recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Bronzinis etruskų veidrodis iš Tuskanijos, vaizduojantis Nethunsą, Usilą ir Thesan (IV a. pr. m. e.)
**Nethunsas** (*Nethuns*) – dievas etruskų mitologijoje; jo valdžioje buvusi jūra.[1] Atitinka romėnų Neptūną ir graikų Poseidoną.[1]

Nethunso vardas (kildinamas iš lotynų *Neptunus*) įrašytas ant Pjačencos kepenų (bronzinio avies kepenų modelio), minimas ir *Liber Linteus* tekste, surašytame lino rietime, į kurį buvo suvyniota Zagrebo mumija.[1] Iš to sprendžiama, kad Nethunsas buvo svarbi etruskų panteono dievybė.[1]

Aptikta šią dievybę vaizduojančių etruskų veidrodžių: Nethunsas, kaip ir graikų Poseidonas, vaizduojamas su barzda, laikantis trišakį.[1] Vatikano Etruskų muziejuje saugomas bronzinis etruskų veidrodis su išraižytu šios dievybės vardu (*NETHUNS*).[2] Ant vieno IV a. pr. m. e. datuojamo etruskų veidrodžio Nethunsas pavaizduotas drauge su Usilu (saulės dievu) ir Thesan (aušros deive).[3]

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5  Nancy Thomson de Grummond, Erika Simon. The Religion of the Etruscans, University of Texas Press, 2009, p. 59.
2. ↑  George Dennis. The Cities and Cemeteries of Etruria, London, 1848.
3. ↑  Nancy Thomson de Grummond, Erika Simon. The Religion of the Etruscans, University of Texas Press, 2009, p. 48.
Ankstyvojoje Avestoje Ardvisura Anahita įsivaizduota kaip galinga upė
**Ardvisura Anahita** (av. *Arədvī Sūrā Anāhitā*) – senovės iranėnų mitologijoje tai vandenų ir vaisingumo deivė. Avestoje (V jašta) jai paskirta atskira giesmė *Ardvisur jašt*.

Dievavardis reiškia „galingoji, nepažeistoji (t. y. tyroji) Ardvi". Pats žodis *ardvi* neaiškios kilmės, galimai susijęs su drėgme.

Pradžioje Ardvi buvo žinoma kaip pasaulinių vandenų, tekančių nuo dangiškoje karalystėje stūksančių kalnų viršūnių, versmė. Vėliau šiuo vardu pradėti vadinti ir patys vandenys, upės (aban), duodantys pradą žemės upėms ir vandenims.

Vokiečių tyrinėtojo H. Niubergo teigimu, Ardvisuros Anahitos kultas susiklostė tarp Syrdarjos pakrantėje gyvenusių iranėnų klajoklių, o sėslūs iranėnai garbinę Mitrą. Avestoje podraug randami tiek Ardvisuros Anahitos, tiek Mitros kultai. Avestoje Anahita aprašoma kaip nuostabi mergina, besiilginti princo, kuris ją šlovinsiąs. Ji laikoma paties Ahūra Mazdos dukterimi. Aukojant jos prašoma suteikti jėgos ir galybės. Sakoma, kad ją meldžia tiek iranėnų, tiek turanų kunigaikščiai, bet ji išpildanti tik pirmųjų prašymus. Ahūra Mazdai ji duoda Zaratustrą, Ijmei – viešpatavimą tarp žmonių ir devų, Kersaspai – pergalę prieš siaubūną Gandarvą ir kt. Ardvisura Anahita padeda Atvijos sūnui Traetaonui apsiginti nuo Aži Dahaku, Zarivarijui įveikti Ardžadaspą. Tačiau ji atsisako padėti žmones pražudyti panūdusiam Aži Dahakai bei suktam turanui Frangrasjanui, ketinusiam pagrobti karališką nimbą (hvarną).

IV–VI a. vaza, spėjama, kad vaizduojanti Anahitą
Dalis Ardvisuros Anahitos vardo perėjo į šiuolaikinę persų kalbą kaip Nahid – ji laikoma Veneros planetos pavadinimu ir įasmeninimu. Taip pat žinoma Anahita armėnų mitologijoje, iš iranėnų deivės galėjusi kilti senovės graikų minima deivė Anaitida, garbinta Mažojoje Azijoje.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Sarasvatė (Vedos)
* Ap (mitologija)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Мифы народов мира. *Ардвисура Анахита* , И. С. Брагинский – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
|  |
| --- |
| Teksaso vokiečių kalba ***Texasdeutsch*** |
| Kalbama | JAV |
| Kalbančiųjų skaičius | apie 82 000 |
| Kilmė | vokiečių kalba, anglų kalba |

**Teksaso vokiečių kalba** (vok. *Texasdeutsch*) – nykstanti vokiečių kalbos tarmė, vokiečių aukštaičių ar vokiečių žemaičių tarmių pagrindu paremta kalba, vartojama vokiečių kilmės amerikiečių, gyvenančių Teksaso (JAV) valstijos centriniame kalnų rajone (angl. *Texas Hill Country*). Gilespio apskrityje vokiečių imigrantų palikuonys, kurie į Teksasą atvyko XIX a. vis dar tebekalba Teksaso vokiečių kalba. Valstijoje yra apie 82 000 kalbančiųjų vokiškai.

Istorija
--------

Vokiečių imigrantai Teksase apsigyveno XIX a. viduryje, įkūrė tokius miestus, kaip *New Braunfels, Fredericksburg, Boerne, Schulenburg, Weimar, Walburg, Comfort*. Daugelis vokiečių čia tebekalbėjo vokiškai savo namuose ir bendruomenėse. Ilgainiui jie perėjo prie anglų kalbos, vis mažiau jų perdavė gimtosios vokiečių kalbos žinias palikuonims.

Teksaso vokiečių kalba – anglų kalbos ir XIX a. vokiečių kalbos mišinys. Šios kalbos žodyne yra iki 6 procentų angliškų žodžių. Šią kalbą supranta kiekvienas bendrinės vokiečių kalbos naudotojas, nors joje įprasta vartoti amerikietiškus, nevokiškus matavimo vienetus ir teisinius terminus. Trūkstami vokiški žodžiai buvo sukurti arba angliški žodžiai buvo suvokietinti. Kai kuriais atvejais šie žodžiai šiuo metu egzistuoja ir bendrinėje vokiečių kalboje, tačiau gali turėti kitas reikšmes.

Kalbos pavyzdžiai
-----------------

Gilespio apskrityje, Teksase vis dar kalbama Teksaso vokiečių kalba

| Teksaso vokiečių | anglų(pažodžiui) | bendrinė vokiečių | anglų(pažodžiui) | anglų |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| *Stinkkatze* | *stink cat* | *Stinktier* | *stink animal* | *skunk* |
| *Luftschiff* | *airship* | *Flugzeug* | *flight gear* | *airplane* |
| *County* | *county* | *Kreis* | *district/circle* | *county* |
| *Blanket* | *blanket* | *Decke* | *blanket* | *blanket* |
| *all* | *empty; gone* | *leer; alle* | *empty; used up* | *gone* |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Boas, Hans C. (2009). *The Life and Death of Texas German*. Publication of the American Dialect Society. Duke University Press. ISBN 9780822367161.

Nuorodos
--------

* Teksaso vokiečių kalbos projektas Archyvuota kopija 2014-02-25 iš Wayback Machine projekto.
* Nykstanti Teksaso vokiečių kalba
Koordinatės: 56°06′46″š. pl. 24°03′00″r. ilg.﻿ / ﻿56.112826°š. pl. 24.050022°r. ilg.﻿ / 56.112826; 24.050022

Guostagalio malūnas (nuo Linkavičių pusės)
**Guostagalio vėjo malūnas** – kepurinis akmeninis vėjo malūnas su technologine įranga, stovintis Pakruojo rajone, Guostagalyje. Malūnas stūkso kaimo pakraštyje įsikūrusiame ūkyje šalia Linkavičių, netoli kelio  **2902**  Linkuva–Degėsiai–Gedučiai . Priešais malūną, per kelią, stovi malūnininko sodyba. 

1992 m. objektas paskelbtas valstybės saugomu inžinerinio paveldo paminklu. Teritorija apima 0,09 ha, vizualinės apsaugos zona - 4,4 ha. Teritorijoje, be malūno, stovi raudonų plytų gyvenamasis namas, klėtis, tvartas, rekonstruotas į sandėlį.

Sudegęs namas (2018-03-26)  priešais malūną, malūnininko sodyboje, 2019 m. pavasarį

Istorija
--------

1891-aisiais sumūrytas vėjo malūnas iš pradžių priklausė Linkavičių dvaro savininkui Karpiui, vėliau jį perėmė vietos ūkininkas Pažemeckas ir jo palikuonys. Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, malūnas buvo grąžintas paveldėtojams.

1968 m. nuimti sparnai, 1969 m. įrengti valcai.

2011 m. neapsaugotą malūną nuniokojo metalo vagys. Vagystė išaiškinta ne iš karto – manoma, įsibrovėliai akmeniniame statinyje buvo šeimininkavę prieš keletą mėnesių. Pavogta didelės mokslinės, istorinės ar kultūrinės reikšmės įrangos dalis — valcai ir transmisijos metalinės dalys. Buvo nustatytas nuostolis – 59 tūkst. lt. Istorijos paminklas juridiškai niekam nepriklausė, prieš kurį laiką nesėkmingai buvo ieškota jo savininkų. Pakruojo paveldo tarnybos vadovo Mindaugo Veliulio žinomis, paveldėtojai nebuvo įteisinę paminklo nuosavybės. Todėl teisiškai nebuvo kam atsakyti, kad malūnas būtų išsaugotas. Tuomet Tarnybos vadovas neatmetė, jog Guostagalio malūnas gali būti pripažintas bešeimininkiu.

Architektūra
------------

Rytinėje malūno pusėje, virš durų, akmenyje iškalta data „1891". Statybos autorius nežinomas. Aukštis – 10 m, skersmuo - 10,05 m. Statinys akmens mūro, tinkuotas. Jis apskrito plano, nupjauto kūgio formos, 3,5 aukštų, su rūsiu. Aukštus jungia sukti laiptai. Kepurė rekonstruota, nelikę sparnų, grąžulo. Stogas smailėjantis (anksčiau buvo gaubtas). Durų angos apmūrytos raudonomis plytomis. Yra švieslangiai. Šiaurinėje pusėje vietoj durų padarytas langas, sudėtos naujos grindys, įvesta elektra.

Technologinė įranga
-------------------

Malūno I aukšte – transmisija, grūdų transportavimo įranga (norijos), valcai, kruopinė, II aukšte – girnų stovas, javų valymo mašina.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 4489 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Į gaisrą Pakruojo rajone siųsti 7 ugniagesių ekipažai. *15min.lt*
3. 1 2 3  Guostagalio malūną nuniokojo vagys. *skrastas.lt*
4. ↑  Kultūros paveldo departamento prie Kultūros ministerijos 2011 metų ataskaita Archyvuota kopija 2016-07-01 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Lietuvos vėjo malūnai. Guostagalio vėjo malūnas
| ***Net ir angelai valgo pupas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Anche gli angeli mangiano fagioli |
| Kilmės šalis |  Italija  Prancūzija   Ispanija |
| Režisierius | E.B. Clucher |
| Scenaristas (-ai) | E.B. Clucher Tulio Demicheli  J. Fortini  Angel G. Gauna  Marie Claire Solleville |
| Vaidina | Bud Spencer |
| Metai | 1973 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 118 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Net ir angelai valgo pupas** (it.  *Anche gli angeli mangiano fagioli*) – 1973 m. sukurta veiksmo komedija, kurioje pagrindinį vaidmenį sukūrė Badas Spenceris.

Juosta laimėjo „Golden Screen" apdovanojimą 1974 m.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Bud Spencer – Čarlis Smitas / Mistikas
* Giuliano Gemma – Sonis
* Robert Middleton – Andželas
* Víctor Israel – Gvidas
* Bill Vanders – inspektorius Makintošas
* George Rigaud – senatorius O‘Riordanas
* Riccardo Pizzuti – „Kobra"
* Mario Brega – ginklininkas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Scena iš filmo
1920-ieji. Imtynininkas Čarlis, pravarde Mistikas, nepaklūsta mafijos boso Andželo nurodymui pralaimėti iš anksto sutartą kovą ir dabar priverstas slapstytis nuo jo žmonių. Jį gelbsti tai, kad ringe Mistikas visada kovoja su kauke ir nusikaltėliai nėra matę jo veido.

Avantiūristas Sonis, matęs Mistiką persirengimo kambaryje ir žinantis kaip jis atrodo, pasiūlo jam būdą užsidirbti pinigų: eiti tarnauti gangsteriais pas Andželą. Pamatę šio žmones jiedu sukelia muštynes su policininkais ir taip atkreipia į save dėmesį. Išlaikę Andželo išbandymus, Čarlis su Soniu priimami į tarnybą, tačiau čia jiems nesiseka: pasiusti į kazino išspręsti kilusių problemų sumuša ten apsilankiusį senatorių O‘Riordaną, o gavę užduotį surinkti duoklę italų kvartale nieko nepeša ir dar patys duoda pinigų vargstantiems.

Galiausiai Sonis su Čarliu, bijodami Andželo, susiruošia apiplėšti banką, tačiau ir čia jiems nepasiseka: bankas tik ką atsidarė po bankroto ir prieš juos įsiveržę nusikaltėliai pagrobia kasoje buvusius 3 dolerius.

Po tokių nesėkmių draugai nutaria atimti pinigus iš duoklę kitam mafijos bosui renkančių reketininkų, tačiau, patys to nežinodami, pradeda gaujų karą, į kurį įsitraukia ir policija.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Polesės nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Lukų ežeras Lukų ežeras |
| **Vieta:** | Lenkijos vėliava Lenkija (Liublino vaivadija) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Vlodava |
| 

Žemėlapis rodantis Polesės nacionalinis parkas vietą.Polesės nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 51°27′20″ š. pl. 23°10′25″ r. ilg.﻿ / ﻿51.45556°š. pl. 23.17361°r. ilg.﻿ / 51.45556; 23.17361Koordinatės: 51°27′20″ š. pl. 23°10′25″ r. ilg.﻿ / ﻿51.45556°š. pl. 23.17361°r. ilg.﻿ / 51.45556; 23.17361 |
| **Plotas:** | 97,62 km² |
| **Įkurtas:** | 1990 m. |
| **Valdymas:** | Lenkijos aplinkos apsaugos ministerija |
|  **Vikiteka:** | Polesės nacionalinis parkas |

**Polesės nacionalinis parkas** (lenk. *Poleski Park Narodowy*) – saugoma gamtos teritorija rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Polesės gamtiniame regione. Įkurtas 1990 m. ir apima 97,62 km² plotą. Administracija – Uršulino kaime.

Parkas yra Lenčnos-Vlodavos ežeryne, į šiaurę nuo Liublino aukštumos. Būdinga pelkynų ir šlapynių gausa; didžiausios šlapynės: Durne Bagnas, Mošnės ežeras, Ilgasis ežeras (*Jezioro Długie*), Orlovskio durpynas. Būdinga pelkių augmenija – kiminų plynės, liekninių beržų sąžalynai, pušų kreivamiškiai. Parke sutinkama 150 paukščių, 6 roplių, 21 žuvų, 12 varliagyvių ir 35 žinduolių rūšys (tame tarpe ūdros, briedžiai, bebrai, šikšnosparniai).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

**Raižymo staklės** – mašina, mechaniškai raižanti reljefinius vaizdus, ornamentus, raides, skaičius, raižinius pagal brėžinį, pavyzdį, modelį, arba programą. Raižoma nedidelėmis kopijavimo – frezavimo staklėmis (pav. a) su plokščiu šarnyrinio lygiagretainio mechanizmu – pantografu. Pantografas (pav. b) turi kreipiančiąją ašį – sekiklį, kuris slankioja pagal šabloną, suklį ir sukimosi ašį. Sekikliui slenkant šablonu, suklys su įrankiu gaminio paviršiuje kopijuoja geometriškai panašią figūrą. Kopijuojama masteliu nuo 1:1 iki 1:50. Mastelis nustatomas pantografo pečių santykiu M=x/y. Suklį suka el. variklis per diržinę pavarą. Detalė tvirtinama prie stalo, kuris juda trimis tarpusavyje statmenomis kryptimis. Raižoma įvairių formų frezomis. Raižyti galima ir elektrokibirkštiniu pieštuku bei lazeriu. Raižant atgaminami vaizdai, užrašai, atspaudai metalo, akmens, medžio, stiklo, plastiko ir kt. detalių paviršiuje. Senesnėje literatūroje bei šnekamojoje kalboje paplitęs terminas „Graviravimo staklės" (pranc. graver – raižyti).
„Versus aureus" logotipas
**Versus aureus** – Lietuvos leidykla, įkurta 2003 m. Daugiausia leidžia humanitarinių mokslų literatūrą.

Per penkerius metus leidykla įsitvirtino leidybos rinkoje. 2006 m. ji pasiekė 1,37 mln. litų apyvartą, 2007 m. – 2,5 mln. litų. 2006 m. leidykla išleido 60 pavadinimų knygų, 2007 m. – 107 pavadinimų. Remiantis 2006 m. LNB vykdoma leidyklų statistika pagal išleidžiamų pavadinimų skaičių „Versus aureus" leidykla užima vieną iš lyderiaujančių pozicijų pagal humanitarinių mokslų leidybą Lietuvoje.

Nuo 2004 m. „Versus aureus" leidykla leidžia vis daugiau rimtos grožinės literatūros, o 2006 m. pradėjo leisti seriją „Debiutai", kuri leidžia nežinomiems autoriams pradėti rašytojo kelią.

Leidžiamų knygų asortimentas
----------------------------

„Versus aureus" leidyklos asortimentą sudaro 60 % negrožinės literatūros ir 40 % grožinės literatūros leidinių. Leidykla leidžia humanitarinių mokslų literatūrą (istorija, etnologija, archeologija, filosofija, kultūros ir meno istorija), vadovėlius ir mokymo priemones, grožinę lietuvių ir užsienio šalių literatūrą, knygas vaikams, mokslinius periodinius leidinius.

Skaitytojų klubas
-----------------

2007 m. leidykla įkūrė „Versus aureus" Skaitytojų klubą, skirtą skaitymą vertinančių žmonių ir autorių bendravimui, diskusijoms ir kitai bendrai veiklai. „Versus aureus" Skaitytojų klube 1300 narių ne tik iš Lietuvos, bet ir iš Danijos, Latvijos, Italijos. 2007 metais buvo surengti 39 klubo renginiai.

Nuorodos
--------

* Leidykla „Versus aureus" Archyvuota kopija 2010-02-24 iš Wayback Machine projekto.
* Leidyklos „Versus aureus" leidiniai Elektroninėje bibliotekoje[neveikianti nuoroda]
| Šebaالشابة‎ |
| --- |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

ŠebaŠeba

35°14′14″ š. pl. 11°06′54″ r. ilg.﻿ / ﻿35.23722°š. pl. 11.11500°r. ilg.﻿ / 35.23722; 11.11500﻿ (Šeba (Tunisas))Koordinatės: 35°14′14″ š. pl. 11°06′54″ r. ilg.﻿ / ﻿35.23722°š. pl. 11.11500°r. ilg.﻿ / 35.23722; 11.11500﻿ (Šeba (Tunisas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Tuniso vėliava Tunisas |
| **Vilajetas** | Mahdijos vilajetas |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 19 883  |
|  |
|  **Vikiteka** | Šeba |

**Šeba** (arab. الشابة‎ = *aš-Šābba*, pranc. *Chebba, La Chebba*) – miestas Tunise, Viduržemio jūros pakrantėje.

Istorija
--------

Bizantijos generolas Belisarijus čia išsilaipino 533 m. ir kovojo mūšyje su vandalais, kurie patyrė triuškinantį pralaimėjimą. Po šio žygio bizantiečiai įsitvirtino regione.

Šebos miestą įkūrė imperatorius Justinianas I maždaug 534 m. ir pavadino Justinianopoliu.

Yra išlikusi uosto tvirtovė (griuvėsių vieta), pastatyta ant Bizantijos pamatų. Tvirtovė saugojo uostą ir buvo viena iš daugelio panašių fortifikacijų, pastatytų Abasidų dinastijos valdymo metu palei Šiaurės Afrikos pakrantę VIII a.

Galerija
--------

* Uosto tvirtovės bokštasUosto tvirtovės bokštas
* Neptūnas. Romėnų laikų mozaika.Neptūnas. Romėnų laikų mozaika.

Sportas
-------

* CS Chebba futbolo klubas;
* Miesto futbolo stadionas.

Šaltiniai
---------
Koačelos slėnio muzikos ir menų festivalis|  
Besileidžianti saulė už pagrindinės Coachella 2012 scenos. |
| Vieta (-os) | Indijus, Kalifornija, JAV |
| Aktyvumo metai | 19992001-dabar |
| Įkūrėjas (-ai) | Paul Tollett |
| Data (-os) | Trečias balandžio savaitgalis arba paskutinė šio mėnesio savaitė |
| Žanras (-ai) | Festivalis |
| URL | www.coachella.com |

**Koačelos slėnio muzikos ir menų festivalis**, arba **Koačelos festivalis**, **Koačela** (angl. *Coachella Valley Music and Arts Festival, Coachella Festival, Coachella*) – kasmetinis trijų dienų muzikos bei menų festivalis, kurį įkūrė Paul Tollett, organizuoja *Goldenvoice*, o jis vyksta Indijaus mieste, Kalifornijoje, Inland Empire Koačelos slėnyje. Renginyje galima išgirsti daugybę muzikos žanrų: rokas, indie rock, hip hop bei elektroninė muzika, ir pamatyti didžiules meno skulptūras. Festivalis turi kelias scenas-palapines, kurios būna pastatytos per visą slėnio plotą, kiekvienoje jų visą renginio laiką be perstojo groja gyva muzika. Pagrindinės scenos: Koačelos scena, Vasaros teatras, Gobio palapinė, *Mojave* palapinė ir Saharos palapinė.

Festivalis yra garsus dėl populiarių bei populiarėjančių muzikų pasirodymų. Žymūs pasirodymai festivalyje: Eminem, Snoop Dogg, Lady Gaga, Throbbing Gristle, Paul McCartney, Radiohead, Dr. Dre, Oasis, Daft Punk, Roger Waters, Madonna, The Cure, Florence and the Machine, Arcade Fire, Kanye West, The Black Keys, Rage Against The Machine, At the Drive-In, Beck, Gorillaz, Björk, Nine Inch Nails, The Strokes, The Chemical Brothers, Pavement, MGMT, The White Stripes, Jay-Z, Tool, The Prodigy, Beastie Boys, Swedish House Mafia, Kaskade, Afrojack, Alesso, David Guetta, Avicii, Odd Future, Porter Robinson ir Calvin Harris bei Bon Iver.

Koačelos muzikos festivalis vyksta dykumos aplinkoje (Indijaus miestas yra Kalifornijos dykumos dalis), kur dieną oro temperatūra pakyla virš 46 °C.

Istorija
--------

### Pirmasis renginys: 1999

1999 m. spalio 9-10 dienomis įvyko pirmasis Koačelos slėnio muzikos ir menų festivalis.

Dviejų dienų renginyje dalyvavo apie 10 tūkst. žmonių. Pagrindiniai numeriai: Beck, The Chemical Brothers, Tool, Morrissey ir Rage Against The Machine. Kiti numeriai: Jurassic 5, DJ Mike Hawk ir Underworld. Rėmėjai vylėsi, kad festivalis vyks 3 dineas (penktadienį-sekmadienį) ir net, kad anglų grupė Massive Attack bus trečiosios dienos pagrindinė grupė, bet šie planai nebuvo įgyvendinti. Festivalis praėjo ramiai, didžiausi nusiskundimai – dėl karščio. Tačiau yra pranešta, kad renginys negavo jokio pelno, kas jį beveik privedė prie festivalio užsidarymo.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Koačelos slėnio muzikos ir menų festivalis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Petras Suknelevičius – Sulkevičius** (1871 m. vasario 22 d. Paliepiuose, Alytaus raj. – 1939 m. Kaune) – knygnešys, Lietuvos revoliucinis veikėjas.

Biografija
----------

Nuo 1890 m. padėjo gabenti caro administracijos draudžiamą politinę spaudą. Pats skaitė tik lenkiškai. 1893–1895 m. – Vilniaus darbininkų būrelio, vėliau – socialdemokratų grupės narys, Broniaus Urbonavičiaus mokinys. 1896 m. Vilniaus būrelius subūrė į vieną organizaciją.

1896 m. gegužės 1 d. – Lietuvos socialdemokratų partijos I suvažiavimo dalyvis. 1899 m. siekė suvienyti Lietuvos ir Lenkijos socialdemokratus. Policijos persekiojamas 1899 m. pasitraukė į Londoną, kur, gyvendamas lietuvių šeimoje, išmoko lietuviškai.

Grįžęs 1904–1905 m. buvo Rygos lietuvių socialdemokratų grupių narys. 1905 m. – Vilniaus odininkų organizatorius. 1914 m. prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, iš politinės veiklos pasitraukė.

Buvo vedęs Prano Eidukevičiaus seserį.
*Kitos reikšmės – Vertigo (reikšmės).*

| *Vertigo* |
| --- |
|  |
| John 5 Studijinis albumas |
| Išleistas | 2004 m. rugpjūčio 31 d. |
| Žanras | Alternatyvus metalasInstrumentinis metalas |
| Trukmė | 42:23 |
| Įrašų kompanija | Shrapnel |
| Prodiuseris | \* All Music Guide  link |

**Vertigo** tai pirmasis John 5 solinis albumas išleistas 2004 metų rugpjūčio 31 d. Albumą padėjo prodiusuoti Billy Sherwood, kuris taip pat pagrojo šiame albume bosine gitara. Taip pat prie albumo kūrimo prisidėjo ir Jay Schellen (būgnai), Kevin Savigar (prodiuseris, tonacija, programavimas), „Bourbon" Bob Bartell (bosinė gitara), Graham Ward (būgnai).
Daug kas mano kad viršelyje yra Johnas ir jo du vaikai. Bet čia yra jo draugo kuris prisidėjo prie albumo kūrimo vaikai.

Dainų sąrašas
-------------

1. "Needles CA" – 3:22
2. "Feisty Cadavers" – 4:12
3. "Pulling Strings" – 3:45
4. "Sugar Foot Rag" – 3:04
5. "Dead Man's Dream" – 3:29
6. "Sweet Georgia Brown" – 2:43
7. "Flatlines, Thin Lines" – 3:35
8. "Liberty" – 2:23
9. "Vertigo" – 3:47
10. "18969 Ventura Blvd" – 2:37
11. "Zugg Island Convict" – 3:21
12. "Salt Creek" – 2:51
13. "Goodnight" – 3:14
| **Petras Vasinauskas** |
| --- |
| Gimė | 1906 m. gruodžio 14 d.Pasvalys, Panevėžio apskritis |
| Mirė | 1995 m. spalio 1 d. (88 metai)Akademija, Kėdainių raj. |
| Palaidotas (-a) | Gėlainių kapinės |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | agronomas |
| Organizacijos | Lietuvos žemdirbystės institutas, LŽŪA |
| Pareigos | profesorius, direktorius |
|  |
| Išsilavinimas | hab. biom. mokslų daktaras |
| Alma mater | LŽŪA |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| LTSR valstybinė premija |

**Petras Vasinauskas** (g. 1906 m. gruodžio 14 d. – 1995 m. spalio 1 d.) – Lietuvos agronomas, profesorius, akademikas.

Biografija
----------

1928–1929 m. buvo Žemės ūkio akademijos studentų Kultūros būrelio pirmininkas. 1931 m. baigęs studijas dirbo agronomu, prisidėjo organizuojant 1935–1936 m. Suvalkijos valstiečių streiką. 1936–1937 m. studijavo Vytauto Didžiojo universitete, 1940–1941 m. buvo Žemės ūkio rūmų direktorius, Žemės ūkio liaudies komisariato Agrotechnikos valdybos viršininkas. 1943 m. apgynė diplominį darbą Žemės ūkio akademijoje.

1941–1945 m. dirbo Joniškėlio bandymų stotyje. 1945–1953 m. Dotnuvos bandymų stoties direktorius, 1946–1948 m. ir Žemės ūkio instituto Augalininkystės poskyrio vedėjas. 1945–1986 m. dėstė Lietuvos žemės ūkio akademijoje, 1945–1956 ir 1968–1974 m. Žemdirbystės katedros vedėjas, 1956–1958 m. prorektorius. 1971 m. suteiktas habilituoto biomedicinos mokslų daktaro laipsnis, 1973 m. tapo profesoriumi.

1956–1992 m. Petras Vasinauskas dirbo Lietuvos žemdirbystės institute, 1956–1965 m. – jo direktorius, 1965–1968 m. – Laukininkystės organizavimo skyriaus vedėjas. Nuo 1956 m. – Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas.

Veikla
------

Petras Vasinauskas pasisakė prieš kolūkių stambinimą, pramoninį ir intensyvų žemės ūkį. Siekė išsaugoti vidutinio dydžio ūkius, iškėlė minimalaus žemės dirbimo ir kalvotų, nenašių žemių panaudojimo rekreacijai idėjas. Jo pastangomis Niūronyse įsteigtas Arklio muziejus.

Pats keliavo po įvairius ūkius (1975 m. išsirengė į kelionę po Lietuvą arkliu), stebėjo ūkininkavimą, teikė pastabas, kaip galėtų būti vystomas žemės ūkis konkrečiose vietose darant kuo mažiau žalos gamtai, kraštovaizdžiui, apsaugant pasėlius nuo kenkėjų.

Bibliografija
-------------

* *Agrotechnika* (1947 m.),
* *Žemės dirbimas* (1952 m.),
* *Sėjomainos* (su R. Klimavičiūte, 1967 m.),
* *Žemių kultūrinimas* (1969 m.),
* *Lietuvos žemės ūkio mokslų raida* (1986 m.),
* *Kolūkių sunkmetis* (1989 m.),
* *Bendroji agrotechnika* (1989 m.),
* *Kelionė arkliu po Lietuvą 1975 metais* (1996 m.),
* *Agronomija Lietuvoje* (2005 m.).

Sudarė monografiją apie akademiką Joną Kriščiūną (1979 m.).

Apdovanojimai
-------------

* LTSR valstybinė premija (1967 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Juozas Motuzas. *Vasinauskas, Petras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015
| **Petras Vežbavičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1950 m. rugpjūčio 1 d. (72 metai)Išlestakiai, Jurbarko rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Birutė |
| Vaikai | Vaida |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Raseinių rajono politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* 2002 m. Liberalų demokratų partija;
* 2006 m. Tvarka ir teisingumas.

 |
|  |
| Alma mater | 1973 m. Vilniaus pedagoginis institutas |

**Petras Vežbavičius** (g. 1950 m. rugpjūčio 1 d. Išlestakiuose, Jurbarko rajonas) – Lietuvos pedagogas, Raseinių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1951 m. rudenį kartu su šeima buvo ištremtas į Tomsko sritį. Iš tremties grįžo 1958 m. Mokėsi Jurbarko rajono Armeniškių aštuonmetėje mokykloje, 1969 m. baigė Raseinių rajono Ariogalos vidurinę mokyklą, 1973 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą, fizikos ir astronomijos mokytojas.

1973 m. Raseinių Šaltinio vidurinės mokyklos fizikos mokytojas, 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Raseinių rajono savivaldybės mero pavaduotojas. 2008-2010 m. Raseinių rajono savivaldybės meras. 2010 m. gruodžio mėn. surengta interpeliacija ir jis atstatydintas.

2002 m. Liberalų demokratų partijos Raseinių skyriaus pirmininko pavaduotojas, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys, Raseinių skyriaus pirmininkas.

2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Raseinių rajono savivaldybės tarybos narys.

Sutuoktinė Birutė, duktė Vaida.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Partija Tvarka ir teisingumas - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2014-02-08 iš Wayback Machine projekto.
Muziejinis eksponatas – Apple II kompiuteris
Apple II su išoriniu modemu
**Apple II** (dar užrašomas kaip **Apple ][**) – 8 bitų namų kompiuteris, vienas pirmųjų sėkmingiausių serijinių mikrokompiuterių, sekęs po Apple I. Jį sukūrė amerikietis Stivas Vozniakas, o nuo 1977 m. gamino kompanija *Apple Computer* (dabar Apple Inc.) Tai buvo pirmasis modelis iki paskutinio Apple IIe aparato kompiuterių serijoje, gamintoje iki 1993 m. lapkričio mėn.

Istorija
--------

Pirmieji Apple II kompiuteriai prekyboje pasirodė 1977 m. sausio 10 d. Jie turėjo 1 MHz, 4 kB RAM atminties, *MOS Technology 6502* mikroprocesorių, audio kasetės sąsają programoms ir duomenų saugojimui, *Integer BASIC* programavimo kalbą ROM atmintinėje. Pradinė mažmeninė kompiuterių kaina svyravo nuo 1298 (4kB RAM) iki 2638 JAV dol. (48kB RAM). Kad parodyti aparato spalvotosios grafikos galimybes, ant jo korpuso buvo dedamas Apple logotipas su vaivorykštės juostomis, kurios išliko kompanijos ženklo dalimi iki 1988 m. pradžios. Pirmieji modeliai buvo surinkti Silicio slėnyje, vėliau Teksase. Spausdintų schemų plokštės buvo gaminamos Airijoje ir Singapūre.

Techninės naujovės
------------------

Pirmieji Apple II naudojo kasetines duomenų laikmenas kaip ir kiti to meto mikrokompiuteriai. Kompanija panaudojo keletą inovatyvių inžinerinių sprendimų, leidusių sumažinti techninės įrangos apimtis ir pačią kompiuterių kainą. Tarp kitų, 1978 m. buvo įdiegta išorinė duomenų laikmena Disk II – 5¼ colio diskelis, pajungiamas per kontrolerio kortą, įdėtą į vieną iš kompiuterio išplėtimo lizdų. Tai, paprastai, lizdas 6, kuris buvo naudojamas duomenų saugojimui ir atgaminimui keičiant kasetes. Disk II sąsaja, sukurta S. Vozniako, buvo laikoma dideliu inžineriniu pasiekimu už elektroninių komponentų ekonomiją. Tuo metu, kai kitų gamintojų kontroleriai turėjo tuzinus čipų duomenims sinchronizuoti, kad galėtų rasti reikiamą galvutę atitinkamam takeliui dekoduoti duomenis į magnetinius impulsus, S. Vozniako kūrinys teturėjo vos kelis. Šioms funkcijoms atlikti buvo sukurta Apple DOS operacinė sistema.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Apple II** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Apple II istorija
Litosferos tektoninių plokščių ribos nustatomos pagal žemės drebėjimų epicentrų pasiskirstymą. Išskiriamos 7 didžiosios tektoninės plokštės ir keletas mažųjų.  

|  |  |
| --- | --- |
| 
Didžiosios plokštės:
1. Eurazijos
2. Afrikos
3. Indo-Australijos
4. Antarktidos
5. Šiaurės Amerikos
6. Pietų Amerikos
7. Ramiojo vandenyno | 
Mažosios plokštės:
8. Naskos
9. Kokosų
10. Karibų
11. Arabijos
12. Filipinų
13. Skotijos
2a. Somalio, skylanti nuo Afrikos |

**Tektoninės plokštės** – litosferą sudarančios plokštės, plūduriuojančios ant pusiau išsilydžiusių sunkesnės mantijos uolienų. Plokštės pagal sudėtį skirstomos į žemynines ir vandenynines.

Žemyninės plokštės lengvesnės ir storesnės (25-70 km), jos dengia apie trečdalį Žemės paviršiaus. Seniausioms žemyninėms uolienoms jau 4 mlrd. metų, jas dengia storas nuosėdų sluoksnis. Pačios storiausios šios plokštės esti geologiškai jaunų kalnų srityse (iki 70 km).

Vandenyninių plokščių storis apie 6-11 km, vidutinis slūgsojimo gylis apie 4,5 km žemiau jūros lygio. Jos sunkesnės ir geologiškai žymiai jaunesnės už žemynines plokštes – seniausi jų klodai tėra vos 200 mln. metų amžiaus, o nuosėdų sluoksnis plonas. Vandenyninės plokštės susidaro konstruktyviuosiuose pakraščiuose iš aukštyn kylančios ir vėstančios magmos ir nyksta destruktyviuosiuose pakraščiuose, kur nyra po žemyninėmis plokštėmis, taip formuodamos gilius vandenynų lovius (Marianų lovys, Peru-Čilės lovys), vulkaninių kalnų grandines (tokias kaip Andai).

Tektoninės plokštės skirstomos į didžiąsias ir mažąsias. Septynios didžiosios plokštės dengia apie 94 % Žemės paviršiaus:

* Ramiojo vandenyno plokštė
* Afrikos plokštė
* Eurazijos plokštė
* Australijos plokštė
* Šiaurės Amerikos plokštė
* Antarktidos plokštė
* Pietų Amerikos plokštė

Tektoninių plokščių klasifikacija nėra universali, nes kai kurie šaltiniai mini dešimt didžiųjų plokščių, aukščiau pateiktąjį sąrašą papildydami Kokosų, Naskos ir Indijos plokštėmis. Dar kiti šaltiniai Australijos ir Indijos plokštę įvardija kaip Indijos-Australijos plokštę ir t. t. Mažąsias plokštes apibūdinantis terminas „mikroplokštė" irgi nėra visuotinai vartojamas.

Įvairiose klasifikacijose tai prie didžiųjų, tai prie mažesniųjų priskiriamos šios tektoninės plokštės:

* Arabijos plokštė
* Kokosų plokštė
* Indijos plokštė
* Filipinų plokštė
* Skotijos plokštė

Tektoninės plokštės. Rodyklėmis parodytos judėjimo kryptys
Mažesniosios plokštės (sąrašas nepilnas):

* Adrijos
* Amūro
* Anatolijos
* Birmos
* Bismarko
* Chuano de Fukos
* Chuano Fernandeso
* Fidžio
* Galapagų
* Iberijos
* Irano
* Karibų
* Karolinos
* Ochotsko
* Pietų Sandvičo
* Rivjeros
* Rytų Amerikos
* Saliamono
* Somalio
* Šetlandų
* Tongos
* Velykų
* Zundos

Senovinės plokštės:

* Faralono plokštė
* Kulos plokštė

Iš didžiųjų plokščių vienintelė Ramiojo vandenyno plokštė yra ištisai vandenyninė, likusios (taip pat ir dauguma mažesniųjų) yra mišrios – ir vandenyninės, ir žemyninės.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Plokščių tektonika
| **Petras Sližys** |
| --- |
| Gimė | 1871 m. birželio 16 d.Kurkliuose, Ukmergės apskr. |
| Mirė | 1961 m. balandžio 16 d. (89 metai)Vilniuje |
|  |
| Veikla | vargonininkas ir chorvedys. |

**Petras Sližys** (1871 m. birželio 16 d. Kurkliuose, Ukmergės apskr. – 1961 m. balandžio 16 d. Vilniuje) – vargonininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

Pas Kavarsko vargonininką S. Puodžiūną išmokęs vargonuoti, 1897 P. Sližys pradėjo savarankiškai vargonininkauti ir vadovauti chorams. 1912 baigė J. Naujalio trijų mėnesių vargonininkų kursus Kaune. Iš pradžių vargonininkavo Taujėnuose (Ukmergės r.), paskui Traupyje (Anykščių r.), o 1934–1948 Viešintose (Anykščių r.). Vėliau iki mirties gyveno Vilniuje. P. Sližio parengti chorai giedodavo bažnyčiose, dalyvaudavo šaulių ir pavasarininkų kultūrinėje veikloje, atlikdavo sudėtingesnes mišias J. Naujalio „Missa in honorem St. Leonardi", F. X. Witto „Mišias Pranciškaus Ksavero garbei"), giesmes ir dainas. Traupio Šv. Onos bažnyčios choras, vadovaujamas P. Sližio, dalyvavo 1924, 1928 ir 1930 visos Lietuvos dainų šventėse Kaune. 1928 vargonininkas apdovanotas Lietuvos Nepriklausomybės dešimtmečio medaliu.

Petras Sližys išaugino ir į mokslus išleido visus šešis savo vaikus, iš kurių Pranas, Stasys ir Bronius tapo muzikais – vargonininkais ir chorvedžiais.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| Tekuamburas |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Gvatemala Gvatemala |
|  |
| Aukštis | 1845 m |
|  |
| Tipas | Stratovulkanas |
|  |
| Amžius | 38 000 m. |
|  |
| Aktyvumas | snaudžiantis |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | - m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 14°09′0″ š. pl. 90°24′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.15000°š. pl. 90.40000°r. ilg.﻿ / 14.15000; 90.40000Koordinatės: 14°09′0″ š. pl. 90°24′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.15000°š. pl. 90.40000°r. ilg.﻿ / 14.15000; 90.40000 |

**Tekuamburas** (isp. *Volcán Tecuamburro*) – ugnikalnis Gvatemaloje, Santa Rosos departamente, 50 km į pietryčius nuo Gvatemalos miesto, į šiaurės vakarus nuo Čikimulilijos. Tai andezitinis stratovulkanas, susidaręs maždaug prieš 38 tūkst. metų ir yra senovinio Mirafloreso ugnikalnio dalis. Tekuamburas turi du lizdinius kraterius – mažesniame telkšo Išpako lagūna, susidariusi prieš 2900 metų.

Veikia fumarolės, karštosios versmės, verdančio purvo balos. Istoriniuose šaltiniuose Tekuamburo išsiveržimų nėra užfiksuota.

Nuorodos
--------

* Global Volcanism Program
**Urnamo teisynas**, **Urnamo kodeksas** – seniausias (žinomas, išlikęs) rašytinis teisės šaltinis. Parašytas šumerų kalba apie 2100 m. pr. m. e. Ūro karaliaus Ur-Namu arba jo sūnaus Šulgio pavedimu. Ur-Nammu *teisynas* nebuvo teisės kodifikacija (kodeksas) modernia prasme, o tiesiog paprastas teisės normų rinkinys. Kadangi pilnas teisyno tekstas nėra išlikęs, nežinoma pilna jo apimtis, išlikę yra tik 40 straipsnių. Iš principo skiriamos dvi žmonių klasės – piliečiai (*lú*) ir vergai (*arad/géme*). Aptinkamas „akis už akį" principas, tačiau teisynas buvo ne toks žiaurus ir teigė, kad už kieno nors apakinimą turėtų būti baudžiama pinigine bauda, o ne akies išdūrimu.

Šaltiniai
---------

Yra išlikę 5 babiloniečių nuorašai, rasti Nipūro, Ūro ir Siparo miestuose. Pilnas tekstas nėra išlikęs, tačiau nuorašai persidengia ir leidžia susidaryti viso kodekso vaizdą. Kita vertus, nuorašai nėra identiški, o skirtingi to paties teksto variantai, greičiausiai kopijuoti nuo skirtingų originalų (užrašų ant šventyklų ir stelų).

Citatos
-------

Jei kas nors miršta ir neturi sūnaus, tada privalo netekėjusią dukterį paskirti paveldėtoja.

* *tukum – bi lú ba-úš dumu – nita nu – un – tuku dumu – mí dam nu – un – tuku – a ibila – a-ni ḫé-a*.

Išnašos
-------

1. ↑

Literatūra
----------

* Claus Wilcke: *Der Kodex Urnamma (CU): Versuch einer Rekonstruktion*. Riches hidden in secret places: ancient Near Eastern studies in memory of Thorkild Jacobson / edited by Zvi Abusch, 2002, ISBN 1-57506-061-2
* Martha T. Roth: *Law Collections from Mesopotamia and Asia Minor*. Writings from the Ancient World. vol 6. Society of Biblical Literature, 1995, ISBN 0-7885-0126-7
| **Agaricus silvicola** |
| --- |
| Girinis pievagrybis (*Agaricus silvicola*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Pievagrybiniai  *( Agaricaceae)* |
| Gentis: | Pievagrybis  *( Agaricus)* |
| Rūšis: | Girinis pievagrybis  *( Agaricus silvicola)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Girinis pievagrybis** arba *šilinis pievagrybis* (*Agaricus silvicola*) – pievagrybinių (*Agaricaceae*) šeimos, pievagrybių (*Agaricus*) genties grybų rūšis.

Kepurėlė 5–10 cm skersmens, iškiliai paplokščia, kartais centrinėje dalyje įdubusi, nemėsinga, balta, pilkai balta, plaušuota, žvynuota. Lakšteliai rausvi, vėliau – purpuriškai rudi, galiausiai – juodai rudi. Kotas 6–8 (10)×1–2 cm, pamate sustorėjęs, balsvas, rusvas, su nukarusiu žiedu. Trama plona, balsva, aromatinga. Sporos 5–6 (7)×3,5–4,5 μm.

Būdingi požymiai: auga tik miškuose, parkuose, vaisiakūniai pilkšvai balti. Nuo dirvinio pievagrybio skiriasi mažesnėmis sporomis ir augaviete.

Auga pavieniui, kartais po kelis vaisiakūnius lapuočių, spygliuočių miškuose vasarą, rudenį. Skanus valgomas grybas. Dažnas.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 216 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Girinis pievagrybis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| UrengojusУренгой |
| --- |
|        |
| 

UrengojusUrengojus

65°57′0″ š. pl. 78°27′0″ r. ilg.﻿ / ﻿65.95000°š. pl. 78.45000°r. ilg.﻿ / 65.95000; 78.45000﻿ (Urengojus)Koordinatės: 65°57′0″ š. pl. 78°27′0″ r. ilg.﻿ / ﻿65.95000°š. pl. 78.45000°r. ilg.﻿ / 65.95000; 78.45000﻿ (Urengojus) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5)------ vasaros: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Apygarda** | Jamalo Nencų autonominė apygarda Jamalo nencų autonominė apygarda |
| **Rajonas** | Pūro rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1966 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 9 387  |

**Urengojus** (rus. *Уренгой*) – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Tiumenės srityje, Jamalo nencų autonominėje apygardoje. Įsikūrusi Pūro dešiniajame krante, prie jo intako, Didžiosios Chadyrjachos, žiočių. Urengojus yra prie nebaigto statyti Transpoliarinio geležinkelio, tiltas per Pūrą nepastatytas, o trasa iki Igarkos nebaigta, apleista. Tačiau įrengtas pontoninis tiltas, kuriuo automobiliais galima pasiekti Naująjį Urengojų.

Verčiamasi daugiausia naftos ir gamtinių dujų gavyba ir jų eksportu. Yra cerkvė, 2 vidurinės, sporto mokykla.

Istorija
--------

Gyvenvietė įkurta 1966 m. geologų, netoliese atradus Urengojaus dujų telkinį. 1979 m. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas.
*Kitos reikšmės – Sąrašas:Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios.*
Koordinatės: 55°10′15″š. pl. 22°38′29″r. ilg.﻿ / ﻿55.1707°š. pl. 22.6415°r. ilg.﻿ / 55.1707; 22.6415

|  Vertimų šv. Jono Krikštytojo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Jurbarko |
| **Savivaldybė** | Jurbarko rajonas |
| **Gyvenvietė** | Vertimai |
| **Adresas** | Bažnyčios g. 6 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1926 m. |
| **Stilius** | liaudies architektūra |
| **Klebonas** | Darius Auglys |

**Vertimų šv. Jono Krikštytojo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Vertimų kaime, Mituvos kairiajame krante, 13 km į šiaurės vakarus nuo Jurbarko, 4 km į vakarus nuo kelio  **198**  Jurbarkas–Skaudvilė , prie kelio  **1705**  Mikutaičiai I–Vertimai .

Pamaldos vyksta vieną kartą per mėnesį. Parapija garsėja Šv. Jono Krikštytojo atlaidais.

Istorija
--------

Interjeras
Apie 1920 m. Žindaičių seniūnijos seniūnu buvo išrinktas žindaitiškis Tadas Kimutis, kuriam kilo idėja – pastatyti bažnyčią. Žemė buvo privati. Dovanoti žemės sklypą bažnyčiai statyti sutiko žmonės gretimame Vertimų kaime. Žindaičių seniūnijos, kuriai priklausė Mikutaičių, Žindaičių, Velėniškių ir Dargaitėlių kaimai, seniūnas Tadas Kimutis vyko į Kauną, į vyskupiją gauti leidimo, kad būtų galima sudaryti naują parapiją ir pradėti statyti naują bažnyčią.

Tai mini iš šio krašto kilęs rašytojas Antanas Giedraitis-Giedrius: „*Tuoj po Pirmo pasaulinio karo Vertimuose, kurie turėjo antrą vardą – Jonikai, gyveno septyni broliai Matulevičiai (Mačiulevičiai). Iš jų du nutarė paaukoti du žemės sklypus bažnyčiai statyti: 13 ha dirbamos žemės ir 14 ha miško. 1924 metais pradėti parapijos kūrimo darbai. Organizatoriumi ir pirmuoju parapijos klebonu tapęs kun. Jonas Padleckis, talkininkaujant apylinkės ūkininkams (minimos Žičkaus, Kimučio ir Bylos pavardės), 1925-1926 metais buvo pastatyta medinė bažnytėlė, pavadinta šv. Jono Krikštytojo vardu. Susidariusi apie 2000 gyventojų turinti parapija*".

Broliai Matulevičiai paaukojo 27 ha žemės bažnyčiai statyti ir parapijai kurti. Iš Jurbarko, Gaurės, Eržvilko ir Girdžių parapijų dalies kaimų įkurta Vertimų parapija. Klebono Jono Padleskio iniciatyva 1925–1926 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. 1944 m. spalio 8 d. sudegė parapijos pastatai, bažnyčia ir prieglauda išliko.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su bokšteliu ir siauresne už navą trisiene apside.

Bažnyčioje stovi nežinomo meistro vargonai.

Galerija
--------

* Bažnyčios priekisBažnyčios priekis
* Vaizdas nuo gatvėsVaizdas nuo gatvės
* ApsidėApsidė
* Vaizdas į balkonąVaizdas į balkoną
* Fundatoriaus J. Mačiulevičiaus kapasFundatoriaus J. Mačiulevičiaus kapas
* Bokštelio kryžiusBokštelio kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žindaičių kaimo istorija. Vertimų bažnyčia
2. ↑  *Mūsų Jurbarkas* / paruošė A. Giedraitis-Giedrius. Chicago (Ill.): Jurbarkiečių Sambūris, 1979 („Draugo" sp.)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vertimų šv. Jono Krikštytojo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vertimų šv. Jono Krikštytojo parapija
**Vertas milijono** – per LTV rodytas SEB banko inicijuotas televizijos projektas, kurio pagrindinis tikslas – skatinti verslumą Lietuvoje. Projektas buvo SEB banko iniciatyvos „SEB verslo menas" dalis ir siekė skatinti diskusijas bei informuoti visuomenę apie verslumą bei idėjas, taip keisdamas požiūrį į esančią aplinką ir galimybes.

Laida pradėta rodyti 2008 m. sausio 23 d. Vedėjai Skirmantė Palčinskaitė ir Edmundas Jakilaitis. Pirmosiose penkiose laidose pasirodė 50 dalyvių, kurie buvo atrinkti iš daugiau nei 1000 anketų. Vėliau buvo atrinkta dešimt dalyvių – finalininkų, iš kurių penkiems, atrinktiems finalinėje šeštoje atrankos laidoje, kartu su verslo partneriais, suteikiama galimybė investuoti pinigus į nuosavą verslą.

Iniciatyva buvo pristatyta 2008–2009 m. Europos verslininkystės apdovanojimų nacionalinei atrankai, o LR Ūkio ministerija ją paskelbė nugalėtoja pagal nominaciją „Už verslumo skatinimą" bei pristatė Europos verslininkystės apdovanojimams (EVA).

Laidos „Vertas milijono" nugalėtojai
------------------------------------

* Kęstutis Špokas (unikalių baldų gamyba)
* Irmantas Jablonskas (sriubų restoranas)
* Jonas Klimantavičius („Mano meistras")
* Dainius Padolinskis (meno kūrinių galerija internete).

Laidos „Vertas milijono" biudžetas
----------------------------------

Nacionalinės projekto paramos lėšos sudarė 141 357 litų; kiekvienas projekto valdybos narys atrinktoms perspektyviausioms idėjoms skyrė po 100 tūkst. litų; projekto iniciatorius SEB bankas – 500 tūkst. litų.

Valdybos nariai
---------------

Valdybos nariai į dalyvių, pateikusių įdomiausią verslo idėjos įgyvendinimą, investuos vieną milijoną litų. Laidos valdybą sudaro verslininkai:

* Arvydas Avulis (AB „Hanner" valdybos pirmininkas)
* Arūnas Bartusevičius (UAB Sonex prezidentas)
* Egidija Vaicekauskienė (ŽŪB „Nematekas" direktorė)
* Vidmantas Janulevičius (įmonių grupės „Baltic Optical Disc" vadovas)
* Vilius Kaikaris (UAB „Šiaurės vilkas" generalinis direktorius)

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2008-11-11 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑

Nuorodos
--------

* Laidos svetainė internete Archyvuota kopija 2012-01-04 iš Wayback Machine projekto.
| **Jurgis Smolskis Smalstys** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1881 m. gegužės 3 d.Kamajuose |
| Mirė | 1919 m. liepos 6 d. (38 metai)Pakriaunyje, Rokiškio raj. 1947 m. palaikai perlaidoti Obeliuose |
| Vaikai | Jurgita |
|  |
| Veikla | knygnešys, dramaturgas, prozininkas, revoliucinis politinis veikėjas |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | Peterburgo universitetas |

**Jurgis Smolskis Smalstys** (1881 m. gegužės 3 d. Kamajuose – 1919 m. liepos 6 d. Pakriaunyje, Rokiškio raj. 1947 m. palaikai perlaidoti Obeliuose) – knygnešys, dramaturgas, prozininkas, revoliucinis politinis veikėjas.

Biografija
----------

Vidurinę mokyklą baigė Rygoje, 1900–1905 m. studijavo Sankt Peterburgo universitete. Su broliu Antanu gabeno draudžiamą spaudą lietuvių kalba. Beskaitydamas platinamas brošiūras ir knygas susidomėjo socialdemokratų judėjimu. 1904 m. kartu su Vladu Sirutavičiumi organizavo Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) jaunimo organizacijos suvažiavimą Sirutavičiaus dvare Kairiškiuose.

1905–1906 m. buvo LSDP Kamajų organizacijos vadovas, 1905–1906 m. įvykių Alantoje, Utenoje, Kamajuose, organizatorius. 1905 m. pastarajame miestelyje pašalino rusų administraciją, o caro pristavą privertė nešti raudoną vėliavą. Už tai rusų kazokai iš patrankų apšaudė jo tėvų sodybą. 1906 m. – LSDP Vilniaus komiteto narys. 1907 m. Jaltoje suimtas, bet iš arešto pabėgo.

1907–1913 m. gyveno emigracijoje, 1910–1913 m. Briuselio Naujajame universitete studijavo sociologiją. Ten susipažino su belge mokytoja Germaine Geelens, su kuria 1914 m. grįžo į Lietuvą.

Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui pasitraukė į Maskvą, 1915 m. vadovavo LSDP Maskvos organizacijai. Už politinę veiklą vėl suimtas, 1916–1917 m. kalintas Kostromoje ir Maskvoje.

Po 1917 m. Vasario revoliucijos dirbo LSDP Maskvos organizacijoje. nuo 1917 m. gegužės mėn. – RSDDP(b) narys, išrinktas Centro biuro nariu. „Tiesos" redakcijos darbuotojas, bet 1917 m. Rusijos lietuvių seime Petrograde vėl atstovavo LSDP, buvo LSDP frakcijos vadovas. 1918 m. nuo sausio iki balandžio mėn. vadovavo Lietuvos reikalų komisariatui, rūpinosi iš Lietuvos išvežto turto sugrąžinimu, kol Vincas Kapsukas jo nenušalino.

1918 m. birželio mėn. atvyko į Lietuvą. Išrinktas Rokiškio apskrities komiteto pirmininku, nuo 1918 m. gruodžio mėn. dirbo Rokiškio apskrities liaudies švietimo skyriuje. Už tai, inspiravus pulkininkui Vincui Grigaliūnui-Glovackiui, buvo nušautas.

Svarbiausias J. Smolskio literatūrinis veikalas – mėgėjų scenoje plačiai vaidinta komedija „Nutrūko" (1906 m.). Dalis dramos kūrinių žuvo ar liko rankraščiuose.

1996 m. dukra Jurgita, tėvų atminimui įsteigė Smolski – Gleen fondą, kuris remė Vilniaus universiteto magistrantų istorijos studijas Briuselio universitete.

Literatūra
----------

* „Audroms siaučiant: [rinkinys]" / sudarė, pratarmę ir pastabas paruošė B. Pranskus – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1955
* „Mano tėvas" / Jurgita Smalstytė; [iš prancūzų kalbos vertė V. Kauneckas] – Vilnius: Vaga, 1967

1. ↑