recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Klaipėdos krašto valdžios žinios** (vok. *Amtsblatt des Memelgebietes*) – laikraštis, ėjęs 1920–1939 m. Klaipėdoje. Skelbėsi esąs *skelbimo organas visoms Klaipėdos krašto įstaigoms*.

Istorija
--------

Laikraštį leido Klaipėdos krašto direktorija. Iš pradžių ėjo 4 kartus per mėnesį, nuo 1921 m. – 3 kartus per savaitę. Tekstai spausdinti lietuvių kalba ir vokiečių kalba, 1920 m. ėjo vokiečių kalba leistas tokio pat pobūdžio laikraštis *„Amtsblatt des Memelgebietes"*. Iki 1936 m. spausdintas gotikiniu, vėliau – lotynų šriftu. Skelbė įstatymus, potvarkius, sutartis.  Spausdino F. Beningo spaustuvė ir „Lituania" spaustuvė Klaipėdoje. Išleido priedus „Klaipėdos krašto administracinio teismo sprendimai", „Klaipėdos krašto savivaldybių rinkimų įstatymai". 

Redagavo Klaipėdos krašto direktorijos atstovai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Klaipėdos krašto valdžios žinios*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 215 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 228 psl.
1896 m. olimpinis sidabro medalis
**Sidabro medalis** – medalis, skiriamas už pasiekimus dažniausiai sporto srityje žaidėjui arba komandai, užėmusiems antrąją vietą tam tikrose varžybose ar turnyre. Tradiciškai sidabro medalio laimėtojai ant pakylos stovi į dešinę nuo aukso medalio laimėtojo.

Didžioji dalis sidabro medalio turinio sutampa su aukso medaliais – tiesiog aukso medalių išorinis sluoksnis yra padengtas auksu, o 97 proc. svorio sudaro sidabras.

Istorija
--------

Medaliai pradėti skirti kaip apdovanojimai nuo 1904 m. olimpiadose. Šiuo metu visiems antrąją vietą užimantiems olimpiečiams suteikiami sidabro medaliai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Silver medal. Cambridge.org (tikrinta 2024-01-21).
2. ↑  Silver medal award. Britannica.com (tikrinta 2024-01-21).
3. ↑  What are the olympic medals made of? Uwaterloo.ca (tikrinta 2024-01-21).
4. ↑  The History of the Olympic Silver Medal. Goldfellow.com (tikrinta 2024-01-21).
5. ↑  The history of gold, silver, and bronze medals in 3 major milestones. 2023-02-23, Vanhorlicks.com (tikrinta 2024-01-21).
6. ↑  About the medals. Olympics.com (tikrinta 2024-01-21).
**„Mūsų Vytis"** – lietuvių skautų laikraštis, ėjęs 1948–2006 m. su 1998–2004 m. pertrauka. 1948–1950 m. ėjo Memingene kaip laikraštis „Vytis", 1951–1997 m. buvo leidžiamas JAV, 2004 m. atkurtas Vilniuje.

Istorija
--------

Įsteigė Bronius Kviklys. Nuo 1948 m. rugsėjo 25 d. iki 1950 m. balandžio mėn. ėjo Memingene kaip laikraštis pavadinimu „Vytis". Iki 1953 m. buvo spausdinama rotatoriumi, vėliau, *skautiškos minties žurnalas*, spausdintas spaustuvėje; nuo 1980 m. spausdino dienraščio „Draugas" spaustuvė. Tiražas 1985 m. – 450 egz. 

Užsienyje leido Akademinis skautų sąjūdis, Vilniuje nuo 2004 m. – Studentų skautų organizacija. Iki 1968 m. ėjo kas 2 mėn. iki 1995 m. – kas ketvirtį, iki 1997 m. nereguliariai. Nuo 2004 m. – vieną kartą per metus. Iki 1953 m. buvo dauginamas rotatoriumi. 1977–1980 m. buvo leidžiamas specialus priedas „Budėk!", skirtas skautų vadovams, su daugybe praktiškų patarimų apie skautavimą.

Laikraštyje bendradarbiavo: Nijolė Jankutė-Užubalienė, Jurgis Gimbutas, Vytautas Mikūnas ir kiti.

Redaktoriai
-----------

* Bronius Kviklys – 1951–1956 m. jis ir steigėjas
* Eugenijus Petras Vilkas – 1957 m.
* V. Stasiškis – 1958 m.
* Algirdas Avižienis – 1959–1962 m.
* Vytautas Germanas – 1962–1966 m.
* Rimantas Griškelis – 1966–1968 m.
* Rūta Kviklytė – 1969–1974 m.
* L. Girnius – 1974–1976 m.
* Antanas Saulaitis – 1977–1979 m.
* Juozas Toliušis – 1980–1985 m.
* V. Vakarytė – 1985–1986 m.
* V. P. Mickūnas – 1986 m.
* Birutė Kožicienė – 1987–1989 m.
* Aurimas Pautienius-Želvys – 2004–2006 m.
* Jolita Buzaitytė–Kašalynienė – 2007 m.
* Giedrius Židonis – 2008 m.
* Nomeda Bepirštytė – 2009 m.

Nuorodos
--------

* „Mūsų Vytis" 1951-1997 suskaitmenintas archyvas pas spauda.org

* „Mūsų Vytis" skenuoti puslapiai pas epaveldas.lt

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 346 psl.
2. ↑  *Mūsų Vytis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 625 psl.
| **Dominykas Jonas Blynas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1877 m. rugpjūčio 18 d.Rusija Pazūkai, Pušaloto valsčius, Rusijos imperija |
| Mirė | 1933 m. birželio 22 d. (55 metai)Lietuva Kaunas |
|  |
| Veikla | Lietuvos bankininkas, knygnešys, žurnalistas, politinis bei visuomenės veikėjas |
|  |
|  **Vikiteka** | Dominykas Jonas Blynas |

**Dominykas Jonas Blynas** (1877 m. rugpjūčio 18 d. Pazūkai, Pušaloto valsčius, Rusijos imperija – 1933 m. birželio 22 d. Kaunas) – Lietuvos bankininkas, knygnešys, žurnalistas, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Gimė ūkininkų šeimoje. Mokėsi Pušaloto pradžios mokykloje, Panevėžio realinėje gimnazijoje, tėvų raginamas įstojo į Kauno kunigų seminariją, tačiau, nepajutęs pašaukimo, jos nebaigė. Darbo ieškoti išvyko į Peterburgą, 1900 m. atvykęs į Odesą, įsidarbino Valstybiniame žemės ūkio banke ir išdirbo jame iki 1918 m.

Aktyviai dalyvavo lietuvių kolonijos visuomeniniame gyvenime, vienas saviveiklos, šalpos draugijos, lietuviškos mokyklos atidarymo iniciatorių. Spaudos draudimo metais platino lietuvišką spaudą. Apie Odesos lietuvių gyvenimą rašė straipsnius ir korespondencijas į leidinius „Vilniaus žinios", „Lietuvių laikraštis", „Lietuvis" ir kt. Kai, prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, Odesą užplūdo pabėgėliai iš Lietuvos, rūpinosi jų reikalais, vienas lietuvių komiteto nukentėjusiems dėl karo šelpti organizatorių. 1917 m. Odesos lietuviai jį išrinko savo atstovu į Visos Rusijos lietuvių seimą Peterburge.

Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, su pirmuoju pabėgėlių srautu grįžo į Lietuvą, dirbo ką tik susikūrusiose Finansų ir susisiekimo ministerijose, Vyriausiosios komisijos Pirmojo pasaulinio karo nuostoliams nustatyti sekretorius, nepriklausomybės kovų savanorių aprūpinimo žeme – Vyriausiosios komisijos kariškiams žemei skirti pirmininkas. 1921–1924 m. Prekybos ir pramonės banko valdininkas, 1924–1925 m. Lietuvos žemės banko direktorius. 1928 m. akcinės bendrovės „Pažanga" steigėjas ir valdybos pirmininkas, kurį laiką bendrovės laikraščio „Lietuvos aidas" atsakingasis redaktorius.  Jo straipsnius ekonomikos ir finansų klausimais spausdino „Lietuva", „Lietuvos aidas".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 68 psl.
2. ↑  Dominykas Blynas. Panevėžio muziejus
| Želvų piliakalnis |
| --- |
| Želvų piliakalnis (pirmam plane, apaugęs medžiais pusiasalis) |
| 

Želvų piliakalnisŽelvų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°19′16.6″ š. pl. 25°32′59.4″ r. ilg.﻿ / ﻿55.321278°š. pl. 25.549833°r. ilg.﻿ / 55.321278; 25.549833Koordinatės: 55°19′16.6″ š. pl. 25°32′59.4″ r. ilg.﻿ / ﻿55.321278°š. pl. 25.549833°r. ilg.﻿ / 55.321278; 25.549833 |

 |
| Vieta | Molėtų rajonas |
| Seniūnija | Suginčių seniūnija |
| Aukštis | 3 m |
| Plotas | 35x14 |
| Naudotas | I tūkstantmečio pr. m. e. antroji pusė – I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1970 |
| Registro Nr. | AR681 / M113 / 3230 |

**Želvų piliakalnis**, *Kaukuras* – piliakalnis Molėtų rajono savivaldybės teritorijoje, į rytus nuo Želvų kaimo, Suginčių seniūnija. Pasiekiamas nuo kelio Gečiai – Kuktiškės, jam kylant į kalniuką, prasidėjus miškui, jo susikirtime su miško keliukais pasukus į dešinę pietryčių kryptimi, 600 m pavažiavus mišku, palei ežerą iki poilsiavietės – yra 50 m į dešinę pietuosna nuo jos, pašlaitėje, pusiasalyje.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas Želvų ežero šiaurinio kranto pusiasalio aukščiausioje dalyje – buvusioje saloje. Aikštelė keturkampė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 35 m ilgio ir 14 m pločio, aukštesniu vakariniu galu. Joje rasta lipdytos keramikos. Šlaitai nuolaidūs, 2-­3 m aukščio.

Piliakalnis dirvonuoja, šlaitai apaugę medžiais.

Tyrimai
-------

1969 m. piliakalnį žvalgė Mokslinė metodinė taryba, 1970 m. – Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. antrąja puse – I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 5000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Suginčių piliakalnis 3 km | Gaižiūnų piliakalnis 7 km | Pelenių piliakalnis 7 km  Vorėnų piliakalnis 5 km |  |
| Pakryžės piliakalnis 14 km |  | Linkmenų piliakalnis 26 km |
| Čiulėnų piliakalnis 4 km | Kulionių piliakalnis 0,4 km | Budrių piliakalnis 18 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 3230 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 188 (Nr. 850).
3. ↑  Kultūros paminklų enciklopedija: Rytų Lietuva. I. V. 1996. P.212.

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.149
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 2, p. 140–141.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Želvos
**„Mūsų kelias"** – lietuvių karo pabėgėlių laikraštis, ėjęs 1945 m. rugsėjo 1 d. – 1949 m. liepos 15 d. anglų zonos Dilingeno karo pabėgėlių stovykloje Vokietijoje.

Istorija
--------

Jo pirmtakas buvo Lietuvių sąjungos Dilingeno skyriaus 2 p. leidinėlis „Pirmoji kregždutė iš Lietuvos", kurio pirmasis numeris išėjo 1945 m. rugpjūčio 25 d. Nuo rugsėjo 1 d. pradėjęs eiti „Mūsų kelias" iš pradžių buvo 4 p. dvisavaitis laikraštis, ėjo nereguliariai, nuo 1945 m. spalio mėn. – dvisavaitis, nuo 1946 m. – savaitraštis, nuo 1948 m. vidurio iki 1949 m. liepos 15 d. ėjo du kartus per savaitę. Daugintas rotatoriumi. Iš viso išėjo 243 numeriai. 

1946–1949 m. turėjo priedą žurnalą „Šviesa". Nuo 1946 m. „Mūsų kelias" redakcija leido ir knygas – daugiausia vadovėlius, grožinę literatūrą, kalendorius. 1946 m. išleido 6, 1947 m. – 5, 1948 m. – 8 knygas. 1949 m. „Mūsų kelias" susijungė su laikraščiu „Mintis" ir persikėlė į JAV. 

Leidėjas ir redaktorius Domas Penikas,  redagavo Aleksandras Laikūnas bei Antanas Musteikis. Bendradarbiavo Antanas Laukaitis, Antanas Sabaliauskas, Aleksandras Vabalas.

Nuorodos
--------

* „Mūsų kelias" 1945-1949 suskaitmenintas archyvas pas spauda.org

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 344 psl.
2. ↑  *Mūsų kelias*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 623 psl.
**Klaipėdos spartesnioji mokykla** – Klaipėdos krašto švietimo įstaiga, veikusi 1925–1939 m. Klaipėdoje.

Istorija
--------

Įsteigta vietoj Klaipėdos preperandumo, 1913 m. prijungto prie Klaipėdos mokytojų seminarijos. Mokslas truko 2 m. baigusieji galėjo toliau mokytis gimnazijoje ar mokytojų seminarijoje, pastarąją 1931 m. baigusių lietuvininkų grupė sudarė Klaipėdos krašto lietuviškos orientacijos pedagogų branduolį. 

Provokiškai Klaipėdos direktorijai nuo 1933 m. pavasario neleidus į Klaipėdos spartesniąją mokyklą priimti naujų mokinių, Klaipėdos mokytojų draugija įsteigė privačią mokyklą, kuri darbą pradėjo 1933 m. rugpjūčio mėn. Baigę antrą kursą moksleiviai galėjo toliau mokytis gimnazijos 5 klasėje. Mokslas mokykloje buvo nemokamas, geriau besimokantiems ir visiems laukininkų vaikams buvo skiriamos stipendijos. Mokyta lietuvių kalba, vokiečių kalba, anglų kalba, matematika, biologija. 

1925 m. mokėsi 40, 1930 m. – apie 100, 1939 m. pradžioje 4 pagrindinėse ir vienoje parengiamojoje klasėje – daugiau, kaip 130 Klaipėdos krašto vaikų. 

Kraštą užėmę naciai 1939 m. mokyklą uždarė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Klaipėdos spartesnioji mokykla*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 223 psl.
Funkcijos grafiko pavyzdys,  
 {\displaystyle {\begin{aligned}&\scriptstyle f\colon [-1,1.5]\to [-1,1.5]\\&\textstyle x\mapsto {\frac {(4x^{3}-6x^{2}+1){\sqrt {x+1}}}{3-x}}\end{aligned}}}Matematikoje **funkcija** – taisyklė, kuri vienam, arba keliems apibrėžimo srities aibės elementams priskiria vienintelį elementą kitoje - funkcijos reikšmių - aibėje. **Funkcijos apibrėžimo sritis** - aibė reikšmių, kurias įgyja nepriklausomas kintamasis, o **funkcijos reikšmių sritis** - aibė reikšmių, kurias įgyja priklausomas kintamasis.

Dviejų kintamųjų funkcijos kartais vadinamos **operacijomis**. Tuo tarpu funkcijos, kurių apibrėžimo aibėje yra kitos funkcijos, vadinamos **operatoriais**, arba "funkcionalais".

Funkcija gali būti užrašoma formule, sąryšių simboliais (pavyzdžiui, f: A → B), ar lentele, kurioje surašyti visi apibrėžimo srities nariai ir juos atitinkančios funkcijos reikšmės. Labai dažnos tokios funkcijos, kurių argumentas ir reikšmė yra skaičiai, o sąryšis užrašomas formule, pavyzdžiui, {\displaystyle f(x)=x^{2}}, kur funkcija *f* priskiria kiekvienam skaičui jo kvadratą.

Funkcijų apibendrinimas – galimybė turėti kelis funkcijos argumentus. Pavyzdžiui:

{\displaystyle g(x,y)=xy}
yra funkcija, kuri bet kuriems skaičiams *x* ir *y* paskaičiuoja jų sandaugą. Nors atrodo, kad tokia funkcija neatitinka apibrėžimo, nes turi daugiau nei vieną argumentą, galima nesunkiai įsivaizduoti, kad tai funkcija, kurios argumentas yra pora (*x*, *y*) iš aibės *R×R*.

Istorija
--------

Matematinį terminą „funkcija" pirmasis 1694 m. panaudojo Gotfridas Leibnicas, apibūdindamas dydį, susietą su kreivės tam tikru tašku ar liestine. Tokios funkcijos dabar vadinamos diferencijuojamomis funkcijomis. Tokios funkcijos turi ribą ir išvestinę, kas yra diferencialinio ir integralinio skaičiavimų pagrindas.

XIX amžiuje funkcijos sąvoka formalizuota bei praplėsta. XIX amžiaus pabaigoje nepriklausomai vienas nuo kito beveik tuo pat metu šiuolaikinį funkcijos formalų apibrėžimą pateikė prancūzas Peteris Dirichlė ir rusas Nikolajus Lobačevskis.

Funkcijos grafikas
------------------

Funkcijos {\displaystyle y=f(x)} grafikas yra aibė visų koordinačių plokštumos taškų {\displaystyle (x;y)}, kurių abscisės yra argumento reikšmės, o ordinatės - funkcijos {\displaystyle f(x)} atitinkamos reikšmės.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Lyginės ir nelyginės funkcijos

Šaltiniai
---------

1. ↑  Autorių kolektyvas. Matematika 11. I dalis. – Vilnius: TEV, 2002. – 124 p. ISBN 9955-491-22-1
2. ↑  Vidmantas Pekarskas. Matematika: kurso kartojimo medžiaga. – Kaunas: Šviesa, 2004. – 39 p. ISBN 5-430-03932-2
**„Mūsų sodai"** – Lietuvos *mokslo ir praktikos iliustruotas mėnesinis žurnalas Lietuvos sodininkams, bitininkams, daržininkams, ūkininkams*, vėliau – *mokslinis gamybinis iliustruotas sodininkystės, daržininkystės, bitininkystės ir gėlininkystės mėnesinis žurnalas*, ėjęs 1959 m. gegužės mėn. – 1999 m. Vilniuje.

Žurnalas
--------

Žurnalą leido Lietuvos sodininkystės draugija ir LTSR žemės ūkio ministerija, 1981–1985 m. – LTSR žemės ūkio ministerija, LTSR vaisių ir daržovių ūkio ministerija ir Lietuvos sodininkystės draugija, 1986–1988 m. – LTSR valstybinio agropramoninio komiteto agrokooperatinis susivienijimas „Sodai" ir Lietuvos sodininkystės draugija, nuo 1988 m. – laikraščių ir žurnalų susivienijimas „Periodika", 1991–1994 m. pati žurnalo redakcija, 1995–1999 m. UAB „Mūsų sodai". Tiražas 1959 m. – 23 000 egz. 1987 m. – 127 300 egz. 1993 m. – 18 000 egz. 1997 m. – 7800 egz. 

Bendradarbiai: Alfonsas Čepauskas, K. Verslovas ir kiti.

Redaktoriai
-----------

* Jonas Kriaučiūnas – 1959–1966 m.
* Pranas Keibas – 1967–1990 m.
* Rimgaudas Graibus – 1991–1999 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stasys Švirinas. *Mūsų sodai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 624 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 345 psl.
*Kitos reikšmės – Komunistas (reikšmės).*
**Komunistas** – LKP CK leidinys, ėjęs 1918–1932 m. 1941 m. ir 1945–1990 m.

Istorija
--------

Pradėtas leisti 1918 m. balandžio 6 d. Voroneže kaip Rusijos komunistų partijos (bolševikų) lietuvių sekcijų Centro biuro žurnalas. 1918 m. Voroneže išėjo 32 numeriai. 1918 m. gruodžio 20 d. – 1919 m. balandžio 18 d. leistas Vilniuje kaip Lietuvos ir Baltarusijos KP CK laikraštis; išėjo 49 numeriai. Vilnių okupavus lenkams, 1919 m. gegužės 11 – rugpjūčio 24 d. leistas Daugpilyje; išėjo 20 numerių. Nuo 1919 m. rugsėjo 13 d. ėjo Smolenske, nuo 1919 m. lapkričio 25 d. – žurnalas. Raudonajai armijai užėmus Vilnių, 1920 m. liepos 20 d. – rugpjūčio 27 d. vėl leistas Vilniuje kaip laikraštis; išėjo 25 numeriai. Nuo 1920 m. spalio 28 d. vėl ėjo Smolenske, iš pradžių kaip LKP Užsienio biuro, nuo 1923 m. vasario – kaip LKP CK organas. 1928 m. rugpjūčio mėn. – 1932 m. gruodžio mėn. leistas Tilžėje kaip žurnalas. Iš viso išėjo 258 numeriai. Tiražas 900–6000 egz. Platintas daugiausia nelegaliai.

Redagavo Zigmas Angarietis ir Vincas Kapsukas. Redakcinėje kolegijoje įvairiu metu buvo Juozas Opanskis, Karolis Požela, Karolis Didžiulis, Ignas Gaška.

Žurnalo leidimas buvo atnaujintas 1941 m. Prieš karo pradžią išėjo 2 numeriai, kuriuos suredagavo Kazys Preikšas.

1945–1990 m. Vilniuje lietuvių ir 1946–1990 m. rusų kalba kaip atkurtas 1918–1932 m. bei 1941 m. ėjęs to paties pavadinimo leidinys, leistas LKP CK mėnesinis teorinis ir politinis žurnalas. Tiražas 1981 m. – 65 300 egz. lietuvių kalba ir 7900 egz. rusų kalba, 1985 m. – 78 000 egz. 1986 m. – 72 600 egz. lietuvių k. ir 9500 egz. rusų k. 1990 m. – po 17 900 egz. lietuvių ir rusų k.

Vyr. redaktoriai
----------------

* Kazys Preikšas – 1945–1955 m.
* Jonas Karosas – 1955–1961 m.
* Vladas Niunka – 1961–1971 m.
* Genrikas Zimanas – 1971–1984 m.
* Antanas Viršulis – 1984–1990 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 238 psl.
| **Dzintra Varžgalienė** |
| --- |
| Gimė | 1951 m. liepos 3 d. (72 metai)Ryga |
| Sutuoktinis (-ė) | Petras Varžgala |
|  |
| Veikla | muzikologė, radijo ir televizijos žurnalistė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 2001 m. – Sausio 13-osios atminimo medalis
 |

**Dzintra Indriksonė-Varžgalienė** (g. 1951 m. liepos 3 d. Rygoje) – Lietuvos muzikologė, radijo ir televizijos žurnalistė.

Biografija
----------

1973 m. Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute baigė muzikos mokytojos specialybę.

Nuo 1977 m. Lietuvos valstybinio televizijos ir radijo komiteto muzikos redakcijos redaktorė, nuo 1987 m. TVR Kauno radijo ir televizijos muzikinių laidų redaktorė. 1977-1996 m. Lietuvos televizijoje parengė apie 800 pramoginės muzikos laidų, tarp jų laidų ciklus „Melodijos ir ritmai", „Debiutas", „Vakaro divertismentas", „Metronomas", „Videožaidimai", „Inkognito", „Teleshow", „Studija MT", „Etalonas". Taip pat rengė žinomų atlikėjų ir kompozitorių autorinius vakarus. Išspausdino straipsnių estrados klausimais.

1991 m. Sausio 13-ąją rusų okupantams užėmus Lietuvos radijo ir televizijos pastatą su Jolanta Šarpnickiene pradėjo vesti tiesiogines laidas, skelbti Lietuvai ir pasauliui apie įvykius Lietuvoje iš Sitkūnų radijo stoties.

Įvertinimas
-----------

* 2001 m. – Sausio 13-osios atminimo medalis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 552 psl.
„Mūsų žinynas" pirmasis numeris, 1921 m.
**Mūsų žinynas** – Lietuvos karybos ir istorijos žurnalas, ėjęs 1921–1940 m. Kaune.

Istorija
--------

Žurnalą įsteigė Krašto apsaugos ministerijos Karo mokslo skyrius, leido Spaudos ir švietimo skyrius. Iki 1925 m. ėjo kas tris mėnesius, nuo 1929 m. – kas du, 1929–1940 m. – kas mėnesį. Nagrinėjo karo mokslo, karų istorijos, Lietuvos kariuomenės organizacijos, karių rengimo ir auklėjimo, karinės ginkluotės, Lietuvos istorijos ir tarptautinių santykių raidos klausimus. Tiražas 1000 egz. (1928 m.). 

Leido priedus: „Kardas", 1925 m. „Karo archyvas", „Karo literatūros rodyklė", „Karo mokslų draugijos žinios".

Bendradarbiavo Jonas Basanavičius, Petras Biržys, Viktoras Biržiška, Jurgis Byla, Petras Bytautas, Karolis Dineika, Martynas Yčas, Augustinas Janulaitis, Paulius Galaunė, Kazys Grinius, Vincas Grigaliūnas-Glovackis, Vaclovas Griganavičius, Leonas Gustaitis, Vladas Ingelevičius, Augustinas Janulaitis, Viktoras Jasaitis, Maksimas Katchė, Pranas Kaunas, Stanislovas Kuizinas, Kazys Ladiga, Antanas Mačiuika, Vladas Mieželis, Kazys Musteikis, Povilas Pakarklis, Jonas Petruitis, Petras Purėnas, Antanas Simanas Rėklaitis, Petras Ruseckas, Aleksandras Ružancovas, Kazys Škirpa, Konstantinas Žukas ir kiti.

Redaktoriai
-----------

* Jonas Martynas Laurinaitis – 1920–1921 m.
* Vytautas Steponaitis – 1921–1925 m.
* Juozas Lanskoronskis – 1930–1934 m.
* Aleksandras Šimkus – 1934–1940 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mūsų žinynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 625 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 346 psl.
**Aukštieji karininkų kursai**, *Aukštieji karininkų didžiojo Lietuvos kunigaikščio Vytauto kursai* (nuo 1923 m.), *Vytauto Didžiojo karininkų kursai* (nuo 1932 m.) – Lietuvos aukštesnioji, nuo 1932 m. aukštoji karo mokykla, rengusi vadovaujančius Lietuvos kariuomenės specialistus.

Istorija
--------

Įsteigti 1921 m. balandžio mėn. Kaune. Siekta suvienodinti ir gilinti karininkų žinias. 1922 m. priimtas statutas, kuris numatė bendrąjį ir Generalinio štabo (aukštojo mokslo) skyrius. Dėl įvairių priežasčių – patyrusių ir kvalifikuotų dėstytojų stokos, pirmaeilių valstybės gynimo ir kariuomenės organizavimo uždavinių, pastarasis neveikė, todėl karininkai mokydavosi užsienio valstybių karo akademijose.

Nuo 1923 m. gruodžio 24 d. Aukštieji karininkų kursai kartu su Karo mokykla persikėlė į Aukštosios Panemunės kareivinių pietvakarių dalį, kur veikė iki 1940 m. rugsėjo mėn. vidurio.

1923 m. įsteigti artilerijos, fizinio lavinimo skyriai. 1927 m. kai prie kursų buvo prijungti Aukštieji karo technikos kursai ir Aviacijos kursai, Aukštieji karininkų kursai užėmė tarpinę padėtį tarp aukštesniosios ir aukštosios mokyklos. Į kursus buvo priimami karininkai, baigę aukštesniąją mokyklą. Mokslas trukdavo 2 m. Nuo 1928 m. Aukštieji karininkų kursai neberengė bendrojo skyriaus laidų. 1932 m. kursuose įsteigus Generalinio štabo skyrių Aukštieji karininkų kursai peraugo į Aukštąją karo mokyklą. Kursus baigė apie 500 karininkų.

Kursų viršininkai
-----------------

* Maksimas Katchė
* Leonas Radus-Zenkavičius
* Vladas Skorupskis
* Brunonas Štencelis
* Stasys Dirmantas

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Panemunės kareivinių ir Karo mokyklos pastatų kompleksas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  *Aukštieji karininkų kursai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002

Nuorodos
--------

* Prof. Aldona Gaigalaitė Lietuvos kariuomenės karininkai 1918-1940 metais. Archyvuota kopija 2008-06-16 iš Wayback Machine projekto. Mokslas ir Gyvenimas, 2002/9
*Kitos reikšmės – Džordžtaunas (reikšmės).*

| Džordžtaunasangl. *Georgetown* |
| --- |
| *Parlamento pastatas Džordžtaune* |
|  |
| 

DžordžtaunasDžordžtaunas

6°48′0″ š. pl. 58°10′0″ v. ilg.﻿ / ﻿6.80000°š. pl. 58.16667°r. ilg.﻿ / 6.80000; 58.16667﻿ (Džordžtaunas)Koordinatės: 6°48′0″ š. pl. 58°10′0″ v. ilg.﻿ / ﻿6.80000°š. pl. 58.16667°r. ilg.﻿ / 6.80000; 58.16667﻿ (Džordžtaunas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Gajanos vėliava Gajana |
| **regionas** | Demerara-Mahaika |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1781 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 239 227  |
| **Altitudė** | 0 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Džordžtaunas |

**Džordžtaunas** (angl. *Georgetown*) – Gajanos sostinė, didžiausias miestas ir uostas, esantis šalies šiaurinėje dalyje, prie Atlanto vandenyno, Demeraros (*Demerara*) upės žiočių. 236 tūkst. gyventojų (1990 m.). Svarbus transporto centras – veikia oro uostas, jūrų uostas. Miestas yra 1,5 metro žemiau potvynio metu pakylančio vandens, todėl nuo patvinimo jį saugo siena, pastatyta 1882 m. Daugelis senesnių pastatų stovi aukščiau nei potvynio lygis.

Pagrindinė pramonė – cukraus apdirbimas. Eksportas: cukrus, ryžiai, boksitas, deimantai. Seniausi pastatai: Parlamento rūmai (1833 m.), Prezidento rūmai (1852 m.), neogotikinė rotušė (1899 m.). Veikia 1853 m. įkurtas Nacionalinis muziejus. 1963 m. atidarytas Gajanos universitetas, yra didelis atogrąžų botanikos sodas. Džordžtauno priemiestyje veikia nacionalinis Gajanos kriketo Providenso stadionas. Mieste gyvena skirtingų rasių žmonės, vyrauja indėnai ir karibai.

Istorija
--------

Miestą 1781 m. įkūrė anglai ir jį pavadino savo karaliaus Jurgio III garbei. Kurį laiką miestą valdė prancūzai, o 1784 m. jis atiteko olandams, pavadinusiems miestą Stabruku (*Stabroek*). Tačiau 1812 m. anglai vėl atgavo miestą, sugrąžindami jam pradinį pavadinimą ir paversdami Britų Gvianos kolonijos administraciniu centru. 1966 m. Džordžtaunas tapo nepriklausomos Gajanos sostine. Džordžtaune įkurta Karibų sandraugos būstinė.

Sportas
-------

* Guyana Defence Force FC – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje lygoje.
* Western Tigers FC – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje lygoje.
* Guyana Police Force FC – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje lygoje.
* Santos FC (Gajana) – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje lygoje.
* Fruta Conquerors FC – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje lygoje.
* Džordžtauno stadionas, talpinantis 2 tūkst. žiūrovų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Džordžtaunas (Georgetown)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 293 psl.
2. ↑  Globalsportsarchive
3. ↑  Globalsportsarchive
4. ↑  Globalsportsarchive
5. ↑  Globalsportsarchive
6. ↑  Globalsportsarchive
*Kitos reikšmės – Mūsų žodis (reikšmės).*
**„Mūsų žodis"** – Lietuvos aklųjų ir silpnaregių sąjungos Centro valdybos žurnalas, einantis nuo 1959 m. sausio mėn. kartą per mėnesį.

Žurnalas
--------

Žurnalas leidžiamas aklųjų ir reginčiųjų raštu, nuo 1991 m. – ir garso įrašais, nuo 1999 m. – ir internete. Iš pradžių ėjo Kaune, nuo 1963 m. leidžiamas Vilniuje. 

**Tiražas (egzempliorių):**

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Metai** | **Reginčiųjų raštu** | **Brailio raštu** |
| 1959 | 500 | 200 |
| 1989 | 8300 | 400 |
| 2008 | 900 | 200 |
|

Rašo apie Lietuvos aklųjų ir silpnaregių sąjungos, aklųjų ir aklaisiais besirūpinančių organizacijų, neregių darbinę, kūrybinę veiklą, švietimą, sveikatą, sportą, vtsuom. gyvenimą, politikos aktualijas, aklųjų ir silpnaregių gyvenimą užsienyje.

Bendradarbiai: Antanas Adomaitis, Aldona Armalytė, Algirdas Gineitis, G. Pronckienė, Rimantas Saulytis, A. Šimkuvienė, Jonas Šukys ir kiti.

Redaktoriai
-----------

* Antanas Baltramiejūnas – 1959–1960 m.
* Lionginas Ragėnas – 1960–1963 m.
* Adolfas Venckevičius – 1963–1996 m.
* Vytautas Gendvilas – nuo 1996 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mūsų žodis (LASS)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 625 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 347 psl.

Nuorodos
--------

* „Mūsų žodžio" svetainė Archyvuota kopija 2010-01-09 iš Wayback Machine projekto.
* „Mūsų žodžio" garsinė svetainė
| Masas |
| --- |
| Masas Belgijoje Masas Belgijoje |
| **Ilgis** | 925 km |
| **Baseino plotas** | 36 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 400 m³/s |
| **Ištakos** | Ardėnai |
| **Žiotys** | Šiaurės jūra |
| **Šalys** | Prancūzija, Belgija, Nyderlandai |
|  |
|  **Vikiteka** | Masas |

**Masas** arba **Mezas** (vok. *Maas*, pranc. *Meuse*, lot. *Mosa*) – upė Prancūzijoje, Belgijoje ir Nyderlanduose. Prasideda Prancūzijoje, Aukštutinės Marnos departamente, prie Langreso miesto, 409 m aukštyje virš jūros lygio, Ardėnų kalnuose. Teka į šiaurę žemumomis, žemupyje pasuka į vakarus ir įteka į Šiaurės jūrą sudarydamas bendrą deltą su Reinu.

Didžiausi intakai: Dyzas, Nyrsas, Svalmas, Rūras, Giulas, Urtas, Sambras, Lesė, Semua, Šjeras. Upė laivuojama nuo pat aukštupio, kanalais sujungta su Šelde, Sena, Reinu. Prie Maso įsikūrę miestai: Verdenas (Prancūzija), Namiūras, Lježas (Belgija), Mastrichtas (Nyderlandai).

Masas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 262

Maso baseinas
**Pavasario lygiadienis** – momentas pavasarį, kai Saulė, slinkdama ekliptika, atsiduria dangaus pusiaujo ir ekliptikos susikirtimo taškuose. Laikas, per kurį Saulė nukeliauja nuo vieno pavasario lygiadienio iki kito vadinamas **tropiniais metais**.

Apie kovo 20–21 d. visame Žemės rutulyje dienos ir nakties trukmė tampa vienoda. Nuo šios dienos šiauriniame pusrutulyje naktis – trumpesnė už dieną. Pietiniame pusrutulyje atvirkščiai – diena tampa trumpesnė už naktį.

Lietuvoje
---------

Pavasario lygiadienio šventimas Vilniuje
Senovės lietuviai tikėjo, kad lygiadienio rytą išsimaudžius upėje, tekančioje iš rytų, visus metus būsi tyras ir sveikas. Lygiadienio rytą saulė teka tiksliai rytuose. Toks paprotys praustis rytą užfiksuotas ir Velykų šventės metu, todėl tikėtina, kad kažkada Velykos buvo švenčiamos būtent per pavasario lygiadienį.

Dar XIX a. pradžioje pavasario lygiadienio apeigas lietuviai atlikdavo pasirodžius jaunam Mėnuliui. Dar senesniais laikais jaunaties metu būdavo aukojamas ir valgomas gaidys, o pavasario lygiadienio vakarai laikyti šventvakariais.

Dabar lygiadienis visame pasaulyje švenčiamas kovo 20 d. kartu su Tarptautine Žemės diena – astronominiu pavasariu. Iranėnų šalyse pavasario lygiadienio metu švenčiami Naujieji Metai - Novrūzas.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Vasaros saulėgrįža
* Žiemos saulėgrįža
* Rudens lygiadienis

Šaltiniai
---------

1. ↑
**Nauja vaga** – Ignalinos rajono laikraštis, einantis nuo 1951 m. gegužės 7 d. Ignalinoje, Ateities g. 17.

Istorija
--------

1951–1990 m. LKP Ignalinos rajono komiteto ir LDT leidinys, nuo 1990 m. sausio mėn. – Ignalinos rajono laikraštis. Steigėja ir leidėja UAB „Nauja vaga".

1951 m. ėjo vieną-du kartus per savaitę, 1952–1955 m. – du kartus, vėliau – triskart, nuo 1990 m. – du kartus per savaitę. Iki 1963 m. vadinosi „Kelias į komunizmą". Spausdino Ignalinos spaustuvė. Tiražas 1951 m. – 1000 egz. 1987 m. – 7100 egz. 1997 m. – 3200 egz.

Redakcija
---------

Redakcijoje dirbo: Juozas Adamkevičius, Vaclovas Armužas, Jonas Baltakis, Alfredas Bumblauskas, Algirdas Čekys, J. Kundrotas, Leonas Meilus, V. Navickaitė-Skudutienė, Vytautas Šavelis, Kęstutis Trečiakauskas.

Redaktoriai
-----------

* J. Klapatauskaitė-Aleksiukienė – 1951–1957 m.
* Julijonas Petronis – 1958 m.
* Bronius Genzelis – 1958 m.
* L. Daktaraitytė – 1958–1960 m.
* Jonas Šoliūnas – 1960–1962 m.
* Alfonsas Bartašius – 1962–1969 m.
* K. Jurkevičius – 1969–1982 m.
* Mamertas Krapauskas – 1982–1992 m.
* Laima Miliuvienė – nuo 1992 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 351 psl.
| **Konstantinas Paustovskis** |
| --- |
|  |
| Konstantinas Paustovskis |
| Gimė | 1892 m. gegužės 31 d.Maskva |
| Mirė | 1968 m. liepos 14 d. (76 metai)Maskva SSRS |
|  |
| Veikla | rusų rašytojas |
|  |
|  **Vikiteka** | Konstantinas Paustovskis |

**Konstantinas Paustovskis** (1892 m. gegužės 31 d. Maskvoje – 1968 m. liepos 14 d. Maskvoje) – rusų rašytojas. Buvo du kartus nominuotas Nobelio literatūros premijai.

Biografija
----------

Gimė 1892 m. gegužės 31 d. Buvo vienas iš keturių vaikų, jauniausias iš trijų brolių. 1898 m. šeima persikėlė gyventi į Kijevą. Nuo 1904 m. mokėsi pirmojoje Kijevo gimnazijoje. Tuo metu išleido pirmuosius apsakymus. 1912 m. įstojo į Kijevo universiteto Istorijos-filologijos fakultetą, kuriame mokėsi dvejus metus.

Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui pervažiavo į Maskvą. Dėl sunkios materialinės padėties dirbo tramvajaus konduktoriumi, sanitaru Rusijos kariuomenės traukiniuose. Po 1915 m. vasarą įvykusių abiejų brolių žūčių kare, dirbo kelių vakarinės Rusijos miestų gamyklose. Po Vasario revoliucijos dirbo laikraščių reporteriu. Rusijos pilietinio karo metu gyveno Ukrainoje, Gruzijoje, Armėnijoje, Azerbaidžane. Nuo 1923 m. vėl grįžo į Maskvą, dirbo Rusijos telegrafo agentūroje „ROSTA", vėliau „Pravdos" laikraštyje. Nuo 1930 m. spausdino kūrinius žurnale „30 dienų". Daug keliavo po šalį. Kelionių įspūdžius, šalyje tuo metu vykdytas didžiąsias statybas aprašė savo kūryboje. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui dirbo karo korespondentu. Vėliau buvo evakuotas į Almatą, gyveno Barnaule, kur parašė kelis apsakymus. Po karo vėl gyveno Maskvoje. Vadovavo M. Gorkio Literatūros instituto prozos seminarui. Nuo 1946 m. iki 1963 m. išleido šešių dalių autobiografinę epopėją. Lankėsi daugelyje Europos valstybių. 1965 m. išleido apybraižą apie Lietuvą „Greičio vėjas". 1965 m. ir 1967 m. buvo nominuotas Nobelio literatūros premijai.

1965 m. rudenį palaikė rusų rašytojus A. Siniavskį ir J. Danielių, jų teismo proceso metu. 1966 m. vasario 14 d. pasirašė 25 mokslo, meno ir literatūros veikėjų atvirą laišką L. Brežnevui, kuriame buvo pasisakoma prieš J. Stalino reabilitaciją.

Paskutiniais gyvenimo metais sunkiai sirgo. Mirė 1968 m. liepos 14 d.

Kūryba
------

Kūrybai būdingas lyriškumas, vaizdinga kalba, romantinė nuotaika.

Bibliografija
-------------

Pateikti kūriniai, išleisti lietuvių kalba.

* *Kara Bugazas* (1935 m.)
* *Kolchidė* (1948 m.)
* *Apysaka apie miškus* (1950 m.)
* *Aukso rožė* (1958 m.)
* *Prabėgę metai* (1959 m.)
* *Nerami jaunystė* (1960 m.)
* *Nežinomojo amžiaus pradžia* (1961 m.)
* *Didžiųjų lūkesčių metai* (1962 m.)
* *Šuolis į pietus* (1963 m.)
* *Klajonių knyga* (1966 m.)
* *Sidabriniai debesys* (1974 m.)
* *Ištvinusios upės* (1981 m.)
* *Dovana* (1989 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Paustovskij Konstantin (Konstantinas Paustovskis)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVII (On-Peri). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010. 663 psl.
| Šatraminių II senosios kapinės |
| --- |
| Kapinių vaizdas iš pietvakarių pusės, 2004 m. |
| 

Šatraminių II senosios kapinėsŠatraminių II senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°07′59″š. pl. 21°32′01″r. ilg.﻿ / ﻿56.133023°š. pl. 21.533505°r. ilg.﻿ / 56.133023; 21.533505Koordinatės: 56°07′59″š. pl. 21°32′01″r. ilg.﻿ / ﻿56.133023°š. pl. 21.533505°r. ilg.﻿ / 56.133023; 21.533505 |

 |
| Vieta | Skuodo rajonas |
| Seniūnija | Mosėdžio seniūnija |
| Plotas | 0,06 ha |
| Naudotas | XVI–XIX a. |
| Žvalgytas | 2000, 2004, 2011 m. |

**Šatraminių II senosios kapinės**, vad. *Markapais, Senkapiais, Kapeliais*, yra pietvakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Šatraminiuose (Mosėdžio seniūnija), 0,77 km į pietvakarius nuo kelio Šaukliai–Šatraminiai, 0,27 km į šiaurės vakarus nuo Erlos, kairiajame jos krante.

Kryžiai kapinių šiaurinėje dalyje

Kapinės
-------

Įrengtos į Erlos slėnį įsiterpiančioje pakilumoje, netaisyklingos trapecijos plano, pailgos šiaurės – pietų kryptimi. Palei šiaurinį ir vakarinį šlaitą sukrauta akmenų sienelė, rytų ir pietų – akmenų pylimas. Vakarų pusėje ties viduriu paliktas apie 2 m pločio tarpas įėjimui.

Neveikiančios, laidojimo žymių nesimato. Paviršius nelygus, duobėtas, žemėja į rytus. Ties vakarinės dalies viduriu stovi pseudogotikinė betoninė koplytėlė. Į pietus nuo jos stūkso aukštas ąžuolinis kryžius, o į šiaurę – 4 mažesni kryžiai, kurių vieną juosia statinių tvorelė.

Teritorijos plotas – 0,06 ha, perimetras – 98 m.

Istorija
--------

Kapinių koplytėlė
Įkurtos XVI a. veikė iki XIX a. o kapines uždarius iki XX a. pr. jose laidota atsitiktinai: nekrikštyti kūdikiai, savižudžiai ir pan. Mirusiųjų atminimui nuo seno statomi kryžiai, stovėjo medinė koplytėlė, kuriai sunykus 1936 m. Petras Kalendra pastatė betoninę.

Kapinėse kaimo gyventojai rinkdavosi gegužinių pamaldų, skaitydavo Visų šventųjų litaniją, giedodavo giesmes, duodavo apžadus prie Marijos skulptūros.

Vertingos kaip Žemaičių kraštui būdingas istorijos ir etninės kultūros paminklas.

2000, 2004, 2011 m. žvalgė Julius Kanarskas.

Šaltiniai
---------

* Kazimieras Prušinkas. Kapinės Mosėdyje ir jo apylinkėje. – Žemaičių žemė, 2005, Nr. 2 Archyvuota kopija 2007-12-05 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Šatraminių kaimo kapinės: Skuodo krašto enciklopedija
Funkcija {\displaystyle F(x)} yra funkcijos {\displaystyle f(x)} **pirmykštė funkcija** atkarpoje [a; b], jeigu visose šios atkarpos taškuose teisinga lygybė:

{\displaystyle F'(x)=f(x)\quad } arba {\displaystyle {\mathsf {d}}F(x)=f(x){\mathsf {d}}x\quad }
Visų pirmykščių funkcijų aibė vadinama neapibrėžtiniu integralu ir žymima {\displaystyle \int f(x){\mathsf {d}}x}. Pirmykštės funkcijos radimo uždavinys vadinamas integravimu.

Teorema apie pirmykščių funkcijų aibę
-------------------------------------

Jeigu {\displaystyle F\_{1}(x)} ir {\displaystyle F\_{2}(x)} yra funkcijos {\displaystyle f(x)} pirmykštės funkcijos, tai jos skiriasi viena nuo kitos pastoviu dydžiu (konstanta):

Pasižymime

{\displaystyle \Phi (x)=F\_{2}(x)-F\_{1}(x),\quad }
tada:

{\displaystyle \Phi '(x)=f(x)-f(x)=0.\quad }
Iš Lagranžo teoremos gauname:

{\displaystyle \Phi (x\_{1})-\Phi (x\_{2})=\Phi '(\xi )(x\_{1}-x\_{2})\quad }
{\displaystyle \Phi (x\_{1})-\Phi (x\_{2})=0\quad }
{\displaystyle \Phi (x\_{1})=\Phi (x\_{2}).\quad }
Iš čia:

{\displaystyle \Phi (x)=const.\quad }

Taip pat skaitykite
-------------------

* Neapibrėžtinis integralas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vidmantas Pekarskas. Diferencialinis ir integralinis skaičiavimas. 1 dalis. – Kaunas: Technologija, 2005. – 177 p. ISBN 9986-13-416-1
2. ↑  Petrė Grebeničenkaitė, Erika Tumėnaitė. Matematikos korepetitorius namuose. – Kaunas: Šiaurės Lietuva, 2002. – 128 p. ISBN 9986-705-90-8
3. ↑  Autorių kolektyvas. Matematika. Mokomoji knyga XII klasei ir gimnazijų IV klasei I dalis. – Kaunas: Šviesa, 2003. – 46 p. ISBN 5-430-03746-X
**Eforas** (gr. Ἔφορος 'prižiūrintis', iš gr. ἐπί, epi 'ant; virš' + gr. ὁράω, horaō 'žiūrėti') – renkamas magistratas senovės Spartoje, kurio viena pareigų buvo kontroliuoti abiejų Spartos karalių veiklą. Kasmet iš Spartos piliečių išrinkdavo 5 eforus, kurie prisiekdavo remti Spartos karalius.

Herodotas teigė, kad eforų instituciją įkūrė Likurgas, o Plutarchas rašė, kad ši institucija yra vėlesnė. Manoma, kad eforai buvo reikalingi kaip valdytojai, kai Spartos karaliai vadovaudavo kariuomenei. Eforus rinkdavo visuotiniame susirinkime, kandidatais galėdavo būti bet kuris pilietis. Buvo draudžiama eforą rinkti antrą kartą. Eforai veikdavo kaip atsvara karaliams, kurie retai tarpusavyje sutardavo. Platonas eforus vadino tironais, kurie valdė Spartą kaip despotai, o karalius – tik karvedžiais.

Pagal Plutarchą kiekvieną rudenį eforai paskelbdavo kriptiją – žygį prieš helotus, kurio metu kiekvienas Spartos pilietis galėdavo nužudyti helotą, nebijodamas bausmės.

Eforams nereikėdavo klauptis prieš Spartos karalius, juos labai gerbdavo kiti Spartos piliečiai dėl jų veiklos. Eforai sprendimus priimdavo paprasta dauguma. Kartais Spartos politika pasikeisdavo vienam eforui pakeitus savo nuomonę ir nubalsavus už priešingą poziciją..

Kleomenas III 227 m. pr. m. e. panaikino eforų instituciją, bet po Selasijos mūšio makedoniečių karalius Antigonas III Dosonas ją atkūrė. Eforai egzistavo iki II a. manoma kad juos panaikino Adrianas.

Išnašos
-------

1. ↑  *Eforai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 318-319 psl.
2. ↑  Xenephon, *Constitution of Sparta* 15.6; Xenephon, *Hellenica* 2.3.9-10; Plutarch, *Agis* 12.1, 16.2; Plato, *Laws* 3.692; Aristotle, *The Politics* 2.6.14-16; A. H. M. Jones, *Sparta* (Oxford: Basil Blackwell, 1967), p. 26; Robert Struble, Jr. *Treatise on Twelve Lights*, chapter six, subsection entitled "Ancient Greece. "Archyvuota kopija 2016-04-11 iš Wayback Machine projekto..
3. ↑  Donald Kagan, *The Outbreak of the Peloponnesian War*. page 29. Ithaca/New York 1969, ISBN 0801495563.
**Naujasis Židinys-Aidai** – mėnesinis religijos ir kultūros žurnalas, einantis nuo 1991 m. sausio mėn. Vilniuje.

Istorija
--------

Įsteigė Lietuvos vyskupų konferencija pavadinimu „Naujasis židinys", žurnalas turėjo tęsti tarpukario „Židinio" tradiciją. 1991 m. pabaigoje prie „Naujojo židinio" prisijungė 1949–1991 m. JAV leistas žurnalas „Aidai" ir toliau eina kaip jungtinis žurnalas „Naujasis židinys-Aidai". Žurnalą nuo 1991 m. leido leidykla „Katalikų pasaulis", 1994 m. leidybą perėmė leidykla „Aidai". 1994 m. mėnraščio steigėjų teises iš Lietuvos Vyskupų Konferencijos perėmė Ateitininkų federacija ir leidykla „Aidai". Nuo 2010 m. žurnalo „Naujasis židinys-Aidai" steigėjų teisės priklauso Ateitininkų federacijai ir Lietuvių katalikų mokslo akademijai.

Tiražas: 1991 m. – 7400 egz. 1993 m. – 2200 egz. 1997 m. – 1200 egz. 2004 m. – 1000 egz. 2011 m. – 1600 egz. 

Žurnalas „Naujasis Židinys-Aidai" įkurtas ir leidžiamas siekiant:

* gaivinti krikščioniškosios kultūros tradiciją
* ugdyti akademinę visuomenę, besiremiančią intelektiniu sąžiningumu ir profesine atsakomybe
* skatinti krikščioniškai orientuotą politinį mąstymą

„Naujasis Židinys-Aidai" spausdina originalius ir verstinius straipsnius. Svarbiausios temos – filosofija, teologija, religijotyra, istorija, literatūros ir kalbos klausimai, menas, socialiniai mokslai, kultūros teorija, politika. Taip pat publikuojami klasikiniai Europos ir Lietuvos krikščioniškosios tradicijos tekstai, grožinės literatūros kūriniai. Kiekviename numeryje dedamos periodinės Lietuvos ir pasaulio religijos, kultūros bei visuomenės gyvenimo apžvalgos, knygų ir žurnalų recenzijos.

Vyriausieji redaktoriai
-----------------------

* 1991–2004 m. Petras Kimbrys
* 2004–2009 m. Saulius Drazdauskas
* 2009–2016 m. Nerijus Šepetys
* 2016–2019 m. Tomas Vaiseta
* 2019–2021 m. Rūta Tumėnaitė
* nuo 2021 m. Antanas Terleckas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 352 psl.

Nuorodos
--------

* Žurnalas „Naujasis Židinys – Aidai"
*Kitos reikšmės – Naujienos (reikšmės).*
**Naujienos** – buvęs Jonavos rajono laikraštis, ėjęs nuo 1973 m. kovo 28 m. Apimtis – 12 puslapių. Išeidavo antradieniais ir penktadieniais. Spausdindavo UAB „Rinkos aikštė" spaustuvė (Kėdainiai). Leidėjas – UAB „Naujienų redakcija" (koncernas „Achemos grupė"). Adresas – Žeimių g. 15, II aukštas, LT-55158. Įmonės kodas 156740018.

Istorija
--------

Iki 1992 m. vadinosi „Chemikas", iki 1988 m. ėjo kaip Jonavos gamybinio susivienijimo „Azotas" savaitraštis, iki 1993 m. – valstybinės įmonės „Azotas" laikraštis. Nuo 1993 m. buvo leidžiamas savaitinis imonės laikraštis „Azoto naujienos", nuo 1994 m. – „Achemos žinios".

Nuo 1992 m. leistas du kartus per savaitę, nuo 1995 m. – 3 kartus per savaitę. Tiražas 1973 m. – 1000 egz. 1990 m. – 1500 egz. 1997 m. – 3900 egz.  2009 m. – 3100 egzempliorių (rudenį). 

Regiono laikraštį „Naujienos" leidžianti UAB „Naujienų redakcija" priklausė žiniasklaidos bendrovių grupei „Balto media" (gen. dir. Rimantas Šimkus). Holdingą sudarė Radiocentro" stočių grupė, nacionalinis dienraštis „Lietuvos žinios", „Titnago" ir „Aušros" spaustuvės. Holdingą valdė koncernas „Achemos grupė" (steigėjas - Bronislovas Lubys).

2019 m. likvidavus bendrovę „Lietuvos žinios", kartu buvo sustabdyta ir laikraščio „Naujienos" leidyba.

Laikraštis
----------

Laikraščio rubrikos – „Aktualijos ir komentarai", „Miestas", „Kaimas", „Mūsų sveikata", „Jonavos garbės alėja", „Mozaika", „Televizija", „Skelbimai", „Reklama", „Iš arčiau" ir kt. Skaitytojų skaičius – apie 5500.

Vyriausieji redaktoriai
-----------------------

* Z. Cibutavičius – 1973–1974 m.
* P. Kaunas – 1975–1976 m.
* H. Noreikaitė – 1977 m.
* Ričardas Adamonis – 1978–1989 m.
* R. Kemerzūnas – 1990–1996 m.
* Alfredas Skopas – 1996–1997 m.
* Ūdrys Staselka – 1997–1999 m.
* Romualdas Vytautas Zbormirskas – 1999–2009 m.
* Violeta Liukaitienė – nuo 2009 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Achemos grupė: Bendrovės[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 353 psl.
3. ↑  „Media holdingui vadovaus Rimantas Šimkus"
4. ↑  „Nuo gegužės nebebus leidžiamas laikraštis „Lietuvos žinios", bendrovė likviduojama" - LRT.lt

Nuorodos
--------

* Oficiali Jonavos „Naujienų" svetainė
| **Kostas Augustas** |
| --- |
| Gimė | 1893 m. vasario 20 d.Alsėdžių valsčius, Telšių apskritis |
| Mirė | 1989 m. lapkričio 8 d. (96 metai)Čikaga, JAV |
|  |
| Veikla | inžinierius, žurnalistas |
|  |
| Alma mater | Misurio universitetas |

**Kostas Augustas (Augustinavičius)** (1893 m. vasario 20 d. Alsėdžių valsčius, Telšių apskritis – 1989 m. lapkričio 8 d. Čikaga, JAV) – inžinierius, žurnalistas.

Biografija
----------

1903 m. atvyko į JAV. Valparaiso universitete studijavo chemiją, Munico institute baigė gamtos mokslus, o Armouro institute ir Misurio universitete – chemijos mokslus. Vienas iš dienraščio „Naujienos" steigėjų.

Būdamas 18 metų, pradėjo bendradarbiauti laikraščiuose „Lietuvos ūkininkas" bei „Lietuvos žinios". Valparaiso universitete redagavo laikraštį Moksleivių keliu, žurnale „Jaunoji Lietuva" tvarkė moksleivių skyrių. Bendradarbiavo laikraščiuose „Vienybė lietuvninkų", Moksleivių sparnai, „Kardas". Nuo 1922 m. laikraščio „Naujienos" redaktoriaus pavaduotojas, nuo 1969 m. – redaktorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 39-40 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kim Basinger |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Kimila Ann Basinger |
|  |
| Gimė | 1953 m. gruodžio 8 d. (70 metų) Atėnai, Džordžija |
|  |
| Šalis |  JAV |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
| Lynn Bracken(L. A. Confidential, 1997 m.) |
| Apdovanojimai |
| **Oskaras** - Geriausias antro plano vaidmuo1997 *L. A. Confidential***Auksinis gaublys** - Geriausias antro plano vaidmuo1997 *L. A. Confidential* |

**Kim Basinger** (tariama Kim Beisinge(r), tikrasis vardas *Kimila Ann Basinger*, g. 1953 m. gruodžio 8 d. Atėnuose, Džordžijos valstijoje) – JAV aktorė.

Biografija
----------

Jos tėvas buvo džiazo muzikantas, motina – šokėja. Šeimoje dar augo dvi jaunesnės seserys ir du vyresni broliai. Vaikystėje tėvai tylią ir uždarą mergaitę užrašė į baleto pamokas. Sulaukusi 17 metų, Kim laimėjo „Mis Džordžijos" konkursą, pradėjo dirbti modeliu, o netrukus persikėlė gyventi į Niujorką. Būdama 27 metų, ji ištekėjo už vizažisto *Ron Snyder – Brittono*. Sutuoktinis už ją buvo vyresnis 15 metų. 1989 m. pora išsiskyrė. Tuo tarpu Kim Basinger karjera vystėsi milžinišku greičiu – nuotraukos puošė ne vieno madingo žurnalo viršelį, tapo žymiu fotomodeliu. Norėdama įgyvendinti vaikystės svajonę, Kim pradėjo lankyti aktorių meistriškumo pamokas, dainuoti naktiniuose klubuose.

1976 m. ji persikrausto į Los Andželą, kur netrukus gauna pirmuosius vaidmenis. Pradžioje vaidino serialuose („Čarlio angelai", „Žmogus, vertas šešių milijonų"), vėliau televizijos filmuose. 1983 m. Kim suvaidina filme apie Džeimsą Bondą „Niekada nesakyk "niekada", nusifotografuoja nuoga žurnalui „Playboy". Tai tampa lūžiu jos karjeroje. 1986 m. Kim nusifilmuoja juostoje „Devynios su puse savatės" ir tampa Holivudo sekso simboliu.

Vaidindama komedijoje „Pasmerktas vesti", aktorė susipažįsta su savo antruoju vyru – *Alec Baldwin*. Pora susituokė 1993 m. 1995 m. jiems gimė dukrelė *Ireland Eliesse Baldwin*. Grįžusi po motinystės atostogų, Kim Basinger suvaidino filme „Los Andželo paslaptys" (angl. *L. A. Confidential*) (1997), kuris jai pelnė Oskarą. 2002 m. Kim ir Alekas išsiskyrė. 2004 m. Kim suvaidino filme "Durys grindyse" pagal Johno Irvingo romaną "Našlė vieneriems metams". 2006 m. aktorė nusifilmavo juostoje „Sargybinis".