recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Artūrs Zjuzins**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Artūrs Zjuzins |
| Gimimo data | 1991 m. birželio 18 d. (31 metai) |
| Gimimo vieta | Ryga, Latvija |
| Ūgis | 182 cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FK RFS |
| **Numeris** | 3 |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2007–20092009–20102010–201120112011–20152015–201620162017–20182019– | FK Ventspils  FC Tranzit  FK Ventspils  MŠK Žilina  FK Baltika Kaliningrad FK Orenburg  FK Tambov  Riga FC  FK RFS | 002 00(0)017 00(1)020 00(2)005 00(1)106 00(9)015 00(0)013 00(0)002 00(0)083 0(11) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2012– | Latvija Latvija | 57 0(8) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. sausio 28 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2023 m. sausio 28 d.. |

**Artūras Ziuzinas** (*Artūrs Zjuzins*; g. 1991 m. birželio 18 d.) – Latvijos futbolininkas, saugas.

Buvo kviečiamas į įvairaus amžiaus Latvijos jaunimo rinktines, o nuo 2012 m. atstovavo Latvijos nacionalinei rinktinei.

Karjera
-------

Rungtyniavo Latvijoje. Atstovavo FK Ventspils, FC Tranzit ir FK RFS (Ryga).

Žinoma, kad 2007 m. atstovavo „Ventspils" klubui. 2009 m. perėjo į FC Tranzit, o 2010 m. vėl rungtyniavo FK Ventspils.

2011 m. persikėlė į Slovakiją, kur atstovavo MŠK Žilina. Netrukus karjera tęsė Rusijoje.

Nuo 2011 m. atstovavo Kaliningrado „Baltikai". Nuo 2015 m. – FK Orenburg, o nuo 2016 m. – FK Tambov.

2017 m. grįžo į Latviją ir atstovavo Riga FC bei rungtyniavo FK RFS.

Latvijos rinktinė
-----------------

2012 m. vasario 29 d. draugiškose rungtynėse prieš Kazachstaną įvyko žaidėjo debiutas nacionalinėje rinktinėje. Šios rungtynėse baigėsi esant lygiam rezultatui (0:0).

2013 m. rugpjūčio 14 d. draugiškose rungtynėse prieš Estiją pelnė įvartį ir išlygino rezultatą (1:1). Galutinis šių rungtynių rezultatas buvo 1:1.

2013 m. rugsėjo 6 d. rungtynėse prieš Lietuvos rinktinę pelnė įvartį ir rezultatas tapo 2:0, o rungtynės baigėsi 2:1 latvių naudai.

2016 m. birželio 1 d. rungtynėse prieš Lietuvą pelnė įvartį ir rezultatas tapo 1:0. Šios rungtynės baigėsi latvių pergale rezultatu 2:1.

Pasiekimai
----------

### Klubiniai pasiekimai

Virslyga (2)
su FK Ventspils: 2007, 2008 m.
Latvijos futbolo taurė (2)
su FK RFS: 2019 m.
su FK Ventspils: 2007 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Latvijos rinktinės narys Artūrs Zjuzins
2. ↑  Kazakhstan vs. Latvia (2012-02-29)
3. ↑  Estonia vs. Latvia 2013-08-14
4. ↑  Latvia vs. Lithuania 2013-09-06
5. ↑  Latvia vs. Lithuania 2016-06-01

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* SOFASCORE
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
| **Artūras Narkevičius** |
| --- |
|  |
| A. Narkevičius, 2020 m. |
| Gimė | 1973 m. kovo 9 d. (50 metų)Kaunas |
| Tėvas | Marijonas Narkevičius |
| Motina | Vaclava Narkevičienė (Pravilionytė) |
| Sutuoktinis (-ė) | Redita Narkevičienė |
|  |
| Veikla | medžio drožėjas, kraštotyrininkas |
| Sritis | tautodailė, kraštotyra, amatai |
|  |
|  **Vikiteka** | Artūras Narkevičius |

**Artūras Narkevičius** (g. 1973 m. kovo 9 d. Kaune) – tautodailininkas, medžio drožėjas, tautinio paveldo produktų tradicinis amatininkas, senųjų kryždirbystės ir pynimo amatų puoselėtojas, kraštotyrininkas. Gyvena ir turi kūrybines dirbtuves Žeimiuose, Jonavos rajone.

Biografija
----------

A. Narkevičius baigė Kauno 15-ąją vidurinę mokyklą. Mirus seneliams, iš Kauno atsikraustė į jų sodybą Žeimiuose, kur įsirengė kūrybines dirbtuves, kraštotyros ekspoziciją.

Sutuoktinė Redita – tautodailininkė, medžio drožėja.

Kūryba
------

Nuo 1996 m. sukūrė virš 50 memorialinių paminklų – kryžių, stogastulpių, pastatytų prie sodybų, kryžkelių, krašto atminimo vietų. Jis drožia prieverpstes, žaislus, kaukes, šaukštus, rankšluostines, įvairius buities rakandus, lauko baldus.

Nuo 1999 m. pradėjo dalyvauti bendrose medžio darbų parodose Rokiškyje, Kaune, Vilniuje, Rumšiškėse. Surengtos autorinės žaislų parodos: 2018 m. Žaslių tradicinių amatų centre (Kaišiadorių raj.), 2019 m. Upytės tradicinių amatų centre (Panevėžio raj.), Kėdainių krašto muziejuje. Žaislai eksponuoti užsienyje: 2010 m. Punske (Lenkijoje), 2019 m. Sankt Peterburge (Rusijoje).

Jis yra keliolikos tautodailės Lietuvos rekordų autorius: ilgiausias medinis žaislas, didžiausias rekežis, ilgiausia riešutų gliaudyklė, gausiausias suvenyrinių kaukių rinkinys, mažiausia kaukė, mažiausias margučių ridenimo lovelis, mažiausia rankšluostinė, mažiausia kultuvė ir kt. Rekordiniai žaislai 2019 m. pristatyti Žaislų muziejuje (Vilniuje).

Tautodailininkas yra Jonavos krašto muziejaus inicijuotos stovyklos „Amatų pynė" medžio kūrybinių dirbtuvių vadovas.

* Rekordinė riešutų gliaudyklė (1,485 m)Rekordinė riešutų gliaudyklė (1,485 m)
* Koplytstulpis prie A. Narkevičiaus sodybos Koplytstulpis prie A. Narkevičiaus sodybos
* A. Narkevičiaus dirbtuvių svirnasA. Narkevičiaus dirbtuvių svirnas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonavos krašto kryždirbiai ir drožėjai. Artūras Narkevičius *jonavosmuziejus.lt*
2. ↑  Informaciniai stendai klaidingai informuoja? *jonavoszinios.lt*
3. ↑  Medinių rekordų autorius A. Narkevičius *15min.lt*
4. ↑  Žeimietis išdrožė rekordinę gliaudyklę *aliojonava.lt*
| Budėnorv. *Bodø* |
| --- |
|              |
|  |
|  |
| 

BudėBudė

67°16′53.73″ š. pl. 14°25′12.87″ r. ilg.﻿ / ﻿67.2815917°š. pl. 14.4202417°r. ilg.﻿ / 67.2815917; 14.4202417﻿ (Budė)Koordinatės: 67°16′53.73″ š. pl. 14°25′12.87″ r. ilg.﻿ / ﻿67.2815917°š. pl. 14.4202417°r. ilg.﻿ / 67.2815917; 14.4202417﻿ (Budė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Norvegijos vėliava Norvegija |
| **Apskritis** | Nordlando apskritis |
| **Savivaldybė** | Salteno savivaldybė |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1816 m. |
| **Meras** | Odd-Tore Fygle |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 46 049  |
| **Plotas** | 1 392 km² |
| **Tankumas** (2007) | 33 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Budė |
|  |
| **Kirčiavimas** | Bùdė |

**Budė** – miestas ir uostas šiaurės vidurio Norvegijoje, Nordlando apskrities administracinis centras.

Miestas išsidėstęs pusiasalio krašte, kuris išsikiša į Norvegijos jūrą, prie šiaurinio Salto (*Salt*) fjordo. Tai komercinės žvejybos uostas (ypač žvejojamos menkės), yra laivų remonto dirbtuvės, alaus darykla. Mieste yra bažnyčia (XIII a.), šiuolaikinė liuteronų katedra (pašventinta 1956 m.).

Kadangi miestas yra už šiaurės speigračio, vasaros saulė nenusileidžia beveik mėnesį birželio pradžioje − liepos pradžioje).

Istorija
--------

Miestą įkūrė Tronheimo pirkliai, 1816 m. jam suteiktos miesto teisės.

II pasaulinio karo metu miestą smarkiai sugriovė vokiečiai, tačiau po karo Budė vėl atstatyta ir dar labiau išsiplėtė. Yra didelis oro uostas, šiaurės Norvegijos geležinkelis.

Sportas
-------

* FK Bodø/Glimt (futbolo klubas)
* Aspmyra Stadion – futbolo stadionas, kurio talpa 8,3 tūkst. žiūrovų.

Nuorodos
--------

* Aviacijos muziejus Budėje Archyvuota kopija 2007-10-07 iš Wayback Machine projekto. (anglų, norvegų k.)
| Budrių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Budrių piliakalnisBudrių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°13′11.5″ š. pl. 25°47′23.2″ r. ilg.﻿ / ﻿55.219861°š. pl. 25.789778°r. ilg.﻿ / 55.219861; 25.789778Koordinatės: 55°13′11.5″ š. pl. 25°47′23.2″ r. ilg.﻿ / ﻿55.219861°š. pl. 25.789778°r. ilg.﻿ / 55.219861; 25.789778 |

 |
| Vieta | Švenčionių rajonas |
| Seniūnija | Labanoro seniūnija |
| Aukštis | 20 m |
| Plotas | 45x15 |
| Naudotas | I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1973, 1979 |
| Registro Nr. | AR1539 / 13025 / |

**Budrių piliakalnis**, *Pilalė* – piliakalnis Švenčionių rajono savivaldybės teritorijoje, į pietryčius nuo Budrių kaimo, Labanoro seniūnija. Pasiekiamas iš plento Kaltanėnai – Molėtai Labanore pasukus į kairę pietuosna keliu link Lakajos, iš jo miške pasukus į kairę rytų kryptimi link Budrių, čia, kelio gale, ties jo staigiu posūkiu į dešinę pietvakariuosna pavažiavus tiesiai iki privatininko kelio užtvaros, toliau paėjus kiek į dešinę pietryčių kryptimi, iš viso nuo kelio galo apie 420 m – yra pusiasalyje, kiek dešiniau, Prūdiškių girininkijos 3 kvartalo pietinėje dalyje.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis rengtas kalvoje, esančioje Peršokšnų ežero šiaurinio kranto pusiasalio pietinėje dalyje. Aikštelė ovali, orientuota šiaurės – pietų kryptimi, 45x15 m dydžio, nuolaidėjanti į pietvakarių pusę. Pietiniame šlaite, 2,5 m žemiau aikštelės, yra 14 m pločio terasa. Šiauriniame šlaite, 4 m žemiau aikštelės, yra plati natūrali terasa į išorę nuolaidėjančiu pakraščiu. Šoniniai šlaitai statūs, iki 20 m aukščio, galiniai – nuolaidesni bei žemesni.

Piliakalnis apaugęs pušimis su kadagių pomiškiu.

Tyrimai
-------

1973 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas, 1979 m. – Mokslinė metodinė taryba. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Kulionių piliakalnis 18 km | Dryžių piliakalnis 15 km | Linkmenų piliakalnis 17 km |  |
| Malkėsto piliakalnis 18 km |  | Rusališkės piliakalnis 23 km |
| Kertuojos piliakalnis 10 km | Pavandenės piliakalnis 15 km | Paduobės piliakalnis 15 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kultūros paminklų enciklopedija: Rytų Lietuva. I. V. 1996. P.310-311.

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas (tęsinys), V. 1977, p.14
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 68-69.
* Gintautas Zabiela. Lietuvos medinės pilys. Vilnius. 1995, p. 226 (Nr. 11).
* Ryliškis L. Peršokšnos ežero piliakalnis // Žvaigždė. Švenčionys. 1972 m. gruodžio 2 d.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Budriai
| **Lagriinae** |
| --- |
| Paprastasis gauravabalis (*Lagria hirta*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Pobūris: | Įvairiaėdžiai vabalai  *( Polyphaga)* |
| Antšeimis: | Juodvabaliniai  *( Tenebrionoidea)* |
| Šeima: | Juodvabaliai  *( Tenebrionidae)* |
| Pošeimis: | Gauravabaliai  *( Lagriinae)* |

 |
| Binomas |
| ***Lagriinae***Latreille, 1825 |

**Gauravabaliai** (*Lagriinae*) – juodvabalių (*Tenebrionidae*) pošeimis.

Morfologija, biologija
----------------------

Suaugėliai vidutinio dydžio (5–12 mm), kūnas kiek paplokščias, užpakalinė dalis kiek platesnė. Antenos siūliškos, iš 11 narelių, išaugusios prieš akis; antras narelis trumpiausias, galinis ilgiausias. Priešnugarėlė cilindriška, siauresnė už antsparnius. Antsparniai apaugę ilgais pasišiaušusiais plaukeliais, minkšti, į galą platėjantys. Letenos (*tarsi*) narelių skaičius 5-5-4 (priekinės, vidurinės, užpakalinės).

Lervos aptinkamos paklotėje, humusingoje dirvoje, po nukritusiais lapais ir augalų likučiais. Minta negyvais įvairių augalų lapais ir kitais augaliniais likučiais.

Sistematika, paplitimas
-----------------------

Pasaulyje gauravabalių yra apie 2000 rūšių. Palearktikoje – 470 rūšių. Lietuvoje aptikta viena rūšis – paprastasis gauravabalis (*Lagria hirta*). Manoma, kad turėtų gyventi ir *Lagria atripes*.

Kartais gauravabaliai išskiriami į atskirą šeimą *Lagriidae*.

Susiję puslapiai
----------------

* Juodvabaliai
* Lietuvos juodvabaliai
* Paprastasis gauravabalis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pileckis, S. Monsevičius, V. Lietuvos fauna: vabalai, Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1995–1997
2. ↑  Vladimír Novák, Beetles of the family Tenebrionidae of Central Europe, Academia Praha, 2014
3. ↑  „A catalogue of Lithuanian beetles (Insecta, Coleoptera)" (PDF). *Vytautas Tamutis, Brigita Tamutė, Romas Ferenca*. Nuoroda tikrinta 2014-11-08.
*Kitos reikšmės – Gauja (reikšmės).*

| Gauja |
| --- |
| Atodangos Gaujos pakrantėje Atodangos Gaujos pakrantėje |
| **Ilgis** | 452 km |
| **Baseino plotas** | 8900 km² |
| **Vidutinis debitas** | 78 m³/s |
| **Ištakos** | Vidžemės aukštuma |
| **Žiotys** | Rygos įlanka |
| **Šalys** | Latvija |
|  |
|  **Vikiteka** | Gauja |

**Gauja** (latv. *Gauja*, est. *Koiva jõgi*) – upė Latvijoje, vidurupyje ribojasi su Estija. Ilgis – 452 km, nuolydis – 234 m. Prasideda Vidžemės aukštumoje, Cėsių savivaldybėje, Taurenės valsčiuje, į jūrą įteka prie Carnikavos.

Įeina į Gaujos nacionalinį parką. Gaujos vaga smėlinga, daug seklumų, staigūs posūkiai.

Anksčiau manyta, kad Gauja išteka iš Alauksto ežero, bet, kadangi senosios ištakos yra užaugusios, tai Gaujos pradžia laikoma Arnyčių upė, kuri prasideda Elkos kalno papėdėje, teka per Zuobuolo ežerą, nusausintoje Laidzo ežero vietoje susilieja su Gaujinia; ši vieta taip pat yra vienas iš Gaujos ištakų variantų, ir čia Gauja įgija savo vardą. Toliau ji teka per Luodės–Taurenės ežerų grandinę ir paima jų vandenis. Gauja apkabina Vidžemės aukštumą.

Kairiojo kranto intakai – Pysla, Meliupytė, Dzėrbė, Dzestrenė, Pėrliupytė, Tirzinia, Vidaga, Vizla, Palsa, Rauza, Alkšniupė, Vija (60 km), Abulas (52 km), Dedumas, Miegupė, Gryviniupytė, Rauna (50 km), Rakšupė, Amata (66 km), Skaliupė, Lygatnė, Vildoga, Vėjupytė, Luorupė, Egliupė, Straujupytė.

Dešiniojo kranto intakai – Augstupytė, Tulija, Uriekstė, Tirza (80 km), Pyliupytė, Dzėrvė, Mustjegai (79 km), Kaičupė, Stakliupytė, Strenčupytė, Kračupė, Melupė, Ratsupytė, Jumara, Strykiupė, Lenčupė, Drankiupytė, Brasla (70 km), Luoja.

* Gaujos tiltas ties SiguldaGaujos tiltas ties Sigulda
* Gauja prie Turaidos piliesGauja prie Turaidos pilies
* Gauja ties Estijos–Latvijos sienaGauja ties Estijos–Latvijos siena
* GaujaGauja

Etimologija
-----------

Upėvardžio kilmė miglota. Bandyta sieti su lietuvių ir latvių žodžiu *gauja* („ruja, krūva, minia"). Kazimieras Būga spėjo, kad pavadinimas gali sietis su latv. *guovs, govs* („karvė"). Bronys Savukynas siejo upėvardį su liet. *goti* („skubiai eiti", *at-goti* „skubiai ateiti", *nu-goti* „greitai nueiti"). Dar plg. skr. जू, जवते = IAST: *jū-, javate* „skuba". Taigi, Gauja galėtų reikšti „sraunioji".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
Vėliavėlė ant gauleiterio automobilio
**Gauleiteris** (vok. *Gauleiter*, *Leiter* – vadovas, *Gau* – sritis, kraštas) – aukščiausio rango partinis VNSDP funkcionierius, vadovavęs partijos teritoriniam padaliniui, kurio teritorija sutapo su Reichstago rinkimine apygarda. Pradžioje buvo 33 gauleiteriai, vėliau – 43.

Pirmosios gauleiterių pareigybės atsirado 1925 m. po nepavykusio Alaus pučo reorganizavus VNSDP valdymą. 1928 m. gauleiteris tapo antru pagal rangą oficialiu partiniu nacių laipsniu, iškart po reichsleiterio. Gauleiteris ant atlapo turėjo išsiuvinėtą emblemą – du ąžuolo lapus.

Gauleiteris buvo partijos atstovas regione, koordinavo partijos narių veiklą. Hitleriui atėjus į valdžią, reichui tapus unitarine valstybe bei susiliejus valstybės ir partiniam aparatui, dauguma gauleiterių buvo paskirti imperijos vietininkais (vok. *Reichsstatthalter*), todėl savo regione turėjo praktiškai neribotą valdžią.

Gauleiteriais buvo J.Gebelsas, Fricas Zaukelis, Robertas Lėjus, Gregoras Štraseris, Julijus Štreicheris, Erichas Kochas, Franz Schwede ir kiti.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Fiureris
* Reichsleiteris

Nuorodos
--------

* Antrasis pasaulinis karas Archyvuota kopija 2011-02-03 iš Wayback Machine projekto.
| **Kazimierz Kalicki** |
| --- |
| Gimė | 1901 m. sausio 7 d.Kazimieravas, Rusijos imperija |
| Mirė | 1940 m. balandžio mėn. (~39 metai)Charkovas, Ukrainos TSR |
| Tėvas | Kazimieras Kalickis |
| Motina | Anelė Kusto |
|  |
| Veikla | Karininkas |

**Kazimiež Kalicki** (1901 m. sausio 7 d. Kazimierave, Rusijos imperija – 1940 m. balandį Charkove, Ukrainos TSR) – karininkas.

Biografija
----------

Gimė 1901 m. sausio 7 d. Kazimierave, Kazimiero ir Anelės Kusto šeimoje. Pirmojo pasaulinio karo pabaigoje prisijungė prie lenkų karių korpuso Rusijos imperijos kariuomenėje. Vėliau Vilniuje įsitraukė į Lenkų karinės organizacijos veiklą. Kovojo Lenkijos-sovietų kare. 1922 m. išleistas į rezervą. Vėliau dirbo Zamoiskių ordinacijoje. 1939 m. rugsėjį mobilizuotas, pateko į sovietų nelaisvę prie Vepšo upės, kalintas Zamostėje. Vėliau išvežtas į Charkovą, kur 1940 m. balandį buvo NKVD nužudytas. 2007 m. spalio 5 d. po mirties suteiktas kapitono laipsnis.

Literatūra
----------

* Księga Cmentarna Polskiego Cmentarza Wojennego: Charków, Warszawa 2003, ISBN 83-916663-5-2, s. 204.
* Rocznik Oficerski Rezerw 1934 - Ministerstwo Spraw Wojskowych, Biuro Personalne, Warszawa 1934, s. 55, 425;

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija (lenk.)
| **Tolujusmong. *Тулуй хаан*** |
| --- |
| Mongolų valdovas |
|  |
| Tolujus su žmona Sorkaktani Beki |
| Bordžiginai |
| Gimė | ~1192 m.Mongolija |
| Mirė | ~1232 m. (~40 metų)Mongolija |
| Tėvas | Čingischanas |
| Motina | Bortė |
| Sutuoktinis (-ė) | Sorkaktani Beki |
| Vaikai | Munkė, Arigbuga, Chubilajus, Chulagu |
| Mongolų valdovas |
| Valdė | 1227–1229 m. rugsėjo 13 d. |
| Pirmtakas | Čingischanas |
| Įpėdinis | Ugedėjus |

**Tolujus** (1192–1232 m.) buvo Čingischano jauniausias sūnus, kurio jis susilaukė su pirmąja žmona Borte. Jo paveldėta teritorija po Čingischano mirties 1227 m. (ulusas) buvo žemės gimtojoje Mongolijoje. Jis buvo regentas per tą laiką, kurio prireikė Ugedėjų paskirti antruoju Mongolijos imperijos kaganu (1206–1368 m.). Prieš tai jis pasižymėjo kovose su Dzin dinastija, Vakarų Sia, Chorezmšachais. Jis organizavo Mervo ir Nišapūro miestų žudynes. Jis yra tiesioginis daugelio Mongolijos imperatorių ir ilkhanidų protėvis.

Tolujus nesivadino kaganu, bet taip nesivadino ir Čingischanas bei pirmieji trys jo įpėdiniai. Kagano titulą jam suteikė sūnus Monkė, o šventyklos vardą – Chubilajus, kai jis kelias dešimtmečiais vėliau įkūrė Juan dinastiją.

Jaunystė
--------

Tolujus buvo per jaunas dalyvauti Čingischano iškilimo kovose. Kai jam buvo 5 metai, jo vos neužmušė totoriai. Jį išgelbėjo sesuo Altani ir du Čingischano kompanionai. 1203 m. jo tėvas surengė Tolujaus ir Sorkaktani Beki, Ongchano dukters, vestuves. Pirmasis jų sūnus Monkė gimė 1209 m. Pirmąkart Tolujus kovėsi su Dzin dinastija 1213 m. kai su svainiu Chiqu užlipo Desingo sienas.

1221 m. Čingischanas pasiuntė Tolujų į Chorasaną Irane. Šio regiono miestai keliskart sukilo. Nišapūro gynėjai nužudė Tolujaus svainį Tokucharą 1220 m. lapkritį. Jis išžudė Mervo ir Nišapūro gyventojus.

Regentystė
----------

Čingischanui senstant jis turėjo pasirinkti įpėdinį iš 4 sūnų. Tolujus buvo labai geras generolas, bet Ugedėjus buvo geresnis politikas. Čingischanas manė, kad Tolujus bus per daug atsargus, kad gerai valdytų. Tolujus su tėvu dalyvavo kovose su Vakarų Sia 1227 m.

Po Čingischano mirties Tolujus dvejus metus valdė Mongolų imperiją. Mongolų kilmingieji tai pripažino, nes pagal tradiciją jauniausias sūnus paveldi tėvo turtą ir Tolujus turėjo didžiausią armiją Centrinėje Mongolijoje. Tolujus sutiko su nauju kagano išrinkimu. Juo tapo Ugedėjus.

1231–32 m. Tolujus su Ugedėjumi ir Monke kariavo Šiaurės Kinijoje. Sutriuškinę Dzin, mongolai grįžo į šiaurę.

Ata-Malik Juvayni teigia, kad Tolujus mirė nuo alkoholizmo.

Išnašos
-------

1. ↑  William Bayne Fisher, John Andrew Boyle, Ilya Gershevitch, Ehsan Yar *The Cambridge History of Iran*, p.313
2. ↑  Mote, Frederick W. *Imperial China 900–1800*, p.447


|  |
| --- |
| Tolujus **Bordžiginai (1206–1634)****Gimė:** 1192  **Mirė:** 1232  |
| Karališkieji titulai |
| Prieš tai:**Čingischanas** | **Mongolijos imperijos kaganas**1227–1229 | Po to:**Ugedėjus** |
| Tolukos ugnikalnis |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Meksika Meksika |
|  |
| Aukštis | 4680 m |
|  |
| Tipas | Stratovulkanas |
|  |
| Amžius |
|  |
| Aktyvumas | snaudžiantis |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 1350 pr. m. e. (?) m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 19°06′30″ š. pl. 99°45′30″ v. ilg.﻿ / ﻿19.10833°š. pl. 99.75833°r. ilg.﻿ / 19.10833; 99.75833Koordinatės: 19°06′30″ š. pl. 99°45′30″ v. ilg.﻿ / ﻿19.10833°š. pl. 99.75833°r. ilg.﻿ / 19.10833; 99.75833 |

**Tolukos ugnikalnis** (isp. *Nevado de Toluca*), **Sinantekatlas** (nah. *Xinachtēcatl*) – didelis stratovulkanas Meksikoje, Neovulkaninėje Kordiljeroje, Meksiko valstijos vakaruose, prie Tolukos miesto. Aukštis 4680 m. Tai vienas iš 5 aukščiausių šalies ugnikalnių.

Ugnikalnis turi 1,5 km skersmens kalderą, atvertą į vakarų pusę. Aukščiausia viršūnė – Frailė yra pietinėje pusėje, o antra pagal aukštį Agilos viršūnė (4640 m) stūkso šiaurėje. Kalderoje telkšo du krateriniai ežerai (4200 m aukštyje) – Saulės ežeras (*Lago del Sol*) ir Mėnulio ežeras (*Lago de la Luna*). Į kalderą veda kelias.

Pleistocene Tolukos ugnikalnis buvo bent tris kartus galingai išsiveržęs, nuogulomis ir laharais padengęs plačias teritorijas. Taip pat nustatyta, kad ugnikalnis buvo išsiveržęs holocene (prieš 3300 m.) ir sudarė piroklastų srautus.

Nuorodos
--------

* Ugnikalnių duomenų bazė
| Tolmedzasit. *Tolmezzo* |
| --- |
|  |
|  |
| 

TolmedzasTolmedzas

46°24′00″ š. pl. 13°01′00″ r. ilg.﻿ / ﻿46.40000°š. pl. 13.01667°r. ilg.﻿ / 46.40000; 13.01667﻿ (Tolmedzas)Koordinatės: 46°24′00″ š. pl. 13°01′00″ r. ilg.﻿ / ﻿46.40000°š. pl. 13.01667°r. ilg.﻿ / 46.40000; 13.01667﻿ (Tolmedzas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Friulis-Venecija Džulija Friulis-Venecija Džulija |
| **Provincija** | Udinės provincija |
|  |
| **Meras** | Francesco Brollo |
|  |
| **Gyventojų** (2013) | 10 567  |
| **Plotas** | 65 km² |
| **Tankumas** (2013) | 163 žm./km² |
| **Altitudė** | 323 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 33028 |
| **Tinklalapis** | Oficialus tinklalapis |
| **Miesto globėjas (-ai)** | šv. Martynas Turietis |

**Tolmedzas** (fr. *Tumieç*, it. *Tolmezzo*, slovėn. *Tolmeč*, s. vok. *Tolmein* arba *Schönfeld*) – miestas ir komuna Udinės provincijoje, Friulio–Venecijos Džulijos regione šiaurės rytų Italijoje.

Tolmedzas įsikūręs Strabuto kalno papėdėje, tarp Taljamento upės ir Būto kalnų upelio. Netoliese yra Amarianos kalnas, kurio aukštis – 1906 m. Į Tolmedzo komuną įeina penkios frakcijos (komunos dalys): Kadunėja (fr. *Cjadugnee*, it. *Cadunea*), Kaneva (fr. *Cjanive*, it. *Caneva*), Kazanova (fr. *Cjasegnove*, it. *Casanova*), Fuzėja (fr. *Fusee*, it. *Fusea*), Iledžas (fr. *Dieç*, it. *Illegio*), Imponcas (fr. *Dimponç*, it. *Imponzo*).

Katedros varpinė
Tolmedzas (pavadinimu *Tolmetium*) pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose minimas X a. pabaigoje, kai jis buvo Akvilėjos patriarchato dalis, tačiau išsakyta prielaidų, kad miestas yra išaugęs iš labai senos ikiromėninės gyvenvietės. Romos laikais šią vietovę kirto vienas iš svarbiausių valstybės kelių, jungusių Italiją ir dabartinę Austriją.

Tolmedze gyvena apie 10 500 žmonių (2013). Miesto ir komunos globėjas – šv. Martynas Turietis, jo diena švenčiama lapkričio 11–ąją.

Įžymūs žmonės
-------------

* Džirolamas Bjankonė – XVI a. friulų poetas.

Išnašos
-------

1. ↑  „Tolmèdzas". Pasaulio vietovardžiai (VLKK). Nuoroda tikrinta 2021-10-11.
|  Tolupanai |
| --- |
| Gyventojų skaičius | ~8600kalbančių gimtąja k. ~500 |
| Populiacija šalyse | Hondūro vėliava Hondūras (Fransisko Morasano departamentas) |
| Kalba (-os) | ispanų, tolupanų |
| Religijos | krikščionybė (katalikybė), prigimtinė tikyba |
| Giminingos etninės grupės | tekistlatekai (?), hondūriečiai |

**Tolupanai** arba ***chikakiai*** (isp. *Tolupanes, Jicaque, Cicaque*) – indėnų tauta, gyvenanti vidurio Hondūre, Fransisko Morasano departamente, Montanja de la Floro savivaldybėje. Populiacija ~1000 žmonių, ketvirtadalis metisizavęsi (pagal surašymą – 8600). Tolupanų kalba priklauso chikakių kalbų šeimai (vienintelė išlikusi jos kalba, tolimesnės sąsajos nežinomos), dabar dauguma kalba ispaniškai. Tikintieji – katalikai, nors iš tiesų išlikusi tradicinė tikyba.

Chikakiais (iš actekų k. „laukiniai") seniau vadintos įvairios Centrinės Amerikos tautos, pasiekusios mažesnį socioekonominį išsivystymą nei Mezoamerikos tautos. Iki ispanų užkariavimo tolupanų žemės siekė Karibų jūros krantus. XVI–XVIII a. daug atskirų tolupanų genčių tebegyveno faktiškai nepriklausomos nuo ispanų. Su kreolais nuolatinius ryšius užmezgė XIX a. antroje pusėje.

Tolupanų bendruomenės atstovas Aurelijus Martinesas Akalingas
Tradicinis verslas – rankinė lydiminė žemdirbystė (auginami kukurūzai, pupelės, batatai, malangos, rečiau žemės riešutai, svogūnai, medvilnė, seniau – kartusis manijokas, perimtas iš garifūnų). Laiko kiaules, rečiau raguočius, bites. Verčiasi medžiokle (su pučiamuoju ginklu), rankiojimu, žvejyba (su meškere). Vyrai pina krepšius, virves, seniau gamindavo pluoštą.

Būstas stačiakampio plano, sienos iš statmenų žardžių, stogas keturšlaitis, iš palmių lapų. Iki XX a. rūbus gaminosi iš tapos pluošto. Vyrai nešioja tunikas su iškirptėmis nugaroje. Moterys nešioja ilgus marškinius. Dabar paplitusi kreoliška apranga. Virtuvės pagrindą sudaro kukurūzų pyragėliai, kukurūzų košė.

Tolupanai skirstosi į 2 egzogamines patrilinijines brolijas, kiekviena turi paveldėjimo būdu tampantį vadą. Santuoka patrilokalinė, iki XX a. pr. buvo paplitusi poligamija. Dėl tarpgimininių santuokų ir prastos mitybos pasižymi prasta sveikata.

Išlaikę mitologiją, paplitęs protėvių kultas, kultūrinių didvyrių gerbimas, šamanizmas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Хикаке*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Teodoras Valkarselis** (*Teodoro Valcárcel*; 1896 m. spalio 19 d. Pune – 1942 m. kovo 20 d. Limoje) – Peru žydų kilmės kompozitorius, pianistas (virtuozas), folklorininkas. Vaikystėje garsėjo kaip vunderkindas.

1914–1920 skambinti fortepijonu mokėsi Italijoje pas A. Vicenzą, F. Busonį, Barselonoje kompozicijos pas F. Pedrellį.

Veikla
------

Nuo 1920 m. koncertavo Lotynų Amerikoje, nuo 1929 m. – Europoje. Buvo Peru Nacionalinės akademijos folkloro sekcijos, Peru menų instituto muzikos katedros vadovas (trumpai). Užrašinėjo Andų indėnų (aimarų, kečujų, junkų ir kt.) folklorą, juo grindė savo kūrinius.

Kūryba
------

Sukūrė operą, baletą *Suray-Surita*, simfonijų, simfoninę poemą *En las ruinas del templo del Sol* („Saulės šventyklos griuvėsiuose"), suitą orkestrui *Ccori Kancha*, *Concierto indio* („Indėniškas koncertas") smuikui ir orkestrui, sonatų ir pjesių fortepijonui, dainų. Kompozitoriaus kūryba Peru nepopuliari ir nepelnytai užmiršta (~90 % kūrinių – rankraščiai).

Kūriniai išpopuliarėjo kai kur Lotynų Amerikoje, JAV, Europoje.
Rusakalbiai pasaulyje
**Rusakalbiai** (*русскоязы́чные*) – žmonės, kurių gimtoji kalba yra rusų arba kurie kasdieniame gyvenime kalba rusų kalba. Drauge terminas yra vartojamas siauresne prasme, kalbant apie žmones, kurių kultūrinė tapatybė susieta su rusų kalba, nepriklausomai nuo etninių šaknų ir teritorinės priklausomybės.

Didžiausia ir tankiausiai rusakalbių apgyvendinta šalis yra Rusija, iš kur yra kilusi pati kalba. Taip pat didelis rusakalbių skaičius būdingas buvusioms Tarybų Sąjungos respublikoms. Baltarusija, Ukraina, Kazachija, Estija ir Latvija yra šalys, kuriose rusakalbių kiekis yra didžiausias. Tarp rusakalbių yra daug ukrainiečių, baltarusių, totorių, žydų, armėnų, kazachų, taip pat etniškai maišytų santuokų tarp rusų ir kitų tautų palikuonių. Izraelis, JAV, Kanada ir Australija yra šalys, turinčios dideles rusakalbių bendruomenes.

Bendras rusakalbių kiekis pasaulyje vertinamas 280 milijonų.

Rusakalbiai žmonės buvusiose TSRS šalyse
----------------------------------------

Rusakalbiai buvusios TSRS šalyse yra prieštaringas fenomenas. Visoje Rusijos ir buvusių TSRS respublikų teritorijoje daugelio etninių grupių kalbos buvo slopinamos rusifikacijos metu, nes Rusija turėjo šalies, *de facto* sujungusios respublikas į sąjunginę valstybę, statusą, o rusų kalba buvo išskirtinai vartojama visuose oficialiuose ir tarprespublikiniuose reikaluose. Po TSRS griūties situacija buvusiose respublikose pasikeitė ir rusų kalbos vartojimo buvo atsisakyta, išskyrus Baltarusiją, Krymą, Kirgiziją ir Kazachiją, kur rusų kalba liko valstybine kalba. Nepripažintos Abchazijos, Pietų Osetijos valstybės ir Padniestrės respublika yra paskelbusios rusų kalbą oficialia kalba savo kontroliuojamose teritorijose.

Kai kurių mokslininkų prognozuota, kad po Tarybų Sąjungos subyrėjimo susikūrusiose valstybėse stiprės rusakalbių tapatybė ir net formuosis nauja „rusakalbių tauta".

Nuorodos
--------

1. ↑  Laitin, D. David. 1998. *Identity in Formation. The Russian Speaking Population in the near Abroad*
**Lionginas Garla** (1948 m. balandžio 19 d. Vilniuje – 1983 m. gegužės 12 d. Jugoslavijoje) – Lietuvos skulptorius, meno veikėjas.

Biografija
----------

1964–1967 m. mokėsi Vilniaus vaikų dailės mokykloje, vėliau mokėsi LSSR valstybiniame dailės institute (dab. Vilniaus dailės akademija), kur 1973 m. baigė skulptūros studijas.

Pagal paskyrimą atvykęs į Klaipėdą, dirbo kūrybinį darbą „Dailės" kombinate, 1974–1975 m. mokytojavo Klaipėdos vaikų dailės mokykloje. 1980 m. buvo priimtas į Lietuvos dailininkų sąjungą.

Menininkas žuvo 1983 m. gegužės 12 d. autokatastrofoje, Jugoslavijoje. 2008 m. balandžio 18 d. LDM Prano Domšaičio galerijoje vyko vakaras, skirtas šiam skulptoriui atminti.

Kūriniai
--------

Svarbiausios L. Garlos kūrybos sritys buvo skulptūrinis portretas, dekoratyvinė, antkapinė skulptūra ir mažoji plastika. Jis sukūrė daugelio žymių kultūros ir meno veikėjų portretų, tarp jų Vydūno, Liudviko Stulpino, P. Gaidžio ir kt. Klaipėdos skulptūrų parke yra keletas jo dekoratyvinių kompozicijų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vakaras skulptoriui Lionginui Garlai (1948–1983) atminti[neveikianti nuoroda]
2. ↑  „Prisimins skulptorių L. Garlą". „Klaipėda", 2008 m. balandžio 18 d.

Nuorodos
--------

* Straipsnis dienraštyje „Vakarų ekspresas"
| **Lionginas Virbalas** |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Gimė | 1961 m. liepos 6 d. (61 metai)Biržai |
| Tautybė | lietuvis |
| Religija | Romos katalikų |
| Kauno arkivyskupas |

**Lionginas Virbalas SJ** (g. 1961 m. liepos 6 d. Biržuose) – Kauno arkivyskupas (2015–2019 m.), buvęs penktasis Panevėžio vyskupas ordinaras, skaičiuojant nuo Kazimiero Paltaroko (1926–1957), ir penktasis naujai paskirtas Lietuvos vyskupas (nuo 2010 m.). Vienuolis Jėzuitas. Buvęs Kauno ir Vilniaus kunigų seminarijų dėstytojas.

Biografija
----------

1979 m. baigė Biržų 2-ąją vidurinę mokyklą, dvejus metus studijavo Vilniaus inžineriniame statybos institute.

1981–1983 m. atliko karinę tarnybą sovietinėje armijoje. 1983 m. stojo į Kauno kunigų seminariją, bet dėl sovietinės valdžios trukdymo nepriimtas. Daugiau kaip dvejus metus Linkmenyse (Ignalinos rajonas) dirbo zakristijonu, pogrindinėje kunigų seminarijoje studijavo filosofiją bei teologiją.
1986 m. buvo priimtas į Kauno kunigų seminariją; 1989 m. įstojo į Jėzaus Draugiją. 1991 m. gegužės 30 d. įšventintas kunigu, išvyko Romą studijuoti dvasingumo teologijos. 1994 m. baigė teologijos licenciato studijas, dirbo jėzuitų naujokų vadovo padėjėju Austrijoje.

1995–1997 m. Kauno jėzuitų namų vyresnysis ir Kauno šv. Pranciškaus Ksavero bažnyčios rektorius; dėstė Kauno kunigų seminarijoje. Nuo 1997 m. Salamankoje (Ispanija) atliko baigiamąją jėzuitų ugdymo programą. 2003 m. davė galutinius įžadus Jėzaus Draugijoje.

1998–2005 ir 2008–2010 m. Vilniaus Šv. Kazimiero bažnyčios rektorius. 1998–2005 m. Vilniaus šv. Juozapo kunigų seminarijoje dėstė dvasingumo teologiją. 2005–2008 m. Lietuvos vyskupų konferencijos generalinio sekretoriaus padėjėjas. Leidinio „Bažnyčios žinios" redakcinės komisijos, Vilniaus arkivyskupijos kunigų tarybos ir Visuotinės lietuvių enciklopedijos mokslinės redakcinės tarybos narys. Nuo 2010 m. Popiežiškosios rusų kolegijos Romoje rektorius.

2013 m. birželio 6 d. Jo šventenybė popiežius Pranciškus priėmė vyskupo Jono Kaunecko atsistatydinimą iš Panevėžio vyskupo ordinaro pareigų ir šioms pareigoms paskyrė tėvą Lionginą Virbalą.
Vyskupo nominato Liongino Virbalo šventimai vyko 2013 m. rugpjūčio 8 d. Panevėžio Kristaus Karaliaus Katedroje. Šventimams vadovavo kardinolas Audrys Juozas Bačkis, koncelebravo visi Lietuvos vyskupai.

2015 m. birželio 11 d. popiežius Pranciškus paskyrė L. Virbalą Kauno arkivyskupu. Arkivyskupo Liongino Virbalo ingresas į Kauno arkikatedrą vyko 2015 m. liepos 11 d. 2019 m. kovo 1 d. atsistatydino iš Kauno arkivyskupo pareigų dėl sveikatos problemų.

2023 m. sausio 26 d. Lietuvos vyskupų konferencijos plenariniame posėdyje buvo patvirtintas delegatu užsienio lietuvių katalikų sielovadai.
Be gimtosios lietuvių dar moka italų, ispanų, rusų ir vokiečių kalbas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Įšventintas naujasis Panevėžio vyskupas
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Naujuoju Panevėžio vyskupu paskirtas kun. Lionginas Virbalas SJ


| Romos katalikų bažnyčios vadovai |
| --- |
| Prieš tai:**Jonas Kauneckas** |  **Panevėžio vyskupas**2013–2015 | Po to:**Genadijus Linas Vodopjanovas** |
Nedidelio upelio sudarytas gilus kanjonas Lioso plynaukštėje (Gansu)
**Lioso plynaukštė** arba **Huangtu plynaukštė** (kin. 黄土高原, pinyin: *Huángtǔ Gāoyuán*) – gamtinė sritis Kinijoje, Huanghės vidurupio baseine. Apsupta Taihangšano, Dzinlino kalnų, Nanšano rytinių pakraščių. Apima ~430 tūkst. km² teritoriją. Būdingas aukštis 1200–1500 m, atskiri kalnagūbriai pasiekia 2500 m aukštį.

Plynaukštę sudaro storas (100–250 m storio) lioso sluoksnis. Teritorijoje labai paplitusi erozija – gausu griovų (tinklo tankis 5-6 km/km²), kurių gylis dažnai siekia 100–150 m. Upės Lioso plynaukštę kerta giliais tarpekliais, iš čia plukdo daug nešmenų. Plynaukštė labai derlinga, todėl išdirbta, paplitusi terasinė žemdirbystė. Auginama medvilnė, soros, kviečiai, sorgai. Nederlinguose regionuose yra išlikę stepių, miškastepių ruožų. Yra akmens anglies telkinių.

Lioso plynaukštė tankiai apgyvendinta (ypač Veihės slėnis). Didžiausi miestai – Sianas, Tajuanas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 251
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Sigurdas Hakonsonas su karaliumi Haakonu Haraldsonu, piešė *Christian Krohg*, 1899 m.
**Sigurdas Hakonarsonas** (sen. skand. *Sigurðr Hákonarson*; g. apie 895–962 m.) – Ladės jarlas (Triondelago valdovas).

Hakono Grjotgardsono sūnus.

Sigurdą nužudė karalius Haraldas Pilkasis Apsiaustas (Eriko Kruvinojo Kirvio sūnus), besistengdamas suvienyti Norvegiją savo valdžioje.
  
Už nužudymą atkeršijo Sigurdo sūnus Hakonas Sigurdsonas.

Sigurdo rūmų poetu buvo Kormakras Egmundarsonas (sen. skand. *Kormákr Ögmundarson*). Kormakro baladės *Sigurðardrápa* apie jarlą fragmentai išliko *Skáldskaparmál* ir *Heimskringloje*.

|  |
| --- |
| Sigurdas Hakonsonas **Ladės jarlai****Gimė:** 895  **Mirė:** 962  |
| Karališkieji titulai |
| Prieš tai:**Hakonas Grjotgardsonas** | **Ladės jarlas**917-962 | Po to:**Hakonas Sigurdarsonas** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Sikaso regionas*Région de Sikasso* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Malio vėliava Malis |
| **Administracinis centras** | Sikasas |
| **Apskritys** | 7 |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 2 625 919 |
| **Plotas** | 70 280 km² |
| **Tankumas** (2009) | 37 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | ML-3 |

**Sikaso regionas** (pranc. *Région de Sikasso*) – regionas Malio pietinėje dalyje. Ribojasi su Burkina Fasu rytuose, su Dramblio Kaulo Krantu pietuose, su Gvinėja vakaruose, su Kulikoro regionu ir Segu regionu šiaurėje. Administracinis centras – Sikasas.

Geografija
----------

Paviršius daugiausia kalvotas, apaugęs drėgnosiomis savanomis ir miškais. Didelė dalis regiono patenka į Vasulu kultūrinį regioną. Regionu teka Nigerio intakai – Baulė, Bagoė, Sankaranis. Yra didelis Selingės tvenkinys.

Gyventojai
----------

Svarbiausios etninės grupės yra senufai, bambarai, mandingai.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Sikaso apskritys
Regionas padalintas į 7 apskritis (skliaustuose – administracinis centras):

* Sikaso apskritis (Sikasas)
* Bugunio apskritis (Bugunis)
* Kadiolo apskritis (Kadiolas)
* Kolondiebos apskritis (Kolondieba)
* Kutialos apskritis (Kutiala)
* Janfolilos apskritis (Janfolila)
* Joroso apskritis (Jorosas)

Nuotraukos
----------

* Vaikai iš JanfolilosVaikai iš Janfolilos
* Sikaso turgusSikaso turgus
* Tvirtovė SikaseTvirtovė Sikase

|  |  |
| --- | --- |
|  **Malio regionai** |  |
| Bamakas | Gao | Kajesas | Kidalis | Kulikoras | Moptis | Segu | Sikasas | Tombuktu |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Palydovinė Sikaianos nuotrauka
**Sikaiana**, anksčiau vadinta **Stiuarto sala** – mažas Saliamono saloms priklausantis atolas, 212 km į šiaurės rytus nuo Malaitos. Salos ilgis yra 14 km, o jos lagūna, vadinama Te Moana, yra apsupta koralinių rifų. Salos plotas tik 2 km². Netoli salos nėra patogios vietos išmesti inkarą, tad Sikaiana beveik nepasiekiama.

Istorija
--------

Sikaiana priklauso Saliamono Salų Malaitos provincijai. Joje gyvena 300 polineziečių. 1856 m. Havajų karalystei buvo pasiūlyta valdžia Sikaianoje. Havajų karalius Kamehameha IV patvirtino salos prijungimą, bet dėl didelio nuotolio nuo Havajų šis veiksmas nebuvo formalizuotas. Kai kurie vietiniai save vadina havajiečiais ir JAV piliečiais, nes ši sala priklausė Havajams, kai jie buvo JAV aneksuoti 1898 m. bet ši sala neminima Havajų komisijoje, kur išvardintos visos aneksuojamos salos.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Lathraea** |
| --- |
| Gegužinė žvynašaknė (Lathraea squamaria)Gegužinė žvynašaknė (*Lathraea squamaria*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Džiovekliniai  *( Orobanchaceae)* |
| Gentis: | Žvynašaknė  *( Lathraea)* |

 |

**Žvynašaknė** (*Lathraea*) – džioveklinių (*Orobanchaceae*) šeimos augalų gentis, kurioje vienintelė Lietuvoje auganti rūšis – gegužinė žvynašaknė (*Lathraea squamaria*). 

Augalas parazitinis, turi mėsingą šakniastiebį, apaugusį žvynais. Stiebas stačias, storas, sultingas. Lapai žvyniški. Žiedai sutelkti kekėje. Vaisius – dėžutė. Žvynašaknė apraizgo medžių bei krūmų šaknis. Jos išleidžia gausybę haustorijų, kurios įauga į maitintojo ląsteles ir iš jų ima maisto medžiagas, suardydamos jas. 

Gegužinė žvynašaknė

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žvynašaknė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Squamata** |
| --- |
| Callisaurus draconoidesCallisaurus draconoides |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Ropliai  *( Reptilia)* |
| Būrys: | Žvynaropliai  *( Squamata)* |

 |

**Žvynaropliai** (*Squamata*) – roplių (*Reptilia*) būrys. Kūnas apaugęs raginiais žvynais ar skydeliais ir tuo skiriasi nuo vėžlių (*Testudines*). Žvynaropliai turi ryškų kaklą ir ilgą uodegą.

Istoriškai, žvynaropliai buvo skirstomi į tris pobūrius: Driežus (*Lacertilia*), Gyvates (*Serpentes*) ir Amfisbenas (*Amphisbaenia*). Šiuo metu tokios klasifikacijos atsisakyta, tačiau naujo vieningai pripažįstamo skirstymo nėra. Žvynaropliai yra vis dar tiriamas būrys su neaiškiais gyvūnų tarpusavio giminystės ryšiais, skirtingi tyrimai duoda skirtingus rezultatus, todėl egzistuoja keli skirtingi siūlomi būdai juos klasifikuoti.

Lietuvos žvynaropliai
---------------------

Lietuvoje gyvena 6 rūšys, priklausančios keturioms šeimos:

* Gluodenų (*Anguidae*)
* Tikrieji driežai (*Lacertidae*)
* Žaltinių (*Colubridae*)
* Angių (*Viperidae*)
| **Coprinus comatus** |
| --- |
| Gauruotasis mėšlagrybis (*Coprinus comatus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Pievagrybiniai  *( Agaricaceae)* |
| Gentis: | Mėšlagrybis  *( Coprinus)* |
| Rūšis: | Gauruotasis mėšlagrybis  *( Coprinus comatus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Gauruotasis mėšlagrybis** (*Coprinus comatus*) – pievagrybinių (*Agaricaceae*) šeimos, mėšlagrybių (*Coprinus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Laukai, ganyklos, skverai, parkai, dirvonai, miškų pakelės, aikštės.

* **Augimo laikas**

Vasara (retai), ruduo, net po šalnų.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kepurėlė gauruota, kotas su žiedu, sporos didelės.

Vaisiakūniai dideli. Kėpurėlė 6–15 (18) cm aukščio ir 2–4 cm pločio, jauna – pailgai kūgiška, cilindro formos, sena, – varpeliškai kūgiška, paviršius iš pradžių lygus, vėliau – suaižėjęs, sutrūkinėjęs į didelius atspurusius žvynus. Jauni lakšteliai balti, seni – rudai juodi, juodi, tankūs, trapūs, minkšti, laisvi, pasenę praskysta ir išlaša tirštais lašais. Kotas 8–20 (30)×2–4 cm, cilindriškas, pamato link nežymiai storėjantis, baltas, smulkiai plaušuotas, su puslankiu baltu žiedu. Trama balta, minkšta, malonaus kvapo ir skonio. Sporos 9–15×6–9 μm.

**Būdingi požymiai:** balti, gauruoti, augantys atvirose vietose grybai.

Auga grupėmis, kolonijomis, pavieniui, trąšiose vietose. Labai dažnas. Vartojamas jaunas, skanus, ypač šviežias su grietinės padažu. Kai kuriose šalyse auginamas grybų sultims gaminti.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 221 psl.

Nuorodos
--------

* Gauruotojo mėšlagrybio nuotraukos


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gauruotasis mėšlagrybis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Jay Spearing**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1988 m. lapkričio 25 d. (33 metai) |
| Gimimo vieta | Liverpulis, Anglija |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Liverpool FC |
| **Numeris** | 26 |
| **Pozicija** | Saugas |
| Jaunimo klubai |
|  | Liverpool FC dubleriai ir akademija |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2008-2010 | Liverpool FC→ Leicester City *(skol.)* | 5 (0)9 (1) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2011 m.. |

**Džėjus Spyringas** (angl. *Jay Spearing*; g. 1988 m. lapkričio 25 d. Liverpulyje) yra anglų futbolininkas (saugas), žaidžiantis Liverpool FC.

Spearing buvo Liverpulio U-18 kapitonas, su kuriuo komanda laimėjo FA jaunimo taurę, 2007 metais. 2007 m. vasarą pradėjo treniruotis Melvude su Liverpulio pagrindine sudėtimi. Dublerių komandai padėjo laimėti nacionalinę lygą, 2007–2008 metų sezone.

Pagrindinėje sudėtyje debiutavo 2008 m. gruodžio 9 d. UEFA Čempionų lygos metu prieš PSV Eindhoven, rungtines laimėjus 3-1.

Nuorodos
--------

* Apie žaidėją oficialiame klubo puslapyje (Anglų kalba)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Senecio congestus**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Gauruotoji žilė (*Senecio congestus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Astriniai  *( Asteraceae)* |
| Gentis: | Žilė  *( Senecio)* |
| Rūšis: | Gauruotoji žilė  *( Senecio congestus)* |

 |

**Gauruotoji žilė** (*Senecio congestus*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos, žilių (*Senecio*) genties dvimetis augalas. Auga Europoje, Šiaurės Amerikoje.

Stiebas status, 15-50 cm aukščio. Lapai pražangūs, bekočiai, paprasti, skiautėti, 4-20 cm ilgio, 0,5-6 cm pločio. Žiedai cilindriški, geltonais vainiklapiais, susitelekę po 13-21 ant stiebo viršūnės. Žydi gegužės-liepos mėnesiais. Gauruotoji žilė, priešingai nei dauguma žilių, nėra nuodinga.

Auga šlapynėse, pelkėse, užliejamose pievose. 

Lietuvoje reta, įtraukta į Raudonąją knygą.

Paplitimas
----------

* Šiaurės AmerikaŠiaurės Amerika
* EuropaEuropa
* RusijaRusija

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gauruotoji žilė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Jazdgerdo III moneta, Sakastano pinigų kalykla, datuojama 11 valdymo metais.
**Jazdgerdas III** (Yazdegerd ar Yazdiger, persų kalba: یزدگرد سوم, "sukurtas Dievo" m. 651 m. Merve) – dvidešimt devintas ir paskutinis Sasanidų dinastijos valdovas, Khosrau II (590–628 m.), kurį nužudė jo sūnus Kavadas II 628 m. anūkas. Jo tėvas buvo Šarijaras (*Shahryar*), kurio motina buvo Miriam, Bizantijos imperatoriaus Mauricijaus dukra. Jazdgerdas III užėmė sostą 632 m. birželio 16 d. po pilietinių karų.

Jazdgerdas III buvo per jaunas valdyti, už jį tai darė patarėjai. Pirmais jo valdymo metais į Persiją įsiveržė arabai ir 636 m. jiems pralaimėtas Kadisijos mūšis nulėmė Sasanidų imperijos likimą. Kad gautų paramos iš seno Sasanidų priešo Bizantijos, jis vedė Bizantijos imperatoriaus Heraklijaus jauną anūkę Manijaną (*Manyanh*), Konstantino III ir princesės Gregorijos dukrą. Jie susilaukė vaiko.

Arabams užėmus Ktesifoną, jaunasis karalius pabėgo į Mediją. Po to jis bėgo vis toliau, kol 651 Merve jį nužudė malūnininkas Archyvuota kopija 2013-08-13 iš Wayback Machine projekto..

Likusieji persų didikai labai prisidėjo prie persų kultūros ir kalbos paplitimo Centrinėje Azijoje ir Samanidų dinastijos, siekusios atgaivinti Sasanidų tradicijas, įkūrimo.

Zoroastrizmo kalendoriuje, naudojamame ir dabar, metai skaičiuojami nuo Jazdgerdo III karūnacijos 632 m.

Jazdgerdo III sūnus Piroozas pabėgo į Kiniją.

Manoma, kad jo dukra Šar Banu buvo Huseino ibn Ali žmona.

Išnašos
-------

1. ↑  Encyclopædia Britannica Fifteeth Edition



| Karališkieji titulai |
| --- |
| Prieš tai:**Hormizdas VI** | **Persijos valdovas**632–651 | Po to:**Kalifas Utmanas** |
*Kitos reikšmės – Cerera (reikšmės).*
Cereros statula Luvre
Romėnų mitologijoje **Cerera** (lot. *Ceres*) – derlingumo deivė. Graikų mitologijoje jos atitikmuo – deivė Demetra. Cerera yra Saturno ir Opės (Rėjos) dukra. Jupiterio žmona ir sesuo, Proserpinos motina nuo Jupiterio, taip pat Junonos, Vestos, Neptūno ir Plutono sesuo. Ji buvo Sicilijos miesto globėja.

Cerera buvo chtoniška, žemės augimo galios, javų augimo, brandos, požemio pasaulio deivė. Ji galėjo užtraukti beprotybę, tačiau taip pat buvo motiniškos meilės ir santuokos deivė. Manoma, kad romėnai deivės kultą perėmė iš graikų 496 m. pr. m. e. kai buvo kilęs didelis badmetis.

Čezarės Sakadžio (Cesare Saccaggi) neoklasikinio stiliaus paveikslas „Sveika, gamta!" (Ave Natura), vaizduojantis romėnų procesiją deivės Cereros garbeiČezarės Sakadžio (*Cesare Saccaggi*) neoklasikinio stiliaus paveikslas „Sveika, gamta!" (*Ave Natura*), vaizduojantis romėnų procesiją deivės Cereros garbei, 1910 m.
Gegužės mėnesį moterys švęsdavo Ambarvaliją, atlikdavo slaptus ritualus. Romoje ant Aventino kalvos buvo Cereros šventykla. Pagrindinė šventė Cerialijos (Cereros žaidynės) švenčiamos nuo balandžio 12 d. iki balandžio 19 d. net nuo III a. pr. m. e. Cereros kultas buvo daugiausia siejamas su plebėjų luomu, kuris valdė javų prekybą.

Mene vaizduojama su skeptru, vaisių ir gėlių pintine, kviečių vainiku.

Nuorodos
--------

1. ↑  Cerera, vle.lt. Tikrinta 2020-11-27.
2. ↑  Nikolajus Kunas. Senovės graikų legendos ir mitai. Vilnius, Alma Litera, 2015. ISBN kodas: 9786090117927


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RRomėnų mitologija |
| --- |
|  |
| Dievai | 
Abundantija · Aka Larencija · Apolonas · Bakchas · Belona · Cerera · Diana · Egerija · Femė · Flora · Fortūna · Fontas · Janas · Junona · Jupiteris · Juturna · Kvirinas · Marsas · Merkurijus · Minerva · Neptūnas · Opė · Pikas · Pomona · Plutonas · Saturnas · Sumanas · Vakuna · Virtutė · Venera · Vertumnas · Vesta · Viktorija · Vulkanas |  |
|  |
| Legendiniai personažai | 
Enėjas · Rėja Silvija · Romulas ir Remas · Numa Pompilijus · Tulas Hostilijus · Servijus Tulijus · Ankas Marcijus |
|  |
| Tekstai | 
Vergilijus (*Eneida*) · Ovidijus (*Metamorfozės*) |
|  |
| Filosofija | 
Epikūrizmas · Neoplatonizmas · Pitagorizmas · Stoicizmas |

 |