recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Joškar Olarus. *Йошкар-Ола* |
| --- |
|              |
| *Joškar Olos krantinė* |
|  |
| 

Joškar OlaJoškar Ola

56°38′00″ š. pl. 47°52′00″ r. ilg.﻿ / ﻿56.63333°š. pl. 47.86667°r. ilg.﻿ / 56.63333; 47.86667﻿ (Joškar Ola)Koordinatės: 56°38′00″ š. pl. 47°52′00″ r. ilg.﻿ / ﻿56.63333°š. pl. 47.86667°r. ilg.﻿ / 56.63333; 47.86667﻿ (Joškar Ola) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Marių Respublika Marių Respublika |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 271 868  |
| **Plotas** | 100 km² |
| **Tankumas** (2019) | 2 719 žm./km² |
| **Altitudė** | 90 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Joškar Ola |
|  |
| **Kirčiavimas** | Joškár Olà |

**Joškar Ola** (mar. ir rus. *Йошкар-Ола*) – miestas Rusijoje, prie Mažosios Kokšagos upės; Marių Respublikos sostinė. Yra geležinkelio stotis, oro uostas, plentai į Kirovą, Uržumą, Kazanę. Mašinų gamybos, elektronikos, chemijos, įrengimų gamybos, statybinių medžiagų, medžio apdirbimo, baldų, siuvimo, trikotažo, avalynės, maisto pramonė.

Joškar Oloje veikia Marių, technikos universitetai, pedagoginis institutas, Marių istorijos, kalbos ir literatūros mokslinio tyrimo institutai, kraštotyros (įkurtas 1920 m.), dailės (1981 m.), istorijos (1996 m.), liaudies ir taikomosios dailės (1999 m.) muziejai. Taip pat veikia Marių nacionalinis, muzikinis, rusų dramos, lėlių, jaunojo žiūrovo teatrai, Planetariumas. Yra Kristaus Prisikėlimo cerkvė (1756 m.).

2010 m. 61,2 % miesto gyventojų buvo rusai, 23,3 % – mariai, 4,1 % – totoriai.

Istorija
--------

1584 m. įkurta Kokšažsko tvirtovė. 1781 m. gavo miesto statusą. Iki 1919 m. vadinosi ***Carevokokšaisku*** (*Царевококшайск*), iki 1927 m. ***Krasnokokšaisku*** (*Краснококшайск*). 1920 m. tapo Marių srities sostine.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Joškar-Ola*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
2. ↑  Итоги Всероссийской переписи населения 2010 года. Информационный бюллетень: № 2 – Город Йошкар-Ола. Национальности
3. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 180
| **Abramas Kikoinas** |
| --- |
| Gimė | 1914 m. vasario 23 d.Žagarė, Rusijos imperija |
| Mirė | 1999 m. rugsėjo 22 d. (85 metai)Jekaterinburgas, Rusija |
|  |
| Veikla | Fizikas, matematikas, profesorius. |

**Abramas Kikoinas** (1914 m. vasario 23 d. Žagarėje, Rusijos imperija – 1999 m. rugsėjo 22 d. Jekaterinburge, Rusija) – Lietuvos žydų kilmės TSRS fizikas, matematikas, profesorius.

Biografija
----------

Gimė 1914 m. vasario 23 d. Žagarėje, Isako Kikoino ir Bunės Majofis šeimoje, brolis taip pat mokslininkas Isakas Kikoinas. 1930 m. rugsėjį baigė Pskovo mokyklą ir įstojo mokytis į Leningrado fizikos-matematikos institutą. 1931 m. perėjo mokytis į Leningrado politechnikos universitetą. 1936 m. baigęs mokslus išsiųstas į Charkovą, kur dirbo fizikos instituto laboratorijoje. 1941 m. prieš naciams užimant Charkovą išsiųstas į Almatą, kur prisidėjo prie karinių gamyklų statybų bei dirbo karininkų instruktoriumi. 1943–1945 m. dirbo viename iš TSRS atominio ginklo kūrimo programos filialų Sverdlovske, tuo pačiu metu dėstė Uralo industrijos institute. 1946–1952 m. buvo fizikos katedros vadovu, universitete dėstė iki 1986 metų. 1946–1970 m. dirbo metalų fizikos institute, kur nuo 1957 m. gegužės iki 1970 m. buvo radiacijos laboratorijos vadovu. Parašė ir išleido molekulinės fizikos vadovėlius skirtus universiteto studentams bei parengė fizikos vadovėlius 8, 9, 10 klasių moksleiviams, kurie buvo leidžiami nuo 1965 m. iki 2007 metų. Parašė apie 70 mokslinių straipsnių į Uralo universiteto žurnalą *Kvant*. Išėjęs į pensiją 1989 m. įsitraukė į Jekaterinburgo žydų bendruomenės *Atikva* veiklą. Už nuopelnus mokslui apdovanotas įvairiais valstybiniais apdovanojimais. Mirė 1999 m. rugsėjo 22 d. Jekaterinburge. Sūnus Konstantinas taip pat fizikas.

Nuorodos
--------

* Biografija I (rus.) Archyvuota kopija 2012-10-18 iš Wayback Machine projekto.
* Biografija II (rus.)
* Biografija III (rus.) Archyvuota kopija 2014-02-21 iš Wayback Machine projekto.
* Biografija IV (rus.) Archyvuota kopija 2022-03-15 iš Wayback Machine projekto.
**Pakartoto Įstatymo knyga** – penktoji Penkiaknygės ir Senojo Testamento knyga.

Šioje knygoje surašyti Mozės žodžiai izraelitams po ilgų klajonių metų, prieš pat įžengiant į Pažadėtąją žemę. Graikiškai ir lotyniškai ši knyga vadinama *Deuteronomium* (*Antrinis įstatymas*). Taip pat joje yra papildomų nurodymų, kaip turi gyventi Dievo tauta.

Pakartoto Įstatymo knygoje rašoma, kaip Mozė prisimena įvykius po to, kai jie paliko Sinajaus kalną, primena izraelitams įstatymus ir kviečia jiems paklusti. Šioje knygoje aprašyti nurodymai apie naująją žemę, paklusnumo Dievui svarba. Taip pat rašoma apie sandorą tarp Dievo ir jo tautos atnaujinimą, vadovavimo perdavimą Jozuei, Mozės mirtį.

Veiksmo vieta – lyguma rytiniame Jordano krante.

Pakartoto Įstatymo knygoje aprašyti įvykiai vyko prieš pat įžengiant į Pažadėtąją žemę (apie 1230 m. pr. m. e.).

Pagrindiniai veikėjai – Mozė ir Jozuė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bibilijos enciklopedija. Alna litera. Vilnius, 1992.

Nuorodos
--------

* Pakartoto Įstatymo knyga
| **Chuanas GvaidoJuan Guaidó** |
| --- |
| Venesuelos asamblėjos prezidentas |
|  |
| Gimė | 1983 m. liepos 28 d. (39 metai)La Gvaira, Venesuela |
| Sutuoktinis (-ė) | Fabiana Rosales |
| Venesuelos asamblėjos prezidentas |
| Ėjo pareigas | 2019 m. sausio 5 d. – iki dabar |
| Ankstesnis | Omar Barboza |
|  |
| Partija | Voluntad Popular |
|  |
|  **Vikiteka** | Juan Guaidó |
| Parašas |
|  |

**Chuanas Gerardas Gvaido Markesas** (*Juan Gerardo Guaidó Márquez*; g. 1983 m. liepos 28 d.) – Venesuelos politikas, nuo 2019 m. sausio 5 d. Venesuelos nacionalinės asamblėjos pripažintas laikinai pareigas einančiu prezidentu.

Biografija
----------

Chuanas kilęs iš aštuonių vaikų šeimos. Jo tėvas yra pilotas, motina – mokytoja. Vienas senelis buvo Venesuelos nacionalinės gvardijos seržantas, kitas – Venesuelos laivyno kapitonas. Chuanas 2000 m. baigė vidurinę mokyklą, 2007 m. pradėjo mokytis Džordžo Vašingtono universitete. Chuanas dalyvavo studentų politiniame judėjime, 2009 m. kartu su kitais įkūrė partiją „Žmonių valia". 2010 m. Parlamento rinkimuose Gvaido buvo išrinktas pakaitiniu parlamentaru. 2015 m. parlamento rinkimuose išrinktas į nacionalinę asamblėją.

2019 m. Venesuelos krizės metu Venesuelos nacionalinė asamblėja jį išrinko prezidentu, taip prieštaraudami Nikolaso Maduro valdymui. 2019 m. vasarį Gvaido Venesuelos prezidentu buvo pripažinusios 54 šalys, įskaitant Jungtines Valstijas, Kanadą, Australiją, taip pat didžiąją dalį Europos Sąjungos šalių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Maduro faces off with U.S. over Venezuela rival’s power claim". *PBS*. 24 January 2019. Nuoroda tikrinta 28 January 2019.
| Peterhofas*Петергоф* |
| --- |
|              |
| *Peterhofo rūmai* |
|  |
| 

PeterhofasPeterhofas

59°53′0″ š. pl. 29°54′0″ r. ilg.﻿ / ﻿59.88333°š. pl. 29.90000°r. ilg.﻿ / 59.88333; 29.90000﻿ (Peterhofas)Koordinatės: 59°53′0″ š. pl. 29°54′0″ r. ilg.﻿ / ﻿59.88333°š. pl. 29.90000°r. ilg.﻿ / 59.88333; 29.90000﻿ (Peterhofas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Miestas** | Sankt Peterburgas Sankt Peterburgas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1705 |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 84 930  |
|  |
|  **Vikiteka** | Peterhofas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Peterhòfas |
|  |
| UNESCO vėliava **UNESCO** | (angl.) (pranc.): 540 |

**Peterhofas** (rus. *Петергоф* < vok. *Peter* 'Petras' + *hof* 'rūmai') – Rusijos miestas, esantis 29 km į vakarus nuo Sankt Peterburgo (priklauso kaip atskiras miestas). Svarbus turistinis, mokslinis ir kultūrinis Rusijos centras.

Istorija
--------

 Peterhofo katalikų bažnyčia XX a. pradžioje
 Anglų rūmai XX a. pradžioje
Peterhofą 1705 m. įkūrė Petras I; buvo caro rezidencija. Miesto teisės nuo 1762 m. Peterhofas buvo svarbi Rusijos imperatorių vasarinė rezidencija. Po 1917 m. Spalio perversmo rūmų ir parko ansamblis nacionalizuotas, paverstas muziejumi. Per Antrajį pasaulinį karą Peterhofas buvo sugriautas, vėliau atstatytas. Ansamblis atkurtas pagal 1945 m. parengtą projektą. 1944–1997 m. miestas vadinosi ***Petrodvorecu***.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Краткий топонимический словарь. – Москва: Мысль, 1966. – 32 000 экз.
2. ↑
| Ksantės nomasgr. Νομός Ξάνθης |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Graikijos vėliava Graikija |
| **Periferija** | Rytų Makedonijos ir Trakijos periferija |
| **Administracinis centras** | Ksantė |
| **Demų skaičius** | 6 |
| **Kinotitų skaičius** | 4 |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 105 530 |
| **Plotas** | 1 793 km² |
| **Tankumas** (2005) | 59 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | GR-72 |
| **Pašto kodas** | 67x xx |
| **Tel. kodas** | 254x0, 25540 |
|  |
| **Tinklalapis** | www.xanthi.gr |

**Ksantės nomas** (gr. Νομός Ξάνθης) – vienas iš Graikijos nomų, Rytų Makedonijos ir Trakijos periferijos dalis. Sostinė – Ksantė (52,3 tūkst. gyv.). Tai labiausiai vakarinis Trakijos nomas.

Geografija
----------

Šiaurinėje dalyje driekiasi Rodopų kalnai. Rytuose – Koulos (*Koula*) kalnai, o šiaurės rytuose – *Papingio* kalnai.

Pietinėje ir centrinėje nomo dalyse klimatas Viduržemio jūros tipo. Šiaurinėje dalyje ir kalnuose klimatas labiau kontinentinis, žiemos šaltesnės.

### Ribos

Su Ksantės nomu ribojasi:

* šiaurėje – Bulgarija,
* rytuose – Rodopės nomas,
* pietuose – Trakijos jūra,
* vakaruose – Kavalos nomas,
* šiaurės vakaruose – Dramos nomas.

Gyventojai
----------

Ksantė – vietovė, kur tradiciškai gyvena Graikijos musulmonų mažuma. Nomo gyventojai krikščionys – beveik vien graikai (58,8%), daugelis kurių yra antros ketvirtos pabėgėlių iš Anatolijos ir Rytų Trakijos palikuonys. Vietiniai musulmonai labiau heterogeniški, daugiausia gyvena kaimuose. Daugelis musulmonų – turkai, kurių gimtoji kalba yra turkų. 23% nomo gyventojų ir apie 55% vietinių musulmonų yra pomakai, kurių gimtoji kalba – bulgarų kalba. Nemažai vietinių musulmonų yra čigonai musulmonai, nelegaliai imigravę iš Albanijos ir Kurdistano.

Savivaldybės
------------


| Demas(Nr. žemėlapyje) | YPES kodas | Centras(jei vadinasi kitaip) | Pašto kodas | Teritorijoskodas |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| *Abdera* | 3901 |  | 670 61 | 25410-5 |
| *Myki* | 3905 |  | 671 00 | 25410-2 iki 7 |
| *Stavroupoli* | 3909 |  | 670 52 | 25420-2 |
| *Topeiros* | 3910 | *Evlalo* | 672 00 | 25410-4 |
| *Vistonida* | 3902 | *Genisea* | 670 64 | 25410-8 |
| Ksantė | 3906 |  | 671 00 | 25410-2 iki 7 |
| Kinotita(Nr. žemėlapyje) | YPES kodas | Centras(jei vadinasi kitaip) | Pašto kodas | Teritorijoskodas |
| *Kotyli* | 3904 |  | 673 00 | 25540-2 |
| *Satres* | 3907 |  | 673 00 | 25540-2 |
| *Selero* | 3908 |  | 671 00 | 25410-2 |
| *Thermes* | 3903 |  | 673 00 | 25540-2 |
| **Trichocolea tomentella**Apsauga: 2(V) – Pažeidžiama rūšis |
| --- |
| Pūkuotoji apuokė (*Trichocolea tomentella*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Samanūnai  *( Bryophyta)* |
| Klasė: | Jungermanijainiai  *( Jungermanniopsida)* |
| Eilė: | Jungermanijiečiai  *( Jungermanniales)* |
| Šeima: | Apuokiniai  *( Trichocoleaceae)* |
| Gentis: | Apuokės  *( Trichocolea)* |
| Rūšis: | Pūkuotoji apuokė  *( Trichocolea tomentella)* |

 |
| Binomas |
| ***Trichocolea tomentella***(Ehrh.) Dumort. |

**Pūkuotoji apuokė**  (*Trichocolea tomentella*) – apuokinių (*Trichocoleaceae*) šeimos samanų rūšis.

Aprašymas
---------

Pūkuotosios apuokės lapeliai
Stiebas iki 15 cm ilgio, 2–3 kartus plunksniškai šakotas. Lapai suskaidyti į 4–5 blakstienotas skiautes. Labai aiškiai skiriasi kiekvienais metais užaugusios ūglio dalys. Sporogonai ir lytinio dauginimosi organai aptinkami retai. Dauginasi gniužulo dalimis. Auga dažniausiai plačiais grynais patiesalais, kai kada pavieniais stiebeliais įsiterpusi tarp kitų samanų gūdžiuose tamsiuose šlapiuose miškuose, ypač pelkiniuose ir šaltiniuotuose eglynuose, juodalksnynuose ir mišriuose miškuose, mišku apaugusių mažų upelių pakrantėse, rūgščiuose arba beveik neutraliuose dirvožemiuose.

Paplitimas
----------

Paplitusi Šiaurės pusrutulyje (Europoje, Azijoje, Šiaurės Amerikoje, Šiaurės Afrikoje). Aptinkama vakarinėje, centrinėje ir pietinėje Europoje, Balkanuose, Kaukaze, Rusijoje, Didžiojoje Britanijoje, Airijoje. Šiaurės šalyse paplitusi tik pietinėse Skandinavijos pusiasalio ir Suomijos dalyse. Azijoje rasta Himalajuose.

Aptinkama švairiuose Lietuvos regionuose, kiek retesnė Vidurio Lietuvoje. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Šaltiniai
---------

Rašomavičius Valerijus, Lietuvos raudonoji knyga, Kaunas: „Lututė", 2007. psl. 291. ISBN 978-9955-692-71-3
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Ksenija Knorre** |
| --- |
| Gimė | 1953 m. gruodžio 3 d. (69 metai)Maskvoje |
| Tautybė | rusė |
| Tėvas | Vadimas Knorre |
| Motina | Vera Gornostajeva |
| Sutuoktinis (-ė) | Petras Geniušas |
| Vaikai | Lika Kremer Lukas Geniušas |
|  |
| Veikla | rusų pianistė, pedagogė. |
|  |
| Išsilavinimas | Maskvos valstybinė P. Čaikovskio konservatorija |

**Ksenija Knorre** (rus. *Ксе́ния Вади́мовна Кно́рре*) (g. 1953 m. gruodžio 3 d. Maskva, RTFSR) – rusų pianistė, Maskvos valstybinės Piotro Čaikovskio konservatorijos profesorė.

Biografija
----------

Gimė Maskvoje. Jos motina – Maskvos Piotro Čaikovskio valstybinės konservatorijos profesorė Vera Gornostajeva. Tėvas – fizikas Vadimas Knorre. Ksenija yra žymaus mokslininko Georgijaus Knorre anūkė.

1972 m. baigė Centrinę muzikos mokyklą. 1978 m. – baigė Maskvos konservatoriją (Boriso Zemlianskio klasę). 1983 m. baigė antrosios pakopos universitetines studijas.
1979–1982 m. Dirbo Maskvos valstybinės P. Čaikovskio konservatorijos koncertmeistere. 1981–2001 m. vadovavo bendrajai fortepijono klasei. Nuo 1995 m. – docentė, o nuo 2007 m. – profesorė.
Pirmoje santuokoje ji buvo ištekėjusi už smuikininko Gidono Kremero, su kuriuo susilaukė dukros Likos Kremer. Antrojoje santuokoje buvo ištekėjusi už Lietuvos pianisto Petro Geniušo, su kuriuo susilaukė sūnaus – žymaus pianisto Luko Geniušo.
**Juan Cruz Jorrín**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Juan Cruz Jorrín |
| Gimimo data | 1995 m. vasario 13 d. (27 metai) |
| Gimimo vieta | Buenos Airės, Argentina |
| Ūgis | 181 cm |
| Svoris | 74 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | puolėjas |
| Jaunimo klubai |
| nežinoma | nežinoma |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2015–2016nežinomanežinomanežinomanežinoma2022 | Deportes ValdiviaCD MadridejosCD San Roque de LepeCD TarancónUE AlcúdiaFK Jonava | 06 0(1)0? 0(?)0? 0(?)0? 0(?)0? 0(?)24 0(2) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. spalio 9 d.. |

**Chuanas Krusas Chorinas** (*Juan Cruz Jorrín*; g. 1995 m. vasario 13 d.) – futbolininkas iš Argentinos, puolėjas.

Karjera
-------

Žaidė Argentinoje. 2015–2016 m. sezone rungtyniavo Čilėje, kurioje atstovavo Deportes Valdivia klubui.

Nuo 2018 m. rungtyniavo Ispanijoje, žemesniųjų divizionų klubuose: CD Madridejos, CD San Roque de Lepe, CD Tarancón, UE Alcúdia.

### FK Jonava

2022 m. sezone rungtyniavo „Jonavos" klube, kuris debiutavo A lygoje.

2022 m. balandžio 1 d. įvyko debiutas A lygoje. Šiose rungtynėse FK Riteriai sutriuškino jonaviškius rezultatu 5-0.

2022 m. gegužės 7 d. LFF taurės turnyro rungtynėse prieš Mažeikių „Atmosferą" pasižymėjo pelnydamas įvartį. Jonaviškiai nugalėjo mažeikiškius rezultatu 3-0 ir pateko į kitą turnyro etapą.

2022 m. rugpjūčio 6 d. pelnė du įvarčius A lygos rungtynėse prieš „Džiugo" klubą. Po pirmojo kėlinio žemaičiai pirmavo rezultatu 2-0, bet du tikslūs argentiniečio smūgiai garantavo lygiąsias 2-2 ir jonaviškiai iškovojo vieną tašką.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |
| **2022** | **FK Jonava** | 24 | 2 |

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juan Cruz Jorrín, *BDFutbol*
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* lietuvosfutbolas.lt
* Transfermarkt
* SOCCERWAY
* SOFASCORE
* FLASHSCORE
* Globalsportsarchive
Koordinatės: 54°42′57″š. pl. 25°17′15″r. ilg.﻿ / ﻿54.715856°š. pl. 25.287434°r. ilg.﻿ / 54.715856; 25.287434

|  |
| --- |
| Balstogės universiteto Vilniaus Ekonomikos-informatikos fakultetas |
| Įkurtas | 2007 m. |
| Dekanas | Jerzy Halicki |
| Studentų | 293 (2017 m.) |
| Vieta | Vilnius, Kalvarijų g. 135 |
| Svetainė | www.uwb.lt |

**Balstogės universiteto Vilniaus Ekonomikos-informatikos fakultetas** (lenk. *Wydział Ekonomiczno-Informatyczny w Wilnie Uniwersytetu w Białymstoku*) – Lenkijos Balstogės universiteto filialas, veikiantis Vilniuje, vykdantis bakalauro ir magistro studijos.

Fakultetas vykdo bakalauro studijas trijose kryptyse – ekonomikos, Europos studijų ir informatikos. Baigęs šias pirmosios pakopos studijas absolventai turi galimybę įstoti į antrosios pakopos (magistrantūros) ekonomikos krypties studijas. 2017–2018 m. akademinių mokslo metų laikotarpiui į pirmą studijų kursą buvo priimtas 101 studentas.

Istorija
--------

Iniciatyvą įsteigti Balstogės universiteto filialą Vilniuje, skirtą, visų pirma, Lietuvos lenkams, pateikė Lietuvos lenkų mokslo darbuotojų asociacija 2004-2007 m. Balstogės universiteto filialas Vilniuje tapo ne tik pirmuoju užsienio aukštosios mokyklos filialu Lietuvoje, bet ir pirmuoju Lenkijos universiteto padaliniu kitoje šalyje. 2007 m. spalio 1 d. prasidėjo 1-eji akademiniai metai.

Abiejose valstybėse filialo steigimą lydėjo sunkumai: Lietuvoje abejota, ar to apskritai reikia, o Lenkijoje virė konkurencinė vietos universitetų kova. Filialo steigimui Lietuvos Švietimo ir mokslo ministerija leidimą veiklai suteikė 2007 m. rugpjūčio 9 d. kai kitose aukštosiose mokyklose priėmimas jau buvo baigtas. Galimybė mokytis ekonomikos ir informatikos specialybių lenkų kalba buvo sudaryta 180 studentų, suteikiant darbą 77 dėstytojams – 40 ekonomikos specialistų ir 37 informatikams iš Lenkijos, kviečiant paskaitų skaityti ir lietuvių lektorius. 

2008 m. suteikta teisė išduoti filialo studentams Lietuvos pažymėjimus (tokios pačios transporto, sveikatos ir socialinės apsaugos lengvatos, kokias turi Lietuvos aukštųjų mokyklų studentai). 

2014 m. vasarą Fakultetas gavo būtinus leidimus vykdyti Ekonomikos krypties magistro studijas. Naujais 2014–2015 akademiniais metais į ekonomikos krypties II pakopą buvo priimtas 51 studentas, į ekonomikos krypties I pakopą – 64 studentai, informatikos krypties – 34 studentai. 

2007-2016 m. Fakultete studijas baigė 550 absolventų, kurių didžioji dauguma įsidarbino Vilniaus krašte buhalteriais, vadybininkais, programuotojais, tinklų administratoriais, taip pat savarankiškai. 

2016 m. rudenį Fakultete studijavo 405 studentai.

2019 m. Vilniuje, Aguonų gatvėje, greta Adomo Mickevičiaus gimnazijos, buvo planuojama pradėti Balstogės universiteto naujo pastato, tinkamo 300 studentų studijoms, statybas.

Dekanai
-------

* 1. Jarosław Wołkonowski (2007–2016)
* 2. Mieczysława Zdanowicz (2016–2020)
* 3. Jerzy Halicki (2020– )

Šaltiniai
---------

1. ↑  Władze, Pełnomocnicy}}
2. 1 2  Lenkijos universitetas Vilniuje atveria duris studentams
3. ↑  Vilniuje bus statomas naujas Lenkijos universitetas

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
**Ksenobiotikas** (gr. xenon 'svetimas' + *bios* 'gyvybė') – biologinei sistemai svetima medžiaga.

Siaurąja (biomedicinine) prasme šios medžiagos yra farmakologiškai, endokrinologiškai ar toksikologiškai aktyvios medžiagos, kurios paprastai nėra gaminamos arba randamos šios rūšies organizme, todėl jam yra svetimos. Apibrėžimas apima taip pat ir tas medžiagas, kurių organizme randama žymiai didesniais kiekiais negu įprasta.

Pavyzdžiui, narkotikai ir antibiotikai yra žmonių ksenobiotikai, nes žmogaus organizmas pats jų negamina ir normaliai maitinantis jų kūne nebūna.

Tačiau dažniausiai terminas *ksenobiotikai* vartojamas plačiąja prasme ir reiškia visas žmogaus sintezuotas, anksčiau gamtoje neegzistavusias medžiagas. Paprastai jos kelia taršos pavojų, nes įprasti mikroorganizmai negali užtikrinti jų biologinio skaidymo. Pvz. ksenobiotikams priklauso tokie pavojingi teršalai kaip dioksinai, bifenilai, polivinilchloridas, pesticidai, medienos konservantai, įvairūs tirpikliai ir sintetiniai pluoštai. Per metus sintezuojama tūkstančiai chemiškai naujų ksenobiotikų, o išsamiau ištiriama tik nedidelė jų dalis. Chemikalų keliamas darbo saugos, ekologinės saugos ir kontrolės problemas bandoma spręsti saugos duomenų lapų pagalba.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „xenobiotic". webster.com. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 31 d..
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Ait Benhadu ksaras Maroke.
Haloufo (*Halouff*) ksaras Tunise.
Ksaro griuvėsiai Timimune (Alžyras).
**Ksaras** (arab. قصر), agremas (ber. aghrem) – įtvirtinta berberų gyvenvietė, kurią sudaro vienas greta kito pastatyti namai, kurių išorinės sienos jungiasi ir sudaro ksaro išorinę sieną. Neretai stovėdavo kalnų šlaituose. Ksarai – viena iš svarbiausių berberų architektūros formų.

Ksaro viduje paprastai būdavo bendruomeniniai pastatai – grūdų saugyklos, mečetės, pirtys, taip pat parduotuvės. Gyvenamieji būstai ksare vadinasi *gorfa* (pranc. *ghorfa*). Ksarai būdavo statomi iš samano (plaušaplyčių), rečiau – iš samano ir akmens. Ksarai paplitę Magribo Sacharos oazėse, pietiniuose Atlaso šlaituose. Ksarai tankiausiai išsidėstę pietryčių Maroke, Dra upės slėnio oazėse.

Penkis ksarus UNESCO paskelbė pasaulinio paveldo objektais. Tai Ait Benhadu Maroke ir Uadanas, Šingetis, Tišitas, Ualata Mauritanijoje.

Iš tos pačios arabiškos šaknies kilęs ir ispaniškas žodis *alcázar*, reiškiantis tam tikrą pilies tipą Ispanijoje ar Portugalijoje.
Žodis *ksaras* Magribo arabų kalboje reiškia *pilis*, manoma, kad tai skolinys iš lot. *castrum* 'pilis'.
Berberai ksarus vadina savo žodžiais: vienaskaita ber. aghrem ir daugiskaita ber. igherman. Magribe šis terminas labiau reiškia 'įtvirtintas kaimas; fortas'.
**Kumitė** (jap. 組手) – kovos ar treniruotės forma japonų kovos menuose.
Rungtynėse *kumite* yra dviejų kovotojų kova be išankstinio susitarimo technikos klausimais. Treniruotėse būna skirtingo lygio *kumite*, kurie nustatomi pagal tam tikrus puolimo ar gynybos veiksmus.

Istorija
--------

*Kumitė* karatė istorijoje yra gana naujas reiškinys, kuris prigijo tik XX amžiuje pagal tokius pavyzdžius kaip dziudo, boksas ir kitos kovos šakos. Tradiciniame karatė *kumitė* nebuvo. Didysis karatė meistras Gichin Funakoshi suprato, kad karatė pamažu netenka sportinio charakterio, ir jam atrodė, kad dėl to karatė ugdymo vertė yra pavojuje. Spaudžiamas savo mokinių jis sudėliojo pirmąsias *kumitė* formas, kurios reprezentuoja shotokan-karatė kovinės formos šaknis.

Formos
------

Kumite kova
Šiandien karatė kovotojai yra ugdomi pagal daugialypę *kumitė* formų sistemą. Skirtingi karatė stiliai turi skirtingas *kumitė* formas.

Pradedama dažniausiai su *Kihon-Gohon-Kumite*: du priešininkai stovi vienas prieš kitą. Numatytas puolantysis puola penkis kartus, o besiginantis ginasi traukdamasis atgal. Po paskutinės gynybos seka puolimas. Tiek puolimo, tiek gynybos technikos turi būti visiškai įsisavintos. Pakartotinių atakų techniką galima pasirinkti laisvai.

Su pirmąja forma panašumų turintis *Kihon-Sanbon-Kumite* vyksta tokia pačia taktika, tik čia yra viso labo trys (San) žingsniai puolimui ir gynybai.

*Kihon-Ippon-Kumite* tėra tik viena puolimo ir gynybos ataka. Pavadinimas *Kihon* reiškia, kad technika naudojama kaip pradžiamokslio formos.

*Jiyu-Ippon-Kumite*: Viena puolimo ir gynybos ataka laisva forma.

*Okuri-Kumite*: Ne vienas, bet daugiau puolimų, nuo kurių reikia iš pradžių apsiginti, tam kad būtų galima pulti.

*Kaeshi-Kumite*: Puolantysis atmuša atsakomąjį puolimą po vienos „puolimas – gynyba/atsakomasis puolimas" atakos.

*Happo-Kumite* (jap. hachi – aštuoni): Aštuoni puolantys pasiskirsto aplink besiginantį ir po trumpos komandos jį puola. Šiuo atveju puolantysis turi būti pasiruošęs ir atsakomajai atakai.

*Jiyu-Kumite*: absoliučiai laisva kova, kurioje nei puolimo, nei gynybos technikos nėra įsisavintos. Kovos partneriai stovi laisvai vienas prieš kitą. Sąvoka „Jiyu-Kumite" naudojama dažniausiai kalbant apie sportinę kovą.

Literatūra
----------

* Kumite von Albrecht Pflüger, Dokan Verlag (ISBN 3-9807163-0-9).

Nuorodos
--------

* Kumite su 100 varžovų
**Pakartotiniai 2015 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai** vyko 2015 m. birželio 7 ir birželio 21 d.

Pakartotiniai rinkimai vyko Trakų, Šilutės ir Širvintų rajonuose.

Pakartotinių rinkimų Trakų rajone prireikė, kai Savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo pažeidimus pripažinusi šiurkščiais, VRK kovo 8 d. panaikino rinkimų šioje savivaldybėje rezultatus. Pakartotiniai rinkimai čia vyko birželio 7 d.

Birželio 7 d. Trakuose rinkti 25 savivaldybės tarybos nariai, įskaitant merą. Jei meras nebus išrinktas iš pirmo karto, pakartotinis balsavimas vyks po dviejų savaičių, birželio 21 d. kai varžysis du daugiausia rinkėjų balsų surinkę kandidatai.

Savivaldos rinkimų rezultatus negaliojančiais VRK taip pat pripažino Šilutės rajone, o Širvintų rajone – panaikino mero rinkimų rezultatus. Pakartotiniai rinkimai Širvintose vyks birželio 7 d. o Šilutėje – birželio 21 d.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dėl savivaldybės tarybos ir mero posto Trakų rajone varžysis dešimt partijų


| Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai | Lietuvos vėliava |
| --- | --- |
| 1920 | 1922 | 1923 | 1926 | 1936 | *1990* | 1992 | 1996 | 2000 | 2004 | 2008 | 2012 | 2015 | 2016 | 2020 |
| Lietuvos Respublikos Prezidento rinkimai | Lietuvos vėliava |
| 1919 | 1922 | 1926 | 1926 | 1931 | 1938 | 1993 | 1997–1998 | 2002–2003 | 2004 | 2009 | 2014 | 2019 | *2024* |
| Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimai | Lietuvos vėliava |
| 1990 | 1995 | 1997 | 2000 | 2003 | 2007 | 2011 | 2015 | 2015 (pakartotiniai) | 2019 | *2023* |
| Rinkimai į Europos Parlamentą Lietuvoje | Europos Sąjungos vėliava |
| 2004 | 2009 | 2014 | 2019 | *2024* |
| Referendumai Lietuvoje | Lietuvos vėliava |
| 1991 | 1992 m. gegužė | 1992 m. birželis | 1992 m. spalis | 1994 | 1996 m. spalis | 1996 m. lapkritis | 2003 | 2008 | 2012 | 2014 | 2019 (I) | 2019 (II) |
15 kW kino projektoriaus lempa
3 kW lempa ir jos apsauginis plastikinis vokas
Ksenono lempos spektras
**Ksenono lanko lempa** – dirbtinės šviesos šaltinis, naudojantis jonizuotas ksenono dujas. Gaminami nuolat šviečiantys ir trumpiems žybsniams skirti variantai. Šios lempos buvo išrastos XX a. 5-ame dešimtmetyje Vokietijoje.

Konstrukcija
------------

Lempos kolba dažniausiai gaminama iš kvarco, vienos iš nedaugelio medžiagų, galinčių atlaikyti didelį slėgį (galingose lempose – iki 25 atmosferų) bei aukštą temperatūrą ir tuo pat metu likti skaidria. Elektrodai gaminami iš volframo.

Nuolatinei šviesai skirtos lempos turi du elektrodus, žybsniams skirtos – tris (yra papildomas uždegimo elektrodas). Kadangi kvarco ir volframo šiluminis plėtimasis labai nevienodas, ten, kur elektrodai perveria kvarcą, gaminami iš molibdeno ar kitų specialių lydinių. Lempa užpildoma suslėgtomis ksenono dujomis, kartais su nedidele gyvsidabrio garų priemaiša. Galingose lempose įrengiami vandeniu aušinami elektrodai.

Lempai įžiebti reikalingas „uždegiklis", aukšta įtampa jonizuojantis lempoje esančias dujas. Kiekvienas papildomas įžiebimas sutrumpina tarnybos laiką apie trisdešimčia minučių, taigi lempa prastai tinka dažnam junginėjimui.

Taikymas
--------

Lempos teikia platų ir beveik tolygų spinduliavimo spektrą. Šis spektras siekia ir ultravioletinių spindulių sritį (juos kvarco korpusas praleidžia). Todėl prireikus naudojami papildomi, vien matomą šviesą praleidžiantys filtrai. Tačiau yra keletas stiprių infraraudonojo spinduliavimo linijų (850–900 nm) kur gali būti sutelkta iki 10 % energijos.

Pagrindinis tokių lempų privalumas – itin gera šviesos kokybė, beveik nesiskirianti nuo natūralios Saulės šviesos. Todėl jos plačiai naudojamos projektoriuose ir kitais atvejais, kai labai svarbu neiškraipyti spalvų. Šio metu ksenono lempos naudojamos beveik visuose kino teatrų ir video projektoriuose. Jos taip pat naudojamos Saulės baterijoms bandyti ir kituose natūralią šviesą imituoti reikalaujančiose eksperimentuose. Ksenono lempomis vadinamos automobilių šviesos iš tiesų veikia kitu principu (metalo halido).

Šių lempų šviečiantis plotas gana nedidelis, todėl šviesą lengva gerai sufokusuoti. Todėl lempos naudojamos mikroskopuose. Tačiau nemažai taikymo sričių reikalauja labai stabilios šviesos šaltinio padėties. Pagedusios lempos šviesos šaltinis šiek tiek virpa, nežymiai keičia padėtį, apsunkindamas fokusavimą.

Gaminamos tiek galingos (iki 15 KW) lempos (projektoriams ir pan.), tiek ir nedidelės galios (10 W) lempos mikroskopams ir kitoms didelio šviesumo nereikalaujančioms sritims.

Sauga
-----

Svarbus lempų trūkumas – pavojingo sprogimo grėsmė. Paprastai lempos parduodamos specialiuose „vokuose", kurie apsaugo sprogimo metu. Panaudotos lempos vėl sudedamos į „vokus" ir tik tada gali būti utilizuotos. Keičiant didelių kino teatrų projektorių lempas reikalingi net visą kūną dengiantys apsauginiai šarvai.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Boegner R.F. Xenon bulb failure analysis. www.film-tech.com [neveikianti nuoroda]
2. ↑  „OSRAM SYVLANIA XBO" (PDF). Suarchyvuotas originalas (PDF) 2013-07-18.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Siera Nevada de Santa Marta iš kosmoso
**Siera Nevada de Santa Marta** (isp. *Sierra Nevada de Santa Marta*) – izoliuotas kalnų masyvas, atskirtas nuo Andų, esantis šiaurės rytų Kolumbijoje, vos 42 km nuo Karibų jūros. Iškyla į 5776 m aukštį (Kristobal Kolono k.). Tačiau gali būti, kad aukštesnis yra Simono Bolivaro kalnas. Masyvas užima apie 17 tūkst. km² plote (Magdalenos, Sesaro ir La Guachiros departamentuose). Išteka 36 upės. Masyvą supa 200 m aukščio lygumos, todėl tai aukščiausiai iškylantis virš aplinkinių teritorijų masyvas pasaulyje. Dalis masyvo priklauso Siera Nevada de Santa Martos nacionaliniam parkui. Kalnai apaugę kalnų džiunglėmis, o aukštikalnėse – paramomis. Atokiame masyve gyvena keletas indėnų genčių.

Kalnų regione išlikę unikaliai tebegyvenančių indėnų (arahvakai, kogiai ir kt.), veikia narkotikų kontrabandos ir nusikalstamos grupuotės.
| **Aleksandras Levinas fon Benigsenasvok. *Alexander Levin von Bennigsen*** |
| --- |
|  |
| Aleksandras Levinas fon Benigsenas |
| Gimė | 1809 m. liepos 21 d.Vingio dvaras, Zakretas, Vilnius, Rusijos imperija |
| Mirė | 1893 m. vasario 27 d. (83 metai)Bantelnas, Žemutinė Saksonija, Vokietija |
| Tėvas | Levinas fon Benigsenas |
| Motina | Marija Andžeikovičiūtė |
| Vaikai | Hanoverio karalystės ministras pirmininkas |
|  |
| Alma mater | Getingeno universitetas |

 **Aleksandras Levinas fon Benigsenas** (vok. *Alexander Levin von Bennigsen*, 1809 m. liepos 21 d. Vilnius, Rusijos imperija – 1893 m. vasario 27 d. Bantelnas, Žemutinė Saksonija, Vokietija) – Hanoverio karalystės ministras-pirmininkas.

Biografija
----------

Aleksandras Levinas fon Benigsenas gimė 1809 m. liepos 21 d. Vilniuje, Rusijos imperijos kavalerijos generolo Levino fon Benigseno ir Leonardos Andžeikovičiūtės šeimoje. Aleksandro motina Leonarda Anžeikovičiūtė buvo kilimo iš Gardino gubernijos bajorų. Trejų metų amžiaus berniuko Aleksandro krikštatėviu tapo Rusijos imperijos caras Aleksandras I, kai 1812 m. lankėsi Vilniuje. Vaikas buvo pakrikštytas Vilniaus šv. Jonų bažnyčioje.

Tėvas generolas fon Benigsenas sūnų Aleksandrą iš Vilniaus į Hanoverį atsivežė 1818 m. Čia jaunuolis baigė licėjų ir įstojo į Getingeno universitetą studijuoti teisės mokslų.

1826 m. Aleksandras fon Benigsenas įstojo į valstybės tarnybą. 1848 m. Hanoverio karalystės monarchas pavedė jam suformuoti naują vyriausybę, kurioje be ministro pirmininko portfelio jis gavo ir užsienio reikalų ministro kėdę. Benigsenas buvo liberalių pažiūrų politikas ir atstovavo liberalų politinei srovei.

1850 m. spalio 28 d. ministrų kabinetas buvo išformuotas, Benigsenas buvo atleistas iš ministro pirmininko pareigų. Tačiau ir po to jis nesitraukė nuo valstybės reikalų, tapo Pirmųjų (vėliau Antrųjų) rūmų nariu ir pirmininku siekė tarpininkauti tarp Vyriausybės ir liberalų reikalavimų. 1881–1884 m. jis buvo Vokietijos Hanoverio partijos ir Hanoverio 10 apygardos (Hildesheimas) Reichstago narys.

Aleksandras Benigsenas mirė 1893 m. vasario 27 d. Bantelne, Žemutinėje Saksonijoje, Vokietijoje.

Išnašos
-------

1. ↑  Irma Randakevičienė. Ką kalba metrikai apie XIX a. Vilniaus šviesuomenę (III dalis)// Skelbta: Voruta.lt. 2020 m.
2. ↑  Штюве, Иоганн-Карл-Бертрам // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). – СПб. 1890–1907.
3. ↑  Fritz Specht, Paul Schwabe: Die Reichstagswahlen von 1867 bis 1903. Eine Statistik der Reichstagswahlen nebst den Programmen der Parteien und einem Verzeichnis der gewählten Abgeordneten. 2. Auflage. Verlag Carl Heymann, Berlin 1904, S. 123.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Ocyceros griseus** |
| --- |
| Indinis pilkasis ragasnapis*Ocyceros griseus* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žalvarniniai paukščiai  *( Coraciiformes)* |
| Šeima: | Ragasnapiniai  *( Bucerotidae)* |
| Gentis: | Azijiniai pilkieji ragasnapiai  *( Ocyceros)* |
| Rūšis: | Malabarinis pilkasis ragasnapis  *( Ocyceros griseus)* |

 |
| Binomas |
| ***Ocyceros griseus***Latham, 1790 |

**Malabarinis pilkasis ragasnapis** (*Ocyceros griseus*) – ragasnapinių (*Bucerotidae*) šeimos paukštis.

Kūnas iki 45 cm ilgio. Sparnai rudai pilki, su juodomis plasnojamosiomis plunksnomis. Uodega ilga, juosva, su baltomis plunksnų viršūnėmis, apatinė pusė balta. Abi lytys panašios, bet patinų snapas rožinis, o patelių mažesnis ir geltonas.

Paplitęs Vakarų Indijoje miškingose vietose. Patelė deda 4 baltus kiaušinius medžių drevėse, kurią užlipdo moliu ir vaisių likučiais, tik palieka nedidelė angelę, pro kurią patinas jai ir išsiritusiems jaunikliams įkiša maisto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Siera Leonės topografinis žemėlapis
**Siera Leonė** yra vakarinėje Afrikos pakrantėje, tarp 7-osios ir 8-osios lygiagrečių į šiaurę nuo pusiaujo. Šiaurėje ir šiaurės rytuose turi sieną su Gvinėja, pietuose ir pietryčiuose su Liberija. Šalies krantus vakaruose skalauja Atlanto vandenynas. Siera Leonė užima 71 740 km² plotą, iš jų 71 620 km² sudaro sausuma ir 120 km² – vanduo. Šalis turi keturis gamtinės geografijos požiūriu skirtingus regionus: rytinę žemyninę dalį dengia didžiulė plynaukštė su aukštais kalnais; šiame regione yra aukščiausias Siera Leonės taškas – Bintumanio kalnas (1 948 m), centrinę žemumų dalį sudaro miškų, krūmokšnių ir dirbamosios žemės lygumos (tai didžiausias šalies regionas, užimantis 43 % viso ploto), pietinę dalį apima Moa upės baseinas, vakaruose esti vandenyninė 400 km kranto linija; vakarinį regioną sudaro mangroviniai pelkynai, drėgnųjų miškų lygumos ir dirbamos žemės laukai. Siera Leonė turi trečią pagal dydį pasaulyje gamtinį uostą, prie kurio pusiasalyje įsikūrusi valstybės sostinė Fritaunas.

Pagrindinė geografinė informacija
---------------------------------

**Šalies koordinatės:** 8° 30′ 0″ Š, 11° 30′ 0″ V

**Plotas:**  

viso: 71.740 km²  

žemė: 71.620 km²  

vanduo: 120 km²  

**Valstybės sienos:**  

viso: 958 km  

šalys kaimynės: Gvinėja 652 km, Liberija 306 km  

jūros siena: 402 km  

**Klimatas:** tropinis; karštas, žemyninis; lietingas vasaros sezonas (nuo gegužės iki gruodžio); sausas žiemos sezonas (nuo gruodžio iki balandžio).

**Teritorija:** kalnai rytuose, centre žemumos ir dirbama žemė, vakaruose mangroviniai pelkynai, dirbama žemė, drėgnųjų miškų lygumos, kranto linija;  

žemiausias tašlas: Atlanto vandenynas 0 m virš jūros lygio;  

aukščiausias taškas: Bintumanis 1948 m virš jūros lygio.  

**Natūralios iškasenos:** deimantai, auksas, geležis, titanas, boksitas, chromitas.

**Žemės naudojimas:**  

dirbama žemė: 7 %  

javai: 1 %  

ganyklos: 31 %  

miškai ir girios: 28 %  

kita: 33 % (1993 m.)  

**Drėkinama žemė:** 290 km²

**Gamtiniai pavojai:** sausros, smėlis pustomas nuo Saharos, smėlio audros.

**Lietūs:** lietaus kranto linijoje per metus iškrenta iki 495 cm, dėl to ši vieta laikoma viena drėgniausių vakarų Afrikoje.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAfrikos šalių geografijos |
| --- |
|  |
| 
Alžyras • Angola • Beninas • Bisau Gvinėja • Botsvana • Burkina Fasas • Burundis • CAR • Čadas • Dramblio Kaulo Krantas • Džibutis • Egiptas • Eritrėja • Esvatinis • Etiopija • Gabonas • Gambija • Gana • Gvinėja • Kamerūnas • Kenija • Komorai • Kongas • Kongo DR • Lesotas • Liberija • Libija • Madagaskaras • Malavis • Malis • Marokas • Mauricijus • Mauritanija • Mozambikas • Namibija • Nigerija • Nigeris • Pietų Afrika • Pietų Sudanas • Pusiaujo Gvinėja • Ruanda • San Tomė ir Prinsipė • Seišeliai • Senegalas • Siera Leonė • Somalis • Sudanas • Tanzanija • Togas • Tunisas • Uganda • Zambija • Zimbabvė • Žaliasis Kyšulys |

 |
| **Apogon maculatus** |
| --- |
| *Apogon maculatus* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Ešeržuvės  *( Perciformes)* |
| Šeima: | Kardinolinės  *( Apogonidae)* |
| Gentis: | Ešeriai kardinolai  *( Apogon)* |
| Rūšis: | Ugniažuvė  *( Apogon maculatus)* |

 |

**Ugniažuvė** (*Apogon maculatus*) – kardinolinių (*Apogonidae*) šeimos žuvis.

Žuvys smulkios, gyvena tuntais. Jom būdingas neįprastas bruožas – mėgsta „kaboti" vidutiniame gylyje. Užauga iki 12 cm ilgio, kilusi iš Karibų jūros ir vakarinių Atlanto vandenyno pakrančių vandenų. Šios žuvys ryškiai raudonos spalvos, ant uodegos kotelio ir šonuose yra juodų dėmių. Aktyvesnės naktį. Turi didžiules akis. Labai ištvermingos, ėda tik gyvą grobį.

Auginamos ir akvariumuose. Patelė subrandina ikrelius žiotyse. Mailių saugo patinėlis.

Nuorodos
--------

* Akvariumas.com Archyvuota kopija 2008-10-07 iš Wayback Machine projekto.
South African Airways|  |
| 

| IATA**SA** | ICAO**SAA** | Šaukinys**SPRINGBOK** |
| --- | --- | --- |

 |
| Įkurta | 1934 m. vasario 1 d. |
| Pagrindinis oro uostas | O. R. Tambo tarptautinis oro uostas |
| Dažno keleivio programa | Voyager |
| Aljansas | Star Alliance |
| Lėktuvų skaičius | 53 |
| Maršrutai | 42 |
| Priklauso | PAR vyriausybė |
| Šūkis | *Bringing the world to Africa taking Africa to the world* |
| Būstinė | O. R. Tambo tarptautinis oro uostas, Kempton Parkas, PAR |
| Vadovybė | John Lamola (CEO) |
| Tinklalapis | flysaa.com/ |

**South African Airways** – nacionalinės PAR ir didžiausios Afrikos oro linijos. Pagrindinė bendrovės būstinė yra šalies sostinės Johanesburgo kaimynystėje O. R. Tambo tarptautiniame oro uoste. Oro linijos buvo sukurtos 1934 m. vasario 1 d. kuomet šalies vyriausybė įsigijo pirmąsias šalies oro linijas Union Airways.

South African Airways įsigijusios mažų sąnaudų oro linijų bendrovę Mango.

2006 m. kompanija tapo didžiausio pasaulyje aljanso Star Alliance dalimi.

2014 m. South African Airways aptarnavo 9,3 milijonus keleivių.

2015 m. kompanija valdė 65 lėktuvus, dar 5 buvo užsakyti. 19 iš viso parko sudaro Boeing 737–800 lėktuvų.

Šaltiniai
---------

1. ↑   2014 HIGHLIGHTS]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kumturos urvai |
| --- |
| 库木吐喇千佛洞 |
| Kumturos kompleksas |
| 

Kumturos urvaiKumturos urvai

 |
| Koordinatės | 41°42′0″ š. pl. 82°41′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.70000°š. pl. 82.68333°r. ilg.﻿ / 41.70000; 82.68333Koordinatės: 41°42′0″ š. pl. 82°41′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.70000°š. pl. 82.68333°r. ilg.﻿ / 41.70000; 82.68333 |
| Vieta | Kinija, Sindziangas, Aksu prefektūra |
| Regionas | Rytų Turkestanas |
| Istorija |
| Statytojas | budistų vienuoliai |
| Medžiaga | konglomeratas |
| Pastatytas | V a. |
| Sugriautas | XI a. |
| Tauta | tocharai, kinai, uigūrai |
| Informacija |
| Kasinėjimų datos | nuo XIX a. pab. |
| Vikiteka |  **Vikiteka**Vikiteka |

**Kumturos Tūkstančio Budų urvai** (kin. 库木吐喇千佛洞, pinyin: *Kùmùtǔlǎ Qiānfódòng*) – urvų kompleksas Rytų Turkestane, Muzato slėnyje, 25 km į vakarus nuo Kučos (dab. Sindziangas, Kinija). Tai budistinis šventųjų urvų ansamblis, veikęs V–XI a. Muzato upės skardyje, prie šilko kelio trasos.

Kumturos urvai yra vieni iš trijų urvų kompleksų, kurie įkurti tocharų valdytos Kučos karalystės (kitidu – Kyzylo, Simsimo). Yra išlikę 112 urvų, kurie papuošti sienine tapyba, skulptūromis.

Daug Kumturos urvų piešinių išsigabeno vokiečių archeologas Albert von Le Coq, japonų, rusų tyrinėtojai. 1970 m. patvenkus Muzato upę, dėl sienų įdrėkio piešiniai pradėjo gadintis.

Skulptūros liekanos
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kerenasከረን |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

KerenasKerenas

15°47′0″ š. pl. 38°27′0″ r. ilg.﻿ / ﻿15.78333°š. pl. 38.45000°r. ilg.﻿ / 15.78333; 38.45000﻿ (Kerenas)Koordinatės: 15°47′0″ š. pl. 38°27′0″ r. ilg.﻿ / ﻿15.78333°š. pl. 38.45000°r. ilg.﻿ / 15.78333; 38.45000﻿ (Kerenas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Eritrėjos vėliava Eritrėja |
| **Regionas** | Anseba |
| **Apskritis** | Kereno apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 86 483  |
|  |
|  **Vikiteka** | Kerenas |

**Kerenas** (tigr. ከረን = *Keren*, it. *Cheren*) – miestas vakarinėje Eritrėjoje, antras pagal dydį šalies miestas, įsikūręs 91 km į šiaurės vakarus nuo Asmaros. Ansebos regiono administracinis centras. Gyventojų dauguma – bilenai ir tigriai. Svarbus prekybinis centras.

Lankytinos vietos
-----------------

Kerene yra XIX a. egiptiečių tvirtovė Tigu, Šv. Marijos koplyčia, įrengta baobabo medyje, Sajedo Bakrio mauzoliejus, sena mečetė, geležinkelio stotis, britų ir italų karių kapinės. Netoliese yra senovinis Debre Sinos vienuolynas.

Istorija
--------

Miestas išaugo nutiesus Eritrėjos geležinkelį.

Sportas
-------

* Anseba S.C. – futbolo klubas;

Galerija
--------

* Geležinkelio stotisGeležinkelio stotis
* MečetėMečetė

Išnašos
-------
**Ugnius Lekečinskas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 2000 m. rugpjūčio 10 d. (22 metai) |
| Gimimo vieta | Kaunas, Lietuva |
| Ūgis | 180 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Be1 NFA |
| **Pozicija** | Puolėjas |
| Jaunimo klubai |
| 2014– | Nacionalinė futbolo akademija |
| Profesionalūs klubai\* |
| 20172018–202020212022– | Kėdainių „Nevėžis"FC Hegelmann LitauenFC Hegelmann LitauenBe1 NFA | 0? 0(?)0? 0(?)15 0(0)0? 0(?) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 20??-20?? | Lietuvos jaunimo iki 21 | 1 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. kovo 17 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2021. |

**Ugnius Lekečinskas** (g. 1995 m. lapkričio 4 d.) – Lietuvos futbolininkas, puolėjas. Atstovavo Lietuvos U-21 rinktinei.

Karjera
-------

### FK NFA

Karjerą pradėjo Kaune ir nuo 2014 m. žaidė FK NFA ekipose. 

### FRK Feniksas

2015 ir 2016 m. atstovavo „Fenikso" klubui.

### FK Nevėžis

Persikėlė į Kėdainius 2016 m. vasarą ir žaidė Nevėžis B ir „Nevėžio" jaunimo ekipose. 

2017 m. debiutavo pagrindinėje Kėdainių „Nevėžio" komandoje, kuri dalyvavo Pirmos lygos pirmenybėse.

### FC Hegelmann Litauen

2018 m. žaidė FRK Feniksas-FC Hegelmann Litauen ekipoje, kuri dalyvavo Elitinės U-19 lyga pirmenybėse. Taip pat žaidė FC Hegelmann Litauen ekipoje, kuri dalyvavo Antroje lygoje.

2019 m. žaidė FC Hegelmann Litauen ekipoje, kuri dalyvavo Pirmoje lygoje. Sužaidė 21 rungtynes ir pelnė aštuonis įvarčius.

2020 m. žaidė FC Hegelmann Litauen ekipoje, kuri dalyvavo Pirmoje lygoje. Sužaidė 18 rungtynių ir pelnė šešis įvarčius.

2021 m. atstovavo FC Hegelmann Litauen, kurie žaidė A lygoje. 2021 m. kovo 12 d. debiutavo rungtynėse prieš Marijampolės „Sūduvą".

2022 m. sausio mėn. pranešta, kad žaidėjas palieka klubą. Atstovavo klubui 90 rungtynių, iš jų 15 „Optibet A lygoje".

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| 2020 | **FC Hegelmann Litauen** | 
 | 
 |
| **2021** | **FC Hegelmann Litauen** | 15 | 0 |
| 2022 | **Be1 NFA** | 
 | 
 |
|

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;
     Pirmos lygos ekipa;

Pasiekimai
----------

su FC Hegelmann Litauen
2020 – Pirmos lygos antroji vieta.

Karjera rinktinėse
------------------

* Lietuvos jaunimo iki 21 m. futbolo rinktinės žaidėjas. Deiutavo 2020 m. lapkričio 13 d. rungtynėse prieš San Marino bendraamžius. Aikštėje pasirodė 83 minutę, kai rezultatas buvo 3:0 lietuvių naudai. (Galutinis rungtynių rezultatas 3:0.)

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

* alyga.lt
* lietuvosfutbolas.lt
* Soccerway
* Transfermarkt
* hegelmannsports.lt
* Globalsportsarchive
| Ugnies Žemės provincija*Provincia de Tierra del Fuego* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Čilės vėliava Čilė |
| **Regionas** | Magelano ir Čilės Antarktidos regionas Magelano ir Čilės Antarktidos regionas |
| **Administracinis centras** | Porveniras |
| **Komunų skaičius** | 3 |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 8 463 |
| **Plotas** | 22 593 km² |
| **Tankumas** (2022) | 0,37 žm./km² |

**Ugnies Žemės provincija** (isp. *Provincia de Tierra del Fuego*) – Čilės provincija, įeinanti į Magelano ir Čilės Antarktidos regioną. Apima Čilei priklausančią vakarinę Ugnies Žemės salos dalį (išskyrus Darvino Kordlijerą pietuose). Administracinis centras – Porveniras.

Geografija
----------

Paviršius kalnuotas, išraižytas įlankų. Gausu miškų. Priklauso dalis Fagnano ežero, teka Asopardo upė.

Provincijoje yra Jendegajos nacionalinis parkas.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Provinciją sudaro 3 komunos:

* Porveniro komuna. Centras – Porveniras
* Primaveros komuna. Centras – Sero Sombreras
* Timaukelio komuna. Centras – Kameronas

Šaltiniai
---------

1. ↑  CHILE: Administrative Division, *citypopulation.de*
| Kumpotė |
| --- |
|  Ties ištaka iš Kampuočio ežero |
| **Ilgis** | 28 km |
| **Baseino plotas** | 132 km² |
| **Ištakos** | Zarasų rajonas |
| **Žiotys** | Laukesa |
| **Šalys** | Lietuva, Latvija |

**Kumpotė** (latv. *Kumpota*) – upė Lietuvoje (Zarasų rajonas) ir Latvijoje (Aukštutinės Dauguvos savivaldybė). Laukesos dešinysis intakas. Ilgis 28 km, baseino plotas 132 km².

Prasideda 3 km į vakarus nuo Turmanto, ties Kirkliškėmis, ir 8 km teka į šiaurės rytus Lietuvoje, kur vadinama ***Vilenka***; prateka Saločių ežerą. Po to Latvijos siena į vakarus, prateka Grendžios, Kampuočio I, Kampuočio II, Kampuočio III (Žiemgalos) ežerus. Toliau srūva į šiaurę per Latviją. Įteka į Laukesą 13 km nuo jos žiočių, 11 km į šiaurę nuo Turmanto, ties Birkineliais.

Intakai – Skirna, Straumenė (dešinieji), Pridulėja (kairysis).

Prie Kumpotės įsikūrę Grendzės ir Zemgalės kaimai (Latvija).

Upėvardis kilęs nuo žodžio *kumpti* („linkti, darytis kampuotam").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kumpotė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 386
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 171