recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| CenterGeorge Lyon |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant: Kanados vėliava Kanada** |
| Golfas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 1904 Sent Luisas | Vyrai |

**George Lyon** (1858 m. liepos 27 d. – 1938 m. gegužės 11 d.) – Kanados golfo žaidėjas, olimpinis čempionas.

Biografija
----------

George Lyon žaidė Kanados vyrų kriketo rinktinėje. 1898 m. - 1914 m. aštuonis kartus tapo Kanados nacionaliniu golfo čempionu. 

Sent Luise vykusiose trečiosiose moderniose 1904 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Lyon dalyvavo golfo varžybose. Vyrų vienetų varžybose sportininkas tapo olimpiniu čempionu. 1906 m. užėmė antrą vietą JAV golfo čempionate. 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Lyon turėjo būti vienintelis Kanados atstovas golfo turnyre. Paskutinę minutę varžybas boikotavo Jungtinės Karalystės golfo žaidėjai ir turnyras buvo atšauktas. TOK pasiūlė aukso medalį automatiškai skirti kanadiečiui, bet George Lyon atsisakė medalį priimti.

Nuorodos
--------

* Sports Reference svetainėje Archyvuota kopija 2020-04-18 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RGolfo čempionai vyrų individualiose varžybose |
| --- |
|  |
| 

* 1896
* 1900:  Charles Sands (USA)
* 1904:  George Lyon (CAN)
* 1908-2012
* 2016:  Justin Rose (GBR)
* 2020:  Xander Schauffele (USA)
 |

 |
George Russell|  
George Russell 2019 m. |
| Gimė | George Russell1998 m. vasario 15 d. (25 metai)Kings Linas, Anglija, Jungtinė Karalystė |
| Karjera Formulėje 1 |
| Tautybė | Jungtinė Karalystė Britas |
| Komanda | Mercedes |
| Automobilio numeris | 63 |
| Dalyvauta GP | 72 |
| Čempionas | 0 |
| Pergalių | 0 |
| Podiumai | 5 |
| Taškai | 162 |
| Pole pozicijos | 1 |
| Greičiausių ratų | 1 |
| Pirmas GP | 2019 m. Australijos Grand Prix |
| Paskutinis GP | 2022 m. Prancūzijos Grand Prix |

**Džordžas Raselas** (angl. *George Russell*; g. 1998 m. vasario 15 d. ) – Jungtinės Karalystės Formulės 1 pilotas, nuo 2022 m. sezono atstovaujantis Mercedes ekipai.

Savo lenktynininko karjerą britas pradėjo 2014 m. kai laimėjo Anglijos BRDC Formulės 4 čempionatą.

Vėliau porą metų D. Raselas lenktyniavo Formulės 3 čempionate, o 2017 m. nugalėjo GP3 serijos lenktynėse.

2018 m. britas tapo Formulės 2 čempionu, laimėjęs 7 lenktynes sezone.

2018 m. spalį buvo pranešta, kad D. Raselas taps naujuoju Williams komandos nariu.

Su Williams britas lenktyniavo 3 sezonus. 2021 m. sezone G. Raselas lenktynėse Belgijoje finišavo 2 vietoje ir iš viso sezone surinko 16 taškų.

Prieš 2022 m. sezoną su britu sutartį pasirašė Mercedes ekipa.

Šaltiniai
---------

1. ↑  George Russell joins Williams for Formula 1 2019
2. ↑  Mercedes announce George Russell will partner Lewis Hamilton in 2022

Šaltiniai
---------



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: George Russell** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Yaffa Eliach** |
| --- |
| Gimė | 1937 m. gegužės 31 d.Eišiškės, Antroji Lenkijos Respublika |
| Mirė | 2016 m. lapkričio 8 d. (79 metai) |
|  |
| Veikla | Istorikė, dėstytoja |

**Yaffa Sonenson-Eliach** (1937 m. gegužės 31 d. Eišiškėse, Antroji Lenkijos Respublika – 2016 m. lapkričio 8 d. Manhatane) – istorikė, dėstytoja.

Biografija
----------

Gimė 1937 m. gegužės 31 d. Eišiškėse. 1941 m. birželį vokiečiams užėmus Eišiškes, su šeima pasislėpė miestelio apylinkėse. 1944 m. sovietams užėmus Eišiškes šeima grįžo į miestelį ir tėvas prisijungė prie NKVD, tapo leitenantu ir žuvo kovoje su Armijos Krajovos kariais. 1946 m. emigravo į Palestiną, o 1954 m. į JAV. Istorijos bakalauro studijas baigė 1967 m. o magistro 1969 m. Bruklino koledže. 1973 m. Niujorko miesto universitete apsigynė daktaro disertaciją apie Rusijos intelektualų istoriją. Nuo 1969 m. Bruklino koledžo istorijos ir literatūros judaizmo studijų profesorė. 1978–1979 m. buvo JAV prezidento Jimmy Carter suformuotoje komisijoje Holokausto nusikaltimams ištirti. Parašė nemažai straipsnių, dalyvavo dokumentinių filmų kūrime, parašė kelis straipsnius į Encyclopaedia Judaica. 1998 m. parašė knygą *Once There Was a World: A 900-Year Chronicle of the Shtetl of Eishyshok* apie žydų gyvenimą Eišiškėse. Vašingtone įsikūrusiam Holokausto muziejui padovanojo apie 1,500 nuotraukų iš žydų gyvenimo Eišiškėse. 1953 m. ištekėjo už David Eliach, dukra Smadar Rosensweig istorijos profesorė, sūnus Yotav Eliach mokyklos direktorius.

Darbai
------

* *Eishet ha-Dayag (The Fisherman’s Wife)*. 1965.
* *The Last Jew: A Play in Four Acts*, su Uri Assaf (Tel-Aviv, 1975). 1977.
* *Liberators: Eyewitness Accounts of the Liberation of Concentration Camps* 1981
* *Hasidic Tales of the Holocaust* 1988
* *We Were Children Just Like You* 1990
* *There once was a world: A 900-Year Chronicle of the Shtetl of Eishyshok* 1998

Nuorodos
--------

* Biografija (ang.)
| Klausučių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Klausučių piliakalnisKlausučių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°10′39.4″ š. pl. 24°42′06.2″ r. ilg.﻿ / ﻿56.177611°š. pl. 24.701722°r. ilg.﻿ / 56.177611; 24.701722Koordinatės: 56°10′39.4″ š. pl. 24°42′06.2″ r. ilg.﻿ / ﻿56.177611°š. pl. 24.701722°r. ilg.﻿ / 56.177611; 24.701722 |

 |
| Vieta | Biržų rajonas |
| Seniūnija | Širvėnos seniūnija |
| Aukštis | 5 m |
| Naudotas | I tūkst. |

  

**Klausučių piliakalnis (Velnio Pilis)** - piliakalnis Biržų rajone, Širvėnos seniūnijoje, netoli Klausučių kaimo.
Papėdėje piliakalnis apjuostas 7–8 m pločio, 1 m gylio grioviu. Šlaitai statūs, 5 m aukščio, kai kur apardyti apkasų.

Piliakalnis įrengtas atskiros raistų juosiamos kalvos V gale. Aikštelė ovali, pailga PR–ŠV kryptimi, 30x20 m dydžio. Šlaitai nuolaidūs, 3–4 m aukščio. Piliakalnis buvo ariamas, dabar dirvonuoja, ŠR šlaitas apaugęs alksniais.

Piliakalnis datuojamas I tūkst. pradžia. 

Pasiekiamas iš Biržų–Vabalninko plento prieš geležinkelio pervažą pasukus į dešinę
(PV), 650 m link Klausučių kapinių (paskutinius 200 m važiuoti lauko keliuku nuo
stataus kelio posūkio į Š, yra 50 m į dešinę (ŠV) nuo kapinių, už medžiais apaugusios
šlapios pievos su keliuko žymėmis). 

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Kamardės piliakalnis 30 km | Rinkuškių piliakalnis 8 km |  |  |
| Saudogalos piliakalnis 19 km |  | Strobukų piliakalnis  28 km |
| Ąžuolpamūšės piliakalnis 16 km | Stirniškio piliakalnis 45 km | Žiobų piliakalnis 22 km |

Nuorodos
--------

*
**Jonas Senkus** MIC (1869 m. lapkričio 13 d. Irkinių kaime (dab. Alsėdžių sen.) – 1946 m. kovo 1 d. Žemaičių Kalvarijoje) – Romos katalikų dvasininkas Lietuvoje ir Rusijoje, filosofijos mokslų daktaras, pedagogas.

Biografija
----------

Studijavo Sankt Peterburge ir Fribūre (Šveicarija), pastarojo miesto universitete jam buvo pripažintas filosofijos mokslų daktaro laipsnis. Nuo 1896 m. tarnavo Sankt Peterburgo Šv.Kotrynos bažnyčioje, kartu tuo pačiu metu dėstė tikybą net dešimtyje miesto mokyklų, tame tarpe ir lietuviškai Sankt Peterburgo Šv.Kotrynos gimnazijoje besimokantiems tautiečiams. 1912 m. buvo paskirtas Peterburgo karinės apygardos ir Rusijos imperijos kariuomenės gvardijos kapelionu. Suteiktas Mogiliavo arkivyskupijos garbės kanauninko vardas. Tuometinėje Rusijos sostinėje suorganizavo lietuvišką Šv. Zitos draugiją, priklausė Lietuvių mokslo draugijai. 

1918 m. grįžo į Žemaičių vyskupiją, buvo paskirtas Plungės Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios klebonu. Parapijoje steigė pradžios mokyklas ir parengiamuosius kursus, 1919 m. prisidėjo kuriant naują lietuvišką pradinę mokyklą, vėliau peraugusią į miesto Saulės gimnaziją, ir joje mokytojavo. 1925 m. paskirtas Žeimių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčios klebonu. 1931 m. įstojo į Marijonų ordiną, buvo Panevėžio Švč. Trejybės bažnyčios rektoriumi.

Antrojo pasaulinio karo pabaigoje gyveno Žemaičių Kalvarijoje. 1944 metų spalio mėnesį miestelyje įsikūrė Pabaltijo I–ojo fronto štabas, visi kalvarijiečiai buvo evakuoti. Kun. Jonas Senkus persikraustė pas netoliese įsikūrusius bajorus Daugėlas ir Jazdauskiškių kaime esančioje Sorų koplyčioje parapijiečiams teikė dvasines paslaugas.

Mirė Žemaičių Kalvarijoje, palaidotas *Beržų kalno kapinėse*.

Išnašos
-------

1. ↑  *Senkus, Jonas* // Žymūs Plungės krašto žmonės Archyvuota kopija 2019-01-26 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  С.Г.Козлов-Струтинский. *Литовцы-католики Северо-Запада в архивных документах* // Историко-культурный ландшафт Северо-Запада-2, C. 252[neveikianti nuoroda]
3. ↑  Jolanta Skurdauskienė. *Sugrąžinkime senajai klebonijai jos vardą* // Žemaitis, 2014 m. spalio 24 d. Archyvuota kopija 2019-01-26 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

* Senkus, Jonas (1869–1946)
* Edmundas Mickūnas. *Sorų koplyčios atgimimas* // Žemaičių Saulutė, 2009–10–31
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Jonas Rekešius** |
| --- |
| Gimė | 1948 m. birželio 9 d. (74 metai)Rukšniuose, Jurbarko raj. |
| Vaikai | Lina, Mindaugas, Vytautas |
|  |
| Veikla | humanitarinių mokslų daktaras, Lietuvos ir Jurbarko rajono politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1999 m. Naujoji sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1973 m. Vilniaus universitetas |

**Jonas Rekešius** (g. 1948 m. birželio 9 d. Rukšniuose, Jurbarko raj.) – humanitarinių mokslų daktaras, Lietuvos ir Jurbarko rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1966 m. baigė Jurbarko vidurinę mokyklą, 1973 m. baigė Vilniaus valstybinio universiteto Istorijos fakultetą.
1974 m. laimėjo Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto skelbtą konkursą mokslinio bendradarbio vietai užimti. Iki 1989 m. dirbo mokslinį darbą. 1984 m. apgynė istorijos mokslų kandidato disertaciją Lietuvos profsąjungos (1956–1971 m.).

1989–1990 m. Vilniaus valstybiniame universitete, 1990–1991 m. Vilniaus dailės akademijoje dėstė Lietuvos politikos istoriją. 1991–1992 m. dalyvavo įkuriant Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos–Atkuriamojo Seimo Informacijos analizės skyrių, vadovavo Informacijos skyriui. Lietuvos Respublikos derybų su Rusija delegacijai parengė istorinę pažymą „Taikos sutartis su Tarybų Rusija 1920 m. liepos 12 d."

1993–1997 m. dirbo pirmojo atkurtos nepriklausomos Lietuvos Respublikos Prezidento A. Brazausko informacijos tarnyboje, 1997–1998 m. – Prezidento A. Brazausko atstovas spaudai. Nuo 1998 m. Žemės ūkio ministerijos atstovas spaudai.

Kūryba
------

Parašė skyrius veikalams: „Lietuvos istorija" lietuvių ir rusų kalbomis, „Lietuvos sporto istorija", „Gyventojų genocidas okupacijų metais", keliasdešimties istorinės publicistikos straipsnių autorius.

Politinė veikla
---------------

1999 m. Naujosios sąjungos narys. 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Jurbarko rajono savivaldybės tarybos narys.

Išsiskyręs, vaikai Lina, Mindaugas, Vytautas.
| **Jonas Sidaravičius** |
| --- |
| Gimė | 1937 m. vasario 19 d.Apšrujuose, Šiaulių valsčius |
| Mirė | 2002 m. spalio 19 d. (65 metai)Vilniuje |
|  |
| Veikla | Lietuvos dailėtyrininkas, kolekcionierius |
| Organizacijos | Šiaulių universitetas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus dailės institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1988 m. Lietuvos nusipelnęs meno veikėjas,
* 1997 m. Gedimino 5 laipsnio ordinas
 |

**Jonas Sidaravičius** (1937 m. vasario 19 d. Apšrujuose, Šiaulių valsčius – 2002 m. spalio 19 d. Vilniuje. Palaidotas Kužių kapinėse.) – Lietuvos tapytojas, dailėtyrininkas, kolekcionierius.

Biografija
----------

1974 m. baigė Vilniaus dailės institutą. 1963-1974 m. Šiaulių miesto kino teatrų dailininkas, Vaikų dailės mokyklos mokytojas, Šiaulių pedagoginio instituto dėstytojas. Persikėlęs į Vilnių dirbo Lietuvos dailės muziejuje, Vilniaus Justino Vienožinskio dailės mokyklos direktorius, Vilniaus Gedimino technikos universiteto, Vilniaus konservatorijos dėstytojas, profesorius. Redagavo žurnalą „Kolekcija".

Lietuvos dailininkų sąjungos narys, Lietuvos kolekcionierių asociacijos valdybos narys. Tarptautinės Napoleono atminimo draugijos Paryžiuje, Lietuvos ir Čekijos draugijos narys, Dailėtyrininkų sekcijos pirmininkas. DLK Gedimino ordinų kavalierių draugijos pirmininkas.

Bibliografija
-------------

* Gerardas Bagdonavičius, Vaga, 1977 m.
* Japonų graviūra, Vaga, 1977 m.
* Antrasis paveikslų gyvenimas, Amžius, 1995 m.
* E. Armoškos dailės kūrinių kolekcija

Įvertinimas
-----------

* 1988 m. Lietuvos nusipelnęs meno veikėjas,
* 1997 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino 5 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑   Jonas Sidaravičius. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Aplinkybės** – antrininkės sakinio dalys, apibūdinančios veiksmo atlikimą. Atsako į klausimus *kur?* (vietos aplinkybė), *kada?* (laiko aplinkybė), *kaip?* (būdo aplinkybė), *kiek?* (kiekybės aplinkybė), *kodėl?* (priežasties aplinkybė), *kokiu tikslu?* (tikslo aplinkybė)… Šie klausimai keliami iš tarinio:

* *Petras nuėjo **prie kūdros**.* Kur nuėjo? **Prie kūdros**.
* *Jonas išėjo **ryte**.* Kada išėjo? **Ryte**.

Skirstomos į vietos, laiko, būdo ir kiekybės, priežasties, tikslo, sąlygos bei nuolaidos aplinkybes. Nagrinėjant sakinį žymima: taškas, brūkšnys, taškas… (\_.\_.\_.\_.\_.\_). Taškai ir brūkšniai turi būti vienoje linijoje.

**Pagal reikšmę skiriamos aplinkybių rūšys:**

* Vietos (Kur? Kame?)
* Laiko (Kada? Kuriuo laiku?)
* Būdo (Kaip? Kuriuo būdu?)
* Tikslo (Kam? Kuriuo tikslu?)
* Priežasties (Kodėl? Dėl kurios priežasties?)
* Sąlygos (Kokiu atveju? Kokiomis sąlygomis?)
* Kiekybės (Kiek?)
* Nuolaidos (Nepaisant ko?)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Tiksės vienuolynas
**Tiksės vienuolynas** – Tibeto budistų vienuolynas (gompa), esantis Ladake (Indija, Džamu ir Kašmyras), Tiksės kaime, 19 km į rytus nuo Leho. Priklauso Gelugpos mokyklai. Tai didžiausia gompa vidurio Ladake, savo architektūra primenanti Potalos rūmus. Vienuolynas stovi 3600 m aukštyje, ant kalvos, Indo slėnio atšlaitėje.

Tiksės vienuolyną XV a. vid. įkūrė Paldenas Cangpo – Šerabo Cangpo, kuris Gelugpos įkūrėjo Džė Congkhapos siųstas skleisti mokymo į Ladaką, mokinys. Kartu su Hemiso vienuolynu jis tapo įtakingiausiu vienuolynas Ladake. Tiksės vienuolynui priklauso 25 kaimai.

Vienuolynas 12 aukštų, su priestatu moterimis vienuolėms. Susirinkimų rūmuose pavaizduotas Buda apsuptas bodhisatvų (Mandžušrio ir Maitrėjos), taip pat 11-galvis Avalokitešvara su Padmasambhava bei Mahakalos ir Dukaro freskos. Ten taip pat saugomi 225 tandžūro tomai. Yra atskira šventykla Tarai, 1980 m. pristatyta Maitrėjos šventykla. Ant gompos viršaus išstatytos 9 stūpos.

Tiksės vienuolyne spalį–lapkritį švenčiama Gustoro šventė. Jos metu atliekamas apeiginis čamo šokis. Kitų švenčių metu kuriamos smėlio mandalos. Kas rytą, 7 valandą, viešai atliekamos sūtros. Vienuolyne gyvena ~60 vienuolių.

* Maitrėjos šventyklaMaitrėjos šventykla
* StūposStūpos
* Vienuolyno kiemasVienuolyno kiemas
* Gompa iš slėnioGompa iš slėnio
* Mahakalos freskaMahakalos freska
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| CenterEugenija Augustinas 2015 m. pasaulio čempionate |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Rusija** |
| Treko dviračiai |
| Pasaulio čempionatas |
| **Bronza** | 2013 | Skračas |
| **Bronza** | 2014 | Skračas |
| Europos čempionatas |
| **Auksas** | 2011 | Taškų lenktynės |
| **Auksas** | 2014 | Skračas |
| **Sidabras** | 2012 | Taškų lenktynės |
| **Sidabras** | 2017 | Eliminacija |
| **Sidabras** | 2014 | Komandinis persekiojimas |
| **Bronza** | 2013 | Komandinis persekiojimas |
| **Bronza** | 2017 | Skračas |

**Eugenija Augustinas** (rus. *Евгения Сергеевна Аугустинас* g. 1988 m. sausio 22 d.) – rusų dviratininkė, olimpietė. Europos treko čempionė ir pasaulio čempionatų prizininkė.

Biografija
----------

2005 m. sportininkė laimėjo sidabrą Europos jaunimo čempionato skračo rungtyje ir bronzą pasaulio jaunimo čempionato skračo rungtyje. 2007 m. debiutavo nacionalinėje suaugusiųjų rinktinėje. Iškovoti aukso ir sidabro medaliai pasaulio taurės etapuose kartu su Rusijos nacionaline komandinio persekiojimo rinktine. 2011 m. laimėjo auksą Europos treko čempionato taškų lenktynių rungtyje. 2012 m. pirmą kartą dalyvavo 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, kuriose užėmė 10-ą vietą omniumo rungtyje.

2014 m. Europos čempionate pelnė antrąjį aukso medalį savo karjeroje - čempionė skračo rungtyje. Tame pačiame čempionate sportininkė pelnė sidabrą komandiniame persekiojime. 2016 m. ir 2017 m. laimėjo aukso medalius Panevėžio tarptautinėse treko varžybose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 16 d..
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Intensyvumas** fizikoje – suvidurkinto laike energijos srauto matas.

Terminas *intensyvumas* šiame kontekste nėra terminų *jėga*, *amplitudė* arba *lygis* sinonimas.

Intensyvumas fizikoje yra išreiškiamas kaip energijos tankio (energijos, tenkančios tūrio vienetui) ir greičio, su kuriuo energija juda, sandauga. Gautas vektorius yra išreiškiamas kaip galia, tenkanti ploto vienetui (W/m²). Šią sąvoką galima apibrėžti įvairiuose fizikos srityse, pvz. hidrodinamikoje vandens tekėjimui išreikšti, bet jis labiau paplito bangų fizikoje – akustikoje, optikoje, elektromagnetizme, kur jis yra proprocingas atitinkamų bangų amplitudžių kvadratui.

Matematinis apibrėžimas
-----------------------

Kuomet taškinis šaltinis trimatėje erdvėje spinduliuoja energiją, neprarandama terpėje, tuomet energijos intensyvumas mažėja atvirkščiai proporcingai atstumo nuo šaltinio kvadratui. Tai yra sąlygojama fizikinių dėsnių bei erdvės geometrijos. Iš fizikinių pozicijų turi galioti energijos tvermės dėsnis. Šio teiginio pasekmė yra ta, kad galia pasiekiantį uždarą paviršių, kurio viduje yra šaltinis, turi būti pastovi, tuo būdu:

{\displaystyle P=\int I\,dA}
kur *P* yra išspinduliuota galia, *I* yra intensyvumo funkcija nuo koordinačių, o *dA* yra uždaro paviršiaus ploto diferencialas. Suintegruokime galią per paviršių, ties kurio intensyvumas *I* yra pastovus. Tokio paviršiaus formą apsprendžia erdvės ir šaltinio geometrija. Tarkime, kad šaltinis yra izotropinis (tolygiai spinduliuojantis visomis kryptimis), tuomet Euklido erdvėje toks paviršius bus sfera, kurios centre yra nagrinėjamas taškinis šaltinis. Tokiu būdu išreiškiame:

{\displaystyle P=|I|\cdot A\_{sferos}=|I|\cdot 4\pi r^{2}\,}
kur *I* yra intensyvumo vertė sferos paviršiuje, o *r* yra sferos spindulys. ({\displaystyle A\_{sferos}=4\pi r^{2}} yra sferos paviršiaus ploto išraišką). Išreikšdami *I*, gauname:

{\displaystyle |I|={\frac {P}{A\_{sferos}}}={\frac {P}{4\pi r^{2}}}}
Kuomet terpė, kurioje sklinda energija, sugeria, tuomet intensyvumas krenta greičiau, nei numato aukščiau pateikta lygtis.

Bet kuris fizikinis procesas, pernešantis energiją, gali būti susietas su intensyvumo sąvoka. Elektromagnetinei bangai, jei dydis *E* yra elektrinio lauko kompleksinė amplitudė, tuomet bangos energijos tankis *U* yra išreiškiamas per

{\displaystyle U={\frac {n^{2}\epsilon \_{0}}{2}}|E|^{2}},
o intensyvumo vertė yra gaunama padauginus šią išraišką iš bangos greičio, {\displaystyle c/n\;}:

{\displaystyle I={\frac {cn\epsilon \_{0}}{2}}|E|^{2}},
kur *n* yra lūžio rodiklis, {\displaystyle c} yra šviesos greitis vakuume ir {\displaystyle \epsilon \_{0}} yra vakuumo dielektrinė skvarba.
|  |
| --- |
| Frank Klepacki |
|  
Frank Klepacki nuotrauka iš albumo *Morphscape* |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Frank Klepacki |
| Gimė | 1974 m. gegužės 25 d. (49 metai) |
| Kilmė | Jungtinės Amerikos Valstijos JAV, Las Vegas |
| Žanrai | Orkestras, rokas, hiphopas, soul muzika, fank. |
| Veikla | Video žaidimų muzikos režisierius, būgnininkas |
| Instrumentai | Gitara, sintezatorius, būgnai |
| Susijusi veikla | Westwood Studios |
| Svetainė | FrankKlepacki.com |

**Frank Klepacki** yra Amerikos muzikantas, video žaidimų muzikos kompozitorius ir garso režisierius, geriausiai žinomas dirbęs projekte Command & Conquer serijos. Išmoko groti būgnais būdamas vaiku, jis įsidarbino Westwood Studios kai jam buvo 17 metų. Jis ten sėkmingai atliko savo darbą žaidimams, įskaitant Lands of Lore serijose, Westwood Studios Dune seriją, The Legend of Kyrandia seriją, Blade Runner ir Command & Conquer seriją. Už darbą Command & Conquer: Red Alert žaidime buvo apdovanotas dviem apdovanojimams.

Jis gyvena Las Vegase, kur jis pradėjo savo solo karjerą, grojo ir režisavo keletui vietinių grupių. Jo personalus ir grupės darbas liečia keletą muzikos žanrų, įskaitant orkestrą, roką, hiphopą, soul ir fank. Jis buvo pramintas muzikos stiliumi, kurio jis kuria „Rocktronic". Jo darbai atsidūrė įvairiausiose medijose, įskaitant Spike TV programoje The Ultimate Fighter.
[[Vaizdas:Particolare dei Colli Euganei.JPG|thumb|справа|282px|

 {{iw|Kalnai prie Padujos, pavadinti čia kažkada gyvenusios genties vardu – Euganėjų kalvos.]]

**Euganėjai** (lot. *Euganei*) – maždaug nuo naujojo akmens amžiaus iki romėnų užkariavimo Italijos teritorijoje tarp Adrijos jūros ir Rytų Alpių gyvenusi tauta.

Tikriausiai euganėjai buvo ikiindoeuropietiškoji vietinė tauta, gimininga ingaunams (ligūrų šaka), tai liudija tikrinių žodžių panašumas. Plinijaus Vyresniojo nuomone, euganėjai buvo giminingi, sakykime, kamunams Kamonikoje, triumpilinams Trompijoje ir stonams Trente.

XII–XI a. pr. m. e. iš nenustatyto Europos regiono į šiaurės Italiją įsiveržę venetai pasiekė vakarines euganėjų sienas ir iš dalies juos asimiliavo.

Euganėjai buvo medžiokle ir rinkimu vertęsi klajokliai. Išmokę žemdirbystės ir gyvulininkystės tapo sėslūs, ant polių ėmė statyti mažų trobelių ir namų gyvenvietes, susijungė į gentis. Antikos laikais įgudo apdoroti metalus.

Naujojo akmens amžiaus radiniai rodo primityvią gyvenseną: aptinkamos namų liekanos, tačiau dirbiniai buvo kauliniai ir titnaginiai, randama religinės paskirties terakotos indų.

Daugiausia euganėjų gyvenviečių rasta ant kalvų Padujos apylinkėse. Euganėjai ateidavo į lygumas švęsti religinių švenčių, tiksliau, atvykdavo prie karštųjų versmių, kur garbindavo įvairius dievus, tarp jų, matyt, buvo Aponas, vėliau euganėjai perėmė venetų kultus.

Išnašos
-------

1. ↑  Евганеи, племя // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). – СПб. 1890–1907.
2. ↑  Евганеи, горы // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). – СПб. 1890—1907.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSenovės Italijos tautos |
| --- |
|  |
| Italikai | 
 Ekvai **·**  Fidėnai **·**  Hernikai **·**  Lotynai (Faliskai **·**  Sikulai) **·**  Oskai (Aurunkai **·**  Ausonai **·**  Kampanai **·**  Marukinai **·**  Peligniai **·**  Sabinai) **·**  Samnitai (Brutijai **·**  Frentaniai **·**  Lukaniai) **·**  Picėnai **·**  Umbrai (Marsai, Volskai) **·**  Vestinai |  |
|  |
| Kiti indoeuropiečiai | 
Keltai (Insubrai **·**  Leopontijai **·**  Orobijai) **·**  Venetai (Histrai **·**  Liburnai) **·**  Japygai (Mesapiai **·**  Peucetijai **·**  Daunijai) |
|  |
| Tirsėnai | 
 Etruskai **·**  Retai |
|  |
| Neidentifikuoti | 
 Elymai **·**  Euganėjai **·**  Karnai  **·**  Protosardinai (Korsai **·**  Balariai **·**  Jolėjai) **·**  Ligūrai **·**  Sikanai |

 |
| **Apolinaras Sinkevičius** |
| --- |
| Gimė | 1935 m. birželio 14 d.Papilė, Šiaulių apskritis |
| Mirė | 1999 m. birželio 25 d. (64 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, pedagogas |
|  |
| Alma mater | 1958 m. Šiaulių pedagoginis institutas |

**Apolinaras Sinkevičius** (1935 m. birželio 14 d. Papilėje, Šiaulių apskritis – 1999 m. birželio  25 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, pedagogas.

Biografija
----------

Baigė Papilės Simono Daukanto vidurinę mokyklą, 1958 m. Šiaulių pedagoginį institutą, įgijo lietuvių kalbos ir literatūros mokytojo specialybę.

1957 m. su kitais įsteigė Šiaulių pedagoginio instituto laikraštį „Tarybinis pedagogas". Nuo 1963 m. Lietuvos televizijos ir radijo apžvalgininkas tarptautinės politikos temomis. 1970–1975 m. laikraščio „Moscow News" ir „Tiesos" korespondentas JAV, akredituotas prie Jungtinių Tautų Organizacijos (JTO), 1977–1979 m. Lietuvos radijo laidų užsieniui vyriausiasis redaktorius. 1979–1982 m. telegramų agentūros ELTA direktoriaus pavaduotojas. 1982–1990 m. Valstybinio televizijos ir radijo komiteto pirmininko pavaduotojas televizijai, pirmasis pavaduotojas. Nuo 1982 m. Vilniaus universiteto Žurnalistikos katedros televizijos žurnalistikos dėstytojas valandininkas.

Bendradarbiavo Lietuvos laikraščiuose ir žurnaluose, rašė tarptautinio gyvenimo klausimais.
Parašė keletą scenarijų televizijos dokumentiniams filmams. 1971–1975 m. buvo JTO žurnalistų asociacijos narys.

Bibliografija
-------------

* Šiauliai (su autorių kolektyvu), 1961 m.
* Leninizmas – tautų vėliava kovoje prieš imperializmą, už revoliucinį pasaulio atnaujinimą: medžiaga lektoriams, skaitantiems TSKP CK tezių „Vladimiro Lenino gimimo 100-osioms metinėms" tematika. – Vilnius: Žinija, 1970. – 18 p.
* Amerikietiškas sūkurys. – Vilnius: Mintis, 1979. – 164 p. – iliustr.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 4549 psl.
Koordinatės: 55°41′36″ š. pl. 23°39′49″ r. ilg.﻿ / ﻿55.69333°š. pl. 23.66361°r. ilg.﻿ / 55.69333; 23.66361


| Liaudiškių karjeras |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Radviliškio rajonas) |
| Plotas | 0,099 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,43 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Išteka | bevardis upelis |

**Liaudiškių karjeras** – karjero tvenkinys Lietuvoje, Radviliškio rajone, 7 km į šiaurės vakarus nuo Baisogalos miestelio. Sudarytas išeksploatavus žvyro išteklius ir prisipildžius vandens. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,53 km, plotis – iki 0,38 km. Yra 2 salos (0,13 ha ir 0,09 ha). Altitudė 113,3 m. Krantai rytuose ir pietuose aukštoki, statūs, kranto linija labai vingiuota, ypač vakarinėje dalyje. Krantai ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Vandens perteklius nuteka šiaurėje 2,4 km ilgio upeliu į Sorbalio upelį (Beržės intakas, Šušvės baseinas). Iš vakarų ir pietų tvenkinį supa Liaudiškių miškas, iš rytų - Pelkės miškas, kitose pakrantėse plyti dirbami laukai. Šiaurinėje pakrantėje telkšo keletas mažų karjerų tvenkinėlių. Šalia įsikūręs Liaudiškių kaimas. Rytine pakrante nutiestas kelias  **3424**  Liaudiškiai–Mėnaičiai–Pašušvys–Grinkiškis . Pietvakarinėje pakrantėje yra maudykla.

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys
**Apmokestinimo principai** – mokesčių taikymą pagrindžiančios ir jų ypatumus identifikuojančios charakteristikos; mokesčių teisės principai. Apmokestinimo principai daugelyje šalių yra įtvirtinami Konstitucijoje. Tai sustiprina prievolę nuosekliai jų laikytis..

Lietuva
-------

Lietuvoje principus įtvirtina LR mokesčių administravimo įstatymas. Apmokestinimo principai: neutralumas, teisingumas, lygybė, aiškumas, viešumas ir administravimo veiksmingumas.

**Mokesčių neutralumas** reiškia, kad mokesčiai skirti surinkti valstybės biudžeto pajamas, tad jiems neturi būti taikomos išimtys ir lengvatos, o apmokestinimo taisyklės neturi iškreipti konkurencijos sąlygų.

**Mokesčių teisingumas** suprantamas kaip proporcingas gaunamų pajamų apmokestinimas (vadinamasis horizontalusis teisingumas) arba kaip mokėjimo pajėgumo principo įgyvendinimas (vadinamasis vertikalusis teisingumas).

**Mokesčių lygybė** yra vienodas mokesčių mokėtojų ir veiklos sričių traktavimas.

**Mokesčių aiškumas** reiškia mokesčių neprieštaringumą, minimalias interpretavimo galimybes.

**Viešumo principas** reikalauja, kad mokesčius reglamentuojantys teisės aktai prieš juos priimant būtų apsvarstomi viešai, priimami suteikiant mokesčių mokėtojams pakankamai laiko pasiruošti daryti pakeitimus.

Administravimo veiksmingumo principas reikalauja, kad mokesčių mokėjimas būtų kuo pigesnis mokesčių mokėtojui, o valstybės pajamos būtų gaunamos kuo mažesnėmis mokesčių administravimo sąnaudomis.

Vėliau įstatymo buvo įtvirtinti lygybės, teisingumo, visuotinio privalomumo, aiškumo, turinio viršenybės prieš formą principai. Pastarasis principas suteikė mokesčių administratoriui teisę nustatant mokesčio bazę taikyti vertinamuosius, o ne formaliuosius kriterijus.

Išnašos
-------

1. ↑  LLRI informacija Archyvuota kopija 2008-10-22 iš Wayback Machine projekto.
| **Apolinaras Grabys** |
| --- |
| Gimė | 1927 m.Skuodas |
| Mirė | 1947 m. balandžio 27 d. (~19 metų)Žiogeliai |
| Tėvas | Motiejus |
|  |
| Veikla | Lietuvos partizanas |
| Pareigos | Kardo rinktinės Narimanto kuopos vadas |

**Apolinaras Grabys**, slap. **Vaidila** (1927 m. Skuode. Skuodo vls. Kretingos aps. – 1947 m. balandžio 27 d. Užparkasių k. netoli Žiogelių k. Darbėnų vls. Kretingos aps.) – Lietuvos partizanas, Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Narimanto kuopos vadas.

Biografija
----------

Paminklas 1947 m. Žiogelių kaime žuvusiems partizanams atminti (2007 m.)
Užaugo valstiečio Motiejaus Grabio šeimoje. Mokėsi Skuode, vėliau įstojo į Palangos gimnaziją, įsijungė į pogrindinę antisovietinę veiklą. Juo susidomėjus MGB Palangos poskyrio saugumiečiams, pasitraukė į mišką, tapo Palangos valsčiuje veikusios Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Narimanto kuopos partizanu *Vaidila*, 1947 m. paskirtas kuopos vadu. 

Žuvo 1947 m. balandžio 27 d. Užparkasių kaime, netoli Žiogelių (Darbėnų vls. Kretingos aps.), kartu su partizanu Albertu Jurevičiumi-*Sakalu* patekęs į MGB Darbėnų skyriaus stribų ir kareivių apsuptį netoli Pagenčių (Genčų) dvaro. 

Atminimas įamžintas žuvimo vietoje 2007 m. pastatytame paminkle.

Atminimas įamžintas Kretingos miesto senosiose kapinėse pastatytame kenotafe partizanams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Adomas Stoncelis. Grabiai: Kančių ir mirties apybraiža. – Lazdininkai, 1998. – P. 21

* Lietuvos ypatingasis archyvas. – F. K-1. – Ap. 3, b. 1237. – L. 50
* Lietuvos gyventojų genocidas, 1944–1947. – Vilnius, LGGRTC, 1998. – T. 2, d. 1 (A-J). – P. 515
Hakusensha  
株式会社白泉社| Forma | Akcinė bendrovė |
| Pramonė | Leidyba |
| Įkurta | 1973 m. gruodžio 1 d. |
| Centrinė būstinė | 〒101-0063Čijoda, Tokijas, JaponijaKanda-Avajičo 2-2-2 |
| Svarbiausi darbuotojai | Sei Aoki |
| Produkcija | Žurnalai, manga, knygelės su paveikslėliais, lengvieji romanai ir kitokios knygos, radijo dramų CD |
| Darbuotojų | 91 (2010 m.) |
| Tinklalapis | www.hakusensha.co.jp |

**Hakusensha** (jap. 株式会社白泉社 = *Kabushiki-gaisha Hakusensha*) – Japonijos leidykla. Įsikūrusi Tokijo Čijodos seniūnijoje.

Daugiausia leidžia įvairaus žanro manga žurnalus, taip pat žaidimus, telenoveles, kino filmus, miuziklus, OVA ir animacinius serialus. Be to, rengia apdovanojimus žurnalų istorijų rašytojams.

„Hakusensha" centrinė būstinė

Istorija
--------

„Hakusensha" buvo įkurta 1973 m. gruodžio 1 d. kaip „Shueisha" padalinys, bet dabar yra atskira kompanija ir viena pagrindinių Hitotsubashi keiretsu narė.

Praėjus penkiems mėnesiams po leidyklos įsteigimo, ji išleido pirmą *shōjo* manga mėnesinį žurnalą, pavadinimu „Hana to Yume" (花とゆめ). 1975 m. leidykla žurnalą ėmė leisti kas puse mėnesio ir tų pačių metų kovą atspausdino pirmą istorijų rinkinį „Hana to Yume Comics" (花とゆめコミックス). 1976 m. liepą išleido antrą žurnalą, pavadinimu „Hana to Yume LaLa" (花とゆめ *LaLa*).
| Liaudiškių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Liaudiškių piliakalnisLiaudiškių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°45′40.8″ š. pl. 26°16′37.8″ r. ilg.﻿ / ﻿55.761333°š. pl. 26.277167°r. ilg.﻿ / 55.761333; 26.277167Koordinatės: 55°45′40.8″ š. pl. 26°16′37.8″ r. ilg.﻿ / ﻿55.761333°š. pl. 26.277167°r. ilg.﻿ / 55.761333; 26.277167 |

 |
| Vieta | Zarasų rajonas |
| Seniūnija | Zarasų seniūnija |
| Aukštis | 11 m |
| Plotas | 60x35 |
| Naudotas | I tūkstantmetis pr. m. e. - I tūkstantmetis |
| Žvalgytas | 1972 |
| Registro Nr. | AR1498 / A1009KP/ 24104, 24105, 5708 |

**Liaudiškių piliakalnis su gyvenviete**, *Laukesos piliakalnis* – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 5708; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1498; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A1009KP) ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24105) Zarasų rajono savivaldybės teritorijoje, tarp Liaudiškių ir Ažuožeriškių kaimų Zarasų seniūnija. Pasiekiamas iš plento A6 Zarasai – Daugpilis prieš Laukeso ežerą pasukus į kairę šiaurėn, pavažiavus 2,6 km yra kairėje į pietvakarius nuo kelio, 100 m į šiaurės vakarus nuo miško kairėje pradžios, Latvijos respublikos pasienyje.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiros ilgos kalvos aukščiausioje dalyje. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 60x35 m dydžio. Joje rasta brūkšniuotos, lygios ir grublėtos keramikos, šlako, gyvulių kaulų. Šoniniai šlaitai statūs, 10-11 m aukščio, galiniai - nuolaidesni, 5 m aukščio. Piliakalnis apardytas arimų, pietrytiniame ir šiaurės vakarų aikštelės pakraščiuose šlaitų viršutinėje dalyje 1915-1917 m. iškasti apkasai, įrengti betoniniai įtvirtinimai.

Apaugęs mišriu mišku su tankiais krūmais.

Tyrimai
-------

1972 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 80 000 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 925 000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Antaniškių piliakalnis 11 km | Arajų piliakalnis 16 km  Apšių piliakalnis 15 km | Kakiškių piliakalnis 16 km  Baltkajų piliakalnis 12 km |  |
| Avilių piliakalnis 10 km |  | Robežniekio piliakalnis 23 km |
| Bielkaučiznos piliakalnis 11 km | Pakalniškių piliakalnis (Zarasai) 10 km | Jurkalnio piliakalnis 12 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 97 (Nr. 382).

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.212
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.1993, p.63
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 410-411.

Nuorodos
--------

* Liaudiškių piliakalnis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Eubalaena japonica** |
| --- |
| Eubalaena japonica |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Banginiai  *( Cetacea)* |
| Šeima: | Glotnieji banginiai  *( Balaenidae)* |
| Gentis: | *Eubalaena*  *( Eubalaena)* |
| Rūšis: | Eubalaena japonica  *( Eubalaena japonica)* |

 |
| Binomas |
| ***Eubalaena japonica***Lacépede, 1818 |
| Eubalaena japonica paplitimo arelasEubalaena japonica paplitimo arelas |

**Eubalaena japonica** (ang. *North Pacific Right Whale*) yra banginių rūšis, priklausanti *Eubalaena* genčiai. Apytiksliais apskaičiavimais pasaulyje jų beliko vos 100 - 300. Nors banginiai buvo apsaugoti nuo banginių medžioklės nuo 1935 metų, neteisėta sovietų banginių medžioklė 1950-aisiais ir 60-aisiais mažino jų populiaciją ir toliau. Pasaulinė Saugojimo Sąjunga pareiškė susirūpinimą, kad šių banginių liko per mažai, jog juos būtu galima atgaivinti, ir tas išnykimas gali būti neišvengiamas. Kadangi „Baiji" paskelbė išnykusį 2006, šiam jūriniui žinduoliui yra kilusi pati didžiausia grėsmė pasaulyje išnykti.
| Liaudė |
| --- |
|  Liaudės žemupys netoli Surviliškio |
| **Ilgis** | 39,2 km |
| **Baseino plotas** | 183,5 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,9 m³/s |
| **Ištakos** | Radviliškio rajonas |
| **Žiotys** | Nevėžis |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Liaudė |

**Liaudė**, arba **Liauda** – upė Vidurio Lietuvoje; Nevėžio dešinysis intakas. Nuo upės pavadinimo kildinamas istorinio regiono Liaudos pavadinimas.

Upelio vaga Pociūnėliuose
Liauda prie Pociūnėlių
Liaudė prie Surviliškio
Prasideda prie Vakarų kaimo, į šiaurės rytus nuo Pociūnėlių. Teka į pietryčius Radviliškio, Kėdainių ir Panevėžio rajonais. Įteka į Nevėžį 87 km nuo jo žiočių, 2 km į šiaurės rytus nuo Surviliškio.

Intakai:

* kairieji: Nekelpa (3,3 km), Vilbizė (4,3 km), Karupis (3 km), Kiemsrutas (10,7 km);
* dešinieji: Garduva, Girupis (5,5 km), Druskalnis (6 km), Nykis, Viešnautas.

Vaga nuo ištakos iki Pašakių reguliuota, plotis 5–8 m, gylis 0,4-1,1 m. Vidutinis nuolydis 1,58 m/km. Srovės greitis aukštupyje 0,2, vidurupyje ir žemupyje 0,4 m/s. Vidutinis debitas žiotyse 0,90 m³/s.

Ant upės įrengti 4 tvenkiniai: Pociūnėlių (28 km nuo žiočių, 29 ha), Rūtakiemio, Žibartonių I ir Žibartonių II.

Svarbiausios gyvenvietės: Pociūnėliai (Radviliškio raj.), Žibartoniai (Panevėžio raj.), Paberžė, Užupė (Kėdainių raj.). Upės dešiniajame krante yra Baimainių piliakalnis, kairiajame krante – Bakainių piliakalnis. Liaudės žemupio slėnyje nuo Užupės iki žiočių – Krekenavos regioninis parkas.

Pavadinimas
-----------

Liaudė (*Lauden*) minima 1372 m. Hermano Vartbergiečio Livonijos kronikoje.

Vandenvardžio kilmė neaiški. Dažniausiai siejamas pavadinimas su šaknimi *\*laud-* (*liaudis* „žmonių pulkas, minia", taip pat plg. latv. *ļaude*, kadangi Latvijoje nemaža tos pačios šaknies žodžių) ir gali būti asmenvardinės kilmės. Tačiau gali būti ir finizmas (plg. est. *laud* „drėgnas").

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Liaudė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 70 psl.
2. ↑  „Baltų religijos ir mitologijos šaltiniai" I t. Norbertas Vėlius, Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1996. T.1: 421 psl.
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Interjero dizainas** – dizaino sritis, susijusi su viskuo, kas yra pastato vidaus erdvėje: sienos, langai, durys, apdaila, tekstūra, apšvietimas, apstatymas ir baldai. Interjero dizaineriai naudoja visus šiuos elementus siekdami suformuoti funkcionalią, saugią ir estetiškai malonią erdvę klientui.

Interjero dizaine remiamasi daugeliu disciplinų – aplinkos psichologija, architektūrą, prekių ir pramoniniu dizainu bei tradicinį dekoravimu.
  
Interjero dizaineriai planuoja erdvę kone kiekvieno tipo pastatams – tai viešbučiai, biurai, mokyklos, ligoninės, gyvenamieji būstai, parduotuvės, restoranai, teatrai ar oro uosto terminalai. Šiandien interjero dizaineriai turi būti susipažinę su architektūrinio projektavimo detalėmis – aukštų planais, pastatų renovacija, ir statybos normomis. Kai kurie architektai taip pat kartais dirba interjero dizaineriais.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Hakų kalba 客家話 *Hak-kâ-fa* |
| Kalbama | Kinija (Guangdongas), Taivanas, Pietryčių Azija, PAR, Surinamas ir kt. |
| Kalbančiųjų skaičius | >30 mln. |
| Kilmė | kinų-tibetiečių\*kinų\*\***hakų** |
| Rašto sistemos | kinų raštas, lotynų raštas |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-2 | zh |
| ISO 639-3 | hak |

**Hakų kalba** (客家話 = *Hak-kâ-fa*) – kinų kalbos tarmių grupė (gali būti laikoma atskira kalba), vartojama hakų subetnoso. Paplitusi Kinijos pietrytinėje dalyje – daugiausia Guangdongo provincijoje, taip pat plačiai vartojama kinų, gyvenančių Tailande, Malaizijoje, Indonezijoje, Singapūre, Suriname, Filipinuose, Taivane, Pietų Afrikoje ir kt.

Išskiriamos 10 hakų tarmių:

* Huidžou
* Meidžou
* Uhua
* Singningo
* Pingjuano
* Dziaolingo
* Dabu
* Fengšuno
* Longjano
* Lufengo

Hakų kalbos tradicinio paplitimo regionas
Kaip ir kitos pietinės Kinijos dalies tarmės, hakų kalba yra išsaugojusi daug fonologinių senosios kinų kalbos elementų. Nors vartojama daugiausia kaip šnekamoji kalba, hakų kalba dar XIX a. lotynišku raidynu buvo išversta Biblija. Taip pat šiai kalbai pritaikytas ir kinų raštas (su papildomais ženklais). Taivane ši kalba dažnai naudojama viešuose užrašuose, spaudoje.

Nuorodos
--------

* hak Duomenys apie kodu „hak" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*

WikipediaWikipedia
Vikipedija ***Hakų kalba***
Koordinatės: 55°41′ š. pl. 23°36′ r. ilg.﻿ / ﻿55.683°š. pl. 23.600°r. ilg.﻿ / 55.683; 23.600

Vienas iš holokausto paminklų Liaudiškių miške
**Liaudiškių-Mažuolių miškai** – miškai Radviliškio rajono savivaldybės teritorijoje, 8 km į pietus nuo Radviliškio.

Geografija
----------

Sudaro Liaudiškių, Mažuolių, Varnionių miškai. Plotas 4090 ha, mišku apaugę 3600 ha. 60 % miškų yra valstybinės reikšmės, priklauso Radviliškio urėdijai. Liaudiškių-Mažuolių miškų šiaurės rytų kraštas siekia geležinkelį Šiauliai – Jonava. Per masyvą teka Šušvės intakas Beržė. Paviršius lygus, vietomis pelkėtas.

Medynai
-------

Miško augavietės derlingos, laikinai įmirkusios ir perteklinio drėgnumo. 90 % miškų – ūkiniai IV grupės, 10 % – apsauginiai. kultūros kilmės medynų 9 %. Beržynų yra 39 %, eglynų 25 %, drebulynų 17 %, juodalksnynų 7 %, uosynų 6 %, pušynų 3 %, baltalksnynų 2 %, ąžuolynų 1 %. Jaunuolynai sudaro 18 %, pusamžiai medynai 46 %, bręstantys 19 %, brandūs 17 %. Medynų vidutinis amžius 49 m. bonitetas 1,7, skalsumas 0,72, tūris 203 m³/ha. Miškuose daug medžiojamų gyvūnų.

Istorija
--------

Liaudiškių miške yra gamtos paveldo objektas – Liaudiškių pušis ir istorinis paminklas – 2 nacizmo aukų kapavietės: Šeduvos žydų I ir II holokausto vieta. 1945–1949 m. Liaudiškių–Mažuolių miškuose veikė Kęstučio ir Prisikėlimo apygardų Lietuvos partizanai. 1949 m. vasario mėn. masyvo pietiniame pakraštyje, Mėnaičių kaime įvyko Lietuvos partizanų vadų suvažiavimas. Jame įsteigtas Lietuvos laisvės kovos sąjūdis, visus Lietuvos partizanus vienijanti organizacija, pasirašyta politinė šio sąjūdžio Deklaracija, kuri 1999 m. sausio 12 d. Lietuvos Respublikos Seimo pripažinta Lietuvos valstybės teisės aktu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Brukas, Dalius Žygelis. *Liaudiškių-Mažuolių miškai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 83 psl.
| ***Bučiuoju rankas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Baciamo le mani |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Vittorio Schiraldi |
| Scenaristas (-ai) | Vittorio Schiraldi |
| Metai | 1973 |
| Žanras | kriminalinis |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Bučiuoju rankas** (it. *Baciamo le mani*) – 1973 m. Italijoje sukurtas kriminalinis filmas apie Sicilijos mafiją.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Arthur Kennedy – donas Andželino Ferante
* John Saxon – Gasparas Ardiconė
* Agostina Belli – Mariucija
* Pino Colizzi – Masino
* Spiros Focas – Luka Ferante
* Paolo Turco – Masimo Ferante
* Daniele Vargas – donas Santino Beledžis
* Marino Mase – Lučiano Ferante
* Joshua Sinclair – Stefano Ferante

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Sicilijoje nužudomas neseniai vedęs mafijos boso dono Andželino sūnus Stefanas, atsisakęs parduoti jam priklausantį žemės sklypą greta Palermo. Donas jau pagyvenęs ir konkurentai jau nebetiki šio įtaka, ypač Gasparas Ardiconė, nusprendęs jam atvirai mesti iššūkį. Donas Andželino paveda mirusio sūnaus našlę Mariuciją saugoti vienam savo žmonių Masinui, nurodo kitiems savo sūnums nesikišti, o pats išsiunčia žmogų į Niujorką prašyti pagalbos pas kitą seną doną Beledžį. Šis sutinka padėti, tačiau atskridus į Italiją jį sutinka Ardiconė su savo žmonėmis ir, nuvežęs į nuošalią vietą, nužudo.

Tarp Mariucijos ir Masino užsimezga romanas ir moteris pastoja, tačiau vyras nesutinka prisiimti atsakomybės ir kad tiesa taptų žinoma kitiems. Tuo metu, dingus donui Beledžiui, į pasitarimą susirenka mafijos „galvos", kurios turi priimti sprendimą kas užims šio vietą. Kandidatu pasiūlomas Ardiconė, tam pasipriešina donas Andželino, tačiau naujai kylančiam agresyviam „kapo" Ardiconei kitos šeimos galvos nusprendžia pritarti. Kol likęs vienas Andželino svarsto ką daryti, Ardiconės žmonės pasiūlo Masinui ir Mariucijai parduoti žemę, dėl kurios buvo nužudytas Stefanas, o už šią sumą pabėgti iš šalies. Jie sutinka, tačiau po sandėrio jiedu apsvaiginami, o atsigavęs Masino randa Mariuciją negyvą, o pats įkalintas Andželino žmonių, kurie vėliau duoda jam ginklą, kad jis galėtų pats nusižudyti.

Galiausiai Andželino sūnus Luka stoja į atvirą kovą su Ardicone, tačiau pastarąjį slepia kitos šeimos, todėl neišvengiama iš jų aukų ir kyla karo tarp šeimų grėsmė. Andželino nori surinkti visų šeimų atstovus susitarti, tačiau, sužinojęs, kad Stefano žemėje prasidėjo statybos, vyksta ten, kur pats tampa auka…
Buzukis|  |
| Klasifikacija | * Styginis
 |
| Garsų diapazonas |
|  |

**Buzukis** (gr. το μπουζούκι; dgs. *τα μπουζούκια*) – graikų styginis gnaibomasis instrumentas, kurio metalo atspalvio garsas išgaunamas specialia plokštele – mediatoriumi. Buzukis laikomas daugelio kitų styginių instrumentų pirmtaku. Šis instrumentas turi pailginto pusrutulio korpusą su ilgu kaklu. Savo išvaizda jis panašus į mandoliną.

Buzukis gali būti dviejų rūšių:

* Turintis tris poras stygų – „trichordas"
* Turintis keturias poras stygų – „tetrachordas"

Graikijoje šis muzikos instrumentas anksčiau buvo žinomas kaip pandūra. Pirmosios žinios apie jį randamos dar IV a. prieš Kristų Mantineia marmure vaizduojamoje fygų satyro Marsijaus ir Apolono muzikinėje dvikovoje. Šiuo metu jis eksponuojamas Nacionaliniame Atėnų archeologijos muziejuje.

Buzuki pavadinimas kildinamas iš turkų kalbos žargono „bozouk sazo", kuriuo buvo vadinamas garsus turkų liaudies instrumentas. Šis pavadinimas reiškia „neveikiantis, pakeistas" ir atspindi išskirtinę instrumento formą ir dydį.

Moderniojoje Graikijoje išliko daug senųjų muzikos ir šokio bruožų. Iki šiol visoje šalyje labai populiarūs Buzuki vakarai, kada grojant šiam instrumentui skamba Rebetiko muzika. Pagal tradicijas tokius šokius šoka tik vienas žmogus, o kiti priklaupę ploja ir iš šonų mėto baltas servetėles, kurios krenta ant galvų, pečių ir stalų.

Šaltiniai
---------

* Bouzouki.com Archyvuota kopija 2008-09-22 iš Wayback Machine projekto.
* Bouzouki angliškoje Vikipedijoje
* Rebetiko angliškoje Vikipedijoje

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Buzukis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Kanarų srovė šiaurės rytuose
**Kanarų srovė** – šaltoji vandenynų srovė Atlanto vandenyno vakaruose; Šiaurės Atlanto srovės pietinė šaka. Ilgis apie 2500 km, plotis 400–600 km. Plūsta iš šiaurės rytų į pietvakarius pagal Pirėnų pusiasalį ir Afrikos šiaurės vakarinius krantus iki Žaliojo Kyšulio salų. Pietuose dalis Kanarų srovės įsilieja į Šiaurės Pasatinę srovę, kita dalis teka į pietus papildydama Žaliojo Kyšulio srovę. Debitas ~16 mln. m³/s. Paviršiuje srovės greitis 1–2 km/h, 1000 m gylyje ~0,2 km/h.

Kanarų srovės vanduo įšyla nuo 12–24 °C žiemą iki 19–26 °C vasarą. Druskingumas paviršiuje 36,0–36,8 ‰.

Iš gelmių kylantis šaltas vanduo atneša į paviršių daug maistingų druskų, greitai prisisotina deguonies; didelis biologinis produktyvumas. Kanarų srovė – viena žuvingiausių Atlanto vandenyno akvatorijų. Žvejojamos sardinės, stauridės.

Senovėje Kanarų srove naudodavosi jūrininkai, keliavę pagal vakarinius Afrikos krantus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 193
2. ↑  Rimas Žaromskis. *Kanarų srovė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006