recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| ***Kitės salonas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Salon Kitty |
| Kilmės šalis |  Italija  Vokietija Prancūzija |
| Režisierius | Tinto Brass |
| Scenaristas (-ai) | Ennio De ConciniMaria Pia FuscoTinto Brass |
| Metai | 1976 |
| Žanras | erotinė drama |
| Trukmė | 133 min. (režisieriaus versija) 106 min. (cenzūruota versija) |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Kitės salonas** (it.  *Salon Kitty*) – 1976 m. režisieriaus Tinto Brass sukurtas erotinis filmas ir pirmasis, atnešęs jam pripažinimą. Filmas paremtas rašytojo Peter Norden to paties pavadinimo romanu.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Šokėjai ir dainininkei Kitei Kelerman priklauso vienas prabangiausių ir populiariausių bordelių Berlyne, jame nuolatos lankosi nacių lyderiai. Kartą jame apsilanko aukšto rango SS karininkas Helmutas Valenbergas, kuris priverčia Kitę perkelti saloną į kitas patalpas. Šiose įrengiama pasiklausymo aparatūra, atrenkamos dirbti tik arijų kraujo turinčios merginos ir dabar Valenbergas gali rinkti informaciją apie kitus karininkus.

Merginų atrankoje jam į akis krinta Margarita, tačiau, net ir tapusi jo meiluže per prievartą, ji nesižavi Valenbergu, o įsimyli lakūną Hansą Raiterį. Nepajėgdamas su juo konkuruoti, Valenbergas perduoda kompromituojančius duomenis ir grįžusiam į dalinį Raiteriui įvykdoma mirties bausmė. Sužinojusi apie tai, Margarita ir Kitė nusprendžia surinkti įrodymus, kad Valenbergas renka informaciją apie aukščiausius valstybės pareigūnus siekdamas asmeninės naudos...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Helmut Berger – Helmutas Valenbergas
* Ingrid Thulin – Kitė Kelerman
* Teresa Ann Savoy – Margarita
* John Steiner – Biondo
* Maria Michi – Hilda
* Rosemarie Lindt – Siuzana
* Paola Senatore – Marika
* John Ireland – Klifas
* Bekim Fehmiu – Hansas Raiteris
* Malisa Longo
* Sara Sperati
* Patrizia Webley

Šaltiniai
---------

1. ↑  Zavattini, Cesare. *L'ultimo schérmo: cinema di guerra, cinema di pace*. EDIZIONI DEDALO, 1984.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Adianto, fototrofo, žalioji šakelė
**Taylor Swift’’' (gr. autos – pats, *trophe* – maitinimasis) – organizmai, gaminantys sudėtingus organinius junginius iš paprastų molekulių, naudodamiesi išoriniu energijos šaltiniu (šviesa ar neorganinių junginių cheminių reakcijų energija).**

Mitybos grandinėje autotrofai priskiriami **gamintojams**.

Autotrofai yra pagrindinė maisto grandinės dalis visose ekosistemose. Jie ima energiją iš aplinkos (saulės šviesa, neorganiniai junginiai) ir naudoja ją įvairioms biologinėms funkcijoms reikalingų anglies junginių molekulių sintezei. Jūroje šis procesas vadinama **pirmine produkcija**.

Heterotrofai – gyvūnai, grybai, taip pat dauguma bakterijų bei vienaląsčių – priklauso nuo autotrofų, nes heterotrofai gauna energijos skaidydami organinius junginius, gaunamus su maistu. Mėsėdžiai gyvūnai bendroje sumoje taip pat priklauso nuo autotrofų, nes jų grobis mėsėdžiams reikalingą energiją ir organines ląstelių statybos medžiagas įgyja iš autotrofų.

Autotrofai yra vabzdžiaėdžiai augalai, nes iš mitybos vabzdžiais išgauna azotą, o ne anglį.

Autotrofai skirstomi į dvi grupes, pagal tai, kokiu būdu išgauna energiją:

* Chemotrofai (Chemoautotrofai)
* Fototrofai (Fotoautotrofai)
| ***Klainhofo viešbutis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Kleinhoff Hotel |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Carlo Lizzani |
| Metai | 1977 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 105 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Klainhofo viešbutis** (angl.  *Kleinhoff Hotel*) – režisieriaus Carlo Lizzani 1977 m. sukurta erotinė drama.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Corinne Clery – Paskalė
* Bruce Robinson – Karlas / Aleksas
* Katja Rupe – Petra
* Michele Placido – Pedro
* Rodolfo Dal Pra
* Werner Pochath
* Peter Kern

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Ištekėjusi moteris Paskalė, pavėlavusi į lėktuvą, priversta praleisti naktį Berlyne. Ji nusprendžia apsistoti "Klainhofo" viešbutyje, kuriame gyveno kuomet buvo studentė. Aplinka gerokai pasikeitusi, tačiau Paskalės dėmesį patraukia gretimame kambaryje gyvenantis jaunuolis vardu Karlas. Paskalė ima jį stebėti ir sužino, kad šis yra besislapstantis revoliucionierius, ieškomas policijos. Ji taip įsitraukia, kad praleidžia skrydį į Londoną, o pati ima sekti Karlą ne tik kambaryje, bet ir mieste. Kuo daugiau apie jį sužino, tuo labiau Karlas ją traukia, kol galiausiai Paskalė nusprendžia pati užeiti į jo kambarį…
Jūrų zoobentosas
Bentose gausu titnagdumblių
**Bentosas** (iš sen. gr. βένθος 'gelmės') – organizmų bendrija, gyvenanti įvairių vandens telkinių dugne (vadinamojoje bentalėje).

Bentosas skirstomas pagal kilmę (zoobentosas – gyvūnai, fitobentosas – augalai), terpę (epifauna – ant dugno ir jame gulinčių objektų, infauna – dugno nuosėdose), dydį (makrobentosas – 5–10 mm ir didesni, mejobentosas – 0,5–5 mm, mikrobentosas – <0,5 mm).

Gausiausias ir įvairiausias yra jūrų bei vandenynų bentosas. Jo gausa ir įvairovė priklauso nuo platumos, gylio, vandens temperatūros bei druskingumo, vietinių sąlygų (pvz. substrato pobūdžio), ekologinių sąlygų (pvz. plėšrūnų gausos). Sekliose jūrų vietose makrobentoso pagrindinę biomasę sudaro augalai (dumbliai), gelmėse, kur nepasiekia saulės šviesa, gyvena bakterijos, žemesnieji grybai ir gyvūnai. Bentosas maitinasi daugiausia planktonu ir nuokritomis. Bentosas jūrose mažėja didėjant vandens gyliui: litoralėje ir viršutiniuose sublitoralės sluoksniuose bentoso biomasė sudaro 5–10 kg/m², giliau – sublitoralės sluoksniuose tik šimtai ir dešimtys g/m², abisalėje – ne daugiau kaip 1 g/m². Centrinėse vandenynų srityse bentoso biomasė sudaro tik 0,01 g/m² ir mažiau. Dauguma (apie 60 %) pasaulinių bentoso išteklių yra susitelkę jūrų ir vandenynų dugne iki 200 m gylio, nors tai užima tik apie 8 % viso jų ploto.

Jūrų makrobentosui būdingi gyvūnai: daugiašerės žieduotosios kirmėlės, pilvakojai moliuskai, aktinarijos, dygiaodžiai, koralai, pintys, ascidijos, blakstienotosios kirmėlės, taip pat stambesni vėžiagyviai (krabai, omarai, kumidai). Mejobentosą sudaro įvairūs nematoidai, lėtūnai, pilvablakstienės, irklakojai vėžiagyviai, kiautavėžiai. Mikrobentosui priklauso įvairios bakterijos, amebos, titnagdumbliai, blakstienotieji ir kiti mikroorganizmai.

Gėlųjų vandenų bentosas skurdesnis. Jų fitobentosą sudaro bakterijos, titnagdumbliai, žaliadumbliai, aukštesnieji žiediniai augalai (makrofitai): plūdės, vandens lelijos, nendrės, švendrai, zoobentosą – pirmuonys, pintys, mažašerės ir žieduotosios kirmėlės, įvairūs moliuskai, aukštesnieji vėžiagyviai, daugybė įvairių vabzdžių lervų (tuo gėlavandenis bentosas skiriasi nuo jūrų).

Bentosas – svarbus žuvų ir vandens žinduolių maisto šaltinis. Skaičiuojama, kad pasaulinė bentoso biomasė sudaro 10–12 mlrd. tonų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Benthos, *Census of Antarctic Marine Life*
2. ↑  *Benthos*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
3. 1 2 3  Algirdas Mackevičius. *bentosas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
4. ↑  Sokolova, M. N. (2000). *Feeding and trophic structure of the deep-sea macrobenthos*. Enfield, NH: Science Publishers
Pabaltijos gubernijų žemėlapis 1914 m.
**Pabaltijo gubernijos** (arba ***Pabaltijo kraštas, Ostzės kraštas***; rus. *Прибалтийский край, Остзейский край*) – Rusijos imperijos pasienio teritorija XVIII–XIX a. kurią sudarė trys gubernijos: Estijos gubernija, Vidžemės gubernija ir Kuršo gubernija. 1897 m. čia gyveno 2,39 mln. žmonių.

Gyventojai
----------

Pabaltijo gubernijų etninė sudėtis pagal 1881 m. reviziją
XX a. pradžioje krašte daugiausia gyveno latviai ir estai (apie 85 proc.), Baltijos vokiečiai (6%) ir rusai (5%). Nors 1876 m. kraštas neįėjo į vieną administracinį vienetą (generalgubernatoriją), tačiau daugeliu atžvilgių šios trys gubernijos turėjo daug bendro tarpusavyje ir skyrėsi nuo Rusijos. Dėl istorinių priežasčių buvo ryškūs kultūriniai skirtumai nuo Rusijos, Dorpate veikė vokiškas universitetas, buvo ypatinga luominė padėtis, skirtingos žemėvaldos ir civilinės teisės formos. Lifliandijoje ir Estliandijoje buvo anksčiau nei likusioje imperijos dalyje panaikinta baudžiava (1817 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Прибалтийский край. // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона, 1890–1907.
**Antanas Gudonis** (1911 m. rugsėjo 5 d. Serapiniškyje, Rokiškio raj. – 1941 m. birželio 26 d. Panevėžyje) – gydytojas, chirurgas, kankinys.

Biografija
----------

A. Gudonio kapas Rokiškio kapinėse
Vaikystė buvo labai sunki, nes anksti neteko tėvo. Mokėsi Rokiškio valstybinėje gimnazijoje. 1932 m. įstojo į Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Medicinos fakultetą, kurį baigė 1938 m. su pagyrimu.

Gydytoju pradėjo dirbti Rokiškyje, nuo 1939 m. – Panevėžyje. Čia jis dirbo chirurgijos skyriaus asistentu. Pirmosiomis karo dienomis išgelbėjo nuo tremties į Sibirą keletą gydytojų.

1941 m. birželio 23 d. vos išsisukęs nuo sulaikymo, grįžo prie operacinio stalo, bet čekistai po trijų dienų jį suėmė. 1941 m birželio 26 d. kartu su kitais trim gydytojais ir medicinos sesele nukankintas Panevėžio NKVD milicijos štabo rūsyje Vasario 16-sios gatvėje (dab. Panevėžio kraštotyros muziejus). Palaikai buvo pašarvoti 1941 m. birželio 27 d. Panevėžio Katedroje ir 1941 m. birželio 29 d. iškilmingai palaidoti Panevėžio Ramygalos g. kapinėse, o 1941 m. spalio mėn. buvo ekshumuoti tyrimams, kuriuos atliko Vytauto Didžiojo universiteto universiteto klinikų direktorius profesorius K. Oželis ir asistentas daktaras Minelga. Po tyrimų palaikai buvo palaidoti Rokiškio kapinėse.

Nuorodos
--------

* Gydytojas Antanas Gudonis (voruta.lt) Archyvuota kopija 2016-03-06 iš Wayback Machine projekto.
Vilhelmas Francas Efas
Įtvirtinta priekinė kopa Kuršių nerijoje, Elčė (iki 1900 m.)
V. Efo antkapinis paminklas Rasytės miško kapinėse (foto 2013 m.)
**Vilhelmas Francas Efas** (vok. *Wilhelm Franz Epha*, 1828 m. lapkričio 8 d. Geldapė (Rytų Prūsija) – 1904 m. rugsėjo 16 d. Rosytė) – vokiečių mokslininkas ir inžinierius, Kuršių nerijos sutvirtinimo ir apželdinimo mišku projekto autorius.

Biografija
----------

Protėviai XVIII a. iš Žemutinio Elzaso emigravo į Rytų Prūsiją. Miškininkystės mokslus įgijo Nassaweno miškininkystės įstaigoje. 1846 m. įstojo į Rytų Prūsijos jėgerių batalioną Nr. 1 Braunsberge. 1857 m. įsidarbino Memelio (Klaipėdos) pirklių tarnyboje miško apsaugos pareigūnu.

Slenkančios kopos nerijoje kėlė grėsmę ne tik vietos gyvenvietėms, bet ir marių žvejybai, pašto keliui, Prūsijos karūna nutarė jas sutvirtinti. 1870 m. karališkajam kopų inspektoriui Vilhelm Efui buvo pavesta vadovauti kopų stabilizavimo darbams. Buvo nuspręsta apželdinti mišku. Vėjuotuose šlaituose buvo pasodintos kablelinės pušys, kurios pasiteisino Danijoje. Apsaugotose vietose taip pat buvo sodinamos paprastosios pušys. Šis procesas leido augalams per trumpą laiką įsišaknyti ir įtvirtinti kopose.

1877-1882 m. vadovaujant V. Efui, buvo apželdintos kopos prie Rasytės, 1875-1885 m. – Urbo Kalno ir Angiu Kalno kopos į vakarus nuo Nidos, kurių aukštis siekė iki 50 metrų. 1897 m. apželdintos priešakinės kopos prie Preilos ir Pervalkos, o nuo 1897 m. – prie Pilkopos. Iš dėkingumo, beveik palaidoti Pilkopos gyventojai, 1891 m. 61 m aukščio kopos viršūnę pavadino Efo vardu.

Duktė Helena (mirė 1925 m.), kuri dėl savo atsidavimo briedžių apsaugai ir briedžių jauniklių auginimui buvo vadinama *Rytų Prūsijos briedžių motina*. Buvo ištekėjusi už taksidermisto Alberto Möschlerio (1864-1945 m.), dirbusio Rasytės ornitologinėje stotyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Helena Möschler wurde 1925 auf dem Waldfriedhof von Rossitten beigesetzt.
2. ↑  Walter von Sanden-Guja: „*Die Elchmutter*". In: Ostpreußenwarte, Nr. 3, Göttingen Juni 1950

Nuorodos
--------
| ***Mano naktys su Suzana, Olga, Albertu, Džulija, Pieta ir Sandra*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Mijn nachten met Susan,Olga, Albert, Julie, Piet & Sandra |
| Kilmės šalis |  Nyderlandai |
| Režisierius | Pim de la Parra |
| Metai | 1975 |
| Žanras | erotinis filmas |
| Trukmė | 85 min. |
| Kalba | olandų |
| **IMDb įrašas** |

**Mano naktys su Suzana, Olga, Albertu, Džulija, Pieta ir Sandra** (angl. *Mijn nachten met Susan, Olga, Albert, Julie, Piet & Sandra*) – 1975 m. Nyderlanduose sukurta erotinė drama.

Pagrindinė jos herojė – Suzana, gyvenanti kaime kartu su nuolat sekso trokštančiomis Sandra, Olga ir Džulija, taip pat psichiškai nestabiliu Albertu, mėgstančiu jas stebėti. Filme gausu ne tik erotikos, bet ir absurdiškų žmogžudysčių.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Willeke van Ammelrooy – Suzana
* Hans van der Gragt – Antonas
* Nelly Frijda – Pieta
* Franulka Heyermans – Olga
* Marja de Heer – Sandra
* Serge-Henri Valcke – Albertas
* Jerry Brouer – amerikietis
| ***Paprika*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Paprika |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Tinto Brass |
| Scenaristas (-ai) | Tinto BrassBernardino Zapponi |
| Metai | 1991 |
| Žanras | erotinis |
| Trukmė | 111 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Paprika** – italų režisieriaus Tinto Brass 1991 m. sukurtas erotinis filmas, kuriame pagrindinį vaidmenį atliko buvusi aktoriaus Klaus Kinski gyvenimo draugė Debora Caprioglio.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Debora Caprioglio – Mima / Paprika
* Stephane Ferrara – Roko
* Martine Brochard – madam Koletė
* Stephane Bonnet – Franko
* Rossana Gavinel – Džina
* Nina Soldano – žurnalistė
* Deborah Cali – Nora

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Mima, norėdama uždirbti pinigų būsimoms vestuvėms, dviem savaitėms įsidarbina viešnamyje. Gavusi Paprikos vardą, ji netrukus suprasti, kad būsimasis jaunikis ją ne tik apgaudinėja, bet ir išnaudoja. Palikta ji nusprendžia savo laikinąjį užsiėmimą paversti nuolatine profesija...
Koordinatės: 54°40′59″š. pl. 25°17′36″r. ilg.﻿ / ﻿54.682934°š. pl. 25.293392°r. ilg.﻿ / 54.682934; 25.293392

|  Vilniaus Kristaus laiptų koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Vilniaus I |
| **Savivaldybė** | Vilniaus miestas |
| **Gyvenvietė** | Vilnius |
| **Adresas** | Maironio g. 10 |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1617 m. |

**Vilniaus Kristaus laiptų koplyčia** – koplyčia, esanti Vilniuje, Senamiestyje, Maironio g. 10. Priklauso Vilniaus Bernardinų bei Šv. Onos bažnyčių ir bernardinų vienuolyno statinių ansambliui. Koplyčia stovi ties pagrindiniu Bernardinų bažnyčios fasadu, nuo gatvės dengiama Šv. Onos bažnyčios gotikinės varpinės. Koplyčios belangė siena ir jos žemas, baltai tinkuotas bokštas su kupolu atsiveria Adomo Mickevičiaus paminklo fone.

Koplyčia pastatyta pagal panašią, stovinčią Romoje prie Laterano Šv. Jono bazilikos. Koplyčioje yra įrengta Šventųjų laiptų, pasak legendos, Šv. Elenos atvežtų iš Jeruzalės į Romą ir tapatinamų su Poncijaus Piloto rūmų laiptais, kopija. Laiptų pakopose (jų yra 28, kaip ir originale Jeruzalėje) įmontuotos įvairios relikvijos ir atvežta Šventoji žemė. Tai suteikia vienuolių bernardinų statiniui regimo Viešpaties kančios liudytojo prasmę.

Istorija
--------

1617 m. pastatyta „Kristaus laiptų" (*Scala Sancta*) koplyčia išlikusi iš XVII-XVIII a. čia buvusios Kalvarijos. Bajorų Mitkevičių lėšomis pastatyta koplyčia buvo perstatyta 1752 m. Nuo 1774 m. čia pat, bernardinų bažnyčioje, buvo švenčiami „Kristaus laiptų" atlaidai. 

Sovietmečiu „Laiptai" buvo uždaryti, nykstantys. Koplyčioje buvo įrengti du butai, kuriuose žmonės gyveno iki pat nepriklausomybės atgavimo. Nuo 2000 m. atidaryta tikinčiųjų lankymui. Kartu su bažnyčia 2011 m. buvo baigtas remontas.

Architektūra
------------

Dabartinį koplyčios fasadą užgožia vėliau pastatyta neogotikinė varpinė. Statinio tūris sudėtinis, sudarytas iš dviaukščio bokšto, prie kurio iš pietryčių ir šiaurės vakarų prijungti du kompaktinio tūrio stačiakampio plano dviaukščiai laiptinių korpusai su rūsiais. Korpusų stogai dvišlaičiai, dengti čerpėmis, bokšto stogas – kupolinis, dengtas tamsia skarda, su kalto metalo ornamentuotu kryžiumi. Kupole įrengti tūriniai švieslangiai.

Paveikslas „Vilniaus bernardinų Kristaus laiptų koplyčia" (akvarelė, dail. Bołesław Kurzawiński (1898–1987)) – meninę ir istorinę vertę turintis kūrinys, įrašytas į Kultūros vertybių registrą.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Tytuvėnų Kristaus laiptų koplyčia

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 17310 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Vilniaus Bernardinų bažnyčios interjeras *bernardinuansamblis.lt*
3. ↑  Vilniaus Bernardinų bažnyčios remontą lydėjo malonūs atradimai 2011-11-19, lrytas.lt
4. ↑  „„Vilniaus bernardinų Kristaus laiptų koplyčia"". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
| Rostokasvok. *Rostock* |
| --- |
|              |
| *Miesto turgaus aikštė* |
|  |
| 

RostokasRostokas

54°5′0″ š. pl. 12°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.08333°š. pl. 12.30000°r. ilg.﻿ / 54.08333; 12.30000﻿ (Rostokas)Koordinatės: 54°5′0″ š. pl. 12°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.08333°š. pl. 12.30000°r. ilg.﻿ / 54.08333; 12.30000﻿ (Rostokas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Meklenburgas-Pomeranija Meklenburgas-Pomeranija |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 198 300  |
| **Plotas** | 181,44 km² |
| **Tankumas** (2007) | 1 093 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Rostokas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Ròstokas |

**Rostokas** (vok. *Rostock*) – didžiausias Vokietijos Meklenburgo-Pomeranijos žemės miestas. Naujosios Hanzos sąjungos narys. Rostokas išsidėstęs aplink Varno upę. Miesto rajonas Varnemiundė yra Baltijos jūros kurortas.

Istorija
--------

VDR laivyno administracinis pastatas 1969 m. 
IX a. polabai įkūrė gyvenvietę prie Warnow upės pavadintą *Roztoc*. Danų karalius Valdemaras I sudegino jį 1161 m. Vėliau ten apsigyveno vokiečių pirkliai.

Miestas pradėjo kilti įstojęs į Hanzos sąjungą. 1218 m. gavo Liubeko teisę. XIV a. jis tapo galingu uostu – turėjo 12 000 gyventojų ir buvo didžiausias Meklenburgo miestas. Buvo statomi laivai, 1419 m. įkurtas Rostoko universitetas.

XX a. pirmoje pusėje mieste buvo įsikūrusios lėktuvų gamyklos (Arado, Heinkel), jose buvo pagaminti pirmieji raketiniai ir reaktyviniai lėktuvai. Didelė miesto dalis buvo sugriauta Antrojo pasaulinio karo metais. Vėliau tapo VDR pramonės centru. Miestas yra vienas iš Europos plytų gotikos kelio stočių.

Sportas
-------

* FC Hansa Rostock (futbolas)

Žymūs žmonės
------------

* Joachim Gauck, (g. 1940), Vokietijos prezidentas

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė (vokiečių k.)
Koordinatės: 54°52′53″š. pl. 23°55′10″r. ilg.﻿ / ﻿54.8814°š. pl. 23.9194°r. ilg.﻿ / 54.8814; 23.9194

|  |
| --- |
|    **Kauno tvirtovės geležinkelio stotis** |
|  |
| *Stoties pastatas 2023 m.* |
| **Adresas** | Kaunas, Žemoji Freda, J. Bakanausko g. 50 |
| **Atidaryta** | XIX a. pabaiga |
| **Uždaryta** | XX a. pradžia |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| 


 |

**Kauno tvirtovės geležinkelio stotis** – geležinkelio stotis Kauno mieste, Žemojoje Fredoje, į vakarus nuo Čiurlionio tilto, pastatyta pirmajame Kauno tvirtovės skyriuje. Karinės geležinkelio stoties statinių kompleksas – kultūros paveldo objektas (unikalus Nr. 48188), jį sudaro:

* istorizmo stiliaus stoties pastatas, pastatytas 1896–1897 m. (48189), dabar gyvenamas žmonių;
* viena iš buvusių trijų platformų (rampų), pastatyta XIX a. 9-ajame dešimtmetyje (48190).

Tvirtovės geležinkelio linija driekiasi link įmonės „Kauno grūdai" teritorijos, pro Aleksoto žydų kapines kyla šlaitu į Aleksotą, susisiekia su Kauno stiklo fabriko siauruoju geležinkeliu, tęsiasi S. Dariaus ir S. Girėno aerodromo teritorijoje.

Istorija
--------

Kauno tvirtovės geležinkelio stotis 1915 m.
Stotyje iškraunama vokiečių karo technika
1888 m. carinė valdžia Kauno tvirtovės reikmėms įsigijo visą Aukštąją ir dalį Žemosios Fredos, bajorui S. Govronskiui kompensuojant pinigais. Čia buvo įrengta Kauno tvirtovės geležinkelio stotis, 1889 m. nutiesta tvirtovės geležinkelio linija link Aukštosios Fredos ir Aleksoto. 1894 m. Kaune nutiestas 750 mm vėžės pločio siaurojo geležinkelio tinklas, kurio bendras ilgis siekė 25 varstus. Kairiajame Nemuno krante įrengtą karinę stotį su Kauno keleivių stotimi jungė metalinis Kauno geležinkelio tiltas. 1912 m. papildomai nutiesta dar 100 varstų geležinkelio. Pagrindinė Kauno tvirtovės geležinkelio tinklo paskirtis buvo baterijų apginklavimas ir aprūpinimas šaudmenimis mobilizacijos metu, taip pat visų būtinų pervežimų vykdymas aktyvios gynybos metu.

Stotyje buvo 3 platformos – krovininė, karinė ir šaudmenų. Netoliese buvo įsikūrusios siaurųjų geležinkelių dirbtuvės, kuriose buvo remontuojami siaurieji garvežiai, statomi keleiviniai ir prekiniai vagonai.

XX a. pradžioje nutiestas geležinkelio atšaka su rampa grūdams pakrauti. Taikos metu šis geležinkelio tinklas buvo nenaudojamas, statybos darbams naudotas kilnojamasis geležinkelis. XX a. bėgiai pakeisti iš siaurųjų į standartinius. 2023 m. stoties kompleksas įrašytas į LR kultūros vertybių registrą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žemoji Freda: kompleksinės urbanistinės gairės teritorijai vystyti. Kaunas, Mash Studio, 2022.
2. ↑  Eugenijus Rūkas. Fredos istorinė raida nuo XV a. iki 1940 m." Kauno istorijos metraštis, 1998, [Nr. 1], psl. 132-146
3. ↑  „Objekto Nr. 48188 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
| ***Pianistė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La pianiste |
| Kilmės šalis |  Prancūzija Vokietija Austrija |
| Režisierius | Michael Haneke |
| Vaidina | Isabelle Huppert  Annie Girardot  Benoit Magimel  Susanne LotharUdo SamelAnna Sigalevitch |
| Metai | 2001 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 131 min. |
| Kalba | prancūzų ir vokiečių |
| Biudžetas | 6,2 mln. JAV dol. |
| Pajamos | 9,8 mln. JAV dol. |
| **IMDb įrašas** |

**Pianistė** (pranc. *La pianiste*) – 2011 m. sukurta erotinė drama.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

40-metė netekėjusi Erika dėsto fortepiono pamokas Vienos konservatorijoje ir gyvena kartu su motina, kuri stengiasi įjunkusi į alkoholį, tačiau despotiško charakterio ir nuolat kontroliuoja dukters gyvenimą. Po santūrios dėstytojos išvaizda Erika slepia savo užgniaužtus seksualinius poreikius, kuriuos stengiasi patenkiti slapčia lankydamasi pornografinių filmų salonuose. 

Kuomet Valteris, vienas iš jos studentų, pradeda rodyti Erikai dėmesį, ši neskuba jam atsakyti tuo pačiu. Šis demonstruoja atkaklumą ir galiausiai Erika pateikia jam keistų taisyklių sąrašą, kurių šis privalo laikytis. Valteris sutinka ir jie atsiduria Erikos seksualinių ir mazochistinių fantazijų pasaulyje, kuris jam pasirodo ne visada priimtinas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Isabelle Huppert – Erika Kohut
* Benoit Magimel – Valteris
* Annie Girardot – Erikos motina
* Susanne Lothar
* Udo Samel
* Anna Sigalevitch

Pagrindiniai apdovanojimai
--------------------------

* BAFTA (nominacija) – geriausias filmas užsienio kalba
* Kanų kino festivalis – geriausias aktorius (B. Magimel), geriausia aktorė (I. Huppert), didysis žiuri prizas
* Cezario apdovanojimas – geriausia antrojo plano aktorė (A. Girardot)
* Cezario apdovanojimas (nominacija) – geriausia aktorė (I. Huppert)
* Europos kino apdovanojimas – geriausia aktorė (I. Huppert)

Išnašos
-------

1. ↑  „LA PIANISTE". *JP's Box-Office*.
2. ↑  „La Pianiste". *Box Office Mojo*. Nuoroda tikrinta 2018-02-13.
| **Echium vulgare** |
| --- |
| Paprastasis ežeinis (*Echium vulgare*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Agurkliniai  *( Boraginaceae)* |
| Gentis: | Ežeinis  *( Echium)* |
| Rūšis: | Paprastasis ežeinis  *( Echium vulgare)* |

 |
| Binomas |
| ***Echium vulgare***L. |

**Paprastasis ežeinis** (*Echium vulgare*) – agurklinių (*Boraginaceae*) šeimos ežeinių (*Echium*) genties augalas.

Biologija
---------

Tai dvimetis, 30–100 cm aukščio augalas, visas apaugęs dvejopais plaukeliais – vieni ploni, prigludę, kiti šiurkštūs, statūs, ilgi, išaugę iš baltų kauburėlių. Turi turi rusvai rudą–violetinę, verpstišką šaknį, siekiančią didesnį kaip 1 m gylį. Stiebas status, apvalus, neretai kiek šakotas. Lapai pražanginiai, pailgi, lygiakraščiai, su viena gysla, apatiniai daugiau negu 20 cm ilgio, didesni už viršutinius ir su lapkočiais.

Paprastojo ežeinio žiedynas sudėtingas. Tai ilga šluotelė iš suktukų, kuriuose susitelkę beveik bekočiai, gana dideli, 10–22 mm ilgio žiedai. Taurelė su 5 ilgomis skiltimis, apaugusi ilgais plaukeliais. Vainikėlis suaugtinis, iš pradžių rausvas, vėliau pamėlsta, kartais būna baltas, išorinė vainikėlio pusė pūkuota. Vainikėlio atbraila piltuviška, su nelygiomis 5 skiautėmis, beveik dvilūpė, kiek primena roplio nasrus. Kuokeliai 4–5, su raudonais koteliais. Skirtingo ilgio kuokeliai ir liemenėlis kyšo iš žiedo žiočių.

Pražysta birželio mėnesį, žydi visą vasarą ir rugsėjį. Vaisiai – nelygiu, tinkliškai grublėtu paviršiumi, rudi riešutėliai. Sėklos dirvožemyje išlieka gyvybingos tik iki 1 metų.

Ekologija
---------

Žiedai išskiria daug nektaro, lankomi bičių ir kitų vabzdžių. Kai kurie vabzdžiai prisitaikę misti tik ežeinio nektaru. Gyvuliai jo neėda, nes augalas šiurkštus, nesultingas, be to, nuodingas.

Paplitimas ir augavietės
------------------------

Paprastasis ežeinis savaime paplitęs Europoje, Vakarų ir Centrinėje Azijoje. Natūralizuotas Šiaurės ir Pietų Amerikoje, Pietų Afrikoje, Australijoje ir Naujojoje Zelandijoje.

Auga dirvonuose, palaukėse, ant ežių, pakelėse, pylimų šlaituose, žvyro karjeruose, dažniausiai sausuose, nerūgščiuose, gerai vėdinamuose dirvožemiuose. Maistui galima vartoti jaunus lapus.

Naudojimas
----------

Šaknys ir žolė anksčiau buvo vartojami nuo gyvatės įkandimo ir kai kurių ligų. Dekoratyvus, medingas, kai kur auginamas. Šaknyse yra alkanino, kuris dažo vilną raudona spalva.

Galerija
--------

* Lapas
* Stiebas
* Žiedynas
* Žiedas
* Rausvi žiedai
* Augavietėje

Nuorodos
--------

* Paprastojo ežeinio mokslinis lotynų kalba pavadinimas ir sinonimai per Theplantlist.org (anglų k.)
* Echium vulgare – Plants for a Future (anglų k.)
* Echium vulgare – Nature Gate (anglų k.)
* Echium vulgare – Wilde planten in Nederland en België (olandų k.)

Literatūra
----------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastasis ežeinis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vasarą žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Vilnius, Mokslas, 1987, 238 p.
| ***Provokacija*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Provocazione |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Piero Vivarelli |
| Scenaristas (-ai) | Patrizia RossoPiero Vivarelli |
| Metai | 1988 |
| Žanras | erotinis |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Provokacija** (it.  *Provocazione*) – 1988 m. Italijoje sukurta erotinė drama.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Moana Pozzi – Vanesa
* Marino Mase – profesorius
* Petra Scharbach – Kiki
* Hula – Vivi
* Alessandro Vivarelli
* Oliviero Vivarelli
* Piero Vivarelli

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Jauna moteris Vanesa, ištekėjusi už turtingo vyro, po šio mirties paveldi ne tik pinigus, bet ir pareigą rūpintis šio paauglėmis dukterimis Kiki ir Vivi. Visos trys gyvena saloje, į kurią Vanesa pasikviečia buvusį meilužį, dabar tapusį profesoriumi, kad šis užsiimtų merginų rengimu artėjantiems egzaminams. Nuotaikos saloje ir namuose ne pačios geriausios, nes merginos ir pamotė nemėgsta ir niekina vienos kitas. Tarp Vanesos ir profesoriaus vėl užsimezga intymus ryšys, sukeliantis Kiki ir Vivi pavydą. Merginos nusprendžia atsikratyti pamote ir užrakina šią pirtyje, tuo sukeldami šiai širdies smūgį. Vanesa miršta ir merginos gali netrukdomi džiaugtis jos meilužio draugija, tačiau šio širdis taip pat neatlaiko meilės žaidimų ir merginos lieka dviese, paveldėjusios visus tėvo pinigus...
| **Seseli annuum**Apsauga: 2(V) – Pažeidžiama rūšis |
| --- |
| Pievinis auksveitis (Seseli annuum)Pievinis auksveitis (*Seseli annuum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Salieriniai  *( Apiaceae)* |
| Gentis: | Auksveitis  *( Seseli)* |
| Rūšis: | Pievinis auksveitis  *( Seseli annuum)* |

 |
| Binomas |
| ***Seseli annuum***L. |

**Pievinis auksveitis** (*Seseli annuum*) – salierinių (*Apiaceae*) šeimos auksveičio (*Seseli*) genties žolinių augalų rūšis.
Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.

Biologija
---------

Žiedynas
Tai dvimetis, kartais ir daugiametis, 20–80 cm aukščio augalas. Šaknis liemeninė, jos kaklelį dengia senų lapkočių plaušai. Stiebas stačias, apvalus, smulkiai vagotas, lapuotas, plaukuotas, neretai violetinio atspalvio, su trumpomis, glaustomis šakomis. Lapai dažniausiai melsvai žali, plunksniškai suskaldyti. Lapkočiai vagoti.

Žiedynai 9–12 cm skersmens; stipinų 15–35, jie tarpusavyje suartėję, nevienodo ilgio, briaunoti, jų viršutinės pusės plaukuotos.

Žydi nuo birželio pabaigos iki rugpjūčio mėnesio. Vaisiai plačiai elipsiški, 1,5–2,5 mm ilgio ir 1,5 mm pločio, jauni plaukuoti, vėliau pliki, su šviesesnėmis briaunelėmis. Dauginasi tik sėklomis.

Paplitimas ir augavietės
------------------------

Rūšis paplitusi Vidurio ir Pietų Europoje. Lietuvoje labai retas.

Auga šlaituose, sausose pievose, pamiškėse, palaukėse.

Apsauga ir grėsmės
------------------

Lietuvoje rūšis saugoma nuo 1981 m. Pagrindinės nykimo priežastys yra tinkamų plotų mažėjimas ir mėginimas sukultūrinti augavietes.

Nuorodos
--------

* Pievinio auksveičio mokslinis lotynų kalba pavadinimas ir sinonimai Theplantlist.org Archyvuota kopija 2021-09-17 iš Wayback Machine projekto. svetainėje (anglų k.)

Literatūra
----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pievinis auksveitis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Lietuvos TSR Flora, Lietuvos TSR mokslų akademija (dab. Lietuvos mokslų akademija), Vilnius, Mokslas, 1980, V tomas, 64–66 p.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos raudonoji knyga. Red Data Book of Lithuania, Vilnius, Lututė, 2007, 475 p. ISBN 978-9955-692-71-3
Išlikusi siaurojo geležinkelio sankasa Panemunėje netoli Jiesios tilto
**Kauno siaurukas** – siaurasis geležinkelis (600 mm), gyvavęs Kaune nuo 1919 m. balandžio mėn. iki 1935 m. rugpjūčio 1 d. Jungė Aukštąją Panemunę su Senamiesčiu. Ilgis 6,4 km, vasarą veikė 3,5 km atšaka į Panemunės šilą.

Istorija
--------

Traukinukas, žmonių dar vadintas „Kukuška", pradėjo važinėti 1919 m. pavasarį. Siauruko trasa ėjo nuo Aleksoto tilto pro Karmelitų bažnyčią, Žemuosius Šančius, Panemunės tiltą. Tai nebuvo seniausias siaurasis geležinkelis mieste: pirmasis siaurukas atsirado dar caro valdymo metais Kauno tvirtovėje. Be to, I pasaulinio karo metais kaizerinė vokiečių kariauna fronto reikalams nutiesė 600 mm vėžės pločio geležinkelį Aleksotas–Aukštoji Panemunė. 1919–1929 m. Kaune, greta siaurojo geležinkelio, veikė dar viena bėginio viešojo transporto rūšis – Kauno arklinis tramvajus.

Po 1920 m. geležinkelio trasa dar praplėsta – nuo depo ties Kauno geležinkelio tiltu ji nutiesta palei Nemuną pro Jiesios gyvenvietę, Linksmės kalno papėdę iki Panemunės tilto, kur buvo prijungta prie jau buvusios linijos. Per Aleksoto tiltą ėję bėgiai iki siaurojo geležinkelio depo buvo išardyti. 1923 m. nuo Panemunės tilto nutiesa ~3,5 km ilgio siaurojo geležinkelio atkarpa į Aukštosios Panemunės šilą – linijos pabaiga buvo ties Nemuno pakrante priešais Pažaislį.

Siauruką aptarnavo ~80 žmonių. Nepaisant to, kad buvo pelningas, siaurųjų geležinkelių valdybai buvo per brangus rekonstruoti, todėl 1935 m. rugpjūčio 1 d. uždarytas.

Per 16 siauruko gyvavimo metų pervežta apie 35 mln. keleivių.

* 1927 m. – 1 560 056
* 1928 m. – 1 871 460
* 1929 m. – 1 892 912
* 1930 m. – 2 278 388
* 1931 m. – 2 271 962
* 1932 m. – 2 143 963

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lipk į „kukušką", brauksim į Senamiestį // Kauno diena, 2009 m. balandžio 25 d. 15 psl.
2. ↑  Lietuvos geležinkeliai: nepriklausomo darbo dešimtmetis (1991–2001). – Vilnius, LG Leidybos centras, 2001. // psl. 17
3. ↑  Kai Kaune dar puškavo „kukuška". Kvb.lt (tikrinta 2023-09-29).
4. ↑  Siaurasis traukinėlis jau panaikintas // Lietuvos žinios, 1935 m. rugpjūčio 1 d. Nr. 173 (4856), 7 psl.
5. ↑  Ar naikinti Kauno saurąjį geležinkelį? // Lietuvos žinios, 1933 m. lapkričio 6 d. Nr. 252 (4342), 5 psl.
| ***Riba*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La marge |
| Kilmės šalis |  Prancūzija |
| Režisierius | Walerian Borowczyk |
| Metai | 1976 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 88 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Riba** (pranc. *La marge*) – 1976 m. Prancūzijoje sukurta erotinė drama.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Sylvia Kristel – Diana
* Joe Dallesandro – Sigizmundas
* Andre Falcon – Antoninas
* Mireille Audibert – Seržina
* Denis Manuel
* Emmanuel Franval

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Sigizmundas, laimingai vedęs Seržiną ir turintis mažametį sūnų, su šeima gyvena atokioje užmiesčio viloje. Kartą jam tenka išvykti kelioms dienoms į Paryžių verslo reikalais. Viešbutyje jis susipažįsta su prostitute Diana, kurią parsiveda į savo kambarį ir kartu praleidžia naktį. Po dienos Sigizmundas gauna laišką, kuriame rašoma, kad jo žmona nusižudė. Jis nepajėgia perskaityti laiško iki galo, o sukrėtimą bando malšinti Dianos glėbyje, taip ir neišsiaiškinęs kas iš tiesų įvyko.
| ***Skandalingoji Džilda*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Scandalosa Gilda |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Gabriele Lavia |
| Scenaristas (-ai) | Gabriele LaviaRiccardo Ghione |
| Vaidina | Monica Guerritore |
| Metai | 1985 |
| Žanras | erotinis |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Skandalingoji Džilda** (it.  *Scandalosa Gilda*) – 1985 m. Italijoje sukurta erotinė psichologinė drama.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Šio filmo herojai neturi vardų, „Skandalingoji Džilda" – tai animacinio filmo pavadinimas, apie kurį viename filmo epizodų pasakoja vienas juostos herojų.

Pagrindinė filmo herojė – bevardė moteris, užklumpanti savo vyrą su meiluže, televizijos laidų pranešėja. Šis apkaltina ją tai padarius specialiai, nes ji žinojo apie šį ryšį ir savo pasirodymu be reikalo sukėlė papildomų nepatogumų jiems visiems. Kitą diena moteris sėda į mašiną ir be konkretaus tikslo leidžiasi į kelią. Ji susipažįsta su animacinių filmų kūrėju, kuris įkalba ją kartu pavakarieniauti. Vakarienė baigiasi lovoje, tačiau ryte vyras nenori su ja išsiskirti. Pamažu jiedu pradeda žaisti keistą žaidimą, vesdami vienas kitą iš proto ir versdami kitą elgtis taip, kaip jie niekad nesielgė. Norėdama patikrinti vyro jausmus, moteris jo akyse atsiduoda sunkvežimio vairuotojui, vėliau, kaip atsakomąjį veiksmą, įkalba jį išprievartauti degalinėje sutiktą moterį. Galiausiai judviejų kelionė baigiasi avarija, kurioje vyras žūna, o moteris kelyje sustabdo kitą automobilį...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

* Monica Guerritore
* Gabriele Lavia
* Pina Cei
* Jasmine Maimone
* Dario Mazzoli
* Sacha Darwin
* Italo Gasperini
Vienas iš uždavinio sprendėjų pasiekimų, pasiūlytas Hipokrato: patamsintos figūros plotas lygus trikampio ABC plotui. Tai nėra galutinis uždavinio sprendimas, nes galutinis sprendimas neįmanomas.
**Skritulio kvadratūra** – klasikinis geometrijos uždavinys, kurio tikslas duotajam skrituliui nubraižyti lygiaplotį kvadratą. Vienur rašoma, jog uždavinį pirmąkart iškėlė senovės graikai, kitur – jog jį dar prieš du tūkstančius metų žinojo senovės egiptiečiai.

Jei reikalaujama naudotis tik „klasikiniais" geometrijos įrankiais (skriestuvu ir nesugraduota liniuote), šio uždavinio sprendimas neegzistuoja. Uždavinį galima apytikriai (tačiau bet kuriuo norimu tikslumu) išspręsti naudojant sugraduotą liniuotę (idealią).

Uždavinys reikalauja nubrėžti dvi atkarpas, kurių ilgių santykis būtų {\displaystyle {\sqrt {\pi }}}. 1882 m. Ferdinand von Lindemann įrodė, jog skriestuvu ir liniuote šito padaryti neįmanoma, nes {\displaystyle {\pi }} yra transcendentinis skaičius.

Rašytojai kartais šį terminą naudoja kaip metaforą nusakyti užduočiai, kuri, nors iš pažiūros neatrodo neišsprendžiama, visgi tokia yra.

Senesnėje lietuvių kalba išleistoje literatūroje šis uždavinys vadinamas *apskritimo kvadratūra*. Pavadinimas yra klaidinantis, kadangi apskritimas neturi ploto.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Kampo trisekcija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Skritulio kvadratūra. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2023-02-08).
| ***Venera su kailiniais*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Paroxismus – Può una morta rivivere per amore?, |
| Kilmės šalis |  Vokietija Italija |
| Režisierius | Jesus Franco |
| Scenaristas (-ai) | Milo G. CucciaCarlo FaddaJesus FrancoBruno LederMalvin Wald |
| Metai | 1969 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 86 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Venera su kailiniais** (it.  *Paroxismus - Può una morta rivivere per amore?*) – 1969 m. režisieriaus Jesus Franco sukurtas erotinis trileris.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* James Darren – Džimis Loganas
* Barbara McNair – Rita
* Maria Rohm – Vanda
* Klaus Kinski – Achmedas
* Margaret Lee – Olga

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Džimis Loganas – džiazo muzikantas – kartą ryte pajūryje aptinka nuogos merginos kūną. Jis prisimena jau matęs ją milijonieriaus ir mergišiaus Achmedo namuose Stambule, kur jis grojo surengtame vakarėlyje. Pastebėjęs šią moterį, apsirengusią kailiniais, Džimis sekė ją iki kito kambario, kur, be Achmedo ir jos taip pat buvo fotografė Olga bei meno dirbinių prekiautojas Persivalis. Džimis matė, kaip mergina, atstumta Achmedo, buvo išrengta ir plakama rimbais, o vėliau vakaro šeimininkas peiliu ją nužudė. Dabar, pamatęs jos kūną, jis dar labiau išsigąsta ir nusprendžia bėgti. 

Džimis dažnai keičia savo gyvenamąją vietą, kol galiausiai apsistoja Rio de Žaneire kartu su dainininke Rita. Šios padedamas jis vėl pradeda groti, kol kartą privačiame vakarėlyje vis vėl pastebi Vandą – moterį su kailiniais, kurios kūną jis kažkada rado pajūryje...
| **Vincas Mincevičius** |
| --- |
| Gimė | 1915 m. spalio 31 d.Laubenas |
| Mirė | 1992 m. gegužės 30 d. (76 metai)Aosta |
| Palaidotas (-a) | Verano kapinėse |
|  |
| Veikla | lietuvių katalikų dvasininkas, Išeivijos veikėjas. |

**Vincas Mincevičius** (1915 m. spalio 31 d. Laubenas – 1992 m. gegužės 30 d. Aosta) – lietuvių katalikų dvasininkas, Išeivijos veikėjas.

1952 m. spalio mėnesį įkūrus Italijos lietuvių bendruomenę, tapo pirmuoju valdybos pirmininku, ilgus metus vadovavo bendruomenei. Daugiau nei 25 m. redagavo Eltą italų kalba. Jo pastangomis italų kalba išleista Lietuvos Katalikų bažnyčios kronika, daug įvairių knygų bei leidinių apie Lietuvos okupaciją, lietuvių tautos kančią bei persekiojimus.

Pasak PLB vicepirmininko Vaclovo Kleizos, jo dėka "italų spaudoje, radijuje ir televizijoje minimas Lietuvos vardas".

Nuorodos
--------

* Lietuvių bendruomenės tinklalapio informacija apie V. Mincevičių bei kitus lietuvius Archyvuota kopija 2006-12-13 iš Wayback Machine projekto.
| **Leccinum scabrum** |
| --- |
| Lepšė (*Leccinum scabrum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Baravykiečiai  *( Boletales)* |
| Šeima: | Baravykiniai  *( Boletaceae)* |
| Gentis: | Raudonviršis  *( Leccinum)* |
| Rūšis: | Lepšė  *( Leccinum scabrum)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Lepšė** (arba **lepšis**, ***paberžis***, ***težiukas***; lot. *Leccinum scabrum*) – baravykinių (*Boletaceae*) šeimos, raudonviršių (*Leccinum*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Miškuose, parkuose ar net soduose tik po beržais.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Trama spalvos nekeičia, kotas apšepęs.

Vaisiakūniai dideli. Kepurėlė 5–15 cm skersmens, nuo gelsvai pilkos iki pilkai rudai juodos spalvos. Vamzdeliai balsvi, pilki, pilkai rusvi, 1–3 cm ilgio. Poros balsvos, pilkos, paspaudus ilgainiui paruduoja. Kotas 5–15×1–3,5 cm, pamato link tolygiai storėjantis, kietas, apšepęs pilkais, rudai juodais plaušeliais. Trama balta, pilka, įpjauta spalvos nekeičia. Sporos 11–19 (20)×4,5–6,5 μm.

**Būdingi požymiai:** kepurėlės ir koto spalva įvairauja nuo pilkos iki juosvos.

Auga miškuose, parkuose, raistuose, pelkėse, kur paplitęs beržas.

Labai dažnas. Mėgstamas valgomas grybas.

Maistinė vertė
--------------

Lepšė vertingas grybas, turintis daug B grupės vitaminų, daugiau nei baravykas. Vienintelė neigiama savybė – smarkiai kirmija. Maistui tinka tik jauni ir sveiki grybai. Iš valgomų grybų lepšė daugiausia sukaupia magnio.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 63 psl.

Nuorodos
--------

* Lepšės nuotraukos


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lepšė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| TobolskasТобольск |
| --- |
|              |
| *Pirklių kiemas* |
|  |
| 

TobolskasTobolskas

58°11′0″ š. pl. 68°15′0″ r. ilg.﻿ / ﻿58.18333°š. pl. 68.25000°r. ilg.﻿ / 58.18333; 68.25000﻿ (Tobolskas)Koordinatės: 58°11′0″ š. pl. 68°15′0″ r. ilg.﻿ / ﻿58.18333°š. pl. 68.25000°r. ilg.﻿ / 58.18333; 68.25000﻿ (Tobolskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Tiumenės sritis Tiumenės sritis |
| **Rajonas** | Tobolsko rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1587 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 98 932  |
|  |
|  **Vikiteka** | Tobolskas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Tobòlskas |

**Tobolskas** (rus. *Тобольск*) – miestas Rusijoje, Vakarų Sibire, Tiumenės srityje, prie Tobolo ir Irtyšiaus upių santakos. Rajono centras. 113,8 tūkst. gyventojų (2005 m.). Upių uostas. Naftos chemijos, žuvies pramonė. Socialinė edukacinė akademija. Yra kremlius, Šv. Sofijos soboras, paminklas Jermakui. Apylinkėse gausu kurganų.

Istorija
--------

Tobolskas XX a. pr.
Miestas įkurtas 1587 m. Jermako vadovaujamų kazokų, vietoje totorių miesto Kašlyko. XVI–XIX a. Tobolskas buvo Sibiro sostine. Po Spalio revoliucijos miesto reikšmė sumenko.

Žymūs žmonės
------------

Tobolske gimė žymus rusų chemikas Dmitrijus Mendelejevas bei dailininkas Vasilijus Perovas.
Šablonas:Jėzus
"'Ceremonija er "' (Šablonas:Lang – 'karalius NS') 1 pagrindinis Dom (Vedų užraktas). Tai tikrai "Balta Yadzhurveda mane" ir valdovas Devas, pavyzdžiui, tik 17-18 leidimas. Shiro Dhara kalbėti apie aukštesnės sąmonės patirtį – 1 dimensiją Dom ir jos santykius su pasaulio etapu, didėja.< Ref>Beinorius, George," Dom", Latviesu," es", 2006< / ul>

Shiro Dhara pradėkite nuo populiaraus Ani DiFranco:
< / P > < / p>
{/Style= "fono spalva: aiški; Ana: {{{Fe / 50% iki}}}" 

|

Dabartinis aplankas:
"Doodle Ada fluffy AF"
"purvistt purvistam udacyate"
"Katės-Ali katė -"
"Doodle lib"

|

Vertimas:
"Tai realybė, kelias į priekį",

"Žalos kelias",
"Paimkite kelią iš tamsos",

"Lieka tik sąmonė. Comm."
Šablonas:Ind-end

Rahul Gandhi išskyrė šį religinį pasiekti tam tikrą politinį guru.

Vaizdas:Ishainvoke.Išplėstinė / superior / kairė / 250p / pilnas det

=atnaujinti =
=============

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šis straipsnis dar tik pradėtas kurti (įdėtas šablonas).**Galite jį papildyti (norėdami redaguoti, spauskite čia) |

=Prisijungti =
==============

* Shiro Dhara originalo kalba

[[Kategorija: Hindu
| Rausvė |
| --- |
| Rausvė netoli Gižų Rausvė netoli Gižų |
| **Ilgis** | 48,6 km |
| **Baseino plotas** | 204,1 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1,24 m³/s |
| **Ištakos** | Būdviečių apylinkės |
| **Žiotys** | Šešupė |
| **Šalys** | Lietuva |

**Rausvė** – upė pietvakarių Lietuvoje, Vilkaviškio rajone; Šešupės kairysis intakas. Prasideda Būdviečių apylinkėse 6 km į šiaurę nuo Liubavo. Teka šiaurės rytų kryptimi dirbamais laukais, prateka Rūdos ežerą. Įteka į Šešupę (158 km nuo jos žiočių) ties Piliūnais, 3 km į pietryčius nuo Pilviškių.

Intakai: Balsė, Paikis, Juodupis (dešinieji). Vidutinis upės nuolydis 299 cm/km. Vaga daug kur sureguliuota. Rausvė patvenkta ties Karkliniais (20 km nuo žiočių, 13 ha) ir ties Keturvalakiais (19 km nuo žiočių, 37 ha).

Didesnės gyvenvietės prie Rausvės: Piliakalniai, Patilčiai, Degučiai, Keturvalakiai, Rūda, Šačkai.

Etimologija
-----------

Upėvardis kilo nuo spalvos pavadinimo *rausvas* („šviesiai raudonas, apyraudonis").

Galerija
--------

* Rausvė ties NadrausveRausvė ties Nadrausve
* Upelio tvenkinys Gižų apylinkėseUpelio tvenkinys Gižų apylinkėse
* Upėvardis kelyje į Gižus ties RūdaUpėvardis kelyje į Gižus ties Rūda
* Kraštovaizdis prie upelio ties RūdaKraštovaizdis prie upelio ties Rūda

Nuorodos
--------

* Rowsia Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom IX, psl. 826 (lenk.)

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Rausvė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. 520 psl.
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
Skrydžio duomenų įrašymo įrenginys
**Skrydžio įrašymo įrenginys** (taip pat vadinamas **juodąja dėže** nepaisant savo oranžinės spalvos) – specialus įrenginys, orlaiviuose įrašantis visus jų parametrus. Įrenginių duomenys padeda tyrėjams išsiaiškinti aviacijos katastrofų priežastis ir jų išvengti ateityje.

Įrenginius sudaro dvi dalys: skrydžio duomenų įrašymo (FDR) ir pilotų balso įrašymo (CVR) įrenginiai. Pirmasis įrenginys skrydžio metu įrašinėja daugelį lėktuvo techninių parametrų. Antrasis įrenginys įrašinėja visus pilotų pokalbius tarpusavyje ir su oro eismo kontrole. Abu įrenginiai gali būti sujungti į vieną ir yra privalomi visuose komerciniuose orlaiviuose pagal Tarptautinės civilinės aviacijos organizacijos nurodymus. Įrenginiai pritaikyti atlaikyti iki 3 400 g jėgos smūgius ir 1 000 °C temperatūrą.

Skrydžio įrašymo įrenginiai iš karto po avarijos pradeda skleisti elektrinį signalą, kuris trunka iki 30 dienų. Siekiant, kad įrenginiai būtų randami greičiau, jie dažomi oranžine spalva, o ant jų šonų užrašoma „SKRYDŽIO DUOMENŲ ĮRAŠIMO ĮRENGINYS. NEATIDARYTI." anglų ir prancūzų kalbomis.

1960 m. įvykus „Trans Australia Airlines" katastrofai, kurios metu žuvo 29 žmonės, tyrėjai primygtinai rekomendavo visiems keleiviniams skrydžiams naudoti skrydžių duomenų įrašymą. Australija tapo pirmaja pasaulio valstybe, kurioje privalomai pradėjo veikti skrydžių įrašymo sistemos.

Pirmosios garso įrašymo taisyklės JAV buvo įteisintos 1964 m. Pagal Federalinės aviacijos administracijos nurodymus nuo 2008 m. garso įrašymo įrenginiai turi veikti mažiausiai 2 valandas.

2014 m. JAV skrydžio ir garso įrašymo įrenginiai privalomi visiems orlaiviams, turintiems 20 ar daugiau keleivių vietų, taip pat tiems, kurie turi 6 ar daugiau vietų keleiviams, yra varomi turbo varikliais ir valdomi dviejų pilotų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Black box flight recorders
2. ↑  Dave Warren – Inventor of the black box flight recorder
3. ↑  Sec. 121.359 – Cockpit voice recorders
4. ↑  91.609 Flight data recorders and cockpit voice recorders