recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Druskininkas** (lenk. *Żupnik*) – Lenkijos ir Abiejų Tautų Respublikos centrinės valdžios pareigūnas, nepriklausęs pagal pareigas Senatui. Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje tokių pareigų nebuvo.

Pareigybės istorija
-------------------

Pareigybė buvo nenuolatinė, susijusi su valstybės ūkiniais ir finansiniais įsipareigojimais. Pirmuoju Krokuvos druskų kasyklų druskininku 1368 m. karalius Kazimieras Didysis paskyrė žydų bankininką Levko.

Pareigūnas kontroliavo karališkasias druskų kasyklas ir druskos vyryklas, vėliau ir kalnakasybos versloves. Pagrindinė jo pareiga buvo parduoti iškastą druską, prižiūrėti, kad druskos kasimas liktų valstybės monopoliu, tvarkyti kasyklų finansus ir mokėti atlyginimus šachtininkams. Atidarydamas naują kasyklą ar šachtą druskininkas galėjo tikėtis karaliaus privilegijų. XVII a. Abiejų Tautų Respublikos Seimas išplėtė druskininko pareigas, atiduodamas jam ir druskos tiekimą bei parduotuves.

Svarbiausios buvo Veličkos ir Bochnijos druskos kasyklos Mažojoje Lenkijoje, Staropolsko ekonominio rajono ir Olkušo rūdos kasyklos.

Kiti straipsniai
----------------

* Abiejų Tautų Respublikos Senato pareigūnai
* Centrinės valdžios pareigūnai
* Abiejų Tautų Respublikos žemietijų pareigūnai
| Stakliškių II piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Stakliškių II piliakalnisStakliškių II piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°35′8.6″ š. pl. 24°21′21.7″ r. ilg.﻿ / ﻿54.585722°š. pl. 24.356028°r. ilg.﻿ / 54.585722; 24.356028Koordinatės: 54°35′8.6″ š. pl. 24°21′21.7″ r. ilg.﻿ / ﻿54.585722°š. pl. 24.356028°r. ilg.﻿ / 54.585722; 24.356028 |

 |
| Vieta | Prienų rajonas |
| Seniūnija | Stakliškių seniūnija |
| Aukštis | 7 m |
| Plotas | 8x10 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Registro Nr. | AR1713 / 16369 /A224P |

**Stakliškių II piliakalnis** – piliakalnis Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į rytus nuo Stakliškių, Stakliškių seniūnija. Pasiekiamas keliu Stakliškės – Lielionys, prieš įvažiavimą į Lielionių mišką pasukus į kairę šiaurės rytų keliuku, pavažiavus 300 m, miške pervažiavus Trydupį ir pasukus į kairę šiaurės rytų kryptimi, pavažiavus laikantis upelio kranto miško keliu 300 m – yra tik pradėjus tolti Trydupiui, 30 m į kairę šiaurės vakaruose, Stakliškių girininkijos Būdų miško 19 kvartalo šiaurės vakarų pakraštyje.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis yra 850 m į pietryčius nuo Stakliškių pirmojo piliakalnio. Jis įrengtas Trydupio kairiajame krante esančiame aukštumos kyšulyje. Aikštelė keturkampė, orientuota rytų – vakarų kryptimi, 8 m ilgio, 10 m pločio. Jos rytiniame pakraštyje supiltas puslankio formos 20 m ilgio, 3 m aukščio, 12 m pločio pylimas, kurio 4 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 11 m pločio, 1 m gylio griovį. Šlaitai statūs, 7 m aukščio.

Aikštelės vakarinė dalis nuplauta, vakarinė papėdė eroduoja. Apaugęs mišriu mišku.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 7400 m². 200 m į rytus yra IX a. – XII a. Stakliškių pilkapynas. 

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Stakliškių I piliakalnis 0,85 km Paukščių piliakalnis 12 km | Noreikiškių piliakalnis 5,5 km  Pieštuvėnų piliakalnis 5 km | Pamiškės piliakalnis 11 km |  |
| Birštono piliakalnis 20 km  Babronių piliakalnis 15 km |  | Lavariškių piliakalnis 8 km |
| Gerulių (Stakliškės) piliakalnis 7 km | Pivašiūnų piliakalnis 14 km | Vilkininkų piliakalnis 2,5 km |

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------


* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V. 1993, p.42

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Stakliškės II
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Šapada Diamantinos nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Parko kraštovaizdis Parko kraštovaizdis |
| **Vieta:** | Brazilija, Bahija |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Lensoisas |
| 

Žemėlapis rodantis Šapada Diamantinos nacionalinis parkas vietą.Šapada Diamantinos nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 12°52′0″ p. pl. 41°22′0″ v. ilg.﻿ / ﻿12.86667°š. pl. 41.36667°r. ilg.﻿ / 12.86667; 41.36667Koordinatės: 12°52′0″ p. pl. 41°22′0″ v. ilg.﻿ / ﻿12.86667°š. pl. 41.36667°r. ilg.﻿ / 12.86667; 41.36667 |
| **Plotas:** | 1520 km² |
| **Įkurtas:** | 1985 m. |
| **Valdymas:** | ICMBio |
|  **Vikiteka:** | Šapada Diamantinos nacionalinis parkas |

**Šapada Diamantinos nacionalinis parkas** (port. *Parque Nacional da Chapada Diamantina*) – saugoma gamtos teritorija rytų Brazilijoje, Bahijos valstijoje, ~400 km į vakarus nuo Salvadoro. Įkurtas 1985 m. ir užima 1520 km² teritoriją.

Nacionalinis parkas apima vaizdingą Brazilijos plokščiakalnio dalį – Diamantinos stalkalnį („šapadą"). Teritorija pasižymi stačiašlaitėmis uolomis, jas skiriančiais giliais slėniais, žemyn krentančiais kriokliais (tarp jų antras pagal aukštį šalyje Fumasos krioklys), urvų sistemomis, dėl tanino „paraudonavusiomis" upėmis. Būdingas paviršiaus aukštis 800–1000 m, čia yra ir aukščiausia valstijos vieta – Barbado kalnas (2033 m). Vyrauja serado krūmynai, yra kaktusų sąžalynų.

* Fumasos krioklysFumasos krioklys
* Vaizdas nuo stalkalnioVaizdas nuo stalkalnio
* UrvasUrvas
* AugalijaAugalija
Šančių lobio atminimo lenta
**Šančių lobis** – Kauno savivaldybės teritorijoje, Šančiuose 1933 m. rastas vėlyvųjų viduramžių monetų lobis.

Atradimas
---------

Lobį 1933 m. kovo 24 d. Šančiuose, Nemuno pakrantėje, ties kariniais sandėliais, žvejodami rado Jonas Giedraitis ir Jonas Vilkevičius. Pirmąsias lobio monetas į Kauno miesto muziejų atnešė Jono Giedraičio giminaitis Vladas Strašinskas. Muziejaus direktoriaus prof. Eduardo Volterio pastangomis 1933 m. iš skirtingų asmenų buvo supirkta jau parduoto lobio didžioji dalis. 1936 m. panaikinus Kauno miesto muziejų jo sukaupti eksponatai perduoti įkurtam Vytauto Didžiojo kultūros muziejui, čia pateko ir Šančių lobis.

Lobis
-----

1938 m. Šančių lobyje buvo 85 lietuviškos „Pečatj" tipo monetos, 2 moldaviškos monetos, vienas sveikas ir 4 pusės sidabrinių lydinių bei dvi sidabrinės apyrankės. Įvertinus Šančių lobio prarastųjų monetų metrologinius duomenis ir atmetus falsifikatus, nustatyta, kad lengviausios monetos masė 0,892 g (Ag-9206), sunkiausios – 1,448 g (Ag-9170), jų vidutinė masė 1,16 g, vidutinis skersmuo 17,1 mm.

Lobio pagrindą sudarančios sunkiosios lietuviškos monetos yra ankstyviausios lietuviškos monetos, kaltos Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo (1345–1377 m.) valdymo pabaigoje. Tikėtina, jog Šančių lobis užkastas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Jogailos pirmojo valdymo (1377–1381 m.) metu.

Lobį saugo Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.

Literatūra
----------

* Karazija P. Šančių lobis. Kaunas, 1952 (rankraštis); Ivanauskas E. Lietuvos pinigų lobiai. Vilnius: Savastis, 1995. P. 18-19
* Puzinas J. Raštas VDKM. 1938 05 19 (ČDM archyvas)
* Terleckas J. Diskutuotini pagoniškos Lietuvos savų pinigų klausimai. Pinigų studijos. 2002. Nr. 1. P. 60-72
* Karazija. P. Šančių lobis. Kaunas, 1952 (rankraštis)
* Ivanauskas E. Lietuvos pinigų lobiai. Vilnius: Savastis, 1995
* Karazija Povilas. Lietuvių enciklopedija. South Boston. T. 10. P. 521
* Даркевич В. П. Соболева Н. А. Щ датировке литовских монет с надписью "печать". Советская археология. 1973. №1. С. 83-94
* Sajauskas S. Kaubrys D. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės numizmatika. Vilnius: Žaltvykslė, 1993. P. 21-25; Terleckas J. P. 60-72
* KMM inventorinė knyga. Nr. 8220:1-89 (ČDM)
* LTSR kultūros ministro J. Banaičio įsakymas Nr. 151. 1964 04 18 (ČDM archyvas)
* Karazija P. Šančių lobis. Kaunas, 1952 (rankraštis)
* Remecas E. Vilniaus žemutinės pilies pinigų lobis (XIV a. pab.). Vilnius, 2003
* Ryszard A. Spis 48 numizmatów ze zbioru A. Ryszarda skradzionych. Kraków, 1880. Tab. 2-XXXVI. S. 14; Wittyg W. Wykopalisko z pod Czerwonego Dworu. Zapiski Numizmatyczne. R. 3. Nr. 8. 1886. S. 138–142;
* Aleksiejūnas V. Lietuviškos monetos su Vyčiu ir Dvigubu kryžiumi skyde. Numizmatika. Nr. 1. Vilnius, 2000. P. 85-98

Šaltiniai
---------

1. ↑   Stanislovas Sajauskas. Šančių lobis ir jo numizmatinio tyrimo problema
| **Veratrum album**Apsauga: 1(E) – Prie išnykimo ribos |
| --- |
| Baltasis čemerys (*Veratrum album*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Melantiniai  *( Melanthiaceae)* |
| Gentis: | Čemerys  *( Veratrum)* |
| Rūšis: | Baltasis čemerys  *( Veratrum album)* |

 |

**Baltasis čemerys** (*Veratrum album*) – melantinių šeimos augalų rūšis. Papiltęs Europoje ir vakarinėje Azijoje (Turkijoje, Kaukaze, Vakarų Sibire).

Daugiametis žolinis augalas. Aukštis 50–180 cm. Šakniastiebiai trumpi, stori, sudaro stambius kerus. Stiebas status, ištisai lapuotas. Lapai pražanginiai, platūs, ryškiai gysloti: ilgis 15–25 cm, plotis iki 20 cm. Stiebo viršūnėje užaugina didelį, į šluoteles susitelkusį žiedyną. Žydi balsvai, gelsvai, žalsvai, liepos–rugpjūčio mėnesiais. Sėklas brandina rugsėjį.

Baltasis čemerys auga daugiausia kalnuose, Lietuvoje rastas drėgnose ar vidutinio drėgnumo natūraliose pievose, anksčiau rastas ir šienaujamose pievose bei ganyklose. Šalyje labai retas, pastaruoju metu rastas tik Anykščių rajone. Nyksta dėl pievų nešienavimo, užaugimo mišku, krūmais.

Visos augalo dalys bei jo skleidžiamas kvapas nuodingi. Auginamas darželiuose kaip dekoratyvinis augalas.

* Požymiai
* Augavietė Čekijoje
* Lapai
* Žiedynas

Šaltiniai
---------

1. ↑  „World Checklist of Selected Plant Families: Royal Botanic Gardens, Kew". apps.kew.org.
2. ↑  Zigmantas Gudžinskas. *Baltasis čemerys*: Lietuvos raudonoji knyga. Vilnius: Lututė, 2021.
3. ↑  *Handbook of Poisonous and Injurious Plants*. 2007.
4. ↑  „RHS Plantfinder – Veratrum album".
| *Spiritchaser* |
| --- |
|  |
| Dead Can Dance studijinis albumas |
| Išleistas | 1996 m. |
| Žanras | pasaulio etninė muzika, ethereal |
| Trukmė | 51:57 |
| Įrašų kompanija | 4AD |
| Prodiuseris | Brendan Perry |
| Dead Can Dance chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| *Toward the Within* (1994) | ***Spiritchaser***(1996) | *Anastasis*(2012) |

 |

**„Spiritchaser"** ('sielų persekiotojas') – septintasis studijinis iš Australijos kilusios ethereal/gothic grupės „Dead Can Dance" albumas. Įrašytas Kivio bažnyčioje Airijoje ir išleistas 1996 m. Tai buvo paskutinis įrašytas albumas prieš grupei išsiskiriant. Vėliau įrašyti tik keli rinktinių kūrinių albumai. Kitas studijinis albumas išleistas 2012 m.

Albume „Spiritchaser" išskirtinai dominuoja pasaulio etninės muzikos motyvai, o ne tamsūs ir viduramžiškų motyvų turintys kūriniai, būdingi ankstesniems albumams. Kūrinio *Indus* melodija labai panaši į „Beatles" dainą *Within You Without You*, kurią Džordžas Harisonas sukūrė su indų atlikėjais[1]. Įrašų kompanijos prašymu tarp šios dainos autorių turėjo būti nurodytas Džordžas Harisonas.

Kūriniai
--------

1. „Nierika" – 5:44
2. „Song of the Stars" – 10:13
3. „Indus" – 9:23
4. „Song of the Dispossessed" – 4:55
5. „Dedicacé Outò" – 1:14
6. „The Snake and the Moon" – 6:11
7. „Song of the Nile" – 8:00
8. „Devorzhum" – 6:13

Šaltiniai
---------

1. ↑
GroES/GroEL komplekso 3D modelis. Vaizdas iš viršaus
**Šaperonai** – baltymai (nebūtinai fermentai), dalyvaujantys biologiškai aktyvios kitų baltymų antrinės ar tretinės struktūros susidaryme. Termino atsiradimo pradžioje jis labiau reiškė baltymus kurie kitiems baltymams padeda susirinkti iš subvienetų, vėliau paaiškėjo jog šaperonai prisideda ir prie lankstymosi.

Dauguma šaperonų yra karščio-šoko baltymai (angl. „*heat - shock proteins*"), kurių padaugėja ląstelėms atsidūrus aukštoje temperatūroje ar stresinėse sąlygose, kai teisingos ir biologiškai aktyvios baltymų struktūros pradeda denatūruotis. Šaperonai lemia galutinį naujai sintetinamo baltymo „lankstymosi" (angl. *folding*) rezultatą, ir neleidžia denatūruotis ar agreguotis mažiau stabiliems polipeptidams post - transliacinių stresų metu, t. y. užkerta kelią termodinamiškai nestabiliems tarpiniams produktams. Jie sumažina galimų neproduktyvių bei biologiškai neefektyvių polipeptido lankstymosi variantų kiekį, tuo padidindami susilankstymo greitį. Šaperonams funkcionuoti reikalinga energija ATP pavidalu.

Šaperonų kompleksai taip pat svarbūs ir grįžtamam lankstymuisi, kuomet baltymai pereina ląstelės membraną, mitochondrijas, endoplazminį tinklą, kadangi baltymai pereidami šias membranas yra išlankstomi.
Sutrikus šaperonų veiklai, baltymai dažnai įgyja netaisyklingą struktūrą, darosi atsparesni degradacijai ir kaupiasi ląstelėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ellis RJ (July 2006). „Molecular chaperones: assisting assembly in addition to folding". *Trends in Biochemical Sciences* **31** (7): 395–401. PMID 16716593. doi:10.1016/j.tibs.2006.05.001.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šaperonas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **Spirit** |
|  |
| **Organizacija:** | NASA |
| **Šalis:** |  JAV |
| **NSSDC ID:** | 2003-027A |
| **Misijos tikslas:** | Marsas |
| **Misijos tipas:** | Marsaeigis |
| **Paleidimo data:** | 2003 |
| **Paleidimo vieta:** | Cape Canaveral, JAV |
| **Masė:** | 174 kg |
| **Misijos rezultatas:** | Baigta 2010 m. kovo 22 d. |
| **Ankstesnė misija:** | -- |
| **Velesnė misija:** | -- |

**MER-A** (Mars Exploration Rover - A), arba **Spirit** – NASA marsaeigis. Spirit Marse nusileido 2004 sausio 4, tai yra, 3 savaitėm anksčiau nei jo „dvynys" Opportunity. 2009 m. gegužės 1 dieną jis įstrigo puriame dirvožemyje. Paskutinis signalas iš šio marsaeigio gautas 2010 m. kovo 22 d.

Spirit veikė 24 kartus ilgiau, nei NASA mokslininkai tikėjosi, tai leido mokslininkams atlikti išsamesnius tyrimus.

Konstrukcija
------------

* Aukštis: 1,5 m
* Plotis: 2,3 m
* Ilgis: 1,6 m
* Masė: 174 kg.

Įrangos gedimai
---------------

Spirit, pagal NASA mokslininkų apskaičiavimus, turėjo veikti 90 dienų. Iš tikrųjų jis veikė 2210 dienų, iš jų 1892 buvo mobilus. Tačiau neapsieita be problemų: 415 dieną Spirit saulės baterijos gavo tik 40 % reikiamos energijos, bet smarkus vėjas nupūtė dulkes ir saulės baterijos vėl veikė beveik visu pajėgumu (93 %). 779 dieną, Spirit Marso paviršiumi pravažiavus 7,2 km, pirmasis priekinis ratas nustojo veikti. Inžinieriai Spirit „liepė" važiuoti atbulomis, velkant ratą, laimei, jis vėliau susitvarkė. 2009 gegužės 1 d. marsaeigis įklimpo į purų dirvožemį. Per visą misiją Spirit nukeliavo apie 7,6 kilometro.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Ilex** |
| --- |
| Dygialapis bugienis (Ilex aquifolium)Dygialapis bugienis (*Ilex aquifolium*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | *Aquifoliales*  *( Aquifoliales)* |
| Šeima: | **Bugieniniai**  *( Aquifoliaceae)* |
| Gentis: | Bugienis  *( Ilex)* |

 |

**Bugienis** (*Ilex*) – *aquifoliales* eilės monotipinės bugieninių (*Aquifoliaceae*) šeimos augalų gentis.

Tai Azijoje, Europoje, Šiaurės Afrikoje ir Amerikoje paplitę visžaliai krūmai arba medžiai, pasiekiantys iki 25 m aukštį. Augalas dvinamis. Lapai iki 7 cm ilgio, banguotu ir stambiai dantytu pakraščiu; bet aukščiau augantys lapai (kurių nepasiekia nugraužti žinduoliai) spygliukų neturi.

Žiedeliai balti, kvapnūs, vaisiai apvalūs, iki 1 cm skersmens, ryškiai raudoni, kybo ant kero visą žiemą. Dauguma bugienių subrandina raudonas, kai kurių veislių – geltonas uogas. 

Uogos šiek tiek nuodingos ir gali sukelti vėmimą ar viduriavimą, tačiau jomis (ypač pašalusiomis) minta paukščiai ir kiti gyvūnai.

Auginimas
---------

Nemėgsta tiesioginės saulės, gerai jaučiasi pusiau pavėsyje, pakenčia paunksmę. Sodinami į lengvą, drėgną ir puveningą lapinę žemę, labai tinkamas daržinio komposto ir lapuočių medžių paklotės mišinys. 

Auga lėtokai, juos galima karpyti, formuoti. Besniegę, sausą žiemą ir ypač ankstyvą gali nukentėti nuo tiesioginių saulės spindulių, nes lapai garina šiek tiek vandens, o šaknys jos nepasiima iš dirvos, ir augalas perdžiūsta.

Rūšys
-----

Gentyje apie 400 rūšių:

* Dygialapis bugienis (*Ilex aquifolium*)
* Trumpadyglis bugienis (*Ilex brevicuspis*)
* Raguotasis bugienis (*Ilex cornuta*)
* Svaigusis bugienis (*Ilex guayusa*)
* Balzganasis bugienis (*Ilex opaca*)
* Paragvajinis bugienis (*Ilex paraguariensis*)
* Plaukuotasis bugienis (*Ilex pubescens*)
* Nuodingasis bugienis (*Ilex vomitoria*)

ir kt.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bugienis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Superlicencija** – leidimas sportininkui lenktyniauti Formulės 1 čempionate.

Leidimą pagal nustatytas sąlygas išduoda F1 komisija.

Leidimas mokamas ir privalomas įsigyti kiekvienai metais. Pinigų suma priklauso nuo lenktynininko pasiektų rezultatų, pvz. kad dalyvautų 2008 m. sezone lenktynininkas Kimi Räikkönen (Ferrari) turėjo sumokėti 230 000 €, Lewis Hamilton iš McLaren ir Fernando Alonso (Renault) – 228 000 €. Mokesčio formulė yra tokia: mokama 10 000 € plius po 2000 € už kiekvieną prieš tai sezone pasiektą tašką.

Reikalavimai kandidatui
-----------------------

Kad gautų superlicenciją, pilotas jau anksčiau turi turėti A lygio varžybų licenciją ir atitikti tam tikrus FIA iškeltus reikalavimus. Reikalaujama, kad pilotas būtų tapęs čempionu bet kurioje žemesnėje lygoje, pvz. Formulė 3 ar GP2 (geriau žinomą Formulė 3000 vardu) arba būtų pasiekęs gerus rezultatus kelerius metus iš eilės. Pavyzdžiui, pilotas penkis kartus iš eilės finišavęs trijose pirmose vietose per dvejus metus GP2 čempionate gali gauti superlicenciją.

Be to, pilotai, kurie yra lenktyniavę IndyCar čempionate (JAV vykstančios lenktynės), gali gauti superlicenciją, jei yra finišavę sezone tarp pirmų šešių pilotų. Tai leidžia Amerikos lenktynininkams iš karto patekti į Formulę 1 be privalomo lenktyniavimo žemesnėse lygose. Yra išimčių, kuomet FIA komisija slaptu balsavimu gali nuspręsti, ar išduoti superlicenciją pilotui, kuris tėra nuvažiavęs 300 km lenktynių greičiu su tam tikru bolidu bandymuose.

Nuorodos
--------

* FIA reglamentas (2008 m. sausio 30 d.)[neveikianti nuoroda]
| **Stellaria media** |
| --- |
| Daržinė žliūgė (*Stellaria media*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Gvazdikažiedžiai  *( Caryophyllidae)* |
| Šeima: | Gvazdikiniai  *( Caryophyllaceae)* |
| Gentis: | Žliūgė  *( Stellaria)* |
| Rūšis: | Daržinė žliūgė  *( Stellaria media)* |

 |

*Stellaria media*
**Daržinė žliūgė** (*Stellaria media*) – gvazdikinių (*Caryophyllaceae*) šeimos, žliūgių (*Stellaria*) genties augalas.

Žiedai smulkūs, kiek prasiskleidę, penkianariai, primena mažas žvaigždutes. Išilgai giliai įskelti balti vainiklapiai − visoms žliūgių rūšims būdingas požymis. Iš pirmo žvilgsnio gali atrodyti, kad vainikėlio 10 lapelių, o jų tėra 5. Kuokelių skaičius nepastovus − nuo 3 iki 10. Mezginė su 3 liemenėliais. Žydinčių augalėlių galima rasti vos ne ištisus metus, net po sniegu. Vaisius − dėžutė. Augalas gležnas, trapus. Stiebas visada labai išsikerojęs, šakotas, gali nusidriekti pažemiu iki pusės metro, aukštyn pakyla nedaug. Lapai platūs, kiaušiniški, jų viršūnėlė nusmailėjusi. Daugumos žliūgių rūšių lapai siauri, lancetiški arba linijiški, bekočiai, tuo tarpu daržinės žliūgės apatiniai lapai visada su gana ilgokais kotais. Augalai dažniausiai vienmečiai, bet kai kurie žiemoja ir išgyvena antrus metus.

Auga daržuose, laukų pasėliuose, pakelėse, panamėse, bergždynuose, inspektuose ir šiltnamiuose. Geriau tarpsta drėgnesnėse ūksmėtose vietose. Turi savybę kaupti stiebų audiniuose vandenį. Paplitusi visoje Lietuvoje. Su šia įkyria piktžole kova sunki. Daržus būtina kruopščiai ravėti ir visas žliūges sunaikinti, nes kiekviena šakelė geba įsišaknyti ir vėl išsikeroti, o palikta tarplysvėse žolėj subrandina ir išbarsto sėklas.

Literatūra
----------

Rudenį žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1991, 22 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Daržinė žliūgė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Kupiškio rajono taryba** – Kupiškio rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d. Pilnas pavadinimas – **Kupiškio rajono Liaudies deputatų taryba**, nuo 1990 m. balandžio mėn. *Kupiškio rajono taryba*.

Teisinis pagrindas
------------------

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d. savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Kupiškio rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.

Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu" vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.

Istorija
--------

Kupiškio rajono Tarybos pirmininku buvo išrinktas Jonas Blaževičius, iki tol buvęs Kupiškio r. LKP pirmuoju sekretoriumi. Jis šias pareigas ėjo penkerius metus, iki naujų savivaldos rinkimų. Jo neetatiniu pavaduotoju tapo Zigmas Aleksandravičius, tuometinio Juodpėnų kolūkio pirmininkas. 

Pirmuoju rajono valdybos valdytoju Taryba paskyrė Petrą Večkį. Jam atsisakius pareigų, nuo 1990 m. spalio iki 1993 m. balandžio mėnesio rajono valdytojo pareigas ėjo Rimantas Kevalaitis. Nuo 1993 m. balandžio 23 d. rajono valdytojo kėdė atiteko Povilui Gurkliui. Šias pareigas jis ėjo lygiai dvejus metus iki naujų rinkimų (1995 m.)

Tarybos deputatai
-----------------

* Aleksaitis Gerardas
* Zigmantas Aleksandravičius
* Petras Apšega
* Palmyra Aukštikalnienė
* Algis Balevičius
* Algimantas Baniulis
* Valdas Baronas
* Audris Biveinis
* Jonas Blaževičius
* Povilas Gurklys
* Alfonsas Briedis
* Augenijus Cesevičius
* Bronius Inapas
* Jonas Kantautas
* Edvardas Kareiva
* Vytautas Klidzio
* Rapolas Lukoševičius
* Gintautas Mockus
* Vytautas Mockus
* Kazys Nekrašinskas
* Algirdas Notkus
* Jonas Pakalnis
* Irena Pauliukienė
* Alfonsas Pivoriūnas
* Julius Vytautas Semėnas
* Valda Senvaitienė
* Bronius Sliekas
* Kazys Stančikas
* Algis Stanionis
* Juozas Albertas Uldukis
* Albinas Vaižmužis
* Vanda Vanagienė
* Janina Varnienė
* Algirdas Zabielavičius
* Aleksas Zuoza
* Feliksas Žemaitis
* Birutė Žilienė
* Jonas Žilinskas

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2011-09-28 iš Wayback Machine projekto.

Literatūra
----------

1. ↑
2. ↑  Kupiškio rajono savivaldybės tarybų nariai. 1990-1995. Kupiškėnų enciklopedija. T. II — Vilnius: Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2012. — 210 p.
Krovininis traukinys Gabone
Čia pateikiama informacija apie **Gabono transporto sistemą**.

Geležinkeliai
-------------

Vienintelis geležinkelio kelias šalyje yra vadinamas Trans-Gabono geležinkelis. Jo ilgis yra 649 kilometrai. Šis kelias jungia ir kelias šalis – Pusiaujo Gvinėją, Kamerūną ir Kongą.

Greitkeliai
-----------

Greitkeliai Gabone yra beveik visoje teritorijoje. Kai kurios nuošalesnės vietos neturi greitkelių sistemos. Iš viso sausumos keliai šalyje užima 7670 km ilgį, iš kurių tik 629 km yra asfaltuoti.

Vandens keliai
--------------

Gabone laivybai naudojami 1600 km vandens kelių.

Oro keliai
----------

Šalyje yra 61 oro uostas. Iš jų 11 su asfaltuotais pakilimo keliais, likę – su neasfaltuotais pakilimo keliais.

Nuorodos
--------

v • a • r **Afrikos šalių transportas** 

Alžyras • Angola • Beninas • Bisau Gvinėja • Botsvana • Burkina Fasas • Burundis • CAR • Čadas • Dramblio Kaulo Krantas • Džibutis • Egiptas • Eritrėja • Etiopija • Gabonas • Gambija • Gana • Gvinėja • Kamerūnas • Kenija • Komorai • Kongas • Kongo DR • Lesotas • Liberija • Libija • Madagaskaras • Malavis • Malis • Marokas • Mauricijus • Mauritanija • Mozambikas • Namibija • Nigerija • Nigeris • Pietų Afrika • Pusiaujo Gvinėja • Ruanda • San Tomė ir Prinsipė • Seišeliai • Senegalas • Siera Leonė • Somalis • Sudanas • Svazilandas • Tanzanija • Togas • Tunisas • Uganda • Vakarų Sachara • Zambija • Zimbabvė • Žaliasis Kyšulys  
  
Britų Teritorijos Indijos vandenyne • Majotas • Reunjonas • Šv. Elena
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie**Gabono demografiją**.

Gabone gyvena beveik 1,5 milijono gyventojų. Dauguma jų yra kilę iš Bantu etninės grupės, tačiau šalyje dar yra apie 40 kitų grupių su skirtingomis kalbomis ir kultūromis. Dar iki šiol Prancūzija daro didelę įtaką šaliai, tad nieko nuostabaus, kad apie 80 % šalies gyventojų moka kalbėti prancūziškai. Prancūzų šalyje gyvena apie 10 000, o pati Prancūzija yra viena pagrindinių kultūros ir verslo partnerių.

**Gyventojų amžiaus struktūra:**
  
*0-14 metai:*
42.1 % (300 914 vyrai; 299 141 moteris)
  
*15-64 m.:*
53.9 % (383 137 vyrai; 384 876 moterys)
  
 *virš 65 m.:*
4 % (23 576 vyrai; 33 262 moterys) (2006 m.)

**Gyventojų metinis prieaugis**
2.13 % (2006 m.)

**Gimstamumas:** 36.16 gimimai/1,000 žmonių (2006 est.) **Mirtingumas:** 12.25 mirtys/1,000 žmonių (2006 m.)

**Gyventojų amžius:**
  
*visų gyventojų:*
54.49 m.
  
*vyrai:*
53.21 m.
  
*moterys:*
55.81 m. (2006 m.)

**Religijos:** krikščionybė - 55 %-75 %, musulmonai ir animistai - mažiau nei 1 %.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gabono demografija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Patologijos, teismo medicinos ir farmakologijos katedra** (**VU MF PTMFK**) – Vilniaus universiteto (VU) Medicinos fakulteto (MF) struktūrinis padalinys, katedra. Dėstomi kursai: Patologija (patologinė fiziologija, patologinė anatomija, imunologija, Žmogaus patologija ir imunologija, Patologijos mokslas), Farmakologija ir Teismo medicina.

Vedėjai
-------

* Doc. dr. Virginija Grabauskienė

Istorija
--------

1781–1784 m. bendroji patologija buvo dėstoma su kitomis disciplinomis. Vėliau nuo bendrosios patologijos kurso pereita iki atskiros katedros įkūrimo (1784–1804), ir pagaliau – iki Mediko-chirurgijos akademijos uždarymo (1804–1842). Šiuo laikotarpiu bendrąją patologiją dėstė J. Langmajeris, A. Bekiu, A. Abichtas.

Jau pirmaisiais VU MF įkūrimo (1781 m. lapkričio 24 d.) metais buvo pradėtas skaityti kursas apie vaistus (lot. *materia medica*). Pirmasis šį kursą skaitė prancūzas Ž. E. Žiliberas, į Lietuvą atvykęs 1775 m. (iš Grodno medicinos mokyklos). 1784–1798 m. dėstė prof. J.Langmajeris iš Vienos, 1798–1803 m. – A. Sniadeckis (iš Krokuvos). Nuo 1807–1831 m. *materia medica* buvo dėstoma farmakologijos ir farmacijos kurse, o vėliau buvo įsteigta to paties pavadinimo katedra (1810 m.), vedėjas J. Volfgangas. 1832 m. iki pat galutinio pirmųjų 3 kursų uždarymo 1840 m. farmakologijos, receptūros ir toksikologijos kursą dėstė A. Velkas, J.Volfgango mokinys.

Prie anatomijos ir fiziologijos kursų atskirus teismo medicinos fragmentus nuo 1781 m. iki 1787 m. dėstė prof. Steponas Bizio.
1787–1806 m. – prof. Jurgis Andrius Liobenveinas, pradėjęs skaityti naują teismo medicinos kursą, teismo medicinos disciplinos įsteigėjas. 1808 m. įsteigta teismo medicinos katedra. 1806–1808 m. dėstė adjunktas Benediktas Borsukas (1769–1808).

Nuorodos
--------

* Katedros tinklavietė Archyvuota kopija 2010-08-04 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Gabrielis Onorė Marselis** (pranc. *Gabriel Honoré Marcel*, 1889 m. gruodžio 7 d. – 1973 m. spalio 8 d.) – prancūzų dramaturgas ir filosofas, religinio egzistencializmo atstovas.

Biografija
----------

Gimė 1889 m. gruodžio 7 d. Paryžiuje. Tėvas buvo ateistas, tad ir Gabrielių pirmiausia patraukė ateizmas. Jo vaikystę žymi nelaimė, kai jam esant 4 m. amžiaus, mirė motina – ir tai padarė įspaudą visam jo tolimesniam gyvenimui. Ir būtent jis, po Pirmojo pasaulinio karo tebebūdamas ateistu, įvedė terminą *egzistencializmas*. Tik 1929 m. atsivertė į katalikybę. Kita nelaimė jo tykojo 1947 m. kai nuo nepagydomos ligos mirė jo žmona. Ši mirtis susišaukė su patirta netektimi vaikystėje ir jis vėl aplink save juto „tuštumą". Mirė 1973 m. spalio 8 d. Paryžiuje.

Filosofinės pažiūros
--------------------

Jis buvo susirūpinęs, kad mokslinis mąstymas sunaikino žmogiškąją patirtį. Žmogus „darosi netikras dėl savo esmės ir tampa svetimas sau pačiam".

1927 m. išleistas „Metafizinis dienoraštis" (1914–1923) tapo *pirmuoju* egzistenciniu iššūkiu prieš žmogaus fetišavimą. Tai buvo pasipiktinimas eksperimentine psichologija, pastangomis *kūrėją* kurti technikos priemonėmis, žmonių santykių susvetimėjimu ir sudaiktinimu. Filosofas kvietė kilti į dvasinio gyvenimo sritis, nepasiduoti socialinio orientavimo ar teleologijos žabangoms. Pasaulyje reikia tiesiog *būti* – *kūrybiškai* žengti tuo keliu, kuris dabar įvardijamas kaip mistinis. Pasak G. Marselio, mistika ten, kur tyrimo objektas protui dar nepasiekiamas. O betarpiškas išgyvenimas siejasi su gilia vidine dvasine tyla, rimtimi ir susikaupimu, kas primena maldą be žodžių.

Kūryba
------

Svarbiausios knygos yra „Būties paslaptis" (Le mystère de l’être, 1951, 2 t.) ir „Žmogus prieš visuomenę" (1951, nauja redakcija 1968). Kitos knygos:

* „Homo viator" (1945);
* „Teatras ir religija" (Théâtre et religion, 1958);
* „Probleminis žmogus" (L’homme problématique, 1955).
*Dumbarton House* namas – Draugijos būstinė
**Nacionalinė kolonijinių Amerikos damų draugija** (angl. *The National Society of the Colonial Dames of America, NSCDA*) – moterų organizacija Jungtinėse Amerikos Valstijose. Jos narėmis gali būti tik moterys, kurių protėviai „atvyko gyventi į Amerikos koloniją iki 1750 m. ir kurie tarnavo kolonijiniu Amerikos laikotarpiu". Į NSCDA įeina 45 draugijos narės, turinčios virš 15 tūkst. narių. Organizacijos būstinė yra federalinio laikotarpio name muziejuje *Dumbarton House* Vašingtono (Kolumbijos apygarda) rajone Džordžtaune (*Georgetown*).

Istorija
--------

Organizacija buvo įkurta 1891 m. netrukus po to, kai buvo įkurta panaši draugija „Kolonijinės Amerikos damos" (*Colonial Dames of America*, *CDA*). CDA skiriasi tuo, kad ji yra griežtai centralizuota organizacija, kurią kontroliuoja pagrindinis padalinys, įsikūręs Niujorko valstijoje.

Tuo tarpu NSCDA yra valstijų draugijų federacija, sudarančiosios draugijos yra dalinai autonomiškos. Beveik tuo pačiu metu įsikūrė dar viena draugija – „Amerikos revoliucijos dukterys" (*Daughters of the American Revolution*). Šios draugijos, įsikūrusios po Jungtinių Valstijų šimtmečio jubiliejaus 1876 m. ir po JAV konstitucijos šimtmečio šventimo Niujorke 1889 m. susiformavo paskatintos susidomėjimo JAV praeitimi. Organizacijų tikslas – saugoti istorines kolekcijas, istorinius pastatus, plėtoti švietimą, susijusį su JAV istorija. NSCDA pirmauja istorinių statinių ir vietovių apsaugos, atkūrimo ir propagavimo srityje nuo 1897 m. kai Niujorko draugija ėmėsi saugoti Van Kortlandto namą (*Van Cortlandt House*).

2000 m. lapkritį NSCDA buvo apdovanota prestižine Nacionalinio istorinės apsaugos tresto (*National Trust for Historic Preservation*) premija *Trustee Emeritus Award* už nuopelnus istorinių vietovių apsaugoje. Šiuo metu NSCDA draugijos narės saugo jų nuosavybėje esančius 41 skirtingą valdą, 13 muziejinių kolekcijų. Dar 30 valdų NSCDA remia savanorių ir finansine parama.

NSCDA leidžia periodinį leidinį „*Dames Dispatch*".

Nuorodos
--------

1. ↑  The National Society of The Colonial Dames of America, Pennsylvania Headquarters Archyvuota kopija 2008-07-23 iš Wayback Machine projekto.

* The National Society of The Colonial Dames of America Archyvuota kopija 2013-10-14 iš Wayback Machine projekto. (svetainė)
**Piešimo ir tapybos katedra** - Vilniaus universiteto padalinys, veikęs 1797–1832 m.

Įkurta 1797 m. 1803 m. – Skulptūros katedra (uždaryta 1826 m.), 1805 m. – Raižybos katedra (taip pat uždaryta 1832 m.). Katedra (kartais vadinta mokykla) buvo pagrindinė aukštosios mokyklos mokymo grandis. Savo struktūra tai nauja, demokratiška institucija. Katedrai vadovavo profesorius, renkamas viešu konkursu. Profesoriui dėstyti padėdavo adjunktai.

Su Vilniaus universitetu yra susijusi ir Lietuvos profesionaliosios dailės pradžia.
Stojantieji į Dailės katedras turėjo atnešti savo piešinius, pagal kuriuos buvo nustatomi kandidato sugebėjimai. Pasiruošti stojimui buvo galima privačiose dailininkų dirbtuvėse, gimnazijose, pavietų mokyklose. Studentai buvo skirtingo išsilavinimo ir amžiaus, didžioji jų dalis – smulkių bajorų ir miestelėnų vaikai.

Katedrų pedagoginės veiklos programoje buvo numatytas plataus profilio ugdymas. Į programą įėjo ne tik tapybos, piešimo, kompozicijos, anatomijos pamokos, bet ir vokiečių bei prancūzų kalbų mokymas, dailės istorijos ir teorijos paskaitos, taip pat visuotinės istorijos, mitologijos, archeologijos, iškalbos ir poezijos studijos.

XIX a. pr. Vilnius tapo svarbiausiu dailės centru buvusiose Abiejų Tautų Respublikos žemėse. Akademinė mokymo sistema, pirmos universiteto organizuotos parodos, dailės kritikos atsiradimas – visa tai kūrė sąlygas normaliai dailės plėtotei.

Šaltiniai
---------

* Aušrinė Kulvietytė - Slavinskienė. Mokomoji knyga pagrindinių studijų studentams „Europos dailė nuo romantizmo iki moderno", Vytauto Didžiojo universitetas, Kaunas, 2008. UDK 7.03(4)(075.8) Sl-14.
| **Vaidotas Viliūnas** |
| --- |
| Gimė | 1956 m.Kaunas, Lietuvos TSR |
|  |
| Veikla | mokslininkas, dėstytojas |

**Vaidotas Viliūnas** (g. 1956 m. Kaune) – Lietuvos mokslininkas, dėstytojas.

Biografija
----------

Gimė 1956 m. Kaune. 1974 m. baigė Kauno J.Aleksonio vidurinę mokyklą, 1974-1979 m. studijavo cheminę technologiją Kauno politechnikos institute. 1979-1992 m. studijavo aspirantūroje ir dirbo KPI Organinės chemijos katedros moksliniame sektoriuje, vėliau dirbo Inžinerinės ekologijos katedros vedėju. 1993-1995 m. dirbo KTU laikinuoju prorektoriumi. 1996-2004 m. KTU Tarptautinių ryšių skyriaus vedėjas. Nuo 1999 m. papildomose pareigose dėstė Projektų valdymą Europos studijų magistrantūros programoje. 2004-2006 m. ISM Vadybos ir ekonomikos universiteto Vadovų mokyklos Projektų valdymo programos direktorius. 2006-2010 m. Vytauto Didžiojo universiteto insfrastruktūros prorektorius ir Vadybos katedros docentas. 2011-2018 m. Marijampolės kolegijos direktorius, ir VDU bei KTU docentas. Nuo 2018 m. Europos aukštojo mokslo institucijų asociacijos (European Association of Institutions in Higher Education, EURASHE, www.eurashe.eu) politikos ir projektų pareigūnas.

Nuorodos
--------

* Biografija Archyvuota kopija 2015-04-15 iš Wayback Machine projekto.
* Susiję straipsniai www.lrytas.lt
| **Simonas Narbutas** |
| --- |
| Gimė | 1942 m. lapkričio 28 d. (80 metų)Purvienuose, Viekšnių valsčius |
|  |
| Organizacijos | Kauno technologijos universitetas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Išsilavinimas | habilituotas technologijos mokslų daktaras |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Simonas Narbutas** (g. 1942 m. lapkričio 28 d. Purvienuose, Viekšnių valsčius) – Lietuvos energetikas, šiluminės fizikos specialistas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1966 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1975 m. Kauno politechnikos institute apgynė disertaciją „Šilumos mainų vamzdžių pluoštuose tyrimas skersiniame aukštos temperatūros dujų sraute", technikos mokslų kandidatas. 1992 m. Lietuvos energetikos institute apgynė disertaciją „Šilumos mainai ir energijos kaitos efektyvumas Stirlingo šiluminio siurblio elementuose", habilituotas technologijos mokslų daktaras.

1966–1970 m. Kapsuko cukraus fabriko inžinierius, 1970–1977 m. ir 1980–1991 m. Fizikinių ir techninių energetikos problemų instituto sektoriaus vadovas, 1977–1980 m. ir 1991–1995 m. Pavenčių cukraus fabriko direktorius. 1992–2005 m. Kauno technologijos universiteto dėstytojas, nuo 1992 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų sritys – teoriniai šiluminės technikos pagrindai, maisto technologija, šiluminė fizika: šilumos mainai vamzdžių pluoštuose skersiniame aukštos temperatūros sraute, šilumos mainų energijos pernašos efektyvumas Stirlingo šilumos siurblio elementuose. Paskelbė daugiau kaip 60 mokslinių straipsnių. 30 išradimų autorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozas Vytautas Žiugžda. *Simonas Narbutas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 52 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Lenkijos nacionalinė akademinių mainų agentūra** NAWA – valstybinė įstaiga, skatinanti tarptautinį mobilumą aukštajame moksle. Būstinė Varšuvoje.
2019 m. NAWA biudžetas sudarė 94 milijonus zlotų.

Statusas
--------

Agentūra įkurta 2017 m. spalio 1 dieną 2017 m. liepos 7 d. įstatymo nutarimu. 

Agentūros veiklą prižiūri už aukštojo mokslo švietimą atsakingas ministras. 2020 m. gegužę Ministrų tarybos pirmininkas Mateušas Moraveckis NAWA direktore paskyrė dr. Gražyną Žebrovską.

Bendradarbiavimas
-----------------

NAWA bendradarbiauja su įvairiomis tarptautinėmis akademinėmis ir aukštojo mokslo organizacijomis: JAV Institute of International Education, Academic Cooperation Association (ACA) ir kitų šalių agentūromis: vokiečių DAAD, britų British Council ir prancūzų Campus France.

Bibliografija
-------------

* *2017 m. liepos 7 dienos įstatymas dėl Nacionalinės akademinių mainų agentūros* (Dz.U. z 2019 r. poz. 1582)
| **Zoridae** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Voragyviai  *( Arachnida)* |
| Būrys: | Vorai  *( Araneae)* |
| Šeima: | Vaiduokliavoriai  *( Zoridae)* |

 |
| Vaiduokliavorių paplitimas |

**Vaiduokliavoriai** (*Zoridae*) – vorų (*Araneae*) šeima.

Pasaulyje žinoma 13 genčių ir 74 rūšys, Lietuvoje – trys rūšys. Šiai vorų šeimai charakteringi požymiai: galvakrūtinė priekyje nusmailėjusi, akys išsidėsčiusios dviem užlenktomis eilėmis, I ir II kojų poros apatinėje pusėje turi dvi eiles dyglių. Vasarą patelė ant žemės, po akmenimis arba sausuose lapuose padeda puriu voratinkliniu verpalu padengtą kiaušinėlių kokoną, kurį saugo iki jauniklių išsiritimo. Vorai gyvena ant žemų augalų, samanų, nukritusiuose lapuose, rečiau po akmenimis, detrite. Aktyvūs dieną.

Nuorodos
--------

* Wandering spiders Family Zoridae, nuotraukos ir tekstas
* The World Spider Catalog, Version 5.0 by Norman I. Platnick. Family Zoridae
**Simonas Pautienius** (1863 m. spalio 28 d. Skerpievių kaime (Vilkaviškio apskrities Bartninkų valsčius) – 1923 m. vasario 6 d. Filadelfijoje, JAV) – Lietuvos ir JAV kunigas, vienas pirmųjų lietuvių verslininkų Amerikoje.

Biografija
----------

Baigęs Marijampolės gimnaziją, mokėsi Seinų kunigų seminarijoje. 1888 m. gegužės 22 d. Seinų katedroje įšventintas kunigu. 1889–1891 m. vikaravo Vygrių kamendulių vienuolyno bažnyčioje. 1891 m. emigravo į JAV. Tarnavo Baltimorėje, netrukus buvo paskirtas į Mahanoi Sičio lietuvišką Šv. Juozapo bažnyčią. Šiame mieste dirbdamas pastoracinį darbą išplėtė ir sustiprino parapiją. Kurį laiką kunigavo Girardville Šv. Vincento Pauliečio bažnyčioje, 1911 m. vėl grąžintas į Mahanoi Sitį.

Vėliau perkeltas į už keliolikos kilometrų esantį Šenandoa miestelį, neoficialiai vadinamą *Amerikos lietuvių sostine*. Jo vadovaujami parapijiečiai rekonstravo miesto Šv. Jurgio bažnyčią. Dvibokštė šventovė išaugo į 150 pėdų ilgio, 65 pėdų pločio ir 175 pėdų aukščio pastatą; sėdimų vietų skaičius padidėjo trečdaliu.

Dar Mahanoi Sityje XX a. pr. S. Pautienius įkūrė patikėtinę bendrovę, kuri valdė elektros kompaniją ir mėsos krautuvę. Panašią patikėtinę bendrovę kunigas įkūrė ir Šenandoa. Ji vietos lietuviams palengvino kreditų gavimą.

Mirė po ilgos ligos *Džefersono ligoninėje* Filadelfijoje. Palaidotas Šenandoa Šv. Jurgio parapijos kapinėse dalyvaujant vyskupui Michael’iui Crane’ui.

Šaltiniai
---------

* Fr. William L. Wolkowich-Valkavičius. *Immigrants who became Lithuanian by becoming Amerikan* Archyvuota kopija 2017-05-19 iš Wayback Machine projekto.
* History of St. George Parish
* Juozas Petrauskas. *Lietuvių pėdsakai.* (Vygriuose) 1 d.
* Sukakčių kalendorius // Vilkaviškio r. sav. viešoji biblioteka
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

|  |
| --- |
| Nacionalinė fašistų partijaPartito Nazionale Fascista |
|  |
| Dučė | Benito Mussolini |
| Įkurta | 1921 m. lapkričio 9 d. (1921-11-09) |
| Panaikinta | 1943 m. liepos 27 d. (1943-07-27) |
| Būstinė | Roma, Italija |
| Narių skaičius | ~10 mln. (1930) |
| Politinė ideologija | Fašizmas |
| Politinė pozicija | Kraštutinė dešinė |
| Partijos spalvos |      Juoda |
| Partijos vėliava |
|  |

**Nacionalinė fašistų partija** (it. *Partito Nazionale Fascista*, sutr. **PNF**) – Italijos karalystės didžiausia partija pagal narių skaičių iki 1939 m. Buvo pasiekusi 6 milijonus partijos narių, o prasidėjus Antrajam pasauliniam karui ir Italijai įsivėlus į šį karą vadovaujant Benito Musoliniui partija neteko daugumos partijos narių, kurie prieštaravo karo pradėjimui su Vokietija prieš sąjungininkus.

Ši partija buvo pirmtakė Respublikonų fašistų partijai, kuri buvo įkurta 1943 m. kai fašistinė Italija buvo okupuota britų, ir Vokietijos įkurtoje marionetinėje valstybėje (Italijos socialinėje respublikoje) tapo pagrindinė valdančioji partija.

Istorija
--------

Įkurta Romoje 1921 m. lapkričio 9 d. Vienintelis partijos pirmininkas buvo Benito Mussolini, kuris įkūrė partiją remdamasis fašistinėmis ideologijomis. Po Pirmojo pasaulinio karo visose Europos valstybių visuomenėse kilo nacionalizmo idėjos, dauguma šalių turėjo organizacijas, kuriose buvo telkiamos pajėgos nuversti dabartines valdžias nuo posto, nuo to neatsiliko ir Italija, Musolinis sutelkė kariauną arba kitaip juodmarškinius, kurie turėjo jam padėti įsitvirtinti valdžioje. Žygiu į Romą pavadinęs Musolinis įsiveržė su savo šalininkais į Romą ir užgrobė valdžią tapdamas Italijos dučė. Dėl kai kurių demokratinių įstatų laikymosi jo partija ne iš karto turėjo visas parlamento nario vietas. Augant partijos populiarumui jau nuo 1924 m. fašistai turėjo 375 vietas iš 535 parlamente, o nuo 1929 m. partiečiai buvo galutinai įsitvirtinę Italijos parlamente surinkę 535 vietas ir 8 milijonus partijos šalininkų balsų.

1943 m. okupuota Didžiosios Britanijos fašistinė Italija tapo pretekstu Hitleriui įsiveržti į šiaurės Italiją ir įkurti marionetinę valstybę – Italijos socialinę respubliką ir tuo pačiu atkurti buvusią valdžią, t. y. Benito Mussolini perkelti į vienvaldžio valstybės vadovo postą (be karaliaus įsikišimo) ir atkurti partiją, kuri vadinosi naujai – Respublikonų fašistų partija, o pirmtakė *Nacionalinė fašistų partija* buvo panaikinta ir uždrausta pietų Italijoje valdant britams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Cronologia del Nazifascismo – 1930 Archyvuota kopija 2022-09-25 iš Wayback Machine projekto. *Associazione Nazionale Partigiani d'Italia*
2. ↑  Smith, Denis Mack (1983). *Mussolini*. New York, NY: Vintage Books. pp. 43, 44. ISBN 0394716582.
3. ↑  Raniolo, Francesco (2013). *I partiti politici*. Roma: Editori Laterza. pp. 116–117.
**Vladas Lapienis** (1906 m. birželio 6 d. Daugpilyje – 2012 m. kovo 6 d. Marijampolėje) – Lietuvos ekonomistas, pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui dalyvis.

Biografija
----------

1964 m. neakivaizdžiai baigė Vilniaus universitetą. Dirbo ekonomistu Lietuvos mokslų akademijos Lietuvių kalbos ir literatūros, Fizikos ir matematikos institutuose, buhalteriu Istorijos ir etnografijos muziejuje.

Nuo 1973 m. vienas Lietuvos katalikų bažnyčios kronikos (LKBK) leidėjų ir platintojų. Pasirašė keletą protestų ir peticijų LTSR ir TSRS valstybės ir TSKP institucijoms dėl tikinčiųjų diskriminavimo bei persekiojimo, visų jų tekstai buvo paskelbti LKBK. 1976 m. spalio 20 d. KGB suimtas, 1977 m. liepos mėn. nuteistas 3 m. griežtojo režimo lagerio ir 2 m. tremties. 1981 m. grįžęs į Lietuvą bendradarbiavo leidžiant nelegalius leidinius LKBK, „Lietuvos ateitis", platino rusų disidentų nelegalų leidinį „Chronika tekuščich sobytij", pasirašė ir platino žmogaus teisių gynėjų dokumentus, straipsnius. 1981–1985 m. parašė ir išplatino autobiografinę apybraižą „Sovietinio kalinio memuarai", dėl to suimtas. 1985 m. kovo mėn. nuteistas 4 m. lagerio ir 2 m. tremties. 1986 m. pab. dėl senyvo amžiaus ir silpnos sveikatos iš lagerio paleistas tęsė nelegalią veiklą.

Įvertinimas
-----------

* 1998 m. Vyčio Kryžiaus ordino Komandoro kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Teresė Birutė Burauskaitė. *Vladas Lapienis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 525 psl.
| **Simonas Karevičius** |
| --- |
| Gimė | 1867 m.Vindeikiai |
| Mirė | 1943 m. (~76 metai)Budriai |
| Motina | Ona Palubinskaitė-Karevičienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Uršulė Retkutė-Karevičienė (1871–1946) |
|  |
| Veikla | Savivaldybininkas |
| Sritis | Savivalda |
| Organizacijos | Mosėdžio valsčiaus savivaldybė |
| Pareigos | Viršaitis |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medalis |

**Simonas Karevičius** (1867 m. Vindeikių k. Mosėdžio vls, Telšių aps. Kauno gub. – 1943 m. Budrių k. Mosėdžio vls. Kretingos aps. Šiaulių krašto apygarda, Lietuvos generalinė sritis) – savivaldybininkas, ilgametis Mosėdžio valsčiaus viršaitis, Mosėdžio valsčiaus ir Kretingos apskrities tarybų narys.

Biografija
----------

Užaugo Vindeikių kaimo ūkininkų šeimoje. Mokėsi Mosėdžio valdinėje liaudies mokykloje, Parupės progimnazijoje, dirbo tėvų ūkyje. 1892 m. persikėlė į motinos Onos Palubinskaitės-Karevičienė paveldėtą 46 ha dydžio ūkį Budriuose. 1893 m. vedė Uršulę Retkutę iš Imbarės kaimo (Salantų parapija). Vaikų neturėjo.

1894 m. išrinktas Mosėdžio valsčiaus viršaičiu. Šias pareigas, su nedidelėmis pertraukomis, ėjo iki 1931 m. atstovavo valsčių Kretingos apskrities taryboje. Palikęs viršaičio pareigas, buvo renkamas į Mosėdžio valsčiaus tarybą.

Jo iniciatyva Budriuose 1921 m. atidaryta pradinė mokykla (dėl mažo mokinių skaičiaus 1926 m. uždaryta).

Už nuopelnus savivaldai, 1928 m. apdovanotas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medaliu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ignas Jablonskis. Budrių kaimas. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1993. P. 143–144  
Памятная книжка Ковенской губерніи на 1909–1915 годъ. Ковна, 1908–1914 (Поневеж, 1915)
2. ↑  Savivaldybių žinynas. - Kaunas, 1932. - P. 597