recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Acca sellowiana** |
| --- |
| Amerikinė aka (*Acca sellowiana*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Mirtiečiai  *( Myrtales)* |
| Šeima: | Mirtiniai  *( Myrtaceae)* |
| Gentis: | Aka  *( Acca)* |
| Rūšis: | Amerikinė aka  *( Acca sellowiana)* |

 |

**Amerikinė aka** (*Acca sellowiana*) – mirtinių (*Myrtaceae*) šeimai priklausanti rūšis. Kartais priskiriama *Feijoa* genčiai. Paplitusi Paragvajuje, Brazilijos pietuose, Urugvajuje, Argentinos šiaurėje, drėgnuosiuose subtropiniuose miškuose.

Tai 2-3 m aukščio visžalis krūmas. Lapai sidabriškai balti, plaukuoti, auga ant 4-8 mm ilgio lapkočių. Vaisius – 4-6 cm ilgio pailga, sultinga, saldžiarūgštė uoga.

Amerikinės akos vaisiai vartojami švieži, iš jų gaminami džemai, uogienės. Auginama daugelyje šalių kaip vaisinis ir dekoratyvinis augalas.

* Augalas
* Žiedai
* Vaisiai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Amerikinė aka*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Phytolacca americana** |
| --- |
| Amerikinė fitolaka (Phytolacca americana)Amerikinė fitolaka (*Phytolacca americana*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Gvazdikažiedžiai  *( Caryophyllidae)* |
| Šeima: | Fitolakiniai  *( Phytolaccaceae)* |
| Gentis: | Fitolaka  *( Phytolacca)* |
| Rūšis: | Amerikinė fitolaka  *( Phytolacca americana)* |

 |

**Amerikinė fitolaka** (*Phytolacca americana*) – fitolakinių (*Phytolaccaceae*) šeimos augalų rūšis, kilusi iš Šiaurės Amerikos. 

Pavasarį iš šakniastiebyje esančių pumpurų išauga nauji stiebai. Lapai stambūs, ištisiniai, elipsės formos. Žiedai smulkūs, balti su žalsvu atspalviu, susitelkę į žvakes primenančias kekes. Žydi liepos – rugpjūčio mėn. 

Augalas rugpjūčio – rugsėjo mėn. sunokina uogų kekes, kurios iš pradžių būna rausvos, o vėliau tamsiai raudonos, o subrendusios – juodos, žvilgančios. Uogų sultys tamsiai raudonos spalvos, iš jų gaminami maistiniai dažai, tačiau dėl nuodingumo daugelyje šalių tai daryti uždrausta. Uogų kekės atrodo įspūdingai, neretai nuo svorio jos nulinksta. 

Augalas turi biologiškai aktyvių medžiagų. Visos dalys, ypač stiebai ir šaknys, yra nuodingos. Suvalgius didesnį kiekį uogų galima apsinuodyti. Amerikos indėnai[patikslinti!] vartojo augalą kaip vėmimą sukeliančią priemonę, gydė odos ligas. 

Amerikinė fitolaka

Nuorodos
--------
| **Šamašumkinas** |
| --- |
|  |
| Šamašumkino antspaudas |
| Sargonidai |
| Gimimo vardas | Šamaš-šuma-ukin |
| Gimė |  ? |
| Mirė | 648 m. pr. m. e.Babilonas, Asirijos imperija |
| Tėvai | Asarhadonas, Ešarhamatė |
| Religija | senovės Mesopotamijos religija |
| Babilono karalius |
| Ėjo pareigas | 668 – 648 m. pr. m. e. |
| Pirmtakas | Asarhadonas |
| Įpėdinis | Kandalanu |
|  |
|  **Vikiteka** | Šamašumkinas |

**Šamašumkinas** ( akad. *Šamaš-šuma-ukin* 'Šamašas įtvirtino vardą'; mirė 648 m. pr. m. e.) – Babilono karalius, valdęs 667–648 m. pr. m. e.

Karaliaus Asarhadono sūnus. Apie 653 m. pr. m. e. Šamašumkinas sukilo prieš savo siuzereną ir brolį Asirijos karalių Ašurbanipalą. Sukilimą palaikė dauguma Babilono pajungtų valstybių ir tautų: chaldėjų ir sirų valstybėlės, Egiptas, Elamas, Judėja, Lidija, Medija.

Sukilimui nepavykus, Ašurbanipalo kariuomenė apgulė Babiloną ir prasidėjus badui privertė Šamašumkiną pasiduoti. Karalius kartu su savo turtais ir sugulovėmis susidegino Babilono rūmuose.

Po jo mirties, panašu, imtasi *damnatio memoriae* praktikos – jo veidas skulptūrose nutrintas, asirų šaltiniuose jo vardo stengtasi neminėti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Šamašumukinas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013
2. ↑  *Shamash-shum-ukin*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
3. ↑  Zaia, Shana (2019). „Going Native: Šamaš-šuma-ukīn, Assyrian King of Babylon". *IRAQ*. 81: 247–268.
**Juridinių asmenų registras** - pagrindinis valstybės registras. 
Jame registruojami juridiniai asmenys, kaupiami, saugomi ir tvarkomi su jais susiję duomenys bei dokumentai.

Kūrimas
-------

Juridinių asmenų registras kuriamas sujungiant juridinių asmenų ir įmonių, neturinčių juridinio asmens teisių, registravimą šiose institucijose: Kultūros ministerijoje; Sveikatos apsaugos ministerijoje; Švietimo ir mokslo ministerijoje; Teisingumo ministerijoje; Ūkio ministerijoje; Lietuvos banke; Lietuvos statistikos departamente; apskričių viršininkų administracijose; savivaldybių institucijose.

Registruojančių institucijų turimus duomenis bei dokumentus perima Teisingumo ministerija teisingumo ministro nustatyta tvarka.

Juridinių asmenų registro steigėja yra Vyriausybė.

Juridinių asmenų registrą tvarko vadovaujančioji registro tvarkymo įstaiga – Teisingumo ministerija ir registro tvarkymo įstaiga – valstybės įmonė Registrų centras.

Juridinių asmenų registro duomenys, registre kaupiami dokumentai ir bet kuri kita registrui pateikta informacija yra vieša ir teikiama įstatymų bei kitų teisės aktų nustatyta tvarka.

Juridinių asmenų registro finansavimo tvarką nustato Vyriausybė.

Juridinių asmenų registras reorganizuojamas ir likviduojamas Vyriausybės nutarimu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juridinių asmenų registro įstatymas
| **Ipolitas Jundzilas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1846 m.Buivydai, Eišiškių parapija, Rusijos imperija |
| Mirė | 1898 m. balandžio 18 d. (~52 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | Gydytojas chirurgas |
|  |
| Alma mater | Dorpato universitetas |

**Ipolitas Jundzilas** (lenk. *Hipolit Jundziłł*, 1846 m. spalio 2 d. Buivyduose – 1898 m. balandžio 18 d. Vilnius, palaidotas Rasų kapinėse) – Lietuvos gydytojas chirurgas.

Biografija
----------

Tėvas Adomas Jundzilas, motina Petronėlė Radzikovska. Anksti netekęs tėvų 1858 m. buvo atiduotas auklėti į Bajorų institutą Vilniuje, vėliau mokėsi Vilniaus gimnazijoje, kurią baigė 1866 m. 1866–1872 m. Dorpato universitete studijavo zoologiją, vėliau – mediciną. Studijų metais priklausė korporacijai Konvent Polonia. Dvejus metus tobulinosi Berlyne pas žymius to meto klinicistus. 1873 m. Dorpato universitete parašė ir apgynė disertaciją „Ueber die Ermittelung einiger Bitterstoffe im Biere", gavo medicinos daktaro laipsnį. 1874–1875 m. – Vilniaus Savičiaus ligoninės gydytojas, 1875–1887 m. – Šv. Jokūbo ligoninės gydytojas, 1888–1898 m. – vyriausiasis gydytojas Savičiaus ligoninėje. Pirmasis Vilniuje atliko laparotomiją, paskelbė naują pūlingo pleurito gydymo būdą, Bazedovo ligą pradėjo gydyti chirurginiu būdu, atliko įvairių plastinių operacijų. 1879 m. Vilniaus gubernijos medicinos administracijos narys patarėjas, 1897–1898 m. Vilniaus medicinos draugijos pirmininkas. I. Jundzilo iniciatyva išleistas Vilniaus medicinos draugijos istorinis albumas (*Album Historicum Cesareae Societas Medicinae Vilnensis*).

Mirė 1898 m. balandžio 18 d. (balandžio 2 d. pagal Julijaus kalendorių) po širdies smūgio savo namuose Vilniaus g. Liko žmona Marija Pranciška Toplicka, sūnūs Zygmunt Jundziłł (1880–1953) ir Adomas Juozapas Jundzilas, dukros Teresė ir Janina. Palaidotas Rasų kapinėse šalia dukters Marijos.

Įamžinimas
----------

Ipolito Jundzilo memorialinė lenta Vilniaus šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčioje (skulptorius J. Arasimowicz (?–1915)).
Šalčininkų rajono Pabarės kaime Ipolito Jundzilo vardu pavadinta gatvė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Eišiškių RKB, 1846 m. 224 lapas, 142 įrašas
2. ↑  Выпускники Виленской 1-ой гимназии 1837–1903 гг.
3. ↑  Tartu Keiserlik Ülikool, Isiklikud toimikud: Üliõpilased
4. ↑  Dalia Triponienė. Ipolitas Jundzilas – žymus XIX a. pabaigos Vilniaus chirurgas. Mokslo Lietuva, 2005 m. gegužės 5-18 d. Nr. 9
5. ↑  Памятная книжка Виленской губернии, 1874–1898 m.
6. ↑  *Ipolitas Jundzilas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 773 psl.
7. ↑  Vilniaus Šv. Pilypo ir Jokūbo bažnyčios RKB, 1898 m. mirties metrikų knyga, 714 lapas, 14 įrašas
Kulkos pjūvis:  
1. Apvalkalas  
2. Švino užpildas  
3. Plieno šerdis
**Kulka** – kaunamoji šovinio dalis.

Būna kariškosios ir medžioklinės kulkos. Kariškosios kulkos būna paprastosios (vientisinės ir apvalkalinės) ir specialiosios (šarvamušės, padegamosios, šviečiamosios). Taip pat naudojamos ir plastikinės, išcentruotosios, sprogstamosios, su daliniu ar įpjautu apvalkalu ir kitokios.

Išcentruotųjų kulkų geometrinis centras nesutampa su kulkos masės centru. Smūgio metu pakinta trajektorija ir kulkos padėtis. Taip padaroma didesnė žaizda. Ekspansyviosios kulkos (minkštanosės ar dubianosės) bei kulkos su įpjautu apvalkalu smūgio metu susiploja ar sudūžta. Skeveldros padaro didesnę žalą nei įprastos kulkos. 1899 m. išcentruotąsias ir kulkas su daliniu ar įpjautu apvalkalu uždraudė naudoti Hagos konvencija.

Pagal kalibrą kulkos skirstomos į:

* mažo kalibro (iki 6,5 mm)
* vidutinio kalibro (6,5-9 mm)
* didelio kalibro (9-14,5 mm)

Medžioklinių graižtvinių šautuvų kulkos paprastai būna panašios į kariškų šautuvų kulkas. Medžioklinių lygiavamzdžių šautuvų kulkos gaminamos iš švino, būna apvalios arba pailgos. Pailgosios turi kreipiamuosius sparnelius, kurie įsuka kulką apie savo ašį, taip stabilizuodami kulkos lėkimo trajektoriją.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kulka** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5 6 7  *Kulka*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007
|  |
| --- |
| Stephanie Topalian |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Stephanie Nonoshita Topalian |
| Gimė | 1987 m. rugpjūčio 5 d. (35 metai)Los Andželas, Kalifornija, Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| Kilmė | Tokijas, Japonijos vėliava Japonija |
| Žanrai | popmuzika |
| Veikla | dainininkė, aktorė |
| Aktyvumo metai | 2007–dabar |
| Įrašų kompanija | SME Records |
| Susijusi veikla | Genealogy |
| Svetainė | stephanietopalian.com |

**Stephanie Topalian** (arm. Ստեֆանի Թոփալյան, g. 1987 m. rugpjūčio 5 d. Los Andžele), žinoma kaip **Stephanie** (jap. ステファニー) – armėnų kilmės Japonijos dainininkė ir aktorė.

Biografija
----------

Stephanie gimė 1987 metais Los Andžele, JAV, tačiau jos motina yra japonė, o tėvas – armėnas. Pastarojo tėvai iš Libano persikėlė būtent į Jungtines Amerikos Valstijas. Stephanie pradėjo dainuoti sulaukus 13 metų, būdama 19-os sudarė sutartį su „SME Records" Japonijoje. 2007 metais ji pelnė 49-ųjų Japonijos įrašų apdovanojimų statulėlę už pergalę geriausio naujo atlikėjo nominacijoje. Vėliau išleido 2 albumus. Atlikėjos dainos sulaukė didelės sėkmės japonų animacijos srityje. Jos pirmasis ir antrasis singlai „Kimiga Iru Kagiri" ir „Because Of You" tapo filmuko „Kiss Dum" baigiamosiomis dainomis. 2008 metais singlas „Friends" nuskambėjo „Gundam 00" seriale, pateko į geriausiųjų dainų dešimtuką.

Kaip aktorė Stephanie debiutavo 2009 metais filme „Pride", pastatytame pagal Yukari Ichijo komiksą, taip pat prisidėjo prie teminės dainos įrašymo.

2015 metais kaip grupės-projekto „Genealogy" narė dalyvavo 60-ajame „Eurovizijos" konkurse Vienoje.

Diskografija
------------

* 2008: *Stephanie*
* 2009: *Colors of my Voice*

Filmografija
------------

* 2009: *Pride*

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2016-04-09 iš Wayback Machine projekto.
| **Genipa americana** |
| --- |
| Amerikinė genipa (*Genipa americana*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Raudiniai  *( Rubiaceae)* |
| Gentis: | Genipa  *( Genipa)* |
| Rūšis: | Amerikinė genipa  *( Genipa americana)* |

 |

**Amerikinė genipa** (*Genipa americana*) – raudinių (*Rubiaceae*) šeimos medžių rūšis, auganti Amerikos selvoje (nuo Meksikos šiaurėje iki Peru ir Paragvajaus pietuose, taip pat Karibuose).

Tai nedidelis medis, paprastai užaugantis iki 15 m aukščio, retais atvejais iki 25 m. Kamienas cilindriškas, tiesus, 60 cm skersmens, su 1 m ilgio atramomis. Lapai lancelotiški, 20-35 cm ilgio ir 10-19 cm pločio, tamsiai žali. Žiedai balti, geltoni ar raudoni, su 5 vaniklapiais, kurių ilgis 5-6 cm, o plotis 1,2 cm. Vaisius – valgoma uoga, su stora žieve; 4-8 cm ilgio ir 4-6 cm pločio, pailga, kaštoninės spalvos. Viduje yra 40-80 baltos spalvos pailgų sėklų. Amerikinės genipos lapais minta *Aellopos fadus* drugiai.

Auga aliuviniuose dirvožemiuose, užliejamuose ruožuose. Auga greitai (subręsta per 3 metus).

Amerikinės genipos vaisiai valgomi, iš jų spaudžiamos sultys, daromi marmeladai, gėrimai, ledai, cukraus milteliai. Naudojama iš organizmo varant parazitinę kiauštakių šamažuvę. Vaisių sultys taip pat naudojamos prausimuisi, kūno dažymui, kaip repilentas nuo vabzdžių. Mediena tvirta, lanksti, lengvai apdirbama.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2009-05-08 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2005-12-15 iš Wayback Machine projekto.
| **Stepas Artiškevičius** |
| --- |
| Gimė | 1952 m. balandžio 6 d.Aukštigaliai, Jonavos raj. Lietuvos vėliava Lietuvos TSR, Sovietų Sąjunga |
| Mirė | 1981 m. rugpjūčio 6 d. (29 metai)Borkai, Maskvos sr. Rusijos vėliava Rusijos SFSR, Sovietų Sąjunga |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | Sporto lakūnas |
| Sritis | Akrobatinis skraidymas |
| Organizacijos | Kauno ATSK |
| Pareigos | lakūnas instruktorius |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| SSRS tarptautinės klasės sporto meistras (1979 m.) |

**Stepas Artiškevičius** (1952 m. balandžio 6 d. – 1981 m. rugpjūčio 6 d.) – Lietuvos sporto lakūnas.

Biografija
----------

Stepas Artiškevičius skraidyti pradėjo 1972 m. Kauno aeroklube, o 1976 m. jau dirbo lakūnu instruktoriumi. 1978 m. lakūnas pelnė bronzos medalį SSRS daugiakovės čempionate. Tais pačiais metais pateko į Sovietų Sąjungos nacionalinę rinktinę. 1979 m. laimėjo Lietuvos akrobatinio skraidymo čempionatą bei pirmą kartą tapo SSRS daugiakovės čempionu.

1981 m. žuvo Rusijoje treniruodamasis Europos čempionatui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LIETUVOS AKROBATINIO SKRAIDYMO FEDERACIJA[neveikianti nuoroda]
| **Stepas Graužinis** |
| --- |
| Gimė | 1910 m. sausio 1 d.Rusija Vilniuje |
| Mirė | 1985 m. gegužės 17 d. (75 metai)Lietuva Kaune |
|  |
| Veikla | Lietuvos dainininkas (tenoras), dirigentas, pedagogas |

**Stepas Graužinis** (1910 m. sausio 1 d. Vilniuje – 1985 m. gegužės 17 d. Kaune) – dainininkas (tenoras), dirigentas, pedagogas.

Biografija
----------

1916 m. tėvams grįžus į tėviškę, pradėjo lankyti Pusnės (Molėtų raj.) pradžios mokyklą ir pas mokytoją Bronių Urbonavičių mokytis smuikuoti. Vėliau vargonuoti mokėsi pas Giedraičių miestelio vargonininką Antaną Makačiną. Metus pasimokęs, savarankiškai pradėjo vargonininkauti Bijutiškio parapijoje, mokytojauti pradžios mokykloje ir dalyvauti kultūrinėje veikloje.

1930–1932 m. mokytojavo Giedraičių progimnazijoje, suorganizavo didelį chorą, pastatė Miko Petrausko operetę „Consilium facultatis" ir kitų scenos veikalų. Eksternu išlaikęs bendrojo lavinimo egzaminus, 1932 m. įstojo į Kauno muzikos mokyklą, o 1933–1942 m. studijas tęsė Kauno konservatorijoje. Studijavo kompoziciją (dėst. Juozas Naujalis ir Juozas Gruodis), dirigavimą (dėst. Nikodemas Martinonis), dainavimą (dėst. Orestas Marinis, E. Vittingas ir Petras Oleka), instrumentuotę (dėst. Juozas Tallat-Kelpša), fortepijoną (dėst. Balys Dvarionas).

Studijų metais buvo Kauno Švč. Trejybės bažnyčios vargonininko padėjėjas, dainavo restoranuose ir Jono Byros suorganizuotame vyrų vokaliniame kvartete, 1936–1941 m. vadovavo Kauno radiofono vyrų vokaliniam kvartetui, daug koncertavo. 1938 m. Rygoje, Berlyne ir Londone į plokšteles įdainavo lietuviškų dainų, su Povilu Četkausku akordeonais įgrojo lietuvių liaudies šokių.

Nuo 1941 m. kurį laiką Kauno jaunojo žiūrovo teatro muzikos dalies vedėjas, 1940–1944 m. Kauno muzikinės komedijos teatro chormeisteris, 1944–1970 m. Kauno muzikinio teatro dirigentas. Pastatė ir dirigavo 35 muzikinius veikalus – operetes, operas, baletus. Daug koncertavo kaip solistas Kauno radiofone ir visoje Lietuvoje, dirbo pedagoginį darbą.

Nuo 1940 m. mokytojavo Kauno 3-ojoje gimnazijoje, 1949–1950 m. dėstė Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje, 1953–1959 m. įvairias muzikos disciplinas Kauno pedagoginėje mokykloje, subūrė mergaičių vokalinį ansamblį ir duetą. Kurį laiką vadovavo Šaulių sąjungos chorui, 1959–1960 m. – Lietuvos veterinarijos akademijos vyrų chorui, o nuo 1960 m. – daugeliui įvairių Kauno įmonių estradiniams orkestrams ir vokaliniams ansambliams.

Stepas Graužinis pasireiškė ir kaip kompozitorius. Sukūrė dainų solistams, chorui ir vokaliniams ansambliams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
2. ↑  *Stepas Graužinis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 651
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Manhatano tiltas |
| --- |
|  |
| **Vieta** | Manhatanas, Niujorkas, JAV |
| **Ilgis** | 2 089 m |
| **Plotis** | 37 m |
| **Aukštis** | 102 m (bokštai) |
| **Pastatytas** | 1912 m. |

**Manhatano tiltas** (angl. *Manhattan Bridge*) – kabantis tiltas, esantis Niujorko mieste. Kerta Rytų upę. Tiltas jungia Žemutinį Manhataną su Bruklino rajonu. Manhatano tiltas buvo paskutinis iš trijų tiltų, kertančių žemesniąją Rytų upės dalį, iki jo buvo pastatyti Bruklino ir Viljamsburgo tiltai. Eismui tiltas buvo atidarytas 1909 m. gruodžio 31 d. Jis yra dviejų aukštų, viršutinėje tilto dalyje eina keturios eismo juostos, apatinėje dalyje eina trys eismo juostos, keturios metro linijos (N, Q, B, D) bei pėsčiųjų ir dviračių takai.

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  Struktūros, kertančios Rytų upę |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Prieš srovę**Rutgerso gatvės tunelis | **Manhatano tiltas**  | **Pasroviui**Bruklino tiltas |

 |

 |
**Ak Kubekas** arba **Akiubekas** (tot. *Aqkübek*) – Astrachanės chanas 1532–1533, 1545–1546 m. 1547–1549 m.; Tiumenės chanas 1515–1550 m. Manoma, kad tas pats asmuo yra ir **Agrachanas**, minimas Riazanės kronikose.

Biografija
----------

Kilęs iš Čingizidų dinastijos šakos Tukatimuridų giminės Achmatovičių. Vyriausias Tiumenės chano Murtazos sūnus.

1514 m. mirus tėvui, valdžią perėmė jo dėdė Chadži Achmadas, tačiau 1515 m. jį nuvertė Astrachanės chanas Džanibekas. Remiamas kabardinų ir Tiumenės totorių bajorų, Ak Kubekas sugebėjo užimti sostą, pripažindamas Džanibeko viršenybę. Susidūrė su Volgos kazokų išpuoliais.

Silpnėjant Astrachanės chanatui ir sustiprėjus Nogajų Ordos murzų kovai, Ak Kubekas nusprendė kištis į šios valstybės reikalus. Jis sulaukė pagalbos iš kabardinų ir Gazikumucho valstybės, kurių dėka 1532 m. nuvertė Astrachanės chaną Kasimą II ir užgrobė valdžią. Bandė sustiprinti chano galią ir įtvirtinti nepriklausomybę nuo Nogajų Ordos. Vietoje to, 1533 m. nogajai, vadovaujami Saido Achmado Bėjaus, nuvertė Ak Kubeką, ir pasodino į sostą Abdulrachmaną.

Ak Kubekas grįžo į Tiumenę. Apie šį laikotarpį informacijos mažai. Galiausiai, 1545 m. nuvertė Abdulrachmaną, tačiau valdė neilgai. 1546 m. ​​jį nuvertė Jamgurčis. Galimai ėmė stigti palaikymo Tiumenės chanate, nes kreipėsi į Krymo chaną Sahibą I Girėjų, su kurio pagalba 1547 metais trečią kartą Ak Kubekas užėmė Chadžitarhano sostą. Tuo pačiu metu sugebėjo sustiprinti valdžią Tiumenėje.

1549 m. Jamgurčis, remiamas maskvėnų, sugrįžo į valdžią, o Nogajų Orda, vadovaujama Ismailo Bėjaus, užpuolė Tiumenės chanatą ir apiplėšė. Ak Kubekas stepėje veikė iki pat savo mirties 1550 m. Jo sūnus Abdula perėjo į Maskvos tarnybą.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Astrachanės chanatas
* Kasimas II (Astrachanės chanas)

Nuorodos
--------

* Похлёбкин В. В. Татары и Русь. Глава 3. — Москва. «Международные отношения» 2000 г.
* Идрисов Ю. М. Тюменское владение между Волгой и Кавказом: рождение и гибель государства//Средневековые тюрко-татарськие государства. № 6. 2014 — С.80—83
* Почекаев Р. Ю. Цари ордынские. Биографии ханов и правителей Золотой Орды. — СПб.: Евразия, 2010. — 408 с. — ISBN 978-5-91852-010-9.
* Astrachanės chanatas Archyvuota kopija 2009-02-06 iš Wayback Machine projekto.
* Обретение Астрахани Archyvuota kopija 2017-01-16 iš Wayback Machine projekto.. Pagal P.H. Chlebnikovo medžiagą „Astrachanė senoje gadynėje" (1907 m.)

| Karališkieji titulai |
| --- |
| Prieš tai:**Kasimas II** | **Astrachanės chanas**1532–1534 | Po to:**Abdulrachmanas** |
| Prieš tai:**Šeichhaidaras** | **Astrachanės chanas**1541–1544 | Po to:**Jamgurčis** |
**Elektroninė komercija** – prekių ar paslaugų pirkimas bei pardavimas internetu.

Internetinė prekyba plėtojasi ne viena dešimtmetį, tačiau tik 1995 m. buvo įkurta didžiausia internetinių aukcionų bendrovė „eBay" ir didžiausia el. komercijos bendrovė „Amazon", o 1998 m. el. mokėjimų bendrovė „PayPal". 2000 m. sprogo interneto bendrovių burbulas, kuomet subliuško ištisa virtinė nepelningų el. komercijos startuolių. 2002 m. laikomi tikrosios el. komercijos pradžia, 2008 m. – mobiliosios komercijos, kai pasirodė „Apple" bendrovės telefonas „iPhone".

2015 m. 32 % Lietuvos gyventojų įsigijo prekių arba paslaugų internetu. Tais pačiais metais 65 % Europos sąjungos gyventojų apsipirkinėjo internetu. Spėjama, kad 2016 m. bendra apyvarta ES pasieks €500 mlrd. ribą. 2015 m. el. prekybos pardavimai JAV sudarė 7,5 % visų mažmeninės prekybos pardavimų, tačiau pastarieji pardavimai davė daugiau pajamų avalyne, drabužiais bei elektronikos prekėmis prekiaujančioms įmonėms. Kiti analitikai teigia, kad el. pardavimai sudaro apie 40 % visų mažmenos pardavimų, jeigu būtų atmestos rečiau internetu parduodamas prekės – maistas, gėrimai ir statybines medžiagos. 2016 m. JAV buvo pirmieji metai, kai išmaniųjų telefonų vartotojai atnešė daugiau pajamų el. komercijos bendrovėms nei asmeninių kompiuterių naudotojai.

Lietuvoje lankomiausios vietinės internetinės parduotuvės 2017 m. pradžioje buvo (pagal *webconsulting.lt*) 1. Pigu.lt, 2. Senukai.lt, 3. Perlas.lt, 4. Varle.lt, 5. Skytech.lt. 6. Tele2.lt, 7. Topocentras.lt, 8. 1a.lt, 9. Omnitel.lt, 10. Rde.lt.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Kas yra Elektroninė Prekyba?". *Verslo žinios*. Nuoroda tikrinta 2016-07-30.
2. ↑  „Ištrauka iš MRU e. komercijos praktikos paskaitos apie e. komercijos istoriją.". *Scribd*. Nuoroda tikrinta 2016-07-30.
3. ↑  „Elektroninės prekybos tendencijos Lietuvoje: kaip keičiasi vartotojai". *BZN Start*. Nuoroda tikrinta 2016-07-30.
4. ↑  Banjo, Shelly (2016-03-02). „A Fool's Hope For Retail Resurgence". *Bloomberg Gadfly*. Nuoroda tikrinta 2016-07-30.
5. ↑  „Smartphones Overtake Computers as Top E-Commerce Traffic Source". *Bloomberg*. Nuoroda tikrinta 2016-07-30.
| Lieporų bajorkaimis |
| --- |
|  Senoji bajoro Stanislovo Gosicko sodyba Lieporų bajorkaimyje |
| Vieta | Lieporai, Joniškio rajonas |
| Įkurtas | 1572 m. |
| Rūmų stilius | etninis |
| Bajorų giminės | Gravrogkai |
| Parkas | sunykę |
| Pastatų būklė | pastatai neišliko |
| Savininkas | privatūs |

Buv. **Lieporų bajorkaimis** yra Šiaurės Lietuvoje, Joniškio r. Kriukų sen. Lieporų kaime, greta plento  **209**  Joniškis–Žeimelis–Pasvalys , 21,6 km į šiaurės rytus nuo Joniškio.

Istorija
--------

1572 m. Upytės paviete minimas kaimas Lieporų lauke, 1588 m. – 3 brolių Galkontų pasidalytas Lieporų dvaras, taip pat ir kaimas, 1611 m. Justo Drovės Skakų Lieporų dvaras. 1677 m. Lieporų lauke nurodyti 33 bajorai, iš jų 13 Lieparskių pavarde. 1690 m. Lieporų lauke surašyti 24 bajorai, iš kurių tik 2 turėjo valstiečių (iš viso 34 dūmai).

1775 m. Upytės pavieto dūmų surašyme Lieporų bajorkaimyje (*Okolica Lepary*) minimi 3 dūmai.

1790 m. Upytės pavieto dūmų surašyme surašyta 11 dūmų (Jurgio Sabanskio, Onos Lieparskienės, Mykolo Gosicko, Rafaelio Kojalavičiaus, Rafaelio ir Juozapo Minginų, Juozapo Satkovskio (Satkausko), Jonas Gierlaukio, Martyno ir Vaitiekaus Leparskių, Jurgio Butkevičiaus).

1848 m. surašant Šiaulių aps. dvarus, Lieporų bajorkaimyje surašyti bajorų Servatijaus Gosicko (60 dešimtinių, su 7 valstiečiais), Gravrogkienės (30 dešimtinių, 7 valstiečiai), Jono Satkovskio (32 dešimtinės, 2 valstiečiai), Vincento Mingino (30 dešimtinių, 4 valstiečiai).

1868 m. Servatijus Gosickis valdė 34,5 deš. dirbamos žemės ir 2 deš. miško), Mykolas Gosickis (34,5 ir 2 deš.), Dominykas Kojelavičius (27,5 ir 1 deš.), Vincentas Minginas (25,5 ir 1 deš.), Julija Mingilienė (34,5 ir 2 deš.), Baltramiejus Stanevičius (11 deš.), Ona Stanevičienė (23 ir 1 deš.), Jonas Satkovskis (28,5 ir 1 deš.), Ipolitas Stankevičius (23 ir 1 deš.).

Nuorodos
--------

1. ↑  Misius K. Vietovės. *Joniškio kraštas*. Kaunas: Žiemgalos leidykla, p. 2011, p. 82–83.
2. ↑  Vasiliauskas E. *Medvilionių dvaras: nuo bajorkaimio iki kultūros židinio*. Liaudies kultūra, 2016, Nr. 3, p. 54–68.

Literatūra
----------

* Misius K. Vietovės. *Joniškio kraštas*. Kaunas: Žiemgalos leidykla, p. 2011, p. 82–83.
* A. Šimeliūnas. Iš Joniškio krašto kaimų istorijos. Kriukų valsčiaus kaimai. Iš: Žemygala, 2013, Nr. 1–2(15–16).
* Vasiliauskas E. *Medvilionių dvaras: nuo bajorkaimio iki kultūros židinio*. Liaudies kultūra, 2016, Nr. 3, p. 54–68.
Referendumo vartai Karolio V gynybinėje sienoje. Pavadinti 1967 m. vykusiam Gibraltaro referendumui atminti
Nacionalinėmis spalvomis nudažytas automobilis Gibraltaro referendumo proga
**1967 m. Gibraltaro suverenumo referendumas** – 1967 m. rugsėjo 10 d. vykęs Gibraltare referendumas, kuriame buvo klausiama, ar šios teritorijos žmonės norėtų būti valdomi Ispanijos, išlaikydami Didžiosios Britanijos pilietybę ir specialų Gibraltaro statusą Ispanijos sudėtyje, ar pripažinti britų suverenitetą su savivaldos institucijomis.

Istorija
--------

Pagal Jungtinių Tautų Generalinės asamblėjos rezoliuciją nr. 2070, patvirtintą 1965 m. gruodžio 16 d. 1966 m. Ispanijos ir Didžiosios Britanijos vyriausybės pradėjo oficialias derybas dėl Gibraltaro statuso. Ispanijos užsienio reikalų ministras Fernando Castiella pateikė britų vyriausybei oficialų pasiūlymą, į kurį buvo įtrauktos 3 sąlygos:

* Utrechto sutarties atšaukimas ir vėlesnis Gibraltaro grąžinimas Ispanijai.
* Didžiojo Britanijos Karališkojo laivyno bazės buvimas Gibraltare, jo naudojimas, priklausomi nuo konkretaus Anglijos-Ispanijos susitarimo.
* Susitarimas dėl Gibraltaro gyventojų teisių, kurias garantuoja Jungtinių Tautų Organizacija, jų pilietybės klausimų, kultūrinių, socialinių ir ekonominių interesų Gibraltare ir kur nors kitur Ispanijoje.

Derybų laikotarpiu buvo tariamasi su F. Franko valdoma Ispanija, kuomet buvo suvaržytos jos piliečių teisės, tuo tarpu Gibraltare žmonėms jų demokratines laisves garantavo britų vyriausybė. Be to, nors ispanų ekonomika ir augo, bet buvo silpnesnė, ir jos paprasti piliečiai pasienyje gyveno gana vargingai.

Tokiu būdu, Gibraltaro žmonėms buvo pasiūlyta perduoti teritorijos valdymą Ispanijai pagal jos vyriausybės pasiūlytas sąlygas arba ir toliau išlaikyti savo ryšius su Didžiąja Britanija ir demokratinėmis vietos institucijomis, Britanijai išsaugant savo dabartines pareigas.

Rezultatai
----------

Referendume dalyvavo 12 672 registruoti rinkėjai (73,4 proc.), 99,64 proc. iš jų pasisakė už Didžiosios Britanijos suverenitetą Gibraltare. 1969 m. buvo priimta nauja konstitucija. Paskelbta Gibraltaro nacionalinė diena, kuri kasmet nuo 1992 m. švenčiama rugsėjo 10 d. siekiant paminėti Gibraltaro suverenumo referendumą.

1969 m. F. Franko režimas uždarė Ispanijos ir Gibraltaro sieną, nutraukė visus ryšius ir smarkiai apribojo judėjimą. Siena dar nebuvo visiškai atnaujinta iki pat 1985 m. vasario, dešimt metų po F. Franko mirties.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Garcia, Joseph (1994). *Gibraltar - The Making of a People*. Gibraltar: Medsun.
2. ↑  George Hills (1974). *Rock of Contention. A History of Gibraltar*. London: Robert Hale. p. 456. ISBN 0-7091-4352-4.
3. ↑  United Kingdom Secretary of State for Foreign Affairs (1966). *Gibraltar talks with Spain (May-October 1966). Presented to Parliament by the Secretary of State for Foreign Affairs by Command of Her Majesty*. London: Her Majesty's Stationery Office. p. 36.
4. ↑  Antonio Cassese (1998) Self-Determination of Peoples: A Legal Reappraisal Cambridge University Press, p208

Nuorodos
--------

* 1967 m. Gibraltaro referendumas (*youtube.com*)
| **Jurga Žąsinaitė** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Jurga Žąsinaitė |
| Visas vardas | Jurga Žąsinaitė-Gedminienė |
| Gimė | 1975 m. lapkričio 14 d. (47 metai)Rubikiai, Anykščių rajonas |
| Tautybė | lietuvė |
|  |
| Veikla | rašytoja, literatūrologė |
| Sritis | senoji lietuvių literatūra |
|  |
| Išsilavinimas | h. mokslų daktarė |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Jurga Žąsinaitė-Gedminienė** (1975 m. lapkričio 14 d. Rubikiuose, Anykščių raj.) – rašytoja, humanitarinių mokslų daktarė, senosios lietuvių literatūros tyrinėtoja.

Biografija
----------

1993 m. baigė Anykščių Antano Vienuolio vidurinę mokyklą. 1994–1998 m. studijavo Vilniaus universitete Filologijos fakultete lietuvių kalbą ir literatūrą, įgijo lituanistikos bakalauro išsilavinimą. 1998–2000 m. ten pat tęsė studijas magistrantūroje, įgijo filologijos magistro išsilavinimą. 

2004–2008 m. J. Žąsinaitė gyveno Veksforde (Airija) ir dirbo vertėja. Grįžusi į Lietuvą, tęsė studijas Vilniaus universitete Filologijos fakulteto doktorantūroje, parengė ir 2014 m. apgynė disertaciją „Gardinas – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kultūros centras (XVIII a. antroji pusė)". Stažavosi Varšuvos universitete (Lenkija, 2010 m.), Minsko valstybiniame universitete (Baltarusija, 2010 m.).

Nuo 2009 m. ji yra kasmet vykstančių respublikinių lietuvių kalbos ir literatūros olimpiadų vertinimo komisijų narė.

Jurga Žąsinaitė rašo poeziją ir prozą. Jos kūrybai būdinga vizijinė filosofinė mintis, tekstai gana kontrastingi, tačiau pilni ekspresijos, pojūčių, saviškai modifikuoto lyrizmo. Jos kūriniai reprezentuoja ir naujųjų išeivių, emigrantų patirtis, transformuotą kosmopolitišką mentalitetą.

Jurgos Žąsinaitės literatūros mokslo ir publicistikos tekstai, recenzijos spausdinami kultūros, istorijos leidiniuose „Metai", „Šiaurės Atėnai", „7 meno dienos", „Voruta", mokslo leidiniuose „Literatūra", „Darbai ir dienos", „Senoji Lietuvos literatūra", „Oikos – lietuvių migracijos ir diasporos studijos", religijos, kultūros ir visuomenės gyvenimo mėnraštyje „Naujasis Židinys-Aidai", publikuojami interneto žiniasklaidoje.

Bibliografija
-------------

* *Akmeniniai Avondalio namai*. Vilnius, Gimtasis žodis, 2008. ISBN 978-955-16-229-2;
* *Azuritijos kardinolai*. Vilnius, Lietuvos rašytojų sąjunga, 2017. ISBN 978-9986-39-935-3.
* *Memento Grodno. Dingusi Lietuvos Gardino istorija.* Kaunas, Obuolys, 2019. ISBN 978-609-484-048-7.
* *Pertako piemuo.* Utena, Kamonada, 2021. ISBN 978-609-8011-79-1.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Rimantas Vanagas. Apie emigranto duoną, žodžio meistrystę ir dar kai ką. „Pasaulio anykštėnas", 2017, kovo, balandžio nr.
3. ↑  Antanas Tyla. Emigracija ir žmoniškumas dr. Jurgos Žąsinaitės romane „Azuritijos kardinolai".
Koordinatės: 55°53′49″š. pl. 23°14′55″r. ilg.﻿ / ﻿55.89694°š. pl. 23.24861°r. ilg.﻿ / 55.89694; 23.24861

Lieporių liepos
**Lieporių liepos** – trys išskirtinės liepos, valstybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas, esantis Šiaulių miesto pietvakariuose, Lieporių kaime, apie 0,4 km į pietvakarius nuo kelio  **A12**  Ryga–Šiauliai–Tauragė–Kaliningradas . Medžiai stovi atvirame lauke, pastebimi iš toli. Liepos saugotinos kaip išskirtinių matmenų ir amžiaus medžiai, pažinimui reikšminga kraštovaizdžio puošmena. Lieporių liepos paskelbtos saugomomis Gamtos apsaugos komiteto prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos 1971 m. birželio 23 d. įsakymu Nr. 140. Prie liepų įrengtas informacinis stendas, liepų apsaugos teritorija pažymėta riboženkliais.

Istorija
--------

Kaimo apylinkėse liepų augta nuo seno. Į šiaurės vakarus nuo liepų yra saugoma Lieporių senovės gyvenvietė. Archeologai čia buvusio IV a. šulinio dugne yra atradę iš liepos žievės padarytą kibirėlį. Kalbininkas Kazimieras Būga kaimo pavadinimą kildino nuo žodžio liepa. Vietiniai žmonės mena, kad liepas pasodino Tarasiukas (Tarasevičius) ant savo sodybinės žemės rėžio ribos. Liepos ribojosi ir su Urbonų ūkiu. Seniau prie liepų buvo kūdra, naudota linams merkti, ir jauja linams džiovinti. 

Daugelį metų liepų aplinka buvo apleista, aplink jas buvo verčiami iš laukų atgabenti akmenys, aplink augo krūmai. 2010 m. vandalams padegus vienos iš liepų drevę, dėl saugumo buvo nupjautas vienas liepos kamienas. 2014 m. gamtos ir kultūros paveldo klubas „Aukuras" ėmėsi iniciatyvos įprasminti Lieporių liepas. Birželio 6 d. minint Pasaulinę aplinkos apsaugos dieną, buvo suorganizuotas renginys „Susitikime po Lieporių liepomis". Buvo tvarkoma liepų aplinka, šienaujama, šalinamos atžalos, surinktos šiukšlės, pastatyta informacinė lenta, pažymėta apsaugos teritorija.

Duomenys
--------

* Medžių rūšis – mažalapės liepos
* Kamienų apimtys 1,3 m aukštyje:
	+ I liepa – 4,95 m
	+ II liepa – 1,8 m
	+ III liepa – 2,9 m
* Medžių aukščiai:
	+ I liepa – 22 m
	+ II liepa – 17 m
	+ III liepa – 16 m
* Amžius – 150–200 metų

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2015-04-02 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Šiauliuose nyksta vienintelis gamtos paminklas

Nuorodos
--------

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras Archyvuota kopija 2021-01-26 iš Wayback Machine projekto.
* Žemės menas įprasmino Lieporių liepas

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŠiaulių miesto savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Rėkyvos botaninis-zoologinis |
|  |
| Gamtos paveldo objektai | 
Lieporių liepos |

 |
| Manikos provincija*Província de Manica* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Mozambiko vėliava Mozambikas |
| **Administracinis centras** | Šimojas |
| **Savivaldybių skaičius** | 10 |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 1 945 994 |
| **Plotas** | 61 661 km² |
| **Tankumas** (2017) | 32 žm./km² |

**Manikos provincija** (port. *Província de Manica*) yra Mozambiko centrinėje dalyje, Zimbabvės pasienyje. Administracinis centras – Šimojas.

Etimologija
-----------

Pavadinimas kilo iš ikikolonijinės čia egzistavusios Manikos karalystės, kurią sukūrė manjikų etninė grupė. Ši etninė grupė, kalbanti savita manjikų kalba, yra laikoma šonų (didžiausia etninė grupė gretimoje Zimbabvėje) subetnosu. Istorinis manjikų gyvenamas Manjikalandas apima ne tik Mozambiko Maniką, bet ir gretimą Zimbabvės Manikalando provinciją.
  



|   Mozambiko provincijos | Flag of Mozambique |
| --- | --- |
| | Gaza | Injambanė | Kabo Delgadas | Manika | Maputu (miestas) | Maputu | Nampula | Njasa | Sofala | Tetė | Zambezija |

Šaltiniai
---------

1. ↑  MOZAMBIQUE, *citypopulation.de*
Sundarbanai, Bangladešas
Mangrovių sengirė Filipinuose
**Mangrovės** – ekosistema, kurią sudaro medžiai ir krūmai, augantys tropinėse bei subtropinėse srityse, vandenynų, jūrų pakrantėse, sūraus vandens upių žiotyse, maršose. Sudaro mangrovines pelkes ir mangrovių sąžalynus.

Mangrovę sudaro prie potvynių ir atoslūgių bei sūraus vandens prisitaikę augalai, daugiausia tikrieji halofitai. Dauguma mangrovių augalų priklauso rizoforinių šeimai, turi raizgytas orines ir pridėtines kvėpuojamąsias šaknis, jų stiebai ir šakos su daug lenticelių. Potvynių metu mangrovių sąžalynai būna užliejami. Dėl to sėklos dažniausia sudygsta dar joms kabant ant augalo, išaugina ilgą storą šaknį, kad krisdamos įsmigtų į minkštą gruntą ir jų nenuneštų atoslūgio vanduo.

Mangrovės stabdo krantų eroziją, saugo nuo potvynių. Jos taip pat sušvelnina bangų mūšą per audras ir yra prieglobstis žuvų mailiams. Be to, jose aptinkama daug įvairių gyvūnų, ypač vėžiagyvių, moliuskų, samangyvių, pasitaiko savitai prisitaikiusių žuvų (pvz. dumblašokliai). Mangrovėse augalų rūšių įvairovė nedidelė, apie 110 rūšių augalų, iš kurių apie 50 yra prisitaikę augti tik šio tipo buveinėse. Būdingi mangrovių augalai: rizofora, avicenija, *Laguncularia*, nipa, *Sonneratia*, *Excoecaria*, puošna, ragūnis ir kt.

Mangrovėms kelia pavojų jų kirtimas, pakrančių urbanizacija. Labiausiai pažeidžiamos Pietryčių Azijos mangrovės, pastarajame regione esti apie 50 % visų mangrovių biomo ploto. Jos taip pat paplitę kitose Azijos regionuose, Šiaurės ir Pietų Amerikoje, Afrikoje, Australijoje, taip pat Indijos ir Ramiojo vandenynų bei jiems priklausančių jūrų salų pakrantėse. Didžiausi mangrovių biomo plotai priklauso Indonezijai, Brazilijai, Malaizijai, Papua Naujajai Gvinėjai.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Mangrovė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-05-02.
2. 1 2 3  „Mangrove". *Britannica*. Nuoroda tikrinta 2022-05-08.
3. 1 2  Hamilton, Stuart E; Casey, Daniel (2016). „Creation of a high spatio-temporal resolution global database of continuous mangrove forest cover for the 21st century (CGMFC-21)". *Global Ecology and Biogeography* **25** (6): 729–38. arXiv:1412.0722. doi:10.1111/geb.12449.  Nežinomas parametras `|s2cid=` ignored (pagalba)



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mangrovė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

**Elektroninis originalas** arba **skaitmeniniu parašu pasirašytas elektroninis dokumentas** yra loginė duomenų struktūra, apimanti bet kokius duomenis ir juos pasirašiusių esybių skaitmeninius parašus.
Paprastai tai yra failas-konteineris (pvz. ZIP tipo failas arba XML tipo failas), savyje talpinantis duomenis ir jų parašus.

Lietuvos Respublikos Archyvų departamentas rengia rekomendacijas pasirašytų elektroninių dokumentų specifikacijoms. Šios rekomendacijos padės pasiekti minimalų įvairių gamintojų programinės įrangos suderinamumą, išvengiant įvairių formatų „karo". Lietuvoje elektroniniams parašams saugoti rekomenduojami XAdES tipo elektroninio parašo formatai (ETSI TS 101 903).

Paprastai elektroniniai originalai saugomi skaitmeninėse laikmenose, pritaikytose kompiuteriniam naudojimui, tačiau toks dokumentų saugojimo būdas yra problema, jei elektroninio originalo gavėjas neturi priemonių tokiems originalams išsaugoti (pvz. įmonė neturi elektroninės dokumentų valdymo sistemos (EDVS)).

Tokiems atvejams išspręsti egzistuoja teorinė galimybė panaudoti popierių kaip skaitmeninės informacijos laikmeną. Tam panaudojami QR kodai ar panašios informacijos užkodavimo technikos, leidžiančios popieriuje išsaugoti pakankamai didelius informacijos kiekius. Jei vėliau tokio ant popieriaus atspausdinto elektroninio originalo turėtojas sugalvoja pakeisti informacijos nešėją – užtenka tokį „dokumentą" nuskenuoti ir jis specialios programos pagalba konvertuojamas į skaitmeninį pavidalą.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Verlibras** (pranc. *vers libre* 'laisvosios eilės') – eiliavimas be aiškios sistemos.

Nuo prozos tokį eiliavimą skiria intonacinės ypatybės: simetriškas, periodiškas kalbos bangavimas (stipryn–silpnyn, aukštyn–žemyn), sintaksinių pakartojimų ir paralelizmų poetika, sintaksinių kalbos vienetų simetrija, jų reikšminės opozicijos. Verlibru parašytuose kūriniuose būna savitai suderintų įvairių eilėdaros sistemų bei metrų. Labai svarbi semantinė ir sintaksinė kalbos struktūra, jos grafinė išraiška. Verlibras turi panašumo į silabotoninės eilėdaros laisvąsias eiles, kartais manoma, kad tos eilėdaros sistemos nesiskiria.

Verlibras pradėtas vartoti XVIII a. vid. Pradininku laikomas amerikiečių poetas Voltas Vitmenas, išleidęs knygą „Žolės lapai" (1855). Verlibras ypač paplito XX a. Juo modernioji poezija stilistiškai atsiriboja nuo klasikinės poezijos.
Koordinatės: 54°54′35″ š. pl. 25°6′39″ r. ilg.﻿ / ﻿54.90972°š. pl. 25.11083°r. ilg.﻿ / 54.90972; 25.11083


| Juodės III tvenkinys |
| --- |
|  |
| Vieta | Lietuva (Širvintų rajonas) |
| Plotas | 0,105 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,11 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2,1 m |
| Didžiausias gylis | 4,4 m |
| Įteka | Juodė II, bevardis upelis |
| Išteka | Juodė II |

**Juodės III tvenkinys** arba **Verbalaukio tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Širvintų rajone, 5 km į šiaurės rytus nuo Maišiagalos. Sudarytas užtvenkus Juodės II upę (Tolos intakas, Musės baseinas) 4,3 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,92 km, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 125,9 m. Krantai aukšti. Pietinę tvenkinio dalį supa miškelis, vakariniame netoli užtvankos auga sodai. Aplinkui daugiausia plyti pievos. Priešsroviui už 0,28 km telkšo paskutinis iš 4 Juodės tvenkinių kaskados – Juodės IV tvenkinys, pasroviui iškart telkšo Juodės II tvenkinys. Pietvakarinėje pakrantėje įsikūręs Levaniškių kaimas, šiaurinėje – Barskūnų kaimas. Tvenkinio užtvanka eina kelias  **5230**  Paberžė–Barskūnai–Medžiukai .

Tvenkinys įrengtas 1973 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| **Jun Sokjolas윤석열** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1960 m. gruodžio 18 d. (62 metai)Seulas, Pietų Korėjos vėliava Pietų Korėja |
| Tautybė | korėjietis |
| Sutuoktinis (-ė) | Kim Keon-hee |
| Religija | katalikas |
|  |
| Veikla | teisininkas, politikas |
|  |
| Išsilavinimas | teisė |
| Alma mater | Seulo nacionalinis universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Yoon Suk Yeol |
| Parašas |
|  |

**Jun Sokjolas** (kor. 윤석열 = *Yoon Suk-yeol*, g. 1960 m. gruodžio 18 d. Seule) – Pietų Korėjos teisininkas, politikas, buvęs generalinis prokuroras (2019–2021 m.), dabartinis šalies prezidentas (nuo 2022 m.).

Biografija
----------

Gimė 1960 m. Seule, akademikų šeimoje. 1983 m. Seulo nacionaliniame universitete baigė teisės bakalauro studijas, o 1988 m. ten pat įgijo teisės magistro laipsnį. Nuo 1994 su pertraukomis dirbo Tegu, Busano, Seulo ir kitose prokuratūrose. Prisidėjo prie apkaltos buvusiai prezidentei Pak Kinhė rengimo. 2019–2021 m. ėjo šalies generalinio prokuroro pareigas. 2021 m. iškėlė siekį kandidatuoti prezidento rinkimuose, kuriuos nedidele persvara laimėjo 2022 m. kovą.

Prezidentavimas
---------------

Jun Sokjolas prezidento pareigas pradėjo eiti 2022 m. gegužės 10 d. Vienas iš pirmųjų daug visuomenės dėmesio sulaukusių sprendimų buvo prezidento rezidencijos perkėlimas iš ilgus metus tam naudoto komplekso, vadinamo *Mėlynuoju namu*, į Gynybos ministerijai priklausantį pastatą Seulo šiaurėje.

Savo kadencijos pradžioje Jun Sokjolas išsakė siekius stiprinti Pietų Korėjos santykius su JAV, siekti draugiškesnių ryšių su Japonija ir išlaikyti griežtą poziciją Šiaurės Korėjos atžvilgiu.

2023 m. liepos 11–12 d. lankėsi Lietuvoje, dalyvavo NATO viršūnių susitikime, susitiko su prezidentu Gitanu Nausėda.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Chronology of major events in President-elect Yoon Suk-yeol's biography, Yonhap News, 2022–03–10
2. ↑  What a Concert by K-Pop Legend Rain in South Korea’s Former Presidential Compound Says About the Country’s Politics, Time, 2022–06–17
3. ↑  Yoon Suk-yeol’s poor approval ratings undermine South Korea’s ambitious foreign policy agenda, East Asia Forum, 2022–09–19
4. ↑  Šalies vadovas susitiko su Pietų Korėjos Prezidentu[neveikianti nuoroda], LR Prezidento kanceliarija, 2023 m. liepos 12 d.


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Mun Džėinas** | **Pietų Korėjos prezidentas**nuo 2022 m. gegužės 10 d. | Po to:**–** |

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RPietų Korėja Pietų Korėjos prezidentai |
| --- |
|  |
| Presidential Seal of South Korea | 
I Singmanas • Heo Jeong (laikinasis) • Jun Boson • Pak Čionghy • Čoi Kjūha • Pak Čhunghunas (laikinasis) • Čion Duhanas • No Tėu • Kim Jongsamas • Kim Dedžiunas • No Mu Hionas • Goh Gun (laikinasis) • I Mjongbakas • Pak Kunhe • Hvang Kioan (laikinasis) • Mun Džėinas • Jun Sokjolas | Presidential Standard of South Korea |

 |
Koordinatės: 56°04′45″š. pl. 25°36′28″r. ilg.﻿ / ﻿56.079202°š. pl. 25.607684°r. ilg.﻿ / 56.079202; 25.607684

|  |
| --- |
| **Juodupės gimnazija** |
| Juodupės gimnazija herbasJuodupės gimnazija herbas |
| Juodupės gimnazija |
| **Adresas** | P. Cvirkos g. 16, Juodupė |
| **Direktorius(-ė)** | Dainora Mineikienė |
| **Mokinių skaičius** | 299 |
| **Įkūrimo data** | 1927 |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 30 |

Gimnazija 2014 m.
**Juodupės gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Rokiškio raj. Juodupėje, P. Cvirkos g. 16, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190249696.

Nuo 1927 m. pradžios mokykla, 1944–1953 m. septynmetė, 1953–1995 m. vidurinė, nuo 1995 m. gimnazija.

Istorija
--------

1927 m. pradžios mokykla iš Didsodės perkelta į Stoniškio kaimą, vėliau pavadinta Juodupės pradžios mokykla. Joje mokėsi apie 100 vaikų. Antrojo pasaulinio karo metu joje buvo 6 skyriai. 1944 m. pradinė mokykla perorganizuota į progimnaziją su keturiomis pradinės mokyklos ir I–IV progimnazijos klasėmis. Pirmuoju progimnazijos direktoriumi buvo Juozas Jurevičius. 1953 m. mokykla tampa priaugančia vidurine mokykla. Daugėjant mokinių, sunkėja darbo sąlygos. Mokykla pradeda dirbti dviem pamainom. 1957 m. išeina pirmoji 23–jų abiturientų laida. 

1958 m. direktoriumi paskiriamas jaunas mokytojas Petras Marcijonas, ką tik baigęs Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą. Mokykla dirba trimis pamainomis, nes vakarais dar dirba vakarinė (pamaininė) mokykla. Darosi ankšta. Direktoriaus iniciatyva prasideda beveik nenutrūkstančios statybos. 1961 m. pastatytas pirmasis keturių klasių, 1963 m. antras aštuonių klasių ir 1965 m. – trečias dešimties klasių priestatai. Pradedama dirbti viena pamaina, bet neilgai. 1979 m. pastatyta nauja mokykla, sporto salė, valgykla, išplečiamos dirbtuvės, įrengiamas automobilizmo kabinetas, stadionas. 

LR Švietimo ir mokslo ministerijos Kolegija 1997 m. gegužės 30 d. nutarimu Juodupės vidurinei mokyklai rugsėjo 1 d. suteikė gimnazijos statusą.

Direktoriai
-----------

* 1944 m. Juozas Jurevičius, Petras Baltušis, Antanas Pupienis, Vytautas Šilinis;
* 1953 m. Antanas Mulvinas, Bronė Kantauskaitė–Domantienė;
* 1958 m. Petras Marcijonas;
* 2001 m. Antanas Dabrega;
* 2005 m Alvydas Damoševičius;
* 2008 m. Diana Guzienė.

Žymiausi mokiniai
-----------------

* Algirdas Čiučelis, matematikas.

Nuorodos
--------

* Svetainė Archyvuota kopija 2007-07-05 iš Wayback Machine projekto.
| *Under the Iron Sea* |
| --- |
|  |
| Keane studijinis albumas |
| Išleistas | 2006 m. birželio 12 d. |
| Žanras | Piano rock, pop rock, electronica |
| Trukmė | 50 min. 30 sek. |
| Įrašų kompanija | Island |
| Prodiuseris | Keane  Andy Green |
| Keane chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Hopes and Fears (2004) | Under the Iron Sea (2006) | Perfect Symmetry (2008) |

 |

„**Under The Iron Sea**" yra 2-asis studijinis britų roko grupės Keane albumas, išleistas 2006 m. kuris iš karto debiutavo 1-oje Did. Britanijos albumų topo vietoje. Pasaulyje jo buvo parduota apie 2,7 mln. kopijų.

Dainos
------

1. „Atlantic" (4:13)
2. „Is It Any Wonder?" (3:08)
3. „Nothing In My Way" (4:02)
4. „Leaving So Soon?" (3:58)
5. „A Bad Dream" (5:04)
6. „Hamburg Song" (4:37)
7. „Put It Behind You" (3:35)
8. „The Iron Sea" (2:57)
9. „Crystal Ball" (3:53)
10. „Try Again" (4:26)
11. „Broken Toy" (6:07)
12. „The Frog Prince" (4:21)

Singlai
-------

Buvo išleisti singlai: „Atlantic" (internetinis singlas), „Is It Any Wonder?" (1-oji - Slovakijos, 2-oji -
„Euro Top 20", 3-oji - Did. Britanijos singlų tope), „Crystal Ball", „Nothing in My Way", „Try Again" (išleista tik Vokietijoje ir Šveicarijoje) ir „A Bad Dream".

Kiti faktai
-----------

Albumas, sutrumpintai vadinamas „UTIS", pakilo į 1-ą Did. Britanijos (tapo 2 kartus platininiu), Airijos (platininis) ir Olandijos (auksinis) albumų topo vietą, 2-ą - Šveicarijos (auksinis), 3-ą - Argentinos (auksinis), Belgijos, Vokietijos, Meksikos, Norvegijos, Portugalijos (platininis) ir Ispanijos (auksinis) albumų topo vietą, 

Pasaulyje albumo buvo parduota apie 2,7 milijono kopijų.

Nuorodos
--------

* Keane „Crystal Ball" vaizdo klipas
* Oficiali svetainė
* Keane music.lt profilis
* Oficialus Keane VEVO vaizdo klipų kanalas