recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| **Melvil Holo oro uostas** |
| IATA: DOM - ICAO: TDPD |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | civilinis |
| Operatorius | Dominikos oro ir jūrų uostų administracija |
| Miestas | Rozo |
| Aukštis virš jūros lygio | 22 m |
| Koordinatės | 15°32′49″ š. pl. 61°18′0″ v. ilg.﻿ / ﻿15.54694°š. pl. 61.30000°r. ilg.﻿ / 15.54694; 61.30000 |
|
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 09/27 | 1 756 |  | asfaltas |

**Duglaso–Čarlzo oro uostas** (angl. *Douglas–Charles Airport*), (IATA: **DOM**, ICAO: **TDPD**) – oro uostas šiaurės rytinėje Dominikos pakrantėje, 3,2 km į šiaurės vakarus nuo Marigo, taip pat apie 1 val. kelio atstumu nuo antro pagal dydį šalies miesto – Portsmuto. Tai vienas iš dviejų Dominikos salų sandraugos oro uostų, kitas, Keinfildo oro uostas, esantis 5 km į šiaurės rytus nuo sostinės Rozo.

Po neseniai atliktų patikrinimų nuo 2010 m. oro uoste pradėjo veikti naktinis lėktuvų aptarnavimas.

Istorija
--------

1944 m. pagrindiniam šalies oro uostui tiesti pasirinkta Melvil Holo teritorija, nes tai buvo vienintelė reikiamo ilgio lyguma saloje. Statybos darbai oro uoste prasidėjo 1958 m. kai buvo nutiestas Belzo–Marigo plentas. Oro uostas veiklą pradėjo 1961 m. lapkričio 22 d. pirmieji skrydžiai vykdyti „BWIA Vest Indijos oro linijų".

2006 m. oro uosto terminalo pastatas buvo praplėstas, pastačius naują laukiamąją salę, muitinės ir imigracijos bei patikros skyrius. Taip pat buvo praplėsti kilimo–tupimo ir priešais angarą esantys takai, įdiegta nauja naktinio nusileidimo bei navigacinė įranga.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Honychurch, Lennox (2005). „Development and Welfare". *The Dominica Story* (3 leidimas ed.). Macmillan Publishing. p. 191. ISBN 0-333-62776-8.
2. 1 2  Cracknell, Basil E. (1973). *Dominica*. David & Charles Ltd. pp. 103–4 psl. ISBN 0-8117-0531-5.
| Dueras |
| --- |
| Dueras Samoroje Dueras Samoroje |
| **Ilgis** | 897 km |
| **Baseino plotas** | 97 290 km² |
| **Vidutinis debitas** | 675 m³/s |
| **Ištakos** | Iberijos kalnai |
| **Žiotys** | Atlanto vandenynas |
| **Šalys** | Ispanijos vėliava IspanijaPortugalijos vėliava Portugalija |
|  |
|  **Vikiteka** | Dueras |

**Dueras** (isp. *Duero*, lot. *Durius*), **Doras** (port. *Douro*) – upė šiaurės Ispanijoje ir Portugalijoje. Prasideda Ispanijos Sorijos provincijoje, Iberijos kalnuose, *Picos de Urbión* masyve, 2160 m aukštyje. Teka į vakarus per Ispanijos Mesetą. Prateka Sorijos, Burgaso, Valjadolido, Samoros ir Salamankos provincijas. Toliau teka Portugalijos teritorija, kanjonu prateka aukštumas (ši dalis, vadinama *Alto Douro* įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą). Įteka į Atlanto vandenyną Porto mieste.

Dueras – vandeningiausia ir trečia pagal ilgį Pirėnų pusiasalio upė. Patvinsta žiemą ir pavasarį. Ant Duero įrengtas hidroelektrinių kompleksas. Ispanijoje įrengtos 7 (*Cuerda del Pozo, Aldeadávila I y II, Saucelle* ir kt.). Dueras laivuojamas 200 km nuo žiočių.

Didžiausi intakai: Esla, Valderaduejus, Pisuerga, Tamiga (dešinieji), Agueda, Jeltesas, Tormesas (kairieji).

Prie Duero įsikūrę šie miestai: Sorija, Almasanas, Aranda de Dueras, Tordesilijas, Samora (Ispanija), Miranda do Doras, Pezo da Regua, Lamegas, Portas (Portugalija).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 142
| Medaliai |
| --- |
|  |
| **Atstovaujant: Italijos vėliava Italija**  |
| Kalnų slidinėjimas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2018 Pjongčangas | Greitis |
| **Sidabras** | 2022 Pekinas | Greitis |
| Pasaulio čempionatas |
| **Sidabras** | 2019 Orė | Super-G |
| **Bronza** | 2017 Sankt Moricas | Didysis slalomas |

**Sofija Godža** (it. *Sofia Goggia*, g. 1992 m. lapkričio 15 d. Bergame) – Italijos kalnų slidininkė, olimpinė čempionė, greitųjų rungčių specialistė.

Biografija
----------

S. Godža pradėjo slidinėti nuo 3 metų amžiaus. 2007 m. debiutavo oficialiose varžybose Livinjije. 2011 m. debiutavo FIS pasaulio taurės varžybose Lience. Ji daugiausiai varžėsi greičio rungtyse ir pagarsėjo agresyviu nusileidimų stiliumi.

Savo debiutinėse 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Pjongčange S. Godža tapo čempione greitojo nusileidimo rungtyje. 2018 ir 2021 m. laimėjo greitojo nusileidimo rungties mažąsias pasaulio taures. 2019 m. apdovanota San Marino Šv. Agotos ordinu.

Iki 2022 m. olimpiados laimėjo 17 pasaulio taurės etapų. 2022 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Pekine S. Godža iškovojo sidabro medalį greitojo nusileidimo rungtyje nepaisant to, kad prieš tris savaites buvo griuvusi ir susižalojusi kelį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  olympics.com Archyvuota kopija 2022-02-15 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  eurosport.com

Nuorodos
--------

* FIS svetainėje
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| Viggo Jensen |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Danija** |
| Sunkioji atletika |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 1896 Atėnai | Dviem rankom |
| **Sidabras** | 1896 Atėnai | Viena ranka |
| Sportinis šaudymas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Bronza** | 1896 Atėnai | 300 m graižtvinis |

**Viggo Jensen** (1874 m. birželio 22 d. – 1930 m. lapkričio 2 d.) – Danijos sunkiaatletis, gimnastas, lengvaatletis ir sportinio šaudymo atstovas, olimpinis čempionas.

Biografija
----------

Atėnuose vykusiose pirmosiose moderniose 1896 m. vasaros olimpinėse žaidynėse danas dalyvavo keturiose sporto šakose. Gimnastikos varžybose Jensen varžėsi kopimo virve rungtyje, kurioje užėmė 4-ą vietą. Lengvosios atletikos disko metime užimta 6 vieta, o rutulio stūmime – 4 vieta. Sportinio šaudymo varžybose danas užėmė 6-ą vietą 200 m kariuomenės graižtvinio ginklo varžybose bei pelnė bronzą 300 m graižtvinio ginklo trimis pozicijomis varžybose. Sunkiosios atletikos varžybose Viggo Jensen iškovojo sidabrą sunkumų kėlime viena ranka bei auksą sunkumų kilnojime dviem rankom.

1900 m. vasaros olimpinėse žaidynėse dalyvavo sportnio šaudymo rungtyje. 300 m graižtvinio ginklo trimis pozicijomis varžybose užimta 15 vieta. Komandinėje įskaitoje kartu su Danijos nacionaline rinktine užimta 4 vieta.

Nuorodos
--------

* Sports Reference svetainėje Archyvuota kopija 2010-02-03 iš Wayback Machine projekto.
| **Genadijus Novickis** |
| --- |
| Gimė | 1949 m. sausio 2 d. (74 metai)Mogiliovas |
| Tautybė | baltarusis |
|  |
| Veikla | Baltarusijos inžinierius, politikas |
| Pareigos | buvęs Baltarusijos ministras pirmininkas, Nacionalinio susirinkimo Respublikos Tarybos pirmininkas |
|  |
| Alma mater | Baltarusijos politechnikos institutas |

**Genadijus Novickis** (blrs. *Генадзь Васілевіч Навіцкі*, g. 1949 m. sausio 2 d. Mogiliove) – baltarusių politikas, buvęs Baltarusijos Respublikos Ministras pirmininkas (2000–2003 m.), Baltarusijos Nacionalinio susirinkimo Respublikos Tarybos pirmininkas (2003–2008 m.).

Biografija
----------

1971 m. baigęs Baltarusijos politechnikos institutą pradėjo dirbti meistru Mogiliovo statybos treste, vėliau čia buvo skyriaus viršininkas, vyriausias inžinierius. 1977–1981 m. buvo BKP Mogiliovo srities komiteto Statybos skyriaus instruktorius. 1981–1985 m. – Mogiliovo tarpkolūkinės statybos organizacijos vyr. inžinierius, vėliau – srities partinio komiteto statybos skyriaus vedėjas. 1988 m. baigė Aukštąją partinę mokyklą prie TSKP CK ir iki 1994 m. dirbo Mogiliovo srities statybos valdybos viršininku.

1994 m. paskirtas Baltarusijos architektūros ir statybos reikalų ministru, 1997 m. – Baltarusijos vicepremjeru.

2001–2003 m. buvo Baltarusijos Ministras pirmininkas, 2003–2008 m. – Baltarusijos Nacionalinio susirinkimo Respublikos Tarybos (aukštųjų parlamento rūmų) pirmininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   (Delfi.lt inf.)
2. ↑   Archyvuota kopija 2007-07-08 iš Wayback Machine projekto. (sovrep.gov inf.)

  


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Vladimiras Jermošinas** | **Baltarusijos Respublikos Ministras pirmininkas** 2001 m. spalio 10 d. – 2003 m. liepos 10 d. | Po to:**Sergejus Sidorskis** |
| Prieš tai:**Aleksandras Voitovičius** | **Baltarusijos Nacionalinio susirinkimo Respublikos Tarybos pirmininkas**2003 m. liepos 28 d. – 2008 m. spalio 31 d. | Po to:**Borisas Batura** |
|  |
| --- |
| Sofia Mestari |
|  
Sofia Mestari 2000 m. Eurovizijoje |
| Biografija |
| Gimė | 1980 m. rugsėjo 27 d. (42 metai)  Kasablanka, Maroko vėliava Marokas |
| Žanrai | pop |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 2000–dabar |

**Sofia Mestari** (g. 1980 m. rugsėjo 27 d. Kasablankoje) – iš Maroko kilusi prancūzų dainininkė.

Biografija
----------

Sofia Mestari gimė 1980 m. rugsėjo 27 d. Kasablankoje, Maroke. Sulaukusi 10-ties, su savo šeima persikėlė į Paryžių.

2000 metais atlikėja išrinkta atstovauti Prancūzijai 45-ajame „Eurovizijos" dainų konkurse, kuris vyko gegužės 13 dieną Stokholme. Konkurse atlikusi dainą „On aura le ciel", surinko vos 5 taškus ir užėmė priešpaskutinę – 23 vietą.

Po dalyvavimo „Eurovizijoje", Sofia išleido debiutinį albumą „On aura le ciel".

2008 m. duetu su atlikėja Assia įrašė singlą „De l’autre côté de la mer".

Diskografija
------------

* *On aura le ciel* (2000)
* *En plein cœur de la nuit* (2003)
* *La vie en entier* (2008)
* *A la croisée des chemins* (2011)

Nuorodos
--------

* Daina *On aura le ciel*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Nayah  *„Je veux donner ma voix"*** |  **Prancūzijos atstovė Eurovizijoje**2000 | Po to:**Natasha St-Pier  *„Je n'ai que mon âme"*** |
|  |
| --- |
| **Tarptautinis Brazilijos oro uostasAeroporto Internacional de Brasília-Presidente Juscelino Kubitschek** |
|  |
| IATA: BSB - ICAO: SBBR |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | civilinis/karinis |
| Operatorius | Infraero |
| Miestas | Brazilija |
| Aukštis virš jūros lygio | 1060 m |
| Koordinatės | 15°52′16″S, 047°55′07″W |
| Tinklalapis | infraero.com.br/ |
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 11R/29L | 3300 |  | asfaltas |
| 11L/29R | 3200 |  | asfaltas |

**Tarptautinis Brazilijos oro uostas** (por. *Aeroporto Internacional de Brasília-Presidente Juscelino Kubitschek*) (IATA: **BSB**, ICAO: **SBBR**) aptarnauja Brazilijos sostinę Braziliją. Nuo 1999 m. balandžio 22 d. oro uostas vadinamas 21-ojo Brazilijos prezidento Juscelino Kubitschek vardu.

Oro uostas yra vienas svarbiausių šalyje – pagal keleivių skaičių jis 2010 m. buvo trečias, pagal krovinių pervežimą – aštuntas.

Tarptautinis Brazilijos oro uostas yra civilinis ir karinis – dalimi jo naudojasi karinės Brazilijos oro pajėgos.

2010 m. oro uostas aptarnavo 14 149 306 keleivius.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Brazilijos tarptautinis oro uostas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**„Gemini" apdovanojimai** (angl. *Gemini Awards*) teikti Kanados kino ir televizijos akademijos už išskirtinius pasiekimus Kanados televizijos srityse.

Pirmą kartą surengti 1986 m. ir pakeitė ACTRA apdovanojimus. Ceremonijos metu apdovanojimai išdalyti net 87 kategorijose, taip pat įteikti ir specialūs apdovanojimai, tokie kaip apdovanojimas už gyvenimo pasiekimus.

2012 m. balandžio mėn. Kanados kino ir televizijos akademija paskelbė, jog „Gemini" apdovanojimai, kartu su Genie apdovanojimais, yra nutraukiami ir bus pakeisti nauja apdovanojimų ceremonija, žinoma Kanados ekrano apdovanojimų vardu, kuri bus dedikuota visoms Kanados medijų formoms, įskaitant televiziją, kiną ir skaitmenines medijas.[1]

„Gemini" apdovanojimai apžvelgdavo tik produkciją anglų kalba. Akademija taip pat organizuoja atskirą apdovanojimų ceremoniją, pavadinimu Prix Gémeaux, kuri skirta produkcijai prancūzų kalba.

Išnašos
-------

1. ↑

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Kanados kino ir televizijos akademijos tinklalapis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Brazilijos valstijaEstado do Brasil |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **1621 – 1815** |  →  → |

 |
| *Valstijos teritorija (geltona)* |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos kolonija |
| **Administracinis centras** | Salvadoras (iki 1763) Rio de Žaneiras (nuo 1763) |
| **Kapitonijos** | 7 |

**Brazilijos vicekaralystė** (port. *Estado do Brasil*) – Portugalijos valda, Brazilijos kolonijos administracinis vienetas dabartinės pietinės Brazilijos teritorijoje, egzistavusi 1621-1815 m. Ji buvo dabartinės Pietų, Centrinėje Vakarų ir Pietryčių Brazilijos teritorijose

Raida
-----

Administracinis vienetas įkurtas 1621 m. siekiant apjungti senąsias kapitonijas į didesnius vienetus. Tokiu būdu Brazilijos kolonijoje sukurtos dvi valstijos: Brazilija (pietinė) ir Maranjanas (šiaurinė). Kiekviena jų turėjo tam tikrą kapitonijų skaičių: iš 15 kapitonijų Brazilijai priklausė 7 senųjų kapitonijų teritorijos. Didžiausia ir reikšmingiausia tarp jų buvo besiplečianti San Vinsentės kapitonija, kurios kolonistai ieškojo indėnų vergams, brangiųjų metalų ir brangakmenių.

Po 1640 m. Brazilijos valstijos valdytojai iš didikų ėmė vadinti save *vicekaraliais*. Brazilija oficialiai tapo vicekaralyste apie 1763 m. kai sostinė buvo perkelta iš Salvadoro į Rio de Žaneirą. 

1775 m. visos portugalų valstijos P. Amerikoje - Brazilija, Maranjanas ir Gran Para - buvo sujungtos į Brazilijos vicekaralystę, kurios sostinė tapo Rio de Žaneiras, nes per šį miestą Brazilijoje išgaunamas auksas buvo siunčiamas į Braziliją.

1815 m. administracinis vienetas panaikintas, nes pereita prie smulkesnių valstijų sistemos.
| **Sofija Jasaitienė** |
| --- |
|  |
| Sofija Lukauskaitė 1918 m. Šiaulių partizanų štabe |
| Gimė | 1901 m. kovo 29 d.Šiauliai |
| Mirė | 1981 m. spalio 21 d. (80 metų)Bostonas |
| Tėvai | Stasys Lukauskis, Elena Lukauskienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Domas Jasaitis |
|  |
| Veikla | Lietuvos visuomenės veikėja |
|  |
| Alma mater | Berlyno aukštoji žemės ūkio mokykla |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Žūvančiųjų gelbėjimo kryžius |

**Sofija Janina Lukauskaitė–Jasaitienė** (1901 m. kovo 29 d. Šiauliuose – 1981 m. spalio 21 d. Bostone) – agronomė, Lietuvos visuomenės veikėja.

Biografija
----------

Advokato Stasio Lukauskio ir dantų gydytojos Elenos Ziabickaitės – Lukauskienės duktė, Onos Lukauskaitės–Poškienės sesuo, Domo Jasaičio žmona.

1919 m. baigė Šiaulių gimnaziją. Kovose su bolševikais ir bermontininkais buvo Šiaulių miesto ir apylinkės partizanų štabo narė, vadovavo žvalgybos skyriui. Perėjo fronto liniją, kad galėtų pasirūpinti pulkininko Glovackio nužudyto socialdemokrato Jurgio Smolskio žmona belge.

1923 m. baigė Berlyno aukštąją žemės ūkio mokyklą, 1923–1924 m. stažavosi bei studijavo gyvulininkystę ir kooperaciją Danijoje. Grįžusi dirbo gyvulininkystės instruktore.

1925 m. ištekėjo už krikščionių demokratų veikėjo Domo Jasaičio. 1926 m. – Lietuvos žemės ūkio parodos Šiauliuose komiteto pirmininkė. Nuo 1925 m. – Gyvulių globos draugijos skyriaus pirmininkė ir centro valdybos narė, nuo 1926 m. balandžio 18 d. – Lietuvos vaiko draugijos vicepirmininkė, nuo 1930 m. – pirmininkė. 1926–1940 m. – Šiaulių apygardos ligonių kasos tarybos ir valdybos narė. 1926 m. redagavo kalendorių „Ūkininko vadovas".

Antrojo pasaulinio karo metais su vyru slėpė iš Šiaulių geto pabėgusius žydus. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, o 1947 m. išvyko į JAV.

Įvertinimas
-----------

* 2001 m. Žūvančiųjų gelbėjimo kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Sofija Jasaitienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 576 psl.
Koordinatės: 55°55′59″ š. pl. 22°18′43″ r. ilg.﻿ / ﻿55.93306°š. pl. 22.31194°r. ilg.﻿ / 55.93306; 22.31194

| Viešvėnų tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Telšių rajonas) |
| Plotas | 0,201 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,35 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2,2 m |
| Didžiausias gylis | 6 m |
| Įteka | Viešvė, bevardis upelis |
| Išteka | Viešvė |

**Viešvėnų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Telšių rajone, 6,5 km į pietryčius nuo Telšių, Viešvėnų gyvenvietės pietvakariniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Viešvės upelį (Judros intakas, Pateklos baseinas) 0,86 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis rytų-pietvakarių-šiaurės vakarų kryptimi – 1,15 km, plotis – iki 0,49 km. Tvenkinio viduryje yra maža salelė. Altitudė 127,5 m. Pietvakarinis krantas aukštokas. Tvenkinio pakrantės kalvotos. Pietinėje pakrantėje auga miškelis. Šiaurinėje ir vakarinėje pakrantėse yra įrengtos poilsio zonos. Vakarinę tvenkinio dalį 2 vietose kerta kelias  **160**  Telšiai–Varniai–Laukuva , vakarinėje pakrantėje įsikūręs Sakalų II kaimas.

Tvenkinys įrengtas 1971 m. 2007 m. tvenkinys buvo nuleistas ir atlikti tvenkinio tvarkymo darbai. 2010 m. ir 2016 m. atlikti Viešvėnų tvenkinio moksliniai žuvų išteklių tyrimo darbai, kurie parodė gausius žuvų išteklius.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Koordinatės: 54°05′š. pl. 22°51′r. ilg.﻿ / ﻿54.09°š. pl. 22.85°r. ilg.﻿ / 54.09; 22.85

| Kukuvo valsčius |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| **1867 – 1954** |

 |
| 


 |
|  |
|  |
| **Administracinis centras** | Kukuvas,  Vychodnė (188?–1954) |
|  |
| **1867–1954 m.** | Suvalkų apskritis |

**Kukuvo valsčius** (rus. *гмина Куков*, lenk. *gmina Kukowo*, vėliau *gmina Kuków*) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje. Centras – Kukuvas, vėliau – Vychodnė.

Istorija
--------

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII–XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.

Carmečiu Lenkijos Kongreso karalystės laikais valsčiaus teritorija priklausė Suvalkų apskričiai, Suvalkų gubernijai. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Tarpukario laikotarpiu valsčius priklausė Suvalkų apskričiai, Balstogės vaivadijai.

1933 m. gruodžio 14 d. iš Kukuvo valsčiaus buvo perduoti keli kaimai Pilypavo valsčiui. 1952 m. liepos 1 d. valsčiuje buvo 36 kaimai. Vykdant Lenkijos valsčių reformą 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas. 1973 m. sausio 1 d. atkūrus valsčių sistemą, valsčius nebebuvo atkurtas.

| Valsčiaus istorija |
| --- |
| ***Metai*** | ***Plotas, km²*** | ***Gyventojų sk.*** | ***Ūkių sk.*** | ***Suskirstymas*** | ***Gyvenvietės*** |
| 1888 |  | 8094 |  |  |  |

Tautinė sudėtis
---------------

1888 m.:

* Lenkai – 97,3 %
* Rusai – 7,9 %
* Žydai – 0,8 %

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kukowo (2)*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. IV (Kęs — Kutno). Warszawa, 1883, 856 psl. **(**lenk.**)**
2. ↑  Dz. U. 1933 nr 98 poz. 762
3. ↑  Wykaz Gromad Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej według stanu z dnia 1.VII 1952 r. PRL, GUS, Warszawa.
4. ↑  Списки населенныхъ мѣстъ Сувалкской губерніи: как матеріалъ для историко-этнографической географіи края. Собралъ Э. А. Вольтеръ. Санктпетербургъ, 1901. (Archive.org nuoroda)

* Główny Urząd Statystyczny w Warszawie: Województwa centralne i wschodnie Rzeczypospolitej Polskiej – podział na gminy według stanu z dnia 1.IV 1933 roku, Książnica-Atlas, Lwów, 1933.
*Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*
Koordinatės: 54°53′29″š. pl. 23°28′47″r. ilg.﻿ / ﻿54.891434°š. pl. 23.47971°r. ilg.﻿ / 54.891434; 23.47971


|  Braziūkų Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Aleksoto |
| **Savivaldybė** | Kauno rajonas |
| **Gyvenvietė** | Braziūkai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1932 m. |

**Braziūkų Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Braziūkų kaime, 8 km į vakarus nuo Ežerėlio, 2,5 km į pietus nuo kelio  **1912**  Rupinai–Griškabūdis–Kudirkos Naumiestis .

Interjeras

Istorija
--------

Braziūkų gyventojai 1932 m. pasistatė medinę bažnyčią ir kleboniją (bažnyčia pašventinta gruodžio 6 d.). 1934 m. įkurta parapija. Bažnyčios statybai vadovavo P. Valaitis. 

1991 m. buvo perdažyta bažnyčios išorė, pakeistos grindys, aptverta tvora.

2016 m. pakeisti visi nauji bažnyčios langai, abejų zakristijų vidaus ir lauko durys.

2017 m. bažnyčioje įrengta nauja elektros instaliacija ir restauruoti sietynai. Pakeisti nauji suolai.

Tais pačiais metais balandžio 16 d. (per Velykas) buvo pašventintas naujas varpas, pakeitęs iki tol bažnyčios bokšte kabojusį automobilio ratlankį. Varpui aukojo vietos bendruomenė ir bažnyčia. Jis buvo išlietas pagal užsakymą Lenkijoje. Varpo titulas kaip ir bažnyčios - Švč. Mergelės Marijos Nekaltasis Prasidėjimas.

Nuo 2015 m. parapijai vadovauja klebonas kunigas Andrius Vaitkūnas

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, trinavė, su stačiakampe apside ir 2 šoninėmis zakristijomis, dvibokštė. Vidurinės navos tąsoje yra stačiakampė presbiterija, o šonines navas pratęsia žemos zakristijos. Vidurinė nava yra aukštesnė ir platesnė už šonines. Pagrindinio fasado kampuose stovi du aukšti, masyvūs, kvadratiniai bokštai, kurie suskaidyti į tris tarpsnius. Viduriniai bokštai baigiasi smailiais trikampiais frontonais ir kryžminiais stogais.

Pasak vietinių gyventojų, visą bažnyčios interjerą bei altorių padirbo vietinis stalius B. Valaitis. Kitų nuomone, altorių darė iš svetur atvykęs meistras.

Šventoriuje, pietvakariniame kampe, stovi lurdas. Grota sumūryta iš lauko riedulių, šalia pastatyta besimeldžiančios Bernadetės statula. Ant lurdo pritvirtinta antkapinė plokštė čia palaidotam kunigui Andriejui Rimui MIC. (1909-1989). Pietrytiniame kampe stovi koplytėlė.

Šalia bažnyčios yra kapinės. Tvora medinė.

Galerija
--------

* Bažnyčia stovi šalia kapinių
* 
* Lurdas
* Kun. A. Rimo kapas
* Koplytėlė su šventojo statula
* Bokšto kryžius

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Braziūkų Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vilkviškio vyskupija. Braziūkų Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo parapija Archyvuota kopija 2017-09-13 iš Wayback Machine projekto.
* Sąrašas:Švč. Mergelės Marijos apsireiškimų vietos Lietuvoje
| **Gunnera manicata** |
| --- |
| Brazilinė gunera (*Gunnera manicata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Guneriečiai  *( Gunnerales)* |
| Šeima: | Guneriniai  *( Gunneraceae)* |
| Gentis: | Gunera  *( Gunnera)* |
| Rūšis: | Brazilinė gunera  *( Gunnera manicata)* |

 |

**Brazilinė gunera** (*Gunnera manicata*) – Pietų Amerikos stambus žolinis augalas iš gunerinių šeimos.

Brazilinė gunera kilusi pietų Brazilijoje, kur auga dideliame aukštyje drėgnuosiuose miškuose. Augalas išauga iki 5 m aukščio, jo lapų skersmuo siekia 1,5 m. Žydi liepos–rugpjūčio mėnesiais. Europos regionuose su vėsiu klimatu gali peržiemoti apšiltinus lapais ar šakomis. Landšafto dizaineriai naudoja kaip dekoratyvinį augalą. Didžiojoje Britanijoje gunerai suteiktas Karališkosios sodininkystės draugijos apdovanojimas *Award of Garden Merit*.

Brazilinė gunera parke Devone (Anglija)
Anglakalbėse šalyse ši gunera vadinama *Brazilian giant-rhubarb* (*brazilinis gigantiškasis rabarbaras*), nors ji nėra artimai susijusi su rabarbaru.

Literatūra
----------

* Pink, A. (2004). *Gardening for the Million*. Project Gutenberg Literary Archive Foundation.

Šaltiniai
---------

1. ↑



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Brazilinė gunera** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Genaičių kapinynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Genaičių kapinynasGenaičių kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°47′25″š. pl. 21°25′43″r. ilg.﻿ / ﻿55.790161°š. pl. 21.428709°r. ilg.﻿ / 55.790161; 21.428709Koordinatės: 55°47′25″š. pl. 21°25′43″r. ilg.﻿ / ﻿55.790161°š. pl. 21.428709°r. ilg.﻿ / 55.790161; 21.428709 |

 |
| Vieta | Klaipėdos rajonas |
| Seniūnija | Dauparų-Kvietinių seniūnija |
| Plotas | 0,54 ha |
| Naudotas | V–VIII a. |
| Žvalgytas | 1983 m. |
| Registro Nr. | 13070 /A404P; AV1873/ |

**Genaičių kapinynas** (valstybės saugomas kultūros paminklas: unikalus kodas – 13070, senas registro kodas – A404P, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AV1873) – kapinynas šiaurinėje Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Genaičiuose (Dauparų-Kvietinių seniūnija), 3,18 km į rytus nuo kelio Kretinga–Gargždai, Minijos dešiniajame krante.

Kapinynas
---------

Įrengtas Minijos dešiniojo šlaito papėdės kalvelėje, kurios aukštis virš slėnio siekia 3,0–4,5 m. Teritorija netaisyklingos trapecijos plano, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 132 m ilgio, 69 m pločio, apaugusi mišku.

Teritorijos plotas – 0,54 ha.

1,67 km į pietvakarius yra Antkalnio, Gribžinių piliakalnis.

Istorija
--------

Kapinynas išaiškintas XX a. 3 dešimtmetyje, pradėjus kalvelėje kasti duobes bulvių rūsiams. Jas kasant buvo aptikta akmenų vainikų, rasta įvairių archeologinių radinių.

1983 m. jas žvalgė Ignas Jablonskis.

1977 m. kapinynas paskelbtas vietinės reikšmės archeologijos paminklu (AV1873), 1993 m. įrašytas į Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašą, 1997 m. registruotas kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A404), 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu (A404P), 1985 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

Preliminariai datuojamas V–VIII a.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ignas Jablonskis. Kai kurie žvalgyti archeologiniai paminklai Kretingos ir gretimuose rajonuose. – Lietuvos istorijos instituto rankraštynas. – F. 1, b. 1254. – L. 27 (brėž. 20)
2. ↑  Kultūros vertybių registras: Genaičių kapinynas
| **Steponas Rusteika** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1887 m. liepos 5 d.Rusija Ryga, Rusijos imperija |
| Mirė | 1941 m. birželio 24 d. (53 metai)Baltarusija Minskas |
|  |
| Veikla | Lietuvos teisininkas, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvių tautininkų sąjunga |
|  |
| Alma mater | Tartu universitetas |

**Steponas Rusteika** (1887 m. liepos 5 d. Rygoje, Rusijos imperija – 1941 m. birželio 24 d. Minske) – Lietuvos teisininkas, politinis bei visuomenės veikėjas, pulkininkas.

Biografija
----------

1908 m. baigė Rygos Aleksandro gimnaziją, o 1914 m. Dorpato universiteto teisės fakultetą.

Pirmojo pasaulinio karo metais tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. Tarnaudamas baigė Kazanės karo mokyklą, dalyvavo mūšiuose.

1918 m. grįžo į Lietuvą, nuo 1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919–1920 m. Šiaulių miesto komendantūros teisių skyriaus viršininkas, su pertraukomis ėjo ir karo komendanto pareigas. 1920–1930 m. Telšių miesto ir Telšių apskrities karo komendantas, o 1930 m. vasario 1 d. – 1931 m. balandžio 2 d. – Kauno kriminalinės policijos departamento direktorius. Pulkininkas leitenantas.

Nuo 1931 m. balandžio 1 d. XV Juozo Tūbelio Ministrų kabinete (dirbo 1929 m. rugsėjo 23 d. – 1934 m. birželio 8 d.) – vidaus reikalų ministras, pakeitęs šiame poste Petrą Aravičių. 1935–1940 m. Kauno viceburmistras.

Lietuvių tautininkų sąjungos narys, Jaunosios Lietuvos sąjungos tarybos narys.

1940 m. rugpjūčio mėn. NKVD suimtas, kalintas Kauno sunkiųjų darbų kalėjime, nuteistas mirti. Sušaudytas 1941 m. birželio 24 d. Minsko kalėjime.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Algirdas Banevičius. 111 Lietuvos valstybės 1918–1940 politikos veikėjų. Enciklopedinis žinynas. Vilnius, Knyga, 1991 m. p. 112.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Gema Jurkūnaitė** |
| --- |
| Gimė | 1945 m. vasario 26 d. (78 metai)Krucių k. Mažeikių raj. |
|  |
| Veikla | lituanistė, filosofė, Lietuvos mokslo, politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | 
* 1967 m. Lietuvos komunistų partija;
* 1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partija;
* 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partija.

 |
|  |
| Alma mater | 1967 m. Vilniaus universitetas |

**Gema Jurkūnaitė** (g. 1945 m. vasario 26 d. Krucių k. Mažeikių raj.) – lituanistė, filosofė, Lietuvos mokslo, politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1962 m. aukso medaliu baigė Tirkšlių vidurinę mokyklą, 1967 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą, lietuvių kalbos ir literatūros dėstytoja. 1972 m. baigė Vilniaus universiteto Filosofijos katedros aspirantūrą.

1967 m. Vilniaus universiteto Kauno fakulteto dėstytoja, VU Filosofijos katedros dėstytoja, docentė. 1992–1996 m. Seimo narė. 1997 m. Vilniaus technikos kolegijos dėstytoja. 2005 m. Socialinių ir ekonominių tyrimų instituto tarybos narė.

1967 m. LKP narė, 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narė, 2001–2005 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilniaus skyriaus narė, šiuo metu nepartinė. 1997 m. įkūrė „Gemos" klubą, į kurį subūrė kairiųjų pažiūrų intelektualus.
Koordinatės: 54°50′ š. pl. 24°46′ r. ilg.﻿ / ﻿54.833°š. pl. 24.767°r. ilg.﻿ / 54.833; 24.767

Kelias per Kazokiškių mišką
**Kazokiškių-Kaugonių miškai** – miškai Elektrėnų savivaldybėje ir Kaišiadorių rajone, 1,5 km į šiaurę nuo Vievio.

Geografija
----------

Plotas 5230 ha, mišku apaugę 4820 ha. Susideda iš 10 miškų, didesnieji: Bekštonių, Gervaraisčio, Kaugonių, Kazokiškių ir Sukros. 42 % miškų valstybinės reikšmės, priklausantys Kaišiadorių miškų urėdijai, Žaslių ir Vievio girininkijoms. Masyvo šiaurės vakarų pakraštį kerta geležinkelis Vilnius–Kaunas. Pietinėje dalyje yra Zelvos ežeras, iš kurio išteka Šešuvos dešinysis intakas Zelvė, ją užtvenkus įrengti du tvenkiniai. Vakarinėje dalyje yra 2 nedideli ežerėliai. Paviršius banguotas.

Medynai
-------

Miško augavietės nederlingos normalaus drėgnumo ir derlingos laikinai įmirkusios. 90 % miškų yra ūkiniai IV grupės, 6 % apsauginiai III gr. 4 % rekreaciniai II grupės, kultūrinės kilmės medynų 20 %. Pušynų yra 61 %, eglynų 15 %, beržynų 11 %, baltalksnynų 4 %, uosynų ir juodalksnynų po 3 %, ąžuolynų 2 %, drebulynų 1 %. Jaunuolynai sudaro 25 %, pusamžiai medynai 57 %, bręstantys 12 %, brandūs 6 %. Medynų vidutinis amžius 60 m. bonitetas 1,8, skalsumas 0, 70, vidutinis tūris 221 m³/ha. Kasmet priauga 3,9 m³/na.

Istorija
--------

Prie Sukros upės ir Aleksandriškės kaimo yra trys pilkapiai, prie kelio Vievis-Paparčiai – koplyčia. 1944–1945 m. Kazokiškių-Kaugonių miškuose veikė Didžiosios kovos apygardos rinktinės Lietuvos partizanai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Brukas. *Kazokiškių-Kaugonių miškai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 680 psl.
| **Marija Luizė Koleiro Preka*Marie-Louise Coleiro Preca*** |
| --- |
|  |
| Koleiro Preka 2017 m. |
| Gimė | 1958 m. gruodžio 7 d. (64 metai)Kormis, Malta Malta |
| Sutuoktinis (-ė) | Edgar Preca |
|  |
| Veikla | politikė |
| Partija | Maltos darbininkų partija |
|  |
| Alma mater | Maltos universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Marie-Louise Coleiro Preca |

**Marija Luizė Koleiro Preka** (*Marie-Louise Coleiro Preca*; g. 1958 m. gruodžio 7 d. Kormyje, Maltoje) – Maltos politikė, nuo 2014 m. šalies prezidentė.

Biografija
----------

Koleiro Preka baigė teisės ir humanitarinių mokslų studijas Maltos universitete.

Buvo Maltos darbininkų partijos narė, užėmė joje įvairius postus. Be to, įvairiu laiku buvo Socialistinio jaunimo biuro narė, partijos moterų skyriaus pirmininkė, partijos savaitraščio „Il-Helsien" leidėja.

1998-2014 m. buvo Maltos parlamento narė, atstovavusi Maltos darbininkų partiją, 2013–2014 m. – šeimos ir socialinių reikalų ministrė Džozefo Muskato vyriausybėje. 

2014 m. kovo mėn. ministras pirmininkas rekomendavo ją į Maltos prezidentės pareigas. 2014 m. balandžio 4 d. ji buvo patvirtinta penkeriems metams užimti šį postą.

Nuorodos
--------

* Maltos prezidentės svetainė Archyvuota kopija 2017-06-11 iš Wayback Machine projekto.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**George Abela** | **Maltos prezidentė**2014- | Po to:**-** |
| **Marianas Rachojus** |
| --- |
|  |
| Mariano Rajoy |
| Gimė | 1955 m. kovo 27 d. (68 metai)Santjago de Kompostela |
| Tautybė | ispanas |
| Sutuoktinis (-ė) | Elvira Fernandes Balboa |
|  |
| Veikla | Ispanijos teisininkas ir politikas |
| Pareigos | Ispanijos ministras pirmininkas (2011–2018 m.) |
|  |
| Alma mater | Santjago de Kompostelos universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Mariano Rajoy |
| Parašas |
|  |

**Marianas Rachojus** (isp. *Mariano Rajoy Brey*, g. 1955 m. kovo 27 d. Santjago de Komposteloje) – ispanų politikas, Ispanijos liaudies partijos vadovas (nuo 2004 m.), 2011–2018 m. – Ispanijos ministras pirmininkas.

Biografija
----------

Baigė teisės studijas Santjago de Kompostelos universitete. 1981 m. įstojo į Liaudies aljansą (*Alianza Popular*, nuo 1989 m. – Liaudies partija), tais pačiais metais išrinktas Galisijos autonominio regiono parlamento nariu. 1986–1991 m. buvo Pontevedros provincijos tarybos pirmininkas.

1986 m. pirmą kartą išrinktas Deputatų kongreso (žemųjų šalies parlamento rūmų) nariu, vėliau buvo Galisijos vyriausybės vadovo pavaduotojas.

Po sėkmingų Liaudies partijai 1996 m. rinkimų M.Rachojus trečią kartą išrinktas šalies parlamento nariu ir paskirtas viešojo valdymo ministru Ch. M.Aznaro vyriausybėje, o 1999–2000 m. buvo švietimo ir kultūros ministras. 2000–2003 m. – ėjo šalies vicepremjero pareigas, kartu būdamas Vyriausybės ministru (vyriausybės aparato vadovu), o 2001–2002 m. – vidaus reikalų ministru.

2003 m. išrinktas Liaudies partijos generaliniu sekretoriumi, buvo parlamento opozicijos lyderis.

2011 m. lapkričio mėn. vykusiuose parlamento rinkimuose M.Rachojaus vadovaujama Liaudies partija iškovojo 186 mandatus (iš 350), ir jis gruodžio 21 d. paskirtas Ispanijos ministru pirmininku.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mariano Rajoy Brey, presidente del Gobierno de España Archyvuota kopija 2014-06-26 iš Wayback Machine projekto. (Ispanijos vyriausybės inf.)


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Chosė Luisas Rodrigesas Sapateras** | **Ispanijos ministras pirmininkas**2011–2018 m. | Po to:**Pedro Sánchez** |
Koordinatės: 62°17′ š. pl. 6°44′ v. ilg.﻿ / ﻿62.283°š. pl. 6.733°r. ilg.﻿ / 62.283; 6.733

Salos padėtis
**Kalsojus** (far. *Kalsoy*, dan. *Kalsø*) – Farerų sala tarp Eisturojaus ir Kunojaus. Plotas – 30,62 km².

Vakarinė salos pakrantė turi daug stačių skardžių, o idiliškuose rytinės pusės slėniuose yra keturios mažos gyvenvietės: Husaras, Mikladaluras, Sidradaluras ir Trjolanas. Bendras jų gyventojų skaičius yra 150. Gyvenvietes sieja kelias su keturiais tuneliais. Kalure šiaurinėje salos dalyje yra švyturys.

Saloje yra 13 viršukalnių, didžiausios iš jų yra Nestindaras (787 m) ir Botnstinduras (743 m).

Legendos
--------

Kalsojus turi daug legendų, garsiausia iš jų yra apie Mikladaluro selkę, moterį-ruonę.

Farerų tautosakoje manoma, kad dvyliktąją naktį ruonis išlipa į krantą, nusimeta odą, tampa žmogumi ir šoka pakrantėje. Bet prieš saulėtekį jis turi užsimesti ruonio odą, kad grįžtų į jūrą. Vienas Mikladaluro ūkininkas pavogė gražios moters ruonio odą, tad ji negalėjo grįžti pas vyrą su vaikais į jūrą ir turėjo vesti ūkininką, susilaukė su juo vaikų. Jis laikė ruonio odą didelėje skrynioje, kurios raktas visada buvo ant ūkininko kaklo.

Tačiau vieną diena žvejodamas jis suprato, kad paliko raktą namie. Selkė pabėgo užgesinus ugnį ir paslėpus peilius, kad apsaugotų vaikus, kurių susilaukė su ūkininku.

Vėliau tą naktį prieš tradicines ruonių žudynes selkė pasirodė ūkininkui sapne ir prašė nežudyti jos vyro, Skardžio gynėjo ir jos vaikų. Jis nepaklausė perspėjimo ir kerštas buvo žiaurus. Po žudynių puotaujant namie pasirodė pabaisa, kuris teigė, kad tiek vyrų nukris nuo paukščių skardžių, kad susikabinę rankom jie apjuostų visą Kalsojų.

Į kerštą buvo rimtai žiūrima ne tik Kalsojuje, bet visuose Fareruose. Selkės palikuonys atpažįstami iš tam tikrų bruožų, ypač trumpų pirštų.

Galerija
--------

* Kalsojus
* Kalsojus
* Kulsojus kairėje, Kunojus dešinėje
* Husaro bažnyčia
* Sidradaluras
* Sidradaluras
* Trjolanas

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  „The seal-woman of Mikladalur". Sjoferdir Skúvadal (www.puffin.fo). Nuoroda tikrinta 6 November 2013.
| ***Liepsnojanti dykuma*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Deserto di fuoco |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Renzo Merusi |
| Scenaristas (-ai) | Leandro LucchettiRenzo Merusi |
| Vaidina | Edwige FenechCarla Mancini |
| Metai | 1971 |
| Žanras | nuotykių |
| Trukmė | 85 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Liepsnojanti dykuma** (vok.  *Deserto di fuoco*) – 1971 m. Italijoje sukurtas nuotykių filmas. Filmą režisavo Renzo Merusi, pagrindinius vaidmenis atliko Edwige Fenech, George Wang ir Giuseppe Addobbati.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Grupė nusikaltėlių dykumoje įvykdo apiplėšimą ir pasisavina džipą, prikrautą pinigų. Vis tik jiems neilgai tenka džiaugtis grobiu nes dykumoje pasirodo paslaptingi raiteliai, užpuolantys ir išžudantys užpuolikus. Vėliau jauna moteris tampa jų auka, kaip ir trejetas vyrų, išsirengusių į „lobių medžioklę".

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Edwige Fenech – Juana
* George Wang – El Marišas
* Pietro Martellanza – Bilas
* Giuseppe Addobbati – Žanas
* Zohra Faiza
* Carla Mancini

Šaltiniai
---------

1. ↑  Quinlan, David. *Quinlan's illustrated directory of film stars*. Batsford, 1996, p. 164
Šv. Petro aikštės panorama
**Šv. Petro aikštė** (it. *Piazza San Pietro*) − didžiulė aikštė Vatikano valstybės centre, šalia Šv. Petro bazilikos.

Aikštės projektavimo darbai buvo labai glaudžiai susiję su Šv. Petro bazilikos statyba. Bazilika buvo statoma daugelį metų ir ji nuolat kito, ir plėtėsi. O norint padaryti, kad toks milžiniškas pastatas būtų gerai matomas − tam reikėjo didžiulės aikštės, atkreipiant dėmesį į obeliską, jau stovėjusį priešais baziliką. Šios užduoties ėmėsi Lorencas Berninis ir suprojektavo net keletą aikštės variantų. Pirmuosiuose brėžiniuose Šv. Petro aikštė buvo uždara, vėlesniuosiuose − atvira, o galiausiai 1657−1663 m. buvo įrengta sudėtingo plano aikštė, − trapecijos ir ovalo derinys, kurios pagrindinę kompozicinę ašį pabrėžia obeliskas ir du šalia jo stovintys fontanai.

Istorija
--------

1667 m. Lorencas Berninis gigantiška kolonada apjuosė priešais baziliką esančią didžiąją Šv. Petro aikštę. Per 11 metų sukurtos 284 kolonos ir 140 šventųjų skulptūrų. Aikštėje yra aukštas, dar prieš mūsų erą darytas, 360 tonų sveriantis obeliskas. Jį iš Egipto į Romą pačioje mūsų eros pradžioje atgabeno imperatorius Kaligula. Pusantro tūkstančio metų obeliskas stovėjo Nerono cirke. 1586 m. popiežius Sikstas V pasiūlė architektui Domenikui Fontanai perkelti obeliską į dabartinę vietą. Vėliau Berninis padarė jį savo projektuotos ovalinės aikštės centru.

Šv. Petro aikštė buvo paskutinis stambus brandaus baroko statinys Romoje ir iki šiol yra viena didžiausių aikščių pasaulyje − ji užima 3,5 ha plotą.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šv. Petro aikštė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Virtualus turas po Šv. Petro aikštę Archyvuota kopija 2008-01-07 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| X-Ray Dog |
|  
XRD logotipas |
| Biografija |
| Kilmė |  JAV, Berbankas |
| Žanrai | instrumentinė, chorinė, epinė |
| Įrašų kompanija | X-Ray Dog |
| Svetainė | www.x-raydogmusic.com |
| Nariai |
| Chris Field, Paul Dinletir, Mark Griskey, Justin R. Durban ir kt. |

**X-Ray Dog** – JAV muzikinė studija, įsikūrusi Berbanke, Kalifornijoje. Kuria muzikinius takelius filmams. Būdinga pompastiška, teatralinė, epinė orkestrinė muzika su stipriais chorų pritarimais. X-Ray Dog garso takeliai daugiausia naudojami veiksmo, fantastiniams, mokslinės fantastikos, nuotykių filmams.

X-Ray Dog muzika skamba tokiuose filmuose kaip „Žiedų valdovas", „Aleksandras", „Kruvinasis deimantas", „Narnijos kronikos", „Karibų piratai", „Ekvilibriumas", „Niujorko gaujos", „Haris Poteris", „Aš - robotas", „Nužudyti Bilą", „Kingkongas", „Dangaus karalystė", „Pano labirintas", „Ridiko kronikos", „Ženklai", „Žmogus-voras", „Terminatorius 3", „Diena po rytojaus", „Troja", „Van Helsingas", „X-Menai", „Avinėlių tylėjimas", „Tamsos riteris", „Dingę" ir kt.

Studijai vadovauja Chris Field. Be jo, pagrindiniai kompozitoriai yra Paul Dinletir, Mark Griskey, Justin R. Durban, Lior Rosner, Inon Zur, Jim Crew, Michael Rubino, Mitch Lijewski, Bernhard Groinig, Tim Stithem, Brian Rogers, Juan Suarez, Jono Brown, Assaf Rinde, Alistair Cooper, LeakyBrain, Tom Lilly. Be to, prisideda visa eilė kviestinių kompozitorių.

Diskografija
------------

X-Ray Dog yra sudarę 35 albumus, tačiau šie komerciškai nėra platinami.

|  |  |
| --- | --- |
| * *New Music* ;
* *Bonz Unleashed*;
* *Prime Cuts*;
* *Sit Up And Listen*;
* *Fresh Meat*;
* *New tricks*;
* *Mad Dog*;
* *A Breed Apart*;
* *Double Live, Doggie Style* (2 CD) ;
* *Dog Party*;
* *Canis Rex I*;
* *Canis Rex II*;
* *Dog Eat Dog* (2 CD);
* *Hellhounds*;
* *Bites & Bark Growls*;
* *B.B.G. Elements*.
 | * *Dog Gone Wild*;
* *X-Ray Spex*;
* *Best in Show*;
* *Mightydog*;
* *K-9 Empire* (2 CD);
* *Cerberus* (2 CD);
* *Boneyard* (2 CD) ;
* *Dog Rock*;
* *Alpha Dog*;
* *Mechanical*;
* *Dogs of War* (2 CD);
* *Top Dog*;
* *Argos*;
* *Anubis*;
* *Canis Maximus*;
* *Feed the Beast*.
 |

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2009-02-21 iš Wayback Machine projekto.;
* X-Ray Dog aprašymas;
* X-Ray Dog svetainėje Last.fm.

**Muzikos pavyzdžiai:**

* Kūrinys *Here comes the king*;
* Kūrinys *Dethroned*;
* Kūrinys *Gothic power*.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 42°53′ š. pl. 89°38′ r. ilg.﻿ / ﻿42.883°š. pl. 89.633°r. ilg.﻿ / 42.883; 89.633

Liepsnojantys kalnai
**Liepsnojantys kalnai** arba ***Gaočango kalnai*** (kin. 火焰山, pinyin: *huǒyànshān*, uig. قىزىل تاغ = *Qirmil tagh*) – kalnų masyvas Rytų Turkestane (Kinija, Sindziangas), Tianšanio kalnų masyve, ties šiaurine Taklamakano dykumos riba, į rytus nuo Turfano. Liepsnojantys kalnai išsidriekę ~100 km iš rytų į vakarus ir kerta Turfano įdubą. Plotis – 5–10 km. Būdingas kalnų aukštis yra ~500 m, aukščiausios viršūnės siekia 800 m.

Kalnai sudaryti iš raudono smiltainio, kuris labai paveiktas erozijos. Gausybė griovų, įgriuvų sukuria reginį tartum kalnai liepsnotų. Būdingas sausringas, karštas klimatas, vasarą oras įkaista iki 50 °C. Kalnuose augmenijos nėra. Yra keletas svarbių paleontologinių radimviečių.

Šilko kelio laikais keliautojai vengdavo Liepsnojančių kalnų ir apsistodavo papėdžių oazėse, tokiose kaip Gaočangas. Su pirkliais keliaudavę vienuoliai platino budizmą, šių kalnų pašlaitėje (Mutou slėnyje) jie įkūrė Bezekliko tūkstančio budų urvus.

Liepsnojantys kalnai minimi garsiame kinų pasakojime „Kelionė į vakarus".
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kaltinimas** – baudžiamojo proceso dalykas.

Valstybinis kaltinimas
----------------------

Valstybinį kaltinimą vykdo valstybė per savo institucijas
Kaltinimo institucija paprastai laikosi principo *in dubio pro duriore* ('abejojant – griežtesnis'), t. y. priešingai nei teismas (lot. *in dubio pro reo*, 'abejojant – švelnesnis'; 'visi neaiškumai ir netikslumai aiškinami kaltininko naudai'). Pvz. Šveicarijos kariniame baudžiamajame procese kaltintojas neturi teisės nutraukti bylos esant pakankamam įtarimo pagrindui dėl baudžiamosios veikos.

Vykdomas baudžiamasis persekiojimas. Valstybinį kaltinimą baudžiamojoje byloje palaiko prokuratūra (prokuroras), taip pat atliekamas ikiteisminis tyrimas. Ištyrus veiką ir esant pagrindui, surašomas kaltinamasis aktas. Byla perduodama teismui. Toliau tyrimą vykdo teismas.

Privatus kaltinimas
-------------------

*Pagrindinis straipsnis – Privatus kaltinimas*.
Kaltinimą palaiko privatus asmuo (vad. privataus kaltinimo bylose). Ikiteisminis tyrimas neatliekamas.

v • a • r **Asmens statusai** 

Liudytojas · Įtariamasis · Kaltinamasis · Teisiamasis · Nuteistasis arba Išteisintasis · Kalinamasis · Teistas
Atliekamas vario druskos liepsnos testas.
**Liepsnos testas** – chemijoje naudojamas metodas, kai kuriems cheminiams elementams ar sudėtingesniems jonams aptikti.

Pavyzdys įkišamas į liepsną ir stebimas liepsnos spalvos pasikeitimas. Metodas pagrįstas tuo, jog kiekvienas elementų turi būdingą emisijos spektrą. Pavyzdys laikomas ant platininės, auksinės arba nichrominės vielos kilputės arba sudrėkintos medinės lazdelės.

Natris yra labai paplitusi įvairių medžiagų priemaiša, todėl į liepsną dažnai žiūrima per specialų filtrą (kobaltinį stiklą), nufiltruojantį natrio spalvą ir taip leidžiantį pamatyti ir kitų metalų jonų švytėjimą.

Šį testą palyginus paprasta atlikti (druskos kristaliukas nudažo buitinės viryklės liepsną geltonai, laužo liepsna irgi geltona dėl natrio priemaišų). Tačiau taip galima aptikti tik ribotą elementų skaičių. Mažais kiekiais arba kitų elementų fone esančių medžiagų aptikimui reikalinga didelė eksperimentuotojo patirtis. Taip pat sunku tiksliau įvertinti aptiktos medžiagos koncentraciją. Tyrime paprastai naudojama beveik bespalvė dujinio degiklio liepsna.

Galerija
--------

* Bismutas, melsva
* Arsenas, melsva
* Švinas, melsva
* Boras, ryškiai žalia
* Kalcis, oranžinė
* Kalis, violetinė
* Varis, žalsvai melsva
* Vario sulfatas
* Litis, karmino raudonumo
* Natris, geltona
* Natris
* Stroncis, raudona

Tinkamai parinktos priemaišos taip pat naudojamos pirotechnikoje norimoms spalvoms išgauti.

Literatūra
----------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Liepsnos testas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* WebMineral.com – Liepsnos nudažymo įvairiais elementais tinklalapis (anglų k)
* All Info About Chemistry – Kaip atlikti liepsnos testą (anglų k).
**Kaltinėnų bandymų stotis** – Lietuvos žemdirbystės instituto padalinys Šilalės rajono savivaldybės teritorijoje Kaltinėnuose, Varnių g. 17.

Veikla
------

Tiriamos Lietuvos vakarų zonos eroduojamų dirvožemių antierozinės priemonės: ieškoma tinkamiausios ilgaamžių daugiamečių žolių sudėties eroduojamoms kalvoms apželdinti, antierozinių lauko sėjomainų įvairaus statumo kalvų masyvams, daugiamečių piktžolių naikinimo būdų, nesukeliančių intensyvios dirvožemio erozijos, antierozinio žemės dirbimo, organinių medžiagų gausinimo bei tręšimo būdų.

Stotyje ištirtas Lietuvos vakarų zonos dirvožemių tinkamumas svarbiausioms ankštinėms (dobilams, liucernoms, garždeniams) ir varpinėms (svidrėms, motiejukams, miglėms, eraičinams) daugiametėms žolėms, ankštiniams javams ir jų mišiniams su varpiniais javais, kaupiamiesiems augalams auginti. Stotyje sukurta agrotechninių priemonių sistema kalvoto reljefo dirvožemių apsaugai nuo erozijos. Stotis vykdo Lietuvos, kitų šalių institucijų užsakymus, bendradarbiauja su Lietuvos žemės ūkio konsultavimo tarnyba, aukštosiomis mokyklomis, pataria ūkininkams.

Istorija
--------

Įkurta 1960 m. Gineikiuose (Šilalės rajonas), 1982 m. perkelta į Kaltinėnus.

Direktoriai
-----------

* Otonas Visockis – 1963–1973 m.
* J. Chlevickas – 1973–1975 m.
* Benediktas Jankauskas – 1975–1979 m. ir 2002–2008 m.
* Stasys Bugenis – 1980–1988 m.
* J. Staputis – 1989–2001 m.
* Danutė Karčauskienė – nuo 2008 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Benediktas Jankauskas. *Kaltinėnų bandymų stotis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 235 psl.

Nuorodos
--------

* Kaltinėnų bandymų stotis[neveikianti nuoroda]