recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Lokysta |
| --- |
| Lokysta ties Šilale Lokysta ties Šilale |
| **Ilgis** | 46,3 km |
| **Baseino plotas** | 173 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2,12 m³/s |
| **Ištakos** | Laukuvos apylinkės, Lietuva |
| **Žiotys** | Jūra |
| **Šalys** | Lietuva, (Šilalės rajonas) |

**Lokysta** – upė Šilalės rajone, kairysis Jūros intakas. Ištakos į šiaurę nuo Laukuvos, iš pradžių teka į pietus, už Šilalės – į vakarus. Įteka į Jūrą 112 km nuo jos žiočių, ties Kirnių kaimu.

Intakai:

* kairieji – Virkulė, Vąšupis, Dulkupis, Traukšlys, Ašutis, Šolys;
* dešinieji – Ringupis, Gestupys, Para, Lytis.

Lokystos vidutinis nuolydis – 183 cm/km, ypač didelis nuolydis yra aukštupyje (pirmuosiuose 10 km) – 350 cm/km. Vidutinis upės debitas aukščiau Virkulės žiočių – 0,42 m³/s, o Lokystos žiotyse – 2,12 m³/s. Upės aukštupio vaga sureguliuota. Ties Nevočiais (22 km nuo žiočių) įrengtas Nevočių žuvininkystės tvenkinys. Žemupyje vaga labai vingiuota.

Lokystos vardas šaltiniuose minimas nuo 1394 metų. Gyvenvietės prie upės: Palokystalis, Dulkių Laukas, Mikūlės, Palokystis, Šeručiai, Nevočiai, Gūbriai, Šėrikai, Dirkintai, Šilalė, Rubinavas.

Upėvardis kildintinas nuo gyvūno pavadinimo *lokys, lokė*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Rainys. *Lokysta*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 654
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.

* *Łokista*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. V (Kutowa Wola — Malczyce). Warszawa, 1884, 689 psl. **(**lenk.**)**
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Laivo pabūklų salvė
Salvinis raketinis įrenginys *BM-21 Grad*
**Salvė** – šūvis iš kelių ginklų (šautuvų, pabūklų) vienu metu. Salvėmis šaudoma kautynėse arba saliutuojant.

Anksčiau, kol nebuvo kulkosvaidžių, šaudymas salvėmis atstodavo kulkosvaidžių ugnį. Kareivio būrio šaudymas dėtuviniais šautuvais leisdavo efektyviai apšaudyti tolimus taikinius, į kuriuos pataikyti pavieniam šauliui (kol nebuvo snaiperinių šautuvų) būdavo praktiškai neįmanoma. Atskiro šaulio, šaudančio grupėje salvėmis, taiklumas paprastai būna mažesnis, nei šaudant atskirai, kadangi karys priverstas iššauti pagal komandą, net jei nespėjo nusitaikyti, ar laukti komandos, net jei nusitaikė anksčiau (per tą laiką taikinys gali pasislinkti, pavargti šautuvą laikanti ranka). Tačiau bendra pataikymo tikimybė labai padidėja.

Salvėmis šaudydavo pėstininkų daliniai, ginkluoti titnaginiais, pro laibgalį užtaisomais šautuvais. Kadangi šautuvo užtaisymas gana ilgai užtrukdavo, kovos rikiuotė būdavo padalinta į kelias eiles, kurių viena šaudavo, o kitos tuo metu užtaisinėdavo savo ginklus. Taip būdavo užtikrinamas pastovus priešo apšaudymas, kad neliktų laiko tarpų, kai priešas neapšaudomas ir gali imtis kokių netrukdomų veiksmų.

Šaudymo salvėmis pranašumai:

* psichologiškai gąsdina priešą;
* didina tikimybę pataikyti į tolimą taikinį bent viena kulka (kai visi šaudo į tą patį taikinį);
* leidžia kontroliuoti šovinių sunaudojimą;
* šaudant salvėmis artilerijai iš uždarų pozicijų visiems pabūklams perduodami tie patys taikymosi duomenys (pakilimo kampas, nuotolinio sprogdiklio nuostatos ir pan.).

Pabūklai salvėmis šaudo pagal komandą arba automatiškai. Automatiškai gali šaudyti įtvirtinimų (pvz. dotų) ir laivų pabūklai, naudojant elektrinius nuleistukus. Šaudymas salvėmis būdavo labai būdingas laivų kautynėms linijinių laivų laikais, kai laivynai kaudavosi kilvaterinėmis kolonomis.

Šaudymas salvėmis būdingas ir kai kuriems ginklams, pvz.:

* kovinių laivų artilerijos bokštai, turintys dvi, tris ar keturias patrankas;
* povandeninių laivų, kreiserių, eskadrinių minininkų ar torpedų katerių torpediniai aparatai;
* salvinė raketinė artilerija, pvz *Katiuša*, *Grad*, *Smerč*, *Uragan*, *Buratino* (TSRS ir Rusija), *M270 MLRS* (JAV), šešiavamzdis minosvaidis *Nebelwerfer* (Vokietija).
| Aleksejevka*Алексеевка* |
| --- |
| 

AleksejevkaAleksejevka

52°34′36″ š. pl. 36°37′23″ r. ilg.﻿ / ﻿52.57667°š. pl. 36.62306°r. ilg.﻿ / 52.57667; 36.62306﻿ (Aleksejevka (Oriolo sritis))Koordinatės: 52°34′36″ š. pl. 36°37′23″ r. ilg.﻿ / ﻿52.57667°š. pl. 36.62306°r. ilg.﻿ / 52.57667; 36.62306﻿ (Aleksejevka (Oriolo sritis)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Oriolo sritis Oriolo sritis |
| **Rajonas** | Pokrovskojės rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 272  |

**Aleksejevka** – kaimas Rusijoje, Oriolo srities, Pokrovskojės rajono pietryčiuose.

Aleksejevkos laukuose 1943 m. vasario 20 d. – kovo 20 d. įvyko Raudonosios armijos 16-osios lietuviškosios šaulių divizijos pirmosios kautynės su Vokietijos kariuomene. Divizijai jos buvo nesėkmingos, patirti dideli nuostoliai: iš daugiau, kaip 9900 divizijos karių 1328 žuvo, 3215 buvo sužeista, 159 dingo be žinios, 122 susirgo. Kitais duomenimis, nuostoliai buvę dar didesni – žuvo 5218 karių, iš jų 4064 kilę iš Lietuvos. Žuvusieji palaidoti Aleksejevkos kapinėse. 1962 m. čia pastatytas paminklinis akmuo, 1963 m. aplink kapines pasodintas Draugystės sodas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rimantas Zizas. *Aleksejevka (Oriolo sritis)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 317 psl.
| **rus. *Алексей Григорьевич Стаханов*** |
| --- |
|  |
| Aleksejus Stachanovas |
| Gimė | 1906 m. sausio 3 d.Lugovaja |
| Mirė | 1977 m. spalio 5 d. (71 metai)Torezas |
| Tautybė | rusas |
| Tėvas | Grigorijus Stachanovas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Lenino ordinas (1936 m. ir 1970 m.), Socialistinio darbo didvyris, Darbo raudonosios vėliavos ordinas |
|  |
|  **Vikiteka** | Aleksejus Stachanovas |

**Aleksejus Grigorjevičius Stachanovas** (rus. *Алексей Григорьевич Стаханов*; 1906 m. sausio 3 d. Lugovaja (Oriolo gubernija) − 1977 m. lapkričio 5 d. Toreze (Donecko sritis)) − šachtininkas, stachanovininkų sąjūdžio pradininkas. socialistinio darbo didvyris, TSKP narys.

1935 m. dirbdamas „Centralnaja-Irmino" (Vorošilovgrado sr. dabar Luhansko sritis) šachtos kirtėju, per pamainą (5 h 45 min.) įvykdė 14 normų, iškasė 102 t anglių, vėliau išdirbį padidino iki 227 t. Tai pasiekė, gerai išmokęs valdyti techniką ir patobulinęs darbo pasidalijimą.

1936−1941 m. mokėsi Maskvos pramonės akademijoje. 1943−1957 m. dirbo TSRS anglių pramonės ministerijoje, 1959−1974 m. dirbo „Torezantracit" (Donecko sritis) treste.

Nuorodos
--------

* Stachanovas (rusų k.)
|  |
| --- |
| Sofia Karlsson |
|  |
| Biografija |
| Gimė | 1975 m. kovo 25 d. (48 metai)Švedija Enskedė, Švedija |
| Žanrai | folkloras, baladė |
| Veikla | vokalistė, dainų autorė |
| Aktyvumo metai | 1998- |
| Svetainė | sofiakarlsson.com |

**Sofia Karlsson** (g. 1975 m. kovo 25 d.) – Švedijos folklorinės muzikos atlikėja, dainų autorė.

Gimė Stokholmo rajone Enskedėje. Lankė Stokholmo Karališkosios muzikos kolegijos folkloro studijas. 1998–2002 m. buvo folkloro muzikos kolektyvo Groupa narė. 2002 m. išleido debiutinį albumą *Folk* songs. 2005 m. išleistas albumas *Svarta Ballader*, sudarytas iš Dan Andersson kūrinių interpretacijų, sulaukė nemažo populiarumo: parduota virš 60 tūkst. kopijų, topuose albumas išsilaikė metus. Tuomet Sofia dvejus metus vykdė koncertus po visą šalį. 2007 m. išleido trečiąjį albumą *Visor från vinden*, kurį sudaro Fred Åkerström, Peps Persson, Lars Forsell ir Evert Taube parašyti kūriniai.

Diskografija
------------

* *Folk songs* (2002 m.)
* *Svarta Ballader* (2005 m.)
* *Visor från vinden* (2007 m.)
**Lola Wajnblum**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Lola Wajnblum |
| Gimimo data | 1996 m. sausio 22 d. (27 metai) |
| Gimimo vieta | Belgija |
| Ūgis | 161 cm |
| Svoris | xx kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Briuselio „Anderlecht" |
| **Numeris** | 7 |
| **Pozicija** | saugė, puolėja |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2012–20132013–20172018–20212021–20222022– | Standard LiègeBriuselio „Anderlecht"Standard LiègeOH LeuvenBriuselio „Anderlecht" | 19 0(4)42 0(3)12 0(4)16 0(2)00 0(0} |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2019– | Belgija Belgija | 8 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. rugpjūčio 20 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022 m. rugpjūčio 20 d.. |

**Lola Vajnblium** (Lola Wajnblum, g. 1999 m. sausio 22 d. Belgija) – Belgijos futbolininkė, saugė, puolėja.

Karjera
-------

2012–2013 m. rungtyniavo Standard Liège, perėjo į Briuselio „Anderlecht". Grįžo į Standard Liège. 

2021–2022 m. sezone rungtyniavo OH Leuven. 

### Briuselio „Anderlecht"

Nuo 2022 m. vasaros atstovavo Briuselio „Anderlecht".

#### 2022–2023 m. moterų čempionių lygos atranka

2021–2022 m. sezone „Anderlechto" ekipa tapo šalies čempionėmis. UEFA moterų čempionų lyga 2022–2023 m. kvalifikacinėse rungtynėse ši komanda kovojo 5-oje grupėje. Pusfinalyje varžėsi UKS SMS Łódź ir Briuselio „Anderlecht". O ktame pusfinalyje kovojo „Gintra" prieš Kuopio „Kups" (Suomija). Belgės įveikė lenkes rezultatu 3:2, Po Anos Rendzios ir Dominykos Kopinskos pelnytų įvarčių lenkės pirmavo rezultatu 2:0, bet neišlaikė persvaros ir pralaimėjo. Belgijos klubo gretose pasižymėjo Allie Thornton, kuri pelnė du įvarčius ir Lola Wajnblum. O suomės rezultatu 2:0 nugalėjo Šiaulių „Gintrą". Dėl trečios vietos grupėje kovojo lenkės ir šiaulietės. Dėl vienintelio kelialapio į tolimesnį etapą kovojo Briuselio „Anderlecht" ir KuPS iš Suomijos.

2022 m. rugpjūčio 21 d. įvyko lemiamos rungtynės dėl pirmosios vietos grupėje.

Pasiekimai
----------

### su Briuselio „Anderlecht"

**čempionė (0)**

Šaltiniai
---------

1. ↑  Anderlecht 3-2 UKS Lodz (2022-08-18)
2. ↑  RSCA naujienos
3. ↑  FC Gintra 0-2 KuPS (2022-08-18)
4. ↑  Anderlecht v. KuPS (pagal Soccerway)

Nuorodos
--------

* Soccerway (Apie žaidėją)
* Sofascore (Apie žaidėją)
* Flashscore (Apie žaidėją)
* SOCCERPUNTER (Apie žaidėją)
* Globalsportsarchive (Apie žaidėją)
* RBFA svetainė (Žaidėjos statistika)
| **Lolita Jablonskienė** |
| --- |
|  |
| Lolita Jablonskienė knygos apie Mindaugo Navako kūrybą „Šlovė buvo ranka pasiekiama" pristatyme, Vilnius, 2016 m. |
| Gimė | 1962 m. kovo 10 d. (61 metai)Vilnius |
| Tėvas | Henrikas Zabulis |
|  |
| Veikla | dailėtyra |
|  |
| Alma mater | 1995 m. Lietuvos dailės institutas |

**Lolita Jablonskienė-Zabulytė** (1962 m. kovo 10 d. Vilniuje) – Lietuvos dailėtyrininkė, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

Tėvas Henrikas Zabulis. 1985 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1995 m. humanitarinių mokslų daktarė.

Nuo 1993 m. Vilniaus dailės akademijos dėstytoja. 1985–2002 m. Kultūros ir meno instituto, 2002–2004 m. Kultūros, filosofijos ir meno instituto Dailės istorijos skyriaus mokslo darbuotoja. 1993–1999 m. Dž. Soroso šiuolaikinio meno centro direktoriaus pavaduotoja. Nuo 2000 m. Lietuvos dailės muziejaus Šiuolaikinės dailės informacijos centro, nuo 2002 m. Lietuvos nacionalinės dailės galerijos vedėja. Dailės parodų „Po tapybos", 1998 m. „Nekaltas gyvenimas", 2000 m. abi Vilniuje, Lietuvos dailės ekspozicijos Venecijos bienalėje 1999 m. 2005 m. ir kitų kuratorė. 2004–2007 m. Lietuvos kultūros ir meno tarybos vicepirmininkė, ekspertų, rengusių projekto „Vilnius – Europos kultūros sostinė 2009" paraišką Europos Sąjungai, narė.

Bibliografija
-------------

* Dailės žodynas, su kitais, rengėja, 1999 m.
* Lietuvos dailės istorija, su kitais, rengėja, 2002 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Regina Urbonienė. *Lolita Jablonskienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 458 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Braižybos stalas
**Braižyba** – disciplina, nagrinėjanti brėžinių braižymo ir jų skaitymo taisykles, viena iš vaizduojamojo meno rūšių. Objekto vaizdas, nubrėžtas pagal tam tikras taisykles braižybos įrankiais, pasirinktu masteliu vad. **brėžiniu**. Pagal brėžinį galima spręsti apie daikto ar jo dalies sandarą, matmenis bei formą. Be brėžinių negalėtų išsiversti inžinieriai, įv. technikos kūrėjai ir konstruotojai, architektai. Brėžiniu galima vadinti ne tik tam tikrą daikto vaizdą, bet ir kai kurias schemas, vietovių ar patalpų planus ir pan.

Istorija
--------

Brėžinių atsiradimas susijęs su tvirtovių, miestų, šventyklų statyba. Iš pradžių jie buvo braižomi ant žemės, prie statybų vietos. Vėliau imta braižyti ant akmens, granito, molinių plokščių.

Iš pradžių vaizdai buvo braižomi ranka, iš akies. Tokiame brėžinyje nebuvo matmenų, todėl apie vaizduojamą daiktą buvo galima spręsti tik apytiksliai. Laikui bėgant brėžiniai tobulėjo. Dabar yra nustatyti tam tikri brėžinių standartai.

Pagrindiniai braižybos reikmenys
--------------------------------

Skriestuvas
* Braižyklinė (joje sudėtos smulkesnės priemonės)
* Liniuotė, kampainiai
* Matlankis
* Dviejų rūšių skriestuvai (lankų ir apskritimų brėžimui ir skriestuvas-matuoklis)
* Popierius, pieštukas, trintukas.
|  Brahujai |
| --- |
|  |
| Gyventojų skaičius | ~2,2 mln. |
| Populiacija šalyse |  Pakistanas - 2,06 mln. Afganistanas - 260 tūkst.  Iranas - 16 tūkst. |
| Kalba (-os) | brahujų, beludžių |
| Religijos | islamas (sunitai) |
| Giminingos etninės grupės | beludžiai, sindai, oraonai |

**Brahujai** – Vidurio Vakarų Azijos tauta. Gyvena daugiausia Beludžistano regione, ypač Pakistano Beludžistano Kalato rajone. Populiacija – apie 2,2 mln. žmonių. Tauta susidarė iranėnams asimiliavus dravidų gentį. Dabar genetiškai ir kultūriškai artimi beludžiams, dažnai su jais asimiliuojasi. Kalba dravidų šeimos brahujų kalba bei indoeuropietiška beludžių kalba. Religija – musulmonai sunitai.

Brahujai išlaikę gimininę gentinę struktūrą, susiskirstę į daugybę smulkių genčių, klanų (*takarų*) ir giminių (*falių*). Tradiciškai verčiasi klajokline ir pusiau klajokline gyvulininkyste, priekalnėse ir slėniuose – ariamąja žemdirbyste. Turi turtingą folklorą (legendos, epas, dainos).

XVII a. brahujų gentys sudarė Kalato chanatą, kuris 1948 m. prijungtas prie Pakistano.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Brahujai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
|  |
| --- |
| Lola Novakovič  serb. *Лола Новаковић* |
|  
Lola Novakovič 1962 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Zorana Novakovič |
| Gimė | 1935 m. balandžio 25 d.Belgradas, Jugoslavijos vėliava Jugoslavija |
| Mirė | 2016 m. balandžio 11 d. (80 metų)Belgradas, Serbijos vėliava Serbija |
| Aktyvumo metai | 1957–1985 |
| Įrašų kompanija | Jugoton, PGP-RTB |

**Zorana „Lola" Novakovič** (serb. *Лола Новаковић*; 1935 m. balandžio 25 d. Belgrade – 2016 m. balandžio 3 d. ten pat) buvo Serbijos dainininkė, populiari savo tėvynėje 7–8 deš.

Biografija
----------

Debiutavo 1957 metais Belgrado radijuje. Ateinančius kelerius metus dalyvavo Balkanų muzikos festivaliuose.

1962 metais Lola atstovavo Jugoslavijai 1962 m. Eurovizijos konkurse. Atlikėja sudainavo baladę „Ne pali svetla u sumrak" (liet. *Neuždekite šviesų temstant*), kuri su 10 taškų užėmė 4 vietą. Tais pačiais metais nusifilmavo komedijoje „Šeki snima, pazi se".

Lola savo muzikinę veiklą baigė 1985 metais, bet 2000 m. ji vėl grįžo į sceną, dalyvavo įvairiuose retrospektyviniuose koncertuose.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lola Novaković** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Lola Novakovič IMDB svetainėje

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Ljiljana Petrovič  *„Neke davne zvezde"*** |  **Jugoslavijos atstovė Eurovizijoje**1962 | Po to:**Vice Vukov  *„Brodovi"*** |
| Medaliai |
| --- |
|
| Vyrų buriavimas |
| **Atstovaujant: Italijos vėliava Italija**  |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2012 Rosidžano | Platu 25 |
| **Auksas** | 2014 Antibesė | Platu 25 |
| **Auksas** | 2018 Ryga | Platu 25 |
| **Sidabras** | 1988 Haifa | 470 |
| **Sidabras** | 2013 Portosinas | Platu 25 |
| **Sidabras** | 2021 Nida | Platu 25 |

**Paolo Montefusco** (g. 1961 m. kovo 13 d.) – Italijos buriuotojas sportiniais burlaiviais, pasaulio čempionatų prizininkas, olimpietis.

Biografija
----------

1981 m. Europos čempionate Paolo kartu su broliu Sandro Montefusco varžėsi 470 jachtų klasės varžybose ir iškovojo bronzos medalius. 1983 m. duetas pelnė Europos čempionatų sidabro medalius. Tais pačiais metais laimėtas auksas Viduržemio jūros žaidynėse.

1988 m. pasaulio čempionate Montefusco broliai pelnė sidabro medalius. Savo debiutinėse 1988 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Italijos komanda laimėjo vieną plaukimą iš septynių ir galutinėje rikiuotėje užėmė 7-ą vietą.

1989 m. Europos čempionate broliai Montefusco pirmą kartą tapo Europos čempionais. 1991 m. laimėtas auksas Viduržemio jūros žaidynėse. 

1992 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Italijos duetas užėmė 11-ą vietą.

2012 m. Paolo pirmą kartą tapo pasaulio čempionu Platu 25 klasės varžybose. 2021 m. pasaulio Platu 25 čempionate iškovotas sidabro medalis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugpjūčio 28 d.
| Lola Pagnani |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Lola Pagnani |
|  |
| Gimė | 1972 m. balandžio 3 d. (48 metai) |
|  |
| Šalis |  Italija Roma |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
|  |
|  |
|  |

**Lola Pagnani** (g. 1972 m. balandžio 3 d. Romoje) – Italijos aktorė, balerina, modelis, dainininkė.

Gimė Romoje kaip Anna Lola Pagnani Stravos rašytojo ir scenarijų autoriaus Enzo Pagnani šeimoje. Sulaukusi 17 metų Paryžiuje užbaigė šiuolaikinių šokių studijas bei kartu su šokių kompanija Momix dalyvavo pasauliniame ture. Atliko choreografiją *Circe du Soleil* Monrealyje. Vėliau šoko Miuncheno operos rūmuose, kuriems vadovavo Lina Wertmüller ir Giuseppe Sinopoli. Vėliau baigė šiuolaikinių šokių studijas Niujorke, Alvin Ailey Amerikos šokių teatre. Taip pat Niujorke, HB Studios mokinosi aktorystės meno. Po studijų JAV grįžo į Italiją.

Italijoje Lola Pagnani dirbo su tokiais kino ir teatro grandais kaip Ettore Scola, Giulio Base, Lina Wertmuller, taip pat su Spike Lee, John Turturro, Abel Ferrara. Dvejus metus dirbo televiziniame *Maurizio Costanzo Show*. Taip pat dirbo su Enrico Montesano, Marco Columbro, Barbara De Rossi, Blas Roca Rey, Enrico Brignano, Nino Manfredi, Vittorio Gassman ir Shelley Winters. Privačiai mokėsi aktorystės pas Teddey Sherman Los Andžele. Dirbo Rai International Niujorke, vedė laidą PoP Italia.

Vėliau kartu su JAV prodiusere Melissa Balin sukūrė dokumentinį filmą apie italų mafijos grupuotę Kamora. Projektas pavadintas *Women Seeking Justice*.

Lola Pagnani laisvai kalba itališkai, prancūziškai, ispaniškai ir angliškai.

Filmografija
------------

### Kinas

* *Trafitti da un raggio di sole* (1995 m.) – Fabiola
* *Polvere di Napoli* (1996 m.) – Rosita
* *Vargšų nimfa* (1996 m.) – Lucia
* *Ferdinando e Carolina* (1999 m.) – Sara Goudar
* *La bomba* (1999 m.) – Daisy
* *Il pranzo della domenica* (2002 m.)
* *Gente di Roma* (2003 m.)
* *Women Seeking Justice* (2007 m.)

### Televizija

* *Pazza famiglia* (1995 m.)
* *Commissario Raimondi* (1998 m.) – Esmeralda
* *Anni 50* (1998 m.)
* *La squadra* (2000 m.)
* *Un posto al sole* (2001 m.) – Roberta Cantone
* *Francesca e Nunziata* (2001 m.)
* *Carabinieri 5* (2005 m.)
* *Un ciclone in famiglia 2* (2005 m.)
* *Donne sbagliate* (2006 m.)
* *Capri* (2006 m.) – Maria Rosaria

### Teatras

* *Carmen* (1987 m.)
* *Vergine Regina* (1996 m.)
* *Anatra all'arancia* (1997 m.)

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2008-07-24 iš Wayback Machine projekto.
**Stonewall riaušės** – masiniai mitingai, vykę 1969 m. birželio 28 d. Stonewall užeigoje, Niujorke. Tai buvo pirmas kartas JAV istorijoje, kai homoseksualai ir kiti LGBT bendruomenės atstovai pasipriešino valdžios vykdomam seksualinių mažumų persekiojimui. Šis įvykis laikomas kovos už seksualinių mažumų teises pradžia.

5-ajame ir 6-ajame dešimtmetyje JAV buvo vos keletas vietų, kuriose homoseksualai būdavo laukiami. Daugiausia tai buvo barai. Stonewall užeiga tuo metu priklausė mafijai. 6-ajame dešimtmetyje policijos reidai gėjų baruose buvo įprastas reiškinys, tačiau 1969 m. berželio 28-osios rytą pareigūnai nebegalėjo suvaldyti maištaujančios minios, ir kilo riaušės. Kitą naktį protestai pasikartojo. Per keletą savaičių aplinkinio rajono gyventojai susibūrė į aktyvistų grupes. Jų tikslas – įkurti vietas, kur gėjai ir lesbietės galėtų būti atviri dėl savo seksualinės orientacijos be baimės būti areštuotiems.

Kaip teigia istorikai, iki riaušių homoseksualai buvo nematomi, ignoruojami. Po Stonewall įvykių visuomenės požiūris į seksualines mažumas pradėjo sparčiai keistis. Per keletą metų JAV ir visame pasaulyje įkurta daug organizacijų, kovojančių už homoseksualų teises. 1970 m. birželio 28 d. Los Andžele, Čikagoje ir Niujorke įvyko pirmosios homoseksualų eitynės, skirtos paminėti Stonewall įvykių metinėms. Šiais laikais gėjų eitynės kasmet organizuojamos birželio pabaigoje įvairiose pasaulio vietose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Carter, pp. 79–83.
2. ↑  Clendinen, p. 12.
3. ↑  „Pride Marches and Parades", in *Encyclopedia of Lesbian, Gay, Bisexual, and Transgender History in America*, Marc Stein, ed. (2004), Charles Scribner’s Sons.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Kirilas Mazurovasrus. *Кирилл Трофимович Мазуров*** |
| --- |
| Gimė | 1914 m. balandžio 7 d.Gomelio srityje Baltarusijoje |
| Mirė | 1989 m. gruodžio 19 d. (75 metai)Maskvoje |
| Palaidotas (-a) | Novodevičės kapinėse |
|  |
| Veikla | tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys |
| Partija | 1947 m. VKP(b) |

**Kirilas Mazurovas** (rus. *Кирилл Трофимович Мазуров*, 1914 m. balandžio 7 d. Gomelio srityje Baltarusijoje – 1989 m. gruodžio 19 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.

Biografija
----------

1933 m. baigė Gomelio automobilių kelių technikumą, 1947 m. – VKP(b) CK Aukštąją partinę mokyklą. Nuo 1933 m. kelių technikas, nuo 1936 iki 1938 m. ir nuo 1941–1942 m. tarnavo Raudonojoje Armijoje, Karo metais – karinių veiksmų dalyvis (buvo sužeistas), bataliono politrukas, vadas, armijos politinio skyriaus instruktorius. Baltarusijos KP CK ir Centrinio partizaninio judėjimo štabo įgaliotinis ir pogrindinio darbo organizatorius vokiečių armijos okupuotose teritorijose.

Nuo 1938 m. Baltarusijos geležinkelių politinio skyriaus instruktorius Gomelyje, nuo 1939 m. komjaunimo funkcionierius. Nuo 1940 iki 1941 m. Bresto srities komiteto I sekretorius, nuo 1942 m. Baltarusijos komjaunimo CK sekretorius, II sekretorius, nuo 1946 iki 1947 m. CK I sekretorius, nuo 1947 m. Baltarusijos KP CK aparato darbuotojas, partijos Minsko miesto komiteto II ir I sekretorius, nuo 1950 iki 1953 m. Minsko srities komiteto I sekretorius, nuo 1953 iki 1956 m. Baltarusijos TSR Ministrų Tarybos pirmininkas, nuo 1956 iki 1965 m. Baltarusijos KP CK I sekretorius.

Nuo 1965 iki 1978 m. TSRS Ministrų tarybos pirmininko pirmasis pavaduotojas. Nuo 1986 m. Sąjunginės karo ir darbo veteranų tarybos pirmininkas, nuo 1956 iki 1981 m. TSKP CK narys, nuo 1957 iki 1965 m. kandidatas į TSKP CK Politinio biuro narius, nuo 1965 iki 1978 m. Politinio biuro narys. TSRS Aukščiausiosios Tarybos 3-9 šaukimų deputatas, nuo 1989 m. TSRS Liaudies deputatas.

Mirė 1989 m. Palaidotas Novodevičės kapinėse Maskvoje.

Apdovanojimai
-------------

Socialistinio darbo didvyris (1974 m.).
| Lokys |
| --- |
|   |
| **Ilgis** | 22 km |
| **Baseino plotas** | 123 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,64 m³/s |
| **Ištakos** | Lokėnų apylinkės |
| **Žiotys** | Neris |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Lokys |

**Lokys** – upė Vidurio Lietuvoje, Ukmergės ir Jonavos rajone; Neries dešinysis intakas. Ilgis 22 km, baseino plotas 123 km². Prasideda Lokėnų apylinkėse, 18 km į šiaurės rytus nuo Jonavos. Teka pietvakarių kryptimi, daugiausia miškingomis vietomis. Įteka į Nerį 43 km nuo jos žiočių, prie Lokio kaimo, tuoj žemiau Neries ir Šventosios santakos.

Lokys ties Markutiškiais, kelyje  **1502**  Bukonys–Upninkai–Keižonys 
Intakai: Smala (kairysis), Notera, Grivnė, Paberžė (dešinieji).

Upės vidutinis nuolydis – 202 cm/km. Upė trijose vietose patvenkta: Markutiškių tvenkinys (plotas – 5,8 ha), Beržų tvenkinys (plotas – 22,6 ha), Lokio tvenkinys (plotas – 3,7 ha). Netoli Lokio yra Markutiškių dvaro parkas. Lokio upelio šlaite įsikūręs aktyvaus poilsio nuotykių parkas „Lokės pėda" (plotas – 1,3 ha).

Prie upės esantys kaimai: Lokėnai, Palokis I, Markutiškiai, Palokis II, Beržai, Lokys.

Upėvardis kildintinas nuo gyvūno pavadinimo *lokys, lokė*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos upės (hidrografija ir nuotėkis): monografija /B.Gailiušis, J.Jablonskis, M.Kovalenkovienė. – Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001. – 792 p. ISBN 9986-492-64-5.
2. ↑   Archyvuota kopija 2014-04-13 iš Wayback Machine projekto. Valstybinės reikšmės vidaus vandens telkinių sąrašas
3. ↑  „Lokės pėda" siūlo ilsėtis karstantis medžiais (Jonavos raj.) Archyvuota kopija 2007-10-16 iš Wayback Machine projekto. („Verslo žinios", 2006.10.02)
4. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
Žemės Rytų pusrutulis, pažymėtas geltonai.
Rytų pusrutulis
**Rytų pusrutulis** (angl. *Eastern hemisphere*) – Žemės rutulio paviršiaus dalis, esanti į rytus nuo tarptautinio atskaitos meridiano (einančio per Grinvičą (D.Britanija)) ir į vakarus nuo antimeridiano (tarptautinės datos keitimosi linijos, 180-ojo meridiano). Priešingas pusrutulis vadinamas Vakarų pusrutuliu.

Šiuo pavadinimu vadinamos Europa, Azija, Afrika ir Australazija, tuo tarpu Vakarų pusrutulis apima Amerikas. Kultūrine ir geopolitine prasme dažnai reiškia Senąjį pasaulį. 

Rytų ir Vakarų pusrutulius skirianti linija yra susitarimo reikalas, skirtingai negu pusiaujas (ekvatorius). Pastarasis yra įsivaizduojama linija idealizuotame Žemės paviršiuje, vienodai nutolusi nuo geografinių ašigalių ir atskirianti Šiaurės ir Pietų pusrutulius.

Pradinis meridianas ties 0° ilgumos ir datos keitimosi linija ties 180° ilguma yra sutartinės pasirinktos linijos, skiriančios rytines ilgumas nuo vakarinių. Šis susitarimas buvo priimtas 1884 m. Tarptautinėje meridianų konferencijoje (*International Meridian Conference*), vykusioje Vašingtone. Konferencijoje buvo priimta standartinio laiko idėja, pasiūlyta Kanados geležinkelio inžinieriaus Senfordo Flemingo (*Sanford Fleming*). Naudojant šias demarkacines linijas atskiros Vakarų Europos, Afrikos ir rytų Rusijos dalys atsidūrė Vakarų pusrutulyje, kas sumažino patogumą kartografijoje bei geopolitikoje, kadangi visa Eurazija ir Afrika paprastai laikomos Rytų pusrutulio dalimis. Norint išvengti šių nepatogumų Rytų ir Vakarų pusrutulių ribomis dažnai laikomi 20-asis vakarų ir jam priešingas 160-asis rytų meridianai.
Naudojant šias ribas Rytų pusrutulis apima beveik visas žemynines Europos ir Afrikos dalis, bet į jį papuola nedidelė šiaurrytinės Grenlandijos dalis (ši sala paprastai laikoma Šiaurės Amerikos dalimi), o nepapuola didesnė Rytų Rusijos ir Okeanijos dalis (pvz. Naujoji Zelandija). 
  
Iki šios tarptautinės konferencijos standartinio laiko priėmimo skirtingos šalys naudojo savus nulinius meridianus, o laikas būdavo skaičiuojamas pagal vietinius meridianus.

Rytų pusrutulio sausumos masė žymiai didesnė, negu Vakarų pusrutulio.

Nuorodos
--------

1. ↑  Latitude and Longitude Archyvuota kopija 2008-06-09 iš Wayback Machine projekto. at britannica.com, accessed 2008-05-24
2. ↑  Olson, Judy M. "Projecting the hemisphere", ch. 4 from *Matching the map projection to the need*; Robinson, Arthur H. & Snyder, John P. eds. 1997. Bethesda, MD: Cartography and Geographic Information Society, American Congress on Surveying and Mapping.
3. ↑  "Eastern Hemisphere". *Merriam-Webster's Geographical Dictionary,* 3rd ed. 2001. Springfield, MA: Merriam-Webster, Inc. p. 340.
| Medaliai |
| --- |
| Sun Yiwen |
| Moterų fechtavimasis |
| **Atstovaujant:  Kinija**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2020 Tokijas | Špaga |
| **Sidabras** | 2016 Rio | Komanda |
| **Bronza** | 2016 Rio | Špaga |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2019 Budapeštas | Komanda |
| **Sidabras** | 2017 Leipcigas | Komanda |
| **Bronza** | 2018 Usis | Komanda |

**Sun Iven** (kin. 孙一文, pinyin: *Sūn Yīwén*, g. 1992 m. birželio 17 d. Čisia, Šandongas) – Kinijos fechtuotoja, kuri specializuojasi špagos rungtyse. Olimpinė čempionė.

Biografija
----------

2014 m. pirmą kartą tapo Azijos čempione. 2015 m. laimėjo savo pirmąjį pasaulio taurės etapą.

Savo debiutinėse 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Kinijos atstovė pateko į pusfinalį, bet jį pralaimėjo ir galiausiai pelnė bronzos medalį. Kartu su Kinijos nacionaline komanda taip pat iškovojo sidabro medalius.

2019 m. pasaulio čempionate kartu su šalies nacionaline rinktine iškovoti aukso medaliai.

2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Yiwen finale nugalėjo Rumunijos atstovę Ana Maria Popescu ir pirmą kartą tapo olimpine čempione.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Olympedia svetainėje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Rytų regionas*Région de l'Est East Region* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kamerūno vėliava Kamerūnas |
| **Administracinis centras** | Bertua |
| **Departamentų skaičius** | 4 |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 836 906 |
| **Plotas** | 109 011 km² |
| **Tankumas** (2005) | 8 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | CM-ES |

**Rytų regionas** (pranc. *Région de l'Est*, angl. *East Region*) – administracinė teritorija pietryčių Kamerūne. Ribojasi su Adamavos regionu šiaurėje, su Centrinės Afrikos Respublika rytuose, su Kongo Respublika pietuose, su Pietų ir Centriniu regionais rytuose. Administracinis centras – Bertua.

Geografija
----------

Visą teritoriją užima 500–1000 m aukščio Pietų Kamerūno plokščiakalnis, tik pietuose paviršius nusileidžia iki 200 m. Atlanto vandenyno baseinui priklauso Niongo ir Lomo upės, o Dža, Kadėjus, Sanga priklauso Kongo baseinui. Du trečdalius regiono teritorijos dengia drėgnieji atogrąžų miškai. Likusioje teritorijoje auga miškingos savanos. Į regiono teritoriją įeina Dža biosferos rezervatas.

Gyventojai
----------

Didesniąją gyventojų dalį sudaro bantų tautos: makai, badžviai, nzimiai, mpo, mpomamai ir kt. Adamavos-Ubangio tautoms priklauso gbetai ir gbajai bei pigmėjų gentis bakai. Dauguma gyventojų krikščionys (katalikai, presbiterionai), nemažai išpažįsta vietinius tikėjimus. Šiaurėje yra musulmonų.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Regionas padalintas į 4 departamentus (skliaustuose – administracinis centras):

* Bumbos ir Ngoko departamentas (Jokaduma)
* Aukštutinio Niongo departamentas (Abong Mbangas)
* Kadėjaus departamentas (Baturis)
* Lomo ir Džeremo departamentas (Bertua)

|  |  |
| --- | --- |
|  **Kamerūno regionai** |  |
| Adamava | Centrinis | Pakrantė | Pietūs | Pietvakariai | Rytai | Šiaurė | Šiaurės Vakarai | Tolimoji Šiaurė | Vakarai |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Vitis amurensis** |
| --- |
| Amūrinis vynmedis (*Vitis amurensis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Vynmediniai  *( Vitaceae)* |
| Gentis: | Vynmedis  *( Vitis)* |
| Rūšis: | Amūrinis vynmedis  *( Vitis amurensis)* |

 |

**Amūrinis vynmedis** (*Vitis amurensis*) – vynmedinių šeimos augalas. Paplitęs Rusijos Tolimuosiuose Rytuose, šiaurės rytų Kinijoje ir Korėjos pusiasalio šiaurėje.

Užauga iki 20 m ir daugiau. Stiebai iki 20 cm skersmens. Jauni ūgliai apaugę veltiniškais plaukeliais, vėliau pliki, žalsvi ar rausvi. Lapai apskriti ar plačiai ovalūs, ištisiniai arba triskiaučiai ir penkiaskiaučiai, 9–25 cm ilgio ir beveik tokio pat pločio. Skiautės nevienodo gylio, trumpai nusmailėjusios, stambiai apybukiai dantytais kraštais, lapo pamatas giliai ir plačiai širdiškas. Viršutinė pusė su įspaustinėmis gyslomis, raukšlėta, žalia, plika arba truputį plaukuota, apatinė ištisai plaukuota, su ryškiomis iškilosiomis gyslomis. Rudenį lapai paraudonuoja. Žiedai smulkūs, gelsvai žalsvi, kvapnūs, susitelkę 10–25 cm ilgio šakotose kekėse. Uogos rutuliškos, 7–12 mm skersmens, juodos, violetinės arba mėlynos, stora odele. Cukraus kiekis uogose siekia 22–23%. Sėklos kriaušės formos, apie 5 mm ilgio, su snapeliu.

Žydi birželį–liepą. Uogos prinoksta rugsėjį.

Mėgsta derlingas, drėgnokas augavietes.

Skirstomas į porūšius:

* *V. amurensis* var. *amurensis*
* *V. amurensis* var. *dissecta*
Koordinatės: 55°14′50″ š. pl. 21°41′40″ r. ilg.﻿ / ﻿55.24722°š. pl. 21.69444°r. ilg.﻿ / 55.24722; 21.69444
**Kavolių miškas** – miškas Šilutės rajono savivaldybės teritorijoje, 16 km į pietryčius nuo Šilutės, prie Kavolių (Usėnų seniūnija), abipus geležinkelio ir plento Klaipėda-Pagėgiai.

Geografija
----------

Plotas 860 ha, mišku apaugę 735 ha. 96 % miškų yra valstybinės reikšmės, priklauso Šilutės miškų urėdijai, Juknaičių girininkijai. Per rytinę miško dalį teka Leitė ir keletas jos mažų dešiniųjų intakų. Paviršius – Nemuno deltos lyguma. Dauguma masyvo nusausinta.

Medynai
-------

Augavietės derlingos normalaus drėgnumo, laikinai įmirkusios, vietomis įmirkusios ir pelkinės. 75 % miškų yra ūkiniai IV grupės, 23 % vandens apsauginiai III grupės, 2 % ekosistemų apsaugos II grupės. Net 68 % miškų kultūrinės kilmės: eglynų yra 55 %, pušynų 16 %, juodalksnynų 11 %, beržynų 8 %, ąžuolynų 7 %, uosynų 2 %, baltalksnynų 1 %. Jaunuolynai sudaro 19 %, pusamžiai medynai 36 %, bręstantys 33 %, brandūs 12 %. Medynų vidutinis amžius 59 m. bonitetas 1,9, skalsumas 0,71, tūris 220 m³/ha. Kasmet priauga 3,8 m³/ha. Sodintas XIX a. antroje pusėje.

Istorija
--------

1944–1953 m. Kavolių miške veikė Kęstučio apygardos Lydžio (nuo 1949 m. Butageidžio) rinktinės Lietuvos partizanai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Brukas. *Kavolių miškas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 643 psl.
XX a. vidurio Vokietijoje gamintas kavos pakaitalas
**Kavos pakaitalas** (angl. *coffee substitute*; rus. *кофезаменитель*) – gėrimas, į kurio sudėtį neįeina kava, tačiau jis savo išvaizda arba ir skoniu primena kavą ir naudojamas vietoje kavos. Pakaitalai naudojami dėl ekonominių (pigu, prieinama), medicininių (neturi kofeino), religinių priežasčių.

Dažniausi kavos pakaitalai gaminami iš skrudintų grūdų. Antrojo pasaulinio karo metais daug kur kavos pakaitalai buvo gaminami iš ąžuolo gilių. Kitas dažnas pakaitalas yra cikorija.

Kavos pakaitalai dažnai naudojami kaip vaikų maistas (be kofeino), kaip maistas žmonėms, turintiems vengti kofeino dėl sveikatos problemų. Dėl religinių sumetimų kavos negeria mormonai, tačiau kavos pakaitalus jie gerti gali.

Kai kuriose šalyse (pvz. Korėjoje) gėrimai iš skrudintų grūdų yra tradiciniai ir jie nėra kavos pakaitalai, jie tiesiog atskira karštų gėrimų, dažnai geriamų pasaldintų, kategorija. Pvz. Korėjoje *boricha*, *oksusu cha* ir *hyeonmi cha*.

Žaliava
-------

Kavos pakaitalų pagrindinė žaliava paprastai būna kai kurios skrudintos augalinės maisto medžiagos – grūdai (rugiai, miežiai, kukurūzai), migdolai, gilės, buko riešutai, runkeliai, morkų šakniavaisiai, trūkažolė, vilnamedžio sėklos, kiaulpienių šaknys, figos, sutirštinta melasa, ybiškės sėklos, žirniai, persimonų sėklos, bulvių lupenos, sasafro kauliukai, saldžiosios bulvės, sėlenos.

Dabartinių pietryčių JAV indėnų gentys gamindavo ritualinį gėrimą *asi*, kitaip „juodasis gėrimas", kuris turėjo kofeino. Jis gaminamas iš skrudintų nuodingojo bugienio lapų ir stiebų. Europiečiai kolonistai šį gėrimą ėmė naudoti kaip kavos pakaitalą, kurį ėmė vadinti *cassina*.

Labai paplitęs kavos pakaitalas yra *cikorija* – skrudintos ir maltos trūkažolės šaknys. Gėrimai gaminami vien iš cikorijos, iš cikorijos ir kavos arba cikorijos ir kitų ingredientų. Tokie cikorijos gėrimai komerciškai parduodami daugelyje šalių. Cikorijos gėrimai buvo labai paplitę JAV Pilietinio karo metais abiejose kariaujančiose pusėse. Jie populiarumą ilgai išlaikė Naujajame Orleane, kur žinomiausia cikorijos gėrimo markė buvo *Luzianne*. Cikorijos mišiniai su kava populiarūs Pietų Indijoje.

Antrojo pasaulinio karo metais JAV labai populiarus kavos pakaitalas buvo *Postum*. Tai tirpus gėrimas. gamintas iš kviečių sėlenų, kviečių, melasos or kukurūzų maltodekstrino. Jo populiarumą rėmė tai, kad karo metais stigo natūralios kavos.

Kavos pakaitalai
----------------

* Gilių kava
* Kiaulpienių kava

Nuorodos
--------

1. ↑  Potato Coffee Archyvuota kopija 2010-11-30 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2013-01-16 iš Wayback Machine projekto. Edwards, Adam. (2002) „Variation of caffeine and related alkaloids in Ilex vomitoria Ait. (Yaupon holly): A model of intraspecific alkaloid variation".] Society for Economic Botany Julia F. Morton Award Archyvuota kopija 2019-07-21 iš Wayback Machine projekto..
| Olga Villi |
| --- |
|  |
| Nuotrauka žurnale „Almanacco cinema" (1951 m.) |
|  |
| Tikras vardas | Olga Villani |
|  |
| Gimė | 1922 m. liepos 20 d.  Suzara |
| Mirė | 1989 m. rugpjūčio 14 d. (67 metai)  Rapalas |
|  |
| Šalis |  Italija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
| Sutuoktinis | Raimondo Lanza di Trabia (1954) |
| Vaikai | 2 |
|  |
|  |  |
| Užsiėmimas | aktorė |
| Žymesni vaidmenys |
|  |
|  |
|  |

**Olga Vili** (1922 m. liepos 20 d. – 1989 m. rugpjūčio 14 d.) buvo italų modelis ir aktorė.

Biografija
----------

Nuo 12 metų Olga Milane dirbo siuvėja, pardavėja. Po keleto metų darbdavys ją nusamdė kaip modelį reklamuoti savo produkciją. 1942 m. aktorius Erminio Macario nusamdė Olgą vaidinti operetėje, kur ji taip pat turėjo ir dainuoti. Šio vaidmens dėka ji išgarsėjo kaip subretė ir vėliau davyvavo pasirodymuose su tokiais atlikėjais kaip Anna Magnani ir Alberto Sordi. Taip pat sulaukė dėmesio iš režisierių Luchino Visconti, Alessandro Blasetti ir kitų.

1972 m. paskelbusi apie aktorės karjeros pabaigą, nuo 1984 m. ji vėl vaidino teatre.

Asmeninis gyvenimas
-------------------

1954 m. pradžioje Olga ištekėjo už Raimondo Trabia, aristokrato ir buvusio Palermo F.C. futbolo klubo vadovo. Tų pačių metų lapkričio 30 d. Raimondo mirė iškritęs pro viešbučio langą Romoje, įvykis buvo įvertintas kaip savižudybė. Antrosios dukters Raimondos Olga susilaukė jau po vyro mirties.

Apdovanojimai
-------------

* Nastro d'argento – geriausia antrojo plano aktorė (1967)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Olga Villi** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Enrico Lancia, Roberto Poppi. *Dizionario del cinema italiano - Le Attrici*. Gremese Editore, 2003. pp. 36–37. ISBN 888440214X.
2. ↑  Tano Gullo (3 January 2007). „Lanza il principe irrequieto". *La Repubblica*. Nuoroda tikrinta 6 December 2013.
**Kawhi Leonard**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1991 m. birželio 29 d. (29 metai) |
| Gimimo vieta | Los Andželas, Kalifornija, JAV |
| Ūgis | 2,01 m |
| Svoris | 104 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Los Andželo "Clippers" |
| **Pozicija** | Lengvasis kraštas |
| NBA naujokų birža |
| 2011 m. | 15 šaukimu,Indiana "Pacers" |
| Profesionalūs klubai |
| 2011–20182018–20192019- | San Antonio "Spurs" Toronto "Raptors"Los Andželo "Clippers" |  |
|  |

**Kavajus Entonis Leonardas** (g. 1991 m. birželio 29 d.) – JAV krepšininkas, žaidęs NBA San Antonio Spurs ir Toronto Raptors komandose. 2019 m. liepą persikėlė į Los Angeles Clippers.[1]

2011 m. NBA naujokų biržoje Leonardą 15 šaukimu pasirinko Indianos „Pacers" klubas, bet iš karto jį išmainė į San Antonijaus „Spurs" komandą. Ten krepšininkas praleido 7 sezonus. 2014 metais Leonardas su „Spurs" laimėjo NBA žiedus, o pats puolėjas tapo naudingiausiu finalo serijos žaidėju. 2018 metų vasarą po nesutarimų su San Antonijaus klubu, krepšininkas buvo išmainytas į Toronto „Raptors" už jų žvaigždę Demarą Derozaną. Toronte sužaidė vieną sezoną, bet to užteko, kad padėtų jiems iškovoti pirmąjį NBA titulą klubo istorijoje. 2019 m. pasirašė 3 metų sutartį su gimtojo miesto „Clippers".

Pasiekimai
----------

* 2014 m. NBA čempionas su San Antonio Spurs
* 2014, 2019 m. NBA finalo serijos naudingiausias žaidėjas
* 2016, 2017, 2020 m. Visų žvaigždžių rungtynių dalyvis
* 2016, 2017 m. geriausių lygos žaidėjų 1-asis penketas
* 2015, 2016 m. geriausiai besiginantis žaidėjas
* 2019 m. NBA čempionas su Toronto Raptors

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

1. ↑
| **Olga Sutulova** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Olga sutulova  О́льга Суту́лова |
| Visas vardas | Olga Sutulova |
| Gimė | 1980 m. gegužės 4 d. (43 metai)Leningradas, Rusija |
| Gyven. vieta | nežinoma |
| Tautybė | Rusė |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Olga Sutulova** (rus. *О́льга Алекса́ндровна Суту́лова*, g. 1980 m. gegužės 4 d. Leningrade) – Rusijos aktorė.

Biografija
----------

Būdama 15 metų debiutavo kine, netyčia patekusi į Dmitrijaus Astrachano režisuotą filmą „Laukimo kambarys" (1995). Suvaidino vaikų globos namų auklėtinę Svetą. Veiksmas vyksta Rusijos užkampyje – Zarečenske, kur akis bado skurdas, girtavimas, niokojimai.

2000 m. pradėjo aktyviai vaidinti filmuose, dažnai atlikdama pagrindinius vaidmenis. Filmavosi juostose „Maskvos elegija" (Daša), „Meilės sutartis" (Anna), „Išnykimas" (Jekaterina Vetrova), „Septintasis dangus" (korespondentė Lida). Trejus metus filmavosi televizijos seriale „Leningradas". Jos herojė – vyresnioji seržantė Nina Cvetkova. Dėl šio vaidmens atsisakė kitų pasiūlymų.

Į save dėmesį atkreipė suvaidinusi juostose „Nirvana" (2008) ir „Apie meilę" (rus. *Про любоff*, 2010).

2019 m. kartu su Darja Moroz ir Marija Fomina vaidino Konstantino Bogomolovo seriale „Išlaikytinės", o vėliau pasirodė antrasis ir trečiasis šio serialo sezonai.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Sumitranandanas Pantas** |
| --- |
| Gimė | 1900 m. gegužės 20 d.Kaušanis, dab. Utarakhandas, Britų Indija |
| Mirė | 1977 m. gruodžio 28 d. (77 metai)Radžamundris, Andhra Pradešas, Indija |
| Tautybė | indas (kumaunas) |
| Religija | hinduizmas |
|  |
| Veikla | poetas, rašytojas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| „Padma Bhūšan" (1961 m.)„Padma Vibhūšan"Nehru taikos premija |

**Sumitranandanas Pantas** (hind. सुमित्रानंदन पंत, IAST: *Sumitrānand Pant*; g. 1900 m. gegužės 20 d. – m. 1977 m. gruodžio 28 d.) – Indijos poetas, rašytojas.

Pantas kilęs iš Kaušani kaimelio Himalajų pašlaitėse. Jo kūryba priskiriama hindi romantistinės poezijos (*chāyāvād*) laikotarpiui. Pantas rašė sanskritizuota hindi, jo kūrybai būdingas gamtos supoetinimas, filosofinės, humanistinės temos. Poetas buvo paveiktas Šri Aurobindo minčių. Sumitranandanas Pantas parašė 28 poezijos, esė, dramų rinkinius (pagrindiniai kūriniai – poezijos rinkinys *Chidambara* ir *Lokayatan*).

Indijos vyriausybė poetą apdovanojo „Padma Bhūšan" ir „Padma Vibhūšan" ordinais, jam įteikta Nehru taikos premija.
Koordinatės: 39°02′12″ š. pl. 125°43′51″ r. ilg.﻿ / ﻿39.03667°š. pl. 125.73083°r. ilg.﻿ / 39.03667; 125.73083


| Ryugyong viešbutis류경 호텔 |
| --- |
|  |
| Vieta | Pchenjanas, Šiaurės Korėja |
| Statusas | nebaigtas |
| Statybų pradžia | 1987 m. |
| Paskirtis | gyvenamoji |
| Stogas | 330,02 m |
| Aukštų sk. | 105 |
| Plotas | 360 000 m² |

**Ryugyong viešbutis** (kor. 류경 호텔) – nebaigtas statyti dangoraižis Šiaurės Korėjos sostinėje Pchenjane. 105 aukštų 330 metrų aukščio pastatas pradėtas statyti 1987 m. ir turėjo tapti aukščiausiu bei didžiausiu pagal plotą viešbučiu pasaulyje. Pritrūkus lėšų statyba sustojo 1992 m.

1992 m. dangoraižis pasiekė savo projektinį aukštį ir buvo užbaigta išorinė pastato konstrukcija, tačiau langai nepradėti dėti. 2008 m. darbai buvo atnaujinti ir vėl sustojo 2011 m. per tą laiką pastatas buvo įstiklintas. 2018 m. vienoje pusėje sumontuotas LED ekranas, kuris naudojamas animacijai ir filmų scenoms rodyti. Dėl to, kad pastatas tiek laiko yra neužbaigiamas jis pašaipiai vadinamas „Blogiausiu pasaulio pastatu" ir „Pasmerktuoju viešbučiu".

Ryugyong viešbutis 2005 m.
Dangoraižio aukštis – 330 m, tai jį daro aiškiai išsiskiriančiu Pchenjano miesto panoramoje simboliu. Jis yra ir aukščiausias Šiaurės Korėjos statinys. Sprendimas statyti didelį viešbutį buvo Šaltojo karo laikų reakcija į 1986 m. Pietų Korėjos bendrovės „SsangYong Group" pastatytą aukščiausią pasaulyje viešbutį „Westin Stamford" Singapūre. Pagal pirminį planą Ryugyong statyba turėjo būti baigta iki 1989 m. XIII Pasaulio studentų ir jaunimo festivalio. Ryugyong turėjo tapti aukščiausiu pasaulio viešbučiu. Po to viešbutis planuotas atidaryti 1992 m. prezidento Kim Ir Seno gimtadienio proga, tačiau dėl ekonominės krizės ir bado statybos ilgam sustojo.

2008 m. pastatas vėl pradėtas statyti. Šįkart pastatas buvo numatytas atidaryti 2013 m. 2 ketv. tačiau dėl ekonominės krizės ir naujos branduolinių ginklų programos atidarymas vėl buvo atidėtas.

Išnašos
-------

1. ↑  „Orascom and DPRK to Complete Ryugyong Hotel Construction". The Institute for Far Eastern Studies. 2008-05-20. Suarchyvuotas originalas 2009-07-03. Nuoroda tikrinta 2010-02-09.
2. 1 2 3  „Ryugyong Hotel". *Emporis*. Nuoroda tikrinta 2010-02-09.
3. ↑  05 Building, Pyongyang, Korea, North, orientalarchitecture.com
4. 1 2  Will 'Hotel of Doom' ever be finished?, bbc.com

Šaltiniai
---------

*
| Amūras (plentas) |
| --- |
| **Amūro autostrada** |
|  |
|  |
|  |
| Valstybės | Rusija Rusija |
| Ilgis | 2097 km |
| Pradžia | Čita |
| Pabaiga | Chabarovskas |
| Atidarytas | 2010 m. |
| Sritys | Užbaikalės kraštas, Amūro sritis, Žydų autonominė sritis, Chabarovsko kraštas |
| Miestai | Neveras, Belogorskas, Birobidžanas, Blagoveščenskas (privažiavimas) |
|  |
| Tiltas per Amūrą į Chabarovską |

**Amūro autostrada M58** – Rusijos federalinis kelias, **Transsibiro automagistralės** dalis, besidriekianti 2097 km nuo Čitos iki Chabarovsko, įskaitant 124 km privažiavimo kelią iki Blagoveščensko. Federalinio kelio statusą M58 įgijo 1991 m.

Istorija
--------

Pirmasis šio maršruto 124 km ruožas, jungiantis Belogorską ir Blagoveščenską, buvo nutiestas Gulago kalinių jėgomis 1949 m. Laikotarpyje nuo 1998 iki 2001 m. ši atkarpa rekonstruota – ji yra Azijos maršruto **AH31** dalis, jungianti Belogorską su Dalianu Kinijoje, ilgainiui tapsianti transkontinentinio koridoriaus Paryžius – Berlynas – Maskva – Vladivostokas dalimi. 

Kita M58 maršruto dalis – 640 km ilgio Zilovo ruožas – nebuvo įrengtas iki pat 2004 m. kada kelias buvo oficialiai atidarytas eksploatacijai. Šiam laikui buvo atlikti tik pirmosios stadijos darbai, įrengiant grunto ir skaldos dangą. Iki 2007 m. ši danga sutvirtinta bitumo mišiniu, paruošiant ją asfaltavimo darbams. 

Galutinai M58 kelio statybos užbaigtos 2010 rugsėjo mėn. Chabarovsko Lenino aikštėje iškilmingai atidengus nulinio kilometro atminimo ženklą.

Techninės charakteristikos
--------------------------

* Techninė kategorija – III;
* Važiuojamosios dalies plotis – 7 m;
* Žemės sankasos plotis – 12 m;
* Skaičiuojamasis eismo intensyvumas – 3000 automobilių per parą;
* Skaičiuojamasis eismo greitis – 100 km per val.;
* Maršruto ilgis – 2165 km;
* Eismo juostų skaičius – dvi (po vieną į abi puses).

Dabartinė būklė
---------------

Aktualia problema išlieka bendro 641 km ilgio atskiri ruožai, kurių jau susidėvėjusi asfaltbetonio danga buvo įrengta dar 80-siais metais. Kapitalinį remontą suplanuota atlikti per 2010–2011 m.

2011 m. spalio mėn. palei kelią įrengtas mobilusis ryšys, kurį siūlo pagrindiniai Rusijos ryšio operatoriai.

Nuorodos
--------

* M58 tinklalapis
* Apie M58 statybą

v • a • r **Rusijos federaliniai greitkeliai** 

M1 „Baltarusija" | M2 „Krymas" | M3 „Ukraina" | M4 „Donas" | M5 „Uralas" | M6 „Kaspija" | M7 „Volga" | M8 „Cholmogorai" | M9 „Baltija" | M10 „Rusija" | Automagistralė M11   
 R21 „Kola" | R23 „Pskovas" | R217 „Kaukazas" | R254 „Irtyšius" | R256 „Čujos traktas" | R255 „Sibiras" | R257 „Jenisiejus" | R258 „Baikalas" | A360 „Lena" | R504 „Kolyma" | R297 „Amūras" | A370 „Usūris"