recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Šis straipsnis apie laivą. Apie vandens telkinį skaitykite straipsnyje Kuršių marios.*
**Kuršių marės** – Klaipėdos Lindenau laivų statykloje 1928 m. į vandenį nuleistas motorlaivis.

Tarpukaryje laivas Kuršių mariomis triskart per dieną su poilsiautojais kursavo linija Klaipėda–Juodkrantė arba linijoje Krantas–Klaipėda. Techniniai duomenys: maksimalus greitis 42,5 mazgo; dedveito tonažas (DWT): 100 t; bruto masė (GT): 348 t; ilgis × plotis: 52.89 m × 7.19 m. Priregistruotas Klaipėdoje, buvo vadinamas dvigubu vardu – *„Kuršių marės–Kurisches Haff"*. Prie motorlaivio šturvalo kartais stovėdavo patyręs laivavedys Karlas Hubertas Hocklingas (1885–1964), penkis kartus burlaiviais apiplaukęs Horno kyšulį. Ne visi reisai buvo sėkmingi: 1929 m. lapkričio 11 d. grįždamas iš Krancbeko, motorlaivis kliudė marių dugną ties Birštvyno ir Avino ragais. 

Po 1939 m. kovo 22 d. ultimatumo Lietuvai, Klaipėdos uostas kartu su laivais perėjo Trečiojo Reicho priklausomybėn. Antrojo pasaulinio karo metais, priartėjus frontui, šiuo laivu buvo nugabenti civiliai pabėgėliai iš Klaipėdos į šiaurės–vakarinę Vokietijos dalį. Tai buvo sunki žiemos kelionė Baltijos jūra laviruojant tarp ledo lyčių ir saugantis sovietinių lėktuvų antskrydžių. Pokaryje kurį laiko laivas plaukiojo tarp Vakarų Vokietijai priklaususių uostų Šiaurės jūroje.

1946 m. motorlaivį nupirko Italijos jūrų kompanija. Kiek modernizuotas ir pervadintas į „Faraglione", jis kursavo Tirėnų jūra maršrutu Neapolis–Kaprio sala ir buvo skirtas keleiviams su automobiliais gabenti. Į paskutinį reisą keliavo 2009 m. vėliau prišvartuotas Neapolio uoste. Paskutinis savininkas – „Alilauro Gruson SPA", operatorius – „Mulyiservia Gruop SRL". Remontas neberentabilus, laivas greičiausiai bus supjaustytas į metalo laužą.

Išnašos
-------

1. ↑  Hak. *Er umsegelte fünfmal Kap Hoorn* // Memeler Dampfboot Nr. 13, 5 Juli 1960, S. 180 Archyvuota kopija 2019-03-06 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

* Romaldas Apanavičius. *Iš Kuršmarių – į Viduržemio jūrą. Motorlaivis „Kuršių marės"* – Klaipėda: Po muziejaus burėmis, Nr. 2015/4; psl. 8–13
* Asta Dykovienė. *Klaipėdos miesto praeitis dūla Italijoje* // Kauno diena, 2013–04–06
* „Fraglione" techniniai duomenys ir nuotrauka
* Laivo švartavimo vieta Neapolyje
| **Donatas Jankauskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1958 m. rugpjūčio 22 d. (64 metai)Tremtyje, Buriatijoje |
| Sutuoktinis (-ė) | Audra |
| Vaikai | Lukas, Julius, Elzė |
|  |
| Partija | Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai |
|  |
| Išsilavinimas | Kauno politechnikos institutas, Automatikos fakultetas (inžinierius elektromechanikas), Kauno technologijos universitetas, viešojo administravimo magistras |

**Donatas Jankauskas** (g. 1958 m. rugpjūčio 22 d. Naryne, Buriatijoje, Rusija) – Lietuvos ir Kauno rajono politinis veikėjas, Seimo narys, LR socialinės apsaugos ir darbo ministras (2009 - 2012).

Biografija
----------

Gimė tremtinių šeimoje. Tėvams grįžus į Lietuvą, mokėsi Plungės 1-ojoje vidurinėje mokykloje (dab. Adolfo Jucio pagrindinė mokykla), kurią 1976 m. baigė aukso medaliu. 1981 m. baigė Kauno politechnikos instituto Automatikos fakultetą ir įgijo inžinieriaus elektromechaniko specialybę. 1997–1999 m. studijavo Kauno technologijos universiteto magistrantūroje ir įgijo viešojo administravimo magistro laipsnį.

1981–1985 m. Kauno įmonės „Energoremontas" inžinierius technologas, technologinio biuro viršininkas. 1985–1990 m. Kauno mokymų kursų kombinato vyr. meistras. 1989–1990 m. Kauno gamyklos „Banga" gamybinio baro viršininkas. 1990–1995 m. dirbo savo įkurtoje dizaino studijoje.

1995-2004 m. ir nuo 2019 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys. 1995–1997 m. Kauno rajono savivaldybės mero pavaduotojas, 1997–2000 m. Kauno rajono savivaldybės meras.

2000–2001 m. Kauno apskrities viršininko administracijos Regioninės plėtros departamento direktorius.
2000–2004 m. Kauno regiono plėtros tarybos narys.

2001–2004 m. AB „Lietuvos draudimas" Kauno filialo komercinių rizikų direktorius, Kauno regiono valdytojas.

2004–2009 m. ir 2012–2016 m. Seimo narys.

2009–2012 m. LR socialinės apsaugos ir darbo ministras. Nuo 2016 m. Seimo nario Edmundo Pupinio padėjėjas.

Nuo 1994 m. Tėvynės sąjungos-Lietuvos krikščionių demokratų narys.

Pomėgiai – kalnų slidinėjimas, tautiniai šokiai (tautinių šokių ansamblio „Rasa" šokėjas).

Vedęs; žmona Audra – dailininkė, sūnūs Lukas ir Julius, dukra Elzė.

Nuorodos
--------

* Asmeninis Donato Jankausko tinklalapis Archyvuota kopija 2011-01-08 iš Wayback Machine projekto. (lietuvių, anglų k.);
* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Rimantas Jonas Dagys** | **Lietuvos socialinės apsaugos ir darbo ministras**2009 - 2012 | Po to:**Algimanta Pabedinskienė** |

Išnašos
-------

1. ↑  Vienintelė rokiruotė Vyriausybėje: vietoje R. J. Dagio - Seimo narys konservatorius D. Jankauskas (dar papildyta - politologo komentaras) Archyvuota kopija 2013-07-29 iš Wayback Machine projekto. BNS ir lrytas.lt inf. 2009-07-20 14:06
2. ↑  „Prisiekė ministras D. Jankauskas"[neveikianti nuoroda] vtv.lt, 2009-07-22
3. ↑
4. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2014-02-14 iš Wayback Machine projekto.
|  *Marta Domínguez*  |
| --- |
|  |
|  |
| Pilnas vardas | Marta Domínguez Azpeleta |
| Gimė | 1975 m. lapkričio 3 d. (47 metai)  Palensija, Ispanija |
| Atstovauja (-vo) | Ispanijos vėliava Ispanija |
|  |
| Rungtys | Vidutinio ir ilgo nuotolių bėgimas |
| Asmeniniai rekordai | 1500 m: 4:06.08  3000 m: 8:28.80  5000 m: 14:48.33  10000 m: 30:51.69 3000 m kliūtinis: 9:07.32 |
|  |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas**1 | **Sidabras**2 | **Bronza**0 | **Suma**3 |
| Pasaulio uždarų patalpų čempionatas |
| **Auksas**0 | **Sidabras**1 | **Bronza**0 | **Suma**1 |
|  **Europos lengvosios atletikos čempionatas**  |
| **Auksas**2 | **Sidabras**1 | **Bronza**1 | **Suma**4 |
|  |
| World Athletics profilis: |  |

**Marta Domínguez Azpeleta** (1975 m. lapkričio 3 d.) – Ispanijos vidutinių ir ilgų nuotolių bėgikė, olimpietė.

Pasaulio lengvosios atletikos čempionatuose Dominguez iškovojo tris medalius – auksą 2009 m. 3000 m bėgimo su kliūtimis rungtyje bei sidabrą 5000 m distancijoje 2001 m. ir 2003 m. Europos lengvosios atletikos čempionatuose 5000 m distancijoje Dominguez užėmė trečią vietą 1998 m. bei buvo pirma 2002 m. ir 2006 m. 2010 m. Dominguez iškovojo Europos čempionato sidabrą 3000 m kliūtinio bėgimo rungtyje. 2003 m. Pasaulio uždarų patalpų čempionate 3000 m distancijoje Dominguez liko antra. Toje pačioje distancijoje Europos uždarų patalpų čempionatuose sportininkė pelnė net penkis medalius – auksą 2002 m. sidabrą 2007 m. ir bronzą 1996 m. 1998 m. bei 2000 m. Olimpinėse žaidynėse Dominguez dalyvavo triskart, tačiau medalių nepelnė.

2009 m. Dominguez pripažinta Europos metų lengvaatlete.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 9 d..


| Apdovanojimai |
| --- |
| Prieš tai:**Rusija Jelena Isinbajeva** | **Europos metų lengvaatletė**2009 | Po to:**Kroatija Blanka Vlašić** |
Koordinatės: 55°52′47″ š. pl. 23°52′52″ r. ilg.﻿ / ﻿55.87972°š. pl. 23.88111°r. ilg.﻿ / 55.87972; 23.88111

| Rozalimo tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Pakruojo rajonas) |
| Plotas | 0,059 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,57 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,2 m |
| Didžiausias gylis | 1,8 m |
| Įteka | Dubysa |
| Išteka | Dubysa |

**Rozalimo tvenkinys**, dar vadinamas **Padubysio** tvenkiniu – tvenkinys Lietuvoje, Pakruojo rajone, 1 km į pietus nuo Rozalimo. Sudarytas užtvenkus Dubysos upę (Daugyvenės intakas) 0,56 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis šiaurės vakarų-pietryčių-šiaurės rytų kryptimi – 0,69 km, plotis – iki 0,15 km. Yra 0,1 ha sala. Altitudė 68,4 m. Krantai žemi, vietomis užpelkėję, apaugę medžiais ir krūmynais. Šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Padubysio kaimas ir buvusio Padubysio dvaro sodyba, kitose pakrantėse plyti dirbami laukai. 

Tvenkinys įrengtas 1975 metais.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Lengvas piliumas
**Piliumas** (lot. *pilum*) – Romos legionierių svaidomoji ietis (akstis). Paprastai būdavo ~2 m ilgio, turinti ilgą (~60 cm ilgio) geležinį antgalį, sudarytą iš ilgo 7 mm storio stiebo, besibaigiančio pačiu antgaliu siaurąja prasme. Antgalis būdavo movinis arba įtvarinis. Piliumas sverdavo 2-4 kilogramus. Piliumą nusviesdavo iki 30 m, tačiau efektyvus nuotolis buvo 15-20 m.

Vėlyvosios Romos respublikos ir ankstyvosios imperijos laikais legionieriai turėdavo du piliumus. Suartėjant su priešu sviesdavo piliumus, o po to kaudavosi gladijais. Piliumai būdavo piramidiškais antgaliais (kiek panašiais į pikų), tad smarkiai ir taikliai sviesti jie pramušdavo skydą, o po to – ir šarvus. Geležinis antgalio stiebas buvo pakankamai ilgas, kad stipriai sviestas piliumas pramuštų skydą ir antgalio smaigalys pasiektų priešininko kūną. Jei piliumas priešo nenukaudavo išsyk, jis prarasdavo skydą, nes:

* Piliumo ištraukti nepavykdavo, kadangi tam būtų reikėję nusiimti skydą, o tam nebūdavo laiko.
* Vėlyvieji piliumai dažnai turėdavo antgalius su barzdomis (užkarpomis)   , todėl įsmigę būdavo sunkiai ištraukiami, tad greta esantys saviškiams irgi būdavo sunku ištraukti piliumą.
* Nukirsti piliumą paprastai neišeidavo, nes antgalio stiebas buvo geležinis ir sunkiai nukertamas.

Sunkus skyde įsmigęs piliumas trukdė naudotis skydu bei kėlė grėsmę skydo naudotojo gyvybei, todėl pastarajam tekdavo mesti skydą, taip tampant kur kas labiau pažeidžiamu puolantiems legionieriams.

Negiliai į skydą įsmigusio piliumo plonas linkstantis antgalio stiebas sulinkdavo. Ginklas tapdavo nebetinkamu naudoti, todėl priešas negalėdavo ištraukto piliumo sviesti atgal į legionierius. Sulinkusį piliumą būdavo sunkiau ištraukti iš skydo. Po kautynių surinktų piliumų antgalių stiebus ištiesindavo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Cabeza de pilum romano tardorrepublicano Archyvuota kopija 2007-10-08 iš Wayback Machine projekto. arba Cabeza de pilum romano tardorrepublicano Archyvuota kopija 2007-10-08 iš Wayback Machine projekto. (pdf)
2. ↑  Movinis antgalis su neryškiomis užkarpomis
3. ↑  Rom bliver stormagt (264 –133 f.v.t.)
4. ↑  Bild einiger Pilumspitzen[neveikianti nuoroda]
5. ↑  Punta di pilum (Worms - Museum der Stadt)iš S. Izzo
6. ↑  Pilum Archyvuota kopija 2007-08-10 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Pilum
* The Pilum - The Roman Spear
* Weapons. Lance / Spear / Pilum / Catapult points
* Das Pilum & die Hasta
* The Pilum (Spear) Archyvuota kopija 2007-09-27 iš Wayback Machine projekto.
* nuotraukos: Legionierius su piliumu, Roman Pilum Head Archyvuota kopija 2007-09-27 iš Wayback Machine projekto. ,
Koordinatės: 43°46′56″ š. pl. 19°17′16″ r. ilg.﻿ / ﻿43.78222°š. pl. 19.28778°r. ilg.﻿ / 43.78222; 19.28778

| Mehmedo Pašos Sokolovičiaus tiltas |
| --- |
|  |
| **Vieta** | Višegradas |
| **Ilgis** | 179,5 m |
| **Pastatytas** | 1577 m. |

**Mehmedo Pašos Sokolovičiaus tiltas** (bosn. *Most Mehmed-paše Sokolovića*) − 180 m ilgio tiltas per Drinos upę, esantis Višegrade, Bosnijoje ir Hercegovinoje.

Mehmedo Pašos Sokolovičiaus tiltas į Pasaulio paveldo sąrašą įrašytas kaip kultūros paveldo vietovė, charakterizuojanti Otomanų monumentaliosios architektūros ir civilinės inžinerijos apogėjų.

Šis tiltas per Drinos upę buvo pastatytas XVI a. pabaigoje, 1577 m. įsakius Didžiajam viziriui Mehmedui Paša Sokolovičiui. 179,5 metrų ilgio tiltas yra vieno garsiausių klasikinio otomanų periodo ir italų renesanso laikotarpio, architekto Mimaro Kodža Sinano sukurtas šedevras su 11 mūro arkų, išsidėsčiusių 11−15 metrų atstumu, bei su keturiomis arkomis kairiajame upės krante.

Savo proporcingumu ir monumentalumu šis statinys iliustruoja šio stiliaus architektūros kūrinio didybę.

|  |  |
| --- | --- |
| UNESCO vėliava | UNESCO pasaulio paveldasObjekto nr. 1260  (anglų k.) • (prancūzų k.) |

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mehmedo Pašos Sokolovičiaus tiltas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Mehmedo Pašos Sokolovičiaus tiltas (anglų, prancūzų, vokiečių k.)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Bosnijoje ir Hercegovinoje |
| --- |
|  |
| Materialusis | 
Mostaro Senasis tiltas (2005) · Mehmedo Pašos Sokolovičiaus tiltas Višegrade (2007) · Viduramžių kapavietės stečakai (2016, kartu su 3 kitom valstybėm) · Karpatų ir kitų Europos regionų pirmykščiai bukų miškai (2021, kartu su 19 kitų valstybių) |  |
|  |
|  Nematerialusis | 
Zmijanės siuvinėjimas (2014) · Konjiko medžo drožyba (2017) · Iva žolės rinkimas Ozreno kalnuose (2018) · Šienapjūtės lenktynių paprotys Kuprese (2020) · Lipizanerių veislės žirgų veisimo tradicijos (2022, kartu su 7 kitomis valstybėmis) |

 |
**Socialinė klasė** – socialiniuose moksluose ir politikos teorijoje naudojama sąvoka, besiremianti socialinės stratifikacijos modeliais, pagal kuriuos žmonės yra skirstomi į hierarchiškas socialines kategorijas, dažniausiai išskiriant aukštesniąją klasę, viduriniąją klasę ir žemesniąją klasę. Skirtingai nuo kitų sistemų, išskyrus pirmykštes bendruomenes, klasių sistemoje randame didesnį socialinį mobilumą ir į pasiekimus orientuotą padėtį.

Sluoksnių nelygybė
------------------

Dažniausiai taikomi klasinės nelygybės rodikliai:

* Užimtumas
* Nuosavybė ir turtas

Marksizmas
----------

Klasių teorija yra susijusi su marksizmu arba neomarksizmu. Egzistuoja dviejų (marksistinis) ir daugelio (neomarksistinis) klasių modeliai. Pasak marksizmo, klasių atsiradimas yra darbo pasidalijimo produktas. Marksizmas teigia klasių visišką interesų priešiškumą (klasės turi skirtingus interesus, o tai veda į konfliktą) ir galų gale interesų išnykimą. Klasikiniame marksizme klasinė priklausomybė buvo nustatoma per asmens vietą gamybos procese, ypatingai per gamybos priemonių nuosavybę. Marksizmą kritikuojantys mokslininkai teigia, jog visuomenės skirstymas į dvi antagonistines klases yra pernelyg schematiškas. Klasių sąvokos šiuolaikinėje sociologijoje ir politologijoje vartojamos ne tik marksistų. Dažnai vartojama „viduriniosios klasės" sąvoka.

Nuorodos
--------

1. ↑  Grant, J. Andrew (2001). „class, definition of". In Jones, R.J. Barry. *Routledge Encyclopedia of International Political Economy: Entries A–F*. Taylor & Francis. p. 161. ISBN 978-0415243506.
Soprano diapazonas

|  |
| --- |
| **Balso tipas** |
| **Moterų balsai**
Sopranas
Mecosopranas
Kontraltas
**Vyrų balsai**
Kontratenoras
Tenoras
Baritonas
Bosas |

**Soprãnas** it. *soprano* iš *sopra* 'virš, aukštai') – aukščiausias moterų solisčių balsas, aukštesnis už mecosopraną. Taip pat vadinama aukščiausia moterų choro partija, harmonijoje – viršutinysis keturbalsės faktūros balsas.

Diapazonas
----------

Soprano diapazonas – nuo **do** pirmosios oktavos iki **do** trečiosios oktavos. Būna koloratūrinis, lyrinis, dramatinis, mišrus (lyrinis koloratūrinis, lyrinis dramatinis) sopranas.

Operinės partijos
-----------------

* Imogena – Vinčencas Belinis. „Norma"
* Mikaela – Žoržas Bizė. „Karmen"
* Tatjana, Liza, Jolanta – Piotras Čaikovskis. „Eugenijus Oneginas", „Pikų dama", „Jolanta"
* Ana Bolein, Liučija, Marija Stiuart – Gaetanas Donicetis. „Ana Bolein", „Liučija di Lamermur", „Marija Stiuart"
* Margarita, Džiuljeta – Šarlis Guno. Faustas, Romeo ir Džiuljeta
* Manona, Mimi, Toska, Čio čio san, Turandot – Džakomas Pučinis. „Manona Lesko", „Bohema", „Toska", „Madam Baterflai", „Turandot"
* Izolda – Richardas Vagneris. „Tristanas ir Izolda"
* Džilda, Violeta, Aida, Dezdemona – Džiuzepė Verdis. „Rigoletas", „Traviata", „Aida", „Otelas"

Žymiausi sopranai
-----------------

Anna German, Alenka Gotar, Montserrat Caballé, Maria Callas, Ana Netrebko, Birgit Nilsson, Inga Nielsen, Renata Tebaldi, Celine Dion

Lietuvės
Nomeda Kazlaus, Gitana Pečkytė, Regina Maciūtė, Sabina Martinaitytė, Jolanta Čiurilaitė, Gražina Apanavičiūtė, Valerija Balsytė, Alma Buzaitė, Elena Čiudakova, Veronika Dagelytė, Lilija Deksnytė, Julija Dvarionaitė, Adelė Galaunienė-Nezabitauskaitė, Joana Gedmintaitė, Asmik Grigorian, Beatričė Grincevičiūtė, Irena Ylienė, Sandra Janušaitė, Danguolė Juodikaitytė, Elzbieta Kardelienė, Giedrė Kaukaitė, Asta Krikščiūnaitė, Inesa Linaburgytė, Raminta Vaicekauskaitė, Gražina Matulaitytė, Aldona Mikšytė, Gražina Miliauskaitė, Irena Milkevičiūtė, Vilija Mozūraitytė, Violeta Sagaitytė, Aušrinė Stundytė, Vaida Genytė, Jolanta Čiurilaitė, Janina Ragaišytė.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Sopraninas (kontratenoras)
* Diskantas (berniukas sopranas)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tarptautinių žodžių žodynas, Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985
Juodadarbis Venesueloje. Juodadarbiai yra paprastai laikomi proletariato dalimi.
**Proletariatas** (nuo lot. *„proletarius"* – duodantis palikuonius) – socialinė klasė (grupė), neturinti gamybos priemonių, ir kurios atstovų pagrindinis pragyvenimo būdas – savo darbo jėgos pardavimas.

Pirminė žodžio reikšmė
----------------------

Senovės Romoje *proletarii* buvo piliečiai, turintys mažai, arba visiškai neturintys jokio turto. Gyventojų surašymo metu piliečių, kurių turto vertė buvo mažesnė, nei 11 000 asų, turtas nebuvo nurodomas, išskyrus jų vaikus – *proles* (nuo lot. „*prōlēs" -* palikuonys). Iš to kilo žodis „*proletarius"*, arba „tas, kuris duoda palikuonis". Senovės Romos visuomenėje buvo manoma, jog *proletarius* pagrindinė paskirtis – užauginti vaikus, kurie galėtų kolonizuoti Romos Respublikos ir, vėliau, Romos Imperijos užkariautas žemes.

Proletariatas marksizme
-----------------------

Plėtodamas savo marksizmo teoriją, Karlas Marksas proletariato terminu įvardijo socialinę klasę, kuri neturi gamybos priemonių nuosavybės ir kurios vienintelės pajamos yra gaunamos parduodant savo darbo jėgą.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Karl Marx. Chapter Six: The Buying and Selling of Labour-Power
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Apija |
| --- |
| *Apija auštant rytui* |
|  |
| 

ApijaApija

13°50′0″ p. pl. 171°45′0″ v. ilg.﻿ / ﻿13.83333°š. pl. 171.75000°r. ilg.﻿ / 13.83333; 171.75000﻿ (Apija)Koordinatės: 13°50′0″ p. pl. 171°45′0″ v. ilg.﻿ / ﻿13.83333°š. pl. 171.75000°r. ilg.﻿ / 13.83333; 171.75000﻿ (Apija) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-11) |
|  |
| **Valstybė** | Samoa vėliava Samoa |
| **Sala** | Upolu |
| **Rajonas** | Tuamasaga |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 37 708  |
| **Plotas** | 60 km² |
| **Tankumas** (2006) | 628 žm./km² |
| **Altitudė** | 2 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Apija |

**Apija** (angl. *Apia*) – miestas Okeanijoje, Samoa valstybės sostinė. 38800 gyventojų (2001). Išsidėsčiusi Upolu salos vakariniame krante, pietinėje Ramiojo vandenyno dalyje. Tai vienintelis miestas šalyje, todėl jis ir pagrindinis uostas bei ekonominis centras. Pagrindinės eksporto prekės – kopra (džiovinta kokoso riešutų masė), bananai, kakava, kava. Netoli nuo Apijos – *Faleolo* vietovėje yra tarptautinis oro uostas. Apija valtimis susisiekia su Pago Pago – Amerikos Samoa centru.

Apijoje yra daug istorinių vietų, todėl tai yra pagrindinis turistų, aplankančių Samoa, taškas. Nors kai kurie gyventojai ir pragyvena iš turizmo, tačiau dauguma užsiima žemdirbyste (ypač grūdų auginimu). Prie miesto yra automobilių dalių gamykla. 1977 m. Apijoje įkurtas Pietinio Ramiojo vandenyno žemės ūkio mokyklos filialas, o 1988 m. įsteigtas Nacionalinis Samoa universitetas.

Istorija
--------

Apijos regione gyventa jau 1000 m. pr. m. e. kai polineziečiai pirmą kartą apsilankė šioje vešlioje saloje. Tai buvo nedidelis kaimas iki to, kai apie 1830 m. čia pasirodė Europos misionieriai ir prekeiviai. Tuomet miestas ėmė augti kaip europietiškas uostas. XIX a. pab. Vokietija, Anglija ir JAV ėmė rungtis, kuri kontroliuos Samoa salas, ir 1899 m. anglai su amerikiečiais sudarė sutartį prieš vokiečius, ir Apija, tuomet priklausiusi vokiečiams, buvo apšaudyta artilerijos sviediniais. Vėliau Apija tapo Vakarų Samoa administraciniu centru. Pirmojo pasaulinio karo metu (1914–1918 m.) Vakarų Samoa salas užėmė Naujoji Zelandija, po karo (1920 m.) gavusi Tautų Lygos mandatą valdyti šias salas, o nuo 1946 m. įkūrus Jungtines Tautas, salos tapo N. Zelandijos globojama teritorija. 1962 m. Vakarų Samoa gavus visišką nepriklausomybę, Apija tapo šios šalies sostine.

* Lupe o le Soaga SC – futbolo klubas;
| **Reinhard Wenskus** |
| --- |
| Gimė | 1916 m. kovo 10 d.Saugos, Vokietijos imperija |
| Mirė | 2002 m. liepos 5 d. (86 metai)Getingenas, Vokietija |
| Motina | Hedwig Maria Helene Wallukat |
| Sutuoktinis (-ė) | Hella Moss |
|  |
| Veikla | Istorikas. |

**Reinhardas Venskus** (1916 m. kovo 10 d. Saugose, Vokietijos imperija – 2002 m. liepos 5 d. Getingene, Vokietija) – Vokietijos istorikas.

Biografija
----------

Gimė 1916 m. kovo 10 d. Saugose. 1933 m. pradėjo mokytis Tilžės *Herzog Albrecht* pedagoginėje mokykloje. Baigęs mokslus dvejus metus dirbo mokytoju, o prasidėjus Antrajam pasauliniam karui buvo paimtas į kariuomenę, kurioje tarnavo iki karo pabaigos. 1948 m. pradėjo mokytis vakarinėje mokykloje Hanoveryje, o nuo 1949 m. iki 1954 m. studijavo istoriją, etnologiją ir germanistiką Marburgo universitete. 1961 m. tapo universiteto docentu, tais pačiais metais tapo *Rytų ir vakarų Prūsijos istorinių tyrimų komisijos* nariu. Nuo 1963 m. iki 1981 m. dėstė Getingeno universitete. 1985 m. apdovanotas Rytų Prūsijos kultūros prizu už pasiekimus moksle. Istorikas per savo darbo metus daugiausiai dėmesio skyrė germanų tautų istorijai ir Prūsijos regiono viduramžių istorijai. 1973 m. kartu su Herbertu Jankūnu, Kurt Ranke ir Percy Ernst Schramm išleido germanų tautų istorijos enciklopediją nuo ankstyvosios istorijos iki viduramžių.

Nuorodos
--------

* Straipsniai susiję su Reinhard Wenskus (vok.);
* Knygos susijusios su Reinhard Wenskus (vok.);
* Geneologija (vok.).

Literatūra
----------

* Heinrich Beck: Nachruf auf Reinhard Wenskus. In: Jahrbuch der Akademie der Wissenschaften Göttingen 2003. Göttingen 2004, S. 345–352.
* Hans Patze: Ausgewählte Aufsätze zum frühen und preussischen Mittelalter. Festgabe zu seinem 70. Geburtstag. Sigmaringen 1986, ISBN 3-7995-7038-1.
* Catalogus professorum academiae Marburgensis. Band 2: Von 1911 bis 1971. Bearbeitet von Inge Auerbach. Marburg 1979, S. 634.
* Eintrag Reinhard Wenskus. In: Jürgen Petersohn (Hrsg.): Der Konstanzer Arbeitskreis für mittelalterliche Geschichte. Die Mitglieder und ihr Werk. Eine bio-bibliographische Dokumentation. Stuttgart 2001, ISBN 3-7995-6906-5, S. 433–438.
Kocebu įlankos žemėlapis

Kocebu įlankaKocebu įlanka
Kocebu įlanka Aliaskos žemėlapyje

**Kocebu įlanka** (angl. *Kotzebue Sound*, inup. *Taġiuq*) – Čiukčių jūros įlanka, įsiterpianti į vakarinius Aliaskos pusiasalio (JAV) krantus. Iš šiaurės riboja Siuardo pusiasalis, iš pietų – Boldvino pusiasalis. Ilgis – 330 km, plotis ties žiotimis 54 km, didžiausias gylis 51 m (vidutinis 13–25 m). Įlankon įteka Noatakas, Kobukas. Didesnę metų dalį Kocebu įlanka užšalusi.

Pagrindinės pakrančių gyvenvietės: Kocebu, Kivalikas, Diringas.

Įlanka pavadinta ją 1816 m. atradusio Rusijos laivyno jūrininko Oto fon Kocebu garbei.

* Reginys į Kocebu įlanką vidurvasarįReginys į Kocebu įlanką vidurvasarį
* Žvejyba ant Kocebu įlankosŽvejyba ant Kocebu įlankos
* Įlanka nuo Kruzenšterno kyšulioĮlanka nuo Kruzenšterno kyšulio

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kotzebue įlanka*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 229


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kocebu įlanka** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Tetervinų piliakalnis |
| --- |
| Pietrytinis piliakalnio šlaitas |
| 

Tetervinų piliakalnisTetervinų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°18′44.7″ š. pl. 25°4′5.7″ r. ilg.﻿ / ﻿54.312417°š. pl. 25.068250°r. ilg.﻿ / 54.312417; 25.068250Koordinatės: 54°18′44.7″ š. pl. 25°4′5.7″ r. ilg.﻿ / ﻿54.312417°š. pl. 25.068250°r. ilg.﻿ / 54.312417; 25.068250 |

 |
| Vieta | Šalčininkų rajonas |
| Seniūnija | Pabarės seniūnija |
| Aukštis | 3,5 m |
| Plotas | 22x10 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1955, 1968 |
| Tirtas | 1996 m. |
| Registro Nr. | AR153/ 1941 / |

**Tetervinų piliakalnis**, vadinamas *Zamkova Gura, Plikuoju kalnu, Utos bei Papiškių* vardais – piliakalnis ir gyvenvietė Šalčininkų rajono savivaldybės teritorijoje, Tetervinų kaime, Pabarės seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Pabarė–Butrimonys, iškart už Pabarės, pirmu miško keliu pasukus į kairę šiaurėn, pavažiavus 3,5 km ir už kelio posūkio į dešinę rytų kryptimi pirmoje miško keliukų sankryžoje pavažiavus į kairę šiaurėn iki prie Šalčios esančių dviejų sodybų, nuo jų per drėgnas pievas paėjus 200 m į rytus, yra už senvagės, per kurią yra lieptas.

Piliakalnio aikštelė
Iš pietryčių

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvelėje Šalčios kairiajame krante. Aikštelė ovali, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 22x10 m dydžio. Joje rasta molio tinko, angliukų. Aikštelės vakariniame ir pietiniame kraštuose supiltas 0,4 m aukščio, 6 m pločio puslankio formos pylimas. Pietvakarių papėdėse yra 3-4 m pločio, iki 0,3 m gylio griovys, už kurio pietvakaerių papėdėje yra tarsi nuskleisto pylimo liekanos. Šlaitai vidutinio statumo, 3,5 m aukščio.

Piliakalnio šiaurinis kraštas nuplautas Šalčios, kiti paveikti paviršinės erozijos. Piliakalnis apaugęs retais lapuočiais.

Tyrimai
-------

1955 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas, 1968 m. – Mokslinė metodinė taryba. 1996 m. Povilas Tebelškis piliakalnyje ištyrė 30 m² dydžio plotą, kultūrinio sluoksnio nerado. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Žuklijų II piliakalnis 32 km | Senųjų Trakų piliakalnis 32 km | Turgelių piliakalnis 31 km |  |
| Valakavičių piliakalnis 9 km |  | Kurmelionių piliakalnis 32 km |
| Kaniavėlės piliakalnis 28 km | Eišiškių piliakalnis 15 km | Bėčionių piliakalnis 35 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 167 (Nr. 751).

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Tetervinai
**3x3 krepšinis** (arba *minikrepšinis*) – krepšinio atmaina, žaidžiama ne 5 prieš 5 žaidėjus, o 3 prieš 3, naudojant vieną krepšį. Tarptautinė krepšinio federacija išbandė 3x3 krepšinį pirmą kartą 2007 m. Azijos uždarų patalpų žaidynėse.

Taisyklės
---------

2019 m. sausį FIBA išleido pataisytas 3x3 krepšinio taisykles. Pagrindiniai taisyklių ypatumai:

* Žaidžiama aikštelėje su vienu krepšiu;
* Komandose po 4 žaidėjus, vienu metu žaidžia po 3. Keitimai – sustabdžius laiką;
* Žaidžiamas 1 kėlinys (10 min) arba iki 21 taško. Jei rungtynės baigiasi lygiosiomis, žaidžiamas pratęsimas iki tol kol viena iš komandų pelno 2 taškus (arba pirmoji sumeta 21 taškus);
* Atakai skirta 12 s;
* Pataikymas = 1 taškas, nuo 3 m linijos – 2 taškai;
* Perėmus kamuolį komanda turi grįžti už 3 m linijos;
* Leistina viena minutės pertraukėlė;
* Asmeninės žaidėjų pražangos neskaičiuojamos, tačiau už 2 nesportiško elgesio pražangas skiriama diskvalifikacija. Už 7, 8 ir 9-ą komandinę pražangą skiriami du baudos metimai, po to du metimai, paliekant kamuolį metančiai komandai. Pražangos puolant neskaičiuojamos.

Tarptautinės varžybos
---------------------

Nuo 2012 m. FIBA kasmet organizuoja vyrų bei moterų FIBA 3x3 krepšinio pasaulio taurės varžybas. Nuo 2014 m. FIBA 3x3 krepšinio Europos taurės varžybas.

Nuo 2015 m. vyrų bei moterų 3x3 krepšinis yra įtrauktas į Europos žaidynes, o nuo 2021 m. buvo įtrauktas į pasaulines vasaros olimpines žaidynes.

Lietuvoje
---------

2018 m. spalį įkurta Lietuvos 3x3 krepšinio asociacija. Pastaraisiais metais 3x3 krepšinis sparčiai išpopuliarėjo Lietuvoje, rengiami vyrų ir moterų įvairaus amžiaus turnyrai.

2015 m. ir 2019 m. Lietuvos vyrų 3x3 rinktinė dalyvavo Europos olimpinėse žaidynėse. Pasaulio rinktinių reitingų lentelėje Lietuva buvo pakilusi į dešimtuką. 2022 m. birželį užėmė 2 vietą. 2023 m. rugsėjį Lietuvos moterų 3x3 komandos reitingas – 11 pasaulyje.

2022 m. pasaulio krepšinio čempionate debiutavusi moterų rinktinė užėmė 4 vietą. Vyrų rinktinė 2022 m. čempionate pelnė sidabro medalius.

2023 m. birželio 25 d. Lenkijoje vykusiose 2023 m. Europos žaidynėse Lietuvos 3x3 moterų rinktinė laimėjo aukso medalius.

2023 m. rugsėjo 8 d. Europos čempionate Lietuvos moterų rinktinė pelnė bronzos medalius, vyrų – sidabro.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Liko per žingsnį nuo medalių: Lietuvos moterų 3x3 krepšinio rinktinė pasaulio čempionate užėmė 4-ą vietą
4. ↑  Tik finale pralaimėjusi Lietuvos vyrų 3x3 krepšinio rinktinė užėmė istorinę antrą vietą pasaulio čempionate
5. ↑  Lietuvos moterų trijulių krepšinio rinktinė – Europos žaidynių čempionė
6. ↑  Ir vėl serbai: 3x3 krepšinio Europos čempionate moterys iškovojo bronzą, vyrai – sidabrą
*Šis straipsnis apie filmą. Apie islamo sąvoką skaitykite straipsnyje Baraka (islamas).*

| ***Baraka*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Baraka |
| Kilmės šalis | JAV |
| Režisierius | Ron Fricke |
| Prodiuseris (-iai) | Mark Magidson |
| Scenaristas (-ai) | Constantine NicholasGenevieve Nicholas |
| Operatorius | Ron Fricke |
| Kompozitorius | Michael Stearns |
| Metai | 1992 |
| Žanras | dokumentinis filmas |
| Trukmė | 96 min. |
| Kalba | - |
| **IMDb įrašas** |

**Baraka** – 1992 m. eksperimentinis dokumentinis filmas, sukurtas Rono Frikės. Šis filmas neturi veikėjų, pasakotojo, nėra siužeto. Filmas vaizdų ir garso pagalba kuria filosofinę esė. Filmo autorius ir operatorius Ronas Frikė su savo komanda aplankė 24 šalis ir filmavo įvairius vaizdus plačiajuoste kamera TODD-AO (65 mm). Savo sukurta kompiuterine programa Ronas sugebėjo sukurti išskirtinius, laike ištęstus kadrus.

Filmo pavadinimas arabų kalba reiškia „palaiminimas". Sufizmo mokyme žodis *baraka* reiškia „malonė".

Aprašymas
---------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmas pradedamas Himalajų vaizdais. Vėliau rodomi įvairių religijų ritualai, juos keičia laukinės gamtos vaizdai, gamtoje gyvenančių žmonių genčių šokiai. Šiuos vaizdus keičia šiuolaikinės civilizacijos laimėjimai, negandos ir beprasmybė – masinė gamyba, transporto ir žmonių masių spūstys, psichikos ligos, skurdas, šiukšlynai, kariai ir karo technika, koncentracijos stovyklos. Paskutinę filmo dalį sudaro senovinių miestų griuvėsių, architektūros paminklų, šventyklų vaizdai, vėl grįžtama prie religinių ritualų. Filmas užbaigiamas žvilgsniu į naktinį dangų.

Muzika
------

Muziką filmui sukūrė kompozitorius Maiklas Stirnsas. Būdinga ambientinė, sakrali, etninių motyvų turinti muzika. Prie garso takelio kūrimo prisidėjo grupės „Dead Can Dance", „Inkuyo", „Brother", atlikėjai L. Subramaniam, Ciro Hurtado, David Hykes, Somei Satoh, Kohachiro Miyata, Dipcečoklingo budistų vienuolyno vienuoliai.

Filmavimo vietos
----------------

Vaizdai filmuoti 24 šalyse: Australijoje, Izraelyje, Indijoje, Indonezijoje, Irane, Kambodžoje, Kinijoje, Kuveite, Nepale, Saudo Arabijoje, Tailande, Turkijoje, Japonijoje, Egipte, Kenijoje, Tanzanijoje, Italijoje, Lenkijoje, Prancūzijoje, JAV, Argentinoje, Brazilijoje, Ekvadore.

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Semeru ugnikalnis |  | Aborigenų menas, Kakadu nacionalinis parkas |  | Šach Čerago mečetė |  | Mirties greitkelis |
|  |

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Kaaba Mekoje |  | Dervišų šokis |  | Devis-Monteno aviabazė | Igvasu krioklys |
|  |

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Favela Rio de Žaneire |  | Japoniškas akmenų sodas |  | Terakotinė armija |  | Ankor Tomas |
|  |
*Kitos reikšmės – Baras (reikšmės).*

| ***Baras*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Baras |
| Kilmės šalis | Lietuva |
| Režisierius | Giedrė Žickytė |
| Prodiuseris (-iai) | Tadas PatalavičiusDagnė Vildžiūnaitė |
| Metai | 2009 |
| Žanras | dokumentika |
| Trukmė | 50 min. |
| Kalba | lietuvių k. |
| **IMDb įrašas** |

„**Baras**" – lietuviškas dokumentinis filmas apie menininką Artūrą Barysą, sukurtas 2009 m. Įvertintas „Sidabrinės gervės 2009" apdovanojimu kaip geriausias TV filmas, taip pat dalyvavo Tarptautinio Vilniaus dokumentinių filmų festivalio konkursinėje programoje.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Artūras Barysas, arba tiesiog Baras, – kino menininkas, aktorius, knygų ir muzikos įrašų kolekcionierius, avangardinės muzikos grupės lyderis, Vilniaus miesto gyventojas. Vieniems jis buvo paprasčiausias valkata, kitiems – laisvojo pasaulio ambasadorius, siųsdavęs įvairiausius ženklus – pradedant idėjomis, baigiant knygomis bei Vakaruose leistomis plokštelėmis.

Praėjus ketveriems metams po Baro mirties, filme susitinka jo draugai ir ieško atsakymo, kas buvo Baras ir koks šiandien jo mylimas miestas be jo.

Kūrybinė grupė
--------------

* Režisierė – Giedrė Žickytė
* Operatorius – Audrius Kemežys
* Prodiuseriai – Tadas Patalavičius, Dagnė Vildžiūnaitė

Nuorodos
--------

* Apie filmą „Baras"
PD ženklas
**Viešo naudojimo** (angl. *public domain*) kūrinys yra tada, kai jo negina autorinės teisės dėl autorinių teisių galiojimo laiko baigties, dėl buvimo viešuosiuose archyvuose. Viešo naudojimo režimas galioja ir kūriniams, kuriems autorinės teisės negali būti taikomos. Taip pat viešai naudojamas kūrinys tampa tuomet, kai savo noru autorius atsisako autorinių teisių.

Intelektinė nuosavybė tam tikrą laiką paprastai yra saugoma teisės normų. Jam pasibaigus, kūrinys tampa viešo naudojimo, kadangi preziumuojama, kad jau praėjo laikotarpis, per kurį buvo būtina teisinė apsauga, paprastai užtikrinanti autoriaus pajamų šaltinį, dauginant kūrinį ir leidžiant juo naudotis.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Copyright
* Creative Commons licencijos
* Open Content
* Project Gutenberg
* Software-Patent
* Street Performer Protocol

Nuorodos
--------

* Center for the Study of the Public Domain
* Public - domain.org
* Copyright Term and the Public Domain in the United States – 1 January 2005 (Peter B. Hirtle apžvalga, Cornell University, taip pat PDF, sąlyga – „Creative Commons Attribution-NonCommercial License" licencija)
* Creative Commons Public Domain
* Public Domain Music („A reference site to help identify public domain songs and public domain music.")
* Muzikos natos ir PD
| ***Dievas sukūrė viską, išskyrus kilimą*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Dievas sukūrė viską, išskyrus kilimą |
| Kilmės šalis | Lietuva |
| Režisierius | Mikas ŽukauskasGintarė Valevičiūtė |
| Prodiuseris (-iai) | Mikas ŽukauskasJuozas Javaitis |
| Scenaristas (-ai) | Mikas ŽukauskasGintarė Valevičiūtė |
| Metai | 2011 |
| Žanras | dokumentika |
| Trukmė | 27 min. |
| Kalba | lietuvių k. |
| **IMDb įrašas** |

„**Dievas sukūrė viską, išskyrus kilimą**" (angl. *God Created Everything but a Carpet*) – lietuviškas dokumentinis filmas, sukurtas 2011 m. 27 min. trukmės. Filmo premjera įvyko 2012 m. kovo 17 d. tarptautiniame festivalyje „Kino pavasaris". 2012 m. „Sidabrinės gervės" apdovanojimuose laimėjo geriausio trumpametražio dokumentinio filmo kategorijoje. 

Filmo režisieriai kino režisūros magistrantas Mikas Žukauskas ir fotografijos ir medijų meno magistrantė Gintarė Valevičiūtė praleido kurį laiką Santariškių klinikų Chemoterapijos skyriuje, filmuodami retomis paveldimomis onkologinėmis ligomis sergančius ligonius. Filmo autoriai ieškodami medžiagos ir žmonių filmui, savanoriavo ligoninėje, susitikinėjo su žmonėmis, turinčiais retos ligos sindromą, bendravo su jais. Iš dešimties moterų jie atsirinko dvi, kurios ir tapo pagrindinėmis filmo herojėmis. Tai žmonės, nuolat balansuojantys ant peilio, tiksliau – skalpelio, ašmenų. Asketiškuose filmo kadruose slypi tikroji tiesa – kova su likimo mestu iššūkiu. Filmo autoriai nesigilina nei į herojų ligos priežastis, nei į pačią ligą, bet kartu su herojėmis, per jų aplinką ir kasdienes situacijas, tyrinėja žmogaus būtį.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Jaunos, charizmatiškos filmo herojės – vaikų darželyje dirbanti Aida (30 m.) ir farmacininkė Roberta (25 m.) gyvena įprastą gyvenimą. Iš kitų jas išskiria vienintelė aplinkybė – jos serga retomis onkologinėmis ligomis. Tačiau, balansuodamos ant būties ir nebūties ribos, herojės apie savo ligą kalba netikėtai: Roberta ją vadina dovana, o Aida saviškę, kaip ir sūnelio Pijaus mirtį nuo vėžio, vadina atradimu. Likimo paženklintos herojės netikėtai pastebi tokias gyvenimo puses, kurių anksčiau nematė ar nė neįtarė esant.

Kūrybinė grupė
--------------

* Režisieriai, scenaristai – Mikas Žukauskas, Gintarė Valevičiūtė
* Prodiuseriai – Mikas Žukauskas, Juozas Javaitis

Nuorodos
--------

* Diagnozė mirti neįpareigoja
* Apie filmą *forumcinemas.lt* svetainėje
**Nikola Krstovičius**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Nikola Krstovičius  Nikola Krstović |
| Gimimo data | 2000 m. balandžio 5 d. (23 metai) |
| Gimimo vieta | Mojkovacas, Juodkalnija, Jugoslavija |
| Ūgis | 185 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | US Lecce |
| **Numeris** | 9 |
| **Pozicija** | puolėjas |
| Jaunimo klubai |
| nežinoma | nežinoma |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2016–20192019–202120202021–20232023– | FK ZetaFK Crvena Zvezda→ FK Grafičar (skol.)Dunajská StredaUS Lecce | 92 0(37)21 00(2)06 00(2)56 0(29)02 00(2) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2015–20172017–20182017–20222022– | U-17 rinktinėU-19 rinktinėU-21 rinktinėJuodkalnija Juodkalnija | 09 0(2)05 0(0)27 0(7)10 0(2) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. rugsėjo 8 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2023 m.. |

**Nikola Krstovičius** (*Никола Крстовић, Nikola Krstović*; g. 2000 m. balandžio 5 d.) – Juodkalnijos futbolininkas, puolėjas.

Karjera
-------

### Klubinė karjera

2016–2019 metais rungtyniavo FK Zeta (Juodkalnija). 2016–2017 m. sezone tapo Juodkalnijos vičempionu.

2019–2021 m. atstovavo FK Crvena Zvezda (Serbija). 2020 m. nuomos pagrindais perleistas FK Grafičar (Serbija).

2021 m. rugsėjo 5 d. perėjo į DAC 1904 Dunajská Streda (Slovakija). 2022–2023 m. sezone tapo Slovakijos vicečempionu.

2023 m. rugpjūčio 17 d. persikėlė į US Lecce (Italija). Rugpjūčio 27 d. pelnė įvartį Serie A rungtynėse prieš ACF Fiorentina.

### Karjera rinktinėse

Kitados atstovavo gimtosios šalies jaunimo rinktinėms. Kviestas į U-17, U-19 ir U-21 jaunimo rinktines.

2022 m. kovo 28 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje draugiškose rungtynėse prieš Graikiją. Juodkalniečiai nugalėjo varžovus 1-0.

Europos futbolo 2024 m. čempionato atrankos G grupės turnyre Juodkalnija pateko į vieną grupę su Lietuva. 2022 m. rugsėjo 7 d. rungtynės Kaune baigėsi lygiosiomis 2-2. 71 min. pasižymėjo Gytis Paulauskas, 78 min. Nikola Krstovičius išlygino rezultatą, 89 min. Stefanas Savičius persvėrė rezultatą, o Fedoras Černychas vėl išlygino rezultatą.

Laimėjimai
----------

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juodkalnijos rinktinės nario statistika
2. ↑  2022-03-28 Juodkalnija 1-0 Graikija
3. ↑  sportas.lt naujienos: rungtynių aprašymas
4. ↑  2023-09-27 Lietuva 2-2 Juodkalnija

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
| Smeltalė |
| --- |
| Smeltalė ties Laistais Smeltalė ties Laistais |
| **Ilgis** | 20,9 km |
| **Baseino plotas** | 124,1 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1,44 m³/s |
| **Ištakos** | 1 km į pietvakarius nuo Baukštininkų |
| **Žiotys** | Kuršių marios |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Smeltalė |

**Smeltalė** (**Smeltė**) – upė vakarų Lietuvoje, Klaipėdos rajone.

Klaipėdoje Smeltalė įteka į Kuršių marių Malkų įlanką. Išteka 1 km į pietvakarius nuo Baukštininkų, 9 km į šiaurės rytus nuo Klaipėdos.

Iš pradžių teka į pietvakarius, prateka Lelius, kur į ją įteka Vėžių upelis ir Smeltalė toliau teka pietų kryptimi. Jakų vakariniame pakraštyje per upę eina greitkelis  **A1**  Vilnius–Kaunas–Klaipėda . Ties Rimkais teka palei Rimkų kalną (36,1 m). Kerta kelią  **141**  Kaunas–Jurbarkas–Šilutė–Klaipėda .

Piečiau Rimkų Smeltalė pasuka į vakarus, teka Laistų sodais, prateka tarp Laistų piliakalnio (lieka kairėje) ir Žardės piliakalnio (lieka dešinėje), kerta Taikos prospektą, už kurio teka į šiaurę ir kerta Jūrininkų prospektą. Vėliau pasuka vėl į vakarus ir kerta Minijos gatvę. Netoli žiočių yra mažųjų laivų prieplauka. Upės vidutinis nuolydis – 123 cm/km.

Upėvardis kilo nuo žodžio *smeltė* („žemė prie smėlio, smėlis").

Intakai
-------

* Kairieji: Smeltaitė, Tolupis, Kirnupalis
* Dešinieji: Vėžių upelis, Žardupė, Kretainis

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Smeltalė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 47
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| Estadio Hernando Siles |
| --- |
|  |
| Vieta | La Pasas, Bolivija |
| Atidarytas | 1930 m. |
| Savininkas | Maljorkos Palmos savivaldybė |
| Operatorius | RCD Mallorca |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 38 000 sėdimų vietų |
| Nuomininkai | Club BolivarThe StrongestLa Paz FCBolivijos vyrų futbolo rinktinė |

**Estadio Hernando Siles** – pagrindinis Bolivijos stadionas, esantis La Paso mieste, Mirafloreso kvartale. Stadionas talpina 45 000 žiūrovų. Pastatytas 1931 m. ir pavadintas Bolivijos prezidento Hernando Siles Reyes garbei.

Stadione namų rungtynes žaidžia Bolivijos nacionalinė futbolo rinktinė bei Bolivijos futbolo klubai Club Bolívar, The Strongest, La Paz FC. 1997 m. čia vyko Copa America čempionato finalinės varžybos, kuriose Brazilija 3-1 nugalėjo šeimininkų rinktinę.

Estadio Hernando Siles stadionas yra 3637 m aukštyje virš jūros lygio ir yra vienas iš aukščiausiai esančių profesionalių stadionų pasaulyje. Šis stadionas yra didelis Bolivijos rinktinės privalumas namų varžybose, kadangi priešininkai neprisitaikę prie aukštikalnių klimato greičiau nuvargsta ir suteikia šansų bolivijiečiams. 2007 m. FIFA uždraudė rengti atrankos į pasaulio čempionatą varžybas didesniame nei 2000 m aukštyje. Tuomet protestą pareiškė Bolivijos prezidentas Evo Morales dėl Andų šalių diskriminacijos. Galiausiai FIFA sušvelnino ribą iki 3000 m bei suteikė išimtį Hernando Siles stadionui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Some of the world's scariest places to play or watch football". *BBC News*. Nuoroda tikrinta 2023-01-31.
2. ↑  „Anger Echoes in South America After FIFA Bans Games at Altitude". *The New York Times*. Associated Press. 2007-05-28. Nuoroda tikrinta 2023-01-31.
*Kitos reikšmės – Demas (reikšmės).*
**Demas** (gr. δήμος, dgs. *δήμοι*) – administracinis vienetas Graikijoje. Demai egzistavo senovės Graikijoje, dabar jie irgi yra Graikijos administracinio suskirstymo sistemos dalis.

Demai šiuolaikinėje Graikijoje
------------------------------

Dabartinėje Graikijoje demas yra trečio lygmens administracinis vienetas, periferijos sudėtinė dalis. Demai atitinka Lietuvos savivaldybių lygį, tačiau Graikijoje demai yra miesto tipo savivaldybės. Kaimo tipo savivaldybės yra kinotitos. Nomus sudaro nuo kelių iki keliasdešimties demų. 

Demui vadovauja kas ketveri metai visuotiniais rinkimais renkamas *demarchas* (gr. δήμαρχος).

Senovės Atikos demai
--------------------

Senovės Atikoje demai nuo VI a. pr. m. e. pabaigos buvo teritorinės apygardos, pagrindinis administracinis, ūkinis, politinis ir kultinis vienetas. Demai pakeitė iki tol buvusius administracinius vienetus *naukrarijas* (gr. ναυκραρία).

Pagal Kleisteno (gr. Κλεισθένης) reformą (508 m. pr. m. e.) demai buvo sudėtinė filių dalis. Atėnuose pradžioje buvo 100 demų, vėliau jų skaičius didėjo. V a. pr. m. e. jų buvo virš 150, o III a. pr. m. e. - 174. Po reformos žmogus galėdavo tapti piliečiu tik po to, kai jį įtraukdavo į demų piliečių sąrašus. Anksčiau pilietybę užtikrindavo priklausomybė fratrijai. Demų kaip administracinių vienetų įvedimas susilpnino genių (aristokratų giminių), dominavusių fratrijose, įtaką.

Demai buvo savivaldūs, jie rinkdavo savo vadovą demarchą. 
Kiekviename deme buvo registruojami piliečiai, jų nuosavybė. Demai komplektuodavo kariuomenę, rinkdavo atstovus į Atėnų bulę (po 50 žmonių nuo filės) ir heliėją (prisiekusiųjų teismą). Demai rengdavo savo religines šventes, rinkdavo ir leisdavo mokesčius.

Demas veikė kaip savotiškas miniatiūrinis polis. Kai kurie demai, pvz. Elefsinos (*Ελευσίνα*) ir Acharnų (*Αχαρναί*), iš tikrųjų buvo reikšmingi miestai. 

Atėnų pavyzdžių demai buvo sukurti ir kituose Graikijos miestuose, pvz. V a. pr. m. e. pabaigoje - Koso ir Rodo salose. 

Demų grupės sudarė *tritijas* (gr. τριττύς), kurios savo ruožtu sudarė 10 Atėnų filių (genčių). Kiekviena gentis turėdavo po 3 tritijas (viena mieste, viena pakrantėje, viena žemyno gilumoje).

Kiti demai
----------

Terminas *demas* išliko ir helenizmo ir romėnų laikais. Bizantijos laikai demasi vadino keturias vežimų lenktynių frakcijas - Raudonuosius, Mėlynuosius, Žaliuosius ir Baltuosius.

Nuorodos
--------

1. ↑  J.V. Fine, *The Ancient Greeks: A Critical History*
2. ↑  David Whitehead, "Deme" from the *Oxford Classical Dictionary*, Simon Hornblower and Antony Spawforth ed.
| **Romualdas Sikorskis** |
| --- |
| Gimė | 1926 m. lapkričio 16 d.Kaune |
| Mirė | 1997 m. vasario 25 d. (70 metų)Vilniuje |
| Palaidotas (-a) | Antakalnio kapinės |
|  |
| Veikla | ekonomistas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | 1955 m. Leningrado aukštoji finansų mokykla |

**Romualdas Sikorskis** (1926 m. lapkričio 16 d. Kaune – 1997 m. vasario 25 d. Vilniuje, palaidotas Antakalnio kapinėse) – ekonomistas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1955 m. baigė Leningrado aukštąją finansų mokyklą.

1955–1957 m. Lietuvos TSR finansų ministro pavaduotojas, 1957–1990 m. Lietuvos TSR finansų ministras, 1990–1991 m. pirmosios Lietuvos Respublikos Vyriausybės finansų ministras. 1995–1997 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys, 1996–1997 m. Vilniaus vicemeras. 1996–1997 m. Seimo narys.

Literatūra
----------

* Ona Balčiūnienė. Romualdas Sikorskis. Jis ir apie jį, Vilnius, 2001 m.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**-** | **Lietuvos Finansų ministras**1990–1991 m. | Po to:**Elvyra Janina Kunevičienė** |
| **Arūnas Dudėnas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1983 m. rugpjūčio 23 d. (40 metų)Ukmergėje |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Ukmergės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjunga,
* Lietuvos socialdemokratų partija

 |
|  |
| Alma mater | 2006 m. Vilniaus universitetas |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

**Arūnas Dudėnas** (g. 1983 m. rugpjūčio 23 d. Ukmergėje) – Lietuvos ir Ukmergės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

2006 m. Vilniaus universitete baigė archeologiją, 2009 m. Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institute baigė politikos mokslus.

2006–2007 m. Jaunimo reikalų departamento prie Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos vyr. specialistas, 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo nario padėjėjas.

Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjungos narys, nuo 2007 m. valdybos narys, Ukmergės skyriaus pirmininkas, Lietuvos socialdemokratų partijos Ukmergės rajono skyriaus narys, nuo 2007 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas.

2007–2011 m. Ukmergės rajono savivaldybės tarybos narys. Jaunimo, kultūros ir sporto komiteto pirmininkas. Nuo 2011 m. Ukmergės r. savivaldybės tarybos narys, nuo 2012 m. vasario savivaldybės kontrolės komiteto pirmininkas. 

Jaunimo tarptautinio bendradarbiavimo agentūros valdybos narys.

2012 m. Lietuvos socialdemokratų partijos kandidatas į LR Seimą Ukmergės vienmandatėje apygardoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Lietuvos socialdemokratų partija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-11-03 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Seimas-Info