recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Artūras Bakšinskas** |
| --- |
| Gimė | 1960 m. rugpjūčio 8 d.Dobilyniai, Vilkaviškio rajonas |
| Mirė | 2022 m. birželio mėn. (~62 metai) |
|  |
| Veikla | teisininkas, politikas |
|  |
| Alma mater | 1990 m. Vilniaus universitetas1999 m. Kauno technologijos universitetas |

**Artūras Bakšinskas** (1960 m. rugpjūčio 8 d. Dobilyniuose, Vilkaviškio rajone – 2022 m. birželio mėn.) – Lietuvos teisininkas, politikas.

Biografija
----------

Gimė 1960 m. rugpjūčio 8 d. Dobilyniuose. 1984–1990 m. studijavo VU Teisės fakultete, 1997–1999 m. – KTU Vadybos fakultete. 1984–1991 m. Lietuvos leidybos įmonės „Spauda" prekių žinovas. 1991–1994 m. Vilniaus miesto valdybos (VMV) Rasų seniūnijos vyr. juriskonsultas, seniūno pavaduotojas, VMV Juridinio skyriaus vedėjo pavaduotojas, 1994–1995 m. LR finansų ministerijos Valstybinės mokesčių inspekcijos (VMI) Juridinio skyriaus vyr. juriskonsultas, VMI Mokesčių išieškojimo ir prevencijos skyriaus viršininkas, VMI viršininko pavaduotojas mokesčių išieškojimui ir prevencijai. 1995–1997 m. VMI prie LR finansų ministerijos viršininko pavaduotojas. 1997–1998 m. Vilniaus miesto VMI viršininkas, 1999 m. Vilniaus apskrities VMI viršininkas. 1999–2000 VMI prie LR finansų ministerijos viršininkas, 2000–2001 m. LR finansų viceministras, nuo 2002 m. buvo Lietuvos gyvybės draudimo įmonių asociacijos prezidentas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mirė Lietuvos gyvybės draudimo įmonių asociacijos prezidentas Artūras Bakšinskas. lrt.lt. 2022-06-28. Nuoroda tikrinta 2022-06-28.
2. ↑  Biografija
| **Artūras Baublys** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. lapkričio 5 d. (67 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Violeta Baublienė |
|  |
| Veikla | istorikas, televizijos žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | 1979 m. Vilniaus universitetas |

**Artūras Baublys** (g. 1955 m. lapkričio 5 d. Vilniuje) – Lietuvos istorikas, televizijos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

Gimė Kauno miesto milicijos valdybos viršininko pavaduotojo, prieš tai LSSR KGB Kauno miesto skyriaus 4-ojo poskyrio operatyvinio įgaliotinio (1956 07 24−1957 09 27), Vytauto Baublio šeimoje. 1979 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete baigė istoriją. 1979–1982 m. Trakų istorijos muziejaus mokslinis bendradarbis. 1982–1986 m. Lietuvos televizijos (LTV) Propagandos redakcijos vyresnysis redaktorius, 1986–1988 m. Informacijos vyriausiosios redakcijos vyr. redaktoriaus pavaduotojas. 1988–1993 m. LTV Vyriausiosios vaikų ir jaunimo laidų redakcijos vyr. redaktorius.

1993 m. Eksperimentinio kūrybinio susivienijimo „KS-1" redaktorius. 1993–1994 m. Lietuvos radijo ir televizijos Užsienio ryšių direkcijos aukščiausios kategorijos žurnalistas, 1994–1996 m. jos direktorius. Nuo 1996 m. balandžio mėn. – LTV Užsienio ryšių skyriaus viršininkas. Nuo 1996 m. rugsėjo mėn. – reklamos agentūros „Lukrecija dizainas" konsultantas. 2000 m. Ūkio ministerijos atstovas spaudai. VšĮ ART2B vadovas, viešųjų ryšių konsultantas.

Veikla
------

1982–1984 m. rengė ir vedė laidas „Gintarinis raktas", „M-12", „Jaunimo studija", 1985–1986 m. „Mūsų svečiai";
1987 m. rugpjūčio 23 d. kaip Lietuvos komunistinio okupacinio režimo propagandistas aktyviai dalyvavo mitinge prie Adomo Mickevičiaus paminklo, kur provokatyviai ir įžūliai kamantinėjo ir filmavo Lietuvos rezistentus, po to sukurpdamas propagandinę televizijos filmą „Akmuo užantyje. Nepavykusi antitarybinė provokacija" (1987 m.); 1988–1993 m. „Labirintas", 1992–1996 m. „Telelife". 1993–1994 m. Užsienio ryšių direkcijoje rengė reportažus tarptautiniams teležurnalams „Europos aikštė", „Alice", buvo tarptautinių teatrų festivalio „Life" bei madų festivalio „In Vogue 93" atstovas spaudai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LSSR KGB KAUNO MIESTO SKYRIAUS KADRINIŲ DARBUOTOJŲ SĄRAŠAS. Kgbveikla.lt. Nuoroda tikrinta 2021-07-08.
2. ↑
3. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 59 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį biografinį straipsnį reikėtų sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, prašome sutvarkyti šį straipsnį. Tik tada bus galima ištrinti šį pranešimą.Priežastys, dėl kurių straipsnis laikomas nesutvarkytu, aiškinamos straipsnyje Nesutvarkyti straipsniai.  |

**Berta Tilmantaitė** (g. 1986 m. Šilalėje) – fotomenininkė, žurnalistė, keliautoja. Pirmoji Lietuvos fotografė, kurios nuotraukos buvo publikuotos žurnale „National Geographic". B. Tilmantaitės rengti foto ir video pasakojimai publikuoti „Al Jazeera", „GEO", „WIRED", „Geographical Magazine", „Deutsche Welle", „Der Spiegel" bei kituose leidinuose ir medijose. Viena iš atsakingos žurnalistikos erdvės „Nara" (anksčiau „Nanook". 2015 m.) įkūrėjų. Kuria dokumentinius pasakojimus ir fotografuoja visame pasaulyje.

Biografija
----------

Mokėsi Šilalės Dariaus ir Girėno progimnazijoje. Baigė žurnalistikos studijas Vilniaus Universitete ir fotožurnalistikos kursą Danijos Medijų ir žurnalistikos mokykloje. Įgijo magistro laipsnį studijuodama multimedijų žurnalistiką Pekino Užsienio studijų universitete (Kinija) ir Boltono Universitete (Jungtinė Karalystė).

Dėstė Vilniaus ir Gedimino Technikos universitetuose.

Turi PADI nardymo licenziją, laisvojo nardymo (AIDA\*\*) profesionalė.

Grupinės parodos
----------------

2019 m. „Meeting Minds", Lietuvos nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka, Vilnius

2017 m. „Beach Season", Kaunas

2017 m. 2016 m. 2015 m. 2014 m. „Lietuvos Spaudos Fotografijos" parodos

2015 m. „Photo Annual" apdovanojimų paroda, Čekija

2015 m. „Sony World Photography" apdovanojimų paroda

2015 m. „Five Senses"

2014 m. „LUMIX" festivalis ir paroda jauniesiems fotografams

2014 m. grupinė paroda / konkursas „Debut"

2011 m. Tarptautinė „New Media Short Film" paroda

2010 m. paroda „In Focus"

2010 m. „Vilniaus Fotografijos Ratas" paroda

Personalinės parodos
--------------------

2019 m. „Lithuanians of the World", Lietuva

2017 m. „Out of the Water", Kaunas

2015 m. „People of the Ocean"

2015 m. „On the Go", Azijos-Europos Fondas

2015 m. „Lithuanian Photography Yesterday and Today", Lietuva

2015 m. „The World As You See It", Lietuva

Leidiniai
---------

„Lietuvos Spaudos Fotografijos" konkurso apdovanojimų albumas – Lietuva, 2017, 2016, 2015, 2014.

„On the Go" – Azijos-Europos Fondas, 2015.

„Lithuanian Photography: Yesterday and Today" – Lietuva, 2014.

„HIPA photography" festivalio knyga – UAE, 2014.

„Azija be sienų", [su Pauliumi Mačiulevičius ir Andriumi Jančiausku] – Lietuva, 2013.

„In Focus" fotografijos festivalio knyga – Lietuva, 2010

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
Rentgeno spindulių nušviesta deformuota ranka, paveikta autoimuninės ligos reumatoidinio artrito
**Artritas** (lot. *arthritis*; iš gr. arthron – 'sąnarys') – sąnario uždegimas. Reiškiasi sąnario skausmu, patinimu, stingimu, aplink esančios odos paraudimu ir temperatūros padidėjimu, sutrikusia jo funkcija. Jei artritas progresuoja, sąnarys deformuojasi ir tampa iš dalies arba visiškai nejudrus.

Uždegimo metu sąnario kapsulės sinovinis sluoksnis išskiria fermentus – uždegimo mediatorius, sąnaryje kaupiasi imunologiškai aktyvios ląstelės, padidėja sąnario skysčio (sinovijos) gamyba. Pagal tai diagnozuojama liga.

Artritu galima susirgti po bakterinės, virusinės arba grybelinės sąnarių infekcijos, alergijos, traumos, tam tikrų medžiagų apykaitos sutrikimo ar paveldimų genetinių ir išorės veiksnių sąveikos. Sąnarių uždegimas būdingas daugeliui ligų (reumatoidinis artritas, reumatas, ankilozinis spondilartritas, Reiterio liga, sisteminės jungiamojo audinio ligos, podagra, reaktyvieji artritai). Reumatoidinis artritas yra viena iš labiausiai paplitusi autoimuninė artrito forma.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Artritas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-06-11.
2. ↑  *Reumatoidinis artritas*. www.sveikatosdarna.lt. Nuoroda tikrinta 2022-01-01.
Alšpiso antgalis
**Alšpisas**, kitaip dar *ylinė ietis* (vok. *Ahlspiess*) – duriamoji ietis, sukurta Vokietijoje ir Austrijoje ir naudota XV–XVI a. Alšpiso duriamasis ietigalis yra kvadratinio skerspjūvio, 1 m ar ilgesnis, mova užmautas ant apvalaus medinio koto ir pritvirtintas prie jo dviem šoninėmis juostomis. Alšpiso koto ilgis – 1,6–1,8 m. Ietigalį nuo koto riboja perverto disko formos garda.

Yra išlikę daug alšpisų, jie eksponuojami Vienos muziejuose ir arsenale. Alšpisus naudojo ne tik Vokietijoje ir Austrijoje, bet ir kitose V. Europos šalyse, pvz. Anglijoje. Alšpisai kurį laiką kartu su ilgakočiais kirviais (*poleaxe*) buvo populiarus riterių ginklas pėsčiųjų turnyruose.

Alšpisų variantai
-----------------

### Alšpisas – „žvakidė"

Kai kurių alšpisų ietigaliai buvo storesni, apvalaus skerspjūvio ir trumpesni nei standartinių alšpisų. Tokių alšpisų piešiniai aptinkami XIV a. šaltiniuose, todėl manoma, kad jie, tikriausiai, yra senesnis alšpisų variantas. Šie alšpisai kartais vadinami itališku pavadinimu *candeliere* 'žvakidė', kadangi primena tų laikų žvakides, kurios turėdavo disko formos aikštelę su apvaliu spygliu, ant kurio užmaudavo žvakę.

Toks dalinai restauruotas alšpisas eksponuojamas Grandson’o pilyje (*Šveicarija*).

### *Breach pike*

Kitas alšpisų variantas neturi diskinės gardos, todėl primena piką labai ilgu ietigaliu. Angliškai šios ietys vadinamos *breach pikes* 'pralaužinės pikos'.

Nuorodos
--------

* An Ahlspiess (awlspike). Steel and wood. German, Late 15th – Early 16th Century Archyvuota kopija 2008-05-15 iš Wayback Machine projekto.

Iliustracijos:

* Kovinė alšpiso dalis
* Alšpiso garda[neveikianti nuoroda]
| Chmelnickio sukilimas |
| --- |
| Bogdano Chmelnickio atvykimas į Kijevą |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1648 m. – 1657 m. |
| Vieta | Etmonatas |
| Rezultatas | Kazokų žemės atiteko Rusijos carystei |
| Priežastis | kazokų ir stačiatikių diskriminacija |

 |
| Konflikto šalys |
|  sukilėliai |  Abiejų Tautų Respublika |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Bogdanas ChmelnickisIvanas Bohunas | Jonas Kazimieras VazaMikalojus PotockisJeremijus Mykolas VišnioveckisStefanas Čarneckis |
| Pajėgos |
|  ? |  ? |
| Nuostoliai |
|  ? |  ? |

  

 **Chmelnickio sukilimas** – Ukrainos kazokų kariniai veiksmai 1648–1654 m. siekiant nepriklausomybės nuo ATR, pasibaigę faktine priklausomybe nuo Rusijos carystės.

Sukilimo pradžia
----------------

1648 m. balandžio 22 d. kazokai, vadovaujami Bogdano Chmelnickio, išvijo registrinių kazokų įgulą, o Bogdanas Chmelnickis buvo išrinktas etmonu.

Kariniai veiksmai
-----------------

Remiamas Krymo totorių B. Chmelnickis 1648 m. įveikė Abiejų Tautų Respublikos kariuomenę prie Geltonųjų Vandenų, Korsūnės, Piliavcų, užėmė Lvovą, Zamostę.

Sukilimo metu B.Chmelnickis pradėjo lenkų ir žydų pogromus. Buvo sunaikinta apie 300 žydų bendruomenių, apie 60 000 žydų išžudyta arba parduota į vergiją turkams. Po to sekusiame Švedų tvane ir per karą su Maskva buvo išžudyta dar apie 100 000 žydų.

1649 m. pradžioje žlugus deryboms su Abiejų Tautų Respublika, kovojo toliau. 1649 m. pasirašė Zborovo sutartį, kuria siekta įtvirtinti iš esmės autonominę Ukrainą.

1651 m. pralaimėjo prie Berestečko ir buvo priverstas sudaryti kazokams mažiau palankią Bila Cerkvos sutartį.

Prisijungimas prie Rusijos
--------------------------

Dar 1648 m. prašėsi Rusijos caro Aleksejaus Michailovičiaus globos, su kitais kazokų vadais 1654 m. prisiekė jam (Pereslavlio rada) prijungdamas Ukrainą prie Rusijos.

Dalyvavimas ATR karuose prieš Rusiją ir Švediją
-----------------------------------------------

Per 1654–1667 m. ATR ir Rusijos karą rėmė rusus, į Lietuvos Didžiąją Kunigaikštystę pasiuntė kazokų pulkus.

Per 1655–1660 m. ATR ir Švedijos karą rėmė Švediją ir 1655 m. Kėdainių sutarties šalininkus. Manoma, kad ketino pripažinti Švedijos karaliaus Karolio X Gustavo valdžią. Tačiau, sužinoję, kad jų etmoną ištiko paralyžius, kazokai pasuko atgal, o tai galutinai pribaigė Chmelnickį. Jis mirė nuo apopleksijos 1657 m. liepos 27 d. bet apie jo mirtį buvo pranešta tik rugpjūčio 16 d.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Visuotinė lietuvių enciklopedija, IV t.
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
|  |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant: Australijos vėliava Australija** |
| Šiuolaikinė penkiakovė |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2016 Rio de Žaneiras | Moterys |

**Chloe Esposito** (g. 1991 m. rugsėjo 19 d.) – Australijos šiuolaikinės penkiakovės sportininkė, olimpinė čempionė.

Biografija
----------

Gimė sportininkų šeimoje. Chloe tėvas Daniel Esposito atstovavo Australiją šiuolaikinės penkiakovės varžybose 1984 m. Sportininkės brolis Max Esposito dalyvavo 2016 m. olimpiadoje.

2012 m. Azijos ir Okeanijos čempionate iškovojo kelialapį į 2012 m. vasaros olimpinės žaidynės. Olimpiadoje sportininkė užėmė 7-ą vietą.

2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Esposito tapo olimpine čempione. 2018 m. pasaulio taurės finalo čempionė.

Nuorodos
--------

* UIPM svetainėje

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŠiuolaikinės penkiakovės olimpinės čempionės moterų individualiose varžybose |
| --- |
|  |
| 

* 2000:  Steph Cook (GBR)
* 2004:  Zsuzsanna Vörös (HUN)
* 2008:  Lena Schöneborn (GER)
* 2012:  Laura Asadauskaitė (LTU)
* 2016:  Chloe Esposito (AUS)
* 2020:  Kate French (GBR)
 |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Prūdelis.*

| Prūdelis |
| --- |
|  |
| Vieta | Šiaulių miestas, Lietuva |
| Plotas | 0,032 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,77 km |
| Vidutinis gylis | 2,50 m |
| Įteka | Kulpė |
| Išteka | Kulpė |

Koordinatės: 55°55′24″š. pl. 23°19′56″r. ilg.﻿ / ﻿55.92331°š. pl. 23.33209°r. ilg.﻿ / 55.92331; 23.33209
**Prūdelis** arba **Prūdelio tvenkinys** – vandens telkinys Šiaulių miesto rytinėje dalyje, 2 km nuo miesto centro, prie kelio į Radviliškį ( **A9**  Panevėžys–Šiauliai ). Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus - 0,29 km, plotis - iki 0,14 km. Altitudė 109 m. Priešsroviui į pietus už 0,07 km telkšo užpelkėjęs ir užžėlęs vandens augalais 1,15 ha tvenkinys.

Geografija
----------

Kulpės intakas į Prūdelį
Prūdelį supa Šiaulių miesto rajonai: vakaruose – Kaukazas, rytuose – Šimšė, pietryčiuose – Pakartuvės, pietuose – Kompelis. Vakarinėje pakrantėje yra Prūdelio parkas.

Tvenkinį maitina Rėkyvos ežero vanduo, atitekantis Kulpės upe iš Kompelio. Rėkyvos ežerui senkant dėl vandališkai kasamų aukštapelkės durpių, vandens pritekėjimas nuolat mažėja, todėl didėja tarša. Nedidelis vandens kiekis papildo tvenkinį iš Pakartuvių kalno šaltinių bei iš šaltinio Limanto kalno papėdėje. Iš Prūdelio vanduo per pralaidą išteka į už 0,48 km esantį Talšos ežerą (Mūšos upės baseinas).

Istorija
--------

XIX a. pradžioje buvo užtvenktas Kulpės upelis ir susidarė Prūdelio tvenkinys. Tvenkinio pylimu nutiesta gatvė, dabar – Vilniaus gatvė. 1879 m. statant Chaimo Frenkelio odos fabriką, kuriam gamybos procesui reikėjo daug vandens, užtvanka paaukštinta. Miesto valdžios rūpesčiu tvenkinio pietinėje dalyje įrengtos maudyklės su persirengimo kabinomis, iki XX a. 8-ojo dešimtmečio, kai padidėjo tvenkinio tarša, buvusios populiarios miestiečių poilsiui.

2005 m. nuleidus ir išvalius dugne susikaupusias nuosėdas, tvenkinys vėl tinkamas maudytis - vakarinėje pakrantėje įrengtas paplūdimys.
Pempė
**Pempės diena** (taip pat *Knyvės diena*, *Pempinės*) – gilias tradicijas lietuvių kultūroje turinti pavasario šventė, minima kovo 19-ąją, per Juozapines, kuomet parskrenda pempės. Atėjus krikščionybei, su šia švente sutapatintos šv. Juozapo varduvės.

Pempė laikoma atbundančios gamtos, atšilimo pranašu. Ši diena – gėlių, merginų ir moterų šventė. Pempinės – kitados gražiai švęstos merginų dienos aidai. Sakoma, kad iki Pempinių reikia prisiverpti, prisiausti – viskas guls į kraičio skrynias. Po to moterys pradeda darželiuose sėti gėles, daržoves daigams. Per Juozapines priartėja pavasario lygiadienis, todėl priimta nuo Juozapinių jau rengtis pavasario darbams. 

Mėgsta žmonės pempę dėl jos budrumo. Vasaros naktigonėse, jei paryčiais prie arklių sėlina vilkas ar arkliavagis, pempės tuoj perspėja, – pradeda skardžiai rėkauti. Jos – vieningos ir narsios, varną ar lingę, besitaikančią prie lizduose sudėtų kiaušinių, puola visu būriu.

Tautosakoje
-----------

Apie pempę sukurta lietuvių liaudies dainų,  patarlių, pasakojimų bei kitų užkalbėjimų, susijusių su šiuo grakščiu paukščiu. Patarlė sako, kad nuo Pempės dienos „lydeka nerštan, o gervė – raistan".

Pempės dieną spėdavo apie laukiamus metus: jeigu tądien oras geras, metai bus palankūs karvėms ir jaučiams. Gal nuo paukščių nusižiūrėta, kad per gavėnią buvo daroma išimtis, leidžiant jauniesiems tuoktis (Juozapas buvo Marijos sužadėtinis), tik negalima kelti vestuvių.

Įvairūs prietarai:

* Jei pempės žemai skraido, bus lietaus.
* Jei pempė laksto klykdama apie namus, tie namai sudegs arba juose kas nors mirs.
* Jei pempės kiaušinį atneša į namus, tie namai sudegs.
* Jei Pempės dieną giedra, bus pieningi metai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vilniaus etninės kultūros centras. Pempės diena
2. ↑  Per Juozapines - senosios vestuvių dainos

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos šventės
* Šv. Juozapas – Pempės šventė
* Juozapinės ir Pempės šventė
* Libertas Klimka. Ateina pavasaris...[neveikianti nuoroda]
* Žurnalas „Žemaičių žemė". Vasario–kovo mėn. šventės Archyvuota kopija 2011-02-10 iš Wayback Machine projekto.
| **Chytridiomycota** |
| --- |
| Chitridiomikotas (Synchytridium endobioticum ) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Chitridiomikotai  *( Chytridiomycota)* |

 |
| **Sinonimai** |
| * *Mastigomycotina*
* *Chytrids*
 |
| Binomas |
| ***Chytridiomycota***Doweld. 2001 |
| **Klasės** |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Chitridiomicetai | (*Chytridiomycetes*) |
|  | ( *Monoblepharidomycetes* ) |

 |

**Chitridiomikotai** (*Chytridiomycota*) – tai yra grybų skyrius, kurį sudaro patys primityviausi grybai. Daugelis šio skyriaus atstovų gyvena vandenyje, parazituodami vandens grybus,dumblius, aukštesniuosius vandens augalus ir bestuburius. Kai kurie parazituoja sausumos augalų šaknis drėgname dirvožemyje. Labai nedidelė šių grybų dalis minta negyvomis organinėmis medžiagomis (saprotrofai).
Kadangi daugelis atstovų – viduląsteliniai parazitai, tai chitridiomikotų kūnas – plika citoplazmos masė. Saprotrofų ląstelės sienelė sudaryta iš chitino (iki 60 %) ir gliukanų. Labiau išsivysčiusių grybų kūnas yra ovali ar pailga ląstelė, turinti plonus, vos šakotus, bebranduolius siūlus. Toks kūnas yra vadinamas rizomiceliu. Jo siūlai, neturintys branduolių, padeda įsitvirtinti substrate ir siurbti maisto medžiagas iš substrato. Tipiškas atstovas – bulvinis raupis (*Synchytrium endobioticum*).

Bulvinis raupis sukelia bulvių stiebagumbių ligą – ***bulvių vėţį***. Pavasarį bulvinio raupio  zoosporos, turinčios vieną lygų žiuželį, iš dirvožemio prasiskverbia į bulvės stiebagumbių audinius. Ląstelėje iš zoosporos išsivysto grybo kūnas, neturintis sienelės. Augdamas grybas sukelia augalo audinių ***hipertrofiją*** ir ***hiperplaziją*** – susidaro navikai ant stiebagumbio. Po kurio laiko grybo kūnas apsigaubia apvalkalu ir virsta ***soru***. Iš jo išsivysto 5–9 zoosporangių grupė. Zoosporangėje vasarą išsivysčiusios zoosporos pakartotinai apkrečia sveikus bulvių stiebagumbius. Kai dirvožemyje trūksta vandens, iš soro išsivysto gametangės, kuriuose susidaro vienodo dydžio gametos. Jos susilieja (vyksta lytinis procesas izogamija) ir susidaro zigota. Ji įsiskverbia į stiebagumbio epidermį ir apsivelka storu apvalkalu. Taip susidaro ramybės spora. Pavasarį, dygstant ramybės sporai, įvyksta mejozė. Po to susidaro zoosporangė su zoosporomis, kurios apkrečia bulvių stiebagumbius.

Chitridiomikų atstovai, parazituojantys augalus: *Olpidium*, *Synchytrium*, *Physoderma*, genčių grybai.

Literatūra
----------

* E. Kutorga, „Botanikos ir mikologijos nomenklatūra", Mokomoji priemonė, Vilniaus universiteto leidykla , 1997 m.
* Z. Dabkevičius, „Mikologijos pagrindai", Mokomoji priemonė, Lietuvos žemdirbystės institutas, 2009 m.
* Э. Мюллер, В. Лёффлер, „Микология", Москва: Мир, 1995м.
* В. Билай „Основы общей микологии", Киев, 1974м.

Nuorodos
--------

* Straipsnis apie Chitridiomikotus


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Chitridiomikotai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Pryšmančių dvaras |
| --- |
|   |
| Vieta | Pryšmančiai, Kretingos rajonas |
| Įkurtas | XIX a. pirma pusė |
| Bajorų giminės | Zubovai, Tiškevičiai |
| Pastatų būklė | apleista |

**Pryšmančių dvaras** – dvaras, XIX a. pirmoje pusėje – XX a. stovėjęs Pryšmančiuose.

Istorija
--------

Dvarą Pryšmančių kaimo žemėse XIX a. pirmoje pusėje įkūrė Kretingos dvarininkai grafai Zubovai. Dvarą sudarė du ūkiniai padaliniai – Pryšmančių ir Platonavo palivarkai. Dvaro administracinis centras įsikūrė Pryšmančiuose, o sodybos pastatai iškilo abipus Kretingos–Palangos, o dalis – prie Pryšmančių–Liepynės kelio. Kuriant dvarą, kaimo sodybos buvo nugriautos, o teisę į nuomotą žemę praradę valstiečiai paversti kumečiais ir apgyvendinti prie dvaro centre pastatytuose kumetynuose. Pryšmančiai neteko dalies žemės, buvusios kairiajame Tenžės krante. Jas Kretingos dvaro valdytojai prijungė prie Kretingos kaimo žemėje įkurto palivarko, kurį kunigaikščio Platono Zubovo garbei pavadino Platonavu. 1841 m. Pryšmančių dvaro administratorius pulkininkas Zegerkrancas apsodino spygliuočių medžių mišku nedirbamas ir nederlingas Pryšmančių palivarko žemes, esančias paribyje su Virkštininkų kaimu. Taip atsirado Pryšmančių miškas. 1827 m. kaime buvo 26 katalikų kiemai. 1846 m. – 18 dūmų.

Dvaras XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje priklausė grafams Tiškevičiams. 1913 m. gegužės 16 d. dvaro kumečiai ir samdomi darbininkai bandė streikuoti. Pirmojo pasaulinio karo pradžioje grafui Aleksandrui Tiškevičiui su šeima pasitraukus į Rusiją, vokiečių okupacinė valdžia dvarą nusavino. Dvare pagaminta žemės ūkio produkcija, Pryšmančių miške iškirsta mediena buvo gabenama į Vokietiją.

Pryšmančių dvare 1920 m. gyveno 18 katalikų šeimų. o 1923 m. buvo 7 kiemai. Vykdant Lietuvos žemės reformą, 1926 m. dvaras buvo išparceliuotas. Jo žemes valstybė nusavino ir išdalino kovose dėl Lietuvos nepriklausomybės dalyvavusiems kariams savanoriams ir dvaro kumečiams, kurie atkūrė Pryšmančių kaimą. Dvaro centrą su 80 hektarų žemės valstybė grafui Aleksandrui Tiškevičiui išnuomavo, o vėliau atidavė kaip kompensaciją už kitas nusavintas žemes.

1940 m. vasarą į Pryšmančių dvarą gyventi persikėlė grafas Aleksandras Tiškevičius su sūnumi, Lietuvos kariuomenės atsargos karininku Kazimieru Tiškevičiumi ir dukra Imakulata. Tačiau evakuodami pasienio su Vokietija (Klaipėdos kraštu) zonos gyventojus, enkavedistai netrukus juos iškeldino į Židikus. Vokietijos okupacijos metu dvare įkurtas getas, kuriame 1941 m. naikinti Kretingos gyventojai, daugiausia žydai. Po karo Pryšmančių dvaras tapo Kretingos tarybinio ūkio skyriumi, o kaimo gyventojai buvo paversti žemės ūkio darbininkais. Vėliau Pryšmančiai tapo Vydmantų agroprekybinio tarybinio ūkio pagalbine gyvenviete.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos mokslų akademijos bibliotekos Rankraščių skyrius. – F. 39, b. 107. – L. 23
2. ↑  Michał Gadon. Opisanie powiatu Telszewskiego w gubernii Kowieńskiej w dawnem Xięstwie Żmujdzkiem polożonego. – Wilno, 1846
3. ↑  Lietuvos mokslų akademijos Rankraščių skyrius. – F. 39, b. 177. – L. 63
4. ↑  Lietuvos apgyventos vietos. – Kaunas, 1925. – P. 115
Pembos salos žemėlapis
**Pemba** (angl. *Pemba*, arab. الجزيرة الخضراء 'Žalioji sala') – Zanzibaro salynui (Tanzanija) priklausanti koralų sala Rytų Afrikos pakrantėje, Indijos vandenyne.

Geografija
----------

Išsidėsčiusi 56 km į rytus nuo Rytų Afrikos krantų, priešais Tangos (Tanzanija) miestą. Salą nuo žemyno skiria Pembos sąsiauris. Apie 50 km į pietus yra didžiausia salyno sala Ungudža. Salos ilgis siekia 67 km, plotis – 22 km, plotas – 984 km². Krantai žemi, vietomis apaugę mangrovėmis. Didžioji salos dalis kalvota, miškinga. Klimatas subekvatorinis.

Istorija
--------

1964 m. kartu su kaimyniniu Zanzibaru ji sudarė Zanzibaro ir Pembos Liaudies Respubliką. Nuo 1964 m. Tanzanijos dalis.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Administračiskai sala skirstoma į Šiaurinės Pembos ir Pietinės Pembos regionus. Didžiausi miestai: Čakė Čakė (sostinė) ir Vetė (svarbiausias uostas). Kartu su Ungudža, sudaro Zanzibaro autonominį regioną.

Gyventojai
----------

Saloje gyvena 406,8 tūkst. žmonių (2012 m. duomenys). Verčiamasi gyvulininkyste, žvejyba. Dirvožemiai derlingi, todėl čia gausiai vystoma žemdirbystė (auginami kvapnieji gvazdikmedžiai, alyvmedžiai, ryžiai, kokosai, bananai, mangai, manijokai, muskatai, cukranendrės, papaja, citrusai, raudonosios pupelės (vadinamos *maharagvėmis*) ir kt.). Plėtojamas turizmas, populiarus vandens sportas. Salos priekrantėse yra nardymo vietų su stačiais nuolydžiais, koralais.

Galerija
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pemba (sala)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Mkoanio prieplaukaMkoanio prieplauka
* Žuvų turgusŽuvų turgus
* Čakė-Čakė lietingą dienąČakė-Čakė lietingą dieną

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  *Pemba Island*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2022-12-03.
2. 1 2 3 4 5 6 7  *Pemba*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-12-03.
3. ↑  *Zanzibaras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-12-03.
4. ↑  „Africa: Dive of a lifetime on Pemba Island". 2 March 2010. Nuoroda tikrinta 2012-03-11.

Koordinatės: 5°13′ p. pl. 39°44′ r. ilg.﻿ / ﻿5.217°š. pl. 39.733°r. ilg.﻿ / 5.217; 39.733
|  Chlopkuvo Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Drohičino |
| **Dekanatas** | Sarnakų |
| **Gyvenvietė** | Chlopkuvas (Mazovijos vaivadija) |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1890 m. |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Chlopkuvo Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Chlopkuvo Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia** (lenk. *Kościół Narodzenia Najświętszej Maryi Panny w Chłopkowie*) – Romos katalikų bažnyčia šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Losicės apskrityje, Chlopkuvo kaime. Bažnyčia priklauso Chlopkuvo Mergelės Marijos Gimimo parapijai.

Istorija
--------

Bažnyčia buvo pastatyta 1890 m. ir tuo metu buvo naudojama kaip stačiatikių cerkvė. 1918 m. šventovę perėmė katalikai. 1966 m. bažnyčią nusiaubė gaisras, po kurio ji buvo restauruota. 2001 m. bažnyčia įtraukta į Mazovijos vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.

* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Mazovijos vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Jungtinė Šventa Karūna** (**SCU**, it. *Sacra Corona Unita*) – Italijos Apulijos regione veikiantis į Sicilijos mafiją panašus nusikalstamas susivienijimas.

SCU yra palyginti nauja nusikalstama grupuotė, pirmos žinios apie ją yra iš 1983 m. Ji naudoja tam tikrą religinę simboliką, panašią į kamoros. Kaip ir kitos organizuoto nusikalstamumo grupuotės, ji turi hierarchinę – piramidinę struktūrą. Įkūrėju laikomas Giuseppe Rogoli.

SCU sudaro apie 50 klanų su bendru maždaug 2000 narių skaičiumi. Pagrindinis verslas yra cigarečių, narkotikų, ginklų ir žmonių kontrabanda. Taip pat ši organizacija renka mokesčius iš kitų nusikaltėlių už leidimą jiems veikti pietrytinėje Italijos pakrantėje – strategiškai svarbioje vietoje gabenant kontrabandines prekes į ir iš buvusių komunistinių kraštų, kaip kad Kroatija, Serbija ir kt.

JAV žinoma tik apie kelis pavienius veikiančius Jungtinės Šventos Karūnos narius. Tačiau policijos tyrimai rodo, kad ši organizacija turi stiprius ryšius su Kolumbijos narkotikų karteliais.
| **Julius Fučík** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1872 m. liepos 18 d.Praha, Austrija-Vengrija |
| Mirė | 1916 m. rugsėjo 25 d. (44 metai)Berlynas, Vokietija |
|  |
| Veikla | kompozitorius, dirigentas |

**Julijus Fučykas** (ček. *Julius Arnošt Vilém Fučík*; 1872 m. liepos 18 d. – 1916 m. rugsėjo 25 d.) – čekų kompozitorius. Daugiau nei 400 maršų, polkų ir valsų autorius. Žymiausi jo kūriniai – „Florencijos maršas" ir „Gladiatorių įžengimas".

Biografija
----------

J. Fučyko kapas Prahoje

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 

|  |
| --- |
| „Gladiatorių įžengimas" |
|  |
| (atlieka JAV karinis orkestras, XX a. pabaiga) |
| 

---

 |
| „Florencijos maršas" |
|  |
| (atlieka JAV karinis jūrų orkestras 2006 m. |
| 

---

 |

 |

Gimė 1872 m. Prahoje. 1891 m. tapo karo muzikantu. 1897 m. parašė „Gladiatorių įžengimą" (pradinis jo pavadinimas buvo pranc. *Grande Marche Chromatique*). Šis kūrinys dažnai siejamas su cirko pasirodymais.

Mirė Berlyne, palaidotas Prahoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Fučik, Julius Arnošt Vilém. MusikLexikon.ac.at (tikrinta 2021-11-18).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Dešinės pusės geležinkelio iešmas
**Geležinkelio iešmas** – mechaninis įtaisas, leidžiantis traukiniams pervažiuoti iš vienų bėgių į kitus. Iš pradžių traukiniai per bėgius būdavo perkeliami kitomis transporto priemonėmis arba slenkančiais bėgiais. Dabartinis iešmų principas buvo pritaikytas 1832 m.

Animacinė diagrama, rodanti dešinės pusės geležinkelio iešmo veikimą
Diagramoje dešinėje pavaizduotas įtaiso veikimas. A trasa dalinama į dvi trasas – B (tiesus kelias) ir C (išsišakojantis kelias. Įtaisas turi dvi pozicijas, kiekvienai krypčiai. Kai traukinys važiuoja atgal (į A trasą) jo ratai automatiškai nukreipia iešmus tinkama kryptim. Kiekvienas iešmas yra vadinamas pagal jo nukreipimo kryptį – A trasos dešinys iešmas nukreipia C kryptimi, o atgalinis kelias C trasa yra kairys.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Bėgiai
| **Julius Numavičius** |
| --- |
|  |
| Julius Numavičius su Alma ir Valdu Adamkais (2004 m. sausio 14 d.) |
| Gimė | 1973 m. vasario 16 d. (50 metų)Šilalė, Lietuvos TSR |
| Tėvas | Vladislovas Numavičius |
|  |
| Veikla | Verslininkas. |

**Julius Numavičius** (g. 1973 m. vasario 16 d. Šilalėje) – verslininkas, buvęs VP Grupės akcininkas. Šiuo metu gyvena JAV, kur yra investavęs į komercinės paskirties turtą, medicinos komponentų ir preparatų pramonę Floridoje, Teksase ir Pietų Karolinoje.

Julius Numavičius su Floridos gubernatoriumi Rick Scott ir Michael Elion

Biografija
----------

Vaikystę praleido Šilagalio kaime, kur tėvas dirbo vairuotoju, o mama mokytoja. 1992 m. kartu su broliais Vladu Numavičiumi ir Nerijumi Numavičiumi bei jo draugais Žilvinu Marcinkevičiumi, Mindaugu Marcinkevičiumi, Gintaru Marcinkevičiumi, Mindaugu Bagdonavičiumi, Ignu Staškevičiumi ir Renatu Vaitkevičiumi įkūrė vieną iš pirmųjų prekybos centrų Vilniuje, kuris vėliau išsivystė į Vilniaus prekybos centrų tinklą.

Nuorodos
--------

* Numavičius: LEO LT buvo VP dešimtuko klaida ir pabaiga;
* Susiję straipsniai www.delfi.lt;
* Susiję straipsniai www.lrytas.lt.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Numavičius: LEO LT buvo VP dešimtuko klaida ir pabaiga
Koordinatės: 59°32′59″š. pl. 26°35′15″r. ilg.﻿ / ﻿59.549778°š. pl. 26.587624°r. ilg.﻿ / 59.549778; 26.587624

Ehalkivi
**Ehalkivi** (*Ehakivi, Linnukivi, Veljastekivi*) – didžiausias akmuo Estijoje, slūgsantis Suomijos įlankos *Letipea* kyšulio pakrantėje, šiaurės Estijoje, Vakarų Viru apskrityje, į šiaurės rytus nuo Kundos. Kartu tai ir didžiausias riedulys Šiaurės Europos ledynmečio zonoje.

Akmens Ehalkivi aukštis 7,6 m, apimtis 49,6 m, tūris 930 m³, masė apie 2500 t, sudaranti uoliena pegmatitas.

Estijos didžiausi rieduliai
---------------------------

Estija pasižymi ypač didelių riedulių, ledynmečiu atneštų iš Skandinavijos, gausa. Didžioji dalis daugiau kaip 30 m apimties Šiaurės Europos riedulių aptinkami Estijoje. Čia žinomi 62 tokio dydžio akmenys. Jie dar iki šalies įjungimo į SSRS buvo laikomi nacionalinio pasididžiavimo objektais. Šiuo metu yra suregistruoti ir saugomi valstybės.

Kai kurie milžinai randami jūroje, tarp jų ir prie Osmusaro salos, turintys apie 100 m skersmenį. Manoma, kad Osmusaro riedulius ledynai išstūmė iš Neugrundžio kraterio.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Katrina Z. S. Schwartz, *Nature and National Identity After Communism*, University of Pittsburgh Press, p. 224, ISBN 9780822973140
2. ↑  Rob Smurr (2002), *Nationalizing Nature: the history, preservation and meaning of glacial erratic boulders in Estonia*
3. ↑  Anto Raukos, „Evolution of the theory of continental glaciation in northern and eastern Europe" in R. H. Grapes, D. R. Oldroyd, A. Grigelis (eds), *History of Geomorphology and Quaternary Geology*, pp. 79-86, Geological Society of London, 2008 ISBN 1862392552.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Akmuo Ehalkivi** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Ehalkivi Estijos Gamtos objektų registre
* Letipea riedulys Ehalkivi
* Akmuo Ehalkivi žiemą
| **Julius Kröhl** |
| --- |
| Gimė | 1820 m.Klaipėda, Prūsijos karalystė |
| Mirė | 1867 m. rugsėjo 9 d. (~47 metai)Panama, JAV |
|  |
| Veikla | inžinierius |

**Julius Kröhl** (1820 m. Klaipėdoje – 1867 m. rugsėjo 9 d. Panamoje) – inžinierius, išradėjas, daug prisidėjęs prie povandeninių laivų kūrimo.

Biografija
----------

Gimė 1820 m. Klaipėdoje, apie 1828 m. su tėvais persikėlė gyventi į Berlyną. 1844 m. emigravo į Niujorką, 1849 m. tapo JAV piliečiu. Atvykęs į JAV pradėjo dirbti vandens transporto priemonių gamykloje. 1858 m. vedė Sophia Rosa Lueber. 1861-1864 m. kovojo šiaurinių valstijų pusėje Jungtinių Valstijų pilietiniame kare. 1864 m. tapo įmonės Pacific Pearl Company vyriausiuoju inžinieriumi. 1865 m. suprojektavo povandeninį laivą Sub Marine Explorer, kuris buvo pirmasis povandeninis laivas, turėjęs galimybę pats panerti ir pats iškilti iš vandens. Mirė 1867 m. rugsėjo 9 d. Panamos mieste nuo šiltinės.

* Sub Marine Explorer nuolaužos*Sub Marine Explorer* nuolaužos

Nuorodos
--------

* Early Submarine Discovery: The Secret of the Pearl Islands
* Biografija I (vok.)
* Biografija II (vok.)

Literatūra
----------

* Delgado James P. 2012. Misadventures of a Civil War Submarine: Iron, Guns, and Pearls. Texas A&M University Press. 184pp. ISBN 1-60344-472-6.
* Kahn, David. 1976. "Bogardus, Fire and the Iron Tower." Journal of the Society of Architectural Historians, Vol. XXXV, No. 3, October 1976
* Gayle, Margot and Gayle, Carol. 1998. Cast-Iron Architecture in America: The Significance of James Bogardus. New York: WW Norton & Company. 272 pp. ISBN 0-393-73015-8
Koordinatės: 55°23′17″š. pl. 23°32′53″r. ilg.﻿ / ﻿55.387981°š. pl. 23.548002°r. ilg.﻿ / 55.387981; 23.548002


| Ročių dvaras |
| --- |
|  Dvaro gyvenamasis namas, 2018 m. |
| Vieta | Ročiai, Raseinių rajonas |
| Įkurtas | XIX a. - XX a. pr. |
| Rūmų stilius | Medinis |
| Bajorų giminės | Kryževičiai,Narbutai |
| Parkas | Pavieniai medžiai, kūdra |
| Pastatų būklė | Išlikęs dvaro gyvenamasis namas, svirnas |
| Savininkas | Privati nuosavybė |

**Ročių dvaras** – buvusi dvaro sodyba Ročių kaime, Betygalos seniūnijoje, Raseinių rajone, apie 2 km į šiaurės rytus nuo Žibulių. Dvarvietėje išlikęs gyvenamasis namas ir svirnas, pavieniai parko medžiai (liepų eilė teritorijos rytinėje dalyje), kūdra teritorijos centre.

Svirnas
Ročių dvaro sodybos fragmentai įregistruoti Kultūros vertybių registre 1992 m. balandžio 22 d.

Istorija
--------

XIX a. dvaras priklausė trims bajorų Kryževičių kartoms. XIX a. pabaigoje Kryževičiai dvarą užstatė Vilniaus žemės banke, paimdami paskolą ūkio sustiprinimui. Dėl finansinių sunkumų 1907 m. dvaras su jam priklausiusiais Lepšiškės vienkiemiu, Zaciškės palivarku ir nemažu miško plotu parduotas Antanui Narbutui. Valdant Eduardui ir Sofijai Narbutams (jie Ročiuose negyveno), 1931 m. dvaras išparceliuotas. Dvarą savininkai buvo išnuomoję valstiečiui Mižutavičiui. Dvarvietėje buvo grupelėmis išsidėsčiusios 2 sodybos: vakarinę dalį nuomojo V. Mižutavičius, rytinę – J. Žemaitis.

Pokaryje palivarko pastatai priklausė kolūkiui, gyvenamajame name veikė mokykla. 1993 m. sodyboje užfiksuoti 9 palivarko pastatai ar jų liekanos, šiuo metu belikę du.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 624 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos dvarai
|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  |  |  |
|  Ženklai, naudojami žaidime (iš kairės į dešinę: akmuo, popierius ir žirklės). Kiekvienas ženklas laimi prieš vieną iš dviejų likusių. |

**Akmuo, žirklės, popierius** – žaidimas rankomis rodant ženklus: akmuo, žirklės, popierius.

Šis žaidimas žinomas daugelyje šalių. Kartais naudojamas išrinkti kokį nors asmenį ar tikslą (kitais atvejais metama moneta, traukiamas šiaudas ir t. t.).

Žaidimo taisyklės
-----------------

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |
| 
Galimos kombinacijos
 |
|

Žaidėjai kartu skaičiuoja: „Akmuo… Žirklės… Popierius… Vienas… Du… Trys…" tuo pačiu metu mojuoja kumščiais. Sakant „Trys" kartu viena ranka parodoma viena iš trijų ženklų: akmuo, žirklės ar popierius, kaip parodyta paveikslėlyje.

Laimėtojas nustatomas pagal žaidimo taisykles:

* Akmuo laimi prieš žirkles (akmuo bukina ar laužo žirkles)
* Žirklės laimi prieš popierių (žirklės karpo popierių)
* Popierius laimi prieš akmenį (popierius uždengią akmenį)

Jei žaidėjai parodo vienodus ženklus, tai laikoma lygiosiomis ir žaidžiama iš naujo.

Klasikiniame variante žaidžiama po du, bet žaidimas galimas ir esant didesniam dalyvių skaičiui. Tada lygiosiomis laikoma situacija, kai du žaidėjai vienu metu parodė „akmenį" arba „žirkles" arba „popierių".

Istorija
--------

Žaidimas išrastas Kinijoje. Pagal knygą Wǔzázǔ (五雜俎 arba 五雜組) parašyta *Xiè Zhàozhì* (謝肇淛) vėlyvuoju Dinastijos Min laikotarpiu, šį žaidimą žaidė karininkai vėlyvuoju Dinastijos Han laikotarpiu, tais laikais buvo vadinamas *shǒushìlìng* (手勢令), kuris pripažįstamas kaip ekvivalentas dabartiniam žaidimui „Akmuo, žirklės, popierius". *Shǒushìlìng* gali būti išverstas kaip „komandos rankomis".

Iki kontaktų su Azija jokių šio žaidimo paminėjimų vakarų Europoje nėra. Vakarų rašytojai XIX a. gale apie jį užsimena, kaip apie azijietišką žaidimą.

Papildomai
----------

Žaidimas kartais minimas kaip matematinio tranzityvumo nebuvimo pavyzdys.

Nežiūrint to, kad žaidimo baigtis rodosi atsitiktinė, esant įgūdžiams žaidimo baigtį galima nuspėti.[reikalingas šaltinis]Po kelių žaidimų galima numatyti kai kuriuos neatsitiktinius principus ir varžovų elgesį. 

Rengiami šio žaidimo pasauliniai čempionatai, kurių metu varžomasi dėl solidaus prizo ir jų baigtis aprašoma spaudoje. Yra tarptautinė šio žaidimo federacija ir oficialios varžybų taisyklės. 

Permėje ir Permės srityje šitas žaidimas vadinamas „Bu-Ce-Fa": žaidžiant vietoj „vienas… du… trys…" sakoma „Bu… Ce… Fa…" 

Kartais vietoj akmens ženklo naudojamas šulinio ženklas. Laikoma, kad žirklės krentą į šulinį, bet šulinį dengia popierius.

Nuorodos
--------

* Kai kurie istoriniai šaltiniai **(**angl.**)**
* Pasaulinė RPS asociacija
| **Julius Indrišiūnas** |
| --- |
| Gimė | 1901 m. rugpjūčio 6 d.Peluodžiai, Pašvitinio valsčius |
| Mirė | 1945 m. sausio 4 d. (43 metai)Kirovas |
|  |
| Veikla | Lietuvos politikas, teisininkas |
| Partija | 1932 m. Lietuvių tautininkų sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1927 m. Vytauto Didžiojo universitetas |

**Julius Indrišiūnas** (1901 m. rugpjūčio 6 d. Peluodžiai, Pašvitinio valsčius – 1945 m. sausio 4 d. Kirovas) – Lietuvos teisininkas, politikas, buvęs finansų ministras.

Biografija
----------

1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris, tarnavo iki 1923 m. 1927 m. baigė Lietuvos universitetą.

1924–1925 m. ir 1927 m. mokytojavo Vilkijos vidurinėje mokykloje, „Saulės" draugijos mokytojų kursuose. 1928–1932 m. dirbo teisininku. 1930 m. buvo paskirtas Kauno apygardos teismo vyresniuoju notaru. Nuo 1932 m. Lietuvių tautininkų sąjungos centro valdybos narys. 1933–1938 m. Finansų ministerijos generalinis sekretorius. 1936–1940 m. Seimo narys, Seimo vicepirmininkas. 1938 m. kovo mėn. – 1939 m. kovo mėn. LR finansų ministras. 1940 m. liepos mėn. NKVD suimtas, 1941 m. balandžio mėn. nuteistas. Kalintas Komijos ATSR, Kirovo srities lageriuose. Mirė Kirovo srities persiuntimo punkto
ligoninėje (Kirovo mieste).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Banevičius. *111 Lietuvos valstybės 1918–1940 politikos veikėjų: enciklopedinis žinynas.* Vilnius: Knyga, 1991, 68 p. ISBN 5-89942-585-7.
2. ↑  Kazimieras Tamašauskas. *Julius Indrišiūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 114 psl.
| **Julius Gruževskis** |
| --- |
| Gruževskiai |
| Herbas "Lubicz" |
| Herbas "Lubicz" |
|  |
| Gimė | 1808 m. vasario 8 d.Durbe |
| Mirė | 1865 m. lapkričio 3 d. (57 metai)Paryžius |
| Tėvas | Jokūbas Gruževskis |
|  |
| Veikla | Lietuvos 1831 m. sukilimo veikėjas. |

**Julius Gruževskis** (lenk. *Juliusz Grużewski*, 1808 m. vasario 8 d. Durbe – 1865 m. lapkričio 3 d. Paryžius) – Lietuvos 1831 m. sukilimo veikėjas, majoras.

Biografija
----------

Kilęs iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos bajorų Gruževskių giminės. Tėvas Jokūbas Gruževskis. Vykstant 1830-1831 m. sukilimui Lenkijoje, o Vilniuje sudarytam Vyriausiajam sukilimo komitetui delsiant pradėti kovą, Raseinių apskrities slapto sukilėlių komiteto dvylika narių, tarp jų Julius Gruževskis, Benediktas Kalinauskas iš Baltmiškio, Juozapas Rimkevičius, Ignas ir Zenonas Stanevičiai kovo 17 d. susirinkę Tytuvėnuose pas sukilėlių komiteto narį Adolfą Pšečiševskį, nutarė sukilimą pradėti rekrūtų pristatymo į Raseinius dieną – kovo 26-ąją ir parašė sukilimo aktą. Kelmės dvaro savininkas Julius Gruževskis vienas pirmųjų Žemaitijoje pradėjo organizuoti sukilėlių dalinius. Jis savo lėšomis sudarė Pirmąjį ulonų pulką, kurio sudėtyje buvo 400 dalgininkų, 100 šaulių ir 50 raitelių.

Jo būriui 1831 m. kovo 26 d. rytą užėmus Raseinius ir sudarius Raseinių apskrities laikinąją valdžią sukilimas prasidėjo visoje Lietuvoje. Julius Gruževskis organizavo partizaninį karą. Jo vadovaujami sukilėliai dengė A. Gelgaudo kariuomenę, kuri traukėsi į Prūsiją. Sukilimui pralaimėjus emigravo į Prancūziją, vėliau gyveno Šveicarijoje, Ženevoje įkūrė laikrodžių gamybos įmonę. Per 1863 m. sukilimą dalyvavo emigrantų politinėje veikloje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vaclovas Rimkus. 1831 m. sukilimo vadai Žemaitijoje. Žemaitijos vyriausybė. ŽEMAIČIŲ ŽEMĖ. 2001 m. Nr.1
2. ↑  Feliksas Sliesoriūnas. *Julius Gruževskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 237 psl.
| Rožajė*Rožaje, Рожаје* |
| --- |
|        |
| *Rožajės panorama* |
|  |
| 

RožajėRožajė

42°50′39″ š. pl. 20°10′04″ r. ilg.﻿ / ﻿42.84417°š. pl. 20.16778°r. ilg.﻿ / 42.84417; 20.16778﻿ (Rožajė)Koordinatės: 42°50′39″ š. pl. 20°10′04″ r. ilg.﻿ / ﻿42.84417°š. pl. 20.16778°r. ilg.﻿ / 42.84417; 20.16778﻿ (Rožajė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Juodkalnijos vėliava Juodkalnija |
| **Savivaldybė** | Rožajės opština |
|  |
| **Gyventojų** (2003) | 9 121  |
|  |
| **Pašto kodas** | 84310 |
| **Tinklalapis** | www.rozaje.cg.yu |

**Rožajė** (juodkal. *Rožaje, Рожаје*) – miestas (9121 gyv.) šiaurės rytų Juodkalnijoje, Rožajės opštinos (22693 gyv.) centras. Opština priklauso Sandžako regionui.

Istorija
--------

Rožajė pirmąkart buvo paminėta 1571 ir 1585 m. Tuometinė gyvenvietė, supusi fortą, vadinosi *Trgovištė* (juodkal. *Trgovište*), ir tas pavadinimas naudotas iki 1912 m.

1797 m. suislamėjęs Kučių klanas, palaikęs osmanų valdžią ir kultūrą, mieste pastatė gynybinius bokštus.

Nuo 1912 m. miestas tapo Juodkalnijos dalimi.

1992 m. Jugoslavijos karų metu, Rožajėje apsigyveno bosniai iš Fočos..
  
1999 m. Kosovo karo metu piečiau Rožajės apsigyveno apie 1000 etninių albanų.

Gyventojai
----------

Gyventojų skaičiaus kitimas:

* 1981 m. – 7 336 m.
* 1991 m. – 8 828 m.
* 2003 m. – 9 121 m.

Rožajės miestas laikomas Juodkalnijos bosnių bendruomenės centru. Bosniai Rožajėje sudaro absoliučią gyventojų daugumą.

Transportas
-----------

Per Rožaję eina pagrindinis kelias, jungiantis Juodkalniją su Serbija (kelias Rožajė-Kula-Pečas). Kitas kelias sieja su Novi Pazaru Centrinėje Serbijoje. Su pagrindine Juodkalnijos dalyje sieja dviejų juostų plentas, einantis per Beranę, kuri yra už 30 km.

Podgoricos oro uostas yra už 180 km.

Sportas
-------

* FK Ibar Rožaje - futbolo klubas.

Nuorodos
--------

1. ↑  Human Rights Watch, 2006-Genocide, war crimes, and crimes against humanity: a topical digest of the case law of the International Criminal Tribunal for the former Yugoslavia
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Artušas阿图什, ئاتۇش |
| --- |
| *Sultono Bugrachano mečetė* |
|  |
| 

ArtušasArtušas

39°42′0″ š. pl. 76°09′0″ r. ilg.﻿ / ﻿39.70000°š. pl. 76.15000°r. ilg.﻿ / 39.70000; 76.15000﻿ (Artušas)Koordinatės: 39°42′0″ š. pl. 76°09′0″ r. ilg.﻿ / ﻿39.70000°š. pl. 76.15000°r. ilg.﻿ / 39.70000; 76.15000﻿ (Artušas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Kinijos vėliava Kinija |
| **Provincija** | Sindziangas |
| **Prefektūra** | Kyzylsu kirgizų autonominė prefektūra |

**Artušas** (uig. ئاتۇش = *Atux*, kirg. *Артыш*, kin. 阿图什, pinyin: *Ātúshí*) – miestas Kinijos Liaudies Respublikoje, vakarų Sindziange, Kyzylsu kirgizų autonominės prefektūros centras. Įsikūręs Tarimo baseino šiaurės rytuose, į pietus nuo Tianšanio kalnų. Miestą pasiekia Pietų Sindziango geležinkelis (Urumčis–Kašgaras). Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu (medvilnės, vynuogių auginimas, avininkystė).

Dauguma gyventojų kirgizai ir uigūrai (artušai).

Apskrities padėtis Sindziange

Apskritis
---------

Artušo apskritis sudaryta 1943 m. Ji apima 15 509 km² plotą, 2000 m. joje gyveno 194 tūkst. žmonių.
| **Fricis Bardalatv. *Fricis Bārda*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1880 m. sausio 25 d.Rumbiniai, Pociemo valsčius |
| Mirė | 1919 m. kovo 13 d. (39 metai)Ryga |
|  |
| Veikla | latvių poetas |

**Fricis Barda** (latv. *Fricis Bārda*, 1880 m. sausio 25 m. Rumbiniai, Pociemo valsčius, dab. Valmieros savivaldybė – 1919 m. kovo 13 m. Ryga) – latvių poetas. Vienas žymiausių latvių neoromantikų.

Biografija
----------

Mokėsi Pociemo pradžios mokykloje, Umurgos bendruomenės mokykloje ir Limbažių miesto mokykloje. 1898-1901 m. studijavo Valkos mokytojų seminarijoje, ją baigęs mokytojavo Katlkalnio mokykloje. 1906–1907 m. studijavo filosofiją Vienos universitete. Grįžęs į Latviją mokytojavo A. Kenino realinėje mokykloje, dirbo žurnalo „Stari" redakcijoje. Iki Rygos atsiritus Pirmojo pasaulinio karo frontui pasitraukė į Rusiją, grįžo 1918 m. Mokytojavo Valmieroje, dirbo mokyklų inspektoriumi, 1919 m. dėstė latvių kalbą ir literatūrą Baltijos aukštojoje technikos mokykloje. Peršalęs mirė.

Kūryba
------

Jo estetinėms pažiūroms įtakos turėjo H. Bergsono intuityvizmas, Europos romantikų kūryba. Esė „Romantizmas kaip meno ir pasaulėžiūros pagrindinė problema" jis pateikė savitą romantizmo apibūdinimą. Poezijai būdinga gyvybės ir mirties tema, personifikuoti gamtos vaizdai; pabrėžiama dieviška pasaulio sandara, Dievo ir žmogaus vienovė; ryškūs latvių liaudies dainų motyvai.

Bibliografija
-------------

* Romantizmas kaip meno ir pasaulėžiūros pagrindinė problema (*Romantisms kā mākslas un pasaulēs uzskata centralproblems*), 1909 m.
* Žemės sūnus (*Žemes dēls*) 1911 m.
* Giesmės ir maldos gyvybės medžiui (*Dziesmas un lūgšanas Dzīvības Kokam*), išl. 1922 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bārda, Fricis. Dzīve un radošā darbība. Valmieras integrēta bibliotēka Archyvuota kopija 2011-10-19 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Fricis Bārda - Biogrāfija[neveikianti nuoroda]
3. ↑  Silvestras Gaižiūnas. *Fricis Barda*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 645 psl.