recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tituškos** – vienas naujausių ukrainiečių kalbos naujadarų, apibūdinantys jaunimą, kuris kaip samdiniai naudojami politiniais tikslais (provokacijos, muštynės, protestai ir pan.)

Istorija
--------

Žinoma žodžio gimimo diena 2013 m. gegužės 18 d.. Šią dieną grupė prezidentui Janukovyčiaus Regionų partijos apmokamų sportininkų už atlygį patraukė iš Bila Cerkvos miesto į Kijevą provokuoti muštynių su prodemokratinio mitingo dalyviais. Per šią provokaciją labai pasižymėjo Vadimas Tituška, kuris užpuolė žurnalistus. Už trukdymą žurnalistų darbui V.Tituška buvo suimtas, bet paskui paleistas už užstatą.

Įvaizdis
--------

Žodis „tituška" atsirado, vos buvo paviešinta provokatoriaus pavardė. Jo advokatas mėgino užkirsti kelią šios sąvokos vartosenai per teismą, bet žodis įsitvirtino kalboje su negatyvia prasme. Tituškomis šiandien vadinami sportininkai arba jauni vyrai, kuriuos valdžia ir/arba policija samdo priešininkams įbauginti, smurtauti prieš juos arba provokuoti muštynės. Vykstant Euromaidanui „tituškos" vykdė milicijos ir Ukrainos saugumo tarnybos karininkų komandas.

Galerija
--------

* Tituškų grupė Kryvyj Riho miesteTituškų grupė Kryvyj Riho mieste

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kurkov, A. (2015). Maidano dienoraštis. Vilnius:Vaga
2. ↑  Защитники Вадика «Румына» хотят запретить слово «титушки» – Сейчас Титушко старается вести привычный образ жизни: ходит – LB.ua
3. ↑  Kurkov, A. (2015). Maidano dienoraštis. Vilnius:Vaga
| ***Žmogus iš Žemės*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | The Man from Earth |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Richard Schenkman |
| Scenaristas (-ai) | Jerome Bixby |
| Vaidina | David Lee Smith  Tony Todd |
| Metai | 2007 |
| Žanras | fantastinė drama |
| Trukmė | 87 min. |
| Kalba | anglų |
| Biudžetas | 200 tūkst. JAV dolerių |
| **IMDb įrašas** |

**Žmogus iš Žemės** (angl.  *The Man from Earth*) – 2007 m. režisieriaus Richard Schenkman sukurtas mokslinės fantastikos filmas, kurio veiksmas vyksta viename name visą vakarą, kai grupė žmonių, susirinkusi išlydėti universiteto profesorių, išgirsta šio prisipažinimą esą jis nesendamas gyvena jau 14 tūkstančių metų.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* David Lee Smith – Džonas Oldmanas
* Tony Todd – Denas
* John Billinsley – Haris
* Ellen Crawford – Edita
* Annika Peterson – Sendė
* Richard Riehle – Vilas Gruberis

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Universiteto profesorius Džonas Oldmanas, dirbęs šioje įstaigoje 10 metų, netikėtai nusprendžia išvykti. Apie tai sužinoję, pas jį į namus atvyksta draugai ir kolegos, norėdami sužinoti tokio netikėto sprendimo priežastis. Netikėtai Džonas jiems ima pasakoti esą jis gyvena jau 14 tūkstančių metų ir kaskart, vienoje vietoje pragyvenęs 10 metų, persikrausto kitur, kad žmonės nepastebėtų, kad jis nesensta.

Atsakinėdamas į skeptiškai nusiteikusių draugų klausimus, Džonas pamažu pasakoja savo gyvenimo istoriją, apie tai, kad buvo Budos mokiniu ir pažinojo Van Gogą. Negana to, jis tvirtina, kad norėjo žmonėms perduoti Budos mokymą, tačiau buvo ne taip suprastas ir kai kurie jo gyvenimo epizodai vėliau tapo žinomi kaip Jėzaus Kristaus veikla. Tai sukelia draugų pasipiktinimą ir šie palieka namus, kuriuose pasilieka tik Džonui neabejinga Sendė, trokštanti išvykti kartu su juo, ir psichiatras Gruberis. Džonui pasakojant apie savo gyvenimą prieš 60 metų, Gruberis, vaikystėje netekęs tėvo, staiga supranta, kad juo yra Džonas…

Apdovanojimai
-------------

* Saturno apdovanojimas (nominacija) – geriausias DVD
* Rhode Island International Film Festival – geriausio režisieriaus ir geriausio scenarijaus prizai
Jasireta Apipės užtvanka
**Jasiretos hidroelektrinė** (isp. *Represa de Yacyretá*) – hidroelektrinės užtvanka Paranos slėnyje, tarp Argentinos (Korjenteso prov.) ir Paragvajaus (Itapua dep.). Užtvanka pastatyta prie Itusaingo (Argentina) ir Ajolaso (Paragvajus) miestų. Pavadinta pagal upėje buvusias, bet dabar 80 proc. užlietas Jasiretos ir visiškai užlietas Apipės salas.

Statybos darbai vyko 1983–1994 m. pilnu pajėgumu veikia nuo 1998 m. Tvenkinio plotas 1600 km². Upės lygis pakeltas 25 m. Tvenkinys kelia nemažai ekologinių problemų, tačiau apsaugo žemiau esančius miestus (ypač Korjentesą) nuo potvynių. Su užtvankos statyba susiję dideli korupcijos skandalai, todėl ji dar vadinama *El Monumento a la corrupción* („Korupcijos paminklas").

Elektros energijos gamyba
-------------------------

Užtvankos ilgis 808 m, yra 20 turbinų (4050 MW galingumo). Per metus pagamina 19 080 GWh energijos, didžiausias vandens srautas 55 000 kub. metrų per sekundę.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
|  |
| --- |
| Alisa Kožikina  rus. *Алиса Кожикина* |
|  
Alisa Kožikina 2014 m. |
| Biografija |
| Gimė | 2003 m. birželio 22 d. (20 metų)  Uspenka, Kursko sritis, Rusijos vėliava Rusija |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 2009–dabar |
| Svetainė | alisa-kozhikina.ru |

**Alisa Kožikina** (rus. *Алиса Кожикина*; g. 2003 m. birželio 22 d. Uspenka, Kursko sritis) – Rusijos dainininkė.

Nuo pat trejų metų Alisa aktyviai užsiima kultūrine veikla, lanko įvairius būrelius, dalyvauja rusų kalbos ir matematikos olimpiadose bei skambina fortepijonu. Atlikėja yra daugybės muzikinių konkursų, tokių kaip „Vaikų naujoji banga 2012", „Baltijos žvaigždynas 2012", „Vaikų šventė 2011", laureatė. 2013 metais televizijos projekte „Balsas. Vaikai" tapo nugalėtoja ir turėjo galimybę pasirašyti sutartį su „Universal Music Russia" įrašų kompanija.

2014 m. rudenį Alisa išrinkta atstovauti Rusijai 2014 m. vaikų „Eurovizijos" dainų konkurse su daina „Dreamer", kuriai tekstą rašė grupės „Serebro" solistė Olga Seriabkina ir pati Alisa Kožikina.

Diskografija
------------

### Singlai

* 2014: *Vsyo (Всё)*
* 2014: *Dreamer*

Nuorodos
--------

* Atlikėjos tinklalapis **(**rus.**)**

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Dajana Kirilova  *„Mechtay"*** |  **Rusijos atstovė vaikų Eurovizijoje**2014 | Po to:**–** |
|  Taitiečiai |
| --- |
| Mergaitės taitietėsMergaitės taitietės |
| Gyventojų skaičius | ~190 000 |
| Populiacija šalyse | Prancūzijos Polinezijos vėliava Prancūzijos Polinezija (Draugijos salos): 178 133
Naujosios Kaledonijos vėliava Naujoji Kaledonija: 5608
Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| Kalba (-os) | taitiečių, prancūzų |
| Religijos | krikščionybė (katalikybė, kalvinizmas) |
| Giminingos etninės grupės | tubuajai, markiziečiai, paumotai, mangarevai, kiti polineziečiai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Taitiečiai |

**Taitiečiai** (sav. *mā'ohi*) – polineziečių tauta, gyvenanti Taityje ir kai kuriose kitose Draugijos salose (Prancūzijos Polinezija). Populiacija – 130 tūkst. žmonių (XX a. II pusė). Dar per 7 tūkst. gyvena Naujojoje Kaledonijoje, yra išeivių Prancūzijoje. Kalba austroneziečių kalbų šeimos, rytų austroneziečių šakos taitiečių kalba. Taip pat šneka prancūziškai. Dabar taitiečių kalbą perėmę ir daug kitų Prancūzijos Polinezijos salynų gyventojų. Raštas (lotynų pagrindu) sukurtas 1823 m. Dauguma tikinčiųjų – krikščionys (kalvinai, katalikai). Kultūriškai ir kalbiškai taitiečiams artimi tubuajai ir Rapos gyventojai. Juos taitiečiai palaipsniui asimiliuoja.

Draugijos salas polineziečiai apgyvendino I tūkstm. viduryje. Prasidedant II tūkstantmečiui Taityje susiklostė gentinė santvarka, vadovaujama dinastinių vadų. XVIII–XIX a. prasidėjo etninė konsolidacija, Taityje ir aplinkinėse salose sukurta bendra valstybė.

Tradiciniai verslai – rankinė žemdirbystė (kolokazija, jamsai, kokosai, batatai) ir žvejyba. Po kontakto su europiečiais užmezgimo ėmė auginti kiaules, šunis ir naminius paukščius. Tradiciniai amatai – valčių statyba, tapos pluošto, demblių gamyba, medžio drožyba ir akmens apdirbimas. Nuo kolonijinio laikotarpio pradėjo verstis kopros paruošimu, vanilės auginimu, perlamutro gamyba. Tradicinis būstas stačiakampio plano, stulpinės konstrukcijos, su dvišlaičiu stogu ir žolės ir žardų. Apranga (sijonai, apsiaustai, palaidinės, paltai) gaminama iš tapos pluošto, demblio. Žyniai nešiodavo puošnius galvos apdangalus iš plunksnų. Taitiečių virtuvei būdingas augalinis maistas, žuvies patiekalai.

Tradicinei taitiečių visuomenei buvo būdingas susiskaidymas į aukštuosius ir žemuosius vadus, žynius (*arii*), turtingus žemvaldžius (*raatira*), paprastus bendruomenininkus. Vadus iškeldavo atskiros gentys ir genčių bendruomenės. Santuoka monogaminė, vadų – poligaminė.

Taitiečių mitologinei pasaulėžiūrai buvo būdingas gausus dievų panteonas, vadų sudievinimas. Žynija (*opunui*) sudarė atskirą kastą. Buvo paplitęs protėvių, dvasių garbinimas. Taitiečiai išvystė muzikos (pagrindiniai instrumentai – fleita, būgnai), šokio menus.

* Taitiečių muzikantai (XX a. pr.)Taitiečių muzikantai (XX a. pr.)
* Taitiečiai su savo tradicine apranga ir ginklais (1898 m.)Taitiečiai su savo tradicine apranga ir ginklais (1898 m.)
* Taitietės krikščioniškoje misijoje (XIX a.)Taitietės krikščioniškoje misijoje (XIX a.)
* Taitiečių futbolininkas Nicolas VallarTaitiečių futbolininkas Nicolas Vallar

Šaltiniai
---------

1. ↑  Энциклопедия «Народы и религии мира», М.-1998
**SKYDAS**
**LAUKAS**
**SKYDININKAS**
**SKYDININKAS**
**DEVIZAS (škotiška tradicija)**
**ŠALMO**
**PAPUOŠALAS**
**GRĮŽTĖ**
**SKRAISTĖ**
**ŠALMAS**
**KARŪNA**
**PAGRINDAS**
**ORDINAS**
**HEROLDINĖ**
**FIGŪRA**
**MOBILIOJI**
**FIGŪRA**
**DEVIZAS**
Outline of coat of arms
Herbo dalys
**Skydininkas** – herbo dalis, gyvūnų, žmonių ar kitokios figūros, esančios už herbo ribų ir laikančios pagrindinę herbo dalį skydą. Paprastai skydą iš kairės ir dešinės laiko du skydininkai.

Skydininkai būna realūs, mitiniai ar grynai heraldiniai gyvūnai, žmonių figūros, labai retai – augalai ar negyvi objektai. Skydininkai neretai simbolizuoja skydo turėtojo gamtą ar istoriją, profesiją ar polinkius.

Žmonės skydininkai dažniausiai būna apibendrintos figūros, rečiau – alegorinės figūros, o rečiausiai – konkretūs žmonės. Pvz. Blumenau miesto (Santa Katarinos valstija, Brazilija) skydininkai yra gydytojas baltu chalatu ir medkirtys su kirviu. Figūra baltu chalatu yra dr. H. Blumenau, kuris laikomas miesto įkūrėju.

Skydininkai gyvūnai paprastai būna šėlstantys (stovintys piestu).

Skydininkų skaičius
-------------------

Paprastai skydą laiko du skydininkai, tačiau yra ir kitokių herbų:

* Vienas skydininkas. Retkarčiais skydą laiko vienintelis skydininkas, tuomet jis paprastai stovi už skydo. Tokie pavieniai skydininkai dažniausiai yra ereliai (pvz. Egipto herbas).
* Trys skydininkai. Pvz. škotų *Dundas* giminės herbas turi tris skydininkus – du raudonus liūtus ir salamandrą.
* Keturi skydininkai. Pavyzdžiui, Islandijos herbas.

* Blumenau miesto (Brazilija) herbas.
* Egipto herbas, skydininkas - vienintelis erelis už skydo.
* Islandijos herbas su keturiais skydininkais.
* Skydininkai medžiai *Rio Grande do Norte* valstijos (Brazilija) herbe
* Tanzanijos herbas, skydininkai - dvi moterys.
* Latvijos herbas, skydininkai - raudonas liūtas ir sidabrinis grifonas.
* Tristano da Kunjos salos herbas, skydininkai - langustai.

Nuorodos
--------

1. ↑  Flags of the World – Blumenau, Santa Catarina(Brazil)


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Skydininkas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
*Kitos reikšmės – Šaka (reikšmės).*

| Šaka |
| --- |
| Šaka Surdegyje (horizonte – Surdegio bažnyčia) Šaka Surdegyje (horizonte – Surdegio bažnyčia) |
| **Ilgis** | ~8,5 km |
| **Ištakos** | Meiluškiai |
| **Žiotys** | Vašuoka |
| **Šalys** | Lietuva |

**Šaka** – nedidelė upė, tekanti Anykščių rajono šiaurės vakaruose, Vašuokos dešinysis intakas, įtekantis prie Surdegio kaimo 17,3 km atstumu nuo pastarosios žiočių. Upelis priklauso Mūšos baseinui, hidrologinis nr. – 41010947.

Šakos ištakos – Meiluškių kaime telkšantis ežerėlis, supamas nedidelio miško. Upelio vaga sureguliuota, apylinkėse plyti dirbami laukai. Jis srūva šiaurės vakarų kryptimi, beveik lygiagrečiai keliui  **1203**  Troškūnai–Surdegis–Subačius , kurį kerta žemupyje, Surdegio gyvenvietės pietiniame pakraštyje, o žemupyje pasuka į pietvakarius. Yra keli nežymūs bevardžiai intakai.

Prie upelio įsikūrusios gyvenvietės: Meiluškiai, Pasausiai, Surdegis.

Upėvardis kilęs nuo žodžio *šaka* („upės atsišakojimas, medžio vainiko dalis").

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR upių klasifikatorius
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 324

Nuorodos
--------

* Šaka *Gamtos kataloge*
Kukumbalis Rasų šventės metu prie Jonionių akmenų. Foto Broliai Černiauskai, 2011 metai
**Kukumbalis** – Merkinės jaunimo etnokultūros klubas – jaunimo, gyvenančio, besimokančio, dirbančio Merkinėje arba gyvenančio Dzūkijos nacionalinio parko teritorijoje, savanoriškas susivienijimas, sudarytas siekiant giliau pažinti Dzūkijos etninę kultūrą. Savo veiklą pradėjo 2000 metais. Klubo vadovė Rita Černiauskienė.

Kolektyvas pavadintas pagal vietinę pievą ir upelį, vadinamą Kukumbaliu („kukų bala, t. y. bala, kur gyvena kukai, velniai").

Diskografija
------------

* „Merkinės dainos ir šokiai" (CD, 2002 m.)
* „An marelių kraštelio" (CD, 2005 m.)
* V. Martinaičio "Bruknelė" (Eiliuota paaka, 2008 m.)
* „Dainuoja Kukumbalis" (CD, 2011 m.)
* "Ragana" (CD, 2011 m.)
* "Devynios žolelės" (CD, 2019 m.)
* "Gilšė" (V. Krėvės kūrinio motyvais, 2020 m.)

Bibliografija
-------------

* „Merkinės lopšinės ir žaidimai" (2007 m.)
* "Kukumbalio Rasos" (2012 m.)

Nuorodos
--------

* Kukumbalis.lt Archyvuota kopija 2019-12-30 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| CenterAlistair Brownlee |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant: Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė** |
| Triatlonas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2012 Londonas | Triatlonas |
| **Auksas** | 2016 Rio de Žaneiras | Triatlonas |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2009 | Triatlonas |
| **Auksas** | 2011 | Triatlonas |

**Alistair Brownlee** (g. 1988 m. balandžio 23 d. Diusberyje) – anglų triatlono sportininkas, olimpinis ir pasaulio čempionas.

Biografija
----------

Gimė sportininkų šeimoje. Brolis Jonathan Brownlee yra olimpinis triatlono medalininkas.

2006 m. tapo pasaulio jaunimo čempionu. Dėl aukšto pasaulio reitingo pateko į 2008 m. vasaros olimpines žaidynes, kuriose užėmė aukštą 12-ą vietą. 2009 m. pirmą kartą tapo pasaulio čempionu. 2010 m. pirmasis Europos čempiono titulas. 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse finišavo pirmas ir tapo pirmuoju Jungtinės Karalystės triatlonininku pelniusiu auksą olimpinėse žaidynėse. 2014 m. atstovaudamas Angliją dalyvavo Sandraugos žaidynėse, kuriose pelnė aukso medalius komandinėje ir individualioje rungtyse.

2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Brownlee užėmė pirmąją vietą. Sportininkas taip pat tapo pirmuoju triatlonininku olimpinę pergalę pasiekus antrą kartą.

Nuorodos
--------

* ITU svetainėje

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RTriatlono olimpiniai čempionai vyrų varžybose |
| --- |
|  |
| 

* 2000:  Simon Whitfield (CAN)
* 2004:  Hamish Carter (NZL)
* 2008:  Jan Frodeno (GER)
* 2012:  Alistair Brownlee (GBR)
* 2016:  Alistair Brownlee (GBR)
* 2020:  Kristian Blummenfelt (NOR)
 |

 |
| Kukshafenasvok. *Cuxhaven* |
| --- |
|        |
| *Kukshafeno miesto ir uosto reginys* |
|  |
| 

KukshafenasKukshafenas

53°51′0″ š. pl. 8°41′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.85000°š. pl. 8.68333°r. ilg.﻿ / 53.85000; 8.68333﻿ (Kukshafenas)Koordinatės: 53°51′0″ š. pl. 8°41′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.85000°š. pl. 8.68333°r. ilg.﻿ / 53.85000; 8.68333﻿ (Kukshafenas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Žemutinė Saksonija Žemutinė Saksonija |
| **Apskritis** | Kukshafeno apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2015) | 48 264  |
| **Plotas** | 161 km² |
| **Tankumas** (2015) | 300 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Kukshafenas |

**Kukshafenas** (vok. *Cuxhaven*) – miestas šiaurės Vokietijoje, Žemutinėje Saksonijoje, prie Šiaurės jūros Helgolando įlankos, kairiajame Elbės estuarijos krante. Rajono centras. Svarbus Vokietijos uostamiestis, Hamburgo priešuostis: veikia žvejybos, keleivinis, jachtų uostas. Keltai iš Kukshafeno plaukioja į Norvegiją, Fryzų salas. Į pietvakarius nuo miesto įsikūręs Nordholzo oro uostas, geležinkeliai ir plentai veda į Brėmeną, Hamburgą. Laivų statyba, mašinų gamyba, metalo apdirbimas. Žuvų perdirbimo pramonė ir prekyba žuvimi. Pajūrio ir balneologijos kurortas. Vystomas turizmas. Kukshafene veikia jūreivystės mokykla, laivininkystės bendrovės, locmanų stotis.

Yra XIV a. Ricebiutelio tvirtovė (dabar muziejus), 1803 m. švyturys *Kugelbake* (miesto simbolis).

*Kugelbake* gairė

Istorija
--------

Kukshafenas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1570 m. Nuo 1816 m. tapo kurortu. Kuksfahenas 1900 m. tapo laivų linijos į Ameriką terminalu. Miesto teisės suteiktos 1907 m. Kukshafene 1933–1964 m. atlikinėti raketų bandymai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kukshafenas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
|  Šajenai |
| --- |
| Šajenų vadai: Mažasis Kojotas ir Aušrinis (1873 m.)Šajenų vadai: Mažasis Kojotas ir Aušrinis (1873 m.) |
| Gyventojų skaičius | ~22 000 |
| Populiacija šalyse | JAV (Montanos vėliava Montana, Oklahomos vėliava Oklahoma) |
| Kalba (-os) | anglų, šajenų |
| Vėliava |  |
| Religijos | krikščionybė, tradicinis tikėjimas |
| Giminingos etninės grupės | arapahai, juodakojai ir kt. algonkinai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Šajenai |

**Šajenai** arba **čejenai** (angl. *Cheyenne*, iš sij. *Šahíyela* – "šnekantys neaiškia kalba", sav. *Tsétsêhéstâhese*) – indėnų tauta, priklausanti algonkinų grupei, gyvenanti JAV (Montanoje, Oklahomoje). Populiacija – virš 22 tūkst. tačiau didelė jų dalis nėra grynakraujai (metisai, maišyti su kitais indėnais). Kalba šajenų kalba, nors dabar dauguma – tik angliškai. Tikintieji – krikščionys (baptistai, menonitai), yra priklausančių indėnų bažnyčiai, išpažįstančių tradicinį tikėjimą.

Šajenai skirstomi į 2 grupes:

* šiaurės šajenai (*Notameohmésêhese*) – 10 840, Montanoje;
* pietų šajenai (*Heévâhetaneo’o*) – 12 130, Oklahomoje.

Istorija
--------

XVII a. iki susiduriant su baltaisiais, šajenai gyveno dabartinėje Minesotoje, vertėsi žvejyba, medžiokle, rankiojimu. XVIII a. persikėlė tarp Raudonosios ir Šajenų upių dab. Šiaurės Dakotoje. XIX a. pr. prisijaukinę arklius perėjo prie raitos bizonų medžioklės. Dėl dakotų spaudimo atsitraukė prie Šajenų upės aukštupio į Juoduosius kalnus (Pietų Dakota). Keliantis į vakarus prie šajenų prisišliejo gimininga sutajų gentis. Apie 1820 m. dalis šajenų patraukė į pietus prie Arkanzaso upės (Koloradas) ir sudarė pietų šajenų branduolį. Pasilikę sudarė šiaurės šajenus.

Kultūra
-------

Šajenai priklauso lygumų indėnų kultūrinei tradicijai. Šeima didelė, matrilokalinė. Buvo ribota poligamija. Genčiai vadovavo taryba, sudaryta iš 44 vadų. Nuo XIX a. vid. valdyme dalyvavo 7 karinių bendrijų sąjunga. Tarp paprotinių šajenų apeigų žinomas medžioklės šokis, Saulės šokis, Strėlės atgimimo apeiga, pašventinimas trims kultūriniams didvyriams. Išskirta aukščiausia dievybė – Himmaviho. Išsiskyrė žyniai (4 šventų strėlių saugotojai) ir šamanai. Nuo 1890 m. paplito dvasių šokis, pejotizmas.

* Žymūs šajenaiŽymūs šajenai
* Šajenų moterisŠajenų moteris
* Šajenų mokasinaiŠajenų mokasinai
* Šajenų menininkas Edgar Heap of BirdsŠajenų menininkas Edgar Heap of Birds

Šaltiniai
---------

1. ↑  Энциклопедия «Народы и религии мира», М.-1998
|  |
| --- |
| **Širvintų Atžalyno progimnazija** |
| [[Vaizdas:|Širvintų Atžalyno progimnazija herbas|center|100px]] |
|  |
| **Adresas** | Širvintos |
| **Direktorius(-ė)** | Jūratė Stankevičienė |
| **Mokinių skaičius** | 389 |
| **Įkūrimo data** | 1985 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 38 |

**Širvintų „Atžalyno" progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Širvintose, Ukmergės g. 4, vykdanti pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 290361080. Steigėjas Širvintų rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

1985 m. rugsėjo 1 d. atidaryta nauja Širvintų 2-oji vidurinė mokykla. Mokyklos direktore paskirta Helena Vaicekauskienė. Nuo 1995 m. rugsėjo 1 d. vadinama Širvintų „Atžalyno" vidurine mokykla. 2005 m. mokykla reorganizuota į Širvintų „Atžalyno" pagrindinę mokyklą. Tais pačiais metais baigta mokyklos renovacija: pakeisti langai, sutvarkyta sporto salė, valgykla, aktų salė. Per 20 metų mokyklą baigė 989 abiturientai. Nuo 2012 m. progimnazija. 2017 m. prijungta Zibalų pagrindinė mokykla.

Direktoriai
-----------

* Jūratė Stankevičienė

Nuorodos
--------

1. ↑  Romas Zibalas. Reorganizuojamos Zibalų ir Bagaslaviškio mokyklos. 2017-02-03, Sirvinta.net (tikrinta 2022-04-25).

* Oficiali svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Tajai (reikšmės).*

|  Tajai |
| --- |
|  |
| Gyventojų skaičius | ~66 mln. |
| Populiacija šalyse | Tailando vėliava Tailandas:    64 200 000
Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos:    199 000
Laoso vėliava Laosas:    130 000
Taivano vėliava Taivanas:    110 000
Malaizijos vėliava Malaizija:   60 000
Singapūro vėliava Singapūras:   56 744
Japonijos vėliava Japonija:    53 221 |
| Kalba (-os) | tajų |
| Religijos | budizmas (theravada) |
| Giminingos etninės grupės | laosiečiai, šanai, ahomai |

**Tajai** (tajų kalba: ไทย *Thai*, angl. *Thai people*) – Azijos tauta, kuri koncentruojasi Tailande. Priklauso didesnei tajų tautų grupei. 99,8 % gyvena Tailande, kiti – Mianmare, Malaizijoje ir kitose šalyse. Kalba tajų kalba.

Dauguma tikinčiųjų – budistai (išpažįsta Theravados budizmą), yra animistų.

Svarbiausi verslai: žemdirbystė, žvejyba. Išplėtoti amatai: pynimas, medžio raižyba, šilko audimas, puodininkystė.

Mūsų eros pradžioje tajų protėviai iš Rytų Azijos pietų pradėjo keltis į dabartinį Tailandą. Ypač sparčiai kėlėsi XI–XII amžiuje. jie asimiliavo vietos gyvenotojus monus ir khmerus ir perėmė daug jų kultūros vertybių.
**Juozapas Želvys–Želvavičius** (1822 m. balandžio 6 d. Malkarstuose, Viešvėnų vlsč. (dab. Telšių raj.) – 1866 m. kovo 26 d. Saratove) – Romos katalikų kunigas Lietuvoje ir Rusijoje, pedagogas, poetas ir vertėjas.

Biografija
----------

Gimė ir augo laisvųjų valstiečių šeimoje, mokėsi Platelių parapinėje, vėliau Telšių bernardinų mokyklose. 1840 m. pradėjo mokytis Žemaičių vyskupijos seminarijoje, po metų įšventintas subdiakonu ir išsiųstas studijuoti į Sankt Peterburgo dvasinę akademiją. 1846 m. įšventintas diakonu, vėliau ir kunigu. 1847 m. baigė Akademiją teologijos magistro laipsniu ir buvo paskirtas Žvingių bažnyčios vikaru. Po kelių savaičių perkeltas vikaro pareigomis į Maskvos Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčią, kartu buvo patvirtintas *Pirmojo kadetų korpuso* kapelionu. Maskvoje išspausdino keletą religinių bei grožinių kūrinėlių lietuvių, lenkų ir vokiečių kalbomis, tame tarpe – lenkiškai katalikų Katekizmą, vėliau kun. Juozapo Zenevičiaus išverstą į lietuvių kalbą.

Buvo perkeltas į Saratovą, kur paskirtas 1856 m. įkurtos Tiraspolio vyskupijos kunigų seminarijos pirmuoju rektoriumi. Naujoji švietimo įstaiga turėjo ruošti katalikų dvasininkus pietinei Rusijos imperijos daliai. Tuo metu šiame regione tarp katalikų vyravo vokiečiai. Nepaisant to, dėstyti Seminarijoje buvo nuspręsta lenkų kalba. Mokančių lenkiškai regione buvo nedaug ir studijoms Saratove buvo perkelti jaunuoliai iš lenkiškų ir lietuviškų seminarijų (iš Žemaičių seminarijos atvyko klierikai Jonas Kusas, Juozapas Kruopa, Placidas Šarkauskas (?), Pranciškus Beišinas ir poeto kun. Antano Baranausko draugas Juozapas Baranauskas). Kiek vėliau Rusijos vokiečių katalikams mieste buvo atidaryta gimnazija, vadinama *Mažąja seminarija*, kurioje buvo mokoma lenkiškai ir tuo pačiu paruošiami būsimieji seminaristai. 

Visi šie Kunigų seminarijos kūrimo rūpesčiai užgriuvo jaunąjį J.Želvį–Želvavičių. Dirbti organizacinį darbą sekėsi, jis buvo pakeltas Saratovo kapitulos kanauninku. Nepaisant pasisekimo tarnyboje, visą laiką veržėsi sugrįžti į gimtinę. Leidimą grįžti ir prelato laipsnį išrūpino vyskupas Motiejus Valančius, bet, besirengdamas kelionei, J.Želvys–Želvavičius netikėtai mirė. 

Literatūrinis palikimas nėra gausus – tai „Gesmės, arba Poezija" (1858) ir Ivano Krylovo pasakėčių vertimų rinkinys „Pasakos" (1863). J.Želvio–Želvavičiaus raštų kalba buvo kritikuojama dėl sunkios ir painios eilėdaros. Savo raštuose pirmasis pradėjo naudoti lietuvišką raidę „v" vietoj lenkiškos „w".

Šaltiniai
---------

* Iškilūs Žemaitijos žmonės[neveikianti nuoroda]
* Lina Bendžiūtė. *Apie Simoną Daukantą žinome daug, o apie Juozapą Želvavičių?..*
* leva Šenavičienė. *Juozapo Želvio laiškai Jonui Krizostomu Gintilai ir Motiejui Valančiui*
* Тираспольская римско-католическая духовная семинария // lexikon.wolgadeutsche.net
* Тираспольская епархия // lexikon.wolgadeutsche.net
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Maimanaمیمنه |
| --- |
| 

MaimanaMaimana

35°56′0″ š. pl. 64°45′0″ r. ilg.﻿ / ﻿35.93333°š. pl. 64.75000°r. ilg.﻿ / 35.93333; 64.75000﻿ (Maimana)Koordinatės: 35°56′0″ š. pl. 64°45′0″ r. ilg.﻿ / ﻿35.93333°š. pl. 64.75000°r. ilg.﻿ / 35.93333; 64.75000﻿ (Maimana) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Afganistano vėliava Afganistanas |
| **Provincija** | Farjabo provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 67 800  |
| **Altitudė** | 877 m |

**Maimana** arba ***Meimenė*** (pers. میمنه = *Maymanah*) – miestas Afganistano šiaurėje, netoli Turkmėnistano sienos, Bandi Turkestano kalnagūbrio papėdėje, Keisaro upės terasoje; Farjabo provincijos administracinis centras. Pro miestą eina Herato–Mazari Šarifo kelias. Prekybinis ir žemės ūkio centras (prekyba karakuliu, šilku, kilimais, kviečiais, miežiais, vynuogėmis, melionais).

Dauguma gyventojų – uzbekai.

Istorija
--------

Vietovė gyvenama nuo senovės. Siejama su X a. minimu Guzgano miestu. XVI a. į kraštą įsiveržė uzbekai, Maimana pateko į Bucharos chanatą. 1876 m. miestą suniokojo afganai. Vėliau Maimana kelis kartus atstatyta ir vėl sugriauta, nebeišliko nei miesto sienų, nei tvirtovės.
*Château de Pierrefonds* pilies bokštas su mašikulomis
**Mašikula** (pranc. *mâchicoulis*; angl. *machicolation*) – žemyn nukreipta anga tarp gynybinių sienų ar gynybinių bokštų viršutinės dantytos dalies konsolių, pro kurią į prie sienos esančius šturmuojančius būdavo mėtomi akmenys, pilamas verdantis vanduo ar aliejus, įkaitintas smėlis.

Mašikulos buvo sugalvotos viduramžiais, kai grįžo kryžiuočiai. Viršutinė dantyta gynybinės sienos dalis būna išsikišusi virš sienos pagrindinės dalies, kad būtų patogu pro mašikulas apmėtyti priešus. Panašią funkciją atlikdavo ir seniau naudotos laikinos medinės galerijos, kurios būdavo sumontuojamos gresiant apgulčiai. Mūrinė išsikišusi dalis su mašikulomis pranašesnė dėl didesnio atsparumo, nedegamumo ir nuolatinio paruoštumo.

Pavadinimas *mašikula* kilęs iš sen.pranc. *machicoller*, šis – iš sen. provanso kalbos žodžio *machacol* ir lot. *\*maccāre* 'traiškyti' + lot. *collum* 'kaklas'. Į mašikulas panašios angos būdavo įrengiamos praėjimų lubose ir vadinamos angl. *murder-holes* 'žudymo angos' ar pranc. *meurtrière*.

Mašikulos buvo dažniau naudojamos Prancūzijos negu Anglijos pilyse. Anglijos pilyse jos dažnai būdavo tik praėjimuose, kaip kad buvo XIII a. *Conwy* pilyje.

Mašikulos buvo įrengtos ir Vilniaus Subačiaus vartuose, kurių bokštas architektūriniu požiūriu buvo vienas vertingiausių Vilniaus miesto gynybinėje sienoje.

Mašikulos vėlesnėje architektūroje
----------------------------------

Vėliau mašikulų pavidalo elementus naudojo kaip puošmenis – tai būdavo įdubos tarp konsolių. Tokias netikras mašikulas naudojo nekarinių pastatų statyboje XIX ir XX a. pvz. Škotijos baroniniame (*Scottish baronial style*) ir neogotikos stiliuose.

Nuorodos
--------

1. ↑  Brown, R. Allen (2004) [1954], Allen Brown’s English Castles, Woodbridge: The Boydell Press, ISBN 1-84383-069-8, p. 66.
Koordinatės: 55°02′15″š. pl. 24°57′59″r. ilg.﻿ / ﻿55.0374°š. pl. 24.9665°r. ilg.﻿ / 55.0374; 24.9665

 *Kitos reikšmės – Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia.*

|  Širvintų šv. arkangelo Mykolo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kaišiadorių |
| **Dekanatas** | Širvintų |
| **Savivaldybė** | Širvintų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Širvintos |
| **Adresas** | Vilniaus g. 110 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1860 m. |

**Širvintų šv. arkangelo Mykolo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Širvintose, Širvintos kairiajame krante. Turi klasicizmo ir baroko bruožų.

Istorija
--------

Dvarininkė Kotryna Agnieška Astikaitė ir Bagdonas Jurevičius 1475 m. pastatė pirmą medinę bažnyčią. 1525 m. bažnyčiai dovanotas Širvintėlių kaimas. 1674 m. Mikalojus Žakas pastatė naują bažnyčią. XVIII a. antrojoje pusėje minima parapinė mokykla.

1847 m. parengtas dabartinės mūrinės bažnyčios projektas (architektas Tomas Tišeckis). 1852 m. projektas patvirtintas, leista statyti bažnyčią. Ji Viktoro Lupeikos, Širvintose klebonavusio 1854–1893 m. ir parapijiečių rūpesčiu pastatyta 1855–1860 m. V. Lupeika lenkino parapiją (lietuvių kalbą vadino pagoniška). Lietuviškai pamokslus pradėjo sakyti kunigas Jurgis Zimkus. Nuo 1945 m. Širvintose klebonavęs, vėliau altarista Petras Guobys (1915–1988), (palaidotas šventoriuje) suremontavo bažnyčią.

Architektūra
------------

Bažnyčia turi klasicizmo ir baroko bruožų, stačiakampio plano, su 2 bokštais ir aukštu frontonu tarp jų. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais, skliautuotas. Šventoriaus tvora akmenų mūro, su stulpiniais vartais.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 2017 m. pavasarį2017 m. pavasarį
* Šoninis fasadasŠoninis fasadas
* Koplytstulpis bažnyčios jubiliejuiKoplytstulpis bažnyčios jubiliejui

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Širvintų šv. arkangelo Mykolo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Širvintų parapijos svetainė
* Širvintų šv. arkangelo Mykolo bažnyčia (panoramos)
| ***Turkiški saldumynai*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Turks fruit |
| Kilmės šalis |  Nyderlandai |
| Režisierius | Paul Verhoeven |
| Scenaristas (-ai) | Jan WolkersGerard Soeteman |
| Vaidina | Monique van de VenRutger Hauer |
| Metai | 1973 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 112 min. |
| Kalba | olandų |
| **IMDb įrašas** |

**Turkiški saldumynai** (ol.  *Turks fruit*) – 1973 m. režisieriaus Paul Verhoeven sukurtas filmas, viena populiariausių visų laikų Olandijos juostų, nominuota Oskarui geriausio užsienio filmo kategorijoje.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Monique van de Ven – Olga
* Rutger Hauer – Erikas Vonkas
* Tonny Huurdeman – Olgos motina
* Wim van den Brink – Olgos tėvas
* Hans Boskamp
* Dolf de Vries
* Manfred de Graaf
* Marjol Dijkstra

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Skulptorius Erikas susipažino su Olga kuomet ši sustojo jo pavežti. Tarp judviejų akimirksniu plykstelėjo aistra, tačiau mašina pateko į avariją ir jiedu buvo priversti kuriam laikui išsiskirti. Vėl susitikus, Erikas susipažįsta su merginos tėvais. Nors motina itin nepatenkinta šia draugyste, jiedu susituokia. Deja, po kurio laiko Erikas pradeda įtarinėti žmoną neištikimybe ir ši jį palieka...

Praėjus daugeliui metų jiedu vėl susitinka, tačiau Olga serga vėžiu ir jai liko nedaug laiko. Nepaisant išsiskyrimo, Erikas nusprendžia jos paskutines valandas praleisti kartu...

Apdovanojimai
-------------

* Oskaras – geriausio užsienio filmo nominacija (1974)
* Nyderlandų kino festivalis – Olandijos šimtmečio filmas (1999)
**Vincas Jonas Markevičius** (1866 m. lapkričio 27 d. Giluišiuose, Seivų valsčiuje – 1938 m. vasario 21 d. Sangrūda, Punsko valsčius (Lietuva)) – ūkininkas, vienas žymiausių Lietuvos knygnešių.

Biografija
----------

Augo stambių ūkininkų šeimoje, buvo vienturtis sūnus ir nuo mažens pratinamas valdyti ūkį. Knygnešiauti pradėjo būdamas 30 metų, spaudą Prūsijoje imdavo iš J. Lapino ir O. Mauderodės spaustuvių Tilžėje. Turėjo per kelią nelanksčią koją, todėl knygų pernešimui per sieną samdydavo nešikus, o po to uždraustą literatūrą gabendavo vežimu. Su žandarais palaikydavo draugiškus santykius, kratos jo namuose buvo daromos paviršutiniškai. Įkliuvęs atsipirkdavo kyšiais, nors vieną kartą ir tas nepadėjo – buvo nuteistas ir dvejiems metams ištremtas į Alytų.

Prieš Pirmąjį pasaulinį karą savo sodyboje atidarė privačią mokyklą (mokytojavo Viktoras Vailokaitis). Po lietuvių – lenkų karinio konflikto 1918–1929 m. ir atsiradusios valstybinės sienos, iš turėtų 50 ha 43 liko Lietuvoje, o septyni – Lenkijoje. Iki gyvenimo pabaigos vertėsi žemės ūkiu.

Įvertinimas
-----------

* Vytauto Didžiojo ordino III laipsnio medalis (1933 m.)

Atminimo įamžinimas
-------------------

Jo vardas Kauno Karo muziejaus sodelyje amžiams įrašytas į Knygnešių sienelę. 2005 m. sausio 14 d. gimtajame Giluišių kaime atidengtas paminklinis akmuo su atminimo plokšte (skulptorius Kazimieras Duoba).

Nuorodos
--------

* Gyvenimo aprašymas[neveikianti nuoroda]
* Atminimo įamžinimas
* S. Birgelio interviu su knygnešio vaikaite
* Gyvenimo aprašymas
| **Juozapas Voronko** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1891 m. balandžio 17 d.Rusija Sokulka, Rusijos imperija |
| Mirė | 1952 m. birželio 4 d. (61 metai)Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Baltarusijos politinis bei visuomenės veikėjas, poetas, žurnalistas |
| Partija | Baltarusijos socialdemokratų partija Narodnaja Hramada |
|  |
| Alma mater | Peterburgo universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Juozapas Voronko |

**Juozapas Voronko** (blrs. *Язэп Якаўлевіч Варонка*, 1891 m. balandžio 17 d. [pagal J.K.: balandžio 4 d.] Sokulka, Rusijos imperija – 1952 m. birželio 4 d. JAV) – Lietuvos ir Baltarusijos politinis bei visuomenės veikėjas, poetas, žurnalistas.

Biografija
----------

Valstiečių sūnus. Dar mokydamasis Balstogės realinėje mokykloje 1907 m. Varšuvos rusų laikraštyje aprašė Belovežo girias. Nuo 1909 m. Peterburgo universiteto Teisės fakulteto laisvasis klausytojas, 1915 m. pašalintas už nesumokėtą mokestį.

Nuo 1909 m. bendradarbiavo pirmajame laikraštyje baltarusių kalba „Naša Niva", tirdamas Gardino gubernijos gudų tautos senovę, skatino tautinį susipratimą. Rašė ir į rusų laikraščius.

Baltarusijos Liaudies Respublikos pirmoji vyriausybė. Juozapas Voronko – antras iš dešinės.
1917 m. Baltarusijos socialdemokratų partijos Narodnaja Hramada narys, Didžiosios baltarusių tarybos steigimo, Visų baltarusių suvažiavimo Minske iniciatorius. Išrinktą suvažiavimo pirmininku bolševikai gruodžio 18 d. jį buvo suėmę. 1918 m. vasario mėn. išrinktas Baltarusijos Liaudies Respublikos Ministrų tarybos (Tautos sekretoriato) pirmininku ir Užsienio reikalų tautos sekretoriumi.

1918 m. balandžio mėn. išrinktas Lietuvos baltarusių atstovu Lietuvos Valstybės Taryboje. 1918 m. lapkričio 11 d. – 1918 m. gruodžio 26 d. Pirmojo Augustino Voldemaro ministrų kabineto, 1918 m. gruodžio 26 d. – 1919 m. kovo 5 d. Antrojo Mykolo Sleževičiaus ir 1919 m. birželio 12 d. – 1919 m. spalio 2 d. Ketvirtojo Mykolo Sleževičiaus ministrų kabineto Gudų reikalų ministras be portfelio.

Nuo 1921 m. pavasario baltarusių Raudonojo Kryžiaus pirmininkas, Baltarusių Hramados pirmininkas. Kartu Kaune leido ir redagavo laikraščius 1919–1920 m. baltarusių kalba „Часопісь", 1921 m. birželio mėn. – 1922 m. vasario mėn. rusų kalba „Вольная Литва". Juose slapyvardžiu *Jurij Vegov* (*Юры Вегаў*) spausdino ir savo eilėraščius.

1923 m. emigravo į JAV, gyveno Čikagoje, leido laikraštį „Беларуская трыбуна", vedė radijo laidas, dalyvavo baltarusių organizacijų veikloje.

Bibliografija
-------------

* Белорусский вопрос к моменту Версальской мирной конференции. Историко-политический очерк, Ковно, 1919,
* Беларускі рух ад 1917 да 1920 году. Кароткі агляд. 2 выд. Ковно, 1920,
* Gudų klausimas, Kaunas, 1920.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos albumas. Janina Markevičaitė, Liudas Gira, Adomas Kliučinskis – Kaunas / Otto Elsner, Berlin, 1921 m. p. 424.
2. ↑  Лявон Юрэвіч. Літаратурны рух на эміграцыі. Менск, БГА, 2002.

Nuorodos
--------

* Иосиф Воронко (1891–1952) в Балтийском архиве Archyvuota kopija 2009-02-26 iš Wayback Machine projekto.
| La Gomeros San Sebastianasisp. *San Sebastián de La Gomera* |
| --- |
|        |
| *Miesto vaizdas* |
|  |
| 

La Gomeros San SebastianasLa Gomeros San Sebastianas

28°06′00″ š. pl. 17°06′00″ v. ilg.﻿ / ﻿28.10000°š. pl. 17.10000°r. ilg.﻿ / 28.10000; 17.10000﻿ (La Gomeros San Sebastianas)Koordinatės: 28°06′00″ š. pl. 17°06′00″ v. ilg.﻿ / ﻿28.10000°š. pl. 17.10000°r. ilg.﻿ / 28.10000; 17.10000﻿ (La Gomeros San Sebastianas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Ispanijos vėliava Ispanija |
| **Regionas** | Kanarų salos Kanarų salos |
| **Provincija** | Tenerifės provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 9 313  |
| **Plotas** | 113,1 km² |
| **Tankumas** (2021) | 82 žm./km² |
| **Altitudė** | 128 m |
|  |
|  **Vikiteka** | La Gomeros San Sebastianas |

**La Gomeros San Sebastianas** (isp. *San Sebastián de La Gomera*) – miestas Ispanijoje, svarbiausia gyvenvietė ir uostas La Gomeros saloje (Kanarai). Išsidėstęs kalnų pašlaitėje salos rytinėje pakrantėje. Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu (terasine žemdirbyste) ir turizmu. Yra pagrindinis salos uostas, į kurį vyksta keltas iš Tenerifės. Eina du keliai į salos gilumą.

Yra kelios mokyklos, keletas aikščių (svarbiausia – *Plaza de las Americas*), pašto skyrius. Taip pat Grafo bokštas, 1447–1450 m. pastatytas La Gomeros grafui, su beveik 2 m storio sienomis. Tai vienintelis išlikęs bokštas iš trijų, pastatytų užkariaujant Kanarus. Plaukdamas į Ameriką 1492 m. čia buvo sustojęs remontuoti laivo „Pinta" Kristupas Kolumbas. Čia semtu gėlu vandeniu Kolumbas krikštijo čiabuvius tik ką jo surastoje Amerikoje. San Sebastiane esančioje Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų bažnyčioje jis meldėsi prieš išplaukdamas į nežinomus Atlanto vandenis link Amerikos 1492 m. rugsėjo 6 d.

Galerija
--------

* Grafo bokštasGrafo bokštas
* Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų bažnyčiaŠvč. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų bažnyčia
* Miesto gatvėMiesto gatvė

Šaltiniai
---------

1. SPAIN: Canarias, *citypopulation.de*
2. ↑  SPAIN: Canarias, *citypopulation.de*
3. SPAIN: Canarias, *citypopulation.de*
4. ↑  SPAIN: Canarias, *citypopulation.de*
**Vincas Laurynaitis** (1904 m. spalio 24 d. Antabūdis, Griškabūdžio valsčius – 1978 m. rugpjūčio 11 d. Vilnius, palaidotas Griškabūdyje) – Lietuvos literatūrologas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1936 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą. 1959 m. filologijos mokslų kandidatas.

1934–1940 m. mokytojavo Vilkaviškio, Kauno, Vilniaus gimnazijose, 1944 -1945 buvo Šakių Žiburio Gimnazijos direktorius, 1941–1942 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Lietuvių kalbos institute. 1946–1978 m. dėstė Vilniaus pedagoginiame institute; nuo 1960 m. docentas.

Parašė literatūros istorijos apybraižas:

* S. Daukanto jaunatvės kūryba, 1936 m.
* Dionizas Poška, 1959 m.
* Gimtasis žodis, vadovėlis pradžios mokyklos III klasei, su A. Iešmanta, 1946 m. 3 leid. 1950 m.
* Gimtasis žodis, vadovėlis IV klasei, su A. Iešmanta, 1947–1949 m.
* D. Poška. Raštai (parengė, su D. Urbu), 1959 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vincas Laurynaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 623 psl.
| **Johanas Erdmanasvok. *Johann Erdmann*** |
| --- |
| Gimė | 1729 m. sausio 15 d.Varmėje |
| Mirė | 1798 m. (~69 metai)Vilniuje |
|  |
| Veikla | Lietuvos kunigas jėzuitas, filosofas, pedagogas, Edukacinės komisijos veikėjas. |

**Johanas Erdmanas** (vok. *Johann Erdmann, Erdman, Ertmann*, 1729 m. sausio 15 d. Varmėje – 1798 m. Vilniuje) – Lietuvos kunigas jėzuitas, filosofas, pedagogas, Edukacinės komisijos veikėjas.

Biografija
----------

Nuo 1750 m. kunigas jėzuitas. 1753–1758 m. studijavo filosofiją, matematiką, fiziką ir astronomiją Vilniaus jėzuitų kolegijoje ir Vilniaus universitete, 1760–1764 m. – teologiją Braunsbergo (dabar Branievas) jėzuitų kolegijoje. 1769 m. filosofijos, 1773 m. teologijos ir kanonų teisės daktaras. 1772–1776 m. išspausdino gintų filosofinių tezių kelis rinkinius.

1764 m. pamokslininkas Rešliuje (dab. Varmijos Mozūrų vaivadija) – SJ, vėliau Vilniaus kilmingųjų kolegijoje dėstė retoriką, 1766–1769 m. – filosofiją ir matematiką Naugarduko jėzuitų kolegijoje, 1769–1777 m. – filosofiją Vilniaus universitete. 1777–1783 m. Edukacinės komisijos mokyklų rektorius Vilniuje. 1787 m. ar 1788 m. Livonijos kanauninkas. 1787–1790 m. mokyklų generalinis vizitatorius, jo vizitacijos raportai išspausdinti 1974 m. Išliko jo filosofijos paskaitų užrašų rankraščiai..

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Johanas Erdmanas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 542 psl.
**Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodekso komentaras** – Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodekso – pagrindinio Lietuvos civilinio proceso teisės šaltinio – komentaras. Parengtas turint tikslą, kad įgyvendinant darbo teisės normas būtų išvengta neaiškumų, dviprasmybių, Kodekso nuostatų neteisingo aiškinimo. Civilinio proceso kodekso komentaras yra Lietuvos teisės doktrinos dalis ir vienas iš Lietuvos civilinio proceso teisės šaltinių.

Išleido leidykla „Justitia".

Tomai
-----

* I tomas: I dalis. Bendrosios nuostatos, 2004 m.
* I tomas: II dalis. Procesas pirmosios instancijos teisme; III dalis. Teismų sprendimų ir nutarčių teisėtumo ir pagrįstumo kontrolės formos bei nagrinėjimo ypatumai, 2005 m.

Autoriai
--------

Komentarą parengė autorių kolektyvas. Jo dalį sudaro Vilniaus universiteto Teisės fakulteto nariai – mokslininkai ir praktikai (LAT ir Lietuvos apeliacinio teismo teisėjai), rengę Kodekso projektą:

* I tomo autoriai – Artūras Driukas, Egidijus Laužikas, Valentinas Mikelėnas, Vytautas Nekrošius ir Virgilijus Valančius
* II tomo autoriai – Vytautas Nekrošius, Egidijus Laužikas, Konstantinas Ramelis, Virgilijus Valančius, Artūras Driukas ir Česlovas Jokūbauskas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodekso komentaras, I tomas
2. ↑  Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodekso komentaras, II tomas
**Juozapas Žiogas** (1869 m. kovo 21 d. Gataučiuose – 1935 m. rugsėjo 21 d. Rudiškiuose) – kunigas, kraštotyrininkas, vienas pirmųjų lietuvių archeologų, draudžiamosios lietuviškos spaudos platintojas. Palaidotas Rudiškių Šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčios šventoriuje.

Biografija
----------

1878 m. įstojo į Šiaulių berniukų gimnaziją ir baigė penkias klases. Mokėsi Kauno kunigų seminarijoje, įšventintas kunigu 1895 m.

Kunigavo Alūkstoje, Elernoje, Kalnalyje, Rageliuose. Iš Žemaitijos 1899 m. Juozapas Žiogas perkeltas į Gaidę, 1904 m. paskirtas į Ragelius, kur dirbo ketverius metus. Iš čia jis vėl perkeltas į Žemaitiją ir gyveno Medingėnuose. Po to dar kunigavo Užventyje, Šiaudinėje, Joniškyje. Nuo 1929 m. kunigavo Rudiškiuose, kur ir mirė.

Švietėjiška veikla
------------------

Dar seminarijoje susipažino su lietuviška spauda. Domėjosi liaudies muzikos instrumentais, turėjo sukaupęs raginių indų kolekciją, rinko, užrašinėjo liaudies dainas.

Tyrinėjo Lietuvos praeitį, ypač jį domino archeologija: piliakalniai, kapinynai, pilkapiai. Rinko įvairius archeologinius radinius, sudarė didoką kolekciją, kurią prieš mirtį perdavė kun. K. Kupriui-Kuprevičiui, įpareigodamas perduoti Vytauto Didžiojo karo muziejui. Dalis rinkinių yra Šiaulių „Aušros" muziejuje.

Bendradarbiavo periodinėje spaudoje („Vilniaus žiniose", „Vienybėje", „Viltyje").

Atmintinos vietos ir paminklai
------------------------------

Kapas ir antkapinis paminklas Rudiškių Šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčios šventoriuje.

Šaltiniai
---------

Virginija Ramanauskaitė, Archeologas kunigas Juozapas Žiogas, ŽIEMGALA. 1999/1.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Mytilidae** |
| --- |
| Valgomoji midija (Mytilus edulis)Valgomoji midija (*Mytilus edulis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Moliuskai  *( Mollusca)* |
| Klasė: | Dvigeldžiai  *( Bivalvia)* |
| Poklasis: | Siūlažiauniai  *( Pteriomorphia)* |
| Būrys: | *Mytiloida*  *( Mytiloida)* |
| Šeima: | Midijiniai  *( Mytilidae)* |

 |

**Midijiniai** (*Mytilidae*) – dvigeldžių moliuskų klasės (lot. *Bivalvia*) šeima.

**Valgomoji midija** (*Mytilus edulis*) – Lietuvoje randama vienintelė rūšis. Paplitusi visur. Užauga iki 7,5 cm ilgio. Gyvena prisitvirtinusios prie akmenų bisuso siūlais. Minta potvyniu metu filtruodamos vandenį. Pradžioje midija yra plaukiojančios lervos stadijoje, vėliau bręsta ant po vandeniu esančių akmenų. Kad išsilaikytų ant kieto paviršiaus, midija gamina kietėjantį lipnų skystį.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Midijiniai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Los Organos* („Vargonai") La Gomeroje
La Gomeros reljefas
**La Gomera** (isp. *La Gomera*) – sala Atlanto vandenyne, antra mažiausia Ispanijai priklausančiame Kanarų salyne. Yra į vakarus nuo Tenerifės salos. Plotas 369,76 km². Sala vulkaninės kilmės, apskritimo formos. Aukštis iki 1487 m (Garachonajaus k.). Laurų giraitės. Krantai statūs, su įspūdingais eroziniais dariniais (*Los Organos*). La Gomeroje esantis Garachonajaus nacionalinis parkas yra įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Saloje gyvena 21,9 tūkst. gyventojų (2006 m.). Gyventojų tankumas – 55,32 žm./km². Pagrindinis miestas – San Sebastian de la Gomera.

La Gomeroje yra šios savivaldybės:

* Agulas
* Alacheras
* Hermigva
* San Sebastian de la Gomera
* Valjehermosas
* Valje Gran Rėjus

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: La Gomera** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |