recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Velykų bobutė** (*Velykų boba* arba *Velykė*) – gera senutė arba mergina, kuri, kaip įsivaizduota, pamiškėje su kiškiais dažanti kiaušinius. Buvo tikima, kad Velykų naktį vaikšto ji ir deda ant palangės ar prie lovos margučius. Iš vakaro vaikai padarydavo Velykės dovanoms gūžteles iš šieno gėlių darželyje, sode, pirtyje. Velykė žinomiausia Aukštaitijoje ir Suvalkijoje.

Pasak Kupiškėnų tautosakos, mergina apsirengusi tautiniais drabužiais, su karūna ant galvos. Nuo karūnos per nugarą draikosi įvairiaspalviai kaspinai. Jos pintinėlė apipinta žalumynais, iškaišyta margom gėlėm, pilna dažytų kiaušinių. Velykė primerkia visokių žolelių, samanėlių ir pakrūmėje dažo kiaušinius. Padeda jai kiškučiai. Sudeda kiaušinius į vežimėlį, pasikinko kiškučius, jos botagėlis – saulės spindulys.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Lietuvių kalendorinės šventės: straipsnių rinkinys. Sudarė Birutė Imbrasienė. – Vilnius, 1990.
2. ↑  Lietuvos liaudies buities muziejus. Buities, verslų ir amatų skyriaus vedėja Janina Samulionytė ir vyresnioji muziejininkė Inga Levickaitė-Vaškevičienė
3. ↑  E. Glemžaitė-Dulaitienė „Kupiškėnų senovė". Etnografija ir tautosaka. 1958 m.
| **Juozas Olinardas Penčyla** |
| --- |
| Gimė | 1908 m. gruodžio 29 d.Naumiestis, Suvalkų gubernija |
| Mirė | 1979 m. lapkričio 27 d. (70 metų)Bogota, Kolumbija |
| Vaikai | Rimas |
|  |
| Veikla | dailininkas grafikas |
|  |
| Alma mater | 1943 m. Vilniaus dailės akademija |

Juozo Penčylos šaržai, 2004 m.
**Juozas Olinardas Penčyla** (1908 m. gruodžio 29 d. Naumiestyje – 1979 m. lapkričio 27 d. Bogotoje, Kolumbija) – Lietuvos dailininkas. Vienas žymiausių tarpukario Lietuvos šaržistų ir karikatūristų.

Biografija
----------

1927 m. baigė Marijampolės Rygiškių Jono gimnaziją, studijavo Lietuvos universitete. 1932 m. baigė Kauno meno mokyklą, mokėsi Justino Vienožinskio ir Mstislavo Dobužinskio studijose. 1943 m. baigė tapybos studijas Vilniaus dailės akademijoje.

Spaudoje bendradarbiavo nuo 1930 m. daugiausia darbų paskelbė leidiniuose „Lietuvos žinios", „Lietuvos aidas", „Geležinkelininkas", „Suvalkietis", „Sekmadienis", „Kuntaplis", „Vapsva" ir kt. Ypač mėgo piešti šaržus Kauno Konrado kavinėje, kurioje rinkdavosi kūrybinė inteligentija. 1943–1944 m. dirbo Marijampolės teatro dailininku, vėliau pasitraukė į Vokietiją. 1948 m. išvyko į Kolumbiją, iki mirties gyveno Bogotoje. Nuo 1949 m. šaržus spausdino laikraščio „El Espectador". Surengė 5 individualias parodas Kaune, po vieną Bogotoje ir Medeljine (Kolumbija).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Juozas Olinardas Penčyla*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 346
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 384 psl.

Literatūra
----------

* Juozas Olinardas Penčyla: šaržų karalius (sud. Domas Šniukas). – Vilnius: Margi raštai, 2004. – 261 p.: iliustr. – ISBN 9986-09-265-5
**Leonardas Kazokas, Kazakevičius** (1905 m. liepos 27 d. Kaune – 1981 m. rugpjūčio 15 d. ten pat, palaidotas Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos tapytojas.

Biografija
----------

Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui šeima pasitraukė į Peterburgą. 1921 m. grįžęs į Kauną apsigyveno Šančiuose, įsidarbino mokiniu „Šimkūno fotografijoje", kurioje iš nuotraukų darydavo spalvotus potrtretus. Tais pačiais metais pradėjo lankyti piešimo kursus Liaudies namuose, vėliau įstojo mokytis skulptūros. 1922–1929 m. mokėsi Kauno meno mokykloje, 1944 m. eksternu baigė Vilniaus dailės institutą. 1930 m. su kitais įkūrė Nepriklausomųjų dailininkų draugiją, nuo 1933 m. jos pirmininkas, aktyviai dalyvavo draugijos rengiamose parodose. 1934–1939 m. mokytojavo Kauno 3-oje gimnazijoje. 1940–1941 m. dėstė Piešimo kursuose Vilniuje, buvo Kauno dailės kooperatyvo „Marginiai" vedėjas. 1944–1951 m. dėstė Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute. 1951–1961 m. dirbo kombinate „Dailė" Kaune. 1961 m. sunki liga jį prikaustė prie lovos, atėmė dešiniąją ranką. Įkvėpimo pagautas tapė kairiąja.

Kūryba
------

Savitu ekspresionistiniu stiliumi, subtiliomis niuansuotomis spalvomis nutapė portretų („Autoportretas" 1927 m. „F. Kiršos portretas" 1943 m. „Režisieriaus J. Miltinio portretas" 1958 m.), natiurmortų („Natiurmortas", 1937 m.), peizažų („Nidos miestelis" – 1935 m. „Bakūžė" 1935 m. „Paryžiaus gatvelė" 1937 m. „Tiltas Pirėnų kalnuose" 1939 m.), teminių kompozicijų („Vargšas amatininkas" 1939 m.). Ankstyviesiems paveikslams būdingi sidabriniai minkšti tonai, melancholiška nuotaika, vėlyviesiems – dekoratyvumas, sodresnis, įvairesnis koloritas. Nuo 1929 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje, individualios parodos surengtos Kaune 1936 m. 1938 m. 1960 m. 1975 m. 1980 m. Žymiausi mokiniai: Augustinas Savickas, Sofija Veiverytė, Jadvyga Mozūraitė-Klemkienė.

Atminimas
---------

* 1985 m. ant namo K. Donelaičio g. 26 pakabinta memorialinė lenta: „Šiame name 1938–1981 m. gyveno dailininkas Leonardas Kazokas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rima Rutkauskienė. *Leonardas Kazokas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 679 psl.
2. ↑  Dulinskaitė, Agnė. Neblėstanti talento šviesa. Kauno diena. 2005, rugpjūčio 13, p. 12.
3. ↑  1985 01 31 Kauno m. LDT VK sprendimas Nr. 64.
| **Juozas Motiejūnas** |
| --- |
| Gimė | 1896 m. gegužės 21 d.Juodupė, Viešintų valsčius |
| Mirė | 1969 m. liepos 11 d. (73 metai)Čikaga |
|  |
| Veikla | veterinarijos gydytojas |
| Organizacijos | Lietuvos veterinarijos akademija |
| Pareigos | rektorius |
|  |
| Išsilavinimas | veterinarijos medicinos daktaras |
| Alma mater | Tartu universitetas |

**Juozas Motiejūnas** (1896 m. gegužės 21 d. Juodupė, Viešintų valsčius – 1969 m. liepos 11 d. Čikaga) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, veterinarijos medicinos daktaras.

Biografija
----------

1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1923 m. baigė Tartu universitetą. 1928 m. Berne apgynė disertaciją, veterinarijos medicinos daktaras.

1923-1926 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje. 1926–1927 m. Biržų, 1934–1937 m. Marijampolės apskrities veterinarijos gydytojas. 1928–1934 m. Gruzdžių aukštesniosios gyvulininkystės mokyklos mokytojas. 1936–1944 m. veterinarijos akademijos dėstytojas, Akušerijos ir ginekologijos katedros steigėjas, 1940–1941 m. prorektorius, 1941–1944 m. rektorius; nuo 1941 m. profesorius. 1944 m. pasitraukė į Vakarus. 1944–1948 m. gyveno Austrijoje, 1949 m. persikėlė į JAV. Dirbo veterinarijos inspektoriumi mėsos pramonėje.

Bibliografija
-------------

* Ipologijos vadovėlis, su P. Babicku, 1930 m.
* Akušerijos vadovėlis, 1943 m.
* Naminių gyvulių akušerija, 1931 m.
* Naminių gyvulių gydymas, su J. Žemaičiu, 1932 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Virgilijus Citvaras. *Juozas Motiejūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 520 psl.
**Polisoma** (*poliribosoma, ergosoma*) – į grupę susibūrusios grūdėtojo endoplazminio tinklo (lot. *reticulum endoplasmaticum*) ribosomos, atliekančios baltymo sintezę.

Polisomos dažnai būna spirališkai susisukusios. Monosomas į polisominius kompleksus jungia iRNR (informacinė RNR), pernešanti informaciją iš branduolio į citoplazmą. Poliribosomų ilgis priklauso nuo iRNR grandinės ilgio ir sintetinamo baltymo molekulinės masės (pvz. hemoglobiną, kurio molekulinė masė 16000 daltonų, sintetina kompleksas iš 5 ribosomų, o baltymui, kurio molekulinė masė 70000 daltonų, susintetinti reikėtų 20 ribosomų). Susidarymui būtini magnio jonai, nes be jų ribosomos suirsta į daleles.

Kiekviena ribosoma (poliribosomų komplekse) baltymo sintezėje dalyvauja ne tuo pačiu metu: viename gale tik patekus ant iRNR grandinės, ribosoma pradeda baltymo molekulės sintezę, o kitame gale esanti ribosoma, nuėjusi didesnę iRNR grandinės dalį, jau baigia sintetinti polipeptido molekulę – tai yra biologinės informacijos užrašymas linijiniu nuoseklumu.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑    Vitkus, Albertas et al. Žmogaus histologija : bendrasis vadovėlis. Kaunas: KMU leidykla, 2003. Print.
3. ↑  Pollard, Thomas D. (Thomas Dean) et al. Cell Biology. Third edition. Philadelphia, Pennsylvania: Elsevier, 2017. Print.
4. ↑    Vitkus, Albertas et al. Žmogaus histologija : bendrasis vadovėlis. Kaunas: KMU leidykla, 2003. Print.
Koordinatės: 55°14′26″š. pl. 24°40′57″r. ilg.﻿ / ﻿55.240435°š. pl. 24.682486°r. ilg.﻿ / 55.240435; 24.682486


|  Deltuvos Kevličių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Ukmergės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Deltuva |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų mūras |
| **Pastatyta** | XIX a. pab.–XX a. pr. |

**Kevličių giminės koplyčia–mauzoliejus** – laidojimo koplyčia su rūsiu, esanti veikiančiose Deltuvos parapijos kapinėse, Ukmergės rajone. Stovi kapinių pietvakariniame kampe, šalia vienų iš įėjimo vartų (nuo miestelio pusės), prie kelio  **145**  Kėdainiai–Šėta–Ukmergė . Koplyčia pagal paskirtį nenaudojama.

Koplyčios statinys akmenų mūro, aklinomis sienomis. Jo frontono trys smailės vainikuojamos betoniniais kryžiais. Išlikęs laidojimo rūsys su tuščiomis kriptomis – sovietmečiu atvykę giminės iš Lenkijos čia dar buvusius palaikus išsivežė. Seniūnijos rūpesčiu buvo sutvirtinta medinė rūsio perdanga, kad būtų galima saugiai padėti kapinių inventorių.

Iki 1979 m. Deltuvos kapinių viduryje dar stovėjo XIX a. statyta medinė katalikų koplyčia (nugriauta dėl avarinės būklės).

Palaidojimai
------------

Apie laidojimo koplyčios pastatymo metus ir fundatorius žinių nepateikiama. Priekiniame fasade, virš įėjimo durų, įmūryta trilapio formos plokštė su įrašu lenkų kalba „Grób ... Kiewliczów" (Kevličių kapas). Priekinėje sienoje, abiejose įėjimo durų pusėse įgilintose arkinėse nišose įdėtos šlifuoto akmens plokštės. Kairioji tuščia, dešinioji su įrašu įgilintomis raidėmis „Kiewliczowna Jadzia 1899-1912". Koplyčios aplinkoje stūkso iškilūs antkapiai (ar jų liekanos) su XIX a. pabaigos – XX a. pradžios laikotarpio įrašytomis Kevličių pavardėmis:

* Kiewliczowa 18.X.1894
* Kiewlicz Jadwiga Michałowska
* Kiewliczowa Helena z Kołyszkow 4.XII.1830-4.XI.1884
* Kiewlicz Jakub Najukochańszmu Ojcu i Najukochańszej Matce z Michałowskich Kiewliczowej (paminklo fragmentas prie koplyčios sienos)

* Trilapio formos plokštė su įrašu virš įėjimo durų
* Koplyčia 2020 m. (nupjauti šalia stovėję medžiai)
* Vaizdas į galinę sieną (nuo kapinių tvoros pusės)

Literatūra
----------

* Eskizai. Nr. 19 (2009). Lietuvos 1000-mečiui. Deltuvos 790-mečiui. - 234 p. 2009 (Kaunas: Morkūnas ir Ko)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Deltuvos Kevličių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. 1 2  Archiwum fotografii. Dziewałtów–Deltuva Litwa. *genealogia.okiem.pl*
**Juozas Neimontas** (1875 m. liepos 20 d. Plutiškių k. Ūdrijos valsčius, Marijampolės apskritis – 1963 m. rugpjūčio 5 d. Luokė, Telšių rajonas), vargonininkas, chorvedys, pedagogas ir kompozitorius.

Biografija
----------

Pas Plutiškių ir Kalvarijos vargonininkus išmokęs vargonuoti, 1896–1899 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui Ūdrijoje. Paskatintas A. Grinkevičiaus, platino lietuvišką spaudą, rinko ir periodikoje skelbė lietuvių liaudies dainas. 1899–1903 m. Varšuvos muzikos institute studijavo vargonavimą, o 1903–1907 m. muzikinį darbą dirbo JAV. Vargonininkavo Brukline, Šv. Angelų parapijoje, vadovavo lietuvių „Birutės" chorui, suorganizavo darbininkų chorą, bendradarbiavo su M. Petrausku. Grįžęs iš JAV, vėl apsigyveno Ūdrijoje, kur subūrė 40 dalyvių mišrųjį chorą, rengė vakarus – koncertus, populiarino lietuvių dainas. Čia pirmą kartą nuskambėjo jo išplėtota lietuvių liaudies daina „Pasisėjau žalią rūtą". 1913–1914 m. vadovavo Suvalkų „Vienybės" draugijos chorui, o 1914 m. pasitraukęs į Rusiją, Oriole subūrė lietuvių karo pabėgėlių mišrųjį chorą. Grįžęs į Lietuvą, dirbo vargonininku ir mokytoju Alytuje (1918–1922 m.) ir Veisiejuose (1922–1957 m.), vadovavo vietiniams chorams, kuriuos parengė Lietuvos dainų šventėms. Buvo 1925 m. Pavasarininkų dainų šventės jungtinio choro (450 dalyvių) Alytuje dirigentas. 1958–1961 m. gyveno Palemone, o 1961–1963 m. Luokėje.

Veikla ir kūryba
----------------

J. Neimontas buvo vienas pirmųjų lietuvių muzikų – chorvedžių, organizavęs chorus ir rengęs lietuviškus vakarus – koncertus. Rinko ir harmonizavo lietuvių liaudies dainas, platino draudžiamą lietuvišką spaudą, prisidėjo prie muzikos kultūros sklaidos.

Visoje Lietuvoje greitai išpopuliarėjo jo išplėtota liaudies daina „Pasisėjau žalią rūtą". Parengė ir išleido dainų rinkinius „Auksinės varpos" (1909 m.), „Pirmutinė kregždutė" (1910 m.), „Kanklės" (1913 m.); „Perlų vainikas", „Neverk, mergele", „Siuntė močiutė", „Svetimoj šaly" (visi 1926 m.).

Apdovanojimai
-------------

1937 m. paskirta valstybinė pensija, o 1938 m. už nuopelnus lietuvių tautai ir svarbius darbus muzikos baruose apdovanotas Gedimino V laipsnio ordinu.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Juozas Pajaujis** |
| --- |
| Gimė | 1908 m. gruodžio 30 d.Padovinys, Marijampolės apskritis |
| Mirė | 1988 m. gruodžio 16 d. (79 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, leidybos darbuotojas |
| Partija | 1935 m. LKP / SSKP |
|  |
| Alma mater | 1940 m. Vytauto Didžiojo universitetas |

„Karių tiesa", 1940 m. rugpjūčio 6 d.
**Juozas Pajaujis** (1908 m. gruodžio 30 d. Padovinyje, Marijampolės apskritis – 1988 m. gruodžio 16 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, leidybos darbuotojas.

Biografija
----------

1928 m. baigė Marijampolės mokytojų seminariją. 1932–1933 m. studijavo Dotnuvos žemės ūkio akademijoje, 1934–1935 m. Klaipėdos prekybos institute, 1935–1940 m. Kauno Vytauto Didžiojo universitete.

1932 m. įsitraukė į antivalstybinę veiklą, 1933 m. už tai pašalintas iš Žemės ūkio akademijos. 1933–1940 m. 7 kartus kalintas. 1936–1937 m. su kitais organizavo studentų draugijas „Scientia" ir „Kultūra". 1935–1936 m. redagavo nelegalų komunistinį žurnalą „Kova", 1940 m. laikraštį „Karių tiesa", 1940–1941 m. laikraštį „Raudonarmietis", 1942 m. laikraštį „Pergalė", 1942–1944 m. laikraštį „Tėvynė šaukia", 1944–1945 m. „Valstiečių laikraštį". 1945–1949 m. Politinės literatūros leidyklos vyriausiasis redaktorius, 1949–1957 m. Politinės ir mokslinės literatūros leidyklos direktorius. 1969 m. LTSR nusipelnęs kultūros darbuotojas.

Išvertė į lietuvių kalbą politinės ir grožinės literatūros kūrinių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Juozas Pajaujis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 267
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 369 psl.
| ***Kruvini deimantai*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Diamanti sporchi di sangue |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Fernando Di Leo |
| Scenaristas (-ai) | Fernando Di Leo |
| Metai | 1977 |
| Žanras | kriminalinis |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Kruvini deimantai** (it.  *Diamanti sporchi di sangue*) – 1977 m. Italijoje sukurtas kriminalinis filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Claudio Cassinelli – Gvido Mauri
* Martin Balsam – Rizo
* Olga Karlatos – Marija
* Pier Paolo Capponi – Tonis
* Barbara Bouchet – Liza
* Vittorio Caprioli – komisaras Ruso
* Carmelo Reale – Marko

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Praleidęs 5 metus kalėjime po nepavykusio apiplėšimo, Gvido Mauris išeina į laisvę. Jo draugas Marko, taip pat dalyvavęs nusikaltime, sugebėjo pabėgti ir Gvido prisiėmė visą kaltę. Visus tuos metus jis buvo įsitikinęs, kad tikrasis nusikaltimo organizatorius Rizo juos išdavė, todėl dabar grįžo trokšdamas keršto. Po to, kai jis patenka į autobuso užpuolimą, kurio metu žūna jo draugė Marija, Gvido keršto troškimas dar labiau išauga...
| Žalgirių senosios kapinės |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Žalgirių senosios kapinėsŽalgirių senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°09′00″š. pl. 21°28′33″r. ilg.﻿ / ﻿56.150102°š. pl. 21.47572°r. ilg.﻿ / 56.150102; 21.47572Koordinatės: 56°09′00″š. pl. 21°28′33″r. ilg.﻿ / ﻿56.150102°š. pl. 21.47572°r. ilg.﻿ / 56.150102; 21.47572 |

 |
| Vieta | Skuodo rajonas |
| Seniūnija | Skuodo seniūnija |
| Plotas | 0,06 ha |
| Naudotas | XVI a.–XX a. pr. |

**Žalgirių senosios kapinės**, vadinamos *Kapeliais, Marų kapeliais, Senkapiais* – neveikiančios kapinės pietvakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Žalgiriuose (Skuodo seniūnija), 30 m į pietus nuo kaimo kryžkelės, kelio Daukšiai–Medininkai kairėje pusėje.

Kapinės
-------

Įrengtos lygioje vietoje, apjuostos akmenų pylimo ir lapuočių medžių. Centrinėje dalyje stovi medinė koplytėlė ir kryžius, priekiniais fasadai atsukti link Daukšių-Medininkų kelio. Priešais kapines yra anotacinis kultūros paveldo objekto ženklas.

Teritorijos plotas – 0,06 ha.

Istorija
--------

Veikė XVI–XVIII a. laidoti Žalgirių kaimo gyventojai. Kapines uždarius, XIX a. – XX a. pr. jose buvo užkasami nekrikštyti gimę kūdikiai, savižudžiai. Vadinamos *Senkapiais, Kapeliais, Maro kapeliais*. 

Saugotinas kultūros paveldo objektas.

Šaltiniai
---------

Nuorodos
--------

* Skuodo krašto enciklopedija: Žalgirių kaimo kapinės[neveikianti nuoroda]
| Turovasrus. *Туров*, blrs. *Тураў* |
| --- |
|              |
| *Turovo savivaldybė* |
|  |
| 

TurovasTurovas

52°04′10″ š. pl. 27°44′10″ r. ilg.﻿ / ﻿52.06944°š. pl. 27.73611°r. ilg.﻿ / 52.06944; 27.73611﻿ (Turovas)Koordinatės: 52°04′10″ š. pl. 27°44′10″ r. ilg.﻿ / ﻿52.06944°š. pl. 27.73611°r. ilg.﻿ / 52.06944; 27.73611﻿ (Turovas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| **Sritis** | Gomelio sritis Gomelio sritis |
| **Rajonas** | Žytkavičų rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 2 738  |
|  |
|  **Vikiteka** | Turovas |

**Tùrovas**  (rus. *Туров*, blrs. *Тураў*) – miestas pietų Baltarusijoje, Gomelio srityje, 258 km nuo Gomelio, Žytkavičų rajone, Pripetės dešiniajame krante. Keliai į Žytkavičus, Davyd Haradoką, Lelčycus. Veikia daržovių ir vaisių konservų fabrikas. Yra viešbutis, Pripetės nacionalinio parko administracija, paminklas Kirilui Turoviečiui, Visų Šventųjų cerkvė (1810 m.), protestantų bažnyčia, 1170 m. pastatytos cerkvės pamatai.

Istorija
--------

Turovas buvo slavų genties dregovičių politinis ir kultūrinis centras. Metraščiuose jis minimas nuo 980 m. kur rašoma, kad miestą įkūręs kunigaikštis Turas. 1005 m. čia įkurta Turovo vyskupija ir išleista Turovo Evangelija – vienas seniausių slavų raštijos paminklų. Turovas buvo Turovo-Pinsko kunigaikštystės, pavaldžios Kijevo Rusiai, sostine. Miestas palaipsniui tapo svarbiu ekonominiu ir kultūriniu regiono centru. XII a. čia gyveno vyskupas Kirilas Turovietis, pagarsėjęs savo literatūrine veikla. XII a. Turovo kunigaikštystėje veikė 2 vienuolynai ir 85 cerkvės.

1230 m. Turovą nuniokojo žemės drebėjimas, o 1246 m. – mongolų-totorių antpuolis. XIV a. Turovas tapo LDK dalimi. Nuo 1430 m. buvo asmeninė Švitrigailos valda, o XV a. pab. – Mykolo Glinskio. 1520 m. miestą užpuolė totoriai, o vėliau Turovas tapo Konstantino Ostrogiškio valda. Ostrogiškiai miestą valdė visą amžių, tačiau vėliau jį nupirko Sapiegos. 1648 m. Turovą užkariavo Bogdano Chmelnickio armija. Dėl nuolatinių karų miestas labai sunyko, 1648 m. jame tebuvo 401 namų valda.

Po ATR padalinimo Turovas tapo Minsko gubernijos dalimi ir beveik visą XIX a. buvo provincijos miesteliu, jis buvo Mozyriaus apskrities Turovo valsčiaus centras. 1940 m. buvo rajono centru Polesės srityje. 1962 m. neteko miesto statuso ir prijungtas prie Žytkavičų rajono. 2004 m. Turovui grąžintas miesto statusas.

Galerija
--------

* Miesto gatvėMiesto gatvė
* Pripetės muziejusPripetės muziejus
* PiliakalnisPiliakalnis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pasaulio vietovardžių žodynas. – Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006–2014. (VLKK versija)
2. ↑  *Turów*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. XII (Szlurpkiszki — Warłynka). Warszawa, 1892, 649 psl. **(**lenk.**)**
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| *Bakuman* |
| --- |
|  |
| Žanras | Slice-of-life, romantika, komedija, drama |
| Manga |
| Autorius | Tsugumi OhbaTakeshi Obata |
| Leidėjas | Japonija Shueisha |
| Serializuota  |  *Weekly Shonen Jump*  |
| Leidimo metai | 2008 m. rugpjūčio 8 d. – 2012 m. balandžio 23 d. |
| Tomų sk. | 20 (176 skyriai)
 |
| TV anime |
| Režisierius | Kenichi Kasai, Noriaki Akitaya |
| Studija | J.C.Staff |
| Kanalas | Japonija NHK |
| Rodymo laikotarpis | 2010 m. spalio 2 d. – 2013 m. kovo 30 d. |
| Serijų sk. | 75
 |

**Bakuman** (jap. バクマン) yra manga, kurią parašė Tsugumi Ohba ir nupiešė Takeshi Obata. Joje pasakojama apie talentingą dailininką Moritaką Maširo ir rašytoją Akito Takagį. Abu jie yra devintokai, trokštantys tapti mangakomis.

Pirmasis skyrius buvo išleistas Japonijoje 2008 m. rugpjūčio 11 d. žurnale „Weekly Shōnen Jump". 2009 m. sausio 5 d. buvo išleistas pirmasis mangos tomas.

2010 metų rudenį NHK kanalu pradėta rodyti 25 serijų anime adaptacija. Antras sezonas pradėtas rodyti 2011 m. spalį. Trečias sezonas pasibaigė 2013 m. kovą.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
| **Klasikinispadalinimas** | Galimybė išimti iš vartojimo |
| TAIP | NE |
| Konkurencijavartojime | TAIP | privatus turtas: maistas,
drabužiai, kompiuteriai | visų turtas: natūrali gamta |
| NE | klubinis turtas: privačios mokyklos,
teatrai, kinai, klubai | visuomeninis turtas:gynyba, policija, gaisrinė |

**Turtas** (ekonomine prasme) – ištekliai, naudojami žmonių ir visuomenės gerovei. Teisine prasme turtas yra visos turimos teisės, teisiniai reikalavimai bei turtiniai įsipareigojimai, jų visuma.

Turtas gali būti:

* pagal išraiškos formą – materialus ir nematerialus,
* ilgalaikis ir trumpalaikis,
* pagal nuosavybės teisinius santykius – privatus, viešasis (visų), klubinis, visuomeninis turtas.

Pinigai yra turto išraiškos forma, tiesiogine prasme jie neteikia pinigų turėtojui jokių pajamų. Pinigai – likvidžiausias turtas, kadangi juos paprasčiausia yra leisti (juos į civilinę apyvartą), pavyzdžiui, už juos įsigyjant kokių nors vertybių, juos mainant ar kitokiais būdais jiems dalyvaujant rinkoje.

Turtas kaip ir nuosavybė gali būti ne tik materialios vertybės. Intelektinė nuosavybė, sutartinės ir kitokios teisės taip pat gali būti laikomos turtu.

Turto pavyzdžiai: pinigai, automobilis, sklypas, duona, vertybiniai popieriai, informacija, praktinė patirtis, mokslinis darbas, filmas, kompiuterinė programa, elektra, gamtos ištekliai (miškas, vėjas, lietus, oras), gebėjimai, įgūdžiai.

Vikižodynas
| **Karlis Baluodislatv. *Kārlis Balodis*vok. *Carl Ballod*** |
| --- |
| Gimė | 1864 m. birželio 20 d.Būstiniai prie Koknesės, Lifliandijos gubernija, Rusijos imperija. |
| Mirė | 1931 m. sausio 13 d. (66 metai)Ryga, Latvija |
|  |
| Veikla | latvių ekonomistas, filosofijos daktaras. |

**Karlis Baluodis** (latv. *Kārlis Balodis*, vok. *Carl Ballod*, 1864 m. birželio 20 d. Būstiniai prie Koknesės, dabar Koknesės savivaldybė – 1931 m. sausio 13 d. Ryga) – latvių ekonomistas, filosofijos daktaras.

Biografija
----------

1884-1887 m. Tartu universitete studijavo teologiją, geografiją ir ekonomiką. 1889-1891 m. gyveno Brazilijoje. 1891-1892 m. studijavo geografiją Vienoje. 1892 m. daktaras. 1893-1895 m. evangelikų liuteronų kunigas Zlatouste (Rusija). 1895-1899 m. studijavo ekonomiką ir statistiką Miunchene, Strasbūre, Berlyne.

Nuo 1905 m. Berlyno universiteto dėstytojas. 1908-1909 m. dirbo Vokietijos finansų ministerijoje, 1915-1919 m. Karo ministerijoje. 1918 m. Vokiečių komiteto žydų įsikūrimui Palestinoje skatinti pirmininkas. Nuo 1919 m. Latvijos universiteto profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Per Pirmąjį pasaulinį karą sukūrė ir suorganizavo duonos, mėsos ir kt. produktų normavimo pagal būtinąjį minimumą kortelių sistemą, kuri leido Vokietijai išvengti ekonominio chaoso. Vėliau ji buvo pritaikyta ir kitose šalyse. Kelių novatoriškų idėjų ir teorijų autorius.

Bibliografija
-------------

* Ateities valstybė (vok. *Der Zukunftsstaat*), 1898 m. 2t. 1919 m. 1927 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Karlis Baluodis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 510 psl.
2. ↑  Kārlis Balodis (1864-1931) - Auteur de théories et approches novatrices en sciences économiques Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
| Bakuno hidroelektrinė |
| --- |
| Bakuno hidroelektrinėElektrinės statyba 2009 m. |
| Bendra informacija |
| Valstybė | Malaizija |
| Būklė | veikianti |
| Upė | Radžangas |
| Statybos pradžia | 1996 m. |
| Pradėjo veikti | 2011 m. |
| Instaliuota galia | 2400 MW |
| Užtvanka |
| Užtvankos tipas | betoninė su akmenų užpilu |
| Slėgio aukštis | 207 m |
| Užtvankos ilgis | 750 m |
| Turbinos ir generatoriai |

**Bakuno hidroelektrinė** pastatyta Malaizijoje, Saravako valstijoje, užtvenkus Radžango upę (aukštupyje vadinamą Balui vardu). Tai didžiausia hidroelektrinė šalyje ir viena didžiausių Pietryčių Azijoje, turinti aštuonias 300 MW turbinas ir bendrą 2400 MW galią. Elektros gamyba pradėta 2011 m. rugpjūčio 6 d.

Hidroelektrinės projektas sulaukia nemažai kritikos, labiausiai dėl to, kad po upės užtvenkimo vanduo užliejo apie 70 000 ha didelę biologinę įvairovę turinčio miško, į kitas vietas turėjo persikelti apie 10 000 žmonių, sunaikinti jų pragyvenimo šaltiniai, nesuteiktos tinkamos naujos gyvenimo sąlygos. Taip pat abejojama projekto ekonomine verte, nes Saravakas ir gretimos teritorijos turi pakankamai elektros energijos, todėl nėra paklausos gaminamai Bakuno hidroelektrinėje, o pats daugiau nei 2 mlrd. JAV dolerių kainavęs projektas įtariamas kaip korupcinis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Energy Boost From Bakun, The Borneo Post, 2011-08-06
2. ↑  Bakun Dam, International Rivers; tikrinta: 2012-07-22
3. ↑  The Bakun Dam is Back, Harlan Thompson, Earth Island Journal, 2001
4. ↑  First pictures from sealed-off Bakun dam zone reveal social and environmental disaster Archyvuota kopija 2012-07-01 iš Wayback Machine projekto. World-Wire, 2012-02-22
5. ↑  Malaysia’s Bakun Dam Slammed as Disaster, Jakarta Globe, 2011-11-02

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| Žalgirių paminklas partizanams |
| --- |
| Atminimo ženklas 1945 m. žuvusiems partizanams |
| 

Žalgirių paminklas partizanamsŽalgirių paminklas partizanams

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°09′02″š. pl. 21°28′33″r. ilg.﻿ / ﻿56.150652°š. pl. 21.47591°r. ilg.﻿ / 56.150652; 21.47591Koordinatės: 56°09′02″š. pl. 21°28′33″r. ilg.﻿ / ﻿56.150652°š. pl. 21.47591°r. ilg.﻿ / 56.150652; 21.47591 |

 |
| Vieta | Skuodo rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Skuodo seniūnija |
| Aukštis | 1,62 m |
| Plotas | 4 m² |
| Naudotas | Pastatytas 2008 m. |

**Žalgirių paminklas Lietuvos partizanams** yra pietvakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Žalgiriuose (Skuodo seniūnija), kaimo centre, kelio į Daukšius dešinėje pusėje.

Vieta
-----

Pastatytas pakelės pievoje, lauko pakraštyje, į šiaurės rytus nuo kaimo kryžkelės ir kitapus jos esančių Žalgirių senųjų kapinių, A. Paulauskienės žemėje. 

Paminklinės teritorijos plotas – 4 m².

Atminimo ženklo priekinis fasadas iš šiaurės vakarų pusės
### Paminklas

Atminimo ženklas betoninis, tipinis, trikampis stačiasienis, su Vyčio kryžiaus siluetu viršūnėje, įmontuotas į apskritą betoninį postamentą. Priekinio fasado plokštumoje įrašyta: „ŽALGIRIŲ KAIME / 1945 08 01 / ŽUVO LLA / ZIGMO APULSKIO / BŪRIO / PARTIZANAI / ALEKSAS EINIKIS / G. 1921 M. / KAZIMIERAS / KARALIUS / G. 1922 M. / PRANAS MEŠKYS / G. 1920 M. / RYŠININKAS / LEONAS JABLONSKIS / G. 1911 M." 

Aukštis – 1,62 m.

Istorija
--------

1944 m. pabaigoje Mosėdžio valsčiaus Šatraminių–Žalgirių–Ledžių–Peldžių miškuose ėmė burtis pirmieji partizanai, kurių daugumą sudarė tarnybos okupacinėje sovietų armijoje vengę jaunuoliai, pasiryžę kovoti už Lietuvos laisvę. Jie sudarė Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos kovotojų būrį. 1945 m. jis pavaldus buvo K. Kontrimo Klevo kuopai. Būrys veikė Mosėdžio, Lenkimų, Darbėnų valsčiuose, jam vadovavo Vietinės rinktinės savanoris Zigmas Apulskis. 

1945 m. rugpjūčio 3 d. apie 700 NKVD pasienio kariuomenės 23-jo pasienio būrio ir raudonosios armijos 347-sios šaulių divizijos kareivių vykdė karinę-čekistinę operaciją Kretingos apskrities Žalgirių kaimo apylinkėje, Ledžių, Šatraminių ir Peldžių miškuose. Per susišaudymą žuvo 6 Apulskio būrio partizanai, iš kurių žinomi: Aleksandras Einikis (g. 1921 m. gyv. Šatraminių k.), Kazimieras Karalius (g. 1922 m. Šekų k.), Pranas Meškys (g. 1920 m. gyv. Šatraminių k.) ir partizanų ryšininkas Leonas Jablonskis (g. 1911 m. gyv. Žalgirių k.), kurio sodyboje aptikta partizanų slėptuvė. 

Žuvusiems atminti 2008 m. rugsėjo 25 d. Žalgirių kaime pastatytas tipinis atminimo ženklas (dizaineris Romas Navickas). Be to, jų atminimas 1991 m. įamžintas Mosėdžio paminkle partizanams, o K. Karaliui skirtas kario savanorio antkapinis kryžius 2004 m. pastatytas Daukšių kapinaitėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos gyventojų genocidas 1944-1947. - Vilnius: Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centras, 1998. - T. 1 (A–J).- P. 435 (A. Einikis); 2002. - T. 2 (K–S). - P. 47 (K. Karalius), 500 (P. Meškys)
| Turuchanas |
| --- |
| **Ilgis** | 639 km |
| **Baseino plotas** | 35 800 km² |
| **Vidutinis debitas** | 371 m³/s |
| **Ištakos** | Vakarų Sibiro lyguma |
| **Žiotys** | Jenisejus |
| **Šalys** | Rusija |

**Turuchanas** (rus. *Турухан*) – upė Rusijoje, Sibire, Krasnojarsko krašto šiaurėje; Jenisiejaus kairysis intakas. Prasideda nedideliame ežere, vingiuoja daugiausia į pietryčius Vakarų Sibiro lygumos šiaurės rytiniu pakraščiu. Įteka į Jenisiejaus atšaką Didįjį Šarą ties Turuchansku, kartu su kiek aukščiau į Jenisiejų įtekančia Žemutine Tunguska sudaro pelkėtą deltą.

Intakai: Voločaika, Bludnaja, Makonicha, Didžioji Balcha (dešinieji), Markovskaja, Čulkova, Glubokaja, Pokatnaja, Kudosėja (kairieji). Aukštupio krantai skardingi, iš jų trykšta geležingos versmės, nudažančios upės vandenį raudonai, žemupio krantai lėkšti, pelkėti. Būna užšalusi nuo spalio iki gegužės-birželio. Pavasarį upė smarkiai patvinsta, dėl potvynio Jenisiejuje vanduo plūsta aukštyn upe ir sudaro dideles ledų sangrūdas. Vasarą smarkiai nusenka. Esant pakankamai vandens laivuojama 270 km nuo žiočių ruože.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 438
| **Karlis Hūnaslatv. *Kārlis Teodors Hūns*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1830 m. rugsėjo 13 d.Madliena, Rusijos imperija |
| Mirė | 1877 m. sausio 28 d. (46 metai)Davosas, Šveicarija |
|  |
| Veikla | latvių tapytojas, grafikas |
| Organizacijos | Peterburgo dailės akademija |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Alma mater | Peterburgo dailės akademija |
|  |
|  **Vikiteka** | Karlis Hūnas |

**Karlis Teodoras Hūnas** (latv. *Kārlis Teodors Hūns*, 1830 m. rugsėjo 13 d. Madliena, Rusijos imperija – 1877 m. sausio 28 d. Davosas, Šveicarija; palaidotas Madlienoje) – latvių tapytojas, grafikas.

Biografija
----------

1852–1861 m. mokėsi Sankt Peterburgo dailės akademijoje, nuo 1868 m. akademijos narys; nuo 1871 m. profesorius. 1863–1871 m. tobulinosi Paryžiuje. Nuo 1873 m. Kilnojamųjų dailės parodų draugijos Rusijoje narys.

Kūryba
------

Nutapė akademistinių istorinių paveikslų („Baltramiejaus nakties išvakarės") 1868 m. portretų („Moters portretas") 1871 m. buitinių kompozicijų („Staliaus dirbtuvė") 1865 m. peizažų („Vasara") 1871 m. paveikslų religiniais siužetais („Kristus Getsemanės sode"), sukūrė sienų tapybos kūrinių, akvarelių, piešinių. Kūriniuose yra romantizmo ir realizmo bruožų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Karlis Hūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 696 psl.
|  |
| --- |
| Sergejus Lazarevas  rus. *Сергей Лазарев* |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Sergejus Viačeslavovičius Lazarevas |
| Gimė | 1983 m. balandžio 1 d. (40 metų)Maskva, Rusija Rusijos TFSR |
| Žanrai | popmuzika |
| Veikla | dainininkas, aktorius |
| Aktyvumo metai | 1993–dabar |
| Įrašų kompanija | Sony Music |
| Susijusi veikla | Neposedi, Smash!!, |
| Svetainė | sergeylazarev.ru |

**Sergejus Viačeslavovičius Lazarevas** (rus. *Сергей Вячеславович Лазарев*, g. 1983 m. balandžio 1 d. Maskvoje) yra Rusijos dainininkas ir aktorius. Buvęs dueto „Smash!!" narys.

Biografija
----------

Sergejus Lazarevas gimė 1983 m. balandžio 1 dieną Maskvoje, Viačeslavo ir Valentinos Lazarevų šeimoje. Turi brolį, vardu Pavelas.

Nuo pat vaikystės Sergejus domėjosi muzika, o nuo šešerių metų lankė sportinę gimnastika. 1996 metais jis buvo vaikų talentų konkurso *Bravo Bravissimo* Italijoje nugalėtojas. Vėliau tapo vaikų grupės „Neposedi" nariu. 2000 m. su dainininku Vladu Topalovu subūrė duetą „Smash!!", tačiau 2004 metais vaikinų keliai išsiskyrė.

Netrukus atlikėjas sėkmingai pradėjo solinę karjerą, taip pat vedė įvairius televizijos projektus („Maidans", „Operos fantomas", „Šok!"), buvo projektų „Ukrainos balsas", „Noriu pas Meladzę", „Nustebink mane" komisijos narys, vaidino kine. 2008 metais dalyvavo atrankoje į „Euroviziją", tačiau jo kūrinys „Flyer" užėmė ketvirtąją vietą.

2015 metais solinės muzikinės veiklos dešimtmečiui išleistas specialus albumas „The Best", kuriame sudėti jo geriausi tiek rusiški, tiek angliški kūriniai.

Diskografija
------------

### Dueto Smash!! sudėtyje

* 2003: *Freeway*
* 2004: *2nite*

### Soliniai albumai

* 2005: *Don’t Be Fake*
* 2007: *TV Show*
* 2010: *Electric Touch*
* 2012: *Lazarev. (Лазарев.)*

### Rinkiniai

* 2015: *The Best* (Russian + English Edition)

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė – sergeylazarev.ru

  


| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Polina Gagarina  *„A Million Voices"*** |  **Rusijos atstovas Eurovizijoje**2016 | Po to:**–** |
*Kitos reikšmės – Sąrašas:Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios.*
Koordinatės: 56°14′32″š. pl. 23°13′14″r. ilg.﻿ / ﻿56.2421°š. pl. 23.2206°r. ilg.﻿ / 56.2421; 23.2206

|  Juodeikių šv. Jono Krikštytojo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Šiaulių |
| **Dekanatas** | Joniškio |
| **Savivaldybė** | Joniškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Juodeikiai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1920 m. |

**Juodeikių šv. Jono Krikštytojo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Juodeikių kaime, prie Žagarės–Šakynos kelio.

Išskirtiniai bruožai: stambus kvadratinis bokštas virš stogo su aukštu piramidiniu stogu, geležiniai šventoriaus vartai, puošti ornamentais. Šventoriaus kampe stovi Tėvo Stanislovo namelis–muziejus.

Istorija
--------

Kunigo Vincento Jarulaičio rūpesčiu 1920 m. pastatyta dabartinė bažnyčia, 1921 m. – klebonija. Bažnyčiai 1937 m. buvo pakeisti supuvę rąstai, paaukštintas bokštas. Klebonas Gerardas Dunda už partizanų rėmimą 1947 m. spalio mėnesį areštuotas.

Architektūra
------------

Bažnyčia medinė, stačiakampio plano, vienabokštė. Šventoriaus tvora su mūriniais stulpiniais vartais.

Galerija
--------

* VasarąVasarą
* Anksti pavasarįAnksti pavasarį
* Galinis fasadasGalinis fasadas
* Šventoriaus vartai į kapinesŠventoriaus vartai į kapines
* Smailės kryžiusSmailės kryžius
* Bažnyčios šventoriaus koplytėlė, kurioje lizdą susuko strazdaiBažnyčios šventoriaus koplytėlė, kurioje lizdą susuko strazdai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juodeikiuose atkurtas Tėvo Stanislovo namelis[neveikianti nuoroda]


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Juodeikių šv. Jono Krikštytojo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Karlovasbulg. *Карлово* |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

KarlovasKarlovas

42°38′37″ š. pl. 24°48′26″ r. ilg.﻿ / ﻿42.64361°š. pl. 24.80722°r. ilg.﻿ / 42.64361; 24.80722﻿ (Karlovas)Koordinatės: 42°38′37″ š. pl. 24°48′26″ r. ilg.﻿ / ﻿42.64361°š. pl. 24.80722°r. ilg.﻿ / 42.64361; 24.80722﻿ (Karlovas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Bulgarijos vėliava Bulgarija |
| **Sritis** | Plovdivo sritis |
|  |
| **Gyventojų** (2014 m.) | 24 021  |
| **Plotas** | 102,173 km² |
| **Tankumas** (2014 m.) | 235 žm./km² |
| **Altitudė** | 452 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 4300 |
| **Tinklalapis** | Oficiali svetainė |
|  **Vikiteka** | Karlovas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Kárlovas |

**Karlovas** (bulg. *Карлово*) – istorinis miestas vidurio Bulgarijoje. Nutolęs 140 km į rytus nuo Sofijos ir 60 km į šiaurę nuo Plovdivo. Miestas įsikūręs derlingame *Rožių slėnyje*, pietinėje Balkanų kalnų papėdėje. 386 m aukštyje virš jūros lygio. Per miestą teka Striama (Maricos intakas). 24 021 gyventojas (2014 m. duomenys).

Karlovas yra žinomas dėl jame gaminamo rožių aliejaus. Mieste gimė bulgarų revoliucionierius bei tautos didvyris – Vasilis Levskis. Pastatytas jam paminklas, taip pat veikia jo vardo muziejus.

Karlovas priklauso Plovdivo sričiai ir yra Karlovo savivaldybės administracinis centras, kuriame gyvena maždaug
73 000 žmonių. Savivaldybėje yra 27-ios gyvenvietės.

Netoli miesto, 2005 m. rugpjūčio 19 d. archeologai paskelbė radę pirmą trakų sostinę. Kasinėjimo metu rasta poliruotų keramikos artefaktų (stogo čerpių, vazų). Bulgarijos kultūros ministerija, kasinėjimams, skyrė paramą.

Istorija
--------

Dabartinio miesto teritorijoje buvo viduramžių tvirtovė, vadinta *Kopsis* (senovės graikų kalba *Κωψίς* arba *Κόψη*). XIX a. buvo svarbus kultūros bei revoliucinės veiklos centras. Nuo 1953 iki 1962 m. vadintas *Levskigrad*.

Miestų partnerystė
------------------

* Rusija Brianskas, Briansko sritis, Rusija
* Lenkija Koninas, Lenkija
* Baltarusija Baranovičiai, Baltarusija

* Istorijos muziejusIstorijos muziejus
* Paminklas Vasiliui LevskiuiPaminklas Vasiliui Levskiui
* Šv. Mikalojus bažnyčia, šalia jos varpinėŠv. Mikalojus bažnyčia, šalia jos varpinė
| **Sergejus Sidorskis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1954 m. kovo 13 d. (69 metai)Gomelis, Baltarusija |
| Sutuoktinis (-ė) | Liudmila Sidorskaja |
| Vaikai | dvi dukros |
|  |
| Veikla | Baltarusijos politikas |
| Pareigos | buvęs Baltarusijos ministras pirmininkas |
|  |
| Alma mater | Baltarusijos valstybinis transporto universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Sergejus Sidorskis |

**Sergejus Sidorskis** (blrs. *Сяргей Сяргеевіч Сідорскі*, g. 1954 m. kovo 13 d. Gomelyje) – baltarusių inžinierius, politikas, buvęs Baltarusijos ministras pirmininkas (2003–2010 m.). Nuo 2011 m. gruodžio mėn. – Eurazijos ekonominės komisijos pramonės ir agropramoninio komplekso ministras.

Biografija
----------

1976 m. baigė Baltarusijos TSR geležinkelio transporto inžinierinio instituto elektrotechnikos fakultetą. Technikos mokslų daktaras. Specializavosi vakuuminės plazmos technologijų srityje, 40-ties mokslinių darbų ir monografijų autorius.

Po instituto baigimo pradėjo dirbti Gomelio radiotechnologinės įrangos gamykloje meistru, vėliau buvo laboratorijos vadovas, skyriaus viršininkas, direktoriaus pavaduotojas, gamyklos direktorius. Prie gamyklos prijungus mokslo institutą, 1992 m. tapo mokslinio-gamybinio susivienijimo „RATON" generalinis direktorius.

1998–2001 m. buvo Gomelio srities vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas, 2001–2002 m. – Baltarusijos vicepremjeras, vėliau – pirmasis vicepremjeras, atsakingas už pramonę, statybą, transportą ir energetiką. 2003 m. liepos -gruodžio mėn. kartu ėjo ir šalies ministro pirmininko pareigas.

2003 m. gruodžio mėn. paskirtas Baltarusijos ministru pirmininku. Baltarusijos prezidentui A. Lukašenkai pradėjus naują kadenciją, nuo 2006 m. balandžio mėn. tęsė darbą ministro pirmininko pareigose iki 2010 m. gruodžio mėn. (ilgiausiai šias pareigas ėjęs Baltarusijos istorijoje).

S.Sidorskis buvo vertinamas kaip neblogas administratorius, tačiau politiniame gyvenime nepasireiškė. Palaikė gerus santykius su tuometiniu Rusijos premjeru V.Putinu. Manoma, kad A.Lukašenka atleido S.Sidorskį, bijodamas jo augančio populiarumo.

2011 m. gruodžio 13 d. paskirtas Eurazijos ekonominės komisijos (EEK) kolegijos nariu (EEK pramonės ir agropramoninio komplekso ministru).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Сидорский, Сергей (lenta.ru inf.)
2. ↑  Чем запомнился Сергей Сидорский на посту премьер-министра? (chartija-97 inf.)
3. ↑   (eurasiancommision.org inf.)



| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Genadijus Novickis** | **Baltarusijos Respublikos Ministras pirmininkas** 2003 m. gruodžio 26 d. - 2010 m. gruodžio 28 d. | Po to:**Michailas Miasnikovičius** |
| **Sergejus Liapunovasrus. *Сергей Михайлович Ляпунов*** |
| --- |
|  |
| Sergejus Liapunovas |
| Gimė | 1859 m. lapkričio 30 d.Jaroslavlis |
| Mirė | 1924 m. lapkričio 8 d. (64 metai)Paryžius |
| Tėvai | Michailas Liapunovas |
|  |
| Organizacijos | Peterburgo konservatorija |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Alma mater | Maskvos konservatorija |
|  |
|  **Vikiteka** | Sergejus Liapunovas |

**Sergejus Liapunovas** (rus. *Сергей Михайлович Ляпунов*, 1859 m. lapkričio 30 d. Jaroslavlis – 1924 m. lapkričio 8 d. Paryžius) – rusų kompozitorius, pianistas, dirigentas.

Biografija
----------

Tėvas astronomas, Demidovo teisės licėjaus direktorius Michailas Liapunovas, broliai matematikas Aleksandras Liapunovas ir kalbininkas Borisas Liapunovas. Tėvui 1868 m. mirus motina su vaikais 1870 m. persikėlė į Žemutinį Naugardą. Baigė Žemutinio Naugardo gimnaziją. 1883 m. baigė Maskvos konservatorijos S. Tanejevo kompozicijos ir fortepijono klasę.

1910–1923 m. dėstė Sankt Peterburgo konservatorijoje; profesorius. Koncertavo kaip pianistas ir dirigentas.

Kūryboje tęsė „Galingojo sambūrio" tradicijas. Kūriniuose fortepijonui (2 koncertai, 1809 m. 1909; Ukrainietiškoji rapsodija fortepijonui ir orkestrui, 1907; sonata, preliudai) plėtojo etnografinį ir virtuozinį M. Balakirevo stilių. Dar sukūrė dvi simfonijas (1887 m. 1917 m.), simfoninių poemų, koncertą smuikui ir orkestrui (1915 m.), romansų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Sergejus Liapunovas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 68 psl.
Koordinatės: 55°54′38.76″ š. pl. 23°46′0.49″ r. ilg.﻿ / ﻿55.9107667°š. pl. 23.7668028°r. ilg.﻿ / 55.9107667; 23.7668028

Bačiūnų malūnas nuo kelio
**Bačiūnų vėjo malūnas** – vėjo malūnas, stovintis Pakruojo rajone, Pakruojo seniūnijoje, Bačiūnų kaimo pietuose, netoli kelio  **2911**  Karašilis–Derveliai–Alksniupiai–Šeduva .

Architektūra
------------

Malūnas kompaktinis, 3 aukštų su pusaukščiu, aštuoniakampės nupjautos piramidės formos su kupolo formos kepure. Stogas dengtas skardos lakštais (seniau – skiedromis). Fasaduose įrengtos stačiakampės langelių angos. Pamatai su akmenų mūro cokoliu, sienos medinės karkasinės konstrukcijos. Išlikusi technologinė įranga: valcai, elevatorių įrenginiai, girnų verpstės stovas ir verpstė su skriemuliu, variklis, miltų išleidimo rankovės (aulai), mediniai paskirstytojai-bunkeriai, „rankovinis" filtras su ventiliatoriumi, girnos, girnų kubilas ir mechanizmas grūdams berti, girnų iškėlimo žirklių svertis ir metalinės girnų iškėlimo žirklės, grūdų valymo mašina, plokščiasietis su judesio perdavimo ašimi, dulkių kamera, maišų pakėlimo mechanizmas ir variklis, malūno kepurės pasukimo mechanizmas.

Istorija
--------

Ūkininkai broliai Aleksas ir Jonas Valuntos apie 1937 m. nupirko Pasvalio rajone, Nereikoniuose jau pastatytą malūną. Jį išardę parvežė į Bačiūnus, o 1938 m. malūno jau veikė naujoje vietoje. Nacionalizavus malūną, vėjo sukamais sparnais čia malta iki 1960 m. 1965 m. kolūkio meistrai išardė seną malimo įrangą, pastatė elektros varikliais varomus valcus ir naujas girnas prastam malimui. 1973 m. malūno kepurė apkalta skarda, sienos – šiferiu.

Bačiūnų vėjo malūnas 1996 m. įtrauktas į kultūros paveldo registrą.[1]

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 22551 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
**Jaunųjų aplinkos reporterių programa** – viena iš Aplinkosauginio švietimo fondo vykdomų programų. Ji skirta vidurinių mokyklų moksleiviams ir mokytojams. Programoje dalyvaujantys mokiniai tyrinėja įvairias aplinkosaugos problemas bei ruošia ir skelbia apie tai straipsnius, fotografijas.

Veikla
------

Kiekviena programoje dalyvaujanti grupė turi apsibrėžti savo tyrimo objektą vietiniu aplinkosaugos lygiu. Nustatytos šešios pagrindinės tyrimų temos: žemės ūkis, miestai, pakrantės zona, energija, atliekos ir vanduo. Kiekvieno projekto tikslas – pateikti teisingą informaciją vietos bendruomenei.

Jaunųjų aplinkos reporterių tinklui priklausantys moksleiviai ruošia bei skelbia straipsnius ir fotografijas apie aplinką. Jaunieji reporteriai programos internetinėje svetainėje pateikia informaciją apie savo projektus, straipsnius ir fotografijas. Kiekvienais metais tarptautinė šios programos taryba apdovanoja geriausių metų straipsnių ir fotografijų autorius.

Lygiai
------

Programa turi du veiklos lygius. Didesnis dėmesys skiriamas vietinio lygmens tyrimams, kuriais siekiama geriau suprasti, kaip aplinkosaugos klausimai yra susiję su darniu vystymusi ir globalinėmis problemomis. Platesnį mastą vietiniu lygiu vykdomas projektas įgauna tuomet, kai bendradarbiaujama su kitų šalių programos dalyviais.

Dalyviai
--------

Šiuo metu „Jaunųjų aplinkos reporterių" programos veikloje dalyvauja Kipro, Graikijos, Maroko, Švedijos, Belgijos, Airijos, Norvegijos, Turkijos, Danijos, Italijos, Portugalijos, Didžiosios Britanijos, Estijos, Islandijos, Rumunijos, Prancūzijos, Latvijos ir Ispanijos mokyklų moksleiviai.[reikalingas šaltinis]

Programoje pradeda dalyvauti ir Lietuvos mokyklos.

Išnašos
-------

1. ↑  Environmental Problem Solving: From Cases and Experiments to Concepts, Knowledge, Tools and Motivation : Proceedings of the 12th International Conference on Case Method Research and Case Method [sic] Application. Marjan Vezjak, Elmar A. Stuhler, Matjaž Mulej
Rainer Hampp Verlag, 1997, p. 158 .

Nuorodos
--------

* Oficialus Jaunųjų aplinkos reporterių programos tinklalapis **(**angl.**)**
| Ponte Morandi |
| --- |
|  |
| 44°25′33″ š. pl. 08°53′20″ r. ilg.﻿ / ﻿44.42583°š. pl. 8.88889°r. ilg.﻿ / 44.42583; 8.88889﻿ (Ponte Morandi)Koordinatės: 44°25′33″ š. pl. 08°53′20″ r. ilg.﻿ / ﻿44.42583°š. pl. 8.88889°r. ilg.﻿ / 44.42583; 8.88889﻿ (Ponte Morandi) |
|  |
| **Vieta** | Genuja, Italija |
| **Kerta** | Polčevera upę, geležinkelius Turinas-Genuja, Milanas-Genuja |
| **Ilgis** | 1 182 |
| **Aukštis** | 90 m |
| **Pastatytas** | 1967 m. |
| **Nugriautas** | 2018 m. rugpjūčio 14 d. |
| **Architektas** | Riccardo Morandi |
| **Kainavo** | 3,8 mlrd. lirų |

**Ponte Morandi** (oficialiai vadinamas **Viadotto Polcevera**) − buvęs tiltas Italijoje, Genujos mieste, A10 Autostradoje. Šį tiltą prižiūrėjo kompanija *Atlantia S.p.A.*, priklausanti Benetton šeimai.

Tiltas buvo viena pagrindinių Italijos ir Prancūzijos kelių jungčių, kertančių Polčevera upės slėnį. Tiltas pradėtas statyti 1963 m. baigtas po ketverių metų. Tiltas neoficialiai gavo *Ponte Morandi* pavadinimą, skirtą žymaus architekto Riccardo Morandi atminimui. Oficialus *Viadotto Polcevera* pavadinimas skirtas nuo upės vardo.

Tilto sugriuvimas
-----------------

Sugriuvusi tilto dalis
2018 m. rugpjūčio 14 d. 11:36 val. vietos laiku stiprios liūties metu 210 metrų ilgio tilto dalis sugriuvo. Manoma, kad tai įvyko dėl dalių korozijos ir netinkamos tilto priežiūros. Avarijos metu žuvo 43 žmonės, tuo metu automobiliais ir sunkvežimiais kirtę tiltą, dar 16 žmonių buvo sužeista. Iš viso nuo tilto nukrito tarp 30 ir 35 transporto priemonių.

Dėl šios avarijos buvo sustabdytas eismas A10 autostrada, taip pat nutrauktas traukinių eismas linijose į Turiną ir Milaną.

Ši avarija sukėlė abejones dėl daugumos transporto statinių Europoje, ypač Italijoje, Prancūzijoje ir Vokietijoje. Šių šalių atstovai teigė, kad dalį statinių būtina atnaujinti, nes jie kenčia nuo korozijos ir didelio naudojimo. Įmonės *Autostrade per l’Italia*, kuri valdė tilto priežiūrą, atstovų teigimu šį tiltą buvo planuojama stipriai restairuoti 8 mėnesių bėgyje.

2020 m. rugpjūtį buvo atidarytas naujas Genujos Švento Jurgio tiltas, pastatytas sugriuvusio tilto vietoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Genoa Bridge Collapse Throws Harsh Light on Benettons’ Highway Billions
2. ↑  Crollo Ponte Morandi a Genova | La storia del viadotto sull'Autostrada A10 \ Era pieno di problemi „La storia del Ponte Morandi: un tempo avveniristico, ma non mancavano criticità"
3. ↑  Italy bridge: Dozens feared dead in Genoa as motorway collapses
4. ↑  Genova, crollo ponte Morandi: le vittime
5. ↑  Bridges across Europe are in a dangerous state, warn experts
6. ↑  Genoa collapsed bridge that left 43 dead to be rebuilt within eight months
7. ↑  „Italy inaugurates new Genoa bridge two years after deadly collapse". 3 August 2020.