ / 55.30640611; 24.86460694

|  Vidiškių Švč. Trejybės bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Ukmergės |
| **Savivaldybė** | Ukmergės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Vidiškiai |
| **Adresas** | Ukmergės g. 19 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1853 m. |
| **Stilius** | neoklasicizmas |

 *Kitos reikšmės – Švč. Trejybės bažnyčia.*
**Vidiškių Švč. Trejybės bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Vidiškių miestelyje, prie kelio  **A6**  Kaunas–Zarasai–Daugpilis . Parapijos kapinėse yra Vidiškių koplyčia.

Interjeras

Istorija
--------

Jurgis Vidiškis 1562 m. Vidiškių filijai dovanojo 300 grašių. 1664 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia. XVIII a. pabaigoje veikė parapinė mokykla. Iki 1840 m. bažnyčia sudegė. Vietoj jos pastatyta laikina medinė (be grindų). Šventupio ir Vidiškių savininkas, Ukmergės apskrities bajorų maršalka Anupras Koska 1844 m. pradėjo statyti mūrinę bažnyčią. Dėl lėšų stokos darbai 1849 m. nutrūko. Vyskupas Motiejus Valančius 1851 m. ragino tęsti statybą, bažnyčia pastatyta 1853 m. 1856 m. įkurta parapija.

Architektūra
------------

Bažnyčia neoklasicistinė, su lėkštu stogu ir bokšteliu. Viduje 3 vienodo aukščio navos, su lygiomis medinėmis lubomis. Šventoriaus tvora mūrinė. Jame stovi žema mūrinė varpinė.

Bažnyčios šventoriuje stovi du kryžiai. Vienas iš jų skirtas Lietuvos krikščioniškojo jubiliejaus atminimui (1987 m.), o antrasis – Didžiojo kunigaikščio Kazimiero atminimui (2000 m.), kurį pastatė Vidiškiuose gimęs, JAV, Floridoje gyvenantis Kazimieras Linkevičius ir jo žmona Mėta.

Galerija
--------

* VarpinėVarpinė
* Bažnyčios prieigosBažnyčios prieigos
* Vargonų chorasVargonų choras
* KlausyklaKlausykla

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Vilnijos vartai". *vilnijosvartai.lt*. Suarchyvuota iš originalo 2014-07-14. Nuoroda tikrinta 2016-04-24.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vidiškių Švč. Trejybės bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vidiškių Švč. Trejybės parapija
* Vidiškių bažnyčia
**Vladas Masiulis** (1887 m. rugpjūčio 26 d. Panemunėlio valsčius, Rokiškio apskritis – 1954 m. sausio 22 d. Jakutskas) – Lietuvos politinis veikėjas, konsulas, verslininkas ir prekybininkas.

Biografija
----------

Gimė 1863 m. sukilimo tremtinių iš Užpalių valsčiaus, Utenos apskrities Karolinos Baukytės ir Kipro Masiulių šeimoje. Augo Latvijoje, baigęs Ilūkstės progimnaziją, toliau mokslus tęsė Varšuvoje. Ten dirbo pas brolį Stasį Masiulį užsienio prekybos firmose, iškildamas iki firmos „Alfa Laval" skyriaus vedėjo.

1916 m. su šeima persikėlė į Peterburgą, o 1919 m. grįžo į Kauną. 1920 m. balandžio 2 d. paskirtas prekybos skyriaus vedėju prie Lietuvos pasiuntinybės Berlyne. 1923 m. spalio 15 d. paskirtas Lietuvos Respublikos pirmuoju konsulu Tilžėje. Šias pareigas ėjo iki 1927 m. kovo 1 d. kada jį pakeitė Eduardas Jatulis.

Pasitraukęs iš diplomatinės tarnybos V. Masiulis išėjo į prekybos ir pramonės sritį. Praplėtė prekybos namų „V. Masiulis ir J. Baltrušaitis", įkurtų 1922 m. Šiauliuose, veiklą, įsteigdamas naujus skyrius Telšiuose, Klaipėdoje ir kitur. Prekybos namai prekiavo žemės ūkio mašinomis, žemdirbystės ir pienininkystės įrengimais. Populiarindamas verslą išleido žinyną „Prekybos namų kainininkas". Ne kartą su pasisekimu dalyvavo respublikinėse žemės ūkio ir pramonės parodose Kaune.

1929 m. gegužės mėn. danai įsteigė garbės konsulatą Šiauliuose. Danijos garbės konsulu paskiriamas V. Masiulis. Tuo pačiu dirbo skyriaus vedėju žemės ūkio mašinų atstovybėje Danijoje. Buvo renkamas Šiaulių miesto tarybos nariu. Plėtodamas verslą, Šiauliuose įrengė mechaninę „Bangos" kepyklą, makaronų fabriką ir kitas verslo įmones.

1940 m. rugpjūtį bolševikai nusavino V. Masiulio prekybinę firmą „Mašinūkis", didelę „Bangos" kepyklą ir kitas įmones Šiauliuose, o jį patį su žmona Elena, sūnumis Algirdu Marijonu ir Jurgiu Algimantu 1941 m. birželį ištrėmė į Sibirą. Pradžioje nuvežė į Tengą, Onkudajaus rajone, Altajaus krašte, 1942 m. nutrėmė į Jakutiją. ten 1947 m. liepos 18 d. mirė Elena Masiulienė, 1954 m. sausio 22 d. Jakutsko mieste ir Vladas Masiulis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Vasario 16-ąją pagėgiškiai vos tilpo salėje". *Pamarys*. Suarchyvuota iš originalo 2016-02-21. Nuoroda tikrinta 2016-04-29.

* LCVA, f. 412, ap. 16 m, b. 515 ir 804)
* A. Mažiulis „Lietuvių enciklopedija", Bostonas, 1959, tom. 17, psl. 446
**Vladas Morkus** (1897 m. birželio 27 d. Kasiulkuose, Raseinių rajonas – 1944 m. Sevuralage, Sverdlovsko sritis) – Lietuvos aviatorius, pirmasis lietuvis, atlikęs šuolį parašiutu.

Biografija
----------

Gimė Kasiulkuose, netoli Ariogalos. 1919 m. išėjo tarnauti savanoriu į Lietuvos kariuomenę, baigė karo mokyklą. Dalyvavo mūšiuose su lenkais ties Širvintomis ir Giedraičiais. Po Pirmojo pasaulinio karo tarnavo pasienyje Perlojoje ir Marijampolėje. Vėliau perėjo į aviaciją, išmoko skraidyti, buvo oro žvalgas. Kaip pasakoja jį pažinojusieji, kapitonas V. Morkus buvo kantrus, ramus ir geraširdis žmogus. Jis nesišalindavęs nemėgstamų darbų, ką sumanęs, tą ir padarydavęs.

1928 m. sausio 26 d. Aleksoto aerodrome išbandė itališką „Salvator" (liet. „Gelbėtojas") firmos gelbėjimosi parašiutą. Tai buvo pirmas lietuvio šuolis parašiutu. Ne visi to meto parašiutai buvo patikimi, tik 1927 m. pradėta juos pirkti iš užsienio firmų. Pirkiniai brangiai atsieidavo valstybės iždui: 1933 m. vienas „Salvator" parašiutas kainavo 3588 litus. Pirmojo šuolio proga firmos atstovai V. Morkui padovanojo auksinį ženkliuką, kurį įteikdavo kiekvienam, kuris atlikdavo šuolį „Salvator" parašiutu.

1934 m. birželio 6-7 d dalyvavo  voldemarininkų nesėkmingame bandyme sukilti prieš Lietuvos prezidentą Antaną Smetoną. Padavė prašymą į atsargą išleisti.

1935 m. palikęs karo aviaciją dirbo Prekybos, pramonės ir amatų rūmuose. Aktyviai dalyvavo Lietuvos aeroklubo veikloje, buvo išrinktas jo iždininku. 1935 m. kaip Lietuvos aeroklubo atstovas kartu su Vytautu Žemkalniu-Landsbergiu dalyvavo Tarptautinės aviacijos sporto federacijos (FAJ) konferencijoje Dubrovnike (Kroatija), kur balsavo už tai, kad SSRS būtų priimta į FAJ narius.

1941 m. birželio 14 d. buvo suimtas ir išvežtas į Sibirą, kalėjo Sverdlovsko srityje, lageryje prie Losvės upės. Ten 1944 m. ir mirė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „"Žemaičių žemės" žurnalas (2006 m. Nr. 1). Iškilūs Raseinių krašto kultūros, mokslo, visuomenės veikėjai". *samogitia.mch.mii.lt*. 2006-03-18. Suarchyvuota iš originalo 2016-03-03. Nuoroda tikrinta 2016-04-23.
| Pasruojės tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Telšių rajonas) |
| Plotas | 0,312 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,6 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,3 m |
| Didžiausias gylis | 3,8 m |
| Įteka | Sruoja, bevardis upelis |
| Išteka | Sruoja |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Pasruojės tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  56°5′30″ š. pl. 22°4′59″ r. ilg.﻿ / ﻿56.09167°š. pl. 22.08306°r. ilg.﻿ / 56.09167; 22.08306Koordinatės: 56°5′30″ š. pl. 22°4′59″ r. ilg.﻿ / ﻿56.09167°š. pl. 22.08306°r. ilg.﻿ / 56.09167; 22.08306 |

**Pasruojės tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Telšių rajone, 4,5 km į pietryčius nuo Žemaičių Kalvarijos. Sudarytas užtvenkus Sruojos upę (Varduvos intakas) 9,1 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 1,56 km, plotis – iki 0,49 km. Altitudė 118,5 m. Krantai žemi, vietomis užpelkėję, apaugę medžiais ir krūmynais, tik pietvakarinėje dalyje krantai aukštoki. Į vakarus stūkso Pasruojės miškas, į rytus – Gedrimų miškas. Pietinę tvenkinio dalį skersai kerta kelias Nr.4618 (Sarakai I – Gedrimai – Žemaičių Kalvarija). Žemiau užtvankos telkšo daugybė žuvininkystės ūkio tvenkinių. Šalia įsikūręs Pasruojės kaimas.

Tvenkinys įrengtas 1964 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| Pabradės tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Švenčionių rajonas) |
| Plotas | 0,308 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,3 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 3,8 m |
| Didžiausias gylis | 8,8 m |
| Įteka | Dubinga |
| Išteka | Dubinga |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Pabradės tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  54°59′36″ š. pl. 25°45′5″ r. ilg.﻿ / ﻿54.99333°š. pl. 25.75139°r. ilg.﻿ / 54.99333; 25.75139Koordinatės: 54°59′36″ š. pl. 25°45′5″ r. ilg.﻿ / ﻿54.99333°š. pl. 25.75139°r. ilg.﻿ / 54.99333; 25.75139 |

**Pabradės tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Švenčionių rajone, Pabradės miesto šiaurvakariniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Dubingos upę (Žeimenos intakas) 1,6 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis šiaurės rytų-pietvakarių-pietryčių kryptimi – 2,45 km, plotis – iki 0,25 km. Altitudė 129 m. Krantai aukšti, beveik ištisai apaugę medžiais. Tvenkinį supa Pabradės miškai. Tvenkinio šiaurinė riba yra ties Trabučių viensėdžiu. Šiauriau esantis 1,26 km ilgio ir 3,6 ha tvenkinio tęsinys nepriskiriamas Pabradės tvenkiniui.

Tvenkinys įrengtas 1929 m. 2003 m. pastatyta 315 kW galios mažoji hidroelektrinė.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| Švaininkų tvenkinys |
| --- |
| Švaininkų tvenkinysŠvaininkų tvenkinysŠvaininkų tvenkinys |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Panevėžio rajonas) |
| Plotas | 0,274 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,14 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,3 m |
| Didžiausias gylis | 3,0 m |
| Tūris | 0,00364 km³ |
| Įteka | Šuoja-Kurys, Varstis, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Šuoja-Kurys |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Švaininkų tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  55°45′38″ š. pl. 24°7′9″ r. ilg.﻿ / ﻿55.76056°š. pl. 24.11917°r. ilg.﻿ / 55.76056; 24.11917Koordinatės: 55°45′38″ š. pl. 24°7′9″ r. ilg.﻿ / ﻿55.76056°š. pl. 24.11917°r. ilg.﻿ / 55.76056; 24.11917 |

**Švaininkų tvenkinys** – tvenkinys Panevėžio rajone, 2,5 km į rytus nuo Perekšlių, ties Švaininkų kaimu. Susidaręs patvenkus Šuojos-Kurio upę (Kiršino intakas, Nevėžio baseinas) 12,4 km nuo jos žiočių. Ilgis iš šiaurės į pietus 1,93 km, plotis iki 0,25 km. Yra 8 a sala. Altitudė 49,8 m. Krantai neaukšti. Šiaurinis tvenkinio galas užpelkėjęs, krantai apaugę medžiais ir krūmais. Aplink tvenkinį plyti dirbami laukai. Rytine pakrante eina kelias  **3009**  Nauradai–Sujetai–Sinkonys . Į rytus įsikūręs Vanaginės kaimas.

Debitas:

* Upės: 0,83 m³/s
* Užtvankos skaičiuotinis: 50 m³/s

Užtvanka 324 m ilgio, 6 m pločio. Vandens pralaida – šachtinė. Įrengta 1975 m. 2015 m. tvenkinio vanduo buvo nuleistas ir atlikti užtvankos hidrotechninių įrenginių rekonstravimo darbai.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998