recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Kičės departamentasisp. *Departamento de Quiche* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Gvatemalos vėliava Gvatemala |
| **Administracinis centras** | Santa Krus del Kičė |
| **Savivaldybių skaičius** | 21 |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 949 261 |
| **Plotas** | 8 378 km² |
| **Tankumas** (2018) | 113 žm./km² |

**Kičės departamentas** (isp. *Departamento de Quiche*) – departamentas Gvatemalos centrinėje dalyje; šiaurėje ribojasi su Meksika. Administracinis centras – Santa Krus del Kičė.

Regioninės kalbos statusą turi šios kalbos: ispanų, kičių, uspantekų, išilių ir sakapultekų.

Kičės departamente yra keletas senovinių majų miestų liekanų: buvusi kičių sostinė Kumarkachas, Nebachas, Los Seritosas ir kt.

Geografija
----------

Departamento paviršius labai kalnuotas. Teritoriją kerta Kučiumataneso, Čaukuso kalnagūbriai. Aukštis siekia iki 3200 m. Šiaurės rytuose paviršius leidžiasi į Peteno žemumą. Šiaurinė departamento dalis priklauso Usumasintos baseinui (Čišojus, Šalbalis), pietinė – Motagvos baseinui (Grandė). Telkšo keletas seklių lagūnų (Lemoa, La Estansija, San Antonijas). Įkurtas Visis Kaba biosferos draustinis.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Departamentas padalintas į 21 savivaldybę:

1. Kanilija
2. Čachulis
3. Čikamanas
4. Čičė
5. Čičikastenangas
6. Činikė
7. Kunenas
8. Chojabachas
9. Santa Marija Nebachas
10. Sakapulasas
11. Pacitė
12. Pačalumas
13. Plaja Grandė Iškanas
14. San Andres Sachkabacha
15. San Antonijo Ilotenangas
16. San Bartolomė Chokotenangas
17. San Chuan Kocalis
18. San Pedro Chokopilasas
19. Santa Krus del Kičė
20. Uspantanas
21. Sakualpa

Šaltiniai
---------

1. ↑  GUATEMALA, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Gvatemalos departamentai** |  |
| Aukštutinis Verapasas | Chalapa | Chutiapa | Čikimula | Čimaltenangas | El Progresas | Eskuintla | Gvatemala | Huehuetenanagas | Isabalis | Kecaltenangas | Kičė | Petenas | Retalhuleu | Sakapa | Sakatepekesas | San Markosas | Santa Rosa | Solola | Sučitepekesas | Totonikapanas | Žemutinis Verapasas |
| **Juozapas Laucius** |
| --- |
| Gimė | 1935 m. sausio 1 d. (88 metai)Bedriai, Pakruojo valsčius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, ekonomistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | 1967 m. Vilniaus universitetas |

**Juozapas Laucius** (g. 1935 m. sausio 1 d. Bedriuose, Pakruojo valsčius) – Lietuvos žurnalistas, ekonomistas, redaktorius, socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1952–1954 m. Radviliškio rajono laikraščio „Raudonoji žvaigždė" korespondentas. 1967 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę. 1977 m. apgynė ekonomikos mokslų kandidato disertaciją, 1995 m. nostrifikuota socialinių mokslų daktaro laipsniu.

1974–1992 m. žurnalo „Mokslas ir technika" vyriausiasis redaktorius. Dirbdamas žurnalo redakcijoje dėstė Vilniaus universiteto Žurnalistikos katedroje; 1982 m. suteiktas docento vardas.

Pagrindinė rašinių tematika – informatika, mokslinė-techninė informacija, ekonomika, valdymas, technikos klausimai.

Bibliografija
-------------

* TSKP XXVI suvažiavimas apie pagrindines mokslinės techninės pažangos spartinimo kryptis: medžiaga lektoriui. – Vilnius: Žinija, 1981. – 17 p.
* Atramos taškas – technika / TSKP XXVII. Problemos. Uždaviniai. Sprendimai. – Vilnius: Mintis, 1987. – 128 p.
* Informacija šiandien ir rytoj, 1990 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 265 psl.
| **Juozapas Kukta** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1873 m. lapkričio 3 d.Trakiniai (dab. Anykščių raj.) |
| Mirė | 1942 m. birželio 16 d. (68 metai)Kaune |
| Palaidotas (-a) | Kaišiadorių Kristaus Atsimainymo katedroje |
|  |
| Veikla | vyskupas, visuomenininkas, lietuvybės puoselėtojas |
|  |
| Alma mater | 1899 m. Peterburgo dvasinėje akademija |

**Juozapas Kukta** (1873 m. lapkričio 3 d. Trakiniuose (dab. Anykščių raj.) – 1942 m. birželio 16 d. Kaune) – vyskupas, visuomenininkas, lietuvybės puoselėtojas. Palaidotas Kaišiadorių Kristaus Atsimainymo katedroje.

Biografija
----------

Tėvai – pasiturintys ūkininkai.

Pasimokęs namuose, išvyko į Vilnių pas dėdę Martyną Kuktą, vieną pirmųjų lietuvių spaustuvininkų. Mokydamasis privačiai baigė vidurinį mokslą.

Būdamas 18 m. įstojo į Vilniaus kunigų seminariją. Ją baigęs 1895–1899 m. mokėsi Peterburgo dvasinėje akademijoje. 1898 m. įšvęstas į kunigus, 1899 m. gavo teologijos magistro laipsnį ir paskirtas į Vilnių. 1899–1901 m.- Švč. Trejybės – Aušros vartų bažnyčios vikaras.

Vilniaus lietuviams katalikams atgavus Šv. Mikalojaus bažnyčią, Juozapas Kukta 1901–1906 m. buvo jos klebonas. Bažnyčioje buvo lietuviškos spaudos slėptuvė. Čia pradėjo laikyti pamaldas lietuvių kalba, subūrė lietuvių giedotojų bažnytinį chorą. Bažnyčia tapo lietuvybės centru Vilniuje.

1902 m. paskirtas tikybos mokytoju Vilniaus komercinėje mokykloje, keturklasėje miesto mokykloje ir nepilnamečių nusikaltėlių kolonijoje. Tikybą lietuviams dėstė lietuvių kalba. Buvo uolus lietuvių reikalų gynėjas. Vilniuje 1904 m. po spaudos draudimo panaikinimo buvo vienas iš Vilniaus žinių laikraščio organizatorių. 1905 m. dalyvavo Didžiojo Vilniaus Seimo darbe. Nuo 1906 m. dėstė lietuvių kalbą Vilniaus kunigų seminarijoje. 1922 m. kartu su 33 lietuviais veikėjais lenkai ištrėmė iš Vilniaus. Nuo 1926 m. iki mirties – pirmasis Kaišiadorių vyskupas.

Nuorodos
--------

* J. Kukta Anykštėnų biografijų žinyne

| Romos katalikų bažnyčios vadovai |
| --- |
| Prieš tai:**-** |  **Kaišiadorių vyskupas**1926–1942 | Po to:**Juozapas Matulaitis-Labukas** |
| Mortesas |
| --- |
| Morteso aukštupys Kampo Verdės apylinkėse Morteso aukštupys Kampo Verdės apylinkėse |
| **Ilgis** | 850 km |
| **Baseino plotas** | ~60 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 868 m³/s |
| **Ištakos** | Koroadoso aukštumos |
| **Žiotys** | Aragvaja |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Mortesas |

**Mortesas** arba ***Das Mortesas*** (port. *Rio das Mortes* 'mirčių upė') arba ***Mansas*** (*rio Manso*) – upė vidurio Brazilijoje, Mato Groso valstijoje; Aragvajos kairysis intakas (Tokantinso baseinas). Prasideda Koroadoso aukštumose (610 m aukštyje), į rytus nuo Kujabos. Teka daugiausia į šiaurės rytus ir rytus Brazilijos plokščiakalniu. Įteka Aragvajon ties San Paulo miesteliu, į pietus nuo Nova Nazarės.

Didžiausias intakas: Pindaibas (dešinysis).

Upė vandeningiausia vasario–kovo mėnesiais (>1600 m³/s), labiausiai nusenka rugpjūtį–rugsėjį (<400 m³/s).

Miestai prie upės: Kampo Verdė, Nova Šavantina. Prie Morteso yra keletas indėnų teritorijų (Sangraduro-Volta Grandės, San Markoso, Areinšo), kuriose gyvena bororai ir šavančiai.

Upės pavadinimas („mirčių upė") kildinamas nuo nuožmių mūšių tarp indėnų šavančių ir brazilų bandeirantų.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  GRDC – Rio das Mortes Basin – Station: Santo Antonio do Leverger
3. ↑  Mapa Multimodal Mato Grosso, DNIT, 2013.
| ***Venecijos liūtai*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Pietro Parolin |
| Metai | 2015 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Venecijos liūtai** (it. *Leoni*) – 2015 m. Italijoje sukurta komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Neri Marcore – Gualtjero
* Stefano Pesce – Alesio
* Anna Dalton – Eliza
* Piera Degli Esposti – Mara
* Pierpaolo Spollon – Martinas
* Antonio Pennarella – Dženaras
* Cristina D‘Alberto – Ema

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Gualtjero, nevykęs verslininkas, iššvaisto šeimos turtą, tačiau sugalvoja naują verslo įdėją kaip suderinti ekologiją ir tikėjimą – gaminti krucifiksus iš perdirbto plastiko. Medžiagą jam parūpina vienas verslininkas, bažnyčios atstovai palaimina verslo planą, tačiau paaiškėja, kad plastikas sąveikoje su vandeniu sprogsta. Gualtjero mėgina atsikratyti jau pagamintais krucifiksais, tačiau plastikas, kurį jis gavo, priklauso mafijai ir ši neketina atsisakyti savo pelno dalies...
| **Rita Tamašauskaitė** |
| --- |
|  |
| Pirma iš kairės 1966 m. |
| Gimė | 1941 m. birželio 22 d. (81 metai)Sterkonys, Anykščių rajonas |
| Tėvas | Albertas Tamašauskas (1911–1984) |
| Motina | Anelė Karosaitė-Tamašauskienė |
|  |
| Veikla | irkluotoja |
|  |
| Alma mater | Lietuvos kūno kultūros akademija |

**Rita Tamašauskaitė-Rudaitienė** (g. 1941 m. birželio 22 d. Sterkonyse, Anykščių rajonas) – Lietuvos irkluotoja.

Biografija
----------

1948 m. pradėjo lankyti Debeikių pradinę mokyklą. Tėvams pasitraukus iš Sterkonių ir ėmus slapstytis nuo tremties, augo Kaune ir Kauno rajone, mokėsi Kauno S. Nėries vidurinėje mokykloje, paskui Garliavos ir kitose vidurinėse mokyklose, 1958 m. baigė Kauno 17-ąją vidurinę mokyklą. 1958–1962 m. baigė studijas Kauno kūno kultūros institute, įgijo kūno kultūros dėstytojos ir akademinio irklavimo trenerės išsilavinimą.

Jaunystėje R. Tamašauskaitė-Rudaitienė aktyviai sportavo – 1964–1970 m. buvo "Žalgirio" sporto draugijos akademinio irklavimo porinės dvivietės, porinės keturvietės su vairininku ir aštuonvietės valčių irkluotoja. Pirmasis jos treneris buvo Leonas Antanas Aleksandravičius, vėliau treniravo Eugenijus Vaitkevičius.

Ji aštuonis kartus tapo Lietuvos akademinio irklavimo čempione: irkluodama porinėje dvivietėje (1960, 1961 ir 1963 m.), porinėje keturvietėje su vairininku (1964, 1969 m.) ir aštuonvietėje (1966, 1967 ir 1968 m.) valtyse. Irkluodama aštuonvietės valties Lietuvos įguloje, tris kartus ji tapo ir TSRS čempione (1964, 1967 ir 1968 m.), du kartus pelnė sidabro medalius (1965 ir 1969 m.), dar du kartus buvo bronzos medalių laimėtoja (1963 ir 1966 m.). Irkluodama SSRS aštuonvietės valties įguloje, R. Tamašauskaitė tris kartus tapo Europos čempione: Maskvoje (Rusija, 1963 m.), Duisburge (Vokietija, 1965 m.) ir Viši (Vichy, Prancūzija, 1967 m.) ir du kartus – vicečempione Amsterdame (Olandija, 1964 ir 1966 m.). Aštuonvietės valties SSRS įgula, kurioje irklavo ir R. Tamašauskaitė, laimėjo daug tarptautinių regatų.

Baigusi sportininkės karjerą, R. Rudaitienė 1970–1972 m. dirbo Vilniaus profesinėje prekybos-kulinarijos mokykloje fizinio lavinimo dėstytoja, po mokyklos pertvarkymo 1972–1989 m. buvo Vilniaus prekybos mokyklos fizinio lavinimo dėstytoja. 1972–1989 m. ji teisėjavo respublikinėse irklavimo varžybose. Išėjusi į pensiją, nuo 1989 m. R. Rudaitienė kiek laiko gyveno JAV, dirbo socialinį darbą šeimose, paskui grįžo į Vilnių. Jai suteiktas TSRS nusipelniusios sporto meistrės garbės vardas (1968 m.).

Nuorodos
--------

* Rita Rudaitienė biografija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Gabriel Rosenstock** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1949 m. rugsėjo 29 d. |
|  |
| Veikla | airių poetas ir haiku rašytojas. |

**Gabrielis Rozenstokas** (*Gabriel Rosenstock*; g. 1949 m. rugsėjo 29 d.) – airių poetas ir haiku rašytojas. Kuria airių kalba.

Biografija
----------

Gimė Kilfainane (air. *Cill Fhíonáin*), Limeriko grafystėje (air. *Contae Luimnich*). Šiuo metu gyvena Dubline (air. *Baile Átha Cliath).*

Rozenstoko tėvas buvo gydytojas ir rašytojas iš Šlėzvigo-Holšteino (Vokietija), o motina – seselė iš Golvėjaus grafystės (air. *Contae na Gaillimhe*). Gabrielis Rozenstokas buvo trečiasis iš šešių šeimos atžalų ir pirmasis gimęs Airijoje. Jis studijavo *Korko Nacionaliniame Airijos universitete* (air. *Coláiste na hOllseoile Corcaigh*), Korke (air. *Coraigh*).

Rozenstokas vienu metu dirbo „*Airijos Radijo ir televizijos*" (RTÉ) laidoje „*Anois is Arís*" (liet. *Viskas taip dažnai*) ir savaitraštyje airių kalba „*Anois*" (liet. *Dabar*). Šiuo metu Rozenstokas daugiausia dirba su organizacija „*Foras na Gaeilge*", „*Šiaurės – Pietų kalbos organizacijos*" (*An Foras Teanga*) atšaka, užsiimančia užsiima airių kalbos gelbėjimu.

Nors G. Rozenstokas dirbo su proza, drama ir vertimu, daugiausiai jis žinomas kaip poetas. Gabrielis Rozestokas yra Airijos menininkų draugijos „*Aosdána*" narys. Jo kelionių knyga *Ólann mo mhiúilas as an NGainséis* (2003) teikia supratimo apie autoriaus įsitikinimus, inteligentišką gyvenimą ir filosofiją.

Gabrielio Rozenstoko sūnus **Tristanas Rozenstokas** (*Tristan Rosenstock*) yra tradicinės airių muzikos kvinteto „*Téada*" narys.
**Gabriela De Lemos**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Gabriela De Lemos Crespo |
| Gimimo data | 1997 m. balandžio 24 d. (25 metai) |
| Gimimo vieta | Liuksemburgas |
| Ūgis | 1,<< m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Racing Lëtzebuerg |
| **Numeris** | 10 |
| **Pozicija** | saugė |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2017–20202020– | Jeunesse JunglinsterRacing Lëtzebuerg | 0? 0(?)0? 0(?) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2013– | Liuksemburgas Liuksemburgas | 23 0(5) |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022 m. rugpjūčio 14 d.. |

**Gabriela de Lemos Krespo** (*Gabriela De Lemos Crespo*; g. 1997 m. kovo 24 d.) – Liuksemburgo futbolininkė, saugė. Atstovavo Liuksemburgo rinktinei.

Karjera
-------

Nuo 2017 m. atstovavo Jeunesse Junglinster. 2017–2018 m. sezone tapo šalies čempione.

2020 m. vasarą perėjo į Racing FC Union Lëtzebuerg. 2020–2021 m. sezone tapo šalies čempione. 2021–2022 m. sezone titulą apgynė.

Pasiemimai
----------

su FC Jeunesse Junglinster
* Dames Ligue 1 čempionė: 2017–2018 m.

su Racing Lëtzebuerg
* Dames Ligue 1 čempionė: 2020–2021, 2021–2022 m.

Rinktinė
--------

Liuksemburgo rinktinėje žaidė nuo 2013 m. Rinktinėje debiutavo 2013 m. kovo 20 d. draugiškose rungtynėse prieš Estiją, kurios baigėsi lygiosiomis 1-1.

2016 m. lapkričio 4 d. įvyko draugiškos rungtynės tarp Liuksemburgo ir Farerų Salų rinktinių. Šiose rungtynėse žaidėja pasižymėjo įvarčiu ir išlygino rezultatą, o vėliau liuksemburgietės pelnė dar vieną ir iškovojo pergalę.

Išnašos
-------

1. ↑  2017–2018 m. Dames Ligue 1
2. ↑  2020–2021 m. Dames Ligue 1
3. ↑  2021–2022 m. Dames Ligue 1
4. ↑  Liuksemburgo nacionalinė moterų rinktinė Archyvuota kopija 2021-05-21 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* SOFASCORE
* FLASHSCORE
* SOCCERDONNA
* Globalsportsarchive
| Čangbaišanas |
| --- |
| Sandžiaolongo ežeras ČangbaišaneSandžiaolongo ežeras Čangbaišane |
| **Žemynas** | Azija |
| **Šalys** |  Kinija,  Šiaurės Korėja |
| **Aukščiausias taškas** | Pektusanas, 2745 m |
| **Koordinatės** | 41°43′ š. pl. 128°04′ r. ilg.﻿ / ﻿41.717°š. pl. 128.067°r. ilg.﻿ / 41.717; 128.067Koordinatės: 41°43′ š. pl. 128°04′ r. ilg.﻿ / ﻿41.717°š. pl. 128.067°r. ilg.﻿ / 41.717; 128.067 |
| **Uolienos** | bazaltas |
|  |
|  **Vikiteka** | ČangbaišanasVikiteka |

**Čangbaišanas** (kin. 長白山地, pinyin: *Chángbái Shāndì*) arba **Čangpeksanas** (kor. 장백산맥 = *Changpaksanmaek*) – plokščiakalnis Mandžiūrijoje, Kinijos ir Šiaurės Korėjos teritorijose, aukščiausia Mandžiūrijos-Korėjos kalnų dalis. Aukštis siekia 2745 m (Pektusano ugnikalnis). Masyvas smarkiai paveiktas erozijos, suskaidytas, sudarytas daugiausia iš bazalto. Apaugęs spygliuočių miškais, kedrų giraitėmis.

Čangbaišanas pasižymi neliestos gamtos plotais, vaizdingais kraštovaizdžiais. Čia yra Čangbajaus krioklys, šventasis Tianči ežeras. Kinijos pusėje įsteigtas Longvančuno miško gamtos draustinis, kuriame gyvena reti amūriniai leopardai, amūriniai tigrai, rudieji lokiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 478
Kvarcinis smėlis Frechene, Šiaurės Reino-Vestfalijos regionas
**Kvarcinis smėlis** – smėlis, kuriame yra > 90 % kvarco.

Lietuvoje kvarcinio smėlio yra vendo, kambro, devono, paleogeno, neogeno, kvartero sistemose. Devono kvarcinis smėlis yra viršutinio aukšto Šventosios svitoje (pvz. Anykščių, Ukmergės raj.); kvarcinio smėlio sluoksnių storis 1–5 m. Smėlis pilkšvas ir baltas. Jame vyrauja 0,1–0,4 mm skersmens grūdeliai (vid. 85 %), kvarco yra iki 98 %).

Anykščių apylinkėse yra neogeno kvarcinio smėlio. Jis slūgo po kvartero nuogulomis ten, kur neogeno periodo mioceno ir plioceno laikotarpiais vandens tekmės, ardžiusios vid. devono Upninkų ir viršutinio devono Šventosios svitų smėlingas uolienas, gausiai prinešė kvarco grūdelių ir juos suklostė. Anykščių telkinio klodo storis 1,0–13,8 m. (vid. 4,6–7,2 m); kvartero dangos storis 1,6–13,3 m (vid. 4,2–8,4 m.). Smėlis baltas ir šviesiai pilkas, smulkiagrūdis (82 % sudaro 0,1–0,5 mm skersmens grūdeliai). Kvarcas sudaro 90–99, vid, 97,9 %. Anykščių telkinio balansiniai ištekliai 9,1 mln. t (1985 m.), sodrinamas flotacijos būdu Anykščių statybinių medžiagų kombinato „Kvarco" ceche, tiekiamas stiklo fabrikams ir kt. įmonėms, kurios iš jo gamina langų, baldų ir techn. stiklą, stiklo tarą, kineskopų stiklą, įvairius indus.

Neogeno dar yra ir kitur (Musnininkų, Vilniaus, Turgelių, Druskininkų gręžiniai), tačiau palyginti giliai. Kvartero sistemoje stiklo pramonei tinkamiausias yra senojo aliuvo kilmės. Iki 1983 m. jis buvo kasamas Žemosios Veržės telkinyje ir naudojamas daugiausia stiklo tarai gaminti. Tai vidutingrūdis ir smulkiagrūdis smėlis, kuriame 0,05–0,3 mm skersmens grūdeliai sudaro vidutiniškai 72 %.

Literatūra
----------

* Tarybų Lietuvos enciklopedija, II tomas.
**Kvarta** arba **kvorta** (liet. *ketvirtis*) – mokestis, kuris buvo imamas į valstybės iždą iš Lenkijos ir Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės karališkųjų žemės valdų kariniams reikalams.

Kvartos dydis – 1/4 dalis valdų metinių pajamų. Mokestis Lenkijoje įvestas 1562 m. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės žemėse – 1590 m. Iš pradžių Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės kvarta buvo imama tik tais metais, kada nutardavo Abiejų Tautų Respublikos Seimas. Nuo 1633 m. mokestį pradėta imti kasmet, nes trūko lėšų karo amunicijai įsigyti. XVII a. antroje pusėje buvo surenkama apie 7000 auksinų.

Daugiausia kvartos mokesčio Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės iždas gaudavo iš Žemaitijos, Pinsko ir Ašmenos pavietų (apskričių). Tačiau šių nenuolatinių ir nedidelių karinių pajamų neužtekdavo samdomajai kariuomenei išlaikyti ir kitiems kariniams reikalams. XVIII a. pabaigoje imta rinkti dvigubą kvartą. Mokestis visoje valstybėje panaikintas po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1795 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Antanas Tyla. *Kvarta (mokestis)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 366 psl.
| Tintelių II senosios kapinės |
| --- |
| Kapinių vaizdas iš pietvakarių pusės |
| 

Tintelių II senosios kapinėsTintelių II senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°59′07″š. pl. 21°31′06″r. ilg.﻿ / ﻿55.985222°š. pl. 21.518437°r. ilg.﻿ / 55.985222; 21.518437Koordinatės: 55°59′07″š. pl. 21°31′06″r. ilg.﻿ / ﻿55.985222°š. pl. 21.518437°r. ilg.﻿ / 55.985222; 21.518437 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Kūlupėnų seniūnija |
| Plotas | 0,24 ha |
| Naudotas | XVI–XIX a. |
| Registro Nr. | 24225 |

**Tintelių II senosios kapinės**, vadinamos **Markapais** (valstybės saugoma regioninio reikšmingumo lygmens kultūros vertybė: unikalus kodas - 24225, senas registro kodas - L558) – neveikiančios kapinės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Tinteliuose (Kūlupėnų seniūnija), 0,18 km į rytus nuo kelio Kretinga-Salantai, Kūlupio kairiajame krante.

Vieta
-----

Įrengtos aukštumos šlaite. Netaisyklingo stačiakampio plano, 71 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi ir 35 m pločio ties viduriu. Laidojimo žymių nesimato. Paviršius nelygus, banguotas, žemėja į vakarų pusę. Vakarų pakraštyje kyšo viena eile išsidėstę akmenys, kurie ženklina buvusio akmenų aptvaro vietą. Kapinių šiaurinis galas nukasta eksploatuojant šalia esantį žvyro karjerą. Rytų pakraštyje stovėjo 2 nedideli mediniai kryžiai, kurie išvirtę.

Teritorijos plotas 0,24 ha, perimetras – 213 m.

Istorija
--------

Pasakojama, kad šioje kapinėse seniau buvo laidojami Nasrėnų ir Tintelių kaimų gyventojai. Daug jų čia palaidota XVIII a. pradžioje siautėjusios maro epidemijos metu, todėl kapinės vadinamos Markapiais. Pradėjus mirusiuosius laidoti Kalnalio bažnyčios kapinėse, nuo XIX a. jos nebenaudojamos.

Seniau vietos gyventojai saugojosi kapinių: nekasė jose duobių, nearė šalia žemės, statė kapinėse ąžuolinius kryžius. 1985 m. šiaurinė jų dalis nukasta, duobėse buvo rasta žmonių griaučių, kuriuos darbininkai čia pat užkasė.

1972 m. kapinės (senkapis) registruotos vietinės reikšmės archeologijos paminklų sąraše (AV520), iš kurio 1984 m. išbrauktos kaip ne archeologijos objektas. 1997 m. įrašytos į Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L563), 2005 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Julius Kanarskas. Tintelių kaimo kapinės (Kūlupėnų apyl. Kretingos raj.), 1993. - Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. - F. 4, b. 247. - L. 11-14, 18, 21.
2. ↑  Lietuvos kultūros paminklų sąrašas. - Vilnius, 1973. - P. 250.
3. ↑  Valstybės žinios. - 1998, vas. 7. - Nr. 14. - P. 60
4. ↑  Dėl nekilnojamųjų kultūros vertybių pripažinimo saugomomis. - 2005-04-29.

Nuorodos
--------

* „Tintelių kaimo antrosios senosios kapinės, vad. Markapiais". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2018-02-19.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tintelių II senosios kapinės** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Pelargonium odoratissimum** |
| --- |
| Kvapioji pelargonija (*Pelargonium odoratissimum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Snaputiniai  *( Geraniaceae)* |
| Gentis: | Pelargonija  *( Pelargonium)* |
| Rūšis: | Kvapioji pelargonija  *( Pelargonium odoratissimum)* |

 |

**Kvapioji pelargonija** (*Pelargonium odoratissimum*) – snaputinių (*Geraniaceae*) šeimos augalas, liaudiškai dar vadinamas **jeronimu**. Kilęs iš Pietų Afrikos.

Stiebas išsišakojęs, lankstus. Lapai giliai ir siaurai skiautėti, padengti plaukeliais. Žiedai smulkūs, rožinės spalvos, žydi nuo gegužės iki spalio mėnesio.

Lietuvoje kvapioji pelargonija auginama kaip kambarinė gėlė. Dauginama auginiais ir sėklomis.

Augalas išsiskiria iš kitų pelargonijų stipriu aromatu. Teigiama, kad jis slopina galvos skausmus, valo orą, gerina miegą, atbaido uodus, muses, kandis. Augalo preparatai stabdo kraujavimą, mažina kraujospūdį, tirpdo druskas iš organizmo. Eterinis aliejus naudojamas aromaterapijoje.

Augalo lapija
| Čandlesas |
| --- |
| Čandleso upė Čandleso upė |
| **Ilgis** | 370 km |
| **Ištakos** | Madre de Dioso departamentas |
| **Žiotys** | Purusas |
| **Šalys** | Peru vėliava PeruBrazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Čandlesas |

**Čandlesas** (isp. *Río Chandless*) – upė Peru ir Brazilijoje; Puruso dešinysis intakas (Amazonės baseinas). Prasideda Peru, Madre de Dioso departamente, netoli Jako ištakų. Teka į šiaurės rytus, Brazilijoje teka Akrės valstijos teritorija. Įteka į Purusą ties Tera Nova.

Upė teka pro Aukštutinio Puruso indėnų teritoriją, per Manoel Urbano ir Santa Roza do Puruso savivaldybes. Baseinas gyvenamas labai retai.

Čandlesas pavadintas XIX a. Puruso aukštupio regioną tyrinėjusio anglų keliautojo Viljamo Čandleso garbei.

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Amerika*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Čándlesas.
3. ↑  Mapa Rodoviário Acre. *Ministério dos Transportes*, 2002.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Passiflora edulis** |
| --- |
| Kvapioji pasiflora (*Passiflora edulis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Malpigijiečiai  *( Malpighiales)* |
| Šeima: | Pasifloriniai  *( Passifloraceae)* |
| Gentis: | Pasiflora  *( Passiflora)* |
| Rūšis: | Kvapioji pasiflora  *( Passiflora edulis)* |

 |

**Kvapioji pasiflora** (*Passiflora edulis*) – pasiflorinių (*Passifloraceae*) šeimos augalų rūšis. Kilusi iš Brazilijos, Paragvajaus ir šiaurės rytų Argentinos, dabar auginama daugelyje tropinių kraštų.

Tai sumedėjęs vijoklinis augalas, kurio ūgliai siekia 10 m ilgį. Lapai pražangūs, tamsiai žali, lygūs, triskiaučiai, 5-25 cm ilgio ir pločio. Žiedas 6-8 cm skersmens, pereinantis iš purpurinio į baltą spalvą. Jį sudaro 5 kuokeliai, toks pats taurėlapių ir vainiklapių skaičius. Vaisius – valgoma uoga, maždaug vištos kiaušinio dydžio ir formos, rusvai purpurinės spalvos. Viduje gausu juodų sėklų, kurias supa sultingas, geltonas, želę primenantis minkštimas. Porūšio *flavicarpa* vaisiai geltoni.

Vaisius valgomas šviežias, naudojamas konditerijoje, iš jo spaudžiamos sultys, ruošiami sirupai ir t. t. Šviežiuose vaisiuose yra beta karoteno, kalio, gausu vitamino C.

Kitų kalbų pasifloros pavadinimas *marakuja* kilo iš gvaranių kalbos žodžio *mburucuya*, kilusio nuo *mberu kuja*, kas reiškia „musių veisykla".

* VaisiaiVaisiai
* Vaisiai ant žolėsVaisiai ant žolės
* Flavicarpa porūšis*Flavicarpa* porūšis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Tinklo administratorius** - darbuotojas įmonėje (organizacijoje), atsakingas už kompiuterių fizinės (angl. *hardware*) ir programinės (angl. *software*) įrangos, sudarančios kompiuterių tinklą, palaikymą.

Tinklo administratorius dažniausiai yra atsakingas už tinklo aparatūros įrengimą, konfigūravimą, palaikymą ir stebėjimą. Kompiuterinių tinklų specialistai ar analitikai, skirtingai nuo administratoriaus, labiau gilinasi į tinklo projektavimą ir saugumą, gedimų lokalizavimą ir problemų pašalinimą. Į jų pareigas taip pat įeina kompiuterių tinklo autorizacijos ir atsarginių kopijų darymo (angl. *backup*) palaikymas.

Tinklo administravimas bendrai apima tokius veiksmus, kaip tinklo adresų priskyrimas, maršrutizavimo protokolų ir lentelių parinkimą, taip pat autentikacijos (tapatumo patikrinimo) ir autorizacijos (leidimo naudotis resursais) konfigūravimas, katalogavimas (angl. *directory service*, *DS*). Administravimas apima ir tinklo paslaugų palaikymą individualiuose tinklo įrengimuose, pvz.: tinklo kompiuterių ar spausdintuvų tvarkyklių diegimas ir atnaujinimas. Dažnai tinklo administratoriui tenka ir konkrečių tarnybinių stočių (serverių) palaikymas, pvz.: bylų tarnybinės stotys, VPN (*Virtual Private Network*) tinklų sąsajos (angl. *gateway*), įsilaužimo fiksavimo sistemos (angl. *intrusion detection system*) ir t. t.
**Savanoriško žmonių išnykimo judėjimas** (angl. *Voluntary Human Extinction Movement*, VHEMT) – judėjimas, siekiantis žmonių rūšies išnykimo Žemėje.

Pagrindinė VHEMT idėja teigia, kad Žemė būtų geresnė planeta be žmonių, kad žmonės savo buvimu naikina Žemės biosferą ir ją galima atstatyti tik išnykus žmonėms. Tačiau šis judėjimas nepasisako už žmonių žudymą ar savižudybes, bet skatina žmonių dauginimosi stabdymą. Judėjimo moto: „gyvenkime ilgai ir išmirkime".

Judėjimo steigėjas yra žinomas pseudonimu Les U. Knight.

Organizacijos nariai skirstomi į du lygmenis:

* savanoriai – žmonės, pasiryžę neturėti vaikų visai (ar neturėti daugiau, jeigu jau turi)
* rėmėjai – žmonės, remiantys idėją, kad kiekvieno iš mūsų atsiradimas yra nedovanotinas šiuo metu, tačiau rūšies išnykimas yra pernelyg radikalus.

Savanoriško žmonių išnykimo judėjimas daugiausia paplitęs ekonomiškai turtinguose kraštuose, kur ir taip gimstamumo rodikliai maži, tuo tarpu judėjimas nepaveikia kraštų, kur žmonių daugėja sparčiausiai. Tačiau VHEMT agrumentuoja, kad didžiosios šalys labiausiai naudoja žemės resursus. Transhumanistai kritikuoja judėjimą iš filosofinio požiūrio: tik žmogus yra pajėgus suvokti gamtą, todėl išnykus žmonėms ir pati gamta taptų beprasmė.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Antihumanizmas
* Antinatalizmas
* Mizantropija

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| Turgelių herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2012-01-16* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Turgelių herbas** – Turgelių kaimo ir seniūnijos heraldinis atributas.

Aprašas
-------

Sidabriniame lauke raudonos lūžusios kolonos apatinė dalis, apvyta auksiniais vynuogienojais su auksinėmis kekėmis. 

### Simbolika

* Kolona – teisingumas, geranoriškumas, humanizmas, išmintis ir triumfas. Tai P. K. Bžostovskio idėjų simbolis.
* Vynuogienojai – atgimimas, vaisingumas, gyvybė.
* Sidabrinis skydo laukas – Merkys, tekantis pro Turgelius.
* Raudona lūžusi kolona su aplink ją apsivijusiomis auksinėmis vynuogėmis – istorinio paveldo atgaivinimas ir įprasminimas. S

Istorija
--------

Svarstant galimus Turgelių herbo motyvus, buvo nuspręsta juos susieti su Paulavos Respublika, gyvavusia Turgelių apylinkėse XVIII a. antrojoje pusėje. Žymi visoje Europoje Pavlovo Respublika užėmė vos 3000 ha žemės, tačiau turėjo nuosavą konstituciją, herbą, vėliavą, pinigus, iždą, mokyklą. Pavlovo Respublikos prezidentas Povilas Ksaveras Bžostovskis, veikiamas liberalių idėjų, savo valstiečius baudžiauninkus paleido į laisvę ir išnuomojo jiems žemę už mokestį. Jis rūpinosi valstiečių išsilavinimu, kultūriniu išprusimu, sveikata. P. K. Bžostovskis išleido daugelį knygų ir brošiūrų, buvo geras vertėjas. Pavlovo Respublika gyvavo 30 metų.

Herbą 2012 m. sausio 16 d. patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-928, nors dar 2011 m. gruodžio 29 d. herbas buvo patvirtintas Šalčininkų rajono savivaldybės tarybos sprendimu. Etalono autorius – Juozas Galkus.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Lietuvos miestų, miestelių, kaimų herbai ir vėliavos. Archyvuota kopija 2021-09-01 iš Wayback Machine projekto. Archyvai.lt (tikrinta 2021-09-01).
| Turgelių piliakalnis |
| --- |
|  |
| 

Turgelių piliakalnisTurgelių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°26′47.3″ š. pl. 25°30′19.1″ r. ilg.﻿ / ﻿54.446472°š. pl. 25.505306°r. ilg.﻿ / 54.446472; 25.505306Koordinatės: 54°26′47.3″ š. pl. 25°30′19.1″ r. ilg.﻿ / ﻿54.446472°š. pl. 25.505306°r. ilg.﻿ / 54.446472; 25.505306 |

 |
| Vieta | Šalčininkų rajonas |
| Seniūnija | Turgelių seniūnija |
| Aukštis | 10-15 m |
| Plotas | 65x40 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1965 |
| Registro Nr. | AR166 / 1952 /A1056P |

Turgeliai nuo piliakalnio
**Turgelių piliakalnis su gyvenviete** – piliakalnis Šalčininkų rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Turgelių, Turgelių seniūnija. Pasiekiamas keliu Turgeliai – Akmenynė pavažiavus 1 km nuo Turgelių, už tilto per Merkį pasukus per pievą į dešinę vakarų kryptimi, už 100 m.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Merkio kairiajame krante. Aikštelė trapecinė, platesniu viduriu, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 65 m ilgio, 40 m pločio ties viduriu, 25 m pločio šiauriniame, 35 m - pietiniame gale, 5 m žemesniu šiauriniu galu. Jos pakraščiuose supiltas 1-1,5 m aukščio, 9 m pločio pylimas, kurio 3 m aukščio išorinis šlaitas pietinėje pusėje leidžiasi į 55 m ilgio, 3 m pločio, 1,2 m gylio griovį. Šiauriniame šlaite, 1,5 m žemiau aikštelės yra 20x10 m dydžio terasa. Šlaitai į Merkio slėnį vidutinio statumo, 10-15 m aukščio.

Piliakalnis apardytas arimų, pylimas vakarinėje dalyje iškasinėtas senomis duobėmis, teritorija į pietus nuo piliakalnio nukasta karjero. Dabar jis dirvonuoja.

Tyrimai
-------

1968 m. piliakalnį žvalgė Mokslinė metodinė taryba. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 40900 m². Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 10600 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Papiškių piliakalnis 18 km | Mūrininkų piliakalnis 15 km | Didžiosios Kuosinės piliakalnis 18 km |  |
| Žuklijų II piliakalnis 52 km |  | Paūdronių piliakalnis 7 km |
| Tetervinų piliakalnis 31 km | Sangėliškių piliakalnis 8 km | Kurmelionių piliakalnis 9 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 170 (Nr. 758).

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.108
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 2, p. 430-431.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Turgeliai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Temperatūra (reikšmės).*
**Savaiminio užsiliepsnojimo temperatūra** (angl. *self-inflammation temperature*, *autoignition temperature*, *kindling point*) – minimali medžiagos temperatūra, kuriai esant medžiagos užsiliepsnoja be uždegimo šaltinio (liepsnos ar kibirkšties) poveikio.

Dujoms tai mažiausia jų temperatūra, kurioje jų molekulės gauna pakankamai energijos, kad imtų reaguoti su deguonimi be uždegimo šaltinio poveikio.

Esant šiai temperatūrai nedujinė medžiaga išskiria degius garus ir dujas, ir šių molekulių temperatūra (šiluminė energija) pakankama, kad molekulės imtų reaguoti su oro deguonimi išskirdamos šilumą. 

Popieriaus savaiminio užsiliepsnojimo temperatūra, lygi +233 °C, o Farenheito skalėje – 451 °F, gerai žinoma iš populiaraus Rėjaus Bredberio romano „451º Farenheito" pavadinimo, nors iš tikrųjų popieriaus užsiliepsnojimo temperatūra priklauso nuo popieriaus gamyboje panaudotų žaliavų, popieriaus storio ir kai kurių kitų savybių.

Dujų mišinio temperatūra, kurioje jis savaime užsiliepsnoja, mažesnė esant didesniam slėgiui arba deguonies koncentracijai.

Kai kurių medžiagų savaiminio užsiliepsnojimo temperatūros
----------------------------------------------------------

| Medžiaga | Savaiminio užsiliepsnojimo temperatūra |
| --- | --- |
| trietilboranas | -20 °C |
| baltasis fosforas | 34 °C |
| anglies disulfidas | 100 °C |
| popierius | ~ 233 °C |
| benzinas | 257 °C |
| magnis | 473 °C |
| butanas | 500 °C |
| vandenilis | 571 °C |

Taip pat skaitykite
-------------------

* Užsiliepsnojimo temperatūra
* Pliūpsnio temperatūra
* Savaiminis žmogaus užsidegimas
**Nanne Ruuskanen**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Nanne Ruuskanen |
| Gimimo data | 2001 m. gruodžio 19 d. (20 metų) |
| Gimimo vieta | Suomija |
| Ūgis | 1xx cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | KuPS |
| **Numeris** | 2 |
| **Pozicija** | gynėja |
| Profesionalūs klubai\* |
| 20182019– | Suomija „Pallokitso"Suomija KuPS | 03 0(0)77 0(5) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2019 | Suomija Suomijos WU-19 | 1 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. rugpjūčio 17 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022 m. rugpjūčio 17 d.. |

**Nanė Ruskanen** (g. 2001 m. gruodžio 19 d.) – suomių futbolininkė, gynėja. Viena iš Nanne Ruuskanen seserų Nelli Berg yra žaidusi profesionalų futbolą Italijoje. Kitos seserys irgi žaidė futbolą.

Karjera
-------

Futbolą pradėjo žaisti gimtinėje. Pirmąsias rungtynes ​​lygoje sužaidė 2018 m. sezone „Pallokitso" komandoje.

Nuo 2019 m. atstovavo „Kuopio Palloseura". 2019 m. liepos 6 d. prieš Turku Palloseura pelnė pirmą įvartį lygos rungtynėse. 

2021 m. sezone pasižymėjo tris kartus. Su KuPS tapo šalies čempione.

2022 m. rugpjūčio 18 d. EEFA čempionių lygos atrankos rungtynėse prieš Lietuvos čempiones FC Gintra pasižymėjo įvarčius ir svariai prisidėjo prie Suomijos klubo pergalės. Po jos įvarčio 28 minutę rezultatas tapo 1-0.

Pasiekimai
----------

su **KuPS**
* **Čempionė**: 2021 m.

Rinktinės
---------

Atstovavo Suomijos merginų WU-19 rinktinei. 

2019 m. rungtyniavo WU-19 rinktinės sudėtyje rungtynėse prieš Lietuvos WU-19. Šiose rungtynėse pasirodė startinėje sudėtyje ir 65 min. buvo pakeista. Suomės sutriuškino lietuvaites rezultatu 9-0.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  2021 m. sezonas
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

* Soccerway duomenų bazė (Apie žaidėją)
* FLASHSCORE (apie žaidėją)
* SOFASCORE (apie žaidėją)
* SOCCERDONNA (apie žaidėją)
* KuPS oficialioje svetainėje
* kansallinenliiga.fi svetainėje
* Globalsportsarchive
**Julija Kiršienė** (g. 1974 m. rugsėjo 2 d. Charkove) – teisininkė, teisėtyrininkė civilistė, Mykolo Romerio universiteto (MRU) ir Vytauto Didžiojo universiteto (VDU) Teisės fakultetų profesorė, VDU Teisės fakulteto dekanė, buvusi notarė ir advokatė.

Biografija
----------

Nuo 1992 m. iki 1996 m. VDU Ekonomikos ir vadybos fakultete baigė ekonomikos bakalauro, nuo 1996 m. iki 1999 m. – VDU Teisės institute – komercinės teisės magistro, 2003 metais MRU Teisės fakultete – teisės doktorantūros studijas. 2003 m. balandžio 14 d. LTU apgynė socialinių mokslų teisės krypties daktaro disertaciją iš civilinės teisės srities tema „Finansinio turto problema nuosavybės teisės doktrinoje ir teisinėje praktikoje".

Nuo 1996 iki 2000 m. „Senukų prekybos centras" tiekimo ir marketingo vadybininkė, komercijos direktoriaus pavaduotoja. Nuo 2000 iki 2006 metų advokatė. Nuo 2005 m. MRU docentė, nuo 2006 m. iki 2010 m. notarė, nuo 2008 m. VDU Teisės fakulteto direktoriaus pavaduotoja mokslo reikalams, civilinės teisės (Bendroji bei specialioji dalys) dėstytoja I ir II kurso VDU TF studentams. Nuo 2008 m. rugsėjo 1 d. – VDU Teisės f. dekanė. Nuo 2010 m. rugsėjo mėn. VDU profesorė.

Ištekėjusi.

Moka anglų, rusų, ispanų bei vokiečių kalbas.

Darbai
------

* Julija Kiršienė, Vytautas Pakalniškis, Ramutė Ruškytė, Pranciškus Vitkevičius, etl. al. Civilinė teisė. 2007, Vilnius;
* Julija Kiršienė, Vytautas Pakalniškis, Ramutė Ruškytė, Pranciškus Vitkevičius. Civilinė teisė, Bendroji dalis, I tomas, 2004, Vilnius;
* Julija Kiršienė, Leonas Virginijus Papirtis, Egidijus Baranauskas, Inga Karulaitytė – Kvainauskienė, Daina Petrauskienė. Civilinė teisė, Bendroji dalis, II tomas, 2005, Vilnius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Julija Kiršienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-12-27.
2. ↑  Lietuvos mokslo potencialas Archyvuota kopija 2015-02-15 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  VDU TF tinklalapis (lietuvių k.)
4. ↑  Julija Kiršienė[neveikianti nuoroda] (CV; PDF)
**Nanis di Bankas** (it. *Nanni di Banco*, apie 1380–1421 m.) – italų skulptorius iš Florencijos.

Biografija
----------

Nanis di Bankas gimė apie 1380 m. Florencijoje. Jo tikrasis vardas buvo Džovanis, sutrumpintas į Nanį. Jo tėvas Antonijus di Bankas buvo skulptorius ir dirbo kartu su Nikola d'Arecu Florencijos katedroje. Pirmasis žinomas Nanio užsakymas buvo natūralaus žmogaus dydžio pranašo Izaijo skulptūra, kuri pastatyta vakariniame katedros fasade. Ši skulptūra yra gotikinio stiliaus. Vėliau Nanis dirbo *Orsanmichele* bažnyčiai Florencijoje. Jo reikšmingiausiu kūriniu yra keturių šventųjų statulų grupė šiai bažnyčiai. Nanis di Bankas apibūdinamas pereinamojo laikotarpio iš gotikos į renesansą skulptoriumi. Jis dirbo kartu su Donatelu, bet nežinant aiškios jo darbų chronologijos sunku pasakyti, ar jis, ar Donatelas pirmasis pradėjo naudoti klasikinio meno bruožus. Jo keturių šventųjų statulos modeliuotos pagal sen. Romos senatorių statulų pavyzdį, šventieji pavaizduoti su romėniškomis togomis. Paskutiniu Nanio užsakymu laikomas apie 1414 m. pradėtas Mergelės Marijos paėmimo į Dangų reljefas, kurį, manoma, užbaigė Luka dela Robija, buvęs Nanio mokiniu. Šis reljefas yra Mandorlos vartuose Florencijos katedros šiaurinėje pusėje. Nanis di Bankas mirė 1421 m. Florencijoje.

Darbų galerija
--------------

* Keturi šventieji Keturi šventieji
* Šv. Eligijus Šv. Eligijus
* Mergelės Marijos paėmimo į Dangų reljefas Mergelės Marijos paėmimo į Dangų reljefas
* Jaunas pranašas Jaunas pranašas

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nanni di Banco** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Encyclopaedia Britannica, 2008
* treccani.it
* Oxford Reference
| **Brachiones** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Graužikai  *( Rodentia)* |
| Šeima: | Peliniai  *( Muridae)* |
| Pošeimis: | Smiltpelės  *( Gerbillinae)* |
| Gentis: | Prževalsko smiltpelės  *( Brachiones)* |

 |

**Prževalsko smiltpelės** (*Brachiones*) – pelinių (*Muridae*) šeimos graužikų gentis, kurioje vienintelė rūšis – **Prževalsko smiltpelė** (*Brachiones przewalskii*). Nugara šviesiai pilka, gelsva arba smėlio spalvos. Kojos ir pilvas šviesios spalvos. Uodega tamsiai geltona. Kūnas 8-9,5 cm, uodega 7-8 cm ilgio. Uodega apaugusi tankiais plaukais. Ausys mažos. Priekinių galūnių nagai ilgi. Letenų pagalvelės apaugusios plaukais.

Rūšis paplitusi šiaurės vakarų Kinijos dykumose ir Mongolijoje (Gobio dykumoje).

Nuorodos
--------

* Archyvuota kopija 2006-05-19 iš Wayback Machine projekto. rūšies aprašymas rusų k.
Ant Nanseno apdovanojimo įrašyta norv. *Nestekjærlighet er realpolitikk* (*Altruizmas yra tikra politika*)
**Nanseno pabėgėlių apdovanojimas** (angl. *Nansen Refugee Award*) – Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių komisaro valdybos (UNHCR) teikiamas kasmetinis humanitarinis apdovanojimas už ypatingus nuopelnus, dirbant su priverstinai perkeltais žmonėmis. Gali būti apdovanojami atskiri žmonės, grupės ar organizacijos. Suteikiant šį apdovanojimą, pagerbiami jo įkūrėjo, Norvegijos delegato Tautų Sąjungoje Fritjofo Nanseno darbai, atkreipiamas dėmesys į laureatų atkaklumą ir stiprybę priešiškomis sąlygomis, prisidedama prie UNHCR ir šios organizacijos partnerių palaikymo.

Nanseno pabėgėlių premija įsteigta 1954 m. Premijos laureatams yra skiriama 100 000 JAV dolerių investicijai į jų atliekamus gyvybiškai svarbius darbus.

Laureatai
---------

Pirmoji premijos laureatė 1954 m. buvo JAV pirmoji ledi Eleonora Ruzvelt.

* Apdovanojimą 2015 m. pelnė pabėgėlė iš Afgaistano Aqeela‘i Asifi už savo nepailstančias pastangas suteikti išsilavinimą šimtams pabėgėlių mergaičių Pakistane.
* 2016 m. apdovanojimas įteiktas Graikijos gelbėtojų komandai ir Efi Latsoudi, PIKPA kaimelio pabėgėliams įkūrėjai. Šiuo apdovanojimu pagerbti ir įvertinti savanoriai, kurie per pabėgėlių krizę išgelbėjo tūkstančius gyvybių ir padėjo pabėgėliams pasiekti saugų prieglobstį Graikijos krantuose.
* 2017 m. apdovanojimas skirtas mokytojui Zannah Mustapha iš Nigerijos, steigusiam mokyklas pabėgėliams vaikams ir našlaičiams karinio konflikto paveiktoje Borno valstijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nanseno pabėgėlių apdovanojimas Archyvuota kopija 2017-10-06 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Graikijos savanoriams įteiktas Nanseno pabėgėlių apdovanojimas

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nanseno pabėgėlių apdovanojimas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
**Julijona Jakubynaitė** (1925 m. kovo 12 d. Čiurlionyse, Simno valsčiuje – 2018 m. rugpjūčio 2 d. Babtuose) – Lietuvos agronomė daržininkė, biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija
----------

1953 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1993 m. biomedicinos mokslų daktarė.

1953–1961 m. dėstė Rietavo žemės ūkio technikume. 1961–1966 m. Kretingos žvėrininkystės ūkio agronomė. 1966–1999 m. dirbo Sodininkystės ir daržininkystės institute. Mokslinio darbo kryptis – žalumyninių daržovių agrotechnika ir sėklininkystė.

Bibliografija
-------------

* Gūžinės salotos šiltadaržiuose, 1975 m.
* Daržovių auginimo šiltnamiuose technologijos, 1979 m.
* Salotų sėklų auginimas, 1993 m.
* Daržovės ir prieskoniniai augalai, su kitais, 1993 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Julijona Jakubynaitė. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2018-08-01. Nuoroda tikrinta 2022-08-27.
2. ↑  *Julijona Jakubynaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 486 psl.
Koordinatės: 55°41′13″š. pl. 24°00′38″r. ilg.﻿ / ﻿55.687029°š. pl. 24.01059°r. ilg.﻿ / 55.687029; 24.01059


| Birželių dvaras |
| --- |
|   |
| Vieta | Birželiai, Sidabravo seniūnija,Radviliškio rajonas |

**Birželių dvaras** – dvaras, esantis Birželiuose, Sidabravo seniūnijoje (Radviliškio rajone), jau visai prie ribos su kaimyniniu Panevėžio rajonu, netoli Kiršino upelio.

Dvaro sodybos fragmentai − medinis vienaaukštis ponų namas su drožiniais išpuoštu įėjimu, akmens mūro klojimas su mūro ornamentais dekoruotu fasadu, keli tvartai, kumetynas, malūno liekanos.

Pokariu kolūkis dvarvietę transformavo, pristatydamas naujų statinių, kurie disonuoja su senaisiais.

Galerija
--------

* Akmuo su dubeniu svirno sienoje
* Oficina
* Tvartas
* Apgriuvę pastatai

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Birželių dvaras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Ingrida Semaškaitė. „Lietuvos dvarai". Enciklopedinis žinynas. – Vilnius, „Algimantas", 2010. // psl. 1–512
Nanseno pasas
**Nanseno pasas** – pasas, tarptautinis laikinas identifikacinis asmens dokumentas, patvirtinantis asmens be pilietybės (apatrido) ar pabėgėlio tapatybę.

Istorija
--------

1921 m. rugpjūčio mėnesį Tautų Sąjungos konferencijoje buvo nuspręsta paskirti Tautų Sąjungos Vyriausiąjį pabėgėlių komisarą. Juo tapo Norvegijos delegatas Tautų Sąjungoje dr. Fritjofas Nansenas. Jis, siekdamas padėti rusų pabėgėliams, po 1917 m. Spalio perversmo palikusiems tėvynę, įsteigė specialų dokumentą – pabėgėlių identifikacinę kortelę, kuri pradėta vadinti „Nanseno pasu". Ši kortelė buvo pripažinta 52 pasaulio šalyse. Dr. Fritjofas Nansenas organizavo pabėgėlių perkėlimą ir priėmimą po 1922 m. Turkijos ir Graikijos karo, dalyvavo paramos operacijose 1924 m. perkeliant armėnų kilmės asmenis iš Sirijos. Vėliau Nanseno pasas buvo suteikiamas ir kitiems asmenims, tapusiems nacionalizmo, rasizmo ar totalitarinio persekiojimo aukomis – 1928 m. asirams, 1935 m. Saro žemės gyventojams.

1925 m. dalis Tautų Sąjungos Vyriausiojo pabėgėlių komisaro personalo buvo perkelta į Tautų Sąjungos Tarptautinę darbo organizaciją, jos darbuotojai padėdavo pabėgėliams ir perkeltiems asmenims integruotis užsienyje. 1931 m. buvo įkurtas Tarptautinis Nanseno pagalbos pabėgėliams biuras. 1938 m. F. Nanseno biuro veikla įvertinta Nobelio taikos premija.

Pasas
-----

Nanseno pasas 1922–1946 m. galiojo 1922 m. 1924 m. 1926 m. ir 1928 m. Ženevos konvencijas pasirašiusiose valstybėse, Tautų Sąjungos narėse. Pasą vienerių metų laikotarpiui išduodavo valstybė, kurios teritorijoje apsistodavo apatridas ar pabėgėlis, ne dėl savo kaltės nebegalintis gauti savo kilmės šalies galiojančio asmens ar kelionės dokumento. Nanseno pasas buvo pripažįstamas tarptautiniu mastu ir suteikdavo teisę išvykti į užsienį.

1946 m. Nanseno pasą pakeitė Londono kelionių dokumentas ir 1951 m. Jungtinių Tautų Ženevos konvencijos dėl pabėgėlių statuso (ją Lietuva ratifikavo 1997 m.) pagrindu išduodamas kelionės dokumentas.

Iš viso 1922–1946 m. išduota apie 450 000 Nanseno pasų. Lietuvoje Nanseno pasas 1924–1939 m. buvo naudojamas Klaipėdos krašte, jį išduodavo Klaipėdos krašto gubernatorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dovilė Gailiūtė. Nanseno pasas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 42 psl.