recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Linas Broga** |
| --- |
| Gimė | 1925 m. gegužės 10 d.Pačiaunė, Dusetų valsčius, Zarasų apskritis |
| Mirė | 2005 m. birželio 16 d. (80 metų)Vilnius |
|  |
| Veikla | poetas, vertėjas, inžinierius |

**Linas Broga** (1925 m. gegužės 10 d. Pačiaunėje – 2005 m. birželio 16 d. Vilniuje) – poetas, vertėjas, inžinierius.

Biografija
----------

Linas Broga gimė 1925 m. gegužės 10 d. Pačiaunės kaime, Dusetų valsčiuje, Zarasų apskrityje ūkininkų šeimoje. Lankė Kalniškių ir Dusetų pradžios mokyklas. Dirbo Turmanto progimnazijos mokytoju. Vėliau Turmanto ir Antalieptės progimnazijose.

1946 m. įstojo į Kauno universiteto hidrotechnikos fakultetą, kuri baigė 1951 m. Įsidarbino Kauno inventorizacijos biure.

Nuo 1952 iki 1962 m. dirbo Lietuvos Plentų valdyboje ir Lietuvos Automobilių transporto ir plentų ministerijoje, o nuo 1962 iki 1983 m. – Vilniaus inžinerinio statybos instituto Braižybos katedroje vyresniuoju dėstytoju.

Nuo 1984 m. dirbo tik kūrybinį darbą.

Linas Broga mirė 2005 m. birželio 16 d. Vilniuje, palaidotas Dusetose, prie iš Sibiro parsivežtų artimųjų kapų. 2007 m. Lino Brogos atminimui Pačiaunės kaime pastatytas koplytstulpis.

Kūryba
------

Linas Broga nuo 1968 m. pradėjo skelbti savo publikacijas periodikoje, almanachuose, knygose. Buvo Lietuvos rašytojų sąjungos narys. L. Broga rašė klasikinio tipo eilėraščius, yra paskelbęs straipsnių literatūros bei vertimo klausimais, parašęs atsiminimų (tarp jų – apie aktorę ir režisierę Unę Babickaitę–Graičiūnienę). L. Broga išsaugojo jos palikimą, vertingų meno daiktų, muziejinių eksponatų, paveikslų, kuriuos perdavė Lietuvos teatro, muzikos, kino muziejui Vilniuje.

Iš Lino Brogos foto negatyvų archyvo 2009 m. sukurta paroda „Lietuvos sakralinio paveldo fotografija". Paroda eksponuota Vilniaus rašytojų sąjungoje, Kauno „Perkūno name", Zarasų krašto muziejuje, Kauno Juozo Naujalio memorialiniame muziejuje Raudondvario dvaro rūmuose.

Bibliografija
-------------

Parašė:

* *Unė Babickaitė–Graičiūnienė. Atsiminimai, dienoraštis, laiškai* (2001 m.)

Išvertė:
Visą rusiškąją Jurgio Baltrušaičio lyriką:

* *Žemės laiptai* ir *Kalnų takas* (1973 m.)
* *Lelija ir pjautuvas* (1996 m.)

Rytų poezijos vertimai:

* Nizami Gandževi poemą *Leili ir Medžnūnas* bei jo rinktinę lyriką (1985 m.)
* Omaro Chajamo *Rubajatus* (1972 m.), *Išminties taurė*(1984 m.), Hafizo *Gazeles* (1978 m.)
* vertė Chagani Širvani (Azerbaidžanas), Mametvelio Keminės (Turkmėnija), Machtumkuli Magtimgulio (Turkmėnija), Vazeho (Azerbaidžanas) eiles.

Išnašos
-------

1. ↑  Jonas Šlekys. *Linas Broga*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, elektroninis papildymas. – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2017–2022
2. ↑  [neveikianti nuoroda]
3. ↑  [neveikianti nuoroda]
4. ↑  [neveikianti nuoroda]
5. ↑   Rašytojai » Omaras Chajamas

Nuorodos
--------

* Lino Brogos atminimo svetainė[neveikianti nuoroda]
* Linas Broga
* Viktorija Daujotytė. In memoriam. Atsisveikinant su Linu Broga
* Lietuvos rašytojų sąjunga Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°4′0.28″ š. pl. 25°30′40.31″ r. ilg.﻿ / ﻿55.0667444°š. pl. 25.5111972°r. ilg.﻿ / 55.0667444; 25.5111972


| Žvernas |
| --- |
| Vieta | Molėtų raj. Lietuva |
| Plotas | 1,802 km² |
| Kranto linijos ilgis | 6,23 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 3,1 m |
| Didžiausias gylis | 5,0 m |
| Įteka | Ž-1, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Žverna |

**Žvernas** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, apie 3 km į rytus nuo Dubingių, Asvejos regioniniame parke. Ežeras ovalus, 1,81 km ilgio iš šiaurės į pietus ir 1,45 km pločio. Giliausia vieta siekia 5 m, vidutinis gylis – 3,1 m. Altitudė 147,1 m. Krantai žemi, kai kur supelkėję, apaugę medžiais ir krūmais. Pietinėje pakrantėje stūkso Dubingių miškas, kitose pakrantėse plyti pievos, auga miškeliai, vietomis įsiterpę dirbami laukai. Vakarinėje dalyje yra 0,06 ha salelė. Ežero dubens dugnas plokščias. Į Žverną suteka trys upeliai, pietryčiuose išteka Žverna į Baluošo ežerą (Žeimenos upės baseinas). Ežero pratakumas 197 %.

Ežere gyvena 12 rūšių žuvys: lynai, karosai, seliavos, lydekos, karšiai, ešeriai, plakiai, raudės, kuojos, vėgėlės, pūgžliai, aukšlės.

Kaimai prie Žverno: Našiškiai, Pažvėrinė, Keruliai, Vieversiai, Liudgarda, Arliškiai, Trumpakojai. Pietinėje pakrantėje yra stovyklavietė ir eina kelias  **2812**  Joniškis–Dubingiai–Dirmeitai–Paberžė .

Ežerėvardis *Žvérnas* siejamas su žėrėjimo, mirgėjimo reikšme (plg. latv. *zveruot* „rusenti, žėrėti, švytėti", liet. *žvyruoti* „mirgėti, ribėti").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Žvernas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 697
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 407
| **Matas Zujus** |
| --- |
| Gimė | 1892 m. rugpjūčio 14 d.Čiudiškiai, Klebiškio valsčius, Marijampolės apskritis |
| Mirė | 1979 m. vasario 19 d. (86 metai)Vilks Baras, JAV |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, JAV lietuvių visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Matas Zujus** (1892 m. rugpjūčio 14 d. Čiudiškiai, Klebiškio valsčius, Marijampolės apskritis – 1979 m. vasario 19 d. Vilks Baras, JAV) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Besimokydamas Seinuose, dalyvavo slaptuose jaunimo sambūriuose, platino draudžiamą spaudą. Bendradarbiavo laikraščiuose „Viltis" ir „Šaltinis". 1913 m. atvyko į JAV. 1914-1915 m. dirbo laikraščio „Draugas" redakcijoje, 1916 m. – laikraščio „Katalikas" redaktoriaus pavaduotojas. 1916-1920 m. ir 1924-1925 m. – žurnalo „Vytis" redaktorius. 1920 m. grįžo į Lietuvą, Lietuvos kariuomenės savanoris. 1921 m. dirbo žurnalo „Karys" redakcijoje. Grįžęs į JAV 1926-1979 m. katalikiškojo savaitraščio „Garsas" redaktorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 575 psl.
*Kitos reikšmės – Mažoji Lietuva (reikšmės).*

Mažoji Lietuva, 1989 m. vasario 24 d.
**Mažoji Lietuva** – Klaipėdos krašto savaitraštis Lietuvai, leistas 1988–1993 m. Klaipėdoje.

Istorija
--------

Išėjo kaip atkurtas 1932 m. ėjęs to paties pavadinimo leidinys, kurio 1932 m. buvo išleisti 8 numeriai. 1988–1989 m. ėjo kaip Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Klaipėdos miesto (tarybos) dvisavaitis leidinys, iki 1990 m. Nr. 23 – Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Klaipėdos krašto savaitraštis. Leido iš pradžių laikraščio „Tarybinė Klaipėda" žurnalistai, vėliau UAB „Mažoji Lietuva". Tiražas: 1988 m. – 13 000 egz. 1993 m. – 10 000 egz.  Savaitraščio pagrindu 1990 m. pradėtas leisti dienraštis „Vakarų ekspresas".

Nagrinėjo krašto problemas, skelbė politikos, kultūros bei visuomeninio gyvenimo naujienas.

Redakcijoje dirbo: Jūratė Ašmonaitė, Linas Česnulevičius, R. Jankauskas, V. Juozapavičius, Dainius Kaminskas, Paulius Lileikis, Sigitas Poškus, Gintaras Šikšnius, Alvydas Ziabkus, Ivona Žiemytė.

Redaktoriai
-----------

* 1988–1990 m. Gintaras Tomkus
* 1990–1992 m. Kęstutis Oginskas
* 1992–1993 m. Rytas Staselis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 317 psl.
**Medininkų žemė** – XIV a. – XV a. žemaičių istorinė žemė.

Istoriniai šaltiniai
--------------------

Medininkų žemė minima XIV a. pradžioje Petro Dusburgiečio Prūsijos žemės kronikoje, XIV a. pabaigoje Vygando Marburgiečio kronikoje, Kryžiuočių karo kelių į Lietuvą aprašymuose (vok. *Lithauische Wegeberichte*).

Geografija
----------

Medininkų žemę sudarė Karklėnų, Laukuvos, Medininkų, Šiauduvos, Tverų valsčiai (dab. Plungės, Šilalės ir Telšių rajono savivaldybės), kurių gyventojai susivienijo kovai su Vokiečių ir Livonijos ordinų agresija. Svarbiausia pilis buvo Medvėgalis, centras – Medininkai.

Istorija
--------

Medininkų žemė ordinų riterių buvo puolama 1314 m. 1316 m. 1320 m. (Medininkų mūšis), 1329 m. (Medvėgalio gynyba), 1355 m. 1370 m. 1381 m. 1389 m. 1399 m. Medininkų žemės atstovai 1390 m. dalyvavo žemaičiams sudarant sutartį su Vokiečių ordinu ir Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu Vytautu. Medininkų žemės valstiečiai dalyvavo 1418 m. Žemaitijos valstiečių sukilime. 

Kaip administracinis vienetas XV a. antroje pusėje žemė iširo. Medininkų žemės pavadinimas išnyko XVI a. 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RBaltų gentys ir žemės |
| --- |
|  |
| Latgaliai | 
Jersika · Atzelė · Talava · Idumėja · Kuoknesė · Lotigola · Imera  |  |
|  |
| Sėliai | 
Sėla · Medenė · Peluonė · Maleisinė · Tovrakstė |
|  |
| Žiemgaliai | 
Duobė · Duobelė · Silenė · Sparnenė · Tervetė · Upmalė · Žagarė (Raktė) |
|  |
| Žemaičiai | 
Gaižuva · Karšuva · Knituva · Kulenė · Milžava · Šiauliai · Medininkai · Upytė |
|  |
| Aukštaičiai | 
Deltuva · Lietuva · Nalšia · Neris · Alsia |
|  |
| Kuršiai | 
Pilsotas · Mėguva · Ceklis · Duvzarė · Žemė tarp Srundos ir Žiemgalos · Piemarė · Bandava · Ventava · Vanema |
|  |
| Skalviai | 
Skalva · Lamata |
|  |
| Prūsai | 
Semba · Notanga · Varmė · Nadruva · Barta · Galinda · Pagudė · Pamedė · Sasna · Liubava · Kulmas |
|  |
| Jotvingiai | 
Dainava · Sūduva · Berestija · Palekiai |
|  |
| Kiti baltai | 
Dniepro baltai · Rytų galindai · Pomeranijos baltai |

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rimantas Jasas. *Medininkai 1*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 569 psl.
| **Migelis de Servantesas Savedra** |
| --- |
|  |
| Migelis de Servantesas Savedra |
| Gimė | 1547 m. rugsėjo 29 d. |
| Mirė | 1616 m. balandžio 22 d. (68 metai) |
|  |
| Veikla | Ispanų rašytojas |
|  |
|  **Vikiteka** | Migelis de Servantesas Savedra |

**Migelis de Servantesas Savedra** (**Miguel de Cervantes Saavedra**, 1547 m. rugsėjo 29 d. – 1616 m. balandžio 22 d.) – ispanų rašytojas. Jo žymiausias kūrinys „Išmoningasis idalgas Don Kichotas iš La Mančos" laikomas vienu iš geriausių Vakarų literatūros kūrinių.

Biografija
----------

Migelis Servantesas gimė 1547 m. Alcázar de San Juan. Jis buvo ketvirtas vaikas nuskurdusioje savamokslio karo gydytojo šeimoje. Ieškodami geresnio gyvenimo, jie nuolat kėlėsi iš miesto į miestą. Apie M. Servanteso vaikystę žinoma nedaug. Spėjama, kad jis galėjo lankyti jėzuitų mokyklą. Mokėsi pas žymų to meto erazmitą Chuaną Lopesą de Ojosą, kuris savo knygoje išspausdino pirmuosius M. Servanteso sonetus. Jie buvo skirti karalienei Izabelei Valua, trečiajai Ispanijos karaliaus Pylipo II žmonai.

Nuo pat vaikystės labai daug skaitė. 1568 m. kaip Ispanijos kardinolo Akvivos sekretorius, išvyko į Italiją, dalyvavo kare su turkais ir mūšyje neteko kairiosios rankos. Plaukdamas atgal į tėvynę, pakliuvo į jūros plėšikų rankas ir 5 metus išbuvo nelaisvėje Alžyre. Keletą kartų bandė bėgti, bet nesėkmingai. Grįžęs į Ispaniją, negalėdamas pragyventi iš literatūrinio darbo, ėjo mokesčių rinkėjo pareigas. Apkaltintas išeikvojimu, kelis kartus sėdėjo kalėjime.

Paskutiniaisiais gyvenimo metais M. Servantesas tapo dvasininku ir pamokslavo gimtajame Alkalos miestelyje. Migelis Servantesas mirė Madride 1616 metais balandžio 22 d. palaidotas balandžio 23 d. tais pačiais metais kai Anglijoje savo gyvenimo kelią užbaigė kitas visų laikų genijus – Šekspyras .

Kūriniai
--------

Rašytojas sukūrė poetinių kūrinių, parašė pastoralinį romaną „Galatėja", 10 dramų, 13 novelių rinkinį „Pamokomosios novelės", satyrinę poemą „Kelionė į Parnasą". Labiausiai jį išgarsino romanas „Išmoningasis idalgas Don Kichotas iš La Mančos", kurio pirmoji dalis išleista 1605 m. o antroji – 1615 m. Parašė riterinį romaną, pjesių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bronius Dovydaitis. de Cervantes Miguel (Migelis de Servantesas), Miguel de Cervantes Saavedra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 775 psl.

Nuorodos
--------

(anglų kalba)

* Servanteso kūryba [neveikianti nuoroda]
* Servanteso projektas Archyvuota kopija 2009-09-01 iš Wayback Machine projekto.

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Migelis de Servantesas Savedra***
Mokykla ir visuomenė, 1933 m. Nr. 1
**„Mokykla ir visuomenė"** – Lietuvos pedagogikos, kultūros ir visuomenės mėnesinis žurnalas, ėjęs 1933–1936 m. Kaune.

Žurnalas
--------

Leido nuo Lietuvos mokytojų profesinė sąjungos atsiskyrusi Lietuvos mokytojų pedagoginė draugija „Naujoji mokykla". Pirmąjį numerį (rugsėjo mėn.) išleido Petras Augustinaitis, Juozas Geniušas, Antanas Purėnas, Vincas Ruzgas, Peliksas Šinkūnas, Juozas Žiugžda. Spausdino „Žaibo" spaustuvė Kaune. Išėjo 31 numeris. 

Nagrinėjo mokyklų reformos, švietimo sistemos, mokymo metodikos, mokinių estetinio, dorinio ugdymo, kūno kultūros klausimus, svarstė šalies ekonomikos, politikos ir kultūros problemas, aptarė naujus mokymo metodus.

Bendradarbiavo: Jurgis Ambraška, Alfonsas Gučas, Augustinas Jakučionis, Jonas Laužikas, Vladimiras Lazersonas, Petras Leonas, Antanas Purėnas, Vincas Ruzgas, Juozas Stankevičius, Peliksas Šinkūnas, Stanislovas Tarvydas, Jonas Vabalas-Gudaitis, Genrikas Zimanas, Juozas Žiugžda.

Redaktoriai
-----------

* Kazys Klimavičius, Juozas Geniušas ir kiti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 334 psl.
2. ↑  *Mokykla ir visuomenė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 325 psl.
Pirmasis žurnalo numeris, 1929 m.
**„Motina ir vaikas"** – Lietuvos vaikų ugdymo ir sveikatos mėnesinis žurnalas, ėjęs 1929–1940 m. Kaune.

Istorija
--------

Leido draugija „Lietuvos vaikas". Spausdino V. Atkočiūno spaustuvė, E. Norkienės spaustuvė, Grafikos spaustuvė bei Raidės spaustuvė Kaune. 

Rašė ikimokyklinio amžiaus vaikų sveikatos, priežiūros ir auklėjimo klausimais, pažindino su naujais vaikų ugdymo metodais. 

Bendradarbiavo Petras Baublys, M. Butkevičienė, Sofija Kymantaitė-Čiurlionienė, Kazys Grinius, Alfonsas Gučas, Magdalena Gustaitytė-Šalčiuvienė, Ona Mašiotienė, Marija Šlapelienė, Vincas Tercijonas, Jadvyga Tūbelienė, Jonas Vabalas-Gudaitis.

Atsakingosios redaktorės
------------------------

* Vincenta Matulaitytė-Lozoraitienė
* Marija Nemeikšaitė
* Vanda Daugirdaitė-Sruogienė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 341 psl.
2. ↑  *Motina ir vaikas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 523 psl.
Muzikos barai, 1931 m. Nr. 1
**Muzikos barai** – Lietuvos mėnesinis iliustruotas muzikos žurnalas su natų priedu, ėjęs 1931–1939 m. Kaune ir 1940 m. Vilniuje.

Žurnalas
--------

1931–1933 m. leido Motiejus Budriūnas, 1932–1933 m. ir Lietuvos muzikų ir chorvedžių draugija), 1938–1939 m. Kaune ir 1940 m. Vilniuje leido Lietuvių muzikų draugija. 1932–1933 m. spausdino Movšovičiaus ir Kagano spaustuvė Kėdainiuose, 1938–1940 m. AB „Žaibas" Kaune, 1940 m. spaustuvė „Patria" Vilniuje. Išėjo 49 numeriai. Redagavo Motiejus Budriūnas.

Žurnalas skelbė muzikos istorijos, muzikos teorijos, muzikos pedagogikos, etnomuzikologijos straipsnius, muzikos apybraižas, muzikos leidinių recenzijas, Lietuvos ir lietuvių išeivijos, užsienio muzikos gyvenimo apybraižas, kroniką.

Bendradarbiavo Juozas Banaitis, Antanas Budriūnas, Teodoras Brazys, Klemensas Griauzdė, Vladas Jakubėnas, Jeronimas Kačinskas, Juozas Karosas, Konradas Kaveckas, Apolinaras Likerauskas, Nikodemas Martinonis, Jonas Motiekaitis, Vladas Paulauskas, Ignas Prielgauskas, Zenonas Slaviūnas, Justinas Strimaitis, Juozas Strolia, Jonas Švedas, Juozas Tallat Kelpša, Antanas Vaičiūnas, Viktoras Žadeika, J. Aavikas (Estija), E, Geistas (Vokietija), A. Haba ir M. Očadlikas (Čekoslovakija), N. Kazimas (Turkija), K. Speras (Švedija).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Arvydas Karaška. *Muzikos barai (Kaunas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 646 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 347 psl.
| **Mykolas Balinskis** |
| --- |
|  |
| Balinskiai |
| Gimė | 1794 m. rugpjūčio 14 d.Ciarespolis netoli Polocko |
| Mirė | 1864 m. sausio 3 d. (69 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Jašiūnai |
| Tėvas | Ignotas Balinskis |
| Sutuoktinis (-ė) | Zofija Sniadecka |
| Vaikai | Jonas Balinskis |
|  |
|  **Vikiteka** | Mykolas Balinskis |
| Parašas |
|  |

Jašiūnų dvaras
**Mykolas Balinskis** (lenk. *Michał Baliński*, 1794 m. rugpjūčio 14 d. Ciarespolis netoli Polocko – 1864 m. sausio 3 d. Vilnius) – lenkų kalba rašęs istorikas, publicistas.

Biografija
----------

1818 m. baigė Vilniaus universitetą. Su J. Leleveliu 1815 m. įkūrė ir 1816–1822 m. redagavo žurnalą „Tygodnik Wileński". Priklausė Šubravcų draugijai, bendradarbiavo (slapyvardis *Auszławis, Usztaritois, Mokitinis* ir kt.) jos laikraštyje „Wiadomości Brukowe". Daug straipsnių iš Lietuvos istorijos išspausdino Vilniaus žurnale „Wizerunki I Rozstrząsania Naukowe".  1820 m. vedė VU profesoriaus A. Sniadeckio dukterį Zofiją.

Dalyvavo 1831 m. sukilime, buvo suimtas. 1832–1847 m. gyveno Varšuvoje, po to Jašiūnuose (čia palaidotas). Su kitais 1841 m. įsteigė žurnalą „Biblioteka Warszawska", kuriame paskelbė vertingų Lietuvos istorijos šaltinių. Buvo Vilniaus archeologinės komisijos vicepirmininkas, Rusijos imperatoriškosios geografų draugijos narys.

Veikaluose gausu vertingos faktografinės medžiagos. Parengė Jano (7 t. 1837–1839 m.) ir Andriaus (6 t. 1840–1841 m.) Sniadeckių raštus.

Jo vardu pavadinta Jašiūnų Mykolo Balinskio vidurinė mokykla.

Bibliografija
-------------

* Vilniaus miesto istorija (*Historya miasta Wilna*) 2 t. 1836–1837 m. perleista 2007, Mintis
* Užrašai apie karalienę Barborą (*Pamiętniki o królowej Barbarze*) 2 t. 1837–1840 m.
* Senovės Lenkija (*Starożytna Polska* , su T. Lipinskiu, 3 t. 1843–1846 m.; 2 pataisytas ir papildytas leidimas 4 t. 1885–1886 m.; (t. 4 skirtas Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės bei Lietuvos istorijai)
* Senoji Vilniaus akademija (*Dawna Akademja Wileńska*), 1862 m. 2 t. 1864–1865 m.

Literatūra
----------

* R. Naruniec. Michał Baliński jako mecenas polsko-litewskich więzi kulturowych, Warszawa, 1995 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 50 psl.
2. ↑  Vytautas Merkys. *Mykolas Balinskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 501 psl.
| **Natanas Grinblatas** |
| --- |
|  |
| Natanas Grinblatas apie 1948 m. |
| Gimė | 1886 m.Vidžiai, Novoaleksandrovsko apskritis, Rusijos vėliava Rusijos imp. |
| Mirė | 1956 m. (~70 metų)Izraelis Izraelis |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, rašytojas, literatūros kritikas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Natanas Grinblatas** (slapyvardis *Goren*, 1886 m. Vidžiai, Novoaleksandrovsko apskritis – 1956 m. Izraelis) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, rašytojas, literatūros kritikas.

Biografija
----------

Baigė Vilijampolės rabinų seminariją, Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą.

Mokytojavo Kauno žydų realinėje gimnazijoje. Žurnalistinį darbą pradėjo 1909 m. laikraščio „Kovenskij telegraf" redakcijoje, vėliau rusų, žydų ir hebrajų kalbomis rašė Vilniaus, Maskvos ir Odesos spaudoje. Grįžęs į nepriklausomą Lietuvą, pradėjo redaguoti dienraštį „Idiše štime" (liet. *„Žydų balsas"*). Redagavo hebrajų kalba leidžiamus savaitraščius „Hed–lito" (*„Lietuvos aidas"*), Hatzofe (*„Apžvalga"*) ir Netivot (*„Taika"*), vėliau – „E Iomens" (*„Mūsų pasaulis"*). 1930 m. priimtas į Lietuvos žurnalistų sąjungą. 1936 m. emigravo į Palestiną. Išleido romanų.

Bibliografija
-------------

* *Be’arov Yameiha*, Kaunas, 1935.
* *Mevakrim be-sifrutenu: kovets ma’amarin u-reshimot*. Hotsaat Gazit, Tel Aviv, 1943.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 156 psl.
Nešikas su naščiais Kinijoje
**Naščiai** – nuo senovės buityje naudojama darbo priemonė, skirta palengvinti įvairių daiktų pernešimui. Šis įrankis – tai kartelė su dviem kabliais, uždedama ant pečių, pilniems kibirams ar krepšiams nešti. Senųjų naščių kabliai mediniai, pririšti virvėmis, naujųjų – geležiniai, prikabinti geležinėmis grandinėmis. Medinės kartelės galuose kartais padaromos įpjovos, kad virvės nenuslinktų ir stabiliai laikytųsi galuose.

Konstrukcija
------------

Tradicinių naščių pagrindinė nešančioji dalis pagaminama iš tvirtos kartelės. Ji paprastai medinė, tiesi ar lenkta, labiau pritinkanti prie pečių juostos. Prie jos galų pritvirtinamos virvės (grandinės, šikšnos ir pan.) su kabliais ar vien kabliai nešuliams gabenti. Ant labiau išlenktų naščių krepšiai ar kroviniai su kilpomis užkabinami tiesiog jų galuose.

Naudojimas
----------

Vienas iš plačiai tebenaudojamų buityje įrankių, ypač besivystančiose šalyse, taikomas nešti vandens kibirams, krepšiams su įvairiais daiktais, prekėmis. Šiais laikais naščiai taip pat naudojami pramogoms įvairiose rungtyse tradicinėse amatų dienose, galiūnų sporte (nešti svarmenims) ir kt.

Liaudies kūryboje
-----------------

Patarlės, posakiai:

* *Naščiai ant svetimų pečių savų nespaudžia*.
* *Šitais naščiais neilgai vandenį neši*.

* Ukrainietė su naščiaisUkrainietė su naščiais
* Nešėja RusijojeNešėja Rusijoje
* Naščiai VietnameNaščiai Vietname
* Nešikė BirmojeNešikė Birmoje
* SkulptūrėlėSkulptūrėlė
* Muziejaus eksponatasMuziejaus eksponatas
* Naščiai herbeNaščiai herbe
* Naščiai galiūnų sporteNaščiai galiūnų sporte

Literatūra
----------

* Lietuvių enciklopedija. – Bostonas, 1960, t. 20, p. 25-26;
* Milius V. Tradiciniai namų apyvokos daiktai // Panemunių dzūkai: straipsnių rinkinys / redagavo A. Vyšniauskaitė. – Vilnius: „Mintis", 1970. - P. 109.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Naščiai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  *Marija Miliuvienė. Naščiai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 84 psl.
2. ↑  Naščių reikšmė žodyne
3. ↑   Archyvuota kopija 2015-04-02 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Patarlės, dainų tekstai
*Kitos reikšmės – Nemunynas (reikšmės).*

| Nemunynas |
| --- |
| **Ilgis** | 16 km |
| **Nuolydis** | 0,2 cm/km |
| **Baseino plotas** | 1 380 km² |
| **Vidutinis debitas** | 11 m³/s |
| **Ištakos** | Kryžionys |
| **Žiotys** | Kuršių marios |
| **Šalys** | Rusija, Kaliningrado sritis |

**Nemunynas** (vok. *Nemonien*, rus. *Немонин*) – upė Mažojoje Lietuvoje, dab. Kaliningrado srityje, Nemuno deltos lygumoje, kartu su Šalteike buvusi nemuno kairioji atšaka.

Nemunyno pradžia – Šalteikės (rus. *Nemoninka)*) ir Šviekės (*Ulitka*) santaka 5 km į pietryčius nuo Kryžionių. Ilgis 16 km. baseino plotas 1380 km², vandens debitas 11 m³/s. Teka į pietvakarius. Žemupyje, 3,7 km nuo žiočių, jungiasi su Pričgrabe (*Primorskij kanal*). Nemunynas – vienintelis ryšio su Nemuno baseinu taškas. Įteka į Kuršių marias ties Nemunyno (vok. *Nemonien*, rus. *Golovkino*) kaimu.

**Intakai:**

* kairieji: Laukna (Rževka), Timbra (Golovinskij kanal),
* dešinieji: Šalteikė, Greituškė (Nemoninskij kanal).

Nemunynas sudaro plačios intakų sistemos žemupį, turi nežymų 0,2 m/km nuolydį, pagilintą vagą laivininkystei. Daugelyje vietų Nemunyno krantai apjuosti apsauginiais pylimais, pastatyta keletas siurblinių, kurios į upę pumpuoja už pylimų susitelkusį polderių vandenį. Ilgą laiką Nemunynas buvo vandens kelio į Kuršių marias dalis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Rainys. *Nemunynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 227 psl.
| **Nikolajus Miaskovskisrus. *Николай Яковлевич Мясковский*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1881 m. balandžio 20 d.Modlinas prie Varšuvos Rusijos vėliava Rusija |
| Mirė | 1950 m. rugpjūčio 8 d. (69 metai)Maskva TSRS vėliava TSRS |
| Palaidotas (-a) | Novodevičės kapinėse |
|  |
| Veikla | Rusijos kompozitorius, muzikos kritikas, pedagogas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Stalino premija
* TSRS liaudies artistas
* Lenino ordinas
 |
|  |
|  **Vikiteka** | Nikolajus Miaskovskis |

**Nikolajus Miaskovskis** (rus. *Николай Яковлевич Мясковский*, 1881 m. balandžio 20 d. Modlinas prie Varšuvos – 1950 m. rugpjūčio 8 d. Maskva, palaidotas Novodevičės kapinėse) – Rusijos kompozitorius, muzikos kritikas, pedagogas.

Biografija
----------

1911 m. baigė Sankt Peterburgo konservatoriją, A. Liadovo klasę. 1940 m. menotyros daktaras.

1919–1930 m. valstybinės muzikos leidyklos Maskvoje redaktorius. Nuo 1921 m. Maskvos konservatorijos dėstytojas, profesorius.

Mokiniai: Aramas Chačaturianas, Dmitrijus Kabalevskis, Vano Muradelis.

Kūryba
------

Sukūrė 2 kantatas (1942 m. 1947 m.), 27 simfonijas (1908–1949 m.), 3 simfonijetes, simfoninę poemą „Alastoras" (1913 m.), simfoninių uvertiūrų, tarp jų – „Patetinė" (1947 m.), koncertus smuikui ir orkestrui (1938 m.), violončelei ir orkestrui (1944 m.), 13 styginių kvartetų (1930–1949 m.), sonatas smuikui ir fortepijonui (1947 m.), violončelei ir fortepijonui (1911 m. 1948 m.), 9 sonatas fortepijonui (1909–1949 m.), pjesių, dainų, daugiau kaip 100 romansų. Geriausieji kūriniai emocingi, melodika daininga.

Įvertinimas
-----------

* 1941 m. – pirmo laipsnio Stalino premija
* 1946 m. – pirmo laipsnio Stalino premija
* 1946 m. – pirmo laipsnio Stalino premija
* 1950 m. – antro laipsnio Stalino premija
* 1951 m. – pirmo laipsnio Stalino premija
* 1946 m. – TSRS liaudies artistas
* 1946 m. – Lenino ordinas
* 1950–1989 m. N. Miaskovskio vardu vadinosi Uralo styginių kvartetas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Adeodatas Tauragis. *Nikolajus Miaskovskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 19 psl.
*Apie miestą Rumunijoje žr. Ovidijus (Rumunija)*.
Ovidijus
**Publius Ovidius Naso** (g. 43 m. pr. m. e. kovo 20 d. – m. 17 m. arba vėliau) – romėnų poetas.

Ovidijus buvo gerai susipažinęs su graikų ir romėnų literatūra. Poetas akylai stebėjo gyvenimą, kūrė grakščius eilėraščius, todėl anksti išgarsėjo su savo kūriniais.

Ovidijus rašė eleginius kupletus. Jo poezijos temos buvo meilė, paliktos moterys ir mitologinės transformacijos. Jis rikiuojamas kartu su Vergilijumi ir Horacijumi kaip vienas iš trijų kanoninių romėnų literatūros poetų. Ovidijaus poezija buvo gausiai imituojama jau vėlyvosios Antikos ir Viduramžių metu, jis ilgai turėjo milžinišką įtaką Europos dailei ir literatūrai.

Biografija
----------

Kūrinyje *Tristia IV 10* Ovidijus nurodo savo gimimo vietą ir datą: 43 m. pr. m. e. kovo 20 d. Sulme (dabar Sulmona, vidurio Italijoje).

Jo tėvas buvo pasiturintis riterių luomo atstovas ir norėjo, kad Ovidijus ir jo broliai pasirinktų valstybės tarnybą. Iš pradžių Ovidijus šiam norui pakluso, tačiau greitai metė šitą gyvenimo kelią ir perėjo prie poezijos.

8 m. rudenį Ovidijus buvo Elbos saloje, kai jį pasiekė imperatoriaus Augusto įsakymas, pagal kurį jis buvo ištremtas į Tomis miestą (dabartinė Konstanca Rumunijoje) prie Juodosios jūros. Tai buvo savavališkas imperatoriaus sprendimas nepatvirtintas nei teismo, nei Romos Senato. Manoma, kad Ovidijus galėjo turėti romaną su viena iš Augusto moterų.

Kūriniai
--------

*Metamorphoses*, 1643
### Autentiškieji darbai

* *„Mylimieji" (*Amores*)*
* *„Didvyrės" (*Heroides*)*
* *„Grožio menas"*
* *„Metamorfozės"* (*Metamorphoses*)
* *„Meilės menas"*
* *„Vaistai meilei"*
* *„Ibis"*
* *„Liūdesys"*
* *„Laiškai iš Juodosios jūros"*
* *„Šventės"*

### Neišlikę arba suklastoti darbai

* „Medėja"
* „Riešutmedis"
* „Livijos nuraminimas"
* „Žvejyboje"

Kūriniai ir menininkai, įkvėpti Ovidijaus
-----------------------------------------

* (1100 m.) Trubadūrų ir teisinė literatūra
* (1200 m.) Roman De La Rose (prancūzų grožinės literatūros forma)
* (1300 m.) Petrarka
* (1400 m.) Sandras Botičelis
* (1600 m.) Džiovanis Lorencas Berninis
* (1994 m.) Po Ovidijaus: Naujos Metamorfozės. Antologija peržiūrinti Ovidijaus „Metamorfozes".
* (1997 m.) Pasakos iš Ovidijaus. Modernus, poetinis „Metamorfozių" vertimas.
* (2002 m.) „Metamorfozių" pritaikymas Brodvėjaus teatre.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dalia Dilytė. Ovidijus, Publijus Ovidijus Nazonas (Publius Ovidius Naso)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVII (On-Peri). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010. 177 psl.

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Ovidijus***
Aleš Debeljak
**Alešas Debeljakas**, (slovėn. *Aleš Debeljak*, g. 1961 m. gruodžio 25 d. Liublianoje) – slovėnų rašytojas, eseisas, vertėjas, redaktorius, kritikas ir kultūros sociologas.

Biografija
----------

Alešas Debeljakas 1985 m. apsigynė diplomą Liublianos universiteto Filosofijos fakultete iš lyginamosios kalbotyros, o 1993 m. apsigynė kultūros sociologijos daktaro laipsnį Sirakūzų universitete Niujorke. Taip pat buvo Senior Fulbright fellow Berklio universitete, dirbo Institute of Advanced Study-Collegium Budapešte, vėliau Civitella Ranieri Center ir Bogliasco Liguria Study Center for the Arts and Humanitites. Įsidarbino Liublianos Tarptautinių ryšių fakultete, 1999 m. tapo profesoriumi. 1985-1988 m. buvo pagrindinis laikraščio „Problemi" redaktorius. Už eilėraščių rinkinį *Slovar tišine* 1989 m. gavo *Jenkova* premiją, o 1990 m. už kūrinius *Slovar tišine* ir *Postmoderna sfinga* – *Prešereno fondo* premiją. 

Alešas Debeljakas yra Tarptautinių ryšių fakulteto Kultūrų ir religijų mokymo centro pirmininkas ir profesorius, tarptautinių žurnalų *Sarajevski zvezki* ir *Verse* bendraautoris bei pagrindinis knygų rinkinio *Terra Incognita: Writings from Central Europe*, kurį leidžia „White Pine Press" Bufale, JAV sudarytojas. Su amerikiete žmona ir trimis vaikais gyvena Liublianoje.

Literatūrinė kūryba
-------------------

Alešo Debeljako daugiausia melancholiškai intonuotai poezijai svarbus dialogas su moderniojo meno tradicija ir ekzistencialistiniu mąstymu (*Imena smrti*, 1985; *Slovar tišine*, 1987), taip pat karo karo įvykių atgarsiai buvusioje Jugoslavijoje ir gyvenimo patosas šeimoje (*Minute strahu*, 1990; *Mesto in otrok*, 1996).
Esė srityje Alešas Debeljakas buvo vienas iš įtvirtinusių Slovėnijoje postmodernizmą (*Posmrtna sfinga*, 1989). Rašė ir straipsnius bei skiltis, slovėnų raštijos ir literatūros kritikos tyrinėjimais (*Melanholične figure*; *Esej o književnosti*, 1988).
Už savo darbus gavo ir Slovėnijos Respublikos mokslo ambasadoriaus pripažinimą. Rašytojo knygos buvo išleistos anglų, japonų, vokiečių, kroatų, serbų, makedonų, lenkų, lietuvių, rumunų, suomių, vengrų, čekų, slovakų, ispanų ir italų kalbomis.

Šaltiniai
---------

* Enciklopedija Slovenije; knjiga 16, Mladinska knjiga, Ljubljana, 2002
* Veliki splošni leksikon; knjiga 4, DZS, Ljubljana, 2006

Nuorodos
--------

Alešo Debeljako kūryba
Koordinatės: 55°19′11″ š. pl. 25°32′55″ r. ilg.﻿ / ﻿55.31972°š. pl. 25.54861°r. ilg.﻿ / 55.31972; 25.54861


| Želvos |
| --- |
| Ežeras greta Želvų piliakalnioEžeras greta Želvų piliakalnioEžeras greta Želvų piliakalnio |
| Vieta | Molėtų raj. Lietuva |
| Plotas | 1,523 km² |
| Kranto linijos ilgis | 14 km |
| Kilmė | Ledyninis |
| Vidutinis gylis | 5,4 m |
| Didžiausias gylis | 19,1 m |
| Įteka | Suraižos upelė, bevardis upelis |
| Išteka | bevardis upelis |

**Želvos** (arba ***Želva***) – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, apie 2 km į pietryčius nuo Suginčių, Labanoro regioninio parko teritorijoje. Ežeras lanko formos, galais, nukreiptais pietų pusėn, keliose vietose susiaurėjantis. Ilgis pietų-šiaurėsrytų-pietryčių kryptimi 4,35 km, plotis iki 0,68 km. Altitudė 145,9 m. Didžiausias ežero gylis siekia 19,1 m. Kranto linija labai vingiuota. Viena iš į pietus nutįsusių įlankų dar vadinama Trinktinio ežeru. Būdingi aukšti (10-15 m) krantai, vakarinis krantas pelkėtas. Ežerą supa Poviliškio, Polymo, Kulinių, Skerdimo miškai, pakrantėse auga medžiai ir krūmynai, vietomis įsiterpę pievos ir dirbami laukai. Ežere yra 3 miškingos salos (1,12 ha, 0,04 ha ir 0,02 ha). Atabradas smėlingas, žvyringas, dugnas duobėtas, padengtas dumblu. Įlankos užžėlusios vandens augmenija. Vasarą vandens skaidrumas būna 2-2,3 m. Pietvakariuose iš ežero išteka Virintų ežero intako V-3 intakas (į Gavėno ežerą, Virintos upės baseinas). Ežero pratakumas 107 %.

Želvų ežere gyvena šios žuvys: lydekos, kuojos, ešeriai, karšiai, raudės, sterkai, lynai, vėgėlės, įveisti sidabriniai karosai.

Prie Želvų ežero yra Kulionys, netoli įsikūrę Lietuvos etnokosmologijos muziejus ir Molėtų astronomijos observatorija, stūkso Kulionių piliakalnis, ežero šiauriniame pusiasalyje yra Želvų piliakalnis, prie ežero taip pat įsikūrę Želvų, Sanklodiškių, Suraižos kaimai. Veikia 2 kaimo turizmo sodybos. Pietine ežero pakrante eina kelias Nr.2817 (Aidiečiai – Kulionys).

Ežero pavadinimas kildinamas nuo žodžio *želvas* („žalsvas").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Želvos*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 644
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 399
Koordinatės: 55°9′40″ š. pl. 25°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.16111°š. pl. 25.31667°r. ilg.﻿ / 55.16111; 25.31667

| Grabuostas |
| --- |
| Ežeras iš šiaurėsEžeras iš šiaurėsEžeras iš šiaurės |
| Vieta | Molėtų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,671 km² |
| Kranto linijos ilgis | 9,27 km |
| Vidutinis gylis | 5,4 m |
| Didžiausias gylis | 21,0 m |
| Įteka | G-1, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Grabuosta |

**Grabuostas** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 9,5 km į pietvakarius nuo Molėtų. Ilgis pietvakarių-šiaurės rytų-pietryčių kryptimi siekia 2,5 km, plotis – iki 0,52 km. Altitudė 168,1 m. Didžiausias gylis – 21 m. Krantai aukštoki, vietomis apaugę mišku. Pietvakarinėje pakrantėje stūkso Sadauskų miškas, kitose pakrantėse daugiausia plyti pievos ir dirbami laukai, tik šiaurės rytuose auga miškelis. Vakarinėje dalyje yra didelė (13,21 ha) Obuolių sala, tiltu sujungta su vakariniu ežero krantu, kurioje įsikūręs kempingas ir sodai, o rytiniame gale yra mažesnė miškinga (0,66 ha) salelė bei maža salelė (0,1 ha) pietvakariniame gale. Vakaruose įteka upelis iš Ambraziškių ežero, šiaurėje išteka Siesarties intakas Grabuosta. Ežero pratakumas 74 % per metus.

Šalia Grabuosto įsikūrę Kuvenių, Aukštinės, Žalvarių, Padvario kaimai. Vakarine pakrante eina kelias  **2807**  Luokesa–Žalvariai–Žvyrinka .

Ežerėvardis *Grabuõstas* (arba *Grabuostos ežeras*) galbūt sietinas su žodžiu *grabokštas* („kerėbla"; plg. latv. *grabasts* „susenęs žmogus").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Grabuostas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 646
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 120
| Kirneilis |
| --- |
| Vieta | Molėtų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,62 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,98 km |
| Kilmė | ledyninė |
| Vidutinis gylis | 5 m |
| Didžiausias gylis | 15 m |
| Įteka | Bebrusų upė, Kirneilė, bevardis upelis |
| Išteka | Kirneilė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Kirneilis

  |
| **Koordinatės** |  55°12′28.43″ š. pl. 25°26′39.15″ r. ilg.﻿ / ﻿55.2078972°š. pl. 25.4442083°r. ilg.﻿ / 55.2078972; 25.4442083Koordinatės: 55°12′28.43″ š. pl. 25°26′39.15″ r. ilg.﻿ / ﻿55.2078972°š. pl. 25.4442083°r. ilg.﻿ / 55.2078972; 25.4442083 |

**Kirneilis** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 2,5 km į pietryčius nuo Molėtų. Ilgis šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 1,42 km, plotis iki 0,82 km. Altitudė 145,6 m. Giliausia ežero vieta siekia 15 m. Ežeras ledyninės kilmės, rininis. Kranto linija labai vingiuota, gausu įlankų. Pietvakarinis ir šiaurinis krantai labai aukšti, vakarinis ir pietinis vietomis pelkėti. Ežero pakrantės daugiausia apaugusios mišku (Gojaus, Rudesos, Kaulakių miškai). Vakarinėje dalyje yra 0,42 ha ploto salelė.

Vakaruose trumpu Kirneilio upeliu Kirneilis jungiasi su Luokesų ežeru, pietryčiuose – Bebrusų upe su Bebrusų ežeru. Šiaurės rytuose išteka Kirneilė į Gulbio ežerą (per jį – į Siesarties ežerą, Šventosios upės baseinas). Ežero pratakumas 786 %.

Kirneilis įeina į Lakajų kraštovaizdžio draustinį. Šalia ežero yra Kaulakių, Paluokesos ir Gojaus kaimai. Veikia 3 kaimo turizmo sodybos. Vakarine pakrante eina plentas  **A14**  Vilnius–Utena .

Ežerėvardis *Kirneĩlis* kilęs nuo žodžio *kirna* („vandens išplautos medžių šaknys, lūžtvė").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kirneilis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 317
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 158
Koordinatės: 55°4′50″ š. pl. 25°26′13″ r. ilg.﻿ / ﻿55.08056°š. pl. 25.43694°r. ilg.﻿ / 55.08056; 25.43694


| Berža |
| --- |
| Vieta | Molėtų rajono savivaldybė, Lietuva |
| Plotas | 0,496 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,52 km |
| Kilmė | ledyninė |
| Vidutinis gylis | 10,3 m |
| Didžiausias gylis | 38 m |
| Įteka | Vėliupėlis |
| Išteka | S-1 |

**Berža** – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajono savivaldybės teritorijos pietuose, 2 km į šiaurės vakarus nuo Dubingių. Įeina į Asvejos regioninį parką.

Plotas 50 ha. Ilgis rytų – vakarų kryptimi 2,06 km, plotis iki 0,44 km. Kranto linija labai vingiuota, jos ilgis 5,5 km. Paviršiaus altitudė 153,9 m. Giliausia vieta siekia 38 m. Ežeras rininės kilmės, rangytas. Kranto linija labai vingiuota, jos ilgis 5,5 km. Krantai statūs, aukšti, tik vakarinis žemas. Krantai beveik ištisai apaugę medžiais. Ežerą supa Kryžiokraisčio, Kulio, Grybiškių miškai, vietomis plyti pievos.

Baseino plotas 3,2 km². Rytuose įteka Vėliupėlis, šiaurės vakaruose išteka Stirnelės kairysis intakas S-1. Ežero pratakumas 17% per metus. Berža priklauso Žeimenos baseinui. 

Prie ežero yra Pilviškių, Kieriškių, Ciūniškių ir Zaberžos kaimai. Šiaurrytine pakrante eina kelias Nr.2808 (Kazokai – Bijutiškis – Dubingiai).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Marija Vasiliauskienė. *Berža*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 239
2. ↑  *Berža*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 121 psl.
Koordinatės: 55°6′30″ š. pl. 25°11′48″ r. ilg.﻿ / ﻿55.10833°š. pl. 25.19667°r. ilg.﻿ / 55.10833; 25.19667

| Spalis |
| --- |
| Vieta | Molėtų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,395 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,78 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | V-2, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | V-2 |

**Spalis** arba ***Dūdėnų ežeras*** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 5 km į šiaurės vakarus nuo Giedraičių, tuoj į vakarus nuo Bekupės. Ežeras išsidriekęs iš šiaurės rytų į pietvakarius 1,61 km, plotis iki 0,4 km. Altitudė 127,7 m. Telkšo rininės kilmės duburyje. Krantai vakaruose ir šiaurės rytuose lėkšti, supelkėję, kitur - aukštoki. Krantai daugiausia apaugę siaura medžių ir krūmų juosta. Pietinė pakrantė miškinga, kitose pakrantėse plyti pievos, dirbami laukai.

Per Spalio ežerą iš šiaurės rytų į pietvakarius prateka Verbylos dešinysis intakas V-2 (Širvintos baseinas).

Šalia ežero įsikūrę Dūdėnų, Verbylų, Žvangučių I kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba.

Ežerėvardis kildinamas nuo žodžio *spalus* („rūgštus").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Spalis (ežeras)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 73
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 310
Koordinatės: 55°05′20″ š. pl. 25°36′44″ r. ilg.﻿ / ﻿55.08889°š. pl. 25.61222°r. ilg.﻿ / 55.08889; 25.61222

| Šventas |
| --- |
| Vieta | Molėtų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,284 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,24 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | Jutonių upė |

**Šventas** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 3 km į šiaurės vakarus nuo Joniškio. Ežeras vingiuoja iš šiaurės vakarų į pietryčius 1,3 km, plotis iki 0,28 km. Altitudė 148,1 m. 

Telkšo rininės sanklodos duburyje. Dėl kylančio vandens lygio krantai pelkėja. Atabradas dumblingas, apaugęs žolėmis, o dugną dengia dumblas ir molingas sapropelis. Šiaurės vakariniame gale yra miškinga 0,17 ha ploto sala. Krantai vietomis aukštoki, vietomis žemi ir pelkėti. Pakrantės kalvotos, šiaurėje apaugusios medžiais ir krūmynais, kitose pakrantėse plyti dirbami laukai.

Į vakarus nuo Švento telkšo Pakamunės (jungiasi upeliu su Švento ežeru) ir Kamanio ežerai. Pietvakariuose išteka Jutonių upė į Nikajo ežerą (Spenglos baseinas).

Ežere sugaunama karšių. Prie Švento susikūrę Antašventės ir Graužinių kaimai. Pietinėje pakrantėje stūkso Graužinių piliakalnis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Šventas (Molėtų r.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 237
Koordinatės: 55°16′43.72″ š. pl. 25°37′54.91″ r. ilg.﻿ / ﻿55.2788111°š. pl. 25.6319194°r. ilg.﻿ / 55.2788111; 25.6319194


| Strikas |
| --- |
| Vieta | Molėtų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,241 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,7 km |
| Kilmė | ledyninė, rininė |
| Didžiausias gylis | 8 m |

**Strikas** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 6,5 km į šiaurės rytus nuo Mindūnų, 1,35 km į šiaurę nuo Stirnių ežero. Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 1,27 km, plotis iki 0,31 km. Altitudė 154,8 m. Giliausia ežero vieta (8 m) yra ežero pietuose. Ežeras ledyninės kilmės, rininis. Kranto linija labai vingiuota, gausu įlankų. Krantai neaukšti, vakarinis aukštesnis. Ežerą supa Labanoro giria. Rytinėje įlankoje yra 0,23 ha ploto salelė. Ežeras nenutekantis, priklauso Stirnių ežero baseinui (Žeimenos upės baseinas). 

Strikas įeina į Labanoro regioninį parką.

Ežerėvardis *Strìkas* kildinamas nuo žodžių *strika* („siūlė") ar *strikas* („medžio ūgis į plotį").

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Strikas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 223
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 317
Koordinatės: 55°20′9.53″ š. pl. 25°18′15.18″ r. ilg.﻿ / ﻿55.3359806°š. pl. 25.3042167°r. ilg.﻿ / 55.3359806; 25.3042167

| Liežys |
| --- |
| Vieta | Molėtų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,208 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,34 km |
| Kilmė | ledyninė |
| Įteka | 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Sabala |

**Liežys** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 1,5 km į pietryčius nuo Alantos, į pietvakarius nuo Molėtų-Anykščių plento. Ilgis šiaurės rytų-pietvakarių kryptimi 0,93 km, plotis iki 0,37 km. Altitudė 123,2 m. Krantai žemi, kai kur pelkėti, apaugę krūmynais, medžiais. Pakrantėse plyti dirbami laukai ir pievos. 

Vakaruose išteka Virintos intakas Sabalos upelis. Prie pietinio Liežio kranto yra Antaliežių kaimas. Veikia kaimo turizmo sodyba.

Ežerėvardis *Liežỹs* kilęs nuo žodžio *liežti* („išplauti, išgraužti" [apie vandenį]).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Liežys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 223
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 190
| Juodis |
| --- |
| Juodžio ežeras iš šiaurės pusėsJuodžio ežeras iš šiaurės pusėsJuodžio ežeras iš šiaurės pusės |
| Vieta | Panevėžio raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,516 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,71 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Didžiausias gylis | 5,1 m |
| Įteka | Lėnupis, J-2, 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Juoda |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Juodis

  |
| **Koordinatės** |  55°28′15″ š. pl. 24°28′25″ r. ilg.﻿ / ﻿55.47083°š. pl. 24.47361°r. ilg.﻿ / 55.47083; 24.47361Koordinatės: 55°28′15″ š. pl. 24°28′25″ r. ilg.﻿ / ﻿55.47083°š. pl. 24.47361°r. ilg.﻿ / 55.47083; 24.47361 |

**Juodis** – ežeras vidurio Lietuvoje, Panevėžio rajone, apie 2,5 km į pietus nuo Vadoklių. Ištįsęs vakarų – rytų kryptimi 2,3 km, plotis iki 0,4 km. Altitudė 75 m. Gylis siekia 5,1 m. Ežeras telkšo rininės kilmės duburyje. Kranto linija vingiuota, jos ilgis 5,7 km. Yra dvi mažos salelės (7 a ir 4 a). Krantai žemi, pietryčiuose pelkėti. Iš pietų ir šiaurės prieina Užusienio miškas, į vakarus ir rytus plyti dirbami laukai. Į Juodį įteka Lėnupis ir J-2 upelis iš Pilvino ežero, o šiaurėje išteka Nevėžio intakas Juoda. Dėl ant šios upės įrengtos užtvankos ežero vandens lygis pakyla 0,75 – 1 m.

Šalia Juodžio įsikūrę Datūniškio ir Paežerio kaimai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Juodis (Panevėžio r.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 146
Koordinatės: 55°59′03″š. pl. 22°03′56″r. ilg.﻿ / ﻿55.9843°š. pl. 22.0655°r. ilg.﻿ / 55.9843; 22.0655

| Alsėdžių ežeras |
| --- |
| Vieta | Plungės raj. Lietuva |
| Plotas | 0,91 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,26 km |
| Vidutinis gylis | 1,74 m |
| Didžiausias gylis | 2,9 m |
| Įteka | Laušinė, 7 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Sruoja |

**Alsėdžių ežeras** – ežeras vakarų Lietuvoje, Plungės rajono rytuose, Telšių rajono paribyje, apie 5 km į pietus nuo Alsėdžių, 2 km į šiaurės vakarus nuo Lieplaukės. Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 1,7 km, plotis 1 km. Altitudė 145,1 m. Gylis iki 2,9 m. Krantai žemi, vingiuoti, šiaurėje ir pietuose pelkėti (Gečkalnių pelkė). Šiaurės rytinis krantas aukštokas. Į Alsėdžių ežerą pietryčiuose įteka Laušinė , šiaurės vakaruose išteka Sruoja (Varduvos intakas). Šalia įsikūrę Irkinių, Brizgų, Paežerės kaimai.

1967 m. Alsėdžių ežeras paskelbtas ornitologiniu draustiniu.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Alsėdžių ežeras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 388 psl.
3. ↑  Rimvydas Kunskas. *Alsėdžių ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 52
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 55°59′00″š. pl. 23°08′12″r. ilg.﻿ / ﻿55.98346°š. pl. 23.13668°r. ilg.﻿ / 55.98346; 23.13668

|  Kužių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Šiaulių |
| **Dekanatas** | Šiaulių |
| **Savivaldybė** | Šiaulių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kužiai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |

**Kužių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Kužių miestelyje. Įrengta 1946 m.

Istorija
--------

Žemaičių vyskupas Petras Parčevskis 1652 m. patvirtino Jono Kazimiero Godliausko Kužių koplyčiai paskirtus 36 valakus žemės su žmonėmis. Bažnyčiai 1653 m. dovanoti Kušleikių ir Minkštakių kaimai. 

Sugriauta Kužių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia. 1944 m.
Bažnyčiai sudegus, nauja pastatyta 1775 m. XIX a. pradžioje veikė parapinė mokykla. 

1873 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia (Šiaulių parapijos filija).

1908–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Per Pirmąjį pasaulinį karą bažnyčia sudegė. Klebono Adolfo Keibos rūpesčiu 1920 m. pastatyta laikina. 

1929–1932 m. pastatyta gelžbetoninė bažnyčia. 1944 m. sugriauta. Sienos išsprogdintos apie 1965 m. 

Dabartinė bažnyčia 1946 m. įrengta mediniame name.

Architektūra
------------

Kužių bažnyčios vakarų fasadas
Bažnyčia darnių proporcijų, stačiakampio plano, vienabokštė, su trisiene apside.