recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 55°21′40″š. pl. 22°09′52″r. ilg.﻿ / ﻿55.361026°š. pl. 22.164502°r. ilg.﻿ / 55.361026; 22.164502

Tamošaičių ąžuolas|  
Senųjų kapinių „tikrasis" ąžuolas |
| Vieta | Tamošaičiai, Tauragės raj. |
| Aukštis | 23 m |
| Apimtis (1,3 m aukštyje) | 4,3 m |

**Tamošaičių ąžuolas** – saugomas išskirtinis ąžuolas, augantis Tauragės rajono savivaldybėje, Mažonų seniūnijoje, Tamošaičių kaimo senosiose kapinėse, Kernušupio dešiniajame krante, Pagramančio regioniniame parke, apie 1 km į pietryčius nuo Balskų užtvankos. Kaimo laukų kryžkelėse pastatytos kelio nuorodos.

Šis ąžuolas pažymėtas Pagramančio RP informaciniu stendu (neaišku, kada pastatytu). Jame įrašyta, jog tai vienas iš dviejų Tamošaičiuose augančių įspūdingų ąžuolų. Būtent šis kapinių ąžuolas laikomas „tikruoju", jis visiškais sveikas. Medžio aukštis – 23 m, kamieno apimtis – 4,3 m. Netoliese, atvirame lauke (300 m į šiaurę, priešais apleistą sodybą), auga storesnis ąžuolas. Pateikiama informacija, jog medžio kamieno apimtis – 5,8 m, pažymima jo prasta būklė – viduje susiformavusi nemaža drevė, kamiene nemažai žaizdų.

Kapinių ąžuolo nuotraukos
* Regioninio parko informacinė lenta senosiose kapinėseRegioninio parko informacinė lenta senosiose kapinėse
* Nykstantis senųjų kapinių kryžius netoli ąžuoloNykstantis senųjų kapinių kryžius netoli ąžuolo
* Kapinių ąžuolas auga ant Kernušupio šlaito kraštoKapinių ąžuolas auga ant Kernušupio šlaito krašto
* Tvirtai atrodantis ąžuolo kamienas (nuo upelio pusės)Tvirtai atrodantis ąžuolo kamienas (nuo upelio pusės)

Apie Tamošaičių laukuose stūksantį ąžuolą 2017 m. duomenų pateikė Valstybinė miškų tarnyba:

* Koordinatės – 55°21'48.4"N 22°09'48.9"E
* Vietos aukštis virš jūros lygio – 66 m
* Medžio aukštis – 15,5 m
* Kamieno aukštis (iki šakų) – 4 m
* Kamieno apimtis (1,3 m aukštyje) – 6,15 m
* Lajos plotis – 12 m

Nurodoma, kad ties ąžuolu nėra informacinio ženklo, jis neįrašytas jokiuose registruose. Ąžuolo būklė apibūdinama kaip kritiška. Kamienas tuščiaviduris. Vakarų pusėje lūžusi dalis medžio. Pučiant vėjui girdisi „braškėjimas". Dalis medžio lajos dar gyvybinga ir tanki.

Laukų ąžuolo nuotraukos
* Žaliuoti pasirengęs ąžuolas, 2022 m.Žaliuoti pasirengęs ąžuolas, 2022 m.
* Atvirame lauke stovintis medis drevėtu kamienuAtvirame lauke stovintis medis drevėtu kamienu
* Ąžuolas dirbamų laukų apsuptyjeĄžuolas dirbamų laukų apsuptyje
* Ąžuolas aplaužytomis šakomis, 2008 m.Ąžuolas aplaužytomis šakomis, 2008 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pagramančio RP informacinis stendas
2. 1 2 3  Valstybinė miškų tarnyba. Senieji Lietuvos ąžuolai *lrv.lt*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tamošaičių ąžuolas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Botaniniai objektai. Tamošaičių ąžuolas *pamatyklietuvoje.lt*
* Pabėkite iš miesto: Tauragės kraštas pakerės gamtos perliukais *lrytas.lt*
**Žalčio karūna** – 1986 m. Lietuvos televizijoje sukurtas meninis filmas. Drama. Filmo trukmė – 2 val. 18 min.

Kūrybinė grupė
--------------

* Scenarijaus autorius – Eugenijus Ignatavičius
* Režisierius – Bronius Talačka
* Antrasis režisierius – Viktoras Snarskis
* Kompozitorius – Algimantas Apanavičius

Vaidina
-------

* Valentinas Masalskis – *Konstantinas*
* Rimantas Teresas – *Kaziukas*
* Rimanta Krilavičiūtė – *Sofija*
* Valentinas Klimas
* Aurimas Babkauskas
* Sigitas Jakubauskas – *Sasnauskas*
* Gerardas Žalėnas – *Bronislavos sūnus*.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmas nagrinėja dailininko ir kompozitoriaus M.K.Čiurlionio gyvenimą ir kūrybą. Jame istoriškai tiksliai neatkuriamas jo gyvenimas, tačiau tarsi sustabdytos svarbiausios biografijos akimirkos, esminiai lūžiai ir atskleidžiamos menininko kūrybos paslaptys. Filmas – tarsi variacija menininko genialumo bei kūrybos temomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  [neveikianti nuoroda] (Melofanas.lt inf.)
**Mėlynbarzdžio vaikai**| 
2008 m. leidimo viršelis |
| **Autorė** | Renata Šerelytė |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Žanras** | romanas |
| **UDK:** | 888.2-31 |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | Mėlynbarzdžio vaikai |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Kalba** | lietuvių |
| **Leidykla** | Alma littera |
| **Išleista** | 2008 m. |
| **Formatas** | kietais viršeliais |
| **Puslapių** | 214 |
| **ISBN-13:** | 978-9955-38-142-6 |

**Mėlynbarzdžio vaikai** – trečiasis rašytojos Renatos Šerelytės romanas, pirmą kartą išleistas 2008 m. Knygoje keturių skirtingų žmonių balsais pasakojama vienos šeimos istorija.

Romano pagrindinė idėja – totalitarinių režimų šviesoje užaugęs, nuasmenintas, iniciatyvos stokojantis, uždaras žmogus.

2010 m. knyga apdovanota Jurgos Ivanauskaitės vardo premija. Lietuvoje išleista du kartus – 2008 ir 2011 m. išversta į vokiečių kalbą.

Nuorodos
--------

* Renata Šerelytė „Mėlynbarzdžio vaikai"
* Interviu su Renata Šerelyte. Rašytoją kalbina literatūrologas Regimantas Tamošaitis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Tiras (reikšmės).*
Tirui ranką nukanda Fenris
Skandinavų mitologijoje **Tiras** (Týr; **Tiūras, Tiu**) – skandinavų mitologijos dvikovos, pergalės ir didvyriškos šlovės dievas, vaizduotas vienarankiu vyru. Kitose germanų kalbose jo vardą atitiko gotų **Teiws**, senovės anglų **Tīw** ir senovės vokiečių aukštaičių **Ziu**, visi kilę iš pragermanų **\*Tîwaz (\*Tē₂waz)**. Senovės skandinavų *Týr* vėliau tapo Ty norvegų kalboje, Tyr švedų ir danų kalbose, bet išliko Týr šiuolaikinėje islandų ir fareriečių kalbose.

Vėlyvosiose islandų Edose Tiras vaizduojamas arba kaip Odino (Jaunesnioji Eda), arba Himiro sūnumi. Jo vardo kilmė nurodo, kad jis galėjo kažkada būti laikomas dievų tėvu ir panteono vyriausyiuoju dievu, nes jo vardas galiausiai gali būti kildinamas iš indoeuropiečių **\*Dyeus**, reiškusio pagrindinę indoeuropiečių religijos dievybę. Spėjama, kad *Tîwaz* kažkuriuo Didžiojo tautų kraustymosi metu prarado populiarumą ir statusą dievų panteone, užleisdamas vietą Odinui ir Torui.

Asų grupės dievas. Identifikuojamas su romėnų Marsu. Kalinamas Fenris sugebėjo nukąsti Tirui ranką ties alkūne, kai šis norėdamas parodyti, kad dievai jam nepadarys nieko bloga, įkišo ją tarp vilko nasrų. Ragnaroko metu kaunasi su chtonine pabaisa Garmu, abu miršta.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSkandinavų mitologija |
| --- |
|  |
| DievaiHerojaiMitinės būtybėsAsmenybės | 

|  |  |
| --- | --- |
| Asai | 
Odinas · Toras · Lokis · Tiras · Baldras · Forsetis · Bragis · Vilis · Vydaras · Henis · Hiodas · Heimdalas · Ulras · Vė · Frigė · Iduna · Nana · Sivė |
|  |
| Vanai | 
Njordas · Skadi · Frėja · Freiras · Gerda · Gulveiga · Kvasis · Litiras · Mimis · Nerta |
|  |
| Dysės | 
Nornos · Valkirijos |
|  |
| Kita | 
Milžinai · Nykštukai · Elfai · Jotunai · Dvergai · Imiras · Fenris · Garmas · Sleipnis · Jormundgandas · Helė · Audumla |

 |  |
|  |
| Vietovės | 
Igdrasilas · Ginungagapas · Valhala · Alfheimas · Asgardas · Helheimas · Jotunheimas · Midgardas · Muspelheimas · Niflheimas · Svartalfaheimas · Vanaheimas |
|  |
| Įvykiai | 
Asų-vanų karas · Fimbulvinteris · Ragnarokas |
|  |
| Istoriniai šaltiniai | 
*Gesta Danorum* · Eda · Jaunesnioji Eda · Vyresnioji Eda · Runų akmenys · Sagos · Senovės skandinavų kalba · Senovės skandinavų kalbos abėcėlė |

 |
| Kliučasbosn. *Ključ*, serb. *Кључ* |
| --- |
|        |
|  |
|  |
| 

KliučasKliučas

44°32′0″ š. pl. 16°46′0″ r. ilg.﻿ / ﻿44.53333°š. pl. 16.76667°r. ilg.﻿ / 44.53333; 16.76667﻿ (Kliučas)Koordinatės: 44°32′0″ š. pl. 16°46′0″ r. ilg.﻿ / ﻿44.53333°š. pl. 16.76667°r. ilg.﻿ / 44.53333; 16.76667﻿ (Kliučas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Bosnijos ir Hercegovinos vėliava Bosnija ir Hercegovina |
| **Autonomija** | Bosnijos ir Hercegovinos federacija Bosnijos ir Hercegovinos federacija |
|  |
| **Savivaldybės prezidentas** | Nedžad Zukanović |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Kliučas |

**Kliučas** (bosn. *Ključ*, serb. *Кључ*) – miestas ir savivaldybė vakarų Bosnijoje ir Hercegovinoje, Bosnijos ir Hercegovinos Federacijoje, Unos-Sanos kantone. Įsikūręs netoli Sanski Mosto. Per savivaldybės teritoriją teka Sana. Savivaldybė sudaryta iš 61-os gyvenvietės. Bosnių kalba miesto pavadinimas reiškia 'raktą'. 1991 m. surašymo duomenimis, savivaldybės teritorijoje gyveno 37 233 žmonės.

Istorija
--------

Gyvenvietė egzistavo prieš teritorijai užkariaujant romėnams. Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1322 m. 1463 m. užkariautas osmanų. 1929–1941 m. priklausė Jugoslavijos karalystei.

* 
* 
*
Felikso Kriaučiūno autografas
**Feliksas Kriaučiūnas** (1911 m. rugpjūčio 18 d. Čikaga – 1977 m. spalio 28 d. ten pat) – JAV ir Lietuvos krepšininkas, treneris.

| Medaliai |
| --- |
|
|  Europos čempionatai |
| **Auksas** | Latvija 1937 | Lietuva |
| **Sidabras** | Italija 1938 | Lietuva |
| **Auksas** | Lietuva 1939 | Lietuva |

Biografija
----------

JAV studijavo ir žaidė Notre Dame universiteto (Indianos valstija) komandoje kartu su savo broliu Edvardu Kriaučiūnu, vėliau De Paulio (Ilinojaus valstija) universitetų krepšinio komandoje. 1935 m. su kitais Amerikos lietuviais Lietuvoje mokė žaisti krepšinį. 1937 m. vėl atvyko į Lietuvą. 1937 m. ir 1939 m. treniravo Lietuvos vyrų krepšinio rinktinę ir joje žaidė 19 rungtynių, kuriose pelnė 65 taškus.

Lietuvos rinktinės, 1937 m. laimėjusios Europos vyrų krepšinio čempiono vardą, kapitonas. 1938 m. treniravo Lietuvos moterų krepšinio rinktinę, kuri pirmajame Europos moterų krepšinio čempionate laimėjo sidabro medalius. 1939 m. Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės, III Europos vyrų krepšinio čempionato nugalėtojos, kapitonas. Daug prisidėjo plėtojant šiuolaikinį krepšinį Lietuvoje.

Įvertinimas
-----------

* Vytauto Didžiojo 4 laipsnio ordinas (1937 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stanislovas Stonkus. *Feliksas Kriaučiūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 30 psl.

Nuorodos
--------

Skulptūra krepšiniui Archyvuota kopija 2008-04-02 iš Wayback Machine projekto.
**Albinas Jasenauskas** (1886 m. vasario 28 d. Bergluvio k. Augustavo apskr. Suvalkų gubernijoje, Lenkija – 1973 m. kovo 21 d. Telšiuose), vargonininkas, chorvedys, pedagogas.

Biografija
----------

Pirmieji muzikos mokytojai buvo vargonininkai tėvas ir vyresnysis brolis. 1898–1903 mokėsi Veiverių mokytojų seminarijoje, kur buvo sustiprintas muzikos mokymas. Keletą metų vargonininkavo ir vadovavo chorams Marijampolėje. 1906–1909 Varšuvos muzikos institute studijavo vargonavimą (dėst. M. Surzyriskis) ir muzikos teorijos disciplinas, aktyviai dalyvavo studentų kultūrinėje veikloje, mokytojavo bendrojo lavinimo mokyklose, bendravo su muzikais lietuviais. 1909–1921 gyveno ir dirbo Kijeve: vargonininkavo Šv. Aleksandro bažnyčioje ir vadovavo chorui, smuiku griežė simfoniniame orkestre, muziką ir dainavimą dėstė bendrojo lavinimo mokyklose. Vėliau vargonininkavo ir vadovavo chorui Žitomyre (Ukraina). 1933 grįžo į Lietuvą ir apsigyveno Telšiuose, kur vargonininkavo Katedroje, mokytojavo ir vadovavo chorams. Katedros ir Šaulių rinktinės jungtinis mišrusis choras dalyvavo 1938 dainų šventėse Klaipėdoje ir Ukmergėje, chorų varžybose Klaipėdoje laimėjo trečiąją vietą, o Ukmergėje pirmąją. Choro programoje buvo J. Karoso daina „Kur mėlynos bangos", S. Šimkaus „Vėjo dukra", V. Paulausko „Jūreivių maršas", J. Naujalio „Jaunimo giesmė", J. Tallat-Kelpšos „Meno daina" ir kt. 1939 A. Jasenauskas apdovanotas „Šaulių žvaigžde". 1944–1947 vargonininkavo Kuliuose ir Viekšniuose, paskui metus mokytojavo Mažeikiuose, o 1950–1959 muziką ir dainavimą dėstė N. Akmenės vidurinėje mokykloje, vadovavo moksleivių ir suaugusiųjų chorams, solistams ir skudutininkams.

Nuo 1960 iki mirties gyveno ir dirbo Telšiuose. Vadovavo kultūros namų, Taikomosios dailės technikumo ir darbo veteranų mišriesiems chorams, solistams, vokaliniams ir instrumentiniams ansambliams, rengė koncertus. Buvo Akmenės ir Telšių rajonų dainų švenčių bei festivalių organizatorius ir vyr. dirigentas. Rūpinosi vaikų ir jaunimo muzikiniu auklėjimu, spaudoje paskelbė straipsnių, sukūrė dainų chorams. 1955 chorvedžiui suteiktas nusipelniusio meno veikėjo garbės vardas. Išaugino dvi dukteris muzikes: Ireną Jasenauskaitę-Dylevičienę ir Teresę Jasenauskaitę-Prižgintienę. Vaikaičiai, gyvenantys JAV, taip pat yra muzikai: Albinas Prižgintas – vargonų virtuozas, Viktoras Prižgintas – klarnetininkas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. (Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas).
| Ikas |
| --- |
| Ikas Aznakajevo rajone Ikas Aznakajevo rajone |
| **Ilgis** | 571 km |
| **Baseino plotas** | 18 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 22 m³/s |
| **Ištakos** | Bugulmos-Belebėjaus aukštuma |
| **Žiotys** | Kama |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija |

**Ikas** (rus. *Ик*, bašk. *Ыҡ*, tot. *Ык*) – upė Rusijoje, Baškirijoje ir Tatarstane; Kamos kairysis intakas. Prasideda ir teka per Bugulmos–Belebėjaus aukštumą. Teka šiaurės, šiaurės rytų kryptimi, didžiąja dalimi sudaro Baškortostano–Tatarstano sieną. Žemupyje teka per Tatarstaną, įteka į Kamos upės Kamos žemupio tvenkinį. Dalis Iko žemupio slėnio užlieta.

Didžiausi intakai: Dymka, Melja, Menzelia (kairieji), Usenis (dešinysis).

Laivuojama 100 km nuo žiočių ruože. Ikas ties Tumutuku patvenktas. Prie upės įsikūręs Oktiabrskio miestas.

Ikas prie Tumutuko

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 163
**Žandikaulio išnirimas** – apatinio žandikaulio nukrypimas nuo normalios padėties: kai žandikaulio sąnario paviršiai nebekontaktuoja, apatinis žandikaulis (dažniausiai abiejose pusėse) pasislenka į priekį ir žmogus nebegali susičiaupti. Jei išnirimas trunka ilgiau negu kelias sekundes – pacientas jaučia skausmą, kurį dažnai lydi smarkūs raumenų spazmai.

Paplitimas
----------

Ši patologija dažniau pasitaiko moterims, nes jų žandikaulio sąnarinis gumburėlis yra mažesnis negu vyrų.

Klasifikacija
-------------

Žandikaulio išnirimas gali būti: 

* vienpusis arba abipusis (viename ar abiejuose smilkininio apatinio žandikaulio sąnariuose);
* ūmus arba lėtinis (t. y. vienkartinis ar dažnai pasikartojantis);
* priekinis (kai sąnarinė galvutė fiksuojama priekiniame priekinio sąnarinio gumburėlio paviršiuje) ir užpakalinis (sąnarinė galva įstringa tarp ylinės ir speninės ataugų).
* trauminis (kai lūžta apatinis žandikaulis), patologinis (dėl įvairių lėtinių žandikaulio sąnario ligų) ir gimdyminis (įvykęs ir nediagnozuotas gimdymo metu).

Priežastys
----------

Žandikaulis dažniausiai išsinarinamas, kai žmogus smarkiai žiovauja, pernelyg daug išsižioja (pvz. kąsdamas didelį vaisių) arba gauna antausį.
Jei žandikaulio išnirimas kartojasi dažnai, tai gali būti žandikaulio sąnario sutrikimų signalas.

Atstatymas
----------

Pagrindiniai ūminio žandikaulio išnirimo atstatymo metodai:

* Hipokrato metodas;
* Atstatymas pagal Blackmaną.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Ką daryti išsinarinus žandikaulį Archyvuota kopija 2016-10-31 iš Wayback Machine projekto.

* Apie žandikaulio sąnario gydymo specialistę
| **Feliksas Mikšys** |
| --- |
| Gimė | 1893 m. kovo 2 d.Rusija Deglėnai, Pušaloto valsčius, Panevėžio apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1973 m. balandžio 3 d. (80 metų)Lietuva Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Romainių kapinės |
| Lietuvos Respublikos Seimo atstovas |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos krikščionių demokratų partija  Lietuvos ūkininkų sąjunga |
|  |
| Alma mater | Varšuvos veterinarijos institutas |

**Feliksas (Peliksas) Mikšys** (1893 m. kovo 2 d. Deglėnai, Pušaloto valsčius, Panevėžio apskritis, Rusijos imperija – 1973 m. balandžio 3 d. Kaunas) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Šiaulių gimnazijoje. Pirmojo pasaulinio karo metais baigė Varšuvos veterinarijos institutą, 1916–1918 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje.

Grįžęs į Lietuvą dirbo įvairiose ūkio organizacijose. Vienas iš Lietuvos ūkininkų sąjungos steigėjų, nuo 1919 m. jos ilgametis pirmininkas.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas VI (Utenos) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo, 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo, 1926 m. birželio 2 d. – 1927 m. balandžio 12 d. Trečiojo Seimo atstovas.

1923 m. balandžio 18 d. vienas AB „Maistas" steigėjų, jos valdybos narys. 1925 m. buvo Lietuvos ūkininkų sąjungos atstovas Lietuvos prekybos rūmuose. 1926 m. AB „Lietuvos cukrus" steigėjas.

1944 m. suimtas, kalintas, išvežtas į Sibirą. Grįžęs į Lietuvą gyveno Vilniuje. 

Palaidotas Romainių kapinėse.

Literatūra
----------

* Mikšys Peliksas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1959, t. 18, p. 447.
* Veilentienė A. Mikšys Feliksas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 252-25254.
* Veilentienė A. Mikšys Feliksas, Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis, Vilnius, 2007, p. 376–382.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
| **Mustela nivalis** |
| --- |
| Žebenkštis (Mustela nivalis)Žebenkštis (*Mustela nivalis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Plėšrieji žinduoliai  *( Carnivora)* |
| Šeima: | Kiauniniai  *( Mustelidae)* |
| Gentis: | Šeškai  *( Mustela)* |
| Rūšis: | Žebenkštis  *( Mustela nivalis)* |

 |
| Binomas |
| ***Mustela nivalis***Linnaeus, 1766 |

**Žebenkštis** (*Mustela nivalis*) – kiauninių šeimos plėšrus žinduolis. Minta daugiausia smulkiais graužikais. Trumpos kojos ir plonas kūnas leidžia žebenkščiai įlįsti į aukų urvelius.

Paplitimas
Žebenkštis žieminiu kailiu.

Paplitimas
----------

Žebenkštis paplitusi šiaurinėse Europos, Azijos, Šiaurės Amerikos dalyse, išskyrus Airiją, Islandiją ir rytų Kanadą. Buvo introdukuota Naujojoje Zelandijoje ir Australijoje.

Paplitusi visoje Lietuvoje, tačiau niekur nėra dažna.

Išvaizda
--------

Smulkiausias iki šiol Lietuvoje gyvenantis plėšrūnas. Sveria 70–120 g. Spalva, forma ir gyvenimo būdas panašus į šermuonėlio. Skiriasi trumpesne, iki trečdalio kūno ilgio, vienodos rudos arba baltos spalvos uodega. Vasarą žebenkšties viršutinė kūno pusė ruda, apatinė – balta. Žiemą visas kūnas baltas. Patinai panašūs į pateles.

Buveinė
-------

Aptinkama miškuose, jų pakraščiuose, krūmais apaugusiose pievose, dirvonuose, soduose, parkuose, miško parkuose, gyvenvietėse, o rudenį – dirbamuosiuose laukuose, pavyzdžiui, burokų, runkelių, – visur, kur yra smulkių graužikų. Apsigyvena pelių urveliuose, po medžių kelmais, šaknimis, sustumtomis akmenų, kelmų, žemių krūvomis. Čia gyvena ir žebenkšties medžiojamieji objektai: pelės, pelėnai bei kiti smulkūs žinduoliai.

Veikli ištisus metus. Medžioja prieblandomis, naktį, kai kada ir dieną. Žebenkštis labai judri, gerai bėgioja, plaukioja ir laipioja.

Veisimasis
----------

Poruojasi gegužės–rugsėjo mėnesiais, tačiau dažniausiai pavasarį. Nėštumas trunka 34–35 paras. Per metus išaugina 1 vadą, kurią sudaro 4–7 jaunikliai. 2–3 mėnesių jaunikliai pradeda maitintis savarankiškai. Subręsta 9–10 mėnesių.

Mityba
------

Maitinasi smulkiais graužikais, taip pat paukščiais ir jų kiaušiniais, vabzdžiais ir kitais bestuburiais.

Amžius
------

Gyvena 3–4 metus.

Priešai
-------

Lapės, kiaunės, usūriniai šunys, plėšrieji, pelėdiniai, varniniai paukščiai, rečiau – katės. Žūva ruošiant dirvą, nuimant derlių laukuose. Kaip ir šermuonėliai, labai nukenčia besniegėmis žiemomis, nes baltą žebenkštį lengvai pastebi ją gaudantys plėšrūnai.

Veiklos žymės
-------------

* Sniege ir ant žemės prie vandens telkinių- pėdos ir „tuneliai";
* Sudraskytų paukščių plunksnos, pelių ar pelėnų liekanos;
* Išmatos ant takų, akmenų, nuvirtusių medžių stiebų.

Vertė
-----

Puošnus, įdomus žvėrelis, mėgstamas sodybose, nes išbaido ir sunaikina daug graužikų.

Apsauga
-------

Lietuvoje nesaugoma, tačiau globotina.

Šaltiniai
---------

* Algirdas Navasaitis. „Miško žvėrys", 2007 m.
| **Albinas Gailius** |
| --- |
| Gimė | 1940 m. kovo 30 d. (83 metai)Užvėjai, Gaurės valsčius |
|  |
| Veikla | statybinių medžiagų technologas |
| Organizacijos | Vilniaus Gedimino technikos universitetas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Išsilavinimas | technologijos mokslų daktaras |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Albinas Gailius** (g. 1940 m. kovo 30 d. Užvėjai, Gaurės valsčius) – Lietuvos statybinių medžiagų technologas, technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1963 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1968 m. technikos mokslų kandidatas. 

1967–1969 m. Kauno politechnikos instituto, nuo 1969 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (nuo 1991 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas. 1976–1986 m. ir 1990–1995 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto Statybos fakultetas|Statybos fakulteto Statybinių medžiagų katedros vedėjas. Nuo 2003 m. profesorius. Tarptautinių studijų programų 1992–1995 m. „Tempus" ir nuo 1997 m. SOCRATES Vilniaus Gedimino technikos universiteto vadovas, mokslo tyrimo programų 1995–1998 m. COPERNICVS ir 1998–2001 m. FRAMEWORK–IV Lietuvos koordinatorius.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių darbų svarbiausios sritys: statybinių medžiagų medžiagotyra, naujų kompozicinių statybinių medžiagų kūrimas, tyrimas ir taikymas, statybinių medžiagų gamyba iš technogeninių atliekų, statinių ir pavienių konstrukcijų atnaujinimas, statybinių medžiagų ir dirbinių kokybės kontrolė. Paskelbė daugiau kaip 120 mokslinių straipsnių. Parašė vadovėlių, parengė daugiau kaip 20 mokomųjų knygų ir metodinių priemonių. 14 išradimų (6 patentai) autorius.

Bibliografija
-------------

* Statybinės medžiagos, su kitais, 1982 m.
* Termoizoliacinės medžiagos ir jų gaminiai, su S. Vėjeliu, 2009 m.
* Kompozicinės medžiagos ir dirbiniai su gamtiniais organiniais užpildais, monografija, su A. Kazragiu, 2006 m.
* Keraminiai dirbiniai ir jų tyrimo metodai, su I. Girniene, 2003 m.
* Keraminiai statybiniai dirbiniai, su I. Girniene, 2009 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Albinas Gailius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 741 psl.
| **Jakob Dinesohn** |
| --- |
|  |
| Jakob Dinesohn (kairėje) su rašytoju Jizchok Leib Perez |
| Gimė | 1836 m.Žagarė, Rusijos imperija |
| Mirė | 1919 m. rugpjūčio 29 d. (~83 metai)Varšuva, Antroji Lenkijos Respublika |
|  |
| Veikla | Rašytojas, pedagogas. |
|  |
|  **Vikiteka** | Jakob Dinesohn |

**Jakovas Dinesonas** (1836 m. Žagarėje, Rusijos imperija – 1919 m. rugpjūčio 29 d. Varšuvoje, Antroji Lenkijos Respublika) – Lietuvos žydų kilmės rašytojas, pedagogas.

Biografija
----------

Gimė 1836 m. Žagarėje. Jaunystėje mokėsi pas savo dėdę Mogiliave. Baigęs mokslus rašė straipsnius į vietos laikraščius hebrajų kalba, o vėliau pradėjo rašyti jidiš kalba ir tapo vienu iš populiariausių rašytojų rašiusiu jidiš kalba XIX a. pabaigoje. Tuo pačiu metu dirbo privačiu mokytoju turtingų žmonių namuose. Pirmąjį romaną parašė 1876 m. tačiau jis buvo uždraustas cenzūros. Jo romanams būdinga gėrio ir blogio kova, kurioje visada laimi teisingumas. Taip pat į hebrajų kalbą išvertė žydų istoriją, Egipto, Babilono, Indijos ir Kinijos istorijas. 1885 m. apsigyveno Varšuvoje, kur atidarė parduotuvę. Nuo 1915 m. nustojo rašyti ir pasišventė socialiniam darbui. Mirė 1919 m. rugpjūčio 29 d. Varšuvoje.

Darbai
------

* *Haneowim wehaneimim* (1877)
* *Ewen Negef* (1890)
* *Herschele* (1891)
* *Josele* (1899)
* *Alter* (1903)
* *Kindersche Neschomes* (1904)

* Dinesonas, Perezas ir AleichemasDinesonas, Perezas ir Aleichemas
* Dinesonas su Vilniaus žydų teatro aktoriaisDinesonas su Vilniaus žydų teatro aktoriais

Nuorodos
--------

* Biografija (ang.)

Literatūra
----------

* Reisen, Lexikon fun der jidischer literatur, B. I, 2 Aufl. Wilno, 1926, SS. 699–710.
* Litwakow M. In Umru, B. II, M. 1926, SS. 29–33.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Krateras** (gr. Κρατερός; apie 370–321 m. pr. m. e.) - Makedonijos generolas valdant Aleksandrui Makedoniečiui ir vienas iš diadochų.

Aleksandras ir Krateras medžioja liūtus, mozaika Peloje
Jis buvo kilmingo makedoniečio Aleksandro iš Oresčio sūnus ir generolo Amfotero brolis. Krateras vadovavo kairiojo sparno falangai ir visiems pėstininkams Iso mūšyje (333 m. pr. m. e.). Hirkanijoje jis buvo pasiųstas į misiją prieš mazandaranius. Hidaspeso upės mūšyje (326 m. pr. m. e.) jis vadovavo ariergardui, kuris buvo vakariniame krante iki mūšio pabaigos.

Didelėse Susos linksmybėse jis vedė Amastrisę, Oksiatro, Darijaus III, brolio, dukterį. Krateras ir Poliperchonas turėjo palydėti 11 500 makedoniečių veteranų atgal į Makedoniją. Krateras buvo Kilikijoje, kur statėsi laivyną, kai Aleksandras mirė Babilone.

Pagal senovės graikų šaltinius Aleksandras davė Kratero žiedą Perdikui, sakydamas, kad palieka imperiją *kratistôi* ('stipriausiam').

322 m. pr. m. e. Krateras padėjo Antipatrui Lamijos kare prieš Atėnus. Iš Kilikijos jis išplaukė su savo laivynu į Graikiją ir pristatė savo karius į Kranono mūšį. Kai Antigonas sukilo prieš Perdiką ir Eumeną, Krateras prie jo prisidėjo kartu su Antipatru ir Ptolemėjumi. Jis vedė Antipatro dukterį Filą. Jis žuvo mūšyje su Eumenu Mažojoje Azijoje, kai ant jo nukrito bėgantis arklys netoli Helesponto 321 m. pr. m. e.
| **Jakob Jud** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1882 m. sausio 12 d.Vengis, Šveicarija Šveicarija |
| Mirė | 1952 m. birželio 15 d. (70 metų)Zėlisbergas, Šveicarija Šveicarija |
|  |
| Veikla | kalbininkas |
|  |
| Alma mater | Florencijos universitetas Ciuricho universitetas |

**Jakobas Judas** (vok. *Jakob Jud*, 1882 m. sausio 12 d. Vengis, Turgau, Šveicarija – 1952 m. birželio 15 d. Zėlisbergas, Uris, Šveicarija) – Šveicarijos kalbininkas, dialektologas, romanistas.

Biografija
----------

Baigęs mokslus Ciuricho universitete ir Paryžiaus bei Florencijos aukštosiose mokyklose nuo 1922 m. J. Judas Ciuriche ėjo romanų filologijos ir senosios prancūzų kalbos bei literatūros profesoriaus pareigas. Pagrindiniai jo tyrimų objektai buvo italų, prancūzų ir retoromanų dialektologija, onomastika.

Veikiamas savo dėstytojo H. Morfo jis prisidėjo prie Ž. Žiljerono kalbinės geografijos pakraipos, teigiančios „žodžių ir daiktų" (Wörter und Sachen) idėjas, todėl, be grynai kalbinių reiškinių, J. Judas tyrė kalbos ir kultūros sąveiką. Jis susitelkė į šios pakraipos tyrimus. Kartu su K. Jabergu sudarė aštuonių tomų Italijos ir Šveicarijos „žodžių ir daiktų" žodyną (vok. *Sprach- und Sachatlas Italiens und der Südschweiz*, pranc. *Atlas linguistique et ethnographique de l'Italie et de la Suisse méridionale*, AIS), jis buvo leidžiamas 1928–1940 m. Prie šio veikalo kaip tyrėjai prisidėjo P. Šojermajeris, G. Rolfsas ir M. L. Vagneris.

J. Judas priešinosi Italijos fašistų iredentizmui, kuomet retoromanų kalba buvo klasifikuojama kaip italų kalbos tarmė, J. Judas iš kalbotyros pozicijų gynė retoromanų kalbos savarankiškumą.

Su A. Šteigeriu leido mokslinį žurnalą „Vox Romanica". Iš J. Judo mokinių žinomiausi R. Hocenkiocherlė ir F. Giozlingas.

Išnašos
-------

1. ↑  Jud, Jakob Historischen Lexikon der Schweiz, *Nuoroda tikrinta 2021-09-25*
2. ↑  Vox romanica Romanische Forschungen – 100. Bd. H. 1/3, 1988, *Nuoroda tikrinta 2021-09-25*

Bibliografija
-------------

* J. Judo bibliografija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Plasmodium malariae
**Kraujiniai sporagyviai** (lot. *Haemosporidia*) – protistų būrys, kuriam priklauso **maliariniai plazmodijai**, sukeliantys roplių, paukščių ir daugelio žinduolių maliariją. Žmogui patogeniškos yra 4 rūšys:

* *Plasmodium vivax* – tridienės maliarijos sukėlėjas,
* *Plasmodium malariae* – keturdienės maliarijos sukėlėjas,
* *Plasmodium falciparum* – tropikinės maliarijos sukėlėjas,
* *Plasmodium ovale* – tridienės tipo maliarijos sukėlėjas.

Šios maliarinių plazmodijų rūšys skiriasi morfologinėmis ir biologinėmis savybėmis, vystymosi žmogaus organizme trukme ir ligos požymiais. Jų galutinis šeimininkas yra maliariniai uodai (*Anopheles*), o tarpinis šeimininkas – žmogus. Žmogus apsikrečia įgėlus apsikrėtusiam uodui. Kartu su uodo seilėmis į žmogaus kraują patenka plazmodijai, kurie išnešiojami po visą kūną ir įsikverbia į kepenų ląsteles. Šiose ląstelėse vyksta jų vystymosi ciklas.
|  Jakamai |
| --- |
| Jakamų moterys (1911 m.)Jakamų moterys (1911 m.) |
| Gyventojų skaičius | ~8000 |
| Populiacija šalyse | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos(Vašingtono valstijos vėliava Vašingtono valstija) |
| Kalba (-os) | anglų, sahaptinų |
| Religijos | krikščionybė, indėnų tikybos |
| Giminingos etninės grupės | kiti sahaptinai: klikitatai, palusai, valavalai, teninai ir kt. |
|  |
|  **Vikiteka:** | Jakamai |

**Jakamai** (*Yakama, Yakima*, sav. *Mámachatpam*) – indėnų sahaptinų tauta, gyvenanti Jungtinių Amerikos Valstijų šiaurės vakaruose, Vašingtono valstijoje. Kartu su nezpersais yra skaitlingiausia sahaptinų tauta. Vartoja sahaptinų kalbos tarmę, dabar paplitusi anglų kalba.

Gyveno prie Kolumbijos intako Jakimos. Skirstėsi į aukštutinius (*Kittitas* – „akmenynų žmonės") ir žemutinius (tikruosius jakimus, *Mámachatpam*). Jiems labai giminingos buvo klikitatų, mišalpamų, taitnapamų tautelės, kurias jakimai vėliau dalinai asimiliavo. 1855 m. jakimai sudarė 14 tautų (su palusais, skinais, klikitatais ir kt.) sąjungą ir sudarė Jakimos genčių konfederacijos branduolį.

Tradiciškai vertėsi medžiokle, rankiojimu, lašišų žvejyba ir prekyba. 1805–1806 m. susidūrė su baltaisiais. 1855–1858 m. jakamai su kaimyninėmis tautomis sukilo į karą prieš JAV, bet buvo nugalėti ir iškeldinti į rezervacijas.

Dabar gyvena Jakamų indėnų rezervacijoje (su klikitatais, palusais, valavalais, vanapamais, venatčiais ir višramais) Vašingtono valstijos pietuose (centras – Topenišas). Verčiasi žemės ūkiu, žvejyba, miškų ūkiu, baldų gamyba, drėkinimu, smulkiuoju verslu. Rezervacijoje veikia didelis kultūros centras.

* Jakamų karys (1913 m.)Jakamų karys (1913 m.)
* Jakamų vyrai (1896 m.)Jakamų vyrai (1896 m.)
* Jakamų merginaJakamų mergina
* Jakamų senolisJakamų senolis
* PintinėlėPintinėlė

Šaltiniai
---------

1. ↑  yak Duomenys apie kodu „yak" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
2. ↑  *Сахаптины*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
Koordinatės: 55°34′54″š. pl. 25°47′01″r. ilg.﻿ / ﻿55.581714°š. pl. 25.783527°r. ilg.﻿ / 55.581714; 25.783527


|  Taukelių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Utenos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Taukeliai |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų mūras |
| **Pastatyta** | XVIII a. pab. |

Koplyčios liekanos, 2015 m.
**Taukelių koplyčia** – buvusi mauzoliejinė kapinių koplyčia, stovinti Utenos rajone, Daugailių seniūnijoje, Taukelių kaime, į šiaurės rytus nuo Utenos, apie 5 km į vakarus nuo Daugailių, apie 2 km į vakarus nuo kelio  **A6**  Kaunas–Zarasai–Daugpilis . Akmeninės koplyčios liekanos stūkso senosiose kaimo kapinaitėse (u.k. 28445). Teritorija sutvarkyta, apjuosta mūrine tvora. Išlikęs garsaus gydytojo, visuomenės veikėjo Jokūbo Šimkevičiaus (1775–1818) kapas (u.k. 16646).

Istorija
--------

Taukeliuose būta dvaro ar palivarko, išskirto iš Degsnio dvaro. Kozielų-Poklevskių šeimai priklausiusi koplyčia pastatyta XVIII a. pabaigoje. Fundatoriai buvo dvarininkai Kozielos. Iki pastatant Sudeikių bažnyčią (1825 m.), Taukelių koplyčioje melsdavosi aplinkiniai žmonės. Kai iš Bikuškio paežerės, Šventorėliu vadinamos vietos, šventovė buvo perkelta į Sudeikius ir ten statoma mūrinė bažnyčia, iš Sudeikių kunigai dar atvažiuodavo čia ir koplytėlėje su altoriumi laikydavo pamaldas. Koplyčioje buvo laidojami Kozielų giminės atstovai.

Po Antrojo pasaulinio karo taukeliškio tremtinio Antano Skurkio lauke, netoli kapinaičių, buvo pastatytos gyvulių fermos. Kai įvirto koplyčios stogas ir grindys, brigadininkų ar fermos vedėjų buvo liepta, iškračius Kozielų palaikus, nikeliuotus karstus panaudoti gyvulių ėdalui. Ir tik grįžęs iš tremties A. Skurkis grąžino karstus į koplyčią.

1979 m. rastas Taukelių palivarko šeimininko J. Šimkevičiaus kapas ir įamžintas jo atminimas. Kapinaitėse visuomenės lėšomis pastatytas liaudies meistro Stasio Karanausko ąžuolinis memorialinis stogastulpis.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Poklevskių-Kozelų koplyčia

Šaltiniai
---------

1. ↑  Degsnėnuos – Kozielos-Poklevskiai
2. ↑  Teresė Kezienė. Ką primena Taukelių stogastulpis: [Po 160 metų prie J. Šimkevičiaus kapo buvo pastatytas S. Karanausko drožtas koplytstulpis]. – Iliustr. // Tiesa. – 1990, lapkr. 6.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Taukelių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Utenos krašto enciklopedija. Taukeliai Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
* Daugailių seniūnijos lankytinos vietos
A. Sakio portretas, 1661 m. aut. Karlas Marata
**Andrėja Sakis** (it. *Andrea Sacchi*, 1599–1661 m. birželio 21 d.) – XVII a. italų klasikinio baroko tapytojas, piešėjas.

Biografija
----------

Andrėja Sakis gimė 1599 m. Netūne, apie 60 km piečiau Romos. Jo tėvas Benedetas buvo tapytojas. A. Sakis mokėsi pas Džiuzepę Čezarį Romoje ir pas Frančeską Albanį Bolonijoje. Grįžęs į Romą jis buvo patronuotas kardinolo Frančesko del Montės, to paties, kuris rėmė Karavadžą. Kardinolas jam parūpino pirmąjį viešą užsakymą − altorinį paveikslą „Šv. Grigalius ir mišių korporalo stebuklas" Šv. Petro bazilikai, kuris buvo atliktas 1625−26 m. Po to jis dirbo kartu su Pjetru da Kortona įtakingos Sakečių giminės užsakymu dekoruodamas vilą Kastel Fuzane. Kitas svarbus jo rėmėjas buvo kardinolas Antonijus Barberinis ir popiežiaus Urbono VII užsakymu 1629−1631 m. A. Sakis Barberinio rūmuose atliko „Šventosios išminties alegorijos" lubų freską. Šis darbas savo nuosaikumu ir kompozicija ryškiai kontrastavo su Pjetro da Kortonos kiek vėliau tuose pačiuose rūmuose sukurta dinamiška „Dieviškojo apreiškimo alegorija" su daug figūrų. 

A. Sakis buvo paveiktas Rafaelio tapybos ir prisilaikė Anibalės Karačio suformuotų klasikinio baroko principų. Tai buvo priešprieša Berninio ir Pjetro da Kortonos propaguotam įmantrumui ir dinamizmui. Diskusiją su Pjetru da Kortona dėl teisingosios dailės krypties A. Sakis vedė Šv. Luko akademijoje. Jo draugais buvo nuosaikaus baroko kryptį palaikę Alesandras Algardis ir Nikola Pusenas. Kiti reikšmingi A. Sakio darbai: „Šv. Romualdo vizija" (Vatikano pinakotekoje) ir „Šv. Antano Paduviečio mirusiojo prikėlimas" (*S. Maria della Concezione* bažnyčioje Romoje). 1635 m. jis keliavo į Šiaurės Italiją ir 1640 m. pabuvojo Paryžiuje. 1639 m. jis buvo užsakytas sukurti freskas Laterano Šv. Jono bazilikos baptisterijoje Konstantino istorijos tema ir atliko 8 paveikslus iš Šv. Jono Krikštytojo gyvenimo (dabar Laterano rūmuose). Iš vėlyvųjų jo darbų paminėtina 1648−49 m. atlikta „Šv. Onos mirtis" (*S. Carlo ai Catinari* bažnyčioje Romoje). Andrėja Sakis mirė 1661 m. birželio 21 d. Romoje. Jo reikšmingiausiu mokiniu buvo Karlas Marata.

Darbų galerija
--------------

* „Šv. Romualdo vizija" (1631 m. Vatikano pinakoteka)
* „Dieviškosios išminties alegorija" (1629−1633 m. Barberinio rūmai, Roma)
* „Dedalas ir Ikaras" (1645 m. Strada Nuova muziejai, Genuja)
* „Šv. Onos mirtis" (iki 1649 m. *San Carlo ai Catinari* bažnyčia, Roma)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Andrea Sacchi** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Britų muziejaus informacija
* Encyclopaedia Britannica, 1998 m.
* Getty centro informacija
|  |
| --- |
| **Kratiškių pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Kratiškių pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Kratiškių pagrindinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Londono g. 23, Kratiškiai |
| **Direktorius(-ė)** | Vaiva Poviloniene |
| **Mokinių skaičius** | 111 |
| **Įkūrimo data** | 1912 |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 17 |

**Biržų rajono Kratiškių pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Biržų raj. Kratiškiuose, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190544821. 

Filialai: 

* Biržų rajono Kratiškių pagrindinės mokyklos Jasiuliškių skyrius;
* Biržų rajono Kratiškių pagrindinės mokyklos Šukionių skyrius.

Istorija
--------

Kratiškiuose pirmoji mokykla jau buvo 1912 m. 1935 m. pastatyta ir pradėjo veikti Butniūnų pradinė mokykla. Dirbo mokytojai Šernai, vėliau Ramanauskai. 1957 m. mokykla rekonstruota ir reorganizuota į septynmetę mokyklą. Tuo metu mokykloje mokėsi apie 150 mokinių. 1961 m. mokykla peraugo į aštuonmetę mokyklą, prie kurios įsikūrė vakarinė 8 klasė. 1968 m. Kratiškuose pastatyta nauja mūrinė mokykla, 1991 metais ji pavadinta Kratiškių pagrindine mokykla.

Direktoriai
-----------

* 1957 m. V. Patkauskienė;
* 1960 m. O. Darčkuvienė;
* 1986 m. V. Staniulevičius;
* 1987-1988 m. S. Rožėnienė;
* 1989 m. B. Galvelienė;
* 1989 m. J. Čepas;
* 1999 m. Vaidotas Butkevičius.
* 2010 m. Vaiva Poviloniene

2011 m. Deimantė Žalinkevičienė

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Tau kryžius
**Raidė T** („T" Thau) yra išskirtinis pranciškonų ordino ženklas. „T" formos kryžių ir šiais laikais ant kaklo nešioja ir pranciškonų tretininkai.

Italijoje, netoli Asyžiaus, Fonte Colombo kalno Magdalenos koplyčioje, palangėje į kairę nuo altoriaus yra ženklas „T", kurį raudonai nupiešė pats Pranciškus Asyžietis. Ši raidė – šventojo Pranciškaus talismanas.

Kryžiaus forma paimta iš graikų abėcėlės raidės, vaizduojančios kryžių.

„Thau" raidė yra ir hebrajų abėcėlėje, tai paskutinis simbolis.

Šis ženklas būdavo išdeginamas kaliniams, pasmerktiems mirties bausmei. Senajame Testamente pranašas Ezekielis rašė, kad didelės žmonių masės prarado tikėjimą Dievu, o tokiu būdu prarado ir viltį kada nors sugrįžti į Pažadėtąją Žemę. Tik maža neturtingos tautos saujelė paneigė Babilonijos religiją ir kultūrą. „Kalbėjo Viešpats Dievas naikinančiam angelui: Pereik miestą išilgai, Jeruzalės vidumi, ir parašyk „Thau" kaktose tų vyrų, kurie dūsauja ir dejuoja dėl visų jame vykstančių baisenybių" (Ez.9,4), Dievas pranašui įsakė pažymėti ant ištikimo likučio kaktų raidės „T" ženklą. Jie vieninteliai buvo išgelbėti nuo sunaikinimo.

Istorikai sutaria, kad Pranciškus dalyvavo Laterano IV (1215.XI.11) susirinkime, kur popiežius Inocentas III priminė pranašo Ezekielio regėjimą, raidę „Thau" pažymėjo kaip turinčią kryžiaus formą, ant kurios buvo nukryžiuotas pasaulio Išganytojas. Šv. Pranciškus taip buvo susižavėjęs popiežiaus kalba, kad vėliau raidę „T" pakeitė į antspaudą ir savo Ordino herbą.

Pranciškui „T" buvo vilties simbolis jo dienų netvarkos paliestoje Bažnyčioje. Jis turėjo įžiūrėti aiškią analogiją tarp savo laikų ir tarp izraelitų nelaimių per ilgą Babilonijos nelaisvę. Ženklas „T" buvo Pranciškui ir masinio išėjimo, ir piligrimo ženklas. Jam šios raidės ženklas reiškė patį Kristų, kuris atpirko žmoniją savo kryžiumi. Jis norėjo būti visiškai įsigilinęs į šį ženklą. Pranciškus pamokslavo apie jį taip dažnai ir su tokiu užsidegimu, kad brolis Pacifikas matė jį kaip spinduliuojančią šviesą virš jo kaktos.

Taip pat yra žinoma, jog Pranciškus jaunystėje labai nekentė raupsuotųjų. Tačiau po savo atsivertimo jis nesišlykštėdavo eiti bei patarnauti jiems. Būtent tada veikė maža ligoninė ir prieglaudos namai raupsuotiesiems, ir būtent tie nameliai vadinosi „Thau".

Prieš mirtį, ant LaVernos kalno Pranciškus sukūrė ir ant pergamento užrašė padėkos giesmę, kitoje pusėje – palaiminimą broliui Leonui, paraštėje pažymėdamas raidę „T" iš profilio kylančią aukštyn. Galėjo tai būti ir LaVernos kalno kontūras.

Asyžiaus neturtėlis šį ženklą užrašydavo ant sienų, langų visose vietose, kur jis kaip piligrimas melsdavosi. Šiuo ženklu jis pasirašydavo visus savo laiškus, „T" buvo net ant jo celės durų.
| **Andrea Agnelli** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1975 m. gruodžio 6 d. (47 metai)Turinas, Italija |
| Tautybė | italas |
| Tėvai | Umberto AgnelliAllegra Caracciolo di Castagneto |
| Sutuoktinis (-ė) | Emma Winter |
| Vaikai | Baya AgnelliGiacomo Dai Agnelli |
|  |
| Veikla | verslininkas |
|  |
| Alma mater | St Clare's, OxfordBocconi universitetas |

**Andrea Agnelli** (g. 1975 m. gruodžio 6 d.) – Italijos verslininkas. Šiuo metu jis vadovauja Italijos futbolo klubui „Juventus". A. Agnelli taip pat yra įmonių „FIAT" ir „Exor" valdybos narys.

Andrea tėvas Umberto Agnelli buvo „Juventus" savininkas ir Italijos politikas. Andrea baigė aukštąsias studijas Oksforde ir Milane. Vėliau jis dirbo kompanijose „Piaggio", „Auchan" ir „Ferrari".

Nuo 2001 iki 2004 m. Andrea Agnelli dirbo „Altria" (taip pat žinoma kaip „Philip Morris International") grupėje.

2007 m. italas įkūrė holdingo kompaniją „Lamse S.p. A", kuriai vadovauja iki šiol.

2010 m. gegužės mėnesį Andrea tapo „Juventus" klubo vadovu. Tokiu būdu jis pratęsė savo giminės tradiciją – šiam klubui vadovavo jo tėtis, senelis ir prosenelis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Del Piero welcomes new era at Juventus
**Simonas de Vligeris** (Simonas Vligeris, ol. *Simon de Vlieger*, apie 1601 m. Roterdamas, Nyderlandai – 1653 m. Vespas) – XVII a. Nyderlandų tapytojas, vienas garsiausių to meto Olandijos marinistų.

Biografija
----------

Simonas de Vligeris gimė Roterdame apie 1601 m. kas sprendžiama iš 1648 m. dokumento, kuriame dailininkas mini save 47 metų amžiaus. Labai tikėtina, kad Simono Vligerio mokytoju buvo Jan Porcellis (apie 1584–1632). 1627 m. sausio 10 d. dailininkas vedė Anna Gerridts van Willige. Šeima 1634 m. persikėlė į Delftą, kur Vligeris įstojo į vietos Šv. Luko tapytojų gildiją. Dailininkas nesustabdė kūrybos Delfte, nors 1637 m. su žmona įsigijo namą Roterdame. 

1638 m. liepos 19 d. Vligeris paminėtas Amsterdame, kurio piliečiu tapo 1643 m. sausio 5 d. Persikėlimas neabejotinai buvo susijęs su užsakymu dekoracijų projektams Marijos de Mediči 1638 m. priėmimo šventėms. Tarp 1638 ir 1645 m. Vligeris atliko užsakymus gobelenų raštams Delfte ir vargonų durelių tapybą Roterdamo *Grote Kerk* bažnyčioje, už kurią 1645 m. gavo nemenką 2000 guldenų užmokestį. Vligeris trumpais tarpais gyvendavo Roterdame, kur 1644 m. pardavė namą. 1648 m. Vligeris gavo 6000 guldenų įvertintą užsakymą vitražų sukūrimui Amsterdamo Naujojoje bažnyčioje (*Nieuwe Kerk*). 1649 m. sausį Vligeris įsigijo namą mažame Vespo miestelyje netoli Amsterdamo, kuriame mirė 1653 m.

Darbų galerija
--------------

* „Jūros krantas" (apie 1630-40, Ermitažas, Sankt Peterburgas)
* „Audringa jūra" (privatus rinkinys)
* „Rytmečio jūros peizažas" (1640-45, Nacionalinė Vašingtono dailės galerija)
* „Laivas audringoje jūroje prie uolėto kranto su nelaimės signalu" (apie 1645, Indianapolio dailės muziejus, Indianapolis)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Simon de Vlieger** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vašingtono dailės galerijos informacija
* wga.hu
| **Patrice Servelle** |
| --- |
|  |
| 2014 m. olimpiada |
| Gimė | 1974 m. liepos 20 d. (48 metai)Monakas |
|  |
| Veikla | Ledrogių sportininkas |
|  |
| Žinomas (-a) už | Olimpietis |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Pasaulio taurės prizininkas |

**Patrice Servelle** (g. 1974 m. liepos 20 d.) – Monako bobslėjininkas, olimpietis.

Biografija
----------

2002 m. žiemos olimpinėse žaidynėse buvo šalies dviviečių ir keturviečių rogių varininku. Dviviečių varžybose užimta 22-a vieta, o keturvietėse – 28 vieta. 2006 m. žiemos olimpinėse žaidynėse užimta aukščiausia šalies bobslėjininkų pozicija – 12 vieta. 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse liko 19-oje vietoje. 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse užimta 21-a vieta.

Šalies vėliavnešys 2002 m. 2006 m. ir 2010 m. žiemos olimpiadose.

Servelle taip pat pelnė sidabrą pasaulio taurės etape. Tai pirmasis šalies medalis pasaulio taurės varžybose.

Išnašos
-------

1. ↑  „Patrice Servelle Olympic Results". Suarchyvuotas originalas 2020-04-18. Nuoroda tikrinta 2018-05-03.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)

Nuorodos
--------

* Olympedia svetainėje
| ***Patrakėlis Džepo*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Geppo il folle |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Adriano Celentano |
| Scenaristas (-ai) | Adriano Celentano |
| Vaidina | Adriano Celentano  Claudia MoriLory Del Santo |
| Metai | 1978 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 118 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Patrakėlis Džepo** (angl.  *Geppo il folle*) – 1978 m. Italijoje sukurta muzikinė komedija, kuriai scenarijų parašė, režisavo ir pagrindinį vaidmenį atliko Adrijanas Čelentanas. Tai iš dalies autobiografinis filmas, kuriame jis vaidina nuo šlovės pavargusį dainininką, nusprendusį išvykti į Ameriką ir pradėjusį mokytis anglų kalbos pas dailią mokytoją, kuri pradžioje demonstruoja visišką abejingumą jo šlovei. Pastarosios vaidmenį sukūrė Čelentano žmona Klaudija Mori.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Adriano Celentano – Džepo
* Claudia Mori – Dženifer
* Iris De Santis – Džepo motina
* Marco Columbro – diskžokėjus
* Gino Santercole – žurnalistas
* Loredana Del Santo – studentė