recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| El Harašasالـحرّاش |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

El HarašasEl Harašas

36°44′16″ š. pl. 3°07′15″ r. ilg.﻿ / ﻿36.73778°š. pl. 3.12083°r. ilg.﻿ / 36.73778; 3.12083﻿ (El Harašas)Koordinatės: 36°44′16″ š. pl. 3°07′15″ r. ilg.﻿ / ﻿36.73778°š. pl. 3.12083°r. ilg.﻿ / 36.73778; 3.12083﻿ (El Harašas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Alžyro vėliava Alžyras |
| **Vilaja** | Alžyro vilaja |
| **Apskritis** | El Harašo apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 48 869  |
|  |
|  **Vikiteka** | El Harašas |

**El Harašas** (arab. الـحرّاش = *al-Ḥarrāš*, pranc. *El Harach*) – miestas Alžyro šiaurėje; Alžyro sostinės priemiestis, esantis 7 km į rytus nuo Alžyro miesto. Sudaro 18-ąjį Alžyro rajoną. Administraciniu požiūriu El Harašas priklauso to paties pavadinimo rajonui šiaurinėje Alžyro provincijoje ir turi beveik 80 000 gyventojų.[paaiškinti]

Istorija
--------

Vieta istoriškai reikšminga, nes prancūzų svetimšalių legionas 1832 m. balandžio 17 d. mūšyje kovėsi su arabais.

1964 m. El Harašo mieste pradėjo veikti nedidelė naftos perdirbimo gamykla, kurios pajėgumas – 2,7 mln. tonų naftos per metus (58 tūkst. barelių per dieną). Gamykla priklauso Alžyro naftos ir dujų bendrovei „Sonatrach". Nafta į naftos perdirbimo gamyklą tiekiama naftotiekiu iš Hasi Mesudo telkinio. Gamykla vietinei rinkai gamina variklių degalus, o eksportui – benziną ir mazutą.

Sportas
-------

* USM El Harrach – futbolo klubas;
* Namų rungtynes žaidžia 1954 m. lapkričio 1-osios stadione (pranc. *Stade 1er Novembre 1954*), talpinančiame 25 tūkst. žiūrovų.

Išnašos
-------

1. ↑  abarrelfull informacija
2. ↑  USM El Harrach pagal Globalsportsarchive
3. ↑  Stadiono talpa 5 tūkst. žiūrovų
**Artūras Severinas Grosas** (slapyvardis *Aleksandraitis*, 1821 m. gegužės 15 d. Prancūzija – 1870 m. ties Gerosios Vilties kyšuliu) – Lietuvos 1863 m. sukilimo dalyvis, sukilėlių pulkininkas.

Biografija
----------

Žemalės (Mažeikių apskritis) dvarininkas. Rusijos imperijos kariuomenės atsargos rotmistras. Per 1861 m. valstiečių reformą buvo taikos tarpininkas. 1863 m. balandžio mėn. Telšių apskrities sukilėlių karinis viršininkas, skelbė sukilėlių manifestą Plateliuose, Plungėje, Tveruose, iš savo dvaro valstiečių suorganizavo būrį, Sedoje užpuolė policijos būstinę, paštą ir valsčiaus valdybą. Kartu su B. Dluskio būriu 1863 m. birželio 22 d. kovėsi prie Papilės. 1863–1864 m. žiemą slapstėsi Žemaitijos miškuose, iš ten per Liepoją pasitraukė į užsienį. Gyveno Anglijoje, Prancūzijoje. Dalyvavo geografinėse ekspedicijose po Afriką. Žuvo sudužus laivui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ona Maksimaitienė. *Artūras Severinas Grosas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 192 psl.
|  |
| --- |
| **Budrių seniūnija** |
| Valsčius | {{{sav}}} |
| Centras | Budriai |

**Budrių seniūnija** – istorinis teritorinis-administracinis vienetas, buvęs Skuodo rajono savivaldybės teritorijos vakarinėje dalyje. Administracinis centras – Budriai.

Istorija
--------

Įkurta 1919 m. priklausė Kretingos apskrities Mosėdžio valsčiui. Prasidėjus Lietuvos sovietizacijai, 1940 m. pavadinta Budrių apylinke. TSRS-Vokietijos karo pradžioje 1941 m. atkurta. Grįžus sovietų valdžiai, 1944 m. pabaigoje vėl pavadinta Budrių apylinke. 

Seniūnijai vadovavo seniūnijos kaimų atstovų sueigoje (krivūlėje) renkamas seniūnas, o jį pavadavo seniūno padėjėjas. Jie atstovavo seniūnijos gyventojus Mosėdžio valsčiaus taryboje.


| Administracinis-teritorinis pavaldumas |
| --- |
| 1919–1940 m. | Mosėdžio valsčius, Kretingos apskritis |
| 1941–1944 m. | Mosėdžio valsčius, Kretingos apskritis, Šiaulių krašto apygarda, Lietuvos generalinė sritis |

Seniūnai
--------

* Antanas Razgaitis, 1932 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Savivaldybių žinynas. - Kaunas, 1932. - P. 601
| **Kozi Rineko draustinis** |
| --- |
|  |
| **Tipas** | Miškų |
| **Vieta** | Štabino valsčius |
| **Koordinatės** | 53°47′ š. pl. 23°14′ r. ilg.﻿ / ﻿53.783°š. pl. 23.233°r. ilg.﻿ / 53.783; 23.233Koordinatės: 53°47′ š. pl. 23°14′ r. ilg.﻿ / ﻿53.783°š. pl. 23.233°r. ilg.﻿ / 53.783; 23.233 |
| **Plotas** | 146.63 km² |
| **Įsteigimo data** | 1959 m. |
| **Pavaldumas** | Valstybinis |

**Kozi Rineko draustinis** (lenk. *Rezerwat przyrody Kozi Rynek*) – draustinis, esantis Augustavo girioje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje, Štabino valsčiuje ir *Balinkos* girininkijoje. Draustinyje saugomos įvairios Augustavo girios miškų rūšys. Draustinyje teka *Vanagėlio* (Jastrzębianką) upė. Draustinyje auga šios retos augalų rūšys: šiurpiniai, paprastasis žalčialunkis ir gebenė lipikė. Draustinyje auga skroblai, drebulės ir gluosniai. Draustinyje gyvena šios gyvūnų rūšys: briedis, elnias, stirna, šernas, pilkasis vilkas, kurtinys, miškinė kiaunė, paprastoji voverė, lapė ir juodasis gandras.

Turizmas
--------

Draustinyje yra 1863 m. sukilimo dalyvių kapinės, kurie vedami Jozefo Konstantino Romotovskio kovojo prieš Rusijos imperijos kariuomenę. Draustinyje yra 14 km pažintinis takas. Draustinis minimas Zbigniew Nienacki knygoje *Ponas Samochodzikas ir Tamplieriai* (Pan Samochodzik i templariusze).

Literatūra
----------

* Janinia Wengris „Pojezierze suwalsko-augustowskie", Varšuva 1975 m.
| **Scolia hirta**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Gauruotoji skolija (*Scolia hirta*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Plėviasparniai  *( Hymenoptera)* |
| Antšeimis: | Vapsviniai  *( Vespoidea)* |
| Šeima: | Scoliidae  *( Scoliidae)* |
| Gentis: | Skolija  *( Scolia)* |
| Rūšis: | Gauruotoji skolija  *( Scolia hirta)* |

 |
| Binomas |
| ***Scolia hirta***Franz von Paula Schrank, 1781 |

**Gauruotoji skolija** (*Scolia hirta*) – plėviasparnių būrio vapsvinis (*Vespoidea*) vabzdys. Paplitęs Palearktikos miškastepių ir stepių zonoje. Rytuose aptinkama iki Baikalo. Šiauriausios anksčiau žinomos radavietės Europoje – Varšuvos ir Poznanės apylinkės. Pietų Lietuvoje praeina šiaurinė skolijos arealo riba.

Gauruotoji skolija įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

**Porūšiai**: 

* *Scolia hirta hirta* (Schrank, 1781)
* *Scolia hirta unifasciata* Cyrillo, 1787

Biologija
---------

Suaugusios skolijos būna 10–25 mm dydžio. Kūnas juodas, padengtas retais bet ilgais (iki 3 mm) plaukeliais. Smulkūs kūno įdubimai daro jį „raukšlėtą". Antrasis ir trečiasis tergitai ryškiai geltoni. Galva apvali, juoda, neplaukuota. Pas patinėlius ilgesnės antenos. Sparnai pilki, su melsvais atspindžiais.

Skolijos skraido antroje vasaros pusėje. Patinėliai pasirodo anksčiau už pateles, jų laukia skraidydami miško laukymėse. Maitinasi lankydamos buožainių, austėjų, varpotojų veronikų, skudučių, čiobrelių ir kitus mėlynažiedžius augalus. Raudonus ar geltonus žiedus paprastai aplenkia. Aktyvios dieną, o nakčiai užsirausia žemėje.

Palikuonimis rūpinasi patelės, todėl nepasižymi didesniu vislumu. Tai parazitiniai vabzdžiai, palikuonis išauginantys kitų organizmų sąskaita. Patelės medžioja plokštėtaūsių vabalų bronzinukų (*Cetonia*), grambuolių (*Anomala dubia*) lervas rausdamos smėlį. Jas aptinka skrisdamos pažeme pagal kvapą. Apvaisinta skolija geluonimi paralyžiuoja ir ant lervos padeda kiaušinėlį. Aplink kiekvieną auką suformuojamas lizdas. Jame išsiritusi skolijos lerva maitinasi vabalo lerva, kurią sudoroja maždaug per savaitę. Po to susiformuoja kokonas, kuris peržiemoja. Lėliuke virsta ir išsirita jauna skolija kitą pavasarį.

Populiacija Lietuvoje
---------------------

Gauruotoji skolija Lietuvoje saugoma nuo 1991 m.

Skolijos radavietės pirmiausia nustatytos 1978 m. Lynežerio apylinkėse (Varėnos raj.), 1990 m. prie Gerdašių (Druskininkų sav.). Kitur žinomos Sventijansko, Puvočių apylinkėse. Aptikti tik pavieniai individai. Tai stenotopinė, jautri gyvenamos aplinkos pokyčiams rūšis. Jos išlikimui grėsmę kelia buveinių sukcesija.

* 
* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Lietuvos Respublikos saugomų gyvūnų, augalų ir grybų rūšių sąrašas
4. ↑  Lietuvos raudonoji knyga. Red Data Book of Lithuania, Vilnius, Lututė, 2007, 154 p. ISBN 978-9955-692-71-3



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gauruotoji skolija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Polygonum lapathifolium** |
| --- |
| Trumpamakštis rūgtis (*Polygonum lapathifolium*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Rūgtiniai  *( Polygonaceae)* |
| Gentis: | Rūgtis  *( Polygonum)* |
| Rūšis: | Trumpamakštis rūgtis  *( Polygonum lapathifolium)* |

 |

**Trumpamakštis rūgtis** (*Polygonum lapathifolium*, sin. *Persicaria lapathifolia*) – rūgtinių šeimos vienmečių augalų rūšis.

Paplitusi beveik visoje Eurazijoje, Šiaurės Amerikoje, Naujojoje Gvinėjoje, Šiaurės Afrikoje, užsiveisusi pietryčių Afrikoje, Pietų Amerikos pietuose.

Augalas 0,2–0,7 m aukščio. Žiedkočiai, apyžiedžio lapeliai ir lapų apatinė pusė su geltonomis taškinėmis liaukutėmis. Lapų makščių viršūnė plika arba apaugusi labai trumpomis blakstienėlėmis, makštys prie stiebo neprigludusios. Vaisiaus abu šonai įgaubti. Stiebas status, kylantis, viršutinė dalis kiek šakota.

Žydi liepos–spalio mėnesiais. Auga laukuose, daržuose, pagrioviuose, pakrantėse. Lietuvoje gana dažnas.

  

* Požymiai (B paveikslėlis)Požymiai (B paveikslėlis)
* ŽiedynaiŽiedynai
* LapamakštėsLapamakštės
* Augavietė (JAV)Augavietė (JAV)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Persicaria lapathifolia (L.) Delarbre, *Kew Royal Botanic Gardens*
2. ↑  Algirdas Lekavičius. *Vadovas augalams pažinti*. – Vilnius: Mokslas, 1989. // psl. 66–67


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Trumpamakštis rūgtis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Jelena Ksenofontova** |
| --- |
| Jelena Ksenofontova |
| Gimimo vardas | Jelena Ksenofontova  (rus. *Еле́на Ю́рьевна Ксенофо́нтова*) |
| Visas vardas | Jelena Ksenofontova |
| Gimė | 1972 m. gruodžio 17 d. (50 metų)Chromtau, Kazachija |
| Gyven. vieta | nežinoma |
| Tautybė | Rusė |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Jelena Ksenofontova** (g. 1972 m. gruodžio 17 d. Chromtau, Kazachija) – Rusijos aktorė.

Biografija
----------

1994 m. ji įstojo į VGIK vaidybos skyrių (Josefo Reichelgauzo vaidybos grupės Marleno Chutsievo kursas), kurį baigė 1998 m.

Dirbo Maskvos teatre "Šiuolaikinės pjesės mokykla". 2000–2013 m. – Maskvos dramos teatre, vadovaujama Armeno Džigarchaniano.

2002 m. debiutavo kine, įkūnijusi Natašą, seriale „Taiga. Išgyvenimas." Geriausiai žinoma dėl vaidmenų juostose „Taiga" (2002), „Medžiojant genijų" (2006), „Kodėl tu iųėjai?" (2008), serialuose „Virtuvė" ir „Viešbutis Oleonas".

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
|  |
| --- |
| Jelizaveta Potapova |
| Pilnas vardas | Jelizaveta Potapova |
| Šalis | Lietuvos vėliava Lietuva |
| Gimė | 1988 m. (~35 metai)Lietuva |
| Titulas | Moterų tarptautinė korespondencinių šachmatų meistrė (LIM) |
| FIDE reitingas | 1948 (2015 m.) |
| Aukščiausias reitingas | 2135 (2003 m. balandis) |

**Jelizaveta Potapova** (g. 1988 m.) – Lietuvos šachmatininkė, moterų tarptautinė korespondencinių šachmatų meistrė (2013 m.), Lietuvos moterų korespondencinių šachmatų rinktinės narė, 6-osios korespondencinių šachmatų olimpiados čempionė (su Lietuvos rinktine), programuotoja-WEB projektų vystytoja.

Biografija
----------

2005 m. Maxima stipendininkė.

2006–2010 m. Vilniaus universiteto Matematikos ir informatikos fakultete baigė informatikos bakalauro studijas.

2008–2011 m. dirbo programuotoja-WEB projektų vystytoja Vilniuje.

2011–2014 m. Artlogic Media Ltd vyresnioji programuotoja-WEB projektų vystytoja Londone. 

Nuo 2014 m. Open Reply UK vyresnioji programuotoja-WEB projektų vystytoja.

Pasiekimai
----------

* 2003 m. Lietuvos merginų iki 20m. čempionė
* 2001 m. Lietuvos jaunių čempionė mergaičių grupėje iki 14m.
* 2000 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas: 10 vieta
* 1999 m. Lietuvos jaunučių čempionė mergaičių grupėje iki 12m.
* 1998 m. Lietuvos greitųjų šachmatų jaunučių čempionė mergaičių grupėje iki 12m.
* 1998 m. Lietuvos jaunučių čempionė mergaičių grupėje iki 10m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jelizaveta Potapova (FIDE)
2. ↑  Jelizaveta Potapova (chess-db.com)
3. ↑  Jelizaveta Potapova (ICCF inf.)
| **Jelizavieta Tichejeva** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1867 m. balandžio 24 d.Kaunas, Rusijos imperija |
| Mirė | 1943 m. sausio 1 d. (75 metai)Virica, Leningrado sritis, TSRS |
|  |
| Veikla | pedagogė |

**Jelizavieta Tichejeva** (1867 m. balandžio 24 d. Kaune – 1943 m. sausio 1 d. Viricoje, Leningrado sritis, TSRS) – Lietuvos rusų kilmės Rusijos imperijos ir TSRS pedagogė.

Biografija
----------

Gimė 1868 m. liepos 2 d. Kaune. 1880–1890 m. dirbo pradinių klasių mokytoja Kaukaze, vėliau persikėlė į Sankt Peterburgą. 1913–1917 m. buvo priešmokyklinio švietimo asociacijos pirmininkė. 1920–1924 m. dirbo profesore Sankt Peterburgo priešmokyklinio ugdymo pedagoginiame institute. 1928 m. išleido metodologinę knygą apie priešmokyklinį švietimą. Domėjosi Marijos Montesori veikla, rengė būsimus priešmokyklinio ugdymo specialistus. Daug dėmesio skyrė vaikų gebėjimo kalbėti ir reikšti savo mintis lavinimui, priešinosi užsienio kalbų mokymui priešmokykliniame amžiuje. Mirė 1943 m. sausio 1 d. Viricoje.

Darbai
------

* *Детский сад по методу Е. И. Тихеевой при Ленинградском государственном педагогическом институте им. Герцена*, Ленинград, 1928.
* *Развитие речи дошкольника*, Ленинград – Москва, 1937.

Nuorodos
--------

* Biografija (rus.)
**Jelizaveta Daragan-Veriovkina**, rus. *Елизавета Петровна Дараган-Верёвкина* (1834 m. birželio 5 d. – 1885 m. kovo 18 d. Liubline, palaidota Liepkalnio stačiatikių kapinėse Vilniuje) – Rusijoje ir Lietuvoje kūrusi tapytoja, labdarė.

Biografija
----------

J.Veriovkinos ir jos tėvų kapai stačiatikių kapinėse Vilniaus Liepkalnyje
Kilusi iš kazokų giminės. Jos vienas iš senelių Michailas Balugjanskis buvo žinomas Rusijos imperijos valstybės veikėjas, tėvas generolas Piotras Daraganas (1800-1875) – Tulos gubernatorius, motina Ana Daragan (1806-1877) – vaikų rašytoja ir pedagogė.

Ištekėjo už karininko Vladimiro Veriovkino. Kurį laiką dar gyveno Tuloje, 1862 m. persikėlė į Vitebską, kur jos vyras buvo paskirtas gubernatoriumi. 

Nuo 1868 m. iki 1878 m. Veriovkinai gyveno Vilniuje, šiame mieste šeimos galva ėjo Vilniaus karinės apygardos viršininko pareigas. Jelizaveta Veriovkina Vilniuje aktyviai dalyvavo labdaringoje veikloje: buvo draugijos „Labdaringoji kapeika" pirmininkė, „Gailėstingumo namų" garbės globėja. Nuo 1879 m. šeima persikėlė gyventi į Liubliną, o vasaras leisdavo įsigytame Vyžuonėlių dvare prie Utenos. Ponų namuose Vyžuonėlėse buvo įrengta tapybos atelje, o patį dvarą Veriovkinai vadino *Palaima* (rus. *Благода́ть*). Užaugo trys vaikai:

* Mariana (1860–1938) – garsi tapytoja ekspresionistė;
* Piotras (1862–1946) – Kauno ir Vilniaus gubernatorius;
* Vsevolodas (1872–1924) – kartu su dailininke Vera Veriovkina valdė Pažaislio ir Maželiškių dvarus.

Kūryba
------

Tapybos mokėsi Sankt Peterburge, pas akademinės krypties dailininką Karlą Timoleoną Nefą. Norėdama geriau susipažinti su jo darbais užsienio stačiatikių cerkvėse, 1858 m. aplankė Londoną, Nicą ir Vysbadeną. Nuo 1876 m. dalyvavo Vilniaus dailės kūrinių parodų draugijos veikloje. Daug tapė Vyžuonėlių dvare, iki Antrojo pasaulinio karo jame buvo saugoma dailininkės kūryba. Pokaryje darbai atsidūrė Konstantino Arcibuševo kolekcijoje Odesoje ir Floridoje (JAV).

J.Veriovkina tapė aliejumi, jos paveikslai sukurti daugiausiai religine tematika. Būdinga akademinė stilistika, švelnūs idealizuoti tipažai.

Šaltiniai
---------

* Lietuvos dailininkų žodynas, II tomas. – Lietuvos kultūros tyrimų institutas: Vilnius, 2012 psl. 422

Nuorodos
--------

* Jelizaveta Veriovkina su vaikais (fotografija)
| **Gyrodon lividus** |
| --- |
| Melsvėjantysis alksniabaravykis (*Gyrodon lividus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Baravykiečiai  *( Boletales)* |
| Šeima: | Alksniabaravykiniai  *( Gyroporaceae)* |
| Gentis: | Alksniabaravykis  *( Gyrodon)* |
| Rūšis: | Melsvėjantysis alksniabaravykis  *( Gyrodon lividus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Melsvėjantysis alksniabaravykis**, *paalksninis baravykas* (lot. *Gyrodon lividus*) – alksniabaravykinių (*Gyroporaceae*) šeimos, alksniabaravykių (*Gyrodon*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Tik po alksniais, drėgnos, ypač durpingos vietos.

* **Augimo laikas**

Rugpjūtis - rugsėjis.

* **Pagrindiniai požymiai**

Jauni vaisiakūniai šiaudų, vėliau - gelsvai rusvos spalvos.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio, kartais dideli. Kepurėlė 5–10 cm, kartais 12-15 (20) cm skersmens, gelsva, geltonai ruda, rausvai ruda, paplokščiai iškili, senesnio grybo paplokščia arba įdubusi, gleivėta. Vamzdeliai nuaugę kotu žemyn. Kotas iki 8 cm ilgio, 1–2 cm storio, jaunų vaisiakūnių šviesiai geltonas, sendamas ruduoja. Sporos 5–7×3–4,5 μm.

**Būdingi požymiai:** trama gelsva, senų grybų - rusva, perlaužta ar perpjauta staigiai pamėlynuoja, vėliau paruduoja.

Auga drėgnuose lapuočių miškuose, pamiškėse, raistuose, po alksniais, šviesesnėse vietose, tarp žolių.

Neretas, dažnesnis šiaurinėje Lietuvos dalyje. Valgomas. Vartojamas šviežias, džiovintas, tinka grybų miltų gamybai.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 44 psl.
| **Stropharia aeruginosa** |
| --- |
| Melsvažalė gleiviabudė (*Stropharia aeruginosa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Gleiviabudiniai  *( Strophariaceae)* |
| Gentis: | Gleiviabudė  *( Stropharia)* |
| Rūšis: | Melsvažalė gleiviabudė  *( Stropharia aeruginosa)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Melsvažalė gleiviabudė** (*Stropharia aeruginosa*) – gleiviabudinių (*Strophariaceae*) šeimos grybų rūšis.

Vaisiakūniai smulkūs, vidutinio didumo, gleivėti. Kepurėlė 3-7 (10) cm skersmens, jaunų grybų varpelio formos, senesnių – iškili, plaušuota, gleivėta, melsvai žalia, kartais išblukusi iki gelsvos, žalsvai gelsvos, pakraščiai su dalinio apdangalo liekanomis.
Lakšteliai pilkšvi, vėliau violetiškai rudi, šokoladinės spalvos, tankūs, priaugtiniai. Kotas 4-10 cm ilgio, 1-2 cm storio, kepurėlės spalvos, su gležnu rinkiu, žemiau jo iki pagrindo plaušuotas, žvynuotas. Trama žalsva, plona, nelabai malonaus kvapo, skonio, bet nekarti.

Auga liepos–spalio mėnesiais miškuose, parkuose, kartais soduose ant supuvusių kelmų, ant žemės, dažnai tarp dilgėlių. Grybas valgomas, nulupus odelę. Lietuvoje neretas grybas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincentas Urbonas. *Grybai*. Vilnius: Mokslas, 1986. p. 134.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Melsvažalė gleiviabudė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Petras Baubinas** |
| --- |
| Gimė | 1928 m. lapkričio 15 d.Driškūnai, Ignalinos valsčius |
| Mirė | 1993 m. rugsėjo 24 d. (64 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | gydytojas ortopedas, pedagogas |
| Partija | 1960 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1952 m. Vilniaus universitetas |

**Petras Baubinas** (1928 m. lapkričio 15 d. Driškūnuose, Ignalinos valsčius – 1993 m. rugsėjo 24 d. Kaune) – Lietuvos gydytojas ortopedas, pedagogas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1952 m. baigė Vilniaus universitetą. 1965 m. apgynė medicinos mokslų kandidato disertaciją „Įgimtų klubo sąnarių išnirimų konservatyvus gydymas vaikų amžiuje". 1971 m. medicinos mokslų daktaras.

Nuo 1955 m. Kauno medicinos akademijos dėstytojas, nuo 1969 m. Traumatologijos ir ortopedijos katedros vedėjas. Nuo 1975 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Pirmasis Lietuvoje pradėjo praktikuoti kompresinę distrakcinę osteosintezę, daryti sklaidos trūkumų šalinimo operacijas vaikams. Sukūrė šlaunikaulio įgimto išnirimo funkcinio gydymo metodą, išrado įtaisą šiam išnirimui gydyti.

Bibliografija
-------------

* Klinikinė chirurgija, vadovėlis, 1980 m.
* Dažniausios ortopedinės ligos, vienas autorių, 1982 m.
* Traumatologija, vadovėlis, 1994 m.

Įvertinimas
-----------

* 1978 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sigitas Pranckevičius. *Petras Baubinas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 221
2. ↑  *Petras Baubinas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 713 psl.
**Petras Daugintis** (1915 m. balandžio 5 d. Bajorėliai, Kretingos valsčius – 1998 m. sausio 2 d. Čikaga) – SJ, lietuvių kunigas, jėzuitas katalikų spaudos darbuotojas.

Biografija
----------

Nuo 1938 m. jėzuitas, 1941–1944 m. studijavo filosofiją Pagryžuvio jėzuitų noviciate, teologiją Kauno kunigų seminarijoje, 1944–1948 m. jėzuitų kolegijoje Pulache (Vokietija). 1946 m. įšventintas kunigu. 1951–1955 m. socialinius mokslus studijavo Popiežiškajame Grigaliaus universitete Romoje.

Dirbo sielovados darbą lietuvių karo pabėgėlių stovyklose. 1956–1958 m. dėstė Montevidėjo kunigų seminarijoje, vėliau dirbo lietuvių parapijoje, rengė lietuvių radijo valandėles, redagavo katalikų laikraštį „Žinios". 1968–1977 m. dirbo Šv. Kazimiero parapijoje San Paule, redagavo laikraštį „Mūsų Lietuva". 1978 m. perkeltas į lietuvių jėzuitų rezidenciją Čikagoje, Lietuvos jėzuitų provincijos dalies užsienyje iždininkas. Redagavo periodinį leidinį „Mūsų žinios", bendradarbiavo žurnaluose „Aidai", „Naujoji Romuva".

Bibliografija
-------------

* Kainų nustatymas ir valstiečių klausimas (vok. *Preissetzung und die Bauerfrage*), 1955 m.;
* Urugvajaus lietuviai, 1985, 1995 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Petras Daugintis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 522 psl.
**Petras Brizgys** (g. 1917 m. gruodžio 2 d. Plyniuose, Liudvinavo valsčius – 2018 m. gegužės 17 d. Čikagoje) – lietuvių chemikas. Vokietijos lietuvių bendruomenės ir Bendrojo Amerikos lietuvių fondo Čikagoje veikėjas.

Biografija
----------

Brolis vyskupas Vincentas Brizgys. 1938–1944 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo chemijos technologiją. 1938–1939 m. korporacijos „Grandis" valdybos narys. 1941 m. tris mėnesius kalėjime buvo tardomas sovietinio saugumo, paleistas slapstėsi. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. baigė Štutgarto technologijos institutą.

1986 m. dirbo Kinijoje, prižiūrėjo JAV bendrovės pastatytas polimerų gamyklas. 1985 m. atgaivino „Grandies" korporaciją ir tapo jos pirmininku.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrė ir sintetino vaistus, kosmetikos ir higienos preparatus, vandenyje tirpius polimerus; 2 išradimų autorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Petras Brizgys. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2023-01-13).
2. ↑  *Petras Brizgys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 504 psl.
P. Butkus 1939 m.
P. Butkaus kapas Nemakščių bažnyčios šventoriuje
**Petras Butkus** (1914 m. sausio 19 d. Lekavas, Nemakščių valsčius – 1993 m. balandžio 14 d. Sidnėjus, palaidotas Nemakščiuose) – Lietuvos ir Australijos lietuvių kapelionas, spaudos ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Baigė Raseinių gimnaziją. 1938 m. baigė Telšių kunigų seminariją, įšventintas kunigu. 1938–1944 m. Tauragės ir Telšių mokytojų seminarijų kapelionas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Tiubingeno universitete studijavo filosofiją ir lituanistiką, kartu pabėgėlių stovyklų lietuvių gimnazijų kapelionas. 1949 m. atvyko į Australiją. 1949–1993 m. Sidnėjaus lietuvių katalikų kapelionas, skautų veikėjas. 1982 m. prelatas. 1951–1952 m. Australijos lietuvių bendruomenės Krašto valdybos vicepirmininkas. 1951 m. įkūrė Lietuvių savišalpos komitetą, jam vadovavo.

1950 m. laikraščio „Užuovėja" redaktorius ir leidėjas. Bendradarbiavo laikraščiuose „Mūsų pastogė", „Tėviškės aidai". Sukūrė apie 20 dainų. Sidnėjaus kapinėse lietuviams išrūpino atskirą laidojimo plotą. Palikimą skyrė Nemakščių bažnyčiai atstatyti.

Mons. P. Butkus mirė 1993 m. balandžio 14 d. Sidnėjuje, tačiau jau gegužės mėnesį palaikai buvo atvežti į gimtuosius Nemakščius, palaidoti Nemakščių bažnyčios šventoriuje.

Bibliografija
-------------

* Tautų šventovėse: Kelionių įspūdžiai, Sidnėjus, 1970 m.

Įvertinimas
-----------

* 1982 m. Britų imperijos medalis, pirmasis iš Australijos lietuvių civilių apdovanotas šiuo medaliu

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Daniela. *Petras Butkus (1914)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 672 psl.
2. ↑  Monsinjoro Petro Butkaus pagerbimas Nemakščiuose. *xxiamzius.lt*
| **Elaeagnus angustifolia** |
| --- |
| Siauralapis žilakrūmis (*Elaeagnus angustifolia*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Žilakrūminiai  *( Elaeagnaoceae)* |
| Gentis: | Žilakrūmis  *( Elaeagnus)* |
| Rūšis: | Siauralapis žilakrūmis  *( Elaeagnus angustifolia)* |

 |

**Siauralapis žilakrūmis** (*Elaeagnus angustifolia*) – žilakrūminių (*Elaeagnaceae*) šeimos augalų rūšis. Kilusi iš vidurio-vakarų Azijos (pietų Rusija, Kazachstanas, Turkija, Iranas), introdukuota Europoje, Šiaurės Amerikoje.

Tai krūmas arba iki 10 m aukščio užaugantis medis dygliuotomis šakomis. Lapai balsvi, lancetiški, 4-9 cm ilgio. Žiedai geltoni, kvapnūs, su 4 vainiklapiais. Vaisius – 1-1,7 cm ilgio oranžiškai raudonas kaulavaisis (valgomas).

Auginamas Lietuvoje, dažnas. Siauralapis žilakrūmis šviesomėgis, nereiklus dirvožemiui, gerai pakelia sausras, užterštą orą.

* Ūgliai
* Žiedai
* Vaisiai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Siauralapis žilakrūmis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 676
| **Eriophorum angustifolium** |
| --- |
| Siauralapis švylys (*Eriophorum angustifolium*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Viksvuoliniai  *( Cyperaceae)* |
| Gentis: | Švylys  *( Eriophorum)* |
| Rūšis: | Siauralapis švylys  *( Eriophorum angustifolium)* |

 |

**Siauralapis švylys** (*Eriophorum angustifolium*) – viksvuolinių (*Cyperaceae*) šeimos švylių (*Eriophorum*) genties augalas.

Daugiametis, 15-75 cm aukščio žolinis augalas. Šakniastiebis trumpas, su palaipomis. Stiebas vienas, rečiau 2-3, statūs, apvalūs, tik viršutinė dalis neryškiai tribriaunė, vagoti, žali, rudenį viršutinė dalis ruda ar rausva. Lapai linijiški, siauri (2-4 mm pločio), šiurkščiais kraštais, viršutiniai trumpi, apatiniai iki 0,5 m ilgio. Stiebo viršūnėje išauga iš 3-7 nulinkusių varpučių žiedynas, kurio pamatinė dalis apgaubta keliais pilkai rudomis makštimis viršūniniais lapais. Žiedyno šakelės lygios, švelnios. Varputės gausiažiedės. Žiedai dvilyčiai. Kuokeliai 3, purkos 3. Apyžiedis iš daugelio baltų plonų šerelių, kurie, vaisiams bręstant, pailgėja iki 4 cm, taip pasidengia baltu pūku. Vaisius – rudas riešutėlis su ilgų šerelių kuokštu, kuris sudaro skristuką. Tokį vaisių vėjas toli nuneša.

Žydi gegužės – birželio mėn. Labai dažnas visoje Lietuvoje. Auga pelkėtose, šaltiniuotose pievose, pelkių ir ežerų pakrantėse, durpynuose, sudaro nemažus sąžalynus. Švylio pūkus galima panaudoti kaip medvilnės pakaitalą ir termoizoliacinę medžiagą, be to, kaip celiuliozės šaltinį įvairioms įkamšoms. Verpti netinka. Iš šakniastiebių susidaro durpės.

Literatūra
----------

Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 104 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Siauralapis švylys** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 55°21′3.64″ š. pl. 25°4′57.99″ r. ilg.﻿ / ﻿55.3510111°š. pl. 25.0827750°r. ilg.﻿ / 55.3510111; 25.0827750

 *Šis straipsnis apie ežerą. Apie margus gyvūnus skaitykite straipsnyje Keršis.*

| Keršis |
| --- |
| Vieta | Molėtų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,161 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,26 km |
| Kilmė | Rininis |
| Didžiausias gylis | 42 m |
| Įteka | 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | bevardis upelis |

**Keršis** arba **Keršiai** – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 6,5 km į šiaurės vakarus nuo Balninkų, Anykščių rajono paribyje. Ilgis (šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi) 0,97 km, plotis iki 0,23 km. Altitudė 130,9 m. Ežeras rininis, jo krantai statūs ir aukšti, apaugę medžiais ir krūmais. Šiaurinėje pakrantėje stūkso Šiaudinės miškas, kitose pakrantėse auga nedideli miškeliai, plyti pievos. Į pietryčius už 40 m telkšo mažesnis ežeras, taip pat vadinamas Keršiai(link jo išteka upelis). Priklauso Siesarties upės intako Plaštakos baseinui (Šventosios upės baseinas). Įeina į Baldono geomorfologinį draustinį.

Vakariniame krante įsikūręs Pakeršių kaimas, veikia kaimo turizmo sodyba. Vakariniu ir pietiniu krantu eina riba su Anykščių rajonu.

Etimologija
-----------

Ežerėvardis *Kéršis* kilęs nuo spalvos pavadinimo *keršas* („margas, dryžas, rainas, juodai baltas").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Keršis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 298
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 154
| Mažupė |
| --- |
|  Mažupė Joniškėlyje |
| **Ilgis** | 37 km |
| **Nuolydis** | 88 cm/km |
| **Baseino plotas** | 162 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,84 m³/s |
| **Ištakos** | Pakruojo rajone |
| **Žiotys** | Mūša |
| **Šalys** | Lietuva |

Mažupė Joniškėlyje
**Mažupė** – upė Pakruojo ir Pasvalio rajonuose; Mūšos dešinysis intakas. Jo ilgis – 37 km, baseino plotas 162 km². Prasideda ties Tarvydais, 8 km į pietryčius nuo Rozalimo. Teka į šiaurės vakarus pro Joniškėlį. Įteka į Mūšą 72 km nuo jos žiočių, ties Narteikiais, 3 km į šiaurės rytus nuo Joniškėlio.

Intakai:

* kairieji: Lieknelis, Dubija.
* dešinieji: Šakynė, Vingrelis, Meškerdys.

Visa vaga yra sureguliuota; plotis 5 – 6 m, gylis 0,3 – 1,4 m. Vidutinis nuolydis siekia 0,88 m/km. Srovės greitis 0,1 – 0,3 m/s. Vandens debitas žiotyse 0,84 m³/s.

Upėvardis kilęs nuo žodžio *mažas* („nedidelis, menkas apimtimi").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mažupė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 525-526 psl.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 208
| Mažosios Riešės piliakalnis |
| --- |
| Piliakalnis iš pietų (už sodybos) |
| 

Mažosios Riešės piliakalnisMažosios Riešės piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°48′29.9″ š. pl. 25°12′07.3″ r. ilg.﻿ / ﻿54.808306°š. pl. 25.202028°r. ilg.﻿ / 54.808306; 25.202028Koordinatės: 54°48′29.9″ š. pl. 25°12′07.3″ r. ilg.﻿ / ﻿54.808306°š. pl. 25.202028°r. ilg.﻿ / 54.808306; 25.202028 |

 |
| Vieta | Vilniaus rajonas |
| Seniūnija | Avižienių seniūnija |
| Aukštis | 4-20 m |
| Plotas | 32x45 |
| Naudotas | I tūkst. - II tūkst. pradžia |
| Žvalgytas | 1971, 1979 |

**Mažosios Riešės piliakalnis** (arba ***Batarėja***) įrengtas Riešės upelio kairiojo kranto aukštumos pakraštyje, ~0,5 km į šiaurės vakarus nuo Mažosios Riešės kaimo. Piliakalnio aikštelė trikampė, 32 m ilgio, 45 m pločio šiauriniame gale, 1,5 m aukštesniu šiauriniu kraštu. Šiaurės rytinį kraštą juosia 65 m ilgio, 1 m aukščio, sulėkštėjusio supilto pylimo liekanos. Šiaurėje ir rytuose nuo aukštumos piliakalnį skiria 20 m pločio, iki 4 m gylio dauba. Šlaitai vidutinio statumo, statūs, 4 (šiaurės rytuose) – 20 m aukščio.

400 m į šiaurės vakarus yra V–XII a. Aukštųjų Rusokų pilkapynas (tyrinėtas 1974 m.).

Piliakalnis datuojamas I tūkst. – II tūkst. pradžia.

Piliakalnis (viršūnė apaugusi beržais)

Šaltiniai
---------


* Lietuvos piliakalniai, Mažoji Riešė
* Kultūros paminklų enciklopedija. Rytų Lietuva It, II d. V. 1998.
Granola su jogurtu
Granolos batonėlis
**Granola** – skrudintų avižų dribsnių patiekalas su medumi, cukrumi ar klevų sirupu ir įvairiais priedais (riešutais, sėklomis, džiovintais vaisiais ir uogomis, šokoladu), prieskoniais (cinamonu). Saldūs priedai reikalingi ne tik skoniui suteikti, bet ir tam, kad visi ingredientai tarpusavyje gerai suliptų. Gali būti valgoma kartu su pienu, jogurtu, šviežiais vaisias. Gali būti kepinių, ledų ar desertų pagardas. Skiriasi nuo miuslio, nes pastarasis patiekalas nėra skrudinamas.

Tradicinė granola buvo kepama iš pilnagrūdžių kvietinių miltų tešlos. Apkepę trapūs pyragaičiai buvo sutrupinami ir vėl paskrudinami. Pastarieji turėjo būti išmirkyti piene per naktį prieš paruošiant patiekalą.

Istorija
--------

Ją pradėta gaminti 1863 m. Jungtinėse Amerikos Valstijose, vienoje iš JAV sanatorijų, receptas kurtas James Caleb Jackson. Daktaras norėjo pakeisti riebių, saldžių pusryčių tradicijas. Pats jis buvo vegetaras, o savo pacientams irgi siūlė laikytis ne griežtos vegetariškos dietos. Todėl tokį, jo manymu, sveiką receptą ir sukūrė. Po kelių metų receptą kiek patobulino kitoje sanatorije dirbęs daktaras John Kellogg. Pirminio recepto kūrėjas pareikšė jam ieškinį, todėl jis pakeitė originalų jam suteiktą pavadinimą granula viena raide. 1889 m. J. Kellogg parduodavo 2 tonas granolos per savaitę. Patiekalas tapo pirmuoju pramoniniu būdu gaminamu sausu pusryčiu. Vėliau jis įkūrė „Kellogg's" verslo imperiją. XX a. 7-ajame dešimetyje prasidėjęs JAV kontrakultūros judėjimas granolos populiarumą atgaivino. Ironiška, bet hipiai tokiu būdu bandė atsisakyti saldžių javinių dribsnių pusrytinių patiekalų. 1972 m. vėl pradėta masiškai gaminti.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Greenbaum start, Hilary; Dana Rubenstein (2012-03-23). „Who Made That Granola?". *New York Times*. Nuoroda tikrinta 2013-11-14.
2. 1 2  „The Nibble: Granola Girl. Part 1, the History of Granola". Nuoroda tikrinta 6 April 2020.
| **John Northrop** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1891 m. liepos 5 d.Jonkersas, Niujorko valstija, JAV |
| Mirė | 1987 m. gegužės 27 d. (95 metai)Vikenbergas, Arizona, JAV |
|  |
| Veikla | mokslininkas |

**Džonas Hovardas Nortropas** (angl. *John Howard Northrop*, 1891 m. liepos 5 d. – 1987 m. gegužės 27 d.) – amerikiečių mokslininkas-biochemikas, 1930 m. gavęs pepsino kristalinę formą. Nobelio chemijos premijos laureatas (1946).

JAV nacionalinės mokslų akademijos narys (1934).

Biografija
----------

Džonas Nortropas gimė 1891 m. liepos 5 d. Jonkerse, JAV. Po to apsigyveno Manhatane (Niujorkas). Jo tėvas Džonas Isajachas mirė per sprogimą laboratorijoje likus dviem savaitėms iki sūnaus gimimo. Motina – Alice Rich Northrop (1864–1922) – botanikos mokytoja.

1912 m. baigė Kolumbijos universitetą, o 1915 m. ten pat tapo filosofijos daktaru. 1916–1961 m. dirbo Rokfelerio medicinos tyrimų institute.

1917 m. susituokė su Louise Walker, abudu susilaukė vaikų: sūnus Džonas ir duktė Alisa. Nusižudė 1987 m. Vikenberge.

Šaltiniai
---------

1. ↑  John H. Northrop Archyvuota kopija 2022-07-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Herriott R. M.* John Howard Northrop: July 5, 1891-May 27, 1987. — 1994. — Vol. 63. — P. 440. — 423–450 p. — (Biographical Memoirs. National Academy of Sciences)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Vitis labrusca** |
| --- |
| Gauruotasis vynmedis (veislė *Concorde*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Vynmediniai  *( Vitaceae)* |
| Gentis: | Vynmedis  *( Vitis)* |
| Rūšis: | Gauruotasis vynmedis  *( Vitis labrusca)* |

 |

**Gauruotasis vynmedis** (*Vitis labrusca*) – vynmedinių šeimos augalas. Paplitęs vidurio ir rytų Šiaurės Amerikoje. Daugelio veislių, iš kurių svarbiausia *Concorde*, tėvinė rūšis.

Aukšta liana su 20–30 cm skersmens stiebu. Ūgliai apvalūs, jauni veltiniški, vėliau apaugę padrikais baltų plaukelių kuokštais. Ūseliai dvišakiai, trišakiai, tankiais plaukeliais, išaugę iš kiekvieno bamblio. Lapai plačiai kiaušiniški arba beveik apskriti, ištisiniai arba negiliai triskiaučiai, 12–15 (25) cm ilgio, 12–15 (20) cm pločio, neaštriai smailiaviršūniai, apybukiai, dantyti arba skiaučių viršūnėse lygiakraščiai. Pamatas plačiai giliai iškirptas. Apatinė pusė balsvai gauruota, su iškilusiomis gyslomis. Lapkotis maždaug pusės lapalakščio ilgio, apaugęs gaureliais. Dvinamis augalas. Žiedai smulkūs, kvapnūs, 5–10 cm ilgio kekėse. Žiedynkotis apaugęs gaureliais. Uogos rutuliškos, rečiau pailgokos, 1,5–2 cm skersmens, paprastai ne daugiau kaip po 20 kompaktiškose kekėse, dažniausiai juodai purpurinės, rečiau rausvos ar gelsvai žalios, stora, vaškiniu sluoksniu odele. Sėklos stambios, 5–8 mm ilgio, su trumpu snapeliu.

Žydi gegužę–birželį. Uogos sunoksta rugsėjį–spalį.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Eresidae** |
| --- |
| Boružinis storagalvis (Eresus cinnaberinus)Boružinis storagalvis (*Eresus cinnaberinus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Voragyviai  *( Arachnida)* |
| Būrys: | Vorai  *( Araneae)* |
| Šeima: | Storagalviai  *( Eresidae)* |

 |

**Storagalviai** (*Eresidae*) – vorų (*Araneae*) šeima.

Pasaulyje yra 10 genčių ir 102 rūšys. Vorų kūnas kresnas, kojos trumpos. Akys mažos: 4 išsidėsčiusios skersinėje eilėje prie kaktos pakraščio, po vieną porą abipus šios eilės. Šiek tiek panašūs į šokliavorius. Šios šeimos vorai priskiriami prie kribelinių vorų. Jie gaudo grobį ne lipniais gaudomaisiais tinklais, o švelniomis susiraizgiusiomis gijomis. Šios gijos gaminamos verpimo srityje, vad. cribellum, ir ištempiamos ant IV kojų poros priešletenėlės esančiu calamistrumu (šerių šepetėliu). Vorai rezga vamzdelio formos piltuviškus tinklus. Gyvena smėlėtame, šiltame dirvožemyje voratinkliu išklotuose žemės urveliuose. Paplitę tropikuose.

Lietuvoje randama viena rūšis: boružinis storagalvis (*Eresus cinnaberinus*).
|  |
| --- |
| John Lennon |
|  
Džonas Lenonas, 1969 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | John Winston Lennon |
| Gimė | 1940 m. spalio 9 d.Liverpulis, Anglija |
| Kilmė | Jungtinė Karalystė Jungtinė Karalystė |
| Mirė | 1980 m. gruodžio 8 d. (40 metų) Niujorkas, JAV |
| Žanrai | Rokas · pop |
| Veikla | Dainininkas · poetas · artistas |
| Instrumentai | Vokalas · pianinas · gitara · bosinė gitara |
| Aktyvumo metai | 1957–1975; 1980 |
| Įrašų kompanija | Parlophone · Capitol · Apple · EMI · Geffen · Polydor |
| Svetainė | johnlennon.com |

**John Winston Lennon** (*Džonas Lenonas*; 1940 m. spalio 9 d. – 1980 m. gruodžio 8 d.) – gitaristas, dainų kūrėjas, poetas, vokalistas, humoristas, politikos aktyvistas, aktorius. Vienas iš keturių grupės „The Beatles" narių. Parašė daug itin garsių dainų, tarp kurių „Strawberry Fields Forever", „In My Life", „Help", „All You Need is Love", „Come Together". Džonas visuomet buvo laikomas grupės lyderiu. 

2002 m. BBC surengus balsavimą siekiant išsiaiškinti 100 garsiausių britų, visuomenės balsavime Džonas Lenonas užėmė aštuntąją vietą. Žurnalo „Rolling Stone" geriausių visų laikų atlikėjų sąraše Džonas Lenonas užėmė 5-ą vietą, o „Visų laikų penkiasdešimties geriausiųjų atlikėjų" sąraše „The Beatles" užėmė pirmąją vietą.

Džonas Lenonas ir Joko Ono taip pat yra žinomi kaip idėjininkai, visuomenininkai ir aktyvistai, kultūrinių projektų rėmėjai. Yra finansavę 1 milijono JAV dolerių vertės Alejandro Jodorowsky režisuotą filmą „The Holy Mountain". Džonas Lenonas laikomas vienu įtakingiausių XX amžiaus muzikantų ir dainų kūrėjų.

Biografija
----------

Gimė Liverpulyje, Anglijoje. 

1957 m. septyniolikmetis Džonas Lenonas su keliais draugais iš mokyklos įkūrė mėgėjišką *skiffle* grupę. Jie grojo vakarėliuose, mokyklos šokiuose, kino teatruose ir *skiffle* konkursuose. Tais pačiais metais Lenonas sutiko Polą Makartnį ir po kelių dienų priėmė jį į grupę. Vėliau prisijungė Džordžas Harisonas ir Ringo Staras. Grupės gyvavimo pradžioje pavadinimas ir sudėtis nuolat kito.

1969 m. iširus „The Beatles", kartu su Joko Ono tęsė solinę karjerą. 1969 m. balandį pasikeitė vardą į John Ono Lennon. 1980 m. gruodžio 8 d. Džoną Lenoną, prie pat jo namų Niujorke nušovė gerbėjas M. D. Čapmanas, anksčiau tą patį vakarą, iš Džono Lenono gavęs autografą. Džono Lenono mirtis paveikė milijonus žmonių visame pasaulyje. 1980 m. gruodžio 14 d. milijonai fanų visame pasaulyje Džoną Lenoną pagerbė tylos minute.

Diskografija
------------

* *Unfinished Music No.1: Two Virgins* (1968)
* *Unfinished Music No.2: Life with the Lions* (1969)
* *Wedding Album* (1969)
* *Live Peace In Toronto* (1969)
* *John Lennon/Plastic Ono Band* (1970)
* *Imagine* (1971)
* *Some Time in New York City* (1972)
* *Mind Games* (1973)
* *Walls and Bridges* (1974)
* *Rock 'n' Roll* (1975)
* *Double Fantasy* (1980)
* *Milk and Honey* (1984)
* *Live In New York City*  (1986)
* *Menlove Ave.* (1986)

Išnašos
-------

1. ↑

Nuorodos
--------

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***John Lennon***

* Oficiali svetainė
| **John Huston** |
| --- |
|  |
| Dž. Hjustonas filme „Kinų kvartalas" (1974) |
| Gimė | 1906 m. rugpjūčio 5 d.Nevada, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
| Mirė | 1987 m. rugpjūčio 28 d. (81 metai)Midltaunas, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
|  |
| Veikla | režisierius, scenaristas, aktorius |

**Džonas Hjustonas** (angl. *John Marcellus Huston*, 1906 m. rugpjūčio 5 d. Nevada, JAV – 1987 m. rugpjūčio 28 d. Midltaunas, JAV) – amerikiečių kino režisierius, scenaristas ir aktorius.

Biografija
----------

Džonas Hjustonas gimė Misūrio valstijoje, Nevados mieste. Jis buvo vienintelis vaikas Rėjos Gor (*Rhea Gore*) ir Kanadoje gimusio Volterio Hjustono (*Walter Huston*) šeimoje. Džono Hjustono protėviai – škotai, Airijos škotai, anglai ir valai.

Iš viso Dž. Hjustonas režisavo 37 ilgametražius filmus, beveik jiems visiems pats parašė scenarijų. Režisavo filmus, kurie šiomis dienomis laikomi klasika: „Maltos sakalas" („The Maltese Falcon", 1941), „Siera Madrės lobis" („The Treasure of the Sierra Madre", 1948), „Asfalto džiunglės" („The Asphalt Jungle", 1950), „Afrikos karalienė" („The African Queen", 1951), „Nepritapėliai" („The Misfits", 1961), „Storas miestas" („Fat City", 1972), „Žmogus, norėjęs tapti karaliumi" („The Man Who Would Be King", 1975) ir „Pricių šeimos garbė" („Prizzi’s Honor", 1985).

Dž. Hjustonas yra vaidinęs ne viename filme. Žinomiausi iš jų – „Kardinolas" („The Cardinal", 1963) ir „Kinų kvartalas" („Chinatown", 1974).

Kaip režisierius, scenaristas arba aktorius, 15 kartų buvo nominuotas „Oskarui". Iš visų nominacijų dvi laimėjo – už geriausią režisūrą ir geriausią adaptuotą scenarijų (abi nominacijos gautos už filmą „Siera Madrės lobiai").

Vaidindami Dž. Hjustono režisuotuose filmuose, ir jo tėvas Volteris, ir duktė Andželika (*Anjelica*) yra gavę „Oskarą".

Dž. Hjustonas buvo didelis rūkalius, ir 1978 m. jam buvo diagnozuota emfizema. Likusius savo gyvenimo metus be deguonies aparato jis galėjo kvėpuoti ne ilgiau kaip 20 minučių. Plaučių liga komplikavosi į pneumoniją, ir sulaukęs 81–erių Dž. Hjustonas mirė 1987 m. rugpjūčio 28 d. savo nuomojame name Midltaune. Dž. Hjustonas palaidotas Holivudo amžinosiose kapinėse (*Hollywood Forever Cemetery*) Holivude prie savo motinos.

Filmografija
------------

* Dž. Hjustono filmografija

Išnašos
-------

1. ↑  „Family tree of John HUSTON". .geneastar.org. Nuoroda tikrinta 2023-01-19.
2. ↑  „John Huston (1906-1987)". IMDb. Nuoroda tikrinta 2023-01-23.
3. ↑  „Walter Huston(1883-1950)". IMDb. Nuoroda tikrinta 2023-01-23.
4. ↑  „Anjelica Huston". IMDb. Nuoroda tikrinta 2023-01-23.
5. ↑  „John Huston Is Not Well But He's Very Much Alive". *Chicago Tribune*. 1987-03-12. Nuoroda tikrinta 2023-01-23.
6. ↑  „Actor John Huston Warns Others About Emphysema With PM-Obit-Huston Bjt". Apnewsarchive.com. 1987-08-29. Nuoroda tikrinta 2023-01-13.
7. ↑  Byrne, James Patrick (2008). Philip Coleman, Jason Francis King, ed. *Ireland and the Americas: Culture, Politics, and History : a Multidisciplinary Encyclopedia, Volume 2*. ABC-CLIO. p. 442. ISBN 9781851096145. Nuoroda tikrinta 2023-01-23.
| **Olegas Haasas** |
| --- |
| Gimimo vardas | Olegas Haasas |
| Visas vardas | Олег Гаас |
| Gimė | 1994 m. vasario 9 d. (29 metai)Nižnevartovskas, Rusija |
| Gyven. vieta | Maskva |
| Tautybė | Rusas |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | kinas, TV |
| Pareigos | Aktorius |

**Olegas Haasas** arba **Oleg Gaas** (rus. *Олег Гаас*, g. 1994 m. vasario 9 d. Nižnevartovske) – Rusijos teatro ir kino aktorius, žinomas dėl vaidmenų serialuose „Mylimiausia mokytoja", „Mažoras", „Likimo gijos", „Viešbutis Eleonas" ir kt.

Biografija
----------

Jo neįprasta pavardė turi vokišką kilmę. Trylikos metų su šeima iš Tiumenės srities persikėlė į Omską.

Aktorius RGISI baigė 2015 m. o 2016 m. debiutavo vardo Maskvos meno teatro scenoje A. P. Čechovas spektaklyje „Liocha..." (rež. Danyl Chashchyn). 2017 m. Haasas buvo priimtas į teatro stažuotojų grupę.

Debiutavo televizijos seriale „Laiškai ant stiklo". Antroji filmavimo patirtis buvo dar sėkmingesnė: Olegas gavo pagrindinį vaidmenį komedijoje „Visiška transformacija" (rež. Filipas Koršunovas). Filme Haasas vaidino žlugusį maklerį, kuris pakeičia savo likimą dėl paslaptingo įrenginio, pavadinto Transformeriu. Šio filmo dėka publika pastebėjo Olegą, atkreipė dėmesį į jo talentą, charizmą ir patrauklią išvaizdą.

Kitas filmas, kuriame dalyvavo Haas, - režisieriaus ir vaizdo įrašų kūrėjo Pavelo Rumynovo buitinis siaubas „Dizlaikas" - sukėlė daug neigiamų atsiliepimų ir patiko tik tinklaraštininkių Maria Wei ir gražuolės Dianos Melison gerbėjams.

2016 m. Haasas pasirodė dar penkiuose projektuose, o žiniasklaida įtraukė į „Metų proveržio" sąrašus ir vadino perspektyviausiu jaunuoju aktoriumi. Verta paminėti televizijos serialą „Mėgstamiausia mokytoja". Seriale Olegas atliko pagrindinį vaidmenį – 11 klasės mokinį Ignatą Kalininą, kuris išgyveno pačias sunkiausias gyvenimo situacijas, bei buvo įsimylėjęs savo mokytoją (akt. Alina Sergejeva).

Vėliau pasirodė seriale „Mažoras", antroje dalyje.

Haasas taip pat vaidino ukrainietiškoje 40 serijų melodramoje „Likimo gijos" su Mila Sivackaja ir Evgenija Rozanova.

2016 metų lapkričio pabaigoje STS kanale buvo pradėtas rodyti naujas serialas „Viešbutis Eleonas" – situacijų komedija. Jo herojus įkūnijo įžūlaus ir savimi pasitikinčio barmeno Jurijaus vaidmenį, kuris bandė kurti karjerą restorano meno vadovės Nastjos (akt. Olga Kuzmina) sąskaita. Olegas pažymėjo, kad vaidinti tokį dviveidį herojų buvo labai įdomu, nors jam buvo keista persikūnyti į žigolo.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru