recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Liberijos vykdomosios valdžios rūmai Monrovijoje
**Liberijos politinė sistema** – Liberijos, valstybės Vakarų Afrikoje, Atlanto vandenyno pakrantėje, politinė sistema. Nacionalinė šventė – liepos 26 d. Nepriklausomybės diena.

Valstybė ir teisė
-----------------

Pagal 1986 m. konstituciją Liberija prezidentinė respublika. Valstybės, vyriausybės vadovas ir ginkluotųjų pajėgų vadas – prezidentas, renkamas visuotiniais tiesioginiais rinkimais 6 metams. 

### Įstatymų leidžiamoji valdžia

Įstatymus leidžia dvejų rūmų parlamentas – Nacionalinis Susirinkimas (angl. *National Assembly*), kurį sudaro Senatas ir Atstovų Rūmai. Senatą sudaro 30 narių, renkamų visuotiniais tiesioginiais rinkimais 9 metams. Atstovų Rūmus sudaro 64 nariai, renkami visuotiniais tiesioginiais rinkimais 6 metams. Liberijos piliečiai gali būti tik negridai ir jų palikuoniai. 

### Vykdomoji valdžia

Vykdomoji valdžia priklauso prezidentui, kuris skiria ministrų kabineto narius, tvirtinamus Senato. Apygardoms vadovauja prezidento skiriami komendantai. 

### Teismų sistema

Veikia Aukščiausiasis Teismas ir jam pavaldūs rajonų (apskričių ir pirmosios instancijos) teismai. Visų teismų teisėjus Senato sutikimu skiria prezidentas.

Partijos ir profsąjungos
------------------------

Svarbiausios politinės partijos:

* Liberijos vienybės partija (*Unity Party*), įkurta 1984 m.
* Demokratinių pertvarkymų kongresas (*Congress for Demokratic Change*), įkurtas 2005 m.
* Liberijos laisvės partija (*Liberty Party*), įkurta 2005 m.
* Liberijos nacionaldemokratų partija (*National Democratic Party of Liberia*), įkurta 1984 m.

Svarbiausias profsąjungų susivienijimas – Profsąjungų konfederacija (Confederation of Trade Unions), įkurtas 1980 m.

Ginkluotosios pajėgos
---------------------

Karinė tarnyba savanoriška. Vyriausiasis vadas – prezidentas. Sausumos pajėgas (5000 žmonių) sudaro dvi brigados. Turi 12 šarvuočių, velkamųjų artilerijos pabūklų, du sraigtasparnius (2003 m.). Karinių jūrų ir oro pajėgų nėra. Liberijoje dislokuotas Jungtinių Tautų 15 000 karių kontingentas. Karinės išlaidos – 67,4 mln. JAV dolerių, 7,5% BVP (2005 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Liberija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 97 psl.
| Libijos dykuma |
| --- |
|  |
| Šalis: | Libija, Egiptas |
| **Dykumos dalis:** | Sacharos |
| Tipas: | ergas |
| **Krituliai:** | 50-100 |
| Plotas: | 2 mln. km² |
|  |

**Libijos dykuma** (arab. الصحراء الليبية) – šiaurės rytų Afrikoje, į vakarus nuo Nilo upės, Libijos, Egipto ir Sudano teritorijoje; rytinė Sacharos dalis. Plotas 1,65-2 mln. km².

Geografija
----------

Pietuose Libijos dykumą riboja Darfuro, Enedžio, Erdžio, vakaruose – al Harudž al Asvado plynaukštės, Tibesčio kalnai, šiaurėje – al Achdaro plokščiakalnis ir Libijos aukštuma.

Šiaurinė dalis žema, padengta smėlynais, iškylančiais į 300 m aukščio kopas. Šiaurės rytuose būdingos gilios tektoninės įdubos (Kataros įduba, altitudė -133 m). Pietuose akmeningos ir smėlingos 400–500 m aukščio plynaukštės, su atskirais kalnų masyvais; aukščiausias – 1934 m al Uvainato kalnas.

Klimatas
--------

Klimatas žemyninis tropinis, šiaurėje – subtropinis. Paros temperatūros svyravimai iki 30 °C. Šiaurėje per metus iškrenta 50-100 mm kritulių, piečiau – tik ~25 mm per metus; lyja žiemą.

Gamta
-----

Didžiąją dykumos dalį užima visiškai tušti plotai, tačiau vietomis yra dykuminių akacijų, tamariskų sąžalynai. Yra vadžių, požeminio vandens. Įdubose, depresijose – druskožemiai, druskos plutos. Vietose, kur gruntinis vanduo išeina į paviršių yra oazių: Egipte – Fajumas, Dachla, Farafra, Siva, Baharija, Libijoje – Kufra, Džagbubas).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Libijos dykuma*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 108 psl.
Alavinių kareivėlių liejimas formoje
**Liejimo forma** – liejybos įtaisas metalo liejiniams lieti.

Formos
------

Liejimo forma turi tuštumą, pripildomą skysto metalo, kuris aušdamas ir kietėdamas įgyja reikiamą konfigūraciją, matmenis. Į ją dedami vienkartiniai, pagaminti iš kvarcinio smėlio su rišikliu ar sintetine derva, ar metaliniai gurgučiai vidaus tuštumoms ir gilioms įduboms liejinyje sudaryti. 

Liejimo forma būna:

* vienkartinė – panaudota vieną kartą suardoma,
* pusiau patvari – atlaiko iki 150 liejimų;
* patvari, naudojama daugkartiniam liejimui.

Dažniausiai naudojamos vienkartinės formos: formavimo mišinių (formavimas) ir kevalinė, sukepinama iš kaitrai atsparios medžiagos su termoreaktyviąja derva; tinka nedideliems tikslių ir glotnių paviršių liejiniams. Rečiau naudojamos pusiau patvarios liejimo formos, gaminamos iš keraminių ar plastikinių medžiagų. Patvariose formose daugiausia didelėmis serijomis ar masiškai liejama slegiant. Tai kokilė – metalinė forma, sudaryta iš dviejų ar daugiau pusformių, gali būti išardoma ir presavimo forma – metalinė forma, turinti vieną ar kelias formuojamąsias plokštumas, atitinkančias liejinio konfigūraciją; jungiama su šalta ar karšta presavimo kamera.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dovainonys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 101 psl.
Liemenė po fraku
Lenkiška moteriška liemenė
**Liemenė** – berankovis liemenį dengiantis vyrų ir moterų drabužis.

Paskirtis
---------

Liemenės gali būti aprangos dalis arba specialios paskirties. Specialios paskirties liemenės dažniausiai turi apsauginę funkciją – saugo nuo vėjo ir nepraleidžia vandens (žvejų), išlaiko vandens paviršiuje (gelbėtojų), daro pastebimą tamsoje (šviesą atspindinčios vairuotojų liemenės); specialiosios tarnybos naudoja neperšaunamas liemenes. Kaip aprangos dalis liemenė dažniausiai yra kasdienė ir išeiginė – oficialaus ar tautinio kostiumo dalis, gali būti ir uniformos – karių, specialiųjų tarnybų ar kitų sričių tarnautojų, dalis. Vyrai liemenes, kaip kostiumo dalį dėvi po švarku ar kitu viršutiniu drabužiu, moterys – ir vietoj žaketo.

Liemenė yra daugelio Europos tautų (airiai, baltarusiai, čekai, danai, latviai, lietuviai, lenkai, ukrainiečiai, vengrai ir kitų) tautinio kostiumo dalis.

Gamyba
------

Liemenės siuvamos iš vilnonių, pusvilnonių, medvilninių audinių, brokato, šilko, aksomo, kailio, sintetinių medžiagų ar mezgamos iš siūlų. Būna įvairaus sukirpimo: tiesios arba siūtos į liemenį, trumpos, ilgos ir pusilgės, aukštai susagstomos ar gilia (apvalia, kampuota ar smailia) iškirpte.

Lietuvoje
---------

Lietuvoje pirmieji liemenių pavyzdžiai žinomi iš X a. – XI a.; nuo XVI a. ji tapo moters kostiumo dalimi. Ankstyvosios, manoma, buvo tiesaus kirpimo, juosiamos juosta. Liemenė ypač išpopuliarėjo XVIII a. – ji tapo vyriško kostiumo (švarkas, kelnės ir liemenė) dalimi. Didikai dėvėjo puošnias, puoštas siuvinėtais apvadais ar išsiuvinėtais paukščiais, drugeliais, gėlėmis, vos dengiančias liemenį liemenes. Apie 1875 m. jas imta siūti vienspalves, iš tos pačios kaip ir kostiumas, dažniausiai tamsios medžiagos. XVIII a. pabaigoje – XIX a. pradžioje liemenė tapo valstiečių moterų (aukštuomenės damos dėvėjo korsetus) išeiginiu drabužiu, dar vadintu kikliku, iki XIX a. pabaigos ji dėvėta kaip išeiginis ir kasdienis, ypač žiemą, drabužis.

Aukštaitės, dzūkės ir suvalkietės dažniausiai liemenes siuvosi iš fabrikinės gamybos ryškiaspalvių medžiagų – brokatas, aksomas, atlasas ar vilna. Žemaitės liemenes siūdinosi iš namuose austos smulkiai languotos, skersai dryžuotos vilnonės ar pusvilnonės medžiagos, kartais pirktinio šilko, brokato ar atlaso. Mažojoje Lietuvoje dėvėtos tamsių spalvų, vienspalvės aksominės arba vilnonės liemenės. Jos buvo įvairaus sukirpimo: trumpos, siekiančios tik juosmenį, ilgos ir pusilgės, nuo liemens pailgintos klostelėmis, skverneliais, liežuvėliais. Užsegimui naudoti metaliniai kabliukai, sagos, kaspinai, kartais liemenė buvo suvarstoma spalvota juostele. Vyrai dėvėjo vienspalves, dryžuotas ar languotas tiesaus kirpimo liemenes.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Liemenė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 135-136 psl.
| Liepų kalnas |
| --- |
|  |
| 

Liepų kalnasLiepų kalnas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°16′15″š. pl. 27°39′16″r. ilg.﻿ / ﻿56.270828°š. pl. 27.654389°r. ilg.﻿ / 56.270828; 27.654389Koordinatės: 56°16′15″š. pl. 27°39′16″r. ilg.﻿ / ﻿56.270828°š. pl. 27.654389°r. ilg.﻿ / 56.270828; 27.654389 |

 |
| Vieta | Latvija |
| Seniūnija | Rėzeknės savivaldybė Kaunatos pagastas |
| Aukštis | 289,2 m |

**Liepų kalnas, Didysis liepų kalnas** (latv. *Lielais Liepu kalns*, ltg *Līpukolns*) – kalnas Latvijos pietryčiuose, 30 km į pietryčius nuo Rėzeknės; aukščiausias Latgalos aukštumoje ir penktasis pagal aukštį Latvijoje.

Geografija
----------

Pasiekiamas keliu P55 Dagda – Rėzeknė, nuo Dubulių pasukus šiaurės rytų kryptimi, nuo kelio į Černikius – rytų kryptimi, už 450 m Kromonių miško proskynoje pasiekus miško keliuką, pasukus juo kairėn šiaurės vakarų kryptimi, už 100 m – keliuku vėl rytų kryptimi link Dzierkalių, dar už 400 m šiaurės kryptimi apie 400 m į kalną.

Kalnas
------

Didžiausias aukštis 289,2 m, santykinis 55 m. Nuo antro pagal aukštį apylinkėje Dzierkalų kalno skiria 64 m gylio griova. Susidaręs iš moreninio priemolio, apaugęs mišriuoju mišku. Gamtos draustinis (42 ha).

Šaltiniai
---------

1. ↑  The highest hill summits in Latvia
2. ↑  *Liepų kalnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 143 psl.
Lietinimas cukrašvendrių lauke
Lietinimas vagomis uždaruoju būduUžliejimas Japonijos ryžių lauke
**Lietinimas** – paviršinis dirvožemio drėkinimas be laistymo, kai vanduo dirvožemio paviršiuje paskirstomas vagomis, juostomis arba paviršius visai užliejamas.

Technologija
------------

**Lietinimas vagomis:** drėkinamame plote kas 0,3 – 0,7 m iškastos 50–500 m ilgio ir 0,14–0,24 m gylio vagos prileidžiamos vandens; vanduo į dirvą ir dirvožemį įsisunkia pro vagų sieneles ir dugną; taip liejant nesuardoma dirvos struktūra, jos paviršiuje nesusidaro pluta, mažesnė liejimo norma, geriau aeruojamas dirvožemis. Vagomis drėkinami kaupiamieji augalai (cukriniai runkeliai, daržovės), kartais javai, sodai, vynuogynai. 

Lietinimas vagomis būna nuotakinis, kai vandens perteklius nuteka į drenažo tinklą arba į žemiau esantį lauką ir benuotakis, kai visas vanduo susigeria į dirvožemį, nes vagos uždaros, su mažu nuolydžiu arba visai be nuolydžio. 

**Lietinimas juostomis:** laukas suskirstomas 3–30 m pločio ir 70–400 m ilgio juostomis, kurias skiria 15–20 cm aukščio žemės pylimėliai; vanduo juostas užlieja ištisai ir į dirvožemį patenka gravitaciniu būdu. 

**Užliejimas:** laukas suskirstomas į 1–10 ha laukelius, apjuostus pylimėliu; vanduo ištisai užlieja laukelius ir į dirvožemį patenka gravitaciniu būdu. Užliejami įdruskėję dirvožemiai, ryžių, kartais ir kitų žemės ūkio augalų pasėliai. Vienas seniausių drėkinimo būdų. 

**Atrankiniu lietinimu** dažniausiai drėkinami sodai. Apie kiekvieną medelį ar krūmą iškastas griovelis prileidžiamas vandens. Liejama prieš sėją ar daigų sodinimą, pasodinus daigus ir augalų vegetacijos laikotarpiu, norint sukaupti drėgmę dirvožemyje, sudrėkinti orą, apsaugoti augalus nuo šalnų.

Literatūra
----------

* Povilas Aksomaitis, Povilas Balzarevičius ir kiti. Žemės ūkio kultūrų lietinimas , 1972 m.
* Albinas Kusta, Daržovių lietinimas, monografija, 1976 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aloyzas Dirsė. *Liejimas 2*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 131 psl.
*Kitos reikšmės – Lietuva (reikšmės).*
**„Lietuva"** – JAV lietuvių politikos žurnalas, ėjęs 1952–1956 m. Niujorke,

Istorija
--------

Leido Lietuvos laisvės komitetas, bendradarbiaudamas su Europos laisvės komitetu. Iki 1953 m. kas 3 mėn. vėliau nereguliariai. Žurnalas leistas knygos formato, po 80-96 p. Išėjo 6 numeriai.

Rašė politinėmis, ekonominėmis, kultūros, temomis, skelbė Lietuvos nepriklausomybės idėjas, spausdino svarbius Lietuvai archyvinius dokumentus, knygų recenzijas, reziumė anglų kalba. 

Bendradarbiavo Kipras Bielinis, Vaclovas Biržiška, Juozas Girnius, Steponas Kolupaila, Vilius Pėteraitis, Jonas Puzinas, Stasys Raštikis, Vaclovas Sidzikauskas, Simas Sužiedėlis. 

Redagavo redakcinė kolegija: Juozas Audėnas, Bronius Nemickas, Vincas Rastenis, Vytautas Vaitiekūnas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Žeimantas. *Lietuva (Niujorkas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 146 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 277 psl.
Koordinatės: 54°54′0″ š. pl. 24°35′9″ r. ilg.﻿ / ﻿54.90000°š. pl. 24.58583°r. ilg.﻿ / 54.90000; 24.58583

| Papartėlių tvenkinys |
| --- |
| Tvenkinys nuo užtvankosTvenkinys nuo užtvankosTvenkinys nuo užtvankos |
| Vieta | Lietuva (Kaišiadorių rajonas) |
| Plotas | 0,213 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,2 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,1 m |
| Įteka | Laukysta, Uvėda, bevardis upelis |
| Išteka | Laukysta |

**Papartėlių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Kaišiadorių rajone, 3 km į šiaurę nuo Žaslių miestelio. Sudarytas užtvenkus Laukystos upę (Neries intakas) 18,5 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 1,8 km, plotis – iki 0,31 km. Altitudė 90,8 m. Krantai aukšti. Aplink tvenkinį daugiausia plyti dirbami laukai. Tvenkinio pietinė dalis pylimais padalinta į 3 dalis. Pietiniai krantai apaugę miškeliais (Mančiūnų miškas), pietrytiniame stūkso Mančiūnų piliakalnis ir įsikūręs Mančiūnų kaimas. Į pietus telkšo žuvininkystės ūkio tvenkinių virtinė. Šiaurrytiniame krante įsikūrusi Stabintiškių gyvenvietė, į šiaurę – Prozariškių kaimas. Tvenkinio užtvanka eina kelias  **1802**  Kaišiadorys–Stabintiškės–Čiobiškis .

Tvenkinys įrengtas 1967 m. Priklauso žuvininkystės ūkiui.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| Petrošiškio ežeras |
| --- |
|  |
| Vieta | Rokiškio raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,6 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,22 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 1,3 m |
| Didžiausias gylis | 3,7 m |
| Įteka | 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Petrošiškio ežeras

  |
| **Koordinatės** |  55°49′42″ š. pl. 25°28′14″ r. ilg.﻿ / ﻿55.82833°š. pl. 25.47056°r. ilg.﻿ / 55.82833; 25.47056Koordinatės: 55°49′42″ š. pl. 25°28′14″ r. ilg.﻿ / ﻿55.82833°š. pl. 25.47056°r. ilg.﻿ / 55.82833; 25.47056 |

**Petrošiškio ežeras** (arba ***Petriošiškio ežeras***) – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, 1,5 km į vakarus nuo Kamajų. Nusidriekęs iš rytų į vakarus 1,7 km, plotis iki 0,45 km. Altitudė 105,2 m. Gylis siekia 3,7 m. Telkšo rininiame duburyje. Krantai šiaurėje statoki, su terasomis, kiti žemi, galuose plyti raistai (Petrošiškio pelkė). Pakrantės apžėlusios vandens augalija (švendrai). Dugną dengia molingas sapropelis. Pietiniame krante stūkso Petrošiškio miškas.

Į ežerą suteka du upeliai, o rytuose išteka Šetekšnos intakas. Ežero pratakumas 60 % per metus.

Šalia ežero yra Petrošiškių, Žeimių, Kamšiškių, Mieliūnų kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba. Šiaurvakarinėje pakrantėje yra buvusio Petrošiškio dvaro sodyba. Petrošiškio ežeras su aplinkinėmis pelkynėmis 1974 m. paskelbtas Petrošiškio telmologiniu draustiniu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Petrošiškio ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 364
| Taučiliškių ežeras |
| --- |
| Vieta | Vilniaus raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,338 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,85 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | 3 bevardžiai upeliai |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Taučiliškių ežeras

  |
| **Koordinatės** |  54°51′15″ š. pl. 25°11′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.85417°š. pl. 25.18333°r. ilg.﻿ / 54.85417; 25.18333Koordinatės: 54°51′15″ š. pl. 25°11′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.85417°š. pl. 25.18333°r. ilg.﻿ / 54.85417; 25.18333 |

**Taučiliškių ežeras** arba ***Slabadiškių ežeras*** – ežeras rytų Lietuvoje, Vilniaus rajone, 7 km į pietryčius nuo Maišiagalos. Ilgis vakarų–rytų kryptimi 1,05 km, plotis iki 0,46 km. Altitudė 161,9 m. Krantai žemi, galuose pelkėti (Taučiliškių pelkė). Aplink plyti Sabutos ir Gailašių (pietuose) miškai. Rytuose įteka upelis iš Melkio ežero. Ežeras nenutekantis, priklauso Dūkštos upės baseinui.

Taučiliškių ežero šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Melkio kaimas, pietvakarinėje – Kalniškių kaimas. Vakarinėje pakrantėje įrengtas Taučiliškių ežero pažintinis takas ir paplūdimys, šiaurinėje – veikia kaimo turizmo sodyba.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Taučiliškių ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 277
Koordinatės: 55°54′30″ š. pl. 25°57′23″ r. ilg.﻿ / ﻿55.90833°š. pl. 25.95639°r. ilg.﻿ / 55.90833; 25.95639

| Dirdų ežeras |
| --- |
| Vieta | Rokiškio raj. Lietuva |
| Plotas | 0,485 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,37 km |
| Kilmė | ledyninė |
| Vidutinis gylis | 9 m |
| Didžiausias gylis | 27,3 m |
| Įteka | 5 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Vertybiškis |

**Dirdų ežeras** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 10 km į rytus nuo Obelių. Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 1,7 km, didžiausias plotis 0,53 km. Altitudė 126,9 m. Giliausia vieta siekia 27,3 m. Ežero dubuo rininės kilmės. Krantai statūs, aukšti, o kranto linija vingiuota. Atabradas siauras, smėlingas, apaugęs 2–6 m pločio nendrių juosta. Dugną dengia sapropelingas molis. Pakrantė apaugusi alksnių sąžalynais, iš pietų prieina miškas. Pietuose ir vakaruose į Dirdų ežerą įteka keli upeliai, o šiaurėje išteka link Šapelių ežero Vertybiškio upelis (Kriaunos upės baseinas).

Šiauriniame ežero krante yra Dirdų kaimas, rytiniame – Pusliškio kaimas. Veikia kaimo turizmo sodyba. Vakarinėje pakrantėje stūkso Dirdų piliakalnis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dirdų ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 433
| Varniškių ežeras |
| --- |
| Vieta | Vilniaus raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,323 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,38 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | Baronėlė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Varniškių ežeras

  |
| **Koordinatės** |  54°58′20″ š. pl. 25°22′56″ r. ilg.﻿ / ﻿54.97222°š. pl. 25.38222°r. ilg.﻿ / 54.97222; 25.38222Koordinatės: 54°58′20″ š. pl. 25°22′56″ r. ilg.﻿ / ﻿54.97222°š. pl. 25.38222°r. ilg.﻿ / 54.97222; 25.38222 |

**Varniškių ežeras** – ežeras rytų Lietuvoje, Vilniaus rajone, 10 km į šiaurės rytus nuo Paberžės. Ilgis šiaurės–pietų kryptimi 0,83 km, plotis iki 0,53 km. Altitudė 181,6 m. Krantai žemi, vietomis pelkėti, šiaurinis ir rytinis – aukšti. Krantai apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Į šiaurę nuo ežero dunkso šlapias Palabinės miškas, į pietryčius – telkšo ežeras Nemenčėlis. Šiaurės vakaruose išteka Širvintos baseino Baronėlės upelis (Akmenos intakas).

Prie Varniškių ežero įsikūrę kaimai: Varniškės, Paežeriai, Senkai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Varniškių ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 461
| Ilgys |
| --- |
| Vieta | Rokiškio raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,268 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,77 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Ilgys

  |
| **Koordinatės** |  55°52′10″ š. pl. 25°57′50″ r. ilg.﻿ / ﻿55.86944°š. pl. 25.96389°r. ilg.﻿ / 55.86944; 25.96389Koordinatės: 55°52′10″ š. pl. 25°57′50″ r. ilg.﻿ / ﻿55.86944°š. pl. 25.96389°r. ilg.﻿ / 55.86944; 25.96389 |

**Ilgys** arba **Ilgis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 12 km į pietryčius nuo Obelių, Zarasų rajono paribyje. Įeina į Kampuolio hidrografinį draustinį. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 1,68 km, plotis iki 0,26 km. Altitudė 125,4 m. Ežeras telkšo rininiame duburyje. Krantai daugiausia aukšti ir statūs, apaugę mišku. Rytiniame krante auga Pailgio miškas. Upeliu jungiasi su Kumpuolio ežeru (Kumpuolės upelio baseinas, Sartų ežero baseinas).

Šalia Ilgio įsikūrę Aleksandravėlės ir nebegyvenamas Lygalaukių kaimai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ilgys (Rokiškio r.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 48
Pirmojo numerio fragmentas
**Lietuvininkų prietelis** – pirmasis lietuvių laikraštis, nuo 1849 m. balandžio 5 d. iki gruodžio 28 d. ėjęs Klaipėdoje, evangelikų liuteronų savaitraštis, Klaipėdos laikraščio „Memeler Wochenblatt" priedas lietuvių kalba.

Istorija
--------

Spausdintas gotišku šriftu F. V. Horcho spaustuvėje Didžiojo Vandens gatvėje. Išeidavo ketvirtadienio rytais, tikriausiai 200 egz. tiražu. Išleisti 38 numeriai. 

Keturių puslapių laikraštyje paprastai būdavo pateikiamas redaktoriaus įžanginis straipsnis, šiek tiek vietos gyvenimo žinių, gana plati Europos valstybių visuomeninio ir politinio gyvenimo kronika. 

Redaktorius Rudolfas Andrius Cipelis (vok. *R. A. Zippel*).

Nustojus leisti „Lietuvninkų prietelį" tik 1878 m. Klaipėdoje pradėjo eiti visam kraštui skirtas laikraštis „Lietuviška ceitunga".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 277 psl.
2. ↑  *Lietuvininkų prietelis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 148 psl.
Koordinatės: 55°51′7″ š. pl. 25°36′37″ r. ilg.﻿ / ﻿55.85194°š. pl. 25.61028°r. ilg.﻿ / 55.85194; 25.61028

| Beičių I tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Rokiškio rajonas) |
| Plotas | 1,37 km² |
| Kranto linijos ilgis | 6,15 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,7 m |
| Didžiausias gylis | 3,9 m |
| Įteka | Audra |
| Išteka | Audra |

**Beičių I tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Rokiškio rajone, 10 km į pietus nuo Rokiškio. Sudarytas užtvenkus Audros upę (Sartų ežero intakas, Šventosios upės baseinas) 11 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 2,03 km, plotis – iki 1,23 km. Altitudė 111,5 m. Pasroviui prasideda žuvininkystės ūkio tvenkiniai, priešsroviui iškart prasideda Beičių II tvenkinys. Tvenkinio krantai žemi, šiaurėje plačiai užpelkėję (Balų pelkė), apaugę mišku. Vakarinėje pakrantėje įsikūręs Kuosių kaimas ir stūkso Baušiškių piliakalnis. Rytinėje pakrantėje stūkso Beiciškio miškas, už jo įsikūręs Beičių kaimas. 

Tvenkinys įrengtas 1976 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Koordinatės: 55°18′30″ š. pl. 24°49′35″ r. ilg.﻿ / ﻿55.30833°š. pl. 24.82639°r. ilg.﻿ / 55.30833; 24.82639

| Kadrėnų tvenkinys |
| --- |
| Tvenkinys Toliūnų apylinkėseTvenkinys Toliūnų apylinkėseTvenkinys Toliūnų apylinkėse |
| Vieta | Lietuva (Ukmergės rajonas) |
| Plotas | 1,075 km² |
| Kranto linijos ilgis | 16,23 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2 m |
| Didžiausias gylis | 4,5 m |
| Tūris | 0,0019 km³ |
| Įteka | Mūšia, Mūšelė-Ūsioginė, 7 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Mūšia |

**Kadrėnų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Ukmergės rajone, į vakarus nuo Vidiškių, Šventosios intako Mūšios slėnyje. Įrengtas 1982 m. patvenkus upę 1,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio gylis iki 4,5 m. Užima 1,9 mln. m³ tūrį. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 5,4 km, plotis – iki 0,51 km. Yra 0,15 ha sala. Altitudė 62 m. Šiaurinė tvenkinio dalis gausiai užžėlusi vandens augalija. Pakrantės kalvotos, plyti dirbami laukai. Krantai daugiausia aukštoki, apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Kranto linija labai vingiuota. Rytinėje pakrantėje auga keletas miškelių. Tvenkinys skirtas laukų drėkinimui.

Nuo Kadrėnų pakrantės
Aplink Kadrėnų tvenkinį įsikūrusios gyvenvietės: Kadrėnai, Pamernackai, Kurklintiškiai, Toliūnai, Laiteliai, Vaitiekiškis, Pijorai (kolektyvinių sodų bendrija).

2002 m. pastatyta 80 kW galios Kadrėnų hidroelektrinė. Didžiausias slėgių aukštis 5,5 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Kadrėnų tvenkinys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 169
3. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Koordinatės: 55°31′13″ š. pl. 25°38′20″ r. ilg.﻿ / ﻿55.52028°š. pl. 25.63889°r. ilg.﻿ / 55.52028; 25.63889

| Utenos tvenkinys |
| --- |
| Vaizdas nuo kelio  A6  Kaunas–Zarasai–DaugpilisVaizdas nuo kelio  **A6**  Kaunas–Zarasai–Daugpilis Vaizdas nuo kelio  **A6**  Kaunas–Zarasai–Daugpilis  |
| Vieta | Lietuva (Utenos rajonas) |
| Plotas | 1 km² |
| Kranto linijos ilgis | 8,8 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 5,5 m |
| Didžiausias gylis | 11,0 m |
| Tūris | 0,00056 km³ |
| Įteka | Rašė, Uola, Raudesa, 4 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Rašė |

**Utenos tvenkinys** – tvenkinys rytų Lietuvoje, Utenos rajone, 2 km į šiaurės rytus nuo Utenos. Susidaręs patvenkus Rašės upę (Vyžuonos intakas) 5,9 km nuo jos žiočių. Ilgis (iš rytų į vakarus) 2,2 km, plotis iki 0,8 km. Altitudė 123 m. Krantai daugiausia aukšti, apaugę medžiais ir krūmais. Tvenkinio pakrantėse daug kur auga miškeliai, plyti dirbami laukai. Rytinėje dalyje susiaurėjusį tvenkinį kerta kelias  **A6**  Kaunas–Zarasai–Daugpilis , prie tilto pastatytas Raudesos (Rašės intako) upėvardžio ženklas.

Utenos tvenkinys
Debitas:

* Upės: 0,68 m³/s
* Užtvankos skaičiuotinis: 30,5 m³/s

Užtvanka 200 m ilgio, 6 m pločio. Vandens pralaida – šachtinė. Įrengta 1974 m. Tvenkinys skirtas gamybiniam vandentiekiui. Prie jo įsikūrusios gyvenvietės: Kloviniai, Droničėnai, Juozapava, Avietynė. Veikia 2 kaimo turizmo sodybos. Pietinėje pakrantėje, šalia užtvankos, įrengta poilsiavietė.

Šaltiniai
---------

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998

1. ↑  *Utenos tvenkinys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 393
| Gondingos HE tvenkinys |
| --- |
| Gondingos HE tvenkinys su tiltu į Lobių salą (po rekonstrukcijos)Gondingos HE tvenkinys su tiltu į Lobių salą (po rekonstrukcijos)Gondingos HE tvenkinys su tiltu į Lobių salą (po rekonstrukcijos) |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Plungės rajonas) |
| Plotas | 0,8 km² |
| Kranto linijos ilgis | 12,3 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 3,9 m |
| Didžiausias gylis | 11,6 m |
| Tūris | 0,003424 km³ |
| Įteka | Babrungas, Paplungos upelis, 5 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Babrungas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Gondingos HE tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  55°54′40″ š. pl. 21°49′18″ r. ilg.﻿ / ﻿55.91111°š. pl. 21.82167°r. ilg.﻿ / 55.91111; 21.82167Koordinatės: 55°54′40″ š. pl. 21°49′18″ r. ilg.﻿ / ﻿55.91111°š. pl. 21.82167°r. ilg.﻿ / 55.91111; 21.82167 |

**Gondingos HE tvenkinys** arba **Gandingos HE tvenkinys**, Plungės gyventojų dažniausiai vadinamas **Plungės jūra** arba **Plungės mariomis**, – telkinys Plungės mieste, dirbtinai suformuotas užtvenkiant Babrungą (Minijos intakas), 850 kW galios Gondingos hidroelektrinei, 15,5 km nuo jo žiočių. Dėl šios priežasties kartais vadinamas ir **Babrungo užtvanka**. Susidarė 1961 m. pastačius hidroelektrinę. Šiaurrytinė tvenkinio dalis (4,2 ha), į šiaurę nuo Birutės gatvės dar vadinama Plungės miesto tvenkiniu.

Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 4,5 km, plotis – iki 0,47 km. Altitudė 104 m. Krantai statūs, šlaitai apaugę medžiais ir krūmynais. Šiaurinėje pakrantėje įsikūrusios Plungės ir Kaušėnų kolektyvinių sodų bendrijos, pietinėje – Noriškių gyvenvietė. Šiaurrytinėje pakrantėje, pusiasalyje, stūkso Plungės piliakalnis.

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 105,5 m, ilgis 140 m, plotis 6,5 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 21 m³/s. Mariose pūpso 3 nedidelės salos, didžiausia iš jų – Lobių sala (0,16 ha).

2013 m. lapkričio mėn. išvalyta šiaurinė tvenkinio dalis ir šiaurės rytinė tvenkinio priekrantė.

Architekto prof. Algirdo Žebrausko 2014 m. projekte ketinama ateityje pritaikyti marių pakrantes rekreacijai ir įkurti prieplauką.

Galerija
--------

* Tvenkinys žiemą (2016 m.)Tvenkinys žiemą (2016 m.)
* Gondingos HE tvenkinys žiemą su tolumoje regima sala (2014 m.)Gondingos HE tvenkinys žiemą su tolumoje regima sala (2014 m.)
* Gondingos HE tvenkinys temstantGondingos HE tvenkinys temstant

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Plungės jūra: pėsčiųjų ir dviratininkų takai, paplūdimys, prieplaukos…
Koordinatės: 56°20′44.24″ š. pl. 22°41′49.36″ r. ilg.﻿ / ﻿56.3456222°š. pl. 22.6970444°r. ilg.﻿ / 56.3456222; 22.6970444

| Kivylių tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Akmenės rajonas) |
| Plotas | 0,769 km² |
| Kranto linijos ilgis | 16,4 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2,4 m |
| Didžiausias gylis | 5,6 m |
| Tūris | 0,001955 km³ |
| Įteka | Agluona, Molupis, Paislė, Pipiris, Vėžupis, Daubulis, Kirgas, 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Agluona |

**Kivylių tvenkinys** – tvenkinys šiaurės Lietuvoje, Akmenės rajone, 7,5 km į šiaurės vakarus nuo Naujosios Akmenės. Susidaręs užtvenkus Agluonos upę (Vadaksties intakas, Ventos baseinas) 0,7 km nuo jos žiočių. Ilgis iš rytų į vakarus 5,53 km, plotis iki 0,27 km. Altitudė 69 m. Krantai daug kur aukštoki, vietomis apaugę medžiais. Į pietus yra nutįsusios 2 įlankos: 1,2 km ilgio, į kurią įteka Molupis, ir 0,65 km ilgio, į kurią įteka Kirgas. Pakrantės 2 vietose apaugę miškeliais (į šiaurę Kalvių miškas). Aplinkui plyti dirbami laukai. Pietine pakrante einantis kelias  **1005**  Suginčiai–Klykoliai–Agluonai  kerta tvenkinį skersai 2 vietose. 

Debitas:

* Upės: 1,08 m³/s
* Užtvankos skaičiuotinis: 71 m³/s

Užtvanka 193 m ilgio, 6,5 m pločio. Vandens pralaida – šachtinė. Įrengta 1976 m.

Prie tvenkinio esantys kaimai: Kesiai, Kivyliai.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| Sujainių tvenkinys |
| --- |
| Sujainių tvenkinysSujainių tvenkinysSujainių tvenkinys |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Raseinių rajonas) |
| Plotas | 0,638 km² |
| Kranto linijos ilgis | 8,22 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2,8 m |
| Didžiausias gylis | 6,5 m |
| Tūris | 0,0018 km³ |
| Įteka | Upė, Kerūlė, Plaukupis |
| Išteka | Upė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Sujainių tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  55°23′4″ š. pl. 22°58′7″ r. ilg.﻿ / ﻿55.38444°š. pl. 22.96861°r. ilg.﻿ / 55.38444; 22.96861Koordinatės: 55°23′4″ š. pl. 22°58′7″ r. ilg.﻿ / ﻿55.38444°š. pl. 22.96861°r. ilg.﻿ / 55.38444; 22.96861 |

**Sujainių tvenkinys** – tvenkinys Raseinių rajone, 9 km į vakarus nuo Raseinių, prie Sujainių gyvenvietės. Susidaręs patvenkus Upės upę (Šešuvies baseinas) 35,6 km nuo jos žiočių. Ilgis šiaurės-pietų-pietryčių kryptimi 2,44 km, plotis iki 0,52 km. Altitudė 82,5 m. Šiaurėje tvenkinys išsišakoja į 3 ilgas įlankas. Šiaurinėje dalyje yra 0,22 ha krūmynais apaugusi sala. Rytinis krantas aukštas, kiti – kiek žemesni, šiaurvakarinis – žemas. Šiauriniai krantai apaugę miškeliais, vietomis užpelkėję. Šiaurrytiniame krante stūkso Galkaičių piliakalnis. Pakrantėse plyti dirbami laukai. Pietine pakrante eina kelias  **196**  Ariogala–Raseiniai–Kryžkalnis .

Debitas:

* Upės: 0,3 m³/s
* Užtvankos skaičiuotinis: 14,9 m³/s

Užtvanka 465 m ilgio, 6,5 m pločio. Vandens pralaida – šachtinė. Įrengta 1974 m.

Prie tvenkinio įsikūrę kaimai: Sujainiai, Galkaičiai, Lakštučiai, Papelkiai.

Pietrytinėje pakrantėje, šalia užtvankos, yra įrengtas paplūdimys su poilsio zona.

Šaltiniai
---------

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998

1. ↑  *Sujainių tvenkinys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 128
| Drąseikių karjeras |
| --- |
| Karjero tvenkinysKarjero tvenkinysKarjero tvenkinys |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Kauno rajonas) |
| Plotas | 0,63 km² |
| Kranto linijos ilgis | 6,5 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Didžiausias gylis | 30 m |
| Įteka | Margupis, Girdažė |
| Išteka | Margupis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Drąseikių karjeras

  |
| **Koordinatės** |  54°59′22″ š. pl. 24°5′2″ r. ilg.﻿ / ﻿54.98944°š. pl. 24.08389°r. ilg.﻿ / 54.98944; 24.08389Koordinatės: 54°59′22″ š. pl. 24°5′2″ r. ilg.﻿ / ﻿54.98944°š. pl. 24.08389°r. ilg.﻿ / 54.98944; 24.08389 |

**Drąseikių karjeras** – karjero tvenkinys Lietuvoje, Kauno rajone, 1,5 km į šiaurę nuo Karmėlavos. Sudarytas eksploatuojant smėlio ir žvyro išteklius ir prisipildžius vandens. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 2,42 km, plotis – iki 0,48 km. Altitudė 28,9 m. Tai antras didžiausias karjero tvenkinys Lietuvoje (po Lampėdžių karjero). Tvenkinio plotas 2017 m. siekė ~ 63 ha ir vis didėja, kadangi naudojant modernią žemsiurbę tebevykdoma didelės apimties kasyba (2010 m. tvenkinio plotas buvo ~ 35 ha). Krantai daugiausia aukšti. Tvenkinį supa Šančių miškas. Šiaurinėje pakrantėje įsikūrusi Drąseikių kolektyvinių sodų bendrijos gyvenvietė, į vakarus – Šančių kaimas. Į rytus ir pietus nuo tvenkinio teka Neris. Vakarine pakrante nutiestas kelias  **232**  Vilijampolė–Žeimiai–Šėta .

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys
| Skauduliškių ežeras |
| --- |
| Vieta | Vilniaus raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,232 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,64 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Dūkšta |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Skauduliškių ežeras

  |
| **Koordinatės** |  54°50′42″ š. pl. 25°9′41″ r. ilg.﻿ / ﻿54.84500°š. pl. 25.16139°r. ilg.﻿ / 54.84500; 25.16139Koordinatės: 54°50′42″ š. pl. 25°9′41″ r. ilg.﻿ / ﻿54.84500°š. pl. 25.16139°r. ilg.﻿ / 54.84500; 25.16139 |

**Skauduliškių ežeras** – ežeras rytų Lietuvoje, Vilniaus rajone, 6,5 km į pietryčius nuo Maišiagalos, 6 km į šiaurės vakarus nuo Riešės. Ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 0,9 km, plotis iki 0,53 km. Altitudė 153,6 m. Krantai daugiausia žemi, vakarinis ir pietinis – aukšti, apaugę medžiais ir krūmais. Iš pietvakarių prieina Leibutkos miškas..

Šiaurės vakaruose išteka Neries intakas Dūkšta.

Aplink Skauduliškių ežerą įsikūrusios Skauduliškės ir Kalikstiškės (kolektyviniai sodai). Rytine pakrante eina kelias Nr.5257 (Giedraitiškės – Skauduliškės). Šiaurvakarinėje pakrantėje įrengtas paplūdimys. Pietinėje pakrantėje veikia kaimo turizmo sodyba.

Ežero pavadinimas kilo nuo kaimo pavadinimo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Skauduliškių ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 21
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 302
Koordinatės: 55°55′19″ š. pl. 23°35′51″ r. ilg.﻿ / ﻿55.92194°š. pl. 23.59750°r. ilg.﻿ / 55.92194; 23.59750

| Petraičių tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Pakruojo rajonas) |
| Plotas | 0,542 km² |
| Kranto linijos ilgis | 8,81 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,3 m |
| Didžiausias gylis | 3,5 m |
| Tūris | 0,0007631 km³ |
| Įteka | Obelė, Bedrė, bevardis upelis |
| Išteka | Obelė |

**Petraičių tvenkinys** arba **Stačiūnų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Pakruojo rajone, 7 km į šiaurę nuo Aukštelkų, 16 km į pietvakarius nuo Pakruojo. Sudarytas užtvenkus Obelės upę (Kruojos intakas) 23,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 2,7 km, plotis – iki 0,46 km. Altitudė 96 m. Krantai žemi, vietomis apaugę medžiais ir krūmais. Tvenkinį supa daugiausia dirbami laukai, ties viduriu kerta vietinio kelio tiltas. Yra pora mišku apaugusių salų (2,2 ha ir 0,59 ha).

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 97,7 m, ilgis 1200 m, plotis 8 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 27 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1975 m.

Prie Petraičių tvenkinio yra Petraičių ir Beniulių kaimai. Vakarine pakrante eina kelias Nr.3408 (Radviliškis – Voskoniai – Stačiūnai).

Tvenkinys visoje Šiaulių apskrityje garsėjo gausiais sidabrinių karosų ištekliais. 2016 m. spalio mėn. kilus dideliam medienos atliekų gaisrui Radviliškyje, gaisro gesinimo vanduo Obelės upe nutekėjo į tvenkinį ir pražudė daug žuvies – rasta apie 4 tonas kritusios žuvies. Apie 20 tonų leisgyvės žuvies perkelta į kitus vandens telkinius. 2017 m. tvenkinio vanduo įvertintas kaip švarus ir tvenkinys įžuvintas kelių rūšių žuvimis.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| Gėla |
| --- |
|  |
| Vieta | Vilniaus raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,21 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,18 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | Gėla |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Gėla

  |
| **Koordinatės** |  54°50′57.93″ š. pl. 25°30′25.48″ r. ilg.﻿ / ﻿54.8494250°š. pl. 25.5070778°r. ilg.﻿ / 54.8494250; 25.5070778Koordinatės: 54°50′57.93″ š. pl. 25°30′25.48″ r. ilg.﻿ / ﻿54.8494250°š. pl. 25.5070778°r. ilg.﻿ / 54.8494250; 25.5070778 |
|  |
|  Vikiteka | Gėla |

**Gėla** – ežeras Vilniaus rajone, 2 km į rytus nuo Nemenčinės, Nemenčinės miške. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 0,85 km, didžiausias plotis – 0,37 km. Altitudė 120,2 m. Yra maža salelė. Krantai lėkšti, apaugę pušynu, įrengti du paplūdimiai, rekreacinis takas. Šiaurėje įteka upelis iš Gėlaičio ežero. Ežeras nenutekantis, priklauso Neries upės baseinui.

Šalia ežero yra Gėlos gyvenvietė.

Šis ežeras yra vienas iš švariausių Vilniaus apylinkėse. Šiaurės rytų pakrantėje, greta II paplūdimio, yra įrengta molio vonia, visas krantas padengtas baltu moliu.

Ežerėvardis *Gėlà* kildinamas nuo žodžių *gėlas, gėlus* („bedruskis, saldus, prėskas").

Ežeras nuo šiaurės vakarinio kranto

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 111
Koordinatės: 54°51′39.77″ š. pl. 24°54′56.88″ r. ilg.﻿ / ﻿54.8610472°š. pl. 24.9158000°r. ilg.﻿ / 54.8610472; 24.9158000

| Aliejūnų ežeras |
| --- |
| Ežeras nuo šiaurinio krantoEžeras nuo šiaurinio krantoEžeras nuo šiaurinio kranto |
| Vieta | Vilniaus r. Lietuva |
| Plotas | 0,164 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,95 km |
| Įteka | 5 bevardžiai upeliai |
| Išteka | bevardis upelis |

**Aliejūnų ežeras** – ežeras pietryčių Lietuvoje, Vilniaus rajono vakaruose, apie 9 km į vakarus nuo Maišiagalos, į šiaurės rytus nuo kelio  **116**  Širvintos–Rimučiai–Kernavė–Dūkštos . Ilgis (iš šiaurės į pietus) 0,84 km, didžiausias plotas 0,27 km. Altitudė 105,9 m. Krantai aukštoki, ypač rytinis, kranto linijos ilgis 1,9 km. Šiaurinis ir pietinis ežero galai užpelkėję. Rytinis krantas apaugęs medžiais. Šiaurėje išteka upelis (Airupės intakas, Neries baseinas). Anksčiau vadinosi Geisiškių ežeras. Šalia ežero įsikūrę Aliejūnų ir Geisiškių kaimai. Šiaurrytine pakrante eina kelias Nr.5226 (Kiemeliai – Antakalniai – Miežionys).

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Marija Vasiliauskienė. *Aliejūnų ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 43
Koordinatės: 54°54′42″ š. pl. 25°18′59″ r. ilg.﻿ / ﻿54.91167°š. pl. 25.31639°r. ilg.﻿ / 54.91167; 25.31639

| Girija |
| --- |
| Girija nuo Bernotų piliakalnioGirija nuo Bernotų piliakalnioGirija nuo Bernotų piliakalnio |
| Vieta | Vilniaus rajonas, Lietuva |
| Plotas | 0,147 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,36 km |
| Įteka | 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Girijos upelis |

**Girija** – ežeras rytų Lietuvoje, Vilniaus rajone, 6 km į pietryčius nuo Paberžės, vakarinėje  **A14**  Vilnius–Utena  kelio pusėje. Greta pietrytinio kranto stūkso Bernotų piliakalnis, šalia įrengtas Europos parkas, golfo aikštynas. Pietryčiuose iš ežero išteka Girijos upelis (Žalesos intakas). Ežeras pailgos formos, apie 930 m ilgio, iki 220 m pločio, daug kur krantai apaugę nendrėmis, pelkėti, šiaurvakarinį galą supa Girijos III pelkė, prieina Girijos miškas. Altitudė 153,1 m. Prie ežero įsikūrę Girijos, Bernotų kaimai.

Į pietus nuo pietrytinio ežero galo už 0,2 km yra Europos geografinis centras.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| Baltieša |
| --- |
| Baltieša nuo šiaurės pusėsBaltieša nuo šiaurės pusėsBaltieša nuo šiaurės pusės |
| Vieta | Vilniaus rajonas, Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,034 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,8 km |
| Įteka | S-2 |
| Išteka | S-2 |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Baltieša

  |
| **Koordinatės** |  54°41′50″ š. pl. 25°9′30″ r. ilg.﻿ / ﻿54.69722°š. pl. 25.15833°r. ilg.﻿ / 54.69722; 25.15833Koordinatės: 54°41′50″ š. pl. 25°9′30″ r. ilg.﻿ / ﻿54.69722°š. pl. 25.15833°r. ilg.﻿ / 54.69722; 25.15833 |

**Baltieša** (arba ***Baltys***) – ežeras Lietuvoje, Vilniaus rajone, 2 km į pietvakarius nuo Pilaitės, 0,2 km į pietus nuo Vilniaus miesto ribos. Ilgis iš šiaurės į pietus 0,3 km, plotis iki 0,14 km. Altitudė 143,9 m. Krantai supelkėję, ežerą supa dideli nendrynų plotai (~ 13 ha dydžio pelkė). Iš vakarų prieina pušynas. Šiaurėje į Baltiešą įteka S-2 upelis (protaka) iš Gelūžės ežero, rytuose išsruvena upokšnis į Salotės ežerą.

Greta ežero įsikūrusi Vilniaus miesto dalis Dvarykščiai, Dvarykščių bei Vilkeliškių kaimai.

Ežerą yra pamėgę vandens paukščiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| Mosėdžio tvenkinys |
| --- |
| Tvenkinys nuo gatvės per užtvenktą BartuvąTvenkinys nuo gatvės per užtvenktą BartuvąTvenkinys nuo gatvės per užtvenktą Bartuvą |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Skuodo rajonas) |
| Plotas | 0,538 km² |
| Kranto linijos ilgis | 8,2 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2,0 m |
| Didžiausias gylis | 5,0 m |
| Tūris | 0,0011 km³ |
| Įteka | Bartuva, Eiškūnas, B-4, 4 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Bartuva |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Mosėdžio tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  56°9′15″ š. pl. 21°35′4″ r. ilg.﻿ / ﻿56.15417°š. pl. 21.58444°r. ilg.﻿ / 56.15417; 21.58444Koordinatės: 56°9′15″ š. pl. 21°35′4″ r. ilg.﻿ / ﻿56.15417°š. pl. 21.58444°r. ilg.﻿ / 56.15417; 21.58444 |

**Mosėdžio tvenkinys** (arba ***Mosėdžio I tvenkinys***) – tvenkinys šiaurės vakarų Lietuvoje, Skuodo rajone, Bartuvos upės slėnyje. Susidarė 1973 m. patvenkus Bartuvos upę 77,3 km nuo jos žiočių, ties Mosėdžiu. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 2,52 km, plotis – iki 0,39 km. Rytuose yra 0,6 km ilgio įlanka (su 6 a sala), į kurią įteka Bartuva. Tvenkinio gylis iki 5 m. Altitudė 48 m. Krantai daugiausia neaukšti. Pietinė tvenkinio dalis plačiai apaugusi mišku, užpelkėjusi. Šiaurinėje pakrantėje, šalia užtvankos, įrengta poilsiavietė su apžvalgos bokšteliu ir paplūdimiu. Tvenkinys skirtas laukų drėkinimui.

Tvenkinys įeina į Salantų regioninį parką, 1976 m. paskelbtas ornitologiniu draustiniu. Greta įsikūrusios gyvenvietės: Mosėdis, Naujukai, Šerkšniai, Šaukliai, Paeiškūnė. Tvenkinio 0,79 ha saloje, vadinamoje Žydsaliu, yra Mosėdžio žydų kapinės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mosėdžio tvenkinys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 148

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Parabolė – paprastos kreivės pavyzdys
Sraigtinė linija – erdvės kreivė
Geometrijoje **kreivė** – vienmatis besitęsiantis objektas. Kreivių pavyzdžiai – apskritimas, tiesė, hiperbolė.

Apibrėžimas
-----------

Tarkime, kad {\displaystyle I} yra realiųjų skaičių intervalas, t. y. netuščias sujungtas {\displaystyle \mathbb {R} } poaibis. Tada kreivė {\displaystyle \!\,\gamma } yra nenutrūkstama projekcija {\displaystyle \,\!\gamma :I\rightarrow X}, kur {\displaystyle X} yra topologinė erdvė. Kreivė {\displaystyle \!\,\gamma } yra **paprastoji**, jei galioja sąlyga, jog su bet kokiom {\displaystyle x}, {\displaystyle y} iš {\displaystyle I} reikšmėmis, {\displaystyle \,\!\gamma (x)=\gamma (y)\rightarrow x=y}.

Kreivė {\displaystyle \!\,\gamma } yra **uždara** arba **ciklinė**, jei {\displaystyle \,\!I=[a,b]} ir {\displaystyle \!\,\gamma (a)=\gamma (b)}. Taigi uždara kreivė yra nenutrūkstama apkritimo {\displaystyle S^{1}} projekcija; **paprastos uždaros kreivės** vadinamos **Žordano kreivėmis**.

**Plokštumos kreivė** – kai *X* yra matematinė plokštuma ar, kai kuriais atvejais, projekcinė plokštuma. Paprasčiausios plokštumos kreivės yra pirmos eilės kreivė – tiesė, bei antros eilės kreivės – kūgio pjūviai: elipsė, parabolė ir hiperbolė. **Erdvės kreivė** – kai *X* yra trimatė erdvė, dažniausiai Euklido erdvė. Erdvės kreivės pavyzdys: sraigtinė linija.

Etimologija
-----------

Terminą „kreivė" į lietuvių kalbos vartoseną įvedė kalbininkas Jonas Jablonskis.
*Kitos reikšmės – Alseta (reikšmės).*
Koordinatės: 55°53′37″š. pl. 25°31′30″r. ilg.﻿ / ﻿55.8936°š. pl. 25.525°r. ilg.﻿ / 55.8936; 25.525

| Alseta |
| --- |
| Vieta | Rokiškio raj. Lietuva |
| Plotas | 0,182 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,92 km |
| Įteka | Nemunėlis |
| Išteka | Nemunėlis |

**Alseta** arba **Ruopiškio ežeras** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, apie 8 km į pietvakarius nuo Rokiškio, Rokiškio kaimiškoje seniūnijoje. Ilgis iš vakarų į rytus 0,73 km, plotis 0,36 km. Krantai lėkšti, sausi, pietuose apaugę Alsetos mišku. Šiaurinėje pakrantėje plyti dirbami laukai. Ežeru iš rytų į vakarus prateka Nemunėlio aukštupys Alseta. Šiauriniame krante įsikūręs Ruopiškio kaimas. Ežeras privatus. Ežere pagaunama kuojų, karšių, plakių, karosų, ešerių, lydekų, lynų ir kt. Vakarine pakrante eina kelias Nr. 3629 (Pagrandžiai – Bajoriškiai – Robliai).

Pavadinimas *Alsetà* gali būti kilęs tiek iš žodžio *alėti* ('sunktis, tekėti'), tiek iš *alsus* ('troškus, tvankus').

Šaltiniai
---------

1. ↑  Marija Vasiliauskienė. *Alseta*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 52
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 40
Pilvas
**Pilvas** – žmogaus ar gyvūno liemens dalis, virš kurios yra krūtinė (krūtinės ertmę nuo pilvo ertmės riboja diafragma), žemiau – dubens sritis. Priekyje pilvą riboja raumeninga pilvo sienelė, užpakalinėje pusėje – nugaros sienelė. Nugarinė pusė pilvu nelaikoma.

Ploniausia apimtis per pilvą (nenutukusių žmonių) vadinama talija.

Pilvo ertmės organai
--------------------

Pilvo erdvės organai (K - kairė, D - dešinė)
Pilvo ertmėje yra vidaus organai:

* virškinimo sistemos – skrandis, žarnynas, kepenys su tulžies pūsle, kasa,
* šalinimo sistemos – inkstai, šlapimtakiai, šlapimo pūslė
* dauginimosi sistemos:
	+ moterų – kiaušidės, kiaušintakiai, gimda
	+ vyrų – prostata
* kiti – blužnis, antinksčiai, dalis aortos ir apatinės tuščiosios venos

Kiaušidės, kiaušintakiai, gimda, makštis, prostata yra dubens organai, nors yra pilvo ertmėje (pilvo ertmė įeina į dubens sritį.

Pilvo susirgimai
----------------

Su pilvo sritimi siejasi pilvo ertmėje esančių organų susirgimai (pvz. apendicitas, gastritas, hepatitas, vidurių užkietėjimas, meteorizmas ir kt.). Neertminių pilvo susirgimų pavyzdžiu yra pilvo išvarža.

Pilvą dengianti apranga
-----------------------

Pilvą dengia daug liemenį dengiančių drabužių – marškiniai, palaidinės, liemenės, paltai, striukės ir kt. Drabužius pilvo srityje sujuosia ir pilvą suveržia diržai ir juostos.

Anksčiau buvo madinga dėvėti korsetus, kurie lieknindavo per juosmenį. Stipriai suveržiami korsetai neigiamai veikia pilvo organus. Dabar tokių korsetų mada praėjusi, naudojami daugiausia tik gydomieji korsetai, sutvirtinantys pilvo sienelę ir palaikantys taisyklingą pozą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *pilvas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010. 262 psl.