recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kuširo žemė釧路国 |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ←  | **1869 – 1882** |  → |

 |
| *Žemė Hokkaido žemėlapyje* |
|  |
| **Valstybė** | Japonijos vėliava Japonija |
| **Sritis** | Hokaidas |
| **Apskritys** | 7 |
|  |
| **Gyventojų** | 1 734 (1872) |

**Kuširas** (釧路国, -no kuni) trumpai egzistavusi senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra Kuširo subprefektūra ir dalis Abaširio subprefektūros.

Istorija
--------

* 1869 m. rugpjūčio 15 d. įkuriama Kuširo žemė su septyniomis jai priklausančiomis apskritimis.
* 1872 m. čia gyveno 1734 žmonės.
* 1882 m. žemė, kartu su kitomis Hokaido žemėmis panaikinama. Jas keičia subprefektūros.

Kuširui priklausiusios apskritys
--------------------------------

* Abaširio apskritis (網尻郡)
* Akano apskritis (阿寒郡)
* Akešio apskritis (厚岸郡)
* Ašioro apskritis (足寄郡)
* Kavakamio apskritis (川上郡)
* Kuširo apskritis (釧路郡)
* Širanukos apskritis (白糠郡)

  

Senosios Japonijos žemės

Akis |
Ava |
Ava |
Avadžis |
Bingo |
Bičiu |
Bidzenas |
Bungo |
Budzenas |
Cušima |
Čikugo |
Čikudzenas |
Čišima |
Deva |
Ečigas |
Ečidzenas |
Ečiū |
Harima |
Hida |
Higas |
Hitačis |
Hidaka |
Hidzenas |
Hokis |
Hiūga |
Iburis |
Idzu |
Idzumas |
Idzumis |
Iga |
Ijas |
Ikis |
Inaba |
Isė |
Išikaris |
Ivamis |
Jamaširas |
Jamatas |
Jošinas |
Kaga |
Kajus |
Kavačis |
Kadzusa |
Kijis |
Kitamis |
Koudzukė |
Kuširas |
Mikava |
Mimasaka |
Minas |
Musašis |
Mucu |
Nagatas |
Nemuras |
Notas |
Okis |
Omis |
Ošima |
Osumis |
Ovaris |
Sadas |
Sagamis |
Sanukis |
Sacuma |
Secu |
Suou |
Suruga |
Šima |
Šimousa |
Šimocukė |
Šinanas |
Širibešis |
Tadžima |
Tamba |
Tangas |
Tešis |
Tokačis |
Tosa |
Toutoumis | 
Vakasa
| Balstogės geto sukilimas |
| --- |
| Balstogės getas |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1943 m. rugpjūčio 16-20 d. |
| Vieta | Europa, Lenkija, Balstogė |
| Rezultatas | Vokiečių pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
|  Trečiasis Reichas |  Žydų sukilėliai |
| Vadovai ir kariniai vadai |
|  Odilo Globocnik |  Mordechaj Tenenbaum Daniel Moszkowicz |
| Pajėgos |
|  | 200 |
| Nuostoliai |
|  | 300 žuvę |

**Balstogės geto sukilimas** (lenk. *Powstanie w getcie białostockim*, jid. ‏אויפֿשטאַנד פֿון ביאַליסטאָקער געטאָ, Ojfsztand fun bialistoker geto‏‎) – II pasaulinio karo metu 1943 m. rugpjūčio 16-20 d. įvykęs sukilimas Balstogės gete. Tai buvo antras pagal dydį sukilimas po Varšuvos geto sukilimo.

Sukilimas
---------

Sukilimas prasidėjo 1943 m. rugpjūčio 16 d. naktį, kai prasidėjo geto likvidacija. Pagrindinis sukilėlių tikslas buvo pralaužti vokiečių apsaugą, kad kuo daugiau žmonių spėtų pabėgti iš geto į netoliese esančią Knišino girią. Sukilime dalyvavo nuo 300 iki 500 žmonių, kurie buvo ginkluoti 1 kulkosvaidžiu, 25 šautuvais, 100 pistoletų ir savo gamybos molotovo kokteiliais. Dauguma iš sukilėlių žuvo arba nusižudė, bet 150 žmonių pavyko pabėgti iš geto. Sukilimui vadovavo Mordechaj Tenenbaum ir Daniel Moszkowicz. Sukilimas tęsėsi iki rugpjūčio 20 d. kai buvo galutinai likviduotas getas.

Literatūra
----------

* B. Mark: Ruch oporu w getcie białostockim. Samoobrona-zagłada-powstanie. Warszawa 1952.
* Obozy hitlerowskie na ziemiach polskich 1939–1945. Informator encyklopedyczny. Warszawa 1979.

Nuorodos
--------

* Miesto žydų istorija (angl.).
| Njamuragira |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Kongo Demokratinė Respublika Kongo DR |
|  |
| Aukštis | 3058 m |
|  |
| Tipas | skydinis ugnikalnis |
|  |
| Amžius |
|  |
| Aktyvumas | aktyvus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 2012 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 1°24′29″ p. pl. 29°12′0″ r. ilg.﻿ / ﻿1.40806°š. pl. 29.20000°r. ilg.﻿ / 1.40806; 29.20000Koordinatės: 1°24′29″ p. pl. 29°12′0″ r. ilg.﻿ / ﻿1.40806°š. pl. 29.20000°r. ilg.﻿ / 1.40806; 29.20000 |

**Njamuragira** (pranc. *Nyamuragira*) – aktyvus ugnikalnis Kongo Demokratinės Respublikos rytuose, Šiaurės Kivu provincijoje, Virungos kalnuose 25 km į šiaurę nuo Kivu ežero. Kartu su netoliese esančiu Niragongo ugnikalniu, Njamuragira yra aktyviausias ugnikalnis Afrikoje. Ugnikalnio tūris 500 km³, plotas 1500 km². Kūgis sudarytas iš bazalto, lėkščiašlaitis, nežymus, palyginti su ryškiu Niragongo kūgiu. Didžiausias aukštis – 3058 m. Yra 2 x 2,3 km skersmens kaldera, kurios sienų aukštis siekia 100 m.

Njamuragiros (kairėje) ir Niragongo reljefinė rekonstrukcija
Njamuragiros išsiveržimų metu išskiriama daug sieros dioksido, o skystos lavos upės nuteka iki pat Kivu ežero, krateryje kartais susidaro lavos ežerai. Ugnikalnis patenka į Virungos nacionalinį parką.

Nuorodos
--------

* Global Volcanism Program Archyvuota kopija 2010-05-25 iš Wayback Machine projekto.
Kvadkopteris
George de Bothezat ketursraigtis, 1923 m.
**Kvadkopteris**, arba **ketursraigtis** (angl. *quadcopter, quadrotor*) – sraigtasparnis, kurio keliamąją bei varomąją jėgą sukuria keturi varikliai su sraigtais. Jo judėjimo kryptis valdoma keičiant skirtingų sraigtų apsisukimo greitį.

Kitaip nei kiti sraigtasparniai, kvadkopteriai turi dvi poras identiškų variklių su sraigtais: vieni sukasi prieš, o kiti – palei laikrodžio rodyklę.

Istorija
--------

Kvadrokopteriai buvo vienų pirmųjų vertikalaus pakilimo ir nusileidimo orlaivių, sunkesnių už orą. Pirmasis kvadkopteris bei save pakėlęs nuo žemės orlaivis besisukančiais sraigtais buvo sukurtas 1907 m. Louis Breguet. Jis pakilo tik į 60 cm aukštį ir negalėjo būti vairuojamas.

Labiau pasisekęs bandymas buvo 1922 m. George de Bothezat kvadkopteris, kuris buvo pakilęs į 5 m aukštį bei iš viso atliko apie 100 skrydžių. Jis yra laikomas pirmuoju sėkmingai veikusiu sraigtasparniu. Nors tai ir įrodė, kad kvadkopteriai gali būti naudojami, tačiau jis susidūrė su mažos galios, sunkaus valdymo, mechaninio sudėtingumo bei patikimumo problemomis.

Pradžioje kvadkopteriai buvo kuriami kaip orlaiviai, kuriuos valdytų su jais pakilę pilotai, tačiau šiuolaikiniai kvadkopteriai dažniausiai yra bepiločiai orlaiviai.

Panaudojimas
------------

Bepiločiai kvadkopteriai yra naudojami įvairiose srityse. Tai yra naudingas įrankis įvairiems tyrimams, susijusiems su aerodinamika, inžinerija, robotika, taip pat su įmontuota kamera kvadkopteriai gali filmuoti ar fotografuoti iš oro.
| Jurunkašas |
| --- |
| Jurunkašas Chotano apylinkėse. Salpoje rankiojamas nefritas Jurunkašas Chotano apylinkėse. Salpoje rankiojamas nefritas |
| **Ilgis** | ~450 km |
| **Baseino plotas** | 14 575 km² |
| **Vidutinis debitas** | 72,3 m³/s |
| **Ištakos** | Kunlunas |
| **Žiotys** | Chotanas |
| **Šalys** | Kinija |

**Jurunkašas** (uig. يورۇڭقاش = *Yorungⱪax*, kin. 白玉河, pinyin: *Báiyù Hé* – 'baltojo nefrito upė') – upė Kinijos Liaudies Respublikoje, pietų Sindziange; vieta iš Chotano ištakų (Tarimo baseinas). Prasideda Kunluno kalnų vakarinėje dalyje, Ustiuntago kalnagūbryje. Teka giliu kanjonu į vakarus. Aukštupio ir vidurupio slėnis negyvenamas. Toliau teka į šiaurę, prateka Chotano miestą. Toliau paprastai išnyksta Taklamakano dykumoje. Po liūčių tie Košlašu susiliejęs su Karakašu Jurunkašas sudaro Chotaną.

Upė vandeningiausia būna antrąją vasaros pusę. Žiemą esmiškai išdžiūsta.

2007 m. Jurunkaše beplaukdami žuvo 5 Rusijos keliautojai.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-06-25 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 53°08′04″ š. pl. 23°08′08″ r. ilg.﻿ / ﻿53.13444°š. pl. 23.13556°r. ilg.﻿ / 53.13444; 23.13556

|  |
| --- |
| Balstogės geležinkelio stotis |
| Balstogės geležinkelio stotis 
Balstogės geležinkelio stotis |
| Šalis | Lenkija |
| Gyvenvietė | Balstogė |
| Platformų skaičius | 7 |
| Linijų skaičius | 5 |
| Atidaryta | 1861 m. |


**Balstogės geležinkelio stotis** (lenk. *Białystok stacja kolejowa*) – geležinkelio stotis Balstogės mieste, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje. Stotis priklauso Balstogė-Glomnas geležinkelio linijai, Zelonkos-Kužnica Bialostockos geležinkelio linijai, Čeremcha-Balstogė geležinkelio linijai, Balstogė-Zubki Bialostockiai geležinkelio linijai ir Balstogė-Balstogė Starosielcė geležinkelio linijai. Stotis buvo atidaryta 1861 m. kai per miestą buvo nutiestas Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelis. Stotis priklauso geležinkelio keliui Rail Baltica.

Zielonka-Kužnica Bialostocka geležinkelio linija
------------------------------------------------

Linija atidaryta 1861 m. lapkričio 16 dieną. Nuo stoties iki Białystok Wiadukt geležinkelio stotelės yra 3.7 km ir iki Wasilków geležinkelio stoties yra 7.8 km.

**Geležinkelio ruožas**| 

Białystok Wiadukt
**Białystok**
Wasilków

 |

Balstogė-Glomnas geležinkelio linija
------------------------------------

Linija atidaryta 1873 metais. Nuo stoties iki Białystok Starosielce geležinkelio stoties yra 4.5 km.

**Geležinkelio ruožas**| 

**Białystok**
Białystok Starosielce

 |

Čeremcha-Balstogė geležinkelio linija
-------------------------------------

Linija atidaryta 1874 metais. Nuo stoties iki Białystok Stadion geležinkelio stoties yra 5.8 km.

**Geležinkelio ruožas**| 

Białystok Stadion
**Białystok**

 |

Balstogė-Zubki Bialostockiai geležinkelio linija
------------------------------------------------

Linija atidaryta 1886 metais. Nuo stoties iki Białystok Fabryczny geležinkelio stoties yra 3.7 km.

**Geležinkelio ruožas**| 

**Białystok**
Białystok Fabryczny

 |

Balstogė-Balstogė Starosielcė geležinkelio linija
-------------------------------------------------

Nuo stoties iki Białystok Starosielce geležinkelio stoties yra 1.9 km.

**Geležinkelio ruožas**| 

**Białystok**
Białystok Starosielce

 |

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Balstogės geležinkelio stotis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Aprašymas apie stotį (lenk.);
* Stoties nuotraukos;
* Lenkijos geležinkelių tinklalapis (lenk.) Archyvuota kopija 2006-03-04 iš Wayback Machine projekto..
| Juros kalnai |
| --- |
| Juros kalnai nuo Kroi de VanoJuros kalnai nuo Kroi de Vano |
| **Žemynas** | Europa |
| **Šalys** | Prancūzija Prancūzija, Šveicarijos vėliava Šveicarija |
| **Aukščiausias taškas** | Kret de la Neižas, 1720 m |
| **Uolienos** | klintis, mergelis |
| **Susidarymo periodas** | neogenas |

**Jura** (vok. ir pranc. *Jura*), arba **Juros kalnai** – neaukštų kalnų grandinė Šveicarijoje ir Prancūzijoje, į šiaurę nuo Alpių. Aukščiausia viršūnė – Kret de la Neižas (*Crêt de la Neige*, 1720 m).

Ištįsę tarp Ronos ir Reino slėnių, iš pietvakarių į šiaurės rytus ~280 km, didžiausias plotis – 80 km. Rytinis Juros kalnų šlaitas stačiais skardžiais (iki 1000 m aukščio) leidžiasi link Arės slėnio, Ženevos, Bylio ir Nešatelio ežerų link. Vakariniai šlaitai lėkšti. Šiaurės vakaruose kalnai aplyginti, plokščias paviršius išraižytas siaurų kanjono pavidalo slėnių, šiaurės rytinėje dalyje būdingi stalkalniai.

Kalnai susidarę iš neogene susiraukšlėjusių juros sistemos klinties ir mergelio. Po juros sistemos sluoksniais slūgso senesnės, kristalinės uolienos. Yra moreninių, fliuvioglacialinių, karstinių reljefo formų, urvų, karstinių ežerų.

Svarbiausios Juros kalnai tekančios upės yra Du (*Doubs*), Birsė, Siuzė, Arozas, Orbas, Valserinas. Kalnų šlaituose iki 500–600 m aukščio plyti vynuogynai, sodai, iki 1000 m aukščio – mišrieji miškai, iki 1600 m – bukų ir eglių miškai, aukščiau – subalpinės pievos.

Žuros miesteliai nuo seno garsėja šveicariškų laikrodžių gamyba (pvz.: La Šo de Fonas, Le Loklis), vystoma turizmas.

Kalnų pavadinimas keltiškos kilmės, kildinamas iš šaknies *jor-*, reiškiančios mišką.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Juros kalnai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  *Juros kalnai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
2. ↑  Rollier, L. 1903. Das Schweizerische Juragebirge. *Sonderabdruck aus dem Geographischen Lexikon der Schweiz*, Verlag von Gebr. Attinger, 39 pp; Neuenburg
| Juros kantonas |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Juros kantono vėliava | Juros kantono herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Šveicarijos vėliava Šveicarija |
| **Administracinis centras** | Delemonas |
| **Rajonų skaičius** | 3 |
| **Oficialios kalbos** | Prancūzų |
|  |
| **Gyventojų** (2018 gruodis) | 73 419 |
| **Plotas** | 838,51 km² |
| **Tankumas** (2018 gruodis) | 88 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | CH-JU |
|  |
| **Tinklalapis** | www.ju.ch |

**Jura** (pranc. *Jura*) – Šveicarijos kantonas šiaurės vakarinėje šalies dalyje. Tai yra pats naujausias (26-asis), 1979 m. nuo Berno kantono atsiskyręs Šveicarijos kantonas.

Geografija
----------

Porrentruy senamiestis
Juros kantonas įsikūręs šiaurės vakarinėje Šveicarijos dalyje, prie Prancūzijos sienos. Per kantoną driekiasi Juros kalnai pietuose bei šiaurėje Juros plokščiakalnis, kuris yra kalvotas.

Istorija
--------

Burgundijos karalius 999 m. dabartines Juros žemes atidavė Bazelio vyskupui. Daugiau nei 800 metų Jura buvo suvereni teritorija Šventosios Romos imperijos sudėtyje. Po Vestfalijos taikos sutarties 1648 m. Jura turėjo itin glaudžius ryšius su Šveicarija, o po Vienos kongreso 1815 metais Jura buvo priskirta Šveicarijos konfederacijos Berno kantonui. Berno kantone vyravo vokiečių kalba ir protestantizmas, o Juroje – prancūzų kalba ir katalikybė, todėl Juros gyventojai reikalavo savo kantono.

Po Antrojo pasaulinio karo Juros separatistai kovojo už atsiskyrimą nuo Berno kantono. Po ilgos ir iš dalies karinės kovos, kurios dalis buvo jaunimo organizacijos *Les Béliers* sukelti padegimai, 1977 m. buvo priimta konstitucija. 1978 m. atskyrimą patvirtino referendumas. Taigi 1979 metais Jura tapo 26-uoju Šveicarijos kantonu. Jura švenčia savo nepriklausomybę nuo Berno kantono birželio 23 d. Pietinė prancūziškai kalbanti, bet protestantiška Juros dalis liko Berno kantono sudėtyje. Ši sritis vadinama Berno Jura. Turistiniuose leidiniuose Jura vadinama bendra Juros kantono ir Berno Juros teritorija.

Prisijungimą prie Juros palaikančiųjų procesija Moutier mieste 2017 m. birželio 17 d.
2017 m. birželio 17 d. Moutier miestas balsavo už Berno kantono palikimą ir prisijungimą prie Juros kantono. 2017 m. rugsėjo 17 d. Belprahon ir Sorvilier savivaldybės balsavo už pasilikimą Berno kantone. Moutier balsavimas buvo pripažintas negaliojančiu.

Išnašos
-------

1. ↑  The Local
2. ↑  Separatist vote declared invalid in Swiss town *Swiss Info* Archyvuota kopija 2019-06-24 iš Wayback Machine projekto. tikrinta 2019 m. birželio 24 d.


|  |  |
| --- | --- |
| **Šveicarijos kantonai** |  |
| Apencelis-Auserodenas | Apencelis-Inerodenas | Argau | Bazelis (miestas) | Bazelis (sritis) | Bernas | Ciurichas | Cugas | Fribūras | Glarusas | Graubiundenas | Jura | Liucerna | Nešatelis | Nidvaldenas | Obvaldenas | Sankt Galenas | Šafhauzenas | Švicas | Tičinas | Turgau | Uris | Valė | Vo | Zoloturnas | Ženeva |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| NižnevartovskasНижневартовск |
| --- |
|              |
|  |
|  |
| 

NižnevartovskasNižnevartovskas

60°57′0″ š. pl. 76°33′0″ r. ilg.﻿ / ﻿60.95000°š. pl. 76.55000°r. ilg.﻿ / 60.95000; 76.55000﻿ (Nižnevartovskas)Koordinatės: 60°57′0″ š. pl. 76°33′0″ r. ilg.﻿ / ﻿60.95000°š. pl. 76.55000°r. ilg.﻿ / 60.95000; 76.55000﻿ (Nižnevartovskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5)------ vasaros: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Apygarda** | Chantų Mansija Chantų Mansija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1909 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 250 000  |
|  |
|  **Vikiteka** | Nižnevartovskas |

**Nižnevartovskas** (rus. *Нижневартовск*) – miestas Rusijoje, Tiumenės srityje, Chantų Mansių autonominės apygardoje, Obės dešiniajame krante. Yra tarptautinis oro uostas, upių uostas. Nutiesta geležinkelio Tiumenė-Naujasis Urengojus atšaka. Keliai į Megioną, Radužną.

Svarbus naftos ir gamtinių dujų gavybos centras. Šalia miesto, prie Samotloro ežero yra didžiausias Rusijoje naftos telkinys. Taip pat maisto (mėsos, paukštienos, duonos), poligrafijos pramonė.

Veikia valstybinis universitetas, ekonomikos ir teisės institutas, įvairių universitetų ir institutų filialai. Yra Kristaus Gimimo cerkvė, įvairūs paminklai, stela, aviacinės technikos alėja.

Istorija
--------

1909 m. įkurta Nižnevartovskojos prieplauka, aplink ją išaugo gyvenvietė. Vėliau įkurtas kolūkis. Gyvenvietė pradėjo augti 1961 m. atradus Megiono, o 1965 m. – Samotloro naftos telkinius. 1972 m. Nižnevartovskui suteiktas miesto statusas.
| ***Pagrobėjų sindikatas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La città sconvolta: caccia spietata ai rapitori |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Fernando Di Leo |
| Scenaristas (-ai) | Fernando Di LeoErnesto GastaldiNicola Manzari |
| Metai | 1975 |
| Žanras | kriminalinis |
| Trukmė | 97 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Pagrobėjų sindikatas** (it.  *La città sconvolta: caccia spietata ai rapitori*) – 1975 m. Italijoje sukurtas kriminalinis veiksmo filmas.

Kino ekranuose pasirodęs 1975 m. rugpjūčio 27 d. filmas iš viso tais metais surinko 908 268 910 Italijos liros pajamų.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Prie mokyklos vidury dienos pagrobiamas turtingo verslininko Filipinio sūnus bei su juo buvęs paprasto mechaniko Kolelos sūnus. Pagrobėjai pareikalauja milžiniškos išpirkos , kurios Filipinis nenori mokėti, nes tai reikštų jo bankrotą. Laikas bėga ir pagrobėjai, netekę kantrybės, nužudo Kolelos sūnų, kad įrodytų savo ketinimų rimtumą. Išsigandęs Filipinis iš karto sumoka visą reikalaujamą sumą, tuo tarpu Kolela, nesitikėdamas sulaukti policijos pagalbos, nusprendžia imti vykdyti teisingumą pats. Pasekęs pinigus mėginančius paimti nusikaltėlius, Kolela leidžiasi jiems iš paskos. Palaipsniui jis pasiekia įtakingus pagrobimo užsakovus Milane, iš kurių pareikalauja pusės Filipinio sumokėtos sumos. Jie sutinka susitikti ir tai proga Kolelai atsikratyti visais organizatoriais vienu metu...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Luc Merenda – Mario Kolela
* James Mason – Filipinis
* Irina Maleeva – Lina
* Daniele Dublino – Bonanis
* Valentina Cortese – Gracija Filipini
* Marino Mase – Pardis

Šaltiniai
---------

1. ↑   Curti, Roberto (2013). *Italian Crime Filmography, 1968-1980*. McFarland. ISBN 978-0786469765.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Kerija (reikšmės).*

| ***Kerria*** |
| --- |
| Japoninė kerija (Kerria japonica)Japoninė kerija (*Kerria japonica*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Erškėtiniai  *( Rosaceae)* |
| Gentis: | Kerija  *( Kerria)* |

 |

**Kerija** (*Kerria*) – erškėtinių (*Rosaceae*) augalų gentis, kurioje vienintelė rūšis retai auginama ir Lietuvoje – **japoninė kerija** (lot.*Kerria japonica*, angl. *Japanese kerria*, vok. *japanisches Goldröschen*). Suaugęs augalas apie 2 m aukščio, su liaunu stiebu ir pražangiais išsidėsčiusiais paprastais lapais. Ūglių galuose išauga pavieniai žiedai. Žydi gegužės – birželio mėn. Vaisius – kaulavaisis, panašus į avietės vaisių. Prinokę vaisiai valgomi.

Kerija kilusi iš Japonijos ir pietvakarių Kinijos miškų ir kalnuotų vietovių. Augalui pavadinimą suteiktas Viljamo Kero (*William Kerr*) – anglų sodininko ir augalų kolekcionieriaus, garbei. Jis domėjosi augalais iš Kinijos, taip pat iš Javos ir Filipinų ir 1804 m. (kitur minima 1700–1800 sandūroje) introdukavo kultūrinę rūšį 'Pleniflora' Anglijos Kju (Kew) karališkajame botanikos sode (įsteigtas 1759 m.). Dar kartais vadinama velykine rože (Anglijos klimate pražysta maždaug Velykų laikotarpiu).

Augalas auginamas kaip dekoratyvinis.

Japoninės kerijos žiedas

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kerija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Raukėta |
| --- |
| **Ilgis** | 16 km |
| **Baseino plotas** | 87 km² |
| **Ištakos** | Raukėta |
| **Žiotys** | Dysna |
| **Šalys** | Lietuvos vėliava Lietuva, Baltarusijos vėliava Baltarusija |

**Raukėta** (blrs. *Раўкета, Раўкота*) – upelis rytų Lietuvoje (Ignalinos rajonas) ir Baltarusijoje (Breslaujos rajonas); Dysnos kairysis intakas. Išteka iš Raukėtos ežero, 3 km į pietryčius nuo Meikštų. Teka į pietus, toliau į pietryčius per Baltarusiją. Įteka į Dysną šalia Hermanouščynos, 2 km į šiaurės rytus nuo Tverečiaus.

Vidutinis vagos nuolydis – 1 cm/km. Baseinas pelkėtas. Žemupio vaga ištiesinta.

Gyvenvietės prie Raukėtos: Smilginiškė, Tryčiūnai, Lisiškė II (Lietuva), Puzava, Leampolė, Balundiškiai (Baltarusija).

Vandenvardis *Raukėtà* kildinamas nuo žodžio *raukti* („raukšlėti; dengtis, trauktis").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Энцыклапедыя прыроды Беларусі*. У 5-і т. Т.4. Недалька — Стаўраліт / Рэдкал.: І. П. Шамякін (гал. рэд.) і інш. — Мн.: БелСЭ, 1985. — Т. 4. — 599 с
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 274
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Rauginės medžiagos** yra grupė organinių cheminių medžiagų, daugiausia aromatinių junginių. Rauginės medžiagos natūraliai kaupiasi augaluose, kurie dėl to vadinami rauginiais augalais.

Junginiai
---------

Rauginės medžiagos paprastai yra amorfinės, turi rūgščią reakciją. Jos lengvai oksiduojasi ir ruduoja atvirame ore. Plačiausiai žinoma rauginė medžiaga yra taninas.

Rauginiai augalai
-----------------

Rauginės medžiagos išskiriamos iš augalų. Jos būna susikaupusios žievėje, medienoje, šaknyse, lapuose, vaisiuose. Plačiau žinomi tokie rauginiai augalai (kuriuose kaupiasi rauginės medžiagos): rabarbarai, sidabražolės (šaknyse); ąžuolai (medienoje); akacijos, gluosniai, maumedžiai (žievėje); pūkeniai, žagreniai, arkliauogės (lapuose); granatmedžiai (vaisiuose). Raugines medžiagas žmogus nesunkiai pajunta dėl specifinio „sutraukiančio" skonio.

Naudojimas
----------

Rauginės medžiagos pasižymi ypatingai naudinga savybe: jos raugina odą ir kailius, tai yra paveikia negyvą gyvūno odą taip, kad ji negenda ir išdžiūvusi nesukietėja. Kai kurios vaistažolės turi rauginių medžiagų, kurių surišančios savybės panaudojamos įvairiems negalavimams gydyti (viduriavimas, kraujavimai).
Pasiūlyta tarptautinės kosminės stoties Nautilus-X centrifugos demonstracija
**Dirbtinė gravitacija** – menamos gravitacijos keitimas (didinimas arba mažinimas) dirbtiniu būdu, ypač kosminėje erdvėje, bet taip pat ir Žemėje. Tai praktiškai galima pasiekti įvairiais būdais, ypač panaudojant įcentrinę jėgą ir linijinį pagreitį.

Dirbtinės gravitacijos sukūrimas laikomas pageidautinu ilgalaikėms kosminėms kelionėms ir gyvenimui kosmose, siekiant palengvinti mobilumą ir skysčių valdymą kosminėje erdvėje bei išvengti nesvarumo būsenos sukeliamo neigiamo ilgalaikio poveikio sveikatai.

Jau daugelį metų siūlyta įvairių metodų, kuriais būtų bandoma sugeneruoti dirbtinę gravitaciją, taip pat dar didesnis skaičius metodų, kur būtų panaudojamos tiek realios, tiek fiktyvios jėgos, buvo išsakyta mokslinės fantastikos srityje. Praktiniai žmonėms tinkamos dirbtinės gravitacijos pritaikymo kosminėje erdvėje būdai dar nesukurti, daugiausia dėl to, kad nėra sukurta tam reikalingo didelio natūralaus dydžio erdvėlaivio, kuris leistų įgyti įcentrinį pagreitį sukimosi momentu.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Antigravitacija
* Išcentrinė jėga
* Koriolio efektas
* Kosmoso kolonizacija
* Stanfordo toras

Išnašos
-------

1. ↑  
Feltman, Rachel (2013-05-21). „Why Don't We Have Artificial Gravity?". Popular Mechanics. Nuoroda tikrinta 2020-11-21.
**Ružanistoko Dievo Motinos vienuolynas** (lenk. *Monaster Narodzenia Matki Bożej w Różanymstoku*) - tai 1901-1915 metais Ružanistoko kaime egzistavęs moterų vienuolynas.

Istorija
--------

1900 m. Rusijos stačiatikių bažnyčia nutarė perkelti moterų vienuolyną iš Gardino į Mergelės Marijos Sanktuariumą. Vienuolynas buvo perkeltas norint sustiprinti stačiatikybės pozicijas šiose apylinkėse. 1901 m. rugsėjo 7 d. vienuolynas pradėjo savo veiklą. Vienuolyne įkurta mokykla ir ligoninė. Prasidėjus I pasauliniam karui visi vienuoliai pasiemę daug bažnytinių paveikslų ir turto pabėgo į Maskvą. Per karą čia buvo įrengtos kareivinės. Po karo įsikūrė sileziečių vienuoliai.

Literatūra
----------

* U. A. Pawluczuk, *Życie monastyczne w II Rzeczypospolitej*, Wydawnictwo Uniwersytetu w Białymstoku, Białystok 2007, ISBN 978-83-7431-127-4
* Grzegorz Sosna, A.Troc-Sosa, *Monografia Żeńskiego Monasteru Narodzenia Przenajświętszej Bogarodzicy*, Białystok 2003, ISBN 83-918555-0-3

Koordinatės: 53°38′05″ š. pl. 23°24′10″ r. ilg.﻿ / ﻿53.63472°š. pl. 23.40278°r. ilg.﻿ / 53.63472; 23.40278
Ledo urvas
**Aisrizenveltas** (vok. *Eisriesenwelt* – „ledo milžino pasaulis") – didžiausia urvų sistema Europoje, Teneno masyve, 40 km į pietus nuo Austrijos miesto Zalcburgo. Urvų labirintas driekiasi daugiau nei 42 km.

Ledo urvus 1879 m. atrado gamtininkas *Antonas von Poseltas–Čorichas* (*Anton von Posselt–Czorich*). Prasiskverbęs į kalną apie 200 m, jis rado ledo sieną ir toliau nebėjo.

1912 m. ir 1913 m. ledo urvus toliau tyrinėjo prityręs urvų tyrinėtojas *Aleksanderis von Morkas* (*Alexander von Mörk*). Jo ekspedicija iškirto ledo sienoje laiptus ir už jos pamatė nuostabius ledo darinius, kuriuos von Morkas pavadino *Eisriesenwelt*. Įžengus į urvą, kelią pastoja 30 m aukščio ledo siena, jos viršuje – olų ir urvų labirintas.

Ledo kriokliai atsirado vandeniui sunkiantis į kalkakmenio urvus, susiformavusius prieš 2 milijonus metų. Šiame aukštyje – Ledo urvai yra daugiau nei 1500 m virš jūros lygio – žiemą temperatūra urvuose būna labai žema. Šaltinių ir lietaus vanduo, prasismelkiantis ir lašantis į urvus, nespėja sukurti kalkakmenio urvams būdingų stalaktitų bei stalagmitų, nes tuoj pat užšąla visokiausiais pavidalais.

Nuorodos
--------

Ledo urvai (anglų ir vokiečių k.)
Izraelitai pereina Jordaną (dailininkas Gustave Doré)
**Jozuė** (hebr. ‏jehošua‏‎ – „Viešpats yra išganymas") – Biblijos personažas, minimas Penkiaknygėje ir Jozuės knygoje, Mozės įpėdinis. Teigiama, jog buvęs Nūno iš Efraimo genties sūnus.[1]

Jozuė buvo vienas iš dvylikos žvalgų, kurie buvo pasiųsti į Kanaaną, kad grįžę praneštų apie to krašto gyventojus. Jozuė ir Kalebas buvo vieninteliai, kurie teigė, kad izraelitai pajėgūs kovoti su Kanaano krašto gyventojais. Todėl, anot Biblijos, Dievas tik Jozuei ir Kalebui leido įžengti į Kanaano kraštą, o kiti tos kartos izraelitai buvo pasmerkti iki mirties klajoti dykumoje.[2]

Jozuės vadovaujami žydai stebuklingu būdu perėjo Jordano upę. Sandoros skrynios nešėjams pasiekus upę, vanduo, tekantis iš aukštupio, sustojo, sudarydamas pylimą, o vandenys, tekantys į žemupį, nuseko. Taip izraelitai galėjo sausomis kojomis pereiti upę.[1]

Jozuės vadovavo izraelitams užimant Jericho miestą. Jozuės knygoje rašoma, kad Dievas įsakęs Izraelio kariams septynias dienas žygiuoti aplink miestą, nešant Sandoros skrynią bei pučiant trimitus. Septintąją dieną kariams buvo įsakyta šaukti, tuomet neva ir sugriuvusios Jericho miesto sienos. Taip pat buvo iškovota ir daugiau strategiškai svarbių pergalių. Jozuės knygos 10 skyriuje minimas stebuklas, kai Dievas Jozuės prašymu pailginęs dieną, kad izraelitai spėtų iškovoti pergalę prieš amoritus.[2]

Užimtas žemes Jozuė padalijęs 12 Izraelio genčių.[3] Anot Jozuės knygos 24,29, Jozuė mirė, sulaukęs 110 metų.[1]

Išnašos
-------

1. 1 2 3  *Joshue (Jehoshua)*. The Jewish Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2020-11-19.
2. 1 2  *Joshua ben Nun* Jewish Virtual Library. Nuoroda tikrinta 2020-11-19.
3. ↑  *Joshua*. Britannica Online Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-11-19.
Steve Keen (2013).
**Styvas Kynas** (*Steve Keen*, g. 1953 m. kovo 28 d.) – Australijos ekonomistas ir knygų autorius. Jis save laiko postkeinsistu, neoklasikinės ekonomikos, kaip nenuoseklios, nemoksliškos ir empiriškai nepagrįstos, kritiku. Pagrindinę įtaką S. Kyno ekonominėms idėjoms padarė Džonas Keinas, Karlas Marksas, Hymanas Minskis, Pjeras Srafa, Augustas Gracianis, Džozefas Aloizas Šumpeteris, Toršteiasn Veblenas ir Fransua Kesnė. Hymano Minskio finansinio nestabilumo hipotezė yra pagrindinė ekonominė idėja, kuria remiasi daugelis S. Kyno indėlių į ekonomikos mokslą[1], kuriuose daugiausia dėmesio skiriama matematinių modelių kūrimui bei finansinio nestabilumo simuliavimui. Jis yra žinomas Australijos nekilnojamojo turto burbulo kritikas.

Minsky programinės įrangos projektas
------------------------------------

Neseniai, S. Kunas pradėjo programinės įrangos paketo, vadinamo Minsky, kūrimą. Jis skirtas vaizdžiai sumodeliuoti nacionalines ekonomikas jų modeliuose tiksliau atvaizduojant makroekonominius sąryšius nei tai galima padaryti įprastais makroekonominiais modeliais. Anot jo, įprasti modeliai negeba tinkamai įtraukti skolos, pinigų ir bankų dinamikos. S. Kynas mano, kad programa gali būti naudojama tiek edukaciniais, tiek tyrimų tikslais.

Pirmąjį programos paketo vystymo etapą finansavo akademinių trimų dotacija. 2013 metų vasarį S. Kynas pradėjo crowdfunding projektą „Kickstarter" platformoje, kad leistų visuomenei prisidėti prie tolimesnio Minsky vystymo.[2] Per pirmas 24 valandas, šis projektas pasiekė maždaug 15 % savo lėšų tikslo, o nuo to laiko jau visiškai pasikekė savo pradinį finansavimo tikslą – 50 000 JAV dolerių.

Išnašos
-------

1. ↑  Keen, Steve The Debtwatch Manifesto 2012
2. ↑  Tuščia citata (pagalba)
*Šis straipsnis apie salą Niujorke. Apie Antarktidos salą skaitykite straipsnyje Ruzvelto sala.*
Ruzvelto sala. Virš jos eina Kvinsboro tiltas.
**Ruzvelto sala** – siaura sala Rytų upėje, kuri teka pro Niujorko miestą. Išsidėsčiusi tarp vakaruose esančio Manhatano ir rytuose esančio Kvinso rajonų. Salos ilgis siekia apie 3 km, didžiausias plotis yra 240 m, o plotas – 0,59 km². Dalis salos patenka į Manhatano teritoriją. 2000 m. salos gyventojų sk. siekė 9520.

Lenapiai salą vadino *Minnehanonck* pavadinimu, o naujakuriai iš Nyderlandų – *Varkens Eylandt* ('kiaulės sala'). Kolonijiniais laikais sala buvo žinoma **Blekvelo** pavadinimu. Nuo 1921 iki 1973 m. sala buvo žinoma kaip **Gerovės sala** (*Welfare Island*).

Istorija
--------

1637 m. olandų gubernatorius Wouter Van Twiller įsigijo salą iš vietinių indėnų. 1796 m. Džeikobas Blekvelas (*Jacob Blackwell*) pastatė Blekvelo namą, kuris yra seniausias salos pastatas bei šeštas pagal senumą Niujorke. Tai taip pat vienas iš nedaugelio XVIII a. architektūros pavyzdžių. 1828 m. Niujorko miestas įsigijo salą už 32 tūkst. tuometinių JAV dolerių (dab. 668 994 JAV dol.). 1832 m. saloje buvo pastatytas kalėjimas su ligonine. Kiek vėliau, 1852 m. atidaryti pataisos namai. Keletas pastatų, įskaitant kalėjimo ligoninę ir bepročių namus, sudegė per 1858 m. gaisrą. 1872 m. salos šiaurrytiniame pakraštyje buvo įrengtas Blekvelo švyturys, siekęs 15 m aukštį. 1909 m. atidarytas Kvinsboro tiltas, su kuriuo sala neturi susisiekimo. 1921 m. sala buvo pervadinta į Gerovės salą. 1955 m. nutiestas Gerovės salos tiltas, suteikęs susisiekimą transporto priemonėmis su kita miesto dalimi. 1971 m. sala pervadinta į dabartinį pavadinimą, pagerbiant prezidentą Frankliną Ruzveltą. 1976 m. nutiesta kabančio tramvajaus linija, sujungusi salą su Manhatanu.

* Tipiški pastatai
* Kabantis tramvajus
* Švyturys

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Pollak, Micheal (2012-12-14). „Name that Island". *New York Times*. Nuoroda tikrinta 2012-12-16.
2. ↑  An Overview of Roosevelt Island Archyvuota kopija 2009-08-01 iš Wayback Machine projekto.

Koordinatės: 40°45′43″š. pl. 73°57′00″v. ilg.﻿ / ﻿40.761927°š. pl. 73.950093°v. ilg.﻿ / 40.761927; -73.950093
|  |
| --- |
| Joël Prévost |
|  
Joël Prévost 1978 m. Eurovizijoje |
| Biografija |
| Gimė | 1950 m. vasario 16 d. (73 metai)  Narbonas, Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| Žanrai | pop, šansonas |
| Veikla | dainininkas |

**Joël Prévost** (g. 1950 m. vasario 16 d. Narbone) – Prancūzijos dainininkas.

Biografija
----------

Joël Prevost gimė Narbone, Langedoko-Rusijono regione pietų Prancūzijoje, tačiau nuo vaikystės augo *Trith-Saint-Léger*, netoli sienos su Belgija. 1970 m. jis persikėlė į Paryžių, o 1972 metais pasirašė sutartį su įrašų kompanija „CBS Records". Artimiausius kelerius metus gastroliavo su tokiais atlikėjais, kaip Serge Gainsbourg, Mike Brant, Michèle Torr ir Serge Lama.

1977 metais Joël dalyvavo prancūzų Eurovizijos atrankos konkurse su daina „Pour oublier Barbara", tačiau iškrito pusfinalio etape. Po metų jis buvo išrinktas atstovauti Prancūzijai 24-ajame Eurovizijos konkurse. Joël tarptautiniame konkurse pasirodė su daina „Il y aura toujours des violons" (liet. *Čia visada bus smuikai*). Baladėje atlikėjas dainavo, kad gyvenime daug dalykų galima pakeisti. Eurovizijoje atstovas su 119 taškų užėmė trečią vietą iš 20 dalyvių.

Nuorodos
--------

* Diskografija svetainėje *encyclopedisque.fr*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Marie Myriam  *„L'oiseau et l'enfant"*** |  **Prancūzijos atstovas Eurovizijoje**1978 | Po to:**Anne-Marie David  *„Je suis l'enfant soleil"*** |
| Aiseno provincija*Provincia de Aysén* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Čilės vėliava Čilė |
| **Regionas** | Aiseno regionas Aiseno regionas |
| **Administracinis centras** | Puerto Aisenas |
| **Komunų skaičius** | 3 |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 32 602 |
| **Plotas** | 46 588 km² |
| **Tankumas** (2022) | 0,7 žm./km² |

**Aiseno provincija** (isp. *Provincia de Aysén*) – viena iš keturių provincijų, sudarančių Aiseno regioną, esantį pietų Čilėje. Administracinis centras – Puerto Aisenas.

Geografija
----------

Provincija ribojasi su Palenos provincija ir Čilojės provincija šiaurėje, Kojhaikės provincija ir Cheneral Kareros provincija rytuose, Kapitan Prato provincija pietuose. Iš vakarų skalauja Ramusis vandenynas.

Paviršius daugiausia kalnuotas, pakrantėje priklauso Čonoso salynas. Gausu fjordų. Svarbiausia upė – Aisenas. Telkšo San Rafaelio lagūna. Yra vaizdingas Keulato nacionalinis parkas.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Provinciją sudaro 3 komunos:

* Aiseno komuna. Centras – Puerto Aisenas
* Sisneso komuna. Centras – Puerto Sisnesas
* Gvaitekaso komuna. Centras – Melinka

Šaltiniai
---------

1. ↑  CHILE: Administrative Division, *citypopulation.de*
|  *Joao Vieira*  |
| --- |
|  |
|  |
| Pilnas vardas | João Paulo Garcia Vieira |
| Gimė | 1976 m. vasario 20 d. (46 metai) Portimaunas, Portugalija |
| Atstovauja (-vo) | Portugalijos vėliava Portugalija |
| Aktyvumo metai | 1995 - dabar |
|  |
| Rungtys | Sportinis ėjimas |
| Asmeniniai rekordai | 20 km: 2:09:49  50 km: 3:52:00 |
|  |
|  **Europos lengvosios atletikos čempionatas**  |
| **Auksas**0 | **Sidabras**0 | **Bronza**2 | **Suma**2 |
|  |
| Kiti titulai | Nacionalinis čempionas |
| World Athletics profilis: |  |

**João Paulo Garcia Vieira** (g. 1976 m. vasario 20 d.) – Portugalijos lengvaatletis, kuris specializuojasi sportinio ėjimo rungtyse. Šalies olimpinės rinktinės narys ir Europos čempionato daugkartinis prizininkas.

Biografija
----------

Sportininkas tarptautinę karjerą pradėjo 1997 m. pasaulio sportinio ėjimo taurėje kur 20 km ėjimo rungtyje liko 28 vietoje. Po dvejų metų sportininkas vėl dalyvavo IAAF rengiamoje ėjimo taurėje ir užėmė 21-ąją vietą, nors rezultatas buvo 4 minutėm prastesnis nei pirmą kartą. 2002 m. Vieira įveikė europinį normatyvą ir pateko į Europos čempionatą. Sportininkas varžybose užėmė dvyliktą vietą. Po metų sportininkas debiutavo Pasaulio čempionate, kur užėmė 17 vietą. 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse ėjikas pagaliau pasiekė geriausiųjų dešimtuką ir užėmė 8 vietą. 2006 m. Europos čempionate lengvaatletis pelnė pirmąjį svarbų apdovanojimą – Europos pirmenybių bronzą. 2007 m. pasaulio čempionatas ir 2008 m. vasaros olimpinės žaidynės sportininkui buvo nesėkmingos. Jis atitinkamai užėmė 25 ir 32 vietas. 2009 m. pasaulio čempionate sportininkas pasirodė geriau ir pelnė 10 vietą. Po metų Vieira iškovojo antrąjį bronzos medalį 2010 m. Europos čempionate.

Pasiekimai
----------

| Metai | Turnyras | Vieta | Rezultatas |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | Europos čempionatas | 12 | 1:21:55 |
| 2003 | Pasaulio čempionatas | 17 | 1:22:07 |
| 2004 | Olimpinės žaidynės | 10 | 1:22:19 |
| 2006 | Europos čempionatas | 3 | 1:20:09 |
| 2007 | Pasaulio čempionatas | 25 | 1:27:44 |
| 2008 | Olimpinės žaidynės | 32 | 1:25:05 |
| 2009 | Pasaulio čempionatas | 10 | 1:21:43 |
| 2010 | Europos čempionatas | 3 | 1:20:49 |
|

Nuorodos
--------

* Joao Vieira IAAF svetainėje Archyvuota kopija 2012-10-10 iš Wayback Machine projekto.
**Steve Vasturia**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1995 m. vasario 10 d. (26 metai) |
| Gimimo vieta | Filadelfija, JAV |
| Ūgis | 1,96 m |
| Svoris | 96 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | atakuojantis gynėjas lengvasis krašto puolėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 20182018–20192019–20202020–2021 | Alba BerlinPalenciaRasta Vechta Žalgiris |   |
|  |

**Stivenas Polas Vasturija** (*Stephen Paul Vasturia*), trumpiau – ***Stivas Vasturija*** (*Steve Vasturia*, g. 1995 m. vasario 10 d.) – Jungtinių Valstijų krepšininkas, rungtyniaujantis atakuojančiojo gynėjo arba lengvojo krašto puolėjo padėtyje.

Krepšininko karjerą pradėjo žaisdamas už Šv. Juozapo paruošiamąją mokyklą, kur buvo ypač rezultatyvus (vieneriose rungtynėse pelnė 35 taškus). 2013–2017 m. žaidė ACC lygoje už Notre Dame universitetą. Treniravosi su „Philadelphia 76ers" komanda. 2017 m. dalyvavo NBA naujokų biržoje, bet nebuvo pakviestas.

2018 m. profesionalo karjerą pradėjo Berlyno „Alboje". Po pusmečio persikėlė į Ispanijos „Palensijos" klubą.

2019–2020 m. sezoną praleido Vokietijos klube Fechtos „Rasta". Jį atstovaudamas „Bundeslygoje" vidutiniškai pelnydavo po 13,4 taško, atlikdavo 4,9 rez. perdavimo ir atkovodavo po 3,7 kamuolio.

2020 m. birželį perėjo į Kauno „Žalgirį" pasirašydamas 2+1 sutartį. 2021 m. rugpjūčio 7 d. paliko „Žalgirį". 2021 m. rugpjūčio 9 d. pasirašė sutartį su Stambulo „Beşiktaş" klubu, bet jame taip ir nepradėjo rungtyniauti.

Laimėjimai
----------

* LKL čempionas: 2021 m.
* Karaliaus Mindaugo taurė: 2021 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  "Steve Vasturia Is Modest, Like His Mother, and Tough, Like His Team, *New York Times*
2. ↑   Archyvuota kopija 2020-09-26 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
4. ↑
5. ↑  basketnews.lt
6. ↑  Netikėtas posūkis: Vasturia nutarė „Bešiktaš" klube nežaisti, *basketnews.lt*
**Greifsvaldo mokslų kolegijos konferencijų stipendija** - Greifsvaldo mokslų kolegijos (vok. *Alfried Krupp Wissenschaftskolleg*) skiriama stipendija dalykinėms konferencijoms (vok. *Tagung*), tarptautiniams simpoziumams bei Vasaros mokykloms. Pretendentai - mokslininkai iš Vokietijos, Europos ir viso pasaulio. Visos konferencijos paprastai nemokamai prieinamos Greifsvaldo Ernsto Morico universiteto nariams. Programa skelbiama bent 1 semestrą į priekį.

Temas gali pasiūlyti bet kuris mokslininkas, turintis daktaro laipsnį. Ypač svarbu inovatyvumas, platus pranešėjų ratas ir koncepcija. Temos priėmimo atveju Kolegija finansuoja konferenciją. Lėšos apima bent jau nuomos sąnaudas, paprastai ir kelionės bei maitinimosi bei kitas išlaidas. 

Išlaidų sąmata Kolegijai priėmus pateiktą temą sudaroma pačioje Kolegijoje, todėl nebūtina pateikti kartu su temos pasiūlymu. Temos teikiamos bent 12-14 mėnesių iki atitinkamo termino. Tuomet įmanomas kofinansavimas (pvz. DFG fondo lėšomis). Prieš kreipiantis paramos į kitus finansavimo partnerius, rekomenduojama kreiptis į Kolegiją dėl galimo konferencijos įtraukimo į Kolegijos programą (tuomet kofinansavimo galimybės pas išorinius partnerius dažnai būna didesnės).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Oficiali Greifsvaldo mokslų kolegijos tinklavietė Archyvuota kopija 2010-05-04 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Greifsvaldo mokslų kolegijos renginiai Archyvuota kopija 2010-05-04 iš Wayback Machine projekto. (vokiečių k.)
3. ↑  Greifsvaldo mokslų kolegijos programa: Konferencijos ir simpoziumai Archyvuota kopija 2010-05-04 iš Wayback Machine projekto.
Šakudas
**Šakudas** (jap. 赤銅, *shakudō*) – Japonijoje naudotas aukso ir vario bilonas, kurį paprastai sudaro 4 % aukso ir 96 % vario, labiausiai vertinamas dėl gražios tamsiai mėlynai purpurinės patinos. Senovėje šakudu puošdavo katanos dalis (pvz. cubą) ir *yatate*.

Kai šakudas XIX a. viduryje buvo atvežtas į Europą, buvo manoma, kad jis už Azijos ribų nežinomas. Neseni tyrimai parodė, kad šakudas panašus į kai kuriuos dekoratyvinius lydinius, naudotus senovės Egipte, Graikijoje ir Romoje. Šiuolaikiniai juvelyrai vėl ėmė naudoti šakudą kaip efektingą puošybos elementą, ypač *mokume-gane* technikai.

Žodį *šakudas* (*shakudō*) kartais naudoja kaip bendrą terminą damaskuotiems dekoratyviems Japonijos kilmės daiktams pavadinti. Tokie dirbiniai Vakarų pasaulyje žinomi kaip *Amitos damaskas* (*Amita damascene*), nuo XX a. gamintojo, gaminusio tokio dirbinius eksportui.

Nuorodos
--------

1. ↑  „Secret of Achilles' Shield". New Scientist 1994-01-22.

* \*History of the Amita Damascene Company Archyvuota kopija 2008-06-17 iš Wayback Machine projekto.
| **Aistė Gedvilienė** |
| --- |
| Gimė | 1985 m. rugsėjo 17 d. (37 metai)Kaunas |
| LR Seimo narė |
| Ėjo pareigas | 2019 m. liepos 9 d. –  dabar |
|  |
| Veikla | teisininkė, politinė veikėja |
| Partija | TS-LKD |
|  |
| Alma mater | 2003–2004 m. Kauno technologijos universitetas2004–2008 m. Mykolo Romerio universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Aistė Gedvilienė |

**Aistė Gedvilienė** (g. 1985 m. rugsėjo 17 d. Kaune) – Lietuvos politinė veikėja, LR Seimo narė.

Biografija
----------

2003 m. baigė Kauno Milikonių vidurinę mokyklą ir įstojo į Kauno technologijos universiteto Socialinių mokslų fakultetą. 2008 m. Mykolo Romerio universitete įgijo teisės bakalauro laipsnį.

2008–2009 m. Kauno rajono savivaldybės administracijos urbanistikos skyriaus vyr. specialistė, 2009–2010 m. Kauno rajono savivaldybės administracijos teisės skyriaus vyr. specialistė, 2010–2012 m. Socialinės apsaugos ir darbo ministro padėjėja, 2013–2014 m. TS-LKD vykdomosios sekretorės pavaduotoja, o 2017–2019 m. vykdomoji sekretorė. 2014–2015 m. Europos Parlamento nario Gabrieliaus Landsbergio patarėja. Nuo 2019 m. LR Seimo narė.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  GEDVILIENĖ AISTĖ Archyvuota kopija 2022-01-23 iš Wayback Machine projekto.. Kas yra kas Lietuvoje 2018.
2. ↑  „Seime prisiekė keturi nauji parlamentarai", lrt.lt. Nuoroda tikrinta 2020-10-25.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

Herbas „Kroje"
**Jozefas Kopecas** (1762 m. gegužės 15 d. Pinsko pavietas - 1827 m. Lušnevas, Gudija) - Lietuvos didžiosios kunigaikštystės karininkas, 1794 m. sukilimo dalyvis, 1795 m. carinės Rusijos ištremtas į Sibirą, etnografas, Kamčatkos tyrinėtojas, atsiminimų autorius.

Biografija
----------

Gimė 1762 m. gegužės 16 d. smulkių rusėniškos kilmės Pinsko pavieto (A. Bonieckis nurodo ankstesnę J. Kopeco gimimo datą ir vietą - 1759 m. Vilnius) bajorų šeimoje. J. Kopecas buvo vienas iš keturių Pinsko rotmistro Stanislovo Kopeco (herbas Kroje) ir Onos Goslovskaitės sūnų. J. Kopecas atsiminimuose rašo, kad jo tėvas Sanislovas, Abiejų Tautų Respublikos įpėdinystės karo 1733-1735 m. metu rėmęs kandidatą į sostą Stanislovą Leščinskį ir už tai kalintas Gdansko tvirtovėje, mirė sulaukęs 97 metų, kliudytas arklio. 

Pradinį išsilavinimą - lenkų, lotynų kalbų ir geometrijos pagrindus, J. Kopecas įgijo tėvų namuose, o 1778 m. būdamas 16 metų pradėjo kariškio karjerą Jurgio Kolontajaus vadovaujamoje Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės antrojoje kavalerijos (petihorų) brigadoje Volynėje. Pradžioje tarnavo eiliniu kareiviu, vėliau paaukštintas iki puskarininkių ir tik po 10 tarnybos kariuomenėje metų įgijo karininko laipsnį. 1791-1792 m. buvo leitenantas ir eksadrono vadas.

Sibiro tremtinio atsiminimai
----------------------------

Šaltiniai
---------

Jofefo Kopeco Sibiro tremties memuarai (*lenkų kalba*)

Literatūra
----------

* Polski slownik biograficzny, Warszawa, T. 13, 1967, P. 630.

Nuorodos
--------

.
João Havelange
**Jean-Marie Faustin Goedefroid de Havelange** (arba ***João Havelange*** = ***Žoao Avelanžas***; 1916 m. Rio de Žaneire, Brazilijoje – 2016 m. rugpjūčio 16 d.) – septintasis FIFA prezidentas, ėjęs pareigas 1974–1998 m. Nuo 1963 iki 2011 m. buvo Tarptautinio olimpinio komiteto narys.

Karjera
-------

Jaunystėje buvo plaukikas. 1936 m. dalyvavo Berlyno olimpinėse žaidynėse. Taip pat 1952 m. Helsinkyje dalyvavo olimpinėse žaidynėse su Brazilijos vandensvydžio komanda.

1958–1975 m. Brazilijos futbolo konfederacijos prezidentas, 1955–1963 m. Brazilijos olimpinio komiteto narys.

2007 m. Rio de Žaneire pastatytas Pan America žaidynėms Estádio Olímpico João Havelange stadionas, kuris yra pavadintas jo vardu.

Išnašos
-------

1. ↑  „João Havelange". *Estadão – Acervo*.

Nuorodos
--------

* FIFA prezidentai Archyvuota kopija 2012-05-14 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RFIFA prezidentai |
| --- |
|  |
| 
Robert Guérin (1904–1906) · Daniel Burley Woolfall (1906–1918) · Jules Rimet (1921–1954) · Rodolphe Seeldrayers (1954–1955) · Arthur Drewry (1955–1961) · Sir Stanley Rous (1961–1974) · João Havelange (1974–1998) · Joseph S. Blatter (1998–2015) · Gianni Infantino (2016– ) |

 |
| ***Švelnus Deboros kūnas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Il dolce corpo di Deborah |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija |
| Režisierius | Romolo Guerrieri |
| Scenaristas (-ai) | Ernesto Gastaldi |
| Metai | 1968 |
| Žanras | giallo |
| Trukmė | 95 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Švelnus Deboros kūnas** (it.  *Il dolce corpo di Deborah*) – 1968 m. sukurtas giallo stiliaus filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Carroll Baker – Debora
* Jean Sorel – Marselis
* Evelyn Stewart – Siuzana
* George Hilton – Robertas
* Luigi Pistilli – Filipas
* Michel Bardinet – policijos komisaras

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Neseniai susituokę Debora ir Marselis leidžia laiką Europoje. Jie susitinka seną Marselio draugą Filipą, kuris praneša, kad jo buvusi draugė Siuzana, kurią jis metė prieš metus, iš sielvarto nusižudė. Nusprendę aplankyti Siuzanos tėvus, jiedu randa apleistą namą, o jiems kažkas nuolatos pradeda grasinti telefonu. Galiausiai į jų namus įsilaužia Filipas, kurį grumtynėse Marselis nužudo ir kartu su žmona slapta palaidoja. Po kelių dienų, Deborai esant vienai namuose, pasirodo ne tik gyvas Filipas, bet ir Siuzana. Aiškėja, kad visa ši istorija apie savižudybę buvo Marselio sugalvota, kad atsikratyti savo žmonos, o Filipas ir Siuzana yra jo pagalbininkai...
„Krokodilų gaudytojas"
**Styvas Irvinas** (*Stephen Robert Irwin*; dažnai vadinamas tiesiog *Krokodilų gaudytoju*, g. 1962 m. vasario 22 d. – m. 2006 m. rugsėjo 4 d.) – garsus Australijos gamtininkas, laukinės gamtos žinovas, aktorius.

Jis išgarsėjo dokumentiniais filmais *The Crocodile Hunter* („Krokodilų Medžiotojas"), kuriuose gaudydavo krokodilus, gyvates ir įvairius kitus gyvūnus bei aiškindavo gamtos paslaptis. Jam priklausė Australijos Zoologijos sodas Kvinslande. Garsėjo kaip bebaimis gyvūnijos žinovas. Žuvo, kai filmavimų metu nuodingoji raja perdūrė jam krūtinę.

Australijos premjeras John Howard pareiškė, kad Australijai didelė netektis prarasti tokį puikų gamtos žinovą, kuris milijonams suteikdavo džiaugsmą ir pramogą.

Citata
------

* *I have no fear of losing my life – if I have to save a koala or a crocodile or a kangaroo or a snake, mate, I will save it.*;
* „Aš nebijau prarasti savo gyvybės – jei aš turiu apsaugoti koalą ar krokodilą, kengūrą ar gyvatę, bičiuli, aš apsaugosiu.".

Steve Irwin

Nuorodos
--------

Oficialus krokodilų gaudytojo puslapis Archyvuota kopija 2006-09-08 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Steve Irwin** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |