recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Kitos reikšmės – Čiurlionio meno mokykla (reikšmės).*
Koordinatės: 54°00′49″š. pl. 23°59′16″r. ilg.﻿ / ﻿54.013749°š. pl. 23.987735°r. ilg.﻿ / 54.013749; 23.987735


|  |
| --- |
| **Druskininkų Mikalojaus Konstantino Čiurlionio meno mokykla** |
| Druskininkų Mikalojaus Konstantino Čiurlionio meno mokykla herbas |
|  |
| **Adresas** | Druskininkai, Vytauto g. 23 |
| **Direktorius(-ė)** | Ona Olšauskienė |
| **Mokinių skaičius** | 475 (2018 m.) |
| **Įkūrimo data** | 1960 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 30 (2018 m.) |

**Druskininkų Mikalojaus Konstantino Čiurlionio meno mokykla** – meno mokykla Druskininkuose, vykdanti muzikinio, choreografinio ir dailės ugdymo programas. Yra formalųjį švietimą papildanti mokykla, Druskininkų savivaldybės biudžetinė įstaiga, kurios kodas – 190031263, mokomoji kalba – lietuvių. Mokykla įsikūrusi Vytauto g. 23, jos V. K. Jonyno dailės ugdymo skyrius – Vytauto g. 14.

Istorija
--------

Mokykla atidaryta 1960 m. spalio 1 d. Pirmasis mokyklos direktorius ir įkūrėjas buvo chorvedys, pedagogas Apolinaras Likerauskas. Pirmaisiais metais mokykloje dirbo penki mokytojai, muzikos meno mokėsi 60 mokinių. 1976 m. naujai pastatyta muzikos mokykla. 

1978 m. miesto dailininkų dėka Druskininkuose atidaryta dailės mokykla, kuriai dešimt metų vadovavo Liucija Vrubliauskienė. Pirmaisiais metais į ją priimti 38 mokiniai, dirbo 8 mokytojai.

1995 m. muzikos mokyklai suteiktas Mikalojaus Konstantino Čiurlionio vardas. 1997 m. dailės mokykla pavadinta Vytauto Kazimiero Jonyno vardu. 2010 m. muzikos ir dailės mokyklos buvo sujungtos į vieną Druskininkų M. K. Čiurlionio meno mokyklą.

Iki 2010 m. per 50 veiklos metų, muzikos mokyklą baigė 45 absolventų laidos (1071 moksleivis), dailės mokykla išleido 30 absolventų laidų (758 moksleiviai). 

2018 m. spalio 1 d. duomenimis, meno mokyklos muzikos dalykų mokėsi 189 mokiniai, choreografijos dalykų – 68 mokiniai, dailės skyriuje mokėsi 218 mokinių arba iš viso – 475 mokiniai. Dirbo 30 mokytojų.

Direktoriai
-----------

### Muzikos mokykla

* Apolinaras Likerauskas (1960-1961)
* Antanas Gradeckas (1961)
* Aleksandras Jurgelionis (1961-1964)
* Irena Rutkauskienė (1964-1981)
* Zigmas Ūksas (1981-1994)
* Antanina Gecevičiūtė-Laurenčikienė (1994-2009)

### Dailės mokykla

* Liucija Vrubliauskienė (1978-1988)
* Saulius Vaivada (1988)-(1991)
* Aušra Grigaliūnienė (1991)-(2008)

### M. K. Čiurlionio meno mokykla

* Ona Olšauskienė (2010-)

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Informacija apie mokyklą (*aikos.smm.lt*)
| **Branta leucopsis** |
| --- |
| Baltaskruostė berniklė (*Branta leucopsis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žąsiniai paukščiai  *( Anseriformes)* |
| Šeima: | Antiniai  *( Anatidae)* |
| Gentis: | Berniklės  *( Branta)* |
| Rūšis: | Baltaskruostė berniklė  *( Branta leucopsis)* |

 |
| Binomas |
| ***Branta leucopsis***Bechstein, 1803 |

**Baltaskruostė berniklė** (*Branta leucopsis*) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio paukštis.

Išvaizda
--------

Baltaskruostė berniklė gerokai didesnė už didžiąją antį. Iš toli atrodo dvispalvė – viršutinė pusė juodam apatinė – balta. Patino ir patelės kakta, skruostai ir dalis gerklės balti. Viršugalvis ir nugarinė kūno pusė juodi. Sparno dengiamosios plunksnos juodos, baltais kraštais. Kūno šonai pilkai rusvi su baltais skersiniai dryžiais. Kaklas ir pagurklis juodi, rainelė ruda. Jaunikliai daugiau rusvai juodi. Ant kaktos ir skruostų – rusvos dėmės. Vairuojamosios plunksnos su baltais taškeliais.

Paplitimas
----------

Gyvena Grenlandijoje, Špicbergene, Naujojoje Žemėje, Norvegijos Lofotenų salose, nuo 1970-ųjų ir Švedijos Gotlando ir Elando salose. Žiemoja Vakarų Europos pakrantėse, ypač Vėzerio ir Emso upių žemupiuose. Rytų Fryzijoje. Lietuvoje aptinkama migracijų metu. Rūšis buvo įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą iki 2019-ųjų metų.

Įtraukta į Europos sąjungos paukščių direktyvos pirmąjį priedą, todėl turi būti saugoma visose Europos sąjungos valstybėse.

Biologija
---------

Perėjimo laikotarpiu gyvena šiaurės kalvotame kraštovaizdyje. Daugiausia apsistoja stačiuose pajūrio skardžiuose, paupiuose. Migracijos laikotarpiu laikosi pajūrio užtakiuose, sekliuose pakraščiuose. Žiemoja taip pat pajūryje ir į žemyninę dalį užskrenda retai, atsitiktinai.

Sausumoje vikri, greitai bėgioja. Kartais, jei išsišėrusi, sugeba pabėgti nuo plėšrūnų. Puikiai plaukioja, bet nenardo. Skrydis lengvas ir greitas.

Peri kolonijomis, bet lizdai vienas nuo kito būna gana toli. Lizdo neslepia – sukrauna atviroje vietoje. Dėtyje paprastai būna 3–6 kiaušiniai, perimi maždaug 25 dienas. Tik išsiritę jaunikliai palieka lizdą, ir padedami suaugusiųjų ritasi žemyn, keliauja į gėlo vandens telkinius.

Lesa įvairią žolinę augaliją, mėgsta viksvas, šliaužiantįjį vėdryną, dobilus. Taip pat lesa bestuburius: vėžiagyvius, moliuskus, vabzdžius.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
* 
* Kiaušiniai

Vikižodynas 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baltaskruostė berniklė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
| **Clitocybe geotropa** |
| --- |
| Stambioji tauriabudėė (*Clitocybe geotropa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Baltikiniai  *( Tricholomataceae)* |
| Gentis: | Tauriabudė  *( Clitocybe)* |
| Rūšis: | Stambioji tauriabudė  *( Clitocybe geotropa)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Stambioji tauriabudė** (lot. *Clitocybe geotropa*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, tauriabudžių (*Clitocybe*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Lapuočių, mišrieji miškai, kalkingos, žolėtos vietos.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Stambiausia tauriabudė, vaisiakūniai gelsvai rudos spalvos, kotas ilgas.

Vaisiakūniai labai dideli. Kepurėlė 10–30 cm skersmens, plačiai įdubusi, jauna - matinė, sena - blizganti, rusva, rusvai gelsva. Lakšteliai pilkšvai kreminiai, toli nuaugtiniai. Kotas 8–15×2–4 cm, kepurėlės spalvos. Sporos 6–8×5,5–6,5 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai labai dideli, trama nekarti, aromatinga, silpno migdolų kvapo.

Auga grupėmis, apšviestose, žolėtose lapuočių, mišriųjų miškų, parkų vietose, sudaro raganų ratilus. Valgoma. Nedažna.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 113 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Stambioji tauriabudė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Newsboys |
|  
Newsboys grupės nariai 2009 m. kovo mėn. |
| Biografija |
| Kilmė |  Australija, Kvinslandas |
| Žanrai | Krikščioniškas poprokas, Poprokas |
| Aktyvumo metai | 1985–dabar |
| Svetainė | Oficiali svetainė |
| Nariai |
| Jody DavisDuncan PhillipsJeff Frankenstein |
| Buvę nariai |
| Peter FurlerJohn JamesGeorge PerdikisSean TaylorPhil YatesCorey PryorJonathan GeangeVernon BishopKevin MillsPhil JoelBryan OlesenPaul Colman |

**Newsboys** – krikščioniško poproko grupė susikūrusi Kvinslande, Australijoje. Grupė yra išleidusi 16 studijinių albumų iš kurių 6 yra pripažinti auksiniais. Šiuo metu grupę sudaro vedantysis vokalistas Michael Tait, klavišiniai – Jeff Frankenstein, gitara – Jody Davis ir būgnai – Duncan Phillips.

Apie grupę
----------

Grupę 1985 m. suformavo du jaunuoliai: Piteris Furleris ir jo mokyklos draugas Džordžas Perdikisas. Kiti du jaunuoliai prisijungė netrukus. Tai buvo Furlerio geriausias draugas Džonas Džeimsas ir bosistas Šonas Teiloras. Iš pradžių grupė buvo pasivadinusi *The News*, bet po persikėlimo į JAV pavadinimą pakeitė į *Newsboys*. Tai buvo padaryta norint išvengti konfliktų su JAV grupe *Huey Lewis and the News*. 1987 metų pabaigoje, atvykus į Jungtines Amerikos Valstijas, grupė *Newsboys* pasirašė sutartį su kompanija *Refuge Communications* ir jau 1988 m. išleido savo pirmąjį albumą *Read All About It*. Dar po dvejų metų *Newsboys* išleido kitą savo albumą *Hell Is for Wimps* ir pradėjo aktyviai koncertuoti JAV ir visame pasaulyje. Grupė yra pelniusi Grammy ir GMA Dove apdovanojimus.

Diskografija
------------

* *Read All About It* (1988)
* *Hell Is for Wimps* (1990)
* *Boys Will Be Boyz* (1991)
* *Not Ashamed* (1992)
* *Going Public* (1994)
* *Take Me to Your Leader* (1996)
* *Step Up to the Microphone* (1998)
* *Love Liberty Disco* (1999)
* *Thrive* (2002)
* *Adoration: The Worship Album* (2003)
* *Devotion* (2004)
* *Go* (2006)
* *In the Hands of God* (2009)
* *Born Again* (2010)
* *Christmas! A Newsboys Holiday* (2010)
* *God’s Not Dead* (2011)

Nuorodos
--------

* Newsboys puslapis Archyvuota kopija 2005-03-13 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Embera Vounaanas*Comarca Emberá-Wounaan* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Panamos vėliava Panama |
| **Administracinis centras** | Union Čiokas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 9 544 |
| **Plotas** | 4 383,5 km² |
| **Tankumas** (2010) | 2,18 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Embera VounaanasVikiteka |

**Embera Vounaanas** (isp. *Emberá-Wounaan*) – autonominė komarka rytų Panamoje. Administracinis centras – Union Čiokas.

Komarka sudaryta 1983 m. atskyrus dvi teritorijas nuo Darjeno provincijos. Apima indėnų emberų bei vaunanų gyvenamas žemes.

Geografija
----------

Embera Vounaano komarkos teritorija sudaryta iš dviejų, tarpusavyje nesijungiančių dalių. Šiaurinė dalis (Semakas) yra miškais apaugusioje lygumoje, išraižytoje Čukunakės upės ir jos intakų, šiaurėje kalnai skiria nuo Kuna Jalos. Pietinė dalis (Sambu) išsidėsčiusi džiunglėmis apaugusiuose kalnuose, tarp kurių yra Sabalo upės slėnis.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Embera Vounaanas padalintas į 2 apygardas (skliaustose – administracinis centras):

* Semakas (Union Čiokas)
* Sambu (Puerto Indijas)

|  |  |
| --- | --- |
|  **Panamos administracinis suskirstymas** |  |
| **Provincijos:** Bokas del Toras | Čiriki | Darjenas | Koklė | Kolonas | Herera | Los Santosas | Panama | Veraguasas
**Komarkos:** Embera Vounaanas | Kuna Jala | *Kuna de Madugandi* | *Kuna de Vargandi* | Ngobė Buglė |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Baltasis Drinas |
| --- |
| Baltojo Drino tarpeklis Kosove Baltojo Drino tarpeklis Kosove |
| **Ilgis** | 175 km |
| **Baseino plotas** | 4964 km² |
| **Vidutinis debitas** | 56 m³/s |
| **Ištakos** | Žlebo kalnas |
| **Žiotys** | Drinas |
| **Šalys** | Serbija, Albanija |
|  |
|  **Vikiteka** | Baltasis Drinas |

**Baltasis Drinas** (alb. *Drini i Bardhë*, serb. *Бели Дрим*) – upė Serbijoje (Kosove) ir Albanijoje; viena iš Driną sudarančių upių. Prasideda Metohijoje, Žlebo kalno papėdėje, į šiaurę nuo Pečo. Aukštupio vaga slenkstėta, sudaro krioklį. Teka į rytus, vėliau į pietryčius, vietomis teka kanjonais, kitur – siauru, retai apgyvendinu slėniu. Žemupyje upė pasuka į pietvakarius ir teka per Albaniją. Ties Kukesiu susilieja su Juoduoju Drinu ir sudaro Drino upę. Didesnioji žemupio dalis pasitvenkusi dėl Firzos tvenkinio.

Didžiausi intakai: Pečka Bistrica, Dečanska Bistrica, Erenikas (dešinieji), Klina, Miruša, Prizrenska Bistrica (kairieji).

Nors Baltojo Drino baseine yra keletas svarbių miestų (Pečas, Prizrenas, Džakovica), tačiau prie upės didesnių gyvenviečių nėra.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Stalo kalnas (Vilnius).*
Stalo kalnas
Stalo kalnas iš Džeimso Kuko laivo (1772 m. William Hodges tapytas piešinys).
**Stalo kalnas** (angl. *Table Mountain*, afr. *Tafelberg*) – kalnas Pietų Afrikos Respublikoje, prie Keiptauno. Kalnas ir aplinkinės vietovės nuo 1998 m. įtrauktos į Stalo kalno nacionalinį parką, nuo 2004 m. įrašytas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą, ir nuo 2011 m. – į Naujųjų septynių gamtos pasaulio stebuklų sąrašą.

Kalno viršūnė yra 1086 m virš jūros lygio. Šiaurinis jo šonas stačiu skardžiu kyla tarp atskirų viršūnių – *Velnio smailės* rytų pusėje ir *Liūto Galvos* šiaurės vakarų pusėje. Nuo viršūnės žaliais Stalo kalno šlaitais driekiasi laukinių gėlių kilimas.

Kalnas plokščia daugiau nei 3 km ilgio viršūne stūkso virš Keiptauno. Nuo viršūnės galima apžvelgti apačioje nusidriekusį miestą, vakaruose plytintį Atlanto vandenyną, pietuose tįsantį Gerosios Vilties kyšulį, šiaurėje – pamatyti Afrikos tolius. Į kalną, kadaise buvusį liūtų ir leopardų namais, dabar veda apie 400 pėsčiųjų takų ir kabelinis keltuvas.

Daugiau nei iš 200 km atstumo matomos kalvos kaip švyturys tarnavo jūreiviams nuo tada, kai pirmas iš europiečių jūrininkų jas pamatė portugalų tyrinėtojas Bartolomėjus Diasas.

Stalo kalno viršūnėje slūgso kvarcinio smiltainio sluoksniai, susidarę ordoviko periode lėkštame jūros dugne. Šis smiltainis yra gana atsparus erozijai. Po smiltainiu slūgso žėrutinio skalūno sluoksniai, kurė nėra labai atsparūs dūlėjimui. Po šiomis uolienomis nedarniai slūgso prekambro skalūnai su granito intruzijomis.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Emberai |
| --- |
| Emberų kaimas PanamojeEmberų kaimas Panamoje |
| Gyventojų skaičius | 60 tūkst. |
| Populiacija šalyse | Kolumbija, Panama |
| Kalba (-os) | emberų, ispanų |
| Religijos | animizmas |
| Giminingos etninės grupės | vounanai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Emberai |

**Emberai** – indėnų tauta, gyvenanti daugiausia rytų Panamoje ir vakarų Kolumbijoje. Populiacija – apie 60 tūkst. žmonių. Kalba čioko kalbų šeimai priklausančiomis emberų kalbomis. Pavadinimas *emberá* reiškia „kukurūzų žmonės".

Skiriamos kelios emberų gentys:

* Katijo emberai – Sinu ir San Chorchės aukštupiai (Kordobos dep. ir Uraba);
* Čami emberai – Vakarų ir Centrinė Kordiljeros (Antiokijos, Kaldo, Risaraldos, Kindijo, Valjės dep.);
* Čioko emberai – Baudo, San Chuano, Kuričės baseinai (Čioko dep. Kolumbijoje, Embera-Vounanų sr. Panamoje);
* Epenai – Ramiojo vandenyno pakrantė (Valjės, Kaukos, Narinjo dep.).

Emberai verčiasi daugiausia lydimine žemdirbyste, taip pat žvejoja, medžioja, rankioja vaisius. Turi išvystytą tekstilę – gamina spalvingus drabužius, apyrankes, karolius, dekoruotus pluoštinius krepšius, skrybėles. Gyvenimo sąlygos ir maisto šaltinis labai priklauso nuo gyvenamosios vietos. Patys emberai save skirsto į: *Dóbida* – gyvenantys prie upių, *Pusábida* – gyvenantys vandenyno pakrantėje, *Chamí* – gyvenantys kalnuose, *Oíbida* – gyvenantys Andų miškuose, *Eyábida* – gyvenantys nemiškinguose plotuose. Kolonizacijos metu dalis emberų buvo priversti apsigyventi sėsliai, dirbo kavos plantacijose.

Emberų tikėjimas animistinis. Tikima trijų tipų dvasiomis (*jai*): vandens – *Dojura*, gyvūnijos ir augalijos – *Wandra*, tamsios selvos, laukinių gyvūnų į kuriuos įsikūnija mirusieji – *Antumiá*. Su šiomis dvasiomis bendrauja šamanai (*jaibaná*).

* Emberų merginaEmberų mergina
* Emberų mergaitėEmberų mergaitė
* Emberų lankininkasEmberų lankininkas
* Emberų krepšiaiEmberų krepšiai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Delphinapterus leucas** |
| --- |
| Baltasis delfinas (Delphinapterus leucas)Baltasis delfinas (*Delphinapterus leucas*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Banginiai  *( Cetacea)* |
| Šeima: | Narvaliniai  *( Monodontidae)* |
| Gentis: | Baltieji delfinai  *( Delphinapterus)* |
| Rūšis: | Baltasis delfinas  *( Delphinapterus leucas)* |

 |
| Baltojo delfino paplitimasBaltojo delfino paplitimas |
| Binomas |
| ***Delphinapterus leucas***Pallas, 1776 |

**Baltasis delfinas** (*Delphinapterus leucas*) – narvalinių (*Monodontidae*) šeimos žinduolis.

Oda vienspalvė, jos atspalvis keičiasi priklausomai nuo amžiaus: tik ką gimę jaunikliai tamsiai mėlyni, po metų oda tampa pilka ar pilkai melsva, 3-5 metų individai visiškai balti.

Paplitimas
----------

Paplitęs arktiniuose ir subarktiniuose vandenyse, nuo 50° N iki 80° N. Kartais sutinkamas ir prie Lietuvos krantų.

Pasaulinė baltųjų delfinų populiacija – maždaug 100000 individų. Lyginant su kitais banginiais, tai gana gausi populiacija, tačiau daug mažesnė už buvusią praeityje. Pagrindinės populiacijos mažėjimo priežastys – vandens tarša ir nesaikinga medžioklė.

Gyvenimo būdas
--------------

Baltieji delfinai gyvena grupėmis, tačiau jos nėra stabilios – individai dažnai migruoja iš vienos grupės į kitą. Tvirčiausi socialiniai ryšiai sieja motinas ir jų jauniklius. Jaunikliai pienu gali būti maitinami iki dvejų metų. Baltieji delfinai gana žaismingi.

Plaukioja lėtai. Tai vieni iš nedaugelio banginių, galinčių plaukti atbulomis.

Maitinasi daugiausiai žuvimis. Taip pat ėda galvakojus moliuskus, vėžiagyvius.

* Baltasis delfinasBaltasis delfinas
*

Dauginimasis
------------

Patelės dažniausiai gimdo kas trejus metus. Poruojasi dažniausiai vasario – gegužės mėnesiais, bet gali poruotis ir kitu metų laiku. Nėštumas trunka 12-14,5 mėnesių. Naujagimiai sveria apie 80 kg ir yra apie 1,5 m ilgio. Jaunikliai priklausomi nuo motinos mažiausiai 2 metus. Patinai lytiškai subręsta 4-7 metų, patelės – 6-9 metų. Baltieji delfinai gali išgyventi 50 metų ir daugiau.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baltasis delfinas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| Carlos Ramírez |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Kolumbija** |
| BMX dviračių sportas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Bronza** | 2016 Rio de Žaneiras | BMX |
| **Bronza** | 2020 Tokijas | BMX |

**Carlos Alberto Ramírez Yepes** (g. 1994 m. kovo 12 d.) – Kolumbijos BMX dviratininkas, olimpinis medalininkas.

Biografija
----------

2012 m. pasaulio jaunimo čempionas. 2016 m. atrinktas į Kolumbijos nacionalinę rinktinę dalyvauti 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Atrankoje sportininkas užėmė devynioliktą vietą. Finale kolumbietis laimėjo bronzos medalį.

2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse kolumbietis startavo BMX lenktynių varžybose. Atrankiniame etape tarp šešių startavusių dviratininkų Kolumbijos atstovas liko trečias ir pateko į pusfinalio važiavimus. Pusfinalio etape Ramirez nusileido tik prancūzui Romain Mahieu ir pateko į finalo etapą. Finale Kolumbijos atstovas finišo liniją kirto trečias ir pelnė savo antrąjį bronzos medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 10 d..
**Šapaš** – saulės deivė kanaaniečių mitologijoje. Minima kai kuriuose ugaritų mituose, sutinkamas jos epitetas *nrt ilm* („dievų deglas"). Skirtingai nei II tūkst. pr. m. e. Mesopotamijoje, Ugarite saulės dievybių teologija nebuvo stipriai išvystyta.

Šapaš laikyta aukščiausiojo dievo Elo pasiuntine, tikėta, kad galinti matyti visa, kas vyksta pasaulyje. Dieną keliaujanti per dangų, o naktį – požemio pasaulį. Deivė atlieka svarbų vaidmenį Baalo cikle. Ji pritaria Baalo tapimui valdovu, taip pat praneša, kad Elas palaiko dievą Jamą. Mutui nužudžius Baalą, Šapaš padeda jo seseriai Anat kūną, kurį jos mano esant Baalo, palaidoti ir tuomet liaujasi švietusi. Elas susapnuoja, kad Baalas gyvas ir paprašo Anat, jog ši įtikintų Šapaš vėl šviesti. Šapaš sutinka. Vykstant mūšiui tarp Baalo ir Muto, ji pagrasina pastarajam, kad Elas įsitrauks į mūšį Baalo pusėje. Tuo mūšis baigiasi. Šio pasakojimo pabaigoje Šapaš šlovinama kaip pranokstanti požemio pasaulio šešėlius.

Eblos tekstuose saulės dievybė gali būti užrašoma įvairiai – *dZI.KIR* bei *dUTU*, tačiau manoma, kad eblaitų kalba vardas skambėjo *Sipiš* (pvz. karalius *Ibbi-Sipiš*). Be to, vardas siejamas su semitų kalbų šaknimi *šmš*, reiškiančia saulę.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Gwendolyn Leick (2002). A Dictionary of Ancient Near Eastern Mythology, p. 149. ISBN 9781134641024.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Metijus Fufecijus** (lot. *Mettius Fufetius*) – Alba Longos miesto centrinėje Italijoje, netoli Romos, karalius.

Prieš jį Alba Longą valdė karalius Gajus Kluilijus (*Gaius Cluilius*).

Titas Livijus rašė, kad Metijus Fufecijus kautynėse išdavė romėnus, kurių sąjungininku buvo. Už tai jis Romos karaliaus Tulo Hostilijaus įsakymu buvo dviem kovos vežimais perplėštas pusiau, o Alba Longos miestas – panaikintas.

Metijus buvo romėnų sąjungininkas ir kartu varžovas, ir svarbiose kautynėse jis nesuteikė romėnams paramos, už ką ir buvo nubaustas. Šitą išdavystę ir bausmę Vergilijus paminėjo „Eneidoje".

Kautynėse Metijus išprovokavo Fidenės (*Fidenae*) gyventojus atakuoti romėnus, o pats su Alba Longos jėgomis pasitraukė į kalvas ir laukė, kieno pajėgos laimės. Jis ketino prisijungti prie laimėtojų.

| Karališkieji titulai |
| --- |
| Prieš tai:**Gajus Kluilijus(*Gaius Cluilius*)** | **Alba Longos karalius**??–?? m.p.m.e. | Po to:**titulas panaikintas** |
| Medaliai |
| --- |
| Emese SzászEmese Szász |
| Moterų fechtavimas |
| **Atstovaujant: Vengrijos vėliava Vengrija**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2016 Rio de Žaneiras | Špaga |
| Pasaulio čempionatas |
| **Sidabras** | 2005 Leipcigas | Komanda |
| **Sidabras** | 2010 Paryžius | Špaga |
| **Bronza** | 2006 Turinas | Špaga |
| **Bronza** | 2013 Budapeštas | Špaga |

**Emešė Sas** (*Emese Szász*; 1982 m. rugsėjo 7 d. Budapešte) – Vengrijos fechtuotoja, kuri specializuojasi fechtavime špaga, olimpinė čempionė.

Biografija
----------

2005 m. Szász pelnė savo pirmąjį aukščiausio rango medalį – sidabrą komandiniame fechtavime špaga pasaulio čempionate. 2006 m. Turine vykusiame pasaulio čempionate vengrė pelnė pirmąjį individualų medalį – bronzą. 2008 m. sportininkė surinkusi pakankamai pasaulio reitingo taškų pateko į 2008 m. vasaros olimpines žaidynes. Pirmame rate Vengrijos atstovė įveikė fechtuotoją iš Alžyro, bet antrame rate pralaimėjo rusei Lyubov Shutova ir iš tolimesnės kovos pasitraukė. 2010 m. pasaulio čempionate iškovotas sidabro medalis asmeninėje rungtyje. 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse dėl aukšto pasaulio reitingo Szász iš karto startavo antrame ture, bet pralaimėjo pirmą kovą Pietų Korėjos atstovei Choi In-jeong ir iš varžybų pasitraukė. 2013 m. Europos čempionate pelnė dvi bronzas – asmeninėje ir komandinėje rungtyse. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pirmą kartą pasiekė olimpinį finalą, kuriame nugalėjo italę Rossella Fiamingo ir tapo olimpine čempione.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 16 d..
Metmenys – (1) ir ataudai (2)
**Metmenys** ir **ataudai** – du pagrindiniai austinio audinio struktūriniai komponentai. Audinys gaunamas tam tikra tvarka statmenai supinant dvi siūlų ar gijų sistemas – išilginę (metmenis) ir skersinę (ataudus). Audinio savybes, išvaizdą ir raštą lemia siūlų (gijų) supynimo tvarka, arba pynimas.

Metmenys
--------

Metmenimis vadinami siūlai einantys išilgai audinio, jie tankūs, dažnai plonesni ir tolygiau išsidėstę nei ataudai. Metmenys pasirengiami anksčiau nei ataudai – jų ilgis lemia audinio ilgį ir išsidėstymas lemia audinio plotį. Metmenys audžiant patiria didesnį tempimo, lankstymo, dilinimo poveikį. Anksčiau, kai siūlus verpdavo rankomis, siūlus metmenims verpdavo kruopščiau negu ataudus, nes jie buvo veriami į skietą staklėse, ir dėl didesnio fizinio poveikio, galėjo trūkinėti.

Ataudai
-------

Satino tipo audinys, dažnai audžiamas iš šilko. Ataudai perpinami tik kas 16-tą metmenį.
Saržos tipo audinio pynimas. Ataudai perpinami kas 3-ią metmenį. Saržos tipo audinys populiarus džinsų gamyboje.
Ataudais vadinami siūlai einantys skersai audinio, statmenai metmenims, trumpesni už metmenis, storesni ir netolygiai išsidėstę. Ataudų siūlai audžiant patiria vienkartinį mechaninį poveikį. Ataudus per suvertus metmenis perkišdavo šaudykle. Ataudai būdavo primušami skietu, per kurį ir buvo suveriami metmenys.

Metmenų ir ataudų pynimo ir išdėstymo tvarka lemia audinio tvirtumą ir atsparumą. Audinių rūšys skirstomos pagal metmenų ir ataudų pynimo struktūrą. Populiariausios audinių rūšys – sarža, satinas, gabardinas, krepas, velvetas, milas.

Šaltiniai
---------

* 

1. ↑  *Audimas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
LDK metraščio lapas, 1446 m.
**Metraštis** (rus. *летопись*) – istorinis žanras, reprezentuojantis daugiau ar mažiau detalų viduramžių istorinių įvykių aprašymą pamečiui. Viduramžių istoriniam pasakojimui būdingas pakilus stilius, jame gausu grožinės kūrybos elementų.

Lietuvos metraščiai
-------------------

Senieji metraščiai – svarbus šaltinis istorijos tyrėjams. Plačiai metraščiais pasinaudojo ir pirmos renesansinės Lietuvos istorijos (Kronika, 1582) autorius Motiejus Strijkovskis. Seniausiu Lietuvoje laikomas Lietuvos didžiųjų kunigaikščių metraštis. Lietuvos metraščiai sukurti nežinomų autorių, rusėnų kalba rašyti XV–XVI a. Dalis jų buvo išversti į lenkų ir lotynų kalbas.

Terminas
--------

Pagal Vakarų istoriografiją, rusų vadinami *letopisi* pradžioje buvo ne kronikos, o analai, t. y. kasmetiniai neilgi miesto, regiono ar šalies svarbių įvykių aprašymai, išdėstyti chronologine tvarka. O kronikos reiškė ištisinį pasakojimą apie kokius nors įvykius, kurie buvo dėstomi ne trumpai pamečiui, o pasakojami smulkiau ir sistemingiau. Skirtumas tarp analų ir kronikų ėmė mažėti, kai į analus imta terpti platesnius pasakojimus, o kronikose įvykius pradėta žymėti pamečiui. Tuo būdu pradinis analų terminas, rusiškai išverstas *letopisi*, gavo ir kronikų reikšmę. Vakaruose įsigalėjęs kronikos terminas, reiškiąs taip pat ir išplėstus analus. Kartu dar vartojamas analų pavadinimas apibūdinti raštams, kur prie kiekvienų metų trumpai paminimi kokie svarbesni įvykiai.

Pagal rusišką *letopis* ar lenkišką *latopisiec*, lietuvių kalboje įsigalėjo *metraščio* žodis. Pagal vakarietišką terminologiją, metraštis būtų kronika. Šiuo pavadinimu tituluojami ne tik praeities, bet ir šiuolaikiniai periodiniai metiniai leidiniai: Lietuvos statistikos metraštis, Kauno istorijos metraštis ir kt.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Dainora Pociūtė-Abukevičienė. Lietuvos metraščiai
2. 1 2 3  Lietuvos metraščiai (apie M. Jučo knygą) Juozas Jakštas. „Aidai" 1969-10-08
**Grelinas** – hormonas, kuris skatina skrandžio sulčių išskyrimą ir motoriką, žadina apetitą (dėl to vadinamas „alkio hormonu"). Daugiausia išskiriamas specializuotų skrandžio dugno endokrininių ląstelių, taip pat nedidelis šio hormono kiekis išskiriamas ir viršutinėje plonųjų žarnų dalyje, placentoje, inkstuose, hipofizėje ir pogumburyje (čia nedidelį grelino kiekį gamina bipoliniai neuronai).

Tai peptidas, sudarytas iš 28 aminorūgščių, grelinas yra augimo hormono endogeninis ligandas, jis reguliuoja augimo hormono išskyrimą, skatindamas jo sekreciją iš hipofizės. Į grelino sudėtį įeina modifikuotas serinas (n-oktanoilserinas), nuo kurio priklauso biologinis aktyvumas.

Pogumburyje esama grelino receptorių (GHS-R), juos veikdamas grelinas stimuliuoja apetitą. Pogumburio grelinas siunčia signalą į alkio kontrolės centrus, esančius pogumburyje. Grelino kiekis kraujyje padidėja prieš valgį, o išskyrimą slopina maistas.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Stasiūnienė, Natalija Ona; Praškevičius, Antanas. Peptidai, reguliuojantys maisto suvartojimą bei kūno svorį. Medicina, 2005, t. 41, Nr. 12, p. 993.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Šantanu ir Satjavatė
**Šantanu** (skr. शन्तनुः = IAST: *Śantanuḥ*) – Mahabharatos veikėjas, Kuru karalius (Hastinapuros valdovas), Bharatų dinastijos narys, minimas ir Rigvedoje. Karaliaus Pratipos sūnus.

Mahabharatoje pasakojama istorija, kaip Šantanu, medžiodamas prie Gangos upės išvydęs nuostabią moterį – deivę Gangą. Ši sutiko už jo tekėti su sąlyga, kad karalius neklausiąs jos poelgių priežasčių. Jiedu susilaukė 7 vaikų, kuriuos visus Ganga nuskandino, nenorėdama, kad pusdieviai gimtų žmogaus kūne. Tačiau skandinant aštuntąjį vaiką, Bhišmą, Šantanu nesusilaikė ir sudraudė Gangą. Tada ji karalių paliko.

Vėliau, kai Bhišma jau buvo suaugęs, Šantanu pamatė žvejo dukterį Satjavatę. Tačiau jos tėvas ją sutiko išleisti tik su sąlyga, kad judviejų būsimi vaikai taps sosto paveldėtojais. Dėl to Bhišma turėjo atsisakyti pretenzijų į sostą ir priimti skaistybės įžadą. Šantanu su Satjavate susilaukė dviejų sūnų – Čitrangados ir Vičitravyrjos.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| KK129 |
| --- |
| **Antakalnis-Merkinė** |
|  |
|  |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 80,87 km |
| Pradžia | Antakalnis |
| Pabaiga | Merkinė |
| Apskritys | Kauno, Alytaus |
| Miestai | Jieznas |
|  |
| Krašto kelias 129 Kaišiadorių rajone |

**KK129** – krašto kelias, jungiantis Antakalnį su Merkine. Kelio ilgis – 80,87 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių" nėra.

Kelias prasideda Antakalnyje, dviejų lygių sankryžoje su  **A1**  Vilnius–Kaunas–Klaipėda . Eina per Kaišiadorių, Prienų, Alytaus, Varėnos rajonus, Birštono savivaldybę. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Kruonis, Vilūnai, Kašonys, Jieznas, Vėžionys, Vaisodžiai, Alytus, Venciūnai, Alovė, Ilgininkai. Baigiasi ties Merkine, sankryžoje su  **A4**  Vilnius–Varėna–Gardinas  ir  **133**  Merkinė–Leipalingis .

Prie Bijautonių kerta Strėvos upę. Kelias nutiestas šalia Kruonio HAE aukštutinio tvenkinio, į pietus nuo Jiezno yra žiedinė sankryža su  **A16**  Vilnius–Prienai–Marijampolė  ( **E28**  Berlynas-Gdanskas-Kaliningradas-Marijampolė-Prienai-Vilnius-Minskas ), į vakarus nuo Alovės kerta Alovės upę.

Kelias ties Tadarava

v • a • r **Lietuvos Respublikos krašto keliai** 

101 - 102 - 103 - 104 - 105 - 106 - 107 - 108 - 109 - 110 - 111 - 112 - 113 - 114 - 115 - 116 - 117 - 118 - 119 - 120 - 121 - 122 - 123 - 124 - 125 - 126 - 127 - 128 - 129 - 130 - 131 - 132 - 133 - 134 - 135 - 136 - 137 - 138 - 139 - 140 -141 - 142 - 143 - 144 - 145 - 146 - 147 - 148 - 149 - 150 - 151 - 152 - 153- 154 - 155 - 156 - 157 - 158 - 159 - 160 - 161 - 162 - 163 - 164 - 165 - 166 - 167 - 168 - 169 - 170 - 171 - 172 - 173 - 174 - 175 - 176 - 177 - 178 - 179 - 180 - 181 - 182 - 183 - 184 - 185 - 186 - 187 - 188 - 189 - 190 - 191 - 192 - 193 - 194 -195 - 196 - 197 - 198 - 199 -
200 - 201 - 202 - 203 - 204 - 205 - 206 - 207 - 208 - 209 - 210 - 211 - 212 - 213 - 214 - 215 - 216 - 217 - 218 - 219 - 220 - 221 - 222 - 223 - 224 - 225 - 226 - 227 - 228 - 229 - 230 - 231 - 232
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| KK134 |
| --- |
| **Leipalingis-Kalvarija** |
|  |
|  |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 55,95 km |
| Pradžia | Leipalingis |
| Pabaiga | Kalvarija |
| Apskritys | Alytaus, Marijampolės |
| Miestai | Veisiejai, Lazdijai |
|  |
| Kelias KK134 nuo Veisiejų link Šadžiūnų |

**KK134** – krašto kelias, jungiantis Leipalingį ir Kalvariją. Kelio ilgis – 55,95 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių" nėra.

Kelias prasideda Leipalingyje. Eina per Druskininkų ir Kalvarijos savivaldybes bei Lazdijų rajoną. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Šadžiūnai, Veisiejai, Kalveliai, Neravai, Kukliai, Bajoriškiai, Lazdijai, Karužai, Rudamina, Vidzgailai, Sūsninkai. Baigiasi Vicentiškiuose, 4 km į pietryčius nuo Kalvarijos, trišalėje sankryžoje su  **131**  Alytus–Simnas–Kalvarija .

Veisiejuose kerta Ančios ežerą, Lazdijuose kertasi su  **135**  Lazdijai–Akmeniai , nuo šio kelio atsišakoja  **132**  Alytus–Seirijai–Lazdijai , ties Zelionka yra vieno lygio sankirta su Šeštokų geležinkeliu, čia kerta ir Strumbagalvės upę.

Kelias nuo Lazdijų pusės

v • a • r **Lietuvos Respublikos krašto keliai** 

101 - 102 - 103 - 104 - 105 - 106 - 107 - 108 - 109 - 110 - 111 - 112 - 113 - 114 - 115 - 116 - 117 - 118 - 119 - 120 - 121 - 122 - 123 - 124 - 125 - 126 - 127 - 128 - 129 - 130 - 131 - 132 - 133 - 134 - 135 - 136 - 137 - 138 - 139 - 140 -141 - 142 - 143 - 144 - 145 - 146 - 147 - 148 - 149 - 150 - 151 - 152 - 153- 154 - 155 - 156 - 157 - 158 - 159 - 160 - 161 - 162 - 163 - 164 - 165 - 166 - 167 - 168 - 169 - 170 - 171 - 172 - 173 - 174 - 175 - 176 - 177 - 178 - 179 - 180 - 181 - 182 - 183 - 184 - 185 - 186 - 187 - 188 - 189 - 190 - 191 - 192 - 193 - 194 -195 - 196 - 197 - 198 - 199 -
200 - 201 - 202 - 203 - 204 - 205 - 206 - 207 - 208 - 209 - 210 - 211 - 212 - 213 - 214 - 215 - 216 - 217 - 218 - 219 - 220 - 221 - 222 - 223 - 224 - 225 - 226 - 227 - 228 - 229 - 230 - 231 - 232
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| KK138 |
| --- |
| **Vilkaviškis-Šakiai** |
|  |
|  |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 44,16 km |
| Pradžia | Vilkaviškis |
| Pabaiga | Šakiai |
| Apskritys | Marijampolės |
| Miestai | Vilkaviškis, Kudirkos Naumiestis, Šakiai |
|  |
| Krašto kelias 138 už Giedrių |

**KK138** – krašto kelias, jungiantis Vilkaviškį ir Šakius. Kelio ilgis – 44,16 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių" nėra.

Maršrutas
---------

Kelias prasideda Vilkaviškyje, S. Neries – Giedrių gatvėse. Eina per Vilkaviškio ir Šakių rajonus. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Giedriai, Didieji Šelviai, Andriškiai, Daržininkai, Kudirkos Naumiestis, Būbleliai, Užsieniai, Keturnaujiena, Sintautai, Išdagai. Baigiasi Šakiuose, Kęstučio gatvėje, trišalėje sankryžoje su V. Kudirkos gatve. Giedriuose kelią kerta geležinkelis Kazlų Rūda – Kybartai, Kudirkos Naumiestyje kelias kerta Šešupę, Šakiuose kerta Siesartį.

Ties Žaliąja
Ties Kudirkos Naumiesčiu

v • a • r **Lietuvos Respublikos krašto keliai** 

101 - 102 - 103 - 104 - 105 - 106 - 107 - 108 - 109 - 110 - 111 - 112 - 113 - 114 - 115 - 116 - 117 - 118 - 119 - 120 - 121 - 122 - 123 - 124 - 125 - 126 - 127 - 128 - 129 - 130 - 131 - 132 - 133 - 134 - 135 - 136 - 137 - 138 - 139 - 140 -141 - 142 - 143 - 144 - 145 - 146 - 147 - 148 - 149 - 150 - 151 - 152 - 153- 154 - 155 - 156 - 157 - 158 - 159 - 160 - 161 - 162 - 163 - 164 - 165 - 166 - 167 - 168 - 169 - 170 - 171 - 172 - 173 - 174 - 175 - 176 - 177 - 178 - 179 - 180 - 181 - 182 - 183 - 184 - 185 - 186 - 187 - 188 - 189 - 190 - 191 - 192 - 193 - 194 -195 - 196 - 197 - 198 - 199 -
200 - 201 - 202 - 203 - 204 - 205 - 206 - 207 - 208 - 209 - 210 - 211 - 212 - 213 - 214 - 215 - 216 - 217 - 218 - 219 - 220 - 221 - 222 - 223 - 224 - 225 - 226 - 227 - 228 - 229 - 230 - 231 - 232
**Graibyčių pilkapynas ir kapinynai** – prūsų pilkapynas ir du kapinynai Sembos pusiasalyje, 3 km į pietvakarius nuo Girmavos miestelio, prie Graibyčių kaimo (Žuvininkų apskritis, nuo 1946 m. rus. *Русское – Ruskoje*, Zelenogradsko rajonas, Kaliningrado sritis).

Tyrimai
-------

Į rytus nuo kaimo buvo du pilkapiai, datuojami ankstyvuoju geležies amžiumi. Suardyti. Iš jų į Karaliaučiaus muziejų „Prussia" pateko urnos fragmentų ir du žalvariniai smeigtukai. Pirmasis kapinynas yra Girmavos upės kairiajame krante. 1884 m. ir 1886 m. jį tyrinėjo Georgas Bujakas ir Johanas Heidekas, 1903 m. tyrė Adalbertas Becenbergeris ir Emilis Holakas. Rasti 485 kapai. Mirusieji laidoti sudeginti urnose su gausiomis įkapėmis. IV a. – V a. kapuose urnos iki 0,5 m aukščio. Dauguma kapų apdėti akmenimis. Rasta daug papuošalų – daugiausia segių (157), diržo sagčių ir apkalų, apyrankių, antkaklių, žiedų, stiklo, gintaro ir emalio karolių; ginklų (ietigalių, kovos peilių-durklų, antskrydžių), darbo įrankių (pjautuvų, kirvių, ylų, verpstukų), žalvarinių indų, sidabrinė antkaklė, žieduotųjų ir žvaigždine kojele segių, Antoninų dinastijos (96-192 m.) Trajano, Hadriano, Antonino Pijaus, Faustinos I, Marko Aurelijaus ir Faustinos II imperatorių ir jų žmonų romėniškų monetų. Itin retas archeologinis radinys – atvežtinė Panonijos (Romos provincija) segė. Kapinynas datuojamas I a. – X a.

Į pietryčius nuo pirmojo kapinyno, žemumoje, 1990 m. rastas antrasis; jį tyrinėjo G. Proninas ir M. Smirnova. Mirusieji laidoti nedeginti, keli – palaidoti kniūbsti, šalia rasta ir žirgų kapų. Įkapių mažai. Kapinynas datuojamas II tūkstantmečio pradžia.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valdemaras Šimėnas. *Graibyčių pilkapynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 50 psl.

Koordinatės: 54°51′01″ š. pl. 20°01′01″ r. ilg.﻿ / ﻿54.85028°š. pl. 20.01694°r. ilg.﻿ / 54.85028; 20.01694
| **Inta Celminialatv. *Inta Celmiņa*** |
| --- |
| Gimė | 1946 m. sausio 7 d. (77 metai)Ryga |
| Sutuoktinis (-ė) | Edvardas Grūbė |
|  |
| Veikla | latvių tapytoja |
| Organizacijos | Latvijos dailės akademija |
| Pareigos | dėstytoja |
|  |
| Alma mater | Latvijos dailės akademija |

**Inta Celminia** (latv. *Inta Celmiņa*, g. 1946 m. sausio 7 d. Ryga) – latvių tapytoja.

Biografija
----------

Vyras dailininkas Edvardas Grūbė. 1969 m. baigė Latvijos dailės akademiją Rygoje. 1969–1976 m. dėstė Rygos taikomosios dailės mokykloje, 1976–1988 m. – Latvijos dailės akademijoje.

Kūryba
------

Kūriniai neapibrėžto žanro, turi portreto, figūrinės kompozicijos, natiurmorto elementų. Ankstyvasis stilius grįstas postimpresionistine ir kubistine stilizacija („Sėdinti moteris" 1972 m. „Miestas" 1978 m.), vėlesnysis – laisvesnio, improvizacinio pobūdžio („Nuotaika" 1985 m. „Karmen" 1989 m. „Lietus" 1993 m.). Kūriniams būdinga nekonkreti erdvė, panašių tonų koloritas, apibendrintos moterų figūros, sąlygiški motyvai. 1975 m. ir 1978 m. dalyvavo Pabaltijo tapybos trienalėse, 1978 m. – laureatė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lijana Šatavičiūtė. *Inta Celminia*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 750 psl.

Nuorodos
--------

* Svedbank Galerija
| **Simonas Norkus-Narkevičius** |
| --- |
| Gimė | 1841 m. kovo 15 d.Santakoje, dab. Kalvarijos savivaldybė |
| Mirė | 1912 m. gruodžio 30 d. (71 metai)Punske, dab. Palenkės vaivadija, Lenkija |
|  |
| Veikla | kunigas, poetas ir vertėjas. |

**Simonas Norkus-Narkevičius** (1841 m. kovo 15 d. Santakoje, dab. Marijampolės rajonas – 1912 m. gruodžio 30 d. Punske, dab. Palenkės vaivadija, Lenkija) – kunigas, poetas ir vertėjas.

Biografija
----------

Dalyvavo 1863 metų sukilime, bet bausmės išvengė. 1868 m. baigė Seinų kunigų seminariją. Vikaravo Prienuose, Gelgaudiškyje, Lukšiuose, Bartininkuose. Pastarajame kaime susipažino su Jonu Basanavičiumi, kuris paskatino Norkų bendradarbiauti lietuviškoje spaudoje. Rašė į „Naująjį keleivį", „Aušrą", „Žemaičių ir Lietuvos apžvalgą", „Vienybę lietuvininkų", „Šaltinį", „Nedieldienio skaitymus", „Lietuvišką ceitungą". Organizavo ir koordinavo daraktorių ir knygnešių darbą.

Vertė Liudviko Kondratavičiaus - Vladislovo Sirokomlės, Adomo Mickevičiaus poeziją. Lenkų katalikų laikraštyje paskelbė Punsko bažnyčios istoriją. Parašė eilėraščių, religinių giesmių, sentencijų ir aforizmų, daugelis jų liko neišspausdinta. Poezijoje vyrauja tautiniai ir religiniai motyvai. Bendradarbiavo su Jonu Basanavičiumi, Vincu Kudirka. Surinko didelę biblioteką, kuri vėliau pateko į Seinų kunigų seminariją.

Nuo 1881 m. Punsko Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo bažnyčios klebonas. Jis baigė sutvarkyti nebaigtą bažnyčią: sudėjo grindis, įrengė šoninius altorius ir vargonus (juos derino būsimas kompozitorius Juozas Naujalis). Šventorius buvo aptvetas akmenine tvora, įrengiant vienus didelius ir penkis mažus vartelius ir apsodinant medžiais. 1886 metais pastatė *špitolę* (namus bažnyčios tarnautojams ir neturtingiems parapijiečiams), vėliau namą kunigams. Punsko bažnyčioje įvedė pamaldas lietuvių kalba.
Nupirkęs iš Trakiškių ūkininkų šešis margus žemės, įsteigė naujasias Punsko kapines. Jose pastatė koplyčią, kurioje vėliau buvo palaidotas.

Nuo 1899 metų emeritas, jį pakeitė kunigas Motiejus Simonaitis.

Bibliografija
-------------

* „Maža dovanėlė Lietuvos jaunimui", J. Zavadskio spaustuvė, Vilnius, 1905 m.
* „Maža dovanėlė Lietuvos jaunimui", (Pakartotinas leidimas Seinų ``Šaltinio`` spaustuvėje)

Nuorodos
========

* Gyvenimo aprašymas
* Kunigo biografija
* Veikla klebono pareigose[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Apie dievybę žr. Poras (mitologija)*.

| **Allium porrum** |
| --- |
| Daržinis poras (Allium porrum)Daržinis poras (*Allium porrum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Amariliniai  *( Amaryllidaceae)* |
| Gentis: | Česnakas  *( Allium)* |
| Rūšis: | Daržinis poras  *( Allium porrum)* |

 |

**Daržinis poras** (*Allium porrum*) – česnakinių (*Alliaceae*) šeimos augalas. Išauga iki 40 cm aukščio.

Vertingos medžiagos ir gydomosios savybės
-----------------------------------------

Kvapas švelnesnis, negu valgomojo česnako. 100 g porų tėra 35 kcal. Ląsteliena gerina virškinimą.

Poruose yra vitaminų C, K ir folio rūgšties, mikroelementų kalio, kalcio, magnio, geležies ir mangano. Antibakterinis ir antioksidantinis poveikis atsiranda dėl sieros junginio alicino, jis lemia ir intensyvų poro kvapą bei skonį, kuris, beje, žadina apetitą.

Nuolat valgant porų iš organizmo valomi šlakai ir pasišalina skysčių sankaupos. Senovės Graikijoje porų duodavo apsinuodijus maistu.

Istorija ir tradicijos
----------------------

Šaltiniai byloja, kad porais buvo maitinami Egipto piramidžių statytojai. Senovės graikai irgi juos augino, pasakojama apie padažą, gamintą iš minkšto sūrio, sutrinto česnako, alyvų aliejaus, porų ir medaus. Graikų dainiai tikėjo, kad nuo porų sėklų gerėja jų balsas. Prisiekusiais porų gerbėjais save laikė Homeras ir romėnų imperatorius Neronas. Į vidurio ir šiaurės Europą porai atkeliavo gerokai vėliau, iš Italijos. 

Poras yra Velso simbolis. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Daržinis poras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RPagrindinės daržovės |
| --- |
|  |
| 
Agurkas · Ankštinės (pupa – pupelė – žirnis) · Baklažanas · Bulvė · Burokas · Lapinės (brokolis – kopūstas – salota) · Moliūgas · Morka · Poras · Prieskoninės · Česnakas · Svogūnas · Ridikas |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Institucija** – visuomeninis organizacinis darinys paremtas pasitikėjimu ir bendradarbiavimu bei atsakomybių pasidalijimu, vadovaujantis organizacijos politika, nurodymais, vertybėmis bei susitarimais, nulemiančiais atskirų juos vykdančių individų sprendimus ir veiksmus. Įkurta atstovauti, įgyvendinti bei palaikyti tam tikrą visuomenės grupę, idėją, produktą ar ilgalaikį tikslą. Apima dviejų ir daugiau individų socioekonominius bei teisinius ryšius. Būdingas pastovumas, viršijantis atskirų individų produktyvaus įsitraukimo ar gyvenimo trukmę.

Terminas *institucija* paprastai vartojamas kalbant apie papročius ir elgesio dėsningumus, svarbius visuomenei. Taip pat apie konkrečias valstybės valdymo ir viešųjų paslaugų tiekimo organizacijas. Institucijos, kaip socialinės tvarkos žmonių bendruomenėse dariniai ir mechanizmai yra vienas pagrindinių socialinių mokslų (sociologijos, politologijos, ekonomikos) tyrimo objektų. Institucijos yra glaudžiai susijusios su teise, su formalia politinių sprendimų priėmimo ir jų įgyvendinimo sistema. Institucijų atsiradimas ir raida yra pagrindinė istorijos mokslo tema.

Institucijų aspektai
--------------------

Institucijos kaip atskiri, formalūs dariniai gali būti žmonių sukurti specialiai, kaip priemonė kažkokiai veiklai. Tačiau bendrai institucijų kūrimasis, raida ir veikimas yra reiškinys, kuris yra visuomenės savaiminės saviorganizacijos rezultatas, priklausantis ne tik nuo sąmoningos, valingos, apgalvotos žmonių veiklos.

Kaip socialinio bendradarbiavimo mechanizmai institucijos yra formalių, aiškiai apribotų organizacijų (pvz. Romos Katalikų Bažnyčios, JAV Kongreso) ir neformalių, neretai aiškiai neįformintų socialinių judėjimų ir organizacijų, priklausančių nuo žmonių psichologijos, įpročių ir papročių, sąveikos rezultatas.

Daug svarbių insitucijų (pvz. pinigai, santuoka) abstrakčiau panagrinėjus pasirodo turinčios objektyvius ir subjektyvius aspektus. Pinigų institucija apima tiek daug formalių organizacijų (bankai, vyriausybės, biržos), tiek subjektyvią žmogų patirtį, kuri nukreipia žmonių pastangas siekti asmeninės gerovės. Formalios institucijos priskiria popieriniams pinigams vertę ir priverčia milijonus bendrauti gaminant ekonomines vertybes, kurios matuojamos tais popieriniais vertės matais. Pinigų funkcionavimą labai veikia ir tai, kaip žmonės suvokia, kas jie, tie pinigai yra.

Santuoka ir šeima kaip institucijos irgi apima formalų ir neformalų, objektyvų ir subjektyvų aspektus. Vyriausybės ir religinės institucijos kuria taisykles ir įstatymus apie santuoką ir šeimą, verčia jų laikytis. JAV ir Vakarų Europoje perėjimas nuo santuokos kaip licenzijos lytiniams santykiams, kurią išduoda Bažnyčia ir Vyriausybė, prie santuokos kaip laisvai sudaromo kontrakto sukėlė daug socialinių ir politinių prieštaravimų, susijusių su įstatymais ir papročiais, tvarkančiais moterų laisvę, skyrybas, nesantuokinį gyvenimą kartu, kontracepciją, homoseksualumą.

Vikižodynas
**Instinktas** – fiziologijoje bet kokia neišmokta žmogui ar gyvūnų rūšiai būdinga reakcija. Evoliucinėje biologijoje – evoliucijos eigoje išsivystę elgsenos modeliai, laiduojantys rūšies išlikimą. Filosofijoje, psichologijoje laikytas gyvuliškuoju psichikos pradu. Instinktas buvo priešpriešinimas apgalvotam elgesiui. XX a. antroje pusėje instinkto ir proto priešpriešos buvo atsisakyta. Imta tirti genetiškai paveldėto, įgimto atsako ir įgyto elgesio, išmokto įpročio santykis elgsenoje, genų ir aplinkos sąveiką formuojant fenotipinę elgseną.

Psichoanalizės teorijoje instinktu vadinami pagrindiniai biologiniai potraukiai (alkis, troškulys, agresija, lytinis potraukis).

Išnašos
-------

1. ↑  „Instinktas". *Psichologijos terminų žodynas*. Nuoroda tikrinta 2020-03-29.
2. ↑  „Instinct". *Encyclopedia Britannica*. Nuoroda tikrinta 2020-04-16.
3. ↑  *Instinktas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Romualda Kšanienė** |
| --- |
| Gimė | 1947 m. gegužės 9 d. (75 metai)Kaune |
| Sutuoktinis (-ė) | Feliksas |
| Vaikai | Vidas, Arnas |
|  |
| Veikla | ekonomistė, Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | 2003 m. Darbo partija |
|  |
| Alma mater | 1970 m. Vilniaus universitetas |

**Romualda Kšanienė** (1947 m. gegužės 9 d. Kaune) – ekonomistė, Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1954–1965 m. mokėsi Kauno 4-ojoje vidurinėje mokykloje. 1970 m. baigė Vilniaus valstybinio universiteto Ekonomikos fakultetą ir įgijo ekonomistės specialybę.

1970–1981 m. gamybinio mokomojo susivienijimo „Praktika" ekonomistė. 1981–1985 m. LTSR vaisių ir daržovių ūkio ministerijos Prekybos valdybos viršininko pavaduotoja. 1985–1988 m. LTSR ryšių ministerijos Kontrolės ir revizijų skyriaus viršininko pavaduotoja. 1988–1991 m. susivienijimo „Lietuvos sąjunginė spauda" vyriausioji finansininkė. 1991–1994 m. susivienijimo „Lietuvos sąjunginė spauda" direktorė. 1994–2004 m. akcinės bendrovės „Lietuvos spauda" generalinė direktorė.

Nuo 2003 m. Darbo partijos narė, šios partijos Tarybos narė. 2004–2008 m. Seimo narė, nuo 2006 m. Etikos ir procedūrų komisijos pirmininkė.

Nuo 1991 m. susikūrus darbdavių visuomeninėms organizacijoms, aktyviai dalyvavo jų veikloje. Valstybinio socialinio draudimo fondo tarybos narė. Trišalėje taryboje atstovavo Lietuvos verslo darbdavių konfederacijai.

Vyras Feliksas, sūnūs Vidas, Arnas.