recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Anatolijus Dobryninas, 1967 m.
A. Dobryninas Baltuosiuose rūmuose (2 iš kairės), 1962 m.
**Anatolijus Fiodorovičius Dobryninas** (rus. *Анатолий Фёдорович Добрынин*; 1919 m. lapkričio 16 d. Krasnaja Gorka, Maskvos sritis – 2010 m. balandžio 6 d. Maskvoje, Rusija) – sovietų diplomatas, ambasadorius, „Rusijos diplomatijos legenda", prisidėjęs, kad per Kubos raketų krizę būtų išvengta katastrofos.

Biografija
----------

1946 m. pradėjo diplomatinę tarnybą, dirbo vadovaujant keliems TSRS užsienio reikalų ministrams (tokiems kaip Viačeslavas Molotovas ir Andrejus Gromyka). 1957–1960 m. JTO Sekretoriato tarnautojas, 1962–1986 m. SSRS ambasadorius Vašingtone (JAV). Tarptautinį autoritetą pelnė dirbdamas Nikitos Chruščiovo valdymo metu, kai dauguma amerikiečių sovietus laikė „primityviais ir karingais žmonėmis, vilkinčiais netinkančius kostiumus". Michailo Gorbačiovo patarėjas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mirė legendinis SSRS diplomatas A.Dobryninas, ketvirtį amžiaus dirbęs ambasadoriumi JAV Archyvuota kopija 2011-07-22 iš Wayback Machine projekto. (AP-AFP-BNS ir lrytas.lt inf. 2010-04-09 15:59)
2. ↑   The Kissinger Telcons: The Dobrynin File
*Šis straipsnis apie upę. Apie miestą skaitykite straipsnyje Parananas (miestas).*

| Parananas |
| --- |
| Parananas Porto Realo apylinkėse Parananas Porto Realo apylinkėse |
| **Ilgis** | 530 km |
| **Ištakos** | Paranano Sera Žeralas |
| **Žiotys** | Tokantinsas |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Parananas |

**Parananas** (port. *Rio Paranã*) – upė centrinėje Brazilijoje, Gojaso ir Tokantinso valstijose; viena iš Tokantinsą sudarančių upių (arba dešinysis jo intakas). Prasideda Brazilijos plokščiakalnyje, Paranano Sera Žeralo masyve (910 m aukštyje), tuoj į šiaurės rytus nuo Brazilijos miesto. Teka į šiaurę plokščiakalniu, žemupyje pasuka į šiaurės vakarus, susilieja su Maranjaunu ir sudaro Tokantinsą (Amazonės baseinas). Kitur Tokantinso pradžia nukeliama aukščiau, tokiu atveju Parananas tampa Tokantinso dešiniuoju intaku.

Didžiausi intakai: San Domingosas, Korentė, Besera, Itikira, Palma.

Vaga slenkstėta, upės baseine yra Itikiros krioklys. Svarbiausios gyvenvietės prie Paranano: Flores de Gojasas ir Parananas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Mapa Multimodal Goiás, DNIT, 2013.
Įvairūs auskarai
**Auskaras** – juvelyrinis dirbinys, dėvimas įsegtas skylutėje, pradurtoje ausies apačioje arba prikabintas suspaudžiant ausies apačią.

Kai kurių socialinių ir etninių grupių auskarai dėvėti ne tiek kaip puošmena, bet daugiau kaip amuletas nuo ligų ir nelaimių. Vakarų pasaulyje daugiausia auskarus nešioja moterys, vyrai – rečiau bei dažniau tik po vieną auskarą. Auskarų forma ir medžiaga Vakarų pasaulyje daugiausia priklauso nuo mados.

Ypač įvairūs yra Afrikos ir Pietų Amerikos pirmykščių tautų auskarai, kurie dėvimi tiek moterų, tiek vyrų, daromi iš medžio, metalo ir kitų medžiagų. Tokie skritulio ar kitos formos auskarai dedami į specialiai tam ištemptą, kartais labai didelę, kelių cm skersmens skylelę ausyje, kuri dažnai visiškai atskiria viršutinę ausies dalį nuo apatinės. Kartais tokioje ausyje kabinama keletas ar keliolika auskarų.

Priešistoriniais laikais civilizuotuose kraštuose auskarai ypač dažnai dėvėti Mažojoje Azijoje ir Viduržemio jūros šiaurinėje pakrantėje, iš kur jie pateko į Egiptą.Tai buvo dažniausiai labai smulkaus darbo įvairūs brangiųjų metalų ornamentuoti dirbiniai, pynučių, krepšelių, gilių ir kitokių pavidalų, kartais su įdėtais brangiaisiais akmenimis arba emale.

Senovės Graikijoje auskarai dažnai turėjo įvairių figūrų (amūro ir pan.) formą, tačiau vyrai jų nenešiojo, nes auskarų nešiojimą laikė barbarišku papročiu. Tik tautų kraustymosi laikotarpiu auskarus plačiau pradėta dėvėti Vidurio ir Šiaurės Europoje.

Iš Mažosios Azijos ir Bizantijos auskarų nešiojimas paplito tarp slavų, kurie dėvėjo paprastai smulkius, dažnai atvežtinius, auskarus. Vakarų Europoje auskarų nešiojimas labiau paplito Merovingų laikais, tačiau įsigalėjo tik nuo XVI a.

Lietuvoje priešistoriniais laikais auskarai nežinomi ir plačiau paplito tik XVII a. kai jie jau buvo gana įprastu moterų papuošalu Vakarų Europoje. Napoleono karų metu tarp Lietuvos bajorų, sekant lenkų didikais, buvo atsiradusi mada pagal Napoleono karininkų pavyzdį auskarus nešioti vyrams.

Nuorodos
--------

* Lietuviškoji enciklopedija II t.- Kaunas: Spaudos Fondas, 1934.- p.273-4.
| **Rainis latv. *Rainis* latv. *Jānis Pliekšāns*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1865 m. rugsėjo 11 d.Varslavanai, Jėkabpilio raj. |
| Mirė | 1929 m. rugsėjo 12 d. (64 metai)Majorai, Jūrmala |
| Sutuoktinis (-ė) | Elza Rozenberga |
|  |
| Veikla | teisininkas, politinis veikėjas, Latvijos liaudies poetas, dramaturgas, vertėjas |
| Partija | 1904 m. Latvijos socialdemokratų darbininkų partija |
|  |
| Alma mater | 1888 m. Sankt Peterburgo universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Rainis |

Atminimo lenta Vilniuje, Maironio g. 15
**Rainis** (latv. *Rainis*, tikroji pavardė **Janis Pliekšanis** (latv. *Jānis Pliekšāns*); 1865 m. rugsėjo 11 d. Varslavanuose, Jėkabpilio raj. – 1929 m. rugsėjo 12 d. Majoruose, Jūrmala) – teisininkas, politinis veikėjas, Latvijos liaudies poetas, dramaturgas, lietuvių literatūros vertėjas į latvių kalbą.

Biografija
----------

1883 m. baigė Rygos gimnaziją. 1884–1888 m. studijavo teisę Peterburgo universitete.

1889–1891 m. dirbo Vilniaus apygardos teismo sekretoriumi. 1891–1895 m. redagavo visuomeninės politinės organizacijos „Jauna strava" (Naujoji srovė) laikraštį „Dienas lapa" Rygoje. Jame latvių visuomenė buvo supažindinta su socialdemokratinėmis idėjomis ir netrukus pradėjo burtis pirmieji būreliai.

1897 m. vedė poetę Elzą Rozenbergą-Aspaziją. 1897 m. paskirtas advokatu Panevėžyje, dalyvavo LSDP veikloje. 1897 m. už politinę agitaciją suimtas, ištremtas į Pskovą, 1899 m. – į Viatkos guberniją.

1903 m. grįžo į Latviją, dalyvavo socialdemokratų grupių veikloje, nuo 1904 m. LSDSP narys. Aktyvus 1905 m. įvykių dalyvis, mitingų organizatorius. Žandarų persekiojamas 1905 m. lapkričio mėn. emigravo į Šveicariją. Ten gyvendamas parašė geriausius savo literatūros darbus.

1920 m. su triumfu grįžo į Latviją ir buvo išrinktas Steigiamojo susirinkimo atstovu. Nuo 1920 m. LSDSP CK narys. I ir III Seimuose vadovavo socialdemokratų frakcijai. 1920 m. gegužės 1 d. iškeltas kandidatu į Steigiamojo susirinkimo pirmininkus, bet, gavęs 48 balsus, pralaimėjo 83 balsus surinkusiam Janiui Čakstei. Pralaimėjo jam ir pirmojo Latvijos prezidento rinkimus.

1920 m. Dailės teatro, 1921–1925 m. Latvijos Nacionalinio teatro steigėjas ir direktorius. 1926–1928 m. švietimo ministras.

Nuorodos
--------

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Rainis***

* Janio Rainio darbai originalo kalba
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
|  |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Rusija** |
| Akrobatinis slidinėjimas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Bronza** | 2022 Pekinas | Gūbrinis |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2021 Almata | Dvikova |
| **Bronza** | 2021 Almata | Gūbrinis |

**Anastasija Smirnova** (rus. *Анастасия Андреевна Смирнова*, g. 2002 m. rugsėjo 11 d. Čusovojuje) – Rusijos akrobatinio slidinėjimo sportininkė, kuri specializuojasi gūbrinio slidinėjimo rungtyse. Olimpinė prizininkė.

Biografija
----------

2017 m. pasaulio jaunimo čempionate pelnė sidabro medalį. 2019 m. pasaulio jaunimo čempionato gūbrinės dvikovos nugalėtoja. 2020 m. pasauli taurėje pirmą kartą lipo ant apdovanojimų pakylos.

2021 m. pasaulio čempionate pelnė aukso medalį gūbrinės dvikovos slidinėjimo rungtyje, o gūbriniame slidinėjime iškovojo sidabrą.

Savo debiutinėje 2022 m. žiemos olimpiadoje Smirnova gūbrinio slidinėjimo varžybose iškovojo bronzos medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2022 m. vasario 6 d.
| Ojapokė*Oiapoque* |
| --- |
|              |
| *Miestelio gatvė* |
|  |
| 

OjapokėOjapokė

3°49′30″ š. pl. 51°49′0″ v. ilg.﻿ / ﻿3.82500°š. pl. 51.81667°r. ilg.﻿ / 3.82500; 51.81667﻿ (Ojapokė (miestas))Koordinatės: 3°49′30″ š. pl. 51°49′0″ v. ilg.﻿ / ﻿3.82500°š. pl. 51.81667°r. ilg.﻿ / 3.82500; 51.81667﻿ (Ojapokė (miestas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės regionas |
| **Valstija** | Amapa Amapa |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1945 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 18 050  |
| **Altitudė** | 10 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Ojapokė |

**Ojapokė** (port. *Oiapoque*) – miestas Brazilijos šiaurėje, Amapos valstijoje, 550 km nuo Makapos, Ojapokės upės dešiniajame krante, Prancūzijos Gvianos pasienyje. Yra plentas į Makapą, statomas tiltas į Prancūzijos Gvianos miestelį Sen Žorž de l’Ojapoką, sujungsiantis Makapą su Kajena. Verčiamasi prekyba žemės ūkio produkcija, miškų kirtimu.

Savivaldybės plotas – 22 625 km², gyventojų skaičius – 28 534 (2021 m.).

Istorija
--------

Gyventojai šioje vietoje pradėjo kurtis nuo XX a. pr. o Ojapokės savivaldybė sudaryta 1945 m.

Šaltiniai
---------

1. BRAZIL: Amapá
2. ↑  BRAZIL: Amapá
Koordinatės: 54°46′44″š. pl. 24°56′18″r. ilg.﻿ / ﻿54.778898°š. pl. 24.938298°r. ilg.﻿ / 54.778898; 24.938298

Ausiutiškių konglomeratas
**Ausiutiškių konglomeratas** – valstybės saugomas gamtos paveldo objektas, esantis ties Ausiutiškių vienkiemiu, kairiajame Neries krante, prie pat upės vagos. Konglomerato aukštis – 2,10 m, ilgis – 5,55 m, plotis – 3,20 m, didžiausia horizontali apimtis – 12,80 m. Gerai matomas vis dar išlikęs pirminis sucementuotų nuogulų sluoksniuotumas.

Šioje vietoje Neries šlaito aukštis yra per 50 metrų. Atidžiau patyrinėjus šlaitus, tai vienur, tai kitur galima aptikti ir daugiau konglomeratų darinių, tiesa, mažesnių. Todėl manoma, jog tikroji konglomeratų augavietė buvo maždaug 12-15 m aukštyje, matuojant nuo upės vandens lygio. Vadinasi, kažkada tokiame aukštyje šlaituose buvo požeminio vandens šaltinių išsikrovimo vietos, kuriose ir formavosi ši geologinė įdomybė.

Nuorodos
--------

* AUSIUTIŠKIŲ KONGLOMERATAS

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RElektrėnų savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Nacionaliniai parkai | 
Trakų istorinis nacionalinis parkas |
|  |
| Regioniniai parkai | 
Neries regioninis parkas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Pipiriškių geomorfologinis • Strošiūnų kraštovaizdžio |
|  |
| Savivaldybės draustiniai | 
Ilgio ornitologinis |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
Alkų ąžuolas • Ausiutiškių konglomeratas • Bražuolės akmuo • Bražuolės tufų atodanga • Paneriškių ąžuolas |
|  |
| Savivaldybės gamtos paveldo objektai | 
Aleksandriškių eglė • ~~Aleksandriškių uosis~~ • Beižionių akmenys • Belezų akmuo • Giedraitiškių ąžuolas • Grabijolų klevas • Laičių akmenys • Mustenių akmuo • Pajurgiškių akmuo • Streipūnų ąžuolas • Žikaronių akmuo |

 |
|  |
| --- |
| Jovita Vedrickienė |
| Pilnas vardas | Jovita Vedrickienė |
| Šalis | Lietuvos vėliava Lietuva |
| Gimė | 1986 m. spalio 28 d. (36 metai)Lietuva Tauragė |
| FIDE reitingas | ? (2015 m.) |
| Aukščiausias reitingas | 2053  |

**Jovita Vedrickienė** (mergautinė pav. **Žiogaitė**; g. 1986 m. spalio 28 d. Tauragėje) – Lietuvos šachmatininkė ir finansininkė, Lietuvos moterų šachmatų vicečempionė (2008 m.) ir bronzininkė (2012 m.), Lietuvos moterų šachmatų rinktinės narė, šachmatų olimpietė (2008 ir 2012 m.).

Biografija
----------

2004 m. Jovita baigė Tauragės Versmės gimnaziją. Nuo 2004 iki 2008 m. Vilniaus universiteto (VU) Matematikos ir informatikos fakultete studijavo finansų ir draudimo matematiką, statistikos bakalaurė. Nuo 2008 iki 2010 m. VU MIF studijavo finansų ir draudimo matematiką, matematikos magistrė. 2010–2011 m. *Vlerick* Leveno-Gento vadybos mokykloje su pagyrimu baigė finansų vadybos magistro studijas. 2011–2014 m. mokėsi CFA Institute, prileista prie atestuoto finansų analitiko (CFA) II lygio egzamino.

2008–2010 m. AB Lietuvos draudimas aktuarė. 2011–2013 m. banko AB „Swedbank" rizikos analitikė. Nuo 2013 m. UAB „Atea" grupės kontrolierė.

Ištekėjusi (2013 m.). Vyras Tautvydas Vedrickas (g. 1990 m.), šachmatininkas, FIDE meistras, Lietuvos greitųjų šachmatų čempionas. Turi sūnų.

Sportinė veikla
---------------

Šachmatais Jovita Žiogaitė pradėjo žaisti būdama 5-erių metų, kuomet šachmatų mėgėjas tėtis nutarė išmokyti abu savo vaikus – Jovitą ir metais vyresnį brolį Modestą. Vaikai lankė šachmatų būrelį. Jovita baigė Tauragės vaikų ir jaunių sporto mokyklą. Treneris Romualdas Ogiala. Vėliau Jovita buvo privačios Šachmatų mokyklos „Vilniaus fortas" auklėtinė. Treneris Vaidas Sakalauskas. Dalyvavo Moterų šachmatų olimpiadose: 2012 metais – Stambule (Turkija), 2008 m. kaip atsarginė žaidėja Drezdene (Vokietija).

Ji sėkmingai žaidžia ir greitaisiais šachmatais. Dalyvaudama Lietuvos žaibo šachmatų moterų čempionatuose: 2016 m. - laimėjo aukso, 2003 m. - sidabro, o 2007; 2019 m. - bronzos medalius.
Pelnė apdovanojimų ir Lietuvos greitųjų šachmatų moterų čempionatuose: 2018 m. - sidabro, o 2003; 2012; 2017 m. - bronzos medalius.

Dirba savanore organizacijoje „ŠachmatAukim", populiarina žaidimą šachmatais tarp vaikų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Šachmatų mokyklos „Vilniaus fortas" inf. Archyvuota kopija 2015-07-17 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Lietuvos didmeistriai – su skirtingomis vėliavomis[neveikianti nuoroda] (Lietuvos žinios)
3. ↑  Šachmatininkai dviprasmiškai palydėti į olimpiadą[neveikianti nuoroda]
4. ↑  4 metų vaikas jau gali žaisti šachmatais
| Aurora Ruffino |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas |  |
|  |
| Gimė | 1989 m. gegužės 22 d. (33 metai)Turinas, Italija |
|  |
| Šalis |  Italija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
| Aktyvumo metai | 2010– |
| Užsiėmimas | aktorė |
| Žymesni vaidmenys |
|  |
|  |
|  |

**Aurora Rufino** (g. 1989 m. gegužės 22 d. Turine) – italų aktorė.

Biografija
----------

Aurora yra 4 iš 6 šeimos vaikų. Gimusi Turine, ji augo ir mokyklą lankė Druente. Kai Aurorai buvo 5 metai, gimdymo metu mirė jos motina. Tėvas mažai rūpinosi vaikais, ir juos augino seneliai bei giminaičiai. Aurora baigė šokio ir dramos mokyklą Turine, debiutavo kine (filmas „La solitudine dei numeri primi") ir išvyko į Romą studijuoti Eksperimentinio kino centre, kurį baigė 2013 m.

2012 m. Aurora tapo žinoma, atlikusi vaidmenį mini seriale „Questo nostro amore". 

Daugiausia atlieka vaidmenis televizijoje, yra nusifilmavusi keliuose vaizdo klipuose (atlikėjai „Modà", Niccolò Agliardi).

Filmografija
------------

### Kinas

* La solitudine dei numeri primi (2010)
* Bianca come il latte, rossa come il sangue (2013)
* La mia seconda volta (2019)

### Televizija

* Questo nostro amore (2012-)
* Braccialetti rossi (2014-2016)
* Una Ferrari per due (2014, filmas)
* Non dirlo al mio capo 2 (2018, serialas)
* Medici: The Magnificent (20182019)
* Meraviglie - La penisola dei tesori (2020)
* Al posto suo (2020, filmas)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Aurora Ruffino** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis

Šaltiniai
---------

1. ↑  DOLOROSO PASSATO DI AURORA RUFFINO, CRIS DI BRACCIALETTI ROSSI, it.blastingnews.com; 2016-03-13
| *Raise Your Fist and Yell* |
| --- |
|  |
| Alice Cooper studijinis albumas |
| Išleistas | 1987 m. rugsėjo 5d. |
| Žanras | Hard rock, heavy metal |
| Trukmė | 36:53 |
| Įrašų kompanija | MCA |
| Prodiuseris | Alice Cooper |
| Apžvalgos |
| * Allmusic  link
 |
| Alice Cooper chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Constrictor  (1986) |  | Trash  (1989) |

 |

***Raise Your Fist and Yell*** – dešimtasis, koncepcinis JAV roko muzikanto Alice Cooper albumas, išleistas 1987 metais. Vieninteliu singlu iš jo tapo daina „Freedom". 

Albumą vienija istorija apie bevardį serijinį žudiką, kuris, paveiktas siaubo filmų, važinėja naktį gatvėmis ir žudo prostitutes. Viena jo aukų, vardu Mary, panašį į anksteniąją auką „Gail", kurią jis nužudė ir palaidojo kartu su peiliu krūtinėje (sutapimas ar ne, bet Alice Cooperio žmonos Sheryl antrasis vardas yra Gail). 

Daina "Prince of Darkness" skamba to paties pavadinimo Johno Carpenterio filme.

Daina
-----

Visų dainų autoriai yra Alice Cooper ir Kane Roberts, išskyrus „Gail", prie kurios kūrimo prisidėjo Kipas Wingeris.

1. "Freedom" – 4:09
2. "Lock Me Up" – 3:24
3. "Give the Radio Back" – 3:34
4. "Step on You" – 3:39
5. "Not That Kind of Love" – 3:15
6. "Prince of Darkness" – 5:10
7. "Time to Kill" – 3:39
8. "Chop, Chop, Chop" – 3:06
9. "Gail" – 2:30
10. "Roses on White Lace" – 4:27

Muzikantai
----------

* Alice Cooper - vokalas
* Kane Roberts - gitara
* Kip Winger – bosinė gitara
* Paul Horowitz - klavišiniai
* Ken K. Mary – mušamieji

Pasiekimai
----------

| Metai | Šalis ir Topas | Vieta |
| --- | --- | --- |
| 1987 | JAV Billboard 200 | 73 |
| 1987 | Jungtinė Karalystė | 48 |
| 1987 | Švedija | 15 |
|
**Valandų liturgija** (lot. *Liturgia horarum*), **Dievo tarnyba** (lot. *Officium divinum*) arba **Brevijorius** (lot. *Breviarium*) – katalikų naudojamos maldos, skirtos atlikti skirtingais paros laikais.

Istorija
--------

Iš pradžių, nuo IV–V amžių, Valandų liturgija buvo bendruomeninė malda. Nuo XIII amžiaus ji tapo labiau individualia malda, skirta dvasininkams ir vienuoliams. Po Vatikano II susirinkimo vėl pabrėžtas jos bendruomeniškumas, visos Bažnyčios dalyvavimas.

Struktūra
---------

### Valandos

#### Aušrinė

Aušrinė susideda iš himno, trijų psalmių, dviejų skaitinių ir pabaigos maldos. Vienas iš skaitinių imamas iš Biblijos, kitas – iš Bažnyčios Tėvų ar šventųjų raštų, bažnytinių dokumentų.

Aušrinė gali būti atliekama bet kuriuo paros metu, nors laikoma, kad itin tinka ją atlikti anksti ryte.

#### Rytmetinė

Rytmetinė susideda iš himno, dviejų psalmių bei Senojo Testamento giesmės, Biblijos ištraukos, Zacharijo giesmės su priegiesmiu, maldavimų, Tėve mūsų bei pabaigos maldos.

#### Dieninė

Yra trys dieninės valandos: Trečioji arba Priešpiečio, skirta atlikti apie 9:00, Šeštoji arba Vidurdienio, skirta atlikti apie 12:00, ir Devintoji arba Pavakario, skirta atlikti apie 15:00. Paprastai atliekama tik viena iš jų. Dieninė susideda iš himno, trijų psalmių, skaitinio ir pabaigos maldos.

#### Vakarinė

Tinkamiausiu laiku Vakarinei laikomas saulėlydis.

Vakarinė susideda iš himno, dviejų psalmių bei Naujojo Testamento giesmės, Biblijos ištraukos, Marijos giesmės su priegiesmiu, maldavimų, Tėve mūsų ir pabaigos maldos.

Sekmadieniai ir iškilmės turi dvi Vakarines: Pirmoji Vakarinė kalbama išvakarėse, Antroji Vakarinė – pačios iškilmės vakare.

#### Naktinė

Naktinė kalbama prieš miegą.

Naktinės pradžioje atliekamas sąžinės patikrinimas. Seka himnas, psalmė (arba dvi trumpos), Simeono giesmė su priegiesmiu, pabaigos malda. Po to kalbama Marijos malda.

### Psalmynas

Psalmės bei jų dalys (ir giesmės iš Senojo bei Naujojo Testamentų) su priegiesmiais Valandų liturgijai yra paskirstytos keturioms psalmyno savaitėms.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  Kun. Artūras Kazlauskas „Valandų liturgijos prigimtis (I)", „Magnificat", 2012 m. gruodis, 12-15 psl.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  Kun. Artūras Kazlauskas „Valandų liturgijos atlikimas", „Magnificat", 2013 m. kovas, 18-24 psl.
3. 1 2  Bendrieji Valandų liturgijos nuostatai, 1971 m. vasario 2 d.  Archyvuota kopija 2019-07-05 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Colin B. Donovan, STL „Liturgy of the Hours / Divine Office / Breviary", EWTN  Archyvuota kopija 2019-07-09 iš Wayback Machine projekto.

Papildomam skaitymui
--------------------

* Kun. Artūras Kazlauskas „Valandų liturgijos prasmė (II)", „Magnificat", 2013 m. sausis,
* Kun. Artūras Kazlauskas „Valandų liturgijos prasmė (III)", „Magnificat", 2013 m. vasaris, 14-19 psl.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Valandų liturgija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Lietuviškas elektroninis variantas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Aleksandrijos švyturys. Vokiečių archeologo H. Thiersch piešinys (1909)
Faro salos apsauginis fortas
Heraklio bokštas, Romėnų švyturio modelis Faro saloje
**Aleksandrijos švyturys** pastatytas III a. pr. m. e. valdant Ptolemėjui II, vienas iš septynių pasaulio stebuklų. Šis žinomiausias pasaulio švyturys prastovėjo apie 1500 metų, kol jį galutinai sugriovė žemės drebėjimas.

Istorija
--------

Švyturio paskirtis – padėti orientuotis laivams, plaukiantiems į Aleksandrijos uostą – nulėmė ir statybos vietą – nedidelę Faro salelę netoli Aleksandrijos (Egiptas). Statyba truko apie 20 metų ir buvo baigta 283 m. pr. m. e.

Arabiškųjų rašytinių šaltinių duomenimis, apie 117 m aukščio, baltu marmuru dengtas švyturys buvo trijų pakopų bokštai: ~65 m aukščio kvadratinis pagrindas, kuriame gyveno darbininkai ir kareiviai, ant jo – ~30 m aukščio aštuonkampis bokštas, pagal pagrindinių vėjų kryptis, padengtas marmuru su spiraliniu pandusu; trečiasis bokštas buvo apvainikuotas 9 m aukščio kupolu ir paremtas marmurinimės kolonomis; tarp jų degė švyturio ugnis, (laterna). Švyturio viršūnę puošė bronzinė skulptūra (nurodomi variantai – Dzeusas, Poseidonas, tritonai). Naujausieji tyrinėjimai (pagal 1994 m. jūros dugne rastus švyturio likučius) leidžia daryti prielaidą, kad statinio aukštis galėjo siekti net 134 mеtrus. Taigi jis buvo vienas iš aukščiausių planetos statinių, nusileisdamas tik Gizos piramidėms.

Aleksandrijos švyturys graviūroje pagal Maarten van Heemskerck piešinį
Kuras švyturiui buvo užvežamas mulų arba arklių traukiamais vežimais spiraliniu pandusu. Šviesai atmušti jūros kryptimi buvo pritaikyti dideli bronziniai veidrodžiai, todėl jūreiviai Aleksandrijos švyturio šviesą naktimis matydavo už 50 km. Legenda pasakoja, kad šis veidrodis taip pat buvo naudojamas priešų laivams susekti ir sudeginti, kol jie dar nepasiekė kranto.

Aleksandrijos švyturio atvaizdas romėnų monetoje
Nuo IV iki XV a. švyturį ne kartą apgriovė žemės drebėjimai, ypač 1303 ir 1323 m. 1349 m. arabų keliautojas Ibn Battuta aplankė švyturį ir konstatavo, kad šis visiškai sugriuvęs, o dar po 100 metų sultonas Ašrafas Quaitbay toje vietoje pastatė fortą, kurio statybai buvo panaudotos ir kai kurios švyturio dalys.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Aleksandrijos švyturys** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nors švyturys neišliko iki mūsų dienų, jo įtaka vis dar jaučiama, nes jis tapo prototipu daugeliui kitų švyturių, pastatytų Viduržemio jūros pakrantėse.

Aleksandrijos švyturio garsas paliko ir lingvistinę žymę – Faro salos pavadinimas tapo bendriniu romanų kalbų žodžiu, įgydamas „švyturio" reikšmę (pr. *phare*, it. *faro*, port. *farol*, isp. *faro*, rumunų *far*).1

  

v • a • r **Septyni pasaulio stebuklai** 

Cheopso piramidė | Kabantieji Babilono sodai | Artemidės šventykla | Dzeuso skulptūra | Halikarnaso mauzoliejus | Rodo kolosas | Aleksandrijos švyturys
Koordinatės: 56°17′25″š. pl. 21°41′52″r. ilg.﻿ / ﻿56.2902°š. pl. 21.6977°r. ilg.﻿ / 56.2902; 21.6977

|  |
| --- |
| **Aleksandrijos pagrindinė mokykla** |
| Aleksandrijos pagrindinė mokykla herbasAleksandrijos pagrindinė mokykla herbas |
| Aleksandrijos pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Liepų g. 9, Aleksandrija |
| **Direktorius(-ė)** | {{{direktorė}}} |
| **Mokinių skaičius** | 69 |
| **Įkūrimo data** | 1910 |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 17 |

**Skuodo rajono Aleksandrijos pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Skuodo raj. Aleksandrijoje, Liepų g. 9, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190894298. Steigėjas Skuodo rajono savivaldybės taryba.

Mokykla iki remonto, 2011 m.

Istorija
--------

Emblema
1910 m. privačiame Batakio pastate atidaryta pradinė mokykla, kur mokomieji dalykai buvo dėstomi rusų kalba. 1912 m. valstybės lėšomis pastatyta nauja pradinė mokykla. 1949 m. atidaryta septynmetės mokyklos penkta klasė. 1952 m. išleista septynmetės mokyklos pirmoji laida. Vėliau mokykla peraugo į aštuonmetę, po to į devynmetę. 1963 m. prie senosios medinės mokyklos pastatytas medinis priestatas. Vėliau mokykla nugriauta ir prie mūrinio priestato pristatytas dar vienas priestatas, rytinis mokyklos galas. 1994 m. mokykla tapo dešimtmete.

1949–1999 m. septynmetė, aštuonmetė, nepilna vidurinė mokykla, nuo 1999 m. pagrindinė. 2007 m. prijungta Kaukolikų pagrindinė mokykla kaip skyrius.

Direktoriai
-----------

* 1949 m. Antanas Žališauskas
* Valerijonas Zališauskas, Valerijonas Vaitilavičius, Lilija Augustauskienė, Petras Tamašauskas, Vytautas Dargis, Aldona Mažrimienė, Anicetas Bubliauskas, Kazys Viršilas, Tomas Kubilius
* Ona Gerulskienė
* Virginijus Jokšas

Žymūs mokiniai
--------------

* Aloyzas Gureckas, dainininkas, muzikos mokytojas, chorvedys
* Vaclovas Intas, Akmenų muziejaus įkūrėjas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Skuodo r. Aleksandrijos pagrindinė mokykla*aikos.smm.lt*
2. ↑
3. ↑  Mokyklos istorijos kelias. Lm.lt (tikrinta 2022-10-03).

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2011-10-19 iš Wayback Machine projekto.
**Muzikos genomo projektas** yra muzikos rūšiavimo technologija, sukurianti dainų bazę, kurioje kiekvienai iš jų yra priskirtas atskiras kodas. Pastarųjų pagalba pagal pageidavimus galima rūšiuoti bei kurti grojaraščius. 

Muzikinės srities profesionalai kiekvienai dainai priskiria tam tikrą kodą, kuri lemia daugiau nei 400 kriterijų – nuo dainos tempo iki pagrindinio vokalisto lyties ar foninio vokalo tipo. Viena maždaug 4 minučių trukmės dainos analizė paprastai trunka 20-30 minučių. 10 procentų dainų reikalinga sudėtingesnė, daugiau nei vieno eksperto analizė.

Naudojantis šiuo genotipu, pateikiamas panašių dainų sąrašas. Taip klausytojui suteikiama galimybė susikurti asmeninius poreikius atitinkančią radijo stotį.

Pandora
-------

„Pandora" – tai šią technologiją naudojantis muzikinis projektas, internetinis radijas, padedantis vartotojui rasti jo skonį atitinkančią muziką. Į laukelį įvedęs savo mėgstamos grupės arba dainos pavadinimą, gaunamas sąrašas grupių, grojančių panašią muziką. 

Tiek „Pandoros", tiek muzikinio genomo projektai buvo pristatyti Jungtinėse Amerikos Valstijose 2000 metais. Trijulės kūrėjų *Will Glaser*, *Jon Kraft* ir *Tim Westergren* kompanija iš pradžių buvo pavadinta „Laukiniu žvėrimi" (*Savage Beast*). Šiuo metu „Pandoros" duomenų bazėje yra daugiau nei pusė pusę milijono dainų.

2007 m. dėl griežtų autorinių teisių buvo uždrausta „Pandora" nauodotis už JAV šalies sienų.

Trūkumai
--------

Pagrindiniai programos vartotojų nusiskundimai yra du: dainų trūkumas duomenų bazėje ir kartais, klausytojų nuomone, programa suklysta ir „išmeta" dainas, kurių vartotojas toli gražu nesitikėjo. Kūrėjai pripažino, kad kompiuteriai nėra visagaliai ir 2007 m. pristatė sistemos patobulinimą. Nuo gegužės mėnesio į muzikos genofondo tobulinimo darbą buvo įtraukti ir klausytojai. Jiems buvo suteikta galimybė balsuoti, ar programos parinktas grojaraštis tenkina jų lūkesčius.

Pasekėjai
---------

Bėgant laikui pradėjo kurtis analogiški projektai: last.fm, deezer.com, slacker.com, spool.fm, sky.fm, di.fm, accuradio.com ir daugelis kitų. Visos šios svetainės teikia panašią asmeninio radijo paslaugą, tačiau rekomenduojamas dainas parenka kiek kitokiu būdu, nei Pandora. Ji iki šiol liko vienintele „Muzikos genomo projekto" idėjų taikytoja.

Šaltiniai
---------

* Critic's blog - įrašas lietuviškame bloge Archyvuota kopija 2008-09-16 iš Wayback Machine projekto.
* wisegeek.com - straipsnis tchnologinių klausimų-atsakymų svetaitėne
* independent.co.uk - straipsnis dienraštyje "Independant" Archyvuota kopija 2010-02-13 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* 400 kriterijų, pagal kuriuos dainai yra priskiriamas kodas
* last.fm internetinis radijas
* deezer.com internetinis radijas
* slacker.com internetinis radijas
* spool.fm internetinis radijas
* sky.fm internetinis radijas
* di.fm internetinis radijas
* accuradio.com internetinis radijas
| **Antanas Linas** |
| --- |
| Gimė | 1916 m. rugpjūčio 28 d. (106 metai)Kaune |
|  |
| Veikla | pedagogas, vargonininkas ir chorvedys. |

**Antanas Linas** (1916 m. rugpjūčio 28 d. Kaune) – pedagogas, vargonininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

Kauno konservatorijoje pas Joną Motiekaitį mokėsi smuikuoti, pas Balį Dvarioną – skambinti fortepijonu, pas Juozą Gruodį – harmonijos – kontrapunkto.

Nuo 1942 m. buvo Ginklų valdybos choro vadovas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, vadovavo Wehneno stovyklos vyrų chorui, buvo Oldenburgo „Vaidilos" choro organizatorius ir vadovas.

1949 m. atvykęs į JAV, kurį laiką talkino Čikagos Lietuvių operos chorui, vadovavo vyrų chorui Rockforde, IL. Choras giedojo pamaldose, minint lakūnų Stepono Dariaus ir Stasio Girėno skrydžio per Atlantą 60-metį.

Nuo 1975 m. – Švč. Mergelės Marijos Gimimo parapijos Čikagoje vargonininkas ir choro vadovas. Paminėtinas choro koncertas, įvykęs 1987 m. lapkričio 28 d. parapijos bažnyčioje, kur buvo atliktos Šv. Mišios už Lietuvą. Tada giedojo 60 žmonių choras su 16 muzikantų orkestru, vargonavo Marija Mondeikaitė, dirigavo Antanas Linas. Skambėjo G. Šukio Mišios, Jono Dambrausko, Juozo Naujalio, Juozo Gruodžio, Liudviko van Bethoveno ir Georgo Frydrycho Hendelio kūriniai. Su choru išleista giesmių plokštelė.

1991 m. 7-osios JAV ir Kanados lietuvių dainų šventės proga Švč. Mergelės Marijos Gimimo parapijos bažnyčioje vyko pamaldos, kurių metu giedojo A. Lino vadovaujamas parapijos choras.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| Aleksandravėlės dvaras |
| --- |
| Vieta | Aleksandravėlė, Obelių seniūnija, Rokiškio rajonas |
| Bajorų giminės | Radvilos,Morikoniai,Petkevičiai |
| Pastatų būklė | sunykęs |

**Aleksandravėlės dvaras** – dvaras, esantis Aleksandravėlėje, Obelių seniūnijojje (Rokiškio rajone), apie 11 kilometrų į p. r. nuo Obelių.

Dvaro sodybos fragmentai: dvaro laikų želdiniai, statinių liekanos.

Dvaras žinomas nuo XVII a. Iš pradžių priklausė Radviloms ir vadinosi Pilianava. Iš Radvilų dvarą pirko italų kilmės dvarininkai Morikoniai. Jie gyvenvietę prie dvaro pavadino Aleksandrava − šeimos koplyčios statyboje žuvusio tarno garbei.

Apie 1880 m. dvarą paveldėjo Petkevičius, o XIX a. pabaigoje – Petkevičiūtė. Pasakojama, dvarą ji pralošusi kortomis. Matyt, patekęs į atsitiktines rankas, dvaras ėmė nykti, dabar jo vietoje liko tik rūsių ir tvarto griuvėsiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ingrida Semaškaitė. „Lietuvos dvarai". Enciklopedinis žinynas. – Vilnius, „Algimantas", 2010. // psl. 1–512
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Tradicinis senis besmegenis (Šveicarija)
Senis besmegenis, video
**Senis besmegenis, sniego senis** – antropomorfinė žmogaus skulptūra, pagaminta iš sniego. Vakarų šalyse sniego senio statymas žymi žiemos sezono pradžią, yra vienas svarbiausių žiemos švenčių ir pačios žiemos simbolių. Europoje besmegenių statymo tradicijos žinomas dar viduramžiais.

Besmegenio statybai tinkamas drėgnas ir lipnus sniegas, kuris susidaro oro temperatūrai esant netoli 0 °C. Tuomet iš sniego sulipdoma nedidelė gniūžtė, kuri ridenama per šviežią sniegą, kol sulimpa į norimo dydžio sniego kamuolį. Paprastai besmegenis statomas iš trijų tokių kamuolių, kurie simbolizuoja pilvą, krūtinę ir galvą. Iš šono prilipdomos ar iš šakų padaromos rankos. Tradiciškai besmegenio nosį vaizduoja morka, o akis ir burną – anglių gabalėliai. Dažnai dekoruojamas kepure, šluota, kartais – drabužiais.

Aukščiausias pasaulyje sniego senis pastatytas 2008 m. Betele, Meine, JAV. Jo aukštis 37,2 m.

Aukščiausias Lietuvoje sniego senis pastatytas 2019 m. Pavilnio soduose (Vilniaus m.) 16-mečio Aleksejaus Kurilčiko ir 15-mečio Danielo Kolobovo. Jo aukštis 6,7 m.

* Sniego žmogus VokietijojeSniego žmogus Vokietijoje
* Besmegenis iš žolės rulonų (Upynoje, Telšių raj.)Besmegenis iš žolės rulonų (Upynoje, Telšių raj.)

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Senis besmegenis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| **Klaipėdos „Gubojos" mokykla** |
| [[Vaizdas:|Klaipėdos „Gubojos" mokykla herbas|center|100px]] |
| Klaipėdos „Gubojos" mokykla |
| **Adresas** | Smiltelės g. 22, Klaipėda |
| **Direktorius(-ė)** | Edvardas Butvydas |
| **Mokinių skaičius** | 87 |
| **Įkūrimo data** | 1979 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 41 |

**Klaipėdos „Gubojos" mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Klaipėdoje, Smiltelės g. 22, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba intelekto sutrikimų turintiesiems vaikams. Buvęs įstaigos kodas 190983583. Steigėjas Klaipėdos miesto savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Įsteigta 1979 m. rugsėjo 1 d. LSSR švietimo ir mokslo ministro įsakymu Nr. 86. 1979 m. rudenį pietiniame miesto pakraštyje duris atvėrė Klaipėdos 1-oji pagalbinė internatinė mokykla. Atkūrus Lietuvos valstybę, vadinta Klaipėdos 1-ąja specialiąja internatine mokykla, nuo 2006 m. Klaipėdos 1-ąja specialiąja mokykla.

Nuo mokyklos įkūrimo pradžios mokėsi tik nežymią negalią turintys vaikai. 1992 m. įsteigtos lavinamosios klasės vaikams su vidutine ir žymia protine negalia. 2002 m. atidaryta specialioji (lavinamoji) darbinio ugdymo klasė. Nuo 2012 m. vadinosi „Gubojos" mokykla. 2013 m. rugpjūčio 30 d. prijungta prie „Medeinės" mokyklos.

Direktoriai
-----------

* 1979 m. B. Slavinskas
* 1989 m. R. Virbickas
* R. Kaminskienė
* 2002 m. Edvardas Butvydas

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-09-30 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Auriculariaceae** |
| --- |
| Ausiagrybis (Auricularia sp.)Ausiagrybis (*Auricularia sp.*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Ausiagrybiečiai  *( Auriculariales)* |
| Šeima: | Ausiagrybiniai  *( Auriculariaceae)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Ausiagrybiniai** (*Auriculariaceae*) – papėdgrybių (*Basidiomycetes*) ausiagrybiečių (*Auriculariales*) eilės grybų šeima.

Vaisiakūniai 1-10 cm pločio, tiesūs arba išsiplėtę, pusiau piltuviški ir kitokios formos. Paviršius pūkuotas, rievėtas, šviesiai pilkos, gelsvai rausvos, raudonos spalvos, kartais violetinio atspalvio. Apačia balsva, pilkai melsva, dygliuota, senų grybų ruda. Trama drebutinė.

Auga VII – X mėn, kai kurios rūšys ištisus metus, ant sutrešusių medžių, ypač ant spygliuočių. Lietuvoje nepakankamai ištirta grupė. Ausiagrybiniai paprastai yra saprotrofai, kai kurie parazitai, todėl šie grybai sutinkami ant daugelio medžių rūšių.

Šeimai priklauso gentys:

* Ausiagrybis (*Auricularia*)
* *Anthoseptobasidium*
* *Hirneola*
* *Mylittopsis*
* *Neotyphula*
* *Oncomyces*
* *Paraphelaria*
* *Patila*
* *Seismosarca*

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ausiagrybiniai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 55°40′ š. pl. 5°00′ v. ilg.﻿ / ﻿55.667°š. pl. 5.000°r. ilg.﻿ / 55.667; 5.000

Užutėkio žemėlapis
**Klaido užutėkis** (angl. *Firth of Clyde*, škot. gėl. *Linne Chluaidh*) – didelė Airijos jūros įlanka ties šiaurės vakariniais Didžiosios Britanijos krantais, vakarų Škotijoje. Skiria nuo pagrindinės salos dalies Kintairo pusiasalį. Ilgis iki 140 km, plotis nuo 40 km ties žiotimis iki 5 km šiaurinėje dalyje. Gylis – 33–164 m. Šiaurėje pereina į giliai įsiterpiančius užutėkius ir estuarijas (Loch Longą, Ger Lochą, Klaido estuariją). Per Bjuto sąsiaurį jungiasi su Loch Finu. Klaido upe Klaido užutėkis jungiasi su Forto užutėkiu, esančiu kitapus Britanijos. Užutėkyje yra Arano, Bjuto salos.

Pagrindiniai uostai: Grinokas, Dambartonas, Port Glazgas (prie estuarijos), Eras, Ervinas, Ardrosanas, Brodikas.

Šiaurinė Klaido užutėkio dalis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 456
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **Jemeno istorija** |
| Jemeno priešistorė |
| Senovės Jemenas: |
| Ausanas, Saaba, Mainas, Katabanas, Hadramautas |
| Himjaras |
| *Aksumas* > *Sasanidai* |
| *Rašidunai > Omejadai > Abasidai* |
| Zaidi imamatas (Rasidai) |
| Zijadidai > Nadžahidai > Sulaihidai > Zuraidai > Hatimidai > *Ajubidai* > Rasulidai > Tahiridai > *Osmanų imperija* |
| Zaidi imamatas (Kasimidai) |
| Šiaurės Jemenas: |
| Osmanai > Jemeno kar. > JAR |
| Pietų Jemenas: |
| Adeno Protektoratas > PAF, PAP > PJLR |
| Suvienytas Jemenas |

|  |
| --- |
| Senovės Jemeno regionas:**ʾWS1N**  |
| **Vieta** | pietinis Jemenas |
| **Tauta** | Katabaniai |
| **Sostinė** | Hagar Yahirr |
|
| 
Ausanas buvo didelis ir svarbus regionas |
|

**Ausanas** (senovės pietų arabų kalba: ʾWS1N, arab. أوسان *Awsan*) – istorinis Senovės Jemeno regionas ir valstybė, buvęs dabartinio Jemeno pietuose, su kultūriniu politiniu centru vadi Markha. Šiaurėje jis susisiekė su Katabano regionu, o rytuose – su Hadramautu.

Ausano gyventojai buvo labai artimi katabaniams, o įrašai vietine kalba artimi katabanių kalbai.

Geografija
----------

Ausano kultūrinis ir politinis centras buvo kalnuotose vietovėse ties vadi Markha, kur koncentravosi pagrindiniai miestai, tarp jų ir Hagar Yahirr (dabar išlikusi tik kalva). Didžiausio klestėjimo laikais Ausanas kontroliavo daugumą Jemeno pietinio pajūrio miestų, įskaitant ir Adeną.

Istorija
--------

Kaip ir kitos Senovės Jemeno tautos, Ausanas konsolidavo valdžią tikriausiai I tūkst. pr. m. e. pradžioje. Tuo metu tai buvo viena stipriausių Pietinės Arabijos valstybių, kontroliavusi svarbiausius jūrinius uostus pietinėje pakrantėje, tarp kurių didžiausias buvo Adenas. Tuo metu Ausanas jau kontroliavo pelningus smilkalų prekybos kelius ir konkuravo su Hadramautu rytuose ir Saaba toliau šiaurėje. Jo sostinė buvo vienas didžiausių Senovės Jemeno miestų. Ausano pirkliai buvo vieni pirmųjų Senovės Jemene, kurie kūrė savo kolonijas Afrikos pakrantėje, t. y. dab. Etiopijos teritorijoje.

Augant Ausano galybei ir stiprėjant konkurencijai, VII a. pr. m. e. Saaba pradėjo karą prieš Ausaną, gaudama gretimų valstybų – Katabano ir Hadramauto paramą. Ausanui pralaimėjus karą, Adenas atiteko Saabai, ir valstybė prarado ekonominės galios svertą. Vėliau Ausanas nebesivystė kaip atskira valstybė, o buvo kultūriškai ir politiškai absorbuotas šiaurinio kaimyno Katabano. Dėl to regionas vėliau nebeatskiriamas nuo Katabano.

Valdovai
--------

* 'Amkarib (VIII a. pr. m. e.)
* Ḏkrʾl Lḥyn (apie 700 m. pr. m. e.) – buvo tituluojamas mukaribu
* Muratta' (*Martaw*) – VII a. pr. m. e. kovojo ir pralaimėjo Saabos Kariba-il Vatarui
* Ma’ad’il – mūsų eros pradžia
* Yasuduq’il Far’a – I a.
* Ma’ad’il Salhan – I a.
* Yasuduq’il Far’a Šarah’at – I a.
* 'Ammyitha' Ghailan Gašmu
Koordinatės: 54°29′28″š. pl. 23°12′01″r. ilg.﻿ / ﻿54.4910°š. pl. 23.2002°r. ilg.﻿ / 54.4910; 23.2002

|  |
| --- |
| **Valavičių pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Valavičių pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Valavičių pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Valavičiai |
| **Direktorius(-ė)** | Raselė Krampienė |
| **Mokinių skaičius** | 60 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | 2010 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 13 |

**Marijampolės savivaldybės Valavičių pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Marijampolės savivaldybėje, Valavičiuose, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190378214. Steigėjas Marijampolės savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Nuo 2002 m. veikė filialas – Valavičių pagrindinės mokyklos Svetlicos skyrius. Sumažėjus mokinių nuo 2010 m. rugsėjo 1 d. mokykla reorganizuota, sukomplektuotos dvi jungtinės klasės, mokykla prijungta prie Liudvinavo Kazio Borutos vidurinės mokyklos kaip filialas, kuris vėliau buvo uždarytas.

Direktoriai
-----------

* Vilija Vasiliauskienė
* Raselė Krampienė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Marijampolės savivaldybės Valavičių pagrindinė mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-07-23).
2. ↑  Marijampolės savivaldybės Valavičių pagrindinė mokykla. Vz.lt (tikrinta 2022-07-23).
|  |
| --- |
| **Klaipėdos „Medeinės" mokykla** |
| [[Vaizdas:|Klaipėdos „Medeinės" mokykla herbas|center|100px]] |
|  |
| **Adresas** | Panevėžio g. 2, Klaipėda |
| **Direktorius(-ė)** | Elena Knyzaitė |
| **Mokinių skaičius** | 81 (2012 m.) |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 29 |

**Klaipėdos „Medeinės" mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Klaipėdoje, Panevėžio g. 2, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba ir rusų kalba intelekto sutrikimų turintiesiems vaikams. Įstaigos kodas 190983626. Steigėjas Klaipėdos miesto savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Nuo 1976 m. 20-oje bendrojo lavinimo ir 1-ojoje pagalbinėje mokyklose veikė pagalbinės klasės rusų dėstoma kalba vaikams su nežymia protine negalia. 1979 m. spalio 1 d. 1-osios pagalbinės mokyklos bazėje įsteigta 2-oji pagalbinė internatinė mokykla neįgaliems rusakalbiams vaikams.

1992 m. mokykla pavadinta Klaipėdos 2-ąja specialiąja internatine mokykla. Pradėtos komplektuoti klasės vaikams su vidutiniais ir žymiais intelekto sutrikimais.
1999 m. mokykla perėjo prie dešimtmečio mokymo. 2001 m. pradėjo veikti darbinio ugdymo klasės vaikams su vidutine ir žymia intelekto negalia. 2005 m. mokykla pakeitė pavadinimą. Nuo 2012 m. vadinasi „Medeinės" mokykla. 2013 m. prie mokyklos prijungta „Gubojos" mokykla.

Direktoriai
-----------

* 1979–1983 m. Tamara Koval
* 1983–1996 m. Ina Rybakova
* nuo 1996 m. Elena Knyzaitė

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė[neveikianti nuoroda]
| Senigalijait. *Città di Senigallia* |
| --- |
| *Misos upė Senigalijoje* |
|  |
| 

SenigalijaSenigalija

43°43′0″ š. pl. 13°13′0″ r. ilg.﻿ / ﻿43.71667°š. pl. 13.21667°r. ilg.﻿ / 43.71667; 13.21667﻿ (Senigalija)Koordinatės: 43°43′0″ š. pl. 13°13′0″ r. ilg.﻿ / ﻿43.71667°š. pl. 13.21667°r. ilg.﻿ / 43.71667; 13.21667﻿ (Senigalija) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Markė (Italija) Markė (Italija) |
| **Provincija** | Ankonos provincija |
|  |
| **Meras** | Maurizio Mangialardi |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 45 027  |
| **Plotas** | 115,77 km² |
| **Tankumas** (2010) | 389 žm./km² |
| **Altitudė** | 5 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 60019 |
| **Tel. kodas** | 071 |
| **Tinklalapis** | www.comune.senigallia.an.it |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Šv. Paulinas |

**Senigalija** (it. *Senigallia*) – miestas Italijoje, Markėje, Ankonos provincijoje, 25 km į šiaurę nuo Ankonos. Uostamiestis. Tai vienas žymiausių pajūrio kurortų regione, sutraukiantis turistus iš visos šalies ir Europos (ypač Vokietijos, Belgijos ir Nyderlandų). Uostas yra Misos upėje, kuri teka tarp Istrijos marmuro molų.

Istorija
--------

Senigaliją IV a. pr. m. e. įkūrė galų gentis senonai. Tai buvo pirma romėnų kolonija Adrijos pakrantėje. Romėnai čia apsistojo prieš 280 m. pr. m. e. kai nugalėjo senonus. Miesto pavadinimas yra tikriausiai senonų pavadinimo iškraipymas, o galija pridėta, kad nesumaišytų su *Saena* (Siena) Etruskijoje. Senigalija minima kalbant apie Metauro mūšį, kuriame romėnai nugalėjo Hanibalo brolį Hasdrubalą 207 m. pr. m. e. Gnėjus Pompėjus Didysis sugriovė miestą 82 m. pr. m. e. ir po to jis retai minimas.

Alarikui I sugriovus Senigaliją, ją atstatė bizantiečiai, bet ją sugriovė lombardai VIII a. ir saracėnai IX a.

Senigalijoje buvo rengiama viena didžiausių mugių Italijoje nuo XII a. kai Sergijus, Senigalijos grafas, iš Marselio grafo, sužadėtinės tėvo, gavo Marijos Magdalietės relikvijas. Mugėje lankydavosi Prancūzijos, Šveicarijos, Austrijos, Vokietijos ir ypač Levanto pirkliai.

Miestą taip nuniokojo gvelfų ir gibelinų kovos bei Guido I da Montefeltro žiaurumai, kad Dantė laikė Senigaliją sugriauto miesto pavyzdžiu. XV a. dėl miesto kovėsi Malatestos ir jų priešai. Sigismondo Pandolfo Malatesta Senigalijoje pastatė įtvirtinimus 1450-1455 m. Popiežius Pijus II atidavė Senigaliją sūnėnui Antonio Piccolomini, bet miestiečiai 1464 m. pasiskelbė popiežiaus Pauliaus II pavaldiniais ir Giacomo Piccolomini 1472 m. nepavyko užimti miesto. 1503 m. Cezaris Bordžija Senigalijoje nužudė daug neištikimų jo rėmėjų. Popiežius Sikstas IV atidavė miestą Della Rovere šeimai, kuri perdavė Senigaliją Lorencui Mediči 1516 m. Nuo 1624 m. Senigalija priklausė popiežiaus valstybei.

Galerija
--------

* Misos upėMisos upė
* Foro Annonario*Foro Annonario*

Miestai partneriai
------------------

* Jungtinė Karalystė Česteris, Didžioji Britanija
* Vokietija Lerachas, Vokietija
* Prancūzija Sansas, Prancūzija
|  |
| --- |
| Klaipėdos-Telšių elektros jungtis |
|  |
| Vieta |
| **Šalys** | Lietuvos vėliava Lietuva |
| **Trasa** | Klaipėda - Telšiai |
| Savininkai |
| **Savininkai** | Litgrid |
| **Partneriai** | Litgrid |
| Gamyba |
| **Statybų pradžia** | 2011 m. |
| **Statybų vertė** | 68,1 mln. Lt |
| **Atidarymas** | 2014 m. |
| Techninė informacija |
| **Jungties tipas** | Antžeminė jungtis |
| **Srovės tipas** | Aukštos įtampos tiesioginė |
| **Ilgis** | 89 km |
| **Galingumas** | 900 MW |
| **Nuolatinė srovė** | 330 kV |
| Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Klaipėdos-Telšių elektros jungtis** – elektros jungtis Lietuvoje. Pirmoji elektros perdavimo linija Lietuvoje po nepriklausomybės atkūrimo.

Istorija
--------

2006 m. AB Lietuvos energija parengė priešprojektinę studiją. 2007 m. LR Seime priimtame Nacionalinės energetikos strategijos įstatyme Klaipėdos-Telšių jungtis numatyta kaip pagrindinė priemonė siekiant užtikrinti šalies vakarinės dalies elektros perdavimo patikimumą. Jungtis taip pat buvo svarbi statomos NordBalt jungties elektros perdavimo pajėgumams užtikrinti, kadangi lygi tol Klaipėda buvo sujungta tik dviem aukštos įtampos jungtimis - Klaipėda-Gruobinia ir Klaipėda-Sovetskas. Telšiuose jungtis susijungė su Šiaulių-Jelgavos elektros jungties atšaka ir užtikrino galimybę eksportuoti švedišką elektros energiją į Latviją.

2011 m. pradėti jungties statybų darbai. 2014 m. spalio 16 d. elektros perdavimo linija įjungta į aukštosios įtampos elektros perdavimo tinklą eksploatacijai. Projekto statybų vertė - 68,1 mln. Lt, kurie iš dalies finansuoti Europos regioninio plėtros fondo lėšomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  NUTARIMAS DĖL NACIONALINĖS ENERGETIKOS STRATEGIJOS PATVIRTINIMO