recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Birva |
| --- |
| Vieta | Trakų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,267 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,91 km |
| Vidutinis gylis | 3,4 m |
| Didžiausias gylis | 8 m |
| Įteka | Birvos upelis |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Birva

  |
| **Koordinatės** |  54°40′44″ š. pl. 24°58′21″ r. ilg.﻿ / ﻿54.67889°š. pl. 24.97250°r. ilg.﻿ / 54.67889; 24.97250Koordinatės: 54°40′44″ š. pl. 24°58′21″ r. ilg.﻿ / ﻿54.67889°š. pl. 24.97250°r. ilg.﻿ / 54.67889; 24.97250 |

**Birva** arba **Kunigiškių ežeras** – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 5,5 km į šiaurės rytus nuo Trakų, Trakų istoriniame nacionaliniame parke. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius yra 0,9 km, o plotis 0,45 km. Altitudė 149,1 m. Giliausia vieta siekia 8 m. Kranto linija (ilgis 2,9 km) labai vingiuota, ežero forma netaisyklinga. Krantai daugiausia žemi, supelkėję, tik vakariniai ir rytiniai yra aukšti. Krantai daugiausia apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Ežere yra 0,08 ha ploto sala. Ežero rytiniu pakraščiu prateka upelis į Skaisčio ežerą.

Prie Birvos įsikūrę Raudonės I, Raudonės II ir Padvariškių ir Kariotiškių kaimai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Marija Vasiliauskienė. *Birva*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 257
Koordinatės: 54°34′31.24″ š. pl. 24°32′30.88″ r. ilg.﻿ / ﻿54.5753444°š. pl. 24.5419111°r. ilg.﻿ / 54.5753444; 24.5419111


| Aukštadvario tvenkinys |
| --- |
| Aukštadvario tvenkinysAukštadvario tvenkinysAukštadvario tvenkinys |
| Vieta | Lietuva (Trakų rajonas) |
| Plotas | 3,029 km² |
| Kranto linijos ilgis | 24,96 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 6,6 m |
| Didžiausias gylis | 40,0 m |
| Tūris | 0,019 km³ |
| Įteka | Verknė, Mošia, 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Verknė |

**Aukštadvario tvenkinys** telkšo į pietryčius nuo Aukštadvario, Trakų rajone. Ilgis rytų-vakarų kryptis 6,5 km, plotis iki 1,9 km. Suformuotas 1959–1960 m. patvenkus Verknės upę vandens jėgainės reikmėms, vandens lygis pakilo 1,5 m. Mažoji 180 kW galios hidroelektrinė pastatyta 1959 m. rekonstruota 2000 m.

Tvenkinys sujungė šiuos ežerus:

* Baluosys (20 ha)
* Baluosėlis (5,5 ha)
* Baluosiukas (2,5 ha)
* Negasčius ir Nava (kartu 120 ha)

Kartu taip pat užlietos ir žemos vietos aplink šiuos ežerus. Giliausia vieta yra šiaurinėje dalyje (šiaurinė dalis, į kurią įeina Navos ir Negasčiaus ežerai gilesnė, pietinė seklesnė, ten gylis siekia 9,2 m). Tvenkinys netaisyklingos formos, kranto linija labai vingiuota, daug pusiasalių, įlankų, užutėkių. Krantai šiaurėje aukšti ir ardomi, pietuose – žemi ir pelkėti. Pakrantėse gausu šaltinių, tarp jų – saugomas Verknės senvagės šaltinis. Tvenkinį supa moreninės aukštumos. Šiaurės vakarinėje pakrantėje yra griovų, raguvų. Šiaurinėje pakrantėje stūkso Skrebio ir Ubiškių miškai, rytinėje - Babrauninkų miškas, pietinėje - Paverknės ir Vilūnų miškai. Yra 6 salos (4 didžiausios, mišku apaugusios - 1,94 ha, 0,94 ha, 0,83 ha, 0,11 ha), kurių bendras plotas 3,9 ha. Altitudė 120 m. Prateka Verknės upė.

Tvenkinyje sugaunamos 10 rūšių žuvys: lydekos, kuojos, karšiai, raudės, lynai, karosai, plakiai, ešeriai, unguriai, aukšlės.

Prie Aukštadvario tvenkinio įsikūrę kaimai: Nikronys, Purvynai, Vladislava, Nevaršonys, Vilūnai.

Šiaurine tvenkinio pakrante eina kelias  **A16**  Vilnius–Prienai–Marijampolė , tvenkinio užtvanka eina kelias Nr.4703 (Aukštadvaris - Vaickūniškės).

Galerija
--------

* Navos ežero dalis Aukštadvario tvenkinyjeNavos ežero dalis Aukštadvario tvenkinyje
* Aukštadvario vandens jėgainės užtvankaAukštadvario vandens jėgainės užtvanka

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Marija Vasiliauskienė. *Aukštadvario tvenkinys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 135
| Juodeikių tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Mažeikių rajono savivaldybė, Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 2,539 km² |
| Kranto linijos ilgis | 28,35 km |
| Kilmė | dirbtinis |
| Vidutinis gylis | 4,4 m |
| Didžiausias gylis | 12 m |
| Įteka | Varduva, Gūžė, Dubulis, Eglynupis, 12 bevardžių upelių |
| Išteka | Varduva |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Juodeikių tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  56°21′41″ š. pl. 22°10′24″ r. ilg.﻿ / ﻿56.36139°š. pl. 22.17333°r. ilg.﻿ / 56.36139; 22.17333Koordinatės: 56°21′41″ š. pl. 22°10′24″ r. ilg.﻿ / ﻿56.36139°š. pl. 22.17333°r. ilg.﻿ / 56.36139; 22.17333 |

**Juodeikių tvenkinys** arba **Varduvos tvenkinys** – dirbtinis vandens telkinys šiaurės vakarų Lietuvoje, Mažeikių rajono savivaldybės teritorijos šiaurės vakaruose, 12 km į šiaurės vakarus nuo Mažeikių, netoli Latvijos sienos. Šiaurės vakarinėje pakrantėje įsikūrusi naftos perdirbimo bendrovė „ORLEN Lietuva", pietvakarinėje pakrantėje yra Dapšių piliakalnis ir gyvenvietė, rytinėje pakrantėje stūkso Kuodžių miškas, įsikūrę Ruzgų ir Juodeikių kaimai. Dalyje rytinės pakrantės ir aplink pietines pakrantes plyti dirbami laukai. Pietinis tvenkinio galas užpelkėjęs. Gausu vandens paukščių.

Tvenkinio paskirtis – aprūpinti techniniu vandeniu bendrovę „ORLEN Lietuva" ir Mažeikių elektrinę, naudoti telkinį elektros energijos gamybai.

Plotas 253,9 ha, altitudė 58,0 m. Ilgis iš pietų į šiaurę 8,6 km, plotis iki 0,8 km. Didžiausias gylis 12,0 m, vidutinis gylis 4,4 m. Yra 0,61 ha sala. Krantai daugiausia aukšti, vietomis statūs, apaugę medžiais ir krūmais. Kranto linija 28,3 km ilgio, vingiuota. Tvenkinio vidurinę dalį skersai kerta kelias  **219**  Bugeniai–Pikeliai , pietinę dalį skersai kerta geležinkelis iš Mažeikių į ORLEN Lietuva.

Istorija
--------

Tvenkinys įrengtas 1979 m. užtvenkus Varduvos upę 7,1 km nuo žiočių ir užliejus Varduvos upės slėnį bei Eglynupio, Dubulio, Gūžės žemupius.

Nuo 1996 m. veikia Juodeikių hidroelektrinė (galia 850 kW).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Juodeikių tvenkinys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 12 psl.
| Jurbarkų tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Jurbarko rajonas) |
| Plotas | 2,104 km² |
| Kranto linijos ilgis | 34,49 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 3,0 m |
| Didžiausias gylis | 6,3 m |
| Tūris | 0,0066 km³ |
| Įteka | Mituva, Kamė, Antvardė, Geišdaubė, Račintakis, Gilioji Grabė, Skardupis, Lygutis, Vajota, Pėdamė, Trumpė, 8 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Mituva |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Jurbarkų tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  55°6′14″ š. pl. 22°42′48″ r. ilg.﻿ / ﻿55.10389°š. pl. 22.71333°r. ilg.﻿ / 55.10389; 22.71333Koordinatės: 55°6′14″ š. pl. 22°42′48″ r. ilg.﻿ / ﻿55.10389°š. pl. 22.71333°r. ilg.﻿ / 55.10389; 22.71333 |

**Jurbarkų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Jurbarko rajone, 3 km į šiaurės vakarus nuo Jurbarko. Sudarytas užtvenkus Mituvos upę (Nemuno intakas) 8,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 12,5 km, plotis – iki 0,4 km. Tvenkinio šiaurinėje dalyje yra 5 nemažos krūmynais apaugusios salos (0,98 ha, 0,9 ha, 0,7 ha, 0,65 ha, ir 0,47 ha). Altitudė 25 m. Krantai aukšti, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Į rytus nuo tvenkinio plyti dirbami laukai, o iš vakarų juosia Karšuvos giria (Pamituvio, Lemantiškių, Smukučių šilelio miškai).

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 26,6 m, ilgis 320 m, plotis 10 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 196 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1985 m. 2003 m. pastatyta 675 kW galios mažoji hidroelektrinė.

Prie Jurbarkų tvenkinio esantys kaimai: Jurbarkai, Smukučiai, Dainiai, Rukšniai, Vanaginė (kolektyviniai sodai), Lemantiškiai, Meškininkai (kolektyviniai sodai), Vajotai, Užvajočiai, Antkalniai (kolektyviniai sodai), Mantviliai, Vertimai, Užkalniai. Rytinėje pakrantėje stūkso Meškininkų piliakalnis. Prie pietinio tvenkinio kranto įsikūrusi šiaurvakarinė Jurbarko miesto dalis – Smukučiai (kolektyviniai sodai). Šalia užtvankos, rytinėje pakrantėje, yra įrengtas paplūdimys.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Koordinatės: 54°14′3″ š. pl. 24°53′51″ r. ilg.﻿ / ﻿54.23417°š. pl. 24.89750°r. ilg.﻿ / 54.23417; 24.89750

| Eišiškių HE tvenkinys |
| --- |
| Eišiškių HE tvenkinys netoli VėžioniųEišiškių HE tvenkinys netoli VėžioniųEišiškių HE tvenkinys netoli Vėžionių |
| Vieta | Lietuva (Šalčininkų rajonas) |
| Plotas | 1,428 km² |
| Kranto linijos ilgis | 23,58 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 3,9 m |
| Didžiausias gylis | 10,1 m |
| Tūris | 0,005052 km³ |
| Įteka | Verseka, Juodupė, Turė, Nezdilė, V-3, 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Verseka |
|  |
|  Vikiteka | Eišiškių HE tvenkinys |

**Eišiškių hidroelektrinės tvenkinys** – tvenkinys Šalčininkų rajone, 5 km į šiaurės vakarus nuo Eišiškių, 5 km į šiaurės rytus nuo Kalesninkų, sudarytas Versekos ir jos intako Juodupės slėniuose.

Eišiškių hidroelektrinės tvenkinys įrengtas 1952 m. 20,8 km nuo žiočių užtvenkus Versekos upę. Didžiausias gylis 10,1 m, vidutinis gylis 3,9 m. Kranto linija labai vingiuota; krantai daugiausia lėkšti, kai kur pelkėti (pietinė dalis), šiaurinėje dalyje – aukšti. Yra 3 mišku apaugusios salos (1,16 ha, 0,18 ha ir 0,04 ha). Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 7,36 km, plotis – iki 0,5 km. Į šiaurę yra nutįsusi 1,2 km ilgio įlanka, į kurią įteka Juodupė. Altitudė 138,5 m. Krantai žemi, beveik ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Tvenkinio vidurinę dalį supa Versekos miškas. Didelė dalis pakrančių apaugę miškeliais, vakarinėse ir pietinėse pakrantėse plyti dirbami laukai. Vandens pertekliui praleisti įrengta bokštinė pralaida. Veikia Eišiškių hidroelektrinė (galia 180 kW).

Prie tvenkinio yra kaimai: Balandiškės, Verseka ir Versekos buvusio dvaro sodyba, Didžiosios Zubiškės, Matuizos, Pajuodupis, Verseka II, Naujadvaris, Starka, Kudelionys. Pietinę tvenkinio dalį kerta kelias  **127**  Babriškės–Varėna–Eišiškės , tvenkinio užtvanka eina kelias  **3905**  Eišiškės–Daugidonys–Kalesninkai .

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  *Eišiškių hidroelektrinė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 372 psl.
Koordinatės: 56°15′29″ š. pl. 22°53′16″ r. ilg.﻿ / ﻿56.25806°š. pl. 22.88778°r. ilg.﻿ / 56.25806; 22.88778

| Sablauskių tvenkinys |
| --- |
| Tvenkinys vasarąTvenkinys vasarąTvenkinys vasarą |
| Vieta | Lietuva (Akmenės rajonas) |
| Plotas | 1,227 km² |
| Kranto linijos ilgis | 19,71 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,6 m |
| Didžiausias gylis | 3,5 m |
| Tūris | 0,002 km³ |
| Įteka | Dabikinė, Šventupys, Debrėstis, Drūktupis, Daugupis, Kusupis, Pusupis, Lapupis |
| Išteka | Dabikinė |

**Sablauskių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Akmenės rajone, 7 km į šiaurės rytus nuo Akmenės, 1,4 km į pietryčius nuo Alkiškių. Susidaręs patvenkus Dabikinės upę (Ventos intakas) 20,5 km nuo jos žiočių. Ilgis (iš rytų į vakarus) 5,9 km, plotis iki 0,4 km. Į pietus yra nutįsusi 1,3 km ilgio įlanka, į kurią įteka Šventupys ir Debrėstis. Altitudė 69 m. Krantai vietomis aukštoki, beveik ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Kranto linija labai vingiuota. Tvenkinio šiaurinėje ir rytinėje pakrantėse stūkso miškeliai, auga sodas. Aplink tvenkinį daugiausia plyti dirbami laukai. Prie tvenkinio yra keletas paplūdimių, veikia kaimo turizmo sodyba.

Debitas:

* Upės: 1,6 m³/s
* Užtvankos skaičiuotinis: 103 m³/s

Užtvanka 350 m ilgio, 10 m pločio. Vandens pralaida – slenkstinė. Tvenkinys įrengtas 1975 m. pramoniniam vandentiekiui. 2007 m. pastatyta 39 kW galios mažoji hidroelektrinė. Greta yra „Akmenės cemento" kasyklos (Menčių klinties telkinys). Prie tvenkinio įsikūrusios gyvenvietės: Menčiai, Kyšiai, Sablauskiai, Kanteikiai. Tvenkinio užtvanka eina kelias  **1013**  Alkiškiai–Sablauskiai–Barsiukai .

Šaltiniai
---------

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998

1. ↑  *Sablauskių tvenkinys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 607
| Antanavo tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Marijampolės savivaldybė) |
| Plotas | 1,01 km² |
| Kranto linijos ilgis | 15,38 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,4 m |
| Didžiausias gylis | 4,3 m |
| Tūris | 0,00054 km³ |
| Įteka | Šešupė, Sasna, Kuzupelis, Š-6, 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Šešupė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Antanavo tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  54°40′7.03″ š. pl. 23°24′8.11″ r. ilg.﻿ / ﻿54.6686194°š. pl. 23.4022528°r. ilg.﻿ / 54.6686194; 23.4022528Koordinatės: 54°40′7.03″ š. pl. 23°24′8.11″ r. ilg.﻿ / ﻿54.6686194°š. pl. 23.4022528°r. ilg.﻿ / 54.6686194; 23.4022528 |

**Antanavo tvenkinys** – hidroelektrinės tvenkinys Marijampolės savivaldybės šiaurėje, 3 km į vakarus nuo Sasnavos, prie Gavaltuvos gyvenvietės, Šešupės slėnyje, 178,2 km nuo jos žiočių. Tvenkinio vanduo naudojamas 400kW galios Antanavo hidroelektrinei (pastatyta 1957 m. rekonstruota 2001 m.) ir buitinėms reikmėms. Tvenkinys įrengtas 1957 m. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę 3,6 km, plotis – iki 0,62 km. Yra 4 salos (0,5 ha, 0,34 ha, 0,19 ha ir 0,12 ha). Rytiniame krante yra 3 įlankos (didžiausia 1,7 km ilgio Sasnos upės įtekėjimo įlanka). Altitudė 51,5 m. Krantai žemi, vietomis užpelkėję. Aplinkui plyti dirbami laukai. Vandens pertekliaus pralaida – slenkstinė, didžiausias debitas 195 m³/s.

Vakarinėje tvenkinio pakrantėje įsikūręs Tursučių kaimas, į rytus – Surgučių kaimas. Vakarinėje pakrantėje yra įrengta poilsiavietė, šiaurinėje – paplūdimys.

2016 m. atlikti ichtiologiniai tyrimai parodė, kad tvenkinyje yra labai gausi įvairių žuvų populiacija, ypač karšių ir lynų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Antanavo tvenkinys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 74

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| Skuodo tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Skuodo rajonas) |
| Plotas | 0,859 km² |
| Kranto linijos ilgis | 9,78 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2,7 m |
| Didžiausias gylis | 7,7 m |
| Tūris | 0,0234 km³ |
| Įteka | Bartuva, 5 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Bartuva |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Skuodo tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  56°15′46″ š. pl. 21°30′35″ r. ilg.﻿ / ﻿56.26278°š. pl. 21.50972°r. ilg.﻿ / 56.26278; 21.50972Koordinatės: 56°15′46″ š. pl. 21°30′35″ r. ilg.﻿ / ﻿56.26278°š. pl. 21.50972°r. ilg.﻿ / 56.26278; 21.50972 |

**Skuodo tvenkinys** arba ***Bartuvos tvenkinys*** – tvenkinys Skuodo rajone, Skuodo pietinėje dalyje. Susidaręs patvenkus Bartuvos upę 55,5 km nuo jos žiočių. Ilgis pietų-šiaurės-rytų kryptimi 4,15 km, plotis iki 0,48 km. Altitudė 23,7 m. Krantai aukštoki, daugiausia apaugę medžiais. Rytinėje pakrantėje stūkso keletas miškelių, auga sodai, kitose pakrantėse plyti dirbami laukai. Žemiau užtvankos įkurtas Skuodo miesto parkas.

Debitas:

* Upės: 3,12 m³/s
* Užtvankos skaičiuotinis: 109 m³/s

Užtvanka 500 m ilgio, 10 m pločio. Vandens pralaida – šachtinė. Tvenkinys įrengtas 1982 m. ir skirtas laukų drėkinimui. 2000 m. pastatyta 220 kW galios mažoji hidroelektrinė. Prie tvenkinio įsikūręs Skuodas, Kulai I, Kulai II, Puodkaliai. Pietuose stūkso Kubiliškės piliakalnis, už jo – Kubiliškės I tvenkinys. Šiaurvakarine pakrante eina kelias  **218**  Kretinga–Skuodas , tvenkinio vidurinę dalį skersai kerta kelias Nr.3701 (Kulai I – Mažieji Rūšupiai).

Šaltiniai
---------

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998

1. ↑  *Skuodo tvenkinys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 39
| Padvarių tvenkinys |
| --- |
| Padvarių tvenkinys ties Akmenos ir Burkštino santakaPadvarių tvenkinys ties Akmenos ir Burkštino santakaPadvarių tvenkinys ties Akmenos ir Burkštino santaka |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Kretingos rajonas) |
| Plotas | 0,796 km² |
| Kranto linijos ilgis | 15,23 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2,9 m |
| Didžiausias gylis | 10,0 m |
| Tūris | 0,002364 km³ |
| Įteka | Akmena, Burkštinas, Juodupis, Pilsupis, 4 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Akmena |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Padvarių tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  55°55′9″ š. pl. 21°15′5″ r. ilg.﻿ / ﻿55.91917°š. pl. 21.25139°r. ilg.﻿ / 55.91917; 21.25139Koordinatės: 55°55′9″ š. pl. 21°15′5″ r. ilg.﻿ / ﻿55.91917°š. pl. 21.25139°r. ilg.﻿ / 55.91917; 21.25139 |
|  |
|  Vikiteka | Padvarių tvenkinys |

**Padvarių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Kretingos rajone, 2 km į šiaurę nuo Kretingos, ties Padvariais. Sudarytas užtvenkus Akmenos upę (Baltijos jūros baseinas) 36,3 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 5,4 km, plotis – iki 0,29 km. Altitudė 20 m. Krantai daug kur aukštoki arba aukšti. Kranto linija vingiuota, į rytus yra nutįsusi 0,9 km ilgio įlanka, į kurią įteka Burkštinas. Tvenkinį supa daugiausia dirbami laukai. Šiaurinis tvenkinio galas užpelkėjęs, krantai apaugę Tūbausių mišku. Netoliese priešsroviui (už 1,65 km) sudarytas Tūbausių tvenkinys, pasroviui iškart – Kretingos tvenkinys. Pietvakarine pakrante eina kelias  **218**  Kretinga–Skuodas , tvenkinio vidurinę dalį skersai kerta kelias  **2326**  privažiuojamasis kelias prie Kurmaičių  nuo kelio  **218**  Kretinga–Skuodas . Prie Pilsupio įtekėjimo stūkso Kurmaičių piliakalnis. Rytinėje pakrantėje ties Kurmaičiais yra įrengtas paplūdimys.

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 22 m, ilgis 234 m, plotis 8 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 113,7 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1981 m.

Prie Padvarių tvenkinio įsikūrę kaimai: Padvariai, Kurmaičiai, Pajuodupiai.

Padvarių tvenkinys ties Kurmaičiais

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| Marijampolės tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Marijampolės savivaldybė) |
| Plotas | 0,789 km² |
| Kranto linijos ilgis | 12,87 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 3,6 m |
| Didžiausias gylis | 8,8 m |
| Tūris | 0,00273 km³ |
| Įteka | Šešupė, 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Šešupė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Marijampolės tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  54°31′15″ š. pl. 23°20′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.52083°š. pl. 23.33333°r. ilg.﻿ / 54.52083; 23.33333Koordinatės: 54°31′15″ š. pl. 23°20′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.52083°š. pl. 23.33333°r. ilg.﻿ / 54.52083; 23.33333 |

**Marijampolės tvenkinys** arba **Marijampolės marios** arba **Marijampolės II tvenkinys** – tvenkinys Marijampolės savivaldybėje, į pietus nuo Marijampolės. Susidaręs patvenkus Šešupės upę (Nemuno intakas) 206,4 km nuo jos žiočių. Ilgis iš pietų į šiaurę 4,75 km (pagal Lietuvos upių, ežerų ir tvenkinių kadastro duomenis, tvenkinio aukštutinė riba yra 50 m aukščiau Nartelio kaimo sodų bendrijos Nartelio 2-sios gatvės), plotis iki 0,38 km. Altitudė 70,5 m. Krantai daugiausia aukšti, šlaitai apaugę medžiais. Pietinėse pakrantėse plyti dirbami laukai, vakarinėje pakrantėje įsikūrusi sodų bendrija.

Debitas:

* Upės: 8,26 m³/s
* Užtvankos skaičiuotinis: 177 m³/s

Užtvanka 310 m ilgio, 10 m pločio. Vandens pralaida – slenkstinė. Įrengta 1974 m. Tvenkinio vanduo naudojamas laukų drėkinimui, buitinėms reikmėms. Veikia 600 kW galios mažoji hidroelektrinė, pastatyta 1998 m.

Prie Marijampolės tvenkinio įsikūrusios gyvenvietės: Kumelionys, Liepynai, Liucinavas, Nartelis, Būdbaliai. Yra didelė – 9,1 ha sala, tiltu sujungta su rytiniu krantu. Saloje ir aplink esančiuose 2 pusiasaliuose suformuotas Marijampolės marių parkas su kempingu – mėgstama marijampoliečių poilsio vieta. Yra ir dar viena sala (0,11 ha). Vakariniame krante stūkso Kumelionių piliakalnis

Šaltiniai
---------

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998

1. ↑  Kapsuko tvenkinys. *Marijampolės tvenkinys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 213
| Paupio tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Raseinių rajonas) |
| Plotas | 0,671 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,05 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,5 m |
| Didžiausias gylis | 2,4 m |
| Įteka | kanalas nuo Upės upės |
| Išteka | 4 kanalai |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Paupio tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  55°20′55″ š. pl. 22°58′11″ r. ilg.﻿ / ﻿55.34861°š. pl. 22.96972°r. ilg.﻿ / 55.34861; 22.96972Koordinatės: 55°20′55″ š. pl. 22°58′11″ r. ilg.﻿ / ﻿55.34861°š. pl. 22.96972°r. ilg.﻿ / 55.34861; 22.96972 |

**Paupio tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Raseinių rajone, 9 km į pietvakarius nuo Raseinių. Sudarytas užtvenkus Upės upės kanalą (Šešuvio intakas) 29,5 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 1 km, plotis – iki 0,77 km. Altitudė 68,7 m. Krantai žemi. Šiaurrytinis tvenkinio galas užpelkėjęs ir apaugęs krūmynais. Į vakarus stūkso Blinstrubiškių miškas, į rytus – dirbami laukai. Pasroviui išteka 4 kanalai į žemiau telkšančius žuvininkystės ūkio tvenkinius. Rytiniu tvenkinio pakraščiu teka sureguliuota vaga Upės upė.

Tvenkinys įrengtas 1972 m. Priklauso žuvininkystės ūkiui.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Koordinatės: 55°59′30″ š. pl. 22°29′15″ r. ilg.﻿ / ﻿55.99167°š. pl. 22.48750°r. ilg.﻿ / 55.99167; 22.48750

| Ubiškės tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Telšių rajonas) |
| Plotas | 0,745 km² |
| Kranto linijos ilgis | 11,29 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 3,2 m |
| Didžiausias gylis | 9,0 m |
| Tūris | 0,0002336 km³ |
| Įteka | Patekla, Šiltupis, Urkupis, Levenčiupis, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Patekla |

**Ubiškės tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Telšių rajone, 10 km į pietvakarius nuo Tryškių. Susidaręs patvenkus Pateklos upę (Virvytės intakas) 5,2 km nuo jos žiočių. Ilgis (iš rytų į vakarus) 3,9 km, plotis iki 0,33 km. Vakarinėje tvenkinio dalyje yra 5 salos (0,15 ha, 0,15 ha, 0,1 ha, 0,05 ha ir 0,02 ha). Altitudė 109 m. Pietinis krantas daugiausia aukštas, šlaitai apaugę medžiais. Aplinkui plyti dirbami laukai. Tvenkinį skersai kerta kelias Nr.4619 (Kiršiai–Dūseikiai). Tvenkinio užtvanka eina kelias Nr.4622 (Privažiuojamasis kelias prie Ubiškės nuo kelio Šiauliai–Palanga)

Debitas:

* Upės: 3,46 m³/s
* Užtvankos skaičiuotinis: 87,8 m³/s

Užtvanka 600 m ilgio, 10 m pločio. Vandens pralaida – slenkstinė. Įrengta 1977 m. Tvenkinys skirtas laukų drėkinimui. Prie tvenkinio įsikūrusios gyvenvietės: Ubiškė, Pateklėnai, Kiršiai. 1997 m. tvenkinys buvo nuleistas, suremontuota avarine buvusi pralaida, pastatyta 350 kW galios mažoji hidroelektrinė.

Šaltiniai
---------

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998

1. ↑  *Ubiškės tvenkinys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 364
2. ↑
| Pakruojo tvenkinys |
| --- |
| Pakruojo tvenkinys PakruojyjePakruojo tvenkinys PakruojyjePakruojo tvenkinys Pakruojyje |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Pakruojo rajonas) |
| Plotas | 0,329 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,28 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,7 m |
| Didžiausias gylis | 4,0 m |
| Tūris | 0,000533 km³ |
| Įteka | Kruoja, Savėlis, Verdenis, bevardis upelis |
| Išteka | Kruoja |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Pakruojo tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  55°58′35″ š. pl. 23°50′4″ r. ilg.﻿ / ﻿55.97639°š. pl. 23.83444°r. ilg.﻿ / 55.97639; 23.83444Koordinatės: 55°58′35″ š. pl. 23°50′4″ r. ilg.﻿ / ﻿55.97639°š. pl. 23.83444°r. ilg.﻿ / 55.97639; 23.83444 |

**Pakruojo tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Pakruojo rajone, Pakruojo mieste. Sudarytas užtvenkus Kruojos upę (Mūšos intakas) 11,1 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 2,2 km, plotis – iki 0,3 km. Altitudė 60 m. Krantai neaukšti, daug kur apaugę medžiais ir krūmais. Pietvakarinėje pakrantėje įkurtas Linksmučių parkas, jame įrengta stovyklavietė. Į vakarus nuo tvenkinio galo telkšo Linksmučių I karjeras. Žemiau užtvankos įkurtos senosios Pakruojo miesto kapinės. Šiaurrytinėje pakrantėje, šalia užtvankos, įrengtas paplūdimys.

Tvenkinys nuo užtvankos
Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 61,8 m, ilgis 381 m, plotis 25 m. Vandens pralaida – slenkstinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 100,9 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1974 m.

Prie Pakruojo tvenkinio yra Pakruojis bei jo priemiesčiai: į pietus – Jovarai, į vakarus – Linksmučiai, į šiaurę – Sigutėnai. Šiaurine pakrante eina kelias  **2908**  Pakruojis–Lygumai–Naisiai , pietine – kelias Nr.2922 (Pakruojis – Poškiečiai).

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Koordinatės: 54°9′32″ š. pl. 25°54′48″ r. ilg.﻿ / ﻿54.15889°š. pl. 25.91333°r. ilg.﻿ / 54.15889; 25.91333

| Purvėnų tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Šalčininkų rajonas), Gudija (Varanavo rajonas) |
| Plotas | 0,728 km² |
| Kranto linijos ilgis | 7,8 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,6 m |
| Didžiausias gylis | 3,8 m |
| Tūris | 0,0011729 km³ |
| Įteka | Prūdelis, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Prūdelis |

**Purvėnų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Šalčininkų rajone bei Gudijoje, Varanavo rajone, 5 km į vakarus nuo Eišiškių, 1 km į pietus nuo Purvėnų. Sudarytas užtvenkus Prūdelio upę (Versekos intakas) 2,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 2,6 km, plotis – iki 0,65 km. Altitudė 147,5 m. Krantai daugiausia neaukšti, apaugę pavieniais krūmais. Tvenkinio pietvakarinis galas užpelkėjęs. Tvenkinį supa daugiausia dirbami laukai, krūmynai, miškeliai (Baltarusijos pusėje). Išilgai tvenkinio viduriu eina Lietuvos – Baltarusijos siena. Lietuvos teritorijoje yra ~ 38,2 ha tvenkinio.

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 149,2 m, ilgis 392 m, plotis 4,5 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 10,1 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1991 m.

Prie tvenkinio yra Prūdelio, Mangėliškių (Lietuva), Jančių (Gudija) kaimai.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Integralinis ir diferencialinis skaičiavimas** – viena svarbesnių matematikos sričių, atsiradusi algebroje ir geometrijoje, o vėliau pradėta naudoti daugumoje matematikos sričių.

Diferencialinis skaičiavimas
----------------------------

Pirmoji iš dviejų sąvokų – diferencialinis skaičiavimas, tiriantis pokyčio tempus, paprastai vaizduojamus tiesės nuožulnumu. Pagrindinė diferencialinio skaičiavimo tiriama problema – vieno dydžio akimirksnio pokytį palyginti su kitu dydžiu. Pavyzdžiai:

* Laisvai krintančio kūno greičio didėjimas (pagreitis) tam tikru laiko momentu.
* Iššauto sviedinio ar kulkos greičio ir trajektorijos praradimas.
* Augančio verslo pelningumo pokytis tam tikru laiko momentu.
* Mikroorganizmų tankio mitybinėje terpėje kitimas jiems nykstant ar besidauginant.

Integralinis skaičiavimas
-------------------------

Kita lygiavertė sąvoka – integralinis skaičiavimas, tiriantis dydžių susikaupimą, pavyzdžiui, kreivės ribojamą plotą ar panašiai. Integralinis skaičiavimas yra diferencialinio skaičiavimo atspindys. Integralinio skaičiavimo sprendžiamų problemų pavyzdžiai:

* Tam tikro galingumo siurblio išsiurbto vandens kiekis, kintant siurbimo nuostoliams ir spaudimui.
* Įvairių sąlygų veikiamo verslo sukauptas pinigų kiekis.
* Tam tikro galingumo sniego valytuvo nukasamas plotas, esant skirtingam kritulių kiekiui.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Apibrėžtinis integralas
* Neapibrėžtinis integralas
* Diferencialas
* Matematinė analizė
**Kretingos spaustuvė** – spaustuvės, veikusios Kretingoje.

Istorija
--------

Iki 1940 m. Kretingoje trumpai veikė „Inkaro" spaustuvė, išspausdinusi 1933 m. atsišaukimą Vilniui vaduoti, S. Jonušo spaustuvė, spausdinusi blankus, pakvietimus. Didžiausia spaustuvė Kretingoje buvo Pranciškonų spaustuvė, veikusi 1930–1940 m. vienuolyne. Spausdino religinio turinio brošiūras, periodinius leidinius „Šv. Pranciškaus varpelis" ir „Kretingos parapija", paveikslėlius.

1944 m. gruodžio mėn. įsteigus laikraštį „Žemaičių tiesa", Pranciškonų spaustuvėje įkurta Kretingos spaustuvė. Nuo 1950 m. ji spausdino rajono laikraštį „Stalinietis". 1963–1965 m. prie Kretingos spaustuvės prijungtos Skuodo, Gargždų, Šilutės spaustuvės. 1966 m. Gargždų spaustuvė uždaryta, o Kretingos ir Klaipėdos rajonams imta leisti bendrą laikraštį. Jis buvo spausdinamas Kretingos spaustuvėje.

1961 m. vietoj „Staliniečio" buvo leidžiamas laikraštis „Į komunizmą", o nuo 1962 m. „Švyturys". 1976 m. Kretingos spaustuvė tapo Klaipėdos „Ryto" spaustuvės skyriumi. Nuo 1982 m. laikraštis „Švyturys" buvo renkamas ir ruošiamas vietoje, o spausdinamas Klaipėdos „Ryto" spaustuvėje.

1993 m. valstybinė Kretingos spaustuvė tapo UAB spaustuvė „Klišė". Ji turėjo iškiliosios spaudos mašinas, spausdino blankus, smulkius spaudinius.  2006 m. buvusioje Kretingos melioracijos statybos valdybos salėje Vytauto g. 161 įrengta moderni „Vakarų spaustuvė", priklausanti bendrovei, kurią įkūrė 7 laikraščių redakcijos, susibūrę į Vakarų Lietuvos vietos laikraščių leidėjų asociaciją. Spausdinama per 40 leidinių, kasdien Kretingos spaustuvėje atspausdinama po 17–18 pavadinimų laikraščių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 245 psl.
2. ↑  Irena Šeškevičienė. Kretingoje spausdinami laikraščiai – į visą Lietuvą. Pajūrio naujienos. 2008-09-19

Nuorodos
--------

* „Vakarų spaustuvė"
| **Kęstutis Oginskas** |
| --- |
| Gimė | 1959 m. birželio 8 d. (64 metai)Klaipėda |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Kęstutis Oginskas** (g. 1959 m. birželio 8 d. Klaipėdoje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, buriuotojas.

Biografija
----------

1977 m. baigė Klaipėdos K. Donelaičio vidurinę mokyklą, 1985 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete – žurnalistikos specialybę. Studijavo Oklahomos valstijos universitete.

1983–1984 m. dirbo žurnale „Sparnai", 1985–1988 m. Šiaulių miesto laikraščio „Raudonoji vėliava", 1988–1989 m. dienraščio „Klaipėda" korespondentas, 1989–1991 m. savaitraščio „Mažoji Lietuva" redaktoriaus pavaduotojas, 1991 m. laikraščio „Vakarų ekspresas" vienas steigėjų.

1988 m. Šiaulių Sąjūdžio iniciatyvinės grupės ir tarybos narys. Nuo 1991 m. Lietuvos televizijos Klaipėdos redakcijos vyriausias redaktorius, 1994–1997 m. – Lietuvos televizijos Naujienų direkcijos Klaipėdos korespondentų punkto žurnalistas. Rengė reportažus apie Klaipėdos miesto ir apskrities, aplinkinių rajonų visuomeninį ir kultūrinį gyvenimą.  1997–1998 m. laikraščio „Vakarų ekspresas" žurnalistas, 2000–2005 m. AB „Mažeikių nafta" atstovas spaudai. Gyvena ir dirba Šventojoje.

Bibliografija
-------------

* *Šturmano žinynas*, 2006 m. anglų kalba 2007 m.
* *Buriuotojo vadovas*, 2008 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 365 psl.
2. ↑  [ Archyvuota kopija 2010-11-27 iš Wayback Machine projekto. Kęstutis Oginskas. Klubas Marinus}
| **Laimutė Drazdauskaitė** |
| --- |
| Gimė | 1949 m. birželio 16 d. (74 metai)Pievėnai, Mažeikių apskritis |
|  |
| Veikla | žurnalistė, redaktorė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Laimutė Ona Drazdauskaitė** (g. 1949 m. birželio 16 d. Pievėnai, Mažeikių apskritis) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė.

Biografija
----------

1972 m. baigė Vilniaus universitetą, įsigydama lietuvių kalbos ir literatūros dėstytojos specialybę.

1972–1973 m. – Mažeikių rajono Židikų vidurinės mokyklos lietuvių kalbos mokytoja, 1973–1976 m. – Mažeikių rajono laikraščio „Pergalės vėliava" atsakingoji sekretorė, 1976–1986 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa" atsakingoji sekretorė. 1986–1988 m. mokėsi Visuomenės mokslų akademijos žurnalistikos skyriuje. 1988–1989 m. laikraščio „Lietuvos pionierius", 1989–1994 m. laikraščio „Aitvaras" redaktorė. Nuo 1994 m. dienraščio „Respublika" atsakingoji sekretorė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 112 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

| Lantanas (La)
  |
| --- |
|  |
| Periodinė grupė | Lantanoidas |
| Atomo numeris | 57
  |
| Išvaizda | ? |
| Atomo savybės
  |
| Atominė masė(Molinė masė) | 138,9055(2) а.m.v. (g/mol) |
| Atomo spindulys | 138 pm |
| Jonizacijos energija(pirmas elektronas) | 538,1 kJ/mol (eV) |
| Elektronų konfigūracija | [Xe] 5d1 6s² |
| Cheminės savybės
  |
| Kovalentinis spindulys | 125 pm |
| Jono spindulys | ? pm |
| Elektroneigiamumas | 0,08989 (pagal Polingą) |
| Elektrodo potencialas | ? |
| Oksidacijos laipsniai | ? |
| Termodinaminės savybės
  |
| Tankis | 6,15 g/cm³ |
| Šiluminė talpa | ? J/(K·mol) |
| Šiluminis laidumas | 13,5 W/(m·K) |
| Lydymosi temperatūra | 1191 K |
| Lydymosi šiluma | 11,3 kJ/mol |
| Virimo temperatūra | 3737 K |
| Garavimo šiluma | 399,57 kJ/mol |
| Molinis tūris | 22,59 cm³/mol |
| Kristalinė gardelė
  |
| Kristalinė gardelė | ? |
| Gardelės periodas | ? Å |

**Lantanas** – cheminis periodinės elementų lentelės elementas, žymimas **La** (lot. *Lanthanum*), eilės numeris 57. Lantanas yra vienas iš retųjų žemės elementų.

Savybės
-------

Lantanas aktyvus metalas, ore greitai pasidengia hidroksido plėvele, o smulkios dalelės ore pačios užsiliepsnoja. Reaguodamas su deguonimi sudaro lantano oksidą (La2O3), su azotu – lantano nitridą (LaN), be to, reaguoja su daugeliu kitų nemetalų ir sudaro sunkiai lydžius metališkus junginius. Reaguoja su vandeniu ir net kambario temperatūroje jį skaido sudarydamas lantano hidroksidą (La(OH)3). Taip pat labai lengvai reaguoja su rūgštimis. Lydomas su kitais metalais sudaro metališkus junginius bei lydinius. Nedidelės lantano priemaišos labai pagerina lydinių mechanines ir antikorozines savybes.

Panaudojimas
------------

Lantanas naudojamas aukštos įtampos elektroduose, aukštos kokybės metalo europio gamyboje, brangių žiūronų, foto/video kamerų objektyvų gamyboje, nes stiklui suteikia labai geras refrakcines (spindulių lūžimo) savybes.

Radioaktyvus lantano izotopas naudojamas liuminescencinių lempų paleidikliuose kaip pagalbinė priemonė pradinei dujų jonizacijai ir dujų sugėrimui (geteris).

Istorija
--------

Šį cheminį elementą 1839 m. atrado švedų chemikas *Carl Mosander*.

Pavadinimo kilmė
----------------

Lantanas ilgą laiką buvo nežinomas, kadangi tyrinėtas tik ceroksido junginiuose. Panašiai kaip ir kriptonas, jis gavo pavadinimą dėl savo „slaptumo" (gr. lanthanein – būti paslėptam).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vilhelmas Skominas. Lantanas (Lanthanum; gr. lanthanō – slepiuosi)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 508-509 psl.

Vikižodynas
**Laukesos valsčius** (latv. *Laucesas pagasts*) – valsčius pietryčių Latvijoje, Aukšžemėje, Daugpilio savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Daugpilio, prie Laukesos upės. Centras – Mirnijus.

Geografija
----------

Laukesos valsčius siejasi su Daugpilio miestu, Kalkūnų, Taborės, Skrudalienos, Demenės ir Medumo valsčiumi. 

**Didžiausios gyvenvietės:** Dankeriai, Dzilnos, Glinovka, Laukesa, Lenderņa, I Peskai, II Peskai, Priekuļiai, Ročiškės, Starodvoriškiai, Tuksnesis, Volodina.

Upės: Janiupytė, Kumpota, Laukesa.

Vandenys: Dervaniškių ežeras.

Valsčiuje yra Laukesos katalikų bažnyčia ir Volodinos sentikių bažnyčia.

Istorija
--------

1864 m. sujungus keturis dvarų valsčius įkurtas Kalkūnų valsčius, kuriame buvo Kalkūnų dvaras su 74 ūkiais, Klopmansrodės dvaras su 20 ūkių, Didrichšteino dvaras su 16 ūkių ir Medumo dvaras su 49 ūkiais, taip pat Birkinėļių, Baltos, Aleksandrhofo, Randenės, Berkovų, Kalyžių, Vasariškių, Neifeldo, Grencbergo, Kleimansrodės, Liginiškių ir Gecenšteino palivarkai bei 4 mažiau apgyvendintos vietos – Gryvos, Nyderkūnai, Judovka ir Liginiškiai. 1921 m. Lietuvos–Latvijos sutartimi vietovė mainais į Palangos valsčių ir kitas Baltijos pajūrio žemes perleista Latvijai. 1925 m. įkurtas Laukesos valsčius. 1945 m. įsteigta Laukesos apylinkė, 1949 m. panaikintas valsčius. 1977 m. prie Laukesos apylinkės prijungta dalis Skrudalienos apylinkės teritorijos, 1990 m. apylinkė reorganizuota į valsčių. 2009 m. valsčius priskirtas Daugpilio savivaldybei.

| Administracinis-teritorinis pavaldumas |
| --- |
| 1864–1925 m. | Kalkūnų valsčius |
| 1925–1945 m. | Laukesos valsčius, Alūkstos apskritis |
| 1945–1990 m. | Laukesos apylinkė, Daugpilio rajonas |
| 1990–2009 m. | Kalkūnų valsčius |
| nuo 2009 m. | Laukesos valsčius, Daugpilio savivaldybė |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazimieras Garšva. *Laukesa*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 611 psl.
Koordinatės: 54°40′47.59″ š. pl. 25°0′0.58″ r. ilg.﻿ / ﻿54.6798861°š. pl. 25.0001611°r. ilg.﻿ / 54.6798861; 25.0001611


| Kulpis |
| --- |
| Ežeras nuo pietinio krantoEžeras nuo pietinio krantoEžeras nuo pietinio kranto |
| Vieta | Trakų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,256 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,48 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 3,7 m |
| Didžiausias gylis | 11 m |
| Įteka | 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Maišynė |

**Kulpis** arba **Kariotiškių ežeras** – ežeras pietryčių Lietuvoje, Trakų rajone, 6 km į šiaurės rytus nuo Trakų, šalia Kariotiškių ir Selioviškių. Ilgis pietvakarių-šiaurės rytų kryptimi 0,85 km, plotis iki 0,57 km. Altitudė 158,1 m. Gylis siekia 11 m. Ežeras ledyninės kilmės, rininis.

Krantai daugiausia žemi, pelkėti, vakarinis aukštas. Atabradas gan platus, vietomis smėlingas, tankiai apaugęs nendrių juosta. Pietinėje pakrantėje yra parkas, šiaurinėje pakrantėje auga miškelis, kitur plyti dirbami laukai ir pievos. Pietuose įteka upelis, šiaurėje išteka Saidės intakas Maišynė. Pietinėje pakrantėje eina kelias Nr.4729 (Lentvaris – Kariotiškės – Raudonė I), įsikūrusi buvusio Kariotiškių dvaro sodyba.

Ežerėvardžio *Kulpis* kilmė neaiški, pats jis žinomas tik iš raštų. Galbūt kilęs nuo *kulpinti, kulpyti* („uiti, mušti"), o gal slavizmas nuo kaš. *kêlp*, a. sorb. *kolp* („gulbė").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kulpis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 426
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 171
| **Leonas Grubinskas** |
| --- |
| Gimė | 1939 m. gegužės 28 d. (84 metai)Trišakiai, Biržų apskritis |
|  |
| Veikla | fotožurnalistas |

**Leonas Grubinskas** (g. 1939 m. gegužės 28 d. Trišakiai, Biržų apskritis) – Lietuvos fotožurnalistas.

Biografija
----------

Padėdamas tėvui batsiuviui siūti batus, Leonas susitaupė tiek, kad galėjo nusipirkti naują armoniką, buvo kviečiamas groti vakarėliuose. Mokėsi Biržų muzikos mokykloje, įgijo chorvedžio specialybę. Nuo 1958 m. Biržų rajono Meilūnų ir Mažuikių kultūros namų meno vadovas, merdinčius kultūros namus prikėlė, linksmintis čia atvykdavo jaunimas net iš Biržų. 1964–1967 m. tarnavo TSRS kariuomenėje. Grįžęs persikėlė gyventi į Panevėžį ir įsidarbino fotoateljė „Astra". Ten dirbdamas laborantu nusipirko teleobjektyvą ir ėmė fiksuoti įsimintinus momentus. L.Grubinsko nuotraukas ėmė spausdinti miesto laikraštis. Nuo 1970 m. Panevėžio rajono laikraščio „Tėvynė" redakcijos fotokorespondentas. 1970 m. tikruoju nariu priimtas į Lietuvos fotografijos meno draugiją, o 1973 m. – į Lietuvos žurnalistų sąjungą. Nuo 1992 m. dienraščio „Panevėžio rytas" fotokorespondentas.

Lietuvoje ir užsienyje pelnė apie 120 apdovanojimų, 20 kartų tapo laureatu. Meninės nuotraukos eksponuotos beveik visose Europos šalyse, Japonijoje, Malaizijoje, Australijoje. Suruošta dešimtys meninės fotografijos parodų Lietuvoje ir kitose šalyse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 157 psl.
| **Leonas Klumbys** |
| --- |
| Gimė | 1921 m. rugpjūčio 10 d.Žygaičiai, Tauragės rajonas |
| Mirė | 2010 m. vasario 14 d. (88 metai)Kaunas |
| Sutuoktinis (-ė) | Laimutė Klumbienė |
| Vaikai | Egidijus Klumbys, Aleksandras Klumbys |
|  |
| Veikla | neurochirurgas |
|  |
| Alma mater | Kauno valstybinis universitetas |

**Leonas Klumbys** (1921 m. rugpjūčio 10 d. Žygaičiuose, Tauragės raj. – 2010 m. vasario 14 d. Kaune) – Lietuvos neurochirurgas, medicinos mokslų daktaras, profesorius. Neurochirurgijos pradininkas Lietuvoje.

Biografija
----------

Gimė ūkininkų šeimoje. 1940 m. baigė Tauragės valstybinę gimnaziją. 1946 m. baigė mediciną Kauno valstybiniame universitete.

Dirbo gydytoju Pagėgių, Akmenės rajonuose, 1947–1954 m. chirurgu Respublikinėje Kauno klinikinėje ligoninėje. 1951 m. Maskvos neurochirurgijos institute baigė 5 mėn. pirminį neurochirurgijos specializacijos kursą, tapo neurochirurgijos Kauno klinikose pradininku, rūpinosi savarankiško Neurochirurgijos skyriaus organizavimu. 1951–1954 m. Neurochirurgijos skyriaus vedėjas.

Nuo 1954 m. Kauno medicinos instituto Chirurgijos katedros asistentas, nuo 1963 m. docentas, nuo 1968 m. Nervų ir psichikos ligų katedros neurochirurgijos sektoriaus vadovas. 1978–1982 m. vadovavo Onkologijos instituto Nervų sistemos chirurgijos skyriui. 1991–1992 m. Neurochirurgijos klinikos vadovas.

1959 m. apgynė biomedicinos mokslų kandidato disertaciją (tema: Kai kurie ūminių galvos smegenų sužalojimų patogenezės ir klinikos klausimai). 1969 m. habilituotas daktaras, 1973 m. profesorius. Parašė 4 monografijas, vienas ar su bendraautoriais 5 vadovėlius medicinos studentams ir gydytojams. Paskelbė apie 200 straipsnių ar pranešimų tezių. 1965 m. gegužės mėn. Kaune įkūrė Lietuvos neurochirurgų draugiją, iki 2004 m. draugijos pirmininkas.

1996 m.  gruodžio 5 d. pasikėsinta į L. Klumbio gyvybę – kulka pataikė į dešinę koją ir ją pusiau paralyžiavo.

Žmona gydytoja stomatologė Laimutė Klumbienė. Sūnūs: neurochirurgas ir politikas dr. Egidijus Klumbys, technikos mokslų daktaras Aleksandras Klumbys.

Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

Apdovanojimai
-------------

* 1992 m. Sausio 13-osios atminimo medalis
* 2001 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Karininko kryžius

Bibliografija
-------------

* Nervų sistemos chirurgija. – K.: KMU, 2001. – 448 p. – ISBN 9955-03-076-3
* Neurochirurgijos keliu. – K.: Naujasis lankas, 2004. – 192 p.: iliustr. – ISBN 9955-03-235-9

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Klumbys Leonas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 294 psl.
2. ↑  Neuromokslų laboratorija
3. ↑   Archyvuota kopija 2014-07-14 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Dramatiškoje byloje – garsių medikų vardai // Kauno diena, 2006 m. rugsėjo 30 d.
5. ↑
Lefkada NASA *World Wind* palydovo nuotraukoje.
Porto Katsiki paplūdimys.
**Leukadė** (*Lefkada*, gr. Λευκάδα, senovės graikų *Λευκάς, Leukás*; it. *Santa Maura*) – Graikijos sala Jonijos jūroje prie vakarinio žemyninės dalies kranto.

Geografija
----------

Plotas 301 km². Karstas. Paviršius kalnuotas; didžiausias aukštis 1158 m (Elačio kalnas). Būna stiprių žemės drebėjimų (pvz. 1948 m.). Salą su Balkanų pusiasaliu jungia kelias per pylimą ir pakeliamąjį tiltą.

Lefkados miestas yra šiaurinėje salos dalyje, apie 20 min. automobiliu nuo Aktiono nacionalinio oro uosto. Lefkados miestas (6903 gyv.) turi pėstiems skirtą pagrindinę gatvę, krantinę, tiesioginį autobuso maršrutą į Atėnus.

Lefkados sala ir gretimos mažos salos (Meganisis, Kalamas, Kastas, Madouris, Skorpijas ir Spartis) sudaro Lefkados nomą.

Istorija
--------

Mitas apie Sapfo savižudybę Lefkados iškyšulyje susijęs su kitais graikų mitais, siejančiais salą su Afrodite ir Odisėjumi. Vokiečių archeologas Wilhelm Dörpfeld, kasinėjęs Lefkadą, rado įrodymų, kad tai galėjo būti legendinė Homero Itakė, o Odisėjo rūmai buvo į vakarus nuo Nidrio, pietiniame Lefkados krante. Vietinės turizmo bendrovės nurodo, kad Homero Odisėjoje yra kelios eilutės, patvirtinančios šiuos teiginius. Žymiausias iš tų teiginių: Itakė iš žemyno pasiekiama sausuma. Lefkadai tai tinka, nes ją su žemynu sieja siauras pylimas. Seniausi šaltiniai nurodo, kad Leukas (taip senovėje vadinta Lefkada) yra Korinto kolonija, tikriausiai įkurta dalyvaujant Kerkyrai. Per Peloponeso karą Leukas priklausė Spartos konfederacijai.

Kultūra
-------

Leukadėje vyksta tarptautiniai teatro ir liaudies šokių festivaliai.

Auginami alyvmedžiai, citrinmedžiai, vynmedžiai, išplėtota žvejyba.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Leukadė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 44 psl.
2. ↑  Colony and mother city in ancient Greece By A. J. Graham Page 132 ISBN 0-7190-0059-9
3. ↑  The Peloponnesian War: Athens, Sparta and the struggle for Greece By Nigel Bagnall Page 17 ISBN 0-312-34215-2


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSenovės Graikijos regionai |
| --- |
|  |
| Žemyninė Graikija | 

|  |
| --- |
| 
Megara **·**  Atika **·**  Bojotija **·**  Fokidė **·**  Lokridė **·**  Doridė **·**  Malidė **·**  Dolopija **·**  Etolija **·**  Akarnanija **·**  Ftiotidė **·**  Tesalija **·**  Epyras |
|  |
| Peloponesas | 
Lakonija **·**  Mesenija **·**  Elidė **·**  Arkadija **·**  Achaja **·**  Argolidė **·**  Korintija |

 |  |
|  |
| Salos | 
 Kreta **·**  Euboja **·**  Kerkyra **·**  Paksis **·**  Lefkada  **·**  Itakė  **·**  Kefalonija **·**  Zakintas **·**  Kytira **·**  Rodas |
|  |
| Kolonijos | 
 Didžioji Graikija **·**  Eolidė **·**  Troada **·**  Jonija **·**  Doridė |
|  |
| Makedonija | 
 Botija **·**  Migdonija **·**  Pierija **·**  Chalkidikė **·**  Aukštutinė Makedonija **·**  Krestonija |

 |
|  |
| --- |
| Lezginų |
| Paplitimas | Dagestanas, Azerbaidžanas |
| Kalbų skaičius | 10 |
| Kilmė | Eurazija |
| Geografinis paplitimas |
|  |
| Klasifikacija | Kaukazo kalbosŠiaurės rytų kaukaziečių kalbosDagestaniečių kalbos |

**Lezginų kalbos** – nachų ir dagestaniečių, arba šiaurės rytų kaukaziečių, kalbų šeimos dagestaniečių pogrupio kalbų grupė.

Klasifikacija
-------------

Lezginų kalbų grupei priklauso 10 kalbų:

* lezginų kalba,
* tabasaranų kalba,
* agulų kalba,
* rutulų kalba,
* cachūrų kalba,
* arčų, arba arčinų kalba,
* kryzų kalba,
* buduchų kalba,
* chinalugų kalba,
* udų, arba udinų kalba.

Dauguma Lezginų kalbų grupės kalbų vartojamos Dagestano pietinėje ir Azerbaidžano šiaurinėje dalyje. Iš viso kalbančiųjų 2002 m. surašymo duomenimis buvo daugiau kaip 600 000.

Svarbiausia yra lezginų kalba, Dagestano viena valstybinių kalbų; kitos oficialaus statuso neturi. Tabasaranų kalba (daugiausia vartojama Dagestane) kalbančiųjų yra apie 90 000, agulų, cachūrų, rutulų – po 20 000, udų – 9000, kryzų – 6000, buduchų – 2000, chinalugų – 1500, arčinų – 1000 kalbančiųjų (2002 m.). Buduchų, chinalugų, kryzų vartojamos tik Azerbaidžane.

Kalbos
------

Lezginų kalboms būdingas ergatyvinis sakinio modelis, daugumai, išskyrus lezginų kalbą – nominalinių klasių sistema, visoms – sudėtingos linksnių sistemos – 18 ar daugiau linksnių. Gausu skolinių iš arabų, persų, tiurkų – rusų kalbų.

Raštas
------

Lezginų kalbos pradėtos tyrinėti XIX a. antroje pusėje. Raštą, be lezginų kalbos, dar turi tabasaranų kalba. Nuo 1931 m. vartoti lotynų rašmenys, nuo 1938 m. vartojama modifikuota kirilika. Kai kurioms lezginų kalboms XX a. antro dešimtmečio pabaigoje buvo pradėti kurti rašto variantai, darbas atnaujintas XX a. paskutiniame dešimtmetyje).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lezginų kalbos*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 63 psl.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RKaukazo kalbos |
| --- |
|  |
| Šiaurės vakarų Kaukazo | 
abchazų · abazų · adygų · kabardinų · *ubychų* |  |
|  |
| Kartvelų | 
gruzinų · svanų · megrelų · lazų |
|  |
| Šiaurės rytų Kaukazo | 

|  |  |
| --- | --- |
| Nachų | 
čečėnų **·**  ingušų **·**  bacbų |
|  |
| Lezginų | 
arči **·**  tabasaranų **·**  lezginų **·**  agulų **·**  udžių **·**  krycų **·**  buduchų **·**  rutulų **·**  cachurų |
|  |
| Avarų-andinės | 
avarų **·**  andžių **·**  achvachų **·**  karatų **·**  botlichų **·**  godoberių **·**  čamalalų **·**  bagvalalų **·**  tindžių |
|  |
| Cezinės | 
cezų **·**  hinuchų **·**  bežtų **·**  hunzibų **·**  chvarši |
|  |
| Kitos | 
lakų **·**  darginų **·**  chinalugų |

 |
|  |
| *Pasviruoju šriftu* pažymėtos mirusios kalbos. |

 |