| Nemirseta |
| --- |
| Vietovė prijungta prie miesto 1958 m. |
| [[Vaizdas:Nemirsetos gelbejimo stotis2011.jpg|{{#if:|270px]]Buvusi Nemirsetos laivų gelbėjimo stotis |
|  |
| 

NemirsetaNemirseta

 |
| 55°52′34″š. pl. 21°04′05″r. ilg.﻿ / ﻿55.876°š. pl. 21.068°r. ilg.﻿ / 55.876; 21.068﻿ (Nemirseta) |
|  |
| **Apskritis** | Klaipėdos apskrities vėliava Klaipėdos apskritis |
| **Savivaldybė** | Palangos savivaldybės vėliava Palangos savivaldybė |
|  |
| 

| Vietovardžio kirčiavimas  (1 kirčiuotė)  |
| --- |
|
| *Vardininkas:* | Nẽmirseta |
| *Kilmininkas:* | Nẽmirsetos |
| *Naudininkas:* | Nẽmirsetai |
| *Galininkas:* | Nẽmirsetą |
| *Įnagininkas:* | Nẽmirseta |
| *Vietininkas:* | Nẽmirsetoje |

 |
|  |
| **Istoriniai pavadinimai** | vok. *Nimmersatt* |

**Nemirseta** – gyvenvietė Palangos miesto savivaldybėje, pačiuose miesto pietuose. Yra senoji Nemirsetos laivų gelbėjimo stotis (XIX a. pabaiga), poilsiavietė, paplūdimys, apžvalgos aikštelė, automobilių kempingas, išlikęs rekonstruotas kurhauzo pastatas (stovi nuo XV a. minimos karčemos vietoje). Yra moreninis kyšulys į jūrą. Į pietus nuo gyvenvietės yra Pajūrio regioninis parkas, įsteigtas Nemirsetos kraštovaizdžio draustinis. Nemirsetoje yra įsikūrusi Palangos karinė įgula. Ryčiau nuo Nemirsetos yra etnografinės Anaičių senosios kapinės.

Nedidelė dalis Nemirsetos kaimo buvo Klaipėdos rajone (Nemirseta).

Etimologija
-----------

Nemirseta žiemą
Vietovės pavadinimas kilęs iš asmenvardžio *Nemira* ir kuršių kalbos žodžio *seta* – „kiemas". Pavadinimą suteikė kuršininkai, gyvenę čia iki 1944 metų. XX a. 1-ojoje pusėje buvo vartojamas ***Nemerzatės*** pavadinimas. Dar ankstyvuoju sovietmečiu ji buvo žinoma kaip ***Nimerzatė***, bet vėliau nusistovėjo ***Nemirseta***.

Su vietovės pavadinimu yra susijęs žinomas vokiečių posakis „Nimmersatt, wo das Reich sein Ende hat" – „Nemirseta, tai vieta kur baigiasi Reichas (Vokietija)" (vok. *nimmer* – „niekada" + *satt* – „sotus", kaip aliuzija į didelį ekspansinį apetitą). Vietovė buvo šiauriausia Vokietijos imperijos gyvenvietė prieš I pasaulinį karą.

Istorija
--------

Nemirseta ir jos apylinkės 1880 m. Vokietijos reicho žemėlapyje
Minima nuo XV a. Tai viena seniausių pajūrio vietovių, jau VIII–XIII a. priklausiusių Palangos prekybiniam centrui. XIII a. Nemirseta atiteko Vokiečių ordinui. 1422 m. kaimas tapo pasienio punktu. Nuo 1434 m. minima karčema, įsikūrė pasienio sargybos būstinė.

Nuo XVIII a. 2-osios pusės veikė pašto įstaiga, vadinta *Immersatt*. 1773 m. įsteigta pradinė mokykla, pastatytas vėjo malūnas. Nuo XIX a. 3-ojo dešimtmečio ėmė kurtis kurortas. Čia XIX a. pabaigoje pastatyti vasarnamiai, veikė viešbutis-karčema, pasienio muitinės punktas, apie 1870–1890 m. įkurta Nemirsetos laivų gelbėjimo stotis. Vasarnamiai buvo pastatyti jūros pakrantėje, prie pagrindinio kelio stovėjo viešbutis, XX a. 1-ojoje pusėje vadintas Kurhauzu. Valstiečių sodybos išsidėstė į rytus nuo pagrindinio kelio – arčiau pasienio su Lietuva. Pakrantės ruožas XIX a. 1-ojoje pusėje užsodintas pušynais, kurie saugojo gyvenvietę nuo jūros vėjų.

1926 m. kaime gyveno 197 gyventojai. 1958 m. rugsėjo 29 d. Nemirseta prijungta prie Palangos.

Sovietmečiu Nemirsetos centre įsikūrė karinis dalinys, vasarnamiai buvo nugriauti, Kurhauzas rekonstruotas, pastatytos kareivinės, gyvenamųjų namų kariškiams kompleksas. Nemirsetoje likęs rekonstruotas Kurhauzo pastatas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aldonas Pupkis, Marija Razmukaitė, Rita Miliūnaitė. Vietovardžių žodynas. – Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. ISBN 5-420-01497-1. // (internetinis leidimas) [sudarytojai Marija Razmukaitė, Aldonas Pupkis]. ISBN 978-9955-704-23-2.
2. ↑  Jāņa sēta Map Publishers Ltd (2003). „Lietuvos autokelių atlasas, 1 : 200 000" (Map). – Ryga. p. 114. `{{cite map}}`: Missing or empty `|title=` (pagalba) (atlaso žemėlapiuose teritorijų ribos pateiktos pagal VĮ „Registrų centras" 2003-07-01 duomenis)
3. ↑  Senoji laivų gelbėjimo stotis Nemirsetoje. Archyvuota kopija 2023-06-19 iš Wayback Machine projekto. Krastogidas.lt (tikrinta 2023-06-19).

* *Nemirseta*. Mūsų Lietuva, T. 4. – Bostonas: Lietuvių enciklopedijos leidykla, 1968. – 663 psl.