recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Parodomasis napalmo bombos sprogimas 2003 m. per aviacijos šventę
**Napalmas** (angl. *napalm*) − padegamasis mišinys iš sutirštintų degalų ir įvairių priedų.

Napalmas yra klampi, lipni medžiaga, kuri lengvai užsiliepsnoja. Napalmas dega lėčiau už benziną, išskirdamas tirštus gailius juodus dūmus.

Napalmas gaunamas į degalus (benziną, žibalą) pridėjus 4−11 % tirštiklio − organinės rūgšties (nafteninės, palmitino, laurino), aliuminio druskos.

Napalmo, kuriame yra magnio ir neorganinių oksidatorių, liepsnos temperatūra gali siekti 1600−2000 °C. Napalmas, kuriame yra šarminių metalų (supernapalmas), užsiliepsnoja sniege ar vandenyje.

Napalmas naudojamas padegamosiose aviacinėse bombose, liepsnosvaidžiuose, improvizuotuose padegamuosiuose įtaisuose. Juo naikinama priešo kariuomenės gyvoji jėga ir kovos technika, sukeliami gaisrai.

Poveikis žmogui
---------------

Napalmas nudegina odą, viršutinių kvėpavimo takų gleivinę, gali sukelti šiluminį smūgį, dusulį ir apsinuodijimą degimo produktais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Chemijos enciklopedija.* Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras, 2015, 461 p. ISBN 978-5-420-01753-1.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Napalmas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Napalmas Archyvuota kopija 2007-08-01 iš Wayback Machine projekto. **(**vok.**)**
**Vyriausiasis ministras** (angl. *chief minister*; men. *ard-choylargh*) – Meno Salos vyriausybės vykdomosios dalies vadovas.

Pareigybė atsirado iš Vykdomosios tarybos pirmininko (angl. *Chairman of the Executive Council*) pareigybės. Iki 1980 m. Vykdomajai tarybai vadovavo Meno salos gubernatorius, o po 1980 m. Tarybai ėmė vadovauti Tinvaldo (Menos salos parlamento) renkamas pirmininkas.[1] Titulas buvo pakeistas į *Vyriausiasis ministras* 1986 m.[2]

Vyriausiąjį ministrą Tinvaldo teikimu po Raktų Rūmų rinkimų skiria Meno salos gubernatorius. Vyriausiasis ministras užima pareigas iki kitų rinkimų, t. y. kadencija trunka 5 m. Po sekančių rinkimų jis gali būti paskirtas vėl eiti šias pareigas. Iš pareigų gali būti pašalintas Tinvaldui nubalsavus už nepasitikėjimą.[3]

Po 2006 m. lapkričio mėn. rinkimų *John Shimmin* (MHK), *Stephen Rodan* (MHK, Sveikatos ir Socialinės saugos ministras) ir *David Cannan* (MHK, buvęs Iždo ministras) siekė užimti Vyriausiojo ministro postą. Tinvalde nė vienas nesurinko reikiamos daugumos. Antrojo balsavimo metu *Tony Brown* (Raktų Rūmų spikeris) buvo iškeltas kandidatu ir niekas tam neprieštaravo.[4], *Tony Brown* iš vyriausiojo ministro pareigų atsistatydino 2011 m. rugsėjo 29 d.[5]

Vyriausiųjų ministrų sąrašas
----------------------------

* *Miles Walker* MHK (1986 gruodis – 1996 m. gruodžio 3 d.)
* *Donald Gelling* MLC (Menos salos Įstatymų leidžiamosios tarybos narys) (1996 m. gruodžio 3 d. – 2001 m. gruodžio 4 d.)
* *Richard Corkill* MHK (2001 m. gruodžio 4 d. – 2004 m. gruodžio 14 d.)
* *Allan Bell* MHK (2004 m. gruodžio 14 d. laikinai einantis pareigas)
* *Donald Gelling* MLC (2004 m. gruodžio 14 d. – 2006 m. gruodžio 14 d.)
* *Tony Brown* MHK (2006 m. gruodžio 14 d. – 2011 m. spalio 11 d.)
* *Allan Bell* MHK (2011 m. spalio 11 d. – dabar)

Nuorodos
--------

1. ↑  Constitution (Executive Council) (Amendment) Act 1980
2. ↑  Constitution (Executive Council) Act 1986
3. ↑  Council of Ministers Act 1990 section 2
4. ↑  Votes and Proceedings of Tynwald, 5th & 14th December 2006
5. ↑
| Aversait. *Città di Aversa* |
| --- |
| *Šv. Marijos a Piacos bažnyčia* |
|  |
| 

AversaAversa

40°58′0″ š. pl. 14°12′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.96667°š. pl. 14.20000°r. ilg.﻿ / 40.96667; 14.20000﻿ (Aversa)Koordinatės: 40°58′0″ š. pl. 14°12′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.96667°š. pl. 14.20000°r. ilg.﻿ / 40.96667; 14.20000﻿ (Aversa) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Kampanija Kampanija |
| **Provincija** | Kazertos provincija |
|  |
| **Meras** | Domenico Ciaramella |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 51 631  |
| **Plotas** | 58,73 km² |
| **Tankumas** (2010) | 879 žm./km² |
| **Altitudė** | 39 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 81031 |
| **Tel. kodas** | 0823 |
| **Tinklalapis** | www.comune.aversa.ce.it |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Apaštalas Paulius |

**Aversa** (it. *Aversa*) – miestas Italijoje, Kampanijoje, Kazertos provincijoje. Jis yra apie 15 km į šiaurę nuo Neapolio. Tai žemės ūkio centras, garsėjantis vynu ir sūriu. Aversoje įsikūrę Antrojo Neapolio universiteto Architektūros ir Inžinerijos fakultetai.

Istorija
--------

Aversoje apsigyveno Atelos gyventojai,. kai jų miestas buvo sugfriautas per Gotų karus. Tai pirmoji normanų valda Viduržemio jūroje. 1030 m. kunigaikštis Sergijus IV Neapolietis paskyrė Rainulf Drengot iš Normandijos Aversos grafu, Imperatorius Konradas II tai patvirtino. Duodamas prieglobstį persekiojamiesiems Rainulfas išplėtė savo įtaka ir savo mažas valdas pavertė normanų užkariavimų Pietų Italijoje baze. Dėl Robert Guiscard, kuris pastatė įtvirtinimus, diplomatijos, Aversoje atsirado popiežiui ištikimas vyskupas, nors nominaliai tai buvo Bizantijos teritorija. Vienas pirmųjų vyskupų buvo normanas Guitmund (mirė apie 1090-1095 m.), benediktinų vienuolis ir teologas.

Aversos grafas Ričardas I buvo vienas vadų kovoje su popiežiumi, kuri baigėsi Civitela del Fortore mūšiu (1053 m.) Benevento teritorijoje, kur popiežius Leonas IX pateko į nelaisvę. Ričardas nesielgė su popiežiumi kaip su kaliniu, o su visa jam tinkančia garbe palydėjo į Romą. Po to Bažnyčia susitaikė su normanais ir jų ekskomunikacija buvo panaikinta.

Po normanų laikų Aversa patyrė nuosmūkį: angevinų karaliai atvykdavo čia tik medžioti ir puotauti neišlikusioje pilyje senamiestyje. Ypač dažnai čia lankydavosi karalienė Joana I Neapolietė.

Apie 1315 m. čia atsirado našlaičių prieglauda ir slaugos ligoninė.

Turistiniai objektai
--------------------

* Romantinė Šv. Pauliaus katedra
* Barokinė San Francesco delle Monache bažnyčia
* Šv. Lauryno benediktinų abatija (X a.)
* Santa Maria a Piazza bažnyčia (X a.)
**Napalys Grigas** (1896 m. vasario 7 d. Svideniai, Kupiškio valsčius – 1972 m. liepos 14 d. žuvo autoavarijoje, palaidotas Romainių kapinėse, Kauno raj.) – Lietuvos kalbininkas, žodynininkas.

Biografija
----------

1925 m. baigęs Panevėžio mokytojų seminariją studijavo Lietuvos universitete; J. Jablonskio sekretorius. 1926–1928 m. dėstė Tauragės mokytojų seminarijoje. 1930–1941 m. Lietuvių kalbos žodyno redakcijos, vadovaujamos J. Balčikonio, sekretorius. 1947–1956 m. dirbo Lietuvių kalbos institute, su kitais rašė Lietuvių kalbos žodyną (t. 3 1956 m. t. 6 1962 m.) ir redagavo (t. 4-6 1957–1962 m.). Parengė „Dabartinės lietuvių kalbos žodyno" (1954 m.) pusę rankraščio, „Lietuvių kalbos rašybos žodyną" mokykloms (su A. Lyberiu, 1956 m. 1980 m.). Paskelbė atsiminimų apie lietuvių kalbininkus (J. Balčikonį, K. Būgą, J. Jablonskį). Parašė apsakymų vaikams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Sabaliauskas. *Napalys Grigas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 164 psl.
**Julijona Alšėniškė** (lenk. *Julianna Holszańska*, blrs. *Юліянія з Гальшанскіх*; m. 1448 m.) – Olšanskių giminės didikė, antroji Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto žmona. Jiedu neturėjo palikuonių. Apie Julijonos gyvenimą žinoma labai nedaug.

Pirmasis jos vyras buvo Ivanas Karačevskis. Vokiečių kronikininkas Johanas fon Pozilgė ir lenkų istorikas Janas Dlugošas tvirtino, kad Ivanas buvo nužudytas, kad našlė Julijona galėtų ištekėti už Vytauto.

Po pirmosios žmonos Onos mirties 1418 m. liepos 31 d. Vytautas norėjo vesti Julijoną, vieno artimiausių savo sąjungininkų Jono Alšėniškio (Ivano Olšanskio) dukterį. Tačiau Ana buvo Agripinos, kuri buvo Ivano žmona ir Julijonos motina, sesuo, taigi, Vytautas tapo Julijonos dėde. Vilniaus vyskupas Piotras Krakovčikas atsisakė atlikti vestuvių ceremoniją dėl šios giminystės ir pareikalavo, kad jie prašytų popiežiaus pritarimo. Vloclaveko vyskupas Janas Kropidlas (*Jan Kropidło*) prieš 1418 m. Kalėdas atliko ceremoniją ir galiausiai Vytautas gavo popiežiaus Martyno V leidimą tuoktis.

Sutuoktiniai vaikų nesusilaukė. Vytautas mirė 1430 m. spalį. Julijona mirė 1448 m.

Istoriko Igno Jonyno teigimu, tolesnis Julijonos gyvenimas nežinomas.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Jonynas, Ignas (1984) [1932]. „Vytauto šeimyna". *Istorijos baruose*. Vilnius: Mokslas. pp. 54, 71–76. OCLC 247322673.
2. 1 2  Petrauskas, Rimvydas; Kiaupienė, Jūratė (2009). *Lietuvos istorija. Nauji horizontai: dinastija, visoumenė, valstybė* **IV**. Baltos lankos. p. 248. ISBN 978-9955-23-239-1.
3. ↑  Spečiūnas, Vytautas, ed. (2005). *Gediminaičiai: enciklopedinis žinynas*. Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas. p. 114. ISBN 9785420015582.
4. ↑  Adam Honory Kirkor: Groby wielkoksiążęce i królewskie w Wilnie. 1882, p. 24.
5. ↑  Marceli Kosman: Wielki książę Witold. Warszawa 1967, p. 272.
6. ↑  Tęgowski, Jan (1995). „Małżeństwa księcia Witolda Kiejstutowicza". *Rocznik Polskiego Towarzystwa Heraldycznego Heraldycznego* (lenkų) **2** (13): 182. ISSN 1230-803X.
7. ↑  Handbuch der Geschichte Weißrußlands / Hrsg. von Dietrich Beyrau und Rainer Lindner, Göttingen : Vandenhoeck & Ruprecht, 2001, p. 521.
| **Julija Kokriatskaja** |
| --- |
| Gimimo vardas | Julija Kokriatskaja |
| Visas vardas | Julija Kokriatskaja |
| Gimė | 1988 m. liepos 6 d. (34 metai)Maskva, RTFSR |
| Gyven. vieta | nežinoma |
| Tautybė | Rusė |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Julija Kokriatskaja** (rus. *Юлия Кокрятская*}, g. 1981 m. kovo 15 d. Maskvoje) – Rusijos aktorė.

Biografija
----------

Būdama 15 metų įstojo į GITIS, o 2008 m. baigė V. Andrejevo kursą. 

Baigiamasis darbas buvo Aleksandros Neginos vaidmuo Ostrovskio pjesėje „Talentai ir gerbėjai". 

Nuo 2008 m. filmavosi epizodiniuose vaidmenyse televizijos serialuose – „Broliai detektyvai", „Univeras", „Žiaurus verslas". 

Atliko nedidelį vaidmenį „Stileivoses". 

Pirmasis reikšmingas darbas „Kilmingųjų merginų institutas". Vėliau sekį filmavimasis juostose „Kaip ištekėti už milijonieriaus" ir „Kaip ištekėti už milijonieriaus 2", bei melodramoje „Aš viską įveiksiu", filme „Ievos pagrobimas"..

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
| **Julija Topolnickaja** |
| --- |
| Gimimo vardas | Julija Topolnickaja  Ю́лия Топольни́цкая |
| Visas vardas | Julija Topolnickaja  Ю́лия Никола́евна Топольни́цкая |
| Gimė | 1991 m. gegužės 2 d. (32 metai)Leningradas, Rusija |
| Gyven. vieta | nežinoma |
| Tautybė | Rusė |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Julija Topolnickaja** (rus. *Ю́лия Никола́евна Топольни́цкая*, g. 1991 m. gegužės 2 d. Leningrade) – Rusijos aktorė.

Biografija
----------

Gimė Nikolajaus ir Nadeždos Topolnickių šeimoje. Nuo 12 metų mokėsi baleto ir svajojo apie aktorės karjerą. 

2014 m. baigė Sankt Peterburgo valstybinę teatro meno akademiją (Boriso Uvarovo kursą). 

Sulaukė populiarumo 2016 m. sausio mėn. suvaidinusi dainos „Exhibit" vaizdo įraše. 

Vėliau filmavosi vaizdo įrašuose „Papai" (rus. *«Сиськи»*; 2016) ir „Kolščik" (2017), bei dainos „Bad Dance" vaizdo klipe. 

2016 m. gruodį ji pasirodė kaip kviestinė viešnia 191-ojoje „Comedy Woman" serijoje. 

2017 m. atliko vieną pagrindinių vaidmenų komediniame seriale „Jūs visi mane siutinate!" (rus. *«Вы все меня бесите!»*). Šiame seriale ji dirbo kartu su Svetlana Chodčenkova.

2019 m. pasirodė komedijoje „Gaudyk momentą". Pagrindiniame vaidmenyje įkūnijo merginą, vardu Rita, kuri svajojo tapti aktore, bet sunkiai sekėsi siekti užsibrėžto tikslo. 

2020 m. vaidino filme „Nefutbolas", apie merginų futbolo komandą. Geriausioms žaidėjoms perėjus į varžovių gretas, ekipos kapitonė prisiminė savo vaikystės drauges.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
*Šis straipsnis apie Juozapą Matulaitį. Apie Juozapą Matulaitį-Labuką skaitykite straipsnyje Juozapas Matulaitis-Labukas.*

| **Juozapas Matulaitis** |
| --- |
| Gimė | 1936 m. kovo 8 d. (87 metai)Užgirėlis, Kruonio valsčius |
|  |
| Veikla | Kaišiadorių vyskupas nuo 1989 iki 2012 m. |

**Juozapas Matulaitis** (g. 1936 m. kovo 8 d. Užgirėlyje, Kruonio valsčiuje) – Lietuvos Kaišiadorių vyskupas nuo 1989 iki 2012 m.

Biografija
----------

1944–1948 m. mokėsi Užgirėlio pradinėje mokykloje, 1948–1952 m. – Kruonio vidurinėje mokykloje, 1955 m. Žiežmarių vidurinėje mokykloje, 1955–1957 m. – Kauno 2-ojoje technikos mokykloje. 1957 ir 1960–1964 m. studijavo Kauno tarpdiecezinėje kunigų seminarijoje. 1964 m. kovo 25 d. įšventintas kunigu.

1964–1966 m. Pivašiūnų vikaras, 1966–1973 m. Nemajūnų klebonas, 1973–1974 m. Vievio vikaras. 1974–1975 m. klebonas Vievyje, 1975–1983 m. – Butrimonyse, 1983–1984 m. – Merkinėje. 1984–1989 m. Merkinės dekanas. 1989 m. konsekruotas vyskupu. 1989–1991 m. Kaišiadorių vyskupijos apaštalinis administratorius. Nuo 1992 m. – Kaišiadorių vyskupijos ordinaras. 

1991–1994 m. tarpdiecezinės Katechetikos komisijos ir Bažnytinės informacijos tarybų pirmininkas prie Lietuvos vyskupų konferencijos. Rūpinosi Adomo Jakšto spaustuvės statyba Kaišiadoryse.

2012 m. vasario 11 d. atsistatydino iš Kaišiadorių vyskupo pareigų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mindaugas Puidokas. *Juozapas Matulaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 450 psl.
2. ↑  „Lietuvos vyskupų konferencijos pranešimai". Nuoroda tikrinta 2012-02-11.


| Romos katalikų bažnyčios vadovai |
| --- |
| Prieš tai:**Vincentas Sladkevičius** |  **Kaišiadorių vyskupas**1989-2012 | Po to:**Jonas Ivanauskas** |
Koordinatės: 55°58′18″š. pl. 22°33′58″r. ilg.﻿ / ﻿55.971754°š. pl. 22.56621°r. ilg.﻿ / 55.971754; 22.56621


|  Kaunatavos Dievo Motinos ikonos „Visų liūdinčiųjų Džiaugsmas" cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Храм в честь иконы Божией Матери «Всех скорбящих Радосте» |
| **Dekanatas** | Klaipėdos stačiatikių dekanatas |
| **Savivaldybė** | Telšių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kaunatava |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1894 m. |

**Kaunatavos Dievo Motinos ikonos „Visų liūdinčiųjų Džiaugsmas" cerkvė** stovi Kaunatavos kaime, Telšių rajone.

2015 m. kovo mėn.

Istorija
--------

Nedidelė medinė cerkvė pastatyta 1894 m. nežinomo pirklio iš Sankt Peterburgo lėšomis (5000 rublių). Šventykla pastatyta žemėje, kuri kadaise priklausė katalikų parapijai. Stačiatikių parapija įsteigta 1895 m.

1921 m. Lietuvos vidaus reikalų ministerija cerkvės pastatą perdavė katalikams. Tuo metu parapijoje buvo apie 500 tikinčiųjų, kurie priešinosi šiam sprendimui ir pateikė prašymą ministrų kabinetui, kuris gruodžio 21 d. atšaukė sprendimą. 1937 m. parapijoje buvo 981 tikintysis.

1947 m. sovietai parapiją įregistravo. Tuo metu kartą per mėnesį atvykdavo šventikas iš Kolainių arba Telšių.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kaunatavos Dievo Motinos ikonos „Visų liūdinčiųjų Džiaugsmas" cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Orthodoxy.lt Archyvuota kopija 2007-11-11 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Soft rock |
| --- |
| Stilistinės ištakos: | RokenrolasPopDžiazas |
| Kultūrinės ištakos: | Vėlyvas 6-as deš. 7-o deš. pradžia |
| Tipiniai muzikiniai instrumentai: | elektrinė gitara, akustinė gitara, dvylikastygė gitara, būgnai, pianinas, sintezatorius, saksofonas |
| Vyraujantis populiarumas: | didelis, didžiausias - XX a. 8 dešimt. |
|  |

**Lengvasis rokas** (angl. *soft rock*) – roko muzikos forma, kuri naudoja rokenrolo techniką, kad sukurtų lengvesnį, ausiai mielesnį garsą, klausyti vairuojant arba darbe. Soft rock dažniausiai turi aukštą vokalą, o dainų žodžiai ne konfrontaciniai, susitelkiantys į tokias temas kaip meilė, kasdieninis gyvenimas ir santykiai. Žanras daug naudoja pianiną, sintezatorių ir kartais saksofoną. Kartais į soft rock muzika įdedama elektrinė gitara. Arba, kaip daro grupė Bee Gees, - akustinė gitara. Dvylikastygė gitara taip pat naudojamos soft rock‘e.

Istorija
--------

Lengvasis rokas iškilo XX a. 7-ajame dešimtmetyje kaip atsakas į kuriamą sunkią muziką (hard rock, heavy metal ir t. t.), kuri tuo metu buvo itin populiari. Taip pat lengvasis rokas kūrėsi kaip atsakas į norėjimą pakeisti Baby Boom prioritetus 7-ajame dešimtmetyje. Ši roko šaka išsivystė tam, kad patenkintų poreikius tų žmonių, kurie beveik nesiklausė roko, nes XX a. 6-ajame dešimtmetyje muzika, kuri neatitiko roko, buvo tiesiog vadinama pop. Taip soft rock pripratino žmones klausytis roko.

Soft rock tapo labai populiarus XX a. 8-ajame deš. 1977 m. daug radijo stočių leido vien tik soft rock. Tuo pačiu metu, grupė Chicago, buvusi jazz-rock grupė, irgi persivertė į soft rock ir pasiekė labai didelę komercinę sėkmę. Britų bliuzo grupė Fleetwood Mac taip susilaukė didelės sėkmės, kai ėmė groti šiuo stiliumi. Netgi Led Zeppelin, kuri yra šiaip hard rock grupė, sukūrė keletą šio žanro dainų (pvz.: „All My Love"). 1980 m. skoniai jau keitėsi ir radijo sotys atspindėjo šitą pasikeitimą. Žanras evoliucionavo į „suaugusiųjų amžininką", tai yra pop kategoriją, kuris darė mažesnę roko įtaką nei jo pirmtakas.
| **Vytautas Liškauskaslenk. *Witold Liszkowski*** |
| --- |
| Gimė | 1968 m. rugpjūčio 16 d. (54 metai)Punske, Lenkija |
| Sutuoktinis (-ė) | Ona |
| Vaikai | Povilas, Ingrida, Irmina |
|  |
| Veikla | Punsko valsčiaus viršaitis |
|  |
| Alma mater | Varšuvos universitetas, Vilniaus universitetas |

**Vytautas Liškauskas** (lenk. *Witold Liszkowski*, g. 1968 m. rugpjūčio 16 d. Punske, Lenkija) – Punsko valsčiaus viršaitis.

Biografija
----------

Mokėsi Punsko licėjuje, vėliau studijavo istoriją Varšuvos universiteto Balstogės filiale. Studijas tęsė Vilniaus universitete. Nuo 1998 metų dirbo istorijos mokytoju Seinų valsčiaus Krasnavo pagrindinėje mokykloje. Lenkijos Socialdemokratų partijos narys. Tris kartus išrinktas Punsko valsčiaus viršaičiu, per paskutinius rinkimus už jį balsavo 99,9 % valsčiaus rinkėjų.

Vedęs: žmona Ona, sūnus Povilas, dukterys Ingrida ir Irmina.

Nuorodos
--------

* Biografija **(**lenk.**)**;
* V. Liškausko vadovaujama Punsko valsčiaus įstaiga (liet.) Archyvuota kopija 2008-10-13 iš Wayback Machine projekto..
| Kaun Grandės viršūnė |
| --- |
|  |
| **Aukštis** | 663 m |
| **Žemynas** | Afrika |
| **Šalys** | San Tomės ir Prinsipės vėliava San Tomė ir Prinsipė |
| **Pirmasis įkopimas** |. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Kaun Grandės viršūnė

  |
| **Koordinatės:** | 0°7′05″ š. pl. 6°33′59″ r. ilg.﻿ / ﻿0.11806°š. pl. 6.56639°r. ilg.﻿ / 0.11806; 6.56639Koordinatės: 0°7′05″ š. pl. 6°33′59″ r. ilg.﻿ / ﻿0.11806°š. pl. 6.56639°r. ilg.﻿ / 0.11806; 6.56639 |
|  |
|  **Vikiteka** | Kaun Grandės viršūnė |

**Kaun Grandės viršūnė** (port. *Pico Cão Grande* 'didžiojo šuns viršūnė') – pailgas, kūgiškas ugnikalninio kamščio tipo kalnas, stūksantis San Tomė ir Prinsipėje, San Tomės salos pietuose.

Viršūnė iškilusi apie 370 m virš aplinkinio paviršiaus, arba 663 m virš jūros lygio. Tai 37-as pagal aukštį San Tomės salos kalnas. Šis kalnas patenka į Obo gamtos parko teritoriją.

Geologija
---------

Kaun Grandės viršūnė arba ugnikalninis kamštis, yra gana nesenas, susiformavo kaip viena iš Kamerūno ugnikalnių linijos dalių, plioceno epochoje, maždaug prieš 3,5 mln. metų, aktyvaus ugnikalnio angose kietėjant magmai. Šios ugnikalnių linijos sudėtis daugiausia iš fonolito uolienos.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  researchgate.net / Geoheritage at the Equator: Selected Geosites of São Tomé Island (Cameron Line, Central Africa); Maria Helena Henriques
, Keynesménio Afonso Neto | December 2014
2. ↑  /web.archive.org / whenonearth.net / The Pico Cao Grande: Sao Tome’s Needle Shaped Volcanic Plug Peak; Updated October 31, 2018
| **Juozapas Petras Pacas** |
| --- |
| Pacai |
| Gozdava (herbas) |
| Gozdava (herbas) |
|  |
| Gimė | apie 1736 m. |
| Mirė | 1797 m. kovo 13 d. (~61 metai) |
| Tėvas | Petras Pacas |
| Motina | Efrosinija Oginskaitė |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Baltojo Erelio ordinasBaltojo Erelio ordinas |

**Juozapas Petras Pacas** (lenk. *Józef Piotr Pac*; 1736 m. Vilnius – 1797 m. kovo 13 d. Vilnius) – LDK valstybinis ir karinis veikėjas, Lietuvos armijos generolas-majoras (1757), nuo 1758 metų arba anksčiau – Lietuvos didžiosios buožės generolas-adjutantas. Vileikos seniūnas.

Biografija
----------

Lietuvos magnatų Pacų giminės atstovas, herbo „Gozdawa" savininkas. Tėvas – Petras Pacas (m. 1756), Pinsko ir Vilkijos seniūnas, motina – kunigaikštytė Efrosinija Oginskaitė (m. apie. 1765). Seserys – Benedikta ir Elžbieta. 

1776 metais buvo renkamas deputatu nuo Lydos pavieto į konfederacinį seimą. Čartoriskių partijos priešininkas.

1792 metų kovo 16 d. apdovanotas Baltojo erelio ordinu. 

1794 metų balandžio 24 d. Vilniaus rotušės aikštėje buvo iškilmingai paskelbtas „Lietuvos liaudies sukilimo aktas", kuris patvirtino vienybę tarp Vilniaus insurgentų ir Tado Kostiuškos sukilėlių. Tą pačią dieną buvo sudaryta sukilėlių Laikinoji Aukščiausioji Taryba, kuriai vadovauti pradėjo Juozapas Nesiolovskis. Į Tarybos sudėtį įėjo 29 nusipelnę Lietuvos sostinės piliečiai, tarp jų ir Vileikos seniūnas Juozapas Pacas. 

1794 metų vasarą išvyko į Galiciją, iš kur grįžo į tėvynę po Kostiuškos sukilimo pralaimėjimo.

Nuorodos
--------

* Иосиф Пац
* Józef Pac h. Gozdawa
* Z historii Wilna: Insurekcja wileńska i jej skutki. Kurier wilenski. 30.03.2012

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvos tautinė aukščiausioji taryba 1794 m. |
| --- |
|  |
| 

Juozapas Nesiolovskis • Antanas Tyzenhauzas • Jurgis Bialopetrovičius • Mykolas Jeronimas Bžostovskis • Mikalojus Chrapovickis • Romualdas Giedraitis • Ignotas Gelgaudas • Valentinas Goreckis • Mykolas Grabovskis • Jokūbas Jasinskis • Benediktas Karpis • Martynas Karpovičius • Juozapas Kocielas • Samuelis Korsakas • Antanas Lachnickis • Stanislovas Mirskis • Mikalojus Moravskis • Benediktas Morikonis • Kajetonas Nagurskis • Dominikas Narbutas • Juozapas Petras Pacas • Mykolas Straševičius • Aloyzas Sulistrovskis • Stanislovas Valavičius • Tomas Vavžeckis • Simonas Višniovskis • Tadas Visgirdas
 |  |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Mindaugas Subačius** |
| --- |
| Gimė | 1973 m. spalio 5 d.Kaune |
| Mirė | 2018 m. sausio 21 d. (44 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | Lina Subačienė |
|  |
| Veikla | vadybininkas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | 1995 m. Vilniaus universitetas |

**Mindaugas Subačius** (1973 m. spalio 5 d. Kaune – 2018 m. sausio 21 d.) – vadybininkas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1991 m. baigė Kauno 24-ąją vidurinę mokyklą. 1995 m. baigė Vilniaus universiteto Kauno humanitarinį fakultetą ir įgijo ekonomikos ir savivaldybių ūkio valdymo specialybę. 1995–1997 m. studijavo šio fakulteto magistrantūroje ir įgijo verslo administravimo ir vadybos magistro kvalifikaciją.

1991–1993 m. Tarptautinės studentų ekonomistų ir vadybininkų asociacijos (AIESEC) narys, 1991–1995 m. Vilniaus universiteto studentų atstovybės narys.

1997–1998 m. Basano del Grapa (Italija) verslo mokykloje studijavo etiką ir ekonomiką. 2002–2004 m. dalyvavo Italijos prekybos rūmų Lietuvoje veikloje.

1999–2000 m. UAB „Ethical products distribution" komercijos direktorius. 2000–2003 m. UAB „Delite Baltic" direktorius. 2002–2003 m. UAB „Corriere Rosa Baltija" direktorius. 2003 m. UAB „Eurorinka" direktorius. 2004 m. UAB „Statybos verslo ir paslaugų korporacija" investicijų departamento projektų vadovas.

2004–2008 m. Seimo narys.

2011 m. baigė Baltic Management Institute (BMI), tarptautines EMBA (Executive Master of Business Adminstration) studijas anglų kalba.

Laisvai kalbėjo italų, anglų ir rusų kalbomis.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 15°40′18″ š. pl. 63°36′59″ v. ilg.﻿ / ﻿15.67167°š. pl. 63.61639°r. ilg.﻿ / 15.67167; 63.61639

Aveso sala
**Aveso sala** (isp. *Isla de Aves* 'paukščių sala') – nedidelė koralinė sala Karibų jūroje, Pavėjinių Antilų salų grupėje, 185 km į pietvakarius nuo Montserato, 225 km į vakarus nuo Dominikos, 550 km į šiaurę nuo Venesuelos krantų. Sala faktiškai priklauso Venesuelai (Federalinės valdos), tačiau į ją pretenzijas yra pareiškusi Dominika, Nyderlandai.

Geografija
----------

Aveso sala yra 375 m ilgio, ~50 m pločio ir iki 4 m aukščio. Pagal JTO jūrų įstatymą Aveso sala yra laikoma uola ir suteikia teisę į 19 km pločio ekonominę zoną, tuo tarpu Venesuela teigia, kad tai yra sala ir jos ekonominė zona siekia 320 km. Salą supa rifai, augalija skurdi. Paplūdimiuose ilsisi ir kiaušinius deda jūriniai paukščiai bei žalieji vėžliai. Salos plotas nuolat mažėja dėl erozijos, kurią sukelia dažni uraganai.

Istorija
--------

Manoma, kad salą 1584 m. pirmasis pasiekė keliautojas *Avaro Sanzze*. Vėliau į ją pretenzijas pareiškė Ispanija, Jungtinė Karalystė, Nyderlandai ir Portugalija. XVII-XIX a. Sint Estatijaus ir Sabos gyventojai lankė salą, čia rinko paukščių ir vėžlių kiaušinius. 1854 m. amerikiečiai Aveso saloje pradėjo guano gavybą, bet tam pasipriešino Nyderlandai ir Venesuela. 1865 m. Ispanijos karalienės nutarimu sala paskirta Venesuelai, bet Nyderlandų Antilų gyventojams leista žvejoti prie jos krantų. Nepaisant to, JAV iki pat 1912 m. saloje kasė guaną.

1895 m. Venesuela oficialiai įtraukė Aveso salą į savo sudėtį. 1978 m. saloje buvo įkurta mokslinė karinė bazė *Simón Bolívar* su nuolatiniu kariniu personalu. 1980 m. Venesuelos pretenzijas į jūrines valdas aplink Aveso salą pripažino JAV ir Prancūzija. 2006 m. Dominika pareiškė pripažįstanti salą Venesuelai, bet savo jūrinių valdų pretenzijų neatšaukė.
| **Vytautas Mažeika** |
| --- |
| Gimė | 1933 m. liepos 24 d. (89 metai)Šiauliuose |
|  |
| Veikla | Lietuvos pedagogas, kraštotyrininkas |
|  |
| Alma mater | Šiaulių pedagoginis institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1987 m. medalis „Už nuopelnus kraštotyrai ir paminklų apsaugai",
* 2007 m. Mikelio prizas.
 |

**Vytautas Mažeika** (g. 1933 m. liepos 24 d. Šiauliuose) – Lietuvos pedagogas, kraštotyrininkas, muziejininkas.

Biografija
----------

Mokytojo darbą pradėjo 1952 m. Šilo Pavėžupyje. 1962 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą.

Dirbo Šaukėnų, Telšių mokyklose. 1975-1993 m. Šiaulių 9-osios ir 11-osios vidurinės mokyklos mokytojas. 1984 m. 11-oje vidurinėje mokykloje įkūrė muziejų ir jam vadovavo. 1993-2000 m. Šeduvos vidurinės mokyklos mokytojas, vadovavo Šeduvos vidurinės mokyklos istorijos Antano Bukausko vardo muziejui. Išėjęs į ištarnautą poilsį, vėl apsigyveno Šiauliuose ir įsijungė į kraštotyros veiklą, tyrinėjo Lieporių mikrorajono ir apylinkių istoriją. Parengė kraštotyros darbus „Lieporiečių pasakojimai", „Atmintinos vietos Lieporiuose", „Lieporių rajono pakraščiais", „Sentikiai Kužių seniūnijoje" ir kt.

Lietuvos kraštotyros draugijos narys nuo 1966 m.

Įvertinimas
-----------

* 1987 m. kraštotyros draugijos medalis „Už nuopelnus kraštotyrai ir paminklų apsaugai",
* 2007 m. Mikelio prizas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Vytautas Mažeika. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Omaguakai |
| --- |
| Gyventojų skaičius | 0 |
| Populiacija šalyse | Argentinos vėliava Argentina (Šiaurės Vakarų Argentina)Bolivijos vėliava Bolivija |
| Kalba (-os) | omaguakų |
| Religijos | vietinis tikėjimas |
| Giminingos etninės grupės | atakamenjai, diagitai (?) |

**Omaguakai** arba ***humahuakai*** – išnykusi indėnų tauta, kuri senovėje gyveno šiaurės vakarų Argentinoje. Kultūros centras buvo Humahuakos slėnis (dab. Chuchujaus provincija). Jų gyvenamąjį plotą ribojo Grandės, Lavajeno, San Fransisko, Sentos, Irujos, Lipeo upės Chuchujaus ir Saltos provincijose, Bermechas ir Taricha Bolivijoje. Svarbiausi žinomi centrai buvo Tilkara ir Humahuaka.

Omaguakai pateko į Inkų kultūrinę įtaką, o XIV a. inkai ir aimarai užkariavo omaguakų žemes.

Omaguakai buvo genčių konfederacija, kuri vertėsi daugiausia žemės ūkiu (augino kukurūzus). Buvo išvystę keramikos, tekstilės amatus, apdirbo bronzą. Buvo prisijaukinę lamas. Statiniams naudojo akmenis, statė akmenines tvirtoves.

Buvusi omaguakų tvirtovė Pukara de Tilkara
Šiaurėje, šiaurės rytuose omaguakai ribojosi su atakamenjais, taip pat greta gyveno chuchujai, oklojai, pularai, dar žinomi kaip diagitai, aravakai čane, huarpiai. Žinomiausias omaguakų vadas buvo Viltipokas, Tilkaros ir Purmamarkos kasikas, nuožmiai kovojęs prieš ispanus.

Prasidėjus ispanų kolonizacijai į šias žemes plūstelėjo gvaranių gentys, omaguakai galutinai sumišo su kitomis aplinkinėmis tautomis.
|  |
| --- |
| Justine Pelmelay |
|  
Justine Pelmelay 2011 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Anneke Wilma Pelmelay |
| Dar žinoma | Justine Pelmelay |
| Gimė | 1958 m. rugsėjo 24 d. (64 metai)  Leidenas, Nyderlandų vėliava Nyderlandai |

**Anneke Wilma (Justine) Pelmelay** (g. 1958 m. rugsėjo 24 d. Leidene) – olandų dainininkė. Geriausiai žinoma dėl dalyvavimo Eurovizijos dainų konkurse 1989 m.

Justine tėvai yra kilę iš Indonezijos, mama iš Javos, tėvas iš Ambono salų. Turi keturis brolius Joop, William, Frits, John ir seserį Elleke. Nuo 1980-ųjų, Justine grojo įvairiose muzikos grupėse, tokiose kaip Pasadena Dream Band, Swinging Soul Machine ir The Jody Singers.

1989 metais atstovavo Nyderlandams Eurovizijos dainų konkurse su daina „Blijf zoals je bent". Su 45 taškais dainininkė užėmė 15 vietą iš 22 dalyvių. Anksčiau Eurovizijoje dalyvavo 1988 m. kaip dalyvio Gerard Joling pritariančioji vokalistė.

Kartu su olandų-indoneziečių kulinaru Lonny Gerungan 1990-aisiais sukūrė duetą Justine & Marlon. Duetas išleido tris sėkmingus albumus.

Diskografija
------------

### Albumai

* 1992 *Christmas album*
* 1993 *The wedding album*
* 1995 *Ramé ramé met Justine & Marlon* (Justine & Marlon)
* 1995 *Liedjes van verlangen* (Justine & Marlon)
* 1995 *Kerst in de gordel van smaragd* (su Marlon, Wieteke van Dort, Rudy van Dalm, Andres ir Chris Latul)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Justine Pelmelay** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Justine Pelmelay svetainėje Last.fm

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Gerard Joling  *„Shangri-La"*** |  **Nyderlandų atstovė Eurovizijoje**1989 | Po to:**Maywood  *„Ik wil alles met je delen"*** |
Gyventojų kitimas 1961–2003 m. Per šį laikotarpį gyventojų skaičius padidėjo beveik šešis kartus. Grafike gyventojų skaičius yra pateikiamas tūkstančiais.
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Omano demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 3 090 150 (2011 m. apskaičiavimai) 

**Struktūra pagal amžių:**

* *0–14 m.:* 31,2 % (484 292 vyrai ir 460 066 moterys)
* *15–64 m.:* 65,7 % (1 133 329 vyrai ir 856 701 moteris)
* *65 m. ir vyresni:* 3,1 % (47 786 vyrai ir 45 785 moterys) (2011 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus mediana:**

* *bendras:* 24,1 m.
* *vyrų:* 25,5 m.
* *moterų:* 22,4 m. (2011 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 2,043 % (2011 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 24,33 gimimų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 3,42 mirčių/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**Migracijos indeksas:** –0,47 migrantų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**Urbanizacija:**

* *mieste gyvenančių žmonių skaičius:* 73 % (2010 apsk.)
* *mieste gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:* 2,3 % (2010–15 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas:**

* *Gimimo metu:* 1,05 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,05 vyro vienai moteriai
* *15–64 metų:* 1,31 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 1,03 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 1,22 vyro vienai moteriai (2011 apsk.)

**Kūdikių mirtingumas:**

* *bendra:* 14,95 mirčių/1000 gimimų
* *vyrų:* 15,25 mirčių/1000 gimimų
* *moterų:* 14,63 mirčių/1000 gimimų (2011 m. apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 74,47 m.
* *vyrų:* 72,61 m.
* *moterų:* 76,43 m. (2011 apsk.)

**AIDS/ŽIV:**

* *paplitimas tarp suaugusiųjų:* 0,1 %
* *bendras skaičius:* 1100
* *mirčių skaičius:* <100 (2009 m. apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:**

* *bendras:* 81,4 %
* *vyrų:* 86,8 %
* *moterų:* 73,5 % (2003 m. surašymas)

**Religijos:**

* *ibadi musulmonai:* 75 %
* *kiti (sunitai, šiitai, hinduistai):* 25 %

Šaltiniai
---------

* Omanas CŽV pasaulio faktų knygoje (anglų kalba) Archyvuota kopija 2018-12-24 iš Wayback Machine projekto.

  

v • a • r **Azijos gyventojai** 

Afganistanas |
Armėnija |
Azerbaidžanas |
Bahreinas |
Bangladešas |
Brunėjus |
Butanas |
Egiptas |
Filipinai |
Gruzija |
Indija |
Indonezija |
Iranas |
Irakas |
Izraelis |
Japonija |
Jemenas |
Jordanija |
Jungtiniai Arabų Emyratai |
Kambodža |
Kataras |
Kazachija |
Kinija |
Kipras |
Kirgizija |
Kuveitas |
Laosas |
Libanas |
Malaizija |
Maldyvai |
Mongolija |
Mianmaras |
Nepalas |
Omanas |
Pakistanas |
Pietų Korėja |
Rytų Timoras |
Rusija |
Saudo Arabija |
Singapūras |
Sirija |
Šiaurės Korėja |
Šri Lanka |
Tadžikija |
Tailandas |
Turkija |
Turkmėnija |
Uzbekija |
Vietnamas
| **Rita Kraucevičiūtė** |
| --- |
| Gimė | 1957 m. lapkričio 20 d. (65 metai)Vilniuje |
|  |
| Veikla | choro dirigentė. |

**Rita Kraucevičiūtė** (gimė 1957 m. lapkričio 20 d. Vilniuje) – choro dirigentė.

Biografija
----------

1964–1975 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje (dėst. N. Kazakauskienė). 1975–1981 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Petrausko klasė).

1980–1988 Lietuvos valstybinės konservatorijos Choro dirigavimo katedros koncertmeisterė, 1980–1996 Lietuvos radijo ir televizijos vaikų choro chormeisterė, 1980–1990 Lietuvos dailės instituto studentų kamerinio choro chormeisterė.

Nuo 1994 Vilniaus universiteto merginų choro „Virgo" ir mišriojo choro chormeisterė. 1988–1992 Vilniaus Šv. Mikalojaus bažnyčios jaunimo choro vadovė.

1990 subūrė Vilniaus jaunųjų dailininkų kamerinį mišrųjį chorą (apie 30 dalyvių), kuris vėliau pavadintas „Lango" vardu.

Nuo 1993 kolektyvą kurį laiką globojo Lietuvos dailininkų sąjunga, o 1995 jį priglaudė Vilniaus Bernardinų bažnyčia, žymiai padaugėjo ir choristų – iki 60. Choras jau parengė nemaža įvairių epochų ir stilių kūrinių, koncertavo Vilniuje, Kaune ir kituose Lietuvos miestuose, gieda bažnyčiose. 1992 koncertavo Prancūzijoje, 1993 dalyvavo tarptautiniame chorų festivalyje Nancy (Prancūzija), 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventės chorų konkurse Vilniuje, 1995 gražiai pasirodė tarptautiniame chorų konkurse Türe (Tours – Prancūzija), 1996 dalyvavo chorų festivalyje Kristianstade (Švedija), 1997 sakralinės muzikos festivalyje Loreto mieste (Italija) ir tų pačių metų chorų festivalyje Barselonoje (Ispanija), o 1998 koncertavo Ispanijoje. Didelis „Lango" kolektyvas gražiai pasirodė 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventės chorų konkurse Vilniuje.

R. Kraucevičiūtė 1995 kartu su Vilniaus Bernardinų bažnyčios rektoriumi kunigu vienuoliu Sigitu Benediktu Jurčiu prie bažnyčios įkūrė vaikų chorinio giedojimo mokyklą ir jai vadovauja.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Chustas Chosė de Urkiza*Justo José de Urquiza y García*** |
| --- |
|  |
| Generolas Ch. Urkiza |
| Gimė | 1801 m. spalio 18 d.Entre Riosas |
| Mirė | 1870 m. balandžio 11 d. (68 metai)San Chosė rūmai |
|  |
| Veikla | Argentinos generolas ir politikas, Argentinos Konfederacijos prezidentas |
|  |
|  **Vikiteka** | Justo José de Urquiza |

**Chustas Chosė de Urkiza** (*Justo José de Urquiza y García*; 1801 m. spalio 18 d. Entre Rioso prov. – 1870 m. balandžio 11 d. San Chosė rūmuose) – Argentinos generolas ir politikas. 1854–1860 m. buvo Argentinos Konfederacijos prezidentu.

Kaip Entre Rioso kaudiljas, Urkiza rėmė Chuaną de Rosą. 1851 m. jis sukėlė maištą prieš de Rosą. Urkizą parėmė Brazilijos ir Urugvajaus liberalai. 1852 m. vasario 3 d. Kaseroso mūšyje de Rosos pajėgos buvo galutinai nugalėtos, o Urkiza tapo Konfederacijos laikinuoju vadovu. 1853 m. konsititucinė asamblėja pritarė Juan Bautista Alberdi parašytai konsititucijai. 1854 m. kovą Urkiza buvo inauguruotas prezidentu.

Jam valdant pagerinti užsienio santykiai, sustiprintas švietimas, pradėta neįsisavintų žemių kolonizacija ir pagerintas susisiekimas. Tačiau Buenos Airės smarkiai priešinosi Urkizos valdymui. 1859 m. susidūrė jo ir Bartolomé Mitre vadovaujamos pajėgos. Buenos Airės buvo priverstos pripažinti Konfederacijos pranašumą. Nors buvo pasirašytas taikos susitarimas, 1860 m. prasidėjo pilietinis karas. Pajėgos, vėl vadovaujamos Mitre, pasiekė pergalę. Urkiza (būdamas 69 m.) ir jo sūnūs buvo nužudyti Konfederacijos rezidencijoje, Palacio San José.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Vicente López y Planes** | **Argentinos Prezidentas**1854–1860 | Po to:**Santiago Derqui** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Gabrielius Liutkevičius** (1880 m. kovo 18 d. Purviniškyje, Marijampolės raj. – 1926 m. balandžio 17 d. Charkove, Ukraina) – Lietuvos teisininkas, visuomenės ir politinis veikėjas.

Biografija
----------

Pradžios mokslo mokė tėvas daraktorius, nuomojęs Palūksčio dvarelį prie Varnių. 1893 m. įstojo į Kazanės gimnaziją, vėliau mokėsi Mintaujos gimnazijoje. 1901 m. baigė Peterburgo II gimnaziją ir įstojo į Peterburgo universiteto Teisės fakultetą.

Nuo 1902 m. Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) Peterburgo kuopos narys, dalyvavo slaptų studentų organizacijų veikloje, buvo Peterburgo Lietuvių studentų draugijos valdybos narys. Dirbo Mažaturčių draugijoje, rūpinosi 6 draugijos mokyklų steigimu ir išlaikymu, organizavo lituanistikos kursus, kuriuose nuolat mokėsi po 40-60 lankytojų.

1911 m. išlaikė valstybinius egzaminus Maskvos universitete. Peterburge dirbo advokato padėjėju. 1916–1917 m. Grūdo draugijos CK sekretorius, 1916 m. Lietuvių rajono komiteto narys. 1917 m. kovo mėn. išrinktas į Peterburgo miesto tarybą, joje išrinktas sekretoriumi. Liko juo ir po bolševikų perversmo. 1917 m. Lietuvių tautos tarybos ir laikinojo Lietuvos valdymo komiteto narys nuo LSDP. 1917 m. Peterburgo lietuvių seimo dalyvis.

Nuo 1917 m. gruodžio mėn. RSDDP(b) narys. 1919 m. Vinco Kapsuko vyriausybės Vilniuje paskirtas miesto mitybos skyriaus viršininku. Bolševikams traukiantis, išvyko kartu, metus gydėsi psichiatrinėje ligoninėje, vėliau išsikėlė į Charkovą, kur dirbo teisme. Vienos išvykos į provinciją metu peršalo, susirgo plaučių uždegimu ir mirė.
| Vaidatonių piliakalnis |
| --- |
| Vaidatonių piliakalnis iš šiaurės |
| 

Vaidatonių piliakalnisVaidatonių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°22′16″ š. pl. 23°58′27″ r. ilg.﻿ / ﻿55.37111°š. pl. 23.97417°r. ilg.﻿ / 55.37111; 23.97417Koordinatės: 55°22′16″ š. pl. 23°58′27″ r. ilg.﻿ / ﻿55.37111°š. pl. 23.97417°r. ilg.﻿ / 55.37111; 23.97417 |

 |
| Vieta | Kėdainių rajonas |
| Seniūnija | Surviliškio seniūnija |
| Aukštis | 2 m |
| Naudotas | I tūkstantmetis – II tūkstantmečio pradžia. |
| Registro Nr. | A360P |

**Vaidatonių piliakalnis** (dar vadinamas **Močėnų piliakalniu, Žalnierka**) – piliakalnis Kėdainių rajone, Surviliškio seniūnijoje, 1,5 km į pietryčius nuo Vaidatonių, prie Kruosto ir jo intako Skaudinio santakos. Pasiekiamas siauru lauko keliuku, einančiu nuo Mociūnų kaimo, per rusų kapines, toliau – per dirbamus laukus.

Kryžius ant piliakalnio
Vaidatonių piliakalnis 2018 m.
Aikštelė trikampė, orientuota šiaurės rytų kryptimi, 45 m ilgio, 18,5 m pločio šiaurės rytiniame krašte. Čia supiltas 28 m ilgio, 2 m aukščio, 21 m pločio pylimas. Šlaitai statūs, 14 m aukščio.

Vaidatonių piliakalnis smarkiai apardytas – seniau čia buvusios kaimo kapinės (joms atminti pastatytas medinis kryžius), aplink vykdoma žemdirbystė, rytiniai ir vakariniai šlaitai erodavę, apaugę medžiais.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia.

Nuorodos
--------

* Piliakalnio aprašymas

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Naujaupio piliakalnis 17 km | Baimainių piliakalnis 22 km | Kalnaberžės piliakalnis 4 km  Lomeikiškių piliakalnis 2 km |  |
| Vosbučių piliakalnis 20 km |  |  |
| Pilsupių piliakalnis 20 km |  | Stašaičių piliakalnis 17 km |
Šv. Sebastijonas meldžią Jėzų išgelbėti duobkasio gyvybę siaučiant Justiniano marui. XV a. pabaigos nežinomo dailininko paveikslas
**Justiniano maras** – *Yersinia pestis* bakterijos sukeliamo maro pandemija Viduržemio jūros regione 541–542 m. Labiausiai nuo pandemijos nukentėjo Bizantijos imperija bei Sasanidų imperija. Pavadinimą „Justiniano maras" davė XX a. istorikai, pagal protrūkio metu Bizantiją valdžiusio imperatoriaus Justiniano vardą. Justiniano maras yra laikomas viena iš didžiausių ir daugiausia mirčių sukėlusių pandemijų istorijoje, o socialinė ir kultūrinė įtaka lyginama su juodosios mirties XIV a. Tačiau kai kurie istorikai mano, kad iš tiesų pandemija buvo žymiai mažesnio masto, nei priimta laikyti. Dėl konkrečios ligos buvo ilgą laiką spėliojama, tačiau maro versiją patvirtino 2013 ir 2015 m. atlikti genetiniai tyrimai.

Justiniano maras yra pirmoji žinoma maro epidemija.

Į Konstantinopolį maras greičiausiai pateko iš Egipto grūdų laivais, pernešamas žiurkių. Pirmasis epidemijos protrūkį Pelusiumo uoste 541 m. aprašė Bizantijos filosofas ir istorikas Prokopijus. Kiti du svarbūs tų laikų šaltiniai yra Jono Efesiečio bei Sirijos istoriko Evagrijaus Scholasto raštai. Evagrijus buvo ir pats užsikrėtęs maru, tačiau išgyveno.

Prokopijus rašė, kad per dieną Konstantinopolyje nuo maro mirdavo apie dešimt tūkstančių žmonių, tačiau istorikai šiuo skaičiumi abejoja. Taip pat, pasak Prokopijaus, mirčių skaičius buvo toks didelis, kad nebuvo vietos laidoti lavonų, jie gulėdavo suversti į krūvas, ir visas miestas dvokė mirtimi.

Maro epidemijos atsikartojo VI, VII ir VIII amžiais, tačiau vis silpnesnės ir labiau lokalizuotos. Po paskutinės maždaug 750-aisiais metais, tokio dydžio maro pandemijų daugiau Europoje nebuvo iki XIV a. Juodosios mirties.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2019-12-16 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
4. ↑
5. ↑
Vaizdas iš jūros.
**Kizil Kulė (Raudonasis bokštas)** (turk. *Kızıl Kule*) – vienas pagrindinių istorinių statinių Alanijoje, Antalijos provincijos Turkijos pietuose kurortiniame mieste. Bokštas yra miesto uosto teritorijoje, pastatyta XII a. ir yra miesto simbolis.

Istorija
--------

Bokšto statyba buvo pradėta 1221 m. seldžiukų dinastijos sultono Aladino Keikubado I–jo (turk. *I. Alâeddin Keykubad*) valdymo pradžioje, o užbaigtas 1226 m. Sultonas, bokšto statybai iš Sirijos miesto Alepo, į Alaniją pakvietė architektą Ebuali Rehą el Ketanį (turk. *Ebu Ali Rehç el Kettani*).

Savo pavadinimą bokštas gavo dėl statyboms naudojamų raudonų plytų.

Daug amžių bokštas tarnavo ginant uostą ir laivų statyklą nuo priešų iš jūros pusės. Pastatas pastatytas labai kokybiškai ir iki šiol yra ryškiausiu senovės karo architektūros pavyzdžių. Jis yra geriausiai išsilaikęs pastatas pastatytas seldžiukų Alanijoje. 1979 m. bokštas atidarytas turistams.

Architektūra
------------

Aštuonkampio formos raudonų plytų bokštas saugo arsenalą (Tersane), pastatyta 1221 m. Bokšto aukštis yra 33 m, skersmuo – 29 m, kiekvienos sienos ilgis – 12,5 m. Bokšte yra 5 aukštai ir iki jo viršaus veda aukšti akmeniniai laiptai (85 pakopos). Saulės šviesa pro penkto aukšto ertmę yra matoma pirmame aukšte. Bokšto viduryje yra įrengtas rezervuaras.

Muziejus
--------

1979 m. miesto savivaldybė pirmame bokšto aukšte atidarė etnografinį muziejų, kurio ekspozicija pasakoja bokšto ir Alanijos istoriją, seldžiukų heraldiką. Bokštą galimą lankyti visą savaitę, išskyrus pirmadienį, nuo 8 – 12 val. ir 13.30 – 17.30 val. Įėjimas mokamas, bilietas kainuoja 3–5 liras (6–10 Lt).

Išnašos
-------

1. ↑   Raudonasis bokštas
2. ↑   Archyvuota kopija 2008-10-06 iš Wayback Machine projekto. Turkijos senovės miestai ir istorinės vietos
3. ↑   Alanijos turisto gidas
| **Justinas Šatkauskas** |
| --- |
| Gimė | 1925 m. vasario 3 d.Plungės rajonas |
| Mirė | 2019 m. gruodžio 4 d. (94 metai) |
| Palaidotas (-a) | Palangos kapinėse |
| Sutuoktinis (-ė) | Adelė Šatkauskienė |
| Vaikai | Rimantas, Giedrius, Saulius, Kęstutis |
|  |
| Veikla | politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1994 m. LKDP |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Justinas Šatkauskas** (1925 m. vasario 3 d. – 2019 m. gruodžio 4 d.) – Lietuvos ir Palangos miesto politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1936-1940 m. mokėsi Milašaičių pradžios mokykloje. 1940-1949 m. žemės ūkio darbininkas. 1947-1949 m. mokėsi Plungės gimnazijoje. 1949 m. kovo mėn. ištremtas į Irkutsko srities Bodaibo rajoną. 1950-1953 m. mokėsi Bodaibo vidurinėje vakarinėje mokykloje. Nuo 1949 m. Bodaibo centrinės bazės krovikas, 1953-1956 m. šios bazės sandėlio vedėjas. 1956-1960 m. Irkutsko statybų darbininkas, brigadininkas, meistras. 1956-1960 m. studijavo Irkutsko žemės ūkio institute. 1960-1962 m. šaltkalvis Kaune. Baigė Žemės ūkio akademijos Mechanizacijos fakultetą, įgijo inžinieriaus mechaniko specialybę. Nuo 1962 m. gyveno Palangoje, dirbo statybinių medžiagų susivienijimo „Granitas" Klaipėdos valstybinės kelių valdybos Darbėnų skaldos gamybos bazėje, asfalto ir betono bazėje.

Nuo 1994 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys. Nuo 1995 m. Palangos savivaldybės tarybos narys, 1995–1997 m. Palangos savivaldybės meras.

Palaidotas Palangos naujosiose kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kas yra kas Lietuvoje 95/96. - Kaunas: Neolitas, 1995. - 548 psl.
2. ↑  Justinas Šatkauskas: „Nesigailiu nei dėl vieno sprendimo", 2012-08-02
3. ↑  Eidamas 95-ousius mirė buvęs Palangos miesto meras Justinas Šatkauskas, 2019-12-06 Archyvuota kopija 2019-12-08 iš Wayback Machine projekto.
| **Juozapas Kazimieras Kosakovskislenk. *Józef Kazimierz Korwin Kossakowski*** |
| --- |
|  |
| Kosakovskių herbas Ślepowron (Naktikovas) |
| Kosakovskių herbas *Ślepowron* (Naktikovas) |
|  |
| Gimė | 1738 m. kovo 16 d. |
| Mirė | 1794 m. gegužės 9 d. (56 metai)Varšuvoje |
| Tėvas | Dominykas Kosakovskis |
| Motina | Mariana Zabielaitė |
|  |
| Veikla | Livonijos vyskupas, Trakų sufraganas ir Vilniaus koadjutorius, Jonavos bažnyčios fundatorius, poetas, dramaturgas, memuaristas, vertėjas, Baro ir Targovicos konfederacijų dalyvis. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Šv. Stanislovo ordinasŠv. Stanislovo ordinasBaltojo erelio ordinasBaltojo erelio ordinas |
|  |
|  **Vikiteka** | Juozapas Kazimieras Kosakovskis |

**Juozapas Kazimieras Kosakovskis** (lenk. *Józef Kazimierz Korwin Kossakowski*; 1738 m. kovo 16 d. Šilų dvare – 1794 m. gegužės 9 d. Varšuvoje, Lenkija) – Livonijos vyskupas, Abiejų Tautų Respublikos politinis veikėjas, rašytojas, Rusijos rėmėjas, Baro ir Targovicos konfederacijų dalyvis. 

Per 1794 m. sukilimą už išdavystę buvo viešai pakartas Varšuvoje.

Biografija
----------

Juozapo Kazimiero Kosakovskio broliai – didysis etmonas Simonas Kosakovskis, vaivada Mykolas Kosakovskis ir kaštelionas Antanas Kosakovskis.

Mokėsi jėzuitų mokykloje Kaune ir Vilniaus Akademijoje, Vilniuje ir Varšuvoje, kur 1763 m. baigė kunigų seminariją.

1775 m. kovo 13 d. konsekruotas vyskupu (Cinno titulinis vyskupas), rugsėjo 17 d. paskirtas Livonijos vyskupu. Nuo 1781 m. Infliantų vyskupas. Tuo pačiu metu buvo Kuršo diocezijos administratoriumi. Savo reikmėms pasisavinęs dideles Bažnyčios ir viešųjų pinigų sumas. Nuo 1787 m. gaudavo nuolatinę pensiją iš Rusijos ambasados Lenkijoje, buvo Rusijos ambasadoriaus Otto Magnus von Stackelberg protežė. 

Seimuose ir seimeliuose atstovavo Rusijos interesus, dažnai papirkinėdavęs ar grasindavęs atstovams. Stackelbergo padedamas tapo Nuolatinės Tarybos nariu. Keturmečiame seime smerkė reformas. 

1792 m. aktyvus Targovicos konfederacijos dalyvis.

1794 m. T. Kosčiuškos sukilimo metu nuteistas myriop kaip Rusijos šalininkas. 

Kūrė lenkų kalba. Kūrybinis palikimas – satyrinės komedijos namų teatrui, daugiausia meilės avantiūrų siužetais.

Nuorodos
--------

* Juozapas Kazimieras Kosakovskis Archyvuota kopija 2007-09-18 iš Wayback Machine projekto. (Lietuvių literatūros enciklopedija)
* Atsiminimai