recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Markučių kraštovaizdžio draustinis |
| --- |
| kraštovaizdžio draustinis |
| Markučių dvaro parkas Markučių dvaro parkas |
| **Vieta:** | Rasų seniūnija, Vilnius, Lietuvos vėliava Lietuva |
| 

Žemėlapis rodantis Markučių kraštovaizdžio draustinis vietą.Markučių kraštovaizdžio draustinis

  |
| **Koordinatės:** | 54°40′22″ š. pl. 25°20′17″ r. ilg.﻿ / ﻿54.67278°š. pl. 25.33806°r. ilg.﻿ / 54.67278; 25.33806Koordinatės: 54°40′22″ š. pl. 25°20′17″ r. ilg.﻿ / ﻿54.67278°š. pl. 25.33806°r. ilg.﻿ / 54.67278; 25.33806 |
| **Plotas:** | 1,229 km² |
| **Įkurtas:** | 1998 m. |
| **Valdymas:** | Verkių-Pavilnių parkų direkcija |

**Markučių kraštovaizdžio draustinis** – saugoma gamtos teritorija Vilniuje, Rasų seniūnijoje, Pavilnių regioniniame parke. Apima plotą tarp Vilnios slėnio šiaurėje, Markučių vakaruose, Juodojo kelio ( **101**  Vilnius–Šumskas ) ir Ribiškių pietuose, Tuputiškių ir Kalnų gamtinio rezervato rytuose. Draustinį kerta Vilniaus–Naujosios Vilnios geležinkelio linija. Draustinis įsteigtas 1998 m. gruodžio 10 d. siekiant išsaugoti raiškius erozinius latakus su eglynų bei baltalksnynų bendrijomis ir Markučių dvaro sodybos fragmentus.

Vilnios slėnis
Raguva
Draustinyje Vilnios upė sudaro labai raiškų ir gilų slėnį, jos šlaitas (Rasų-Ribiškių kalvynas) smarkiai išgraužtas erozijos. Tarp erozinių latakų iškilę liekaniniai gūbriai, ryškiomis keteromis, apaugę mišku. Šioje vietovėje gausu šaltinių, auga daugybė ąžuolų.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-08-19 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2014-08-16 iš Wayback Machine projekto.
**Vilhelmas Žanas Burkevičius** (1885 m. gruodžio 6 d. Miltikiai, Jaunaucės valsčius, Tukumo apskr. – 1971 m. kovo 8 d. Kaunas, palaidotas Mažeikiuose) – Lietuvos teisininkas, evangelikų liuteronų kunigas.

Biografija
----------

1906 m. baigė mokytojų kursus, 1917 m. Sankt Peterburgo universiteto Teisės fakultetą.

1918 m. grįžęs į Lietuvą dirbo teisininku. 1919–1920 m. Lietuvos vyriausybės įpareigotas vedė derybas su Rusija dėl pasikeitimo politiniais kaliniais. 1921–1924 m. Kauno apygardos teismo narys, nuo 1924 m. advokatas, 1926–1928 m. vyresnysis notaras. Nuo 1937 m. tvarkė Lietuvos evangelikų liuteronų konsistorijos teismines bylas. Sovietų valdžiai uždraudus dirbti teisininku, 1944–1947 m. dirbo bibliotekoje Kaune. 1952 m. ordinuotas kunigu; konsistorijos juriskonsultas, vicepirmininkas. 1954 m. su vyskupu J. Kalvanu vyresniuoju parengė Lietuvos evangelikų liuteronų bažnyčios pirmą statutą lietuvių kalba. 1955–1970 m. konsistorijos pirmininkas; rūpinosi religinės literatūros leidyba, 1968 m. užmezgė ryšius su Pasauline liuteronų sąjunga. Nuo 1970 m. garbės senjoras.

Lietuvos Ypatingajame archyve (Fondas Nr K-1, ap. Nr. 45, bylos Nr. 365 ir 366) esantys duomenys leidžia teigti, kad Viljelmas Žanas Burkevičius nuo 1962 m. (pirmas įrašas) buvo KGB (VSK) 2 skyriaus informatorius slapyvardžiu „Petrov". Nėra žinoma, kokiu būdu LTSR KGB privertė Viljelmą Žaną Burkevičių bendradarbiauti su jais.

Bibliografija
-------------

* Kauno notariato archyvas, 1928 m.
* Globa ir jos organai civilinėje srityje, 1932 m.
* Lietuvos mokykla prieš Didįjį karą, 1938 m.
* Iš mūsų kovų dėl Lietuvos mokyklų, 1938 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonas Kalvanas jaunesnysis. *Vilhelmas Žanas Burkevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 638 psl.
| **Tomicus piniperda** |
| --- |
| Didysis kirpikas (*Tomicus piniperda*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Šeima: | Straubliukai  *( Curculionidae)* |
| Gentis: | Kirpikai  *( Tomicus)* |
| Rūšis: | Didysis kirpikas  *( Tomicus piniperda)* |

 |
| Binomas |
| ***Tomicus piniperda***Linnaeus, 1758 |

**Didysis kirpikas** (*Tomicus piniperda*, sin. *Blastophagus piniperda*) – straubliukų šeimos (*Curculionidae*) žieviagraužis vabalas. Paplitęs Europoje, Šiaurės Azijoje ir Šiaurės Afrikoje, invazinė rūšis Šiaurės Amerikoje.

Vabalas juodai rudas arba juodas, 3,5-4,7 mm ilgio. Antsparnių viršutinės dalies nuolydyje yra nemažai gumburėlių ir nedidelis griovelis. Gyvena medžiuose po stora ir vidutinio storumo žieve, aptinkamas šviežiuose kelmuose, bet ten dažniausiai takai užliejami sakais. Skraido kovą–balandį. Po žieve išgraužia takus, į kuriuos sudeda kiaušinėlius. Vikšrai toliau graužia žievę, o suaugėliai naikina šviežias šakutes. Per metus išsivysto viena generacija. Žiemoja priekelminėje dalyje ir po žieve.

Didžiojo kirpiko pažeistas pušies liemuo
Tai vienas iš pavojingiausių pušies liemenų kenkėjų, dažniausiai aptinkamų pusamžių ir vyresniojo amžiaus grynuose ir mišriuose pušies medynuose bei ant pagamintos apvalios medienos. Masiniai židiniai susidaro pušynuose, kuriuose vyrauja kelminis medžių apsilpimo ir apmirimo tipas. Pažeistų medžių laja išretėja, įgauna savotišką formą, medžiai apsilpsta.

Plinta daugiausia ant paprastosios pušies, tačiau pasitaiko ir ant juodosios pušies, pajūrinės pušies, veimutinės pušies, sakingosios pušies, Bankso pušies, retai ant kitų pušų, eglių, maumedžių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  J. M. Davies, C. J. King (1977) „Pine Shoot Beetles". *Forestry Commission Leaflet* 3. HMSO, London.
2. ↑  *Tomicus piniperda (insect)* Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto. Global Invasive Species Database.
3. ↑  1.6.1. PAGRINDINIAI PUŠIES LIEMENŲ KENKĖJAI, Kauno miškų ir aplinkos inžinerijos kolegija.
4. ↑  Vasconcelos, T. Nazare, N. Branco, M. Kerdelhue, C. Sauvard, D. & Lieutier, F. (2003). *Host Preference of Tomicus piniperda and Tomicus destruens for Three Pine Species*. Proceedings: JUFRO Kanazava 2003 "Forest Insect Population Dynamics and Host Influences", 19–21.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Didysis kirpikas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Zyggo |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Deividas Danielius Žygas |
| Gimė | 1995 m. vasario 2 d. (28 metai) |
| Kilmė | Utena, Lietuva |
| Žanrai | Pop, šokių muzika |
| Veikla | Muzikos prodiusavimas, dainų kūrimas, atlikimas |
| Instrumentai | Vokalas, pianinas |
| Aktyvumo metai | 2012 m. – dabar |
| Svetainė |  |

**Zyggo,** tikras vardas Deividas Žygas, (g. 1995 m. vasario 2 d. Utenoje) – Lietuvos muzikos prodiuseris, dainininkas, dainų kūrėjas atliekantis, kuriantis ir prodiusuojantis pop, šokių, edm stiliaus dainas. Daugybės tarptautinių ir respublikinių konkursų laureatas bei diplomantas. 2012 metais dalyvavo „Pildyk" talentų konkurse, kuriame jam puikiai sekėsi[paaiškinti] ir nuo tada išgarsėjo su autorine daina „Sugrius pasaulis be tavęs" (M. ir ž. Deivido Žygo, muz. prodiuseris Tautrimas Rupulevičius-ONSA). 2016 metų nacionalinės „Eurovizijos" atrankos dalyvis. 2017 m. dalyvavo nacionalinėje atrankoje į Eurovizijos dainų konkursą, bet nepraėjo atrankų etapo.

Biografija
----------

Deividas Žygas gimė Utenoje. 2011 metais sėkmingai baigė Utenos muzikos mokyklos fortepijono specialybę. Mokėsi Utenos Vyturių pagrindinėje mokykloje, „Saulės" ir Adolfo Šapokos gimnazijose. Jis buvo didelis aktyvistas, mokslo metais turėjo daugybę užklasinės veiklos.[reikalingas šaltinis] 2015 metais sėkmingai baigė verslo studijas viename iš geriausių Londono koledžų[paaiškinti]. Pirmąją dainą sukūrė būdamas vos 10 metų.[reikalingas šaltinis]

Nuorodos
--------

* Naujas veidas Lietuvos popscenoje – 17-metis D. Žygas (audio) Archyvuota kopija 2014-04-13 iš Wayback Machine projekto.
* Deivido Žygo dainas prodiusuos visame pasaulyje žymus prodiuseris Archyvuota kopija 2014-04-13 iš Wayback Machine projekto.
* Dainininkas Deividas Žygas vienas iš MTV atlikėjų Archyvuota kopija 2014-04-13 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Theraphosa blondi** |
| --- |
| Didysis paukštėda (Theraphosa blondi)Didysis paukštėda (*Theraphosa blondi*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Voragyviai  *( Arachnida)* |
| Būrys: | Vorai  *( Araneae)* |
| Šeima: | Tarantulai  *( Theraphosidae)* |
| Gentis: | Paukštėdos  *( Theraphosa)* |
| Rūšis: | Didysis paukštėda  *( Theraphosa blondi)* |

 |
| Binomas |
| ***Theraphosa blondi***Latreille, 1804 |

**Didysis paukštėda** (*Theraphosa blondi*) – tarantulų (*Theraphosidae*) šeimos vorų rūšis, paplitusi Pietų Amerikoje, Amazonijoje.

Tai didžiausias pasaulio voras, užaugantis iki 30 cm ilgio ir sveriantis iki 120 g. Patelės išgyvena 15-25 metus, patinai – 3-6 m. Spalva nuo tamsiai iki šviesiai rudos, kojos dryžuotos. Patelė padeda 100–400 kiaušinėlių. Gyvena pelkėtose vietose. Minta svirpliais, kirmėlėmis, kandimis, varlėmis, driežais, pelėmis. Įprastai paukščių negaudo, tačiau yra atvejų, kai paukštėdos pagaudavo kolibrius.

Žmogui didžiojo paukštėdos nuodai nėra pavojingi, tik sukelia skausmą įgėlimo vietoje.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Didysis paukštėda** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Vyšnij Voločiokas*Вышний Волочёк* |
| --- |
|              |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

Vyšnij VoločiokasVyšnij Voločiokas

57°35′0″ š. pl. 34°34′0″ r. ilg.﻿ / ﻿57.58333°š. pl. 34.56667°r. ilg.﻿ / 57.58333; 34.56667﻿ (Vyšnij Voločiokas)Koordinatės: 57°35′0″ š. pl. 34°34′0″ r. ilg.﻿ / ﻿57.58333°š. pl. 34.56667°r. ilg.﻿ / 57.58333; 34.56667﻿ (Vyšnij Voločiokas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Tverės sritis Tverės sritis |
| **Rajonas** | Vyšnij Voločioko rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 47 732  |
| **Plotas** | 54 km² |
| **Tankumas** (2017) | 884 žm./km² |
| **Altitudė** | 160 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Vyšnij Voločiokas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Výšnij Voločiòkas |

**Vyšnij Voločiokas** (rus. *Вышний Волочёк*) – miestas Rusijoje, Tverės srityje, Valdajaus aukštumoje, 119 km į šiaurės vakarus nuo Tverės, prie Vyšnij Voločioko vandens sistemos ir Cnos upės (Vyšnij Voločioko tvenkinio). Rajono centras. Praeina geležinkelis ir plentas Maskva–Sankt Peterburgas, atšaka į Bežecką. Lengvoji (medvilnės, trikotažo, siuvimo, veltinių), maisto (duonos, mėsos), stiklo pramonė. Veiki krašto muziejus, teatras, yra 1810 m. pastatyta cerkvė, Kazanės ikonos Dievo Motinos moterų vienuolynas (1881 m.), XIX a. pr. geležinkelio stotis, XVIII–XX a. pr. gyvenamieji ir administraciniai pastatai.

Istorija
--------

Nuo XII a. minima laivų pervalka tarp Volgos ir Baltijos jūros baseinų upių. Vyšnij Voločioko gyvenvietė minima nuo 1471 m. Tai buvo svarbi karališkoji gyvenvietė. 1703–1722 m. Vyšnij Voločioke iškastas Tvercos kanalas – pirmasis Rusijoje. Vėliau išplėtota Vyšnij Voločioko vandens sistema, gyvenvietė tapo svarbiu prekybiniu tašku. 1770 m. tapo miestu. XIX a. vid. miestą pasiekė geležinkelis. 1935 m. bolševikai sunaikino XVIII a. Kazanės soborą.

* Miestas XX a. pradžiojeMiestas XX a. pradžioje
* Kazanės ikonos vienuolynasKazanės ikonos vienuolynas
* Geležinkelio stotisGeležinkelio stotis
* MuziejusMuziejus
* Miestas supamas vandenųMiestas supamas vandenų

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 102
3. ↑  *Vyšnij Voločiokas*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1984. T.XII: Vaislapėlis-Žvorūnė, 314 psl.
| **Zygmuntas Berlingas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1896 m. birželio 27 d.Limanova, Mažosios Lenkijos vaivadija |
| Mirė | 1980 m. liepos 11 d.Varšuva, Lenkija |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Krzyż Srebrny Orderu Wojennego Virtuti Militari Krzyż Wielki Orderu Odrodzenia Polski Krzyż Komandorski z Gwiazdą Orderu Odrodzenia Polski Order Budowniczych Polski Ludowej Order Krzyża Grunwaldu I klasy Order Sztandaru Pracy I klasy Krzyż Niepodległości Krzyż Walecznych (dwukrotnie) Złoty Krzyż Zasługi Medal Zwycięstwa i Wolności 1945 Order Lenina (ZSRR) Order Lenina (ZSRR) Order Przyjaźni Narodów (ZSRR) Medal za Zwycięstwo nad Niemcami w Wielkiej Wojnie Ojczyźnianej 1941-1945 (ZSRR) Medal 20-lecia zwycięstwa nad Niemcami w Wielkiej Wojnie Ojczyźnianej 1941-1945 (ZSRR) Medal 30-lecia zwycięstwa nad Niemcami w Wielkiej Wojnie Ojczyźnianej 1941-1945 (ZSRR) |
|  |
|  **Vikiteka** | Zygmuntas Berlingas |
| Parašas |
|  |

**Zygmuntas Berlingas** (lenk. *Zygmunt Henryk Berling*, 1896 m. birželio 27 d. Limanova, Mažosios Lenkijos vaivadija – 1980 m. liepos 11 d. Varšuva) – Lenkijos karinis veikėjas, divizijos generolas.

Biografija
----------

1914 m. baigęs mokyklą įstojo į Lenkijos šaulių sąjungą ir iki 1917 m. kovojo Juzefo Pilsudskio lenkų legionuose. Nuo 1918 m. Lenkijos kariuomenėje kovojo su bolševikais, nuo 1937 m. pulko vadas. 1939 m. rugsėjo mėn. prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, suimtas Vilniuje, internuotas TSRS. Kalėjo Starobelsko koncentracijos stovykloje. 1940 m. užverbuotas NKVD. 1941-1942 m. Lenkijos armijos, suformuotos TSRS, divizijos štabo viršininkas. Po Vladislovo Anderso armijos evakavimo liko TSRS, 1943-1944 m. vadovavo ten suformuotai lenkų kariuomenės Kosciuškos divizijai, I korpusui, I armijai. 1943 m. divizijos generolas. 1944 m. liepos – rugsėjo mėn. Lenkijos kariuomenės Pirmosios armijos vadas ir kariuomenės vyriausiojo vado pavaduotojas. Po konflikto su Lenkijos darbininkų partijos ir Lenkijos nacionalinio išsivadavimo komiteto vadovais 1944-1947 m. mokėsi Generalinio štabo karo akademijoje Maskvoje. 1948-1953 m. Generalinio štabo akademijos Varšuvoje komendantas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Zygmuntas Berlingas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 97 psl.
**Markvardas fon Zalcbachas** (vok. *Marquard von Salzbach, Markward von Salzbach*) – Vokiečių ordino riteris, suvaidinęs ryškų vaidmenį Lietuvos ir Ordino santykių raidoje 1389–1410 m. Žalgirio mūšio dalyvis.

1384 m. liepos mėn. Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas paėmė fon Zalcbachą į nelaisvę. Tuo metu Vytautas ir Jogaila po 1381–1384 m. tarpusavio konflikto buvo susitaikę. Tada Markvardas buvo Naujojo Marienburgo pilies prie Nemuno kaštelionas.[1] Markvardas tapo Vytauto draugu ir artimu patarėju. 1389 m. vėl prasidėjus konfliktui su Jogaila Vytautas pasiuntė kaip savo atstovą į Ordiną diplomatiniams ryšiams su Ordino riteriais užmegzti.[2]
  
Atgavęs laisvę Markvardas grįžo į Ordiną ir tapo Ragainės kaštelionu ir vertingu Lietuvos klausimų ekspertu, nes laisvai kalbėjo lietuviškai ir gerai išmanė kunigaikščio dvaro reikalus.[3] Vytautui ėmus kariauti su Ordinu, Markvardas kovėsi prieš Lietuvą, bandė užkariauti Žemaitiją.[4]
Markvardas padėjo sudaryti 1398 m. taikos sutartį (Salyno sutartis).[5], o 1399 m. Vytautui paremti atsiuntė 1600 kavaleristų, kurie kovėsi Vytauto pusėje Vorsklos mūšyje prieš Aukso ordą.[6] Mūšį lietuviai triuškinančiai pralaimėjo, ir Vytautas vos spėjo pabėgti.[7] Iš Vytauto sąjungininkų Vokiečių ordino karių gyvi išliko tik trys riteriai ir keletas kareivių.[8]

Po Vytauto sužadinto pirmojo Žemaitijos sukilimo Markvardas apkaltino Vytautą išdavyste ir beveik sužlugdė 1404 m. Racionžo taiką (lenk. *Pokój w Raciążu*)'[9] Po sutarties sudarymo Markvardas įžeidė Birutės atminimą.[10] Asmeninis konfliktas vis stiprėjo ir viršūnę pasiekė 1410 m. Žalgirio mūšyje, kur Markvardas dalyvavo kaip Brandenburgo komtūras.[11] Pagal Jano Dlugošo tekstą *Banderia Prutenorum*, Markvartą į nelaisvę paėmė Dlugošo tėvas.[12]. Vytautas įsakė Markvardui nukirsti galvą po to, kai Markvardas atsisakė atsiprašyti už įžeidimą.[13]

Nuorodos
--------

1. ↑  Urban (2003), p. 16
2. ↑  Urban (2003), p. 19
3. ↑  Urban (2006), p. 175
4. ↑  Urban (2006), pp. 209, 213
5. ↑  Urban (2006), p. 214
6. ↑  Ivinskis (1978), p. 316
7. ↑  Urban (2003), p. 44
8. ↑  Ivinskis (1978), p. 318
9. ↑  Urban (2003), p. 99
10. ↑  Urban (2003), p. 101
11. ↑  Turnbull (2003), p. 52
12. ↑  Ekdahl (1992), pp. 58–59
13. ↑  Turnbull (2003), p. 68

Bibliografija
-------------

* Ekdahl, Sven (1992) [1976]. *Jono Dlugošo „Prūsų vėliavos" - Žalgirio mūšio šaltinis*. Vilnius: Mintis. ISBN 5-89942-624-1. (Lithuanian)
* Ivinskis, Zenonas (1978). *Lietuvos istorija iki Vytauto Didžiojo mirties*. Rome: Lietuvių katalikų mokslo akademija. LCC 79346776. (Lithuanian)
* Turnbull, Stephen (2003). *Tannenberg 1410: Disaster for the Teutonic Knights.* Campaign Series. 122. London: Osprey. ISBN 9781841765617.
* Urban, William (2003). *Tannenberg and After: Lithuania, Poland and the Teutonic Order in Search of Immortality* (Revised ed.). Chicago: Lithuanian Research and Studies Center. ISBN 0-929700-25-2.
* Urban, William (2006). *Samogitian Crusade*. Chicago: Lithuanian Research and Studies Center. ISBN 0-929700-56-2.
| Vilhelmshafenasvok. *Wilhelmshaven* |
| --- |
|        |
| 

VilhelmshafenasVilhelmshafenas

53°31′0″ š. pl. 8°8′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.51667°š. pl. 8.13333°r. ilg.﻿ / 53.51667; 8.13333﻿ (Vilhelmshafenas)Koordinatės: 53°31′0″ š. pl. 8°8′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.51667°š. pl. 8.13333°r. ilg.﻿ / 53.51667; 8.13333﻿ (Vilhelmshafenas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Žemutinė Saksonija Žemutinė Saksonija |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 81 020  |
| **Plotas** | 106,91 km² |
| **Tankumas** (2011) | 758 žm./km² |
| **Altitudė** | 2 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.wilhelmshaven.de |
|  **Vikiteka** | Vilhelmshafenas |

**Vilhelmshafenas** (vok. *Wilhelmshaven*) – miestas Vokietijoje, Žemutinės Saksonijos žemės šiaurėje, prie Jadės įlankos Šiaurės jūroje. Tai svarbus šalies jūrų uostas ir didžiausia karinio laivyno bazė.

Istorija
--------

Sibethsburgo pilis, pastatyta iki 1383 m. buvo sugriauta Hanzos sąjungos 1433 m. 1853 m. Prūsijos princas Adalbertas Jadės taikos sutarties metu išsireikalavo 3,13 km² ploto Oldenburgo didžiosios kunigaikštystės teritorijos prie Jadės įlankos. 1869 m. Prūsijos karalius Vilhelmas I (vėliau ir Vokietijos imperatorius) Hanoverio provincijoje įkūrė miestą-eksklavą kaip laivyno bazę besiplečiančiam šalies laivynui. Toliau nuo įlankos kranto buvusi teritorija priklausė Oldenburgo kunigaikštystei. XX a. pr. Vilhelmshafene įsteigtos laivų statyklos.

Antrojo pasaulinio karo metu miestas smarkiai nukentėjo nuo bombardavimų, buvo sugriauta apie du trečdalius pastatų. 1945 m. gegužės 5 d. lenkų pajėgos, vadovaujamos generolo Stanisław Maczek, užėmė Vilhelmshafeną ir į nelaisvę paėmė jame buvusią dislokuotą gynybos kariuomenę. Į jų rankas pateko ir apie 200 nacistinės Vokietijos laivyno *Kriegsmarine* laivų, kurie vėliau buvo perduoti Sąjungininkams. 1947 m. buvo priimtas naujas miesto herbas.

* Giliavandenis uostasGiliavandenis uostas
* Laivyno muziejusLaivyno muziejus

Miestai partneriai
------------------

* Prancūzija Viši, Prancūzija (nuo 1965 m.)
* Jungtinės Amerikos Valstijos Norfolkas, Virdžinija, JAV (nuo 1976 m.)
* Škotija Danfermlinas, Škotija (nuo 1979 m.)
* Kinijos LR Čingdao, Kinija (nuo 1992 m.)
* Vokietija Bad Harcburgas, Vokietija (nuo 1988 m.)
* Lenkija Bydgoščius, Lenkija (nuo 2006 m.)
| Marmelosas |
| --- |
| Marmeloso upė Marmeloso upė |
| **Ilgis** | 510 km |
| **Ištakos** | Kampos Amazonikos nacionalinis parkas |
| **Žiotys** | Madeira |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Marmelosas |

**Marmelosas** (port. *Rio dos Marmelos* 'cidonijų upė') – upė vakarų Brazilijoje, Amazonės valstijoje; dešinysis Madeiros intakas (Amazonės baseinas). Prasideda atokiose vietose Rondonijos pasienyje, Tenjarim Marmeloso indėnų teritorijoje. Vinguriuodama teka šiaurėn, įteka į Madeirą ties Marmeloso kaimu, į pietvakarius nuo Manikorės.

Didžiausi intakai: Brankas, Sepotis (dešinieji), Maisis (kairysis).

Aukštupys patenka į Kampos Amazonikos nacionalinį parką. Marmeloso baseinas retai gyvenamas (įsikūrę indėnai pirahanai ir kt.).

Šaltiniai
---------

1. 1 2  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Mapa Multimodal Amazonas. *Ministério dos Transportes*, 2013.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

N.Jelcina
**Naina Jelcina** (rus. *Наи́на (Анастаси́я) Ио́сифовна Е́льцина*, iki vedybų – Girina, g. 1932 m. kovo 14 d. Orenburgo srityje) – pirmojo Rusijos prezidento B.Jelcino našlė.

Biografija
----------

Gimė sentikių šeimoje. 1955 m. baigė Uralo politechnikos instituto statybos fakultetą, dirbo įvairiose projektavimo organizacijose Orenburge ir Sverdlovske. Nuo 1987 m. gyvena Maskvoje.

1956 m. ištekėjo už kurso draugo B. Jelcino. Su juo išaugino dvi dukras – Jeleną (g. 1957 m.) ir Tatjaną (g. 1960 m.)

Savo vyro valdymo metais N. Jelcina nesikišo į politinę veiklą, retai rodydėsi viešumoje, lydėdavo jį tik svarbiausių užsienio vizitų metu. Gerbiama Rusijoje dėl savo kuklumo ir geraširdiškumo.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Naina Jelcina** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Dambravos apskritislenk. *Powiat dąbrowski* |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ←  | **1956 – 1975** |  →  → |

 |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos Liaudies Respublika |
| **Vaivadija** | Balstogės vaivadija (1945–1975) |
| **Administracinis centras** | Dambrava |
| **Valsčiai** | 4 (1973) |
|  |
| **Gyventojų** | 35 300 (1973) |
| **Plotas** | 829 km² |

*Apie dabartinį Lenkijos valsčių žr. Dambravos valsčius*;
*Apie 1940-1945 m. Baltarusijos TSR egzistavusi rajoną žr. Dambravos rajonas*.
**Dambravos apskritis** (lenk. *Powiat dąbrowski*) – nuo 1956 iki 1975 metų egzistavusi apskritis šiaurės rytų Lenkijos Liaudies Respublikoje, Balstogės vaivadijoje. Šiuo metu buvusi apskrities teritorija yra Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje (Štabino ir Liepinės valsčiuose) ir Sokulkos apskrityje (Dambravos ir Naujadvario valsčiuose). Apskrities centras buvo Dambravos miestas.

Istorija
--------

Apskritis įkurta 1956 m. sausio 1 d. Balstogės vaivadijoje vykdant Lenkijos apskričių ir valsčių reformą. Apskritį sudarė 19 savivaldybių: iš Augustavo apskrities – Bartnikai, Jastšembna I, Kurianka, Liepinė, Rigaluvka. Apskritis panaikinta 1975 m. gegužės 31 dieną.

Šaltiniai
---------

* Apskrities įkūrimo įstatymas 1956 m. Archyvuota kopija 2015-04-29 iš Wayback Machine projekto.
* Apskrities panaikinimo įstatymas 1975 m. Archyvuota kopija 2012-06-08 iš Wayback Machine projekto.
Bulvytės fri
**Bulvytės fri** arba **gruzdintos bulvytės** – dideliame kiekyje augalinio aliejaus apkepti ir pasūdyti bulvių gabalėliai. Gaminama dažniausiai gruzdintuvėje. Pagardinama čiobreliais, rozmarinais ar tiesiog druska su pipirais.

Šis patiekalas atsirado XVII-XVIII a. sandūroje Prancūzijoje ar prancūzakalbėje Belgijos dalyje, todėl kai kur jos vadinamos „prancūziškomis bulvytėmis" (JAV – angl. *French fried potatoes*, *French fries* arba tiesiog *fries*, Suomijoje – suom. *Ranskalaiset perunat*,*ranskanperunat* arba *ranskalaiset*), JK, Tautų Sandraugos šalyse bei Izraelyje – čipsais (*chips*).

Bulvytės fri ypač populiarios greito maisto restoranuose („McDonald’s", „Hesburger", „Burger King", „KFC"), kur valgomos kartu su įvairiais padažais – kečupu, majonezu ar pan. Čia jos gaminamos iš užšaldytų pusfabrikačių. Šios bulvytės siūlomos ir prabangiuose restoranuose, tačiau čia jos gaminamos pačių virėjų.

Pagrindiniai reikalavimai bulvytėms – traškus paviršius ir minkštas vidus. Traškumui pasiekti iš jų reikia pašalinti krakmolą. Tam supjaustytas šiaudeliais bulvytes reikia kelis kartus perplauti šaltu vandeniu. Prieš kiekvieną perplovimą bulvytes galima šiek tiek palaikyti vandenyje, nusausinti ir gruzdinti. Belgijoje bulvytės triskart kepamos aliejuje, kaskart jas vis atšaldant. Tada bulvyčių piršteliai tampa itin traškūs, o vidus lieka minkštas.

Pasigamintus pusfabrikačius galima užšaldyti: supjaustytos ir išmirkytos bulvytės įmetamos į verdantį vandenį su šlakeliu acto ir paverdamos 10 minučių. Tada nusausinamos ir užšaldomos.

* Bulvyčių gruzdinimas aliejujeBulvyčių gruzdinimas aliejuje
* Bulvytės su keptais svogūnais, sūriu ir užtepu Bulvytės su keptais svogūnais, sūriu ir užtepu
* Bulvytės su čili padažu ir sūriu Bulvytės su čili padažu ir sūriu
* Tradicinis „Fish and chips" Tradicinis „Fish and chips"
* Patiekalas iš saldžiųjų bulviųPatiekalas iš saldžiųjų bulvių
* Bulvių skiltelės su kumpiu ir sūriu Bulvių skiltelės su kumpiu ir sūriu

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2015-01-18 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Kaip gaminamos bulvytės fri (video)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Bulvių traškučiai
„Pringles" traškučiai
**Bulvių traškučiai** (*amer.* angl. *chips*, *air. ir brit.* angl. *crisps*) – ploni bulvių griežinėliai, skrudinami aliejuje gruzdintuvėje arba orkaitėje, kol tampa traškūs.

Bulvių traškučiai buvo išrasti atsitiktinai. 1853 metais *Moon’s Lake House* restorane (JAV) vienas iš klientų nevalgė pakepintų bulvių ir nusiuntė atgal į virtuvę, teigdamas, kad jos nepakankamai traškios. Restorano virėją Goerge Crum labai papiktino tokia kritika, tad jis supjaustė bulves itin plonomis skiltelėmis, prisūdė ir iškepė. Ironiška, tačiau norėjęs sugadinti pietus virėjas sukūrė tikrą „hitą" – bulvių traškučius, o šio restorano savininkas įtraukė juos į meniu sąrašą ir pavadino *Saratoga Chips*. Traškučiai tapo vienais populiariausių iškylų ir vakarėlių užkandžių. Europą (pirmiausia – Angliją) bulvių traškučiai pasiekė 1921 m. bet kaip užkandis paplito tik maždaug po 30 metų.

1895 m. William Tappendonas iš Klivlendo įsteigė pirmąją pasaulyje „čipsų" gamyklėlę. 1920 m. atsirado trys pagrindinės įmonės: *Wise Potato Chips*, *Lay’s*, *Hanover Home Brand Potato Chips*. Šiais laikais gamyklos gamina traškučius naudojant nepertraukiamo tipo kepyklas arba staigaus kepimo metodą.

Komercinės firmos pardavinėja bulvių traškučius, supakuotus specialiuose sandariuose maišeliuose, įpakavimuose. Paprastai bulvių traškučiai po iškepimo yra pasūdomi. Kitokios bulvių traškučių rūšys gaminamos naudojant įvairius prieskonius ir ingredientus, įskaitant prieskonines žoleles, aštrius prieskonius, sūrius ir dirbtinius priedus.

Bulvių traškučiuose yra daug aromatizatorių, produkto skonį stiprinantis priedas – natrio glutamatas, kuris minkština kaulus.

Klasikinis bulvių traškučių gaminimo būdas: bulvės pjaustomos plonais griežinėliais ir apie 8 minutes skrudinamos aliejuje. Tačiau jei kepama ilgiau nei 30 sekundžių, produkte atsiranda kancerogeninė medžiaga akrilamidas. Norint to išvengti, gamintojai ėmėsi kitos gamybos technologijos: pirmiausia paruošiama bulvių tyrė, iš jos formuojami traškučiai, kurių kepimo laikas užtrunka tik 15-20 sekundžių.

Įvairios „Dip" rūšys su traškučiais
Šiais laikais bulvių traškučiai yra pagrindinė užkandžių rinkos dalis Vakarų, ypač angliškai kalbančiose, šalyse. Tai vienas mėgstamiausių užkandžių ir yra gaminamas įvairiausių skonių. Siūloma taip pat juos valgyti mirkant į tirštą padažą „Dip".

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bulvių traškučiai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Marlui Miranda |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Marlui Nóbrega Miranda |
| Gimė | 1949 m. spalio 12 d. (73 metai) Fortaleza, Brazilijos vėliava Brazilija |
| Žanrai | etninė, world muzika |
| Kūrinių kalbos | portugalų, įvairios indėnų |
| Veikla | kompozitorė, dainininkė, etnomuzikologė |
| Aktyvumo metai | 1979- |

**Marlui Nóbrega Miranda** (g. 1949 m. spalio 12 d.) – Brazilijos kompozitorė, dainininkė ir etnomuzikologė.

Gimė Fortalezoje, indėniškos kilmės šeimoje. 1959 m. persikėlė į Brazilijos miestą, vėliau Brazilijos universitete pabaigė architektūros studijas. 1971 m. išvyko į Rio de Žaneirą, studijavo Vila Loboso konservatorijoje. Nuo 1974 m. pradėjo užrašinėti Amazonijos indėnų dainas. Mokėsi groti klasikine gitara, įrašė muziką su Egberto Gismonti, Taiguara ir Milton Nascimento.

Vyras – Marcos Santili (fotografas), sesuo – nusipelniusi poetė Ana Miranda.

Diskografija
------------

* *Olho D'água* (1979 m.)
* *Revivência* (1983 m.)
* *Rio Acima* (1986 m.)
* *Ihu – Todos Os Sons* (1996 m.)
* *2 Ihu Kewere: Rezar* (1997 m.)
* *O Sol de Oslo* (1998 m. su Gilberto Gil)

Nuorodos
--------

* Marlui Miranda svetainėje Last.fm
| **Leptidea sinapis** |
| --- |
| Paprastoji garstytė (Leptidea sinapis)Paprastoji garstytė (*Leptidea sinapis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Drugiai  *( Lepidoptera)* |
| Šeima: | Baltukai  *( Pieridae)* |
| Gentis: | *Leptidea*  *( Leptidea)* |
| Rūšis: | Paprastoji garstytė  *( Leptidea sinapis)* |

 |
| Binomas |
| ***Leptidea sinapis***Linnaeus, 1758 |

**Paprastoji garstytė** (*Leptidea sinapis*) – baltukų (*Pieridae*) šeimos drugys.

Lytinis dimorfizmas ryškus. Priekinio sparno išorinis kraštas apvalus. Pirmosios kartos patino priekinio sparno viršūnė su didele pilkai juoda dėme, patelės ši sparno dalis neryški. Antrosios kartos patino sparno viršūnė juoda. Užpakalinio sparno apačia juosva, su išilgine šviesia juosta. Išoriškai nesiskiria nuo netikrosios garstytės, tačiau lengvai atskiriama iš genitalinio aparato.  

Sparno ilgis: ♂ – 18-19 mm, ♀ – 19-22 mm.   

* Leptidea sinapis ♂*Leptidea sinapis* ♂
* Leptidea sinapis ♂   △*Leptidea sinapis* ♂ △
* Leptidea sinapis   ♀*Leptidea sinapis* ♀
* Leptidea sinapis   ♀ △*Leptidea sinapis* ♀ △

Pirmoji karta skraido gegužės – birželio mėnesiais, o antroji – liepos – rugpjūčio mėnesiais. Gyvena pamiškėse, miško aikštelėse, pamiškių pievose. Randama visoje Lietuvoje.  

Mitybiniai augalai: pelėžirnis (*Lathyra* sp.), paprastasis gargždenis (*Lotus corniculatus*), dobilas (*Trifolium* sp.).  

Kiaušinėlius deda po vieną ant augalų. Vikšrai žali su geltona apatine šonine juosta. Lėliukės (su raudonai rudomis šoninėmis linijomis) žiemoja.  

Paplitimas: Palearktika, Pietų Afrika.

Literatūra
----------

* Lietuvos dieniniai drugiai, Povilas Ivinskis, Jonas Augustauskas, Kaunas, LUTUTĖ, 2004, ISBN 9955-575-41-7, p. 85

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastoji garstytė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Scleroderma citrinum** |
| --- |
| Paprastoji ankštenė (*Scleroderma citrinum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Ankšteniniai  *( Sclerodermataceae)* |
| Gentis: | Ankštenė  *( Scleroderma)* |
| Rūšis: | Paprastoji ankštenė  *( Scleroderma citrinum)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Paprastoji ankštenė** (*Scleroderma citrinum*) – Ankštenių (*Scleroderma*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai vidutinio didumo arba dideli, 3-10 cm skersmens, dažniausiai rutuliški, ochrinės spalvos gumbai, kartais po kelis suaugę į vieną kupstelį. Kotas rudimentinis, prie pagrindo su geltonu grybienos kuokšteliu. Trama jaunų grybų balta, perpjauta parausta, senesnių, bręstant sporoms, violetiškai juoda, išraizgyta baltomis gyslomis, kieta, stangri, kompaktiška, karti, nemalonaus kvapo.

Auga liepos–spalio mėn. smėlinguose miškuose, pakelėse. Lietuvoje dažna. Nuodinga.

Parazitinis aksombaravykis ant paprastosios ankštenės
Ant paprastosios ankštenės parazituoja Parazitinis aksombaravykis (Xerocomus parasiticus).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincentas Urbonas. *Grybai*. Vilnius: Mokslas, 1986. p. 160.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastoji ankštenė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Schizophyllum commune** |
| --- |
| Paprastoji alksniabudė (*Schizopgyllum commune*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Schizophyllaceae  *( Schizophyllaceae)* |
| Gentis: | Alksniabudė  *( Schizophyllum)* |
| Rūšis: | Paprastoji alksniabudė  *( Schizophyllum commune)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Paprastoji alksniabudė** (lot. *Schizophyllum commune*) - alksniabudžių genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai smulkūs. 
Kepurėlė 1-3(5) cm skersmens, vėduoklės, kriauklės formos, pilkšva, baltai pilka, švelniai kreminė, pilkai gelsva, paviršius šeriuotas, panašus į veltinį, pakraščiai skiauterėtai gofruoti. 
Netikri lakšteliai spinduliškai nuo priaugimo vietos prie substrato einantys į kepurėlės pakraščius, rusvi, violetiškai pilki, ochriškai rusvi, pakraštėliai išilgai perskilę, lyg padvigubėję, reti. 
Trama blyški, plona, tampri, be ypatingo kvapo, švelnaus skonio. 
Sporos 3-4 x 1-1,5 μm.

**Būdingi požymiai**: vėduoklės formos, gauruoti, į veltinį panašūs vaisiakūniai.

Auga ištisus metus, dažniausiai ant stuobrių, nudžiūvusių šakų, kelmų, retai ant gyvų medžių nužievintos, apdžiūvusios medienos. Nenušąla ir nenudžiūsta, po lietaus atgyja ir auga toliau.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, p. 392


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastoji alksniabudė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Syringa vulgaris** |
| --- |
| Paprastosios alyvos (Syringa vulgaris)Paprastosios alyvos (*Syringa vulgaris*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Alyvmediniai  *( Oleaceae)* |
| Gentis: | Alyvos  *( Syringa)* |
| Rūšis: | Paprastosios alyvos  *( Syringa vulgaris)* |

 |

**Paprastoji alyva** (*Syringa vulgaris*) – alyvmedinių (*Oleaceae*) šeimos lapuotis krūmas. Natūraliai auga Balkanų pusiasalio kalnų pašlaitėse, bet nuo seno auginamas beveik visoje Europoje.

Tai lapus metantis stambus krūmas ar nedidelis medis, išaugantis iki 6-7 m aukščio. Kamieno skersmuo iki 20 cm. Nuo šaknų augalas leidžia daug gajų atžalų. Kamienas trumpas, dažnai kreivas, šakotas. Žievė pilka ar pilkšvai ruda, jaunų medžių lygi, senų – sueižėjusi, atsilupusi. Lapai paprastieji, lygiakraščiai, širdiški, 4-12 cm ilgio, 3-8 cm pločio, viršutinė pusė tamsiai žalia, rudenį negelsta. Žiedai labai kvapnūs, alyvinės, baltos, melsvos, rausvos spalvos, susitelkę į šluotelinius žiedynus (8-18 cm ilgio). Žiedai 5-8 mm skersmens, turi po keturis žiedlapius. Vaisius – sausa, lygi, 1-2 cm ilgio sėklų dėžutė. Išdžiūvusi ji persiskiria į dvi dalis ir išbarsto sparnuotas sėklas.

Paprastosios alyvos – labai populiarus dekoratyvinis augalas, Lietuvoje dažniausiai sodinamas sodybose, prie namų, rečiau parkuose, pakelėse. Kvapnūs žiedynai skinami ir merkiami kaip gėlės. Išvesta daug dekoratyvinių veislių. Vasaros pabaigoje augalą gali užpulti miltligė. Patariama nužydėjusius žiedynus karpyti tuoj po žydėjimo, dėl to kitamet medis žydės gausiau.

* Žydintis krūmasŽydintis krūmas
* PožymiaiPožymiai
* VaisiaiVaisiai
* Alyvų puokštė – Edouard Manet paveikslasAlyvų puokštė – Edouard Manet paveikslas
| **Ophiogomphus cecilia**Apsauga: 4(I) – Nenustatyta |
| --- |
| Pleištinis laumžirgis(*Ophiogomphus cecilia*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Žirgeliai  *( Odonata)* |
| Pobūris: | Didieji žirgeliai  *( Anisoptera)* |
| Šeima: | Skėstaakiai laumžirgiai  *( Gomphidae)* |
| Gentis: | *Ophiogomphus*  *( Ophiogomphus)* |
| Rūšis: | Pleištinis laumžirgis  *( Ophiogomphus cecilia)* |

 |
| Binomas |
| ***Ophiogomphus cecilia***Fourcroy, 1785 |

**Pleištinis laumžirgis**, sin. **pleištinis žirgelis** (*Ophiogomphus cecilia*) – skėstaakių laumžirgių (*Gomphidae*) šeimos vabzdys.

Vandenyje gyvenančios lervos minta smulkiais vandens bestuburiais. Vystosi 3–4 metus. Birželio pradžioje–liepą iš lervų išsineria suaugėliai, kurie migruoja į miškų aikštes, kirtavietes, netankius miškus. Tinkamose buveinėse gana gausūs.

Paplitimas
----------

Paplitęs visoje Palearktikoje, nuo Europos iki Tolimųjų Rytų. Lietuvoje gyvena visur, kur yra švarių vidutinio dydžio ir didesnių upių su žvyringo ar smėlingo dugno sraunumomis (pvz. Merkys, Neris, Šventoji).

Saugoma rūšis Lietuvoje nuo 2003 m. įtraukta į Lietuvos raudonąją knygą. Įrašyta į Berno konvencijos II priedą, taip pat Buveinių direktyvos II ir IV priedus.

Grėsmę kelia upių patvenkimas, uždumblėjimas, vandens tarša.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  Rašomavičius Valerijus, Lietuvos raudonoji knyga, Kaunas: „Lututė", 2007. psl. 51. ISBN 978-9955-692-71-3



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pleištinis laumžirgis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Plaštaka |
| --- |
| **Ilgis** | 13 km |
| **Baseino plotas** | 89 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,67 m³/s |
| **Ištakos** | Plaštaka |
| **Žiotys** | Siesartis |
| **Šalys** | Lietuva |

**Plaštaka** – upė Rytų Lietuvoje; Siesarties dešinysis intakas (Šventosios baseinas). Išteka iš Plaštakos ežero Anykščių rajone, tuoj už jo prateka Karališkių ežerą, teka per Vakarų Aukštaičių plynaukštę. Už Karališkių ežero Plaštaka smarkiai vingiuoja į pietvakarius Ukmergės rajonu. Įteka į Siesartį 16 km nuo jos žiočių, ties Antatilčiais. Ties santaka stūkso Antatilčių piliakalnis.

Plaštakos aukštupio baseinui priklauso keletas ežerų: Alaušai, Baldonas, Kriogžlys, Perkalys, Krūmiškių ežeras, Smėlinis, Laumežeris, Kliepšių ežeras. Beveik visas Plaštakos slėnis, kuris tebėra išlikęs prigimtiškas ir laukinis, įtrauktas į Plaštakos hidrografinį draustinį. Vidutinis nuolydis – 2,85 m/km.

Prie upės yra Avižienių, Valų, Antatilčių kaimai.

Upėvardis *Plaštakà* (arba *Plaštakė̃lė*) greičiausiai kilęs nuo žodžio *plaštaka* („rankos dalis; toks matas").

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  *Plaštaka*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 261
| **Lobaria pulmonaria**Apsauga: 2(V) – Pažeidžiama rūšis |
| --- |
| Plačioji platužė (*Lobaria pulmonaria*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Aukšliagrybūnai  *( Ascomycota)* |
| Klasė: | *Lecanoromycetes*  *( Lecanoromycetes)* |
| Eilė: | *Peltigerales*  *( Peltigerales)* |
| Šeima: | Platužiniai  *( Lobariaceae)* |
| Gentis: | Platužė  *( Lobaria)* |
| Rūšis: | Plačioji platužė  *( Lobaria pulmonaria)* |

 |

**Plačioji platužė** (*Lobaria pulmonaria*) – platužinių (*Lobariaceae*) šeimos kerpių rūšis. Paplitusi Europoje, Azijoje, Afrikoje, Šiaurės Amerikoje, daugiausiai drėgnose vietoje.

Gniužulas lapiškas, 10-30 cm ilgio, 5-20 cm pločio. „Lapai" karpytais kraštais, dideli, gremėzdiški. Dažniausiai prisitvirtina prie medžio žievės, rečiau – prie samaningų uolų. Sausas plačiosios platužės gniužulas gelsvai rudas, o suvilgytas vandeniu – ryškiai žalias. Dauginasi sporomis, kurios auga „lapų" paviršiaus taurelėse.

Seniau plačioji platužė naudota plaučių ligoms gydyti.

Lietuvoje reta, įtraukta į Raudonąją knygą.

Šaltiniai
---------

* Жизнь растений. В 6-ти т. Т. 3. Водоросли и лишайники / Под ред. А. Л. Тахтаджяна. – М.: Просвещение, 1981


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Plačioji platužė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Strabonas** |
| --- |
|  |
| Gimė | ~64–63 m. pr. m. e.Amasėja, Pontas |
| Mirė | 24 m. (~87 metai) |
| Tautybė | graikas |
|  |
| Veikla | filosofas, geografas, istorikas |

**Strabonas** (sen. gr. Στράβων; g. ~64–63 m. pr. m. e. – m. 24 m.) – senovės graikų geografas, istorikas, filosofas. Žymus savo veikalu *Geographica*, kuriame aprašė visą tuo metu graikams žinomą pasaulį.

Kilęs iš Amasėjos, Ponte (dab. Turkija). Nuo pat vaikystės daug keliavo: lankėsi Egipte, Kuše, iki pat Etiopijos pietuose, į vakarus buvo nukeliavęs iki Toskanos, apkeliavo Mažąją Aziją, Artimuosius Rytus, gyveno Romoje. Keliones lengvino tai, kad didelės teritorijos buvo atsidūrusios Romos imperijos valdžioje, be to, imperijai plečiantis, gausėjo medžiagos apie tolimus kraštus. Nisoje mokėsi retorikos, Romoje – filosofijos (pas Ksenarchą ir Atenodorą), gramatikos (pas Tiranioną). Filosofijoje laikėsi stoicizmo.

~20 m. pr. m. e. Strabonas parašė istorinį veikalą *Historica hypomnemata*, tačiau iki šių laikų jis neišliko. Vėliau pradėjo rašyti *Geographica*, kurios pirmas leidimas pasirodė 7 m. pr. m. e. o paskutinis – ne anksčiau nei 23 m. Originalai nėra išlikę, bet pasiekė šiuos laikus per Bizantijos, o vėliau viduramžių Europos rankraščius. Be įvairių kraštų aprašymo, šiame veikale Strabonas taip pat gvildena svarbius geografijos, geologijos klausimus – vulkanizmą, jūros lygio kitimą, fosilijų susidarymą ir kt.

Pasaulio žemėlapis pagal Straboną
„Space Invaders" SNES versijos ekranvaizdis. Vėlesnės žaidimo versijos tapo spalvotos, paįvairintas grafinis atvaizdavimas. Žaidėjo valdoma šaudyklė apačioje juda tik į kaire ir dešinę ir turi iššaudyti ateivius pro gynybinius barjerus
**Space Invaders** (liet. *Kosmoso įsiveržėliai*) – 1978 m. Japonijos kompanijos „Taito" sukurtas šaudyklinis žaidimas žaidimų automatams. Vėliau pasirodė žaidimo adaptacijos SNES, „Game Boy", „TurboGrafx CD", „PlayStation", „WonderSwan", „Saturn", „Wii", „PlayStation 3", „PSP", „PS Vita" ir kitoms platformoms

„Space Invaders" žaidime žaidėjas, valdydamas šaudyklinį įrenginį, turi apginti Žemę nuo įsiveržusių ateivių. Ateiviai atakuoja eilėmis, šaudydami ir nuolat artėdami iš viršaus prie Žemės paviršiaus. Žaidime yra keletas ateivių rūšių, kurių nušovimas įvertinamas skirtingu taškų kiekiu. „Space Invaders" buvo vienas populiariausių žaidimų, sukurtų žaidimų automatams. Skelbta, kad 1982 m. duomenimis jis buvo instaliuotas 340 000 automatų ir surinko 2702 mln. JAV dolerių pajamų.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-12-31 iš Wayback Machine projekto.. Tikrinta 2016 07 10

Nuorodos
--------

* „Space Invaders" interneto naršyklėje.
* mobygames.com Archyvuota kopija 2016-11-28 iš Wayback Machine projekto.
| Koforiduaangl. *Koforidua* |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

KoforiduaKoforidua

6°06′00″ š. pl. 00°16′00″ v. ilg.﻿ / ﻿6.10000°š. pl. 0.26667°r. ilg.﻿ / 6.10000; 0.26667﻿ (Koforidua)Koordinatės: 6°06′00″ š. pl. 00°16′00″ v. ilg.﻿ / ﻿6.10000°š. pl. 0.26667°r. ilg.﻿ / 6.10000; 0.26667﻿ (Koforidua) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Ganos vėliava Gana |
| **Regionas** | Rytų regionas (Gana) |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 127 334  |
| **Altitudė** | 238 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Koforidua |

**Koforidua** (angl. *Koforidua*) – miestas pietrytinėje Ganoje, Rytų regione, ~80 km į šiaurę nuo šalies sostinės Akros. Rytų regiono administracinis centras. Gyventojų 127 tūkst. (2012 m. duomenys). Miestas įsikūręs Densu upės baseine, pietvakarinėje Kvahu plynaukštės dalyje.

Komercinis regiono centras. Mieste verčiamasi įvairiomis pramonės šakomis (tekstilė, amatai, muilo gamyba, alkoholinių ir nealkoholinių gėrimų daryba), išskyrus sunkiąją pramonę, taip pat žemės ūkiu (auginami kakava, manijokai, kolamedžiai, kukurūzai, plantanai, citrusai, alyvpalmės ir kt.). Vystomas turizmas. Yra plentas ir geležinkelio linija į Kumasį.

Istorija
--------

Koforidua įkurta 1875 m. akanų, kurie pabėgo iš Asantemano. 1923 m. nutiesus geležinkelį į Kumasį, Koforidua tapo svarbiu transporto mazgu. Ilgą laiką buvo svarbus kakavos auginimo regionas. Jos gamybą pradėjus keldinti į labiau į vakarus esančius dirvonus, Koforidua tapo vis labiau priklausoma nuo komercinių ir administracinių funkcijų.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  *Koforidua*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2021-05-12.
2. 1 2  *Koforidua*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
3. ↑  Кофоридуа Archyvuota kopija 2021-05-01 iš Wayback Machine projekto. / Виноградова Н. В. // Конго — Крещение [Электронный ресурс]. — 2010. — С. 522. — (Большая российская энциклопедия : [в 35 т.] / гл. ред. Ю. С. Осипов ; 2004—2017, т. 15). — ISBN 978-5-85270-346-0.
Bosforo sąsiaurio skiriami Kodžaelio pusiasalis rytuose ir Čataldžos pusiasalis vakaruose
**Kodžaelio pusiasalis** (turk. *Kocaeli Yarımadası*) arba ***Bitinijos pusiasalis*** – pusiasalis šiaurės vakarų Turkijoje, Mažosios Azijos pusiasalyje, išsikišęs tarp Juodosios jūros, Bosforo sąsiaurio ir Izmito įlankos (Marmuro jūra). Priešais jį, kitapus Bosforo – Čataldžos pusiasalis. Ilgis 75 km, plotis iki 50 km. Paviršius – kalvota lyguma ir plynaukštė; didžiausias aukštis 537 m.

Auga plačialapių miškai, subtropiniai krūmynai. Pietinė pakrantė – kurortinė zona (Anatolijos rivjera). Pusiasalyje įsikūręs Izmitas, rytų Stambulas (Uskiudaras).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kocaeli pusiasalis (Kocaeli yarimada, Kodžaèlio pùsiasalis)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 217
| Balsių pilkapynas |
| --- |
| Pilkapyno vaizdas nuo plento |
| 

Balsių pilkapynasBalsių pilkapynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°31′10″š. pl. 22°13′34″r. ilg.﻿ / ﻿55.519549°š. pl. 22.225978°r. ilg.﻿ / 55.519549; 22.225978Koordinatės: 55°31′10″š. pl. 22°13′34″r. ilg.﻿ / ﻿55.519549°š. pl. 22.225978°r. ilg.﻿ / 55.519549; 22.225978 |

 |
| Vieta | Šilalės rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Šilalės kaimiškoji seniūnija |
| Plotas | 2200 m² |
| Naudotas | I-IV a. |
| Registro Nr. | 16386 |

**Balsių pilkapynas** – pilkapynas Šilalės rajone, Balsių kaime (Šilalės kaimiškoji sen.), 100 m į šiaurę nuo žiedinės sankryžos, į kurią sueina keliai  **162**  Laukuva–Šilalė  ir  **4101**  Balsiai–Kaltinėnai–Kražiai , šalia kelio (rytų pusėje) į Laukuvą. Vieta – nežymi pakiluma lygiame kraštovaizdyje, apaugusi brandžiais medžiais. Šalia kapinyno įrengta informacinė lenta (lietuvių ir anglų k.). 

Tai valstybės saugomas nacionalinės reikšmės kultūros ir archeologijos paminklas: unikalus kodas - 16386, senas registro kodas - A697P, senas kultūros paminklų sąrašo kodas – Nr. AR1730. Į Kultūros paveldo registrą įrašytas 1993 m. birželio 22 d.

Pilkapynas žiemą

Pilkapynas
----------

Balsių pilkapynas liudija, jog nuo senų senovės Balsiuose gyventa daug žmonių, apytikriai nustatyta, jog pilkapynai supilti prieš du tūkstančius metų. Šiuo metu jie yra suplokštėję, vos pastebimi, galima įžiūrėti bent 8 sampilų likučius. Šis archeologinis paminklas mena I-IV a. 
yra vienas iš ankstyviausių laidojimo paminklų, išlikusių Šilalės krašte. Balsių pilkapynas netyrinėtas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Balsių pilkapynas (*silalesmuziejus.lt*) Archyvuota kopija 2019-02-27 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* „Balsių pilkapynas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2019-02-26.
| Balskų hidroelektrinė |
| --- |
| Balskų hidroelektrinė |
| Bendra informacija |
| Valstybė | Lietuvos vėliava Lietuva |
| Būklė | Naudojama |
| Upė | Jūra |
| Pradėjo veikti | 1984 m. |
| Instaliuota galia | 2,91 MW |
| Savininkas | UAB „Hidroenergija" |
| Užtvanka |
| Turbinos ir generatoriai |

**Balskų hidroelektrinė** – mažoji hidroelektrinė Tauragės apskrityje, 14 km į pietus, pietvakarius nuo Šilalės. Hidroelektrinė pastatyta ties 1984 m. užtvenkta Jūros upe. Tai antroji pagal instaliuotą elektros galią (2,914 MW) po Kauno hidroelektrinės vandens jėgainė Lietuvoje. Pastačius hidroelektrinę suformuotas dirbtinis Balskų tvenkinys.

Hidroelektrinės pastatas

Techniniai duomenys
-------------------

Hidroelektrinės galia – 2914 kW. Pagaminama energija perduodama į šalimais esančius 35 kV elektros tinklus. Didžiausias debitas, sukuriamas elektrinės, – 26 m³/s, minimalus – 4,26 m³/s.

Prie pat Balskų užtvankos yra šie kaimai: Balskai, Tamošaičiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Atsinaujinantieji energijos ištekliai Lietuvoje. Energijos ištekliai. Hidroenergija