recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Ignotas Požela** |
| --- |
|  |
| III Dūmos deputatas I. Požela, 1910 m. |
| Gimė | 1879 m. vasario 14 d.Steigviliai, Panevėžio apskritis |
| Mirė | 1914 m. (~35 metai) |
|  |
| Pareigos | Rusijos imperijos Valstybės Dūmos deputatas |
| Partija | nepartinis |
|  |
|  **Vikiteka** | Ignotas Požėla |
| Parašas |
|  |

**Ignotas Požela** (1879 m. vasario 14 d. – ?1916 m.) – lietuvių valstietis, politikas, III šaukimo Rusijos imperijos Valstybės Dūmos deputatas, Kauno gubernijos atstovas, išrinktas Panevėžio apskrityje.

Biografija
----------

I. Požela ūkininkavo, buvo Romos katalikų tikėjimo. Gyveno Steigvilių kaime prie Žeimelio, Panevėžio apskrityje. Išsilavinimą įgijo liaudies mokykloje. Ją baigęs išvyko į JAV. Ten gyveno daugiau kaip metus, buvo apsistojęs Ilinojaus valstijoje, dirbo cukraus fabrike. Grįžo į tėviškę. Turėjo 54 dešimtines nuosavos žemės. Joje pažangiai ūkininkavo, žemdirbystėje taikė dešimtlaukės sėjomainos sistemą.  Rinkimų į Dūmą metu buvo nepartinis. Priklausė knygnešių draugijai.

Politinė karjera
----------------

1907 m. spalio 19 d. I. Požela buvo išrinktas Kauno gubernijoje į Rusijos imperijos III šaukimo Valstybės Dūmą. Buvo Darbo grupės narys. Priklausė Dūmos komisijai dėl kovos su gaisrais ir komisijai, kuri sprendė persikraustymo reikalus. Pasirašė po įstatymų projektais: „Dėl bežemių ir mažažemių valstiečių aprūpinimo žeme", „Dėl savivaldos įvedimo Sibire", „Dėl apygardos teismo steigimo Rostove prie Dono", „Dėl miestų rinkimų įstatymo pakeitimo", „Dėl mirties bausmės panaikinimo".

Tolesnis I. Poželos likimas po 1910 m. mirties data nežinomi.

Literatūra
----------

* Į visuomenę: [dėl žinių apie rusų apgyvendinimą Lietuvos dvaruose] / Dūmos atstovai: A. Bulota, Pr. Keinys, Ign. Požela // Lietuvos ūkininkas. – 1910, saus. 6 (19) (Nr. 1), p. 2.
* Российский государственный исторический архив. Фонд 1278. Опись 9. Дело 616.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. 1 2  /ПОЖЕЛЛО Игнатий Осипович/ Ignotas Požela (rusų k.)[neveikianti nuoroda]
3. ↑  Ignotas Požela (rusų k.)
4. ↑  Paminklai Lietuvos Knygnešiams ir Daraktoriams. Motiejus Čepas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Ignotas Gelgaudas** |
| --- |
| Gelgaudai |
| Herbas "Dzialoša" |
| Herbas "Dzialoša" |
|  |
| Gimė | apie |
| Mirė | 1807 m. birželio 13 d. |
| Tėvas | Antanas Anupras Gelgaudas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Baltojo erelio ordinasBaltojo erelio ordinas |

**Ignotas Gelgaudas** (lenk. *Ignacy Giełgud*; ? – 1807 m. birželio 13 d.) – LDK karinis veikėjas. Lietuvos didysis sargybinis 1789–1793 metais, Varšuvos kunigaikštystės armijos divizijos generolas. Vienas iš 1794 metų sukilimo vadų.

Biografija
----------

Lietuvos bajorų Gelgaudų giminės atstovas, herbo „Dzialoša" savininkas. Žemaitijos seniūno Antano Gelgaudo (1720–1797) vyresnysis sūnus nuo antros santuokos su Karolina Teodora Oskierka. 

Ignotas Gelgaudas buvo pasiuntiniu nuo Žemaitijos seniūnijos į Ketverių metų seimą 1788 metais. Reformų šalininkas. 

1794 metais Ignotas Gelgaudas buvo sąmokslo ir pasiruošimo Kosciuškos sukilimui Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje dalyvis. 1794 metų balandžio 24 d. jis buvo išrinktas į Lietuvos tautinę aukščiausiąją tarybą. Turėdamas generolo-leitenanto laipsnį, sukilimo metu dalyvavo kariniuose veiksmuose, nors ir buvo Tarybos narys. 

Po Trečio ATR padalijimo Ignotas Gelgaudas iškvietė į dvikovą buvusį Rusijos imperatorės Jekaterinos II favoritą, grafą Platoną Zubovą, kuris tada buvo Varšuvoje. 

Karinės kampanijos metu 1806 metais prancūzų maršalas Joachimas Miuratas įpareigojo jam Varšuvos departamente karių organizaciją. 1807 metų kovo 13 d. jis pradėjo vadovauti divizijai po Jono Henriko Dombrovskio sužeidimo, ir vadovavo Gdansko apgultyje. Mirė nuo karo sunkumų ir žaizdų. 

Ignotas Gelgaudas buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu (1792), Švento Stanislovo ordinu (1792) ir Garbingo legiono kryžiumi (1807).

Literatūra
----------

* H. P Kosk, *Generalicja polska*, t. 1 wyd.: Oficyna Wydawnicza «Ajaks», Pruszków 1998

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvos tautinė aukščiausioji taryba 1794 m. |
| --- |
|  |
| 

Juozapas Nesiolovskis • Antanas Tyzenhauzas • Jurgis Bialopetrovičius • Mykolas Jeronimas Bžostovskis • Mikalojus Chrapovickis • Romualdas Giedraitis • Ignotas Gelgaudas • Valentinas Goreckis • Mykolas Grabovskis • Jokūbas Jasinskis • Benediktas Karpis • Martynas Karpovičius • Juozapas Kocielas • Samuelis Korsakas • Antanas Lachnickis • Stanislovas Mirskis • Mikalojus Moravskis • Benediktas Morikonis • Kajetonas Nagurskis • Dominikas Narbutas • Juozapas Petras Pacas • Mykolas Straševičius • Aloyzas Sulistrovskis • Stanislovas Valavičius • Tomas Vavžeckis • Simonas Višniovskis • Tadas Visgirdas
 |  |

 |
| **Alfonsas Giedraitis** |
| --- |
| Gimė | 1925 m. kovo 28 d.Latava, Andrioniškio valsčius |
| Mirė | 2007 m. rugpjūčio 12 d. (82 metai)Ėriškiai, Panevėžio rajonas |
| Tėvas | Viktoras Giedraitis |
| Motina | Marijona Tauginaitė-Giedraitienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Alfonsa Giedraitienė |
| Vaikai | Gailutė, Gina, Gytis |
|  |
| Veikla | agronomas, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1961 m. SSKP, 1990 m. LDDP, 2001 m. LSDP |

Atminimo lenta Ėriškiuose, ant kultūros centro sienos
**Alfonsas Giedraitis** (1925 m. kovo 28 d. Latavoje, Andrioniškio valsčius – 2007 m. rugpjūčio 12 d. Ėriškiuose, Panevėžio rajonas) – agronomas, Lietuvos ir Panevėžio rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1937 m. baigė Andrioniškio pradžios mokyklą. 1941–1943 m. mokėsi Raguvėlės žemės ūkio mokykloje. 1943–1944 m. studijavo Panevėžio suaugusiųjų instituto agrotechnikos skyriuje. 1944–1946 m. Panevėžio cukraus fabriko Joniškėlio punkto vedėjas. 1946–1947 m. mokėsi ir baigė 7-ą klasę Anykščių gimnazijoje.

1947–1949 m. Anykščių apskrities žemės ūkio kooperacijos sąjungos agronomas. 1949 m. tėvus ištrėmus į Sibirą, rūpinosi likusiais broliais ir seserimis, persikėlė dirbti į buvusį Ramygalos rajoną. 1949–1955 m. Ramygalos mašinų-traktorių stoties agronomas ir vyr. agronomas. 1955–1991 m. Panevėžio rajono „Galybės", vėliau – Ėriškių kolūkio pirmininkas. 1961 m. neakivaizdžiai su pagyrimu baigė Joniškėlio žemės ūkio technikumą, įgijo agronomo specialybę. 1991–1992 m. ir 1996–2007 m. Ėriškių žemės ūkio bendrovės valdybos pirmininkas.

1992–1996 m. LR Seimo narys. 2000–2007 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narys.

Lietuvos žemdirbių sąjūdžio tarybos pirmininkas. Nuo 1961 m. SSKP, nuo 1990 m. LDDP, nuo 2001 m. LSDP Panevėžio rajono skyriaus narys, tarybos narys.

Palaidotas Ėriškių kapinėse.

Įvertinimas
-----------

* Lenino, Spalio revoliucijos ir Darbo raudonosios vėliavos ordinai
* 1979 m. LTSR nusipelnęs žemės ūkio darbuotojas
* 1998 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Karininko kryžius
* 2005 m. Panevėžio rajono garbės pilietis
* 2006 m. „Gerumo angelo" statulėlė – nominacija „Kaimui paskirtas gyvenimas"

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Alfonsas Giedraitis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 612
3. ↑  1992-1996 m. kadencijos Seimo narys
4. ↑
5. ↑
**Alfonsas Matulis** (1927 m. lapkričio 1 d. Bastūnuose, Želvos valsčius – 2017 m. gruodžio 27 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas reumatologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

Mokėsi Želvos pradžios mokykloje, Giedraičių vidurinėje mokykloje, 1953 m. baigė Vilniaus universitetą. 1969 m. medicinos mokslų daktaras.

1954–1997 m. dirbo Eksperimentinės ir klinikinės medicinos institute; 1961–1970 m. Terapijos sektoriaus vadovas, 1970–1994 m. instituto direktorius. 1993–1997 m. Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas.

1994 m. kartu su kitais įkūrė žurnalą „Acta medica Lithuanica", iki 1997 m. jo vyr. redaktorius. 1971–1997 m. Lietuvos reumatologų draugijos pirmininkas. 1992–1994 m. Baltijos šalių reumatologų asociacijos prezidentas, 1988–1992 m. Pasaulio ir Europos reumatologų lygų tarybos narys.

Mokslinė veikla
---------------

Vienas pirmųjų sergančiuosius reumatinėmis ligomis pradėjo gydyti imunosupresantais, įdiegė daug naujų reumatinių ligų diagnostikos metodų. Tirdamas sąnarių degeneracinių ligų gydymo efektyvumą kartu su V. Vasilionkaičiu pasiūlė naują vaistą – polivinilpirolidoną, kuris 1984 m. pripažintas išradimu. Paskelbė daugiau kaip 400 mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Sergančiųjų reumatinėmis ligomis imuniniai sutrikimai ir imunoreguliuojančioji terapija, su D. Stankaitiene, 1982 m. rusų k.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Alfonsas Matulis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 455 psl.
| ***Nemirtingasis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | L‘immortale |
| Kilmės šalis |  Italija Vokietija |
| Režisierius | Marco D‘Amore |
| Vaidina | Marco D‘Amore  Salvatore D‘Onofrio  Giuseppe Aiello  Giovanni Vastarella |
| Metai | 2019 |
| Žanras | kriminalinė drama |
| Trukmė | 116 min. |
| Kalba | italų, rusų ir latvių |
| **IMDb įrašas** |

**Nemirtingasis** (it. *L‘immortale*) – 2019 m. sukurtas filmas, plėtojantis paralelinę siužeto liniją su serialo „Gomora" 3-iuoju sezonu.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Pašautas savo boso Dženaro Savastano, mafijos smogikas Čiro išgyveno ir buvo priglaustas kito mafijos boso, dono Anjelo. Šis išsiunčia Čiro į Rygą kontroliuoti narkotikų tiekimo į Latviją. Čia italai yra dirba su vietine rusų mafija, tačiau latviai nori juos pervilioti į savo pusę. Čiro sutinka savo vaikystės „didvyrį" Bruno, į kurį kažkada norėjo būti panašus ir kuris jį supažindino su nusikaltėlių pasauliu. Dabar Bruno užsiima prabangių drabužių klastočių platinimu ir dirba išvien su grupe italų, kuriuos Čiro pasitelkia sau į pagalbą.

Susidorojęs su latviais, metus Čiro sėkmingai vysto „verslą" su rusais. Vieną dieną Bruno pareiškia ketinantis pasitraukti ir grįžti į Italiją. Netrukus įvyksta latvių mafijos antpuolis, kurio metu pagrobiama visa kokaino siunta. Rusai pareikalauja, kad Čiro pats išspręstų problemą, o italus palieka įkaitais, išleisdami su juo vienintelį Bruno.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Marco D‘Amore – Čiro Di Marzo, pravarde „Nemirtingasis"
* Salvatore D‘Onofrio – Bruno
* Giuseppe Aiello – Čiro vaikystėje
* Giovanni Vastarella – Bruno jaunystėje
* Marianna Robustelli – Vera
* Martina Attanasio – Stela
* Gennaro Di Colandrea
* Nello Mascia
* Salvatore Esposito

Apdovanojimai
-------------

* David di Donatello (nominacija) – geriausias naujas režisierius
* Ciak d'oro – geriausias debiutas (M. D‘Amore)
* Nastro d'argento – geriausias naujas režisierius, geriausias kastingo direktorius
* Nastro d'argento (nominacija) – geriausias montažas, geriausias garsas

Šaltiniai
---------

1. ↑  „L'Immortale, un'altra Gomorra" (italų). esquire.com. 2019-12-10.
2. ↑  „‘The Immortal,’ Prequel Film to ‘Gomorrah’ TV Series, to Roll Out in Italian Theaters". variety.com. 2019-12-02.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Salalaصلالة |
| --- |
| *Miesto vaizdas* |
|  |
| 

SalalaSalala

17°2′0″ š. pl. 54°9′0″ r. ilg.﻿ / ﻿17.03333°š. pl. 54.15000°r. ilg.﻿ / 17.03333; 54.15000﻿ (Salala)Koordinatės: 17°2′0″ š. pl. 54°9′0″ r. ilg.﻿ / ﻿17.03333°š. pl. 54.15000°r. ilg.﻿ / 17.03333; 54.15000﻿ (Salala) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Omano vėliava Omanas |
| **Teritorija** | Dachilijos regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 197 169  |
|  |
|  **Vikiteka** | Salala |

**Salala** (arab. صلالة = *Ṣalāla*) – miestas Omane; Dofaro gubernijos administracinis centras. Mieste gyvena 178 469 žmonės (2005 m. duomenys). Tai antras pagal dydį Omano miestas ir sultono Kabuso ben Saido gimimo vieta. Sultonas tradiciškai daugiau laiko praleisdavo Salaloj nei sostinėje Maskate, ypač prieš atsisėdant į sostą 1970 m. Šiuo metu jis reguliariai lanko miestą, kad susitiktų su genčių ir vietiniais lyderiais.

Salaloje yra oro uostas iš kurio lėktuvai daugiausia skrenda į Maskatą, Dubajų, Kuveitą ir Dohą. Kai yra turistinis sezonas būna skrydžių net iš tokių tolimų šalių kaip Švedija. Oman Air kompanija per dieną atlieka keletą skrydžių iš Maskato į Salalą.

Nors Salala yra Arabijos dykumoje, joje klimatas yra gan švelnus. Į miestą pučia pietryčių musonai. Šis periodas (vėlyvas birželis – ankstyvas rugsėjis) yra vadinamas karifo sezonu. Tuo metu į Salalą atvyksta daug turistų iš Persijos įlankos regiono, norinčių pasidžiaugti vėsesniu oru nei jų namuose tuo metų laiku. Tuo metu miesto gyventojų skaičius padvigubėja ir organizuojamos įvairios mugės, tokios kaip Itine.

Mieste yra didelė imigrantų bendruomenė, jie daugiausia iš Indijos. Salaloje yra net Indų mokykla.

Salalos apylinkės
Salala vadinama „Arabijos kvepalų sostine". Turistus į miestą taip pat traukia Smahano kalnai ir smilkalų medžiai. Už miesto link kalnų auga vešli žolė, kurią ėda daugybė galvijų. Dėl klimato apylinkėse pasitaiko gyvūnai artimesni Rytų Afrikai (hienos, leopardai).

Pakrantės ir paplūdimiai vilioja nardytojus su akvalangais ir paukščių stebėtojus. Maersk valdo Salalos uostą, kuris yra svarbus regionui.

Salala turi seną istoriją. Jos gyventojai giriasi tariamais Šebos karalienės rūmų griuvėsiais ir pranašo Jobo kapu prie Kvaro kalno. Čia taip pat yra vadinamoji Nabi IMrano, Mergelės Marijos tėvo, mirties vieta.

Šiuolaikinė Salala gali pasigirti uostu, esančiu 15 km į pietvakarius nuo miesto. Dėl strateginės vietos, į jį plaukia laivai iš Afrikos, Indijos ir Artimųjų Rytų.

Sportas
-------

* Al-Ittihad Club – futbolo klubas;
* al-Saado stadionas, kurio talpa 12 tūkst. žiūrovų.
* Salalos sporto komplekso stadionas, kurio talpa 8 tūkst. žiūrovų.
Bhuta kola
**Bhuta kola** (*Bhūta kōla*, kur *bhūta* 'antgamtinė dvasia' + *kola* 'ceremonija') – senovinis dvasių garbinimo ritualas, paplitęs tulų kalba kalbančiose bendruomenėse *Tulu Nadu* regione. Labai panašus į *theyjamą (*theyyam*)*, garbinimo ritualą, įprastą Šiaurės Malabaro malajalių bendruomenėse. 

*Bhūta kōla* atliekama dvasioms nuraminti bei siekiant išprašyti jų pagalbos. kartu tai dvasių garbinimo ritualas. Šis ritualas yra likutis senovinių ritualų, kuriais siekta antgamtinių būtybių palaiminimo ir kokie buvo atliekami „Indo slėnyje ir kitose senovinėse civilizacijose, kai būdavo kreipiamasi į motiną deivę prašant vaisingumo ir klestėjimo"

Karnatakos pakrančių sritis garsi dviem meno formomis:

* *bhūta kōla* – labai stilizuotas ritualinis šokis, kur šokėjas įkūnija dvasią, ir
* *yakṣagāna* tradicija – teatralizuoti renginiai, įkūnijantys dieviškųjų ir antgamtinių būtybių pasaulį naudojant muziką, šokį, dialogus ir kostiumus bei grimą.

* Bhuta kolos šokėjas
* Bhuta kolos šerno kaukė. Bronza, XVIII-XIX a.
* *Pilichamundi Bhuta*
* *Doomavati*

Taip pat skaitykite
-------------------

* Aati kalenja

Nuorodos
--------

1. ↑  South Asian Folklore : An Encyclopedia : Afghanistan, Bangladesh, India, Nepal, Pakistan, Sri Lanka, by Peter J. Claus, Sarah Diamond, Margaret Ann Mills - Taylor & Francis, 2003 - p. 64-65
2. ↑  A Panorama of Indian Culture: Professor A. Sreedhara Menon Felicitation Volume - K. K. Kusuman - Mittal Publications, 1990 - p.130""



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bhuta kola** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 55°51′3″ š. pl. 25°21′59″ r. ilg.﻿ / ﻿55.85083°š. pl. 25.36639°r. ilg.﻿ / 55.85083; 25.36639

**Salagirio miškas** arba ***Salagiris*** – miškas šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, 16 km į pietvakarius nuo Rokiškio, 2 km į šiaurę nuo Salų. Priklauso Rokiškio miškų urėdijai (Salagirio girininkijai). Apima 14 km² plotą.

Būdingas lygus paviršius. Dirvožemiai velėniniai jauriniai glėjiški priemoliai ir priesmėliai. Patenka į Šetekšnos baseiną.

Medynai:

* beržynai: 42 %
* eglynai: 27 %
* drebulynai: 22 %
* baltalksnynai: 5 %
* pušynai: 3 %
* juodalksnynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 12 % medynų, pusamžiai medžiai 48 %, pribręstantys 14 %, brandūs 26 %.

Salagirio miškuose gyvena kanopiniai žvėrys (stirnos, šernai) ir kiti žinduoliai (kiškiai, voverės, kiaunės ir kt.). Įsteigtas Salagirio miško beržo genetinis draustinis.

Greta miško įsikūrę Nevierių ir Ažumiškio kaimai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Salagirio miškas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 613
Koordinatės: 55°56′22″š. pl. 24°53′10″r. ilg.﻿ / ﻿55.9395°š. pl. 24.8862°r. ilg.﻿ / 55.9395; 24.8862

|  Salamiesčio šv. Antano Paduviečio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Kupiškio |
| **Savivaldybė** | Kupiškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Salamiestis |
| **Adresas** | Biržų g. 16 |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų mūras |
| **Pastatyta** | 1820 m. |
| **Stilius** | klasicizmas |

 *Kitos reikšmės – Šv. Antano Paduviečio bažnyčia.*
**Salamiesčio šv. Antano Paduviečio bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Salamiesčio miestelyje, 10 km į pietryčius nuo Vabalninko.

Istorija
--------

Pirmoji Salamiesčio katalikų bažnyčia ar koplyčia pastatyta 1690 m. 1732 m. minima maža, šiaudais dengta bažnyčia. Buvo tik grafų Morikonių išlaikomas kapelionas. Nuo 1798 m. pradėtos rašyti gimimo metrikų knygos. Tada ji tapo Vabalninko parapijos filija ir turėjo nuolatinį kunigą.

Kunigo Mykolo Dirvianskio rūpesčiu, grafienės Konstancijos Morikonienės ir parapijiečių lėšomis 1815–1820 m. pastatyta dabartinė akmenų mūro bažnyčia. Filialistas Antanas Vasiliauskas 1868 m. apmūrijo šventorių, išmūrijo varpinę. 1889 m. įrengti 6 registrų vargonai. 1891 m. pastatytas didysis altorius. 1904 m. bažnyčia išdažyta, įdėtos naujos lubos. Per Pirmąjį pasaulinį karą į Rusiją išvežti 3 varpai. Klebono J. Kirnos iniciatyva 1924 m. nuliedintas varpas dingo per Antrąjį pasaulinį karą.

1925 m. bažnyčia apdengta skarda, padarytas naujas bokštelis. Klebono Kazimiero Pukenio rūpesčiu 1938 m. perdažytas bažnyčios vidus. Po Antrojo pasaulinio karo Salamiestis tapo parapija.

Architektūra
------------

Bažnyčia klasicistinė, stačiakampio plano (26 × 12,6 m), su pusapskrite apside, vienanavė. Joje 3 altoriai. Originalūs aukšti šventoriaus tvoros vartai su 3 angomis varpeliams.

Nuorodos
--------

* Salamiesčio šv. Antano Paduviečio parapija
* Salamiesčio šv. Antano Paduviečio bažnyčios panoraminių fotografijų katalogas
Italijos tautinis olimpinis komitetas|  
Logotipas |
| Nacionalinis olimpinis komitetas |
| Šalis/Regionas | Italijos vėliava Italija |
| Kodas | ITA |
| Įkurtas | 1908 |
| Pripažintas | 1915 |
| Žemynoasociacija | EOC |
| Prezidentas | Mr Gianni Petrucci |
| Generalinis sekretorius | Mr Raffaele Pagnozzi |
| Tinklalapis | www.coni.it |
| Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Italijos tautinis olimpinis komitetas** (it. *Comitato Olimpico Nazionale Italiano, CONI*) – sporto institucija, atsakinga už sporto vystymą ir populiarinimą Italijoje. Įkurta 1908 m. ir TOK pripažinta 1914 m.

Tautiniam komitetui priklauso 45 sporto federacijos, 16 sporto asociacijų, 12 sporto organizacijų, teritorinė sporto organizacija ir dar 19 kitų su sportu susijusių organizacijų. Metinis 2009 m. komiteto biudžetas sudarė 446 640 000 eurų, kuriuos finansavo šalies vyriausybė. Nuo 1999 m. komitetui vadovauja Gianni Petrucci.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė (it.) (en.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  BUDGET ANNUALE ESERCIZIO 2009 Archyvuota kopija 2012-02-26 iš Wayback Machine projekto.
| **Lycopus europeaeus** |
| --- |
| Paprastoji vilkakojė (*Lycopus europaeus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Notreliniai  *( Lamiaceae)* |
| Gentis: | Vilkakojė  *( Lycopus)* |
| Rūšis: | Paprastoji vilkakojė  *( Lycopus europeaeus)* |

 |
| Binomas |
| ***Lycopus europeaeus***L. |

**Paprastoji vilkakojė** (*Lycopus europeaeus*) – notrelinių (*Lamiaceae*) šeimos vilkakojų (*Lycopus*) genties augalas. Lietuvoje dar žinomas kaip **postuvas**, **vilkakoja juodė**, **vilkapėdė**. Natūraliai paplitęs Europoje ir Azijoje, natūralizuotas rytinėje Šiaurės Amerikoje.

Ekologija
---------

Auga raistuose, žemapelkėse, pelkėtose pievose, drėgnuose krūmynuose, pakrantėse, grioviuose.

Žiedus aplanko vapsvos ir musiniai dvisparniai, ypač žiedmusės.

Biologija
---------

Tai daugiametis, iki 80 cm aukščio žolinis augalas. Šakniastiebis trumpas, su daug šaknų ir keliomis plonomis, iki 20 cm ilgio palaipomis. Stiebas kylantis, nelabai šakotas, plikas, rečiau plaukuotas, vagotas. Lapai priešiniai, 5-8 cm ilgio ir 3-5 cm pločio, pailgai lancetiški, kraštai stambiai pjūkliškai dantyti, apatiniai plunksniškai iškarpyti arba suskaldyti, abipus plaukuoti, trumpais kotais, viršutiniai bekočiai. Lapų kuokštų vietose išauga keli aukštai žiedų.

Tankūs menturių pavidalo žiedynai išsidėstę viršutinių lapų pažastyse. Pažiedės yliškos. Taurelė piltuvėlio pavidalo, su 5 smailiais danteliais, su dešimt šakotų gyslų, vidinė pusė plaukuota. Vainikėlis beveik taisyklingas, baltas ar gelsvas, apie 4 mm ilgio, iš vidinės pusės raudonai taškuotas, suaugtinis, su 4-5 lygiomis skiautelėmis. Kuokeliai keturi, bet du iš jų vos pastebimi ir iš vainikėlio išsikišę tik du.

Žydi nuo liepos iki rugsėjo mėneniais. Vaisius – skeltavaisis iš keturių mažų, rudų, briaunotų, liaukingų riešutėlių. Dauginasi sėklomis ir vegetatyviškai palaipomis.

Naudojimas
----------

Žiedai
Antžeminė augalo dalis turi saponinų, flavonoidų. Iš jos gaminami antpilai, tinktūros, ekstraktai. Naudojama gydyti kosulį, kvėpavimo sutrikimus. Lapų ir stiebo sultys tinka verpalams dažyti tamsiai ruda spalva. Sunkiomis išgyvenimo sąlygomis šakniastiebį galima vartoti maistui.

Nuorodos
--------

* Paprastosios vilkakojės mokslinis lotynų kalba pavadinimas ir sinonimai per theplantlist.org Archyvuota kopija 2020-01-01 iš Wayback Machine projekto. (anglų k.)
* Paprastosios vilkakojės porūšiai, varietetai ir formos per tropicos.org (anglų k.)
* Lycopus europaeus – Nature Gate (anglų k.)

Literatūra
----------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastoji vilkakojė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Rudenį žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1991, 82 p.
* Enciklopedinė miško knyga, Gediminas Isokas, Vilnius, Mintis, 2001, 315–316 p. ISBN 5-417-00831-1
Volkswagen sąskaita faktūra, išduota 2007 m.
**Sąskaita faktūra** – griežtos atskaitomybės dokumentas, kurį pirkėjui išrašo pardavėjas, pirkėjui perkant prekes, paslaugas ar kitą turtą.

Turinys
-------

Sąskaitoje faktūroje nurodomi šie duomenys:

* dokumento serija ir unikalus numeris;
* pardavėjo juridiniai duomenys;
* pirkėjo juridiniai duomenys;
* dokumento surašymo data;
* parduotos prekės ar suteiktos paslaugos, jų kiekiai (su matavimo vienetais), kainos ir sumos;
* jei pardavėjas yra pridėtinės vertės mokesčio mokėtojas – visoms išvardintoms prekėms ir paslaugoms bendrai apskaičiuojamas pridėtinės vertės mokestis;
* jei yra – nurodomas pakrovimo dokumento numeris, kartais pristatymo sąlygos ir kiti rekvizitai.

Dažnai sąskaitoje faktūroje nurodoma, per kiek laiko turi būti sumokėti pinigai. Joje pasirašo sąskaitą faktūrą surašęs pardavėjas ir prekes paėmęs ar paslaugas priėmęs asmuo, tuo patvirtindamas, kad prekes gavo ar jam buvo suteiktos paslaugos. Sąskaita faktūra paprastai išrašoma dviem, rečiau – trim egzemplioriais, turinčiais vienodą teisinę galią. Pirmasis egzempliorius perduodamas pirkėjui, antrasis lieka pardavėjui, trečiasis, jei yra – perduodamas prekių transportuotojui kaip įrodymas apie transportuojamų prekių gavimo teisėtumą. Asmuo, dirbantis pagal verslo liudijimą, vietoj sąskaitos faktūros gali išrašyti prekių (paslaugų) pirkimo–pardavimo kvitą.

Sąskaita faktūra yra pirminis dokumentas ir jo pagrindu į apskaitą įtraukiamos išlaidų ir pajamų sumos. Ji taip pat yra įrodymas, kad pardavėjas perdavė (suteikė), o pirkėjas gavo išvardintas prekes ar jam buvo suteiktos išvardintos paslaugos.

  

Prekėms, kurių vertė iki 500 litų su PVM, užtenka ir pirkimo kvito.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sąskaita faktūra** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* VMI - PVM sąskaitos faktūros rekvizitai
La difesa della razza, 1938
**Italijos rasiniai įstatymai** (it. *Leggi razziali*) – įstatymų rinkinys, 1938-1943 m. galiojęs Italijos karalystėje, skatinęs rasinę diskriminaciją Italijoje. Šie įstatymai buvo nukreipti daugiausia prieš Italijos žydus bei Italijos kolonijų vietinius gyventojus. 

Pirmasis ir svarbiausias iš šių įstatymų buvo *Regio Decreto 17 Novembre 1938 Nr. 1728*. Jis ribojo pilietines žydų teises, draudė jų knygas, pašalino žydus iš viešųjų įstaigų ir aukštojo švietimo sistemos. Papildomi įstatymai atėmė žydų turtą, ribojo jų keliones ir, galų gale, nustatė jų vidinę tremtį (tas pats buvo numatyta politiniams kaliniams).

Prieš rasinių įstatymų paskelbimą sekė ilga kampanija spaudoje. 1938 m. liepos 14 d. buvo publikuotas „Rasės manifestas", pseudomokslinis veikalas, kurio autoriai buvo fašistų mokslininkai ir jų šalininkai, palaikę tokias idėjas, kaip europiečių pranašumas, lyginant su kitomis rasėmis. Galutinis sprendimas dėl šių įstatymų buvo priimtas Didžiosios fašizmo tarybos naktį iš 1938 m. spalio 6 į spalio 7 d. Romoje, *Palazzo Venezia* rūmuose. Ne visi fašistai palaikė diskriminaciją. Pvz. provokiški ir antižydiški *Roberto Farinacci* ir *Giovanni Preziosi* energingai palaikė šiuos įstatymus, o, pvz. *Italo Balbo* griežtai bandė juos sustabdyti. 

1943 m. liepos 25 d. kritus Musolinio valdžiai Badoljo vyriausybė sustabdė šių įstatymų veikimą. Bet jie toliau veikė teritorijose, pavaldžiose Italijos socialinei respublikai, ir net buvo dar griežtesni. 

Dauguma paprastų italų nemėgo Italijos rasinių įstatymų. Šalyje žydai sudarė mažą mažumą, į šalį jie daugiausia pateko iš Iberijos šalių, iš kur buvo išvaryti XV a. pabaigoje. Per tą laiką jie giliai integravosi Italijos visuomenėje. Daugelis italų nebuvo susidūrę su žydais, Italijos visuomenė nebuvo susidūrusi su tokiu antisemitizmu, kuris buvo gana būdingas vokiečiakalbėms šalims, šiaurės ir rytų Europos šalims, kur jau senai gyveno daug žydų. 

Iki 1938 m. jokių rasinių įstatymų nebuvo. Viljamas Šireris savo knygoje „The Rise and Fall of the Third Reich" („Trečiojo Reicho pakilimas ir žlugimas") teigė, kad Musolinis rasinius įstatymus įvedė tik tam, kad įsiteiktų galingiems savo sąjungininkams vokiečiams, o ne todėl, kad patenkintų kokius nors antisemitinius italų jausmus.

Nuorodos
--------


* De Felice, Renzo (1993). *Storia degli ebrei italiani sotto il fascismo* (italų) (4 ed.). Turin: Einaudi. ISBN 8806172794.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Hippuris vulgaris** |
| --- |
| Paprastoji uodeguonė (Hippuris vulgaris)Paprastoji uodeguonė (*Hippuris vulgaris*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Uodeguoniniai  *( Hippuridaceae)* |
| Gentis: | Uodeguonė  *( Hippuris)* |
| Rūšis: | Paprastoji uodeguonė  *( Hippuris vulgaris)* |

 |

**Paprastoji uodeguonė** (lot. *Hippuris vulgaris*, angl. *Common Mare's tail*, vok. *Tannenwedel*) – uodeguoninių (*Hippuridaceae*) šeimos, uodeguonių genties augalas.

Daugiametis su šliaužiančiu, dumble įsišaknijančiu šakniastiebiu augalas. Vaisius – kaulavaisis. Žiedai išauga tik virš vandens esančioje stiebo dalyje.

Žydi birželio – rugpjūčio mėn. Dauginasi šakniastiebiais bei atitrūkusiomis ir įsišaknijančiomis stiebo dalimis.

Auga stovinčiuose bei lėtai tekančiuose vandenyse, pakrančių dumble. Mėgsta kalkingas vietas.
| **Leucaspius delineatus** |
| --- |
| Saulažuvė (*Leucaspius delineatus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Karpžuvės  *( Cypriniformes)* |
| Šeima: | Karpinės  *( Cyprinidae)* |
| Gentis: | Saulažuvės  *( Leucaspius)* |
| Rūšis: | Paprastoji saulažuvė  *( Leucaspius delineatus)* |

 |
| Binomas |
| ***Leucaspius delineatus***Heckel, 1843 |
|  FishBase |

**Paprastoji saulažuvė, saulažuvė** (*Leucaspius delineatus*) – karpžuvių žuvis, priklausanti karpinių (*Cyprinidae*) šeimai.

Nedidelė, panaši į aukšlę žuvis. Kūnas 6-8 cm. Nugara žalsva, šonai sidabriški. Šoninė linija nepilna, apima 2-12 žvynų. Pelekai šviesūs, bespalviai. Apatinis žandas užsirietęs į viršų.

Lietuvoje dažna žuvis. Gyvena stovinčiame arba lėtai tekančiame vandenyje – kai kuriuose ežeruose, Nemuno žemupyje, Kuršių marių įlankose, tvenkiniuose. Laikosi būriais užžėlusiuose vandens telkinių pakraščiuose.

Saulažuvės minta zooplanktonu, dumbliais, lervomis, vabzdžiais. Pačios yra daugelio plėšrių žuvų grobis. Neršia gegužės–balandžio mėnesiais (ant augalų, kitų paviršių).


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastoji saulažuvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Paprastoji saulažuvė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 632
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Oryza sativa** |
| --- |
| Sėjamasis ryžis (Oryza sativa)Sėjamasis ryžis (*Oryza sativa*) |
| Sėjamojo ryžio laukasSėjamojo ryžio laukas |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Migliniai  *( Poaceae)* |
| Gentis: | Ryžis  *( Oryza)* |
| Rūšis: | Sėjamasis ryžis  *( Oryza sativa)* |

 |

*Oryza sativa*
**Sėjamasis ryžis** (*Oryza sativa*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos ryžių (*Oryza*) genties augalas. 

Užauga iki 50-100 cm aukščio.

Sudėtis
-------

Ryžiuose yra iki 75 % angliavandenių, 7,7 % baltymų, 2,2 % ląstelienos, 0,5 % pelenų, 0,4 % riebalų, 14 % vandens.

Panaudojimas
------------

Iš ryžių šiaudų pinami galvos apdangalai, dembliai, dekoratyviniai gaminiai, krepšiai, namų apyvokos daiktai. Gaminamas aukštos kokybės popierius. Ryžių gemalų aliejus vartojamas muilo gamybai.

Ryžių miltai – labai geras papildomas pašaras gyvuliams.

Mityba
------

Tai pagrindinis maisto produktas daugelyje pasaulio šalių. Maistui dažniausiai vartojamos ryžių kruopos – valyti grūdai be vaisiaus sėklinių luobelių ir gemalų. 

Dėl didelio maistingumo ir gero pasisavinimo ryžių kruopos yra vienas geriausių kasdienės ir dietinės mitybos produktų. Rekomenduojama pagyvenusiems žmonėms.

Vaistinės augalo savybės
------------------------

Ryžių košės **negalima vartoti** nutukusiems ir sergantiems vidurių užkietėjimu.

Ryžių krakmolu ir gleivingu nuoviru gydomas viduriavimas. Jis slopina skrandžio motorinę veiklą, todėl tinka gydyti ūmius skrandžio ir žarnyno sutrikimus, dizenteriją. 

Iš ryžių miltų daromi pabarstai. Farmacijoje iš jų gaminamas fitinas. 

Ryžių sėlenomis gydoma B1 avitaminozė. 

Aliejus vartojamas gydomiesiems tepalams gaminti.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sėjamasis ryžis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
XX a. 3-io dešimtmečio pašto lėktuvas *Boeing Model 40*
**Pašto lėktuvas** (angl. *Mail plane*) – lėktuvas, pervežantis pašto siuntas, taip pat – specialios konstrukcijos lėktuvas, skirtas pašto siuntoms pervežti.

Specialūs pašto lėktuvų modeliai egzistavo prieš Antrąjį pasaulinį karą. Pirmiesiems lėktuvams stigo galingumo vežioti krovinius, o ekonominės klasės keleiviams važinėti jie buvo per brangūs. Tad viena pirmųjų civilinių lėktuvų funkcijų buvo kuo greičiau pervežinėti laiškus. XX a. 3-ią dešimtmetį dalis JAV pašto lėktuvų priklausė JAV Armijos aviacijos korpusui (angl. *United States Army Air Corps*).

Praeityje paštą gabenę lėktuvai turėjo ant fiuzeliažo turėti specialią emblemą. D. Britanijoje registruoti pašto lėktuvai turėdavo specialų Karališkojo oro pašto (angl. *Royal Air Mail pennant*) vimpelą – trikampė mėlyna vėliava su karūnuotu trimitu geltoname fone bei baltomis raidėmis *ROYAL AIR MAIL*.

Pašto lėktuvai pasidarė laba reti nuo XX a. 5-o dešimtmečio pabaigos. Lėktuvai darėsi vis didesni ir galingesni, tad keleiviniai laineriai galėjo pervežti didelius kiekius pašto siuntų. Dabar paštas irgi dažniausiai taip pervežamas. Dalį skubaus pašto gali pervežti ir maži universalios paskirties lėktuvai. 

* Lenkijos pašto keleivinis lėktuvas *PWS-54* (apie 1933 m.)
* JAV pašto lėktuvas *Ryan M-1* (skraidė nuo 1926 m.)
* Prancūzijos pašto lėktuvo *Loire 102* modelis. Tai buvo skraidanti valtis, naudota 1936-1938 m.
* D. Britanijos pašto lėktuvas *de Havilland DH.88 Comet*,

Nuorodos
--------

1. ↑   Archyvuota kopija 2017-06-14 iš Wayback Machine projekto.
| ***Tiesa ir melas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Il vero e il falso |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Eriprando Visconti |
| Scenaristas (-ai) | Lorenzo Gicca PalliLuigi MalerbaEriprando Visconti |
| Vaidina | Terence HillMartin BalzamPaola PitagoraRita CalderoniCarla Mancini |
| Metai | 1972 |
| Žanras | kriminalinis |
| Trukmė | 99 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Tiesa ir melas** (it.  *Il vero e il falso*) – 1972 m. Italijoje sukurtas kriminalinis filmas, kurio režisierius Eriprando Visconti.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Sudegusiame name aptinkamas iš Jugoslavijos kilusios ir degalinėje dirbusios Normos Zaicler kūnas. Skrodimas parodo, kad moteris buvo nušauta ir po kuro laiko suimama Luiza Santini, kurios vyras Klaudijus buvo Normos meilužis. Luiza neigia įvykdžiusi nusikaltimą, tačiau teismas pripažįsta ją kalta ir nuteisia kalėti 10 metų.

Paleista iš kalėjimo 3 metais anksčiau, Luiza važiuoja į miestą, kur gyvena ją palikęs vyras. Čia ji randa šį gyvenantį su Norma, kuri pasirodo esanti gyva ir sveika. Nusipirkusi pistoletą, Luiza grįžta kitą dieną ir nušauna Normą. Policija vėl ją suima, tačiau iškyla klausimas: Luiza jau buvo nuteista už Normos nužudymą ir atliko bausmę. Jei bus pripažinta, kad prieš 7 metus teismas suklydo ir nuteisė nekaltą žmogų, kils didelis triukšmas. Ir jei tuomet buvo nušauta ne Norma, kas buvo ta moteris ir kas įvykdė nusikaltimą? Nors praėję 7 metai, perkėlimo laukiantis prokuroras Turisi ir buvęs Luizos advokatas Maninas, jau pakeitęs savo veiklos specializaciją, vėl susiduria buvo tyrime. Išsiaiškinama, kad prieš 7 metus tame rajone dingo turistė iš Vokietijos Edita Molendorf, taip pat šviesiaplaukė, kaip ir Norma. Teisme Luizos vyras papasakoja, kad tuomet jis buvo Editos šantažuojamas ir ketino jai sumokėti pinigus, tačiau rado ją negyvą (greičiausiai nužudytą žmonos) ir su Norma paliko įrodymus, kad neva buvo nužudyta ši. Savo ruožtu advokatas Maninas mėgina įrodyti, kad prieš 7 metus žmogžudystę įvykdė Klaudijus...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Terence Hill – advokatas Marko Maninas
* Martin Balsam – prokuroras Turisi
* Paola Pitagora – Luiza Santini
* Adalberto Maria Merli – Klaudijus Santini
* Shirley Corrigan – Norma Zaicler
* Maria Teresa Albani
* Rita Calderoni
* Calisto Calisti
* Ettore Geri
* Carla Mancini

Šaltiniai
---------

1. ↑  Roberto Chiti; Roberto Poppi; Enrico Lancia (1996). *Dizionario del cinema italiano: I film*. Gremese, 1991. ISBN 8876059350.
2. ↑  Paolo Mereghetti. *Il Mereghetti*. B.C. Dalai Editore, 2010. ISBN 8860736269.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Agrostis capillaris** |
| --- |
| Paprastoji smilga (Agrostis capillaris)Paprastoji smilga (*Agrostis capillaris*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Šeima: | Migliniai  *( Poaceae)* |
| Gentis: | Smilga  *( Agrostis)* |
| Rūšis: | Paprastoji smilga  *( Agrostis capillaris)* |

 |

**Paprastoji smilga** (*Agrostis capillaris*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos žolinių augalų rūšis. Natūraliai auga Eurazijoje, tačiau dabar paplitusi daugelyje pasaulio vietų.

Augalas daugiametis, 10-70 cm aukščio. Šakniastiebiai trumpi. Žydi birželio-liepos mėnesiais, o sėklos subręsta liepą-rugpjūtį.

Auga skurdžiuose neutraliuose ir rūgštinguose dirvožemiuose. Auga pievose, laukymėse, paupių smėlynuose ir žvirgždynuose, pakelėse.

Svarbus pašarinis augalas.

Žiedynas
| **Vicia sativa** |
| --- |
| Sėjamasis vikis (*Vicia sativa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Pupiečiai  *( Fabales)* |
| Šeima: | Pupiniai  *( Fabaceae)* |
| Pošeimis: | *Faboideae*  *( Faboideae)* |
| Gentis: | Vikis  *( Vicia)* |
| Rūšis: | Sėjamasis vikis  *( Vicia sativa)* |

 |

**Sėjamasis vikis** (*Vicia sativa*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos vikių (*Vicia*) genties augalų rūšis.

Augalas vienmetis, žolinis. Stiebas šakotas, plonas, išgulantis, 40-100 cm aukščio. Žiedai bekočiai, susitelkę po 2-3 lapų pažastyse, rausvi. Vaisius – pailga ankštis su 4-9 sėklomis.

Sėjamasis vikis auginamas kaip pašarinis, silosinis augalas. Žaliosios masės derlingumas – 137 cnt/ha. Dažnai sėjami drauge su avižomis, pupomis. Senovėje (neolite, bronzos amžiuje) sėjamuosius vikius maistui vartojo ir žmonės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vikis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 515
**Aloyzas Jurgutis** (1925 m. gruodžio 23 d. Gandlaukės k. Skuodo r.), muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija
----------

1947–1951 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. J. Karosas).

1951–1960 m. Sedos vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro ir vokalinio – instrumentinio ansamblio vadovas. Taip pat vadovavo miestelio kultūros namų mišriajam chorui. Vienerius metus mokytojavo ir vadovavo moksleivių chorams Biržų vidurinėje mokykloje.

1961–1971 m. Mažeikių vidurinės mokyklos – internato muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei vokalinių ansamblių vadovas. Mišrųjį chorą parengė 1964 ir 1969 m. respublikinėms moksleivių dainų šventėms, 1965 m. chorai dalyvavo kompozitoriaus J. Karoso autoriniame koncerte Mažeikiuose. Lygia greta mokytojavo ir Mažeikių vaikų muzikos mokykloje, vadovavo kultūros namų, elektromechanikos gamyklos ir kaimų chorams. Moksleivių ir suaugusiųjų chorai prizinių vietų pelnė Mažeikių rajono meno mėgėjų apžiūrose ir respublikiniuose konkursuose.

A. Jurgutis buvo Mažeikių rajono muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas, Sedos ir Mažeikių rajonų dainų švenčių dirigentas. 1964 m. jis apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Domas Krivickas** (1905 m. gruodžio 22 d. Šeduva – 1999 m. gegužės 17 d. Vašingtonas) – Lietuvos teisininkas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas, teisės daktaras.

Biografija
----------

1929 baigė Lietuvos universiteto Teisių fakultetą. 1929–1932 studijavo Kelno ir Berlyno universitetuose bei Hagos tarptautinės teisės akademijoje. 1934 m. teisės daktaras.

1932–1944 m. skaitė paskaitas Vilniaus universitete, Karininkų aukštuosiuose kursuose Kaune. 1941–1943 m. Vilniaus universiteto prorektorius. 1934–1940 m. užsienio reikalų ministerijos juriskonsultas. 1934–1939 m. Valstybės Tarybos narys, 1934–1939 m. Lietuvos – Vokietijos komisijos pilietybės klausimams spręsti narys.

1938 m. dalyvavo teisininkų kongrese Paryžiuje, 1939 m. Administracinės teisės instituto sesijoje Varšuvoje. Kaip užsienio reikalų ministerijos juriskonsultas dalyvavo tarptautinėse bylose (Panevėžio-Saldutiškio geležinkelio byla Nuolatiniame tarptautinio teisingumo tribunole). Dalyvavo tarptautinėse politinėse konferencijose: 1938 m. Augustave derybose su Lenkija, 1939 m. Berlyne dėl Klaipėdos krašto perleidimo Vokietijai ir kitose.

1944 m. emigravo į Vokietiją. 1946 m. dėstė tarptautinę teisę Pabaltijo universitete Hamburge. 1950 m. išvyko į JAV. 1951–1974 m. JAV Kongreso bibliotekos teisės vyr. specialistas, Lituanistikos instituto Teisės ir sociologijos skyriaus vedėjas. 1982–1985 m. Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto pirmininko pavaduotojas.

Paskelbė tarptautinės teisės straipsnių periodikoje („Teisė", „Baltic Review", „Federal Bar News" ir kt.). Su M. Romeriu redagavo A. Esmeino knygą „Konstitucinės teisės principai: prancūzų ir palyginamieji" (*Éléments de droit constitutionnel: français et comparé*, 2 t. 1921 m. lietuvių k. 1932 m.) vertimą.

Bibliografija
-------------

* Nuolatinis tarptautinio teisingumo tribunolas, 1935 m.
* Klaipėdos krašto teisinė būklė Lietuvos konstitucinės teisės sistemoje pagal 1924 m. statutą, 1940 m.
* 1939 m. Molotovo-Ribbentropo paktas: Teisiniai ir politiniai padariniai (*The Molotov-Ribbentrop Pact of 1939: Legal and Political Consequences*, 1989 m.)
* 1939 m. Sovietų-Vokietijos paktas ir Lietuva (*Soviet-German Pact of 1939 and Lithuania*, 1959 m.)

Įvertinimas
-----------

* 1993 m. Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Andriulis. *Domas Krivickas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 88 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Ozelio provincijaØsel |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ←  | **1572 – 1645** |  → |

 |
| *Ozelio provincija (raudona)* |
|  |
| **Valstybė** | Danija-Norvegija |
| **Administracinis centras** | Arensburgas |
| **Gubernatorius** | Ozelio gubernatorius |

**Ozelio provincija** – 1572–1645 m. gyvavęs Danijos karalystės administracinis teritorinis vienetas dabartinės Estijos teritorijoje, Saremos saloje. Sostinė – Arensburgas.

Istorija
--------

Iki 1559 m. Sarema priklausė Ozelio-Vikos vyskupijai, kuri tais metais parduota Danijai ir vyskupo teisėmis pavesta valdyti Magnusui Holšteiniečiui. Danija perleido dalį vyskupijos teritorijų žemyne ir Hyjumos salą Abiejų Tautų Respublikai (Livonijos kunigaikštystei), mainais į pilną Saremos teritoriją. Taip suformuota būsimoji provincija.

1572 m. Saremos teritorijos perėjo tiesioginei Danijos priklausomybei ir tapo provincija, viena iš kelių Danijai priklausiusių salų Baltijos jūroje (kita svarbi valda buvo Gotlandas). Nors 1585 m. švedai atėmė iš ATR daug teritorijų žemyne ir Hyjumą (prijungdami jas prie Estijos kunigaikštystės), Danija kontrolę Saremoje išlaikė. Tik 1645 m. nesėkmingai pasibaigus Torstensono karui, Bromsebro sutartimi Sarema atiteko Švedijai ir prijungta prie Švedijos Livonijos.

Ozelio gubernatoriai
--------------------

* Klaus von Ungern zu Dalby (1573–1576);
* Johann von Mentz (1576–1584);
* Mathias Budde (1584–1587);
* Claes Maltesen Sehested (1599–1612);
* Nils Kraggen (1612–15);
* Jakob Wacke (1615–35);
* Anders Bille (1635–43);
* Ebbe Ulfeld (1643–45);
| **Augustinas Kiesas** |
| --- |
|  |
| Lietuvos partizanai Augustinas Kiesas-Jūra (dešinėje) ir Steponas Matijauskas-Tamošius (iš Kūlupėnų) |
| Gimė | 1922 m.Kurmaičiai, Kretingos vls. Kretingos aps. |
| Mirė | 1950 m. sausio 10 d. (~28 metai)Aukštkalviai, Kretingos vls. Kretingos aps. |
| Tėvas | Augustinas |
|  |
| Veikla | Lietuvos partizanas |
| Pareigos | Kardo rinktinės Širvydo kuopos vadas |

**Augustinas Kiesas (Kiesus)**, slap. **Jūra** (1922 m. Kurmaičių k. Kretingos vls. Kretingos aps. – 1950 m. sausio 10 d. Aukštkalvių miške, Kretingos vls. Kretingos aps.) – Lietuvos partizanas, Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Širvydo kuopos vadas.

Biografija
----------

Užaugo Kurmaičiuose, dirbo tėvų ūkyje. Vengdamas tarnybos okupacinėje sovietų kariuomenėje, po II pasaulinio karo buvo NKVD Kretingos valsčiaus poskyrio stribas, palaikė ryšius su Lietuvos partizanais.

Nuo 1946 m. gruodžio mėn. Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Širvydo kuopos narys, vėliau – kuopos vadas. Kuopa veikė Kretingos vls. teritorijoje, bazavosi – Aukštkalvių miške.

Žuvo su partizanu Juozu Zuberniumi-Ukmergiu, Jonu (g. 1911 m. Sungailų k.) bandydami prasiveržti iš MGB pasienio kariuomenės kareivių, Kretingos valsčiaus milicininkų ir stribų apsuptos žeminės Aukštkalvių miške. Sumaitoti kūnai buvo atvežti ir pamesti MGB Kretingos apskrities būstinės kieme.

Vardas įamžintas Kretingos senosiose kapinėse ir Aukštkalvių miške pastatytuose paminkluose ir stogastulpyje.

* Kardo rinktinės partizanų kapas ir atminimo vieta Kretingos senosiose kapinėseKardo rinktinės partizanų kapas ir atminimo vieta Kretingos senosiose kapinėse

Šaltiniai
---------

* Lietuvos ypatingasis archyvas. – F. K-1, ap. 3, b. 1243. – L. 69. – B. 1248. – L. 3-4
* Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo departamento archyvinė pažymą. – 1998 m. kovo 6
* Dalia Kuodytė. Žemaičių apygarda Kardo (Kardų) rinktinė. – Laisvės kovų archyvas. – Kaunas, 1993. – T. 7. – P. 6
* Genovaitė Paulikaitė. Stiprybės suteikė tikėjimas. – Pajūrio naujienos – 1998 m. liepos 10. – Nr. 52. – P. 7
* Algis Kuklys. Pokario atgarsiai Auškalvių miške. – Švyturys – 2000 m. kovo 2. – Nr. 23