recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Chalciporus piperatus** |
| --- |
| Kartusis pirpirbaravykis (*Chalciporus piperatus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Baravykiečiai  *( Boletales)* |
| Šeima: | Baravykiniai  *( Boletaceae)* |
| Gentis: | Pipirbaravykis  *( Chalciporus)* |
| Rūšis: | Kartusis pipirbaravykis  *( Chalciporus piperatus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Kartusis pipirbaravykis**, *kartusis kazlėkas* (lot. *Chalciporus piperatus*) – baravykinių (*Boletaceae*) šeimos, pipirbaravykių (*Chalciporus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Spygliuočių, mirieji miškai.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Smulkūs geltonai rudi vaisiakūniai, trama pipirų skonio.

Vaisiakūniai smulkūs. Kepurėlė 2–3 (5) cm skersmens, išgaubtai horizontali, matinė, mažai plaušuota, tik drėgnu oru lipni, gelsva, gelsvai ruda, rusva. Vamzdeliai raudonai geltoni, rudi, iki 1 cm ilgio, poros raudonos. Kotas 3–7×0,3–1 cm, kepurėlės spalvos, į pamatą smailėjantis, trama gelsva, žalsvai gelva. Sporos 7–12×3–4 μm.

**Būdingi požymiai:** apatinė kepurėlės pusė rudai raudona, trama aštraus pipirų skonio.

Auga pavieniui ir grupelėmis pušynuose, eglynuose, mišriuose miškuose. Valgomas, vartojamas kaip prieskonis vietoj pipirų. Dažnas.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 48 psl.

Nuorodos
--------

* Karčiojo pipirbaravykio nuotraukos


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kartusis pipirbaravykis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį biografinį straipsnį reikėtų sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, prašome sutvarkyti šį straipsnį. Tik tada bus galima ištrinti šį pranešimą.Priežastys, dėl kurių straipsnis laikomas nesutvarkytu, aiškinamos straipsnyje Nesutvarkyti straipsniai.  |


| **Rimantas Miknius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1950 m. spalio 2 d.Pasvalyje |
| Gyven. vieta | Vilnius |
| Tautybė | Lietuvis |
|  |
| Veikla | verslininkas, valdybos pirmininkas |
| Sritis | turizmas |

**Rimantas Miknius** (g. 1950 m. spalio 2 d. Pasvalyje) - verslininkas, UAB „Mikotelgroup" valdybos pirmininkas.

**Biografija**
--------------

1957–1958 mokėsi Pasvalio vid. m-kloje, 1958–1961 – Panevėžio 4-ojoje vid. m-kloje, 1961–1968 – Panevėžio 6-ojoje vid. m-kloje, 1968–1973 baigė Kauno politechnikos institutą, įgijo inžinieriaus kvalifikaciją. 1973–1976 – Panevėžio BGAK „Buitis" inžinierius technologas, 1976–1984 – Buitinio gyventojų aptarnavimo ministerijos vyr. inžinierius, vadovaujantis inž. 1984–1988 – Kontrolės komiteto inspektorius, 1988–1989 – Buitinio gyventojų aptarnavimo m-jos ministro padėjėjas, 1989–1991 – parodų rūmų „Litexpo" direktoriaus pavaduotojas, 1991–1995 – viešbučio „Lietuva" gen. direktorius, 1995–1999 – viešbučio „Centrum" gen. direktorius, 2000–2004 – viešbučio „Holiday Inn" direktorius, nuo 2004 – AB „Mikotelgroup" (viešbučiai „Mikotel" ir „Panorama") bendrovės vadovas.
Dalyvavo projektuojant, statant ir valdant viešbučius „Centrum", „Holiday Inn", „Comfort Vilnius", „Mikotel", „Panorama". Kauno politechnikos instituto dainų ir šokių ansamblio „Nemunas" (1968–1973) narys, Lietuvos viešbučių asociacijos prezidentas
(1993 – 2000). Vilniaus Rotary klubo (1991–2008), „Šv. Kristoforo" Rotary klubo (2000–2004) narys.

**Įvertinimai**
---------------

Apdovanotas Valstybinio turizmo departamento prie LR ūkio ministerijos medaliu „Už nuopelnus Lietuvos turizmui" (2005), specialiu Valstybinio turizmo departamento prizu už išleistą knygą „Viešbučio valdymas" (2007), valstybinio turizmo departamento prie LR ūkio ministerijos garbės ženklu „Už ypatingus nuopelnus Lietuvos turizmui" (2018).

**Bibliografija**
-----------------

„Svetingas viešbutis – sėkmingas verslas", Rimantas Miknius, Vilnius. 1999-177 psl. ISBNS-7900-0926-8;

„Viešbučio valdymas", Rimantas Miknius, Vilnius, 2007-304 psl. ISBN-978-9955-726-61-6;

„Viešbučio valdymas", Rimantas Miknius, Vilnius, 2017-272 psl. antrasis pataisytas leidimas, ISBN-978-9955-34-670-8.
| Kartupėnų piliakalnis |
| --- |
| Vaizdas nuo Kartupio (po šalikelės bortu – upelio pralaida) |
| 

Kartupėnų piliakalnisKartupėnų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°06′07″ š. pl. 23°00′20″ r. ilg.﻿ / ﻿55.10194°š. pl. 23.00556°r. ilg.﻿ / 55.10194; 23.00556Koordinatės: 55°06′07″ š. pl. 23°00′20″ r. ilg.﻿ / ﻿55.10194°š. pl. 23.00556°r. ilg.﻿ / 55.10194; 23.00556 |

 |
| Vieta | Jurbarko rajonas |
| Seniūnija | Skirsnemunės seniūnija |
| Aukštis | 20 m |
| Plotas | 36x28 |
| Priešpilis | gyvenvietė |
| Naudotas | XIII a.-XIV a. |

**Kartupėnų piliakalnis** (A689K 1P) – piliakalnis Jurbarko rajono savivaldybės teritorijoje, Kartupėnų kaime (Skirsnemunės seniūnija), Nemuno dešiniajame ir Kartupio kairiajame krantuose, kyšulio gale.

Takas pilakalnio šlaite
Kartupėnų piliakalnis nuo Nemuno pakrantės
Kartupėnų piliakalnio informacinė lentelė.

Piliakalnis
-----------

Kartupėnų piliakalnis dar vadinamas **Kiaukalniu**, **Sargučiu**. Iš vakarų ir šiaurės vakarų piliakalnį juosia Kartupis, iš pietų - Nemuno slėnis, šiaurės rytų pusėje tęsiasi aukštuma, nuo kurios jis atskirtas 25 m pločio (viršuje) ir 2,5 m gylio grioviu bei 7 m aukščio ir 21 m pločio pylimu, supiltu aikštelės r. gale. Šlaitai statūs, 20 m aukščio. Aikštelė stačiakampė, 36x28 m dydžio. Piliakalnio šiaurės vakarų šlaite, 4 m žemiau aikštelės, yra 2 m pločio terasos liekanų. Piliakalnio šiaurės rytų papėdėje, kyšulio tęsinyje, yra senovės gyvenvietė. 
Piliakalnis datuojamas XIII a.-XIV a. Jis apardytas, jo aikštelės šiaurinę ir vakarinę dalis nuplovė Kartupio upelis, pastaruoju metu tvarkomas.

Istorija
--------

Ant piliakalnio stovėjo **Bisenės pilis** (*Bisena, Bisin*), kurią 1283 m. žiemą sudegino Vokiečių ordinas, pirmoji kryžiuočių užpulta pilis Lietuvoje. Ji buvo atstatyta, vėl du kartus, vasarą ir rudenį pulta 1313 m. 1316 m. sudeginta. Pilis priklausė gynybinei sistemai, buvusiai palei Nemuną, joje budėjo Lietuvos didžiojo kunigaikščio skiriama įgula. Petras Dusburgietis mini, kad 1307 m. joje buvo 85 kariai.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Meškininkų piliakalnis 20 km | Kalnujų piliakalnis 25 km | Gabrieliškių piliakalnis 24 km |  |
| Panemunės pilis 2 km  Antkalniškių piliakalnis 11 km |  | Raudonėnų piliakalnis 5 km  Gedimino kapas 16 km |
| Maštaičių piliakalnis 9 km | Klepų piliakalnis 25 km  Kudirkos Naumiesčio piliakalnis 38 km | Plokščių piliakalnis 8,5 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kartupėnų piliakalnis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 510 psl.

Nuorodos
--------

* Kartupėnų piliakalnis
| **Rimantas Norvila** |
| --- |
| Vilkaviškio vyskupas |
|  |
| Gimė | 1957 m. gruodžio 2 d. (65 metai)Kauno raj. |
| Vilkaviškio vyskupas |
| Ėjo pareigas | nuo 2002 m. sausio 5 d. |

**Rimantas Norvila** (g. 1957 m. gruodžio 2 d. Kauno raj.) – Vilkaviškio vyskupas.

Biografija
----------

1975 m. baigė Kauno 26-ąją vidurinę mokyklą, trumpai studijavo Kauno politechnikos institute. 1976–1978 m. tarnavo armijoje Karaliaučiaus srityje. Nuo 1978 m. dirbo keliose Kauno darbovietėse. 1986 m. įstojo į Kauno tarpdiecezinę kunigų seminariją, kurią baigė 1991 m. vasario 24 d.

Buvo vikaras Kauno arkikatedroje, Kauno Šv. Juozapo bei Kauno Kristaus Prisikėlimo parapijose. 1993 m. paskirtas Kauno arkivyskupijos kurijos kancleriu. Tuo pat metu intensyviai darbavosi, ruošiant Jono Pauliaus II vizitą Lietuvoje. 

1995–1997 m. studijavo Romoje, Popiežiškame šv. Tomo universitete (lot. *Pontificia Universitas Studiorum a Sancto Thoma Aquinate*, žinomame kaip *Angelicum*), kuriame įgijo dvasingumo teologijos licenciato laipsnį. 1997 m. paskirtas tituliniu Kastro (Lečės prov.) vyskupu ir Kauno arkivyskupo augziliaru. Tų pačių metų birželio 29 d. Kauno arkikatedroje konsekruotas vyskupu.

Būdamas vyskupu augziliaru, dirbo kelių Lietuvos Vyskupų Konferencijos (toliau – LVK) komisijų veikloje: Pasauliečių apaštalavimo, Kunigų gyvenimo ir tarnystės, Švietimo, taip pat – Ekumeninėje taryboje, be to, 1997–2001 m. ėjo ir Kauno kunigų seminarijos rektoriaus pareigas. 1999 m. liepos 27 d. paskirtas Kauno arkivyskupo generalvikaru.

2002 m. sausio 5 d. popiežius Jonas Paulius II paskyrė R. Norvilą Vilkaviškio vyskupu.
Ingresas į Vilkaviškio katedrą įvyko 2002 m. vasario 10 d.

Nuo 2002 m. iki 2011 m. pirmininkavo LVK Jaunimo reikalų tarybai. Taip pat nuo 2002 m. vadovauja Ryšių su Lenkijos Vyskupų Konferencija tarybai, o nuo 2005 m. Briuselyje Europos vyskupų konferencijų komisijoje (COMECE) atstovauja LVK.

2011-2014 m. vadovavo LVK Liturgijos komisijai. LVK siunčiamas dalyvavo Vyskupų Sinoduose Vatikane 1999, 2005, 2008, 2014 m.

2016 m. kovo 4 d. išrinktas vienu iš COMECE viceprezidentų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vyskupo Rimanto Norvilos 25 metų kunigystės jubiliejus Vilkaviškyje
2. ↑  Vilkaviškio Katedra sukvietė į naujojo vyskupo ingresą
3. ↑  Vysk. Rimantas Norvila išrinktas COMECE viceprezidentu
4. ↑  COMECE. Member Bishops Archyvuota kopija 2016-10-17 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Lietuvos Vyskupų Konferencija. Vysk. Rimanto Norvilos biografija
* Kauno arkivyskupija. Vysk. Rimanto Norvilos biografija
* Vysk. Rimantas Norvila (*gcatholic.org*)

| Romos katalikų bažnyčios vadovai |
| --- |
| Prieš tai:**Juozas Žemaitis** |  **Vilkaviškio vyskupas**2002– | Po to:**-** |
| **Coffea excelsa** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Gencijoniečiai  *( Gentianales)* |
| Šeima: | Raudiniai  *( AsperulaRubiaceae)* |
| Gentis: | Kavamedis  *( Coffea)* |
| Rūšis: | Coffea excelsa  *( Coffea excelsa)* |

 |

**Coffea excelsa**, *liberinio kavamedžio aukštasis varietetas* – raudinių (*Rubiaceae*) šeimai priklausanti viena iš kavamedžio (*Coffea*) rūšių. Tai visžalis medis, atrastas ir aprašytas tik 1904 m. 

Savo ilgais ovališkais lapais primena liberiką. Jauniems lapams būdinga raudona spalva, vėliau virsanti į žalią. Tai atmaina kavamedžio *Coffea Dewevrei*, kuris auga kaip laukinis augalas Afrikoje (Konge), maistui nenaudojamas. Tuo tarpu sukultūrintas *Coffea excelsa* kultivuojamas Čade, Siera Leonėje, Centrinėje Afrikos Respublikoje, Liberijoje, Indonezijoje, Filipinuose, Vietname. Pasižymi nereguliariu, bet gausiu derliumi. Išauga iki 20 m aukščio, ilgų šaknų sistema padeda pakelti sausras, atsparus ligoms ir kenkėjams, todėl dažnai naudojamas kitų rūšių skiepijimui. Vaisiai stambūs, kvapnūs, primenantys arabiką. Naudojami elitiniuose kavos mišiniuose sustiprinti aromatui, suteikti papildomoms skoninėms savybėms.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valstybinės lietuvių kalbos komisijos 2005 m. kovo 29 d. rekomendacija R-7 (l-5) „Dėl gėrimams gaminti naudojamų augalų lietuviškų pavadinimų" (Inf. pran. 2005, Nr. 26)
2. ↑  *Coffea excelsa* A. Chev. Accepted Names (Misūrio botanikos sodas)

Nuorodos
--------

* *Coffea excelsa*[neveikianti nuoroda]
* *Coffea excelsa* savybės Archyvuota kopija 2012-04-24 iš Wayback Machine projekto.
* Kavos rūšys[neveikianti nuoroda]
Koordinatės: 55°39′56″ š. pl. 25°42′1″ r. ilg.﻿ / ﻿55.66556°š. pl. 25.70028°r. ilg.﻿ / 55.66556; 25.70028


| Satarečiaus tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Utenos rajonas) |
| Plotas | 0,096 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,45 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,5 m |
| Didžiausias gylis | 2,9 m |
| Įteka | Alauša, Kremblys, bevardis upelis |
| Išteka | Alauša |

**Satarečiaus tvenkinys** - tvenkinys Lietuvoje, Utenos rajone, 8 km į šiaurės rytus nuo Užpalių. Sudarytas užtvenkus Alaušos upę (Šventosios intakas) 3,5 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus - 0,77 km, plotis - iki 0,5 km. Altitudė 112,7 m. Krantai žemi, plačiai apaugę krūmynais. Kranto linija labai vingiuota. Į rytus yra nutįsusi 0,43 km ilgio įlanka, į kurią įteka Kremblys. Tvenkinį supa virš 30 ha pelkė (išskyrus tvenkinio šiaurinę dalį). Pelkę supa Satarečiaus, Viešeikių ir kiti miškai. Tvenkinys labai užžėlęs vandens augalija. Į šiaurę yra buvęs Satarečiaus kaimas.

Tvenkinys įrengtas 1975 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| **Rimantas Matulis** |
| --- |
| Gimė | 1941 m. vasario 19 d. (82 metai)Kaune |
|  |
| Veikla | Lietuvos visuomenės ir politinis veikėjas, istorikas |
| Partija | 1989 m. Lietuvių tautininkų sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1970 m. Vilniaus universitetas |

**Rimantas Matulis** (g. 1941 m. vasario 19 d. Kaune) – Lietuvos visuomenės ir politinis veikėjas, istorikas.

Biografija
----------

Už dalyvavimą Vėlinių demonstracijoje – minėjime Kaune 1957 m. trumpai kalintas. 

### Studijos

1960 m. įstojo į Vilniaus universiteto istorijos – filologijos fakultetą, su kitais įkūrė Pabaltijo turistų sąjungą. Dėl tautinių pažiūrų persekiotas KGB, 1962 m. priverstas iš universiteto išstoti. 1962 m. apsigyveno Kaukaze (Karačiajų-Čerkesų autonominė sritis), dirbo geologijos ekspedicijoje. 1970 m. Vilniaus universitete baigė anglų kalbą. 

### Veikla Tarybų Sąjungoje

Su kitais 1969 m. organizavo lakūno S. Dariaus gimtinės liekanų gelbėjimą nuo sunaikinimo, pilkapio jam netoli Judrėnų supylimą. 1969 m. vienas žygeivių judėjimo Lietuvoje steigėjų. Su B. Burauskaite 1971 m. įkūrė liaudies dainų klubą „Raskila". TSRS saugumo iniciatyva 1972 m. jam nebuvo leista rašyti disertacijos iš Lietuvos istorijos. Dalyvavo Lietuvos Helsinkio grupės veikloje. 1970–1980 m. dirbo Lietuvos istorijos ir etnografijos muziejuje, 1980–1990 m. Lietuvos hidrogeologijos ekspedicijoje. 

### Lietuvai išsilaisvinus

1989 m. vienas Lietuvių tautininkų sąjungos atkūrėjų, 1989–1990 m. – pirmininkas. Nuo 1989 m. Mažosios Lietuvos reikalų tarybos veikėjas. 1990–1995 m. Lietuvos kultūros fondo direktorius. 1996–1998 m. dirbo Lietuvos pedagogų kėlimo kvalifikacijos institute, nuo 1999 m. – anglų k. mokytojas.

Vytauto Šilo ir Henriko Samboros parengtai knygai „Mažosios Lietuvos kultūros pėdsakai Kaliningrado srityje" (1990 m.) sudarė tenykščių piliakalnių sąrašą ir žemėlapį.

Bibliografija
-------------

* Istoriniai akmenys, 1990 m.
* Lietuvių tautos kilmė, 1990 m.
* Rimantas Matulis – asmeninė svetainė internete.
* Rimanto Matulio raštų bibliografija
* Rimanto Matulio raštų internete rodyklė

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Rimantas Matulis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 455 psl.
| **Coffea mauritiana** |
| --- |
| Coffea mauritiana |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Gencijoniečiai  *( Gentianales)* |
| Šeima: | Raudiniai  *( AsperulaRubiaceae)* |
| Gentis: | Kavamedis  *( Coffea)* |
| Rūšis: | Coffea mauritiana  *( Coffea mauritiana)* |

 |

**Coffea mauritiana** (pranc. *Café marron*)  – raudinių (*Rubiaceae*) šeimai priklausanti viena iš kavamedžio (*Coffea*) rūšių. Tai endeminis visžalis augalas, augantis Reunjono, priklausančio Prancūzijos užjūrio departamento teritorijai, ir Mauricijaus Rodrigeso salose. 

Manyta, kad nuo 1940 m. augalas Rodrigese buvo išnykęs, tačiau 1980 m. čia iš naujo atrastas, jam suteiktas naujas *Ramosmania heterophylla* pavadinimas, pagerbiant ministrą pirmininką *Seewoosagur Ramgoolam* ir gubernatorių *Abdool Raman Osman*. Mauricijaus ir britų botanikų pastangomis vykdomi tolesni šio kavamedžio tyrimo ir veisimo Rodrigese darbai.

Nuorodos
--------

* Mauricijaus ir Didžiosios Britanijos botanikų tyrimai Archyvuota kopija 2014-10-01 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Rimantas Norkus** |
| --- |
| Gimė | 1944 m. kovo 7 d. (79 metai)Šilalėje |
| Sutuoktinis (-ė) | Irena |
| Vaikai | Inga, Kastytis |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Mažeikių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Tėvynės sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1969 m. Kauno politechnikos institutas |

**Rimantas Norkus** (g. 1944 m. kovo 7 d. Šilalėje) – Lietuvos ir Mažeikių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1969 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius mechanikas.

1997–2000 m. ir nuo 2007 m. Mažeikių rajono savivaldybės mero pavaduotojas, 2000 m. UAB „Mažeikių šilumos tinklai" apskaitos ir realizacijos tarnybos vadovas.

Tėvynės sąjungos Mažeikių rajono skyriaus narys.

1995–1997 m. 1997–2000 m. 2000–2003 m. 2003–2007 m. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Mažeikių rajono savivaldybės tarybos narys (Vilhelmo Džiugelio jungtinė lyderių koalicija „Mums rūpi Mažeikių kraštas").

Sutuoktinė Irena, vaikai Inga, Kastytis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
**CoRoT-31 b** – egzoplaneta, skriejanti apie geltonąją nykštukę CoRoT-31, esančią Vienaragio žvaigždyne.[1] Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 7142,8 šviesmečio (2190 parsekų).[2]

CoRoT-31 b yra karštojo Jupiterio tipo dujinė milžinė.[3] Planetos masė siekia 0,84 Jupiterio masės, o spindulys – 1,46 Jupiterio spindulio.[4] CoRoT-31 b vidutinis tankis – 0,33 ± 0,18 g cm³.[3] Planetos masė nustatyta radialinių greičių metodu, o spindulys – tranzitų metodu.[5] Apie savo žvaigždę ši egzoplaneta apskrieja per 4,62941 (± 0,00075) paros, jos orbitos didysis pusašis yra 0,0586 (± 0,0034) av, o ekscentricitetas – 0,02 (± 0,16).[5] CoRoT-31 b skrieja beveik apskrita orbita.[3]

Apie CoRoT-31 b atradimą pranešta 2017 m.[2] Planeta aptikta CoRoT kosminiu teleskopu, taikant tranzitų metodą.[4] Tai vienintelė CoRoT-31 sistemoje atrasta planeta (2020 m. duomenimis).[5]

Šaltiniai
---------

1. ↑  „CoRoT-31". Universe Guide. Nuoroda tikrinta 2020-04-21.
2. 1 2  „CoRoT-31 b". ExoKyoto. Nuoroda tikrinta 2020-04-21.
3. 1 2 3  „Transiting exoplanets from the CoRoT space mission. XXIX. The hot Jupiters CoRoT-30 b and CoRoT-31 b". Astronomy and Astrophysics, **635** (2020). DOI:10.1051/0004-6361/201732393.
4. 1 2  „CoRoT-31 b". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-04-21.
5. 1 2 3  „Planet CoRoT-31 b". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-04-21.
| Geltonųjų Vandenų mūšis |
| --- |
| Priklauso: Chmelnickio sukilimas |
| Stepono Potockio žūtis mūšyje |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1648 m. gegužės 15-16 d |
| Vieta | Geltonieji Vandenys, Dnepropetrovsko sritis |
| Rezultatas | Kazokų pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
| KazokaiKrymo chanatas |  ATR |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Bogdanas Chmelnickis | Steponas PotockisStefanas Čarneckis |

**Geltonųjų Vandenų mūšis** – mūšis, įvykęs 1648 m. gegužės 15-16 d. tarp Abiejų Tautų Respublikos ir Ukrainos kazokų kariuomenių prie Geltonųjų vandenų (ukr. *Жовтi Води*, dab. Dniepropetrovsko sritis).

Istorija
--------

Geltonųjų Vandenų mūšis įvyko per 1648–1654 m. ukrainiečių sukilimą. Kazokai (8-10 tūkst. žmonių, vadas Bogdanas Chmelnickis), padedami Krymo totorių (4-5 tūkst. žmonių, vadas Tuhaibėjus), sunaikino apsuptą Abiejų Tautų Respublikos kariuomenės avangardą, (apie 1200 žmonių ir 8 patrankos, vadas Steponas Potockis). Sužinojęs, kad pagrindines Abiejų Tautų Respublikos kariuomenės pajėgas sudarę samdiniai kazokai perėjo pas sukilėlius, S. Potockis su B. Chmelnickiu sudarė paliaubas ir už patrankas iškeitė į kazokų nelaisvę patekusius pulkininkus M. Krysą ir M. Krivonosą. Tačiau kazokai grįžtančią ATR kariuomenę pasitiko pasala ir ją sumušė.

Ši pirmoji kazokų pergalė paskatino jų tolesnę kovą prieš Abiejų Tautų Respublikos valdžią.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Geltonųjų Vandenų mūšis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 516 psl.
| **Rimantas Pleikys** |
| --- |
| Gimė | 1957 m. lapkričio 25 d.Vilnius |
| Mirė | 2021 m. sausio 24 d. (63 metai)Kiemionys, Zarasų rajono savivaldybė |
| Palaidotas (-a) | Liepynės kapinėse |
| Sutuoktinis (-ė) | Gracija Pleikienė |
| Vaikai | Justinas, Dalia-Marija |
|  |
| Veikla | žurnalistas, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1996 m. Tėvynės sąjunga, 2000 m. Nuosaikiųjų konservatorių sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1981 m. Vilniaus universitetas |

**Rimantas Pleikys** (1957 m. lapkričio 25 d. Vilniuje – 2021 m. sausio 24 d. Kiemionyse, Zarasų rajono savivaldybėje) – žurnalistas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1965–1976 m. mokėsi Druskininkų 1-ojoje vidurinėje mokykloje. 1976 m. Druskininkų retransliavimo stoties ryšių technikas-mokinys. 1976–1981 m. Vilniaus universitete (VU) studijavo žurnalistiką.

1981–1985 m. VU Žurnalistikos katedros dėstytojas. 1984–1988 m. Lietuvos radijo laidų užsieniui neetatinis korespondentas. 1985–1988 m. gamybinio susivienijimo „Vingis" vietinių radijo laidų redaktorius. 1987–1988 m. VU Žurnalistikos katedros dėstytojas. 1989 m. su kitais įkūrė pirmą Lietuvoje nepriklausomą radijo stotį „M-1", 1989–1990 m. stoties vyriausiasis redaktorius. 1990 m. su kitais įkūrė radijo stotį „Radiocentras", 1991–1995 m. stoties vyriausiasis redaktorius. 1995 m. televizijos „Kaunas plius TV" Vilniaus redakcijos vadovas. 1996 m. LNK laidos „Pragiedruliai" vedėjas.

1996–2000 m. LR Seimo narys. 1996–1998 m. Gedimino Vagnoriaus Vyriausybėje – ryšių ir informatikos ministras. 2000 m. įsteigė retransliacinę radijo stotį „Tarptautinis Baltijos bangų radijas", buvo šio radijo projektų koordinatorius. JAV žurnalo „World Broadcast News" neetatinis korespondentas Lietuvoje, tarptautinio radijo ir televizijos žinyno *World Radio TV Handbook* atstovas Lietuvoje. 1996–2000 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) partijos narys, nuo 1996 m. partijos pirmininko pavaduotojas. 1997 m. Vytauto Landsbergio centrinio Prezidento rinkimų štabo vadovas. Nuo 2000 m. Nuosaikiųjų konservatorių sąjungos narys, sąjungos pirmininko Gedimino Vagnoriaus pavaduotojas.

Nuo 1994 m. Lietuvos žurnalistų draugijos valdybos narys. Radijo mėgėjas, SSRS ir kitų šalių vykdyto užsienio radijo transliacijų trukdymo žinovas. Parašė knygą apie radijo trukdymų istoriją „Jamming" (1998 m. anglų k.), scenarijų dokumentiniui filmui „Empire of Noise" (2008 m. anglų k. rež. Domantas Vildžiūnas).

Žmona Gracija, sūnus Justinas, duktė Dalia-Marija. Palaidotas Liepynės kapinėse.

Bibliografija
-------------

* *Jamming*. – Vilnius: R. Pleikys, 1998. – 163 p.: iliustr.
* *Радиоцензура*. – Vilnius: Baltijos kopija, 2002. – 71 p.: iliustr. – ISBN 9955-9427-4-6

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Rimantas Pleikys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010. 397 psl.
2. ↑  Kas yra kas Lietuvoje 95/96. – Kaunas: Neolitas, 1995. – 439 psl.
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 390 psl.
8. ↑   Archyvuota kopija 2019-03-18 iš Wayback Machine projekto.
9. ↑
10. ↑  Rimantas Pleikys. Jamming
| **Coffea charrieriana** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Gencijoniečiai  *( Gentianales)* |
| Šeima: | Raudiniai  *( AsperulaRubiaceae)* |
| Gentis: | Kavamedis  *( Coffea)* |
| Rūšis: | Coffea charrieriana  *( Coffea charrieriana)* |

 |

**Coffea charrieriana** (*Charrier coffee*) – raudinių (*Rubiaceae*) šeimai priklausanti viena iš kavamedžio (*Coffea*) rūšių. Tai visžalis augalas, kilęs iš Kamerūno Centrinėje Afrikoje.

*Coffea charrieriana* iš kitų rūšių išsiskiria tuo, jog kavos pupelėse nėra kofeino. 2008 m. šią rūšį Tarptautinis taksonomų komitetas ir Arizonos universitetas (*Arizona State University*, JAV) įtraukė į „10 naujausių rūšių sąrašą".

Etimologija
-----------

Kamerūno kavamedis pavadintas Prancūzijos mokslo ir technologijų plėtros instituto profesoriaus André Charrier garbei, kuris paskutinius tris XX a. dešimtmečius užsiėmė kavamedžių veisimu ir moksliniais tyrimais, organizavo tiriamąsias ekspedicijas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-01-16 iš Wayback Machine projekto. Arizonos valstijos universiteto (JAV) tyrimai

Nuorodos
--------

* Kavamedžio *Coffea charrieriana* aprašymas Archyvuota kopija 2012-04-18 iš Wayback Machine projekto.
| **Melilotus officinalis** |
| --- |
| Geltonžiedis barkūnas (*Melilotus officinalis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Eilė: | Pupiečiai  *( Fabales)* |
| Šeima: | Pupiniai  *( Fabaceae)* |
| Pošeimis: | *Faboideae*  *( Faboideae)* |
| Gentis: | Barkūnas  *( Melilotus)* |
| Rūšis: | Geltonžiedis barkūnas  *( Melilotus officinalis)* |

 |

**Geltonžiedis barkūnas** (*Melilotus officinalis*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos, barkūnų (*Melilotus*) genties augalų rūšis.

Augalas dvimetis, kvapus. Pagrindinė šaknis ilga, šakota. Ant šaknų gausu gumbelių. Žiedynai − pailgos, tankios pavienės kekės lapų pažastyse. Žiedai maži, geltoni, nulinkę, trumpakočiai, pažiedės mažos, yliškos. Taurelė trumpo, įžambiai nukirsto vamzdelio pavidalo, su 5 mažais danteliais. Vainikėlio burė ir irklai ilgesni už laivelį. Kuokeliai labai trumpi. Vainikėlis žiedui nužydėjus greit nukrinta. Vaisius − maža, vienasėklė, su trumpu koteliu, nusvirusi, skersai raukšlėta, pilkai rusva ankštis. Sėklos gelsvos, rusvos, kartais taškuotos. Stiebas status arba kylantis, šakotas. Lapai trilapiai; prielapiai siauri, smailūs, priaugę prie lapkočio. Lapų lapeliai kiaušiniški arba lacentiški, dantytais kraštais, visi su koteliais; viduriniojo lapelio kotelis ilgesnis negu šoninių.

Auga dobilienose, pakelėse, palaukėse, dykvietėse, sausuose, kalkinguose dirvožemiuose. Žydi iki rugsėjo pabaigos.

Žiedai išskiria daug nektaro, lankomi bičių ir kitų vabzdžių. Vaisius išnešioja vėjas. Gyvuliai ėda tik jauną žolę. Kartais sėjamas kaip sideralinė kultūra. Nuo senų laikų žinoma vaistažolė. Džiovinta žolė (turi kumarino) atbaido kandis, todėl jos galima dėti tarp drabužių. Tinka muilui, įvairiems kosmetikos gaminiams, taip pat tabakui aromatizuoti.

Geltonžiedžio barkūno žiedai

Vaistinės augalo savybės
------------------------

Vaistinė žaliava – apie 30 cm žydinčios augalų viršūnės. Liaudies medicinoje vartojamas užpilams, pavilgams, vonioms.

Geriamas, kai yra padidintas organizmo jautrumas, kankina nemiga, sergant podagra, reumatu. Taip pat vartojamas gydant šunvotes, sumušimus. Gydomas tromboflebitas ir trombozė, nes turi daug dikumazolo, kuris mažina kraujo krešėjimą.

Literatūra
----------

* Rudenį žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1991, 50 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Geltonžiedis barkūnas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
CoRoT-5 b ir Jupiterio dydžių palyginimas
**CoRoT-5 b** – egzoplaneta, skriejanti apie F9V spektrinės klasės žvaigždę CoRoT-5, esančią Vienaragio žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 1304,6 šviesmečio (400 parsekų).

CoRoT-5 b yra karštojo Jupiterio tipo dujinė milžinė. Planetos masė siekia 0,467 Jupiterio masės, o spindulys – 1,388 Jupiterio spindulio. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per maždaug 4,04 paros, jos orbitos didysis pusašis – 0,04947 (-0,00029 +0,00029) av, o ekscentricitetas – 0,09 (-0,04 +0,04). CoRoT-5 b pusiausvyros temperatūra – 1316 K.

Apie CoRoT-5 b atradimą pranešta 2008 m. Planeta aptikta CoRoT kosminės observatorijos, taikant tranzitų metodą. CoRoT-5 b yra vienintelė CoRoT-5 sistemoje aptikta planeta.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „CoRoT-5 b". ExoKyoto. Nuoroda tikrinta 2020-03-20.
2. ↑  Rauer, H; et al. (2009). „Transiting exoplanets from the CoRoT space mission. VII. The ``hot-Jupiter*-type planet CoRoT-5b"*. *Astronomy and Astrophysics* **506**: 281–286. Bibcode:2009A&A...506..281R. arXiv:0909.3397. doi:10.1051/0004-6361/200911902.
3. 1 2  „CoRoT-5 b". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-03-20.
4. 1 2  „Planet CoRoT-5 b". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-03-20.
5. ↑  CoRoT-5 b. Open Exoplanet Catalogue. Nuoroda tikrinta 2020-03-20.
| Nemunaičio piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Nemunaičio piliakalnisNemunaičio piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°18′20.5″ š. pl. 24°2′23.3″ r. ilg.﻿ / ﻿54.305694°š. pl. 24.039806°r. ilg.﻿ / 54.305694; 24.039806Koordinatės: 54°18′20.5″ š. pl. 24°2′23.3″ r. ilg.﻿ / ﻿54.305694°š. pl. 24.039806°r. ilg.﻿ / 54.305694; 24.039806 |

 |
| Vieta | Alytaus rajonas |
| Seniūnija | Nemunaičio seniūnija |
| Aukštis | 50 m |
| Plotas | 12x5 |
| Priešpilis | papilys, 100x40 |
| Naudotas | XIV a. |
| Žvalgytas | 1953, 1962 |

**Nemunaičio piliakalnis** – buvęs piliakalnis Alytaus rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurės rytus nuo Nemunaičio, Nemunaičio seniūnija. Pasiekiamas iš plento Užupiai – Nemunaitis miške prieš Nemunaitį, už dešinėje esančios sodybos pasukus į dešinę šiaurės vakarų kryptimi sunkiai pastebimu keliuku į mišką vakaruosna ir paėjus juo 300 m – yra keliuko gale, už griovio, Nemunaičio miško 39 kvartalo viduryje.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas Nemuno dešiniojo kranto aukštumoje. Jį beveik visą nuplovė Nemunas, išliko tik pietrytinis kraštas, neaišku, ar tai pylimo ar aikštelės liekanos. Jo viršus pailgas šiaurės – pietų kryptimi, 12x5 m dydžio. Pietrytinių piliakalnio liekanų šlaite, 4 m žemiau viršaus yra 2–4 m pločio terasa. Pietryčių pusėje nuo gretimos aukštumos piliakalnis atskirtas 40 m pločio viršuje, 12 m gylio (nuo aukštumos), 4 m pločio dugne grioviu. Šlaitai nuo Nemuno statūs, erodavę, iki 50 m aukščio.

Į pietryčius už griovio, aukštumoje yra papilys – apie 100x40 m dydžio lygus plotas nugriuvusia į skardį šiaurine dalimi. Jį iš pietryčių pusės nuo gretimų aukštumų skiria 4 m pločio, iki 0,5 m aukščio pylimas ir už jo iškastas 20 m pločio (P dalyje – 5 m), 2 m gylio nuo pylimo bei 1 m gylio iš išorės griovys. Papilio įtvirtinimai labai apardyti erozijos. Piliakalnis ir papilys apaugę pušimis ir krūmais.

Tyrimai
-------

1953 m. ir 1962 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas XIV a.

Istorija
--------

Piliakalnyje stovėjo Nemunaičio pilis, minima 1384 m. ir 1387 m.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Aniškio piliakalnis 15 km | Radžiūnų piliakalnis 7 km | Poteronių piliakalnis 8,5 km |  |
| Žilvės piliakalnis 5,5 km |  | Pociūniškių piliakalnis 15 km |
| Dirmiškių piliakalnis 8 km | Krištapiškių piliakalnis 7 km | Piliakalnio piliakalnis (Alytus) 6 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 114–115 (Nr. 473)

* Покровский Ф. В. Археологическая карта Виленской губернии. Вильна, 1893, c. 121.
* Tomas Baranauskas. Lietuvos medinės pilys rašytinių šaltinių duomenimis // Lietuvos archeologija. Vilnius. 2003. T. 24, p. 66, 86.
* Zigmantas Gliogeris. Nemunu. Vilnius. 1992, p. 63.
* Ignas. Nemunaitis ir jo apylinkės // Vakarai. Kaunas. 1937 m. spalio 2 d. Nr. 228(531), p. 5.
* Wejtko W. Do poszukiwaniu o piłkalniach // Wisła. 1889. T. III, p. 898–899 (V).

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Piliakalniai.lt
| Kartupis |
| --- |
|  Kartupis žemupyje |
| **Ilgis** | 3,6 km |
| **Baseino plotas** | 4,4 km² |
| **Ištakos** | Kybartai (Jurbarko raj.) |
| **Žiotys** | Nemunas |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Kartupis |

**Kartupis** – nedidelis 3,6 km ilgio upelis Jurbarko rajone, priklausantis Nemuno mažųjų intakų (su Nemunu) baseinui. Įteka dešiniajame krante, 140,7 km atstumu nuo pastarojo žiočių, apie 1 km į rytus nuo Pilies I kaimo (Skirsnemunės sen.). Vandentakio kodas LR upių klasifikatoriuje – 10012020. Upelio baseino plotas – 4,4 km².

Kartupis aukštupyje nuo Kybartų iki Kaniūkų kaimo teka į pietus, atviroje vietovėje, viršutinėje Nemuno terasoje, dirbamuose laukuose. Ištiesinta vaga toliau 90° kampu pasuka į rytus. Kirtęs kelią  **1716**  Pilis I–Raudonėnai , upelis toliau pietvakarių (Jurbarko) kryptimi pereina į natūralią, krūmokšniais ir medžiais apaugusią vagą, leidžiasi žemyn mišku apaugusia griova link Nemuno. Žemupyje, prie kelio  **141**  Kaunas–Jurbarkas–Šilutė–Klaipėda , kairiajame krante stūkso Kartupėnų piliakalnis. Upelio pralaidą kelyje žymi ažūrinis betoninis bortas (į šlaito pusę). Žemiau plento Kartupio tėkmė natūralia vaga už 100 m pasiekia Nemuną.

Įsikūrusios gyvenvietės: Kybartai, Pjauniai, Kaniūkai.

Upėvardis *Kar̃tupis* reiškia „karti (gailaus, aštraus skonio) upė".

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Nemuno intakai
* LR upių klasifikatorius

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 147
**Rimantas Lukša** (1949 m. kovo 31 d. Linkonių k. Švenčionių r.), choro dirigentas.

Biografija
----------

1967–1971 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. J. Narvidas). Mokyklą baigęs su pagyrimu, 1971–1975 choro dirigavimo studijas tęsė Leningrado N. Krupskajos kultūros institute (M. Paulavičiaus klasė). Institutą baigęs su pagyrimu, 1981–1984 choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu dar studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. N. Kazakauskienės klasė).

1979–1981 vadovavo Vilniaus medicinos mokyklos merginų chorui (70 dalyvių), kurį išmokė sudėtingesnių dainų, parengė 1980 respublikinei dainų šventei, koncertavo Taline, 1981 Vilniaus miesto chorų apžiūroje su juo laimėjo trečiąją vietą. 1980–1994 Vilniaus akcinės bendrovės „Viktorija" moterų choro vadovas – parengė 1985 respublikinei dainų šventei, 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei ir 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. 1981–1995 Vilniaus politechnikumo (aukštesniosios technikos mokyklos) moksleivių mišriojo, vaikinų ir merginų chorų bei vokalinių ansamblių vadovas. Ypač skambus buvo mišrusis choras, kurį lankė 40 merginų ir 40 vaikinų. Choras pajėgė atlikti sudėtingesnius užsienio klasikų ir lietuvių kompozitorių kūrinius, prizines vietas pelnė chorų apžiūrose ir konkursuose, laureato vardus iškovojo Baltijos respublikų politechnikumų meno mėgėjų festivaliuose Kaliningrade, Rygoje, Taline, Vilniuje ir Kaune, dalyvavo 1985 ir 1987 respublikinėse dainų šventėse. 1989 vaikinų choras koncertavo Anglijoje. 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei pedagogas parengė vaikinų chorą, o 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje – vaikinų ir merginų chorus.

R. Lukša kūrybiškai dirbo ir su vokaliniais ansambliais. Vilniaus aukštesniosios technikos mokyklos vaikinų ir „Elfos" gamyklos vyrų ansambliai yra respublikinių konkursų „Sidabriniai balsai" Palangoje laureatai, o Šv. Jokūbo klinikinės ligoninės moterų vokalinis ansamblis 1988 respublikinėje medicinos darbuotojų meno mėgėjų apžiūroje laimėjo pirmąją vietą. Su chorais ir vokaliniais ansambliais koncertavo Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje, Šiauliuose, Panevėžyje, Alytuje, Kijeve, Rygoje, Taline, Gomelyje ir Kaliningrade. 1987 chorvedys apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Eilema lutarella** |
| --- |
| Geltonoji kerpytė(Eilema lutarella)Geltonoji kerpytė (*Eilema lutarella*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Drugiai  *( Lepidoptera)* |
| Šeima: | Meškutės  *( Arctiidae)* |
| Gentis: | *Meškutės*  *( Meškutės)* |
| Rūšis: | Geltonoji kerpytė  *( Eilema lutarella)* |

 |
| Binomas |
| ***Eilema lutarella***Linnaeus, 1758 |

**Geltonoji kerpytė** (*Eilema lutarella*) – meškučių (*Arctiidae*) šeimos drugys. 

Paplitusi visoje Lietuvoje: ne tik sausuose šiluose, bet ir papelkiuose, aukštapelkėse, t. y. ten, kur auga žeminės kerpės, kuriomis minta vikšrai. Tai neretas drugys, randamas šiluose. Dažniausiai aptinkamas Dzūkijos miškuose, tupintis ant viržių. Panašus į pajūrinę kerpytę, dažnai su ja painiojamas. Išoriškai šie drugiai skiriasi tamsiuoju užpakalinių sparnų raštu. 

Vikšras juodas, išmargintas baltais ir rudais dryžiais. Žiemoja vikšras. Lėliukė būna kokone tarp kerpių ir samanų.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Geltonoji kerpytė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Viktoras Majauskas** |
| --- |
| Gimė | 1954 m. sausio 28 d.Kaunas |
| Mirė | 2015 m. rugpjūčio 17 d. (61 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Gražina Majauskienė |
| Vaikai | Martynas Majauskas, Mykolas Majauskas |
|  |
| Veikla | vadybininkas, finansininkas |
|  |
| Alma mater | 1976 m. Kauno politechnikos institutas |

**Viktoras Majauskas** (1954 m. sausio 28 d. Kaune – 2015 m. rugpjūčio 17 d. Vilniuje) – Lietuvos vadybininkas, finansininkas.

Biografija
----------

1971–1976 m. studijavo Kauno politechnikos institute. 1976–1977 m. Lentvario kilimų fabriko meistras, 1977–1978 m. cecho viršininkas, 1978–1980 m. gamybos viršininkas. 1980–1990 m. verpimo ir audimo fabriko „Audėjas" (AB „Audėjas") vyr. inžinierius, 1990–2000 m. gamybos direktorius.

2000–2001 m. UAB „Audimpeksas" komercijos direktorius. 2001–2006 m. AB „Vilniaus baldų kombinatas" (AB „Vilniaus baldai") generalinis direktorius. 2006–2008 m. investicijų UAB „Nordic investicija" prezidentas, nuo 2006 m. HOLD Finance įmonių, užsiimančių šeimos kapitalo ir susijusių įmonių valdymu, grupės prezidentas. 2010–2014 m. LR socialinės apsaugos ir darbo ministerijos Darbo departamento direktorius.

2003–2006 m. Baldų gamintojų asociacijos „Lietuvos mediena" prezidentas. Nuo 2003 m. Vilniaus Šv. Kristoforo Rotary klubo steigėjas ir narys. 2005–2012 m. Lietuvos šiuolaikinės penkiakovės federacijos prezidentas. Nusišovė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kas yra kas Lietuvoje: kraštiečiai. – Kaunas: Neolitas, 2008. – 582 p.
2. ↑  V. Majausko gyvenimas buvo audringas, o jo pabaiga – tragiška, 2015-08-19 Archyvuota kopija 2015-11-24 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Nemunaičio herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 1999-11-10* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas 1792-03-19* |
|  |
| Ž • A • R |

**Nemunaičio herbas** – vienas iš Alytaus raj. Nemunaičio miestelio heraldikos atributų.

Herbo aprašas
-------------

Herbo mėlyname lauke (papėdė žalia) vaizduojamas šv. Kazimieras, dešinėje rankoje laikantis auksinį kryžių, kairėje – žalią lelijos šakelę su trimis sidabriniais žiedais. Šventasis dėvi raudonus marškinius ir apsiaustą, papuoštą šermuonėlio kailiu, ant galvos – raudona su auksiniais lankais Lietuvos kunigaikščių karūna. Veidas ir rankos natūralios spalvos, plaukai juodi, apavas auksinis.

Istorinis herbas patvirtintas dar 1792 m. kovo 19 d. Vėliau savivalda panaikinta.

1999 m. lapkričio 10 d. naująjį herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 661. Herbo etalono autorius – dailininkas Juozas Galkus.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Nemunaičio vėliava
Saulė – tipinis geltonosios nykštukės pavyzdys
**Geltonoji nykštukė** – pagrindinės sekos žvaigždė, priklausanti G spektrinei klasei ir V šviesio klasei. Tokios žvaigždės masė būna nuo 0,8 iki 1,2 Saulės masės, o jos paviršiaus temperatūra – nuo 5300 iki 6000 K. Kaip ir kitose pagrindinės sekos žvaigždėse, geltonosios nykštukės šerdyje vykstančio branduolių sąlajos proceso metu vandenilis virsta heliu.

Geriausiai žinomas geltonosios nykštukės pavyzdys yra Saulė, kurioje kiekvieną sekundę apie 600 mln. tonų vandenilio virsta heliu (jo susidaro ~596 mln. tonų, o ~4 mln. tonų materijos tampa energija). Kiti gerai žinomi geltonųjų nykštukių pavyzdžiai – Kentauro Alfa A, Banginio Tau ir 51 Pegasi.

Nepaisant pavadinimo, šio tipo žvaigždžių spalva įvairuoja nuo baltos (šviesesniųjų, pvz. Saulės) iki gelsvos (mažiau šviesos išspinduliuojančių geltonųjų nykštukių). Saulė iš tiesų yra baltos spalvos, bet žvelgiant pro Žemės atmosferą atrodo geltona dėl Reilėjaus sklaidos. Be to, nors terminas „nykštukė" vartojamas priešpriešinant šio tipo žvaigždes žvaigždėms milžinėms, geltonosios nykštukės savo šviesumu pranoksta 90 % galaktikos žvaigždžių, kurios daugiausia yra oranžinės, raudonosios bei baltosios nykštukės (pastarosios nepriklauso pagrindinei sekai).

Geltonosiose nykštukėse branduolinės reakcijos, kurių metu vandenilis virsta heliu, tęsiasi apie 10 mlrd. metų. Išsekus vandeniliui žvaigždės šerdyje, jos skersmuo daug kartų padidėja ir žvaigždė tampa raudonąja milžine (pvz. Aldebaranas). Galiausiai raudonoji milžinė nusimeta išorinius dujų sluoksnius, iš kurių susidaro planetiškasis ūkas, o žvaigždės šerdis palaipsniui vėsta ir traukiasi, tapdama nedidele baltąja nykštuke.

Išnašos
-------

1. ↑  Empirical bolometric corrections for the main-sequence, G. M. H. J. Habets and J. R. W. Heintze, *Astronomy and Astrophysics Supplement* **46** (November 1981), pp. 193–237.
2. 1 2  Stellar Evolution: Main Sequence to Giant Archyvuota kopija 2020-05-13 iš Wayback Machine projekto. class notes, Astronomy 101, Valparaiso University, nuoroda tikrinta 2007-06-19.
3. ↑  Why Does The Sun Shine?, lecture, Barbara Ryden, Astronomy 162, Ohio State University, nuoroda tikrinta 2007-06-19.
4. ↑  Alpha Centauri A, SIMBAD query result. nuoroda tikrinta 2007-12-04.
5. ↑  Tau Ceti, SIMBAD query result. nuoroda tikrinta 2007-12-04.
6. ↑  51 Pegasi, SIMBAD query result. nuoroda tikrinta 2007-12-04.
7. ↑  What Color Are the Stars?, Mitchell N. Charity’s webpage, nuoroda tikrinta 2007-11-25.
8. ↑  SIMBAD, entry for Aldebaran, nuoroda tikrinta 2007-06-19.
| **Viktoras Mamontovas** |
| --- |
| Gimė | 1942 m. sausio 25 d.Archangelskas |
| Mirė | 2005 m. kovo 4 d. (63 metai)Viena |
| Vaikai | Andrius Mamontovas |
|  |
| Veikla | Lietuvos gydytojas rentgenologas ir radiologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras, vienas elektroradiografijos pradininkų Lietuvoje. |

**Viktoras Mamontovas** (1942 m. sausio 25 d. Archangelskas – 2005 m. kovo 4 d. Viena) – Lietuvos gydytojas rentgenologas ir radiologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras, vienas elektroradiografijos pradininkų Lietuvoje.

Biografija
----------

Sūnus Andrius Mamontovas. 1965 m. baigė Archangelsko medicinos institutą. 1978 m. medicinos mokslų daktaras.

1968–1970 m. dirbo gydytoju Vilniaus geležinkelininkų ligoninėje. 1970–1979 m. Lietuvos onkologijos centro vyresnysis mokslo darbuotojas, 1979–1989 m. Specialiųjų rentgenologinių tyrimų skyriaus vedėjas, 1989–2004 m. Radiologijos klinikos (iki 2000 m. Diagnostinės radiologijos klinika) vadovas, nuo 2004 m. – vyriausiasis mokslo darbuotojas; nuo 1989 m. profesorius. 1982 m. Saragosos universiteto (Ispanija) garbės dėstytojas, 1986 m. La Platos onkologijos centro (Argentina) garbės profesorius.

Sukūrė plaučių elektrorentgenotomoskenografijos, krūtinės ląstos panoraminės, gerklų pozityvinės elektroradiografijos ir kiti metodų. Išradimo autorius.

Bibliografija
-------------

* Elektrorentgenografijos metodika ir technika, su S. Šibajevu, 1981 m. rusų k.
* Elektrorentgenografiniai tyrimai klinikinėje rentgenodiagnostikoje, su kitais, 1982 m. rusų k.
* Elektrorentgenografija ir elektrogamografija gydant ligonius, su kitais, 1990 m. rusų k.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Viktoras Mamontovas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 185 psl.
| Medaliai |
| --- |
| Juris Šics |
| **Atstovaujant:  Latvija**  |
| Rogučių sportas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Sidabras** | 2010 Vankuveris | Dvejetai |
| **Bronza** | 2014 Sočis | Dvejetai |
| **Bronza** | 2014 Sočis | Mišri komanda |
| Pasaulio čempionatas |
| **Bronza** | 2011 Kesana | Dvejetai |
| **Bronza** | 2008 Oberhofas | Mišri komanda |
| **Bronza** | 2009 Leik Plesidas | Mišri komanda |
| **Bronza** | 2013 Vistleris | Mišri komanda |

**Juris Šicas** (g. 1983 m. balandžio 26 d. Siguldoje) – Latvijos rogučių sportininkas. Olimpinis medalininkas. Rungtyniauja kartu su broliu Andriu Šicu.

Biografija
----------

Sportuoja nuo 1998 m. nacionalinėje komandoje nuo 1998 m.

2006 m. Juris su broliu pelnė savo pirmąjį tarptautinį medalį – bronzą mišrios komandos estafetės rungtyje Europos čempionate. 2008 m. ir 2010 m. šioje rungtyje kartu su Latvijos rinktine tapo Europos čempionais. Brolių olimpinis debiutas įvyko 2006 m. žiemos olimpinėse žaidynėse, kuriose sportininkai užėmė aukštą 7-ą vietą. 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse broliai Šicai pelnė sidabro medalius. Po metų vykusiame pasaulio čempionate sportininkai pelnė savo pirmąjį bronzos medalį, kuris buvo laimėtas dvejetų varžybose, o ne mišrios komandos estafetės rungtyje. 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Andris ir Juris pelnė du bronzos medalius.

Nuorodos
--------

* FIL profilis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Brugmansia** |
| --- |
| Baltoji brugmansija (*Brugmansia ×candida*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Bulviniai  *( Solanaceae)* |
| Gentis: | Brugmansija  *( Brugmansia)* |

 |

**Brugmansija** (*Brugmansia*) – bulvinių (*Solanaceae*) šeimos augalų gentis, paplitusi Pietų Amerikoje. Auga Andų pašlaitėse nuo Kolumbijos šiaurėje iki Čilės pietuose, rytuose siekia pietryčių Braziliją.

Genčiai priklauso 3-11 m aukščio stambūs krūmai ar nedideli medžiai. Lapai priešiniai, dideli (ilgis 10-30 cm, plotis 4-18 cm), plaukuoti, lygiu arba dantytu kraštu. Žiedai trimito formos, nusvirę žemyn, 14-50 cm ilgio, 10-35 cm pločio (ties galu), ryškiaspalviai, malonaus kvapo. Auga drėgname, gerai vėdinamame, derlingame dirvožemyje, saulėtose vietose ar daliniame šešėlyje.

Visos brugmansijos dalys yra nuodingos. Turi alkaloidų skopolamino ir atropino. Nuodų patekimas į žmogaus ar gyvūno organizmą gali sukelti mirtį, sulčių patekimas į akis – akies vyzdžio pažeidimus.

Dėl išvaizdžių žiedų brugmansijos auginamos kaip dekoratyviniai augalai, yra išvesta hibridinių rūšių. Dėl haliucinogeninių savybių vartojamas šamanistiniuose indėnų (šibarų, agvarunų, urarinų) ritualuose.

Rūšys
-----

* Auksuotoji brugmansija (*Brugmansia aurea*)
* Aukštoji brugmansija (*Brugmansia arborea*)
* Baltoji brugmansija (*Brugmansia ×candida*)
* Kvapioji brugmansija (*Brugmansia suaveolens*)
* Raudonoji brugmansija (*Brugmansia sanguinea*)
* Rausvoji brugmansija (*Brugmansia ×insignis*)
* *Brugmansia versicolor*
* *Brugmansia vulcanicola*

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Brugmansija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |