recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 56°03′38″š. pl. 21°34′24″r. ilg.﻿ / ﻿56.060657°š. pl. 21.57343°r. ilg.﻿ / 56.060657; 21.57343


|  |
| --- |
| **Salantų meno mokykla** |
| Salantų meno mokykla herbas |
|  |
| **Adresas** | Turgaus a. 15, Salantai |
| **Direktorius(-ė)** | Silvija Piluckienė |
| **Mokinių skaičius** | 150 (2019 m.) |
| **Įkūrimo data** | 1993 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 12 (2019 m.) |

**Kretingos rajono Salantų meno mokykla** – neformalaus vaikų meninio ugdymo įstaiga, veikianti Salantuose, Kretingos rajone, teikianti pradinį profesionalaus lygio muzikos ir dailės meno išsilavinimą. Mokyklos savininkė yra Kretingos rajono savivaldybė. Kodas Juridinių asmenų registre – 191814262, mokymo kalba – lietuvių.

Mokykloje veikia ankstyvojo ugdymo, muzikos ir dailės skyriai, kuriuose mokosi 150 mokinių, dirba 12 pedagogų.

Istorija
--------

Kretingos muzikos ir dailės mokykla 1989 m. Salantuose, vidurinės mokyklos patalpose, įsteigė mokyklos filialą. Muzikos pradėjo mokytis 33 mokiniai, o 1990 m. buvo atidarytas dailės skyrius. 1993 m. gegužės 6 d. Kretingos rajono valdybos sprendimu, filialas tapo savarankiška Salantų meno mokykla. Mokyklos direktoriumi paskirtas mokytojas Petras Pučkorius. Muzikos ir dailės skyriuose mokėsi 56 mokiniai, dirbo mokytojai: Silvija Piluckienė, Sigutė Kryžauskienė, Danutė Pučkorienė, Jonas Dapšauskas, Algirda Paulikaitė, Fikretas Salimovas ir Loreta Salimovienė. 

1994 m. mokykla persikėlė į buvusį Salantų miesto vykdomojo komiteto pastatą Turgaus aikštėje. Pavasarį išleista pirmoji absolventų laida. 1997 m. mokyklos direktore tapo Danutė Pučkorienė. 2002 m. mokyklai vadovauti pradėjo Silvija Piluckienė, išrinkta po Kretingos rajono savivaldybės paskelbto konkurso.

Direktoriai
-----------

* Petras Pučkorius (1990-1997)
* Danutė Pučkorienė (1997-2002)
* Silvija Piluckienė (2002-)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Garbės pilietis žlugdo meno mokyklą?

Nuorodos
--------

* Mokyklos tinklalapis[neveikianti nuoroda]
* Salantų meno mokykla (*aikos.smm.lt*)
* Garsas apie Salantus – dailės darbais
**Sapropelis** (iš sen. gr. saprós – 'puvimas' ir *pelós* – 'dumblas, purvas') – dumblingos nuosėdos ar nuogulos, susidariusios gėlų, stovinčių vandens telkinių (ežerų, tvenkinių, kūdrų) dugne. Koloidinėje padėtyje turi daug organinių medžiagų (ligninų-humuso kompleksas, angliavandeniai, bitumai). Grynu sapropeliu vadinamas turintis 1-10 % priemaišų.

Sapropelis susidaro užaugančiuose, sekliuose, senatvės stadijos ežeruose bei ežerinės kilmės pelkėse iš planktoninių ir bentosinių organizmų likučių ir sąnašų (smėlio, molio, kalkių). Lietuvoje būdingas jo storis 1–2 m, kartais iki 5 m. Gryno sapropelio yra ~1 mlrd. m³, o su priemaišomis – ~6 mlrd. m³.

Turi iki 30 % puvenų, iki 2 % azoto, nemaža fosforo, kalio junginių, mikroelementų, kai kurių vitaminų. Sapropleyje yra daug kalcio, fosforo, geležes junginių, o beveik nėra smėlio ir molio. Sapropelis tinkamas purvo procedūroms, klijų, plastmasės gamybai. Dedamas kaip priedas į gyvulių, paukščių pašarą, tinkamas daržams, laukams tręšti. Dedamas į pašarus ar lesalus.

Lietuvoje atkūrus nepriklausomybę, kai kuriuose ežeruose vystoma pramoninė sapropelio gavyba, tarp jų – Paežerės sapropelio telkinyje (Šilalės raj.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Sapropelis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 627
2. ↑  Lietuviškoji tarybinė enciklopedija / Vyriausioji enciklopedijų redakcija: J. Zinkus (vyr. red.)… [et al.]. – Vilnius : Mokslas, 1976–1985. – T. 1 : A-Bangis. – 1976. – 640 p. [13] žml. lap. : iliustr.
| ***Sara*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Sara |
| Kilmės šalis |  Lenkija |
| Režisierius | Macej Slesicki |
| Scenaristas (-ai) | Macej Slesicki |
| Vaidina | Boguslaw LindaAgnieszka Wlodarczyk |
| Metai | 1997 |
| Žanras | kriminalinė drama |
| Trukmė | 110 min. |
| Kalba | lenkų |
| **IMDb įrašas** |

**Sara** – 1997 m. Lenkijoje sukurtas kriminalinis veiksmo filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Boguslaw Linda – Leonas
* Agnieszka Wlodarczyk – Sara
* Cezary Pazura – Cezaris
* Marek Perepeczko – Jozefas
* Stanislaw Brudny – Leono tėvas
* Slawomin Sulej – Jas
* Dorota Maciejewska – Saros motina

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Sara
Leonas buvo specialiojo būrio karys, turėjo šeimą, tačiau vieną dieną nutiko tragedija: grįžęs namo jis neatsargiai paliko užtaisytą ginklą, kurį surado jo mažametė duktė...

Netekęs darbo ir šeimos, Leonas ėmė gerti ir visiškai nebesirūpinti savimi. Tuo metu, kai atrodė, kad jis pasiekė gyvenimo dugną, jam pasiūlė darbą pas turtingą verslininką Jozefą. Atėjęs į susitikimą bare, Leonas nepadaro gero įspūdžio ir Jozefas neketina jo samdyti, tačiau tuo metu juos užklumpa ginkluoti banditai. Leonas išgelbėja Jozefo gyvybę ir šis galiausiai priima jį į darbą, tuo labai papiktindamas savo asmens sargybinį Cezarį. Kad Leonas nebegertų, jam įsiuvama užkodavimo nuo alkoholio kapsulė, o jis pats gauna užduotį kasdien į mokyklą ir atgal vežioti 16-metę Jozefo dukterį Sarą. Ši visiškai nesidžiaugia nauju, į viską kandžiai reaguojančiu sargybiniu, kuris ne tik gąsdina jos draugus, bet ir trukdo susitikinėti su širdies draugu, krepšinio komandos kapitonu. Mokyklos išleistuvių vakarėlyje Sara pasprunka nuo Leono, tačiau patenka į paslaptingų banditų pasalą. Leonas ją išgelbsti, tačiau yra sunkiai sužeidžiamas. Ligoninėje jis pareiškia Jozefui išeinantis iš darbo, tačiau Sara įkalba jį pasilikti. Merginos dėkingumas netrunka aistra gerokai vyresniam Leonui. Šis stengiasi jai atsispirti, suprasdamas, kad tai gali jiems abiem blogai baigtis, tačiau galiausiai jiedu tampa meilužiais. Sara ištisas dienas leidžia su Leonu, kurį graužia sąžinė dėl romano su jauna mergina, nes jų santykiai negali turėti jokios ateities, nors ši mano kitaip. Pamažu jai atsiveria akys ir po jos buvusio draugo krepšininko, įtariamo užpuolimu, nužudymo, supranta, kad tėvas – ne tik verslininkas, bet ir svarbus mafijos veikėjas, besitikintis iš Saros išauginti savęs vertą įpėdinę.

Kai jos ir Leono romanas iškyla į dienos šviesą, Jozefo žmonės įsiveržia į šio tėvo namus ir per susišaudymą sunkiai sužeidžia. Leonas nuvežamas į mišką, sumušamas ir paliekamas, nes Jozefas jam dovanoja gyvybę už kažkada išgelbėtą savąją. Vis dėlto, sužinojęs, kad Sara laukiasi, jis persigalvoja ir pasiunčia savo vyrus pribaigti Leono. Šie važiuoja į mišką, tačiau jo neberanda.

Sumuštas Leonas nusigauna į ligoninę, kur guli jo tėvas, tačiau čia sužino, kad jis mirė. Grįžęs namo, jis peiliu išpjauna jam įsiūtą kapsulę ir prisigeria, o tada vyksta į Jozefo namus vaduoti Saros, kuriai, tėvo nurodymu, gydytojas ketina daryti abortą...
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Saprotrofai** - organizmai, maisto medžiagas gaunantys iš negyvos organinės medžiagos (lavonų, organizmų likučių), juos rydami ar išoriškai virškindami ir įsiurbdami smulkiamolekulius organinius junginius.

Jie yra heterotrofai, kadangi patys neorganinių medžiagų nepaverčia organinėmis, o tik ima jas iš aplinkos.

Saprotrofams priskiriama daugelis grybų (kiti - parazitai, komensalai, mutualistai), bakterijų bei pirmuonių. Saprotrofais vadinami ir maitėdžiai gyvūnai (grifai, mėšlavabaliai), nors dažnai jie vadinami saprofagais.

Anksčiau buvo vartojamas pavadinimas saprofitai, kuris dabar laikomas netinkamu, nes *-phyte* reiškia 'augalas', tuo tarpu grybai ir bakterijos nepriklauso Augalų karalystei, o augalai, anksčiau laikyti saprofitais, yra kitų augalų parazitai.

Daug saprotrofų yra naudingi nuotekų ir atliekų perdirbime, nes skaido organines medžiagas į junginius, tinkamus augalams.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Vartojimo augimas yra parodytas kaip kreivės D pasistūmėjimas į dešinę. Kreivė S nurodo pasiūlą.
**Vartojimo kreivė** – viena iš kreivių, naudojama mikroekonomikoje, kuri parodo produkto kiekį, kurį vartotojai įsigis esant skirtingoms kainoms ir *ceteris paribus*.

Vartojimo kreivė
Nors vartojimas priklauso nuo kainos, tradiciškai produkto kaina rodoma ant kylančios ašies, o produkto kiekis ant apatinės ašies. A taške produkto kaina yra PA, o paklausa QA. Jeigu kaina žemesnė (kaip taške B), įprastai vartotojai nori įsigyti daugiau produktų.

Čia vartojimo kreivė labai paprasta, bet iš tikro ji gali būti išlinkusi arba nurodyta, kad nuo vartojimo priklauso kaina.

Pavyzdyje parodyta mažėjanti kreivė, kai augant kainoms prekių pirkimas slūgsta, bet yra atveju, kai augant kainai vartojimas didėja. Tai yra esant Gifeno paradoksui, Vebleno efektui, mėgdžiojimo efektui ir snobo efektui.

Vartojimo kreivė koreliuoja su pasiūlos kreive ir kartu yra instrumentas analizuoti pasiūlą ir paklausą keičiantis kainoms. Vartojimo kreivės susikirtimas su pasiūlos kreive vadinamas produkto paklausos ir pasiūlos pusiausvyros tašku.

Vartojimo kreivė pasistumia esant įvairiems įtakojantiems veiksniams, kurie padidina ar sumažina vartojimą:

* vartotojų padaugėjimas
* reklama
* kainos pakilimas ar sumažėjimas

Reikia skirti kainos ir produkcijos kiekio santykio pokyčius nuo pačios kreivės pasistūmėjimo.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

**Vartotojų lūkesčiai** arba **vartotojų pasitenkinimas** - tai, ko tikisi vartotojas iš produkto ar paslaugos. Įprastai vartotojų lūkesčių išpildymas sukelia teigiamą klientų pasitenkinimą ir jie noriai apsiperka dar kartą. Tai matavimo būdas, kaip įmonės tiekiami produktai ir paslaugos atitinka arba pranoksta klientų lūkesčius. Klientų pasitenkinimas apibrėžiamas kaip klientų skaičius arba procentas visų klientų, kurių patirtis su įmone, jos produktais ar paslaugomis (reitingai) viršija nustatytus pasitenkinimo tikslus.

Idealiu atveju vartotojų lūkestis nustatomas ankstyvojoje kliento stadijoje, o perteikus vartotojo lūkestį reklamoje, galima tikėtis geresnių reklaminės kampanijos rezultatų.

Istorija
--------

Vartotojo pasitenkinimas nėra nauja koncepcija visuomenėje – šio reiškinio ištakos siekia beveik 200 metų. Dar XVIII amžiuje Adam Smith paaiškino pagrindinę prielaidą, pagal kurią veikia laisvoji rinka. Jis tvirtino, kad žmonės nuolat siekia maksimaliai padidinti savo poreikius ir palaipsniui, bet nenumaldomai migruoja pas vienus ar kitus tiekėjus. Kitaip tariant, žmonės ieškojo vis naujų įmonių, kurios galėtų geriausiai įgyvendinti šių žmonių lūkesčius. Kitaip tariant, verslas uždirba vis didesnį pelną, kuo geriau įgyvendindamas vartotojų lūkesčius.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
| Varta |
| --- |
| Vartos upė Vartos upė |
| **Ilgis** | 808 km |
| **Baseino plotas** | 53 700 km² |
| **Vidutinis debitas** | 215 m³/s |
| **Ištakos** | Aukštutinė Silezija |
| **Žiotys** | Odra |
| **Šalys** | Lenkija |
|  |
|  **Vikiteka** | Varta |

**Varta** (lenk. *Warta*, vok. *Warthe*) – upė centrinėje ir vakarinėje Lenkijoje; dešinysis, didžiausias Odros intakas. Tai trečia pagal ilgį šalies upė. Prasideda Mažosios Lenkijos žemumoje, Aukštutinėje Silezijoje, netoli Zavercės miesto. Pradžioje teka daugiausia į šiaurę Didžiosios Lenkijos žemuma, tačiau prie Obornikų suka į vakarus ir įteka į Odrą ties Koštrinu. Šliuzų pagalba vykdoma laivyba. Varta per savo intaką Notecę sujungta su Vysla.

Didžiausi intakai: Vidavka, Neras, Velna, Notecė, Cybina (dešinieji), Kielbaska, Lisvarta, Prosna, Obra, Postomia (kairieji).

Miestai
-------

Varta prie Vronkų
* Zavercis
* Myškuvas
* Čenstakava
* Dzialošynas
* Seradzas
* Varta
* Unejuvas
* Kolas
* Koninas
* Pyzdrai
* Sremas
* Mosina
* Puščykovas
* Liubonis
* Poznanė
* Obornikai
* Obžyckas
* Vronkos
* Serakuvas
* Mendzychudas
* Skvežyna

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 82
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Vartai (reikšmės).*
Šventoriaus vartai, Antazavės bažnyčia
**Vartai** – pakankamai platus uždaromas ar atviras tarpas sienoje, tvoroje ar panašiame barjere, pro kurį galima patekti į vidų ar laukan. Vartai paprastai veda į užtvertas, uždaras teritorijas. Mažesni vartai, pro kuriuos gali praeiti vienas žmogus, vadinami *varteliais*. Tokie patys įtaisai, vedantys į pastatus, ypač jei yra maži, paprastai vadinami durimis.

Paprastai vartai būna uždaromi sąvaromis, kurios varstomos ant vyrių, įtvirtintų vartų stulpuose ar sienos vartų angos šonuose.

Taip pat vartai gali būti pakeliami, kuomet vartų angą uždaro iš viršaus nuleidžiama vientisa ar lanksti iš judamai suvirtintų juostų plokštė ar grotos.

Vartai gali ar kontroliuoti einantį per juos srautą, arba gali būti tik dekoratyvinės paskirties.

Dideli vartai gali būti naudojami pastatuose, pilyse ar fortifikuotose miestuose.

Etimologija
-----------

liet. *vartai* kilęs iš *(už)verti*, *varstyti* 'uždaryti sukant (ant ašies, vyrių)'. Tokios pačios kilmės ir latv. *vārti*, prūs. *warto*, rus. *ворота* (*vorota*) 'vartai', irgi siejami su panašias sąvokas žymininčiais veiksmažodžiais.

Vartai perkeltine prasme
------------------------

Vartais taip pat vadina tai, pro kur galima kur nors patekti:

* angas, kurios niekada neuždaromos,
* vietą, teritoriją. Tokią vartoseną iliustruoja pasakymas „Klaipėda – Lietuvos jūriniai vartai".

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vartai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Fumarolės
**Fumarolė** (lot. *fumus*, dūmas) – garų ir dujų šaltinis dažniausiai artimiausioje ugnikalnių aplinkoje, jų šlaituose ir krateriuose. Šie šaltiniai dažniausiai išmeta į aplinką vandens garus, anglies dioksidą, sieros dioksidą, druskos rūgštį, vandenilio sulfidą. Fumarolės, išmetančios sieringus junginius, vadinamos **sulfatarais**. Jų aplinkoje galima aptikti išsikristalizavusią gamtinę sierą.

Sulfataras
Fumarolės gali atsirasti ties mažais Žemės plutos plyšiais, chaotiškai išplisti ar sustingusios lavos ar sustingusių piroklastinių srautų paviršiuje. Fumarolės pastebėtos vietose, kuriose netoli Žemės paviršiaus yra magmos židiniai ar karštos magminės uolienos. Išsiskiriančios dujos tai magmos degazacijos produktas.

Vietose, kur karštos dujos kontaktuoja su požeminiais vandenimis, taip pat aptinkama ir kita vulkanizmo forma – geizeris. Nuo pastarojo fumarolė skiriasi tuo, kad neišmeta vandens skystame būvyje, bet garų pavidale. Temperatūra fumarolėje gali pasiekti 150–500 °C.

Vienas fumarolių pavyzdys Žemėje – Dešimties tūkstančių dūmų slėnis (Valley of Ten Thousand Smokes) Aliaskoje, kuris susidarė per 1912 m. Novaruptos išsiveržimą. Pradžioje fumarolių ten buvo tūkstančiai, ilgainiui dauguma sunyko ir slėnis daugiau nėra pripildytas dūmų. Apie 4000 fumarolių yra Jeloustouno nacionaliniame parke.

Fumarolės gali išlikti dešimtmečius ir šimtmečius, jeigu susidariusios virš nuolatinių karščio šaltinių. Jei susidaro virš šviežių ugnikalnio išsiveržimo nuosėdų (pvz. vėstančių vulkaninių pelenų), jos sunyksta per kelias savaites ar mėnesius.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Funkcinis programavimas** – tai programavimo paradigma, kai programos konstruojamos taikant ir sudarant funkcijas. Tai deklaratyvi programavimo paradigma, kurioje funkcijų apibrėžimai yra išraiškų medžiai, susiejantys reikšmes su kitomis reikšmėmis, o ne imperatyvių teiginių, atnaujinančių programos veikimo būseną, seka.

Funkcinį programavimą realizuojančios kalbos: Lisp, Elixir, Erlang, Haskell ir kt.

Istorija
--------

Lambda skaičiavimas, kurį XX amžiaus trečiajame dešimtmetyje sukūrė Alonzo Church, yra formali skaičiavimo sistema, sukurta naudojant funkcijų programą. 1937 m. Alan Turing įrodė, kad lambda skaičiavimas ir Tiuringo mašinos yra lygiaverčiai skaičiavimo modeliai, parodydami, kad lambda skaičiavimas yra baigtas Tiuringo skaičiavimu. Lambda skaičiavimas yra visų funkcinių programavimo kalbų pagrindas. Lygiavertę teorinę formuluotę, kombinatorinę logiką sukūrė Moses Schönfinkel ir Haskell Curry 1920 ir 1930 metais.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Dabartinės Turkijos laivyno binbašio rankovės antsiuvai
**Binbašis** (turk. *binbaşı* 'tūkstančio vadas'; angl. *binbashi*) – Osmanų imperijos ir Turkijos armijos karininko laipsnis. Dabartinėje Turkijos kariuomenėje binbašis atitinka majorą (NATO kodas OF-3).

XIX a. Egipto kariuomenėje *bimbashi* irgi reiškė majorą.

Istorija
--------

Laipsnio pavadinimas *binbaşı* kilo osmanų kariuomenėje. Vėliau šis laipsnis buvo perimtas Turkijos kariuomenės. Binbašio laipsnis egzistavo ir Egipto kariuomenėje 1805–1953 m.
  
1804-1817 m. serbų revoliucionieriai irgi naudojo laipsnį serb. *bimbaša, бимбаша*.

Po 1934 m. Turkijos armijos pertvarkos *Binbaşı* laipsnis neginčytinai prilygintas majorui. Osmanų imperijoje ir Turkijos armijoje iki 1934 m. egzistavo laipsnis *kolagasis* (turk. *Kolağası*), atitikęs retą laipsnį *vyresnysis kapitonas*, kuris buvo vyresnis už *juzbašį* (kapitonas), bet žemesnis už binbašį. Šioje Osmanų armijos sistemoje *kolagasis* kartais laikomas majoro atitikmeniu, o binbašis – pulkininko leitenanto atitikmeniu. Nors pulkininką leitenantą atitiko *kaimakamas*, pulkininką – *miralajus*.

Iki 1934 m. binbašiai vadovavo batalionams, o nuo 1934 m. batalionams ėmė vadovauti *jarbajai* (pulkininkai leitenantai).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| jaunesnis laipsnis**kolagasis**(vyresnysis kapitonas) | **Osmanų imperijos kariuomenės laipsniai****binbašis**(majoras) | vyresnis laipsnis**kaimakamas**(pulkininkas leitenantas) |
| ***Amblyospiza albifrons*** |
| --- |
| Baltakaklis audėjas (*Amblyospiza albifrons*) |
| Apsaugos būklė |
| Nekeliantys susirūpinimo (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Audėjiniai  *( Ploceidae)* |
| Gentis: | Didžiasnapiai audėjai  *( Amblyospiza)* |
| Rūšis: | Baltakaklis audėjas  *( Amblyospiza albifrons)* |

 |
| Binomas |
| ***Amblyospiza albifrons***Vigors, 1831 |

**Baltakaklis audėjas** (*Amblyospiza albifrons*) – audėjinių (*Ploceidae*) šeimos paukščių rūšis, priklausanti **didžiasnapių audėjų** (*Amblyospiza*) genčiai. 

Jie aptinkami Angoloje, Benine, Botsvanoje, Burundyje, Kamerūne, CAR, Konge, Zairu, Dramblio Kaulo Krante, Pusiaujo Gvinėjoje, Etiopijoje, Gabone, Ganoje, Gvinėjoje, Kenijoje, Liberijoje, Malavije, Mozambike, Namibijoje, Nigerijoje, Ruandoje, Senegale, Siera Leonėje, Somalije, PAR, Pietų Sudane, Svazilande, Tanzanije, Toge, Ugandoje, Zambijoje ir Zimbabvėje

Išnašos
-------

1. ↑   „IUCN Red List - Amblyospiza albifrons". IUCN Red list.
|  Baltai |
| --- |
|  |
| Gyventojų skaičius | ~300 tūkst. |
| Populiacija šalyse |  Pakistanas Indija |
| Kalba (-os) | baltų |
| Religijos | islamas, budizmas, bon |
| Giminingos etninės grupės | ladakai, burigai, tibetiečiai, dardai |

**Baltai** – Azijos tauta, gyvenanti Baltistano regione šiaurės Pakistane bei Indijos teritorijoje Ladake. Kalba tibetiečių kalbų grupei priklausančia baltų kalba.

Baltų tauta yra tibetiečių kilmės, iš dalies paveikta indoeuropiečių kalnų tautų – dardų. Per amžius su baltais susimaišė ir čia atklydę arabai, persai, uigūrai, kašmyrai. Senovėje baltai buvo budistai (išpažino Tibeto budizmą, senosios Bon religijos elementus), tačiau nuo XV a. dauguma baltų atsivertė į islamą. Kadangi baltai tikėjimą priėmė iš sufijų, pradžioje išpažino Nurbakši ordino islamą, bet XIX a. didelė dalis tapo šiitais arba sunitais. Dabar 45 % baltų išpažįsta Nurbakši islamą, 22 % yra šiitai, 3 % yra sunitai (Ahl al-Hadith sekta). Likusieji baltai, daugiausia gyvenantys Ladake, tebeišpažįsta budizmą ir bon.

Baltai dėl savo mišrių religinių tradicijų yra išvystę unikalią kultūrą. Verčiamasi žemdirbyste, avių, ožkų, jakų auginimu. Kadangi regionas labai skurdus, dalis baltų emigruoja į didmiesčius (Lahorą, Islamabadą, Ravalpindį).

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
**Fundamentalioji analizė** – visuma finansinės analizės būdų, metodų, kuriais siekiama nustatyti „tikrąją" finansinių vienetų (vertybinių popierių) vertę. Priešingai nei techninė analizė fundamentalioji iš esmės remiasi ne biržų kursų duomenimis, bet įmonės veiklos, ūkio šakos duomenimis, vad. *fundamentaliaisiais duomenimis* (pamatine informacija). Tikslas – nustatyti vertę, prognozuoti jos kitimą.

Tokiai analizei svarbi balansų analizė, bendrovės finansiniai duomenys bei veiklos rodikliai; analizuojami aktyvai ir pasyvai, skolos nuosavybės santykis, dividendai, pajamos akcijai, pardavimų rodikliai, rinkos dalis, produktai, rinkodara, inovacijos, vadyba (pvz. kokybės vadyba), dividendų padengimas (*assets and dividend coverage*).

Fundamentaliosios analizės pagrindas: vertybinių popierių kotiruotės atspindi šalies ekonomikos, taip pat ūkio šakos ir pačios įmonės (emitento) padėtį. Fundamentalioji analizė tradiciškai apima tris žingsnius:

1. rinkos (ekonomikos) analizė,
2. pramonės šakos analizė,
3. įmonės analizė.

### Rinkos (ekonomikos) analizė

Šiame žingsnyje vertinama:

1. šalies ekonominė padėtis ir ekonominė politika:
	* BVP ir jo dinamika;
	* Pinigų politika;
	* Užsienio prekybos balansas ir jo pokyčiai;
	* Infliacija šalyje;
	* Nedarbo lygis;
	* Konkurencingumas;
	* Fiskalinė politika;
	* Ekonomikos jautrumas energetikos išteklių kainoms;
	* Valiutos kursai ir palūkanų normos;
2. Šalies politinės situacija:
	* Politiniai pokyčiai šalyje;
	* Šalies santykiai su kitomis valstybėmis;
	* Vyriausybės pasiruošimas kontroliuoti pasikeitimus;
3. Socialinė padėtis:
	* Gyventojų skaičiaus pokyčiai;
	* turto ir pajamų pasiskirstymas;
	* šalies klimatas ir katastrofų tikimybė.

### Šakos analizė

Šakos analizė apima šakos struktūros ir pagrindinių charakteristikų, pagrindinių ekonominių ir gamybinių veiksnių analizę bei šakos perspektyvų tyrimą. Šiame žingsnyje nustatomas konkrečios šakos konkurencingumas. Šakos viduje nustatomos tos įmonės, kurios turi plėtros perspektyvas. Šakos analizės procese nustatomas šakos vystimosi ciklas:

* įėjimas,
* augimas,
* branda,
* stabilumas.

### Įmonės analizė

Tai nuodugnus įmonės finansinės ir ūkinės veiklos rezultatų tyrimas. Ši analizė grindžiama nuostata, kad akcijos vertę sąlygoja ją išleidusios įmonės veiklos efektyvumas. Vertė priklauso ne tik nuo įmonės pelningumo, bet ir nuo rizikos laipsnio.

Nuorodos
--------

* Fundamentaliosios analizės pradmenys Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto. iš anglų k. vertė Audrius Dzikevičius
* Fundamentalūs ekonominiai ir finansiniai rodikliai, įtakojantys valiutų kursu svyravimus
| Fumaro rūgštis |
| --- |
|   |
| Sisteminis (IUPAC) pavadinimas |
| (E)-buteno dirūgštis |
| CAS numeris | [110-17-8] |
| Cheminė formulė | C4H4O4 |
| Molinė masė | 116,07 g/mol |
| SMILES | C(=CC(=O)O)C(=O)O |
|
| Rūgštingumas (p*Ka*) |  |
| Bazingumas (p*Kb*) |  |
| Valentingumas |  |
| Fizinė informacija |
| Tankis |  |
| Išvaizda | balti milteliai |
| Lydymosi t° | 287 °C |
| Virimo t° |  |
| Lūžio rodiklis (*n*D) |  |
| Klampumas |  |
| Tirpumas H2O | 0,63 g/100 mL |
| Šiluminis laidumas |  |
| log P |  |
| Garavimo slėgis |  |
| kH |  |
| Kritinis santykinis drėgnumas |  |
| Farmakokinetinė informacija |
| Biotinkamumas |  |
| Metabolizmas |  |
| Pusamžis |  |
| Pavojus |
| MSDS |  |
| ES klasifikacija |  |
| NFPA 704 |  |
| Žybsnio t° |  |
| Užsiliepsnojimo t° |  |
| R-frazės |  |
| S-frazės |  |
| LD50 |  |
| Struktūra |
| Kristalinė struktūra |  |
| Molekulinė forma |  |
| Dipolio momentas |  |
| Simetrijos grupė |  |
| Termochemija |
| Δf*H*~~o~~298 |  |
| Giminingi junginiai |
| Giminingi karboksirūgštys | maleino rūgštis, gintaro rūgštis, krotono rūgštis |
| Giminingi junginiai |  |
| Giminingos grupės |  |

**Fumaro rūgštis** (angl. *fumaric acid*), HO2CCH=CHCO2H – nesočioji karboksirūgštis, kurios kitas izomeras yra maleino rūgštis. Tai vaisių skonio balti kristaliniai milteliai. Fumaro rūgšties druskų pavadinimas – **fumaratai**.
  
*Fumaro rūgštis* pavadinta pagal žvirbliarūtės, kurioje aptinkama, lotynišką pavadinimą *Fumaria*.

Fumaro rūgštis naudojama kaip maisto priedas rūgštiklis, kurios kodas **E297**.

Biologija
---------

Nemažai fumaro rūgšties turi žvirbliarūtės (*Fumaria officinalis*), baravykai (ypač *Boletus fomentarius var. pseudo-igniarius*), kerpės (pvz. islandinė kerpena (*Cetraria islandica*)).

Fumarato jonai yra tarpinė medžiaga citrinos rūgšties cikle, kurio metu gaminamas ATP. Cikle fumarato jonai susidaro sukcinato dehidrogenazei oksiduojant sukcinato jonus, o po to veikiami fermento fumarazės jie virsta malato jonais.

Fumarato jonai gaminasi ir amoniaką verčiant šlapalu (šlapalo cikle).

Panaudojimas
------------

### Vaistai

Fumaro rūgšties esteriai kartais naudojami žvynelinei gydyti, kadangi buvo iškelta hipotezė, kad šią ligą sukelia fumaro rūgšties gaminimosi sutrikimas odoje.
Pradinė dozė būna 60-105 mg per dieną, po to palaipsniui didinama iki 1290 mg per dieną. Šalutiniai efektai yra inkstų ir virškinimo trakto sutrikimai, odos paraudimas, kuriuos sukelia per didelis fumaratų suvartojimas. Ilgai vartojant fumaratus kartais sumažėja leukocitų kiekis.

### Maisto priedas

Fumaro rūgštis naudojama kaip maisto rūgštiklis nuo 1946 m. Ji netoksiška, naudojamas gėrimuose ir kepimo milteliuose. Paprastai ji naudojamas kaip vyno rūgšties pakaitalas, kartais – vietoje citrinų rūgšties (0,91 g fumaro rūgšties pakeičia 1,36 g citrinų rūgšties).

Pudingų mišiniuose naudojama kaip koaguliantas.

### Kita

Fumaro rūgštis naudojama gaminant poliesterio dervas ir polialkoholius, taip pat kaip kandikas dažant.

Sauga
-----

Dalinai degdama fumaro rūgštis sudaro dirginamąją medžiagą maleino rūgšties anhidridą.

Nuorodos
--------

1. ↑  Br J Dermatol 05; 152(4):597-615), BR J Dermatol 98;138(3): 456–460
|  |
| --- |
| **Funafučio tarptautinis oro uostas** |
|  |
| IATA: FUN - ICAO: NGFU |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | civilinis |
| Miestas | Funafutis |
| Aukštis virš jūros lygio | 3 m |
| Koordinatės | 8°31′30″ p. pl. 179°11′47″ r. ilg.﻿ / ﻿8.52500°š. pl. 179.19639°r. ilg.﻿ / 8.52500; 179.19639 |
|
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 3/21 | 1 524 | 45 | asfaltas |

**Funafučio tarptautinis oro uostas** (angl. *Funafuti International Airport*), (IATA: **FUN**, ICAO: **NGFU**) – oro uostas Tuvalu sostinėje Funafutyje. „Air Pacific", „Fiji Airlines" savininkas, vykdo skrydžius nuo Suvos (lėktuvai pakyla Nadyje) iki Funafučio 40-ies vietų lėktuvu, dukart per savaitę.

Istorija
--------

Funafučio oro uostą 1943 m. Antrojo pasaulinio karo metu, įkūrė JAV laivyno „Seabee" statybos batalionai. Karinis aerodromas apėmė kilimo ir tūpimo aikštelę, valdymo bokštą bei įrenginių ir radijo stotį Tepukoje, kuri kabeliu buvo sujungta su aerodromu. Centrinė bazės būstinė buvo įsikūrusi dabartinėje *Teagai Apelu* rezidencijoje. Toje vietoje dar tebestovi bunkeris.

1943 m. lapkritį čia buvo įsikūręs JAV armijos karinių oro pajėgų VII bombonešių dalinys, vykdęs operacijas prieš Japonijos pajėgas Taravoje ir kitose Gilberto salose įsikūrusiose bazėse. Aerodrome buvo dislokuoti B-24 Liberator sunkieji bombonešiai. Pirmoji puolimo operacija vyko lapkričio 20 d. kai iš Funafučio link Nauru pakilo dvidešimt du B-24 bombonešiai.

Karui einant į pabaigą amerikiečiai pasitraukė, kartu su savimi išsigabenę ir savo įrangą. Karinis aerodromas buvo paverstas civiliniu oro uostu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „To the Central Pacific and Tarawa, August 1943--Background to GALVANIC". Ch 16, p. 622. Nuoroda tikrinta 2010-09-03.
2. ↑  Maurer, Maurer (1983). Air Force Combat Units Of World War II. Maxwell AFB, Alabama: Office of Air Force History. ISBN 0-89201-092-4.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kasu marcu
**Kasu marcu** (dar vadinamas ***casu marzu, casu modde, casu cundhídu, formaggio marcio***) – tradicinis Sardinijos sūris, gaminamas iš avių pieno. Pasižymi tuo, jog yra patiekiamas su gyvomis lervomis.

Kasu marcu kilo iš itališko pekorino sūrio, tačiau jo gamybai naudojama visiškai netipinė fermentacija. Pekorino sūrio vidus išplėšiamas, o likusi dalis paliekama stovėti lauke. Į jį sūrinė musė (*Piophila casei*) sudeda kiaušinėlius. Iš jų išsiritusios lervos minta sūriu, o virškinimo rūgštys paverčia sūrį minkšta, puria mase. Prieš valgymą sūryje būna tūkstančiai musių lervų.

Sardiniečiai laiko, kad sūris, kuriame lervos nebegyvos, yra valgymui netinkamas. Todėl paprastai kasu marcu valgomas su gyvomis lervomis. Pakankamai susifermentavęs sūris supjaustomas gabalais, dedamas ant tradicinės sardiniečių duonos *pane carasau* ir užgeriamas stipriu raudonu vynu. Vietiniai gyventojai kasu marcu laiko afrodiziaku.

Sūrio musių lervos pasižymi tuo, jog sujudintos gali pašokti ~15 cm. Todėl valgytojas, valgantis sūrį turi laikyti virš jo ranką. Nenorintys valgyti gyvų lervų įdeda sūrį į popierinį maišelį. Lervos, nebeturėdamos deguonies, ima šokinėti iš sūrio atsimušdamos į maišelio sieneles. Kuomet spragsėjimas nutyla, lervos būna žuvusios.

Europos Sąjunga dėl antihigieniškos gamybos kasu marcu buvo uždraudusi, tačiau jo buvo galima įsigyti juodojoje rinkoje. Vėliau sūris pripažintas tradiciniu patiekalu ir apribojimai jo gamybai panaikinti.

Panašus į kasu marcu sūris su lervų pagalba fermentuojamas Pjemonte. Kai kurie prancūziški ir vokiški sūriai gaminami naudojant sūrio erkes.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Vyro lytiniai organai: 1. Šlapimo pūslė, 2. Kaulas, 3. Varpa, 4. Varpos akytkūnis, 5. Varpos galvutė, 6. Apyvarpė, 7. Išorinė šlaplės anga, 8. Gaubtinė žarna, 9. Tiesioji žarna, 10. Sėklinė pūslelė, 11. Sėklos išmetimo kanalas, 12. Prostata, 13. Kuperio liauka, 14. Išangė, 15. Sėklinis latakas, 16. Sėklidės prielipas, 17. Sėklidė, 18. Kapšelis 
Moters lytiniai organai: 1. Kiaušintakis, 2. Šlapimo pūslė, 3. Kaulas, 4. G-taškas, 5. Varputė, 6. Šlaplė, 7. Makštis, 8. Kiaušidė, 9. Gaubtinė žarna, 10. Gimda, 11. Makšties dugnas, 12. Gimdos kaklelis, 13. Tiesioji žarna, 14. Išangė 
**Šlaplė** (lot. *urethra*) – latakas, jungiantis šlapimo pūslę su išore. Moters ir vyro šlaplė skiriasi.

Moters šlaplė yra apie 3 cm ilgio, visa vienodos struktūros. Sienelė sudaryta iš storo išorinio raumeninio sluoksnio, vidinis gleivinis paviršius yra su išilginėmis raukšlėmis. Moters šlaplė atsiveria į vulvą.

Vyro šlaplė sudėtingesnė, ji yra apie 20 cm ilgio, jungianti šlapimo pūslę su varpos galvute. Vyrams šlapinantis iš šlapimo pūslės pro šlaplę išteka šlapimas, o sueities metu – sėkla. Skiriamos trys dalys: 1. *Pars prostatica urethrae* – dalis, einanti per priešinę liauką. Ji yra apie 3 cm ilgio, perveria prostatą. Į šią dalį atsiveria vyriškųjų lytinių liaukų ir priešinės liaukos ištekamieji latakai. Nuo šios vietos šlapimo ir lytiniai latakai sudaro bendrą urogenitalinį kanalą. Ši šlaplės dalis yra išklota dvisluoksniu epiteliniu audiniu, kuriame yra taurinių ląstelių. 2. *Pars membranacea urethrae* – plėvinė šlaplės dalis. Ji 1 cm ilgio, labai siaura (4-5 mm skersmens), perveria tarpvietę. Šią šlaplės dalį supa skersaruožis raukas, kurio susitraukimai valingi, priklausantys nuo sąmonės. 3. *Pars spongiosa urethrae* – akytkūninė dalis. Ji yra vingiuota ir pati ilgiausia šlaplės dalis, apie 20 cm ilgio, perveria šlaplės akytkūnį ir atsiveria varpos galvos gale. 

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

**Lytiniai organai**  

**Moters:**
Bartolino liaukos - 
Gimda -
Gimdos kaklelis - 
Kiaušintakiai - 
Kiaušidės - 
Lytinės lūpos - 
Makšties prieangis - 
Makštis - 
Mergystės plėvė - 
Vulva -
Skeno liaukos - 
Varputė
  

**Vyro:**
Kapšelis - 
Kuperio liaukos - 
Priešinė liauka - 
Sėklidės - 
Sėklidės prielipas - 
Sėklinės pūslelės - 
Sėklinis latakas - 
Šlaplė -
Varpa
Koordinatės: 55°29′43″š. pl. 25°06′01″r. ilg.﻿ / ﻿55.495333°š. pl. 25.10017°r. ilg.﻿ / 55.495333; 25.10017

| Šlavėnų dvaras |
| --- |
| Kaimo gatvė su dvaro ūkio pastatais Kaimo gatvė su dvaro ūkio pastatais |
| Vieta | Šlavėnai, Anykščių rajonas |
| Įkurtas | XVI a. |
| Bajorų giminės | Juozapas KušeliauskasMikuličiaiMingailaiBrazauskaiMašiotai |
| Parkas | Želdinių fragmentai |
| Pastatų būklė | Ūkio pastatai (tebenaudojami) |
| Savininkas | Čepukai |

**Šlavėnų dvaras** – buvusi dvaro sodyba Šlavėnų kaime, Anykščių rajone, prie kelio  **1225**  Šlavėnai–Kurkliai II–Kolonija . Pagrindiniai dvaro rūmai neišliko, yra nemažai tebenaudojamų ūkinių pastatų, galima įžiūrėti parko alėjas. Tebestovi tvartai, svirnas, klėtis, telkšo tvenkinys, susijungiantis su Šlavės upeliu. 1992 m. dvaro likučiai buvo grąžinti turto paveldėtojams Čepukams.

Istorija
--------

Istoriniuose šaltiniuose Šlavėnų dvarai minimi nuo 1596 m. XVIII a. ir XIX a. pradžioje Šlavėnų latifundiją sudarė trys dvarai ir kaimas prie jų, kuriuos valdė Ukmergės apskrities maršalka Juozapas Kušeliauskas (?–1806) ir kiti valdytojai.

Apie 1830–1840 m. latifundija buvo išskirstyta trims savininkams, dvarus perėmė ir įsigijo Mikuličiai, Mingailai ir Brazauskai. XIX a. antrojoje pusėje Mikuličių dvarą perpirko ir prie savo tėvonijos prijungė Gustavas Brazauskas (1841–1906), suformavęs Didžiųjų Šlavėnų Brazauskų dvarą, išlikusį ir XX a. pradžioje po jo mirties, kai jame toliau šeimininkavo G. Brazausko našlė Jadvyga Mikalauskaitė-Brazauskienė (1845–1915). Apie 1930 m. šį dvarą paveldėjo ir iki nacionalizacijos 1940 m. valdė Mašiotai (Ona Brazauskaitė-Mašiotienė). Pas Mašiotus 1930 m. lankėsi Lietuvos prezidentas Antanas Smetona. 

Mingailai nuo XIX a. vidurio iki 1940 m. valdė Mažuosius Šlavėnus. Dalį dvaro nuomojosi ir valdė Mašiotų ir Mingailų giminaičiai: Jurgis Čepukas, Vaišvilai, Bagdonas.

1923 m. Šlavėnų dvare buvo 4 sodybos – 77 gyventojai. 1949 m. Šlavėnų kaimas buvo įjungtas į „Piliakalnio" kolūkį, vėliau, stambinant ūkius, jis pateko į Puntuko kolūkį.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos dvarai
* Šlavėnų dvaras Lietuvos dvarų duomenų bazėje Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
* Šlavėnų dvaras (*anykstenai.lt*)
* Šlavėnai tapo patrauklūs ir anykštėnams (*anyksta.lt/*)
| Šlavė |
| --- |
|  Šlavės vaga Anykščių šilelyje |
| **Ilgis** | 3,3 km |
| **Baseino plotas** | 7,2 km² |
| **Ištakos** | Šlavėnai |
| **Žiotys** | Šventoji |
| **Šalys** | Lietuva |

**Šlavė** – nedidelė upė Anykščių rajone. Kairysis Šventosios intakas, įteka į ją 83,2 km atstumu nuo jos žiočių, priklauso Šventosios baseinui. Upelio hidrologinis nr. 12210710.

Upelio ištakos – šaltiniuota versminga vieta Šlavėnų kaime. Aukštupyje kerta kelius  **1225**  Šlavėnai–Kurkliai II–Kolonija  ir  **1201**  Anykščiai–Kurkliai–Balninkai–Želva , toliau vingiuoja Anykščių šilelyje. Čia upelio slėnis siauras, krantai aukšti, vietomis iki 35 m. Vagoje daug įvairaus dydžio akmenų, medžių išvartų.

Upėvardis kildinamas iš žodžio *šluoti/šlavu/šlaviau* („valyti, braukti šluota"), kuris seniau galimai sietas su švara, tyrumu (plg. lot. *cluo* „valau", sen. gr. ϰλύζω „valau, skalauju, plaunu", got. *hlūtrs* „grynas, tyras").

Gamtinės vertybės
-----------------

Pakrantėse auga vienos labiausiai paplitusių kerpsamanių – paprastoji maršantija ir kūginė apiželė.

Upelis garsėja čia esančia Šlavės atodanga su išlikusiais priešledyninio kvartero periodo geologiniais sluoksniais. Slėnyje rasta 25 mln. metų senumo šiltųjų kraštų medžių (kukmedžių, bukų, skroblų ir kt.) žiedadulkių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR upių klasifikatorius
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.

Nuorodos
--------

* Šlavė
| **Globicephala macrorhyncus** |
| --- |
| Trumpapelekė grinda (Globicephala macrorhyncus)Trumpapelekė grinda (*Globicephala macrorhyncus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Banginiai  *( Cetacea)* |
| Šeima: | Delfininiai  *( Delphinidae)* |
| Gentis: | *Globicephala*  *( Globicephala)* |
| Rūšis: | Trumpapelekė grinda  *( Globicephala macrorhyncus)* |

 |
| Binomas |
| ***Globicephala macrorhyncus***Gray, 1846 |
| PaplitimasPaplitimas |

**Trumpapelekė grinda** (*Globicephala macrorhyncus*) – delfininių (*Delphinidae*) šeimos jūrų žinduolis. Nors priklauso delfininiams, tačiau savo elgsena primena stambiuosius banginius.

Apibūdinimas
------------

Gali būti painiojama su ilgapeleke grinda, tačiau turi išvaizdos skirtumų. Šių grindų pelekai trumpesni, užapvalinti kraštuose. Turi mažiau dantų, negu ilgapelekės grindos, – nuo 14 iki 18 kiekviename žandikaulyje. Kūnas juodas ar tamsiai pilkas, snukis pilkas arba baltas. Papilvėje ir ant gerklės dažnai būna pilkos ar baltos dėmės, o ant snukio – pilkos ar baltos juostos, kylančios įstrižai virš abiejų akių. Skiriasi savo forma patinų ir patelių nugaros pelekai.

Suaugusios grindos kūnas siekia 3,5–6,5 m ilgį, sveria nuo 1 iki 4 t. Gimsta 1,4–1,9 m ilgio, apie 60 kg svorio. Vidutinė patinų gyvenimo trukmė – 45 metai, patelių – iki 60 metų. Minta žuvimi, vėžiagyviais, kalmarais.

Galerija
--------

* Trumpapelekės grindos vandenyneTrumpapelekės grindos vandenyne
* Trumpapelekės grindos galvaTrumpapelekės grindos galva
* Išmesta ant krantoIšmesta ant kranto
* 
* Delfinariume

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Trumpapelekė grinda** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Trumpapelekė grinda (*(Globicephala macrorhynchus)*)Archyvuota kopija 2013-12-15 iš Wayback Machine projekto.
| Šlavanta, Amalvė |
| --- |
|  Šlavanta ties Šventragiu |
| **Ilgis** | 25,6 km |
| **Baseino plotas** | 137,4 km² |
| **Ištakos** | Beržaraistis |
| **Žiotys** | Dovinė |
| **Šalys** | Lietuva |

**Šlavanta** – upė Prienų rajone ir Marijampolės savivaldybėje; Dovinės dešinysis intakas.

Pradžia – Prienų rajono, Šilavoto seniūnijos, Pašlavančio ir Mielaiškampio kaimus skyrusiame Beržaraistyje. Nuo 1954 m. upelio dalis, o nuo 1965 m. visas upelis teka kanalais pro Pašlavančio piliakalnį per Palių mišką – durpyną. Marijampolės savivaldybės laukais, pasipildęs iš Yglos ežero tekančiais Yglės intako vandenimis, teka senąja vaga pro Šakališkių piliakalnį į Amalvo ežerą. Toliau upė vadinama **Amalve** ir teka Amalvos pelke. Įteka į Dovinę į vakarus nuo Daukšių.

Intakas – Yglė (dešinysis).

Šlavantos ištakos

Etimologija
-----------

Upėvardis kildinamas nuo žodžio *šluoti* (*šlavu, šlaviau*; „braukti, valyti su šluota"), latv. *slaucit* („šluoti"), plg. sen. lot. *cluō* („valau"), sen. gr. ϰλύζω („valau, skalauju, plaunu"), got. *hlūtrs* („grynas, tyras"). Pavadinimas Amalė neaiškios kilmės: vienų autorių siejamas su augalu *amalu*, kitų – su indoeuropiečių prokalbe (plg. albanų *amë* – „upės vaga", hetitų *amiḭara-* – „griovys", graikų *ἀμάρα* – „griovys", hipotetinė *\*am-* – „upės vaga, griovys"). Tačiau šaknis gali būti ir neskaidyta – plg. trakų *\*Amala, \*Amela*, lenkų *Jemielnia*.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Aldonos Degutytės, Romo Mažeikos, Juozo Palionio knygelėje „Kur tekėjo Šlavanta". 2009 m.
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| Šlaveita |
| --- |
|   |
| **Ilgis** | 12,7 km |
| **Baseino plotas** | 58,5 km² |
| **Ištakos** | Plokščių apylinkė |
| **Žiotys** | Akmena |
| **Šalys** | Lietuva |

**Šlaveita** – upelis Vakarų Lietuvoje, Kretingos rajono savivaldybės teritorijoje, dešinysis Akmenos intakas.

Prasideda į pietryčius nuo Plokščių kaimo. Teka pietų – pietvakarių kryptimi, atvira vietove, o žemupyje – mišku. Į Akmeną įteka 0,23 km į šiaurės rytus nuo tilto per Akmeną kelyje Darbėnai–Vaineikiai, Vaineikių kaimo žemių vakariniame pakraštyje, 50,0 km nuo jos žiočių.

Intakai: Laukupis, Narmanšakė (dešinieji), Pievolupis (kairysis).

Dešiniajame krante yra Kumpikų II senosios kapinės ir Barkelių senovės žemdirbystės vieta, kairiajame – Vaineikių mitologinis akmuo ir Vaineikių II senosios kapinės.

Prie upės esančios gyvenvietės: Kumpikai, Šlaveitai

Upėvardis kildinamas nuo žodžio *šluoti* (*šlavu, šlaviau*; „braukti, valyti su šluota"), latv. *slaucit* („šluoti"), plg. sen. lot. *cluō* („valau"), sen. gr. ϰλύζω („valau, skalauju, plaunu"), got. *hlūtrs* („grynas, tyras"). Upės vardu pavadintas Šlaveitų kaimas.

Nuotraukos
----------

* Vaineikių Šlaveitos kūlis
* Vaineikių II senosios kapinės

Nuorodos
--------

* Lietuvos Respublikos upių ir tvenkinių klasifikatorius

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| **Phalaris brachystachys** |
| --- |
| Trumpaspyglis strypainis (*Phalaris brachystachys*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Migliniai  *( Poaceae)* |
| Gentis: | Strypainis  *( Phalaris)* |
| Rūšis: | Trumpaspyglis strypainis  *( Phalaris brachystachys)* |

 |

**Trumpaspyglis strypainis** (*Phalaris brachystachys*) – vienmetis, varpinių šeimos augalas su augimo įpročiais ir kultūrinius reikalavimais, panašiais į vandeninio strypainio (*Phalaris aquatica*).

Kilo iš Portugalijos, Kanarų salų. Jis auga labai aktyviai, pavasarį ir rudenį. Jis taip pat turi būti apsaugotas nuo sunkių šalčių.

Kai kurios strypainių rūšys turi gramino, kuris gali sukelti avių centrinės nervų sistemos, kitų organų pažeidimus ir mirtį. Gramino poveikis žmogui nežinomas.

Trumpaspyglio strypainio lapai turi didelį kiekį dimetiltriptamino (DMT). Buvo nustatyta, kad bent vienas augalo mėginys turėjo iki 3 % alkaloidų ir N,N-DMT buvo beveik vienintelis alkaloidas (Festi&Samorini, 1994). Kitų mėginių tyrimai parodė 5-MeO-DMT būvimą.

Panaudojimas
------------

Auginamas kaip dekoratyvinis augalas.

Nuorodos
--------

* Ayahuasca: alkaloids, plants & analogs
* Erowid Phalaris Vault
45°25′29.97″ š. pl. 12°19′56.83″ r. ilg.﻿ / ﻿45.4249917°š. pl. 12.3324528°r. ilg.﻿ / 45.4249917; 12.3324528Koordinatės: 45°25′29.97″ š. pl. 12°19′56.83″ r. ilg.﻿ / ﻿45.4249917°š. pl. 12.3324528°r. ilg.﻿ / 45.4249917; 12.3324528

 Bažnyčia Redentorė festivalio metu, sujungta su San Marko aikšte pontoniniu tiltu
**Švč. Išgelbėtojo bažnyčia** (it. *Chiesa del Santissimo Redentore*, paprastai žinoma sutrumpintai *Redentore*) – renesanso stiliaus bažnyčia Venecijoje, Džudekos saloje, turinti mažosios bazilikos statusą. Tai vienas iš žymiausių architekto Andrea Palladio statinių. Įėjimas į baziliką mokamas.

Istorija
--------

Bažnyčia buvo sumanyta 1575-77 m. Veneciją siaubusio maro metu, kada žuvo apie 50 000 miesto gyventojų. 1576 m. rugsėjį Venecijos senatas balsavo už bažnyčios pastatymą Džudekos saloje prašant dangiškosios pagalbos nuo maro. Bažnyčia buvo skirta išgelbėtojui Kristui. Užsakymą įvykdyti buvo patikėta architektui Andrea Palladio. Buvo organizuota maldos procesija už išgelbėjimą sujungiant San Marko aikštę su Džudekos sala, kurioje buvo pastatytas medinis bažnyčios modelis. Venecijos dožas su senato nariais ir kitais miestiečiais ėjo pontoniniu tiltu iki bažnyčios, kurioje aukojo mišias už išgelbėjimą. 1577 m. liepą marui atsitraukus, ši procesija tapo vieno didžiausių Venecijos festivalių prototipu.

1577 m. gegužės 3 d. buvo pastatytas bažnyčios kertinis akmuo. Senatas norėjo, kad bažnyčia būtų kvadrato formos, tačiau Andrea Palladio įgyvendino ją pagal savo projektą. Bažnyčia yra vienanišė, turinti po 3 koplyčias iš abiejų pusių. Bažnyčia baigta ir pašventinta 1592 m. jau po Andrea Palladio mirties. Jos priežiūra patikėta kapucinų vienuoliams. Bažnyčios stilistikoje galima ižvelgi Leon Battista Alberti ir Bramantės įtakas, tačiau bažnyčia yra originalios Andrea Palladio stilistikos ir laikoma viena iš jo kūrybinių viršūnių. Bažnyčioje (zakristijoje) yra gerai žinomų meistrų: Paolo Veronese, Palma Giovane, Francesco Bassano, Alvise Vivarini dailės darbų. Šiuo metu bažnyčia yra kasmetinio, vieno didžiausių Venecijos festivalių *Festa del Redentore* centre. Kaip ir XVI a. taip ir dabar, liepos mėnesio trečią sekmadienį bažnyčia sujungiama valčių pontoniniu tiltu su San Marko aikšte. Vyksta procesija, gondolų regata, o vakare fejerverkai.

Bažnyčios vaizdai
-----------------

* Bažnyčios fasadas
* Bažnyčios interjeras
* Bažnyčios planas
* Bažnyčios kupolas

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bažnyčia Redentorė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Palladio architektūros centras
* architecture.com Archyvuota kopija 2013-03-29 iš Wayback Machine projekto.
* Apie Redentore festivalį

[[
Koordinatės: 45°25′46″ š. pl. 12°19′38″ r. ilg.﻿ / ﻿45.42944°š. pl. 12.32722°r. ilg.﻿ / 45.42944; 12.32722

 Bažnyčia Džezuati, vaizdas nuo Džudekos kanalo
**Bažnyčia Džezuati** (jėzuatų, it. *Chiesa dei Gesuati*), kitaip žinoma **Švč. Marijos Rožančiaus bažnyčia** (it. *Santa Maria del Rosario*) – XVIII a. bažnyčia Venecijoje, Dorsoduro sestrijierėje, prie Džudekos kanalo. Įėjimas į bažnyčią mokamas. Sekmadieniais joje laikomos mišios.

Istorija
--------

Bažnyčia suprojektuota architekto Giorgio Massari. Pastatyta Jėzuatų ordino vienuoliams vietoj mažesnės bažnyčios (išlikusi greta) 1725–1743 m. Paskutinė skulptūra baigta 1755 m. 1868 m. Jėzuatų ordino kontrolė perėjo dominikonams, taip bažnyčia tapo valdoma dominikonų. Džezuati pastatyta kaip Redentore bažnyčios veidrodinis atspindys kitoje Džudekos kanalo pusėje. Bažnyčios fasadas yra paladijietiško stiliaus, trijų sekcijų, kurias atskiria korintietiškos kolonos. Vidaus apdaila ir skulptūros sukurtos rokoko stiliumi.

Bažnyčia yra vienanavė su trimis koplyčiomis. Bažnyčioje yra trys altoriai su žymių Venecijos dailininkų darbais. Joje yra Tintoretto, Sebastiano Ricci, Giambattista Piazzetta, Giambattista Tiepolo tapybos darbų. Bažnyčios lubose yra vienas garsiausių Giambattista Tiepolo kūrinių − apie 40 freskų, sukurtų 1737–39 m. Centrinėje, didžiausioje, vaizduojama Mergelė Marija, dovanojanti rožančių Šv. Dominykui. Bažnyčios 4 fasado skulptūros vaizduoja kardinolų dorybes: teisingumą, kantrumą, prudenciją, fortitudę. Bažnyčioje yra rokoko stiliaus šventųjų skulptūrų.

Bažnyčios vaizdai
-----------------

* Didysis altorius
* Giambattista Tiepolo freskos bažnyčios lubose
* Bažnyčios interjeras
* Fasado skulptūra. „Teisingumas"

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bažnyčia Džezuati** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Tiepolo freskos bažnyčioje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Larus marinus** |
| --- |
| Balnotasis kiras (Larus marinus)Balnotasis kiras (*Larus marinus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Sėjikiniai paukščiai  *( Charadriiformes)* |
| Šeima: | Kiriniai  *( Laridae)* |
| Gentis: | Kirai  *( Larus)* |
| Rūšis: | Balnotasis kiras  *( Larus marinus)* |

 |
| Binomas |
| ***Larus marinus***Linnaeus, 1758 |

**Balnotasis kiras** (*Larus marinus*) – kirinių (*Laridae*) šeimos gana plėšrus paukštis. Galva, kaklas, pilvas ir uodega balti. Nugara ir sparnai juosvi. Snapas geltonas su raudona dėme posnapyje. Kojos rausvos.
Didžiausias, beveik žąsies dydžio kiras. Kūnas 66 cm ilgio, sveria 1,3–2,25 kg. Jauniklių viršutinė pusė ruda, išmarginta balsvomis dėmelėmis, o apatinė balta, nusėta rudomis dėmelėmis. 
Nuo silkinio kiro skiriasi dydžiu ir mėsos spalvos kojomis. Jaunikliai stambesni negu kitų kirų. Gana plėšrūs, naikina kitų paukščių kiaušinius ir jauniklius. 
Balsas žemas gerklinis „kau", garsus „ijah" ir „cha-ga-ga" ar „gag-gag-gag". 

Šiaurinių kraštų gyventojas. 
Traukimo metu aptinkamas Lietuvos pajūryje. Minta žuvimi, paukščių jaunikliais ir kiaušiniais, taip pat lesa graužikus, jūrinius bestuburius.