recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 45°33′00″ š. pl. 11°32′57″ r. ilg.﻿ / ﻿45.55000°š. pl. 11.54917°r. ilg.﻿ / 45.55000; 11.54917

 Olimpiko teatro scena, vaizduojanti miestą
**Olimpiko teatras** (Olimpinis teatras, it. *Teatro Olimpico*) – XVI a. teatras Vičenzos mieste Italijoje. Tai seniausias išlikęs renesanso stiliaus teatras ir seniausias uždarų patalpų teatras pasaulyje. Vienas garsiausių architekto Andrea Palladio kūrinių.

Istorija
--------

Teatras sumanytas Vičencos Olimpinės akademijos (*Accademia Olympica*) − miesto menininkų ir mokslininkų institucijos. Vienas akademijos užsiėmimų buvo rengti teatro vaidinimus, tačiau buvęs akademijos pastatas tam buvo per mažas. Idėjos įgyvendinti ėmėsi architektas Andrea Palladio (1508−1580), vienas akademijos narių ir steigėjų. Jis pradėjo planuoti teatrą 1579 m. Andrea Palladio mirė vos pradėjus statybas 1580 m. Jo sumanymus tęsė mokinys Vincenzo Scamozzi, kuris pats suplanavo 2 papildomus kambarius teatre ir įėjimą į teatrą.

Teatras pastatytas vietoj buvusios viduramžių tvirtovės liekanų. Teatro statybos buvo baigtos 1584 m. Vincenzo Scamozzi jas baigti padėjo Andrea Palladio sūnus Silla. 1585 m. kovo 3 d. jame pristatytas pirmas vaidinimas − Sofoklio drama „Karalius Edipas". Teatro sceną, vaizduojančią Graikijos Delfų miestą, iš medžio ir stiuko sukūrė Vincenzo Scamozzi. Scena buvo planuojama laikina, išrenkama, tačiau išliko originalioje formoje iki pat šių dienų.

Tik pastatytas teatras plačiai išgarsėjo. Amžininkai jame įžvelgė pilną antikinės teatro kultūros atgaivinimą renesanso laikų Italijoje. Kurdamas teatrą Andrea Palladio ėmė pavyzdžio iš antikinių teatrų. Olimpiko teatro auditorija suplanuota kaip atviro antikinio teatro. Ją sudaro 13 sėdimų pakopų. Auditorija yra pusapvalės elipsės formos, o ne apskritimo, dėl vietos taupumo.

2012 m. tapti Klasikinių spektaklių ciklo vadovu Olimpiko teatre buvo pakviestas lietuvių režisierius Eimuntas Nekrošius, kuris pristatė teatre savo spektaklį „Rojaus" tema pagal Dantės „Dieviškąją Komediją". Šiais laikais teatre rengiami spektakliai ir klasikinės muzikos koncertai. Žiūrovų įleidžiama apie 400. Ne pasirodymų metu Olimpiko teatrą galima aplankyti su mokamu bilietu arba bendru bilietu į Vičencos muziejus.

Teatro vaizdai
--------------

* Teatro planas, Bertotti Scamozzi piešinys, 1776 m. Teatro planas, Bertotti Scamozzi piešinys, 1776 m.
* Įėjimo į teatrą arka, projektuota Vincenzo Scamozzi Įėjimo į teatrą arka, projektuota Vincenzo Scamozzi
* Auditorija Auditorija
* Auditorija Auditorija

Išnašos
-------

1. ↑  „E.Nekrošiaus aktoriai užtvindė emocijomis seniausią pasaulio teatrą". *delfi*. 2012-09-25. Suarchyvuota iš originalo 2016-03-19. Nuoroda tikrinta 2016-09-14.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Olimpiko teatras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2012-02-01 iš Wayback Machine projekto.
* Olimpiko teatras Palladio architektūros centre
* Olimpiko teatras italia.lt tinklalapyje Archyvuota kopija 2012-07-28 iš Wayback Machine projekto.
* Olimpiko teatras ancientdigger.com tinklalapyje
| Ilgutis |
| --- |
| Ilgučio ežeras prie LygainiųIlgučio ežeras prie LygainiųIlgučio ežeras prie Lygainių |
| Vieta | Vilniaus raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,763 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,17 km |
| Vidutinis gylis | 2,74 m |
| Didžiausias gylis | 8,1 m |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Ilgutis

  |
| **Koordinatės** |  54°33′50″ š. pl. 25°3′30″ r. ilg.﻿ / ﻿54.56389°š. pl. 25.05833°r. ilg.﻿ / 54.56389; 25.05833Koordinatės: 54°33′50″ š. pl. 25°3′30″ r. ilg.﻿ / ﻿54.56389°š. pl. 25.05833°r. ilg.﻿ / 54.56389; 25.05833 |

**Ilgutis**, anksčiau taip pat buvo žinomas kaip **Lygainių ežeras** – ežeras pietryčių Lietuvoje, Vilniaus rajone, apie 7 km į vakarus nuo Keturiasdešimt Totorių. Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 1,8 km, plotis iki 0,64 km, plotas – 76,3 ha. Altitudė 146 m. Gylis siekia 8,1 m, vandens tūris apie 2,5 mln. m³. Krantai mažai vingiuoti, žemi, pelkėti, tik pietinis sausas. Atabradas daugiausia siauras, dumblėtas, rytuose platesnis, padengtas gėlavandene klintimi. Dugną dengia sapropelingas dumblas. Ilgutį iš vakarų ir šiaurės supa žemapelkės. Šiaurinėje pakrantėje stūkso miškelis, kitose pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai. Šiaurėje išteka upelis (Asdrės intakas).

Prie Ilgučio įsikūrę kaimai: Mažieji Lygainiai, Didieji Lygainiai, Gudeliai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ilgutis (Vilniaus r.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 48
Koordinatės: 57°16′ š. pl. 23°06′ r. ilg.﻿ / ﻿57.267°š. pl. 23.100°r. ilg.﻿ / 57.267; 23.100

| Engurės ežeras |
| --- |
|  |
| Vieta | Latvija, Talsų savivaldybė, Tukumo savivaldybė |
| Plotas | 40,46 km² |
| Vidutinis gylis | 0,4 m |
| Didžiausias gylis | 2,1 m |
| Įteka | Dzedrupė, Dursupė, Jurgiupė |
| Išteka | Mėrsrago kanalas |
|  |
|  Vikiteka | Engurės ežeras |

**Engurės ežeras** – ežeras Latvijoje, Talsų ir Tukumo savivaldybėse, į šiaurės vakarus nuo Rygos, prie Rygos įlankos. Pagal plotą trečias didžiausių Latvijoje.

Tai lagūnos tipo ežeras. Nuo Rygos įlankos jį skiria 1,5–2,5 km pločio kopų juosta. Plotas – 41,3 km², ilgis – 17,9 km, didžiausias plotis – 4,4 km, didžiausias gylis – 2,1 m.

Išteka Mėrsrago kanalas, iškastas 1842 m. pažeminant ežero lygį 1,5 metro. Vakariniame krašte – Grebių pusiasalis. Didžiausi intakai – Dzedrupė, Dursupė, Jurgiupė. Ežeras stipriai užžėlęs. Veisiasi 16 rūšių žuvų. Daug vandens paukščių. Ornitologinis rezervatas. Latvijos mokslų akademijos biologijos instituto ornitologijos laboratorijos bazė. Visas ežeras ir jo apylinkės įtraukti į draustinio zoną.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Engurės ežeras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 516 psl.

Nuorodos
--------

* www.ezeri.lv
Šokoladinis gėrimas aseptinėje pakuotėje
**Aseptinė pakuotė** – plačiai paplitusi pakavimo technologija, kurios metu produktas ir pakuotė sterilizuojami atskirai ir skirtingais būdais, o vėliau pakuotė užpildoma produktu ir užsandarinama steriliose sąlygose. Tai apsaugo produktus nuo greito gedimo ir užtikrina ilgą saugojimo terminą, nenaudojant konservantų. Pakuotė pagaminta iš polietileno, kartono ir aliuminio, kurių visuma pasižymi geromis produkto apsaugos savybėmis. 2007 m. buvo pagamita 170 mln. skirtingų rūšių aseptinių pakuočių.

Pakuotės tipai
--------------

Aseptinė pakuotė gali būti pagaminta keliais būdais:

* Sterilizuojant *cheminiu* būdu, naudojami įvairūs cheminiai junginiai, užmušantys mikroorganizmus. Dažniausiai tai vandenilio peroksidas, sieros dioksidas, ozonas, vandenilio ir acto rūgšties mišinys. Kai kurie naudojami chemikalai gali paveikti žmogaus sveikatą.
* Amerikos maisto technologijų institute išrastas *fizikinis* būdas, kurio metu produktai palaipsniui kaitinami iki aukštos temperatūros ir staigiai atšaldomi, o tada steriliai supakuojami.

Pakuotėje gali būti saugomi pieno produktai: pienas, grietinėlė, skystas jogurtas. Sojos ir pieno produktų pakaitalai: sojos gėrimai, ryžių ir sėklų gėrimai. Gaivieji gėrimai: sultys, nektarai ir negazuoti gėrimai, gazuoti nealkoholiniai gėrimai, vanduo. Vynas ir alkoholiniai gėrimai. Maistas: sriubos ir padažai, pomidorų produktai, alyvuogių aliejus ir kiti skysi produktai.

Aseptinės pakuotės turi daug pranašumų lyginant su stiklinėmis – ji ekologiškai saugesnė, paprastesnė gamybos technologija, mažesnis svoris, nedūžtanti, sandėliuojant užima mažiau vietos.

„Tetrapak" kompanija užima 80 % pasaulio aseptinių pakuočių rinkos, kompanija „SIG" apie 15 % rinkos, o kompanija „ELOPAK" maždaug 5 %.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Справочная информация: Асептическая упаковка
2. 1 2 3 4  „Асептическая упаковка". Suarchyvuotas originalas 2012-08-12. Nuoroda tikrinta 2013-12-02. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
3. 1 2 3 4  „Асептические упаковочные материалы". Suarchyvuotas originalas 2012-08-12. Nuoroda tikrinta 2013-12-03. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
4. ↑  „"Асептическая упаковка"". Suarchyvuotas originalas 2012-08-12. Nuoroda tikrinta 2013-12-03. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
Koordinatės: 54°52′45.03″ š. pl. 25°8′20.53″ r. ilg.﻿ / ﻿54.8791750°š. pl. 25.1390361°r. ilg.﻿ / 54.8791750; 25.1390361

| Karvys |
| --- |
| Karvio ežero pietinis krantasKarvio ežero pietinis krantasKarvio ežero pietinis krantas |
| Vieta | Vilniaus rajono savivaldybė |
| Plotas | 0,607 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,92 km |
| Kilmė | rininis |
| Vidutinis gylis | 10,9 m |
| Didžiausias gylis | 24,9 m |
| Įteka | K-1, 4 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Karvelė |

**Karvys** – ežeras Vilniaus rajono savivaldybės teritorijoje, 5 km į rytus nuo Maišiagalos.

Plotas 60,7 ha. Ilgis iš šiaurės į pietryčius 2,68 km, didžiausias plotis 0,32 km. Paviršiaus altitudė 153,3 m, didžiausias gylis 24,9 m, vidutinis gylis 10,9 m.

Ežeras rininės kilmės. Baseino plotas 12,1 km². Kranto linijos ilgis 5,9 km. Krantai aukšti, statūs, apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu, rytinis krantas miškingas. Aplinkui plyti pievos, dirbami laukai.

Įteka K-1 ir dar 4 upeliai, išteka Karvelė (Dūkštos intakas), ežeras priklauso Neries baseinui. Ežero pratakumas 54 %. Atabradas siauras, smėlingas.

Prie ežero įsikūrę Karvio, Paežerių, Eiliokiškių ir Užukarviškių kaimai. Veikia 2 kaimo turizmo sodybos ir poilsiavietė. Pietine pakrante eina kelias  **108**  Vievis–Maišiagala–Nemenčinė .

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Karvys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 517 psl.
Atakiavimas peiliu
**Atakiuoti dangteliai** (rus. *зáбрус, печатка мёда*) – atakiuojant bičių korius nuimti vaškiniai korių akučių dangteliai bei viršutinės akučių dalis (jei korys yra storas).

Rusiškas terminas rus. *зáбрус* reiškia 'už tašelio' (iš rus. *за* 'už' + rus. *брусок* 'tašelis'). Taip atakiuotus dangtelius pavadino todėl, kad jie paprastai kyšo virš korio rėmelio tašelio krašto ir atakiuojant nuimami atakiavimo šakute ar nupjaunami peiliu.

Vaškiniai dangteliais bitės uždaro korio akutes, užpildytas subrendusiu medumi. Tad korio dangteliai rodo, kad toje korio vietoje medus subrendęs.. Akutes su nesubrendusiu medumi (turinčiu per daug vandens) bitės neakiuoja, kad vanduo galėtų būti išgarinamas.

Prieš sukant medų bitininkai atakiuoja korius, o nuimtus dangtelius paprastai sudeda į specialius sietelius, pro kuriuos išvarva skystas medus. Kartais dangtelius su medumi duoda bitėms išlaižyti. Vėliau gautus sausus dangtelius perlydo į vaško luitus. Iš dangtelių gaunamas labai švarus vaškas..

Dangtelių vaško spalva priklauso nuo metų laiko, orų ir bičių veislės. Ne medunešio metu (rudenį, maitinant bites cukraus sirupu) bitės dangteliams vašką ima iš senų korių, tad dangteliai būna rudo atspalvio. Paprastai dangteliai būna iš gryno naujo vaško, tad užakiuotų korių dangteliai atrodo praktiškai balti, nes po dangteliais būna plonas oro sluoksnelis. Tiesa, kaukazinės bitės akutes dangteliais dengia nepalikdamos oro tarpelių, todėl jų dengti koriai atrodo tamsūs..

Panaudojimas
------------

Šviežiai atakiuoti dangteliai su medumi, ypač jei ką tik išimti iš avilio ir koriai dar šilti, dažnai valgomi. Tokie dangteliai kramtomi ir iš jų iščiulpiamas medus. Po to likęs sukramtyto vaško gumulėlis išspjaunamas ir dedamas prie kitos vaško žaliavos lydymui. Kartais teigiama, kad sukramtytas ir nurytas dangtelių vaškas teigiamai veikia virškinimo traktą, skatina jo raumenų veiklą.

Gydymo medumi šalininkai labai vertina dangtelius su medumi.

* Neatakiuoti rėmaiNeatakiuoti rėmai
* AtakiavimasAtakiavimas
* AtakiavimasAtakiavimas

Nuorodos
--------

1. 1 2 3  Абрикосов Х. Н. и др. Забрус. In: *Словарь-справочник пчеловода Archyvuota kopija 2012-01-07 iš Wayback Machine projekto.* , sud. Федосов Н. Ф. М.: Сельхозгиз; 1955, c. 108
2. ↑  Абрикосов Х. Н. и др. Созревание мёда. In: *Словарь-справочник пчеловода Archyvuota kopija 2012-01-07 iš Wayback Machine projekto.* , sud. Федосов Н. Ф. М.: Сельхозгиз; 1955, c. 345
3. ↑  „Забрус". *О продуктах пчеловодства и их лечебных свойствах*. pollen.ucoz.kz. 2010—2011. Suarchyvuota iš originalo 2012-08-30. Nuoroda tikrinta 2011-10-05. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|date=` (pagalba)

* Забрус
| Lubanas, Lubano ežeras |
| --- |
|  |
| Vieta | Latvijos vėliava Latvija, Rėzeknės, Maduonos ir Varaklianų savivaldybės |
| Plotas | 80,70 km² |
| Kilmė | ledyninė, antropogeninė |
| Vidutinis gylis | 1,6 m |
| Didžiausias gylis | 3,5 m |
| Įteka | Rėzeknė, Malta, Malmuta, Lisinia |
| Išteka | Aiviekstė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Lubanas, Lubano ežeras

  |
| **Koordinatės** |  56°45′57″ š. pl. 26°51′29″ r. ilg.﻿ / ﻿56.76583°š. pl. 26.85806°r. ilg.﻿ / 56.76583; 26.85806Koordinatės: 56°45′57″ š. pl. 26°51′29″ r. ilg.﻿ / ﻿56.76583°š. pl. 26.85806°r. ilg.﻿ / 56.76583; 26.85806 |

**Lubanas** (latv. *Lubāns*), **Lubano ežeras** – didžiausias Latvijos ežeras, esantis jos rytinės dalies žemumos viduryje. Tai seklus, pratekantis ežeras, į jį įteka Rėzeknė, Maltos, Malmutos ir Lisinios upės, taip pat keletas smulkesnių upokšnių. Iš ežero išteka Aiviekstė, kuri įteka į Dauguvą. Krantai žemi, daugiausiai pelkėti.

Po 1926 m. pavasarį įvykusio didelio potvynio vandens lygis ežere buvo pradėtas reguliuoti. Prie kanalo, jungiančio Lubano pietinį galą su Aiviekste, įrengti uždoriai. Vandens lygis gali svyruoti nuo 90 iki 93 m virš jūros lygio. Esant mažiausiam vandens lygiui – apie 90,75 m virš jūros lygio, ežero plotas siekia 25 km², o esant didžiausiam vandens lygiui apie 92,75 m – ežero plotas jau siekia 100 km². Šalia buvę mažesni ežeriukai buvo nudrenuoti į šį ežerą, o likusi laisva žemė naudojama žemės ūkyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lubanas*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, VII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1981. T.VII: Lietuvos-Mordvių
| Gaveikių ež. |
| --- |
|  |
| Vieta | Vilniaus rajonas, Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,543 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,83 km |
| Vidutinis gylis | 3,9 m |
| Didžiausias gylis | 7 m |
| Įteka | Vilniškis, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Gaveikė (Vilniškis) |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Gaveikių ež.

  |
| **Koordinatės** |  55°2′10.81″ š. pl. 25°24′9.13″ r. ilg.﻿ / ﻿55.0363361°š. pl. 25.4025361°r. ilg.﻿ / 55.0363361; 25.4025361Koordinatės: 55°2′10.81″ š. pl. 25°24′9.13″ r. ilg.﻿ / ﻿55.0363361°š. pl. 25.4025361°r. ilg.﻿ / 55.0363361; 25.4025361 |

**Gaveikiai** – ežeras rytų Lietuvoje, Vilniaus rajone, 45 km į šiaurę nuo Vilniaus, 21 km į pietus nuo Molėtų.

Prie ežero yra įsikūrę Sidabrių, Gaveikių bei Gaveikių kaimai, pastarasis kaimas istoriniuose šaltiniuose minimas 1373 m. Už 4 km į šiaurės rytus nuo ežero įsikūręs Dubingių miestelis, už 9 km į šiaurės vakarus įsikūręs Giedraičių miestelis. Netoliese tyvuliuoja dar keli – Asvejos, Vilniškių, Visbaro bei Širvino ežerai. Ežero šiaurinė pakrantė yra Vilniaus ir Molėtų rajonų riba. Tarpukario laikotarpiu šiaurine ežero pakrante buvo išvesta Lenkijos ir Lietuvos demarkacinė linija.

Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 1,2 km, didžiausias plotis – 0,84 km. Paviršiaus altitudė – 152 m. Didžiausias gylis – 7 m, vidutinis gylis – 3,9 m. Baseino plotas 22 km². Kranto linija labai vingiuota, jos ilgis – 3,9 km; gausu kyšulių, įlankų. Krantai žemi, kai kur pelkėti, tik šiaurės rytuose aukštesni. Iš Gaveikių ežero šiaurinės dalies į Asvejos ežerą teka Gaveikės (Vilniškio) upelis. Vakaruose į Gaveikių ežerą įteka du upeliai, pietuose vienas. Ežeras priklauso Žeimenos, Neries baseinui. Ežero pratakumas 308 %. Atabradas platus, smėlingas. Prie ežero veikia kaimo turizmo sodyba, yra vakarinėje pakrantėje kempingas.

Gaveikių ežeras

Šaltiniai
---------

1. ↑
| Jeziorakas |
| --- |
|  |
| Vieta | Ylavos pavietas, Lenkijos vėliava Lenkija |
| Kilmė | rininis |
| Vidutinis gylis | 4,1 m |
| Didžiausias gylis | 13 m |
| Išteka | Ilavka |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Jeziorakas

  |
| **Koordinatės** |  53°44′24″ š. pl. 19°36′20″ r. ilg.﻿ / ﻿53.74000°š. pl. 19.60556°r. ilg.﻿ / 53.74000; 19.60556Koordinatės: 53°44′24″ š. pl. 19°36′20″ r. ilg.﻿ / ﻿53.74000°š. pl. 19.60556°r. ilg.﻿ / 53.74000; 19.60556 |
|  |
|  Vikiteka | Jeziorakas |

**Jeziorakas** (lenk. *Jeziorak*, anksčiau *Jezierzyce*, vok. *Geserich See*) – ežeras šiaurės vakarų Lenkijoje (Varmijos Mozūrų vaivadija), Ylavos ežeryne, prie Ylavos miesto.

Geografija
----------

Ežeras yra vienas didžiausių Lenkijos ežerų, jo plotas 34,6 km², rininės kilmės, ilgis 27,45 km, didžiausias plotis 2,4 km. Vidutinis gylis 4,1 m, giliausia vieta 13 m. Altitudė 99,4 m. Didžiausia sala – 82,4 ha ploto Didžioji Žulava (vok. *Groß Werder*) dab. Ylavos miesto ribose, kurioje VIII a.-XIII a. buvo įsikūrusi prūsų gyvenvietė. Antra pagal dydį – Bukų sala vidurinėje ežero dalyje prie Veprių kaimo. Be to, yra dar 9 mažesnės salos ir keliolika mažų salelių. Atskiros ežero įlankos turi savo pavadinimus: Mažasis Jeziorakas, Plokščiasis ežeras, Vidlagos įlanka. Iš ežero pietinės dalies išteka Ilavka, be to, kanalais ir protakomis su ežeru jungiasi Elbingo kanalas, Evingių ežeras ir Daubos ežeras. Šiauriniai krantai aukšti, miškingi, pietiniai žemi.

Turizmas
--------

Ežeras labai patogus vandens turizmui. Daugybė įlankų, patogios poilsiavietės, yra keli kempingai ir kelios dešimtys kaimo turizmo sodybų su prieplaukomis. kanalais, kurie iškasti 1331–1334 m. pasiekiami kiti ežeryno ežerai. Leidžiama plaukioti burinėmis jachtomis ir motorinėmis vandens transporto priemonėmis.

Jeziorako schema, pietinėje dalyje – Ylava
Mažasis Jeziorakas Ylavoje
Didžiausias miestas prie ežero Ylava. Mažesnės gyvenvietės: Vepriai (*Wieprz*), Semėnai (*Siemiany*), Jercvaldas, Šalkovas.

Fauna
-----

Ežere veisiasi tokios žuvys, kaip lynas, šamas, starkis, lydeka, ungurys, karosas, karšis, kuoja, karpis, ešerys ir kt. Ežere ir jo apylinkėse peri antys, kraginiai, laukiai, didysis baublys, mažasis baublys, mažoji krakšlė, nendrinė lingė ir kiti reti paukščiai. Iš plėšriųjų paukščių peri jūrinis erelis, erelis žuvininkas, pilkasis garnys, kormoranai, taip pat gervės, gulbės, kirai, nendrinė vištelė. Gyvena kelios beuodegių varliagyvių rūšys. Praeityje išnykę, ežere vėl apsigyvena vėžiai.
***Locus***| Periodiškumas | mėnesinis |
| 

---

 |
| Redaktorius | Liza Groen Trombi |
| Pirmasisleidimas | 1968 m. |
| Adresas | Oklandas, Kalifornija, Jungtinės Valstijos |
| Kalba | anglų |
| ISSN | ISSN 0047-4959 |
| 

---

 |
| **Tinklalapis:** locusmag.com |

**„Locus"** – JAV žurnalas, kas mėnesį išeinantis Oklande, Kalifornijoje. Jame nušviečiamos aktualijos mokslinės ir maginės fantastikos srityse. Žurnale taip pat skelbiami naujų šiuose žanruose išleistų knygų sąrašai. Žurnalo redakcija taip pat organizuoja kasmetinius Locus premijos apdovanojimus.

Istorija
--------

Žurnalą, tuo metu fanzino formoje, 1968 m. įsteigė Charles N. Brown, Ed Meskys ir Dave Vanderwerf, siekdami pareklamuoti paraišką surengti 1971 m. pasaulinės mokslinės fantastikos konventą Bostone, Masačusetse. Pradžioje fanziną ketinta leisti tik iki kol pasibaigs vietos rinkimo balsavimai, vykę 1969 m. „WorldCon" Sent Luise, Misūryje, metu. C. N. Brown vis tik nusprendė ir toliau platinti mimeografu dauginamą leidinį mokslinės ir maginės fantastikos niuzino (naujienų žurnalo) pavidalu.

1970 m. „Locus" pakeitė mėnesinį niuziną „Science Fiction Times" (buv. „Fantasy Times", įsteigtą 1941 m.), kai šio leidyba buvo nutraukta. Brown ėjo žurnalo leidėjo ir vyriausiojo redaktoriaus pareigas 40 metų, nuo 1968 m. iki pat savo mirties 2009 m. liepą, sulaukus 72 metų. Naująja redaktore tapo Liza Groen Trombi.

1997 m. balandžio mėn. buvo paleista pusiau autonominė internetinė žurnalo versija *Locus Online*.

Išnašos
-------

1. ↑  „Charles N. Brown: Sci-Fi enthusiast and founder of 'Locus' magazine". *The Independent*. London, England. 2009-09-02. Obituaries. Suarchyvuotas originalas 2010-12-06. Nuoroda tikrinta 2011-04-04.
2. ↑  „Locus Online: The Website of The Magazine of the Science Fiction & Fantasy Field". *Locus Online*. Suarchyvuotas originalas 2011-03-09. Nuoroda tikrinta 2011-04-04.
3. ↑  „Charles N. Brown, 1937-2009". *Locus Online*. 2009-07-13. Nuoroda tikrinta 2011-04-04.
4. ↑  „Locus Online: About the Website". *Locus Online*. Nuoroda tikrinta 2011-04-04.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
|  |
| --- |
| Aleksejus Žigalkovičius  blrs. *Аляксей Аляксандравіч Жыгалковіч* |
|  
Aleksejus Žigalkovičius 2007 m. |
| Biografija |
| Gimė | 1996 m. balandžio 18 d. (27 metai)Minskas, Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| Žanrai | popmuzika |
| Veikla | dainininkas |

**Aleksejus Aleksandrovičius Žigalkovičius** (blrs. *Аляксей Аляксандравіч Жыгалковіч*, g. 1996 m. balandžio 18 d. Minske) – Baltarusijos dainininkas, 2007 m. vaikų „Eurovizijos" dainų konkurso nugalėtojas.

Būdamas penkerių metų pradėjo dainuoti, o devynerių ir rašyti dainas. Aleksejus yra įvairių tarptautinių muzikinių konkursų Baltarusijoje, Italijoje ir Bulgarijoje dalyvis bei prizininkas. 2005 metais Italijos dainų konkurse *Zecchino d’Oro* su daina „Lo zio Bé (Дзе каза рогам)" pelnė *Zecchino d’Argento* prizą už geriausią ne italų kalba skambėjusią dainą. 2006 m. „Slavianski Bazaar" vaikų konkurse Vitebske užėmė antrą vietą.

2007 metais Aleksejus su daina „S druzjami", tik 1 tašku aplenkęs Armėnijos atstovus, nugalėjo vaikų „Eurovizijos" dainų konkurse Roterdame. Jis surinko 137 taškus, iš trijų šalių pelnė aukščiausius – 12 balų įvertinimus (iš Portugalijos, Maltos ir Lietuvos). Tai yra jau antra Baltarusijos pergalė vaikų „Eurovizijoje", pirmą kartą šalis laimėjo 2005 metais.

Laisvalaikiu mėgsta klausytis muzikos, skaityti knygas, žaidžia futbolą ir biliardą.

Galerija
--------

* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Vaikų "Eurovizijoje" triumfuoja Baltarusija" (**(**liet.**)**). eurodiena.lt. 2007-12-10.`{{cite web}}`: CS1 priežiūra: Neatpažinta kalba (link)
2. ↑  „Junior Eurovision Song Contest 2007" (anglų). junioreurovision.tv.

Nuorodos
--------

* Daina *S druzjami*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Rusija Seserys Tolmačiovos  *„Vesennij džaz"*** |  **Vaikų Eurovizijos dainų konkurso nugalėtojas**2007 | Po to:**Gruzija Bzikebi  *„Bzz.."*** |
| Prieš tai:**Andrejus Kunecas  *„Novyj den"*** |  **Baltarusijos atstovas vaikų Eurovizijoje**2007 | Po to:**Daša, Alina ir Karina  *„Serdce Belarusi"*** |
| **Petras Jonikas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1906 m. kovo 25 d.Antringis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1996 m. vasario 3 d. (89 metai)Riversaidas, JAV |
|  |
| Veikla | kalbininkas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Petras Jonikas** (1906 m. kovo 25 d. Antringis (dabar – Ringių k.), Tauragės valsčius – 1996 m. vasario 3 d. Riversaidas, palaidotas Čikagoje) – Lietuvos kalbininkas, daktaras.

Biografija
----------

Mokėsi Pagramantyje, Šilalėje, 1920–1923 m. Tauragės vidurinėje mokykloje. 1927 m. jis baigė Tauragės mokytojų seminariją. 1927–1934 m. studijavo Vytauto Didžiojo universitete (iki 1930 m. Lietuvos universitetas), 1935–1937 m. studijas tęsė Rygos, Karaliaučiaus, Vienos universitetuose. 1942 m. daktaras.

1937–1943 m. dėstė Vytauto Didžiojo universitete ir Vilniaus universitete; 1942 m. docentas. 1935–1940 m. lietuvių kalbos draugijos valdybos narys. 1938–1940 m. leisto Kaune ir 1958–1960 m. – Čikagoje žurnalo „Gimtoji kalba" redaktorius. 1940–1944 m. dar dirbo lietuvių kalbos institute. 1942 m. apgynė mokslų daktaro disertaciją. 1944 m. pasitraukė į Vakarus. 1946–1949 m. dėstė Pabaltijo universitete prie Hamburgo. 1949 m. persikėlė į JAV. Čikagos universitete studijavo bibliotekininkystę, 1957–1973 m. dirbo šio universiteto bibliotekoje, 1970–1973 m. dėstė baltų kalbas. Jo pastangomis 1951 m. suorganizuotas Lituanistikos institutas; 1954–1964 m. jo prezidentas. 1969–1978 m. Pedagoginio lituanistikos instituto Čikagoje rektorius.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrinėjo bendrinės kalbos istorijos, kalbos kultūros problemas, lietuvių pavardes, vietovardžius, paskelbė straipsnių apie kalbininkus. Redagavo A. Salio „Raštus" (4 t. 1979–1992 m. V. Biržiškos „Aleksandryną" (3 d. 1960–1965 m. , sudarė P. Skardžiaus darbų bibliografiją. Bendradarbiavo LE ir „Encyclopedia Lituanien".

Bibliografija
-------------

* Pagramančio tarmė, 1939 m.
* Gimtojo žodžio baruose, 1951 m.
* Lietuvių kalbos istorija, 1952 m.
* Lietuvių bendrinės rašomosios kalbos kūrimasis antrojoje XIX a. pusėje, 1972 m.
* Lietuvių kalba ir tauta amžių būvyje: Visuomeniniai lietuvių kalbos istorijos bruožai, 1987 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „"Žemaičių žemės" žurnalas (2006 m. Nr. 1). Iškilūs Raseinių krašto kultūros, mokslo, visuomenės veikėjai". *samogitia.mch.mii.lt*. 2006-03-18. Suarchyvuotas originalas 2016-03-03. Nuoroda tikrinta 2016-04-23. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
2. ↑  Alfredas Sabaliauskas. *Petras Jonikas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 706 psl.
| Pravalas |
| --- |
| Vieta | Vilniaus raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,229 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,81 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Pravalas

  |
| **Koordinatės** |  54°57′24″ š. pl. 25°40′10″ r. ilg.﻿ / ﻿54.95667°š. pl. 25.66944°r. ilg.﻿ / 54.95667; 25.66944Koordinatės: 54°57′24″ š. pl. 25°40′10″ r. ilg.﻿ / ﻿54.95667°š. pl. 25.66944°r. ilg.﻿ / 54.95667; 25.66944 |

**Pravalas** – ežeras rytų Lietuvoje, Vilniaus rajone, Švenčionių rajono paribyje, 7 km į pietvakarius nuo Pabradės. Telkšo Kregžlės miške, 0,5 km nuo Žeimenos upės, šalia plento  **102**  Vilnius–Švenčionys–Zarasai . Ilgis šiaurės–pietų kryptimi 0,89 km, plotis iki 0,57 km. Altitudė 114,6 m. Kranto linijos ilgis 2,8 km, ji labai vingiuota. Krantai žemi, daug kur supelkėję, apaugę mišku.

Į Pravalą suteka upokšniai iš gretimų Gaigalio ir Vienavalkšnio ežerų, pietuose išsruvena upokšnis į Žeimeną.

Pravalas patenka į Asvejos regioninį parką, nuo 1974 m. saugomas Pravalo botaniniame draustinyje. Netoli ežero į pietus įsikūręs Sapiegiškių kaimas. Pietinėje pakrante eina kelias  **5222**  Sapiegiškės–Sužionys–Dirmeitai .

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pravalas (Vilniaus r.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 435
Koordinatės: 54°38′32″ š. pl. 23°57′18″ r. ilg.﻿ / ﻿54.64222°š. pl. 23.95500°r. ilg.﻿ / 54.64222; 23.95500

|  |
| --- |
| **Prienų specialioji mokykla** |
| Prienų specialioji mokykla herbasPrienų specialioji mokykla herbas |
| Prienų specialioji mokykla |
| **Adresas** | Prienai |
| **Direktorius(-ė)** | Danutė Ragienė |
| **Mokinių skaičius** | 96 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | 2012 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 35 |

**Prienų specialioji mokykla** – buvusi valstybinė internatinė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Prienuose, Kęstučio g. 63, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba intelekto sutrikimų bei Kalbos ir kitų komunikacijos sutrikimų turintiesiems vaikams. Įstaigos kodas 190193945. Steigėjas Prienų rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Mokykla uždaryta 2012 m. auklėtinius perkeliant į Revuonos pagrindinėje mokykloje esantį specialiojo ugdymo skyrių. Pagrindinė reorganizacijos priežastis – mažėjantis mokinių skaičius ir dėl to tuštėjančios patalpos. Pastaraisiais metais buvo nenaudojamas visas 4 aukštas, t. y. ketvirtadalis pastato. Švietimo ir mokslo ministerijai pakeitus Specialiojo ugdymo įstatymą, Specialiojoje mokykloje gali būti ugdomi tik didelių ir labai didelių specialiųjų poreikių turintys mokiniai. Tokius kriterijus atitiko mažiau nei pusė mokyklos ugdytinių (buvo ugdomi 43 mokiniai), tai reiškė, jog 4 aukštų pastatas mokyklai akivaizdžiai per didelis.

Kita priežastis – pastato būklė: pastatui būtina renovacija (suremontuota tik nedidelė patalpų dalis), dauguma įrangos pasenusi, pastatas nepritaikytas neįgaliesiems. Tokio didelio pastato renovacijai nebuvo lėšų, be to ir netikslinga renovuoti. Reikėjo rasti mažesnes patalpas, todėl buvo pasirinktos taip pat ištuštėjusios Jaunimo mokyklos patalpos, jas galutinai pritaikant auklėtinių specialiesiems poreikiams.

Direktoriai
-----------

* Danutė Ragienė

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Skaitytojo skundas. Lietuvos ugdymo reforma Prienų valdžiai padėjo „sutvarkyti savo kiemą"". *15min.lt*. 2012-10-04. Suarchyvuota iš originalo 2014-04-07. Nuoroda tikrinta 2016-09-01.
XIX a. dailininko piešinys, vaizduojantis Elos Nortumbrijiečio egzekuciją, įvykdytą Ragnarui Lodbrokui
**Ragnaras Lodbrokas** arba **Lotbrokas** (sen. skand. *Ragnarr Loðbrók*) buvo legendinis Vikingų eros skandinavų valdovas ir herojus, minimas senovės skandinavų poezijoje ir kelete sagų. Pasak istorijų, būtent Ragnaro vedami vikingai pradėjo puldinėti Prancūziją ir Angliją. Ragnaras turėjo daugybę žymių sūnų, tarp kurių Ivaras Bekaulis, Bjornas Narsusis, Halfdanas Ragnarsonas, Sigurdas Ragnarsonas ir Ubba. Tuo tarpu pastarieji iš tiesų egzistavo, dėl paties Ragnaro egzistavimo kyla abejonių, taip pat nėra aišku, ar jis buvo jų tėvas. Dauguma pasakų apie jį, pasirodo, kildinamos iš keleto istorinių vikingų herojų ir valdovų nuveiktų žygdarbių.

Pasak legendos, Ragnaras buvo triskart vedęs: skydo mergelę Lagertą, Torą Borgarhjortr ir Aslaug. Sakoma, kad jis buvo Danijos karaliaus Gudfredo giminaitis ir Švedijos karaliaus Sigurdo Hringo sūnus, pats vėliau tapęs karaliumi ir pasižymėjęs daugelyje reidų ir žygių kol galiausiai buvo paimtas į nelaisvę savo priešo karaliaus Elos Nortumbrijiečio, kuris šį nužudė įmetęs jį angių knibždančion duobėn. Ragnaro sūnūs atkeršijo už tėvą krauju, įsiverždami į Angliją su Didžiąja pagonių kariauna.

Literatūra
----------

* Holman, Katherine (2003). *Historical dictionary of the Vikings*. Lanham, Maryland: Scarecrow Press. ISBN 978-0-8108-4859-7.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSkandinavų mitologija |
| --- |
|  |
| DievaiHerojaiMitinės būtybėsAsmenybės | 

|  |  |
| --- | --- |
| Asai | 
Odinas · Toras · Lokis · Tiras · Baldras · Forsetis · Bragis · Vilis · Vydaras · Henis · Hiodas · Heimdalas · Ulras · Vė · Frigė · Iduna · Nana · Sivė |
|  |
| Vanai | 
Njordas · Skadi · Frėja · Freiras · Gerda · Gulveiga · Kvasis · Litiras · Mimis · Nerta |
|  |
| Dysės | 
Nornos · Valkirijos |
|  |
| Kita | 
Milžinai · Nykštukai · Elfai · Jotunai · Dvergai · Imiras · Fenris · Garmas · Sleipnis · Jormundgandas · Helė · Audumla |

 |  |
|  |
| Vietovės | 
Igdrasilas · Ginungagapas · Valhala · Alfheimas · Asgardas · Helheimas · Jotunheimas · Midgardas · Muspelheimas · Niflheimas · Svartalfaheimas · Vanaheimas |
|  |
| Įvykiai | 
Asų-vanų karas · Fimbulvinteris · Ragnarokas |
|  |
| Istoriniai šaltiniai | 
*Gesta Danorum* · Eda · Jaunesnioji Eda · Vyresnioji Eda · Runų akmenys · Sagos · Senovės skandinavų kalba · Senovės skandinavų kalbos abėcėlė |

 |
| Grandė |
| --- |
| Grandės žemupys žiemą Grandės žemupys žiemą |
| **Ilgis** | 230 km |
| **Baseino plotas** | 4885 km² |
| **Vidutinis debitas** | 60 m³/s |
| **Ištakos** | Timaukelio komuna |
| **Žiotys** | Atlanto vandenynas |
| **Šalys** | Čilės vėliava Čilė, Argentinos vėliava Argentina |
|  |
|  **Vikiteka** | Grandė |

**Grandė** (isp. *Río Grande* 'didžioji upė') – upė pietų Čilėje ir Argentinoje, ilgiausia Ugnies Žemės saloje. Prasideda salos vakaruose, Čilės teritorijoje, Timaukelio komunoje. Teka į rytus. Aukštupio baseinas labai pelkėtas ir ežeringas. Į Grandę suteka intakai iš Linčo, Blanko ežerų. Nuo vidurupio teka Argentinos teritorija. Įteka į Atlanto vandenyną ties Rio Grandės miestu, sudaro nedidelę estuariją.

Didžiausi intakai: Rasmusenas, de la Turba, Ona, Kandelarija (dešinieji), Herminita, Moneta (kairieji).

Grandės žemupyje 9–10 km iki žiočių ruože jaučiami jūros potvyniai, pakeliantys upėje vandens lygį 4–5 metrais. Vandeningiausia būna spalį–lapkritį, sekliausia – vasarį–kovą.

Upės baseinas retai gyvenamas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Andrea Coronato, Fernando R. Coronato, Elizabeth Mazzoni, Mirian Vázquez. *Patagonia: una síntesis de su geografía física*. Ediciones Universidad Nacional de la Patagonia Austral, 2017.
2. 1 2 3  Hans Niemeyer F. HOYAS HIDROGRÁFICAS DE CHILE: DUODÉCIMA REGIÓN
3. ↑  Dirección General de Aguas (1999). Recursos híricos compartidos con la República Argentina. Ficha temática de la cuenca del río Grande de Tierra del Fuego.. Santiago de Chile: Ministerio de Obras Públicas de Chile.
| Šlamas |
| --- |
| Vieta | Lenkijos vėliava Lenkija, Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| Plotas | 0,78 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,14 km |
| Vidutinis gylis | 2 m |
| Įteka | Šlamica |
| Išteka | Šlamica |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Šlamas

  |
| **Koordinatės** |  53°54′24″ š. pl. 23°30′11″ r. ilg.﻿ / ﻿53.90667°š. pl. 23.50306°r. ilg.﻿ / 53.90667; 23.50306Koordinatės: 53°54′24″ š. pl. 23°30′11″ r. ilg.﻿ / ﻿53.90667°š. pl. 23.50306°r. ilg.﻿ / 53.90667; 23.50306 |

*Apie kaimą žr. Šlamas*.
**Šlamas** (lenk. *Jezioro Szlamy*, blrs. *Возера Шлямы*) – ežeras Sūduvos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje ir Plaskų valsčiuje. Šalia ežero yra Mulų kaimas. Ežeras yra ant Lenkijos ir Gudijos valstybinės sienos. Gudijos teritorijoje Šlamicos upė jungia ežerą su Seinos upe. Ežere yra krūmais apaugusi sala. 99 % procentai ežero pakrantės apaugę įvairiais augalais. 78% ežero kranto ribojasi su Augustavo giria. Nuo 1996 m. ežere reguliariai veisiamos žuvys.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2012-02-14 iš Wayback Machine projekto.
**Jon Brower Minnoch** (1941 m. rugsėjo 29 d. – 1983 m. rugsėjo 10 d.) – kiek žinoma, yra sunkiausias kada nors gyvenęs žmogus, vienu metu svėręs net 635 kg. Tiesa, tai tik apytikslis svoris. Dėl ekstremalaus dydžio, prastos sveikatos ir nemobilumo, svarstyklių naudojimas buvo neįmanomas.

Gyvenimas
---------

Nuo vaikystės turėjo viršsvorio problemą. Būdamas 12 metų, svėrė 132 kg, o 22 metų buvo 185 cm ūgio ir 178 kg svorio. Jo svoris ir toliau nuolat didėjo, kol būdamas 37 metų jis pateko į ligoninę dėl širdies ir kvėpavimo sutrikimų. Tais pačiais metais Jon Minnoch pagerino didžiausio svorio skirtumo tarp sutuoktinių rekordą, kai vedė 50 kg sveriančią moterį, su kuria vėliau susilaukė dviejų vaikų.

Jon Minnoch transportacija buvo be galo sudėtinga. Jo pergabenimui į kitą ligoninę prireikė daugiau nei tuzino ugniagesių, specialiai modifikuotų neštuvų ir laivo. Ten jis buvo paguldytas ant dviejų sustumtų lovų. Prireikdavo trylikos žmonių vien jo pervertimui ant kito šono, kad būtų galima pakeisti paklodę.

Mirtis
------

Po 16 mėnesių griežtos 1,200 kalorijų per dieną dietos jis buvo išleistas iš ligoninės. Tuo metu jis svėrė 216 kg, o tai reiškia, kad sugebėjo numesti net 419 kg. Tai yra didžiausias kada nors užfiksuotas svorio numetimas. Bet vos po metų, Jon Minnoch svoris jau buvo padvigubėjęs (412 kg) ir jis vėl pateko į ligoninę. Kadangi jo liga edema buvo neišgydoma, buvo nuspręsta nutraukti sudėtingą gydymą ir po 23 mėnesių Jon Minnoch mirė. Tuo metu jam buvo 42 metai ir jis svėrė 362 kg.

Šaltiniai
---------

1. ↑  The 900 Club Archyvuota kopija 2015-02-21 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  „Human Body/Extreme Bodies/Greatest Weight Loss". Guinness World Records. Suarchyvuotas originalas 2006-09-01. Nuoroda tikrinta 2008-10-28. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)

Taip pat skaitykite
-------------------

* Nutukimas
* Antsvoris
* Robert Wadlow (aukščiausias žmogus istorijoje)
**Medžiotojų arbata** (vok. *Jagertee*) – karštas alkoholinis (12–15°) gėrimas, gaminamas maišant juodąją arbatą bei romą. Pagaminta arbata turi būti karšta, pakankamai saldi. Tai tipiškas Austrijos bei kitų Centrinės Europos šalių žiemos gėrimas, anksčiau plačiai vartotas medžiotojų, miškininkų, medkirčių ir kitų, kuriems šiuo metų laiku reikia daug dirbti šaltame ore. Šiais laikais jis daugiausiai siūlomas kalnuose turistams bei (po slidinėjimo dienos) kalnų slidininkams. Medžiotojų arbatą nesunku pagaminti, tačiau parduodami ir jau paruošti mišiniai. Per metus vien Austrijoje ir Vokietijoje išgeriama ne mažiau 1 000 000 litrų. *Jagertee* yra oficialus, įstatymu apsaugotas austriško šio gėrimo varianto pavadinimas, todėl Vokietijoje ir kitur jis gali būti siūlomas kitokiais panašiais pavadinimais (*Wilderertee* – „brakonierių arbata", *Förstertee* – „miškininkų arbata", *Hüttentee* – „kalnų trobelės arbata" ir pan.)

Išnašos
-------

1. ↑  Donhauser, Rose Marie (2007), *Little Tea Book*, Silverback Books, ISBN 9781596370746
2. ↑  „Regulation (EC) No 110/2008 of the EuPopean Parliament and of the Council of 15 January 2008 on the definition, description, presentation, labelling and the protection of geographical indications of spirit drinks and repealing Council Regulation (EEC) No 1576/89". *Official Journal on EUR-Lex*. EU Publications Office. Suarchyvuotas originalas 2015-08-10. Nuoroda tikrinta 2009-07-15. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
**Aproksimatyvas** (lot. *approximō* 'artėju') – linksnis, reiškiantis buvimą šalia ko nors arba judėjimą ko nors link. Vartojamas baskų, Uralo ir kai kuriose kitose kalbose.

Vepsų kalboje buvimo šalia ko nors reikšme vartojamas aproksimatyvas vadinamas pirmuoju, jis sudaromas su priesagomis *-nno* (vienaskaita) ir *-idenno* (daugiskaita), pavyzdžiui, *Pert' seižub korktoiden **kall’oidenno*** 'Namas stovi prie aukštų uolų'. Judėjimo ko nors link aproksimatyvas vepsų kalboje vadinamas antruoju ir yra sudaromas su priesagomis *-nnoks* (vienaskaita) ir *-(i)dennoks* (daugiskaita), pavyzdžiui, *Kalanik töndui suriden **kividennoks*** 'Žvejas patraukė prie didelių akmenų'. Antrojo aproksimatyvo reikšmė vepsų kalboje sutampa su iliatyvu arba aliatyvu.

Komių kalboje šis linksnis sudaromas su priesaga *-лань* (*-lan'*), pavyzdžiui, *керкалань* (*kerkalan'*) 'namo link'. 

Baskų kalboje aproksimatyvo priesaga yra *-raino*: *etxeraino* 'namo link'.

Išnašos
-------

1. ↑  Бродский, И. В. (2014). „Аппроксимативы и эгрессив". *Vepsän kel': Openduzkirj täuz'kaznuzile*. СПб. pp. 100–101. Suarchyvuotas originalas 2019-07-01. Nuoroda tikrinta 2019-11-04.`{{cite book}}`: CS1 priežiūra: location missing publisher (link)
2. ↑  The Online Dictionary of Language Terminology (ODLT). „approximative case". Suarchyvuotas originalas 2019-11-04. Nuoroda tikrinta 2019-11-04.
**Metacritic**|  |
| **Pavadinimas** | Metacritic |
| **Savininkas** | „CBS Interactive" |
| **Kūrėjas** | Jason Dietz, Marc Doyle, Julie Roberts |
| **Komercinė?** | Taip |
| **Paskirtis** | Apžvalgos, įvertinimai |
| **Registracija** | Nemokama |

**„Metacritic"** – tinklalapis, kuriame skelbiamos muzikos albumų, kompiuterinių žaidimų, filmų ir televizijos programų apžvalgos. Anksčiau taip pat skelbtos ir knygų apžvalgos.

Kiekvienas produktas įvertinamas susumuotų recenzijų balų vidurkiu, išreikštu procentais. Kai kurioms recenzijoms, priklausomai nuo jų svarbos, skiriamas didesnes reikšmingumas. Taip pat pateikiamos recenzijų ištraukos kartu su nuorodomis į jas. Kritikų rekomendacijas apibendrina trys spalvos: žalia, geltona ir raudona. Tai atskleidžia bendrą kritikų, ir taip pat mažesniu mastu, publikos potraukį.

Istorija
--------

Tinklalapis veiklą pradėjo 2001 m. sausį. Jį sukūrė Marc Doyle kartu su seserimi Julie Doyle Roberts ir bendrakursiu iš Pietų Kalifornijos universiteto, Jason Dietz.

2005 m. buvo parduotas tinklalapiui CNET, kuris priklauso bendrovei „CBS Corporation".

2010 m. tinklalapio išvaizda buvo gerokai pakeista. Tai susilaukė itin nepalankios lankytojų reakcijos.

Įvertinimai
-----------

Įvertinimų kategorijos:

| Apibūdinimas | Kompiuteriniai žaidimai | Filmai/televizijos programos/muzika |
| --- | --- | --- |
| Visuotinis pripažinimas | 90–100 % | 81–100 % |
| Daugiausia palankūs atsiliepimai | 75–89 % | 61–80 % |
| Įvairūs arba vidutiniai atsiliepimai | 50–74 % | 40–60 % |
| Daugiausia nepalankūs atsiliepimai | 20–49 % | 20–39 % |
| Kategoriškai nepatinka | 0–19 % | 0–19 % |

Išnašos
-------

1. ↑  Nick Wingfield (2007-09-20). „High Scores Matter To Game Makers, Too". *The Wall Street Journal*. Suarchyvuotas originalas 2008-07-24. Nuoroda tikrinta 2013-02-15.
2. ↑  „How We Create the Metascore Magic". *Metacritic*. CBS Interactive Inc. Nuoroda tikrinta 2013-02-15.
| Kokolikas |
| --- |
| **Ilgis** | 322 km |
| **Ištakos** | De Longo kalnai (Brukso kalnagūbris) |
| **Žiotys** | Kasegaluko lagūna (Čiukčių jūra) |
| **Šalys** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |

**Kokolikas** (angl. *Kokolik River*; inupiakų k. *Qaqalik*) – upė JAV, Aliaskoje, Šiaurės Nuokalnių regiono vakarinėje dalyje; ilgis siekia 322 km. Upė prasideda De Longo kalnuose (vakarinis Brukso kalnagūbrio pakraštys) ir teka daugiausia į šiaurę bei šiaurės vakarus, kol įteka į Kasegaluko lagūną (Čiukčių jūra). Upės žiotys yra apie 1,6 km į rytus nuo Point Lėjaus.

Inuitų žodis *Qaqalik* reiškia *Polygonum viviparum* augalą (regione gausiai paplitęs valgomasis augalas); pavadinimo variantas *Kepizetka* (*qipigsatqaq*), įrašytas XIX a. pab. inuitų žemėlapyje, apytikriai reiškia „vinguriuoja" arba „kreivas".

1977 m. vasarą (ypač sausringu laikotarpiu) kilo tundros gaisras, kaip manoma, sukeltas žaibo; gaisras apėmė 44 km² plotą netoliese Kokoliko upės, tiesiai į rytus nuo Point Lėjaus. Augmenija degė palei Nacionalinio naftos rezervato ribą. Tuo metu tai buvo labiausiai į šiaurę nutolusi vieta, kur JAV žemėtvarkos biuras (angl. *Bureau of Land Management*) kada nors malšino tundros gaisrą.

Išnašos
-------

1. ↑  Orth, Donald J.; United States Geological Survey (1971) [1967]. *Dictionary of Alaska Place Names: Geological Survey Professional Paper 567* (PDF). University of Alaska Fairbanks. United States Government Printing Office. p. 537. Suarchyvuotas originalas (PDF) 2013-10-17. `{{cite book}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
2. 1 2 3  „Kokolik River". *Geographic Names Information System*. United States Geological Survey. 2000-01-01. Nuoroda tikrinta 2021-03-30.
3. ↑  Hall, Dorothy K.; Brown, Jerry; Johnson, Larry (1978). „The 1977 Tundra Fire in the Kokolik River Area of Alaska". *Arctic*. Arctic Institute of North America. **31** (1): 54–58. doi:10.14430/arctic2639. Suarchyvuotas originalas 2014-08-19. Nuoroda tikrinta 2013-09-08.
|  |
| --- |
| Lenkijos valstiečių partija |
| PSL-logo |
| Lyderis | Władysław Kosiniak-Kamysz |
| Įkurta | 1990 m. gegužės 5 d. |
| Būstinė | ul. Piękna 3A, 00-539 Warszawa |
| Narių skaičius | 124 000 (2012 m.) |
| Politinė ideologija | Agrarizmas, centrizmas, krikščioniškoji demokratija, socialinis konservatizmas |
| Svetainė |
|  |

**Lenkijos valstiečių partija** (lenk. *Polskie Stronnictwo Ludowe*, *PSL*) – centristinė politinė partija, įkurta 1990 m. gegužės 5 d. Įeina į Europos liaudies partiją. Nuo 2007 iki 2015 m. LVP buvo valdančioje koalicijoje kartu su Piliečių platforma.

Partijos siekiai
----------------

LVP politinė programa remiasi agrarizmo doktrina. Partija pasisako už valstybės intervencionizmą ekonomikoje, ypač žemės ūkyje bei lėtesnę privatizaciją. LVP palaikė Lenkijos įstojimą į Europos Sąjungą tik palankesnėmis sąlygomis.

Lenkijos valstiečių partija pasisako už nemokamą mokslą ir sveikatos apsaugą, galimybę laisvai prieiti prie LLR archyvų.

LVP pasisako prieš proporcinių mokesčių įvedimą, mirties bausmės atkūrimą, eutanazijos bei abortų legalizavimą bei homoseksualų santuokas. LVP nepalaiko profesionalios kariuomenės kūrimo, atsisakant šauktinių, idėjos bei lengvųjų narkotikų legalizavimo, nepritaria bažnyčios atskyrimui nuo valstybės bei pavietų likvidavimui.

Partijos frakcijos būstinė Lenkijos Seime

Rinkimų rezultatai
------------------

2007 m. Seimo rinkimuose LVP gavo 1,4 mln. (8,9 %) balsų ir turėjo 31 vietą parlamente. 2011 m. rinkimuose užėmė ketvirtąją vietą, surinkusi 8,36 % balsų ir šiuo metu turi 28 vietas Seime bei dvi vietas Senate. 2014 m. Europarlamento rinkimuose partija iškovojo keturis mandatus. 2015 m. rinkimuose surinko 5,13 % balsų. Rinkimus laimėjus partijai Teisė ir Teisingumas, nepateko į valdančiąją koaliciją.

Nuo 2005 m. partijai vadovavęs Valdemaras Pavliakas D. Tusko vyriausybėje 2007–2012 m. buvo vicepremjeras ir ekonomikos ministras. Šiuo metu partijai vadovauja Janušas Piechocinskis.

Nuorodos
--------

* Partijos oficiali svetainė Archyvuota kopija 2020-06-27 iš Wayback Machine projekto.
| **Gallirallus sylvestris** |
| --- |
| Miškinė veka  (Gallirallus sylvestris)Miškinė veka (*Gallirallus sylvestris*) |
| Apsaugos būklė |
| Nykstantys (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Gerviniai paukščiai  *( Gruiformes)* |
| Šeima: | Vandeninės vištos  *( Rallidae)* |
| Gentis: | Vekos  *( Gallirallus)* |
| Rūšis: | Miškinė veka  *( Gallirallus sylvestris)* |

 |
| Binomas |
| ***Gallirallus sylvestris***Sclater, 1869 |

**Miškinė veka**  arba **miškinė vištelė**  (*Gallirallus sylvestris*) – neskraidantis vandeninių vištų (*Rallidae*) šeimos paukštis. Endeminis  Lordo Hau salos paukštis.

Išvaizda
--------

Laukio dydžio. Patino kūno ilgis 34–42 cm, o svoris 410–780 (536) g, atstumas tarp sparnugalių yra 49–52 cm. Patelė yra smulkesnė: kūno ilgis 32–37 cm, svoris – 330–615 (456) g, o atstumas tarp sparnugalių – 47–49 cm. Plunksnų danga alyvuogių rudos spalvos, tik sparnai yra kaštoninės spalvos. Ilgas, lenktas snapas yra rausvai pilkas. Kojos tamsiai pilkos. Rainelė raudona.

Paplitimas
----------

Aptinkamas 600 km į rytus nuo Australijos nutolusioje Lordo Hau saloje.

Biologija
---------

Sėslus paukštis. Biotopas – subtropiniai miškai. Nuo ХIХ amžiaus vidurio miškinės vekos aptinkamos kalnuose, kur auga šakoti, samanoti medžiai. Kalnų papėdėse pastebimas Howea fosterana palmių miškuose .

Maisto ieško tarp lapų nuokritų. Minta kirmėlėmis, moliuskais ir kitais bestuburiais.

Monogamai, sudaro pastovias poras. Lizdus krauna sekliose daubose, tarp tankios žolės. Dėtyje 1 – 4 kiaušiniai. Po mėnesio išsirita juodais pūkais apaugę jaunikliai. Abu tėvai maitina jauniklius.

Gamtiniai priešai – pelėdos ir laukinės kiaulės.

Apsaugos būklė
--------------

Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos duomenimis miškinė veka yra nykstanti rūšis.  Populiacijoje yra 232 suaugę individai.

Pagrindinė populiacijos mažėjimo priežastis yra žiurkėms naikinti introdukuota Australinė liepsnotoji pelėda. 1970-ųjų viduryje buvo likę tik 30 individų. Pradėjus paukščius veisti nelaisvėje 2002 metais populiaciją sudarė jau 130 individų.

Šaltiniai
---------

1. ↑   „Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos raudonasis sąrašas -Gallirallus sylvestris". Pasaulinė gamtos apsaugos organizacija. anglų k.
2. ↑   „Pasaulio paukščių vadovas - Gallirallus sylvestris". HBW Alive. anglų k.
3. ↑  „Gallirallus sylvestris". Wild Screen Arkive. anglų k. Suarchyvuotas originalas 2018-08-24. Nuoroda tikrinta 2018-08-24. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Miškinė veka** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |