recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Wizz Air Ukraine|  |
| 

| IATA**WU** | ICAO**WAU** | Šaukinys**WIZZAIR UKRAINE** |
| --- | --- | --- |

 |
| Įkurta | 2008 m. |
| Veikla sustabdyta | 2015 m. |
| Pagrindinis oro uostas | Kijevo Žulianų oro uostasLvovo oro uostas |
| Lėktuvų skaičius | 2 |
| Maršrutai | 16 |
| Priklauso | Wizz Air |
| Būstinė | Kijevas, Ukraina |
| Tinklalapis | wizzair.com |

**Wizz Air Ukraine** (ukr. *Авіалінії Візз Ейр Україна*) – buvusi Ukrainos oro linijų bendrovė, priklausiusi Vengrijos mažų sąnaudų oro linijų bendrovei Wizz Air. Savo operacijas bendrovė sustabdė 2015 m. balandžio 20 d.

Savo skrydžius „Wizz Air Ukraine" pradėjo 2008 m. Iš pradžių skrydžiai buvo vykdomi tik Ukrainoje, vėliau pradėti ir tarptautiniai. Tuo tarpu vietiniai skrydžiai buvo nutraukti.

2013 m. spalį kompanija pradėjo skrydžius į Donecko tarptautinį oro uostą, tačiau dėl Ukrainos krizės 2014 m. juos nutraukė.

Dėl tos pačios šalies krizės 2015 m. buvo pranešta, kad balandžio 20 d. kompanija nutrauks savo veiklą. 8 vykdomas kryptis perėmė motininė „Wizz Air" kompanija, o likusieji 10 maršrutų nutraukti visiškai.

Abu kompanijos A320 lėktuvai buvo perimti „Wizz Air" – vienas liko Kijeve, o kitas perkeltas skrydžiams į Košicės oro uostą.

Lėktuvai
--------

„Wizz Air Ukraine" Airbus A320-200 lėktuvas
Iki 2015 m. kompanija valdė šiuos lėktuvus:


Wizz Air Ukraine lėktuvai|  Orlaivis |  Skaičius |  Užsakyta |  Viso |  Keleivių |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Airbus A320-200 | 2 | - | 2 | 180 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  WIZZ AIR FURTHER RESTRUCTURES UKRAINIAN OPERATIONS Archyvuota kopija 2015-04-02 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  After Donetsk closure, Wizz Air opens new Riga base
3. ↑  Wizzair wickelt Ukraine-Tochter ab
4. ↑   Archyvuota kopija 2010-11-21 iš Wayback Machine projekto. ch-aviation.com – Wizz Air Ukraine Fleet

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Wizz Air Ukraine** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Wolf 1061 d** – egzoplaneta, skriejanti apie raudonąją nykštukę Wolf 1061, nuo Saulės sistemos nutolusią apie 14 šviesmečių.

Manoma, kad Wolf 1061 d yra į Neptūną panaši dujinė planeta (vadinamasis minineptūnas); už Žemę ji mažiausiai 7,7 karto masyvesnė. Wolf 1061 d aptikta radialinių greičių metodu, o jos tranzitai nėra stebimi, tad žinoma tik minimali planetos masė. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per 217,2 paros, jos orbitos spindulys yra 0,47 av, o ekscentricitetas – 0,55.

2017 m. kovą atlikta pakartotinė Wolf 1061 sistemos analizė parodė, kad Wolf 1061 d planetoje sąlygos gyvybei veikiausiai nėra tinkamos; ši planeta skrieja pernelyg toli nuo savo žvaigždės, kad patektų į šios sistemos gyvybės zoną (į ją nepatenka ir didžiausio priartėjimo prie savo žvaigždės metu), be to, greičiausiai tai minineptūno tipo planeta, kurios minimali masė esanti beveik 8 kartus didesnė nei Žemės.

Apie Wolf 1061 d atradimą pranešta 2015 m. Planeta atrasta Čilėje esančioje La Siljos observatorijoje, taikant radialinių greičių metodą. Be Wolf 1061 d, šioje sistemoje aptiktos dar dvi planetos – Wolf 1061b bei Wolf 1061c (Wolf 1061 d skrieja toliausiai nuo savo žvaigždės).

Išnašos
-------

1. 1 2 3  „Wolf 1061 d". ExoKyoto. Nuoroda tikrinta 2021-02-15.
2. 1 2 3 4  Astudillo-Defru, N; Forveille, T; Bonfils, X; Ségransan, D; Bouchy, F; Delfosse, X; Lovis, C; Mayor, M; Murgas, F; Pepe, F; Santos, N. C; Udry, S; Wunsche, A (2017). „The HARPS search for southern extra-solar planets XLI. A dozen planets around the M dwarfs GJ 3138, GJ 3323, GJ 273, GJ 628, and GJ 3293". *Astronomy & Astrophysics* **602** (88): A88. arXiv:1703.05386. doi:10.1051/0004-6361/201630153.  Nežinomas parametras `|s2cid=` ignored (pagalba)
3. 1 2 3 4  Wolf 1061 d. NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2021-02-15.
4. ↑  „Planet Wolf 1061 d". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2021-02-15.
| **Juzef Kvetkovskijlenk. *Józef Kwiatkowski*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1939 m. kovo 25 d. (84 metai)Janonys, Šalčininkų rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Angelė |
| Vaikai | Violeta |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos lenkų rinkimų akcija |
|  |
| Alma mater | 1964 m. Leningrado A. Gerceno pedagoginis institutas |

**Juzef Kvetkovskij** (lenk. *Józef Kwiatkowski* g. 1939 m. kovo 25 d. Janonyse, Šalčininkų rajonas) – Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1957 m. baigė Versekos vidurinę mokyklą lenkų dėstomąja kalba. Studijavo Naujosios Vilnios mokytojų institute, 1964 m. baigė Leningrado A. Gerceno pedagoginį institutą, įgijo vidurinės mokyklos istorijos mokytojo specialybę.

Naujosios Vilnios, Vilniaus rajono vykdomojo komiteto Sporto skyriaus vedėjas, Nemenčinės vidurinės mokyklos mokytojas, Vilniaus rajono jaunimo mokyklos direktorius, Švietimo ministerijos vadovaujantis inspektorius, Vilniaus rajono Švietimo ir kultūros skyriaus vedėjo pavaduotojas švietimo reikalams, Sudervės Mariano Zdziechovskio pagrindinės mokyklos mokytojas..

Lietuvos lenkų rinkimų akcijos Vilniaus miesto skyriaus narys.

2000–2003 m. 2003–2007 m. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. su Lenkų rinkimų akcijos ir Rusų Aljanso koalicija „Valdemaro Tomaševskio blokas" – Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.

Lietuvos lenkų mokyklų mokytojų draugijos „Macierz Szkolna" įkūrimo iniciatorius, nuo įkūrimo vicepirmininkas, nuo 1993 m. draugijos pirmininkas. Sutuoktinė Angelė, vaikas Violeta.

Apdovanojimai
-------------

* TSRS švietimo žymūnas;
* 1996 m. Australijos Nepriklausomo lenkų kultūros rėmimo fondo *Polcul Foundation* premija už nuopelnus plėtojant lietuvių ir lenkų bendradarbiavimą;
* 1998 m. už nuopelnus lenkų bendruomenei Lietuvoje bei lenkų kultūros plėtrą Lenkijos Prezidentas Aleksandras Kvasnievskis apdovanojo Lenkijos Respublikos Nuopelnų ordino karininkų kryžiumi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Lietuvos lenkų rinkimų akcija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-11-10 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-09-06 iš Wayback Machine projekto.
| Bartkūnų piliakalnis |
| --- |
| Bartkūnų piliakalnis |
| 

Bartkūnų piliakalnisBartkūnų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°07′54″ š. pl. 24°51′00″ r. ilg.﻿ / ﻿55.13167°š. pl. 24.85000°r. ilg.﻿ / 55.13167; 24.85000Koordinatės: 55°07′54″ š. pl. 24°51′00″ r. ilg.﻿ / ﻿55.13167°š. pl. 24.85000°r. ilg.﻿ / 55.13167; 24.85000 |

 |
| Vieta | Ukmergės rajonas |
| Seniūnija | Pivonijos seniūnija |
| Aukštis | 16 m |
| Plotas | 27 x 18, 16 x 10 |
| Priešpilis | gyvenvietė |
| Naudotas | I tūkstantmetis - XIV a. |
| Žvalgytas | 1936 |
| Tirtas | 1970, 1976-1978, 1984, 1991 m. |

**Bartkūnų piliakalnis** (A 1200K) – piliakalnis ir senovės gyvenvietė Ukmergės rajono savivaldybės teritorijoje, Bartkūnų kaime.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas šiaurės-pietų kryptimi pailgoje kalvoje. Vakariniai, šiauriniai ir rytiniai šlaitai statūs, 16 m aukščio, leidžiasi į pelkėtas lygumas, kurių rytuose tekėjęs upelis. Piliakalnio viršuje yra dvi ovalios aikštelės, atskirtos 1–3 m aukščio pylimu ir 6 m gylio grioviu. Pietinė aikštelė apie 27 x 18 m dydžio, šiaurinė – 16 x 10 m, apie 3,5 m žemiau nei pietinė. Pietinės aikštelės pietrytiniame pakraštyje yra 0,6-1,8 m storio kultūrinis sluoksnis su lipdytine lygiu ir grublėtu paviršiumi keramika.

Senas kryžius ant Bartkūnų piliakalnio
Piliakalnio rytinėje ir pietrytinėje papėdėje yra senovės gyvenvietės liekanų, rasta lipdytinės grublėtu, lygiu ir gludintu paviršiumi keramikos. Piliakalnis naudotas I tūkstantmetyje. Vadinamas ir **Koplyčkalniu**. Pasak padavimo, ant jo stovėjusi koplyčia nugrimzdo jame.

Tyrimai
-------

1936 m. piliakalnį kasinėjo Petras Tarasenka. Jis ištyrė 6 m². Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1970 m. 1976–1978 m. 1984 m. 1991 m. atliko Kultūros paveldo moksl. centras ir Lietuvos istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Sukinių piliakalnis 14 km | Juodausių piliakalnis 12 km  Vaitkuškio piliakalnis 8 km | Mateikiškių piliakalnis 15 km  Pavydžių piliakalnis 3 km |  |
| Sližių piliakalnis 17 km  Paberžės piliakalnis 34 km |  | Kiauklių piliakalnis 13 km |
| Mančiušėnų piliakalnis 16 km  Raudonkos piliakalnis 14 km  Maskoliškių piliakalnis 17 km | Kernavės piliakalniai 29 km | Laužiškio piliakalnis 18 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Daugudis. *Bartkūnų piliakalnis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 50 psl.

* Lietuvos TSR archeologijos atlasas. V. 1975. t.2 p. 39
* Kultūros paminklų enciklopedija. V. 1998.

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalnių atlasas Archyvuota kopija 2009-04-18 iš Wayback Machine projekto.
* Bartkūnų piliakalnis
**Bartolomėjas Manfredis** (it. *Bartolomeo Manfredi*, 1582 m. rugpjūčio 25 d. – 1622 m. gruodžio 12 d.) – XVII a. pradžios italų dailininkas, vienas reikšmingiausių Karavadžo pasekėjų.

Biografija
----------

Bartolomėjas Manfredis gimė 1582 m. rugpjūčio 25 d. Ostjano kaime netoli Mantujos. Krikšto dokumentuose minimi tėvai Maddalena ir Mercurio tikriausiai buvo pasiturintys vietos gyventojai. 1596 m. minimas Mantujoje. Anot Giovanni Baglione, ten mokėsi pas dailininką Pomerancio. 1607 m. paminėtas teismo dokumentuose Romoje. Gali būti, kad į Romą Bartolomėjas Manfredis atsikraustė apie 1602 m. Romoje Manfredis persiėmė Karavadžo įtaka. Po Karavadžo išvykimo iš Romos 1606 m. liko užsakovų, kurie mėgo jo dailę ir Bartolomėjas Manfredis kūrė jiems paveikslus Karavadžo maniera. Darė taip sėkmingai, kad vėliau keletas Karavadžo darbų buvo priskirti Manfredžiui. Bartolomėjas Manfredis daug prisidėjo populiarinant karavadžistinės dailės tavernų, lošėjų scenas tarp į Romą atvykstančių Nyderlandų ir Prancūzijos dailininkų. Giulio Mancini mini, kad jis buvo užsakęs Karavadžui paveikslą „Baudžiamas Kupidonas", tačiau šį perėmė galingesnis užsakovas, kardinolas Francesco del Monte. Tuomet Mancini analogišką darbą užsakė Manfredžiui. Bartolomėjas Manfredis mirė 1622 m. gruodžio 12 d. Romoje, viso paliko apie 40 paveikslų.

Darbų galerija
--------------

* „Baudžiamas Kupidonas" (1605–10, Čikagos meno institutas)
* „Duoklė Cezariui" (1610–20, Uficių galerija, Florencija)
* „Kainas nužudo Abelį" (1610, Meno istorijos muziejus Vienoje)
* „Dovydo triumfas" (apie 1615, Luvras, Paryžius)

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bartolomeo Manfredi** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Bartolomeo Manfredi WGA tinklalapyje
* Bartolomeo Manfredi biografija *l’Enciclopedia Italiana*
* Oxford Index Archyvuota kopija 2013-12-03 iš Wayback Machine projekto.
| **Karl von Plehwe** |
| --- |
|  |
| 1929 m. |
| Gimė | 1877 m. birželio 30 d.Klaipėda, Vokietijos imperija |
| Mirė | 1958 m. kovo 27 d. (80 metų)Espelkampas, Vakarų Vokietija |
|  |
| Veikla | karininkas, politikas, dvarininkas |

**Karl von Plehwe** (1877 m. birželio 30 d. Klaipėdoje – 1958 m. kovo 27 d. Espelkampe) – karininkas, politikas, dvarininkas.

Biografija
----------

Gimė 1877 m. birželio 30 d. Klaipėdoje, dvarininkų Karl Ludwig von Plehwe ir Sophie von Goßler šeimoje, senelis Karl Gustav von Goßler buvo Prūsijos kancleris. 1894 m. pradėjo tarnauti Vokietijos imperijos kariuomenėje, 1895 m. suteiktas leitenanto laipsnis, 1899 m. išleistas į rezervą. Vėliau šeimos dvare *Dvariškiuose* (Dwarischken) netoli Širvintos. 1905 m. vedė Berta von Alt-Stutterheim (1879–1919). 1913-1918 m. buvo Prūsijos atstovų rūmų narys, 1921-1932 m. buvo Prūsijos landtago narys, priklausė Vokietijos nacionalinei tautos partijai. Kaip komendantas dalyvavo I pasauliniame kare. 1914 m. apdovanotas geležiniu kryžiumi. Po karo dalyvavo mūšiuose kartu su bermontininkais prieš Lietuvos ir Latvijos kariuomenes. 1922 m. vedė Erika von Alt-Stutterheim (1881–1956). 1936 m. suteiktas Antro rango kapitono laipsnis. 1944 m. liepą artėjant raudonajai armijai pasitraukė į vakarus, mirė 1958 m. kovo 27 d. Espelkampe.

Nuorodos
--------

* Susijusi literatūra (vok.)
* Biografija (vok.)
* Geneologija (vok.) Archyvuota kopija 2015-05-11 iš Wayback Machine projekto.

Literatūra
----------

* Genealogisches Handbuch des Adels, Adelige Häuser B Band II, Seite 307, Band 12 der Gesamtreihe, C. A. Starke Verlag, Limburg (Lahn) 1956.
* Karl-Friedrich Hildebrand, Christian Zweng: Die Ritter des Ordens Pour le Mérite des I. Weltkriegs. Band 3: P–Z. Biblio Verlag, Bissendorf 2011, ISBN 3-7648-2586-3, S. 38-39.
| **Karl von Czoernig-Czernhausen** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1804 m. gegužės 5 d.Černhauzenas, Bohemija |
| Mirė | 1889 m. spalio 5 d. (85 metai)Goricija, Italijos karalystė |
|  |
| Veikla | valstybės tarnautojas, statistikas |

**Karlas Čėrnigas**, nuo 1852 m. baronas **Karlas fon Čėrnigas-Černhauzenas**, arba baronas **Karlas fon Čėrnigas** (vok. *Karl von Czoernig-Czernhausen*, 1804 m. gegužės 5 d. Černhauzenas, Bohemija – 1889 m. spalio 5 d. Goricija, Italijos karalystė) – Austrijos valstybės tarnautojas ir statistikas.

Biografija
----------

Jis buvo Černhauzeno burggrafo Karlo Čėrnigo sūnus. Karlas fon Čėrnigas-Černhauzenas įnešė ypač reikšmingą indėlį į laivybą Dunojumi ir geležinkelių transportą, iki 1865 m. buvo Statistikos administracinės komisijos pirmininku, o nuo 1852–1863 m. vadovavo Centrinei architektūros paminklų tyrimo ir išsaugojimo komisijai. Nuo 1848 m.rugpjūčio 31 d. iki 1849 m. gegužės 7 d. buvo Frankfurto nacionalinės asamblėjos (parlamento grupė: Café Milani) narys. Sudarė išsamų „Austrijos monarchijos etnografinį žemėlapį", parašė veikalą „Austrijos monarchijos etnografija". 1852 m. K. Čėrnigas buvo paaukštintas į baronus ir prie pavardės buvo pridėtas Černhauzeno titulas. Karlas fon Čėrnigas-Černhauzemas yra urvų tyrėjo Valterio fon Čėrnigo-Černhauzeno senelis. Karlas fon Čėrnigas-Černhauzenas buvo trijų miestų: Reichenbergo, Frydlando ir Goricijos – garbės pilietis.

Išnašos
-------

1. ↑  Abgeordnete nach Fraktionen, *Nuoroda tikrinta 2021-11-06*

Bibliografija
-------------

* K. fon Čėrnigo-Černhauzeno bibliografija
„Cormorant" koncepcijos piešinys – pakilimas iš po vandens.
„Cormorant" koncepcijos piešinys.
**Cormorant** (liet. *Kormoranas*) – bepiločio lėktuvo projektas, šiuo metu vykdomas JAV kompanijos „Lockheed Martin". Juo ketinama sukurti visiškai naujo tipo lėktuvą, pakylantį ir nusileidžiantį į povandeninius laivus šiems tebesant po vandeniu. Orlaivis pavadintas pagal paukštį – kormoraną. Lėktuvą būtų galima naudoti žvalgybai, taip pat apginkluoti nedidelio veikimo nuotolio ginklais. 

„Cormorant" būtų paleidžiamas iš povandeninio laivo tūbų, anksčiau skirtų raketų su branduolinėmis galvutėmis leidimui. Kad tilptų į lėktuvų formai nepritaikytus vamzdžius, šis modelis galės suskleisti sparnus. Paleistas iš laivo ir nerdamas link paviršiaus, lėktuvas išskleis sparnus ir pasiruoš skrydžiui. Iškilęs į vandens paviršių, jis bus pakeliamas į orą specialiomis raketomis ir toliau tęs skrydį pats. Povandeninis laivas jo nelauks toje pačioje vietoje, kadangi lėktuvo pakilimas iš vandens potencialiai ją jau išdavė priešui. Įvykdęs misiją, „Cormorant" susisieks su laivu ir gaus naujas jo buvimo koordinates. Tada nusileis ant vandens paviršiaus netoliese, ir specialus robotas jį gražins atgal. 

Lėktuvas tikriausiai bus gaminamas iš titano ir plastiko, o vidus užpildytas aukšto slėgio dujomis. Tai padės atlaikyti vandens slėgį 46 m gylyje, iš kur jis bus paleidžiamas. Taip pat, šios medžiagos apsaugos lėktuvą nuo korozijos. 

„Kormoranas" svers apie 4 tonas.

Nuorodos
--------

* popsci.com Archyvuota kopija 2008-07-06 iš Wayback Machine projekto.
* darpa.mil Archyvuota kopija 2007-10-07 iš Wayback Machine projekto.

Vikižodynas 

Laisvajame žodyne yra terminas **cormorant**
| **Cornell Borchers** |
| --- |
|  |
| 1950 m. filme The Big Lift |
| Gimė | 1925 m. kovo 16 d. (98 metai)Šilutė, Lietuva |
| Mirė | 2014 m. gegužės 12 d. (89 metai)Bavarija, Vokietija |
| Tautybė | vokietė |
|  |
| Veikla | Aktorė |
|  |
|  **Vikiteka** | Cornell Borchers |

**Kornelija Borčers** (*Cornell Borchers*; g. 1925 m. kovo 16 d. Šilutėje - 2014 m. Gegužės 12 d. Bavarija, Vokietija) – vokiečių aktorė, vaidinusi Vokietijos ir JAV filmuose nuo 1949 iki 1959 metų.

Biografija
----------

Gimė 1925 m. kovo 16 d. Šilutėje, kaip Cornelia Bruch. 1945–1946 m. du semestrus studijavo mediciną Getingeno universitete, bet vėliau perėjo į dramos mokyklą. 1948 m. pakviesta vaidinti režisieriaus Arthur Maria Rabenalt filmuose „Anonyme Briefe" ir „Martina". 1950 m. buvo pakviesta vaidinti amerikiečių filme „The Big Lift", kuriame vaidino su aktoriumi Montgomery Clift. Po šio filmo aktorė pradėta kviesti į „20th Century Fox" kino studijos filmuojamus filmus bei kitus įvairius vokiškus filmus.

1955 m. Britanijos filmų akademijos apdovanojimuose gavo geriausios užsienio aktorės apdovanojimą už *Inga Hartl* vaidmenį filme „The Divided Heart". Po šio apdovanojimo aktorė pakviesta į Holivudą, kur vaidino „Universal Studios" kino studijos filmuose. Filmuose „Never Say Goodbye" ir „Istanbul" vaidino su aktoriais Rock Hudson ir Errol Flynn. Pirmoji santuoka buvo su anglu Bruce Cunningham, o antroji su vokiečių filmu režisieriumi Toni Schelkopf su kuriuo 1962 m. susilaukė dukters Julia Schelkopf. 1959 m. baigė aktorės karjerą ir visą dėmesį skyrė šeimai su kuria iki šiol gyvena šalia Štarnbergo ežero.

Filmografija
------------

* *Martina* (1949) …. Irene
* *Anonyme Briefe* (1949) …. Cornelia
* *Die Lüge* (1950) …. Ellen, seine Tochter
* *The Big Lift* (1950) …. Frederica Burkhardt
* *0 Uhr 15, Zimmer 9* (1950) ….
* *Absender unbekannt* (1950) …. Dr. Elisabeth Markert
* *Dark Eyes* (*Schwarze Augen*) (1951) …. Helene Samboni
* *Das Ewige Spiel* (1951) …. Marie Donatus
* *Unvergängliches Licht* (1951) …. Michèle Printemps
* *Die Tödlichen Träume* (1951) …. Angelika/Inez/Lisette/Maria
* *Haus des Lebens* (1952) …. Dr. Elisabeth Keller
* *Abenteuer in Wien* (1952) …. Karin Manelli
* *The Divided Heart* (1954) …. Inga
* *Maxie* (1954) …. Nora, seine Frau
* *Schule für Eheglück* (1954) …. Regine
* *Oasis* (1955) …. Karine Salstroem
* *The Dark Wave* (1956) …. Herself
* *Never Say Goodbye* (1956) …. Lisa Gosting
* *Rot ist die Liebe* (1957) …. Rosemarie
* *Istanbul* (1957) …. Stephanie Bauer/Karen Fielding
* *Flood Tide* (1958) …. Anne Gordon
* *Arzt ohne Gewissen* (1959) …. Harriet Owen

Nuorodos
--------

* Cornell Borchers www.imdb.com (ang.);
* Cornell Borchers www.filmportal.de (vok.);
* Cornell Borchers.
**Corey Beck**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1971 m. gegužės 27 d. (51 metai) |
| Gimimo vieta | Memfis, JAV |
| Ūgis | 1,91 m |
| Klubas |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | įžaidėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 1995–1996 1995, 1996, 1998, 20001997–1998199919992000 2000–2001 2001 2001 | Šarlotės „Hornets" Sju Folso „Skyforce" Šarlotės „Hornets" Detroito „Pistons" Šarlotės „Hornets"Kauno „Žalgiris"Memfio „Houn’Dawgs"„Toros de Aragua"Rozeto „Basket" |  |
|  |

**Koris Bekas** (*Corey Laveon Beck*, g. 1971 m. gegužės 27 d.) – Jungtinių Amerikos Valstijų krepšininkas, rungtyniavęs įžaidėjo padėtyje.

Karjerą pradėjo rungtyniaudamas už *South Plains* koledžo ir Arkanzaso universiteto komandas. 1994 m. su Arkanzaso „Razorbacks" tapo NCAA čempionu. Vėliau rungtyniavo NBA Šarlotės „Hornets" bei Detroito „Pistons" klubuose, taip pat CBA lygos Sju Folso „Skyforce" klube.

2000 m. pakviestas rungtyniauti į Kauno „Žalgirį", kur turėjo pakeisti įžaidėjo pozicijoje praeitą sezoną sėkmingai rungtyniavusį Tajusą Ednį. Tačiau K. Bekas po „Eurolygos" triumfo žemyn puolusoje komandoje neįsitvirtino – K. Beko užfiksuoti vidurkiai Eurolygoje – 6,1 taško ir 2,9 rezultatyvaus perdavimo, LKL pirmenybėse – 5,6 taško bei 2,4 rezultatyvaus perdavimo.

Gruodį žaidėjas grįžo į JAV, ten gavo 9 mėnesių laisvės atėmimo bausmę dėl nesumokėtų alimentų. Vėliau trumpai rungtyniavo ABA lygos Memfio komandoje, Venesueloje bei Italijoje, o 2001 m. baigė karjerą.

Amerikietis Memfio apylinkėse įsidarbino dažytoju, 2002 m. K. Bekas buvo pripažintas kaltu dėl kokaino ir marihuanos vartojimo bei nubaustas 10 metų lygtinio laisvės atėmimo bausme. Dėl lygtinio paleidimo sąlygų nesilaikymo K. Bekas grįžo į kalėjimą ir 2003 m. bei 2004 m. Vėliau, 2007 m. vykdydamas apiplėšimą Koris Bekas buvo pašautas ir pateko į kritinę būklę. Vėliau pasveikęs, 2010 m. K. Bekas pradėjo nuosavą verslą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Corey Beck, *nba.com*
2. ↑  Martynas Bendikas. Lietuvą nuvylęs Corey Beckas iki šiol keikia „Žalgirį": per juos sėdau į kalėjimą, *delfi.lt*, 2021-2-16.
„Core Design"| „Core Design" logotipas |
| Pramonė | Video ir kompiuteriniai žaidimai |
| Įkurta | 1988 m. |
| Uždaryta | 2006 m. |
| Produkcija | „*Tomb Raider*" serija |

**Core Design Ltd.** – buvusi Britanijos kompiuterinių žaidimų gamybos ir leidybos įmonė, geriausiai žinoma dėl pirmų šešių „Tomb Raider" serijos žaidimų ir šių žaidimų herojės Laros Kroft sukūrimo.

Istorija
--------

„Core Design" buvo įkurta 1988 m. Derbyje Jeremy Heath-Smith ir keleto programuotojų iš „Gremlin Graphics". 1989 m. studija sukūrė pirmąjį žaidimą „Rick Dangerous". 1994 m. „Core Design" buvo įsigyta „CentreGold" grupės, tačiau išlaikė autonominės veiklos modelį. 1996 m. studija sukūrė didelės komercinės sėkmės sulaukusį žaidimą „Tomb Raider" iš pradžių „Sega Saturn" ir „PlayStation" konsolėms, kuris buvo išplatintas iki 8 mln. vienetų tiražu. Ties šiuo žaidimu dirbo viso labo 6 studijos kūrėjai. 

1997 m. žaidimas „Tomb Raider II" buvo beveik lygiai komerciškai sėkmingas kaip pirmasis. 1998 m. „Core Design" buvo nupirkta britų „Eidos Interactive" kompiuterinių žaidimų leidėjo. Po šeštojo „Tomb Raider: The Angel of Darkness" žaidimo tiek komercinės, tiek kritikų vertinimų nesėkmės, 2003 m. „Eidos Interactive" frančizės žaidimus kurti patikėjo JAV „Crystal Dynamics" studijai. Didelė dalis darbuotojų išėjo iš įmonės ir 2006 m. jos aktyvai buvo parduoti, veikla nutraukta.

„Tomb Raider" žaidimai
----------------------

„Core Design" sukurti „Tomb Raider" žaidimai:

* 1996 m. „Tomb Raider", parduota iki 8 mln. kopijų;
* 1997 m. „Tomb Raider II", 7,5 mln.;
* 1998 m. „Tomb Raider III", 6 mln.;
* 1999 m. „Tomb Raider: The Last Revelation", 5 mln.;
* 2000 m. „Tomb Raider Chronicles", 1,5 mln.;
* 2003 m. „Tomb Raider: The Angel of Darkness", 2,2 mln.

Išnašos
-------

1. ↑  kotaku.com

Nuorodos
--------

* Fanų svetainė
* mobygames.com/
* ign.com Archyvuota kopija 2015-07-10 iš Wayback Machine projekto.
* giantbomb.com
**Pagrindiniai žiniatinklio šriftai** (*„Core fonts for the Web"*) – tai korporacijos Microsoft projektas, kurio tikslas buvo pateikti universalų TrueType tipo šriftų rinkinį žiniatinklio reikmėms. Projektas pradėtas 1996 m. šriftai nuo to laiko platinti nemokamai, bet su apribojimais. Korporacija Microsoft projekto atsisakė 2002 m. bet kitoms įmonėms leidžiama toliau platinti šriftus su tais pačiais apribojimais.

Šių šriftų platinimo sąlygų esmė: bet kas gali pateikti jų failus vartotojams interneto tarnybinėje stotyje; draudžiama keisti jų failų formatą bei turinį; draudžiama platinti juos bet kokiose laikmenose ar kitų paketų sudėtyje.

Rinkinį sudaro šie šriftai: Andale Mono, Arial, Arial Black, Comic Sans MS, Courier New, Georgia, Impact, Times New Roman, Trebuchet MS, Verdana, Webdings.
Šriftas gali turėti po keturis variantus: įprastas (*normal*), paryškintas (*bold*), kursyvu (*italic*), paryškintas kursyvu (bold italic).

Tai šriftai su lietuviškomis raidėmis. Be to, jie yra plačiai paplitę, kadangi jie taip pat yra platinami Microsoft Windows paketo sudėtyje. Dėl suderinamumo ir kitų sistemų vartotojai dažnai įsidiegia juos į savo kompiuterius.

Šriftai
-------

* Andale Mono
* Arial
* Arial Black
* Comic Sans MS
* Courier New
* Georgia
* Impact
* Times New Roman
* Trebuchet MS
* Verdana
* Webdings

Nuorodos
--------

* Šriftų svetainės archyvas
* Microsoft FAQ apie nebepalaikomus šriftus
* Šriftai ir apie juos Archyvuota kopija 2007-06-06 iš Wayback Machine projekto.
* Šriftų atsiuntimas Sourceforge svetainėje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Butelis graikiškojo rakio
**Rakis** (angl. *raki*, turk. *raki*) – paprastai anyžių skonio aperityvas, gaminamas dukart distiliuojant išspaudų vyną arba tokį vyną su primaišytu etanoliu bei anyžių sėklomis.

Rakis panašus į tokius Viduržemio jūros kraštų gėrimus kaip *ouzo*, *sambuca*. Manoma, kad visi šie gėrimai yra kilę iš arabų arako. Žodis *raki* kilęs iš arabų kalbos عرق [ʕaraq] (kiti raki variantai – *araka*, *araki*, *ariki*). Arabų žodis *araq* reiškia 'prakaitas'. Spėjama, kad tai gali būti pagrįsta asociacija su distiliuojamo alkoholio garų kondensacija lašais.

Rakis yra neoficialus turkų nacionalinis gėrimas, tradiciškai geriamas maišytas su vandeniu. Mišinys pabala, įgaudamas pieno baltumą, galbūt todėl jis neretai vadinamas *aslan sütü* arba *arslan sütü* 'liūtės pienas' arba 'pienas narsiems' (kadangi turkų kalboje liūtas yra ir narsaus žmogaus sinonimas).

Terminas „rakis" taip pat naudojamas Graikijoje, ne anyžiniams brendžiams nusakyti.

Bibliografija
-------------

* Forbes, Robert, J.; Short History of the Art of Distillation from the Beginnings Up to the Death of Cellier Blumenthal; Brill Academic Publishers; ISBN 90-04-00617-6; hardcover, 1997
**Rosas** (val. *Rhos*) – maža post-Romos ir Gvinedo subkaralystė, egzistavusi V–VI amžiuose.

Rosa Velso žemėlapyje iškilo kiek vėliau negu likusios Gvinedo subkaralystės, t. y. kai Einionas ap Kuneda testamente užrašė valdas savo jaunesniam sūnui Ovainui ap Einionui. Jo įkurta valstybė tarp istorikų gavo lygtinį Roso pavadinimą, tuo metu, kai jos originalus pavadinimas neišliko. Roso karalių rezidencija buvo Din-Arto pilis. Rosas buvo Gvinedo vasalė. Maždaug 545 metais Mailgunas ap Kadvalonas leido Einionui užgrobti Aflogiono valdas, dėl to susidarė Leino karalystė (val. *Lleyn*). Tačiau po Einiono mirties Leinas tiesiogiai perėjo į Gvinedo karalių rankas. Ovaino palikuonys išliko žymiais šiaurės Velso lordais, o vienas iš jų, Karadogas ap Meirionas, buvo netgi Gvinedo karaliumi.

Karalių sąrašas
---------------

* Ovainas Baltadantis (apie 470–517)
* Kinlasas (apie 517–apie 540)
* Maigas ap Kinlasas
* Kingenas ap Maigas
* Kadvalas ap Kingenas
* Idgvinas ap Kadvalas
* Einionas ap Idgvinas
* Rivonas ap Einionas
* Chivelas ap Rivonas
* Meirionas ap Chivelas
* Karadogas ap Meirionas

Išnašos
-------

1. ↑  Рос, Ллейн на сайте «Все монархи мира» Archyvuota kopija 2010-09-03 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* In Search of Ednyfed’s Castle
* Archyvuota kopija 2013-09-18 iš Wayback Machine projekto.
| Rosario de la Frontera*Rosario de la Frontera* |
| --- |
| *Miesto vaizdas iš oro* |
|  |
| 

Rosario de la FronteraRosario de la Frontera

25°48′0″ p. pl. 64°58′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.80000°š. pl. 64.96667°r. ilg.﻿ / 25.80000; 64.96667﻿ (Rosario de la Frontera)Koordinatės: 25°48′0″ p. pl. 64°58′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.80000°š. pl. 64.96667°r. ilg.﻿ / 25.80000; 64.96667﻿ (Rosario de la Frontera) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Saltos provincija Saltos provincija |
| **Departamentas** | Rosario de la Fronteros departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1776 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 24 819  |
| **Altitudė** | 770 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Rosario de la Frontera |

**Rosario de la Frontera** (isp. *Rosario de la Frontera*, t. y. „pasienio Rosarijas") – miestas šiaurės vakarų Argentinoje, Saltos provincijoje, 170 km į pietryčius nuo Saltos. Departamento centras. 24,8 tūkst. gyventojų.

1692 m. žemės drebėjimui sugriovus *Talavera de Esteco* miestą, dalis jo gyventojų įsikūrė dabartinėse miesto žemėse. 1776 m. Melchora Figueroa de Cornejo savo žemėse įkūrė Rosario de la Fronteros miestą.

Rosario de la Frontera garsėja savo karštosiomis versmėmis *Aguas de Sol Inti Yaco*. Dar prieškolumbiniais laikais jos buvo lankomos vietinių gyventojų, kurie tikėjo jog čia galintys išsigydyti visas ligas. Vėliau vermes atrado ir pamėgo kolonizatoriai. 1880 m. šalia versmių įkurtas prabangus viešbutis, o prezidento Hipólito Yrigoyen nurodymu nutiestas geležinkelis. Dabar tai svarbiausias lankytinas miesto objektas. Be maudimosi versmėse siūlomos ir kitos pramogos: jodinėjimas, golfas, tenisas, sportinė žūklė.

Nuorodos
--------

* Turizmas, lankytini objektai Archyvuota kopija 2006-07-19 iš Wayback Machine projekto.
* Karštosios versmės Archyvuota kopija 2009-08-21 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Rosanasit. *Comune di Rossano* |
| --- |
| *Santa Maria del Patire bažnyčia* |
|  |
| 

RosanasRosanas

39°34′0″ š. pl. 16°38′0″ r. ilg.﻿ / ﻿39.56667°š. pl. 16.63333°r. ilg.﻿ / 39.56667; 16.63333﻿ (Rosanas)Koordinatės: 39°34′0″ š. pl. 16°38′0″ r. ilg.﻿ / ﻿39.56667°š. pl. 16.63333°r. ilg.﻿ / 39.56667; 16.63333﻿ (Rosanas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Kalabrija Kalabrija |
| **Provincija** | Kozencos provincija |
|  |
| **Meras** | Giuseppe Antoniotti |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 38 678  |
| **Plotas** | 149 km² |
| **Tankumas** (2011) | 260 žm./km² |
| **Altitudė** | 270 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 87067, 87068 |
| **Tel. kodas** | 0983 |
| **Tinklalapis** | portal.comune.rossano.cs.it |
|  **Vikiteka** | Rosanas |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Šv. Nilas Jaunesnysis |

**Rosanas** (it. *Rossano*) – Italijos miestas Kalabrijoje, Kozencos provincijoje. Miestas yra 3 km nuo Taranto įlankos, jį garsina marmuro karjerai.

Istorija
--------

Miesto pavadinimas Romos imperijos laikais buvo *Roscianum*. Imperatorius Hadrianas II a. pastatė ar perstatė uostą, kuris galėjo priimti 300 laivų. Vėliau Rosanas minimas kaip galinga tvirtovė, kurios nesugebėjo užimti Alarikas I ir Totila.

Vietiniai buvo ištikimi Bizasntijai, čia buvo įsikūręs jos strategas. VI a. Rosano evangelijos turi didelę istorinę ir meninę vertę.

Saracėnai neužėmė miesto, o 982 m. imperatorius Otonas II trumpam atėmė Rosaną iš Bizantijos. Graikiškus bruožus miestas išsaugojo ilgai po normanų atvykimo, ką rodo Rosano polinkis į graikiškas, o ne lotyniškas bažnytines apeigas. Rosanas išsaugojo daug privilegijų valdant Štaufenams ir Angevinams, bet nusmuko po feodalizacijos 1417 m.

Rosanas atiteko Sforzoms ir Žygimantui Senajam, o 1558 m. Pilypas II Habsburgas jį prijungė prie Neapolio karūnos, nes nebuvo tikima Bonos Sforzos testamentu Giovanni Lorenzo Pappacoda naudai. Valdant Bonai ir jos motinai Izabelei Rozanas buvo literatūrinio gyvenimo centru. Valdant ispanams jis nusmuko.

1612 m. karalius pardavė Rosaną Aldobrandini šeimai, kuri 1637 m. perdavė jį Borgezėms, valdžiusioms iki 1806 m. Miestas priklausė Neapolio respublikai 1799 m. Gyvenimo sąlygos nepagerėjo po Italijos suvienijimo, tad daug gyventojų emigravo.

Rosana gimė popiežiai Jonas VII ir Urbonas VII. Čia gimė ir Šv. Nilas Jaunesnysis, kuris įkūrė Grotaferatos abatiją ir kurio gyvenimo aprašymas duoda daug žinių apie X a. Pietų Italiją.
| **Frederikas Diubua de Monperėpranc. *Frédéric Dubois de Montpereux*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1798 m. gegužės 28 d. |
| Mirė | 1850 m. gegužės 7 d. (51 metai) |
|  |
| Veikla | prancūzų geologas, keliautojas, archeologas, etnografas |

**Frederikas Diubua de Monperė** (pranc. *Frédéric Dubois de Montpereux*, 1798 m. – 1850 m.) – prancūzų geologas, keliautojas, archeologas, etnografas.

Biografija
----------

Parašė aprašomojo pobūdžio veikalą iš savo kelionių „Kelionės aplink Kaukazą, pas čerkesus ir abchazus, po Gruziją, Armėniją ir Krymą" (*Voyage autour du Caucase, chez les Tchérkèsses et les Abkhazes, en Géorgie, en Arménie et en Crimée* 1839-1843 m. 6 t.).

Kurį laiką gyveno Lietuvoje, Pakruojyje, kasinėjo pilkapius, piliakalnius (Gergždeliai, Karpiškiai, Raginėnai), atodangas. 1830 m. ir 1845 m. paskelbė veikalų apie kai kurių Lietuvos vietų geomorfologines, hidrologines sąlygas, naudingąsias iškasenas, apie archeologijos kasinėjimų duomenis. 1830 m. sudarė geognostinį Lietuvos ir Latvijos pietinės dalies žemėlapį – geologijos žemėlapio prototipą, t. p.

Bibliografija
-------------

* Antiquités de Neuchâtel, Compte d’auteur, Neuchâtel, 1852 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Frederikas Diubua de Monperė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 173 psl.

Nuorodos
--------

* ФРЕДЕРИК ДЮБУА ДЕ МОНПЕРЭ. ПУТЕШЕСТВИЕ ВОКРУГ КАВКАЗА
Koordinatės: 54°05′15″š. pl. 20°54′38″r. ilg.﻿ / ﻿54.087599°š. pl. 20.910602°r. ilg.﻿ / 54.087599; 20.910602

Akmens vaizdas
**Bištyneko akmuo** (lenk. *Diabelski Kamień*, vok. *Griffstein*)– vienas iš didžiausių riedulių Lenkijoje. Stūkso Bištyneko mieste, Varmijos Mozūrų vaivadijos Barštyno apskrityje, 20 km į pietus nuo Barštyno.

Tai suskilęs į kelis gabalus buvęs granitinis monolitas. Ilgis: 8,0–8,5 m; plotis: 5,5–7,0 m; aukštis: 3,16 m. Tūris – virš 100 m³; virš žemės paviršiaus matosi tik dalis akmens. Norint jį apjuosti, prireiktų net 28 m ilgio virvės. Paskelbtas gamtos paminklu ir aptvertas metaline tvorele, o aikštelė apie jį išgrįsta plytelėmis. Pasiekiamas *Kolejowa* gatve, prie miesto pradinės mokyklos.

Riedulys nuo seno varmių buvo gerbiamas, tyrinėtojai jį priskiria prūsų šventiems akmenims. 1385 m. kryžiuočiai šalia įkūrė miestą, kurį pavadino *Vyskupo akmens miestu* (vok. *Bischofstein*), o šis, pats didžiausias Rytprūsiuose, riedulys buvo žinomas *Rankenos* (vok. *Griffstein*) vardu. Po Antrojo pasaulinio karo Varmė, kartu su kitomis pietinėmis Rytprūsių žemėmis, įėjo į Lenkijos sudėtį. *Vyskupo akmens miestas* buvo pervadintas į *Bištyneką*. Tarp gyventojų išpopuliarėjo padavimas apie velnią, norėjusį numesti šį akmenį ant miesto bažnyčios, todėl ir riedulys dabar dažniausiai pavadinamas *Velnio akmeniu* (lenk. *Diabelski kamień*).

Bištyneko akmuo populiarus tiek miestiečių, tiek ir turistų tarpe, prie jo mėgstama fotografuotis.

Išnašos
-------

1. ↑  Święte kamienie // http://grodziska.eu

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Velnio akmuo (Bištynekas)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Unsere Findlinge von Karl Link. (Abschrift mit Ergänzungen und Bilder: D. Mattern)[neveikianti nuoroda]
* Zabytki Birsztynka
* Diabelski Kamień Bisztynek (Akmuo žemėlapyje)
* Bisztynek: Diabelski Kamień
Koordinatės: 54°22′51″š. pl. 25°22′34″r. ilg.﻿ / ﻿54.3808°š. pl. 25.3760°r. ilg.﻿ / 54.3808; 25.3760


|  |
| --- |
| **Šalčininkėlių pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Šalčininkėlių pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
|  |
| **Adresas** | Mokyklos g. 9, Šalčininkėliai |
| **Direktorius(-ė)** | Danuta Butko |
| **Mokinių skaičius** | 127 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 20 |

**Šalčininkų rajono Šalčininkėlių pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šalčininkų raj. Šalčininkėliuose, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lenkų kalba. Įstaigos kodas 191415039. Steigėjas Šalčininkų rajono savivaldybės taryba. Dabar tai Šalčininkų J. Sniadeckio gimnazijos skyrius.

Filialas – Šalčininkėlių pagrindinės mokyklos Zavišonių skyrius.

Istorija
--------

Mokykla 2016 m.
Pirmoji pradinė mokykla buvo įkurta 1862 m. Mokyklos pastatas buvo medinis, vienoje pastato pusėje – administracinės patalpos, kitoje – mokykla, tarp jų – raštinė. Iki mūsų dienų liko tik pastatas, kuriame gyveno mokytojai. Jau tais laikais, ir iki šiol, mokymas vyko lenkų kalba. 1962 m. prie seno medinio pastato buvo pristatyta nauja mūrinė mokykla. Po kiek laiko pastatytas naujas mokyklos pastatas, kuris eksplotuojamas nuo 1989 m. Iš pradžių mokykla buvo vidurinė. Nuo 1992 m. – devynmetė mokykla, vėliau tapo pagrindinė.

2005 m. mokykla dalyvavo Mokyklų tobulinimo programoje. Mokyklos pastatas buvo renovuotas: pakeisti langai, dalinai atnaujintos klasės, sporto salė, įkurta biblioteka, skaitykla, kompiuterinė klasė. 2006 m. ant mokyklos sienos atidengta atminimo lenta Lenkijos pilotui Tadeusz Góra (1918–2010). 2019 m. mokykla prijungta prie Šalčininkų J. Sniadeckio gimnazijos.

Direktoriai
-----------

* Danuta Butko

Nuorodos
--------

1. ↑  Šalčininkų r. Šalčininkėlių pagrindinė mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-06-20).
2. ↑  Šalčininkų Jano Sniadeckio gimnazijos Šalčininkėlių skyrius. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-06-20).

* Mokyklos svetainė
Šalva Amonašvilis
**Šalva Amonašvilis** (g. 1931 m. Tbilisyje, Gruzija) – mokslininkas, pedagogas ir psichologas, išgarsėjęs kaip humanistinės pedagogikos kūrėjas ir puoselėtojas.

Biografija
----------

  

Š. Amonašvilis baigė Tbilisio universiteto Orientalistikos fakulteto Irano kalbos ir kultūros specialybės studijas.

Pasaulėžiūra
------------

Šalva Amonašvilis teigia, kad šiandien mūsų dvasiniam atgimimui liko vienintelis būdas – vieningai, atverta širdimi, atsigręžti į savo vaikus ir jų mokytojus, nes vien tik jie yra pajėgūs pakeisti pasaulį, pakeisti būsimų kartų vertybių sistemą. Tūkstantmečių patyrimas rodo, kad to negali padaryti nei valdžia, nei politika, nei ekonomika. Tai padaryti gali tik mokytojai, jei mes juos suprasime, palaikysime ir padėsime pamatyti jiems savyje ir vaikuose Kūrėjo paveikslą. Ypatinga yra mokytojų misija: jie žadina būsimų tėvų, mokslininkų, garsenybių, valdininkų, politikų, prezidentų dvasinių vertybių sampratą. Bet jeigu lemiamu metu į klases neateis dvasingi mokytojai, kuo taps mūsų vaikai ir kuo jie pavers Žemę?

Akademinė veikla
----------------

Šalva Amonašvilis – Rusijos Švietimo akademijos akademikas, psichologijos mokslų daktaras, profesorius, Jis yra Maskvos miesto Pedagoginio universiteto humaniškosios pedagogikos laboratorijos ir Š. Amonašvilio leidybos namų vadovas, Maskvos 1715-osios ir Sankt Peterburgo 38-osios eksperimentinių mokyklų mokslinis vadovas.

1960–1970 m. buvo masinio pedagoginio eksperimento Gruzijos mokyklose vadovas. Eksperimentas sulaukė gausių atsiliepimų iš viso pasaulio. Tuomet ir gimė nauja mokslinė pedagogikos kryptis, kurią šiandien vadiname „individualus humanistinis vaikų ugdymas".

Bibliografika
-------------

Žymiausi darbai:

* Pedagoginė simfonija
* Į mokyklą nuo 6 metų
* Pažymys ir įvertinimas
* Pamąstymai apie humaniškąją pedagogiką
* Gyvenimo mokykla
* Albrechto Diurerio paslaptis
* Šypsena mano, kur tu?
* Kodėl mums negyventi kaip dvasios didvyriams
* Be širdies – ką suprasime?

Nuorodos
--------

* Humanistinės pedagogikos tinklalapis

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šalva Amonašvilis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |


Šalva Amonašvilis. Meilė kaip pedagoginė kategorija
Koordinatės: 54°22′48″ š. pl. 25°22′14″ r. ilg.﻿ / ﻿54.38000°š. pl. 25.37056°r. ilg.﻿ / 54.38000; 25.37056


| Šalčininkėlių tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Šalčininkų rajonas) |
| Plotas | 0,178 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,19 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,7 m |
| Didžiausias gylis | 3,1 m |
| Įteka | Visinčia, bevardis upelis |
| Išteka | Visinčia |

**Šalčininkėlių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Šalčininkų rajone, 7 km į šiaurę nuo Šalčininkų, Šalčininkėlių vakariniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Visinčios upę (Šalčios intakas) 51,2 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis pietryčių-šiaurės vakarų-šiaurės rytų kryptimi – 1,33 km, plotis – iki 0,25 km. Altitudė 167 m. Krantai aukštoki, tik pietinėje dalyje žemi. Vakarinėje pakrantėje stūkso Šalčininkėlių miškas, rytinė pakrantė apaugusi miškeliais. Pietinis tvenkinio galas užpelkėjęs, jį skersai kerta kelias  **A15**  Vilnius–Lyda . Šalia užtvankos įsikūręs Šalčininkėlių Tartoko kaimas. Rytinėje pakrantėje yra įrengtas paplūdimys.

Tvenkinys įrengtas 1983 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998

Tvenkinio reginys
| Hausmanitas |
| --- |
|  |
| Savybės |
| Kategorija | Mineralas, Oksidų klasė |
| Cheminė formulė | Mn2+Mn3+2O4 |
| Identifikacija |
| Spalva | rudai juoda, pilkšva |
| Brėžis | tamsiai raudonrudis |
| Kristalo sistema | tetragoninė |
| Skalumas | tobulas |
| Lūžimai | nelygus |
| Kietumas pagalMoso skalę | 5,5 |
| Blizgesys | submetališkas |
| Lūžio rodiklis | vienašis, e=2,15, w=2,46 |
| Specifinis tankis | 4,70-4,84 |

**Hausmanitas** (angl. *hausmannite*; pavadintas pagal profesorių mineralogą *Johann Friedrich Ludwig Hausmann* (1782–1859)) – sudėtinis mangano oksidas, turintis tiek dvivalenčio, tiek trivalenčio mangano. Formulė Mn2+Mn3+2O4.
Yra mangano rūda, turi 72,03 % mangano ir 27,97 % deguonies.

Priklauso špinelio grupei, sudaro tetragoninius kristalus. Hausmanitas būna nuo rudos iki juodos spalvos, metališko blizgesio. Kietis 5,5 (Moso skalė), tankis 4,8.

Mineralą 1827 m. pavadino *Wilhelm Haidinger*, suteikdamas jam pavadinimą pagal Getingeno universiteto mineralogijos profesoriaus *Johann Friedrich Ludwig Hausmann* (1782–1859) pavardę.

Radavietės
----------

Tipiška radavietė yra *Öhrenstock*, Ilmenau, Tiuringijos Miškas (Tiuringija, Vokietija).
Kitos radavietės:

* JAV: Beitsvilis (Arkanzasas);
* Vokietija: Ilfeldas;
* Švedija: Longbanas;
* Rusija: Uralo kalnai.

Geriausi pavyzdžiai rasti Pietų Afrikoje ir Namibijoje, kur hausmanitas asocijuoja su su kitais mangano oksidų mineralais (piroliuzitas ir psilomelanas bei geležis ir mangano mineralais (biksbijitas).

Šaltiniai
---------

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Hausmanitas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Mineral galleries Archyvuota kopija 2008-10-11 iš Wayback Machine projekto.
* Mindat
* Webmineral
| Mažeikių herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 1996-07-26* |
|  |
|  *LSSR priimtas 1968* |
|  |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Mažeikių herbas** – Mažeikių miesto ir Mažeikių rajono savivaldybės heraldinis atributas.

Aprašas
-------

Mėlyname skydo lauke aukštyn nukreiptas auksinis įtemptas lankas su auksine strėle žaibu.

Istorija
--------

Be hipotezių apie miesto praeitį žinoma mažai. XVI a. minimas Mažeikių kaimas. Jis pradėjo augti tik XIX a. antroje pusėje, kai buvo nutiestas Liepojos-Romnų geležinkelis, o vėliau ir Mintaujos geležinkelis. Neabejotinai miestą išgarsino 1972 m. pradėta statyti Mažeikių naftos perdirbimo įmonė.

1968 m. sukurtame herbe vaizduojamas mažeikiečio Jono Eglinsko pasiūlytas įtempto lanko su strėle motyvas. Lankas – gynybos, o strėlė – energijos simboliai. 1970 m. herbas panaikintas.

Mažeikių herbas Lietuvos prezidento dekretu Nr. 1008 patvirtintas 1996 m. liepos 26 d. Etalono autorius – Raimondas Miknevičius.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| **Kazimieras Martinkus** |
| --- |
| Gimė | 1917 m.Vaineikiai, Darbėnų vls. Kretingos apskr. |
| Mirė | 1950 m. birželio 3 d. (~33 metai)Nausėdai, Darbėnų vls. Kretingos apskr. |
| Tėvas | Kazimieras |
|  |
| Veikla | Lietuvos partizanas |
| Pareigos | Kardo rinktinės štabo viršininkas |

**Kazimieras Martinkus** (slap. *Saga*, 1917 m. Vaineikių k. Darbėnų vls. Kretingos apskr. – 1950 m. birželio 3 d. Nausėdų k. Darbėnų vls. Kretingos apskr.) – Lietuvos partizanas, Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardos rinktinės štabo viršininkas.

Biografija
----------

Užaugo Vaineikiuose, dirbo tėvų ūkyje. 1944 m. rudenį slapstėsi nuo mobilizacijos į okupacinę sovietų kariuomenę, tapo partizanu, Lietuvos laisvės armijos nariu. Vienas iš LLA Žemaičių legiono Kardo rinktinės kūrėjų, apie 1949 m. paskirtas rinktinės štabo viršininku.

Žuvo 1950 m. birželio 3 d. kartu su rinktinės vadu Juozu Paulausku-*Daliumi*, partizanais Justinu Rimkumi-*Ąžuolu*, Leonora Viluckyte-*Širšyne* ir Vytautu Zalecku-*Vaivoru* patekęs į Nausėdų kaimo Ganyklėlių miške MGB vidaus kariuomenės kareivių ir Darbėnų vls. stribų apsuptį. Palaikai išvežti į MGB Darbėnų valsčiaus poskyrį. Užkasimo vieta nežinoma.

Vardas įamžintas paminkluose žuvusiems Kardo rinktinės partizanams atminti Kretingos senosiose kapinėse (1992 m). ir Nausėdų kaimo miške (1995 m.).

* Kryžius ir paminklas partizanų žuvimo vietoje NausėduoseKryžius ir paminklas partizanų žuvimo vietoje Nausėduose
* Paminklinis akmuo NausėduosePaminklinis akmuo Nausėduose
* Paminklas Kardo rinktinės partizanams KretingojePaminklas Kardo rinktinės partizanams Kretingoje

Šaltiniai
---------

* Lietuvos ypatingasis archyvas. – F. K–1, ap. 3, b. 1248. – L. 96-97. – Ap. 47, b. 246. – L. 72v–73. – B. 265. – L. 44–48
* Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo departamento archyvinė pažyma – 1998, kovo 6

J. Baužys. Nausėdų girios sakalai. – Švyturys – 2003, kovo 8. – P. 1, 6
| **Kazimieras Kristupas Daukša** |
| --- |
| Gimė | 1795 m.Neciūnuose |
| Tautybė | Lietuvis |
| Vaikai | Adomas, Edvardas, Vladislovas, Emilija |
|  |
| Veikla | Pedagogas |

**Kazimieras Kristupas Daukša** (1795 m. Neciūnai, Papilio valsčius – 1865 m. kovo 14 d. Biržai) – Lietuvos kalbininkas, mokytojas.

Biografija
----------

Sūnus Edvardas Jokūbas Daukša. 1819–1824 m. mokėsi apskrities mokykloje Kėdainiuose, vėliau mokytojavo joje, nuo 1830 m. Biržų evangelikų reformatų mokykloje.

1836–1844 m. parašė apie 11 000 žodžių lietuvių–lenkų kalbų žodyną, kurio 3/4 rankraščio išlikę Poznanės universiteto bibliotekoje. Tekstas daug kur paryškintas ir šiek tiek keistas sūnaus Edvardo Jokūbo. Žodžių rinko ir iš Biblijos, K. Sirvydo žodyno, S. Daukanto raštų. Žinoma jo lietuvių kalbos gramatika „Trumpa kalbomokslė liežuvio lietuviško". Jos išlikę tik lietuviškas ir lenkiškas rankraštiniai nuorašai, po 1856 m. rašyti sūnaus Edvardo Jokūbo, saugomi Vilniaus universiteto bibliotekoje. Po S. Daukanto „Prasmos" (1837 m.) tai antroji žinoma lietuviškai rašyta lietuvių kalbos gramatika. Rašė Biržų (rytų aukštaičių panevėžiškių) šnektos pagrindu, bandė ją norminti. Buvo susikūręs unikalią rašybą, ją tobulino, pvz. garsą **š** iš pradžių žymėjo raide **c** (*rackiti* raškyti), paskui **s** (*sirdis* širdis), dar vėliau **š** (*šukštus* šiukštus).

Literatūra
----------

* Giedrius Subačius. Kazimiero Kristupo Daukšos žodynas, Baltistica, 1992 m. 1.27.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Giedrius Subačius. *Kazimieras Kristupas Daukša*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 531 psl.
2. ↑  „Algirdas Butkevičius. Apie poetą, sukilėlį, Sibiro tremtinį – Edvardą Daukšą". bernardinai.lt. 2013-02-12. Nuoroda tikrinta 2016-06-20.