recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Baalbekasبعلبك |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

BaalbekasBaalbekas

34°0′0″ š. pl. 36°12′0″ r. ilg.﻿ / ﻿34.00000°š. pl. 36.20000°r. ilg.﻿ / 34.00000; 36.20000﻿ (Baalbekas)Koordinatės: 34°0′0″ š. pl. 36°12′0″ r. ilg.﻿ / ﻿34.00000°š. pl. 36.20000°r. ilg.﻿ / 34.00000; 36.20000﻿ (Baalbekas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Libano vėliava Libanas |
| **Muchafaza** | Bekos muchafaza |
|  |
| **Gyventojų** () | 82 608  |
| **Plotas** | 7 km² |
| **Tankumas** () | 11 801 žm./km² |
| **Altitudė** | 1 170 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Baalbekas |
|  |
| UNESCO vėliava **UNESCO** | (angl.) (pranc.): 294 |

**Baalbekas** (arab. بعلبك‎ = *Baʿlbak* Bizantijos laikais *Balanios*, romėnų *Heliopolis*) − Libano miestas į šiaurę nuo Palestinos, Antilibano prieškalnėse, Bikaa plokščiakalnio pakraštyje. 80 km į šiaurės rytus nuo Beiruto, 1 150 m virš jūros lygio. 18 tūkst. gyventojų. Miestas gausiai lankomas turistų.

Istorija
--------

Senovėje buvęs Baalo ir Dionizo kulto centras. Iki Aleksandro Makedoniečio Sirijos užkariavimo 332 m. pr. m. e. miestas šaltiniuose nėra minimas, nors apgyvendintas buvo nuo seniausių laikų. Po Aleksandro Didžiojo mirties Sirija atiteko Ptolemėjui, kuris pervadino miestą Egipto Heliopolio garbei, mieste įsikūrė daug graikų.

Nuo Augusto laiku čia buvo romėnų *Colonia Julia Augusta Felix*. I−II a. pastatytos kelios didelės šventyklos, kurių griuvėsiai išlikę iki šiol. Svarbiausioji Jupiterio šventykla pastatyta aukštoje terasoje iš didžiulių akmens luitų. Į pietus nuo jos yra mažesnė Veneros Atargatės šentykla, šalia jos apskrita Fortūnos šventykla. Merkurijaus šventykla iki mūsų dienų neišliko. Veneros garbinimą uždraudė Konstantinas Didysis. Teodosijus Jupiterio šventyklos dalį perstatė į krikščionių bažnyčią. 554 m. žaibui sunaikinus Jupiterio šventyklą, ji buvo atstatyta kaip krikščionių bazilika, kurią 634 m. užėmė arabai ir pavertė tvirtove. 1170 m. Baalbekas nukentėjo nuo žemės drebėjimo. 1260 m. sugriautas mongolų, 1401 m. − Timūro. 1759 m. didelis žemės drebėjimas sunaikino visą miestą ir išlikusius senovės paminklus.

Pirmasis Baalbeko griuvėsius tyrinėjo R. Wood (1757 m.), vėliau Cassas (1790 m.) ir kiti.

* Bacho šventyklaBacho šventykla
* Jupiterio šventyklaJupiterio šventykla
* Izraelio subombarduotas BaalbekasIzraelio subombarduotas Baalbekas

Miestai partneriai
------------------

* Italija Baris, Italija
* Italija L'Akvila, Italija
* Iranas Kumas, Iranas

* Indonezija Džogjakarta, Indonezija

Šaltiniai
---------

* Lietuviškoji enciklopedija. II t. Kaunas, 1934.- p. 549−550.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Libane |
| --- |
|  |
| 
Andžaras (1984) · Baalbekas (1984) · Biblas (1984) · Tyras (1984) · Kadišos slėnis ir Dievo kedrų miškas (1998) · *Rašido Karamio tarptautinis parodų centras Tripolyje* (2023) | Libano vėliavaLibano vėliava |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Lama glama** |
| --- |
| Lama (Lama glama)Lama (*Lama glama*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Šeima: | Kupranugariniai  *( Camelidae)* |
| Gentis: | Lamos  *( Lama)* |
| Rūšis: | Lama  *( Lama glama)* |

 |

 *Kitos reikšmės – Lama (reikšmės).*
**Lama** (*Lama glama*) – kupranugarinių (*Camelidae*) šeimos porakanopis žinduolis. Pietų Amerikoje naudojamos kaip nešuliniai gyvuliai, taip pat auginamos mėsai ir vilnai.

Suaugusi lama yra 1,6-1,8 m aukščio ties galva. Sveria 130-200 kg. Ką tik gimę jaunikliai sveria 9-14 kg. Draugiškos, mėgsta gyventi bandomis. Lamos protingos ir lengvai išmoksta nesudėtingų užduočių. Kaip nešuliniai gyvuliai, lamos gali panešti 25-30 % savo kūno masės krovinį.

Dauginimasis
------------

Lamų dauginimasis gana neįprastas. Pirma, lamų patelės nerujoja. Joms būdinga indukuota ovuliacija - kiaušinėlis išleidžiamas poravimosi metu. Be to, lamos poruojasi gulėdamos, ir poravimasis trunka ilgai - 20-45 minutes, kas yra labai neįprasta tarp stambių gyvūnų.

Nėštumas trunka 11,5 mėnesio. Gimdymas vyksta stovint. Lamos negali nulaižyti savo jauniklių, nes nesugeba iškišti liežuvio daugiau nei porą centimetrų.

Elgsena
-------

Gerai išauklėtos lamos yra labai draugiškos ir malonios. Tačiau išlepintos lamos gali būti labai sunkiai suvaldomos, nes elgiasi su žmonėmis kaip su kitomis lamomis, spardosi, spjaudosi, stumdosi. Gyvendamos bandose lamos spjaudosi, kad sudrausmintų žemesnio rango individus.

Lama, sauganti avių bandą
Lamos kartais naudojamos saugoti avių, ožkų ar alpakų bandas (kaip aviganiai šunys). Lamos greitai pastebi pavojų ir perspėja bandą. Lamos arba pergina bandą į saugesnę vietą, arba aktyviai išveja plėšrūną, spardosi. Pasitaiko atvejų, kad lamos plėšrūną net užmuša, tačiau jos efektyviai apsaugo tik nuo pavienių plėšrūnų, o ne gaujų. Pranašumas prieš aviganius šunis yra tas, kad lamos gali ganytis kartu su banda, jų nereikia atskirai maitinti. Saugojimui naudojama viena lama, kadangi keletas lamų labiau prisiriša ne prie bandos, o prie viena kitos.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lama** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Fazės vartus gauname sudėję du Hadamardo vartus ir vienus NOT vartus
Fazės vartai atitinka… Su viršutiniu juodu tašku ir apatiniu pliusu pažymėti CNOT vartai
Taškas sujungtas su + rutuliuke simbolizuoja CNOT vartus
**Fazės vartai** (angl. *phase gate*) – tai kvantiniai vartai, naudojami kvantiniuose kompiuteriuose ir žymimi **Z**. 

**Z** vartai gaunami nuosekliai išdėsčius Hadamardo vartus, paskui NOT vartus, o paskui vėl Hadamardo vartus:

-H-X-H- = -Z- arba Z=HXH.
{\displaystyle Z|0\rangle =|0\rangle }.
{\displaystyle Z|1\rangle =-|1\rangle }.
{\displaystyle H|0\rangle ={\frac {1}{\sqrt {2}}}(|0\rangle +|1\rangle )}.
{\displaystyle X{\frac {1}{\sqrt {2}}}(|0\rangle +|1\rangle )={\frac {1}{\sqrt {2}}}(+|0\rangle +|1\rangle )}.
{\displaystyle H{\frac {1}{\sqrt {2}}}(|0\rangle +|1\rangle )=|0\rangle }.
{\displaystyle H|1\rangle ={\frac {1}{\sqrt {2}}}(|0\rangle -|1\rangle )}.
{\displaystyle X{\frac {1}{\sqrt {2}}}(|0\rangle -|1\rangle )={\frac {1}{\sqrt {2}}}(-|0\rangle +|1\rangle )=-{\frac {1}{\sqrt {2}}}(|0\rangle -|1\rangle )}.
{\displaystyle H{\frac {1}{\sqrt {2}}}(-|0\rangle +|1\rangle )=-|1\rangle }.

Fazės vartai ir superpozicija
-----------------------------

ZH=HXHH

{\displaystyle H|0\rangle ={\frac {1}{\sqrt {2}}}(|0\rangle +|1\rangle )}.
{\displaystyle H{\frac {1}{\sqrt {2}}}(|0\rangle +|1\rangle )=|0\rangle }.
{\displaystyle X|0\rangle =|1\rangle }.
{\displaystyle H|1\rangle ={\frac {1}{\sqrt {2}}}(|0\rangle -|1\rangle )}.
Taigi:

{\displaystyle Z{\frac {1}{\sqrt {2}}}(|0\rangle +|1\rangle )\rightarrow {\frac {1}{\sqrt {2}}}(|0\rangle -|1\rangle )}.
O ant vieneto superpozicijos:

{\displaystyle Z{\frac {1}{\sqrt {2}}}(|0\rangle -|1\rangle )\rightarrow {\frac {1}{\sqrt {2}}}(|0\rangle +|1\rangle )}.

Kvantiniai vartai
-----------------

Hadamardo vartai
CNOT vartai
Kvantiniai NOT vartai
Fazės vartai
Tofolio vartai

Nuorodos
--------

* Controlled-Z vartai su fotonais - PDF
**Gendenvitha** (*Gendenwitha, Gendewitha*) – mitologinė irokėzų figūra, įkūnijanti aušrinę žvaigždę. Gendenvithos vardas reiškia „toji, kuri atneša dieną".

Pasakojama, kad kartą labai prityręs medžiotojas Sosondovahas buvo paimtas nelaisvėn Aušros; tai nutikę tuomet, kai jis iki pat dangaus vijosi Dangaus Elnią. Aušra įsakiusi jam visą amžinybę sergėti jos būsto danguje duris. Stovėdamas sargyboje, Sosondovahas pastebėjęs Gendenvithą, kuri stovėjusi palei upę, ir ją įsimylėjęs. Atėjus pavasariui, Sosondovahas pasprukęs nuo Aušros, kuomet ši miegojusi, ir patekęs į mėlynojo strazdo širdį, kad galėtų aplankyti savo mylimąją. Gendenvitha, nežinodama, kas iš tiesų esąs mėlynasis strazdas, sutikusi jį kaip pavasario ženklą. Vasarą Sosondovahas vėl pasprukęs nuo Aušros, šįkart juodojo strazdo širdyje. Jis vėl aplankęs prie upės buvusią Gendenvithą, kuri jį pasitikusi kaip vasaros ženklą. Rudenį Sosondovahas ir vėl ištrūkęs, šįkart didžiulio lėlio kūne. Jis nuskriejęs žemyn prie upės ir paskui nuskraidinęs Gendenvithą iki pat buveinės danguje, kad padarytų ją savo nuotaka. Aušra, supykusi už Sosondovaho nepaklusnumą, pavertusi Gendenvithą žvaigžde ir įtaisiusi ją ant Sosondovaho kaktos, kad šis visą laiką jos ilgėtųsi, bet kad ši niekad jam neatitektų.

Išnašos
-------

1. ↑  Alexander, Hartley Burr (2003). *North American Mythology*. Kessinger Publishing. p. 26.
2. ↑  Patricia Monaghan. Women in Myth and Legend. Junction Books, 1981, p. 117.
3. ↑  Olcott, Frances Jenkins; Richardson, Frederick (1917). „The Red Indian Fairy Book for the Children’s Own Reading and for Story-tellers". Houghton Mifflin Company.
4. ↑  Alexander, Hartley Burr (2003). *North American Mythology*. Kessinger Publishing. p. 26.
Koordinatės: 19°51′ p. pl. 157°43′ v. ilg.﻿ / ﻿19.850°š. pl. 157.717°r. ilg.﻿ / 19.850; 157.717

Aitutaki vaizdas iš kosmoso
**Mitiaras** (angl. *Mitiaro*) – Ramiajame vandenyne esanti vulkaninė sala, priklausanti pietinei Kuko salų grupei. Turi apie 350 gyventojų (1975 m.). Nuo šios salos iki Rarotongos – 263 km, iki Maukės – 59 km.

Geografija
----------

Salos žemėlapis
Atolo plotas 22,25 km², užapvalinto stačiakampio formos. Vandenyno dugnas – 4500 m gylyje. Pakrantę supantys rifai iškilę 6-9 m, jų juosta yra 400-800 m pločio. Salos vidurinė dalis plokščia, pelkėta, yra du gėlavandeniai ežerai – vieninteliai Kuko salose. Kelios gyvenvietės: **Taurangi, Atai/Arai, Auta, Mangarei, Takaue**.

Istorija
--------

Salą atrado misionierius Džonas Viljamsas 1823 m. tuo metu saloje gyveno apie 100 žmonių. Dar iki europiečių pasirodymo salos gyventojai kentėjo nuo karingai nusiteikusių kaimyninių genčių iš Atiu salos (už 50 km). 1840 m. salą vėl atakavo priešai. 1888 m. virš salos iškelta Britų imperijos vėliava.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mitiaras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Mitiaras
* Mitiaro aprašymas Archyvuota kopija 2007-05-16 iš Wayback Machine projekto.
* Mitiaro žemėlapis
| **Pelomys** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Graužikai  *( Rodentia)* |
| Šeima: | Peliniai  *( Muridae)* |
| Pošeimis: | Pelės  *( Murinae)* |
| Gentis: | Grioveliakaplės pelkiažiurkės  *( Pelomys)* |

 |

**Grioveliakaplės pelkiažiurkės** (*Pelomys*) – pelinių (*Muridae*) šeimos graužikų gentis. Kūnas 12,5-21,5 cm ilgio. Uodega 10-18 cm ilgio. Kailis gana šiurkštus. Nugarinė pusė tamsiai geltona, kartais su metališku blizgesiu. Pilvas pilkas ar balsvas. Kai kurioms rūšims nugaroje yra išilginė tamsi juosta. Ausys apaugusios retais plonais rusvais plaukais.

Paplitusios Afrikoje – nuo Mozambiko iki Ugandos, Viktorijos ežero salose. Apsigyvena vandens telkinių pakrantėse, šlapiose vietose. Gerai plaukia ir nardo. Maitinasi įvairiais pakrančių ir pelkių augalais. Urvų nerausia. Vadoje būna 2-3 jaunikliai.

Gentyje yra 5 rūšys:

* *Pelomys campanae*
* Pelkinė grioveliakaplė žiurkė (*Pelomys fallax*)
* *Pelomys hopkinsi*
* *Pelomys isseli*
* *Pelomys minor*

Nuorodos
--------

* Archyvuota kopija 2005-11-05 iš Wayback Machine projekto. Pelkinės grioveliakaplės žiurkės (*Pelomys fallasx*) nuotrauka ir tekstas **(**rus.**)**.
| Grise Fiordas*Grise Fiord* |
| --- |
| *Grise Fiordo uostas* |
|  |
| 

Grise FiordasGrise Fiordas

76°25′03″ š. pl. 82°53′38″ v. ilg.﻿ / ﻿76.41750°š. pl. 82.89389°r. ilg.﻿ / 76.41750; 82.89389﻿ (Grise Fiordas)Koordinatės: 76°25′03″ š. pl. 82°53′38″ v. ilg.﻿ / ﻿76.41750°š. pl. 82.89389°r. ilg.﻿ / 76.41750; 82.89389﻿ (Grise Fiordas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Kanados vėliava Kanada |
| **Provincija** | Nunavutas Nunavutas |
| **Rajonas** | Bafino rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1953 |
| **Meras** | Meeka Kigutak |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 141  |
| **Plotas** | 332,7 km² |
|  |
| **Pašto kodas** | X0A 0J0 |
| **Tel. kodas** | 867 |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Grise Fiordas |

**Grise Fiordas** (pranc. ir angl. *Grise Fiord*) arba **Aujitukas** (inuktituto kalb. *Aujuittuq*, ᐊᐅᔪᐃᑦᑐᖅ - žemė, kuri niekada neatšąla) – nedidelis inuitų kaimelis Kanadoje, Nunavute, Elsmyro salos pietuose. Tai viena iš trijų pastoviai gyvenamų salos vietų ir labiausiai į šiaurę nutolusi civilinė gyvenvietė Šiaurės Amerikoje. 141 gyventojas (2006 m.). Grise Fiordas įsikūręs Arktinės Kordiljeros papėdėje, prie Bafino įlankos. Yra Grise Fiordo pakilimo takas.

Pasak Kanados kriminalinių suvestinių, Grise Fiordas yra saugiausia šalies vieta.

Istorija
--------

Grise Fiordas įkurtas 1953 m. perkėlus kelias inuitų šeimas iš Inkjuako Kvebeke.

Klimatas
--------

Žemiausia Grise Fiorde užregistruota temperatūra buvo -62,2 °C, o aukščiausia +22,3 °C. Metinis kritulių kiekis – 250 mm.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Fazinis greitis periodinėse vandenyno gravitacinėse paviršinėse bangose. Raudonas taškas juda faziniu greičiu ir atitinka pastovios fazės reikšmę.
**Fazinis greitis** – greitis, kuriuo juda bangos vienodos fazės taškai. Vienmatės bangos atveju tai yra taško judėjimo greitis, dvimatės bangos atveju tai yra kreivės taškų, sudarančių bangos frontą, judėjimo greitis, trimatei bangai tai būtų taškų, gulinčių bangos fronto paviršiuje, judėjimo greičiai. Bangose, sudarytose iš skirtingo dažnio (optikoje spalvų) dedamųjų, kiekviena dedamoji keliauja savo faziniu greičiu. Tai sąlygoja tokių reiškinių, kaip difrakcija, dispersija atsiradimą. Fazinis greitis yra išreiškiamas per bangos ilgį *λ* (lambda) ir periodą *T*:

{\displaystyle v\_{\mathrm {p} }={\frac {\lambda }{T}}.}
arba per bangos kampinį dažnį *ω* ir bangos vektorių *k*

{\displaystyle v\_{\mathrm {p} }={\frac {\omega }{k}}.}
Dispersinėje terpėje, fazinis greitis priklauso nuo dažnio, kadangi bangos ilgis priklauso nuo lūžio rodiklio, ir, bendru atveju, nesutampa su bangos grupiniu greičiu, kuris parodo, kokiu greičiu juda bangos amplitudė (dar vadinama bangos *gaubtinė*).

Elektromagnetinės spinduliuotės fazinis greitis tam tikromis sąlygomis (pvz. anomalios dispersijos atveju) gali viršyti šviesos greitį vakuume. Vis dėlto, kadangi fazinis greitis nėra susietas su informacijos perdavimu, tai nereiškia superluminarų informacijos perdavimo.

Medžiagos bangų fazė
--------------------

Kvantinėje mechanikoje, dalelės elgiasi kaip bangos, turinčios kompleksinę fazę. Anot De Broilio hipotezės, matome, kad

{\displaystyle v\_{\mathrm {p} }={\frac {\omega }{k}}={\frac {E/\hbar }{p/\hbar }}={\frac {E}{p}}}.
Pasitelkę specialios reliatyvumo teorijos sąryšį tarp energijos ir judesio kiekio, gauname

{\displaystyle v\_{\mathrm {p} }={\frac {E}{p}}={\frac {\gamma mc^{2}}{\gamma mv}}={\frac {c^{2}}{v}}={\frac {c}{\beta }}}
kur *E* yra dalelės bendra energija, (t. y. rimties energija plius kinetinė energija), *p* yra judesio kiekis, {\displaystyle \gamma } yra Lorenco daugiklis, *c* yra šviesos greitis, o β yra greitis, išreikštas konstantos c vienetais. Kintamasis *v* gali atitikti arba dalelės greitis arba atitinkančios medžiagos bangos grupinis greitis. Kadangi, anot specialios reliatyvumo teorijos, stambios dalelės greitis {\displaystyle v<c}, medžiagos bangų fazinis greitis visuomet viršija šviesos greitį *c*, t. y.

{\displaystyle v\_{\mathrm {p} }>c\,},
bei, kaip matome iš išraiškos, jis pasiekia *c*, kuomet dalelės judėjimo greitis yra reliatyvistinis. Superluminarus fazinis greitis nepažeidžia priežastingumo principo, kadangi jis neperneša informacijos.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Grupinis greitis
* Signalinis greitis
* Šviesos dispersija
* Amplitudė
* Fazė
| Babajevo rajonasБабаевский район |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Vologdos sritis Vologdos sritis |
| **Administracinis centras** | Babajevas |
| **Oficialios kalbos** | rusų |
| **Įkūrimo data** | 1927 |
| **Vadovas** | Jurij Parfionov |
| **Vadovas** | Nikolaj Korotyšev |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 19 831 (10) |
| **Plotas** | 9 233,30 km² (2) |
| **Tankumas** (2017) | 2,15 žm./km² |

**Babajevo rajonas** (rus. *Баба́евский район*) – administracinis-teritorinis vienetas (rajonas) Rusijoje, vienas iš 26 Vologdos srities administracinių darinių. Babajevo rajonas išsidėstęs Vologdos srities vakaruose ir ribojasi su Vytegros rajonu šiaurėje, Belozersko rajonu rytuose, Kadujo rajonu šiaurės rytuose, Ustiužnos rajonu pietuose, Čagodos rajonu pietryčiuose ir su Leningrado srities Boksitogorsko, Tichvino bei Podporožės rajonais vakaruose.

Babajevo rajono plotas – 9233 km2 (Kipro dydžio). Rajono centras – Babajevas, esantis už 292 km nuo Vologdos. 2017 m. rajone gyveno 19 831 žmogus. Babajevo miesto gyventojai sudaro 55 % visos Babajevo rajono populiacijos.

Išnašos
-------

1. ↑  Общие сведения о районе (rusų). Бабаевский муниципальный район. Suarchyvuotas originalas April 26, 2012. Nuoroda tikrinta December 5, 2011.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

Otto Skorzeny
**Otto Skorzeny** (1908 m. birželio 12 d. – 1975 m. liepos 5 d.) – Antrojo Pasaulinio karo vokiečių SS oberšturmbanfiureris, labiausiai išgarsėjęs Musolinio išlaisvinimo iš kalėjimo operacija bei Graifo operacija (vok. *Unternehmen Greif*).

Skorzeny gimė austrų šeimoje Vienoje, puikiai kalbėjo angliškai ir prancūziškai. Būdamas studentas, fechtavosi.

1931 m. įstojo į nacių partiją, ir netrukus pateko į SA. 1938 m. kovo 12 d. vokiečiams aneksavus Austriją, Otto Skorcenis išgelbėjo Austrijos prezidento Wilhelm Miklas gyvybę.

Prasidėjus karui, jis norėjo stoti į Liuftvafę, tačiau nebuvo priimtas dėl amžiaus – jau buvo virš 30 metų. Tada įstojo į karinius SS dalinius. 1941–1942 m. kovėsi prieš Tarybų Sąjungą, vėliau sužeistas grįžo į Vokietiją ir buvo apdovanotas Geležiniu Kryžiumi už narsą.

1943 m. Adolfas Hitleris jį asmeniškai paskyrė vadovauti Musolinio išlaisvinimo operacijai. Operacija užtruko apie du mėnesius, kadangi Italijos diktatoriaus kalinimo vieta buvo pastoviai keičiama. Galiausiai, rugsėjo 12 d. Skorcenis išvadavo Musolinį ir nugabeno į Romą, o vėliau į Berlyną. Ši operacija išgarsino jį visame pasaulyje, jis gavo Majoro laipsnį ir buvo apdovanotas Riterio Kryžiumi.

Po Graifo operacijos, kurioje Skorcenio vadovaujama komanda amerikietiškais džipais prasmuko į priešo užnugarį, JAV prezidentas (tuo metu – generolas) Eizenhaueris jį pavadino pavojingiausiu žmogumi Europoje.

Vokietijai pralaimėjus karą, 1945 m. gegužę O. Skorzeny pasidavė sąjungininkams ir dvejus metus buvo laikomas kalėjime, vėliau stojo prieš Dachau Karinį Tribunolą, kur buvo teisiamas už karo nusikaltimą: priešo uniformų naudojimą Graifo operacijoje, tačiau buvo išteisintas. 1948 m. liepos 27 d. Skorcenis pabėgo iš kalėjimo ir apsigyveno Ispanijoje. Čia dirbo inžinieriumi, pagal savo specialybę, kaip ir prieš karą. Po denacifikacijos kurį laiką keliavo, gyveno Airijoje, vėliau dirbo Egipto prezidento Gamalio Abdelio Nasero konsultantu, taip pat ir Argentinos prezidento Chuano Perono konsultantu.

1970 metais O. Skorceniui buvo diagnozuotas vėžys. Po operacijos Hamburge, pašalinus du auglius, jis liko paralyžuotas nuo juosmens žemyn. Nors po pusės metų terapijos vėl sugebėjo atsistoti ant kojų, galutinai nepasveiko, ir 1975 m. liepos 7 d. Madride mirė.
| **Galictis** |
| --- |
| Mažasis grizonas (*Galictis cuja*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Plėšrieji žinduoliai  *( Carnivora)* |
| Šeima: | Kiauniniai  *( Mustelidae)* |
| Pošeimis: | Mustelinae  *( Mustelinae)* |
| Gentis: | **Grizonai**  *( Galictis)* |

 |
| Binomas |
| ***Galictis***Bell, 1826 |
| **Grizonų (*Galictis*) rūšys** |
| * Galictis cuja
* Galictis vittata
 |

**Grizonai** (*Galictis*) – kiauninių (*Mustelidae*) šeimos žinduolių gentis, plačiai paplitusi Centrinėje ir Pietų Amerikoje. Gentyje yra dvi rūšys – didysis grizonas (*Galictis vittata*), kuris plačiai sutinkamas Pietų Amerikoje, visoje Centrinėje Amerikoje ir Meksikos pietuose, ir mažasis grizonas (*Galictis cuja*), gyvenantis Pietų Amerikos pietinėje dalyje.

Išvaizda
--------

Grizonai išsiskiria savo išvaizdos spalvų kontrastais. Jų nosis, krūtinė, papilvė ir letenos yra juodos spalvos, o nugara ir šonai, įskaitant ir trumpą uodegą, yra pilki (didžiojo grizono) arba gelsvai pilki (mažojo grizono). Tarp šių sričių nutįsusi balta juostelė nuo kaktos iki pečių. Kaip ir daugumai kiauninių, grizonams būdingi pailgas kūnas ir trumpos galūnės, be to, mažasis grizonas atrodo labiau kresnas. Diysis grizonas būna nuo 48 iki 55 cm ilgio ir nuo 1,4 iki 3,3 kg svorio, mažasis – nuo 28 iki 51 cm ilgio ir nuo 1,0 iki 2,5 kg svorio. Abiejų rūšių uodegos ilgis siekia 15 cm.

Gyvenimo būdas
--------------

Grizono piešinys, 1780 m.
Grizonai nėra reiklūs, rinkdamiesi gyvenamąją aplinką. Jie sutinkami tropikų ir kituose miškuose, atvirose prerijose. Mažieji grizonai dar gyvena ir kalnų vietovėse. Aktyvūs ir dieną, ir naktį, nors dažniausiai medžioja temstant. Poilsiui renkasi plyšius tarp uolų, po medžių šaknimis, kelmų ertmėse, įsikuria kitų gyvūnų paliktose buveinėse, pvz. viskašų. Tikėtina, jog grizonai įsirengia ir savus būstus. Gyvūnų judesiai greiti, jie gerai jaučiasi ir ant žemės, ir medžiuose, sugeba gerai laipioti ir plaukioti. Bendrai paėmus, jų gyvenimo būdas panašus į šeškų. Dažniausiai eina medžioti pavieniui, tačiau juos galima sutikti ir poroje ar nedidelėje šeimos grupėje.

Grizonai visaėdžiai. Daugiausia maitinasi smulkiais žinduoliais. Pagrindinis jų grobis – agučiai, pelės, šinšilos ir viskašos. Neatsisako paukščių ir jų kiaušinių, roplių, bestuburių ir vaisių.

Apie grizonų dauginimąsi nėra daug žinoma. Patelių nėštumas trunka apie 40 parų, atsiveda nuo dviejų iki keturių jauniklių.

Kai kur Pietų Amerikoje šie gyvūnai žmonių prijaukinami kovoti su graužikais.

Literatūra
----------

* Ronald M. Nowak: *Walker’s Mammals of the World*. Johns Hopkins University Press, 1999 ISBN 0-8018-5789-9

Šaltiniai
---------

1. ↑

Vikirūšių projekte yra informacijos, susijusios su straipsniu
***Galictis***


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Grizonai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Baal Šem Tovas** |
| --- |
|  |
| Visas vardas | Izraelis ben Eliezeras |
| Gimė | 1698 m.Okopai, Lenkijos Karalystė, ATR |
| Mirė | 1760 m. gegužės 22 d. (~62 metai)Miendžibužas, Podolės vaivadija, Lenkijos Karalystė, ATR |
| Tėvas | Eliezeras |
| Motina | Sara |
| Vaikai | du |
|  |
| Veikla | rabinas, mistikas, dvasinis vadovas |
|  |
| Žinomas (-a) už | chasidizmo įkūrėjas |
| Parašas |
|  |

**Baal Šem Tovas** (hebr. ‏בעל שם טוב‏‎, tikras vardas **Izraelis ben Eliezeras** (hebr. ‏רבי ישראל בן אליעזר‏‎), 1698 m. – 1760 m.) – Ukrainoje gimęs rabinas, mistikas, žydų dvasinis lyderis ir chasidizmo pradininkas. Pažiūros artimos XVI a. žydų mesianizmui.

Baal Šem Tovo gyvenimo faktai neretai susipynę su įvairiomis legendomis. Gimė Podolės kaime. 1703 m. tapo našlaičiu. 1710 m. baigė žydų mokyklą hederį ir pradėjo dirbti melamedu. 1716 m. vedė, tačiau netrukus tapo našliu ir ėmė klajoti po Galicijos miestelius. 1727 m. vedė antrą kartą. Nuo 1734 m. tapo žinomas kaip cadikas (chasidų bendruomenės vadovas). Cadiką Baal Šem Tovas laikė dvasiniu žmonių mokytoju, Kūrėjo ir žmogaus tarpininku, siekiančiu pažinti aukščiausią būties prasmę. Apie 1740 m. apsigyveno Medžybižos mieste, kur iki gyvenimo pabaigos gyveno kaip pamokslininkas. Ten ir buvo palaidotas.

Buvo kabalisto Lurijos Icchako ben Šlomo pasekėjas. Nepripažino dažnų pasninkavimų, barimų per pamokslą ir tvirtino, kad žmogui svarbiausia mylėti Dievą, Izraelio tautą ir Torą, o dvasiškai priartėti prie Dievo chasidas gali tik religinėje ekstazėje. Nepaliko raštų. Po Baal Šem Tovo mirties mokinys rabinas Jakovas Jozefas Kohenas išleido knygą, kurioje atpasakojo Baal Šem Tovo pokalbius, aforizmus, pasakėčias ir mįsles.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Singer, Isidore; et al. eds. (1901–1906). „BA’AL SHEM-ṬOB, ISRAEL B. ELIEZER". The Jewish Encyclopedia. Niujorkas: Funk & Wagnalls.
2. 1 2 3  Ball Šem Tov (VLE)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**-** | **Žydų chasidų dvasinis lyderis**iki 1760 m. | Po to:**Dovas Beras iš Mežyričio** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Kitos reikšmės: BA*

| Ba*Ba* |
| --- |
| 

BaBa

17°32′0″ p. pl. 177°41′0″ r. ilg.﻿ / ﻿17.53333°š. pl. 177.68333°r. ilg.﻿ / 17.53333; 177.68333﻿ (Ba (Fidžis))Koordinatės: 17°32′0″ p. pl. 177°41′0″ r. ilg.﻿ / ﻿17.53333°š. pl. 177.68333°r. ilg.﻿ / 17.53333; 177.68333﻿ (Ba (Fidžis)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+12) |
|  |
| **Valstybė** | Fidžio vėliava Fidžis |
| **Padalinys** | Vakarinis Fidžio padalinys |
| **Provincija** | Ba provincija |
|  |
| **Gyventojų** (1996) | 14 596  |

**Ba** – miestelis Fidžyje, 37 km atitolęs nuo Lautokos miesto, bei 62 km nuo trečio pagal dydį Fidžio miesto – Nadžio. Ba miestas užima 327 km² plotą, turi 14 596 (1996 m.) gyventojus. Miestas pastatytas ant Ba upės kranto, nuo kurios buvo duotas pavadinimas miestui. Ilgą laiką Ba miestas šalyje garsėjo dėl savo vienos eismo juostos tilto, kuris sukeldavo dideles eismo problemas. Per vieną potvynių tiltas buvo sugriautas, o po to pastatytas naujas modernesnis tiltas.

Ba buvo skirtas miesto statusas 1939 m. ir nuo to laiko jį pradėjo valdyti 15 narių taryba. Po 2002 m. rinkimų 14 narių iš tarybos priklausė Nacionalinei Fidžio federacinei partijai, likęs vienas asmuo buvo nepriklausomas.

Ba miestas administratiškai priklauso Vakariniam Fidžio padaliniui.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Bielsko Dievo Gailestingumo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Drohičino |
| **Dekanatas** | Bielsk Podlasko |
| **Savivaldybė** | Bielsko valsčius |
| **Gyvenvietė** | Bielskas |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 2001 m. |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bielsko Dievo Gailestingumo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Bielsko Dievo Gailestingumo bažnyčia** (lenk. *Kościół Miłosierdzia Bożego w Bielsku Podlaskim*) – Romos katalikų bažnyčia šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Bielsko apskrityje, Bielsko valsčiuje, Bielsko mieste. Bažnyčia priklauso Bielsko Dievo Gailestingumo parapijai. Architektas *Andrzej Chwalibóg*.

Istorija
--------

1989 m. lapkričio 24 d. buvo nupirktas naujas sklypas bažnyčios statyboms. Statybos prasidėjo 1992 m. rugpjūčio 29 dieną. Bažnyčia buvo pašventinta 2001 m. balandžio 21 dieną.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 0°00′07″ p. pl. 78°27′21″ v. ilg.﻿ / ﻿0.00194°š. pl. 78.45583°r. ilg.﻿ / 0.00194; 78.45583

Mitad del Mundo paminklas
**„Mitad del Mundo"** (iš ispanų k. – „pasaulio pusė") – teritorija Ekvadore, Pičinčos provincijoje, Šv. Antano parapijoje į šiaurę nuo Kito; skirta atžymėti šalį kertantį pusiaują (būtent nuo jo ir kilo pavadinimas Ekvadoras).

Čia įkurtas etnografinis muziejus po atviru dangumi. 1979–1982 m. pastatytas 30 m aukščio monumentas, žymintis pusiaujo liniją, nuo jo driekiasi takas per pusiaują. Tiesa, dabartiniais skaičiavimais tikroji pusiaujo linija yra už 240 m į šiaurę nuo tako. Ant monumento yra 4,5 m skersmens gaublys, o paminklo viduje – mažas muziejus, vaizduojantis Ekvadoro tautų meną, iliustracijas. Greta yra planetariumas, restoranai, vyksta muzikiniai, kultūriniai renginiai. Greta esantis San Antonijo de Pičinčos miestelis pasižymi kolonijine architektūra. Netoli esančioje Kalakali gyvenvietėje taip pat yra pusiaują žymintis, senesnis paminklas.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mitad del Mundo** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Otas Judas** (vok. *Ott Jud*) – garsus XV a. pradžios fechtavimo ir imtynių mokytojas.

Minima, kad jis išvystė kautynėms skirtą imtynių sistemą, kuri apėmė sąnarių laužimą, rankų užlaužimą ir metimus, kurie skirti rimtai sužaloti priešininką. Paties O. Judo traktatai neišliko, bet jo sistemos mokė keli XV a. fechtavimo meistrai, įskaitant Hansą Talhoferį (*Hans Talhoffer*), Peterį fon Dancigą (*Peter von Danzig*) ir Judą Levą (*Jud Lew*).

*Paulus Kal* mini Otą Judą kaip „Liechtenauerio draugijos" narį (galbūt jis buvo paties J. Liechtenauerio mokinys), buvusį Austrijos didikų imtynių mokytoją. Talhoferis ir Levas rašė, kad Otas Judas buvo krikštytas žydas. *R. Welle*[1] cituoja anekdotą, Martino Liuterio pasakotą pamoksle apie Jokūbo imtynes su angelu, paskelbtame 1580 m. apie garsų žydą imtynių meistrą, mokiusį Frydricho III dvare.

Išnašos
-------

1. ↑  Rainer Welle, „--und wisse das alle hobischeit kompt von deme ringen": Der Ringkampf als adelige Kunst im 15. und 16. Jahrhundert, 1993, ISBN 3-89085-755-8
| **Klavdija Koženkova** |
| --- |
| Gimė | 1949 m. kovo 22 d. (74 metai)Zarasai, Lietuvos TSR |
|  |
| Veikla | irkluotoja |

**Klavdija Korniuščenko-Koženkova** (g. 1949 m. kovo 22 d. Zarasuose) – Lietuvos irkluotoja, olimpietė. Irklavo aštuonvietę ir kitas akademines valtis. TSRS sporto meistrė (1967), TSRS tarptautinės klasės sporto meistrė (1969).

Biografija
----------

Pirmasis treneris V. Štaras (1963-65), vėliau E. Vaitkevičius (1966-76). Irkluodama aštuonvietę valtį tapo Lietuvos čempione (1966, 1967, 1968, 1969, 1970). 1970 m. Lietuvos komandinio irklavimo čempionato laimėtoja. TSRS čempionė (1967, 1968), vicečempione (1969, 1970, 1971), bronzos medalininkė (1966), TSRS taurės laimėtoja (1970, 1971), Europos čempionė (1967), vicečempionė (1966), 1976 m. vasaros olimpinėse žaidynėse sidabro medalio laimėtoja. 1966–1968 m. mokėsi Maskvos liaudies dailės institute. 1989–1992 m. dirbo bendrovėje *Vilniaus akmuo*.

Nuorodos
--------

* Biografija Lietuvos sporto enciklopedija
* Profilis www.sportsreference.com Archyvuota kopija 2012-10-18 iš Wayback Machine projekto.
* LRT mediateka. Lietuvos olimpiečiai. Irkluotoja Klavdija Koženkova Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
Klavesinas|  
Flamandiškas klavesinas |
| Klavišinis instrumentas |
| Susiję instrumentai |
| Klavikordas – pianinas |

Klavesino veikimo principas. 1 - galvutė, 2- veltinis, 3- dusiklis, 4- styga, 5- plektras arba plunksna, 6- langetė, 7- ašelė, 8- spyruoklė, 9- kirtiklis, 10- šaudyklė. **A**: dusiklis laiko stygą, kad nevirpėtų, **B**: sudavus per klavišą kirtiklis kyla aukštyn ir plektras užgauna stygą, **C**: plektras paleidžia stygą ir ji sukelia garsą, **D**: šaudyklė grąžina kirtiklį atgal neužgaunant stygos, o dusiklis stabdo stygos virpesius
**Klavesinas** (pranc. *clavecin*) – muzikos instrumentas, klavišinis gnaibomasis chordofonas.

Konstrukcija
------------

Turi 1-3 manualus, pedalus, registrų perjungiklius. Klavesino stygos metalinės, nevienodo ilgio, nuo 0,18 iki 0,65 mm storio, ištemptos išilgai klavišų. Paspaudus klavišą stygą užgauna prie svirtelės pritaisyta paukščio plunksna, odinis arba metalinis kabliukas, panašus į plektrą. Atleidus klavišą ant stygos nusileidžia svirtelės viršūnėje pritvirtintas veltinio gabalėlis, kuris nutildo stygą. Klavesino garsas skaidrus, aštrokas, skambesio stiprumas beveik nepriklauso nuo klavišo paspaudimo jėgos. Didžiausias diapazonas 4-5 oktavos. Modernizuotas klavesinas turi 88 klavišus.

Istorija
--------

Klavesinas atsirado Vakarų Europoje iš psalteriumo. Seniausias išlikęs klavesino piešinys darytas 1440 m. seniausias aprašymas išlikęs nuo 1511 m. Plačiau vartotas iki XVIII a. pab. vėl išpopuliarėjo XX a. viduryje. Pirmieji klavesinai buvo sparno pavidalo, vėlesni panašūs į stačiakampį laisvąjį klavikordą. Apie XV a. nusistojo sparno forma. Didelius koncertinius klavesinus statydavo ant specialaus stovo arba jiems įtaisydavo medines kojas. Klavesinu buvo skambinama solo, kameriniuose ansambliuose, orkestre. Klavesino atmainos: klaviciteriumas, spinetas, virginalas.

Lietuvoje
---------

Lietuvoje klavesinų atsirado XVII a. pradžioje Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kunigaikščių ir didikų rūmų ansambliuose, orkestruose buvo klavesino muzikantų ir mokytojų užsieniečių. Manoma, vienas pirmųjų klavesinus dirbo Kristijonas Donelaitis. 

XX a. II pusėje klavesinas tapo dažnu senovės muzikos ansamblių instrumentu. Klavesino muzikos solo koncertų surengė Giedrė Lukšaitė-Mrazkova, gastraliuojantys atlikėjai. Su kameriniais ansambliais klavesinu skambino Julius Andrejevas, Virginija Skaistė Dabkutė, Vytautas Korys, Gediminas Kviklys, Balys Vaitkus. Kūrinių klavesinui sukūrė Valentinas Bagdonas, Osvaldas Balakauskas. Klavesinu skambinti nuo 1982 m. mokoma Lietuvos konservatorijoje, (1992-2004 Lietuvos muzikos akademija, nuo 2004 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija).

Šaltiniai
---------

1. ↑   Romualdas Apanavičius Visuotinė lietuvių enciklopedija, X t.

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Klavesinas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Panaeolus papilionaceus** |
| --- |
| Blyškusis mėšlinukas (*Panaeolus papilionaceus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Pievagrybiniai  *( Agaricaceae)* |
| Gentis: | Mėšlinukas  *( Panaeolus)* |
| Rūšis: | Blyškusis mėšlinukas  *( Panaeolus papilionaceus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Blyškusis mėšlinukas** (*Panaeolus papilionaceus*) – pievagrybinių (*Agaricaceae*) šeimos, mėšlinukų (*Panaeolus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Miškai, parkai, dirvonai, pievos, ganyklos.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kepurėlės paviršius suskeldėjęs, suaižėjęs, kotas vidutinio ilgio.

Vaisiakūniai smulkūs, nedideli. Kepurėlė 2–3 (5) cm skersmens, pusiau varpeliška, išgaubtai kūgiška, galiausiai, su gūbreliu, jauna - lygiu paviršiumi, sena - suskeldėjusiu, lyg žvynuota, šviesiai balsva, pelenų spalvos ar blyškiai rusva. Lakšteliai pilki, seni juodi, platūs, prisegtiniai. kotas 8–5×0,2–0,4 cm, balsvas, pamatinės dalies link storėjantis ir rusvėjantis. Trama membraninė, rusva, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 11–17×8–11 μm.

**Būdingi požymiai:** kepurėlė blyškiai rusvai pilka, sporos didelės, juodos citriniškos.

Auga ant laukinės faunos ekskrementų, pavieniui, grupelėmis. Neretas. Turi psichotropinių savybių, sukeliančių haliucinacijas, domina medikus.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 230 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Blyškusis mėšlinukas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **George Kadish** |
| --- |
| Gimė | 1910 m.Raseiniai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1997 m. rugsėjo 2 d. (~87 metai)Holivudas, Florida, JAV |
|  |
| Veikla | fotografas |

**George Kadiš** (1910 m. Raseiniuose – 1997 m. rugsėjo 2 d. Holivude, Florida, JAV) – Lietuvos žydų kilmės fotografas.

Biografija
----------

Gimė 1910 m. Raseiniuose, kaip Zvi Hirsh Kadushin. Studijavo elektros inžineriją Kauno universitete, vėliau dirbo mokytoju vienoje iš Kauno žydų mokyklų. 1941 m. uždarytas į Kauno getą, kur pradėjo fotografuoti geto gyvenimo akimirkas. Fotografavo nacių įvykdytus nusikaltimus su savo pasigamintu mažu foto aparatu. Savo nuotraukas išryškindavo su slapčia ligoninėje gautais chemikalais. Jis yra vienas iš dviejų Holokausto fotografų, kurio nuotraukos išliko po Holokausto. 1944 m. kovo mėnesį paslėpęs nuotraukas sugebėjo pabėgti iš geto. 1944 m. liepą fotografavo Raudonosios armijos puolamo Kauno vaizdus. Po karo pasitraukė į vakarus, kur gyveno Landsbergo pabėgėlių stovykloje ir ten taip pat fotografavo stovyklos gyvenimą. Po kiek laiko išvyko į JAV, kur ir mirė 1997 m. rugsėjo 2 d. Holivude.

Nuorodos
--------

* Biografija (ang.)
* Nuotraukos
Klavikordas|  
1997 m. Keith Hill klavikordas |
| Klavišinis instrumentas |
| Hornbostel–Sachs klasifikacija | 314.122-4-8(paprastasis chordofonas su klaviatūra, garsas išgaunamas tangentais) |
| Išsivystė | Ankstyvajame XIV a. |
| Susiję instrumentai |
| Klavesinas – pianinas |

**Klavikordas** (lot. *clavis* - raktas + gr. chorde - styga) – muzikos instrumentas, klavišinis mušamasis chordofonas.

Konstrukcija
------------

Klavikordo korpusas - medinė pailga stačiakampė dėžė. Virš rezonansinės plokštės statmenai klavišams ištemptos stygos. Klavišų galuose įtaisytos žalvario plokštelės, liežuvėliai, vadinami tangentais. Paspaudus klavišą tangentas iš apačios užgauna stygą ir prie jos prisispaudęs padalija stygą į skambančią ir neskambančią dalį. 

Klavikordai būna surištieji ir laisvieji. Surištųjų klavikordų vienai stygai priklausė 5, vėliau 2-3 klavišai, kurių tangentai stygą liesdavo skirtingose vietose. Kiekvienas laisvųjų klavikordų klavišas turėjo savo stygą. Klavikordo diapazonas iki 5 oktavų (F-P), jo garsai silpni, švelnūs ir išraiškingi, greit nutyla.

Istorija
--------

Klavikordas atsirado iš monochordo. Europoje paplito nuo XV a. kaip namų muzikavimo instrumentas. Pirmąjį laisvąjį klavikordą 1700 m. padirbo J. W. Gruenebergas iš Brandenburgo. Klavikordai buvo įvairaus dydžio: nuo oktavinio (klavikordas biblija) iki 5 oktavų garsyno (korpusas 1,5 m ilgio). Ankstyvieji klavikordai skambinant būdavo pasidėdami ant stalo arba ant kelių, vėlesni jau turėjo 4 kojas. Kai kurie meistrai dirbo klavikordus su pedalu ir 2 manualais, skirtus vargonininkų pratyboms namuose. Silpnam garsui sustiprinti buvo vartojami 2-4 stygų chorai. XIX a. pr. klavikordą pakeitė fortepijonas.

Lietuvoje klavikordas buvo vartojamas nuo XVI a. kunigaikščių rūmuose. 1408 m. Vokiečių ordino magistras Ulrichas fon Jungingenas Vytauto žmonai Onai pasiuntė klavikordą ir vargonus. Klavikordas Lietuvoje plačiau paplito XVIII a. II pusėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Albertas Vytautas Baika Visuotinė lietuvių enciklopedija, X t.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Klavikordas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
P. Delarošo portretas
**Polis Delarošas** (pranc. *Hippolyte-Paul Delaroche*, 1797 m. liepos 17 d. – 1856 m. lapkričio 4 d.) – XIX a. pirmos pusės Prancūzijos dailininkas.

Biografija
----------

Ipolitas Polis Delarošas gimė 1797 m. liepos 17 d. Paryžiuje. Jo tėvas buvo dailės ekspertas, dėdė vadovavo Paryžiaus estampų kabinetui ir brolis tapo tapytoju. Iš pradžių P. Delarošas mokėsi pas Antuaną Žaną Gro. Išgarsėjo dramatiškais paveikslais su egzotiniais motyvais. Savo istorinėse ir Senojo Testamento scenose propagavo dramatinį romantizmą, panašų į vėlesnę Tomo Kutiūro kūrybą. 1832 m. jis tapo Paryžiaus aukštosios dailės mokyklos profesoriumi, buvo priimtas į Prancūzijos institutą. P. Delarošo garsiausiu kūriniu įvardijamas paveikslas „Ledi Džeinės Grei egzekucija" (1833, Nacionalinė Londono galerija), kuriame pavaizduota trumpiausiai valdžiusios (8 dienas) Anglijos karalienės mirtis. Kiti panašaus dramatiško siužeto paveikslai − „Edvardo vaikai", „Žanos d'Ark tardymas". Polis Delarošas derino romantizmo dramatiškumą ir kartu klasicizmui būdingą vaizduojamų veikėjų formų nuosaikų grožį. Šis dailės stilius vėliau buvo pavadintas akademizmu. 

Polis Delarošas mirė 1856 m. lapkričio 4 d. Paryžiuje. Dailininkas savo gyvenimo metu buvo labai populiarus, žymesnis nei šiuo metu daug garsesni jo amžininkai: Engras ir Delakrua. Po jo mirties 1856 m. Paryžiaus aukštojoje mokykloje jam pagerbti, tapytojų prašymu, po kuriuo pasirašė Engras, Delakrua, Horacijus Vernė ir Aris Šeferis tarp kitų, buvo surengta didžiulė paroda, kurią galima įvardinti pirmąja retrospektyvine paroda istorijoje. Maždaug po 1860 m. P. Delarošo autoritetas smuko, jo dailė praktiškai tapo ignoruojama iki šių laikų.

Darbų galerija
--------------

* wikiart.org

* „Karalienės Elžbietos I mirtis" (1828, Luvras) „Karalienės Elžbietos I mirtis" (1828, Luvras)
* „Edvardo vaikai" (1830, Luvras) „Edvardo vaikai" (1830, Luvras)
* „Ledi Džeinės Grei egzekucija" (1833, Nacionalinė Londono galerija) „Ledi Džeinės Grei egzekucija" (1833, Nacionalinė Londono galerija)
* „Napoleonas kerta Alpes" (1850, Volkerio dailės galerija, Liverpulis) „Napoleonas kerta Alpes" (1850, Volkerio dailės galerija, Liverpulis)
* „Krikščionių kankinys, nuskandintas Tibro upėje imperatoriaus Diokletiano laikais" (1855, Luvras) „Krikščionių kankinys, nuskandintas Tibro upėje imperatoriaus Diokletiano laikais" (1855, Luvras)

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paul Delaroche** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Stephen Bann. *Paul Delaroche*. Reaktion Books, 1997 , p. 18
2. ↑  Stephen Bann. *Paul Delaroche*. Reaktion Books, 1997 , p. 9

* Encyclopaedia Britannica
* Londono nacionalinė galerija
* Allison Lee Palmer. *Historical Dictionary of Romantic Art and Architecture*. Scarecrow Press, 2011, p. 82
| **Apolinaras Nicius** |
| --- |
| Gimė | 1953 m. balandžio 30 d. (70 metų)Kairiškiuose, Akmenės rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Nijolė |
| Vaikai | Martynas Nicius |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Akmenės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos demokratinė darbo partijaLietuvos liberalų sąjungaLiberalų ir centro sąjunga |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis institutas |

**Apolinaras Nicius** (g. 1953 m. balandžio 30 d. Kairiškiuose, Akmenės rajonas) – Lietuvos ir Akmenės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1960 m. pradėjo lankyti Kairiškių septynmetę mokyklą, kuri vėliau buvo reorganizuota į vidurinę. Ją baigė 1971 m. Tais pačiais metais buvo pašauktas atlikti karinę tarnybą. Grįžęs 1973 m. pradėjo dirbti Ventos vidurinėje mokykloje pradinio karinio rengimo vadovu. 1980 m. baigė Vilniaus pedagoginio instituto Gamtos – geografijos fakulteto neakivaizdinį skyrių ir įgijo vidurinės mokyklos geografijos mokytojo specialybę. 2003 m. Šiaulių universiteto Kvalifikacijos institute baigė viešąjį administravimą.

1980–1983 m. Ventos vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotojas. 1983–1986 m. tuometinio Akmenės statybinių medžiagų kombinato profsąjungos komiteto pirmininkas. 1986–1997 m. Ventos vidurinės mokyklos direktorius. 1997–2003 m. Ventos miesto seniūnas. 2003–2007 m. ir 2015–2019 m. Akmenės rajono savivaldybės mero pavaduotojas. 2005–2010 m. Ventos regioninio parko direktorius. 2010–2015 m. Akmenės rajono savivaldybės administracijos direktorius.

1995–2004 m. 2007–2010 m. 2011 m. (išrinktas, bet atsisakė mandato), ir nuo 2015 m. Akmenės rajono savivaldybės tarybos narys.

1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 1999 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, Akmenės skyriaus pirmininkas. 2003 m. Lietuvos liberalų ir centro sąjungos narys, Akmenės skyriaus pirmininkas, vėliau Lietuvos liberalų sąjūdžio Akmenės skyriaus pirmininkas.

Lietuvos valstybinių parkų ir rezervatų asociacijos prezidentas. Dainuoja ir groja kaimiškoje kapeloje. Žmona Nijolė, sūnūs Martynas, (g. 1984 m.), Tomas (g. 2000 m.).

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  *NICIUS APOLINARAS* Archyvuota kopija 2022-01-23 iš Wayback Machine projekto.. Kas yra kas Lietuvoje 2018. Nuoroda tikrinta 2021-09-30.
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-06 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
4. ↑  *NICIUS Apolinaras*. Akmenės krašto enciklopedinis žodynas. Nuoroda tikrinta 2021-09-30.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Apollo 1**| Apollo 1 logotipasApollo 1 logotipas |
| **Misijos statistika** |
| Pavadinimas | Apollo 1 |
| Įgulos narių skaičius | 3 |
| Įgulos nariai | Grissom, White, Chaffee |
| Raketa | Saturn IB |
| Paleidimo vieta | JAV, Florida, Kanaveralo kyšulio kosminė stotis |
| Paleidimo data | 1967 m. vasario 21 d. |
| Nusileidimo vieta | Atlanto vandenynas, į šiaurę nuo Puerto Riko |
| Misijos trukmė | 14 dienų |
| Misijos tikslas | išbandyti įgulos ir variklių modulius Žemės orbitoje - užduotis neįvykdyta (visi astronautai žuvo bandymo metu) |

**Apollo 1** – NASA vykdoma kosminė misija, kuri pradžioje buvo vadinama *AS-204*. Ši misija buvo neįvykdyta, nes įgulos nariai žuvo gaisro metu per bandymus 1967 m. sausio 27 d. Visi trys astronautai buvo parinkti pirmajai žmogaus pilotuojamai Apollo programai – "Gus" Grissom, Ed White ir Roger B. Chaffee. Numatytas šios misijos tikslas buvo išbandyti įgulos ir variklių modulius Žemės orbitoje.

Anksčiau, 1966 m. buvo atlikti trys nepilotuojami Apollo programos skrydžiai, tačiau NASA planavo numerius suteikti tik į kosmosą pakilusiems erdvėlaiviams. Pagerbdami žuvusius šią *AS-204* misiją NASA pavadino Apollo 1.

Tragiškos bandomojo paleidimo pratybos
--------------------------------------

1967 sausio 27 d. buvo numatyta atlikti bandymą, kurio tikslas – patikrinti, kaip erdvėlaivis veiks be išorinių energijos šaltinių. Prieš bandomąjį paleidimą astronautai kelias valandas laukė įgulos modulyje Saturn IB raketos viršuje, nes bandymas kelis kartus buvo atidėtas dėl techninių nesklandumų – įtartino kvapo, ryšio sutrikimų ir kt.

18 val. 20 min. vietos laiku nesklandumai buvo pašalinti ir po 10 minučių įvyko tariamasis startas. Po minutės skrydžių valdymo centras išgirdo, jog kabinoje prasidėjo gaisras. Nors raketoje degalų nebuvo, kabina buvo uždaryta 3 liukais ir pripildyta suslėgto deguonies, todėl gaisras greitai išplito ir technikai nespėjo išlaisvinti astronautų.
| Durupis |
| --- |
|  Upelio vagoje guli Dūrupio akmuo |
| **Ilgis** | 8,2 km |
| **Baseino plotas** | 27,2 km² |
| **Ištakos** | Kiaunoriai |
| **Žiotys** | Šiaušė |
| **Šalys** | Lietuva |

**Durupis** – upelis Lietuvos vakaruose, Šiaušės kairysis intakas, įtekantis 4,7 km atstumu nuo jos žiočių. Priklauso Dubysos baseinui, jo hidrologinis nr.– 14010141.

Durupio pradžia – atviri dirbami laukai į rytus nuo Kiaunorių gyvenvietės Kelmės rajone, kur subėga kelių kanalizuotų upelių vagos. Tik pačiame aukštupyje vaga ištiesinta, toliau raizgosi dirbamų laukų pakraščiais, pamiškėmis, daugiausiai vakarų kryptimi. Žemupyje iš kairės įsilieja žymesnis intakas Šarkvedis (nr.14010143). Netoli šios santakos upelio vagoje stūkso saugomas Dūrupio akmuo.

Artimiausios gyvenvietės: Kiaunoriai, Jagminiškė, Padurupiai, Plytnyčia.

Upėvardžio (dar žinomas kaip Durys, Dūrupis) etimologija neaiški. Bandoma sieti su *dura, dūra, duras* („baslys geležiniu galu, įrankis kubilo vidui lyginti", plg. latv. *dūre* „kumštis, dura"). Tokiu atveju tai būtų konfigūracinis vietovardis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR upių klasifikatorius
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.