recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Marano di Napolisit. *Comune di Marano di Napoli* |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

Marano di NapolisMarano di Napolis

40°54′00″ š. pl. 14°11′00″ r. ilg.﻿ / ﻿40.90000°š. pl. 14.18333°r. ilg.﻿ / 40.90000; 14.18333﻿ (Marano di Napolis)Koordinatės: 40°54′00″ š. pl. 14°11′00″ r. ilg.﻿ / ﻿40.90000°š. pl. 14.18333°r. ilg.﻿ / 40.90000; 14.18333﻿ (Marano di Napolis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Kampanija Kampanija |
| **Provincija** | Neapolio provincija |
|  |
| **Meras** | Gabriella Tramonti |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 59 579  |
| **Plotas** | 15,45 km² |
| **Tankumas** (2011) | 3 856 žm./km² |
| **Altitudė** | 151 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 80016 |
| **Tel. kodas** | 081 |
| **Tinklalapis** | www.comunemarano.na.it |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Šv. Kastrezė |

**Marano di Napolis** (it. *Marano di Napoli*) – miestas Italijoje, Kampanijoje, Neapolio provincijoje. Miestas yra apie 9 km į šiaurės vakarus nuo Neapolio.

Turizmas
--------

Marano svarbiausias turistinis objektas yra *Mausoleo del Ciaurro*, didžiausias romėnų mauzoliejus Kampanijoje, datuojamas I–II a.

Ekonomika
---------

Svarbiausi miesto ekonomikos sektoriai yra žemės ūkis ir prekyba. Senieji amatai (laiptų ir skrynių gamyba) išnyko, kai kurie tradiciniai regiono augalai nebeauginami. Anksčiau Marano pupos ir vyšnios būdavo parduodamos visoje Italijoje. Dabar juos augina tik keli žemdirbiai.

Daug šimtmečių pagrindinis miesto pajamų šaltinis buvo tufas. Tufo darbininkai, vadinami *montesi*, pradėdavo dirbti jauni. 10 darbininkų galėdavo apdirbti 2000 akmenų per dieną. Varpo skambesys rodydavo laiką, kai darbininkai dirbdavo.
|  Bečiai |
| --- |
|  |
| Gyventojų skaičius | 3,08 mln. |
| Populiacija šalyse | Dramblio Kaulo Kranto vėliava Dramblio Kaulo Krantas |
| Kalba (-os) | bečių |
| Religijos | vietiniai tikėjimai, krikščionybė |
| Giminingos etninės grupės | bakviai, didai, kodijai, grebai ir kt. |
|  |
|  **Vikiteka:** | Bečiai |

**Bečiai** (*Bété, betegbo*) – Vakarų Afrikos tauta, gyvenanti Dramblio Kaulo Krante, ypač šalies vakaruose, pietvakariuose. Populiacija – virš 3 mln. žmonių (18 % šalies gyventojų). Vartoja bečių kalbą, priklausančią Nigerio-Kongo kalbų šeimai, kva kalbų grupei.

Bečių kaukė
Tradiciškai verčiasi tropine lydimine žemdirbyste (augina soras, ryžius, batatus, manijokus, bananus), medžiokle, rankiojimu, tačiau dabar dauguma dirba cukranendrių, bananų, kakavos plantacijose. Iš amatų labiausiai išvystyta medžio drožyba (ypač ritualinių kaukių gamyba). Iki XX a. pab. buvo išlikęs patriarchatas, didžioji šeima. Bečiai turi gausų muzikinį folklorą. XX a. buvo sukūrę piktografinį raštą. Dauguma bečių išpažįsta tradicinius tikėjimus, yra krikščionių (ypač katalikų), paplitęs sinkretizmas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bečiai (tauta)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Sipahiai Vienos mūšyje
**Sipahiai** (persų kalba سپاهی, *Sepâhi* 'karys, raitelis') buvo elitiniai Osmanų imperijos kariuomenės raitelių daliniai.

Sipahio statusas atitiko viduramžių Europos riterio statusą. Sipahiai valdydavo feodą (*tîmâr*), kurį suteikdavo Osmanų sultonas, sipahiui priklausė visos to feodo pajamos, už kurias jis turėdavo atlikti karinę tarnybą.

Sipahių daliniai sukurti valdant Muradui I. Nors pradžioje sipahiai buvo renkami iš nemusulmonų, panašiai kaip janyčarai, tačiau nuo sultono Mehmedo I valdymo sipahiais tapdavo tik etniniai turkai, kurie valdė žemes imperijos teritorijoje. Sipahių daliniai ilgainiui tapo didžiausia Osmanų kavalerijos sudėtine dalimi. Jei Osmanų kariuomenė išsidėstydavo pusmėnuliu, sipahiai būdavo išdėstomi pusmėnulio smaigaliuose. Iš čia raiteliai turėjo spausti priešininką iš šonų link kariuomenės pagrindo, kur buvo išdėstomi pėstininkai, janyčarai. Į sipahių pareigas taip pat įėjo dalyvavimas paraduose kartu su sultonu, taip pat sultono asmeninė apsauga. Taikos metu sipahiai buvo atsakingi už mokesčių rinkimą.

Varžymasis su janyčarais
------------------------

Kadangi sipahiai buvo vien iš turkų žemvaldžių sudaryta kavalerija, o janyčarus sudarė tiek turkai, tiek ne turkai, Osmanų imperijos kariniuose sluoksniuose buvo laikoma, kad sipahiai turi aukštesnį statusą už janyčarus. Apie XVI a. vidurį janyčarai darėsi svarbiausia kariuomenės dalimi, tačiau sipahiai išliko svarbiu faktoriumi imperijos ekonomikoje ir politikoje, taip pat turėjo svarbų disciplinuoto vadovavimo armijai vaidmenį. XVII a. sipahiai, kartu su savo varžovais janyčarais tapo *de facto* valstybės valdovais, ypač pirmaisiais sultono Murado IV valdymo metais. 1826 m. sipahiai atliko svarbų vaidmenį išformuojant janyčarus. Sukilusius janyčarus pavyko nuslopinti tik padedant lojaliems sipahių kavalerijos daliniams.

Po dvejų metų Mahmudas II atšaukė ir sipahių privilegijas bei išformavo jų dalinius taip bandydamas modernizuoti kariuomenės struktūrą. Skirtingai nuo riaušes ir maištą suorganizavusių janyčarų, sipahiai leidosi išformuojami taikiai ir garbingai, dalis jų įsiliejo į naujai suformuotas armijos struktūras.
Jan Both
**Janas Botas** (ol. *Jan Both*, 1615 m.(?), Utrechtas, Nyderlandai – 1652 m. rugpjūčio 9 d.(?), Utrechtas) – XVII a. Nyderlandų tapytojas-peizažistas, grafikas.

Biografija
----------

Janas Botas gimė apie 1615 – 1618 m. Utrechte. Jo tėvas Dirkas buvo stiklo puošėjas, glazūruotojas. Utrechto tapytojų gildijos įrašuose minima, kad Janas Botas 1634 – 1636 m. mokėsi pas neįvardintą gildijos dailininką. Gali būti, kad tai buvo Abrahamas Blumartas (1564–1651), su kuriuo Jano vyresnis brolis Andrisas Botas mokėsi anksčiau. Janas apie 1635 m. išvyko į Italiją, kur prisijungė prie 1633 m. išvykusio brolio Andriso. Romos Šv. Luko akademijos įrašuose jis paminėtas 1638 m. birželio 12 d. 1639 ir 1641 m. jis minimas gyvenęs su broliu Via Vittoria gatvėje, populiariame užsienio menininkų kvartale. 1640 m. Janas Botas gavo užsakymą paveikslams, kurie turėjo dekoruoti Ispanijos karaliaus Pilypo IV *Buen Retiro* rūmus Madride. Kartu užsakyme dalyvavo kiti dailininkai: Klodas Lorenas, Nikola Pusenas, Gaspard Dughet ir Herman van Swanevelt. 1641 m. Janas Botas tikriausiai šiuo užsakymu nutapė 5 peizažus. Jie buvo įtakoti Klodo Loreno, bei Nyderlandų dailininkų Romoje: Pieter van Laer (1592–1642), Paul Bril (1554–1626) ir Poelenburch.

1642 m. Janas Botas grįžo į Utrechtą ir pradėjo dirbti savarankiškai. Pas jį mokėsi Hendrick Verschuuring (1627–1690). 1649 m. Janas Botas užėmė administracinį postą Utrechto Šv. Luko tapytojų gildijoje kartu su Jan Baptist Weenix (1621–1660/1661) ir Cornelis van Poelenburch (1594/1595–1667). Janas Botas nebeišvyko iš Utrechto, kur mirė ir buvo palaidotas 1652 m. rugpjūčio 9 d. *Buurkerk* bažnyčioje. Didžiąją jo kūrybos dalį sudaro italizuoti peizažai, su pietų Europos saulės šviesa, šiltais tonais ir keliomis keliautojų ar piemenų figūromis. Janas Botas bendradarbiavo su kitais Utrechto dailininkais tapydamas peizažus bendruose paveiksluose. Bendrai jo paveikslai yra tikslesni ir natūralesni, nei, pvz. Klodo Loreno. Janas Botas taip pat kūrė ofortus.

Darbų galerija
--------------

* „Kelias per kalnus" (1645-50, Dalvičo paveikslų galerija, Londonas) „Kelias per kalnus" (1645-50, Dalvičo paveikslų galerija, Londonas)
* „Peizažas su besiilsinčiais keliautojais ir asilų vežimu" (apie 1645, Centrinis Utrechto muziejus, Utrechtas) „Peizažas su besiilsinčiais keliautojais ir asilų vežimu" (apie 1645, Centrinis Utrechto muziejus, Utrechtas)
* „Itališkas peizažas su piešėju" (apie 1650, Amsterdamo valstybinis muziejus) „Itališkas peizažas su piešėju" (apie 1650, Amsterdamo valstybinis muziejus)
* „Itališkas peizažas su keliautojais" (apie 1650, J. Paul Getty muziejus, Los Andželas) „Itališkas peizažas su keliautojais" (apie 1650, J. Paul Getty muziejus, Los Andželas)
* „Tibro vaizdas" (ofortas) „Tibro vaizdas" (ofortas)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jan Both** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vašingtono dailės galerijos informacija
* Encyclopaedia Britannica
* wga.hu
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Jamų prikazas** (rus. *Ямской приказ*) – valstybės valdymo organas Maskvos Rusijoje iki Petro I, prižiūrėjęs jamų sistemą ir užtikrinęs skubų pašto ir keleivių pervežimą.

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose minimas 1516 m. Į jį įėjo bojarinas, dūmos bajoras ir du djakai.
  
 Prikazo funkcijos:

* organizavo jamų ir jamų vežikų (jamščikų) sistemą
* prižiūrėjo, kaip atliekama jamų prievolė ir kaip už mokama už pervežimo paslaugas.

1711 m. Jamų prikazas buvo panaikintas, o prikazo funkcijos turėjo būti perduotos *Jamų stalui* (*Ямской стол*) prie *Maskvos gubernijos valdybos*. Tačiau ši sistema pasirodė esanti nepatogi, todėl 1720 m. Jamų prikazas buvo atkurtas. 1722 m. Jamų prikazas pasidarė pavaldus naujai įkurtai generalpaštdirektoriaus pareigybei. Apie 1723 m. Jamų prikazas buvo pervadintas į *Jamų kanceliariją*, nors vėliau jį neretai ir toliau vadino *prikazu*.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Bešarasبشار |
| --- |
| 

BešarasBešaras

31°37′0″ š. pl. 2°13′0″ v. ilg.﻿ / ﻿31.61667°š. pl. 2.21667°r. ilg.﻿ / 31.61667; 2.21667﻿ (Bešaras)Koordinatės: 31°37′0″ š. pl. 2°13′0″ v. ilg.﻿ / ﻿31.61667°š. pl. 2.21667°r. ilg.﻿ / 31.61667; 2.21667﻿ (Bešaras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Alžyro vėliava Alžyras |
| **Vilaja** | Bešaro vilaja |
|  |
| **Gyventojų** (1998) | 134 954  |
| **Plotas** | 5 050 km² |
| **Tankumas** (1998) | 27 žm./km² |
| **Altitudė** | 747 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 08000 |

**Bešaras** (arab. بشار = *Baššar*, pranc. *Béchar*, anksčiau *Colomb-Béchar*) – miestas Alžyro vakaruose; vilajos centras. 143,4 tūkst. gyventojų (2007). Angliakasybos regiono centras (išgaunama akmens anglis, geležies ir mangano rūdos). Išvystyta metalo apdirbimo, siuvimo, maisto pramonė. Mieste yra karinių dalinių, saugančių sieną su Maroku. Universitetas.

Istorija
--------

XVI–XVII a. priklausė Maroko valdovams. 1903 m. miestą užėmė prancūzai. 1963 m. jau Alžyrui gavus nepriklausomybę, dėl teritorijos vyko karas su Maroku („kardų karas", pranc. *Guerre des sables*).
Naugarduko pilis. Už jos gynybinių sienų matosi aukštas gotikinės cerkvės stogas. (Dail. Viktoro Staščaniuko rekonstrukcinis paveikslas)
**Naugarduko pilies cerkvė** – stačiatikių cerkvė, stovėjusi LDK Naugarduko pilies teritorijoje. Buvo pašventinta *Švč. Dievo Motinos Užmigimo* vardu (blrs. *Царква Успення Божай Маці*).

Manoma, kad cerkvė pastatyta XIV a. pirmojoje pusėje. 1414–1415 m. joje tris kartus vyko LDK stačiatikių vyskupų konferencija. 1415 m. lapkričio 15 d. dalyvaujant Voluinės Vladimiro, Lucko, Peremislio, Polocko, Turovo, Cholmo ir Černigovo vyskupams bei šalies valdovui Vytautui Didžiajam, buvo išrinktas naujas Lietuvos–Naugarduko metropolitas Grigorijus Camblakas. Pastarasis dvasininkas paskelbė, kad jo metropolija nebepavaldi Maskvos metropolitui, bet Stačiatikių bažnyčios valdovas Konstantinopolio patriarchas šio sprendimo nepripažino ir konfliktas tęsėsi iki pat G.Cimblako mirties. Vėliau cerkvėje vykdavo Lietuvos vyriausiojo tribunolo posėdžiai. Po 1595 m. Bresto unijos perėjo į unitų rankas. Šventovė garsėjo savo Švč. Dievo Motinos paveikslu, kuris vėliau buvo perkeltas į Šv. Boriso ir šv. Glebo cerkvę.

Pirminis vienanavis pastato (koplyčios) planas buvo kvadrato formos, jo išmatavimai 13,5 х 13,5 m. Pamatai iš lauko akmenų, kiautinės konstrukcijos raudonų plytų sienos buvo išmūrytos baltiškuoju būdu. Vėliau pastatytos keturios kolonos, kurios laikė kupolą. XVII a. šventovė rekonstruota: jos tūris vakarų kryptimi padidėjo, atsirado apsidė, o pietinėje pusėje iškilo bokštas. Labai nukentėjo per 1751 m. gaisrą, po to ilgą laiką stovėjo apleista. Apie 1870 m. nugriauta, išrinktos plytos.

Šaltiniai
---------

* С.В. Марозава. *Наваградак – царкоўная сталіца Вялікага княства Літоўскага (XIV–XV стст.)* Archyvuota kopija 2016-03-08 iš Wayback Machine projekto.
* Мікалай Гайба. *Навагрудская Замкавая царква (Царква Успення Божай Маці)*
* *Naugarduko pilies koplyčia* / Lietuvos architektūros istorija 1 t. 44–45 psl.
* Ткачев М.А. *Замки Беларуси.* Мн.: Беларусь, 2005 с. 200
| Jamuna |
| --- |
| Jamuna Mathuroje Jamuna Mathuroje |
| **Ilgis** | 1384 km |
| **Baseino plotas** | 351 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2500 m³/s |
| **Ištakos** | Himalajai |
| **Žiotys** | Ganga |
| **Šalys** | Indijos vėliava Indija |
|  |
|  **Vikiteka** | Jamuna |

**Jamuna** (hind. यमुना, IAST: *Yamunā*) arba ***Džamna***, ***Džamuna*** (urd. جمنا = *Jamnā*) – upė Indijoje; didžiausias, dešinysis Gangos intakas. Prasideda Zanskaro kalnagūbrio ledynuose (ties Jamunotre), Himalajų kalnuose, Utarakhando valstijoje. Aukštupyje teka kalnuotomis vietovėmis, paskui pasuka į pietryčius ir srūva aliuvine Indo–Gangos lyguma. Pačiame žemupyje teka lygiagrečiai su Ganga – tarp šių upių įsiterpia itin tankiai gyvenama sritis Doabas („dvi upės"). Kerta Delio teritoriją, Harijanos, Utar Pradešo valstijas. Susilieja su Ganga ties Alachabadu.

Didžiausi intakai: Hindonas (kairysis), Tonsas, Čambalis, Sindhas, Betva, Kenas (dešinieji).

Vasaros musono metu smarkiai patvinsta, neretai sukelia didelius potvynius. Upės vanduo intensyviai naudojamas drėkinimui. Laivuojama nuo Delio. Prie Jamunos įsikūrę Delio, Faridabado, Mathuros, Agros, Alachabado miestai.

Jamunos upė minima vėlyvojoje „Rigvedos" dalyje, paskesniuose vediniuose, epiniuose, puraniniuose tekstuose, kur sutapatinama su mitine mirties valdovo Jamos seserimi-dvyne Jame. IV–III a. pr. m. e. graikiškuose šaltiniuose upė minima kaip *Iomanes*. Gangos–Jamunos tarpupis buvo Indijos civilizacijos židinys.

Prie Jamunos yra daug hinduistinių šventviečių (tyrthų). Svarbiausios – ištakose esanti Jamunotrė ir ties sąlaja su Ganga esanti triveni sangama („trisrautė santaka") – joje kas dvylika metų vyksta kumbha mela.

* Jamunos baseinasJamunos baseinas
* Jamunos ištakos JamunotrėjeJamunos ištakos Jamunotrėje
* Jamuna ties Agra Jamuna ties Agra
* Triveni sangama AlachabadeTriveni sangama Alachabade

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jãmuna, Džámna, Džãmuna
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 133
3. ↑  *Jamuna*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
| Aukštagirės kalnas |
| --- |
| Vienas iš kalno šlaitų (pietvakarinis) su trasomisVienas iš kalno šlaitų (pietvakarinis) su trasomis |
| **Šalys** | Lietuvos vėliava Lietuva Šilalės raj. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Aukštagirės kalnas

  |
| **Koordinatės:** | 55°36′33″ š. pl. 22°19′47″ r. ilg.﻿ / ﻿55.60917°š. pl. 22.32972°r. ilg.﻿ / 55.60917; 22.32972Koordinatės: 55°36′33″ š. pl. 22°19′47″ r. ilg.﻿ / ﻿55.60917°š. pl. 22.32972°r. ilg.﻿ / 55.60917; 22.32972 |
|  |
|  **Vikiteka** | Aukštagirės kalnas |

**Slidinėjimo trasa „Aukštagirės kalnas"** – kalnų slidinėjimo trasa, veikianti Šilalės rajono savivaldybėje, Bilionių seniūnijoje, Aukštagirės kaime. Veikia nuo 2017 m. šaltuoju metų laiku. Kalnas patogiai pasiekiamas iš Žemaičių plento per Bilionius (apie 2,5 km), pravažiavus Bilionių piliakalnį. Aukštagirės kalnas patenka į Varnių regioninio parko teritoriją. Pastatytos kelio nuorodos link slidinėjimo kalno, apylinkės lankytinų objektų: Aukštagirės apžvalgos bokšto, Medvėgalio piliakalnio, Stulginskio gimtinės parko ir kt.

Aptarnavimo centras kalno papėdėje
Aikštelė atvykstantiems lankytojams

Istorija
--------

Aukštagirės projektui įgyvendinti vaizdingoje, turistų lankomoje vietovėje lėšų skyrė Šilalės rajono savivaldybė: parengti detaliajam planui, paruošti žemės sklypui, nutiesti elektros jungtims. Žemės sklypas privačiam investuotojui išnuomotas 50 metų. Aukciono laimėtojas iš savo lėšų pastatė slidininkų keltuvus, įrengė trasos apšvietimą, požeminį vandentiekį, pasirūpino sniego patrankomis, kita technine įranga ir inventoriumi.

2017 m. sausio mėn. oficialiai atidaryta ir pašventinta slidinėjimo trasa, pirmoji profesionaliai įrengta slidinėjimo zona Tauragės regione. Slidininkams pastatytas aptarnavimo centras, įrengta reikiama infrastruktūra su trasos priežiūros technika. Įrengtos trys 300 m ilgio įvairaus sudėtingumo trasos su dviem keltuvais ir vienu atskiru multiliftiniu keltuvu vaikams ir pradedantiesiems. Pastaruoju metu slidinėjimo sezonui paruošiamos penkios įvairaus sudėtingumo trasos, kurių ilgiai siekia iki 420 m.

Apie Aukštagirės kalną pasakojama legenda, kad ant Bilionių piliakalnio sėdėjęs milžinas šioje vietoje iškratęs savo vyžas, taip jis ir iškilęs.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Į Aukštagirę – išmokti slidinėti ir įspūdingais gamtovaizdžiais pasigėrėti *mlaikas.lt*
2. 1 2 3  Atidaroma pirmoji slidinėjimo trasa Tauragės regione: ten, kur milžinas vyžas kratė *15min.lt*
3. ↑  Aukštagirė - neatsiperkanti valdžios investicija *silales-artojas.lt*
4. ↑  Ruoškite slides: atidaryta pirmoji slidinėjimo trasa Tauragės apskrityje! *silalesnaujienos.lt*
5. ↑  Aukštagirės kalnas. Paslaugos *aukstagireskalnas.lt*

Nuorodos
--------

* Aukštagirės kalno tinklalapis
* Aukštagirės kalnas *facebook.com*
* Šilalės rajone – Aukštagirės slidinėjimo trasa *15min.lt/video*
* Kur slidinėti Lietuvoje: TOP trasos, kalnai ir žiemos pramogų centrai! Archyvuota kopija 2022-12-26 iš Wayback Machine projekto.
| **Louisa May Alcott** |
| --- |
|  |
| Luiza Mei Olkot (1857 m.) |
| Gimė | 1832 m. lapkričio 29 d.Džermantaunas, JAV |
| Mirė | 1888 m. kovo 6 d. (55 metai)Bostonas, JAV |
|  |
| Veikla | rašytoja |
|  |
|  **Vikiteka** | Louisa May Alcott |

**Luiza Mei Olkot** (angl. *Louisa May Alcott*, 1832 m. lapkričio 29 d. Džermantaune, JAV – 1888 m. kovo 6 d. Bostone, JAV) – amerikiečių rašytoja.

Biografija
----------

Louisa May Alcott gimė 1832 m. lapkričio 29 d. Džermantauno mieste, prie Filadelfijos. Tėvas, advokatas Amos Bronson Alcott, rūpinosi dukters lavinimu. Namie buvo didelė biblioteka.

Jos kūrybai įtaką darė tuometiniai filosofai transcendentalistai. Ji pažinojo ir dievino Henry David Thoreau. Louisa May kūrybinį kelią pradėjo eilėmis ir sonetais. Spausdindavo juos vietiniame valstijos laikraštyje. Tačiau poezija menkavertė lyginant su proza. Vėliau ji atsidavė tik prozai ir greitai išpopuliarėjo. 

Romanas „Mažosios moterys" 1868 m. atnešė jai šlovę. 1923 metais jis išverstas ir į lietuvių kalbą. Louisa May Alcott tai rašytoja, apie kurią beveik nėra išlikusių tikslių biografinių žinių. Žinoma tik tiek, kad ji vėliau gyveno Bostone ir Konrade, kur dėstė vaikų prieglaudos namuose. Domėjosi vaikų bendravimo problemomis. Dirbo vaikų laikraščio redakcijoje, redaguodavo vaikų kūrybą ir rašė pati. Visa jos kūryba skirta vaikams. Mirė 1888 m. kovo 6 d. Bostone.

Kūryba
------

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

* Little Women (1868),
* An Old-Fashioned Girl (1870),
* Eight Cousins (1875),
* Little Men (1871),
* Jack and Jill (1880).

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Kęstutis Urba, *Louisa May Alcott*, Visuotinė lietuvių enciklopedija, 2022-10-02. Nuoroda tikrinta 2023-02-09.

Nuorodos
--------

* Louisa May Alcott knygos Gutenbergo projekto portale
| Naugarduko apygardaOkręg nowogródzki |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **1920 – 1921** |  → |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Antroji Lenkijos Respublika |
| **Administracinis centras** | Naugardukas |
| **Pavietai** | 13 |

**Naugarduko apygarda** (lenk. *okręg nowogródzki*) – Lenkijos administracinis-teritorinis vienetas, gyvavęs 1920–1921 m. dabartinės šiaurės vakarų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Naugardukas.

Istorija
--------

Apygarda buvo įkurta 1920 m. gruodžio 20 d. iš didžiosios dalies buvusios Vilniaus apygardos (8 apskritys), taip pat dalies Minsko (4 apskritys) ir Brastos (1 apskritis) apygardų. Panaikinta 1921 m. vasario 19 d. vietoje jos įkurta Naugarduko vaivadija, kuriai priskirtos dauguma Naugarduko apygardos apskričių (10 iš 13), išskyrus Gardino ir Valkavisko (priskirtos Balstogės vaivadija) ir Breslaujos apskritis.

Apskritys
---------

Vaivadijai priklausiusios apskritys:

* prieš tai priklausiusios Brastos apygardai:
	+ Baranovičių apskritis,
	+ Nesvyžiaus apskritis,
	+ Slanimo apskritis,
	+ Valkavisko apskritis;
* prieš tai priklausiusios Minsko apygardai:
	+ Stolpcų apskritis;
* prieš tai priklausiusios Vilniaus apygardai:
	+ Breslaujos apskritis,
	+ Dysnos apskritis,
	+ Dunilovo apskritis,
	+ Gardino apskritis,
	+ Lydos apskritis,
	+ Naugarduko apskritis,
	+ Valažino apskritis,
	+ Vileikos apskritis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dz.U. 1920 nr 115 poz. 760
2. ↑  Dz.U. 1921 nr 16 poz. 93
Degimo reakcija

**Degimo reakcija**, arba **degimo procesas** – egzoterminė reakcija kurios metu vyksta degiosios medžiagos oksidacija. Jo išoriniai požymiai yra šilumos ir dažnai šviesos išsiskyrimas. Degimo procesai gali būti dviejų rūšių - ugnis (liepsna) ir rusenimas (beliepsnis degimas). Degimo procesą paprastai lydi dūmai. Galima pažymėti, kad visos vieninių ir sudėtinių medžiagų degimo deguonyje arba ore reakcijos yra oksidacijos reakcijos. Degimo procesais žmonės plačiai naudojasi nuo seniausių laikų. Norint tinkamai reguliuoti degimą ir ekonomiškiausiai deginti kurą, reikia žinoti, kas atsitinka medžiagoms, kai jos dega. Šiuos procesus plačiai nagrinėja chemija.

Vieninių medžiagų degimas
-------------------------

Jeigu kuras yra vieninė medžiaga, pavyzdžiui, anglis, tai, jai visiškai sudegus, lieka anglies dioksidas:

C + O2 = CO2
Šioje reakcijoje deguonis oksiduoja anglį.

Sudėtinių medžiagų degimas
--------------------------

Jeigu kuras yra sudėtinė medžiaga arba įvairių medžiagų mišinys, tai degdamos jos taip pat oksiduojasi, ir dažniausiai gaunami tą sudėtinę medžiagą sudarančių elementų oksidai. Sudėtinių medžiagų, vartojamų kurui, pagrindinės sudedamosios dalys yra anglis ir vandenilis, todėl, visiškai joms sudegant, susidaro anglies dioksidas ir vanduo:

CH4 + 2O2 = CO2+2H2O
Valytame skystame ir dujiniame kure nėra mineralinių medžiagų priemaišų, todėl, visiškai jam sudegus, nelieka jokių kietų produktų. Visų rūšių kietajame kure būna nedegių priemaišų, iš kurių, degant kurui, susidaro pelenai arba šlakas.

Nuorodos
--------

* Degimo reakcijos analizė
* Angliavandenilio degimo reakcija Archyvuota kopija 2012-01-18 iš Wayback Machine projekto.
* Dujų degimo reakcijos imitavimas Archyvuota kopija 2012-01-03 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

| Maratono mūšis |
| --- |
| Priklauso: Persų-graikų karas (492-490 m. pr. m. e.) |
| Mūšio vieta |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 490 m. pr. m. e. rugsėjo 12 d. |
| Vieta | Maratonas, Graikija |
| Rezultatas | atėniečių pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
| Atėnai, Platėja |  Achemenidų imperija |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Miltiadas  Kalimachas †  Aristidas  Ksiantipas  Temistoklis  Stesilaosas †  Arimnestas  Kynegiras † | Datis  Artafernas  Hipijus |
| Pajėgos |
| 9 - 10 tūkst. atėniečių ir 1 tūkst. Platėjos karių | 25 tūkst. pėstininkų  1 tūkst. kavalerijos  100 tūkst. ginkluotų irklininkų ir jūreivių (mūšyje nedalyvavo, laivų apsauga)  ~600 triremų  ~50 žirgų transportinių laivų  ~200 pagalbinių laivų |
| Nuostoliai |
| 192 (Herodoto teigimu) | 6 400 žuvusių 
7 sunaikinti laivai (Herodoto teigimu) 
4 - 5 tūkst. (Šiuolaikiniai vertinimai) |

Maratono mūšio schema.
**Maratono mūšis** (sen. gr. Μάχη τοῡ Μαραθῶνος, 490 m. pr. m. e.) – Antikos mūšis, kuriame atėniečiai, vadovaujami Miltiado, laimėjo prieš Darijaus I persų kariuomenę ir sutrukdė Persijos imperijai užkariauti Graikiją ir taip apsaugoti silpniausią vakarinę sieną. Beveik viskas apie mūšį žinoma iš Herodoto raštų.

Iš pradžių 492 m. pr. m. e. Darijus pasiuntė Mardonijų sausuma į Europą sustiprinti įtaką Makedonijoje ir Trakijoje, kuri nusilpo dėl Jonijos maišto. Nors misija buvo sėkminga, daug karių žuvo šturmuojant Atono kalną ir likusieji persai atsitraukė į Aziją, pakeliui netekdami žmonių. 490 m. pr. m. e. Datis ir Artafernas buvo pasiųsti į jūrų žygį pavergti Kikladų salas centrinėje Egėjo jūros dalyje ir nubausti Eretriją ir Atėnus už paramą jonėnų maištui. Eretrija buvo apgulta ir užimta, o po to laivynas išsilaipino Maratono įlankoje. Čia persus sumušė žymiai mažesnės atėniečių ir platėjiečių hoplitų pajėgos.

Ilgas pasiuntinio bėgimas į Atėnus pranešti apie pergalę (istorinių šaltinių nepatvirtintas ir laikomas legenda) įkvėpė maratono bėgimui, kuris pirmąkart įvyko 1896 m. Olimpinėse žaidynėse.

Istoriniai šaltiniai
--------------------

Maratono mūšį Herodotas aprašė „Istorijos" VI knygoje, 102–117 paragrafuose. Tačiau istorikas gimė praėjus keleriems metams po mūšio ir manoma, kad jis mūšį aprašė po Kalijo taikos (449/448 m. pr. m. e.). Kiti išlikę istoriniai šaltiniai yra vėlesni. Pausanijas suteikė svarbios informacijos apie paskutinę mūšio fazę, o X a. Bizantijos Suda žodynas išsaugojo žinias iš dabar prarastų šaltinių, tokių kaip išlikę svarbūs Eforo fragmentai.

Išnašos
-------

1. ↑  Herodotas. Istorija, Mintils, Vilnius, 1989.
2. ↑  Dougherty, Martin, J. *100 Battles: Decisive Battles that Shaped the World*, Parragon, p. 12


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Maratono mūšis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Calcarius lapponicus** |
| --- |
| Pentinuotoji starta (Calcarius lapponicus)Pentinuotoji starta (*Calcarius lapponicus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Startiniai  *( Emberizidae)* |
| Gentis: | *Calcarius*  *( Calcarius)* |
| Rūšis: | Pentinuotoji starta  *( Calcarius lapponicus)* |

 |
| Binomas |
| ***Calcarius lapponicus***Linnaeus, 1758 |

**Pentinuotoji starta** (*Calcarius lapponicus*) – startinių (*Emberizidae*) šeimos paukštis. Kūno ilgis 15 cm, svoris 20-25 g. Patino galva, gerklė ir pagurklis juodi. Juostelė nuo akių pakaušio link ir juostelė kaklo šone baltos spalvos. Kaklo viršutinė dalis ryškiai ruda. Nugara ir antuodegis rudai pilki. Šonai su juodomis dėmėmis. Sparnai ir uodega rudi. Dvi sparnų kraštinės plunksnos su baltomis dėmėmis. Krūtinė ir pilvas balti. Snapas gelsvai rudas. Kojos rudos, užpakalinio (I) piršto nagas ilgas. Patelė šviesesnė ir blankesnių spalvų, juodą spalvą pakeičia rudai juoda. Gerklė balsva su juodų plunksnelių vainiku. Galva išmarginta palšais išilginiais dryžiais. Sprandas rusvai geltonas.

Lietuvoje retai aptinkama traukimo metu. Laikosi laukuose.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pentinuotoji starta** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Lui Le Vo*Louis Le Vau*** |
| --- |
|  |
| Manomas Lui Levo portretas (apie 1662 m.) |
| Gimė | 1612 m.Paryžius |
| Mirė | 1670 m. spalio 11 d. (~58 metai)Paryžius |
| Tautybė | Prancūzas |
|  |
| Veikla | Architektas, klasicistas. |
|  |
|  **Vikiteka** | Louis Le Vau |

**Lui Le Vo** (pranc. *Louis Le Vau*, tikroji pavardė *Levau –* **Levo**; 1612 m. – 1670 m. spalio 11 d.) – prancūzų baroko architektas, klasicistas.

Biografija
----------

Manoma, mokėsi Genujoje, Romoje. Nuo 1654 m. buvo Liudviko XIV rūmų architektas. Ankstyvajai kūrybai įtaką padarė Salomono de Broso kūryba.

Vo le Vikonto (*Vaux-le-Vicomte*) pilis ir sodai
Paryžiuje suprojektavo Šv. Sulpicijaus bažnyčią (*Église Saint-Sulpice*, 1646 m.), Šv. Liudviko bažnyčią saloje (*Église Saint-Louis-en-l'Île*, 1642 m.) su broliu Fransua Levo, Luvro rūmų dalį (šiaurinio ir rytinio flygelio dalį, pietinį flygelį, 1663 m.), Lambero otelį (*Hôtel Lambert*, 1650 m.), Lozeno otelį (*Hôtel Lauzun* , 1658 m.), Keturių tautų kolegiją (*Collège des Quatre Nations*, 1677 m.), kelis Versalio rūmų (*Château de Versailles*) ansamblio pastatus (1668–1670 m.). Svarbiausias projektas – Vo le Vikonto (*Vaux-le-Vicomte*) pilis Masi (Sena ir Marna, 1661 m.). Daugelis Lui Levo projektuotų rūmų, pilių (de Botriu, Heselenų, Buajė, Fukė) neišliko.

Sukūrė parkų prie Sen Klu (1655 m.), Bavilio (1660 m.), Fontenblo (1662 m.) pilių. Su dailininku Šarliu Lebrenu ir sodininku Andrė Le Notru išplėtojo klasicistinių rūmų su prancūziškuoju parku ansamblio tipą.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Lui Le Vo*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 49 psl.
|  |
| --- |
| Maratas Ogleznevas  latv. *Marats Ogļezņevs* |
|  
Marats Ogļezņevs (deš.) ir Emīls Balceris |
| Biografija |
| Gimė | 1983 m. birželio 28 d. (39 metai)Liepoja, Latvija Latvijos TSR |
| Žanrai | popmuzika, R&B |
| Veikla | dainininkas, dainų autorius |
| Susijusi veikla | Musiqq, Device, Bermudu Divstūris |

**Maratas Ogleznevas** (latv. *Marats Ogļezņevs*; g. 1983 m. birželio 28 d. Liepojoje) – Latvijos dainininkas ir dainų autorius, dabartinis grupės „Musiqq" narys.

Muzikinę karjera pradėjo 1990 m. 1998-aisiais su Ruslanu Kuksinovičiumi įkūrė hiphopo ir R&B muzikos grupę „Device", gyvavusi iki 2009 metų. Išleido tris studijinius albumus – „Better Days/Labākas Dienas", „18 Touchez" ir „2 Hot 4 LV". Tuo pat metu su Emiliu Balceriu subūrė kitą muzikos duetą „Musiqq". Keletas jų dainų „Klimata kontrole", „Abrakadabra" bei „Dzimšanas diena" tapo radijo hitais Latvijoje. 2011 metais „Musiqq" dalyvavo „Eurovizijos" dainų konkurse su daina „Angel in Disguise" ir užėmė 17 vietą pusfinalyje.

Nuorodos
--------

* Daina *Angel in Disguise*
Atėnė su peplu.
**Peplas** (gr. ὁ πέπλος) – viršutinis senovės Graikijos moterų drabužis, dėvėtas per ankstyvąjį archajinį, klasikinį ir helenistinį laikotarpius, vėliau jį pakeitė chitonas. Klasikiniu laikotarpiu tai buvo kaimo moterų ir vergių apdaras, laisvosios miestietės jo nedevėjo.[1] Peplą sudarė ilga vilnonės ar lininės, vėliau medvilninės arba šilkinės medžiagos atraiža, nesusiūta, tik susegta per pečius. Per ankstyvuosius laikmečius buvo susegama diržu per liemenį po sulenkimu. Helenistiniu laikotarpiu sulenkimas būdavo užsegamas po krūtine.[2]

Spartietės vilkėjo peplus dar daug vėliau negu kitų Graikijos kultūrų moterys. Kadangi viena peplo pusė būdavo atvira, kiti graikai jas vadino „blauzdas rodančiomis" (gr. φαινομηρίδες, phainomērídes).

Peplas turėjo savo vaidmenį graikų Panatėnajų šventėje. Devynis mėnesius prieš šventę vykdavo rankdarbių festivalis, kur jaunos moterys ausdavo specialų peplą. Per procesiją drabužis būdavo uždedamas ant Atėnės statulos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Martino Menghi, Senovės Graikijos enciklopedija, Alma littera, Vilnius, 2007 m. 206 p.
2. ↑
| ***Lova trims*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Letto a tre piazze |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Steno |
| Scenaristas (-ai) | Lucio Fulci Steno Sandro Continenza |
| Metai | 1960 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 105 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Lova trims** (it.  *Letto a tre piazze*) – 1960 m. Italijoje sukurta komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Toto – Antonijo
* Peppino De Filippo – profesorius Pepino
* Nadia Gray – Amalija
* Angela Luce – Žaneta
* Cristina Gajoni
* Aroldo Tieri
* Gabriele Tinti
* Mario Castellani
* Nico Pepe

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Profesorius Pepino jau 10 metų vedęs Amaliją, tačiau jų namuose vis dar kabo šios buvusio vyro Antonio nuotrauka. Pastarasis prieš 20 metų buvo pašauktas į karą ir dingo Rusijoje, todėl visų buvo laikomas mirusiu. Amalija ištekėjo antrą kartą, tačiau jos 10-ųjų vestuvių metinių vakarą Antonio netikėtai vėl pasirodė namuose. Prasideda teisiniai ginčai, kuris iš vyrų yra teisėtas, o ir pačiai Amalijai niekaip nepavyksta apsispręsti, kurį ji myli labiau. Abu vyrai pasitelkia į pagalbą advokatus, teisininkus, taip pat spendžia vienas kitam spąstus, norėdami eliminuoti varžovą iš kovos, tačiau galiausiai aplink Amaliją ima suktis vienas iš advokatų. Antonio ir Pepino kartu sėda į lėktuvą, kuris dingsta be žinios, o Amalija galiausiai išteka trečia kartą. Tą patį vakarą namuose pasirodo Antonio su Pepino, kurie tikisi, kad žmona turėjo pakankamai laiko pagalvoti ir išsirinkti vieną iš jų dviejų...
|  |
| --- |
| Maraaya |
| Kilmė | Liubliana, Slovėnijos vėliava Slovėnija |
| Žanrai | indie pop, soul |
| Aktyvumo metai | 2014–dabar |
| Įrašų kompanija | Dance and Love |
| Svetainė | maraaya.com |
| Nariai |
| Marjetka Vovk  Aleš Vovk (Raay) |

**„Maraaya"** – muzikos duetas iš Slovėnijos, kurį sudaro atlikėja Marjetka Vovk ir muzikos kūrėjas Aleš Vovk, geriau žinomas Raay pseudonimu. Prieš dueto Maraaya susikūrimą, abu buvo *turbo-folk* muzikos kvarteto „Turbo Angels" nariai. Šiuo metu pora yra susituokusi ir augina du sūnus.

Biografija
----------

Aleš Vovk, geriau žinomas Raay pseudonimu, yra vienas populiariausių šių dienų muzikos prodiuserių Slovėnijoje. Jis bendradarbiavo su daugybe šalies atlikėjų, Raay sukūrė Tinkaros Kovač 2014 m. „Eurovizijoje" Kopenhagoje atliktą kūrinį „Round and Round" bei jaunosios atlikėjos Ulos Ložar 2014 m. vaikų „Eurovizijoje" pristatytą dainą „Nisi sam (Your Light)".

Marjetka Vovk baigė Liublianos muzikos akademiją, vėliau pradėjo dainininkės karjerą. Šiuo metu atlikėja dirba vokalo mokytoja.

Marjetka ir Raay anksčiau kartu dainavo 2005–2009 m. laikotarpiu gyvavusioje grupėje „Turbo Angels" ir 2010 m. kolektyve „Tangels". 2014 metais duetas išleido debiutinį singlą „Lovin' Me".

Diskografija
------------

### Singlai

* 2014: *Lovin' Me*
* 2015: *Here for You*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Maraaya** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficialus tinklalapis – maraaya.com

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Tinkara Kovač  *„Round and Round"*** |  **Slovėnijos atstovai Eurovizijoje**2015 | Po to:**–** |
Koordinatės: 35°21′10″ š. pl. 71°48′0″ r. ilg.﻿ / ﻿35.35278°š. pl. 71.80000°r. ilg.﻿ / 35.35278; 71.80000

Kelias per Lovarajaus perėją
**Lovarajaus perėja** arba ***Lovario perėja*** (urd. درہ لواری‎ = *darāh Lowārī*) – kalnų perėja šiaurės vakarų Pakistane, Chaiber Pachtunchvoje, 3118 m aukštyje, Hindukušo kalnuose (Hinduradžo kalnagūbryje). Ilgą laiką per Lovarajaus perėją ėjo vienintelis tiesus kelias į šiaurės vakarinį šalies pakraštį (ruožas Dyras–Čitralis). Kelias per perėją labai vingiuotas, siauras, eismas dažnai trikdomas akmenų griūčių, o žiemomis nepravažiuojamas dėl sniego. Avarijos ir griūtys kasmet pasiglemždavo aukų šiame sudėtingame ruože.

2017 m. buvo atidarytas 8,5 km ilgio Lovarajaus tunelis, dabar leidžiantis išvengti sudėtingo kelio per perėją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Azija*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Lovarãjaus pérėja.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lovarajaus perėja** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 54°24′39″š. pl. 24°01′17″r. ilg.﻿ / ﻿54.410758°š. pl. 24.021393°r. ilg.﻿ / 54.410758; 24.021393

|  |
| --- |
| **Alytaus Šaltinių progimnazija** |
| Alytaus Šaltinių progimnazija herbasAlytaus Šaltinių progimnazija herbas |
| Alytaus Šaltinių progimnazija |
| **Adresas** | Lauko g. 23, Alytus |
| **Direktorius(-ė)** | Evelina Žukauskienė |
| **Mokinių skaičius** | 802 |
| **Įkūrimo data** | 1975 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** | 25 |
| **Pedagogų skaičius** | 65 |

**Alytaus Šaltinių progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Alytuje, Lauko g. 23, vykdanti pradinio ir pagrindinio ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191056390. Steigėjas Alytaus miesto savivaldybės taryba.

Istorija
--------

1975 m. rugsėjo 1 d. atidaryta Alytaus 7-oji vidurinė mokykla. 1987–1999 m. mokykloje įvestas sustiprintas fizikos mokymas, 1989 m. įvestas sustiprintas (dabar pagilintas) anglų kalbos mokymas, 2001 m. – kryptingas meninis ugdymas. 1996 m. pakeistas mokyklos pavadinimas – Alytaus Šaltinių vidurinė mokykla. 2002 m. mokykla reorganizuota į pagrindinę. 2004–2005 m. vyko mokyklos pastato renovacijos darbai. 2015 m. mokykla laimėjo ir gavo „Geros mokyklos" ženklą. Nuo 2016 m. mokykloje vykdoma STEAM kryptis. 2019 m. suteiktas progimnazijos statusas.

Pavadinimų kaita
----------------

***Mokyklos pavadinimų kaita***:

* nuo 1975 m. *Alytaus 7-oji vidurinė mokykla*
* nuo 1996 m. *Alytaus Šaltinių vidurinė mokykla*
* nuo 2019 m. *Alytaus Šaltinių progimnazija*

Direktoriai
-----------

* 1975–1996 m. Vytautas Mockevičius,
* 1996-2022 m. Alfonsas Lietuvininkas,
* nuo 2023 m. Evelina Žukauskienė,

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė

1. ↑  Mokyklos istorija. Saltiniumokykla.lt (tikrinta 2022-04-22).
| **Maratas Bašarovas** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Марат Бәшәров |
| Visas vardas | Марат Галимҗан улы Бәшәров |
| Gimė | 1974 m. rugpjūčio 22 d. (48 metai)Maskva, RTFSR |
| Tautybė | totorius |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorius, režisierius, prodiuseris |

**Maratas Bašarovas** (tot. *Марат Галимҗан улы Бәшәров*, g. 1974 m. rugpjūčio 8 d. Maskvoje) – totorių kilmės Rusijos teatro ir kino aktorius.

Biografija
----------

Įstojo į Ščepkino teatro mokyklą (V. Koršunovo kursas). Pradėjo filmuotis reklamose, suvaidino epizodinį vaidmenį Michalkovo filme „Sudegintas saulės".

Baigęs studijas 1996 m. gavo darbo pasiūlymų iš kelių teatrų, tačiau pirmenybę teikė darbui kine, televizijoje.

Maratas Bašarovas tapo vienu populiariausių Rusijos aktorių. Žinomiausi filmai: „Vorošilovo šaulys", „Siena". Taigos romanas", „Vestuvės", „72 metrai", „Uolos. Viso gyvenimo daina", „Julytė". Filmavosi serialuose „Tobula pora" (2001), „Mano didžiosios armėniškos vestuvės" (2004), „Pagrindinis matuoklis" (2006), „Kaimo komedija" (2009), „Anna German. Baltojo angelo paslaptis" (2012), „Antrasis kvępavimas" (2014), „Girta firma" (2016) ir kt.

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* IMDb profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
**Maratas Kulachmetovas** (rus. *Мара́т Минюрович Кулахме́тов*; g. 1959 m.) – Rusijos armijos generolas majoras (2001), vadovaujantis Rusijos taikdariams Pietų Osetijoje.

Gimė 1959 m. Penzoje, kariškių šeimoje.
  
1980 m. baigė Leningrado S. Kirovo karo mokyklą ir buvo paskirtas motorizuotų šaulių būrio vadu Leningrado karinėje apygardoje. Karinėje karjeros perėjo visas pakopas pradedant būrio vadu ir baigiant divizijos vadu.

1991 m. baigė *M. Frunzės karo akademiją*.
  
2001 m. baigė *Generalinio štabo karo akademiją*.

2001–2003 m – Šiaurės Kaukazo karinės apygardos 19-osios motošaulių divizijos vadas.
2004 m. paskirtas *Mišriųjų taikos palaikymo pajėgų* (*Смешанными силами по поддержанию мира*) Gruzijos ir Pietų Osetijos konflikto zonoje vadu. Jis pakeitė generolą majorą Sviatoslavą Nabzdorovą.

Apdovanojimai
-------------

* Rusijos Gynybos ministerijos medalis „Už kovinės sandraugos stiprinimą" (2006)
* Rusijos Užsienio reikalų ministerijos pasižymėjimo ženklas „Už indėlį į tarptautinį bendradarbiavimą" (2007)
* Garbės ordinas (2008 m. spalio 6 d.)

Nuorodos
--------

* Командующий Смешанными силами по поддержанию мира в зоне грузино-осетинского конфликта Генерал-майор КУЛАХМЕТОВ Марат Минюрович
| *Love It to Death* |
| --- |
|  |
| Alice Cooper studijinis albumas |
| Išleistas | 1971 m. sausio 12 d. |
| Žanras | Hard rock, heavy metal |
| Trukmė | 37:21 |
| Įrašų kompanija | Straight, Warner Bros. |
| Apžvalgos |
| * Allmusic  link
 |
| Alice Cooper chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Easy Action  (1970) |  | Killer (album)  (1971) |

 |

**Love It to Death** – trečiasis Alice Cooper albumas, kurio dėka grupė tapo žinoma ir populiari. Tam daug įtakos turėjo prodiuseris Bobas Ezrinas, išgryninęs muzikos skambesį ir įnešęs naujų idėjų į grupės kūrybą. Tai ypač matyti dainoje "I‘m Eighteen", kuri pradžioje buvo gerokai ilgesnė ir tokio pat psichodelinio skambesio, kaip ir pirmieji grupės albumai. Naujoji jos versija tapo grupės kelio į populiarumą pradžia, vėliau televizijos kanalo VH1 išrinkta į *40 Greatest Metal Songs* (39 vieta) ir pateko į žurnalo Rolling Stone *The 500 Greatest Songs of All Time*.

Albumo viršelis tais laikais buvo labai kontroversiškas ir Warner Bros. cenzūravo pirmąjį jo variantą dėl neva pernelyg aptemptų Alice Cooperio kelnių (viso egzistuoja net keturi skirtingi albumo viršeliai). 2009 metų gruodžio pradžioje albumas buvo perleistas albumas su originaliu viršeliu. 

2003 metais albumas išrinktas į Rolling Stone *500 Greatest Albums of All Time* (460 vieta) sąrašą.

Dainos
------

### A pusė

1. "Caught in a Dream" (Michael Bruce) – 3:10
2. "I'm Eighteen" (Alice Cooper, Glen Buxton, Bruce, Dennis Dunaway, Neal Smith) – 3:00
3. "Long Way to Go" (Bruce) – 3:04
4. "Black Juju" (Dunaway) – 9:09

### B pusė

1. "Is It My Body" (Cooper, Buxton, Bruce, Dunaway, Smith) – 2:39
2. "Hallowed Be My Name" (Smith) – 2:29
3. "Second Coming" (Cooper) – 3:04
4. "Ballad of Dwight Fry" (Cooper, Bruce) – 6:33
5. "Sun Arise" (Harry Butler, Rolf Harris) – 3:50

Muzikantai
----------

* Alice Cooper - vokalas
* Glen Buxton - gitara
* Michael Bruce – ritmo gitara, klavišiniai
* Dennis Dunaway – bosinė gitar
* Neal Smith - mušamieji
| ***Nepaklusnumas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La disubbidienza |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija |
| Režisierius | Aldo Lado |
| Scenaristas (-ai) | Aldo LadoBarbara AlbertiAmedeo Pagani |
| Kompozitorius | Ennio Morricone |
| Vaidina | Stefania SandrelliTeresa Ann SavoyMario Adorf |
| Metai | 1981 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 98 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Nepaklusnumas** (it.  *La disubbidienza*) – 1981 m. Italijoje sukurta drama pagal to paties pavadinimo Alberto Moravia romaną.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Stefania Sandrelli – Andžela
* Teresa Ann Savoy – Edita
* Karl Zinny – Luka Manzis
* Mario Adorf – ponas Manzis

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Luka – keturiolikmetis paauglys, augantis nerūpestingoje aplinkoje, kurią garantuoja pasiturintis tėvas ir dvi moterys, kurios neabejingos jo bręstančiam grožiui: medicinos sesuo Andžela ir draugė žydaitė Edita. Nepaisant to, vaikinas jaučiasi nelaimingas ir stengiasi atsiriboti nuo jo tėvo sukurto pasaulio, pilno melo ir išdavysčių. Jis patenka pas partizanus, tačiau kariauti jam beveik netenka. Nors karui pasibaigus visi, kurie dalyvavo pasipriešinime, laikomi didvyriais, gyvenimas šeimoje pernelyg nesikeičia: tėvas toliau neištikimas motinai su Edita, kuri ir jam atskleidžia kūniškos meilės paslaptis. Po to, kai mergina miršta nuo širdies smūgio, Luka suserga ir nebenori pasveikti, tokiu būdu neigdamas jį supantį pasaulį...
|  |
| --- |
| Korėjos darbo partija |
|  |
| Prezidiumas | Kim Džongunas, Kim Jong Namas,Hvang Piongso,Pak Pongdžiu,Čvė Rionghė |
| Sekretorius | Kim Džongunas |
| Amžinasis generalinis sekretorius | Kim Čen Iras (miręs) |
| Įkurta | 1946 m. |
| Būstinė | Kim Ir Seno aikštė, Pchenjanas, Šiaurės Korėja |
| Laikraštis | Darbininko laikraštis |
| Jaunimo organizacija | Kimirsenininkų ir kimčenirininkų jaunimo lyga ir pionieriai |
| Politinė ideologija | čučhė, *songun* |
| Nacionalinė narystė | Demokratinis frontas Tėvynės suvienijimui |
| Tarptautinė narystė | Tarptautinis komunistų ir darbininkų partijų susirinkimas |
| Vietų skaičius Aukščiausiame Liaudies Susirinkime | 607 / 687 |
| Svetainė |
| Darbininko laikraščio, oficialaus partijos centrinio komiteto laikraščio, svetainė |

**Korėjos darbo partija** (korėjietiškai – 조선로동당;朝鮮勞動黨) – Šiaurės Korėjos valdančioji partija (KDP).

Ji taip pat yra valdanti partija KLDR nuo pat 1946 m. Jai vadovavo trys asmenys – Kim Ir Senas (1946–1994), jo sūnus Kim Čen Iras (1994–2011) ir Kim Čen Iro sūnus Kim Džongunas (nuo 2011 m. gruodžio 28 d.). KDP yra valstybei vadovaujanti partija, be jos yra dar dvi tik formaliai egzistuojančios partijos. Partijos ideologija paremta *čučhės* ir *songun* ideologijomis.

Partijos herbą sudaro adaptuotas pjautuvas su kūju bei teptukas, kaip protinio darbo simbolis. Šitas simbolis parodo trijų klasių sąjungą – valstiečiai, proletariatas ir inteligentija.

Partijos aukščiausiasis organas – kongresas. Suvažiavimai vyksta gan nereguliariai, – pavyzdžiui, nebuvo nė vieno partijos suvažiavimo tarp 1980 m. ir 2016 m.

Partijos santykis su marksizmu-leninizmu
----------------------------------------

Čučhė iškilo stalinistiniu principu – stiprus lyderis, save teikiantis kaip ideologinės ortodoksijos gynėjas. Vis dėlto apžvalgininkų nesutariama, kiek artima komunizmui partijos ideologija. Kai kurie apžvalgininkai laiko partijos liniją turint daug nacionalizmo bruožų laikantis socialistinių principų ekonomikoje. Nors stalinistinės linijos paveikti partijos teoretikai „valstybę", „nacionalizmą" laikė neigiamais reiškiniais, vėliau Kim Ir Senas apie „tikrą nacionalizmą" atsiliepė kaip apie teigiamą patriotišką dalyką, supriešindamas jį su įprastu nacionalizmu kaip reakcingu.

Paprastai partijos delegatai dalyvauja Tarptautiniame komunistų ir darbininkų partijų susirinkime, iš kurio gauna šiek tiek paramos. 2011 m. partijos delegatai organizavo rezoliuciją „Paminėkime Didžiojo Vado draugo Kim Ir Seno gimimo šimtmetį kaip didelę pasaulio žmonijos politinę šventę", kurią pasirašė 30 iš 79 suvažiavime dalyvavusiųjų partijų. Tačiau yra Korėjos darbo partiją ksenofobija ir polinkiu į kraštutinę dešinę kaltinusių kairiųjų partijų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  [neveikianti nuoroda]


|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŠiaurės Korėjos politinės partijos |
| --- |
|  |
| 
**Demokratinis frontas Tėvynės suvienijimui**
* Korėjos darbo partija
* Korėjos socialdemokratų partija
* Čondoistų čongu partija
 |
|  |
| \* Šiaurės Korėjos politinė sistema |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Luiso de Biusi d'Ambuazo portretas, nupieštas Eduardo Pingreto, 1835
**Luisas de Biusi d’Ambuazas** (pr. Louis de Bussy d’Amboise, 1549–1579) – Prancūzijos didikas iš Klermontų giminės, karališkojo dvaro džentelmenas, Anžu kunigaikščio Pranciškaus minjonas, Navaros ir Prancūzijos karalienės Margaritos meilužis.

Grafas Biusi d’Ambuazas priklausė princo Pranciškaus svitai ir jam tarnavo. Biusi tapo Anžu kunigaikščio favoritu, o vėliau princesės Margaritos meilužiu. Jis garsėjo kaip drąsus, elegantiškas, išdidus, provokuojantis ir žiaurus žmogus. Jis buvo kardinolo George II d’Amboise sūnėnas ir Jean IV d’Amboise anūkas.

Biusi dažnai šaipydavosi iš karaliaus Henriko III favoritų ir dažnai kaudavosi dvikovose su jais. Jis padėjo Anžu kunigaikščiui Pranciškui pabėgti iš karaliaus rūmų, kuriuose jis buvo laikomas kaip kalinys savo brolio karaliaus Henriko III.

Biusi d’Ambuazas labai pasižymėjo Šventojo Baltramiejaus naktį (1572), nes nužudė daug hugenotų, tarp, kurių buvo ir jo paties giminaitis Antoine de Clermont.
Biusi mėgindamas suvedžioti grafienę Monsoro, buvo sučiuptas jos vyro ir nužudytas.

### Populiarioji kultūra

De Biusi d’Ambuazas yra vienas pagrindinių veikėjų Aleksandro Diumos knygoje „Grafienė Monsoro" (1846), pjesėje „Henrikas III ir jo dvaras" (1829) ir pagrindinis veikėjas anglų dramaturgo George Chapman pjesėje „Bussy D'Ambois" (1607).
Pagal Aleksandro Diumos knygą „Grafienė Monsoro" yra išleisti kino filmai ir serialai.