recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Karskas
**Karskas** (norv. *Karsk*, iš sen. skand. *karskr* „sveikas, gyvas, žvalus") – skandinaviškas alkoholinis kokteilis, kava su namine ar degtine, kartais su šaukštu cukraus. Dalis mėgėjų teigia, kad tinkamiausias alkoholinis komponentas karske yra naminė.

Kilmė
-----

Tiksli karsko kilmė nėra žinoma, tačiau manoma, kad jis XIX a. pradžioje buvo populiarus buvusiame Norvegijos regione Bohuslene (*Bohuslän*). Antroje XIX a. pusėje jis plito visoje Norvegijoje. Jis buvo ir dabar yra populiarus kaimo rajonuose, nors miestiečiai jį irgi mėgsta. Jis yra tapęs neatskiriama Triondelago kultūros dalis. Norvergijos kultūros ministras *Trond Giske* yra sakęs: „Kiekvienas, kuris augo Triondelage kada nors yra ragavęs karsko".

Variantai
---------

Anglakalbėse šalyse kavos variantas su degtine vietoje naminės kartais vadinamas *rusiška kava* (angl. *Russian coffee*), nors *rusiška kava* taip pat pat vadina variantą su plakta grietinėle.
Norvegijoje pavadinimas *karsk* vartojamas daugiausia šalies viduryje (Triondelagas, daugiausia Šiaurės ir Pietų Triondelago apskritys). Kitose Norvegijos dalyse gali vadinti kitaip. Pvz. *kaffedoktor* ('kava daktaras') ar *knikt* (Hedmarko tarme 'valetas'). Šie du pavadinimai populiarūs Hedmarko ir Oplando apskrityse.
Šiaurinėje Norvegijoje jį vadina *rotar*, nors dalis norvegų žodžiais *kaffedoktor* ir *rotar* vadina tik variantą su cukrumi kavoje.

Švedijoje šis gėrimas vadinamas šved. *kask, kaffekask* ar *kaffegök*, jis geriamas daugiausia centrinėje ir šiaurinėje dalyse. Suomių kalbos pietryčių tarmėje šis gėrimas vadinamas suom. *kaffeplörö* ar *kaffeblörö*.

Paruošimas
----------

Sumaišymo santykis keičiamas priklausomai nuo naudojamo alkoholinio gėrimo stiprumo ir asmeninio skonio. Naudojant apie 96% naminę paprastai daugiau pila kavos, negu naminės. Naudojant normalų 60% *polsprit* (legaliai *Vinmonopolet* pardavinėjamas spiritas) paprastai kava su juo maišoma santykiu 1:1.

Karske dažnai naudojama silpnesnė kava nei geriama viena. Triondelage kaimo šventėse buvo įprasta tiekti kavą puodeliuose, į kuriuos pildavo pusę puodelio „skystos kavos".

Jei karskas per stiprus, alkoholio kiekį galima sumažinti padegus karską. Kuo kava karštesnė, tuo alkoholis lengviau dega. Šaltas karskas dega tik tada, jei alkoholio koncentracija viršija 60-70%. Karskas suvokiamas subjektyviai stipresnis, kuo jis karštesnis.

Nuorodos
--------

1. ↑  „Karsk". *Bokmålsordboka* (norvegų). Språkrådet. Suarchyvuotas originalas 2016-04-16. Nuoroda tikrinta 25 October 2012.
2. ↑  Hindhamar, Sølve. „Trond Giske - Jeg har drukket hjemmebrent". *Seher.no* (norvegų). Suarchyvuotas originalas 2013-03-30. Nuoroda tikrinta 25 October 2012.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Medūzų ežeras |
| --- |
| Vaizdas į ežerąVaizdas į ežerąVaizdas į ežerą |
| Vieta | Palau vėliava Palau |
| Plotas | 0,057 km² |
| Kilmė | tektoninis |
| Vidutinis gylis | 30 m |
| Didžiausias gylis | ~50 m |
| Tūris | 0,00171 km³ |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Medūzų ežeras

  |
| **Koordinatės** |  7°09′40″ š. pl. 134°22′34″ r. ilg.﻿ / ﻿7.16111°š. pl. 134.37611°r. ilg.﻿ / 7.16111; 134.37611Koordinatės: 7°09′40″ š. pl. 134°22′34″ r. ilg.﻿ / ﻿7.16111°š. pl. 134.37611°r. ilg.﻿ / 7.16111; 134.37611 |
|  |
|  Vikiteka | Medūzų ežeras |

**Medūzų ežeras** (angl. *Jellyfish Lake*, pal. *Ongeim’l Tketau*) – ežeras Palau, Eil Malko saloje, priklausančioje Čelbačebo salų grupei. Tai vienas iš daugelio tokio tipo ežerų Čelbačebo salose. Jo plotas 5,7 ha, ilgis 460 m, plotis iki 160 m. Ežero gylis siekia ~50 m. Vanduo silpnai druskingas, yra susidarę nesimaišančio vandens sluoksniai, žemutiniame sluoksnyje nėra deguonies, gausu sieros dvideginio. Tai lemia tankiai apaugę krantai, stabdantys vėją, silpna vandens cirkuliacija tarp ežero ir vandenyno per klintines uolienas ir maži oro temperatūrų skirtumai metų bėgyje.

Viršutinis, deguonies prisotintas sluoksnis driekiasi iki 15 m gylio. Tik jame gyvena visa ežero gyvūnija, išskyrus bakterijas, kurios užėmusios 3 m viršutinio bedeguonio sluoksnio. Medūzų ežeras pasižymi savo medūzų gausa. Čia sutinkamos dviejų rūšių medūzos, kurios abi priklauso scifomedūzų (*Scyphozoa*) grupei – *Mastigias papua* ir paprastoji medūza (*Aurelia aurita*). 1998 m. dėl temperatūros pokyčių praktiškai visos medūzos išmirė, bet vėliau populiacija atsigavo.

Medūzų ežeras – populiari nardytojų su vamzdeliu (*snorkeling*) atrakcija. Abiejų rūšių medūzos žmonėms nepavojingos. Tiesa, ežere uždraustas povandeninis nardymas, kad oro burbulai nepakenktų medūzoms ir kad nardytojai nepasiektų mirtinai pavojingo bedeguonio sluoksnio.

* EžerasEžeras
* Medūzų gausaMedūzų gausa
* Pakrantės augmenijaPakrantės augmenija
| **Viljamas Tomsonas** |
| --- |
|  |
| Lordo Kelvino portretas. Hubertas fon Herkomeras |
| Gimimo vardas | William Thomson |
| Gimė | 1824 m. birželio 26 d.Belfastas, Jungtinė Karalystė |
| Mirė | 1907 m. gruodžio 17 d. (83 metai)Largsas, Škotija, Jungtinė Karalystė |
| Palaidotas (-a) | Vestminsterio abatija |
| Tautybė | škotas |
| Tėvai | Džeimsas Tomsonas |
|  |
|  |
| Veikla | fizikas, inžinierius, matematikas |
| Sritis | termodinamika, elektromagnetizmas |
| Organizacijos | Glazgo universitetas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Alma mater | Kembridžo universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Karališkasis medalis (1856 m.) |
| Parašas |
|  |

**Viljamas Tomsonas, lordas Kelvinas I** (*William Thomson, 1st Baron Kelvin*, 1824 m. birželio 26 d. – 1907 m. gruodžio 17 d.) – Jungtinės Karalystės fizikas, inžinierius, matematikas.

Biografija
----------

Gimė matematiko Džeimso Tomsono šeimoje Belfaste. Nuo pat mažens domėjosi mokslais, 1834 m. būdamas dešimties, priimtas į Glazgo universitetą. Susidomėjo Džozefo Furjė darbais, ėmėsi propaguoti jo teorijas. 1841–1845 m. studijavo Kembridžo universitete. 1846–1899 m. dėstė Glazgo universitete. Nuo 1851 m. Londono karališkosios draugijos narys, 1890–1895 m. – jos prezidentas, daugelio kitų šalių mokslų akademijų narys. 1866 m. Viljamui Tomsonui suteiktas sero, o 1892 m. – lordo titulas (pavadintas pagal Kelvino upę Glazge).

Lordas Kelvinas dirbo moksliniu konsultantu tiesiant pirmąjį transatlantinį telegrafo kabelį 1858 m. tarp Europos ir Šiaurės Amerikos. Svarbiausi darbai iš termodinamikos ir elektromagnetizmo. 1848 m. jis sudarė absoliutinę temperatūros skalę (Kelvino skalė). 1851 m. suformulavo antrąjį termodinamikos principą (tą padarė ir Rudolfas Klausijus), iškėlė Visatos šiluminės mirties hipotezę. 1852 m. kartu su Džeimsu Džauliu bandymais įrodė, kad dujos lėtai tekėdamos pro akytą pertvarą atšąla (Džaulio ir Tomsono reiškinys). 1856 m. atrado Tomsono reiškinį. Plėtojo elektromagnetinių virpesių teoriją. Apskaičiavo molekulių matmenis pagal skysčio plėvelės paviršiaus energiją. SI temperatūros vienetas pavadintas kelvinu.

Lordas Kelvinas taip pat domėjosi geologija, geomagnetizmu, potvynių-atoslūgių ciklais, Žemės sukimusi, atmosferos elektriškumu, oponavo darvinizmui. Jis bandė apskaičiuoti Žemės amžių, patobulino kompasą. Po sėkmės tiesiant transatlantinį kabelį, Viljamas Tomsonas tapo inžinerijos konsultantu tiesiant povandeninius kabelius, praturtėjo (turėjo 126 t jachtą, karališkus rūmus).

Atminimas
---------

Jo vardu pavadintas asteroidas nr. 8003, kalnų masyvas ir skardis Mėnulyje, miestas Arizonos valstijoje. Nuo 1920 m. Didžiosios Britanijos civilinės inžinerijos institutas už pasiekimus inžinerijos srityje teikia Kelvino vardo medalį.William Thomson. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2024-02-05).

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Harold I. Sharlin. William Thomson, Baron Kelvin, *Encyclopædia Britannica*.
2. 1 2  *William Thomson*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013
| **Jonas Mašiotas (1874)** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1874 m. birželio 24 d.Rusija Pūstelninkai, Šakių valsčius, Naumiesčio apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1947 m. rugsėjo 9 d. (73 metai)Lietuva Kaunas |
| Sutuoktinis (-ė) | Ona Mašiotienė-Brazauskaitė |
| Vaikai | Ona Mašiotaitė-Jakutienė |
|  |
| Veikla | Lietuvos matematikas, inžinierius, politinis bei visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Maskvos universitetasMaskvos aukštoji technikos mokykla |
|  |
|  **Vikiteka** | Jonas Mašiotas (1874) |

**Jonas Mašiotas** (1874 m. birželio 24 d. Pūstelninkuose, Šakių valsčius, Naumiesčio apskritis, Rusijos imperija – 1947 m. rugsėjo 9 d. Kaunas) – Lietuvos matematikas, inžinierius, politinis bei visuomenės veikėjas, Valstybės kontrolierius.

Biografija
----------

Brolis rašytojas, pedagogas Pranas Mašiotas, žmona pedagogė Ona Mašiotienė. 1893 m. baigė Marijampolės gimnaziją ir įstojo į Maskvos universiteto matematikos skyrių. Jį 1900 m. baigęs įstojo į Maskvos aukštąją technikos mokyklą, kurią 1904 m. baigė inžinieriaus laipsniu.

Studijuodamas Maskvoje prisidėjo steigiant Maskvos lietuvių susišelpimo draugiją. Baigus mokslus buvo siūloma gera karjera Rusijoje, Morozovo fabrikuose, bet ja nepasinaudojo, grįžo į Lietuvą. Beveik metus dirbo Virbalio muitinėje inžinieriumi ekspertu, vėliau – Vilniaus chemijos technikos mokyklos specialių dalykų mokytojas. Vilniuje tapo ūkio mašinų dirbtuvės „Vilija" tikruoju pajininku, prisidėjo steigiant 3-ąją Vilniaus savitarpio kredito draugiją (vėliau Lietuvių bankas Vilniuje), banko valdybos narys. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, savitarpio kredito draugijos turtą išgabeno į Maskvą, kur trejus metus dirbo akcinės bendrovės „Dinamo" elektromechaninėje gamykloje. 1916-1918 m. Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti komiteto narys, Lietuvos tautos fondo kasininkas.

1918 m. grįžęs į Vilnių prisidėjo steigiant Lietuvos technikos draugiją, jos pirmininkas. Nuo 1919 m. spalio mėn. Valstybės kontrolieriaus pavaduotojas,  1926 m. rugpjūčio 1 d. – 1926 m. gruodžio 17 d. Valstybės kontrolierius, vėliau revizijos inspektorius. Nuo 1924 m. kovo 15 d. Lietuvos universiteto privatdocentas, dėstė buhalteriją ir techninę atskaitomybę. Nuo 1928 m. rugpjūčio 20 d. vėl kontrolieriaus pavaduotojas, vėliau generalinis sekretorius, 1940 m. birželio 19–24 d. kontrolierius, 1940 m. liepos 6–16 d. Valstybės Kontrolės krašto apsaugos departamento direktorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos albumas. Janina Markevičaitė, Liudas Gira, Adomas Kliučinskis – Kaunas / Otto Elsner, Berlin, 1921 m. p. 355.
2. ↑  Valstybės kontrolė(parengė Tomas Blinstrubis,Vytautas Kurpuvesas,Mindaugas Maksimaitis). Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2024-02-05).
| **Aleksandras Vučičius*Aleksandar Vučić*** |
| --- |
|  |
| A. Vučičius 2017 m. |
| Gimė | 1970 m. kovo 5 d. (53 metai)Belgradas, Jugoslavijos Socialistinė Federacinė Respublika Jugoslavija |
|  |
| Veikla | politikas |
| Partija | Serbijos progresyvinė partijaSerbijos radikalų partija |
|  |
| Išsilavinimas | Belgrado universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Aleksandar Vučić |

**Aleksandras Vučičius** (serb. *Александар Вучић, Aleksandar Vučić*, g. 1970 m. kovo 5 d. Belgrade, Jugoslavijoje) – serbų politinis ir valstybės veikėjas, nuo 2017 m. – Serbijos prezidentas.

Biografija
----------

A. Vučičius gimė Belgrade ekonomisto ir žurnalistės šeimoje. Giminės iš tėvo Anđelko pusės buvo kilę nuo Bugoino (dab. Bosnija ir Hercegovina), per II pasaulinį karą nukentėję nuo kroatų ustašių. Naujaisiais laikais jo giminės namai buvo sugriauti per Kroatijos nepriklausomybės karą.

Baigė Belgrado universiteto Teisės fakultetą. Mokėsi anglų kalbos Braitone (Anglija). Kurį laiko turėjo verslą Londone. Po to grįžo į Jugoslaviją, kur dirbo žurnalistu Palėje, Bosnijoje. Ėmė interviu iš Bosnijos serbų lyderių Ratko Mladičiaus ir Radovano Karadžičiaus.

Politinė karjera
----------------

Praeityje – Serbijos ministras pirmininkas (2014–2017), Serbijos progresyvinės partijos pirmininkas, gynybos ministras. Keturiolika metų buvo Serbijos radikalų partijos generalinis sekretorius.

2017 m. gegužės 31 d. pradėjo eiti Serbijos prezidento pareigas.

Politinės pažiūros
------------------

Balkanų karo metu jis buvo artimas Slobodano Miloševičiaus sąjungininkas. 

A. Vučičius 2016 m. rugpjūčio mėn. pareiškė, kad geriausias sprendimas Kosovo problemai būtų, jei Serbija pripažintų Kosovo nepriklausomybę, tačiau tai neįmanoma ir to nebus. Tapęs prezidentu, pabrėžė būtinumą normalizuoti santykius su Kosovu. Save pristato kaip proeuropietišką politiką. Pritaria bendradarbiavimui su NATO, tačiau su sąlyga, kad Serbija laikysis karinio neutralumo ir neprisijungs prie šio karinio bloko. 

Palaikydamas tradicinę Serbijos sąjungininkę Rusiją nepritarė prieš ją nukreiptoms Vakarų šalių sankcijoms.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pekusic, Biljana (20 May 2013). „Vucic urges Kosovo Serbs to accept 'the future'". *Southeast European Times*. Nuoroda tikrinta 18 September 2013.
2. ↑  „Сербия никогда не введет санкций против России, заверил Вучич". *РИА Новости* (rusų). 2017-12-19. Nuoroda tikrinta 2017-12-26.

Nuorodos
--------

* A. Vučičiaus profilis

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Tomislav Nikolić** | **Serbijos prezidentas**2017- | Po to:**-** |
|  Alkalufai |
| --- |
| Gyventojų skaičius | 15 |
| Populiacija šalyse | pietų Čilė |
| Kalba (-os) | ispanų, alkalufų |
| Religijos | katalikybė |
| Giminingos etninės grupės | - |

Alakalufų moteris, pardavinėjanti tradicinius suvenyrus
**Alakalufai, kaveskarai** (*Alacaluf, Halakwulup, Kawésqar*) – Pietų Amerikos indėnų gentis, viena iš vadinamų Ugnies Žemės žmonėmis. Gyvena pietų Čilėje: Puerto Edeno kaimelyje Velingtono saloje, Bransviko pusiasalyje, Santa Inesos, Desolakosjono salose. 2006 m. buvo tik 15 grynakraujų alakalufų. Kalba ispaniškai, kai kurie vis dar naudoja alakalufų kalbą.

Manoma, kad apie 8-6 tūkstantmetį pr. m. e. alakalufai apsigyveno Patagonijos ir Ugnies Žemės vakarinėje pakrantėje bei gretimose salose. Buvo paplitęs šamanizmas ir burtai. Pagrindiniai tradiciniai verslai: įvairių moliuskų rinkimas, jūrinių gyvūnų (ruonių, banginių) ir guanakų medžioklė, žvejyba. Nuo baltųjų užsikrėtė jų atvežtomis ligomis ir dauguma išmirė (XIX a. pr. buvo 4000 žmonių). Ginklus gaminosi iš kriauklių, kaulo, beveik nenaudojo akmens. Būstai buvo kupolo formos. Valtis darė iš medžio žievės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mindaugas Grigaitis. Alakalufai (savivardžiai alakaluf, Qawashqar)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 270 psl.
Patiekalas su kiaulės koja, padalinta pusiau
**Kiaulės koja** – iš kiaulienos gaminamas patiekalas, populiarus daugelio pasaulio šalių virtuvėse. Jo gamybai naudojama kiaulienos dalis, esanti žemiau karkos, dar liaudyje vadinamos „kanopomis". Patiekalams kiaulės kojos ruošiamos virtos, apkeptos, rūkytos, iš jų gaminami mėsos slėgtainiai, šaltienos, šiupiniai. Maisto ruošoje jos taip pat dažnai naudojamos išvirti sultiniams, suteikti tirštumo padažams. Įprastame puode kojos, priklausomai nuo dydžio, verdamos nuo dviejų iki keturių valandų, greitpuodyje aukšto slėgio dėka – apie pusvalandį.

Prasidėjus pasaulio finansinei 2007–2008 m. krizei, prekyboje smarkiai pakilo kiaulės kojų paklausa, tapo populiarūs pigių mėsos patiekalų receptai. Daugiausiai šių produktų suvartojama Europos ir Azijos šalyse, tuo tarpu islamą išpažįstančiose šalyse jie nepopuliarūs.

Lietuviškų patiekalų restoranuose pateikiamos virtos kiaulių kojos su troškintais kopūstais ir bulvėmis, su žirniais ir spirgučiais, karka su bulvėmis ir troškintais kopūstais, bulvių plokštainis su kiaulės koja, kiaulės kojų salotos.

Patiekalo ruoša
---------------

Prieš dedant kojas į puodą, jos nuvalomos, nusvilinami likę šereliai, nors didesnėse skerdyklose jie būna depiliuoti garų pagalba. Pavirinus kojas 5-10 minučių, jos ištraukiamos, pakeičiamas vanduo. Prie verdamų kojų dedamos nuskustos morkos, svogūnai, petražolės šaknys, saliero stiebai, gvazdikėliai, juodieji ir kvapnieji pipirai, lauro lapai, druska. Išvirtų kojų požymis – nuo kaulų lengvai atsiskirianti mėsa. Tokias kojas galima keramikiniame ar moliniame inde su sultiniu dar pašauti į orkaitę paskrudinimui. Patiekiamos su įvairiais garnyrais.

* Prekystalis su kiaulės kojomisPrekystalis su kiaulės kojomis
* Troškiniui paruošti produktaiTroškiniui paruošti produktai
* Konservuotos kojosKonservuotos kojos
* Šaltiena su kojų mėsaŠaltiena su kojų mėsa
* Kojų patiekalas su ryžiaisKojų patiekalas su ryžiais

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kiaulės koja** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Carmichael, Sri (2009-10-21). „Pig's trotters fly off the shelves as customers seek cheap meat cuts". *The Evening Standard*. Suarchyvuotas originalas 2009-10-24. Nuoroda tikrinta 2017-08-27.
2. ↑  Kiaulės kojos (*gaspadine.lt*)
Laparoskopinė cholecistektomija (vaizdas pro laparoskopą).
**Cholecistektomija** (sen. gr. χολή = *cholḗ* 'tulžis' + lot. *cystis* < sen. gr. κύστις = *kústis* 'maišelis' + sen. gr. -εκτομία = *ektomía* 'išpjovimas') – tulžies pūslės šalinimo operacija, dažniausiai atliekama tulžies pūslės akmenligės atveju, kai tulžies pūslėje esantys akmenys pacientui kelia skausmą, maudimą. Cholecistektomija – viena dažniausių pilvo chirurgų atliekamų aperacijų.

Jei tulžies pūslės akmenys diskomforto nekelia, pacientas paliekamas stebėti. Dėl gretutinių ligų cholecistektomija labiau patartina vyresnio amžiaus žmonėms bei tiems, kurie daug keliauja po ne tokias išsivysčiusias šalis, nes ištikus tulžies pūslės akmenligės priepuoliui jiems būtų sunkiau gauti kvalifikuotą medicininę pagalbą.

Taip pat tulžies pūslė gali būti šalinama dėl jos gleivinėje susiformavusių polipų, kuriuos, atliekant echoskopiją, ne visada pavyksta atskirti nuo akmenų. Polipai pavojingi dėl to, kad nuo jų gali išsivystyti tulžies pūslės vėžys.

Cholecistektomija atliekama laparoskopiniu būdu (tulžies pūslė šalinama pro mažas skylutes pilvo sienoje) arba taikant laparotomiją (perpjovus pilvo sieną atveriama pilvo ertmė, kad būtų prieita prie tulžies pūslės).

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  „Tulžies pūslės šalinimo operacija (cholecistektomija)". *klaipeda.nmc.lt*. Suarchyvuotas originalas 2023-06-25. Nuoroda tikrinta 2023-06-25.
2. ↑  „Atviri pilvo sienos pjūviai ir veiksniai lemiantys jų pasirinkimą". *chirurgijapaprastai.com*. Suarchyvuotas originalas 2023-06-25. Nuoroda tikrinta 2023-06-25.
|  Selknamai |
| --- |
| Selknamų medžiotojas (1904 m.)Selknamų medžiotojas (1904 m.) |
| Gyventojų skaičius | ~20 (metisai) |
| Populiacija šalyse | Ugnies Žemė (Argentina, Čilė) |
| Kalba (-os) | ispanų, selknamų(+) |
| Religijos | šamanizmas |
| Giminingos etninės grupės | puelčai, tehuelčai, haušai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Selknamai |

**Selknamai** (*selk`nam*) arba ***onai*** – indėnų tauta, gyvenusi pačiame pietiniame Pietų Amerikos pakraštyje, Ugnies Žemėje. Kartu su jaganais ir alakalufais sudaro Ugnies Žemės tautas. Dabar grynakraujų selknamų nebeišlikę, yra tik metisuotų selknamų, kalbančių ispaniškai. Selknamų kalba, priskiriama čonų kalbų šeimai, praktiškai išnyko XX a. pab.

Selknamai buvo vieni paskutiniųjų Amerikos indėnų, kuriuos užkariavo Vakarų kolonizatoriai. Nors dar Fernandas Magelanas stebėjo selknamus ir pagal jų deginamus laužus pavadino Ugnies Žemę, tačiau europiečiai į šių indėnų žemes pradėjo vykti tik XIX a. vid. Dėl ligų ir britų avių augintojų vykdyto žudymo jų skaičius ėmė sparčiai mažėti. Populiacija menko nuo kelių tūkstančių XIX a. iki kelių tūkstančių XX a. pr. ~100 XX a. 4 dešimtmetyje, o paskutinis grynakraujis selknamas mirė 1974 m. Paskutinės selknamų buveinės išliko aplink Fanjano ežerą.

Pagal papratimą selknamai buvo klajokliai ir tik žiemomis susirinkdavo į buveines pajūryje. Medžiojo guanakus, jūrų žinduolius ir paukščius. Kaip ginklus naudojo lanką su strėlėmis, rečiau ietį, svaidyklę. Iš tehuelčų perėmė boleodorus, prisijaukino šunis. Būstą ręsdavo iš medinių statinių, apklotų guanakų kailiais. Visus rūbus, mokasinus, kepures selknamai gamino iš guanakų, Andų lapių kailių.

Gyveno bendruomenėmis, kurias sudarydavo po 40–120 vyrų. Šeimos nedidelės, patrilinijinės, kartais pasitaikydavo daugpatystė (sororatas) ir leviratas. Turėjo savitą mitologiją, protėvių garbinimo tradiciją, šamanus.

* Selknamų vaikaiSelknamų vaikai
* Selknamai medžiojaSelknamai medžioja
* Selknamų mokasinaiSelknamų mokasinai
* Selknamai XX a. pr.Selknamai XX a. pr.

Literatūra
----------

* Народы мира. Историко-этнографический справочник. М.: «Советская энциклопедия», М. 1988, стр. 347 (статья «Она»)
* Gusinde M. Die Feuerland-Indianer. Bd.1 «Die Selk’nam», Moedling, 1931 (vok.)
* Chapman A. Lune en Terre de Feu: mythes et rites des Selk’nam, 1972 (pranc.)
* Folk Literature of the Selknam Indians, L.A. 1975 (angl.)
Actas buteliuose su žolelėmis
**Actas** − acto rūgšties tirpalas vandenyje (dažniausiai 4 % ir 9 %). Acto rūgštis susidaro, fermentuojantis etilo alkoholiui (spiritui).

Actą gamina mažiausi organizmai − acto rūgšties bakterijos. Fermentatoriuose, pripildytuose buko medienos drožlių, šios bakterijos, vartodamos deguonį, etilo alkoholį suraugina į actą.

Acto būna pagaminto iš vynuogių, obuolių, spirito ir kt.
Actas kartais aromatizuojamas peletrūnais, salierais, juodųjų serbentų lapais, kitais prieskoninių augalų lapais arba šaknimis (baziliko, mėtos ir kt.). 

Labiausiai vertinama rūšis - balzaminis actas
Balzaminis actas (vadinamas ir Modenos balzaminiu actu) laikomas delikatesu ir vertinamas gurmanų.

Pritaikymas
-----------

Actas yra daugelio patiekalų ir užkandžių pagardas; jo dedama į padažus ir marinatus, į ruošiamas garstyčias, barščiams parūgštinti, silkei, salotoms paskaninti ir kitur.

Actas laikomas vėsiai stikliniame inde sandariai užkimštas.

Naudojimas
----------

Antikinėje Romoje iš vandens ir acto buvo gaminamas populiarus tarp žmonių ir legionierių gėrimas "posca", kuris buvo laikomas troškulį malšinančia ir dezinfekuojančia priemone.[reikalingas šaltinis]

Viduramžiais actas buvo vienas iš nedaugelio tirpiklių, kuriuos buvo galima naudoti vykdant cheminius procesus. Jis buvo naudojamas daugeliui techninių receptų, pavyzdžiui, amalgama junginiams arba paveikslų ir miniatiūrų dažams išgauti. Šiais laikais vyno actas, praskiestas vandeniu, naudojamas kaip alternatyva brangesnei acto rūgščiai, skirtai fotografijos cheminiams procesams sustabdyti. Baltasis actas įprastai yra rekomenduojamas kaip labiausiai tinkama valymo priemonė. Kadangi jis yra rūgštinis, juo galima ištirpinti mineralines apnašas nuo stiklo, kavos ruošimo aparatų ir kitų glotnių paviršių, o taip pat juo puikiai pašalinami kvapai.

Nuorodos
--------

Vikižodynas 

Laisvajame žodyne yra terminas **actas**

* Straipsnis apie delikatesinį balzaminį Modenos actą Archyvuota kopija 2016-03-12 iš Wayback Machine projekto.
* Pasakojimas apie balzaminio acto gamyklėlę Modenos mieste
* Actas **(**angl.**)**

Išnašos
-------

1. ↑  „The Modernity of Ancient Pigments: A Historical Approach". *mdpi.com*. Nuoroda tikrinta 2023 m. birželio 02 d.. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|accessdate=` (pagalba)
2. ↑  „Plating and Surface Treatments on Ancient Metalwork". *sciencedirect.com*. Nuoroda tikrinta 2023 m. birželio 02 d.. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|accessdate=` (pagalba)
3. ↑  „Ministry of the Environment, Conservation and Parks". *ene.gov.on.ca*. Nuoroda tikrinta 2023 m. birželio 02 d.. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|accessdate=` (pagalba)
***Argentinos Antarktida***| 

|  |
| --- |
|  |

 |
|  |
| Ribos | Argentinos Antarktidos, Ugnies Žemės ir Pietų Atlanto salų provincijos departamentas |
| Ribos | 25° V – 74° V |
| Plotas | 1461597 km2 |
| Gyventojai | 142 (1991) |

**Argentinos Antarktida** (ispanų kalba *Antártida Argentina*) – Antarktidos regionas, kurį Argentina laiko savo teritorijos dalimi. Šį regioną sudaro Antarktidos pusiasalis ir trikampis, besitęsiantis iki Pietų ašigalio, ribojamas 25º vakarų ilgumos ir 74º vakarų ilgumos bei 60º pietų platumos. Administraciškai priklauso Argentinos Antarktidos, Ugnies Žemės ir Pietų Atlanto salų provincijai. Provincijos administracinis centras yra Ušuaja, o Antarktidos regionui kiekvienais metais skiriamas gubernatorius, kuris šioje teritorijoje atstovauja civilinei valdžiai. Į daugumą Argentinos Antarktidos taip pat pretenzijas reiškia ir Čilė, kuri ją vadina Ohiginso žeme, bei Jungtinė Karalystė, todėl gubernatoriaus valdžia faktiškai apsiriboja Argentinos bazių teritorija.

Argentina žemyno tyrinėjimus pradėjo XX a. pradžioje. José María Sobral buvo pirmasis argentinietis, išsilaipinęs Antarktidoje (1901 m.), kur jis praleido du sezonus kartu su Švedijos antarktine ekspedicija, vadovaujama daktaro Otto Nordenskiöld.

2010 m. duomenimis Argentinos Antarktidos teritorijoje gyveno 230 gyventojai. Kadangi teritorija priklauso Ugnies Žemės provincijai, gyventojai balsuoja Argentinos rinkimuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pequeño Larrouse Ilustrado 1990, para la Argentina, ajustado a la cartografía oficial por el Poder Ejecutivo Nacional a través del Instituto Geográfico Militar (IGM) acorde Ley 22.963 aprobada por expediente del 5-10-1989.
2. ↑  Beck, Peter J. (1986). *The international politics of Antarctica*. Routledge. p. 119. ISBN 0-7099-3239-1.
3. ↑  Censo 2010: en la Antártida viven 230 personas, 9 familias y 16 niños (ispanų k.)
4. ↑  de 2021, 16 de Noviembre. „Elecciones 2021: Juntos por el Cambio arrasó en la Antártida y el Frente de Todos quedó tercero". *infobae*.`{{cite web}}`: CS1 priežiūra: numeric names: authors list (link)


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Argentinos geografiniai regionai |
| --- |
|  |
| 
Šiaurės Vakarų Argentina · Gran Čakas · Pampų kalnagūbriai · Pampos · Argentinos Mesopotamija · Kujas · Patagonija · Argentinos Antarktida |

 |


|  |  |
| --- | --- |
| **Antarktidos sektoriai** |  |
| Argentinos Antarktida · Čilės Antarktida · Australijos Antarktinė teritorija · Britų Antarktidos teritorija · Karalienės Modos Žemė / Petro I-ojo sala · Roso teritorija · Adelės žemė |
| **Kinijos minkštašarvis vėžlys** |
| --- |
| Kinijos minkštašarvis vėžlys (Pelodiscus sinensis)Kinijos minkštašarvis vėžlys (*Pelodiscus sinensis*) |
| Apsaugos būklė |
| Pažeidžiami (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Ropliai  *( Reptilia)* |
| Būrys: | Vėžliai  *( Testudines)* |
| Pobūris: | Slaptakakliai vėžliai  *( Cryptodira)* |
| Šeima: | Minkštaodžiai vėžliai  *( Trionychidae)* |
| Gentis: | *Pelodiscus*  *( Pelodiscus)* |
| Rūšis: | Kinijos minkštašarvis vėžlys  *( Pelodiscus sinensis)* |

 |
| Binomas |
| ***Pelodiscus sinensis***Arend Friedrich August Wiegmann, 1835 |

**Kinijos minkštašarvis vėžlys** (*Pelodiscus sinensis*) – minkštaodžių vėžlių (*Trionychidae*) šeimos roplys.

Išvaizda, biologija
-------------------

Užauga iki 30 cm. Kojų pirštai sujungti plaukiojamąja plėve. Gyvena įvairiuose upėse, ežeruose ir kituose gėlo vandens telkiniuose.

Maitinasi naktį. Medžioja įvairius bestuburius, žuvis, varliagyvius, graužikų jauniklius.

Patelė deda nuo 17 iki 28 kiaušinių du ar keturis kartus per metus.

Santykis su žmonėm
------------------

Iš Kinijos minkštašarvio vėžlio verdama vėžlių sriuba. Kinijoje maistui auginamas vėžlių fermose.

Europoje vėžlys auginamas kaip naminis gyvūnas.

Paplitimas
----------

Kinijos minkštašarvis vėžlys aptinkamas Kinijoje (įskaitant Mandžiūriją ir Taivaną), Korėjoje, Vietname, Japonijoje ir pietryčių Rusijoje.

Taip pat įvežtas į Malaiziją, Singapūrą, Tailandą, Timorą, Bataneso salas, Guamą, kai kurias Havajų salas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „IUCN Red List - Pelodiscus sinensis". IUCN Red list. Suarchyvuotas originalas 2011-08-05. Nuoroda tikrinta 2012-03-19. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

**Asociatyvumas** – aibės elementų jungiamumas, reiškiantis, kad elementų kompozicijos eiliškumas neturi reikšmės rezultatui, su sąlyga, kad operandų tvarka nesikeičia.

Taip, pavyzdžiui, sudėties rezultatas nesikeis, ar pirmiausia sudėsime 2 ir 3, o vėliau pridėsime 4, ar pirmiausia sudėsime 3 ir 4 ir vėliau pridėsime 2.

{\displaystyle (2+3)+4=2+(3+4)=9\,}
Ta pati taisyklė galioja ir daugybai:

{\displaystyle 2\times (3\times 4)=(2\times 3)\times 4=24.}
Todėl yra sakoma, kad sudėtis ir daugyba yra asociatyvios operacijos.

Asociatyvumo nereikia painioti su komutatyvumu *a* × *b* = *b* × *a*.

Neasociatyvios yra atimties, kėlimo laipsniu, vektorinės sandaugos operacijos.

Bendru atveju neasociatyvios yra ir begalinės eilutės:

{\displaystyle (1-1)+(1-1)+(1-1)+(1-1)+(1-1)+(1-1)+\dots \,=\,0}
o

{\displaystyle 1+(-1+1)+(-1+1)+(-1+1)+(-1+1)+(-1+1)+(-1+\dots \,=\,1}
Nors sudėtis ir daugyba matematikoje yra asociatyvios operacijos, kompiuteriniuose skaičiavimuose dėl apvalinimo paklaidų galime gauti skirtingus rezultatus sukeitę atliekamų operacijų eiliškumą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Asociatyvumas". *Visuotinė lietuvių enciklopedija*. Nuoroda tikrinta 2021 m. vasario 20 d..
Dainius Kinderis ekspedicijos per Afriką metu
**Dainius Kinderis** (1981 m. rugsėjo 21 d. Žukuose, Šilutės raj.) – Lietuvos keliautojas, knygų apie keliones autorius.

Nuo 2000 m. Dainius Kinderis aktyviai keliavo po 85 pasaulio šalis, dirbo savanoriu Filipinuose, autostopu keliavo per Afriką nuo Maroko iki Pietų Afrikos Respublikos. Šiuo metu UAB „Magelano kelionės" turizmo vadovas.

Bibliografija
-------------

* *Atgal į Afriką* – Tyto Alba (2008), ISBN 9789986166344
* *Filipinai. Ugnies žiedo kerai* – Metodika (2011), ISBN 9786094440205
* *Valgis. Meilė. Dvasia: 7 šalys, į kurias norisi grįžti* – Metodika (2012), ISBN 9786094440656

Apdovanojimai
-------------

2007 m. – Lietuvos Magelanas 2006, pagrindinis geriausio Lietuvos keliautojo rinkimų prizas.

2010 m. – Mato Šalčiaus premija.

Sportinė veikla
---------------

Dainius Kinderis dalyvauja klasikinių maratonų bėgimuose. Dalyvavo aštuoniuose maratonuose Lietuvoje, Lenkijoje ir Ruandoje bei 2 ultramaratonuose Lietuvoje.

2012 m. dalyvavo ir trasą įveikė prestižinėse Iron Man triatlono varžybose Teksase. Bėgimo klubo *Šviesos kariai* narys.

Pasirodymai žiniasklaidoje
--------------------------

Periodiškai dalyvauja TV ir radijo laidose, taip pat reklaminiuose klipuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Egzotiškos šalys nenurungė gimtinės grožio".[neveikianti nuoroda]
2. ↑
3. ↑  „Išrinktas pirmasis Lietuvos Magelanas". Nuoroda tikrinta 2007 m. kovo 7d.. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|accessdate=` (pagalba)
4. ↑  „Prienuose apdovanotas Mato Šalčiaus premijos laureatas". Nuoroda tikrinta 2010 m. vasario 17 d..
5. ↑  „Nenuoramos bėgiko variklis - ne vienas (nuotraukos)". *zmones.lrytas.lt*. 2011-09-09. Suarchyvuota iš originalo 2016-09-13. Nuoroda tikrinta 2016-09-13.
6. ↑  „IronMan 2012 Results: Texas". Suarchyvuotas originalas 2012-11-11. Nuoroda tikrinta 2012-12-06.
7. ↑  „Šviesos kariai klubo nariai - Dainius Kinderis".
8. ↑  „«Labas rytas» Dainius Kinderis pristatė savo knygą apie septynias šalis".
9. ↑  „Omnitelio reklama: iPhone programėlės keliautojams".

Nuorodos
--------

Dainiaus Kinderio biografija
**G/C kiekis** – molekulinėje biologijoje naudojamas rodiklis, guanino arba citozino nukleobazių procentinė dalis tiriamo organizmo DNR arba RNR. Šis rodiklis gali būti pamatuojamas keliais būdais, pvz. matuojant DNR lydymosi temperatūrą ar chromatografijos būdais.

GC kiekis varijuoja nuo 20 % iki beveik 80 % bakterijose, 26 - 61 % archeobakterijose, 35 -45 % gyvūnuose, 33 - 48 % augaluose, 36-67 % dumbliuose, 20-60 % grybuose, 20-66 % vienaląsčiuose (skaičiai +/-2 % tikslumu).

Vienodas GC kiekis gali parodyti lyginamų organizmų sąryšį priklausomai nuo situacijos, tačiau jei šis kiekis skiriasi daugiau nei 5 %, organizmai greičiausiai nesusiję. GC kiekis taip pat naudojamas PGR metoduose.

Apskaičiavimas
--------------

G/C kiekis (procentinė vertė) apskaičiuojamas pagal formulę:

{\displaystyle {\cfrac {G+C}{A+T+G+C}}\times \ 100} 

  

Gali būti naudojamas ir GC santykis, kurio formulė:

{\displaystyle {\cfrac {A+T}{G+C}}}.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Madigan, MT. and Martinko JM. (2003). *Brock biology of microorganisms* (10th leid.). Pearson-Prentice Hall. ISBN 84-205-3679-2.
2. ↑  Definition of GC-ratio on Northwestern University, IL, USA Archyvuota kopija 2010-06-20 iš Wayback Machine projekto.
*Anksčiau Koplyčiomis buvo vadinami Panoteriai*.
Vilniaus katedros Šv. Kazimiero koplyčios interjeras
**Koplyčia** (lot. *cappa* – apsiaustas, paltas; deminutyvas – *capella*) – nedidelis katalikų arba anglikonų religinės paskirties pastatas. Koplyčia taip pat vadinama atskira nedidelė patalpa su altoriumi religinėms apeigoms atlikti.

Pavadinimas kilęs iš patalpos, kurioje buvo saugojamas šv. Martyno apsiaustas, pavadinimo (*capella*). Vėliau taip imti vadinti visi mažesni religinės paskirties statiniai, šventovės.

Koplyčios gali būti tiek atskiri statiniai, tiek ir integruoti į religinės paskirties pastatus (bažnyčias, katedras), arba pasaulietinius statinius (ligonines, įstaigas, universitetus ir kitus). Lietuvoje atskira koplyčia yra įrengta Seime, koplyčias turi ir Vytauto Didžiojo universitetas, Mykolo Romerio universitetas, taip pat Vilniaus universiteto ligoninės Santaros klinikos.

Priklausomai nuo paskirties koplyčia gali būti įvardijama kaip baptisterija (prie bažnyčios statomas apvalios arba daugiakampės formos centruotas pastatas, dengtas kupoliniu stogu, skirtas krikšto apeigoms vykdyti), arba Sakramentinė koplyčia.

Koplyčios paplito viduramžiais; pradėtos įrenginėti pilyse, rūmuose. Šiuo metu parapijai neišgalint pasistatyti bažnyčios, yra pastatoma arba įrengiama koplyčia.

Viena garsiausių koplyčių – Siksto koplyčia, kur yra renkamas popiežius.

Šv. Kazimiero koplyčia, esanti Vilniaus Arkikatedroje bazilikoje, laikoma vienu vertingiausių Lietuvos baroko dailės paminklų.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Oratorija

Lietuvos kapinių koplyčios
--------------------------

* 
* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  „Koplyčia". *www.vle.lt*. Nuoroda tikrinta 2023-03-12.
2. ↑  „Definition of CHAPEL". *www.merriam-webster.com*.
3. ↑  „Pašventinta ir apsilankyti kviečia MRU koplyčia". *intranet.mruni.eu*. Suarchyvuotas originalas 2023-03-12. Nuoroda tikrinta 2023-03-12.
4. ↑  „Dievo Gailestingumo koplyčia (Vilniaus universiteto ligoninės Santaros klinikose) – Vilniaus arkivyskupija". Nuoroda tikrinta 2023-03-12.
5. ↑  „Siksto koplyčia". *www.vle.lt*. Nuoroda tikrinta 2023-03-12.
6. ↑  „Objekto Nr. 283 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Vikižodynas
| **Stasys Padalevičius** |
| --- |
| Gimė | 1940 m. gegužės 24 d.Milžemiai, Kėdainių rajonas |
| Mirė | 2017 m. (~77 metai)Kėdainiai |
| Palaidotas (-a) | Kėdainių Kauno gatvės kapinės |
| Tautybė | lietuvis |
| Sutuoktinis (-ė) | Regina Kalvaitytė–Padalevičienė |
|  |
| Veikla | fotografas, inžinierius |
| Organizacijos | Kėdainių melioracijos statybos valdyba |
| Pareigos | ruožo viršininkas |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Stasys Padalevičius** (1940 m. gegužės 24 d. Milžemiai, Kėdainių rajonas – 2017 m. Kėdainiai) – Lietuvos fotografas, inžinierius.

Gimė Milžemių kaime Kėdainių rajone. 1965 m. Lietuvos žemės ūkio akademijoje įgijo inžinieriaus hidrotechniko specialybę. Trejus metus dirbo įvairiuose TSRS rajonuose (apkeliavo daugybę vietovių, Baikalą, Karakumus, Kaspijos jūros rajonus, daug Vidurio Azijos vietovių), vėliau grįžo į Lietuvą ir dirbo Kauno melioracijos statybos valdyboje meistru, darbų vykdytoju, vėliau 20 metų dirbo Kėdainių melioracijos statybos valdyboje ruožo viršininku. Buvo atsakingas už melioracijos darbų kontrolę, finansavimą.

Nuo pat jaunystės susidomėjo fotografija, pirmąsias nuotraukas, gyvendamas be elektros, ryškino su žvake, žibintuvėliu. S. Padalevičius drauge su kitais, 1974 metais įkūrė Fotomeno draugijos Kėdainių skyrių ir intensyviai jame reiškėsi. Nuo 1975 m. pradėjo dalyvauti fotografijos parodose, tapo Lietuvos fotografijos meno draugijos Kauno skyriaus nariu, o 1989 m. – Lietuvos fotomenininkų sąjungos nariu. 2005 m. Stasiui Padalevičiui suteiktas meno kūrėjo statusas.

Debilas

Kadangi dirbo melioracijos srityje, pagrindinės Stasio Padalevičiaus nuotraukų temos buvo naikinami vienkiemiai, jų gyventojų likimas. Nors fotografo nuotraukas Lietuvoje buvo uždrausta demonstruoti, 1985 m. Stasio Padalevičiaus vienkiemių nuotraukos pristatytos Maskvoje, TSKP suvažiavimo metu melioracijos paviljone. Nuo tada surengė 10 individualių parodų Lietuvoje (Kaune 1985, 1988, 1995 m. Kėdainiuose 1986, 2009 m.), jo nuotraukos eksponuotos Indijoje, Taivane, Irane, JAV, Vokietijoje, Anglijoje. Pelnė 6 fotografijos apdovanojimus. Sudarė fotografijų ciklus „Vienkiemių likimas", „Atgimstanti Lietuva", „Runkeliai ir E…plius svarstyklės". Pastarajame įamžino savo paties užaugintus runkelius su įrašytomis politikų citatomis. Taip pat kūrė medžio, akmens skulptūras. Sukaupė ~40 tūkst. nuotraukų archyvą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mylintis žmones ir žemę: Stasys Padalevičius, *muge.eu*, 2015 m. gegužės 15 d.
2. ↑  Kauno fotografijos galerija
3. ↑  Saulė Matulevičienė. „Vienkiemių likimas". *Liaudies kultūra*, 2015 m. Nr. 3. 58–62 psl.
| Sartlanas |
| --- |
| Sartlanas netoli TaskajevoSartlanas netoli TaskajevoSartlanas netoli Taskajevo |
| Vieta | Rusijos vėliava Rusija (Novosibirsko srities vėliava Novosibirsko sritis) |
| Plotas | 238 km² |
| Vidutinis gylis | 3 m |
| Didžiausias gylis | 6 m |
| Įteka | Karapuzas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Sartlanas

  |
| **Koordinatės** |  55°00′0″ š. pl. 78°35′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.00000°š. pl. 78.58333°r. ilg.﻿ / 55.00000; 78.58333Koordinatės: 55°00′0″ š. pl. 78°35′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.00000°š. pl. 78.58333°r. ilg.﻿ / 55.00000; 78.58333 |

**Sartlanas** (rus. *Сартлан*) – nenuotakus ežeras Rusijoje, Novosibirsko srities vakaruose, Barabos stepėje. Tekšo 110 m aukštyje virš jūros lygio. Ilgis 25,5 km, plotis iki 16 km. Ežeras seklus, giliausia vieta siekia 6 m. Krantai lėkšti, apaugę viksvameldžių sąžalynais. Dugnas padengtas dumblu. Sartlano vanduo silpnai druskingas. Ežeras užšąla spalio pabaigoje ar lapkričio pirmoje pusėje, o atitirpsta balandžio pabaigoje arba gegužę. Didžiausias ledo storis kovą – 1,2 m. Vasarą vanduo maksimaliai įšyla iki 28,7 °C. Į Sartlaną suteka keletas neilgų upių, iš kurių ilgiausia – Karapuzas (įteka rytuose). Ežeras nenuotakus, tačiau pavasarį pakilus vandens lygiui susidaro laikina ištaka – Saraika.

Ežere gausu žuvų: sugaunami karosai, ešeriai, lydekos, sazanai, peledės, kuojos, meknės, strepečiai ir kt. Pramoninė žvejyba.

Sartlano apylinkės gyvenamos retai, pagrindinė pakrantės gyvenvietė – Karmakla.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 371
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Senežas |
| --- |
|  |
| Vieta | Rusijos vėliava Rusija |
| Plotas | 7 km² |
| Vidutinis gylis | 3 m |
| Didžiausias gylis | 6 m |
| Išteka | Sestra (Dubnos intakas) |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Senežas

  |
| **Koordinatės** |  56°12′0″ š. pl. 37°0′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.20000°š. pl. 37.00000°r. ilg.﻿ / 56.20000; 37.00000Koordinatės: 56°12′0″ š. pl. 37°0′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.20000°š. pl. 37.00000°r. ilg.﻿ / 56.20000; 37.00000 |

**Senežas** (rus. *Сенеж*) – ežeras Rusijoje, Maskvos srityje, į šiaurės vakarus nuo Maskvos, Klino-Dmitrovo kalvagūbryje. Ilgis – 5 km. Plotis – 3,5 km.

Ežeras faktiškai yra tvenkinys, susidaręs statant kanalą tarp Sestros ir Istros upių. Kanalas buvo skirtas gabenti akmenims iš Volgos į Maskvą, Kristaus Gelbėtojo cerkvei statyti. Darbai prasidėjo 1826 m. tęsėsi beveik 25 metus. Jų metu buvo pastatyti trys šliuzai, 8,5 km ilgio kanalas ir užtvanka. Neatlaikęs konkurencijos su Nikolajevo geležinkeliu kanalas buvo apleistas.

Ledyninės kilmės ežeras, davęs vardą vandens telkiniui dabar yra viena iš įlankų pietinėje Senežo dalyje.

Prie ežero įsikūręs Solnečnogorskas – populiari maskviečių poilsio vieta.
Senusretas I
**Senusretas I** (Senusretas Cheperkara, pagal graikus − **Sesostris I,** valdė apie 1971–1926 m. pr. m. e.) – antrasis dvyliktosios Egipto dinastijos faraonas.

Faraono Amenemio I ir karalienės Nehru-Tathenės sūnus. Buvo tėvo koregentu iki 10 metų laiko, vykdė karines kampanijas Nubijoje, kur įkūrė egiptiečių garnizoną Bucheno tvirtovėje. Tėvas buvo nužudytas sąmokslininkų, kai Senusretas buvo karo žygyje Libijoje. Jo įžengimo į sostą aplinkybės aprašytos „Sinuhės istorijoje". Norėdamas sutvirtinti valdžią Senusretas išplatino „Amenemio instrukcijas" − tėvo sudarytą dokumentą apie savo padarytus gerus darbus ir ginantį Senusreto teisę į sostą. Senusretas I tęsė tėvo pradėtą Nubijos nukariavimą. Įkūrė karinę bazę Elefantine, kurio valdytojas buvo atsakingas už Žemutinės Nubijos valdymą. Iš Nubijos gabenti auksas, varis, ametistas, dioritas. Jo armija pasiekė III Nilo slenkstį. 

Faraonas palaikė taikingus prekybinius santykius su valstybėmis Palestinoje ir Sirijoje. Likus trejiems metams iki mirties pripažino Egipto koregentu savo sūnų Amenemį II. Žinomos statybos: Sati šventyklos Elefantine, Edfu, Hierakonpolyje, El-Kabe; Monto šventyklą Tode; daugybę statinių Karnake, Denderoje, Abydose ir kitose vietose. Pastatė laidojimo kompleksą ir piramidę Lište, 2 km nuo Amenemio I piramidės. Senusreto I piramidę supo 9 mažesnės karalienių ir princesių piramidės. Naujosios karalystės laikotarpiu Senusretas I buvo sudievintas ir garbinamas kaip Tėbų nekropolio dievas-saugotojas.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Senusretas I** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Ian Shaw, Paul Nicholson. *The British Museum Dictionary of Ancient Egypt*. The American University in Cairo Press. 2002, p. 258
* Encyclopaedia Britannica, 2008 10 23
* Dariusz Sitek

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
 **Vidurinioji karalystė**
**Dvyliktoji dinastija**
Amenemis I →
Senusretas I → 
Amenemis II →
Senusretas II →
Senusretas III →
Amenemis III →
Amenemis IV →
Sobekneferu |

 |
| **Dmitrijus Selivanovas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1964 m. kovo 25 d.Novosibirskas, Rusijos TSR, TSRS |
| Mirė | 1989 m. balandžio 22 d. (25 metai)Novosibirskas, Rusijos TSR, TSRS |
| Pilietybė | TSRS vėliava TSRS |
|  |
| Veikla | roko muzikantas, gitaristas, dainų autorius ir atlikėjas |

**Dmitrijus Selivanovas** (rus. *Дмитрий Aлексе́евич Селиванов* = *Dmitrij Aleksejevič Selivanov*, 1964 m. kovo 25 d. – 1989 m. balandžio 22 d.) – Tarybų Sąjungos roko muzikantas, gitaristas, dainų autorius ir atlikėjas. Labiausiai žinomas kaip roko grupės „Graždanskaja oborona" narys, nors taip pat grojo grupėse „Kalinov most", „Putty" ir „DimaKok". Be to, grupės „Promyšlennaja architektura" įkurėjas ir lyderis. Grupėse dažniausiai grojo gitara, kartais dainavo.

Biografija
----------

Dmitrijus Selivanovas gimė 1964 m. kovo 25 d. Novosibirske. Muzika pradėjo domėtis būdamas 11 metų – tada jis pradėjo groti gitara. 

Muzikanto karjerą pradėjo 1979 metais. 1980-ųjų metų pradžioje grojo grupėje „Prisutsvije". 1984 metais kartu su savo draugu Dmitriju Reviakinu sukūrė savo pirmąją roko grupę „Zdorovje". Po metų sukūrė savo antrąją roko grupę „Ravnodenstvije", kurią po kurio laiko pervardino į „Kalinov most". 1988 m. tapo grupės „Graždanskaja oborona" nariu, kur susidraugavo su Jegoru Letovu, tačiau gan greit paliko grupę. Tais pačiais metais sukūrė dar vieną grupę „Promyšlennaja architektura".

Nusižudė 1989 metais Novosibirske. Vėliau Jegoras Letovas skyrė jam keletą dainų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Dmitry Selivanov". *selivanov.lenin.ru*. Nuoroda tikrinta 2023-05-16.
2. ↑  „Дмитрий Селиванов. Статья на мемориальном сайте по материалам «Рок-сиб» В. Мурзина и интервью Р. Неумоева с Селивановым". Suarchyvuota iš originalo 2019-02-25. Nuoroda tikrinta 2019-02-14.
3. ↑  „Они тоже гостили на земле... Cеливанов Дмитрий Алексеевич (1964-1989)". *nec.m-necropol.ru*. Nuoroda tikrinta 2023-05-16.
| Kuanda*Куанда* |
| --- |
| 

KuandaKuanda

56°19′33″ š. pl. 116°05′28″ r. ilg.﻿ / ﻿56.32583°š. pl. 116.09111°r. ilg.﻿ / 56.32583; 116.09111﻿ (Kuanda)Koordinatės: 56°19′33″ š. pl. 116°05′28″ r. ilg.﻿ / ﻿56.32583°š. pl. 116.09111°r. ilg.﻿ / 56.32583; 116.09111﻿ (Kuanda) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+9) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Kraštas** | Užbaikalės kraštas Užbaikalės kraštas |
| **Rajonas** | Kalaro rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1981 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 1 394  |

**Kuanda** (rus. *Куанда*) – gyvenvietė Rusijoje, Užbaikalės krašto šiaurėje, Kalaro rajone, 130 km į pietvakarius nuo rajono centro Čaros. Šalia gyvenvietės teka Kuandos upė, toliau šiaurėje sutekanti su Vitimu. Geležinkelio stotis prie Baikalo–Amūro magistralės. Veikia vidurinė mokykla-internatas, vaikų darželis, ambulatorija, meno mokykla, biblioteka, pašto skyrius.

Kuandos tiltas
--------------

24 km į pietvakarius nuo Kuandos (56°13′27″ š. pl. 115°43′58″ r. ilg.﻿ / ﻿56.22417°š. pl. 115.73278°r. ilg.﻿ / 56.22417; 115.73278), greta BAMo geležinkelio tilto per Vitimo upę, yra 570 m ilgio medinis tiltas be turėklų, pastatytas kaip pirmasis geležinkelio tiltas tiesiant BAMą. Dabar šiuo pavojingu tiltu naudojasi automobilių vairuotojai, keliaudami tarp Kuandos ir Taksimo gyvenvietės Buriatijoje.

Istorija
--------

Kuanda įkurta 1981 m. „BAMstrojput" geležinkelio statybos valdybos. Nuo 1982 m. gyvenvietę statė uzbekų brigada „UzBAMstroj". 1984 m. ties Kuanda turėjo susitikti rytinę ir vakarinę BAMo dalis stačiusios brigados, tačiau dėl iškilusių sunkumų statant Kodaro tunelį, vakarinė dalis nutiesta greičiau, ir geležinkelis sujungtas ties Balbuchtos pusstote. 1984 m. spalio 1 d. Kuandoje įvyko simbolinis geležinkelio sujungimas (nuimtas ir vėl pritvirtintas vienas bėgių ruožas). Pastatytas paminklas BAMo statytojams. Gyvenvietės statyba baigta 1989 m.

Šaltiniai
---------

1. Реестр административно-территориальных единиц и населенных пунктов Забайкальского края по состоянию на 1 июля 2021 года — г. Чита, 2021 год
2. ↑  Реестр административно-территориальных единиц и населенных пунктов Забайкальского края по состоянию на 1 июля 2021 года — г. Чита, 2021 год
3. ↑  Блогер рассказал про самый опасный мост в мире из Забайкалья. Видео набрало 1,5 миллиона просмотров, *chita.ru*
4. ↑  Станция Куанда, *putdor.ru*

Nuorodos
--------

* Самый опасный мост РФ | НЕИЗВЕСТНАЯ РОССИЯ – videoreportažas apie Kuandos tiltą ir gyvenvietę
* Vitimo tiltas