recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

Statūs Korinto kanalo šlaitai
**Korinto kanalas** (gr. Διώρυγα της Κορίνθου) – kanalas, kertantis Korinto sąsmauką bei jungiantis Jonijos ir Egėjo jūras. Jis leidžia laivams išvengti kelionės aplink Peloponesą ir sutaupyti ~400 km. Ilgis – 6,3 km. Plotis 24 m. Gylis – 8 m. Kanalą supančios uolos pasiekia 17 m aukštį. Iškastas 1881–1893 metais. Kanalas per siauras dideliems krovininiams laivams, todėl dažniausiai naudojamas turistų. Per metus praplaukia ~11 000 laivų.

Per kanalą eina trys tiltai. Kanalo galuose įrengti panardinami tiltai. Vakarinėje sąsmaukos pusėje prie kanalo išsidėstęs Korinto miestas.

Istorija
--------

Dar antikos valdovai svajojo apie kanalą per sąsmauką. Pirmasis šio darbo ėmėsi tironas Periandras VII a. pr. m. e. Įvertinęs užduotį kaip neįmanomą, vietoje to nutiesė akmenimis grįstą valką laivams pertempti, pavadintą Diolku. Šios valkos likučiai tebėra šalia kanalo.

Korinto kanalo vieta
Diadochas Demetrijus (336–283 m. pr. m. e.) planavo iškasti kanalą, bet klaidingai apskaičiavus vandens lygius skirtingose sąsmaukos pusėse ir išsigandus potvynio, projektas buvo atmestas.

Pasak istoriko Svetonijaus, Julijus Cezaris (valdė 48–44 m. pr. m. e.) šalia kitų grandiozinių projektų planavo ir kanalą per Korinto sąsmauką, tačiau nespėjo to įgyvendinti.

Imperatorius Neronas (valdė 54–68 m. e.) pradėjo kanalo kasimo darbus, asmeniškai iškasdamas pirmąjį kibirą žemės, bet netrukus jis mirė, ir projektas buvo nutrauktas. 6000 žydų, karo belaisvių, buvo pradėję kasti 40–50 m pločio griovius iš abiejų pusių, trečioji grupė gręžė šulinius tikrindami uolienas (šuliniai tam buvo panaudoti dar kartą 1881 m.). Dabartinis kanalas eina tuo pačiu maršrutu, todėl niekas iš šio bandymo neišliko.

Planai buvo atgaivinti 1870 m. po sėkmingo Sueco kanalo atidarymo. Darbams buvo pasamdyta prancūzų kompanija, tačiau dėl finansinių problemų darbai sustojo tik prasidėję. Galiausiai 1881 m. kanalo projektavimui buvo nusamdyti vengrų architektai Ištvanas Tiuras ir Blaa Geršteris, kurie prieš tai dirbo prie Panamos kanalo. Graikų kompanija vadovaujama bankininko ir filantropo Andrėjo Sungro pastatė kanalą 1881–1893 metais.

Geologija
---------

Kanalas yra didelio seisminio aktyvumo zonoje. Tarp 1893 ir 1940 m. priežiūrai ir sienų stabilizavimui jis buvo uždarytas 4 metams. Vien tik per 1923 m. 41 000 m³ uolienų įkrito į kanalą, valymo darbai užtruko dvejus metus. 1944 m. kanalas sugriautas, 1948 m. atstatytas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Korinto kanalas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Korinto kanalas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 56°23′10″š. pl. 24°42′11″r. ilg.﻿ / ﻿56.38620°š. pl. 24.70307°r. ilg.﻿ / 56.38620; 24.70307

Nuoroda į Velniapilį
**Velniapilio uola** arba **Velniapilio ola** – dolomitinė atodanga Padvariečių kaime (Nemunėlio Radviliškio sen. Biržų raj.) , Nemunėlio upės kairiajame krante, turinti valstybės saugomo geologinio gamtos paminklo statusą, kuris pirmąkart buvo paskelbtas 1964 m.

Apie Velniapilį sukurta nemaža padavimų. Pasakojama, kad nuo seno tai buvusi velnio buveinė, kurioje prieglobstį rasdavo negandų apsupti kaimo vyrai.

Geologija
---------

Geologinis paminklas sudarytas iš devono periodo jūrinės ir lagūninės kilmės uolienų. Čia susipynę dolomito, gipso ir kitų geologinių darinių sluoksniai. Dolomitinė atodangos apačia apie 3 m yra iškilusi virš Nemunėlio upės vandens paviršiaus ir apie 6 m atstumu nuo jo tėkmės. Atodangos aukštis yra 5 m, ilgis – 8 m. Joje žiojėja karstinės kilmės plyšys – ola, kurios anga apie 1 m, ertmės gylis – 4,3 m. Kiek aukščiau už Velniapilio atodangos susiliejimo su viršutine šlaito dalimi (ant slėnio ribos) duburiuoja ovali, 10 m -12 m skersmens ir iki 2,0 – 2,5 m gylio sena karstinė įgriuva, kurioje laikosi šiek tiek vandens. Greta yra keli kiti mažesni karstiniai įdubimai. Atodangos aplinkoje statokas slėnio šlaitas pakyla į 11 m aukštį, čia auga alksniai, lazdynai, ievos, jauni uosiai, kiti medžiai, susiformavusios griovos.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Nr.23 valstybės saugomų gamtos paminklų sąraše

Nuorodos
--------

* Velniapilio ola *lrytas.lt* svetainėje Archyvuota kopija 2012-01-06 iš Wayback Machine projekto.
* Dolomitų atodanga Velniapilio ola
* Velniapilio uola *efoto.lt* svetainėje

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RBiržų rajono savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Regioniniai parkai | 
Biržų regioninis parkas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Biržų girios botaninis • Guodžių geomorfologinis • Latvelių botaninis • Nemunėlio-Apaščios geologinis |
|  |
| Biosferos poligonai | 
Biržų girios biosferos poligonas |
|  |
| Gamtos paminklai | 
Jaronio duobė • Karvės ola • Smardonės šaltinis • Tabokinės atodanga • Velniapilio uola |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
Bėnupės liepa • Dauguviečių maumedis • Ievos duobė • Jurgio Bielinio ąžuolas • Kaunių ąžuolas • Kiršonių akmuo • Lapės ola • Likėnų šaltinis • Kiršonių akmuo • Mantgailiškio dvaro septynkamienis uosis • Mantgailiškio pušis • Muoriškių atodanga • Nemunėlio Radviliškio liepa • Nemunėlio Radviliškio maumedis • Padaičių miško ąžuolas • Padvariečių eglė • Pasienio ąžuolas • Putrinės liepa • Salomėjos šaltinis • Sandariškių ąžuolas |

 |
**Kirovo kalėjimas** (rus. *Кировская тюрьма, Вятская тюрьма*) – kalėjimas Kirove, Kirovo sritis, Rusijos Federacija. Iki 1918 m. Chlynovo, Viatkos persiuntimo kalėjimas, iki 1936 m. Viatkos kalėjimas.

Kaliniai
--------

1943 m. vasario mėn. – 1945 m. čia kalėjo Lietuvos Užsienio reikalų ministras Juozas Urbšys, jo žmona istorikė, bibliografė Marija Urbšienė, ministras pirmininkas Antanas Merkys, jo žmona ir sūnus, Finansų ministras Julius Indrišiūnas, Estijos prezidentas Konstantinas Patsas, jo sūnus, Estijos kariuomenės vyr. vadas generolas Johanas Laidoneris, Latvijos krašto apsaugos ministras generolas Janis Baluodis, Latvijos Užsienio reikalų ministras Vilhelmas Munteris ir jų žmonos. Kaliniai buvo laikomi vienutėse. 1945 m. visi (išskyrus K. Patsą) perkelti į Ivanovo kalėjimą. Pokario metais kalėjime kalėjo dailininkas Antanas Krištopaitis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aldona Juodvalkytė. *Kirovo kalėjimas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 166 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Tacelvurmas
**Tacelvurmas** (vok. *Tatzelwurm*, *Tatze* – koja, *Wurm* – kirminas) – mitinė būtybė, drakono atmaina, pasak legendų, gyvenanti Alpių regione ir su juo besiribojančiose šalyse.

Aprašymas
---------

Tacelvurmas, daugelio liudininkų nuomone, atrodo kaip gyvatė arba į salamandrą panašus drakonas. Palyginus maždaug 80 žmonių, mačiusių šią būtybę parodymus, ilgis siekia nuo 45 cm iki 4 metrų, kūno storis nuo 60 iki 80 cm. Oda būna apžėlusi, lygi, karpuota, šeriuota ar apaugusi kaulinėmis plokštelėmis. Galva panaši į tritono, salamandros, katės, driežo ar beždžionės galvą. Tacelvurmas turi nuo 2 iki 6 porų kojų. Odos spalva gali būti balta, pilka, žalsva, žaliai juoda, ruda, žalia ar raudona. Šio padaro nugaroje gali būti skiauterė arba šeriai.

Skirtingų liudytojų duomenimis gyvis gali būti bailus arba agresyvus, kartais žaibiškai puolantis savo auką, o kartais tyko aukos pasislėpęs lapijoje. Kai kurie teigia, kad jis skleidžia ploną, aukštą švilpesį. Tacelvurmo įkandimas labai nuodingas, o jo riebalai naudojami valstiečių ūkyje.

Pagal daugelį požymių tacelvurmas primena nuodadančius, kurių buveinės nebuvo vien tik Amerikoje, bet ir Eurazijoje.

Literatūra
----------

* Ulrich Magin. Trolle, Yetis, Tatzelwürme. Rätzelhafte Erscheinungen in Mitteleuropa. München, 1993. ISBN 3-406-37394-1
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Tachinidae** |
| --- |
| Tachina (Eriothrix rufomaculata)Tachina (*Eriothrix rufomaculata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Poklasis: | Sparnuotieji  *( Pterygota)* |
| Būrys: | Dvisparniai  *( Diptera)* |
| Pobūris: | Musiniai dvisparniai  *( Brachycera)* |
| Šeima: | Tachinos  *( Tachinidae)* |

 |
| **Pošeimiai** |
| *Dexiinae*
*Exoristinae*
*Phasiinae*
*Tachininae* |

**Tachinos** (*Tachinidae*) – dvisparnių (*Diptera*) vabzdžių šeima, kuriai priklauso labai gausiai apaugusios standžiais šereliais vidutinio dydžio musės. Lervos parazituoja kitų vabzdžių lervas, drugių vikšrus. Yra rūšių, kurios parazituoja varlių, paukščių kūne. Kai kurių tachinų lervos vystosi dvėselienoje ir puvėsiuose. 

Pačios musės gyvena ant žiedų. Kiaušinėlius tiesiog prilipdo ant vikšrų arba deda šalia jų ant lapų. Išsiritusios lervos įsiskverbia į vikšro kūną.

Lietuvoje yra apie 160 rūšių. Dažnai aptinkamos ant salierinių augalų žiedų.

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tachinos** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 55°58′08″š. pl. 22°48′18″r. ilg.﻿ / ﻿55.9689°š. pl. 22.8051°r. ilg.﻿ / 55.9689; 22.8051

|  Juozapavos šv. Simono ir Judo Tado bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Šiaulių |
| **Dekanatas** | Šiaulių |
| **Savivaldybė** | Šiaulių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Juozapava (Šiauliai) |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1829 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. apaštalų Simono ir Judo Tado bažnyčia.*
**Juozapavos šv. apaštalų Simono ir Judo Tado bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Juozapavos kaime, kelių Kuršėnai – Dirvonėnai – Upyna ir Juozapava – Varputėnai kryžkelėje, Žižmos dešiniojo intako Upynos dešiniajame krante.

Istorija
--------

Vyskupas Juozapas Arnulfas Giedraitis 1825 m. Beržėnų apskrities vėliavininkui Juozapui Nagurskiui leido Dirvėnų dvare pastatyti mūrinę bažnyčią. Ji 1829 m. užbaigta ir fundatoriaus garbei pavadinta Juozapavu; buvo Raudėnų parapijos filija.

Architektūra
------------

Bažnyčia mūryta iš lauko akmenų, kampai ir angokraščiai – iš degtų molio plytų; pastatas forma primena gyvenamąjį namą, stačiakampio plano, su bokšteliu. Yra 4 altoriai. Bažnyčios šventoriuje įrengtos kapinės.

Galerija
--------

* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Juozapavos šv. Simono ir Judo Tado bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Piteris Artsenas** (ol. **Pieter Aertsen**, 1508 – 1575 m. birželio 3 d.) – Nyderlandų renesanso dailininkas, laikomas vienu natiurmorto ir interjero scenų žanrų pradininkų Europos dailėje.

Biografija
----------

Piteris Artsenas gimė 1508 m. Amsterdame. 1535 m. įstojo į Antverpeno Šv. Luko dailininkų gildiją. Tikriausiai į miestą atvyko keletą metų anksčiau. Buvo pramintas Ilguoju Piru (Lange Pier). 1542 m. vedė Kathelijne Bueckelaer, kuri buvo Artseno mokinio Joachim teta. Artsenas buvo svarbi jungtis tarp flamandų ir olandų dailės mokyklų. Kurį laiką jis gyveno pas Jeronimo Boscho pasekėją Jan Mandyn. Karjeros pradžioje Artsenas tapė tradiciškai religines scenas vietos bažnyčioms. Vėliau išgarsėjo kaimo valstiečių ir turgaus bei virtuvės scenų vaizdavimu. Tapė vaisius, daržoves, žuvis, duoną ir pan. Šiuos elementus įtraukdavo net į religinius paveikslus („Kristus Mortos ir Marijos namuose"). Jo paveikslai rodo manieristinio vaizdavimo bruožus. 1556 m. Artsenas grįžo į Amsterdamą. Daugelis jame tapytų altorinių paveikslų vėliau pražuvo Šiaurės Nyderlandams persivertus iš katalikybės į protestantizmą. Piteris Artsenas mirė 1575 m. birželio 3 d. Amsterdame. Jo sūnūs Pieter, Aert ir Dirck tapo žinomais dailininkais. Jo mokinys Joachim Bueckelaer toliau tesė Artseno dailės tematiką.

Darbų galerija
--------------

* „Turgaus scena" (iki 1550, Meno istorijos muziejus, Viena)
* „Turgaus scena" (1550, Senoji pinakoteka, Miunchenas)
* „Kristus Mortos ir Marijos namuose" (1553, Boijmans Van Beuningen muziejus, Roterdamas)
* „Virėja" (1559, Strada Nuova muziejai, Genuja)
* „Kristus ir neištikima žmona" (1559, Štedelio meno institutas, Frankfurtas prie Maino)
* „Išminčių pagarbinimas" (apie 1560, Amsterdamo valstybinis muziejus)
* „Daržovių pardavėjas" (1567, Berlyno paveikslų galerija)
* „Turtinga virtuvė" (1565-75, Valstybinis Kopenhagos meno muziejus)

Išnašos
-------

1. ↑  Oxford Reference
2. ↑  rijksmuseum.nl Archyvuota kopija 2015-10-01 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  rijksmuseum.nl Archyvuota kopija 2015-10-01 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pieter Aertsen** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Pieter Aertsen WGA tinklalapyje
* Pieter Aertsen ibiblio.org tinklalapyje
*Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*
Koordinatės: 55°55′05″š. pl. 23°26′06″r. ilg.﻿ / ﻿55.918°š. pl. 23.435044°r. ilg.﻿ / 55.918; 23.435044

|  Kairių Švč. Mergelės Marijos Belaisvių Vaduotojos bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Šiaulių |
| **Dekanatas** | Šiaulių |
| **Savivaldybė** | Šiaulių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kairiai |
| **Adresas** | Kaštonų g. 2 |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų mūras |
| **Pastatyta** | apie 1826 m. |

**Kairių Švč. Mergelės Marijos, Belaisvių Vaduotojos, bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Kairių miestelyje, Kairių ežero šiaurės rytų krante. Turi klasicizmo bruožų.

Istorija
--------

Po 1711 m. maro Kairių kapinėse pastatyta koplyčia. Popiežius Pijus VI 1792 m. sausio 3 d. bule Kairių koplyčiai paskelbė dvejus metinius atlaidus. Koplyčiai susenus, apie 1836 m. valstiečiai, remiami M. Zubovo, kitoje vietoje pastatė naują akmenų mūro koplyčią. Bažnytiniai reikmenys atvežti iš uždaryto Bazilionų vienuolyno. 1904 m. išplėsta. Po Pirmojo pasaulinio karo vadinama bažnyčia. Ją 1919 m. pabaigoje du kartus apiplėšė bermontininkai. Iki 1927 m. įsteigta parapija.

Per Antrąjį pasaulinį karą apgriauta, 1959 m. atstatyta. Kairių bažnyčia buvo atstatyta tremtinio klebono Vytauto Vinco Radzevičiaus (1922–2000) iniciatyva už tikinčiųjų suaukotas lėšas. Inventorius į Kairių bažnyčią buvo atvežtas iš Kelmės rajone uždarytos Palendrių bažnyčios. Bažnyčios atstatymo darbai baigti 1960 m.

Laikui bėgant supuvo medinės varpinės konstrukcijos, bokštui ėmė grėsti griūtis. Bažnyčios bokštas apie ketverius metus buvo užkonservuotas. Lėšų bokšto atstatymui gauta iš Europos Sąjungos fondų, o dar 20 procentų lėšų statybai surinko Kairių parapijos žmonės. 2011 m. naujasis bažnyčios bokštas tapo 5 metrais aukštesnis už senąjį. Varpinėje įrengta ir apžvalgos aikštelė, į kurią įlipę žmonės gali apžvelgti Kairių apylinkes. Atstatytoje varpinėje gaudžia senasis – dar 1789 m išlietas – varpas.

Architektūra
------------

Bažnyčia turi klasicizmo bruožų, stačiakampio plano, vienabokštė. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais. Navas dengia cilindriniai skliautai. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

* Bebokštė bažnyčia, 2008 m.Bebokštė bažnyčia, 2008 m.
* Su atstatytu bokštu, 2015 m.Su atstatytu bokštu, 2015 m.
* Galinė dalisGalinė dalis

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kairių Švč. Mergelės Marijos, Belaisvių Vaduotojos, bažnyčia*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 141 psl.
2. ↑  Įamžino 46 metus parapijoje dirbusį kunigą *xxiamzius.lt* Archyvuota kopija 2021-11-13 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Kairių bažnyčia pasipuošė nauju varpinės bokštu Archyvuota kopija 2015-02-22 iš Wayback Machine projekto.

NUorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kairių Švč. Mergelės Marijos Belaisvių Vaduotojos bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kairių parapija *kairiubaznycia.lt*
*Kitos reikšmės – Krašuona (reikšmės).*

| Krašuona |
| --- |
|  Krašuona ties Pakalnės g. |
| **Ilgis** | 22 km |
| **Baseino plotas** | 69 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,66 m³/s |
| **Ištakos** | Ryliškių apylinkės |
| **Žiotys** | Vyžuona |
| **Šalys** | Lietuva |

**Krašuona** – upė rytų Lietuvoje, Utenos rajone; Vyžuonos dešinysis intakas (Šventosios baseinas). Prasideda Ryliškių apylinkėse, 4 km į pietvakarius nuo Tauragnų. Teka į šiaurės vakarus kalvotomis vietovėmis. Utenoje susilieja su Vieša ir sudaro Vyžuoną.

Intakai: Viržintėlė (kairysis), Šeduikis (dešinysis).

Upės vidutinis nuolydis 386 cm/km. Krašuona 6 km nuo žiočių patvenkta, susidaręs 83 ha Krašuonos tvenkinys. Gyvenvietės prie Krašuonos: Ryliškiai, Gudėniškės, Griūtys, Nemeikščiai, Utena.

Upėvardis kildinamas iš žodžių *krašėti, krešėti* („tirštėti, kietėti, džiūti").

* Upėvardis Dariaus ir Girėno g.
* Upelis 2017 m. rudenį

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Krašuona*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 385
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
Koordinatės: 55°49′42″š. pl. 23°02′51″r. ilg.﻿ / ﻿55.8284°š. pl. 23.0474°r. ilg.﻿ / 55.8284; 23.0474

|  Kurtuvėnų šv. Jokūbo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Šiaulių |
| **Dekanatas** | Šiaulių |
| **Savivaldybė** | Šiaulių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kurtuvėnai |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1796 m. |
| **Stilius** | barokas |

 *Kitos reikšmės – Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia.*
**Kurtuvėnų šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Kurtuvėnų miestelyje, patvenktos Kurtuvos kairiajame krante. Vėlyvojo baroko stiliaus.

Istorija
--------

Pirmąją bažnyčią ant Kurtuvėnų piliakalnio 1472–1495 m. pastatė Mykolas Jogelavičius. Ji minima ir 1597 m. Prie bažnyčios buvo varpinė su 2 varpais, klebonija. Parapijai priklausė malūnas prie Dubysos ir ūkis. Apie 1570–1614 m. evangelikai reformatai bažnyčią pasisavino. Jie po 1614 m. Kurtuvėnuose pasistatė bažnyčią. Ji XVII a. 2-ojoje pusėje sunyko.

1684 m. katalikai pasistatė naują bažnyčią. Nagurskiai 1783–1796 m. pagal Martyno Knakfuso projektą pastatė dabartinę. Nuo 1804 m. veikė parapinė mokykla. Kapinėse 1858 m. pastatyta koplyčia. 1908–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Kurtuvėnų parapijai nuo 1858 m. priklausė Gordų filija (10 km į pietus nuo Kurtuvėnų, dabar Vijurkų kaimas). Apie 1814 m. prie Gordų dvaro pastatyta koplyčia. Iš Pašiaušės jėzuitų bažnyčios 1835 m. atvežti varpai, liturginiai reikmenys.

1858 m. pastatyta bažnyčia. Gorduose nuo 1859 m. kunigo nebuvo. Gordų dvaras XX a. pradžioje išdalintas rusų kolonistams. Jie pasisavino bažnyčios žemę, 1913 m. nusiaubė bažnyčią, išardė vargonus. Per Antrąjį pasaulinį karą sudegė.

Architektūra
------------

Bažnyčia vėlyvojo baroko stiliaus, halinė, dvibokštė, su apside. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora mūrinė. Jame stovi medinė varpinė.

Galerija
--------

* Bažnyčios profilisBažnyčios profilis
* Kurtuvėnų bažnyčiaKurtuvėnų bažnyčia
* 
* Kurtuvėnų bažnyčia nuo buvusios turgaus aikštėsKurtuvėnų bažnyčia nuo buvusios turgaus aikštės
* Bažnyčios bokštai nuo dvaro pusėsBažnyčios bokštai nuo dvaro pusės
* 
* Kurtuvėnų bažnyčios bokštasKurtuvėnų bažnyčios bokštas
* Kurtuvėnų bažnyčia remonto metuKurtuvėnų bažnyčia remonto metu
* Kurtuvėnų bažnyčios altoriusKurtuvėnų bažnyčios altorius
* Kurtuvėnų bažnyčios vargonaiKurtuvėnų bažnyčios vargonai
* Bažnyčios požemiaiBažnyčios požemiai
* Bažnyčios fundatoriaus Jokūbo Nagurskio kapasBažnyčios fundatoriaus Jokūbo Nagurskio kapas

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kurtuvėnų šv. Jokūbo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kurtuvėnų šv. apaštalo Jokūbo bažnyčia
* Istorija Archyvuota kopija 2007-09-28 iš Wayback Machine projekto.
* Bažnyčios nuotraukų galerija[neveikianti nuoroda]
* Keliautojo įspūdžiai apie bažnyčią
*Šis straipsnis yra apie šiuolaikinę Malaizijos valstiją. Istorinė Perako valstybė aptariama straipsnyje Perako sultonatas. Upė aptariama straipsnyje Perakas (upė)*.

| Perakas*Perak* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Malaizijos vėliava Malaizija |
| **Regionas** | Vakarų Malaizija |
| **Administracinis centras** | Ipohas, Kvala Kangsaras |
| **Apygardų skaičius** | 10 |
| **Sultonas** | Azlan Šahas |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 2 393 000 |
| **Plotas** | 21 006 km² |
| **Tankumas** (2009) | 114 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.pahang.gov.my |
|  **Vikiteka** | PerakasVikiteka |

**Perakas** (malaj. *Perak*) – viena Malaizijos valstijų vakarinėje Malakos pusiasalio pakrantėje. Ribojasi su Kedahu ir Penangu šiaurėje, Kelantanu ir Pahangu rytuose, Selangoru pietuose.

Tautinė sudėtis: malajai (53,68 %), kinai (31,35 %), indai (12,78 %).

Istorija
--------

### Iki sultonato

Šiose srityse prie Perako upės nuo seno buvo Transmalakinės prekybos centras, tapatinamas su induizuota karalyste Ganga Negara. Nuo VIII a. ši teritorija buvo valdoma malajų valstybės Šrividžaja, vėliau – javiečių valstybės Madžapahito. Nuo XIV a. dabartinio Perako teritorijos atsidūrė Melakos sultonato hegemonijoje, čia įdiegtas islamas. 

### Perako sultonatas (nuo 1528 m.)

*Pagrindinis straipsnis – Perako sultonatas*.
1511 m. portugalams užėmus Melaką, vienas iš dviejų sultono įpėdinių Muzafar Šahas 1528 m. įkūrė Perako sultonatą. Dėl svarbios strategiškai padėties, taip pat dėl gausių išteklių, sultonatas per XVI-XVIII a. buvo stipresnių kaimynų Džohoro, Ačeho ir kitų taikinys. Per XVII-XVIII a. sultonato pakrantėse siekė įsitvirtinti Nyderlandų kolonijinė imperija, čia siautė bugiai, grėsmę kėlė Siamas.

1874 m. sultonato politikoje įsigalėjo britai. 1896 m. jis kartu su kitais pro-britiškais sultonatais sudarė Britų Malają ir buvo laikomas Federacine malajų valstija.

1948 m. Perakas įsijungė į Malajos Federaciją, tapdamas viena iš Malaizijos valstijų. Jame išlikusi sultono institucija ir nuo XVI a. besitęsianti dinastija.

|  |  |
| --- | --- |
| Malaizijos valstijos |  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| **Vakarų Malaizija:** | Džohoras | Kedahas | Kelantanas | Malaka | Negeri Sembilanas | Selangoras | Pahangas | Perakas | Perlisas | Penangas | Terenganu  Kvala Lumpūras | Putradžaja |
| **Rytų Malaizija:** | Labuanas | Sabahas | Saravakas |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Pasvalio herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 1997-03-17* |
|  |
|  *LSSR priimtas 1970-06-13* |
|  |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Pasvalio herbas** – Pasvalio miesto heraldinis simbolis.

Aprašas
-------

Raudoname skydo lauke juoda bekaklė jaučio galva su auksine grandimi šnervėse ir auksine apynių virkščia, apsivyniojusia apie jaučio ragus, virš ragų po tris spurgus, virš kaktos apynio lapas. 

### Simbolika

* Jaučio galva – simbolizuoja žemdirbystės centrą,
* Apyniai – senas šio krašto aludarystės tradicijas.

Istorija
--------

Pasvalio miestas istorinio herbo neturėjo.

Medžiaga Pasvalio miesto herbui buvo pradėta rinkti 1967 m. Duomenys buvo renkami iš Istorijos instituto, Paminklų apsaugos ir kraštotyros draugijos bei kitų kultūros įstaigų. Pirmąjį projektą, kuriame purpuriniame lauke buvo pavaizduotos dvi viena į kitą žiūrinčios auksinės žirgų galvos ir po jomis auksinis dobilo lapas, parengė rajono architektas Juozas Jasaitis. Šis projektas dėl nežinomų priežasčių liko neįgyvendintas.

Nuo 1969 m. herbą kūrė dailininkas Petras Repšys. Iš Komisijos posėdžių protokolų aiškėja, kad buvo norima kelių laukų skyde pavaizduoti pjautuvą, apynius laikančią ranką, jautį ir kitus žemdirbystės simbolius. 1969 m. spalio 30 d. Komisija galutinai nutarė Pasvalio herbe pavaizduoti jaučio galvą ir apynius. Jaučio galva turėjo simbolizuoti Pasvalį kaip svarbų žemdirbystės centrą, ir, kaip tada buvo manoma, miestelio įkūrėją Albertą Taborą. Apyniai turėjo rodyti senas šio krašto aludarystės tradicijas. Dailininko Petro Repšio sukurtą herbo etaloną Respublikinė heraldikos komisija aprobavo 1970 m. birželio 13 d.

Atsižvelgiant į naujus heraldikos reikalavimus, dailininkas Petras Repšys pataisė prieš 27 metus sukurtą miesto herbą. Jame buvo palikti tie patys simboliai, jų kompozicija, tik pakeista skydo forma ir, kad geriau heraldiškai derintųsi su apyniais, jaučio balta grandis buvo nuspalvinta auksu. Pataisytą Pasvalio herbo etaloną Lietuvos heraldikos komisija aprobavo 1997 m. kovo 13 d. o 1997 m. kovo 17 d. Prezidento dekretu patvirtintas dabartinis miesto herbas.
Sanitex| Įkurta | 1992 m. lapkričio 12 d. |
| Centrinė būstinė | Kaunas |
| Paslaugos | didmeninė prekyba, logistika |
| Darbuotojų | ~3100 |
| Tinklalapis | Sanitex.EU |

Ukmergės g. Promo Cash&Carry
**Sanitex** – didmeninė prekybos ir logistikos paslaugas teikianti Lietuvos įmonė. Jai priklauso prekybos centrai „PROMO Cash&Carry".

Istorija
--------

Pradėjo prekybą Kaune, kur iki šiol įsikūrusi centrinė įmonės būstinė. 1993 m. įkurtas distribucijos padalinys - „Sanitex" tapo „Mars", „Procter & Gamble", „Kellogg’s" ir „Tchibo" atstovu Lietuvoje. „Sanitex" įsteigė filialus didžiuosiuose Lietuvos miestuose: Vilniuje, Klaipėdoje, Panevėžyje. 1994 m. įkurti dar trys filialai: Šiauliuose, Utenoje ir Alytuje. 1997 m. pradėtas kurti didmeninės prekybos tinklas „Cash&Carry", orientuotas į mažesnių parduotuvių, kioskų, kavinių, barų poreikius. Kaune atidaryta pirmoji parduotuvė. 1998 m. atidarytos dar septynios didmeninės prekybos parduotuvės „Cash&Carry" pagrindiniuose regioniniuose centruose: Vilniuje, Klaipėdoje, Šiauliuose, Panevėžyje, Utenoje, Alytuje ir dar viena Kaune. 2002 m. pradėtos teikti logistikos paslaugos išorės klientams, pradėta vykdyti elektroninė prekyba. 2008 m. „Sanitex" įsigijo vieną didžiausių distribucijos ir logistikos paslaugų teikėjų Latvijoje – įmonę SIA „Karsten". 2009 m. pradėti įmonės prekybos tinklo „Cash&Carry" atnaujinimo ir plėtros darbai: Panevėžyje ir Vilniuje atidarytos naujos PROMO „Cash&Carry" parduotuvės. 2010 m. visi Lietuvoje veikiantys „Cash&Carry" prekybos centrai pervadinami į „PROMO Cash&Carry" prekybos centrus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Sanitex". Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-04-22.
2. ↑  Istorija Archyvuota kopija 2013-10-27 iš Wayback Machine projekto.
**Halio kometa**|  |
| Atradimas |
| Atradėjas | Edmond Halley |
| Atrastas | 1758 m. |
| Orbitos charakteristikos |
| Epocha | 2449400.5(1994 m. vasario 17 d.) |
| Afelio nuotolis | 35,1 av |
| Perihelio nuotolis | 0,586 av |
| Didysis pusašis | 17,8 av |
| Ekscentricitetas | 0,967 |
| Orbitinis periodas | 75,32 a |
| Posvyris | 162,3° |
| Paskutinisperihelis | 1986 m. vasario 9 d. |
| Sekantisperihelis | 2061 m. liepos 28 d. |

**Halio kometa** – šviesiausia ir viena žinomiausių žinomų periodinių kometų. Pasirodo vidutiniškai kas 75–76 metus. Paskutinį kartą pasirodė 1986 m. kitą kartą danguje ji bus matoma 2061 m.

Gerai matoma plika akimi. Kaip ir kitos periodinės kometos – kurių daugumos periodas yra nuo trijų iki 20 metų – kiekvieno perihelio metu kometa praranda medžiagos dalį garuojant, dėl to kiekvieną kartą mažėja ir ryškumas.

Istorija
--------

Halio kometos pasirodymas 1066 m.
Pirmąkart ji paminėta 240 m. pr. m. e. Jos pasirodymą Jeruzalės istorikas J. Flavijus palaikė ženklu, kad žus miestas ir šventovė. Bet taip atsitiko tik po 70 m. Vėliau, po 1000 metų kometos pasirodymas sutapo su kautynėmis prie Heistingso, kai normandai užkariavo Angliją. 1301 m. dailininkas Džotas di Bondonė, pamatęs kometą, užfiksavo ją kaip Betliejaus žvaigždę.

Pavadinta anglų matematiko ir astronomo Edmond Halley (1656–1742), kuris dėl savo pasiekimų nustatant kometų orbitas 1720 m. buvo paskirtas karališkuoju astronomu ir Grinvičo observatorijos vadovu, vardu. XVII a. kometą stebėjo Kepleris ir Niutonas. Pastarasis įrodė, kad ji juda beveik paraboline orbita. Iki to laiko manyta, kad kometų pasirodymo prognozuoti neįmanoma, tačiau Halley 1705 m. nustatė, kad 1682 m. stebėtas dangaus kūnas buvo toks pats kaip ir ankstesni kometų pasirodymo atvejai, bei teisingai išpranašavo kometos grįžimą 1759 m. Tai 1758 m. patvirtino Johann Georg Palitzsch ir Christian Gärtner.

XX a. per perihelį kometa praskriejo 1910 ir 1986 m. 1986 m. kovo mėn. kometa buvo tiriama penkių tarpplanetinių stočių: „Giotto" (600 km), „Vega 1" (8890 km), „Vega 2" (8030 km), „Sakigake" (7 mln. km) ir „Suisei" (151 000 km). „Vega 1" ir „Vega 2" perdavė į Žemę apie 1500 Halio kometos vaizdų, įskaitant pirmus kometos branduolio vaizdus.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Halio kometa** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑  „JPL Small-Body Database Browser: 1P/Halley" (1994-01-11 last obs). Jet Propulsion Laboratory. Nuoroda tikrinta 2008-10-13.
3. ↑  Kronk, Gary W. „1P/Halley". cometography.com. Suarchyvuotas originalas 2017-11-23. Nuoroda tikrinta 2008-10-13.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
4. ↑  Yeomans, Donald Keith; Rahe, Jürgen; Freitag, Ruth S. (1986). „The History of Comet Halley". *Journal of the Royal Astronomical Society of Canada* **80**: 70. Bibcode:1986JRASC..80...62Y.
5. ↑  Yeomans, Donald Keith; Kiang, Tao (1981-12-01). „The long-term motion of comet Halley". *Monthly Notices of the Royal Astronomical Society* (anglų) **197** (3): 633–646. Bibcode:1981MNRAS.197..633Y. ISSN 0035-8711. doi:10.1093/mnras/197.3.633.  Nežinomas parametras `|doi-access=` ignored (pagalba)
| Kraštų piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Kraštų piliakalnisKraštų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°7′15.62″ š. pl. 25°34′55.2″ r. ilg.﻿ / ﻿56.1210056°š. pl. 25.582000°r. ilg.﻿ / 56.1210056; 25.582000Koordinatės: 56°7′15.62″ š. pl. 25°34′55.2″ r. ilg.﻿ / ﻿56.1210056°š. pl. 25.582000°r. ilg.﻿ / 56.1210056; 25.582000 |

 |
| Vieta | Rokiškio rajonas |
| Seniūnija | Juodupės seniūnija |
| Aukštis | 6 m |
| Plotas | 55x13 |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Žvalgytas | 2016, 2017, 2018 m. |
| Registro Nr. | u. k. 43235 |

**Kraštų piliakalnis** – piliakalnis, esantis Rokiškio rajone, Juodupės seniūnijoje, Kraštų kaime, Gaidžiabalės samanynės telmologinio draustinio vakariniame pakraštyje, Kukių miške, 1 km į šiaurės rytus nuo kelio  **3645**  Bryzgiai–Kraštai .

2018 m. gruodžio 3 d. piliakalnis įtrauktas į Kultūros vertybių registrą.

Piliakalnio apibūdinimas
------------------------

Piliakalnį sudaro atskiras ilgas, lenktas gūbrys, iš visų pusių supamas žemų, lygių, gana drėgnų vietų, apardytas ankstesnių arimų. Dabar visas gūbrys ir jo aplinka (papilys) apaugę jaunu mišriu mišku. Piliakalnio aikštelė keturkampė, pailga, 55 m ilgio ir 13 m pločio, neišsiskiriančiais kraštais. Pylimai dalinai nusklidę ir sulėkštėję, apaugę lapuočiais medžiais ir krūmais, grioviai gerokai ar labai užslinkę ir suseklėję, beveik neišsiskiria nuo bendrų reljefo įdubimų. Šlaitai vidutinio statumo, iki 4-6 m aukščio, apardyti senesnių arimų, apaugę jaunu mišriu mišku.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu (m. e.), paminklo teritorijos plotas yra 11379 m².

Literatūra
----------

* Lietuvos piliakalniai. Atlasas. Vilnius, 2017, t. 4, p.92-93.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 43235 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

* Rokiškio rajono piliakalniai Archyvuota kopija 2018-11-16 iš Wayback Machine projekto.
**Pjeras de La Ru** (arba Riu, pranc. *Pierre de La Rue*, kiti vardo variantai: *Pierchon, Perchon, Pierson*, pavardės – *de la Rue, De La Rue*; apie 1452 − 1518 m. lapkričio 20 d.) – prancūzų-flamandų (arba Nyderlandų) muzikos mokyklos, renesanso kompozitorius.

Biografija
----------

Pjeras de La Ru gimė apie 1452 m. tikriausiai Turnė, Jehan de la Rue ir Gertrud de la Haye šeimoje. Mokėsi vietos katedroje. Apie 1469-70 metus buvo profesionaliu dainininku Briuselio Šv. Gudulos bažnyčioje. 1471-72 m. paminėtas tarp Gento Šv. Jokūbo bažnyčios dainininkų. Kitos vietos, kur jis dainavo buvo Njivportas, Kelnas ir, tikriausiai, Kambrė katedra. 1489 m. jis paliko Kelną ir persikraustė į Hertogenbosą, kur dainavo Dievo Motinos religinėje bendruomenėje iki 1492 m. Manoma, kad De la Ru buvo vienas iš retų Nyderlandų mokyklos kompozitorių, kuris nepabuvojo Italijoje.

Maždaug 1492 m. jis prisijungė prie grupės dainininkų Habsburgų dinastijos, kuri tuo metu valdė Burgundijos Nyderlandus, dvare. Tarnavo Maksimilijonui I, Pilypui I Gražiajam. Kartu su dvaro trupe pabūvojo Prancūzijoje (1501−1503 m.), Ispanijoje (1501−1503, 1506 m.). 1506 m. buvo likęs tarnauti Pilypo I našlei Chuanai Ispanijoje. 1508 m. grįžo į Flandriją, tarnavo regentei Margaritai Austrei. 1516 m. jis pasitraukė iš tarnystės į Kortrijką, kur mirė 1518 m. lapkričio 20 d. Pjero de La Ru kūrybinį palikimą sudaro daugiau nei 30 mišių, apie 45 motetus, 8 magnifikatus, apie 30 pasaulietinių dainų. Jo išlikusi kūryba iš amžininkų nusileidžia tik Josquin des Prez, Heinrich Isaac ir Jean Mouton palikimams. Pirmieji De la Ru muzikos leidiniai pasirodė XV a. pabaigoje. Tiksliai jie nėra datuoti. De la Ru buvo paveiktas Žoskeno kūrybos, greičiausiai pažinojo jį asmeniškai. Kai kurie kūriniai po jo mirties buvo priskiriami Žoskenui. De la Ru praplėtė tuometinės muzikinės kalbos ribas naudodamas ženkliai daugiau atsitiktinių natų ir rašydamas partijų dalis labai žemame natų registre.

Išnašos
-------

1. ↑  Honey Meconi, Oxford Music Online
2. ↑  Honey Meconi, Oxford Music Online

Nuorodos
--------

* Pierre de La Rue Encyclopaedia Britannica tinklalapyje
* Allmusic apie Pierre de La Rue: biografija, reviu, kūriniai
* Pierre de La Rue kūrinių natos Petrucci Music Library projekte
* Pierre de La Rue svetainėje Last.fm
| ***Per graži mirti 2*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Sotto il vestito niente 2 |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Dario Piana |
| Scenaristas (-ai) | Sergio DonatiClaudio ManciniAchille ManzottiDario Piana |
| Metai | 1988 |
| Žanras | kriminalinis |
| Trukmė | 95 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Per graži mirti 2** (it.  *Sotto il vestito niente 2*) – 1988 m. Italijoje sukurtas giallo stiliaus kriminalinis filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Francois-Eric Gendron – Deividas
* Florence Guerin – Melani Roberts
* Randi Ingerman – Lauren
* Giovanni Tamberi – Aleksas Kontis
* Helena Jesus – Mišelė
* Nora Ariffin – Leslė
* Francois Marthouret – policijos inspektorius

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Pagyvenęs verslininkas į įsigeidė artimiau susipažinti su jauna manekene. Šios prodiuseris apgaule įviliojo ją į savo namus, kur leido laiką kartu su kitomis merginomis, kol pasirodė ir verslininkas. Mergina bandė priešintis, tačiau buvo išprievartauta. Sprukdama iš namo, ji įsėdo į prodiuserio mašiną, tačiau ryte ji buvo rasta negyva, o kūnas ir automobilis – sumaitoti.

Kadangi kūne randama kulkos palikta žaizda, policija pradeda tyrimą. Visi vakarėlio dalyviai neigia įvykdę nusikaltimą, tačiau tuo metu kažkas pradeda žudyti juos vienas po kito...
Pradžia
**Laisvės prospektas** (sutr. **Laisvės pr.**) – Vilniaus prospektas. Didžiausia gatvė Lazdynų, Karoliniškių ir Viršuliškių rajonuose.

Yra Vilniaus spaudos rūmai ir Andrejaus Sacharovo aikštė, „Litexpo", Tarptautinė teisės ir verslo aukštoji mokykla, „Lietuvos spauda" Vilniaus agentūra, Vilniaus miesto apylinkės teismas. Anksčiau priklausė ir Vilniaus Palaimintojo Jurgio Matulaičio bažnyčia (buv. Laisvės pr. 3), dabar esanti adresu J. Matulaičio aikštė 3.

Istorija
--------

Nutiestas sovietmečiu, iki Nepriklausomybės atkūrimo vadinosi **Kosmonautų prospektu**.

Estakada
2003 m. T. Narbuto gatvės ir Laisvės pr. sankryžoje atidaryta pirmoji dviejų lygių Vilniuje transporto estakada.

Susiję straipsniai
------------------

* Prospektas (gatvė)

Prospektai Vilniuje:

* Gedimino prospektas
* Konstitucijos prospektas
* Savanorių prospektas

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Sostinėje atidaryta pirmoji transporto estakada". TV3. 2003-08-28. Nuoroda tikrinta 2017-10-28.

Nuorodos
--------

* Laisvės pr. (Wikimapia)
| **Viktoras Senčila** |
| --- |
| Gimė | 1958 m. rugpjūčio 28 d. (64 metai)Klaipėda |
| Vaikai | Ana, Michailas |
|  |
| Sritis | švietimas |
| Organizacijos | Klaipėdos universitetas |
| Pareigos | dekanas |
|  |
| Alma mater | Kaliningrado aukštoji inžinerinė jūreivystės mokykla |

**Viktoras Senčila** (g. 1958 m. rugpjūčio 28 d. Klaipėdoje) – Lietuvos inžinierius-laivų mechanikas, technikos mokslų daktaras, profesorius. Nuo 2021 m. rugsėjo mėn. Klaipėdos universiteto jūrų technologijų ir gamtos mokslų fakulteto dekanas.

Biografija
----------

Gimė 1958 m. rugpjūčio 28 d. Klaipėdoje. 1975 m. uostamiestyje baigęs mokyklą, pasekė tėvu jūrininku, kuris 12 metų aktyviai plaukiojo į jūrą, po to dirbo Klaipėdos okeaninės žvejybos laivyno bazėje, – ėmėsi studijuoti jūreivystės mokslų. 1980 m. Kaliningrado aukštojoje inžinerinėje jūreivystės mokykloje įgijo inžinieriaus-laivų mechaniko kvalifikaciją. 

1980–1984 m. Klaipėdos refrižeratorių laivyno bazėje dirbo mechaniku, plaukiojo pasaulio jūrose. Vėliau pasirinko akademinę veiklą. 1987 m. Centriniame dyzelių mokslinių tyrimų institute tuometiniame Leningrade apsigynė technikos mokslų daktaro laipsnį.

Nuo 1993 m. iki 2019 m. buvo Lietuvos aukštosios jūreivystės mokyklos direktorius. 2013 m. spalio 3 d. vykusiame Lietuvos kolegijų direktorių konferencijos posėdyje išrinktas nauju LKDK prezidentu.

Išsituokęs, turi dukrą Aną ir sūnų Michailą. Pomėgiai: roko muzika, motociklai, kolekcionavimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2014-02-19 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Viktoras Senčila (*klaipeda.diena.lt*)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| „Pennyroyal Tea" |
|  |
| Nirvana singlas |
| iš albumo *In Utero* |
| Išleistas | 1994 m. lapkričio 23 |
| Formatas | CD |
| Įrašytas | 1993 m. vasario 13-26 d. |
| Žanras | Grunge |
| Trukmė | 3:36 |
| Įrašų kompanija | DGC |
| Autorius | Kurt Cobain |
| Prodiuseris | Steve Albini |
| Nirvana singlų chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| All\_Apologies / Rape Me |  | About a Girl |

 |

**Pennyroyal Tea** – amerikiečių grupės Nirvana daina, pasirodžiusi 1993 metais grupės trečiajame ir paskutiniame albume, „In Utero". Šią dainą buvo planuojama išleisti kaip trečiąjį albumo singlą 1994 m. balandžio mėnesį, tačiau dėl grupės lyderio Kurt Cobain mirties tą patį mėnesį, šis leidimas buvo nutrauktas.

Singlas
-------

Nors dauguma „Pennyroyal Tea" kopijų buvo išimtos iš prekybos dėl Kurt Cobain mirties, keletas jų buvo parduota.

1. „Pennyroyal Tea" (Remix)
2. „I Hate Myself and Want to Die"
3. „Where Did You Sleep Last Night" (MTV Unplugged versija)

Video klipas
------------

Muzikinio klipo režisūrai grupė kreipėsi į olandų režisierių Anton Corbijn, tačiau jis atsisakė teigdamas, kad negalės sukurti nieko geresnio, kaip „Heart-Shaped Box" klipas. Dėl to naujuoju režisieriumi tapo Jeffery Plansker. 

Dėl Kurt Cobain mirties, klipas niekada nebuvo išleistas. Tai būtų buvęs antrasis video klipas iš albumo „In Utero", nes MTV atsisakė transliuoti „Rape Me" vaizdo klipą, o grupė, protestuodama prieš tokį sprendimą, atsisakė sukurti „All Apologies" klipą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Courtney, David (April 30, 1994). „Internation - U.K./London Calling" (PDF). *Cashbox*. p. 16. Nuoroda tikrinta August 15, 2018.
|  |
| --- |
| Viktoras Milvydas |
| Pilnas vardas | Viktoras Milvydas |
| Šalis | Lietuvos vėliava Lietuva |
| Gimė | 1932 m. spalio 1 d. ŠiauliaiLietuva |
| Mirė | 2017 m. vasario 9 d. (84 metai) |
| Titulas | Vyresnysis tarptautinis meistras (SIM) |
| Aukščiausias reitingas | 2493 (1994 m. ICCF) |

**Viktoras Milvydas** (1932 m. spalio 1 d. Šiauliuose – 2017 m. vasario 9 d.) – Lietuvos žirginio sporto veikėjas ir arbitras, šachmatininkas, vyresnysis tarptautinis meistras (2002 m.). LTOK Garbės narys.

Biografija
----------

1956 metais baigė Kauno politechnikos instituto Statybos fakultetą, statybos inžinierius.

Dirbo Vilniaus statybinėse ir projektinėse organizacijose. Vadovavo sudėtingų pastatų konstrukcijų projektavimui (pvz. Vilniaus pal. Jurgio Matulaičio bažnyčios, "Lietuvos" viešbučio, transporto tunelio prie Seimo Vilniuje ir kt.). Už projektus apdovanotas.Vilniaus miesto tarybos narys 1995-1998 m.

Šachmatais žaisti 8 metų amžiaus išmokė mama. 1949 m. rimčiau susidomėjo šachmatais, dalyvaudavo varžybose reguliariai iki 1972 m. 1959 m. pradėjo žaisti korespondenciniuose turnyruose. Europos korespondencinių šachmatų komandinės taurės (1971) ir Europos korespondencinių šachmatų čempionato komandinių varžybų sidabro medalio (2003) laimėtojas ( su Lietuvos komanda).

Nuo 1970 metų užsiėmė visuomenine veikla Lietuvos žirginio sporto sąjungoje. Iki 2003 metų buvo LŽSS generalinis sekretorius. Tarptautinės kategorijos teisėjas, daugybės straipsnių žirgų sporto tematika autorius. Apdovanotas už nuopelnus Lietuvos sportui. LTOK garbės narys (2003).

Pasiekimai
----------

* 1962 m. Vilniaus "Žalgirio" pirmenybės – 1 vieta, 10 taškų iš 12
* 1966 m. Vilniaus čempionatas – 3-5 vietos, 12 taškų iš 17
* 1967 m. Vilniaus čempionatas – 2 vieta, 12 taškų iš 15
* 1967 m. Lietuvos šachmatų čempionatas – 5 taškai iš 9 (11-22 vietos iš 44 dalyvių)
* 1971 m. Vilniaus čempionatas – 2 vieta, 9,5 taško iš 13

Titulai
-------

* 1991 m. IM (International Correspondence Chess Master)
* 2002 m. SIM (Senior International Correspondence Chess Master)

Apdovanojimai
-------------

* LTOK Olimpinės žvaigždės ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Viktoras Milvydas (ICCF inf.)
2. ↑  Vitoras Milvydas
3. ↑  LTOK inf. Archyvuota kopija 2015-12-23 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Biografija Archyvuota kopija 2015-11-18 iš Wayback Machine projekto.
| ***Ar esi buvusi Mėnulyje?*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Sei mai stata sulla Luna? |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Paolo Genovese |
| Metai | 2015 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Ar esi buvusi Mėnulyje?** (it.  *Sei mai stata sulla Luna?*) – 2015 m. sukurta Italijoje komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Raoul Bova – Renzo
* Liz Solari – Giulija
* Giulia Michelini – Kerol
* Sergio Rubini – Delfo
* Pieetro Sermonti – Marko
* Sabrina Impacciatore – Mara
* Paolo Sessanelli – Rozarijo

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

30-metė Giulija – savimi pasitikinti, sėkmingai karjeros laiptais kopianti moteris, neturinti laiko naujoms pažintims ir asmeniniam gyvenimui. Viskas staiga apsiverčia, kuomet ši gauna žinią apie paveldėtą ūkį. Atvykusi čia su vienintele mintimi – kuo greičiau jį parduoti, - Giulija susipažįsta su jame gyvenančiu Renzo ir šio sūnumi. Kadangi dokumentų tvarkymas užtrunka, Giulija kuriam laikui lieka ūkyje ir nors Renzo pradžioje jai atrodo neišauklėtas ir pernelyg geros nuomonės apie save, moteris netrukus jį įsimyli. Vėliau jiedu ne kartą pykstasi, skiriasi ir vėl taikosi, kol galiausiai lieka kartu naujajame Giulijos ūkyje...
| Ševčenkos Korsunisukr. *Корсунь-Шевченківський* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

Ševčenkos KorsunisŠevčenkos Korsunis

49°25′0″ š. pl. 31°16′0″ r. ilg.﻿ / ﻿49.41667°š. pl. 31.26667°r. ilg.﻿ / 49.41667; 31.26667﻿ (Ševčenkos Korsunis)Koordinatės: 49°25′0″ š. pl. 31°16′0″ r. ilg.﻿ / ﻿49.41667°š. pl. 31.26667°r. ilg.﻿ / 49.41667; 31.26667﻿ (Ševčenkos Korsunis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ukrainos vėliava Ukraina |
| **Sritis** | Čerkasų sritis Čerkasų sritis |
| **Rajonas** | Čerkasų rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2021 m.) | 17 216  |
| **Plotas** | 13,1 km² |
| **Tankumas** (2021 m.) | 1 314 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Ševčenkos Korsunis |
|  |
| **Kirčiavimas** | Ševčeñkos Korsùnis |

**Ševčenkos Korsunis** (ukr. *Корсунь-Шевченківський*) – miestas vidurio Ukrainoje, Čerkasų srityje, 58 km į vakarus nuo Čerkasų, prie Rosės upės. Korsunio geležinkelio stotis prie Kijevo–Dnipro linijos, plentai į Myronivką, Smilą. Yra Korsunio mūšio memorialas, Poniatovskio dvaras, kraštotyros, meno muziejai, kraštovaizdžio parkas, senovinė hidroelektrinė.

Istorija
--------

Korsunis įkurtas 1032 m. kunigaikščio Jaroslavo Išmintingojo kaip gynybinė tvirtovė nuo klajoklių antpuolių. 1240 m. miestą sugriovė Batijaus kariauna. 1585 m. Korsuniui suteikta Magdeburgo teisė, priklausė kunigaikščiams Višneveckiams. Nuo 1765 m. priklausė Stanislavui Poniatovskiui. Atidaryti milo, šilko, salietros fabrikai, pastatyti dvaro rūmai. Carinės Rusijos laikais Korsunis priklausė Lopuchovams.

Lopuchinų dvaro rūmai
1938 m. tapo miestu. 1944 m. sausį–vasarį prie miesto vyko didelis Antrojo pasaulinio karo mūšis, kuriame žuvo ~80 tūkst. karių. Tais pačiais metais suteiktas Ševčenkos Korsunio pavadinimas, kadangi miesto apylinkėse (Morynicėse) gimė ukrainiečių rašytojas Tarasas Ševčenka. TSRS laikais veikė staklių gamykla, mechanikos dirbtuvės.

1923–2020 m. – rajono centras.

Šaltiniai
---------

1. KORSUN'-ŠEVČENKIVS'KYJ
2. ↑  KORSUN'-ŠEVČENKIVS'KYJ
3. KORSUN'-ŠEVČENKIVS'KYJ
4. ↑  KORSUN'-ŠEVČENKIVS'KYJ
5. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Europa*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Ševčeñkos Korsùnis.
6. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 227
**Lietuvos kariuomenės generolų klubas** - nuo 2005 m. balandžio nevyriausybinis klubas, vienijantis Lietuvos generolus.

Adresas: Pamėnkalnio g. 13, Vilnius.

Istorija
--------

Tikslai - skatinti ir padėti Lietuvos kariuomenės karininkams realizuoti jų profesinius įgūdžius bei patirtį, prisidėti prie Lietuvos karininkijos ugdymo ir švietimo.

Steigėjai - dešimt aktyviosios tarnybos bei atsargos generolai ir admirolai:

* generolas leitenantas Valdas Tutkus,
* atsargos generolas majoras Jonas Andriškevičius,
* atsargos generolas majoras Jonas Algirdas Kronkaitis,
* atsargos flotilės admirolas Raimundas Saulius Baltuška,
* brigados generolas Česlovas Jezerskas,
* brigados generolas Vitalijus Vaikšnoras,
* brigados generolas Arvydas Pocius,
* flotilės admirolas Kęstutis Macijauskas,
* brigados generolas Edvardas Mažeikis,
* brigados generolas Algis Vaičeliūnas.

Įsteigtas 2005 m. balandžio 25 d. Kauno įgulos karininkų ramovės Prezidento kambaryje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kaune įkurtas generolų klubas
| **Viktoras Meškauskas** |
| --- |
| Gimė | 1970 m. lapkričio 4 d. (52 metai)PabradėŠvenčionių raj. |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | lenvaatletis |
|  |
| Žinomas (-a) už | olimpietis |

**Viktoras Meškauskas** (g. 1970 m. lapkričio 4 d. Pabradėje, Švenčionių raj.) – Lietuvos lengvaatletis (sportinis ėjimas), treneris, olimpinių žaidynių dalyvis.

2001 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą (kūno kultūros mokytojas). Pabradės sportinio ėjimo klubo prezidentas. Nuo 2008 m. – nacionalinių sportinio ėjimo rinktinių vyr. treneris.

Sporto pasiekimai
-----------------

1991-1994 m. Lietuvos lengvosios atletikos rinktinės narys. Pirmasis treneris – J. Romanovas (1981-1994). 

6 kartus Lietuvos sportinio ėjimo čempionas: 20 km (1990-1994), 30 km (1991). 1991 m. pasiekė Lietuvos 30 km sportinio ėjimo rekordą (2 h 09 min. 05 s.), kuris 2010 m. dar buvo nepagerintas.

1993 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionate Štutgarte (Vokietija) 20 km nuėjo per 1 h 28 min. 57 s. užėmė 23 vietą.

Vasaros olimpinių žaidynių 1992 m. Barselonoje (Ispanija) dalyvis: 20 km įveikė per 1 h 33 min. 24 s. užėmė 26 vietą (tarp 42 dalyvių).

Nuorodos
--------

* Viktoras Meškauskas Lietuvos sporto enciklopedijoje
* Viktoras Meškauskas (*sports-reference.com*) Archyvuota kopija 2012-11-13 iš Wayback Machine projekto.
* Viktoras Meškauskas (*iaaf.org*)