recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Andrius Kardišauskas** |
| --- |
| Gimė | 1893 m. balandžio 15 d.Rusija Kelminė, Sasnavos valsčius, Marijampolės apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1974 m. lapkričio 27 d. (81 metai)Lietuva Marijampolėje |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos darbo federacija |

**Andrius Kardišauskas** (1893 m. balandžio 15 d. Kelminė, Sasnavos valsčius, Marijampolės apskritis, Rusijos imperija – 1974 m. lapkričio 27 d. Marijampolėje) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi privačiai. 1914 m. įstojo į Marijampolės „Žiburio" gimnaziją, bet po metų, Marijampolę užėmus vokiečiams, mokslai nutrūko.

1919 m. vienas Lietuvos darbo federacijos kūrėjų. Kandidatavo į Steigiamąjį Seimą Marijampolės rinkiminėje apygardoje. Į Steigiamąjį Seimą pateko 1921 m. balandžio 5 d. vietoj atsistatydinusio Vinco Katiliaus. Buvo Lietuvos darbo federacijos frakcijos, įėjusios į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką, narys. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo, 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo atstovas.

1926 m. ėmė ūkininkauti Rūdžiuose. 1946 m. už atsisakymą stoti į kolūkį ištremtas į Kazachstaną. Po metų paleistas, grįžo į Lietuvą. 1949 m. išrinktas Černiachovskio kolūkio (centras – Mokolai) pirmininku, bet jam neleista eiti šių pareigų, surengti nauji rinkimai. Vėliau dirbo šio kolūkio brigadininku, paukščių fermos vedėju.

Literatūra
----------

* Kardišauskas Andrius, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 28.
* Kardišauskas Andrius, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1957, t. 10, p. 536.
* Veilentienė A. Kardišauskas Andrius, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 183–184.
* Veilentienė A. Kardišauskas Andrius, Lietuvos Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis, Vilnius, 2007, p. 310–311.
* Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sudarytojai A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, Vilniaus pedagoginio universiteto leidykla, 2006, ISBN 978-9955-20-146-5.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
| **Andrius Graičiūnas** |
| --- |
|  |
| Andrius Graičiūnas ir Jonas Šliūpas 1936 metais |
| Gimė | 1870 m. spalio 31 d.Rusija Pajuodupė, Kupiškio valsčius, Rusijos imperija |
| Mirė | 1952 m. rugsėjo 9 d. (81 metai)Jungtinės Amerikos Valstijos Palatinas, JAV |
| Vaikai | Vytautas Andrius Graičiūnas |
|  |
| Veikla | gydytojas, JAV lietuvių bendruomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Ilinojaus universiteto Medicinos mokykla |

**Andrius Liucijonas Graičiūnas** (1870 m. spalio 31 d. Panevėžio apskr. Kupiškio vlsč. Pajuodupėje – 1952 m. rugsėjo 9 d. Palatine (Čikagos priemiestis), JAV) – vienas pirmųjų JAV lietuvių gydytojų, bendruomenės veikėjas.

Biografija
----------

Baigė Liepojos gimnaziją, mokslus tęsė Kauno kunigu seminarijoje, iš kurios buvo pašalintas. Mokėsi farmacijos, dirbo vienoje iš Maskvos vaistinių. Priklausė *Maskvos lietuvių studentų draugijai*. 1889 m. išvyko į JAV. Dirbo pas fermerius ir anglių kasyklose, o 1894 m. persikėlė į Čikagos 18–tą koloniją, kur įsidarbino tautiečio Ališausko vaistineje. 1900 m. baigė Ilinojaus universiteto Medicinos mokyklą ir įgijo gydytojo licenziją. Vertėsi gydytojo praktika. 

Aktyviai dalyvavo tautiečių bendruomenės veikloje: kartu su Jonu Šliūpu organizavo Lietuvių mokslo draugystę ir buvo išrinktas jos sekretoriumi. Priklausė liberalios krypties Lietuvių susivienijimui Amerikoje, buvo Čikagos 36–osios kuopos steigėju ir pirmininku. Be to, dalyvavo Tėvynės mylėtoju draugijoje, Lietuvių socialistų sąjungoje, Lietuvių etninėje draugijoje, Amerikos lietuvių Rymo katalikų federacijoje ir kt. organizacijų veikloje. Jis įėjo ir į Čikagos lietuvių draugijų sąjungos valdybą. Amerikos lietuvių daktarų draugijos steigejas, 1912 m. dalyvavo jos pirmajame susirinkime.

1901 m. jo vaistinėje sušauktas „Aušros" draugijos susirinkimas, kuriame gyd. A. L. Graičiūnas buvo išrinktas pirmininku (draugija šelpė mokslo siekusią lietuvių inteligentiją). 1917 m. gydytojo pastangomis Čikagoje buvo įsteigtas Liaudies universitetas „Žinyčia", kuris nebuvo populiarus ir greitai užsidarė. 1894 m. buvo tarp laikraščio „Naujoji Gadynė" steigėjų, 1921–1925 m. faktiškai redagavo žurnalą „Gydytojas". Čikagoje suorganizavo pirmą lietuvišką vaidinimą, dainavo „Birutės" chore. Palaikė ryšius su tėviškėnais ir rinko lėšas *Liaudies namų* statybai Kupiškyje, įsteigė laisvamanių kapines.

Sūnus Vytautas Andrius Graičiūnas (1898–1952) – vienas žinomiausių pasaulio vadybos mokslo pradininkų, tarpukario Lietuvos vadybos mokslo teoretikas ir praktikas.

Bibliografija
-------------

* Sveikata arba tiesus ir trumpas kelias į sveikatą: pamatinės žinios is anatomijos, fizijologijos ir hygijenos: rankvedis pradinėms mokykloms ir plačiajai liaudžiai žinynas / sutaisė dr. A.L. Graičiunas – Chicago, Ill.: turtas ir spauda „Kataliko", 1911

Šaltiniai
---------

* Lietuviai gydytojai Amerikoje XX šimtmetyje 1900–1912 // www.aidai.eu
* Andrius Liucijonas Graičiūnas // www.kupiskiovb.lt
**UK Albums Chart** – Jungtinėje Karalystėje parduodamų albumų statistiką agreguojantis ir ją kas savaitę atnaujinantis sąrašas. Albumų pardavimai skaičiuojami tiek pagal fizines ir skaitmenines kopijas, tiek pagal muzikos perdavimo srautu paslaugas teikiančių platformų perklausas. 

Pirmą kartą pardavimų sąrašai imti publikuoti 1956 m. liepos 22 d. ir iki pat šios dienos kiekvieną penktadienį yra atnaujinami organizacijos „Official Charts Company". Top 5 iš pateiktų pardavimų duomenų taip pat yra transliuojama per „BBC Radio 1" stotį, o „UKChartsPlus" naujienlaiškyje pateikiama net Top 200 albumų. Nuo 1989 m. pasikeitė tvarka dėl Top 100 ir albumų, laikytinų hitais, iš sąrašo pašalinus muzikos rinkinių albumus (angl. *compilation*), todėl liko Top 75.

Tam, kad albumas patektų į sąrašą, jis turi būti tinkamos trukmės ir kainos. Privalo būti daugiau nei 3 kūriniai arba bendra trukmė turi būti ne trumpesnė kaip 20 minučių. Taip pat albumas negali būti klasifikuojamas kaip biudžetinis – toks albumas paprastai kainuoja tarp 30 pensų ir 3,75 svarų sterlingų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Warwick, Neil; Kutner, Jon; Brown, Tony (2004). The Complete Book of the British Charts: Singles and Albums. London: Omnibus Press. ISBN 1-84449-058-0
2. ↑  "UKChartsPlus Home Page". Ukchartsplus.co.uk.
3. ↑  "Rules for Chart Eligibility: Albums" (.PDF formatu). Official Charts Company (2015-03-01)
| **Jonas Karutis** |
| --- |
| Gimė | 1900 m. kovo 23 d.Jovaišai, Ramygalos valsčius |
| Mirė | 1943 m. balandžio 11 d. (43 metai)Kaunas |
| Sutuoktinis (-ė) | Julija Gražytė |
| Vaikai | Gediminas Konstantinas, Rimgaudas Voldemaras Saulius |
|  |
| Veikla | savanoris, karo invalidas, politinis veikėjas |
|  |
| Alma mater | 1935 m. Vytauto Didžiojo universitetas |

**Jonas Karutis** (1900 m. kovo 23 d. Jovaišuose, Ramygalos valsčius – 1943 m. balandžio 11 d. Kaune) – Lietuvos savanoris, karo invalidas, politinis veikėjas.

Biografija
----------

Vos vienuolikmetis Jonas liko be motinos, augo su broliu ir seserimi. 1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919 m. rugpjūčio 31 d. Lietuvos kovose su bolševikais prie Dauguvos buvo sunkiai sužeistas, neteko vienos akies, tačiau grįžo į tarnybos vietą tęsti kovos. Tarnaudamas Panevėžio atskirajame batalione, kovojo su bermontininkais, bolševikais ir lenkais. Už kovinius nuopelnus apdovanotas I laipsnio ir II laipsnio Vyčio kryžiais.

1919 m. rudenį paleistas į atsargą, nuo 1922 m. dirbo Karo muziejuje. 1923 m. Klaipėdos sukilimo dalyvis, buvo apdovanotas Klaipėdos išvadavimo medaliu. Vienas Lietuvos karo invalidų „Vyčių brolijos" steigėjų, 1923–1930 m. ir 1933–1935 m. jos valdybos pirmininkas. 1928–1931 m. ir 1933–1935 m. Savanorių sąjungos sekretorius.

Prisidėjo prie 1926 m. gruodžio 17 d. perversmo organizavimo ir vykdymo. Vėliau – pusiau legalios sukarintos organizacijos „Geležinis vilkas" Centrinės Kauno kuopos vadas, kurį laiką redagavo voldemarininkų laikraštį „Tautos kelias". 1929 m. ir 1934 m. už dalyvavimą voldemarininkų veikloje ištremtas į Panevėžio apskritį, gyveno Ramygaloje. 1932–1934 m. faktinis laikraščio „Tautos balsas" redaktorius ir leidėjas. 1935 m. baigė Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą ir tapo diplomuotu literatu-žurnalistu. 1935 m. spalio 25 d. suimtas ir karinio tribunolo už sąmokslą prieš valdžią nuteistas mirties bausme. Vėliau bausmė pakeista katorga iki gyvos galvos, 1938 m. balandžio 18 d. dėl ligos iš kalėjimo paleistas į laisvę.

Sovietams okupavus Lietuvą, 1940 m. liepos 12 d. NKVD suimtas, 1941 m. balandžio 23 d. Ypatingojo pasitarimo nuteistas 8 metams nelaisvės, apkaltintas veikęs prieš darbo liaudį ir revoliucinį judėjimą. Prasidėjus SSRS-Vokietijos karui, 1941 m. birželio 23 d. iš Kauno kalėjimo išlaisvintas, gydėsi Vokietijos ligoninėse. Per nacių okupaciją 1941 m. liepos-rugsėjo mėn. Lietuvių nacionalistų partijos laikinasis vadas. Mirė nuo plaučių vėžio, palaidotas Ramygalos kapinėse. 1989 m. reabilituotas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nemirtingas Lietuvos kariuomenės kūrėjas savanoris J. Karutis // Respublika, 2010-06-12
2. ↑  *Jonas Karutis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. - 513 psl.
|  |
| --- |
| Sent Andruso universitetas |
| Sent Andruso universiteto oficialus logotipas |
| Įkurtas | 1410-1413 |
| Tipas | Visuomeninis |
| Rektorius | Srđa Popović |
| Darbuotojų | 1 804 (iš jų – 817 mokslo darbuotojai) |
| Studentų | 6 808 |
| Doktorantai | ND |
| Vieta | Sent Andrusas, Škotija |
| Svetainė | www.st-andrews.ac.uk |

**Sent Andruso universitetas** (angl. *University of St Andrews*) – seniausias universitetas Škotijoje, įkurtas 1410-1413 metais. Jis yra trečias pagal senumą universitetas tarp anglų kalbą vartojančių šalių. Universitetas įsikūręs Sent Andruse. Tai vienas iš prestižiškiausių universitetų visoje Didžiojoje Britanijoje. Sent Andruso universitete studijuoja studentai iš daugiau kaip 100 pasaulio valstybių (tarp jų ir iš Lietuvos).

Fakultetai
----------

Universitetas padalintas į keturis akademinius fakultetus, kuriuos administruoja dekanai:

* Menų,
* Religinių tyrinėjimų,
* Medicinos,
* Tiksliųjų mokslų.

Reputacija
----------

Šiuo metu, pagal *Sunday Times Good* 2006 m. universitetų reitingus, universitetas vertinamas, kaip pats geriausias universitetas Škotijoje ir patenka tarp dešimties geriausių Didžiosios Britanijos mokslo institucijų.

Ryšiai su JAV
-------------

Universitetas palaiko glaudžius ryšius su JAV. Maždaug 15 proc. universitetą baigusių studentų buvo kilę iš JAV. Trys JAV nepriklausomybės aktą (1776 m.) pasirašę asmenys (James Wilson, John Witherspoon, Benjamin Franklin) studijavo šiame universitete.
**Gintaras Baltrūnas** (1957 m. liepos 25 d. Vilniuje – 2011 m. kovo 24 d.) – Lietuvos chemikas, habilituotas daktaras, profesorius.

Biografija
----------

1975 m. baigė Vilniaus 16-ąją vidurinę mokyklą, 1980 m. baigė Vilniaus universiteto Chemijos fakultetą. 1985 m. suteiktas chemijos daktaro laipsnis, nuo 2002 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras, profesorius. Stažuotės: 1995 m. ir 1996 m. Kylio universitetas, 1996 m. 1998 m. 2004 m. 2006 m. Mainco mikrotechnikos institutas (Vokietija).

1995–1998 m. 1999–2005 m. ir nuo 2006 m. Vilniaus universiteto Chemijos fakulteto Fizikinės chemijos katedros vedėjas. 2002–2006 m. Vilniaus universiteto Senato narys.

Tyrimų sritys – ligandų chemosorbcija, elektrocheminių reakcijų modeliavimas, jų mechanizmas ir kinetika, adsorbcija, paviršinė polimerizacija. Mokslo darbų sąraše – per 60 mokslinių darbų, iš jų 30 straipsnių recenzuojamuose žurnaluose, 3 patentai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gintaras Baltrūnas. Curriculum Vitae
2. ↑  *Gintaras Baltrūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 776 psl.
| Sarė*Saare maakond* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Estijos vėliava Estija |
| **Administracinis centras** | Kuresarė |
| **Savivadybės** | 3 |
| **Vadovas** | Kaido Kaasik |
|  |
| **Gyventojų** (2021 m.) | 31 292 |
| **Plotas** | 2 938 km² |
| **Tankumas** (2021 m.) | 11 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | EE-74 |
|  |
| **Tinklalapis** | www.saaremaa.ee |
|  **Vikiteka** | SarėVikiteka |

Kalio krateris
**Sarės apskritis** (est. *Saare maakond*) – viena iš 15 Estijos apskričių, esanti šalies vakaruose. Apskritį sudaro Saremos, Muhu, Ruhnu, Abrukos, Vilsandės ir kitos mažesnės aplinkinės salelės. Administracinis centras – Kuresarė (Saremoje).

Geografija ir klimatas
----------------------

Salos kalvotos, į Baltijos jūrą leidžiasi glintu. Apskrities teritorija miškinga.

Salos yra vidutinio klimato juostoje. Klimatas jūrinis. Būdingos šiltos vasaros ir švelnios žiemos. Stiprūs vėjai lemia greitas oro permainas, rudenį ir žiemos mėnesiai gausiai lyja. Metinė oro temperatūra 6 °C. Liepos-rugpjūčio mėnesiais vidutinė daugiametė temperatūra svyruoja nuo +11 ° C naktį iki +22 ° C dieną. Šalčiausias mėnuo salose – vasaris, kai vidutinė tempratūra siekia -5 ° C. Kritulių per metus iškrenta apie 509 mm.

Susisiekimas
------------

Salas galima pasiekti keltu iš Virtsu į Muhu, kuri yra sujungta keliu su Sarema. Kuresarėje yra oro uostas, į kurį vyksta reguliarūs reisai iš Talino. Į Ruhnu galima patekti keltu, sezono metu ten taip pat skrenda lėktuvais iš Pernu ir Saremos. Kitos salos pasiekiamos keltais iš Saremos.

Gyventojai
----------

Apskritis užima 11 vietą Estijoje pagal gyventojų skaičių. Dauguma gyventojų gyvena Saremos salos pakrantėse. Dauguma gyventojų estai, tačiau yra švedų. Vienintelis miestas – Kuresarė.

Administracinis skirstymas
--------------------------

Į Sarės apskritį įeina trys savivaldybės: Saremos valsčius, Muhu valsčius ir Ruhnu valsčius.

Iki 2017 m. savivaldos reformos Sarės apskrityje buvo šios savivaldybės:
**Miestų savivaldybės**

* 1 Kuresarė

**Kaimų savivaldybė**

* 2 Kihelkona
* 3 Laimjala
* 4 Leisis
* 5 Vakarų Sarė (Lenė Sarė)
* 6 Muhu
* 7 Mustjala
* 8 Orisarė
* 9 Pihtla
* 10 Pioidė
* 11 Ruhnu
* 12 Salmė
* 13 Torgu
* 14 Valjala

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
* 
* Ruhnu medinė bažnyčiaRuhnu medinė bažnyčia
* Miško kelias SaremojeMiško kelias Saremoje
* Istoriniai pastatai prie Kuresarės miesto centroIstoriniai pastatai prie Kuresarės miesto centro
* 
*

Nuorodos
--------

1. ↑  ESTONIA: Counties, Cities and Towns, *citypopulation.de*
2. ↑  Climate Saaremaa, meteoblue.com Tikrinta 2020-12-27.
3. ↑  Destinations, Tallinna Lennujaam. Tikrinta 2020-12-27.
4. ↑  Flying to the islands in Estonia, Visitestonia.com Tikrinta 2020-12-27.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REstijos apskritys |
| --- |
|  |
| 
Harju · Hyju · Jerva · Jegeva · Lenė · Pernu · Pelva · Rapla · Rytų Viru · Sarė · Tartu · Vakarų Viru · Valga · Viljandis · Veru | Estija |

 |
| Stančių II senovės gyvenvietė |
| --- |
|  |
| 

Stančių II senovės gyvenvietėStančių II senovės gyvenvietė

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°48′43″š. pl. 21°10′08″r. ilg.﻿ / ﻿55.81202°š. pl. 21.168935°r. ilg.﻿ / 55.81202; 21.168935Koordinatės: 55°48′43″š. pl. 21°10′08″r. ilg.﻿ / ﻿55.81202°š. pl. 21.168935°r. ilg.﻿ / 55.81202; 21.168935 |

 |
| Vieta | Klaipėdos rajonas |
| Seniūnija | Kretingalės seniūnija |
| Plotas | 1,5 ha |
| Naudotas | III tūkst. pr. m. e. – I tūkst. |
| Registro Nr. | 32326 |

**Stančių II senovės gyvenvietė** (valstybės saugomas nacionalinio reikšmingumo lygmens kultūros paveldo objektas: unikalus kodas – 32326) – senovės gyvenvietė šiaurės vakarinėje Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Stančiuose (Kretingalės seniūnija), 0,47 km į pietryčius nuo kelio  **168**  Klaipėda–Kretinga , Dangės dešiniajame krante.

Vieta
-----

Įrengta aukštumoje. Teritorija netaisyklingos trapecijos plano, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 210 m ilgio ir 78 m pločio, dirbama. Anotacinio ženklo nėra.

Teritorijos plotas – 1,5 ha.

Tyrimai
-------

2007 m. išaiškino ir tyrė Linas Tamulynas. Aptiktas iki 1 m storio III tūkst. pr. m. e. – I m. e. tūkst. kultūrinis sluoksnis su stulpaviečių, ūkinių duobių, židinių, neaiškios paskirties duobių liekanomis, lipdyta virveline, grublėta, lygiu paviršiumi keramika.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Linas Tamulynas. Senovės gyvenviečių Jogučių (Spirkių) kapinyno aplinkoje tyrimai. – Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2007 metais. – Vilnius, 2007. – P. 107, 109–110

Nuorodos
--------

* Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2007 metais
* Stančių senovės gyvenvietė II, Klaipėdos r. sav. Stančių k. (Kretingalės sen.). – Kultūros vertybių registras
**Jonas Karys-Kareckas** (1903 m. kovo 4 d. Skėriuose, Žaslių valsčius – 1984 m. kovo 26 d. Bridžporte, JAV) – Lietuvos ir JAV lietuvių visuomenės veikėjas, ekonomistas, žurnalistas, numizmatas.

Biografija
----------

1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris, 1919–1920 m. dalyvavo Lietuvos nepriklausomybės kovose, buvo sužeistas. Po karo bendradarbiavo nepriklausomos Lietuvos spaudoje. 1930–1935 m. dirbo Finansų ministerijoje. 1936–1939 m. Kauno monetų kalyklos vedėjas.

1939–1940 m. Vilniaus miesto savivaldybės direktorius. Prekybos mokykloje Vilniuje dėstė politinę ekonomiją ir pinigų teoriją. 1939 m. baigė ekonomiką Vytauto Didžiojo universitete.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją, Rozenheimo (Bavarija) lietuvių bendruomenės vicepirmininkas, Lietuvos Raudonojo Kryžiaus pirmininkas, Jungtinių Tautų pagalbos ir atkūrimo administracijos (UNRRA) pareigūnas. 1948 m. atvyko į JAV. Vienas Bridžporto lietuvių bendruomenės apylinkės steigėjų. Nuo 1954 m. bendradarbiavo Lietuvių enciklopedijoje. Parašė atsiminimų.

Bibliografija
-------------

* Nepriklausomos Lietuvos pinigai, 1953 m.
* Senovės lietuvių pinigai, 1959 m.
* Numizmatika, enciklopedinis žodynas, 1970 m.

Įvertinimas
-----------

* 1960 m. „Aidų" mokslo premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvių Enciklopedija, XI, 17 psl.
2. ↑  *Jonas Karys-Kareckas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 442 psl.
| **Gintaras Balčiūnas** |
| --- |
| Lietuvos teisingumo ministras |
| Gimė | 1964 m. balandžio 2 d. (59 metai) |
| Lietuvos teisingumo ministras |
|  |
| Veikla | teisininkas, verslo teisės advokatas, buvęs politikas, Lietuvos teisingumo ministras |
|  |
| Alma mater | 1989 m. Vilniaus universitetas |

**Gintaras Balčiūnas** (g. 1964 m. balandžio 2 d.) – teisininkas, verslo teisės advokatas, buvęs politikas, Lietuvos teisingumo ministras.

Biografija
----------

1989 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete Gintaras Balčiūnas baigė vienpakopes (vientisąsias) teisės studijas, jam buvo suteiktas teisininko kvalifikacinis laipsnis.

Gintaras Balčiūnas buvo prokuratūros tarnautojas, Panevėžio miesto tarybos teisės patarėjas (1990–1993 m.), Panevėžio privatizacijos komisijos pirmininkas (1992–1993 m.), vėliau – advokatų kontoros teisininkas, advokatas, teisingumo viceministras (1998–1999 m.).

Nuo 1998 m. MRU TF dėstytojas. Šiuo metu Gintaras Balčiūnas yra advokatų kontoros ,,Balčiūnas ir Grajauskas" partneris. Gintaras Balčiūnas buvo vienas verslo teisės advokatų kontoros *Jurevičius, Balčiūnas ir Bartkus* steigėjų bei vadovų. Teisingumo ministras 9 ir 10-ame Vyriausybės kabinetuose (nuo 1999 m. birželio iki 2000 m. spalio).

Įstatymų ir kitų teisės aktų, reglamentuojančių turto arešto tvarką, nuostatoms išnagrinėti ir reikiamų teisės aktų (jų pakeitimų) projektams parengti darbo grupės vadovas nuo 1998 m. lapkričio 16 d.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Infolex" portalo informacija tic.lt
2. ↑  Teisingumo ministerija Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto. (biografiniai duomenys)
3. ↑  LR MP 1998 m. lapkričio 16 d. potvarkis Nr. 370


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Vytautas Pakalniškis** | **Lietuvos teisingumo ministras**1999 - 2000 | Po to:**Gintautas Bartkus** |
| Saskatūnas*Saskatoon* |
| --- |
|        |
| *Saskatūnas naktį* |
|  |
| 

SaskatūnasSaskatūnas

52°07′0″ š. pl. 106°39′0″ v. ilg.﻿ / ﻿52.11667°š. pl. 106.65000°r. ilg.﻿ / 52.11667; 106.65000﻿ (Saskatūnas)Koordinatės: 52°07′0″ š. pl. 106°39′0″ v. ilg.﻿ / ﻿52.11667°š. pl. 106.65000°r. ilg.﻿ / 52.11667; 106.65000﻿ (Saskatūnas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Kanados vėliava Kanada |
| **Provincija** | Saskačevanas Saskačevanas |
|  |
| **Meras** | Don Atchison |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 246 376  |
| **Plotas** | 144 km² |
| **Tankumas** (2016) | 1 711 žm./km² |
| **Altitudė** | 481,5 m |
|  |
| **Tel. kodas** | 306 |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Saskatūnas |

**Saskatūnas** (pranc. ir angl. *Saskatoon*) – miestas Kanados pietuose, Saskačevano provincijoje, prie Pietų Saskačevano upės. 246,3 tūkst. gyventojų (2016). Saskatūnas yra daugiausiai gyventojų turintis miestas Saskačevano provincijoje, nors provincijos administracinis centras yra Redžainos miestas.

Saskatūnas dažnai vadinamas „Tiltų miestu", nes per Pietų Saskačevano upę yra pastatyti septyni tiltai.

Saskatūno pavadinimas kilo iš kri kalbos žodžio *Mis-sask-quah-toomina*, kuris reiškia uogos pavadinimą.

Istorija
--------

Pirmieji nuolatiniai gyventojai Saskatūne apsigyveno 1883 m. tačiau dėl blogo derliaus ir įvykusio vietinių gyventojų sukilimo prieš Kanados valdžią kaimas augo lėtai.
Saskatūno miestas susidarė 1906 m. susijungus trims kaimams: Saskatūnui, Nutanai ir Riverdeilui. Miesto teisės suteiktos tais pačiais metais.

1906 m. mieste jau gyveno 4500 žmonių.

Išnašos
-------

1. ↑  „Saskatoon". *Encyclopedia Britannica*. Nuoroda tikrinta 2021-07-19.
2. ↑  A. Margaret Sarjeant; et al. „Saskatoon". *The Canadian Encyclopedia*. Nuoroda tikrinta 2021-07-19.

Nuorodos
--------

* Saskatūno miesto oficiali svetainė **(**angl.**)**
* Saskatūnas: miesto informacija turistams **(**angl.**)**
**Aleksandras Kaunas**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1985 m. gegužės 8 d. (37 metai) |
| Gimimo vieta | Tomskas, Rusija |
| Ūgis | 2,11 m |
| Svoris | 111 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | vidurio puolėjas |
| NBA naujokų birža |
| 2010 m. | 58 šaukimu,Seattle SuperSonics |
| Profesionalūs klubai |
| 2008-20152015-2016 | Maskvos CSKAKlivlando Cavaliers |  |
| Šalies rinktinė |
| 2010-2015 | Rusija Rusija |  |
|  |

**Aleksandras Olegovičius Kaunas** (rus. *Александр Олегович Каун*; 1985 m. gegužės 8 d.), paprastai vadinamas **Saša Kaunu** – Rusijos krepšininkas, rungtyniavęs vidurio puolėjo pozicijoje. Rusijos rinktinės žaidėjas.

Baigęs mokyklą pagal mainų programą išvyko į JAV. Jaunystėje žaidė Florida Air akademijos komandoje. Vėliau žaidė Kanzaso, Diuko ir Mičigano universitetų komandose. 2008 m. su Kansas Jayhawks laimėjo NCAA čempionatą. 2008 m. naujokų biržoje 58 šaukimu pakviestas į NBA, Seattle SuperSonics klubą. Tačiau teisės į žaidėją perduotos Cleveland Cavaliers klubui. Tačiau NBA žaidėjas nežaidė ir savo profesionalo karjerą pradėjo Maskvos CSKA, su kuria pasirašė trejų metų kontraktą. Su „Cavaliers" 2016 m. tapo NBA čempionu, nors klube žaidė nedaug.

2010 m. Saša Kaunas pakviestas į Rusijos rinktinę, su kuria dalyvavo 2010 m. pasaulio čempionate Turkijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| **Jonas Jučas** |
| --- |
|  |
| 2011 m. |
| Gimė | 1952 m. birželio 11 d. (70 metų)Kaune |
| Motina | Marija Kajackaitė |
| Sutuoktinis (-ė) | Architektė Audra Jučienė |
| Vaikai | Indrė Jučaitė-Sarneckienė(1980-09-05–2023-01-06) |
|  |
| Alma mater | KPI (1970–1972)J. Gruodžio mokykla (1972–1976) LVK (1982)
 |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
|  LDK Gedimino medalis |

**Jonas Jučas** (g. 1952 m. birželio 11 d. Kaune) – Lietuvos choro dirigentas; kultūros, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1970 m. baigė J. Aleksonio viduriniąją mokyklą. 1970–1972 m. studijavo Kauno politechnikos institute. 1972–1976 m. studijavo ir baigė Kauno J.Gruodžio aukštesniosios muzikos mokyklos teorijos ir kompozicijos klasę. 1982 m. baigė Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakulteto chorinio dirigavimo katedrą, įgijo kultūros ir švietimo darbuotojo kvalifikaciją, choro dirigento kvalifikaciją.

1968–1991 m. vadovavo meno saviveiklos kolektyvams (pvz. big byto grupėms „Dainiai", „Gėlės"), rengė koncertines programas Lietuvoje ir užsienyje, kūrė muzikines kompozicijas. Dirbo Kauno valstybiniame lėlių teatre muzikinės dalies vedėju, dalyvavo įkuriant bei dvejus metus dirbo Valstybiniame jaunimo simfoniniame orkestre, vėliau – Kauno filharmonijoje vyriausiuoju administratoriumi.

Nuo 1977 m. dirbo pedagoginį darbą Kauno 22-oje, o vėliau 37-oje vid. mokyklose.

1991 m. Kaunas Jazz įkūrėjas ir meno vadovas, Pažaislio muzikos festivalio konsultantas, televizijos laidų apie džiazą autorius (90-aisiais), Kauno džiazo klubo pirmininkas. Lietuvoje ir užsienyje skaitė paskaitas vadybos klausimais. Dirbo pedagoginį darbą J. Naujalio muzikos gimnazijoje, vėliau (iki 2004 m.) LMTA Kauno fakulteto lektorius.

1996–1998 m. Kauno savivaldybės Kultūros skyriaus vedėjas. 1998–2000 m. Kauno apskrities viršininko administracijos Kultūros skyriaus vyriausiasis specialistas.

2000 m. ir 2002 m. išrinktas Kauno miesto tarybos nariu. 2000–2004 m. Seimo narys. 2005 m. Kauno miesto savivaldybės mero patarėjas. 2006–2008 m. LR Keturioliktosios Vyriausybės kultūros ministras. 2009–2010 m. LR Seimo pirmininko pirmojo pavaduotojo R. Šukio patarėjas. 2010–2012 m. LR Sveikatos apsaugos ministro R. Šukio patarėjas.

2012–2013 m. VšĮ JJJAZZ ekspertas-konsultantas. 2013 m. Init TV vadovo pavaduotojas.

2013 m. gruodžio 11 d. – 2015 m. balandžio 16 d. Kauno m. savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas.

Apdovanojimai
-------------

* 2006 m. Gedimino ordino medalis
* 2004 m. Baltijos asamblėjos medalis
* 2008 m. Al Merito ordinas Didysis kryžius (Argentina),
* 2007 m. Medalis „Croatian Culture" (Kroatija)

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. 1 2 3 4  *Jonas Jučas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Papildymų tomas. – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015
5. ↑
6. ↑


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Vladimiras Prudnikovas** | **Lietuvos kultūros ministras**2006–2008 m. | Po to:**Remigijus Vilkaitis** |
Koordinatės: 57°22′44″š. pl. 22°36′02″r. ilg.﻿ / ﻿57.378861°š. pl. 22.600444°r. ilg.﻿ / 57.378861; 22.600444

Sasmakos alko liepa|  
Sasmakos alko liepa. Priekyje senovinė patranka |
| Vieta | Valdemarpilis, Latvija Latvija |
| Rūšis | mažalapė liepa |
| Aukštis | 25 m |
| Amžius | ~247 m.(1770 m.) |
| Apimtis | 8,05 m |

**Sasmakos (Valdemarpilio) alko liepa** (latv. *Sasmakas Elku liepa*) – storiausia liepa Latvijoje, saugomas gamtos paminklas. Medis auga šalies šiaurės vakaruose, Talsų savivaldybėje, Valdemarpilyje, Sasmakos dvaro parke.

Istorija
--------

Pasak Gunčio Eniņio, gamtos paminklų tyrinėtojo, Valdemarpilio dendrologinis stebuklas buvo įrašytas į archeologinių paminklų sąrašą kaip saugomas kultinis medis. Rašytiniuose šaltiniuose Sasmakos alko liepa pirmą kartą paminėta Karlo Vango 1937 m. kelių žemėlapyje „Turistinis maršrutas Talsų rajone". 1967 m. rudenį siautęs uraganas nulaužė trečdalį medžio šakų, kamiene atsivėrė didelės drevės. 1969 m. medis buvo išmatuotas, o šią informaciją paskelbė dendrologas Raimondas Činovskis. 2010 m. pavasarį nulūžusi didelė 5 m aukščio šaka krisdama aplaužė apatines liepos šakas. 

2014 m. rudenį išmatuota liepos kamieno apimtis 8,65 m (0,30 m nuo kamieno pagrindo). Latvijos gamtos paveldo svetainėje skelbiama kamieno apimtis 8,05 m. Paskaičiuota, kad medis galėjo būti pasodintas apie 1770 m.

Duomenys
--------

* Medžio rūšis – mažalapė liepa (*Tilia cordata* M.)
* Kamieno apimtis – 8,05 m
* Medžio aukštis – 25 m
* Lajos projekcija – 320 m²
* Šakų ilgis – iki 12 m
* Amžius – apie 247 metai

Taip pat skaityti
-----------------

* Liepa „Motinėlė" – storiausia Lietuvoje.
* Alkų ąžuolas

Galerija
--------

* Šalia dvaro rūmaiŠalia dvaro rūmai
* Liepa su ilgomis šakomisLiepa su ilgomis šakomis
* Priekyje senovinės patrankos vamzdisPriekyje senovinės patrankos vamzdis
* Informacinė lentaInformacinė lenta
* Po žiemosPo žiemos
* KamienasKamienas

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sasmakos alko liepa** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. 1 2 3  Guntis Eniņš. Nezināmā Latvija. Rīga : Lauku Avīze, 2015. 270.—273. lpp. ISBN 978-9934-15-079-1.
2. ↑  Latvijos gamtos paminklai. Sasmakos alko liepa[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Carl Maria von Weber
**Karlas Marija fon Vėberis** (**Carl Maria von Weber** 1786–1826) – Vokiečių kompozitorius, dirigentas, vokiečių romantinės operos pradininkas.

Biografija
----------

Gimė muzikų šeimoje, kompozitorius mokėsi Miunchene, Vienoje, Manheime bei Darmštate. Jo tėvai dirbo klajojančioje operinėje trupėje, kartu su jais, Veberis susipažino su teatrų žiūrovų ir klausytojų skoniu, psichologija, scenos reikalavimais. Tai vėliau buvo naudinga kuriant operas. 1804 m prasidėjo savarankiškas kompozitoriaus gyvenimas. Jis dirbo įvairiuose Vokietijos dvaruose kapelmeisteriu, dirigentu ir muzikos mokytoju, apvažinėjo daugybę vietų ieškodamas palankių sąlygų darbui.

1817 m. Veberis atvyko į Drezdeną. Čia praėjo pats veikliausias ir kūrybingiausias jo gyvenimo laikotarpis. Drezdene jis vadovavo vokiečių operos teatrui, sukūrė nacionalinę romantinę operą „Laisvasis Šaulys". 1816 m, iškart po to kai vedė operos dainininkę Karoliną Brand, Veberis sukūrė vokalinį ciklą balsui „4 temperamentai". 1821 m Berlyno teatro atidarymo proga pastatė savo romantinę operą „Laisvasis šaulys", kuri atnešė pirmąją didelę sėkmę scenoje. Jis sukūrė operos kompoziciją („Euriantė" 1823 m), kurios idėja pasinaudojo ir Vagneris. Kitos Vėberio operos-„Pėteris Šmolis" (1803 m), „Silvana" (1810 m), „Abu Hasanas" (1811 m), „Oberonas" (1826 m) sulaukė mažesnės sėkmės.
Jo simfonijos, uvertiūros, koncertai fortepijonui bei klarnetui, taip pat kamerinė bei fortepijoninė muzika, atvirkščiai, muzikantų mėgstami ir šiandien. 1826 m. Londone kompozitorius mirė. Po 15 metų perlaidotas Drezdene.

Kūryba
------

### Opera „Laisvasis šaulys"

Tai pati vertingiausia Veberio opera. Operos premjera 1821 m Berlyne virto istoriniu įvykiu. Premjera praėjo su milžinišku pasisekimu, žiūrovai pajuto naujos nacionalinės operos dvasią. Opera sukurta pagal liaudies pasaką, kurioje iškeliama idėja – gėrio triumfas prieš blogį.

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Medžiotojas Maksas myli girininko dukterį Agatą. Jos ranką jis laimės tada, jei šaudymo varžybose pasirodys geriausiu šauliu. Kitas medžiotojas Kasparas siūlosi jam padėti. Jis žino kaip gauti taikliąją, užburtąją kulką. Reikia nueiti į Vilkų tarpeklio slėnį pas velnią Samuelį ir užrašyti jam savo sielą. Maksas su viskuo sutinka. Varžybų dieną jis stebuklingąją kulką šauna į taikinį, bet kulka pakrypsta ir pataiko į Kasparą. Kyla sąmyšis ir Agata nualpsta. Staiga pasirodo atsiskyrėlis, kuris praneša, kad Kasparo mirtis tai bausmė jam už nuodėmes. Maksui atleista, bet Agatos ranką jis gaus tik po metų.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Carl Maria von Weber** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Lailos viršukalnė |
| --- |
| Kalno vaizdasKalno vaizdas |
| **Aukštis** | 6095 m |
| **Žemynas** | Azija |
| **Šalys** | Pakistano vėliava Pakistanas |
| **Kalnynas** | Karakorumas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Lailos viršukalnė

  |
| **Koordinatės:** | 35°35′28″ š. pl. 76°24′19″ r. ilg.﻿ / ﻿35.59111°š. pl. 76.40528°r. ilg.﻿ / 35.59111; 76.40528Koordinatės: 35°35′28″ š. pl. 76°24′19″ r. ilg.﻿ / ﻿35.59111°š. pl. 76.40528°r. ilg.﻿ / 35.59111; 76.40528 |

**Lailos viršukalnė** – viršukalnė Karakorume, Mašerbrumo masyve, prie Hušės slėnio; stūkso šiaurės Pakistane (Gilgitas-Baltistanas). Kalnas žymus savo adatos formos viršukalne, jo šiaurės vakarinio šlaito posvyris yra 45° ir tęsiasi ~1500 m. Kalno aukštis ginčytinas, skirtingi duomenys nurodo 6200, 6614 m, dabar pripažįstamas aukštis 6096 m išmatuotas japonų kartografų. Kalno pavadinimas reiškia „mylimiausioji".

Kalnas įkopimas labai sunkiai, manoma, kad į jį įkopė tik 2 ekspedicijos (7 žmonės). Pirmieji įkopė britai Simon Yates, Sean Smith ir Mark Miller (1987 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑
| ***Laikas gyventi ir laikas mirti*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | A Time to Love and a Time to Die |
| Kilmės šalis |  Vokietija JAV |
| Režisierius | Douglas Sirk |
| Scenaristas (-ai) | Orin Jannings |
| Vaidina | John GavinLiselotte PulverKlaus KinskiErich Maria Remarque |
| Metai | 1958 |
| Žanras | karinė drama |
| Pagal knygą | Erich Maria Remarque„Laikas gyventi ir laikas mirti" |
| Trukmė | 132 min. |
| Kalba | anglų ir vokiečių |
| **IMDb įrašas** |

**Laikas gyventi ir laikas mirti** (angl.  *A Time to Love and a Time to Die*) – 1958 m. sukurtas romantinis karinis filmas pagal to paties pavadinimo Erich Maria Remarque romaną, nominuotas Oskarui ir Auksinio gaublio apdovanojimams. Pats knygos autorius filme taip pat atliko nedidelį vaidmenį.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Greberis ir profesorius Polmanas
Kapralas Ernstas Greberis grįžta trumpų atostogų iš fronto į tėvynę. Deja, karas jau ir čia paliko savo žymę, kasdien vyksta bombardavimai, jo tėvų namas sugriautas ir niekas nežino kur jie dabar yra. Beieškodamas artimųjų, Ernstas užklysta į gydytojo Kruzės namus. Pastarasis taip pat dingęs, tačiau bute gyvena jo duktė Elizabeta, su kuria jiedu buvo pažįstami vaikystėje. Per keletą dienų, kurias Ernstas praleidžia beieškodamas tėvų, tarp jo ir Elizabetos įsiplieskia meilė ir jiedu susituokia, tačiau atostogos baigiasi ir jis priverstas grįžti į frontą…

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* John Gavin – Ernstas Greberis
* Liselotte Pulver – Elizabeta Kruzė
* Jock Mahoney – Imermanas
* Don DeFore – Hermanas
* Keenan Wynn – Roiteris
* Erich Maria Remarque – profesorius Polmanas
* Klaus Kinski – gestapo leitenantas

Apdovanojimai
-------------

* Oskaras (nominacija) – geriausias garsas
* Auksinis gaublys (nominacija) – Best Film Promoting International Understanding
* Berlyno kino festivalis – Auksinio lokio nominacija
| **Šventasis Florijonaslot. *Florianus*** |
| --- |
|  |
| Mirė | 304 m. |
|  |
| Veikla | katalikų šventasis. |
|  |
|  **Vikiteka** | Šv. Florijonas |

**Šventasis Florijonas** (lot. *Florianus*, m. apie 304 m.) – katalikų šventasis.

Globėjas
--------

Šv. Florijonas Raguvos herbe
Šv. Florijonas laikomas susijusių su ugnimi profesijų globėju: ugniagesių, kepėjų, kalvių, metalurgų, kaminkrėčių. Taip pat buvo paskelbtas Aukštutinės Austrijos (kur gimė) ir Lenkijos Karalystės (kur atsidūrė jo palaikai) globėju. Šv. Florijono diena tradiciškai minima pagal Katalikų bažnyčios kalendorių gegužės 4 d. pagal pravoslavų - gegužės 17 d.

Ugniagesių globėjas
-------------------

Pagal legendą, Šv. Florijonas, vadovaudamas karių būriui, vienu kibiru vandens užgesino degantį kaimą. Šv. Florijono kultas atgijo XIX–XX a. ieškant globos gaisrų, katastrofų bei epidemijų atvejais. Daugelyje Europos šalių Šv. Florijono dienos proga buvo rengiamos šventės visuomenei, organizuojami ugniagesių pasirodymai. 

Siekiant priminti penkių liepsnose žuvusių ugniagesių pasiaukojimą (Australijoje, 1998 m. gruodžio 2 d.) pirmą kartą viso pasaulio ugniagesių bendruomenėse 1999 m. sausio 4 d. buvo pagerbtas žuvusių ugniagesių atminimas. Vėliau buvo nutarta suderinti šią atminimo dieną su Šv. Florijono diena. 

Siekiant priminti Lietuvos gyventojams apie ugniagesių pasiaukojantį darbą bei nevaldomos ugnies keliamą pavojų, ugniagesių globėjo Šv. Florijono diena, minima gegužės 4 d. 2014 m. įrašyta į Atmintinų dienų įstatymą.

Skulptūroje
-----------

Šv. Florijono paminklas Plateliuose
*Taip pat žr. Sąrašas:Šv. Florijono paminklai Lietuvoje.*
Šv. Florijono skulptūrėlė buvo dedama prie trobų pastatytuose koplytstulpiuose. Tikėta, kad jis saugo namus nuo gaisro, todėl vaizduojamas gesinantis bažnyčią bei namą. Skulptūrėlės labiau paplitusios Žemaitijoje. Jos statomos miestuose ir miesteliuose nuo gaisro ir ugnies apsisaugoti.

Nuorodos
--------

* Senoji lietuvių skulptūra, Šv. Florijonas
* International Firefighters’ Day, Tarptautinė ugniagesių diena
* Atmintina paskelbta ugniagesių globėjo šv. Florijono diena Archyvuota kopija 2014-05-02 iš Wayback Machine projekto. Vilniaus diena
| **Šv. Elena (Flavija Julija Elena)** |
| --- |
|  |
| Cima da Conegliano (1459−1517) paveikslas |
| Gimė | 248 m.Drepanonas, Bitinija |
| Mirė | 330 m. rugpjūčio 18 d. (~82 metai)Nikomedija, Bitinija |
| Sutuoktinis (-ė) | Konstancijus I Chloras |
| Vaikai | Konstantinas Didysis |
| Šventasis |
| Šventė | Rugpjūčio 18 d. |
| Globoja | Frankfurtą prie Maino, Bazelį |

**Šv. Elena** (kitaip – **Flavija Julija Elena, Elena Augusta, Elena Konstantinopolietė**; g. ~248/250 m. Drepanone – m. 330 m. rugpjūčio 18 d. Nikomedijoje, Bitinijoje) – imperatorienė, imperatoriaus Konstantino Didžiojo motina, katalikų ir stačiatikių bažnyčių šventoji.

Monetos su Elenos atvaizdu
Šv. Elenos skulptūra ant Vilniaus arkikatedros stogo.
Gimė smuklininko šeimoje. Apie 271 m. tapo Romos imperijos karininko Flavijaus Valerijaus Aurelijaus Konstancijaus žmona arba konkubine, 272 m. vasario 27 d. Najise pagimdė sūnų Flavijų Valerijų Aurelijų Konstantiną. Apie 292 m. vyras dėl politinės karjeros ją metė ir vedė Romos imperatoriaus Maksimijano dukrą Teodorą, o po metų tapo Romos imperatoriumi.

Sekdama sūnumi, Elena 313 m. pasikrikštijo. Ji pasižymėjo dosnumu vargšams, dalino išmaldas alkstantiems, rūpinosi išankstiniu kalinių išlaisvinimu, tremtinių sugrįžimu. Jos prašymu sūnus Konstantinas I išleido įstatymus, garantuojančius valstybės rūpinimąsi našlėmis, našlaičiais, pamestinukais, belaisviais ir kaliniais. Jos rūpesčiu buvo pastatyta Šv. Kryžiaus bazilika Romoje, Apaštalų bazilika Konstantinopolyje, Kristaus Gimimo bazilika Betliejuje, Kristaus Karsto bazilika Jeruzalėje, Kristaus Dangun įžengimo bazilika Alyvų kalne prie Jeruzalės.

Sūnus Konstantinas I motiną labai gerbė, 326 m. išrūpino jai imperatoriškųjų rūmų dvariškės Augustos titulą, jos atvaizdą kaldino ant monetų, o gimtąjį motinos miestą pavadino *Elenapoliu*.

Elena mėgo piligrimines keliones, aplankė Palestiną ir kitas ankstyvosios krikščionybės vietas. Tradiciškai tvirtinama, kad Palestinoje ji atliko kasinėjimus, kurių metu atrado Kristaus kapavietę ir Šventąjį kryžių, ant kurio buvo nukryžiuotas Kristus. Kryžiaus relikvijas atgabeno į Romą ir padėjo savo statytoje Šv. Kryžiaus bazilikoje.

Elena mirė Nikomedijoje. Jos kūnas buvo nugabentas į Romą ir palaidotas šalia Šv. Petro ir Marcelijaus bazilikos specialiai pastatytame mauzoliejuje, purpuro sarkofage (dabar jis yra Vatikano muziejuje). Už nuopelnus krikščionybei, jos kultas plačiai išplito. Stačiatikių bažnyčioje Šv. Elena ir jos sūnus Konstantinas prilyginti apaštalams.

Katalikai Šv. Eleną mini rugpjūčio 18 d. o stačiatikiai – kovo 19 d. (Šv. Kryžiaus atradimo dieną) ir birželio 3 d.

Šv. Eleną savo globėja pasirinko Frankfurtas prie Maino (Vokietija) ir Bazelis (Šveicarija), Askolio, Pezaro, Trevizo (Italija), Bambergo ir Frakfurto (Vokietija) vyskupijos. Ji taip pat laikoma dažytojų, adatų ir vinių gamintojų globėja.

Šaltiniai
---------
| **Karlas ArmelinisCarlo Armellini** |
| --- |
| Romos respublikos triumvirato narys |
|  |
| Gimė | 1777 m.Roma, Popiežiaus sritis |
| Mirė | 1863 m. birželio 6 d. (86 metai)Sent Žos ten Nodas, Belgija |
| Romos respublikos triumvirato narys |
| Valdė | 1849 m. kovo 29 d. - liepos 1 d. |
| Pirmtakas | Aurelijus Saličetis |
| Įpėdinis | Aurelijus Saličetis |
|  |
| Sritis | * Teisininkas
* politikas
 |

**Karlas Armelinis** (*Carlo Armellini*; 1777 m. – 1863 m. birželio 6 d.) – Romos politikas, aktyvistas ir teisininkas. Kartu su Džiuzepe Maziniu ir Aurelijumi Safiu jis priklausė triumviratui, vadovavusiam 1849 m. trumpai gyvavusiai Romos respublikai.

Armelinis gimė Romoje, kuri tuo metu priklausė Popiežiaus sričiai. Buvo nuosaikios politinės pažiūros, tačiau susidomėjęs sekė akivaizdžiai progresyvius Pijaus IX pontifikato pirmosios dalies žingsnius. Per 1848 m. antikatalikiškus protestus Armelinis padėjo išgelbėti Santa Maria in Aracoeli bažnyčią nuo padegimo.

Po Pellegrino Rossi nužudymo ir popiežiaus tremties jis tapo vidaus reikalų ministru. Jis organizavo steigiamąjį susirinkimą ir, paskelbus Romos Respubliką, tapo (1849 m. kovo mėn.) vienu iš trijų vadovaujančio triumvirato narių su Džiuzepe Maziniu ir Aurelijumi Safiu. Rašydamas Konstituciją bendradarbiavo su Antonio Saliceti.

Prancūzijos kariuomenei sutriuškinus respubliką, pabėgo į Belgiją. Ten jis mirė 1863 m. Sent Žos ten Nodo savivaldybėje.

Karlas buvo vedęs pastelininkę Faustiną Brači Armeliną.

Išnašos
-------

1. ↑  „The Child Dell' Aracoeli Stolen", *la Repubblica*, February 2, 1994
2. ↑  Profile of Faustina Bracci Armellini at the *Dictionary of Pastellists Before 1800*.
Vidurinės Lietuvos herbas
**Vidurio Lietuvos Laikinoji valdymo komisija** (lenk. *Tymczasowa Komisja Rządząca*) – trumpai gyvavusios marionetinės Vidurio Lietuvos Respublikos (1920–1922) vykdomosios valdžios institucija.

Istorija
--------

Laikinoji valdymo komisija (toliau – LVK) buvo įkurta 1920 m. spalio 12 d. netrukus po įvykusio lenkų generolo Želigovskio maišto ir Vilniaus krašto okupacijos, paskelbiant nepriklausomą Vidurinę Lietuvą. 

Formaliai LVK gyvavo iki 1922 m. balandžio 6 d. kai Lenkijos seimas priėmė įstatymą Vidurinę Lietuvą prijungti prie Lenkijos.

Sudėtis ir veikla
-----------------

Į LVK sudėtį įėjo 1920 m. spalio 9 d. atsišaukimą „Vidurinės Lietuvos žmonėms" (*„Do ludności Litwy Środkowej"*) pasirašę lenkų politikai, visuomenės ir kariniai veikėjai: Witold Abramowicz, Leon Bobicki, Mieczysław Engiel, Jerzy Iwanowski, Wacław Iwanowski, Teofil Szopa, Aleksander Zasztowt. Vyriausiasis Vidurinės Lietuvos kariuomenės vadas generolas Želigovskis paskyrė LVK narius Komisijos departamentų direktoriais. Komisijoje buvo 11 departamentų ir prezidentas, kuris kartu vadovavo ir Vidaus reikalų departamentui (Witold Abramowicz, vėliau Stefan Mokrzecki ir Aleksander Meysztowicz). LVK prezidentas atstovavo Vidurio Lietuvos užsienio politiką, šaukė ir vadovavo pasitarimams, rūpinosi įstatymų leidyba ir teise. Jo pavaduotoju buvo viceprezidentas, kuris pakeisdavo prezidentą visose jo veiklos srityse. Darbo ir socialinės apsaugos departamentui vadovavo Mieczysław Engiel.

LVK taip pat priklausė:

* prezidento kanceliarija su direktoriaus pareigybe spręsti valstybės pareigūnų darbo reikalams
* prezidiumas prezidento specialiesiems pavedimams vykdyti

LVK veikla:

* teisinė valstybės administravimo priežiūra
* išlaidų ir pajamų sąmatų sudarymas
* 3 ir 4 klasės valstybės pareigūnų skyrimas ir atleidimas
* įsakymų ir potvarkių leidimas

LVK rinkosi į eilinius posėdžius du kartus per savaitę, taip pat sušaukdavo neeilinius posėdžius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dziennik Urzędowy Tymczasowej Komisji Rządzącej
2. ↑  „Do ludności Litwy Środkowej"
| **Carlo Salvioni** |
| --- |
| Gimė | 1858 m. kovo 3 d.Belincona, Šveicarija |
| Mirė | 1920 m. spalio 20 d. (62 metai)Milanas, Italijos karalystė |
|  |
| Veikla | kalbininkas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Alma mater | Leipcigo universitetas |

**Karlas Salvionis** (it. *Carlo Salvioni*, 1858 m. kovo 3 d. Belincona, Šveicarija – 1920 m. spalio 20 d. Milanas, Italijos karalystė) – šveicarų romanistas, dialektologas.

Biografija
----------

K. Salvionis mokėsi vidurinėje mokykloje Lugane. Bazelyje buvo pradėjęs studijuoti mediciną, bet vėliau, kaip klausytojas lankydamas Ž. Kornu paskaitas, pajuto trauką filologijai ir 1878 m. išvyko į Leipcigą studijuoti pas K. Brugmano jaunagramatikius. Leipcige apgynė daktaro laipsnį, disertacija – „Šiuolaikinės Milano tarmės fonetika" (it. *Fonetica del dialetto moderno della città di Milano*, 1884), tai yra pirmasis didmiesčio tarmei skirtas darbas. Turine 1885–1889 m. dirbo privatdocentu, 1889–1890 m. Milane – lektoriumi, 1890–1902 m. Pavijos universitete – klasikinių ir romanų kalbų lyginamosios kalbotyros profesoriumi, nuo 1902 m. Milano mokslų ir literatūros akademijoje, kaip kalbininko G. Askolio įpėdinis, – kalbotyros profesoriumi. Nuo 1901 m. vadovavo G. Askolio įsteigtam žurnalui „Archivio glottologico italiano". 1907 m. K. Salvionis pradėjo leisti išsamų daugiatomį „Šveicarijos italų tarmių žodyną" (it. *Vocabolario dei dialetti della Svizzera italiana*), kurį drauge su savo mokiniu K. Merlo pildė iki paskutinių gyvenimo dienų.

Išnašos
-------

1. ↑  Sergio Lubello, *Salvioni, Carlo*, in *Dizionario biografico degli italiani*, volume 90, Treccani, 2017, URL controllato il 12.03.2019.
2. ↑  Carlo Salvioni, *Fonetica del dialetto moderno della città di Milano*, Torino, Ermanno Loescher, 1884.

Bibliografija
-------------

* K. Salvionio bibliografija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Šventasis Adrianas** |
| --- |
| Mirė | 710 m. sausio 9 d.Kenterberis |

**Šventasis Adrianas** (g. Šiaurės Afrikoje – m. 710 m. sausio 9 d. Kenterberyje) – netoli Neapolio esančio Neridos vienuolyno abatas. Vėliau popiežius Šv. Vitalianas paskyrė jį Kenterberio arkivyskupu, tačiau Adrianas atsisakė. Tačiau jis palydėjo šv. Teodorą į Angliją, kai šis buvo paskirtas arkivyskupu. Šv. Teodoras tapo vienu žymiausių Anglijos vyskupų.

Teodoras paskyrė Adrianą seno Šv. Petro ir Pauliaus vienuolyno (vėliau pervadinto Šv. Augustino vardu) abatu Kenterberyje. Per trisdešimt devynerius metus, kuriuos Adrianas praleido čia kaip abatas, vienuolynas buvo atnaujintas. Adriano prižiūrimas ir Teodoro globojamas centras ilgainiui tapo formacijos vieta daugeliui ateities vyskupų ir darė ryškią įtaką to meto krikščionims. Čia mokytis atvykdavo studentai iš visos Anglijos, Airijos; kaip šio centro studentas minimas ir šv. Anzelmas.

Šv. Adrianas mirė apie 710 m. sausio 9 d. Kenterberyje, o jo kapas netrukus pagarsėjo dėl prie jo vykstančių stebuklų.
Folsomo kultūros arealas
Folsomo tipo antgalis
**Folsomo kultūra** – paleolito archeologinė kultūra, pavadinta pagal 1926 m. Dž. Figinso aptiktą ir 1926–1927 m. tyrinėtą 23 bizonų griaučių radimvietę netoli Folsomo miesto (Naujosios Meksikos valstija, JAV).

Arealas
-------

Folsomo kultūra 9-8 tūkstantmetyje pr. m. e. buvo paplitusi Šiaurės Amerikos Centrinėse ir Didžiosiose lygumose. Folsomo kultūra – vėlyvoji paleoindėnų kultūra. Susiklostė iš Kloviso kultūros.

Kultūra
-------

Folsomo kultūros kelių šeimų grupės kūrė mažas laikinas gyvenvietes, kartais vienoje vietoje apsigyvendavo ilgam; Lingenmejerio gyvenvietėje (Kolorado valstija) aptiktas kultūrinis sluoksnis su atvirų židinių liekanomis, gyvūnų kaulais, dirbiniais. Gyventojai vertėsi žvejyba, medžiokle – medžioti bizonai, elniai, kalnų avinai, rinko maistą. Naudojo akmeninius – iš titnago, certo, obsidiano, chalcedono, kvarco padarytus dirbinius – įvairius antgalius, gremžtukus, rėžtukus, peilius, grąžtus. Iš kaulo ir rago darė cilindrinius antgalius, adatas, karolius. Folsomo kultūrai būdingas 2–8 cm ilgio lapo pavidalo antgalis įgaubtu pagrindu su plokščiu išilginiu nuskėlimu vienoje, kartais abiejose pusėse, vad. Folsomo tipo antgalis. Dauguma radimviečių – laikinos medžiotojų stovyklos; Lipskombo stovykloje rasta apie 50 bizonų liekanų. Manoma, Folsomo kultūrą pakeitė Plano kultūra.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Egidijus Šatavičius. *Folsomo kultūra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 173 psl.