recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| Piotras Voronovas |
|  |
| Biografija |
| Gimė | 1979 m. birželio 17 d. (44 metai)Leningradas, Rusijos TFSR |
| Veikla | smuikininkas, fotografas, aranžuotojas |
| Instrumentai | smuikas, klavišiniai |
| Svetainė | peter-v.ru |

**Piotras Voronovas** (rus. *Пётр Воронов*; 1979 m. birželio 17 d. Leningradas, Rusijos TFSR) – rusų smuikininkas ir aranžuotojas, buvęs „Otto Dix" grupės muzikantas, profesionalus fotografas.

Biografija
----------

Muzikuoti pradėjo būdamas 5 metų. Būdamas šešerių pradėjo mokytis groti smuiku. Raudonu diplomu baigė Sankt Peterburgo konservatoriją, dirbo įvairiuose akademiniuose orkestruose ir nedideliuose Rusijos ir Europos kolektyvuose, daug gastroliavo, tarp jų ir Pietų bei Šiaurės Amerikoje. Koncertavo kaip solistas, dalyvavo roko ir džiazo projektuose, rašė įvairių stilių muziką. 1994 m. pradėjo domėtis elektronine muzika. Baigęs konservatoriją, vis daugiau laiko skyrė savo muzikai, ieškojo naujų smuiko skambesio galimybių ir šiuolaikiškos kompozicijos technikų, kurių pagrindas skaitmeninės technologijos. 2007 m. pirmą kartą susipažino su grupe „Otto Dix".

Grupei reikėjo aranžuotojo, kuris groja „akademiniu" stiliumi. Tokiu būdu P. Voronovas įnešė pirmąjį savo indėlį į grupės kūrybą. Buvo priimtas sprendimas priimti Piotrą, kaip sesijinį muzikantą, dviem bendriems koncertams. Eksperimentas buvo toks sėkmingas, kad bėgant laikui Piotras tapo pilnaverčiu grupės „Otto Dix" muzikantu.

2013 m. balandį paliko grupę.

2014 m. dalyvavo grupės „DreamVeil" albumo įrašyme, atlikdamas instrumentinę kompoziciją „Mergelė" (rus. *Дева*).

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Džiuzepė Verdis atlieka operą "Aida"
**Romantizmo muzika** – muzika sukurta romantizmo epochoje, glaudžiai susijusi su epochos pasaulėžiūra bei kitomis minėto laikotarpio meno šakomis ir filosofija.

Bruožai
-------

Romantizmas pabrėžė stiprias emocijas, vaizduotę, laisvę nuo antikinių ir klasikinių griežtų meno formų ir maištavo prieš socialines konvencijas. Romantizmas neigė švietėjiškos filosofijos racionalizmą, kėlė menininko vaizduotės, intuicijos, jausmų reikšmę, vertino kūrybos individualumą ir subjektyvumą.

Operos suklestėjimas
--------------------

Romantizmo muzikos laikais suklestėjo ir operos žanras. Žymiausi operų kūrėjai: Dž. Verdis („Traviata", „Nabukas", „Aida", „Otelas", „Rigoletas" ir dar daug kitų operų), Š. Guno („Faustas", „Romeo ir Džuljeta"), Ž. Bizė („Karmen"), Dž. Rosinis („Sevilijos kirpėjas"), Dž. Pučinis („Bohema"), R. Vagneris („Tanhoizeris", „Skrajojantis olandas") ir kiti.

Visos šios operos pasižymi melodingumu, virtuoziškomis arijomis, įspūdingais chorais ir ansambliais, spalvinga orkestruote.

Šokių išpopuliarėjimas
----------------------

Romantizmo laikais ištobulėjo ir po visą pasaulį paplito įvairių kraštų liaudies šokiai. Ispanų – bolero, italų – gavanera, prancūzų – farandola, lenkų – mazurka, polonezas, čekų – polka, vokiečių – valsas. Populiariausiais šokiais tapo valsas ir polka. Valsus rašė daugelis kompozitorių romantikų, tačiau daugiausiai jų sukūrė austras Johanas Štrausas, dar vadinamas valsų karaliumi. Jis Vienoje buvo įsteigęs valsų orkestrą. J. Štrauso kūryba: valsai, polkos, kadriliai, maršai ir operetės („Šikšnosparnis", „Čigonų baronas", „Vienos kraujas" ir kitos).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Nikanoras Duartė Frutos** (*Nicanor Duarte Frutos*; g. 1956 m. spalio 11 d. Koronel Ovjede) – dabartinis Paragvajaus Respublikos prezidentas 2003–2008 m.

Jo tėvas buvo aktyvus konservatyvios Kolorado partijos (*Partido Colorado*) narys. 14 m. ir Nikanoras tapo šios partijos nariu. Susituokė su Gloria María Penayo ir turi 6 vaikus.

Duartė yra advokatas, filosofas, žurnalistas ir sociologijos docentas, išsilavinimą įgyjęs Asunsjono valstybiniame universitete ir Katalikų universitete. 1993–2003 m. ėjo švietimo ministro pareigas.

2003 m. prezidento rinkimuose Duartė, kaip Kolorado partijos, kuri valdo šalį nuo 1947 m. surinko 37,1 % rinkėjų balsų ir tapo šalies vadovu. Prezidentas pažadėjo kovoti su skurdu ir korupcija. Tačiau ekonominių ir politinių problemų kamuojamoje šalyje ryškių permainų padaryti nepavyksta. 2004 m. šalies BVP pakilo 0,1 %. Duartės užsienio politika glaudžiai susijusi su MERCOSUR ašies vadovais – Hugo Čiavesu (Venesuela), Nestoru Kiršneriu (Argentina), Lula da Silva (Brazilija).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Luis Ángel González Macchi** | **Paragvajaus prezidentas**2003-2008 | Po to:**Fernando Lugo** |
Didžiausio Vilniaus teismo salė
**Teismo salė** - patalpa, kurioje vyksta teismo posėdžiai. Paprastai teismo salė įrengiama taip, kad viršutinėje jos dalyje būtų vieta posėdžiaujančiam teismui. Kairėje ir dešinėje pusėje - vietos teismo proceso šalims. Tarp šalių ir teismo įsikuria teismo posėdžių sekretorius. Čia taip pat yra liudytojams skirta vieta. Viešo kaltinimo atstovas sėdi nugara į langą Posėdyje dalyvaujantys ekspertai arba kiti kaltintojai - viešojo kaltintojo pusėje. Civilinio proceso metu šalys sėdi viena priešais kitą. Ieškovo ir atsakovo vieta gali būti nenustatyta, o pasirenkama laisvai. 

Tose pačiose teismo salėse iš esmės gali būti nagrinėjamos tiek baudžiamosios, tiek ir civilinės bylos. Tiesa, yra specialių teismo salių, įrengtų nagrinėti baudžiamosioms byloms (vietos apsaugai, kaltinamiesiems gali būti įrengiamas „narvas"; gali būti stiklinis ir kt.). Greta teismo salės gali būti nedidelė patalpa (teismo pasitarimų kambarys), skirta teismui teisminio nagrinėjimo metu.

Galerija
--------

* Salė, kurioje pradėtas karo nusikaltimais kaltinamų teismo procesas 1946 m. (Rastatt pilis, Vokietija)Salė, kurioje pradėtas karo nusikaltimais kaltinamų teismo procesas 1946 m. (Rastatt pilis, Vokietija)
* Teismo salė (Helsinkis)Teismo salė (Helsinkis)
* Nedidelė teismo salė BerneNedidelė teismo salė Berne

Nuorodos
--------

1. ↑   Archyvuota kopija 2009-01-07 iš Wayback Machine projekto.

* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Teismo salės** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Pyrochroidae** |
| --- |
| Paprastasis raudonvabalis (Pyrochroa coccinea)Paprastasis raudonvabalis (*Pyrochroa coccinea*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Šeima: | Raudonvabaliai  *( Pyrochroidae)* |

 |

**Raudonvabaliai** (*Pyrochroidae*) – vabalų (*Coleoptera*) šeima. Kūnas plokščias, priešnugarėlė ir antsparniai dažniausiai raudonos spalvos. Galva už smilkinių staigiai įsmaugta, todėl atrodo lyg su kaklu. Antenos iš 11 narelių, patinų šukiškos, o patelių pjūkliškos. Ryški spalva signalizuoja, jog vabalas maistui prastai tinka.

Aptinkami lapuočių ir mišriuose miškuose ant įvairių žiedų. Lervos gyvena po trūnijančių medžių žieve.

Lervos gyvena po žieve, savo ar kitų rūšių išgraužtuose takuose. Daugelio rūšių lervos plėšrios, medžioja kitas lervas ar vabzdžius, todėl laikomos naudingomis. Kitais atvejais lervos minta grybiena. Vystosi dvejus-trejus metus.

Nelabai aišku, kuo ir ar išvis minta suaugę vabalai, bet jie buvo pastebėti ant žiedų, todėl manoma, jog gali maitintis nektaru ar žiedadulkėmis.

Pasaulyje yra apie 150 rūšių, Lietuvoje – 3 rūšys:

* Paprastasis raudonvabalis (*Pyrochroa coccinea*)
* *Pyrochroa serraticornis*
* Šukaūsis raudonvabalis (*Schizotus pectinicornis*)

Šiai šeimai priskiriama dauguma anksčiau buvusios (dabar pasenusios ir panaikintos) *Pedilidae* šeimos rūšių.

* Šukaūsis raudonvabalis (Schizotus pectinicornis)Šukaūsis raudonvabalis (*Schizotus pectinicornis*)
* Pyrochroa serraticornis*Pyrochroa serraticornis*
* Pyrochroa coccinea lerva*Pyrochroa coccinea* lerva

Šaltiniai
---------

1. ↑  
„Pyrochroidae Family Information". *BugGuide.net*. Nuoroda tikrinta 2018-05-06.
2. 1 2  Fire-Colored Beetle (Family Pyrochroidae)


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Raudonvabaliai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 54°07′22″š. pl. 23°31′03″r. ilg.﻿ / ﻿54.122857°š. pl. 23.517452°r. ilg.﻿ / 54.122857; 23.517452

|  |
| --- |
| **Kučiūnų mokykla** |
| Kučiūnų mokykla herbasKučiūnų mokykla herbas |
| Kučiūnų mokykla |
| **Adresas** | Alnos g. 13, Kučiūnai |
| **Direktorius(-ė)** | Alvyra Bakšienė |
| **Mokinių skaičius** | 71 |
| **Įkūrimo data** | 1883 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 15 |

**Lazdijų rajono Kučiūnų mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kučiūnuose (Lazdijų raj.), Alnos g. 13, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190609774. Steigėjas Lazdijų rajono savivaldybės taryba. Dabar tai Lazdijų Motiejaus Gustaičio gimnazijos skyrius.

Filialas: Lazdijų rajono savivaldybės Kučiūnų pagrindinės mokyklos Miškinių skyrius (iki 2007 m.).

Istorija
--------

Nuo 1883 m. iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos Kučiūnuose veikė pradžios mokykla. Padidėjus mokinių skaičiui, įsteigta septynmetė mokykla, nuo 1958 m. aštuonmetė, vėliau devynmetė. 1964 m. pastatyta nauja dviaukštė mūrinė mokykla.

1999 m. mokykla reorganizuota į pagrindinę dešimtmetę mokyklą. 2005 m. kovo 1 d. Lazdijų rajono savivaldybės tarybos sprendimu Miškinių pradinė mokykla reorganizuota į Kučiūnų pagrindinės mokyklos skyrių, 2007 m. liepos 17 d. savivaldybės tarybos sprendimu skyrius uždarytas. Šiuo metu Kučiūnų pagrindinėje mokykloje yra 10 klasių komplektų, veikia priešmokyklinė ir pailgintos dienos grupės. Mokiniai mokosi dvi užsienio kalbas: anglų ir rusų. 2020 m. prijungta prie Lazdijų Motiejaus Gustaičio gimnazijos kaip jos skyrius.

Direktoriai
-----------

* V. Petrulionis
* 1951 m. Marija Češkevičienė
* Lina Kozenkova
* Jonas Balčiūnas
* Bronius Šumauskas
* 1999 m. Lina Marcinkevičienė
* nuo 2004 m. Alvyra Bakšienė

Šaltiniai
---------

1. ↑  2020-06-19 Lazdijų rajono savivaldybės tarybos sprendimas Nr. 5TS-400
| Legionovaslenk. *Legionowo* |
| --- |
|              |
| *Miesto rotušė* |
|  |
| 

LegionovasLegionovas

52°24′00″ š. pl. 20°55′00″ r. ilg.﻿ / ﻿52.40000°š. pl. 20.91667°r. ilg.﻿ / 52.40000; 20.91667﻿ (Legionovas)Koordinatės: 52°24′00″ š. pl. 20°55′00″ r. ilg.﻿ / ﻿52.40000°š. pl. 20.91667°r. ilg.﻿ / 52.40000; 20.91667﻿ (Legionovas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Mazovijos vaivadija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1877 (įkurtas), 1952 (miesto teisės) |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 50 698  |
| **Plotas** | 13,60 km² |
| **Tankumas** (2006) | 3 728 žm./km² |
| **Altitudė** | 75–85 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 05-118 iki 05-122 |
| **Tinklalapis** | www.legionowo.pl |
|  **Vikiteka** | Legionovas |

**Legionovas** (lenk. *Legionowo*) – miestas vidurio rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje. Miestas įsikūręs už 23 km į šiaurės rytus nuo Varšuvos miesto centro, 7 km į pietus nuo Zegžės tvenkinio (*Jezioro Zegrzyńskie*). Administracinis apskrities (*Powiat legionowski*) centras. 1975–1998 m. laikotarpyje priklausė Varšuvos vaivadijai. Turi apie 50,7 tūkst. gyv. 

Mieste išlikęs caro garnizono raudono mūro kareivinių kompleksas, savitos architektūros mediniai XIX a. kurorto vasarnamiai.

Istorija
--------

Pilsudskio gatvė
Miestas ėmė kurtis nutiesus geležinkelį į Rytų Prūsiją ir 1877 m. Naujosios Jablonos (*Jabłonna Nowa*) kaime pastačius geležinkelio stotį. Gretimoje Jablonoje rūmus (dab. Lenkijos Mokslų akademijos kongresų rūmai) buvo pasistatęs Stanislovo Poniatovskio brolis vyskupas Michailas Poniatovskis. 1892 m. čia įsikūrė carinės Rusijos kariuomenės garnizonas, buvo statomos kareivinės. 1912 m. suteiktos miesto teisės. 1919 m. Naujoji Jablona pervadinta Legionovu, pagerbiant caro kareivinėse įsikūrusius lenkų legionus. 1920 rugpjūčio mėn. generolo Liucijaus Želigovskio pajėgos čia suvaidino lemiamą vaidmenį mūšiuose su Raudonąja armija dėl Varšuvos.

Po 1925 m. Legionovas tapo populiaria varšuviečių poilsio vieta. Per II Pasaulinio karą Legionove veikė karo belaisvių lageris *Stalag 368* ir žydų getas. Miestas buvo Varšuvos sukilimo dalimi.

Nuorodos
--------

* Legionovo miesto oficiali svetainė (lenkų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Merojė |
| --- |
|  |
| Merojės piramidės |
| 

MerojėMerojė

 |
| Koordinatės | 16°56′22″ š. pl. 33°45′0″ r. ilg.﻿ / ﻿16.93944°š. pl. 33.75000°r. ilg.﻿ / 16.93944; 33.75000Koordinatės: 16°56′22″ š. pl. 33°45′0″ r. ilg.﻿ / ﻿16.93944°š. pl. 33.75000°r. ilg.﻿ / 16.93944; 33.75000 |
| Vieta | Sudanas, Nilo Upės vilajetas |
| Regionas | Nubija |
| Istorija |
| Pastatytas | VIII a. pr. m. e. |
| Sugriautas | IV a. |
| Laikotarpis | senovė |
| Tauta | nubiai |
| Dievas | Apedemakas |
| Informacija |
| Žvalgytas | nuo 1821 m. |
| Tirtas | 1844 m. |
| Vikiteka |  **Vikiteka**Vikiteka |
| UNESCO vėliava **UNESCO** | (angl.) (pranc.): 1336 |

**Merojė** (arab. مرواه = *Meruwah*, sen. gr. Μερόη) – senovės miestas Nubijoje, rytiniame Nilo krante, netoli Šendžio miesto (Sudanas). Šis miestas keletą amžių buvo Kušo imperijos sostine ir merojiečių kultūros centru.

Merojė tarp VIII a. pr. m. e. ir V a. m. e. buvo Kušo imperijos pietine sostine (šiaurinė – Napata) ir vadinta *Medewi* ar *Bedewi*. Iš šio laikotarpio randama aukštų kušitų pareigūnų kapaviečių. Miestas ypač klestėjo apie 280 m. pr. m. e. kai valdė karalius Arakamanis. Romėnams užkariavus Egiptą, nubiai pradėjo žygius į jo žemes, romėnai atsakė kontratakomis. 22 m. pr. m. e. tarp Romos ir Merojės sudaryta taika. I-II a. m. e. miestas pradėjo silpti. Miestas paminėtas „Eritrėjos jūros periple". Galiausiai ~330 m. miestą užkariavo Aksumo valdovas.

Savo klestėjimo laiku, Merojė buvo svarbus metalurgijos centras, iš čia metalas vežtas į Indiją, Kiniją. Iš čia taip pat gabenti medvilnės gaminiai, auksas, juvelyrika, egzotiški gyvūnai. Buvo įrengtos irigacinės sistemos laukams drėkinti. Nuo III a. pr. m. e. čia pradėtas naudoti Merojės raštas, kuriuo buvo rašoma ant stelų. Merojės žmonės garbino Apedemaką, Sekhmetą, egiptiečių dievus.

Merojės ritualinį kompleksą sudaro 3 laidojimo vietos, iš kurių dvi – karališkosios. Kaip antkapiai statytos nubiškos piramidės.

Merojė atrasta 1821 m. prancūzų gamtininko Frédéric Cailliaud. Detalesni kasinėjimai pradėti XIX a. vid. Nuo 2011 m. Merojė įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

* PiramidėsPiramidės
* Karalienės Amanitorės piramidėKaralienės Amanitorės piramidė
* Merojės valdovės Amanitorės bareljefasMerojės valdovės Amanitorės bareljefas
* Merojės raštasMerojės raštas
* Merojės juvelyrikaMerojės juvelyrika
Koordinatės: 54°37′4.87″ š. pl. 23°8′56.89″ r. ilg.﻿ / ﻿54.6180194°š. pl. 23.1491361°r. ilg.﻿ / 54.6180194; 23.1491361

|  Antupių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Vilkaviškio |
| **Savivaldybė** | Vilkaviškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Antupiai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1872 |
| **Stilius** | liaudies architektūra |

**Antupių koplyčia** – medinė koplyčia Antupiuose, Vilkaviškio rajone, apie 0,2 km į šiaurę nuo plento  **A7**  Marijampolė–Kybartai–Kaliningradas , kaimo kapinėse. Joje kas antrą mėnesio sekmadienį aukojamos mišios.

Istorija
--------

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose ji paminėta 1872 m. Koplyčios priekyje 1910 m. pristatytas prieangis, o iš šono – nedidelė zakristija. Sovietmečiu ji neveikė, buvo uždaryta. 1989 m. grąžinta tikintiesiems.

Architektūra
------------

Kapinių apsuptyje
Pastato planas stačiakampis su trisiene apside. Koplyčia darnių proporcijų, paprastų liaudies architektūros formų. Koplyčia vienanavė, altorių puošia neobarokinė nukryžiuotojo skulptūra. Virš pagrindinio įėjimo yra stulpeliais paremtas vargonų choras.

Pagrindinį fasado frontoną pratęsia kvadratinis su piramidiniu stogeliu bokštelis su įtaisytu paprastų formų kaltiniu kryžiumi. Šis ir antrasis nežinomo liaudies kalvio darbo ornamentuotas kryžius, esantis ant stogo šelmens iš vakarų pusės, savo kompozicijomis ir ornamentais būdingi Suvalkijos (Sūduvos) kaltiniams kalvių darbų kryžiams.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Antupių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Antupių koplyčia Archyvuota kopija 2013-09-21 iš Wayback Machine projekto.
| **Leonas Mackevičius** |
| --- |
| Gimė | 1913 m. lapkričio 2 d.Sankt Peterburgas, Rusija |
| Mirė | 2000 m. kovo 28 d. (86 metai)Kaunas |
| Sutuoktinis (-ė) | Dzidra Janina Mackevičienė |
|  |
| Veikla | inžinierius technologas |
| Partija | 1951 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1950 m. Kauno valstybinis universitetas |

**Leonas Mackevičius** (1913 m. lapkričio 2 d. Sankt Peterburge – 2000 m. kovo 28 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius technologas, technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

Karo metu dirbo fabriko „Guma" vyr. inžinieriumi, gelbėjo žydų vaikus. 1946–1955 m. Kauno gumos dirbinių gamyklos „Inkaras" direktorius. 1950 m. baigė Kauno universitetą.

1955–1956 m. LSSR lengvosios pramonės ministro pavaduotojas. 1956–1957 m. LSSR vietinės ir kuro pramonės ministras. 1957–1959 m. Liaudies ūkio tarybos pirmininko pavaduotojas. 1959–1964 m. Kėdainių chemijos kombinato, 1964–1971 m. Kauno dirbtinio pluošto gamyklos direktorius. 1971 m. technikos mokslų kandidatas. 1971–1989 m. Kauno politechnikos instituto dėstytojas, nuo 1976 m. docentas. Tyrimų sritis – dirbtinio pluošto technologija ir įrenginiai, ultrafiltravimo membranų gamyba. 6 išradimų autorius.

Įvertinimas
-----------

* 1963 m. LTSR nusipelnęs inžinierius
* 2004 m. Žūvančiųjų gelbėjimo kryžius (po mirties)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Leonas Mackevičius*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 670
2. ↑  *Leonas Mackevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 744 psl.
3. ↑

Kiteratūra
----------

* Lietuvos pramonės ąžuolas Leonas Mackevičius / Dzidra Mackevičienė. – Kaunas: Technologija, 2013. – 266 p.: iliustr. – ISBN 978–609-02-0854-0
Koordinatės: 55°31′52″š. pl. 25°16′55″r. ilg.﻿ / ﻿55.5312°š. pl. 25.2820°r. ilg.﻿ / 55.5312; 25.2820

|  |
| --- |
|    **Rubikių geležinkelio stotis** |
|  |
| *Stotelė 2013 m.* |
| **Adresas** | Rubikiai |
| **Atidaryta** | XX a. pradžia |
| **Aptarnaujanti įmonė** | VšĮ „Aukštaitijos siaurasis geležinkelis" |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↑ PANEVĖŽYS ↑ |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Žažumbris |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 1,5 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Bičionys |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 5,1 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | **RUBIKIAI** |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | *Trumbatiškis* |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | *Stabulankiai* |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↓ UTENA (naujoji stotis) ↓ |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Rubikių geležinkelio stotis** – siaurojo geležinkelio stotis Rubikiuose (Anykščių rajonas), prie Aukštaitijos siaurojo geležinkelio. VšĮ „Aukštaitijos siaurasis geležinkelis" vykdo keliones reguliariaisiais maršrutais iš Anykščių stoties į Rubikius.

Istorija
--------

Geležinkelio pabaiga
XIX a. pabaigoje per Rubikių kaimą buvo nutiesta siaurojo geležinkelio linija Švenčionėliai–Utena–Anykščiai–Panevėžys, eksploatuojama iki šiol.

Vėlyvuoju sovietmečiu išardytas Utenos–Rubikių siaurasis geležinkelis, tad liko linija tik link Panevėžio.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Anykščiai – Rubikiai – Anykščiai 10-22. Siaurukas.eu (tikrinta 2023-08-07).
2. ↑  Rubikiai. Anykščių krašto vietovių žinynas // Pasaulio anykštėnų bendrija. *Interaktyvi.*
3. ↑  Lietuvos geležinkeliai: nepriklausomo darbo dešimtmetis (1991–2001). – Vilnius, LG Leidybos centras, 2001. // psl. 83
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pirmieji Konstitucijos straipsniai (Jakob-Kaiser-Haus, Berlynas)
**Vokietijos teisė** – Vokietijos teisinės sistemos dalis, kurią sudaro Vokietijos federalinė ir federalinių žemių teisė. Pagrindinis teisės šaltinis – įstatymas. Įstatymai pagal savo teisinę galią bei priėmimo subjektus yra federaliniai bei žemių įstatymai. Aukščiausias įstatymas – Vokietijos Konstitucija.

Vokietijos teisės šaltiniai
---------------------------

*Edictum Theodorici regis*
Daugelio teisės šakų įstatymai yra kodifikuoti teisės aktai (Civilinis, Baudžiamasis, Statybos, Komercinis, Vokietijos socialinis kodeksas, Aplinkos kodeksas ir kiti).

Vokietijos teisės istorija
--------------------------

*Pagrindinis straipsnis – Vokietijos teisės istorija*.
Vieni seniausių teisės šaltinių – *Leges barbarorum* („Barbarų įstatymai"), germanų teisė. Europos teisei didelę įtaka padarė Vokietijos miestų teisė (Magdeburgo teisė, Liubeko teisė ir kt.).

Vokietijos civilinė teisė
-------------------------

*Pagrindinis straipsnis – Vokietijos civilinė teisė*.
Pagrindinis civilinės teisės šaltinis – Vokietijos civilinis kodeksas (BGB).

Vokietijos baudžiamoji teisė
----------------------------

*Constitutio Criminalis Carolina* (**CCC**), 1577 m.
*Pagrindinis straipsnis – Vokietijos baudžiamoji teisė*.
Pagrindinis baudžiamosios teisės šaltinis – Vokietijos baudžiamasis kodeksas.

Vokietijos komercinė teisė
--------------------------

*Pagrindinis straipsnis – Vokietijos komercinė teisė*.
Pagrindinis komercinės teisės šaltinis – Vokietijos komercinis kodeksas.

Vokietijos konstitucinė teisė
-----------------------------

*Pagrindinis straipsnis – Vokietijos konstitucinė teisė*.
Pagrindinis konstitucinės teisės šaltinis – Vokietijos Konstitucija.

Vokietijos aplinkos teisė
-------------------------

*Pagrindinis straipsnis – Vokietijos aplinkos teisė*.
Sukurtas kodifikuotas aplinkos teisės šaltinis – Vokietijos aplinkos kodeksas (baigtas svarstyti 2009 m. tačiau nepatvirtintas).
| **Francišekas Ksaveras Dmochovskis** |
| --- |
|  |
| Dmochovskiai |
| Herbas Pobog |
| Herbas Pobog |
|  |
| Gimė | 1762 m. gruodžio 2 d.Opravčikai, Palenkės vaivadija |
| Mirė | 1808 m. birželio 20 d. (45 metai)Mazovija |
| Palaidotas (-a) | Povonzkų kapinės |
|  |
|  **Vikiteka** | Francišekas Ksaveras Dmochovskis |
| Parašas |
|  |

**Francišekas Ksaveras Dmochovskis** (lenk. *Franciszek Ksawery Dmochowski*, 1762 m. gruodžio 2 d. Opravčikai, Palenkės vaivadija – 1808 m. birželio 20 d. prie Blonie, Mazovija) – lenkų literatas, vertėjas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Kilęs iš kunigaikščių Dmochovskių giminės. 1778-1794 m. pijoras. 1789-1791 m. mokytojavo pijorų mokyklose, dėstė lotynų kalbą, retoriką. Sekdamas Nikolasu Bualo (pranc. *Nicolas Boileau*) knyga „Poezijos menas" (*L'Art poétique*) parašė eiliuotą veikalą „Eiliavimo menas" (*Sztuka rymotwórcza*, 1788 m. lietuvių kalba 1820 m. Vilniuje), kuriame pateikė lenkų poezijos vertinimų.

Ketverių metų seimo laikotarpiu su kitais rengė švietimo ir politinių reformų programą, nuo 1791 m. H. Kolontajaus sekretorius. Dalyvavo 1794 m. sukilime, redagavo sukilėlių dokumentus ir spaudą. Sukilimą nuslopinus iki 1799 m. gyveno Prancūzijoje. Vienas Varšuvos mokslo bičiulių draugijos kūrėjų, 1801-1805 m. leido žurnalą „Nowy Pamiętnik Warszawski".

Parašė publicistinių straipsnių, satyrinių eilėraščių, išvertė į lenkų kalbą Homero „Iliadą", „Odisėjos" fragmentų, Vergilijaus „Eneidą", anglų poetų kūrinių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algis Kalėda. *Francišekas Ksaveras Dmochovskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 33 psl.
Koordinatės: 55°46′52″š. pl. 22°30′37″r. ilg.﻿ / ﻿55.78106°š. pl. 22.510347°r. ilg.﻿ / 55.78106; 22.510347

| Pavandenės dvaras |
| --- |
| Krūmuose skendinčios pastatų liekanos Krūmuose skendinčios pastatų liekanos |
| Vieta | Pavandenė, Kelmės rajonas |
| Įkurtas | XVI a. |
| Bajorų giminės | GervydaiDanilavičiaiSakeliai |
| Parkas | Parko fragmentai |
| Pastatų būklė | Rūmų griuvėsiai, atstatytas Sakelių mauzoliejus |

**Pavandenės dvaras** (*Sakelių dvaras*) – buvusio dvaro sodyba Kelmės rajono savivaldybėje, Užvenčio seniūnijoje, šiauriniame Gludo ežero krante, 2 km į šiaurės rytus nuo Pavandenės miestelio (veda Dvaro gatvė). Išlikę rūmų griuvėsių, parko fragmentai. Netoli buvusių rūmų, Pavandenės alkakalnyje atkurtas dvarininkų Sakelių giminės mauzoliejus-kolumbariumas.

Istorija
--------

Dvaro istorija siekia 1596 m. kuomet buvo sudarytas dvaro inventorius, čia šeimininkavo Jonas Burba Gervydas.

Vaizdingoje vietoje raudonų plytų rūmai statyti švedų meistro apie 1860–1890 m. Statyboms buvo degamos plytos nuosavoje plytinėje, įrengta kalkinė ant Rudelio kalnelio.

XX a. tarpukariu dvaras buvo pavyzdinis ūkis. Po Antrojo pasaulinio karo jame neliko šeimininkų, buvo nusiaubtas. Sovietmečiu dvaro rūmuose buvo įsikūrusi kino salė, kultūros namai. Apgyvendintos kelios kolūkiečių šeimos. Vienu metu šie gyventojai buvo iškelti, ūkio valdžiai užsimojus remontuoti buvusio dvaro stogą. Tačiau skardą išvogė, taip pastatas liko be stogo, ėmė griūti. Taip pat sugriuvo sovietmečiu naudoti dvaro sviesto sandėliai-šaldytuvai. Tvartus, suirus ūkiui, išsidalijo pajininkai. Iš dvaro pastatų liko tik kumetyno pastatas, kur gyvena kelios šeimos, ir sūrinė. Be šeimininko likusiuose statiniuose dingo ar sudegė lenkiškos knygos, dokumentai.

Sakelių šeimos mauzoliejus įrengtas 1904 m. mirus šeimininkui Leonardui Sakeliui, įrengtas sūnaus Zigmanto rūpesčiu. Čia buvo įkurdintos ir ankstesnių Pavandenės dvaro savininkų Danilavičių kapavietės. Paskutinis dvaro paveldėtojas Zigmantas Sakelis buvo nukankintas Rainių žudynėse. Mauzoliejus išplėštas tuoj po karo. Šiuo metu atstatytas. Sakelių giminė gyvena Lenkijoje. Jie nepanoro susigrąžinti dar likusių dvaro pastatų ar žemės kaip nuosavybės.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Pavandenės dvaras baigia sunykti *old.skrastas.lt* Archyvuota kopija 2021-10-31 iš Wayback Machine projekto.

* Ingrida Semaškaitė. „Lietuvos dvarai". Enciklopedinis žinynas. – Vilnius, „Algimantas", 2010. // psl. 1–512
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Partikuliarinė teisė** – teisė, galiojanti ne visoje, o tik tam tikroje teritorijos dalyje, nors visoje teritorijoje galioja teisės sistema arba bent jau yra kompetencijos galimybė tokią sukurti. Šiuolaikinėse federacinėse valstybėse partikuliarinė teisė gyvuoja kiekviename lygmenyje. Atsiranda pasikeitus įstatymų leidžiamosios valdžios kompetencijai, kai galiojanti teisė tam tikroje teritorijoje dėl pasikeitusios kompetencijos (perėjimo) lieka galioji ankstesnio (ligtolinio) įstatymų leidėjo teritorijoje. Pvz. kai įvyko Vokietijos susivienijimas, federalinės teisės daugelio normų taikymas buvo apribotas tiek ir ankstesniosios Federacinės Respublikos, tiek ir naujai į Vokietijos Federaciją įtrauktų federalinių žemių atžvilgiu.

Istorija
--------

Viduramžiais susiskaldžiusioje Europoje gyvavo daug valstybių valstybėlių, nepriklausomų teritorijų, kuriose kiekvienoje iš jų galioja atskira arba bent jau savita teisė, besiskirianti nuo giminingų teritorijų. Partikuliarinė teisė buvo būdinga Prancūzijai ir ypač Vokietijai. Nyko vykstant valstybių centralizacijai, kuriant bendrąją teisę.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Bendroji teisė
| Galšia |
| --- |
| Vandens malūnas ant Galšios Alšėnuose Vandens malūnas ant Galšios Alšėnuose |
| **Ilgis** | 60 km |
| **Baseino plotas** | 311 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2,3 m³/s |
| **Ištakos** | Liudvikauščynos apylinkės |
| **Žiotys** | Beržūna |
| **Šalys** | Gudija |
|  |
|  **Vikiteka** | Galšia |

**Galšia** arba ***Alšia*** (blrs. *Альшанка, Гальшанка*, rus. *Ольшанка*) dar vadinama ***Višnevka, Žygianka, Luska*** (*Вішнёўка, Жыгянка, Луска*) – upė Gudijoje, Minsko ir Gardino srityse; Beržūnos dešinysis intakas (Nemuno baseinas).

Prasideda Ašmenos rajone, Liudvikauščynos kaimo apylinkėse. Teka pietvakarinėmis Ašmenos aukštumos pašlaitėmis. Suteka su Beržūna ties Neravų (Niarovų) kaimu. Upės vidutinis nuolydis 1,5 m/km. Slėnis ryškus, salpa iš abiejų pusių, labiausiai išreikšta aukštupyje ir žemupyje, 100–200 m pločio. Krantai žemi. Aukštupyje ir žemupyje teka pro durpynus.

Didžiausi intakai: Klimokas ir Gastokas (dešinieji).

Svarbiausios gyvenvietės prie Galšios: Alšėnai, Vyšniavas (miesteliai), Vaišnoriškės, Drahlevcai, Bagdanava, Dzesiatnikai, Linkos, Doržnės.

Upėvardžio etimologija neaiški. Kazimieras Būga kildino iš ide. *\*el-, \*ol-* „tekėti, tižti", kur *š* (ide. *ḱ*) yra determinantas. Plg. blrs. *алёс* „liūnas, raistas, klampynė", blrs. *альса* „durpinga pelkė", lenk. *ols* „pelkių miškelis".

Šaltiniai
---------

* Беларуская энцыклапедыя: У 18 т. Т.1: А – Аршын / Рэдкал.: Г. П. Пашкоў і інш – Мн.: БелЭн, 1996. – Т. 1. – С. 289. – 552 с. – 10 000 экз. – ISBN 985-11-0036-6 (т.1).

1. ↑  Atvirkštinis lietuvių kalboje vartotinų tradicinių Baltarusijos Respublikos (Gudijos) vietovardžių formų sąrašas
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| Pulavailenk. *Puławy* |
| --- |
|              |
| *Čartoriskio licėjus* |
|  |
| 

PulavaiPulavai

51°25′00″ š. pl. 21°58′00″ r. ilg.﻿ / ﻿51.41667°š. pl. 21.96667°r. ilg.﻿ / 51.41667; 21.96667﻿ (Pulavai)Koordinatės: 51°25′00″ š. pl. 21°58′00″ r. ilg.﻿ / ﻿51.41667°š. pl. 21.96667°r. ilg.﻿ / 51.41667; 21.96667﻿ (Pulavai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Liublino vaivadija Liublino vaivadija |
| **Apskritis** | Pulavų apskritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1906 (miesto teisės) |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 49 839  |
| **Plotas** | 50,49 km² |
| **Tankumas** (2006) | 987 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | 24-100 iki 24-112 |
| **Tinklalapis** | www.um.pulawy.pl |
|  **Vikiteka** | Pulavai |

**Pulãvai**  (lenk. *Puławy*) – miestas pietryčių Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, apie 46 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos sostinės Liublino. Miestas įsikūręs prie Vyslos ir Kuruvkos (*Kurówka*) upių. Pulavų apskrities centras. Turi apie 49,8 tūkst. gyv. Pulavuose yra išlikęs vienas didžiausių Lenkijoje klasicistinis dvaro ir parko ansamblis (1785–1810 m.), priklausęs didikų Čartoriskių giminei.

Istorija
--------

Sibilių šventovė Pulavuose, žvelgiant nuo Čartoriskių rūmų pusės
Apie Pulavus užsimenama nuo XVI a. Tuomet tai buvo Liublino gubernijos valsčiaus centras. Čia buvo įsikūrusi Čartoriskių giminė. Prašmatnus dvaras nuo 1784 m. priklausė LDK kunigaikščiui Adomui Kazimierui Čartoriskiui. 1801 m. jo žmonos Izabelės Fleming rūpesčiu įsteigtas pirmasis Lenkijoje muziejus. 1846–1918 m. vadintas ***Novoaleksandrija*** (lenk. *Nowa Aleksandrya*), buvo Liublino gubernijos Pulavų apskrities centras. 1906 m. Pulavams suteiktos miesto teisės.

1920 m. rugpjūčio 13 d. Pulavuose maršalas Jozefas Pilsudskis įkūrė karinį štabą. Rugpjūčio 18 d. pradėdamos kontrataką prie Vepšo upės, lenkų pajėgos sėkmingai išstūmė Raudonąją armiją, turėjusią 177 tūkst. kareivių, iš Lenkijos ir kontroliavo teritoriją iki pat II Pasaulinio karo pradžios. Karo metu naciai Pulavuose buvo įsteigę 3 koncentracijos stovyklas.

1966 m. pastatyta didelė azoto trąšų gamykla *Zakłady Azotowe Puławy*, šiuo metu viena didžiausių pasaulio melamino gamintojų.

Nuorodos
--------

1. ↑  Pasaulio vietovardžių žodynas. – Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006–2014. (VLKK versija)
2. ↑  *Puławy*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. IX (Poźajście — Ruksze). Warszawa, 1888, 286 psl. **(**lenk.**)**

* Pulavų oficiali svetainė Archyvuota kopija 2012-03-06 iš Wayback Machine projekto.
| **Janas Žondkovskislenk. *Jan Rządkowski*** |
| --- |
|  |
| J. Žondkovskis |
| Gimė | 1860 m. liepos 14 d.Didysis Belskas, Varšuvos gubernija, Rusijos imperija |
| Mirė | 1934 m. vasario 17 d. (73 metai)Suchoževas, Didžiosios Lenkijos vaivadija, Lenkija |
| Palaidotas (-a) | Povonzkų kapinėse |
|  |
| Veikla | rusų karininkas, lenkų karinis veikėjas, generolas |
|  |
|  **Vikiteka** | Jan Rządkowski |

**Janas Žondkovskis** (lenk. *Jan Rządkowski*, 1860 m. liepos 14 d. Didysis Belskas, Varšuvos gubernijoje – 1934 m. vasario 17 d. Suchoževas, Didžiosios Lenkijos vaivadijoje) – carinės Rusijos karininkas ir Lenkijos generolas.

Daugiausiai žinomas kaip 1-osios lietuvių-gudų divizijos vadas Lenkijos-sovietų kare, vėliau Vidurinės Lietuvos kariuomenės vadas.

Biografija
----------

J. Žondkovskio antkapinis paminklas Varšuvoje
J. Žondkovskis kilęs iš turtingų šlėktų giminės, turėjusios dvarų Lomžos apylinkėse. Po 1831 m. sukilimo šeima buvo priversta persikelti į vidurio Lenkiją, kur gimė J. Žondkovskis. Po gimnazijos, būdamas 20–ties metų, ėmė tarnauti Rusijos imperijos kariuomenėje, kur greitai padarė karinę karjerą. Jau Pirmojo pasaulinio karo pradžioje jis buvo tarp aukščiausio rango lenkų karininkų. Kaip sumanus karininkas, 1915 m. caro paskirtas vadovauti Pulavos legionui, po to Lenkų šaulių brigadai. Prisidėjo prie lenkų dalinių carinėje kariuomenėje formavimo. 1917 m. ėmė vadovauti Lenkų šaulių divizijai, po to buvo Lenkų I–ojo korpuso 2–osios šaulių divizijos vado pavaduotoju.

1918 m. prisijungė prie atkurtos Lenkijos kariuomenės, nuo 1919 m. tarnavo Liublino karinėje apygardoje. Po to įsijungė į besibaigiantį Lenkijos–Ukrainos karą, dalyvavo Lenkijos-sovietų karo pirmuosiuose mūšiuose. Paaukštintas iki generolo leitenanto, tapo 1-osios lietuvių-gudų divizijos vadu. Divizijoje tarnavo daugiausiai lenkai iš Rytų kresų. Su divizija J. Žondkovskis sėkmingai atrėmė rusų taktines atakas Berezinos upės aukštupyje.

Dalyvavo generolo L. Želigovskio organizuotame Vilniaus užėmime, trumpai buvo Vidurinės Lietuvos kariuomenės vadu. Kadangi jis buvo gimęs ne Vidurinės Lietuvos žemėse ir čia neturėjo civilinių teisių, buvo atšauktas į Lenkiją, kur 1921 m. tapo Lomžos karinės apygardos vadu. Kaip vienas vyriausiųjų karininkų, taip pat vadovavo Karininkų tribunolui. 1923 m. išėjo į atsargą, turėdamas „*broni*" generolo (lenk. *Generał broni*) laipsnį. Apsigyveno Suchoževo dvare, kur 1934 m. mirė. Palaidotas Varšuvoje, Povonzkų kapinėse.

Literatūra
----------

* Stawecki Piotr. *Słownik biograficzny generałów Wojska Polskiego 1918–1939*. Warszawa 1994, ISBN 83-11-08262-6, p. 291–292

Šaltiniai
---------

1. ↑  Polski Słownik Biograficzny. T. XXXIII/1991-1992. Rządkowski Jan (1860–1934). Archyvuota kopija 2019-08-14 iš Wayback Machine projekto.
Kamufliažinis ripstopas (medvilnė ir nailonas)
Parasparnio audeklas – ripstopas
Nailono ripstopas yra pagrindinis audinys, iš ko siuva karšto oro balionus
**Ripstopas** (angl. *ripstop*, iš angl. *rip* 'plyšti' + angl. *stop* 'stabdyti') – audeklas, austas sudarant specialią struktūrą, kuri daro jį žymiai atsparesnį plyšimui. Jame reguliariais tarpais (paprastai kas 5–8 mm) įaudžiami armuojantys stori tvirti siūlai (paprastai nailoniniai), kurie sudaro tinklelį.

Plonas ir lengvas ripstopo audeklas turi trimatę sandarą, nes storesnės gijos būna įaustos plonesniame audekle. Senesniuose ripstopo variantuose storieji siūlai sudarydavo paviršiuje gana iškilą tinklelio tekstūrą, o naujesniuosiuose ripstopo variantuose armuojantys siūlai nėra tokie matomi. Panašus efektas gali būti gautas mažesniais tarpais įaudžiant du ar tris plonus verpalus greta.

Ripstopo privalumai yra:

* didelis stiprio ir masės santykis,
* maži įplyšimai linkę neplisti, nes juos stabdo armuojantys siūlai.

Ripstopas audžiamas iš medvilnės, šilko, poliesterio, polipropileno, o nailono siūlai naudojami armavimui.

Panaudojimas
------------

Ripstopas naudojamas jachtų burėms, Karšto oro balionams, aitvarams, parašiutams, turistinei įrangai (palapinėms, miegmaišiams, kuprinėms ir pan.), vėliavoms, krepšiams ir kitokiems įtaisams, kuriems reikia lengvo stipraus audeklo.
Storesnis ripstopas naudojamas karinėms uniformoms, ugniagesių aprangai, darbo drabužiams, imtynininkų aprangai, turistų ir sportinei aprangai. Ripstopo lopai su iš anksto užteptais klijais naudojami kitiems audiniams remontuoti.

Aviacijoje katapultuojamų krėslų parašiutai siuvami iš ripstopo, kurio pagrindinis audeklas yra elastingas, kad stiprus oro srautas ištemptų tarpus tarp armuojančių siūlų ir praleistų daugiau oro, kai krėslo greitis sumažėja, ištempti (ir dėl to orui laidūs) elementai susitraukia ir laidumas orui pasidaro toks pat, kaip paprastuose parašiutuose. Dėl tokios parašiutų audeklo struktūros katapultuoto krėslo greitis lėtėja švelniau, t. y. sumažėja pagreitis, dėl kurio gali būti pažeistas piloto stuburas.

* Didžiausias pasaulyje aitvaras (2004 m.) iš nailono ripstopoDidžiausias pasaulyje aitvaras (2004 m.) iš nailono ripstopo
* Afganistano policininkai apžiūri naujai gautas uniformas iš ripstopo audeklo (2010 m.)Afganistano policininkai apžiūri naujai gautas uniformas iš ripstopo audeklo (2010 m.)

Nailono ripstopas
-----------------

Nailono ripstopas (angl. *ripstop nylon*) yra lengvas nailono audinys, audžiamas įvairių spalvų ir storių. Jis gali būti nelaidus vandeniui, atsparus ugniai, būti nulinio akytumo (nelaidus vandeniui ir orui). Pagal lankstumą gali būti tiek lankstus lyg plonas šilkas, tiek standus lyg kraftpopieris.

Nailono ripstopas buvo išrastas Antrojo pasaulinio karo metais kaip pakaitalas parašiutų šilkui.

Nuorodos
--------

1. ↑  Fairchild’s Dictionary of Textiles, 7th edition, pg. 474
| Skaržyskas-Kamenalenk. *Skarżysko-Kamienna* |
| --- |
|        |
| *Stotis* |
|  |
| 

Skaržyskas-KamenaSkaržyskas-Kamena

51°7′00″ š. pl. 20°54′00″ r. ilg.﻿ / ﻿51.11667°š. pl. 20.90000°r. ilg.﻿ / 51.11667; 20.90000﻿ (Skaržyskas-Kamena)Koordinatės: 51°7′00″ š. pl. 20°54′00″ r. ilg.﻿ / ﻿51.11667°š. pl. 20.90000°r. ilg.﻿ / 51.11667; 20.90000﻿ (Skaržyskas-Kamena) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Švento Kryžiaus vaivadija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1923 (miesto teisės) |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 48 957  |
| **Plotas** | 64,16 km² |
| **Tankumas** (2006) | 763 žm./km² |
| **Altitudė** | 250 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 26-110 |
| **Tinklalapis** | www.skarzysko.pl |
|  **Vikiteka** | Skaržyskas-Kamena |

**Skaržyskas-Kamena** (lenk. *Skarżysko-Kamienna*) – miestas vidurio rytų Lenkijoje, Švento Kryžiaus vaivadijoje, apie 34 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos sostinės Kelcų. Administracinis apskrities (*Powiat skarżyski*) centras, įsikūręs prie Kamenos (*Kamienna*) upės. Turi apie 49 tūkst. gyv. Iki 1928 m. miestas vadinosi Kamena. Neformaliai vartojama pirmoji pavadinimo dalis – Skaržyskas.

Miestas yra svarbus geležinkelio mazgas. Pro čia praeina geležinkeliai Sandomieras–Koliuškai (*Sandomierz, Koluszki*) ir Krokuva–Varšuva.

Istorija
--------

Bažnyčia senamiestyje
Apie Milicos gyvenvietę (dab. Skaržysko ribose) pirmą kartą rašoma 1173 m. kai čia buvo susirinkę riteriai, o jiems vadovavo Mažosios Lenkijos kunigaikštis Kazimieras II Teisingasis. 

1923 m. Kamenai suteiktos miesto privilegijos. 1924 m. pastatyta ginkluotės gamykla MESKO. Dalis jos pastatų per II Pasaulinį karą buvo panaudoti priverčiamojo darbo stovyklai, kurioje žuvo tūkstančiai vietinių žydų.

Nuorodos
--------

* Skaržysko oficiali svetainė (lenkų k.)
Vokietijos Federalinis Finansų Teismas
**Vokietijos Federalinis Finansų Teismas** (vok. *Bundesfinanzhof* 'Sąjungos finansiniai rūmai; *BFH*) – paskutinės instancijos teismas Vokietijoje mokesčių ir muitų bylose; finansinis teismas. Pirmtakas – 1950 m. įsteigtas Reicho Finansų Teismas.

Būstinė – Miunchenas. Kaip institucija priklauso nuo 1970 m. Vokietijos teisingumo ministerijai (prieš tai – Vokietijos finansų ministerijai, dėl ko kildavo nepasitenkinimų dėl galimo šališkumo dėl priklausymo tai pačiai viešųjų finansų institucinei sistemai). Bylos paskirstomos pagal dalykines sritis bei iš dalies pagal abėcėlę.

Struktūra
---------

11 Senatų:

I. Senatas: Korporacinis mokestis (*Körperschaftsteuer*)
II. Senatas: Paveldėjimo mokestis, pagrindinių pajamų mokestis (*Erbschaftsteuer, Grunderwerbsteuer*)
III. Senatas: Pajamų mokestis, tarifų teisė, vaiko pinigai, investicinė priemoka (*Einkommensteuer, Tarifrecht, Kindergeld, Investitionszulage*)
IV. Senatas: Personalinės bendrijos (*Personengesellschaften*)
V. Senatas: Pridėtinės vertės mokestis (*Umsatzsteuer*)
VI. Senatas: Atlyginimo mokestis (*Lohnsteuer*)
VII. Senatas: Proceso teisė, muitai, rinkos santvarkos teisė (*Verfahrensrecht, Zoll, Marktordnungsrecht*)
VIII. Senatas: Laisvųjų profesijų asmenys (*Freiberufler*)
IX. Senatas: Nuoma (*Vermietung und Verpachtung*)
X. Senatas: Gyventojų pajamų mokestis, ypatingos išlaidos (*Einkommensteuer, Sonderausgaben*)
XI. Senatas: Pridėtinės vertės mokestis (*Umsatzsteuer*).
Juokais yra išskiriamas XII. Senatas: jam priskiriami moksliniai bendradarbiai (vok. *wissenschaftlicher Mitarbeiter*) – teisėjų padėjėjai, asistentai.

Vadovybė
--------

* 1999–2005 m. Iris Ebling (g. 1940 m.)
* Nuo 2005 m. Wolfgang Spindler  (g. 1946 m.)

Nuorodos
--------

* Oficiali Vokietijos Federalinio Finansų Teismo tinklavietė (vokiečių, anglų k.)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RVokietijos teismų sistema |
| --- |
|  |
| Konstitucinė priežiūra | 
Konstitucinis Teismas (*Bundesverfassungsgericht*) | coat of arms of Germany |
|  |
| Aukščiausieji teismai | 
 Federalinis Administracinis Teismas (*Bundesverwaltungsgericht*)  **·**  Aukščiausiasis Teismas (*Bundesgerichtshof*)  **·**  Federalinis Finansų Teismas (Bundesfinanzhof)  **·**  Federalinis Darbo Teismas (*Bundesarbeitsgericht*)  **·**  Federalinis Socialinis Teismas (*Bundessozialgericht*)  |
|  |
| Kita | 
Bendrasis Vokietijos aukščiausiųjų teismų senatas (*Gemeinsamer Senat der Obersten Gerichtshöfe*) |

 |
Keturlapis dobilas
**Keturlapis dobilas** – neįprasta dobilų sudėtinių lapų, kurie paprastai būna trilapiai, variacija. Dažnai tikima, kad keturlapiai dobilai neša sėkmę juos radusiems žmonėms, ypač kai yra rasti netyčia.

Apskaičiuota, kad vienam keturlapiam dobilui tenka maždaug 10 000 trilapių. Nepaisant to, vienas kolekcionierius teigė per gyvenimą radęs net 160 000 keturlapių dobilų.

Egzistuoja ir penkialapiai dobilai, bet jie yra dar retesni nei keturlapiai. Didžiausias užfiksuotas lapelių skaičius yra 21. Ankstesnis rekordas priklausė aštuoniolika lapelių turinčiam dobilui, kurį išaugino tas pats žmogus. Tiek daug lapų turintys dobilai buvo išvesti selekcijos būdu.

Kai kurie augalai, kaip valgomasis kiškiakopūstis, kartais yra palaikomi keturlapiais dobilais, nors iš tikro priklauso visai kitai augalų genčiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Hershey, David R. *Re: how common is a five leaf clover?*. MadSci.org. 16 March 2000.
4. ↑  *Facts About Five-leaf Clovers*. FourLeafClover.com. Nuoroda tikrinta 7 December 2008.
5. ↑
Vokietijos Federalinis Socialinis Teismas
Pašto ženklas, išleistas 50-mečio proga
**Vokietijos Federalinis Socialinis Teismas** (vok. *Bundessozialgericht* - ' Sąjungos socialinis teismas'; *BSG*) - aukščiausios socialinio proceso instancijos teismas Vokietijoje; socialinis teismas. Kiti aukštieji (federaliniai) Vokietijos teismai - Aukščiausiasis (Bundesgerichtshof), Darbo (Bundesarbeitsgericht), Finansų (Bundesfinanzhof), ir Administracinis (Bundesverwaltungsgericht). 

Būstinė - Kaselis. 

Kaip institucija BSG yra pavaldus federalinei Vokietijos darbo ir socialinės apsaugos ministerijai.

Istorija
--------

1954 m. rugsėjo 11 d. įsteigtas teismas (teisinis pagrindas - Vokietijos Konstitucija, 95 str.). Teismo kolegijos vadinamos Senatais (nuo 2007 m. liepos mėn. jų yra 14). Jas sudaro 3 etatiniai teisėjai ir 2 garbės teisėjai (*Ehrenamtlicher Richter*).

Vadovybė
--------

Pirmininkai| Nr. | Teisėjas | Kadencijos pradžia | Kadencijos pabaiga |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Joseph Schneider (1900-1986) | 1954 | 1968 |
| 2 | Georg Wannagat (1916-2006) | 1968 | 1984 |
| 3 | Heinrich Reiter (g. 1930) | 1984 | 1995 |
| 4 | Matthias von Wulffen (g. 1942) | 1995 | 2007 |
| 5 | Peter Masuch (g. 1951) | 2008 |  |

BSG pirmininko pavaduotoja nuo 2003 m. Ruth Wetzel-Steinwedel.

Nuorodos
--------

* Oficiali Vokietijos Federalinio Socialinio Teismo tinklavietė (vokiečių, anglų k.)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RVokietijos teismų sistema |
| --- |
|  |
| Konstitucinė priežiūra | 
Konstitucinis Teismas (*Bundesverfassungsgericht*) | coat of arms of Germany |
|  |
| Aukščiausieji teismai | 
 Federalinis Administracinis Teismas (*Bundesverwaltungsgericht*)  **·**  Aukščiausiasis Teismas (*Bundesgerichtshof*)  **·**  Federalinis Finansų Teismas (Bundesfinanzhof)  **·**  Federalinis Darbo Teismas (*Bundesarbeitsgericht*)  **·**  Federalinis Socialinis Teismas (*Bundessozialgericht*)  |
|  |
| Kita | 
Bendrasis Vokietijos aukščiausiųjų teismų senatas (*Gemeinsamer Senat der Obersten Gerichtshöfe*) |

 |
| Boido apygardaangl. *Boyd County* |
| --- |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6)------ vasaros: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Nebraska Nebraska |
| **Administracinis centras** | Bjutas |
| **Įkūrimo data** | 1891 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2022 m.) | 1 741 |
| **Plotas** | 1 410 km² |
| **Tankumas** (2022 m.) | 1,23 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.boydcounty.ne.gov |

**Boido apygarda** (angl. *Boyd County*) – Jungtinių Amerikos Valstijų apygarda, esanti Nebraskos šiaurinėje dalyje. Pagal 2022 m. duomenis, Boido apygardoje gyveno 1 741 žmonės. Boido apygardos būstinė yra įsikūrusi Bjuto gyvenvietėje. Apygarda įsikūrusi į pietus nuo Pietų Dakotos, į vakarus nuo Nokso apygardos, į šiaurė nuo Holto apygardos ir į rytus nuo Kija Pahos apygardos. Per apygardos pietinę sieną teka Kija Pahos upė. Apygardos rytinėje dalyje yra Monovio kaimas, garsėjantis tuo, kad jame gyvena tik viena gyventoja.

Istorija
--------

Boido apygarda įkurta 1891 m. Pavadinta pagal Džeimsą E. Boidą, Nebraskos septintąjį gubernatorių.

Boido apygardos teismo pastatas Bjute.

Didžiausios gyvenvietės
-----------------------

* Spenseris (395 gyv. 2023 m.)
* Bjutas (266 gyv.)
* Linčas (190 gyv.)
* Neiperis (86 gyv.)
* Bristou (67 gyv.)
* Anoka (13 gyv.)
* Grousas (3 gyv.)
* Monovis (1 gyv.)

Gyventojai
----------

2021 m. duomenimis Boido apygardoje gyveno 93 % baltųjų, 3,31 % indėnų, 0,61 % mišrios rasės, 0,28 % afroamerikiečių, 0,22 % azijiečių ir 2,54 % lotynoamerikiečių kilmės gyventojų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Population Nuoroda tikrinta 2023-10-29.
2. ↑  Welcome to Monowi, Nebraska. Population 1. Nuoroda tikrinta 2023-10-30.
3. ↑  Boyd. Nuoroda tikrinta 2023-10-30.
4. ↑  Boyd County cities. Nuoroda tikrinta 2023-10-30.
5. ↑  Boyd County NE. Nuoroda tikrinta 2023-10-30.