recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tarpgyvenvietinė teritorija** (rus. *межселенная территория*) – Rusijos municipalinėje teisėje tai municipalinio rajono sudėtyje esanti teritorija, kuri nepriklauso nei vienai miesto ar kaimo gyvenvietei.

Pagal įstatymus targyvenvietinės teritorijos gali būti sudaromos teritorijose su mažu gyventojų tankiu išskyrus teritorijas tuose Rusijos Federacijos subjektuose ar atskiruose municipaliniuose rajonuose, kuriuose gyventojų tankis daugiau nei tris kartus mažesnis už vidutinį kaimo gyventojų tankį visoje Rusijos Federacijoje. Tokių Rusijos Federacijos subjektų ir municipalinių rajonų sąrašas pagal RF federalinio įstatymo Nr. 131-ФЗ 11 straipsnio 3 punktą yra tvirtinamas RF vyriausybės ir gali būti keičiamas ne dažniau kaip kas 5 metus.

Visus vietinius klausimus tarpgyvenvietinėse teritorijose sprendžia municipalinio rajono vietinės savivaldos organai. Šiose teritorijose gautos pajamos patenka į municipalinio rajono biudžetą.

Tarpgyvenvietinių teritorijų plotas skirtinguose RF subjektuose skirtingas. Tarpgyvenvietinių teritorijų pavyzdžiu gali būti Pskovo srityje esanti Zalito salų tarpgyvenvietinė teritorija.

Nuorodos
--------

1. ↑  2003 m. birželio 10 d. Rusijos Federacijos federalinio įstatymo Nr. 131-ФЗ „Apie bendruosius vietinės savivaldos organizacijos Rusijos Federacijoje principus" (*Об общих принципах организации местного самоуправления в Российской Федерации*) 11 straipsnio 1 punkto 1 papunktį.
**Užsienietis** - užsienio valstybės pilietis, laikinai ar nuolatos esantis atitinkamos valstybės teritorijoje. Užsieniečio teisinę padėtį reguliuoja valstybių, kuriose jis yra, vidaus įstatymai, taip pat tarptautinės sutartys.

Statusas
--------

### Nacionalinis režimas

**Nacionalinis režimas** - kai valstybėje užsieniečiai naudojasi lygiomis su tos valstybės piliečiais teisėmis (išskyrus kai kurias politines teises, pvz. Rinkimų teisę). Nacionalinis režimas paprastai nustatomas vidaus įstatymais savitarpiškumo pagrindu.

Didžiausio palankumo režimas
----------------------------

**Didžiausio palankumo režimas**: kai valstybė suteikia užsieniečiams tokias teises, kokiomis jos teritorijoje naudojasi kitų valstybių piliečiai. Toks režimas paprastai nustatomas tarptautinėmis sutartimis (pvz. dėl prekybos) arba panaudojant nediskriminavimo išlygą. 

Valstybės, nustatydamos užsieniečiams konkretų teisinį režimą, neretai atsižvelgia į tai, laikinai ar nuolat jie gyvena valstybėje.
Paprastai užsieniečiai nesinaudoja politinėmis teisėmis - rinkimų teise, teise užimti valstybinius postus ir t. t. buvimo valstybėje jiems nereikia atlikti karinės prievolės. Neretai užsieniečiams ribojama teisė įsigyti nekilnojamą turtą. 

Užsieniečiai į valstybės teritoriją gali įvažiuoti gavę vizas, išduotas atitinkamų valstybės organų, dažniausiai konsulinių arba diplomatinių atstovybių. vizos būna įvairios: daugkartinės (įvažiavimo, išvažiavimo), tranzito.

Leidimai gyventi
----------------

* Leidimas nuolat gyventi - dokumentas, suteikiantis užsieniečiui teisę neterminuotai gyventi valstybėje, pasirinkti gyvenamąją vietą, ją keisti, išvykti iš valstybės ir grįžti į ją leidimo galiojimo laikotarpiu.
* Leidimas laikinai gyventi - dokumentas, suteikiantis užsieniečiui teisę terminuotai gyventi valstybėje.

Leidimas dirbti
---------------

*Pagrindinis straipsnis – Leidimas dirbti*.
Leidimas nuolat gyventi suteikia užsieniečiui teisę (terminuotai arba ne) dirbti atitinkamoje valstybėje leidimo galiojimo laikotarpiu.

Lietuva
-------

Lietuvoje teises reglamentuoja iš esmės 2 įstatymai:

* Lietuvos Respublikos „Dėl užsieniečių teisinės padėties" įstatymas (Žin. 2004, Nr. 73-2539; Žin. 2009, Nr.93-3984).
* Lietuvos Respublikos įstatymo „Dėl užsieniečių teisinės padėties" įgyvendinimo įstatymas (Žin. 2004, Nr.73-2540).

Klausimus kuruoja Migracijos departamentas prie Vidaus reikalų ministerijos (valstybės biudžetinė įstaiga).

Nuorodos
--------

* Užsieniečio statusas Lietuvoje Archyvuota kopija 2013-06-19 iš Wayback Machine projekto. (Migracijos departamentas prie Vidaus reikalų ministerijos)
| **Giedrius Apuokas** |
| --- |
| Gimė | 1957 m. gruodžio 6 d. (66 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | lietuvių diplomatas |
| Pareigos | Lietuvos ambasadorius Estijoje (nuo 2017 m.) |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžius |

**Giedrius Apuokas** (g. 1957 m. gruodžio 6 d. Vilniuje) – lietuvių diplomatas, 2017–2022 m. ėjo Lietuvos nepaprastojo ir įgaliotojo ambasadoriaus Estijos Respublikoje pareigas.

Biografija
----------

1975 m. baigė Vilniaus 23-čiąją vidurinę mokyklą, 1975–1976 m. studijavo Vilniaus universiteto Matematikos fakultete, 1976–1980 m. – Maskvos M.Lomonosovo universiteto Skaičiavimo matematikos ir kibernetikos fakultete.

1980–1983 m. buvo VU Matematikos fakulteto Diferencialinių lygčių ir skaičiavimo matematikos katedros asistentas, 1983–1992 m. – VU Skaičiavimo centro vyr. specialistas.

1991–1992 m. dirbo Lietuvos užsienio reikalų ministerijos Vidurio Europos šalių skyriaus II, vėliau I sekretorius. 1992–1995 m. buvo Lietuvos ambasados Čekijoje patarėjas. 1995–1998 m. vėl dirbo URM (Amerikos šalių skyriaus vedėju).

1998–2003 m. buvo Lietuvos Generalinis konsulas Čikagoje, nuo 2003 m. iki 2008 m. – URM Informacinių technologijų departamento direktorius.

2008–2012 m.. – Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Armėnijos Respublikoje.. Vėliau buvo ambasadorius ypatingiems pavedimams Lietuvos URM Transatlantinio bendradarbiavimo ir saugumo politikos departamente.

2017–2022 m. – Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Estijoje..

G. Apuokas 2003 m. apdovanotas Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžiumi. Turi Nepaprasatojo ir įgaliotojo ambasadoriaus diplomatinį rangą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Darbą pradėjo pirmasis Lietuvos ambasadorius Armėnijoje (lrytas.lt)
2. ↑  Giedrius Apuokas[neveikianti nuoroda]. Kas yra Kas Lietuvoje. Auksinis Tūkstantmečio leidimas. Neolitas, 2009.
3. ↑   Archyvuota kopija 2019-05-10 iš Wayback Machine projekto. (presdient.lt)
4. ↑   Archyvuota kopija 2019-05-10 iš Wayback Machine projekto. (president.lt inf.)

  


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Rimantas Šidlauskas(rezidavo Maskvoje)** | **Lietuvos Respublikos ambasadorius Armėnijos Respublikoje** 2008–2012 | Po to:**Erikas Petrikas** |
| Prieš tai:**Neilas Tankevičius** | **Lietuvos Respublikos ambasadorius Estijos Respublikoje** 2017–2022 | Po to:**Raimonda Murmokaitė** |
|  |
| --- |
| Tamilų kalba தமிழ் |
| Kalbama | Indijoje (Tamilnade) ir Šri Lankoje, taip pat emigrantų bendruomenėse Singapūre, Malaizijoje, Fidžyje, PAR ir kitur |
| Kalbančiųjų skaičius | 62 000 000 |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | 18 |
| Kilmė | Dravidų |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba | Singapūras, Šri Lanka, Indijos Tamilnadas |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-1 | ta |
| ISO 639-2 | tam |
| ISO 639-3 | tam |
| Geografinis paplitimas |
|  |
|  Vikipedija **Tamilų kalba** |

**Tamilų kalba** – Pietų Azijoje gyvenančių tamilų kalba – viena iš nedaugelio Indijoje kalbamų kalbų, kilusių ne iš sanskrito. Ji, kaip ir sanskritas, ten turi klasikinės kalbos statusą. Tamilų kalba turi savo raštą (žr. Tamilų raštas). Pirmiausia ja kalbėta pietryčių Indijoje (dabar Tamilų Nadaus valstija) ir šiaurinėje Šri Lankoje. Britams iš Indijos vežant darbininkus į kitas kolonijas, pavyzdžiui, Singapūrą ar Fidžį, tenai pateko ir daug tamilų, išlaikiusių ir savo kalbą. Singapūre, kaip ir Šri Lankoje bei Tamilų Nadaus valstijoje, ji netgi paskelbta viena iš oficialių kalbų (kitos – malajiečių, kinų ir anglų kalbos), mat ten 60 % indų bendruomenės yra tamilai, o pati indų bendruomenė sudaro 15 % visų šalies gyventojų. Tamilų kalba kaip gimtąja kalba iš esmės vien tamilų tautybės žmonės, nes ši tauta nebuvo kolonizavusi ar pajungusi kitų tautų. Kalboje gausu tarmių, išskiriami trys tamilų kalbos raidos etapai: senasis, vidurinysis (nuo 700 m. iki 1600 m.) ir dabartinis (nuo 1600 m.).

Lietuvių kalboje vartojami žodžiai, atėję iš tamilų kalbos
----------------------------------------------------------

* Katamaranas (tamiliškai „katu" (rišti) + „maram" (medis))
* Mangas (tamiliškai mangas yra „man", o „kai" yra vaisius)
* Karis (tamiliškai „kari" – maistas iš daržovių)
* Mandala (tamiliškai „mutalai" – skritulys)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vidas Kavaliauskas. Tamilų kalba*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013. 460 psl.

Nuorodos
--------

* tam Duomenys apie kodu „tam" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tamilų kalba** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Tarptautinė oro transporto asociacija (IATA)|  |
| Forma | tarptautinė asociacija |
| Įkurta | 1945 m. balandžio 19 d. |
| Centrinė būstinė | Montrealis, Kanada |
| Svarbiausi darbuotojai | Tony Tyler |
| Tinklalapis | iata.org |

**Tarptautinė oro transporto asociacija** (**IATA**) – tarptautinė nevyriausybinė oro bendrovių ir transporto asociacija. Jos būstinė yra Kanados Monrealio mieste, kuriame įsikūrusi ir kita aviacijos organizacija Tarptautinė civilinės aviacijos organizacija.

IATA organizacijos tikslas yra atstovauti visą aviacijos pramonę ir lyderiauti pasaulyje. IATA vienija apie 230 oro bendrovių, kurių maršrutai sudaro apie 93 % viso pasaulio bendrovių maršruto. Šiuo metu IATA veikia daugiau nei 150 pasaulio šalių. Organizacija sprendžia klausimus, susijusius su skrydžių saugumu, tarptautiniais standartais, oro uostams, transporto bendrovėms teikia klasifikacijos kodus , rengia ir tvirtina aviacijos taisykles. Organizacijai vadovauja Tony Tyler.

Istorija
--------

IATA buvo įkurta 1919 m. Hagoje. Neveikė Antrojo pasaulinio karo metu. Atkurta 1945 m. balandžio 19 d. Kuboje. Tuo metu organizacija vienijo 57 nares iš 31 šalies, daugiausiai iš Europos ir Šiaurės Amerikos. 2013 m. jungė apie 240 oro transporto bendrovių.

Misija
------

IATA teigia, kad jų veiklos tikslas yra atstovauti ir ginti aviacijos pramonės tikslus visame pasaulyje. Visos aviacijos taisyklės ir nuostatos yra parengtos arba patvirtintos IATA organizacijos. Pagrindinis IATA tikslas yra teikti saugų transportavimą keleiviams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Tarptautinė oro transporto asociacija (International Air Transport Association)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013. 525 psl.
2. ↑  Become an IATA Airline Member  Archyvuota kopija 2011-12-08 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* iata.org Archyvuota kopija 2012-01-04 iš Wayback Machine projekto. Oficiali svetainė
**Tarybų Lietuva** – dienraštis, ėjęs 1940–1950 m. Kaune vietoje laikraščio „Lietuvos aidas".

Istorija
--------

Nuo 1940 m. liepos 16 d. iki liepos 31 d. vadinosi *„Darbo Lietuva"*, laikinasis adresas Miško g. 1. Liepos 16 d. rytinė laida dar vadinosi *„Rytinis Lietuvos aidas"*. Leido Lietuvos Liaudies Ministerių Tarybos kanceliarija. Ėjo 7 dienas per savaitę, išskyrus sekmadienį – su rytine laida. Spausdino „Spindulio" spaustuvė Maironio g. 3. Nuo 1941 m. birželio 23 d. – 1942 m. lapkričio 22 d. nėjo, 1942–1944 m. leistas Maskvoje, 1944 m. liepos 16 d. – 1948 m. rugpjūčio mėn. – Vilniuje). 1943 m. buvo savaitinis laikraštis, 1944 m. ėjo triskart per savaitę. 1942–1944 m. turėjo mėnesinį, 1945 m. – savaitinį priedą *„Literatūra ir menas"*, 1943–1944 m. išleido 2 vienkarčius leidinius *„Pionierius"*.

1940–1941 m. LTSR Aukščiausiosios Tarybos, 1942–1944 m. – LKP (b) CK ir LTSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo, 1944–1945 m. – LTSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo, 1945–1950 m. – LKP (b) Kauno miesto ir apskrities komitetų bei miesto ir apskrities vykdomųjų komitetų laikraštis. Nuo 1950 m. vietoje *„Tarybų Lietuvos"* ėjo *„Kauno tiesa"*.

Redaktoriai
-----------

* Jonas Šimkus – 1940–1941 m. 1943–1945 m.
* Juozas Vaišnoras – 1942–1943 m.
* Romas Šarmaitis – 1944 m.
* Donatas Roda – 1944 m.
* Juozas Chlivickas – 1950 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 503 psl.

Nuorodos
--------

* „Darbo Lietuva". E-paveldas.lt
**Tauragės spaustuvė** – spaustuvės, veikusios Tauragėje.

Istorija
--------

1908–1915 m. veikė D. Indichšteino spaustuvė. Ji turėjo rusiško šrifto, „Bostonkės" tipo tigelinę mašiną. Vertėsi gamindama kvietimus, blankus, vizitines korteles.
Nuo trečiojo dešimtmečio iki 1941 m. balandžio 5 d. veikė „Planetos" spaustuvė, priklausiusi B. Pogremontui. Buvo spausdinami kvietimai, afišos. 1932 m. pastačius mėsos kombinatą „Maistas", spaustuvė tiekė mėsos gaminiams blankus ir etiketes. „Planeta" turėjo pilno formato plokščią spaudos mašiną, popieriaus pjovimo, segimo mašinas, daug šrifto. Dirbo apie 15 žmonių.

1928–1941 m. Tauragėje veikusi Mejerio Epelio spaustuvė 1933 m. spausdino savaitraštį „Tauragės balsas", gamino Tauragės įmonėms blankus. Turėjo pusformatę plokščią spaudos mašiną, rankinę „Bostonkės" tipo mašiną, popieriaus pjovimo, segimo mašinas, įvairaus šrifto. Dirbo 10 žmonių. 1938–1939 m. Tauragėje veikė pogrindinė komjaunimo spaustuvėlė.

1944 m. rudenį buvo atkurta „Planeta". Nuo 1945 m. sausio mėn. šioje spaustuvėje buvo spausdinami apskrities laikraštis „Tarybinis valstietis" bei „Tarybinis žodis", 1951–1953 m. – Tauragės MTS laikraštis „Už stalininį derlių", 1951 m. – Šilalės rajono laikraštis „Spalio pergalė" bei Skaudvilės rajono laikraštis „Leniniečių balsas".

1960 m. prie Tauragės spaustuvės buvo prijungtos Skaudvilės ir Šilalės spaustuvės. 1963 m. buvo įsteigti Tauragės spaustuvės Kelmės, Jurbarko ir Šilutės skyriai. 1976 m. birželio 29 d. Tauragės spaustuvė tapo Klaipėdos „Ryto" spaustuvės skyriumi. 1982 m. Tauragės rajono laikraštis „Leniniečių balsas" (iki 1962 m. vadinosi „Tarybinis žodis") pradėtas spausdinti Šiaulių „Titnago" spaustuvėje, o vietoje buvo tik renkamas linotipu. 1988 m. surinktą tekstą į Šiaulius pradėta perdavinėti ryšių kanalais.

1995 m. spaustuvė tapo UAB „Tauragės spaustuvė", spausdino blankus, afišas, spaudinius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 506 psl.
**Tautos ūkis** – ekonomikos žurnalas, leistas 1930–1940 m. Kaune.

Istorija
--------

Leido Ekonomikos studijų draugija. Ėjo kartą per mėnesį, nuo 1937 m. – kas savaitę. Spausdino Spindulio spaustuvė, Varpo spaustuvė Kaune. Leido priedus „Pirmasis ekonominis studijų penkmetis" (1929–1934 m.) „Volkswirtschaft" (vokiečių kalba, 1938–1939 m.).

Svarstė Lietuvos ūkio funkcionavimo ir raidos problemas, rašė apie pasaulio ūkio atskirų šalių ekonomiką, Lietuvos rinkos pokyčius.

Bendradarbiavo Jurgis Baltrušaitis, P. Baltuška, J. Bučas, Leonardas Algirdas Dargis, Ernestas Galvanauskas, Gediminas Galva, B. Garšva, Valentinas Gustainis, Tadas Ivanauskas, Pranas Jodelė, V. Juodka, Jurgis Povilas Kairiūkštis, J. Krikščiūnas, Aleksandras Mačiūnas, Algirdas Leonas Nasvytis, Albinas Rimka, Petras Šalčius, V. Zakarevičius ir kt.

Redakcijos komisija: Vladas Juodeika, Stasys Kuzminskas, Vincas Kvieska, Juozas Purickis, Kazys Sruoga. 

Atsakingieji redaktoriai:

* Juozas Purickis – 1930 m.
* Vladas Juodeika, Vytautas Mačys – 1936–1940 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 508 psl.

Nuorodos
--------

* „Tautos ūkis". E-paveldas.lt
| Valdivijos provincija*Provincia de Valdivia* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Čilės vėliava Čilė |
| **Regionas** | Los Rioso regionas |
| **Administracinis centras** | Valdivija |
| **Komunų skaičius** | 8 |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 311 438 |
| **Plotas** | 10 197 km² |
| **Tankumas** (2022) | 31 žm./km² |

**Valdivijos provincija** (isp. *Provincia de Valdivia*) – viena iš dviejų Los Rioso regiono, esančio Čilės pietinėje dalyje, provincijų (kita – Ranko provincija). Administracinis centras – Valdivija.

Geografija
----------

Provincija ribojasi su Ranko provincija pietuose, Argentina rytuose, Kautino provincija (Araukanijos regionas) pietuose. Iš vakarų skalauja Ramusis vandenynas.

Paviršius daugiausia kalnuotas, iškilę Patagonijos Andai. Svarbiausios upės – Valdivija ir Krusesas. Telkšo Rinjihvės, Kalafkeno, Peljaifos, Neltumės, Pirihueiko, Pangipuljo ežerai. Yra Huilo Huilo gamtos draustinis, kuriame saugomi Valdivijos drėgnieji miškai ir vaizdingi kraštovaizdžiai.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Provinciją sudaro 8 komunos:

* Koralio komuna. Centras – Koralis
* Lanko komuna. Centras – Lankas
* Los Lagoso komuna. Centras – Los Lagosas
* Marikinos komuna. Centras – San Chose de la Marikina
* Mafilio komuna. Centras – Mafilis
* Pailjako komuna. Centras – Pailjakas
* Pangipuljo komuna. Centras – Pangipuljis
* Valdivijos komuna. Centras – Valdivija

Šaltiniai
---------

1. ↑  CHILE: Administrative Division, *citypopulation.de*
| **Teresė Genovaitė Dovydaitytė** |
| --- |
| Gimė | 1938 m. gegužės 10 d.Jurbūdžiai, Lukšių valsčius |
| Mirė | 2022 m. vasario 18 d. (83 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Romualdas Granauskas |
|  |
| Veikla | žurnalistė |
|  |
| Alma mater | 1960 m. Vilniaus universitetas |

**Teresė Genovaitė Dovydaitytė** (1938 m. gegužės 10 d. Jurbūdžiuose, Lukšių valsčiuje – 2022 m. vasario 18 d. Vilniuje) – lietuvių žurnalistė.

Biografija
----------

1955 m. baigė Lukšių vidurinę mokyklą, 1960 m. – žurnalistiką Vilniaus universitete. 1955–1960 m. dirbo Joniškio rajono laikraščio „Tarybinis kelias" literatūrine darbuotoja, atsakingąja sekretore, 1962–1975 m. buvo Lietuvos radijo Visuomeninių-politinių laidų ir Liaudies ūkio ir kultūros vyriausiųjų redakcijų redaktorė, 1975–1977 m. – kultūrinių ryšių su tautiečiais užsienyje draugijos „Tėviškė" redaktorė-vertėja. 1977–1986 m. dirbo TV Informacijos vyr. redakcijos Respublikinės informacijos skyriaus redaktore, korespondente. Nuo 1986 m. – tos pačios redakcijos Kultūros ir buities skyriaus korespondente. Rengė reportažus ir siužetus kultūrinio gyvenimo temomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mirė buvusi LRT kultūros žurnalistė, Romualdo Granausko žmona Teresė Genovaitė Dovydaitytė. lrt.lt. 2022-02-18. Nuoroda tikrinta 2022-02-23.
2. ↑  Mirė buvusi LRT kultūros žurnalistė Teresė Genovaitė Dovydaitytė. lžs.lt. 2022-02-20. Nuoroda tikrinta 2022-02-23.
3. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 111 psl.
Teptukai
**Teptukas** – įrankis, skirtas užtepti dažams, gruntams ar kt. medžiagoms ant dažomo, gruntuojamo ar kitaip apdirbamo paviršiaus. Sudarytas dažniausiai iš medinio koto ir standžiai įtvirtinto šerių (plaukų) kuokšto viename gale. Plačiai naudojamas dailėje, pramonėje, statybos ir buities darbuose.

Teptukų tipai
-------------

Dailėje teptukai naudojami tapyti dažams ant drobės, lieti akvarelei popieriaus lape, tepti gruntui ant tapymui ruošiamo paviršiaus ir pan.

Teptukai skirstomi į dvi svarbiausias grupes:

1. švelniaplaukiai (daugiausiai naudojami akvarelėje);
2. šeriniai (tapyba aliejiniais bei akrilo dažais).

Taip pat teptukai gali būti skirstomi pagal formą ir plaukelių ilgį:

* apvalūs su smailu galu;
* apvalūs su buku galu;
* plokšti.

Įvairūs teptukų tipai

Taip pat skaitykite
-------------------

* Tešlos teptukas
* Šepetys

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Balys Pakštas. Teptukas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013. 675 psl.
| **Tomas Bronius Dirmeikis** |
| --- |
| Gimė | 1910 m. sausio 24 d.Kražiai, Raseinių apskritis |
| Mirė | 1961 m. kovo 13 d. (51 metai)Čikaga, JAV |
| Sutuoktinis (-ė) | Paule Le Digol (1911-2005) |
| Vaikai | Paul Dirmeikis (1954-), Michel Dirmeikis (1944-), Bernard Dirmeikis (1939-2006) |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, teisininkas, advokatas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Tomas Bronius Dirmeikis** (1910 m. sausio 24 d. Kražiuose – 1961 m. kovo 13 d. Čikagoje, JAV) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, teisininkas.

Biografija
----------

Baigė Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakultetą. Tobulinosi Bazelio, Vienos, Paryžiaus universitetuose, 1942 m. Vilniaus universitete gavo teisių daktaro laipsnį.

Studijų metais – studentų tautininkų korporacija „Neo-Lithuania" narys, jos laikraščio „Studentų balsas" vyriausias redaktorius.  Dirbo žurnalo „Akademikas" redakcijoje. Dėstė teisę Prekybos institute Klaipėdoje. Nuo 1939 m. gruodžio iki 1940 m. birželio mėn. laikraščio „Lietuvos aidas" vyr. redaktorius. 

1940 m. pasitraukė į Vokietiją, dalyvavo  Lietuvių aktyvistų fronte. Lietuvių aktyvistų fronto pakviestas pirmininkauti politikos - vienos iš 20 komisijų, turėjusių rengti projektus būsimam Lietuvos gyvenimui. 1941 m. grįžo į Lietuvą, dirbo Vilniaus universitete. 1943–1944 m. advokatas Kaune. 1944 m. pasitraukė iš Lietuvos ir kurį laiką gyveno Paryžiuje. 1949 m. persikėlė į JAV. Žurnalo „Margutis" redaktorius, t. p. jo radijo laidų „Margučio radijas" vadovas ir pranešėjas.

Vedė prancūzaitę Paule Le Digol (1911-2005), su kuria susipažino 1936 m. Paryžiuje. 1954 m. jiems gimė sūnus, būsimasis kompozitorius, poetas, dainininkas, tapytojas Povilas Dirmeikis.

Bibliografija
-------------

* Lietuva tironų pančiuose, su V. Rasteniu, 1947 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 476 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 108 psl.
3. ↑  Stasė Matulaitytė. *Tomas Bronius Dirmeikis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. - 803 psl.
| Baluošykštis |
| --- |
| Vieta | Ignalinos raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,129 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,87 km |
| Įteka | Kragžlė (Srovė) |
| Išteka | Skriogžlė (Srovė) |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Baluošykštis

  |
| **Koordinatės** |  55°23′25.43″ š. pl. 26°1′0.73″ r. ilg.﻿ / ﻿55.3903972°š. pl. 26.0168694°r. ilg.﻿ / 55.3903972; 26.0168694Koordinatės: 55°23′25.43″ š. pl. 26°1′0.73″ r. ilg.﻿ / ﻿55.3903972°š. pl. 26.0168694°r. ilg.﻿ / 55.3903972; 26.0168694 |

**Baluošykštis** – ežeras Ignalinos rajone, Linkmenų seniūnijoje, yra 10,5 km į šiaurės vakarus nuo Ignalinos. Ilgis iš rytų į vakarus 0,8 km, plotis iki 0,27 km, kranto linijos ilgis siekia 1,87 km. Altitudė 142,8 m. Į Baluošykštį įsiterpęs Briedžiaragio kyšulys. Krantai daugiausia neaukšti, sausi, apaugę medžiais. Ežerą supa Linkmenų miškas.

Skriogžlės upeliu pietvakariuose ežeras jungiasi su Sravinaičiu, o trumpu Kragžlės upeliu šiaurės rytuose – su Baluošu. Prie ežero yra Simoniškio ir Vaidžiuškių kaimai. Šiaurine pakrante eina kelias  **1423**  Aza–Vaišniūnai–Ginučiai–Kirdeikiai .

Šaltiniai
---------

1. ↑
| Nelsonas*Nelson* |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

NelsonasNelsonas

41°17′0″ p. pl. 173°17′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.28333°š. pl. 173.28333°r. ilg.﻿ / 41.28333; 173.28333﻿ (Nelsonas (Naujoji Zelandija))Koordinatės: 41°17′0″ p. pl. 173°17′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.28333°š. pl. 173.28333°r. ilg.﻿ / 41.28333; 173.28333﻿ (Nelsonas (Naujoji Zelandija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+12)------ vasaros: (UTC+13) |
|  |
| **Valstybė** | Naujosios Zelandijos vėliava Naujoji Zelandija |
| **Regionas** | Nelsono regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 59 800  |
|  |
|  **Vikiteka** | Nelsonas |

**Nelsonas** (angl. *Nelson*, maor. *Whakatū*) – miestas Naujojoje Zelandijoje, Pietų salos šiaurėje, Tasmano įlankos pakrantėje, beveik pačiame Naujosios Zelandijos centre. Sudaro administracinį regioną. Yra oro uostas, jūrų uostas, plentas iki Inverkargilo.

Išplėtota aviacijos, inžinerijos pramonė, miškų kirtimas ir medienos apdirbimas, pramoninė žvejyba, maisto pramonė. Nelsonas yra svarbus turistinis centras. Šalia miesto įkurti Abelio Tasmano, Nelsono ežerų, Kahurangi nacionaliniai parkai, organizuojami žygiai į kalnus, ekoturizmas ir kita veikla. Veikia Cawthrono universitetas, krašto muziejus, meno galerija, anglikonų katedra.

Istorija
--------

Gyvenvietė prieš 700 metų įkurta maorių. XIX a. vid. prasidėjo europiečių imigracija. Nelsono miestas įkurtas 1841 m. 1858 m. tapo antruoju Naujojoje Zelandijoje vyskupijos centru.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Nelson (Nelsonas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 213 psl.
| **Vincas Čižauskas** |
| --- |
| Gimė | 1938 m. lapkričio 15 d. |
| Mirė | 2021 m. rugpjūčio 7 d. (82 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | dainininkas |
| Organizacijos | Kauno valstybinis muzikinis teatras |
| Pareigos | solistas |

  

**Vincas (Joachimas) Čižauskas** (g. 1938 m. lapkričio 15 d.) – Lietuvos operos dainininkas, tenoras, Kauno valstybinio muzikinio teatro solistas.

Biografija
----------

Vincas Čižauskas baigė Kauno valstybinio muzikinio teatro aktorinio meitriškumo studiją pas aktorius Antaną Gabrėną ir Vytautą Eidukaitį. Dirbo Antano Gimžausko tarybiniame dainos ansamblyje.

Darbas teatre
-------------

Kauno valstybiniame muzikiniame teatre dirbo nuo 1958 m. Per darbo teatre laikotarpį dainininkas sukūrė 75, daugiausia antraeilius, vaidmenis. Įsimintiniausi darbai teatre - Muzikos mokytojo vaidmuo Benjamino Gorbulskio operoje "Frankas Krukas", Siomka Eugenijaus Ptičkino "Bobų maište", bei Grafo Orlovskio vaidmuo Johano Štrauso operetėje "Vienos kraujas". Pastarąjį Vincas Čižauskas vaidino keturis dešimtmečius.

Kita veikla
-----------

Vincas Čižauskas buvo gabus improvizatorius pianinu. Nuo vaikystės draugavęs su poetės Salomėjos Neries sūnumi, ir nusprendęs pastatyti poetei paminklą, Vincas Čižauskas nupiešė eskizą ir surado skulptorių, kuris iš ąžuolo nudrožė skulptūrą, kurią pavadino "Moteris ir paukštis". Skulptūra stovi Alvito kaime (Vilkaviškio rajone) prie centrinės magistralės.

Apdovanojimai
-------------

2019 metais Vincui Čižauskui už ilgalaikę aktyvią ir reikšmingą kultūrinę veiklą įteikta Kauno miesto kultūros premija.

Nuorodos
--------

* Vinco Čižausko sukurti vaidmenys

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Ainė Jacytė, V Čižauskas - didelis nedidelių vaidmenų aktorius. Kauno diena, 2018-11-28, www.kauno.diena.lt
2. ↑  Alvite atidaryta skulptūra - simbolis, "Santaka", Vilkaviškio krašto laikraštis, 2014.11.18, [www.santaka.info
3. ↑  Šarūnė Kutinskaitė-Būdavienė.Kūrėjams atlygino už ištikimybę Kauno kultūrai, Kauno diena, 2019-03-05, www.kauno.diena.lt
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Euklidas, graikų matematikas, sukūręs aksiomatinius geometrinių struktūrų pagrindus
Matematikoje **struktūra** dažniausiai susidaro iš aibių ir matematinių objektų, kurie tam tikru būdu prijungti prie šių aibių. Tai gali padėti vizualizuoti ir operuoti tais objektais, suteikiant jiems reikiamą prasmę.

Matematinės struktūros gali būti: algebrinės struktūros, topologinės, metrinės struktūros (geometrijos) ir kitos.

Kartais su aibe gali būti susietos daugiau nei viena struktūros. Tai leidžia jas tyrinėti giliau. Pavyzdžiui, išrikiavimas (aibės elementų) gali indukuoti topologiją. Dar vienas pavyzdys – jei aibė turi topologiją ir tuo pat metu yra grupė, ši aibė tampa topologine grupe.

Matematikus ypač domina atvaizdžiai tarp aibių, kurie išsaugo aibių ir operacijų struktūras. Vienas iš pavyzdžių yra homomorfizmas, išsaugantis algebrines, homeomorfizmas, išsaugantis topologines, difeomorfizmas, išsaugojantis diferencijuojamų aibių struktūras.

Pavyzdžiai: realieji skaičiai
-----------------------------

Realiųjų skaičių aibėje galima apibrėžti įvairias struktūras:

* Rikiavimas: kiekvienas skaičius yra vienu arba daugiau mažesnis nei kiekvienas kitas skaičius.
* Algebrinė struktūra: įvestos daugybos ir sudėties operacijos, kurios paverčia tą aibę lauku.
* Matas: realiųjų skaičių intervalai turi tam tikrą ilgį, kuris gali būti aprašytas, pavyzdžiui, Lebego matu.
* Metrinė struktūra: yra įvesta atstumo tarp taškų sąvoka.
* Euklidinė geometrinė struktūra: plokščia metrinė struktūra.
* Topologinė struktūra: tai sąvoka, apibūdinanti atviras aibes.
| Trafalgaro mūšis |
| --- |
| Trafalgaro mūšis |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1805 m. spalio 21 d. |
| Vieta | prie Trafalgaro kyšulio, netoli Kadžio. |
| Rezultatas | Didžiosios Britanijos pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
| Prancūzija PrancūzijaIspanija Ispanija | Jungtinė Karalystė Didžioji Britanija |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Prancūzija Pierre-Charles Villeneuve (POW) Ispanija Federico Gravina (POW)  |  Horatio Nelson  † Cuthbert Collingwood |
| Pajėgos |
| 33 laivai5 fregatos2 brigai30 000 vyrų | 27 laivai4 fregatos1 škuna1 kateris17 000 vyrų |
| Nuostoliai |
| 4 395 žuvusiųjų2 541 sužeistųjų7 000–8 000 sugautų25 perimti laivai1 sunaikintas laivas | 458 žuvusiųjų1 208 sužeistųjų |

**Trafalgaro mūšis** – Didžiosios Britanijos laivyno mūšis su Prancūzijos ir Ispanijos laivynais įvykęs 1805 m. spalio 21 d. Laikomas didžiausiu jūrų mūšiu XIX a.

Padėtis prieš mūšį
------------------

Mūšis įvyko prie Trafalgaro kyšulio, netoli Kadiso. 1805 m. rugpjūčio mėn. D. Britanijos eskadra (27 linijiniai laivai; vadas admirolas H. Nelsonas užblokavo Kadiso uosto reide Prancūzijos ir Ispanijos eskadrą (33 linijiniai laivai; vadas admirolas P. Vilnevas (*Pierre Villeneuve*)). Spalio 20 d. Napoleono I įsakymu Prancūzijos ir Ispanijos eskadra išplaukė į jūrą, ketindama prasiveržti į Viduržemio jūrą. Britų laivynas laukė jų netoli uosto. Nelsonas suplanavo nuplukdyti laivus dviem kolonomis statmenai ispanų ir prancūzų vilkstinei ir perkirsti ją per vidurį. Vėliau vykstančiose grumtynėse dėl pranašesnių britų laivyno ginklų prancūzų ir ispanų gretose kiltų panika ir jie negalėtų suduoti atsakomojo smūgio.

Mūšio eiga
----------

Laivynų išsidėstymas prieš mūšį
Spalio 21 d. viena D. Britanijos laivų kolona (vadas viceadmirolas K. Kolingvudas (*Cuthbert Collingwood*)) perkirto priešo ariergardą ir atkirto 16 laivų, o Nelsono vadovaujama kolona, perkirtusi priešo rikiuotės centrą, atkirto jį nuo avangardo. H. Nelsonas vadovavo iš *Victory* laivo, o K. Kolingvudas iš - *Royal Sovereign*. Mūšio pradžioje *Victory* praplaukė pro prancūzų vilkstinę paskui P. Vilnevo flagmaną *Bucentaure* ir smarkiai jį apšaudė kartečės šūviais, bet prancūzų šoninės patrankos apgadino britų burlaivio įrangą ir stiebus. Ankstyvą popietę *Victory* praplaukė pro prancūzų burlaivį *Redoutable*. Jūreiviai šaudantys nuo prancūzų burlaivio stiebų nukovė daug žmonių *Victory* denyje, net ir patį Nelsoną, visiškai nesirūpinusį savo saugumu. Paskutinis mūšio veiksmas prasidėjo kai užsiliepsnojo ir sprogo prancūzų burlaivis *Achile*. Per 5 valandas trukusį mūšį Prancūzijos ir Ispanijos laivynas buvo sutriuškintas. Į uostą grįžo vienuolika prancūzų ir ispanų burlaivių. 

Po šio mūšio D. Britanijos laivynas įsitvirtino jūrose ir sužlugdė Napoleono planuotą invaziją į Britanijos salas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Trafalgaro mūšis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015. 62 psl.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Trafalgaro mūšis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Trafalgaro mūšis (anglų k.)
| **Stasys Gliaudys** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1928 m. gruodžio 15 d. (94 metai)Graužikų dvaras, Kelmės valsčius |
| Mirė | 2022 m. balandžio 15d. |
|  |
| Veikla | Lietuvos pedagogas, gamtininkas |
| Organizacijos | Šiaulių universitetas |
| Pareigos | dėstytojas |
|  |
| Alma mater | Lietuvos veterinarijos akademijaLietuvos žemės ūkio akademija |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Šiaulių garbės pilietis |

**Stasys Gliaudys** (gimė 1928 m. gruodžio 15 d. Graužikų dvare, Kelmės valsčius. Mirė 2022 m. balandžio 15 d. ) – Lietuvos pedagogas, gamtininkas, vienas žymiausių Lietuvos lepidopterologų, Šiaulių garbės pilietis.

Biografija
----------

Baigė Graužikų dvaro pradžios mokyklą, 1949 m. – Kelmės gimnaziją, 1954 m. – Lietuvos veterinarijos akademiją, įgydamas zootechniko specialybę. 1960 m. neakivaizdžai baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Agronomijos fakultetą.

Dirbo zootechniku, dėstytoju. 1961 m. Šiaulių pedagoginio instituto Biologinės stoties vedėjas. 1974 m. tuometinio Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1996 m. Šiaulių universitetas), Pedagogikos fakulteto dėstytojas. 1975 m. Botanikos sodo įkūrėjas, 2000 m. kūrė Šiaulių universiteto gamtos muziejų, kurio ekspozicijoje yra unikalių eksponatų, kurių neturi kiti šalies zoologijos muziejai.

1988 m. vienas iš Šiaulių kultūros paveldo klubo „Aukuras" įkūrėjų ir aktyviausių dalyvių, aktyvus Sąjūdžio veikėjas. Tradicija tapo S. Gliaudžio organizuojamos miško atsodinimo talkos tvarkant Varputėnų parką, Bubių piliakalnį, Girinkų kalną, Aukštaitijos nacionalinį parką, Pageluvyje rengiant ekologinį taką. Jis – ilgametis Lietuvos gamtos apsaugos draugijos Šiaulių miesto skyriaus tarybos narys ir konsultantas, Kurtuvėnų regioninio parko „Žaliosios mokyklos" dėstytojas, Šiaulių trečiojo amžiaus universiteto lektorius.

Mokslinė veikla
---------------

Vienas pats, kartais ir su studentais, gamino herbarus, gaudė, rinko vabzdžius, kaupė kitas mokymo ir vaizdines priemones. Taip buvo įkurti botanikos ir zoologijos kabinetai. Drugius pradėjo rinkti kartu su inžinieriumi Petru Motiekaičiu. Daug metų tyrinėjo Lietuvos augalus. Paskelbė daug straipsnių apie žiedadulkes. 1974 m. pradėjo tirti Kurtuvėnų landšaftinio draustinio drugius, kitus vabzdžius. 1978 m. tyrė Vinkšnėnų, dalies Gubernijos miškų naktinius drugius ir nustatė, kad jų esama daugiau nei 300 rūšių. Remiantis šiais tyrimais, Vinkšnėnų miškas buvo paskelbtas entomologiniu draustiniu, dab. – Vijolės entomologinis draustinis.

Tyrė Šiaulių miesto bei priemiesčio paukščius, rado jų 160 rūšių. 1976-1977 m. atliko išsamius Talšos ir Ginkūnų ežerų, garsėjančių paukščiais, tyrimus, kurie tapo svarbiu šaltiniu stebint tolesnius šių ežerų paukščių įvairovės pokyčius.

Iš viso S. Gliaudys yra paskelbęs apie 300 straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Bitininkystė
* Gamtos namuose, 2001 m.

Įvertinimas
-----------

* 2008 m. Šiaulių miesto Garbės pilietis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stasys Gliaudys. Šiaulių Garbės piliečiai Archyvuota kopija 2014-12-28 iš Wayback Machine projekto.
| Surviliškio–Kazokų tiltas |
| --- |
|  |
| Tiltas per Nevėžį |
| 

Surviliškio–Kazokų tiltasSurviliškio–Kazokų tiltas

55°26′59″š. pl. 24°02′42″r. ilg.﻿ / ﻿55.449723°š. pl. 24.045042°r. ilg.﻿ / 55.449723; 24.045042﻿ (Surviliškio–Kazokų tiltas)Koordinatės: 55°26′59″š. pl. 24°02′42″r. ilg.﻿ / ﻿55.449723°š. pl. 24.045042°r. ilg.﻿ / 55.449723; 24.045042﻿ (Surviliškio–Kazokų tiltas) |
|  |
| **Vieta** | Panevėžio raj. |
| **Kerta** | Nevėžį |
| **Ilgis** | 57,6 m |
| **Plotis** | 6 m |
| **Pastatytas** | 1932 m |
| **Konstrukcija** | arkinis tiltas |
| **Kainavo** | 54 200 Lt |

**Surviliškio–Kazokų tiltas** – buvęs automobilių transporto tiltas per Nevėžį, jungęs Surviliškio (Kėdainių raj.) ir Kazokų kaimus (Krekenavos sen. Panevėžio raj.). Pastatytas tarpukaryje, per Antrąjį pasaulinį karą susprogdintas. Išlikusios tilto griuvėsių betoninės liekanos abiejuose krantuose ir upės vagoje, privažiavimo kelio fragmentai.

Kazokuose pastatyti lankytino objekto ženklai ir apžvalgos aikštelė, pasiekiami iš kelio  **2008**  Vilainiai–Šventybrastis–Krekenava . 

Informacinis stendas ir apžvalgos aikštelė
Kazokų tiltą suprojektavo inžinierius Pranciškus Markūnas. Tiltas per Nevėžį ties Surviliškiu buvo pastatytas 1932 m. Statiniui panaudotas gelžbetonis, jis buvo vienos angos. Pagrindinė konstrukcija, jungusi upės krantus – arka. Tiltas buvo 57,6 m ilgio bei 6 m pločio. Tilto statybos kainavo 54 200 Lt.

Susisiekimui tarp dviejų seniūnijų – Surviliškio ir Krekenavos – pastatytas dabartinis pėsčiųjų tiltas Surviliškyje, kabantis už 0,75 km (pasroviui). Pasvarstoma dėl buvusio tilto atstatymo.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Kazokų kaimo sugriautas tiltas *pamatyklietuvoje.lt*
2. ↑  Apžvalgos aikštelė Kazokų kaime *saugoma.lt*
3. ↑  Atidarytas Kėdainių ir Panevėžio rajono savivaldybes jungiantis tiltas *rinkosaikste.lt*
4. ↑  Vėl apie tiltą… *rinkosaikste.lt*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Surviliškio–Kazokų tiltas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sąrašas:Tiltai per Nevėžį
* Surviliškio tiltas *efoto.lt*
* Tilto vieta žemėlapyje *maps.lt*

| Artimiausi tiltai per Nevėžį |
| --- |
| prieš srovę: | **Surviliškio–Kazokų tiltas** | pasroviui: |
| Krekenavos tiltas | Vilainių tiltas |
*Kitos reikšmės – Trimitas (reikšmės).*
**Trimitas** – *Tėvynės gynėjų laikraštis*, savaitinis šaulių žurnalas, ėjęs 1920–1940 m. ir nuo 1990 m. Kaune.

Istorija
--------

1920–1940 m. leido Lietuvos šaulių sąjungos Centro valdyba. Išėjo 1021 numeris. Leido priedus „Mūsų Vilnius", „Vasario 16", „Žalgiris". Tiražas 1939 m. – 25 000 egz.

Nušvietė šaulių organizacijos tikslus, uždavinius, veiklą, rašė apie Lietuvos ekonominį, politini ir kultūrinį gyvenimą, spausdino grožinės literatūros kūrinius.

Žurnalas vėl leidžiamas nuo 1990 m. liepos 15 d. Kaune kaip atkurtas 1920–1940 m. ėjęs to paties pavadinimo leidinys. 1990–1991 m. ėjo kaip Lietuvos šaulių laikraštis. Tiražas 1990 m. – 11 800 egz. 1997 m. – 2000 egz.

Bendradarbiai
-------------

Žurnale bendradarbiavo Vaclovas Alksninis, Pranas Alšėnas, Vytautas Augustinas, Petras Babickas, Vladas Bakūnas, Juozas Kazys Beleckas, Jonas Dereškevičius, Adomas Dundzila, Juozas Eretas, Viktoras Jasaitis, Stanislovas Kuizinas, Antanas Mačiuika, Jonas Martinaitis, Simas Miglinas, Janis Rainis, Aleksandras Šimkus, Antanas Vienuolis, Balys Vosylius, Juozas Žukauskas ir kt.

Redaktoriai
-----------

* Vladas Putvinskis,
* Matas Šalčius,
* Juozas Tumas-Vaižgantas,
* Adolfas Klimas,
* Antanas Bružas,
* Antanas Busilas,
* Jonas Kalnėnas,
* M. Mikelkevičius,
* Kazys Obolėnas,
* L. Valionis,
* Antanas Žmuidzinavičius,
* Gediminas Jankus – 1990 m.
* Viktoras Rudžianskas – 1991 m.
* Algimantas Ragelis – 1991–1993 m.
* Albinas Čaplikas – 1993–1994 m.
* Pranciškus Abelkis – 1994–1995 m.
* J. Krikščiūnas – 1995 m.
* Marija Lūžytė
* Aušra Garnienė
* Lolita Sipavičienė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 526 psl.

Nuorodos
--------

* „Trimitas". E-paveldas.lt
* Apie „Trimitą". Lietuvos šaulių sąjunga Archyvuota kopija 2011-07-19 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°57′0″ š. pl. 23°20′30″ r. ilg.﻿ / ﻿55.95000°š. pl. 23.34167°r. ilg.﻿ / 55.95000; 23.34167

| Ginkūnų ežeras |
| --- |
| Vieta | Šiaulių miestas, Lietuva |
| Plotas | 0,201 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,1 km |
| Kilmė | Ledyninis |
| Įteka | Kulpė (protaka), 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Kulpė |

**Ginkūnų ežeras** – ežeras šiaurės Lietuvoje, Šiaulių miesto savivaldybėje, į šiaurę nuo Talšos ežero ir į vakarus nuo Ginkūnų. Ežero ilgis iš pietų į šiaurę – 0,76 km, plotis – iki 0,36 km. Altitudė 103,1 m. Pro ežerą iš pietų į šiaurę prateka iš Talšos ežero atitekanti upė Kulpė (Mūšos dešinysis intakas). Po atliktų ežerų valymo darbų ežerai tarpusavyje jungiasi 160 m pločio protaka. Pakrantės žemos, pelkėtos, dideli klampių nendrynų plotai.

Ežero gyvūnija
--------------

Atsižvelgiant į tai, kad šis telkinys yra miesto teritorijoje, ežeras ir jo pakrantės pasižymi turtinga gyvūnija, ypač paukščiais, iš kurių nemažai retų bei saugomų: pakrantės nendrynuose kasmet peri nendrinės lingės, didieji baubliai, nendriniai žiogeliai. Stebėtos Lietuvoje itin retos mažosios žuvėdros.

Ekologinės grėsmės
------------------

2007 metais buvo pradėtas Talšos ir Ginkūnų tarpežerio tvarkymo projektas. Laukinė ir pelkėta teritorija buvo numelioruota, sunaikinta augmenija. Jautrioms šių miesto ežerų ekosistemoms iškilo didelė grėsmė.

Ginkūnų ežero panorama

Šaltiniai
---------

1. ↑
| Peršokšnai |
| --- |
| Vieta | Švenčionių raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 2,169 km² |
| Kranto linijos ilgis | 17,03 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 7,9 m |
| Didžiausias gylis | 32,5 m |
| Įteka | Peršokšna, 2 bevardžiai upeliai, protaka |
| Išteka | Peršokšna |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Peršokšnai

  |
| **Koordinatės** |  55°13′4″ š. pl. 25°47′13″ r. ilg.﻿ / ﻿55.21778°š. pl. 25.78694°r. ilg.﻿ / 55.21778; 25.78694Koordinatės: 55°13′4″ š. pl. 25°47′13″ r. ilg.﻿ / ﻿55.21778°š. pl. 25.78694°r. ilg.﻿ / 55.21778; 25.78694 |

**Peršokšnai** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, apie 5 km į pietus nuo Labanoro, Labanoro girioje, Peršokšnų hidrografiniame draustinyje. Nusitęsęs iš vakarų į rytus 4,6 km, plotis siekia 1,1 km. Altitudė 144,8 m. Ežero gylis – 32,5 m. Peršokšnų kranto linija itin vingiuota, su daug įlankų ir pusiasalių, jos ilgis – 16,23 km, su salų krantais 17,03 km. Yra 3 miškingos salos, kurių plotai 0,63 ha, 0,43 ha ir 0,23 ha. Krantai daugiausia aukšti, miškingi. Ežero dugnas duobėtas, padengtas dumblu, o atabradas smėlingas. Krantus juosia nendrių ir meldų juosta (10–30 m pločio).

Peršokšnai šiaurės rytuose sąsiauriu (protaka) jungiasi su Šiekščio ežeru. Įteka upelis iš Pakaliuko, iš šiaurės į pietus ežerą prateka Lakajos intakas Peršokšna (Žeimenos upės baseinas). Ežero pratakumas 119 % per metus.

Ežere gyvena ~10 žuvų rūšių: ešeriai, lynai, kuojos, lydekos, raudės, karosai, aukšlės, strepečiai, vėgėlės, pūgžliai.

Šiaurinėje pakrantėje – Budrių kaimas, kuriame stūkso Pilalės piliakalnis. Taip pat prie Peršokšnų įsikūrę Juodapurvis, Prūdiškė, Gačiakampis. Šiaurės vakarų pakrantėje įrengta stovyklavietė.

Vandenvardis kildinamas nuo šaknies *perš-*: *pra-paršas, pro-perša, pra-perša* („neužšalusi vieta lede, miško retesnė vieta", plg. skr. पर्शान = IAST: *parś-āna* „praraja, bedugnė, tarpeklis").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Peršokšnai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 355
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| Girutiškis |
| --- |
| Vieta | Švenčionių raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,64 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,19 km |
| Kilmė | termokarstinis |
| Vidutinis gylis | 3,1 m |
| Didžiausias gylis | 7,0 m |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Girutiškis

  |
| **Koordinatės** |  55°12′45″ š. pl. 25°51′30″ r. ilg.﻿ / ﻿55.21250°š. pl. 25.85833°r. ilg.﻿ / 55.21250; 25.85833Koordinatės: 55°12′45″ š. pl. 25°51′30″ r. ilg.﻿ / ﻿55.21250°š. pl. 25.85833°r. ilg.﻿ / 55.21250; 25.85833 |

**Girutiškis** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, 7,5 km į pietryčius nuo Labanoro, Labanoro regioniniame parke. Ilgis rytų-vakarų kryptimi 1,16 km, plotis iki 0,71 km. Altitudė 149,8 m. Giliausia vieta yra vakaruose ir siekia 7 m gylį. Ežeras termokarstinės kilmės. Kranto linija lygi, 3,2 km ilgio. Krantai žemi, pelkėti, tačiau šiaurėje ir pietuose yra nedidelių smėlingų atkarpų. Ežerą supa Labanoro giria (Žeimenos ir Baranavos miškai), iš vakarų, pietų ir rytų prieina 110 ha dydžio Girutiškio aukštapelkė. Dugnas padengtas sapropeliu. Ežeras nenutekantis, priklauso Luknelės intako Paluknos baseinui (Žeimenos upės baseinas).

Girutiškis priklauso Girutiškio gamtiniam rezervatui (anksčiau priklausė Baranavos botaniniam zoologiniam draustiniui).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Girutiškis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 628
*Kitos reikšmės – Miškinis.*

| Miškinis |
| --- |
| Ežeras iš šiaurėsEžeras iš šiaurėsEžeras iš šiaurės |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva, Švenčionių rajonas |
| Plotas | 0,506 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,49 km |
| Kilmė | Rininis |
| Vidutinis gylis | 5,1 m |
| Didžiausias gylis | 11,7 m |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Miškinis

  |
| **Koordinatės** |  55°13′50″ š. pl. 26°12′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.23056°š. pl. 26.20000°r. ilg.﻿ / 55.23056; 26.20000Koordinatės: 55°13′50″ š. pl. 26°12′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.23056°š. pl. 26.20000°r. ilg.﻿ / 55.23056; 26.20000 |

**Miškinis** – ežeras Švenčionių rajono savivaldybės teritorijoje, 11 km į šiaurę nuo Švenčionių, prie Ignalinos rajono savivaldybės teritorijos ribos, į rytus nuo plento  **102**  Vilnius–Švenčionys–Zarasai , Sirvėtos regioniniame parke.

Ežero plotas 50,6 ha. Ilgis iš šiaurės į pietus 1,82 km, didžiausias plotis 0,52 km. Paviršiaus altitudė 161,2 m. Didžiausias gylis 11,7 m, vidutinis gylis 5,1 m. Ežeras rininės kilmės. Baseino plotas 5,2 km². Kranto linija vingiuota. Krantai aukšti, statūs, ardomi, apjuosti medžių ir krūmų juosta, tik pietinis krantas žemas ir pelkėtas. Pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai, šiaurėje ir vakaruose ir pietryčiuose auga miškeliai. Įteka upelis pietinėje dalyje, vakaruose išteka upelis į Šventės upę (Kretuono ežero baseinas). Ežeras priklauso Žeimenos baseinui. Ežero pratakumas 55 %. Atabradas siauras, smėlingas.

Prie ežero įsikūrę Juršėnų, Rakštelių ir Didžiasalio kaimai. Šiaurinėje pakrantėje stūkso Rakštelių piliakalnis, įrengta Miškinio ežero poilsiavietė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Miškinis (Švenčionių r.)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 235 psl.
Koordinatės: 54°55′34″ š. pl. 25°39′52″ r. ilg.﻿ / ﻿54.92611°š. pl. 25.66444°r. ilg.﻿ / 54.92611; 25.66444

| Pailgis |
| --- |
| Vieta | Švenčionių raj. Lietuva |
| Plotas | 0,407 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,63 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Didžiausias gylis | 31,2 m |
| Įteka | Petruškė, Pailgių upelis |
| Išteka | Petruškė |

**Pailgis** (kitaip ***Pailgių ežeras, Ilgis***) – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, apie 8 km į pietvakarius nuo Pabradės. Ežeras pailgas, galuose išplatėjęs. Nusitęsęs iš šiaurės į pietus per 1,77 km ilgio, plotis siekia 0,48 km. Altitudė 115,1 m. Giliausia ežero vieta (31,2 m) yra šiaurėje. Krantai daugiausia statūs ir aukšti, o šiaurėje ir vietomis rytuose pelkėti. Ežerą supa Žaliašilio ir Pailgio miškų pušynai.

Pro Pailgių ežerą iš Gilučio į Žeimeną (iš pietų į šiaurę) teka Petruškė, be to, rytuose dar įteka Pailgių upelis.

Netoli vakarinio kranto praeina geležinkelis Vilnius–Turmantas, šiauriniame pakraštyje yra Pailgio geležinkelio stotelė, šalia pietrytinio kranto įsikūręs kaimas Dalia, veikia poilsio namai, vakarinėje pakrantėje – Družilių kaimas, veikia poilsio namai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pailgis (ežeras)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 266
Koordinatės: 55°12′30″ š. pl. 26°12′55″ r. ilg.﻿ / ﻿55.20833°š. pl. 26.21528°r. ilg.﻿ / 55.20833; 26.21528

| Ilgys |
| --- |
| Vieta | Švenčionių raj. Lietuva |
| Plotas | 0,32 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,1 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 1,9 m |
| Didžiausias gylis | 3,4 m |
| Įteka | I-1, 4 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Gaidupis |

**Ilgys** arba **Aidukų ežeras** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, Švenčionių seniūnijoje, 8,5 km į šiaurę nuo Švenčionių. Įeina į Sirvėtos regioninį parką. Ilgis šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi 1,3 km, plotis iki 0,42 km. Altitudė 163,4 m. Giliausia vieta yra centrinėje dalyje, jos gylis 3,4 m. Ežeras telkšo rininiame duburyje. Krantai daugiausia žemi, šiaurėje ir pietuose pelkėti, apaugę medžiais ir krūmais. Pakrantėse plyti pievos, dirbami laukai, auga miškeliai. Iš pietų prieina Šventos miškas. Į Ilgį suteka 5 upeliai ir grioviai, šiaurėje į Švento ežerą išteka Gaidupis (Žeimenos baseinas).

Prie Ilgio įsikūrę kaimai: Aidukai, Aučynos, Šutonys. Pietinėje pakrantėje įrengta Ilgio stovyklavietė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ilgys (Švenčionių r. Švenčionių sen. Aidukų km.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 48
Koordinatės: 55°12′6.91″ š. pl. 25°45′7.8″ r. ilg.﻿ / ﻿55.2019194°š. pl. 25.752167°r. ilg.﻿ / 55.2019194; 25.752167

| Kerotys |
| --- |
| Vieta | Švenčionių raj. Lietuva |
| Plotas | 0,296 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,76 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | bevardis upelis |

**Kerotys** arba **Karotys** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, 7 km į pietus nuo Labanoro, Labanoro girioje (Baranavos miške). Kranto linija vingiuota. Ežero ilgis vakarų-rytų-pietryčių kryptimi 1 km, plotis iki 0,49 km. Altitudė 148,6 m. Ežeras ledyninės kilmės, termokarstinis. Krantai žemi, pelkėti, o pietinis ir šiaurinis – sausi, aukšti. Pakrantės miškingos.

Kerotys upeliu jungiasi su vakaruose telkšančiu Duobulio ežeru. Ežeras nenutekantis, priklauso Lakajos upės intako Peršokšnos baseinui.

Į šiaurę nuo ežero yra Pakerotės kaimas.

Ežerėvardis *Kerotỹs* kildinamas nuo žodžių *keroti* („vešėti"), *kerotas* („šakotas"), *keras* („medžio kelmas").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kerotys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 297
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 153–154