recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Vietovės, kurioms būdingas tropinis klimatas (pagal Köppen).
  Pusiaujinis
  Subekvatorinis
  Savanų
Tropinio klimato juosta (pagal Alisovą).
**Atogrąžų** (arba **tropinis**) **klimatas** – klimatas, būdingas tropikų sričiai. Jo apibrėžimas skiriasi pagal Köppen klimato klasifikaciją, sudarytą pagal vietovių temperatūrų ir kritulių skirtumus, ir Alisovo klimato klasifikaciją, besiremiančią vyraujančiomis oro masėmis ir klimatą skirstančią į juostas.

Köppen apibrėžimas
------------------

Pagal Köppen klimato klasifikaciją, tropinį klimatą turi tokios vietovės, kur kiekvieno mėnesio vidutinė temperatūra viršija 18 °C. Klimatui taip pat būdingas šalnų nebuvimas, maža temperatūros kaita ištisus metus, aukštas slėgis. Ne visos teritorijos, esančios tropikuose, turi tropinį klimatą. Pavyzdžiui, Sacharos dykuma, aukšti kalnai.

Tropinis klimatas turi tris tipus. Nors jiems visiems būdinga 18 °C viršijanti kiekvieno mėnesio vidutinė temperatūra, jie išsiskiria kritulių kiekio pasiskirstymu metuose.

* Pusiaujinis, kuriam būdingas didelis kritulių kiekis (kiekvieną mėnesį ne mažesnis nei 60 mm), sezonų nebuvimas. Jame auga atogrąžų miškai.
* Subekvatorinis, kuriam būdingi du sezonai: sausasis (mažiau nei 60 mm, bet daugiau nei (100 - metinis kritulių kiekis (mm) / 25) mm kritulių per mėnesį) ir drėgnasis. Čia aptinkami musoniniai miškai.
* Savanų, kuriam būdingas ryškus sausasis sezonas (mažiau nei 60 mm ir mažiau nei (100 - metinis kritulių kiekis (mm) / 25) mm kritulių per mėnesį). Augalija palyginti skurdi.

Alisovo apibrėžimas
-------------------

Atogrąžų klimato juosta yra tarp subtropinės ir subekvatorinės juostų. Būdingos aukštos temperatūros (vidutinė metinė aukštesnė nei 18 °C), aukštas slėgis, mažas kritulių kiekis. Vasaros itin karštos (virš 40 °C), žiemos vėsios (pasitaiko neigiamų temperatūrų). Augalija labai skurdi, vyrauja dykumos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  John E. Oliver. *Encyclopedia of World Climatology*. Springer, 2005, p. 742
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Durnaropė. Visose augalo dalyse randama alkaloidų. Apsinuodijus išdžiūsta burnos ertmė, pasidaro sausa ir parausta oda, išsiplečia akių vyzdžiai. Vėliau ištinka epileptiniai traukuliai, jėgų išsekimas, o paralyžiavus kvėpavimo centrą, žmogus miršta.
**Nuodingieji augalai** – grupė augalų, savyje kaupiančių didesnius ar mažesnius kiekius specifinių medžiagų, kurios patekusios į organizmą sutrikdo vieno ar kito organo funkcijas. Augaluose šios medžiagos susikaupia kaip medžiagų apykaitos produktai vykstant įvairiems fiziologiniams – biocheminiams procesams. Veikliosios, arba nuodingosios medžiagos skirstomos į daugelį grupių. Pagrindinės yra:

* Alkaloidai
* Gliukozidai
* Saponinai
* Eteriniai aliejai

Tų pačių medžiagų tam tikros dozės gali turėti gana skirtingą poveikį. Vienu atveju jos gali būti kaip nuodas, kitu – kaip svarbus vaistas. Be to, nuodingųjų medžiagų susikaupimo dinamika priklauso nuo ekologinių, meteorologinių sąlygų, nuo augalo išsivystymo fazės. Nustatyta, kad ta pati augalų rūšis, auganti vienose sąlygose, sukaupia daugiau veikliųjų medžiagų, kitose – žymiai mažiau. Dėl šios priežasties augalų toksiškumas taip pat yra nevienodas. Be to, labai nevienodai toksiškų medžiagų susikaupia vienų augalų pumpurų mezgimo, kituose žydėjimo, trečiuose – vaisių nokimo metu. Džiūstant augalui kai kurios nuodingos medžiagos tampa neveiklios. Į šieną patekęs vėdrynas iš pradžių yra toksiškas, bet šienui džiūstant pasidaro nebekenskmingas gyvuliams.

Žalčialunkis. Labai nuodingas augalas. Žieduose yra gliukozido dafnino ir eterinio aliejaus, žievėje yra artimos alkaloidams medžiagos mezereino ir kt. Apsinuodijus jaučiamas burnos deginimas, seilėjimasis, skausmingi diegliai pilvo srityje, viduriavimas, sunkiais atvejais sąmonės netekimas ir mirtis.
Įvairūs gyvūnai gana nevienodai reaguoja į nuodingų augalų poveikį. Ožkos ir triušiai kartais suėda gana didelius nuodingųjų augalų kiekius, bet neapsinuodija. Varlės yra jautrios širdies grupės gliukozidams, tuo tarpu rupūžės į juos visai nereaguoja. Rupūžių odoje liaukos išskiria sekretines medžiagas, kurios nukenksmina nuodus ir šie tampa nebepavojingi. Žmonės į nuodus taip pat reaguoja nevienodai. Vieniems užtenka paliesti kokį augalą (pvz. rūta) ir suserga odos uždegimais. Tačiau kai nuolat gaunamos nedidelės nuodingųjų medžiagų dozės, organizmas pasidaro šioms medžiagoms nejautrus. Štai nikotinas yra stiprus nuodas, bet nedideli ir pastoviai gaunami jo kiekiai ūmaus apsinuodijimo nesukelia.

Nuodingieji augalai svarbūs ir kaip žaliava farmacijos pramonei. Iš kai kurių gaminami gydomieji preparatai (vaistai).
| **Marjana Spivak** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | rus. *Марьяна Спивак* |
| Visas vardas | Marnjana Spivak |
| Gimė | 1985 m. kovo 23 d. (38 metai)Maskva, Rusija |
| Tautybė | Rusė |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Marjana Spivak** (rus. *Марьяна Спивак*; g. 1985 m. kovo 23 d. Maskvoje) – Rusijos aktorė, išgarsėjusi pasirodžius Andrejaus Zviagincevo juostai „Nemeilė".

Vaidmenys
---------

2006 m. su pagyrimu baigė Maskvos meno teatro mokyklą, Igorio Zolotovickio ir Sergejaus Zemcovo kursą. Studijų metais vaidino edukaciniuose spektakliuose: „Hamletas" – Gertrūda; „Bevardė žvaigždė" – Mona; „Gegužės naktis arba nuskendusi moteris" – Hanna; „Trys seserys" – Nataša; „Neišsisiskirk su savo artimaisiais" – Katia, Kozlova, Alferova.

2001 m. pradėjo vaidinti kine, atlikdama pagrindinį vaidmenį (Vasilisa) savo senelio Jevgenijaus Vasiljevo dramoje „Vargas ir nelaimė" pagal Leonido Frolovo romaną „Ne tai esmė". Vėliau buvo antriniai vaidmenys filmuose „Dvyniai" (Valia Nikitina), „Beviltiška byla" (Vera), „Alibi dviems" (Violetta), „Protingas žmogus" (Jekaterina Favorova), „Tautų tėvo sūnus" (Kapitolina Vasiljeva) ir kt.

2016 m. suvaidino pagrindinį vaidmenį detektyvinėje istorijoje „Partneriai". Įkūnijo pagrindinę heroję kapitonė Larisą Voitovič. Šiame detektyve dvi prisiekusios „draugės" Larisa Voytovič ir Julija Sokolova (akt. Jekaterina Kuznecova), turi iš naujo išmokti pasitikėti viena kita.

Ryškiausiu pasiekimu tapo Ženios Slepcovos vaidmuo Andrejaus Zvyagincevo dramoje „Nemeilė". Premjera įvyko 2017 m. gegužę Kanų kino festivalyje. Juostoje pasakojama dramatiška susituokusios poros, nusprendusios išsiskirti, istorija. Po eilinio tėvų kivirčo, berniukas nusprendė pabėgti ir dingo. Filmas buvo nominuotas „Oskarui" (2017 m.) kaip geriausias filmas užsienio kalba ir gavo „Cezario" apdovanojimą (2017 m.) už geriausią filmą užsienio kalba.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Loveless IMDb duomenų bazėje
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Nuorodos
--------

* IMDb profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
| Blidaالبليدة |
| --- |
|  |
|  |
| 

BlidaBlida

36°28′0″ š. pl. 2°49′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.46667°š. pl. 2.81667°r. ilg.﻿ / 36.46667; 2.81667﻿ (Blida)Koordinatės: 36°28′0″ š. pl. 2°49′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.46667°š. pl. 2.81667°r. ilg.﻿ / 36.46667; 2.81667﻿ (Blida) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Alžyro vėliava Alžyras |
| **Vilaja** | Blidos vilaja |
| **Apskritis** | Blidos apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 265 000  |

**Blida** (arab. البليدة = *Blīdah*, pranc. *Blida*) – miestas Alžyro šiaurėje, 45 km į pietvakarius nuo sostinės Alžyro, Mažojo Atlaso kalnų pašlaitėje; vilajos centras. 161,6 tūkst. gyventojų (2007). Išvystyta maisto, tekstilės pramonė. Apylinkėse auginami apelsinai.

Mieste yra fontanų, drėkinamų sodų, teka *Wad al-Kabir* upė. Būdinga prancūziško stiliaus architektūra, yra mečetės, bažnyčios, karo ligoninė, universitetas. Blida kadaise garsėjo 6 miesto vartais.

Istorija
--------

Romos imperijos laikais čia buvo karinis postas. Dabartinį miestą XVI a. įkūrė *Sidi Ahmad al Kabir*. 1825 m. stipriai nukentėjo nuo žemės drebėjimo. 1838 m. miestą užėmė prancūzai. 1867 m. vėl sukrėtė žemės drebėjimas.

Išnašos
-------

1. ↑  „Arab Market, Blida, Algeria". *World Digital Library*. 1899. Nuoroda tikrinta 2013-09-25.
Didelis Rai akmuo
Rai akmeninių pinigų plukdymas į Japo salas
**Rai akmenys** – dideli, apskriti disko formos akmenys, pagaminti iš klinties, paplitę Japo saloje. Vietiniai žmonės šiuos akmenis naudojo kaip neįprastą valiutos formą.

Forma ir gamyba
---------------

Rai akmuo yra apskritas disko formos akmuo, iškaltas iš klinties, su didele skyle viduryje. Daugelis labai dideli, didžiausias žinomas akmuo sveria apie 7,6 tonos. Šie akmenys buvo gaminami be jokių metalinių ar bent jau kieto akmens įrankių – vien kriauklių kiaukutais. Suteikus formą, akmenys buvo poliruojami. Skylė viduryje buvo naudojama transportuojant. Žaliava akmenims buvo randama aplinkinėse salose, ten jie buvo ir gaminami.

Pagamintus atvežti to meto transporto priemonėmis, kelis šimtus kilometrų per dažnai neramią jūrą, irgi buvo sunku bei rizikinga. Buvo naudojamos lengvos kanojos, sujungtos katamarano forma. Yra žinomi nuskendę akmenys, ir gilesnėje jūroje jų greičiausiai yra dar daugiau.

Manoma jog šie akmenys yra „didžiausi pinigai" pasaulyje, nors tarp jų pasitaiko ir mažų, tik keleto centimetrų skersmens.

Naudojimas
----------

Akmenys buvo naudojami užtvirtinti socialiniams susitarimams: vestuvėms, paveldėjimams, politiniams sandėriams, sąjungų ženklams, išpirkoms ar tiesiog keitimui į maistą. Tradiciškai, mokant šiais pinigais, jie nepakeičia buvimo vietos, bet šeimininkas visada žino, kurie pinigai priklauso jam ir juos prižiūri. Aprašytas didelis akmuo kuris nuskendo jį pervežant. Nors to akmens seniai niekas nematė, visi sutinka, jog jis turėtų tebeslūgsoti ten, kur nuskendo. Todėl akmuo tebenaudojamas mokėjimui, kaip ir bet kuris kitas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  „Rai of Yap – the stone money". Wondermondo.
2. ↑  Goldstein, Jacob; Kestenbaum, David. „The Island of Stone Money". NPR. Nuoroda tikrinta 2010-01-05.
**Penki geri imperatoriai** arba **įsūnyti imperatoriai** – penki paeiliui Romą valdę Nervų–Antoninų dinastijos imperatoriai (96–180 m): Nerva, Trajanas, Adrianas, Antonijus Pijus ir Markas Aurelijus. Jie žinomi dėl nuosaikios politikos lyginant su prieš ir po jų valdžiusiais tironiškesniais imperatoriais. Jų valdymas buvo imperijos klestėjimo viršūnė per *Pax Romana*.

Penkių gerų imperatorių laikotarpis išsiskyrė taikiu valdžios perėmimu. Kiekvienas imperatorius pasirinkdavo įsūnyti gerai atrinktą, kompetentingą įpėdinį, kuris sudarydavo lygiaverčius ryšius kaip giminaitis ir taip praktiškai paremdavo dinastijos principą, išvengdamas politinės maišaties, lydėjusios naujo imperatoriaus atsiradimą prieš ir po to laikotarpio. Tačiau Markas Aurelijus įpėdiniu įvardijo savo sūnų Komodą, kuris paprastai nėra laikomas geru imperatoriumi. Daugelis istorikų (ypač E. Gibonas) tai laiko Romos nuosmukio pradžia.

Istorinis vertinimas
--------------------

Iš Edvardo Gibono „Romos imperijos nuosmukio ir žlugimo istorija":

> *Jei žmogus būtų paprašytas nurodyti pasaulio istorijos laikotarpį, kurio metu žmonija buvo laimingiausia ir labiausiai klestinti, be dvejonės nurodytų laikotarpį trukusį nuo Domicijano mirties iki Komodo atėjimo į valdžią. Visą Romos imperiją valdė absoliuti valdžia, vadovaujama dorybės ir išminties. Armijos buvo sutramdomos tvirtos, bet švelnios rankos keturių vėliau valdžiusių imperatorių, kurių asmenybė ir valdžia kėlė pagarbą. Civilinio administravimo formos buvo atidžiai prižiūrimos Nervos, Trajano, Adriano ir Antoninų, kuriuos džiugino laisvės idėja ir kurie buvo patenkinti save laikydami atsakingais įstatymų pasiuntiniais. Šie valdovai, verti Romos respublikos atkūrimo garbės, suteikė tų laikų romėnams galimybę džiaugtis racionalia laisve.*
> 
> 

Tačiau dabartiniai istorikai ne visai sutinka su Gibono vertinimu. Šių imperatorių valdžioje buvo daugiau žmonių nei keletas turtingų žmonių, paminėtų istoriniuose įrašuose. Didžioji likusiųjų dalis buvo žemdirbiai ar nuo jų priklausantieji, kurie gyveno pagal valdžios pareigūnų užgaidas ar nesulaikomų plėšikų, kurių buvo ne mažiau nei kitais laikais. Ar tie žmonės buvo laimingi, ar kentėjo yra istorinių ginčų tema. Bet kokiu atveju ne tik pavergti žmonės, bet ir barbarų gentys (pvz.: germanai) arba patys trokšdavo tapti romėnais arba greitai tapdavo pusiau romėnais užkariavę byrančios imperijos dalį, o tai įrodymas, kad romėnų socialinis - ekonominis gyvenimas pagal to meto standartus buvo labai geras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  McKay, John P.; Hill, Bennett D.; Buckler, John; Ebrey, Patricia B.; & Beck, Roger B. (2007). *A History of World Societies* (7th ed.). Boston: Houghton Mifflin Company, v–vi. ISBN 978-0-618-61093-8.
| **Hery Rajaonarimampianina** |
| --- |
| Madagaskaro prezidentas |
|  |
| Gimė | 1958 m. lapkričio 6 d. (65 metai)Antananaryvas, Madagaskaras |
| Madagaskaro prezidentas |
| Ėjo pareigas | 2014 m. sausio 25 d. – 2018 m. rugsėjo 7 d. |
| Ankstesnis | Andry Rajoelina |
| Vėlesnis | Andry Rajoelina |
|  |
|  **Vikiteka** | Hery Rajaonarimampianina |

**Hery Rajaonarimampianina** (g. 1958 m. lapkričio 6 d.) – Madagaskaro politikas, 2014–2018 m. šalies vadovas. Prezidentaujant Andry Rajoelina, H. Rajaonarimampianina buvo finansų ministras.

H. Rajaonarimampianina tuo metu buvo ilgiausią pavardę pasaulyje turintis šalies vadovas.

2009 m. politikas tapo šalies biudžeto ir finansų ministru. 2014 m. sausį jis laimėjo prezidento rinkimus. 

2015 m. gegužės 26 d. šalies parlamentas balsavo už apkaltą prezidentui ir jo nušalinimą, tačiau vėliau konstitucinis teismas atšaukė šį sprendimą.

2018 m. jis pralaimėjo rinkimuose Andry Rajoelinai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Hery Rajaonarimampianina and the global leaders with the longest names
2. ↑  Madagascan parliament votes to remove president from office


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Andry Rajoelina** | **Madagaskaro prezidentas**2014–2018 | Po to:**Andry Rajoelina** |
| Kojalavičiai |
| --- |
| Kojelavičių herbas Kojelavičių herbas |
| Pradininkas | Jonas Kojala (m. 1564 m.) |
| Titulas | bajorai |
| Laikotarpis | XVI a. - XVII a. |
| Šalys | LDK |

**Kojalavičiai**, **Kojalos**, **Kojelavičiai-Vijūkai** – XVI a. – XVII a. Lietuvos miestiečių ir bajorų giminė.tu lohas nx Pyderas Negras

```
gejus
```

Giminės istorija
----------------

Pradininkas, istoriko Z. Kiaupos duomenimis, nuo 1542 m. minimas Kauno miestietis Jonas Kojala (m. 1564 m.). Veikiausiai jo sūnūs, irgi Kauno miestiečiai – Andrius (minimas 1607–1614 m.) ir Motiejus (prieš 1610 m.) Kojalos.

Andrius turėjo sūnus Lauryną, Baltazarą ir Motiejų (šis minimas 1616–1620 m.). Laurynas, 1606–1641 m. minimas kaip Kauno miestietis ir pirklys, jau vadinamas Kojalavičiumi. Turėdamas kelias vytines ir plaukiodamas upėmis prekiavo Kaune, Vilniuje, Gardine, Karaliaučiuje, Klaipėdoje. Supirkinėjo Kaune sklypus ir namus. Kaip miestiečiai ir pirkliai t. p. minimi Baltazaras 1608–1627 m. Lauryno pusbrolis Jonas (m. 1628 m.)

1604–1628 m. Jonas turėjo vytinių, jomis plukdydavo ir kitų pirklių prekes. Nuo 1604 m. buvo Kauno suolininkų prisiekusysis raštininkas, nuo 1614 m. miesto ūkvedys, miestiečių kolegijos, kontroliuojančios magistrato veiklą, narys. 1609 m. vedė Kauno vaito bajoro Alberto Beinarto dukterį Brigitą, jiems gimė pagarsėję sūnūs Albertas Kojelavičius-Vijūkas, Kazimieras Kojelavičius-Vijūkas ir Petras Kojelavičius-Vijūkas. Nuo tada Kojalavičių antroji pavardė tapo Vijūkai. Broliai tėvų namus Kaune 1642 m. užrašė kuriamai Jėzuitų kolegijai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kojalavičiai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 346 psl.
Koordinatės: 54°42′32″š. pl. 25°19′00″r. ilg.﻿ / ﻿54.708831°š. pl. 25.316735°r. ilg.﻿ / 54.708831; 25.316735

2023 m.
2023 m.
2023 m.
**Vilniaus miesto klinikinė ligoninė** – didžiausia ligoninė Vilniuje.

Istorija
--------

2014 m.
Akušerijos ir ginekologijos bei Vaikų ligų klinikų pastatas (2014)
1958 m. pastatytas pirmasis korpusas. 1966 m. ligoninė išplėsta.

1978 m. pabaigoje į Respublikinę vaikų ligoninę iškelti Vaikų chirurgijos ir Vaikų traumatologijos–ortopedijos skyriai.

2004 m. prijungti Šv. Jokūbo ligoninės akušerijos, neonatologijos ir ginekologijos skyriai. 2005–2007 m. ligoninės pastatai rekonstruoti. 2011 m. prijungta Sapiegos ligoninė, o 2012 m. – Vilniaus universitetinė Antakalnio ligoninė, kuri tapo ligoninės Antakalnio filialu.

2020 m. dėl koronavirusinės ligos pandemijos ši ligoninė tapo atramine, pertvarkyta dalis patalpų.

### Pavadinimai

* 1954–1987 m. Vilniaus miesto klinikinė ligoninė
* 1987–1991 m. Vilniaus miesto 6-oji klinikinė ligoninė
* 1991–2010 m. Vilniaus miesto universitetinė ligoninė
* Nuo 2010 m. Vilniaus miesto klinikinė ligoninė

Struktūra
---------

* Vidaus ligų klinika
* Kraujagyslių chirurgijos klinika
* Chirurgijos klinika
* Akušerijos ir ginekologijos klinika
* Vaikų ligų klinika

Direktoriai
-----------

* Stasys Trepšys – 1958–1977 m.
* Vytautas Banevičius – 1977–1981 m.
* Romanas Rimkevičius – 1982–1991 m.
* Rimantas Keblas – 1991–2012 m.
* Henrikas Ulevičius – 2012–2014 m.
* Narimantas Markevičius – nuo 2014 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

* Ligoninės svetainė
Naujosios Gvinėjos salos geografinė padėtis
Naujosios Gvinėjos salos fizinis žemėlapis
Naujosios Gvinėjos salos politinis-administracinis žemėlapis
Naujosios Gvinėjos salos danių genties papuasas pakeliui į Pasemos kaimą (Baliemo slėnis, centrinė Vakarų Naujoji Gvinėja
**Naujoji Gvinėja** arba **Papua** (Ppk. *Niugini*, angl. *New Guinea*, ol. *Nieuw-Guinea*, vok. *Neuguinea*, indonez. *Nugini*, *Papua*, istoriškai *Irian*) – antroji pasaulyje pagal dydį sala, jos plotas 785 753 km².

Geografija
----------

Sala Didžiojo vandenyno vakaruose, Melanezijoje, į šiaurę nuo Australijos, nuo kurios ją skiria Toreso sąsiauris, kaip manoma susidaręs prieš 7000 metų. Per salos vidurį iš šiaurės vakarų į pietryčius tęsiasi Naujosios Gvinėjos kalnynas. Aukščiausia kalnyno Džajos viršukalnė stūkso vakarinėje dalyje, jos aukštis 4884 m. Ilgiausia saloje Sepiko upė teka salos šiaurės rytuose.

Gamta
-----

Naujosios gvinėjos sala priskiriama Papuasijos geobotaniniam regionui. Saloje yra daugiausia atogrąžų miškai, kuriuose auga apie 11 000 augalų rūšių, gyvena 600 unikalių paukščių rūšių (įskaitant rojaus paukštį, esantį Papua Naujosios Gvinėjos vėliavoje), 400 rūšių roplių, 455 drugelių rūšys, daug įvairių žinduolių (ir sterblinių – medžių kengūrų, ilgasnapių echidnų ir kt.). Kuko pelkė įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

Indonezija labai sparčiai kerta tropinius miškus Naujojoje Gvinėjoje, šitaip sukeldama pavojų, kad išnyks daug unikalių augalų ir gyvūnų rūšių;

Gyventojai
----------

Manoma kad pirmieji gyventojai saloje pasirodė prieš 40 tūkst.metų. Salos čiabuviai yra melaneziečių kilmės papuasų gentys, kalbančios papuasų kalbomis. Nuo 1969 metų salos okupuotoje Indonezijos Vakarų Naujojoje Gvinėjoje vykdoma agresyvi rasistinė politika prieš vietinius papuasus, siekiant juos išstumti, išnaikinti ir pakeisti indoneziečiais. Pagal 2014 m. duomenis, saloje gyveno apie 11 306 940 gyventojų.

Politika
--------

Sala politiškai yra padalinta tarp dviejų valstybių (per 141-ąjį rytų meridianą) – vakarinė dalis priklauso Indonezijai, o rytinė – Papua Naujajai Gvinėjai.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Papuasai
* Papuasų kalbos

Šaltiniai
---------

Nuorodos
--------

* independent.co.uk / Scientists hail discovery of hundreds of new species in remote New Guinea, Chief Reporter, Terry Kirby, Tuesday 7 February 2006 | *Anglų k.*
Dongša salos, 1986 m. palydovinė nuotrauka
**Dongša salos** (kin. 東沙群島 / 东沙群岛, pinyin: *Dōngshā Qúndǎo*) – atolinių salų grupė Pietų Kinijos jūros šiaurėje.

Salynas apima vakaruose esančią Dongša salą ir rytuose esančius du arkinius 50 km ilgio koralinius rifus *Nanwei* ir *Beiwei*. Visus tris darinius jungia povandeninis atolas, supantis seklią lagūną salyno centre. Dongša sala yra vienintelė teritorija virš jūros lygio. Jos plotas apie 240 ha. Salos išsidėsčiusios maždaug 450 km į pietvakarius nuo Taivano krantų ir apie 300 km į pietryčius nuo Honkongo.

Priklauso Kinijos Respublikai (Taivanas), tačiau pretenzijas į salas reiškia ir Kinijos Liaudies Respublika. Ginčytinoje teritorijoje nėra nuolatinių gyventojų. Čia lankosi tik žvejai, Kinijos Respublikos kariškiai ir tyrėjai. Yra oro uostas.

Išnašos
-------

1. ↑  География нового Китая: Перевод с китайского Л. С. Гингольда и А. М. Ледовского — Изд-во иностранной лит-ры, 1953–367 с. — С. 168
Koordinatės: 55°20′17″š. pl. 25°31′28″r. ilg.﻿ / ﻿55.33809°š. pl. 25.52440°r. ilg.﻿ / 55.33809; 25.52440

|  |
| --- |
| **Suginčių pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Suginčių pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Suginčių pagrindinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Taikos g. 22, Suginčiai |
| **Direktorius(-ė)** | Stanislovas Lisauskas |
| **Mokinių skaičius** | 103 |
| **Įkūrimo data** | 1912 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** | 52 |
| **Pedagogų skaičius** | 21 |

**Molėtų rajono Suginčių pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Suginčiuose (Molėtų raj.), Taikos g. 22, vykdanti pradinio ir pagrindinio bei neformaliojo ugdymo programas. Įstaigos kodas 191228694.

Istorija
--------

Manoma, kad Suginčių mokykla įkurta dar prieš Pirmąjį pasaulinį karą, apie 1912 m. Tipinių pastatų nebuvo, klasės įsikūrė privačių žmonių namuose. Pirmasis mokytojas – Pradžios mokslo departamento referentas Jonas Sluoksnaitis. Pradinėje mokykloje mokydavosi apie 70-80 mokinių. 1949 m. LSSR švietimo ministerijos nutarimu įkurta penkta klasė. Nuo tada Suginčių pradinė mokykla tapo priaugančia septynmete mokykla. Nuo 1956 m. priauganti vidurinė mokykla. 1960 m. išleista pirmoji abiturientų laida.

2014 metais Suginčių vidurinė mokykla, išleidusi paskutiniąją, 52-ąją laidą, pakeitė statusą į pagrindinę mokyklą.

Direktoriai
-----------

* Septynmetės vidurinės mokyklos direktoriais dirbo Jonas Grigoravičius, Romas Paliokas, Jonas Laurinavičius, Antanas Raslanas, Aloyzas Pajarskas
* 1956 m. Živilė Baltaduonienė
* 1960 m. Genovaitė Surgailytė
* 1961 m. Jonas Jatautis
* 1970 m. Tamara Vanagaitė
* 1976 m. Henrikas Kalinauskas
* 1990 m. Stanislovas Lisauskas
* 2020m. Zita Žvinienė

Žymūs mokiniai
--------------

* Danius Lygis, aplinkos apsaugos ministras

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
| **Crepidotus** |
| --- |
| Paprastasis klumpiaausis (*Crepidotus variabilis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Klumpiaausiniai  *( Crepidotaceae)* |
| Gentis: | Klumpiaausis  *( Crepidotus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Klumpiaausis** (*Crepidotus*) – klumpiaausinių (*Crepidotaceae*) šeimos grybų gentis.

Šiai genčiai priklauso skėtiški arba vėduokliški grybai, kurie dažniausiai auga ant medžių šakų ir skaido medieną. Poros rūšių vaisiakūnių išvaizda labiau išskirtinė: *Crepidotus cinnabarinus* jie ryškiai raudoni, tuo tarpu *Crepidotus crocophyllus* dažniausiai turi geltonus ar oranžinius lakštelius. Visų kitų rūšių vaisiakūniai daugmaž rudi arba balti ir tiksliam rūšies nustatymui reikalinga mikroskopinė sporų analizė.

Mitybinės vertės neturi. Šie grybai nėra nuodingi bet kulinariniu požiūriu nevertingi: per smulkūs ir neskanūs. Tikslios informacijos apie konkrečių rūšių tinkamumą maistui žinoma labai nedaug.

*Crepidotus fulvotomentosus* buvo rastas naujas antibiotikas, *strobilurinas*. Gebėdami skaidyti aromatinius junginius, gali padėti atsistatyti užterštoms ekologinėms sistemoms.

Lietuvoje auga:

* Plokščiasis klumpiaausis (*Crepidotus applanatus*)
* Minkštasis klumpiaausis (*Crepidotus mollis*)
* Apskritasporis klumpiaausis (*Crepidotus subsphaerosporus*)
* Paprastasis klumpiaausis (*Crepidotus variabilis*)

ir kt. rūšys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Index fungorum
2. ↑  Michael Kuo (2015). The Genus Crepidotus. mushroomexpert.com
3. ↑  Kirk P. M. Cannon P. F. Minter D. W. Stalpers J. A. et al. *Ainsworth & Bisby’s Dictionary of the Fungi.* – CAB International, 2008.
4. 1 2 3  (2018) Crepidotus sp, Nutrition Security. wildedibles.teriin.org Archyvuota kopija 2021-01-24 iš Wayback Machine projekto.
XV ar XVI a. krikščioniškos maldos tamilų kalba ant palmių lapų
Tamilų kalbos gramatikos knygos *Tolkāppiyam* kopija ant palmių lapų
**Palmių lapų rankraštis** (angl. *Palm-leaf manuscript*) – rankraščiai, rašyti ant džiovintų palmių lapų. Tokius lapus rašymui naudojo kai kuriose Azijos dalyse dar nuo XV a. pr. m. e. o galbūt ir anksčiau. Pietų ir pietryčių Azijoje juose užrašydavo realių ir mitinių įvykių aprašymus. Atsiradus raštui Pietų Azijoje imta rašyti ant džiovintų ir dūmais apdorotų palmių vėduoklinės palmyros ir skėtinės korifos lapų.

Ant palmių lapų užrašyti dokumentai būdavo saugomi ribotą laiką, o po to turėdavo būti perrašomi ant naujų džiovintų lapų. Indijos kultūrai plintant po Pietryčių Azijos šalis (pvz. Filipinuose), Tailande, Kambodžoje ir Indonezijoje, šių šalių tautos ėmė kaupti dokumentų ant palmių lapų rinkinius. Indonezijoje rankraščiai ant palmių lapų vadinami *lontar*. XIX a. pradžioje ėmus naudoti spausdinimo presus šis palmių lapų dokumentų cikliškas kopijavimas liovėsi. Daugelio šalių vyriausybės ėmėsi išsaugoti išlikusius palmių lapų dokumentus.

1997 m. UNESCO pripažino Tamilų medicininių rankraščių kolekciją (*Tamil Medical Manuscript Collection*) Pasaulio atminties registro (*Memory of the World Register*) dalimi.

Pavyzdžiu, kaip ilgai išliko palmių lapų dokumentai, gali būti tamilų gramatikos knyga *Tolkāppiyam*, parašyta IV a. pr. m. e.

Vykdant globalinio skaitmeninimo projektą, atliekamą Tamilų paveldo fondo (*Tamil Heritage Foundation*), renkami, konservuojami ir skaitmeninami senoviniais rankraštiniai dokumentai ant džiovintų palmių lapų. Taip senoviniai palmių lapų dokumentai daromi prieinami internete visame pasaulyje.

* Palmių lapų rankraštis, įformintas pagal visus tradicinius reikalavimus.Palmių lapų rankraštis, įformintas pagal visus tradicinius reikalavimus.
* Palmių lapų rankraščio tekstas iš artiPalmių lapų rankraščio tekstas iš arti
* Tamilų rankraštisTamilų rankraštis
* Maždaug 100-600 m. e. m. rankraštisMaždaug 100-600 m. e. m. rankraštis
* Palmių lapų rankraščiai muziejujePalmių lapų rankraščiai muziejuje

Nuorodos
--------

1. ↑  Z. Shi etc. Digital enhancement of palm leaf manucript images using normalization techniques
2. ↑  Palm-leaf manuscripts at Asiatic Library, Calcutta
3. ↑
4. ↑   Archyvuota kopija 2020-10-17 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  IAS Memory of Asia palm-leaf manuscript preservation
6. ↑  Conservation and Digitisation of Rolled Palm Leaf Manuscripts in Nepal
7. ↑  論述貝葉經整理與編目工作 Archyvuota kopija 2012-03-08 iš Wayback Machine projekto.
8. ↑  渐行渐远贝叶经
9. ↑  Digital Library of Lao Manuscripts
10. ↑  Interview: Digitalizing heritage for the coming generation. Archyvuota kopija 2011-10-17 iš Wayback Machine projekto. Bhasha India. Microsoft. Nuoroda tikrinta 17 January 2012.
**Saulius Urbanavičius** (g. 1973 m. vasario 1 d. Vilniuje) – buvęs VĮ Registrų centro generalinis direktorius, teisininkas. Buvęs Lietuvos Respublikos specialiųjų tyrimų tarnybos (STT) direktorius.

Biografija
----------

1995 m. Lietuvos policijos akademijoje įgijo teisės bakalauro laipsnį. 2006 m. Mykolo Romerio universitete įgijo teisės magistro laipsnį.

1994–1999 m. dirbo Vilniaus miesto vyriausiojo policijos komisariato Organizuoto nusikalstamumo tyrimo tarnybos Nusikalstamų susivienijimų kontrolės skyriaus vyresniuoju inspektoriumi.

1999–2012 m. dirbo Lietuvos Respublikos muitinėje: 1999–2002 m. – Muitinės departamento prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos Pažeidimų prevencijos ir tyrimų tarnybos Kovos su kontrabanda skyriaus vyriausiuoju inspektoriumi, viršininko pavaduotoju; 2002–2005 m. – Muitinės kriminalinės tarnybos skyriaus viršininko pavaduotoju, skyriaus viršininku; 2005–2008 m. – Muitinės kriminalinės tarnybos direktoriaus pavaduotoju; 2008–2012 m. buvo Muitinės kriminalinės tarnybos direktorius.

Nuo 2012 m. sausio 30 d. ėjo Specialiųjų tyrimų tarnybos direktoriaus pirmojo pavaduotojo pareigas, jam suteiktas vyriausiojo specialiojo agento tarnybinis rangas.

Nuo 2013 m. kovo 29 d. iki 2018 m. ėjo Specialiųjų tyrimų tarnybos direktoriaus pareigas, jam suteiktas ypatingojo specialiojo agento tarnybinis rangas.

Nuo 2018 m. birželio iki 2023 m. birželio ėjo generalinio direktoriaus pareigas VĮ Registrų centre.

Apdovanojimai
-------------

1. Valstybės apdovanojimas – už nepriekaištingą ir pavyzdingą tarnybinių pareigų atlikimą 2011 m. birželio 10 d. apdovanotas LDK Gedimino ordino Riterio kryžiumi.
2. Kiti įvairių žinybų ir organizacijų garbės ženklai ir medaliai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Buvęs STT vadovas Saulius Urbanavičius pradeda vadovauti Registrų centrui, 15min.lt, 2018-06-26.
|  |
| --- |
| Antikvariniai Kašpirovskio dantys |
|  
Grupės vokalistas Juozas Baužys 2021 m. |
| Biografija |
| Kilmė | Vilnius, Lietuvos vėliava Lietuva |
| Žanrai | polka, post-punk, mariači, balkan |
| Aktyvumo metai | 2006 m. – dabar |
| Įrašų kompanija | M.P.3 |
| Svetainė | Oficiali svetainė |
| Nariai |
| Martynas EnčiusJuozas BaužysAntanas RuzgasMantas MeškerysKarolis SteponavičiusJonas StonkusPovilas Jurkša |
| Buvę nariai |
| Danielius Juodis
Tautvydas Jurkša
Darius Bagdonavičius |

Martynas Enčius (Antikvariniai Kašpirovskio dantys), 2021 m.
Tautvydas Jurkša (Antikvariniai Kašpirovskio dantys), 2021 m.
**Antikvariniai Kašpirovskio dantys** – muzikos grupė iš Lietuvos, susikūrusi 2006 m. Vilniuje. Savo kūryboje muzikantai pasitelkia polkos, post-punk, mariarči, Lotynų Amerikos, Balkanų, regio stilius, ironiškus dainų tekstus ir balades.

2015 m. grupė išleido debiutinį albumą „Antikvariniai Kašpirovskio dantys" ir pristatė dainos „Į Venesuelą" vaizdo klipą. Surengė koncertus Lietuvoje, Kinijoje, Indijoje, JAV, Belgijoje, Lenkijoje, Latvijoje, Estijoje, Ukrainoje, Baltarusijoje, Rusijoje, Makedonijoje.

Iki šiol „Antikvariniai Kašpirovskio dantys" yra pelnę penkis M.A.M.A. apdovanojimus – metų proveržio (2016 m.), metų vaizdo klipo (2016 m. – „Į Venesuelą", 2018 m. – „Indai", 2019 m. – „Daug dienų") ir metų grupės (2020 m.). Taip pat „Klipvid" konkurso geriausio metų vaizdo klipo apdovanojimus (2018 m. – „Indai", 2020 m. – „Mažulė"; šių vaizdo klipų režisieriai – atitinkamai Saulius Baradinskas ir Darius Miniotas – buvo pripažinti geriausiais metų režisieriais).

Grupės sudėtis
--------------

* Martynas Enčius (muzika, dainų žodžiai, vokalas, akustinė gitara),
* Juozas Baužys (vokalas, smuikas),
* Antanas Ruzgas (vokalas, trimitas)
* Mantas Meškerys (bosinė gitara)
* Karolis Steponavičius (dainų žodžiai, būgnai),
* Jonas Stonkus (akordeonas)
* Povilas Jurkša (trombonas)

Diskografija
------------

Grupė iki šiol yra išleidusi 4 albumus.

* Antikvariniai Kašpirovskio dantys (2015 m.)

* Problematika (2017 m.)
* Nieko nereikia daryt (2019 m.)
* Viskas bus gerai (2023 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Nuorodos
--------

* Oficialus grupės tinklalapis
* Muzikos agentūros M.P.3 tinklalapis
**Anafielas** – vėlyvuosiuose šaltiniuose minimas kaip kalnas, į kurį turi kopti mirusieji, naudodami savo ir žvėrių nagus. T. Narbutas teigia šį tikėjimą užrašęs, remdamasis Kretingos apylinkėse surinktomis žiniomis. Šis kalnas minimas lietuvių sakmėse, tačiau jis niekur nevadinamas *Anafielu* (lietuvių kalboje apskritai „f" buvo nenaudojama). Anafielas atitinka Anapilį, kuris yra *pomirtinis pasaulis*. 

Saksas Gramatikas savo „Danų istorijoje" aprašo didvyrio *Starcatherus* kovą su burtininku *Wusinnus*, ši kova įvyko prie *Anafial* kalno. Kalno vieta nežinoma, nors Saksas teigia, kad ji yra kažkur Rusijoje, o pats kalnas daugiau skandinavų mitologijoje neminimas. Tačiau lietuviškoje medžiagoje teigiama, kad ties šiuo pomirtiniu kalnu gyvena slibinas, kuris praryja nuo jo nukrentančias sielas arba jas nupučia. Vienas iš jo vardų *Wizunos*, kurį, matyt, Narbutas įterpė Sakso minimą Anafial į lietuvišką medžiagą (nors ši versija abejotina ir tikslai nežinomi).

*Anafial* ir *Anfiel* paraleles su lietuvių mitologija galima aiškinti, remiantis Lietuvos pajūryje gyvenusiais kuršių bei žemaičių kontaktais su skandinavais, danais. Lietuvos pajūrio kontaktams paliudyti pakankamai yra ir archeologinės bei istorinės medžiagos (Egilio saga ar to paties Sakso tvirtinimas, kad baltiškasis pajūris priklausęs danams, o ne kuršiams).

Literatūra
----------

1. ↑  Saxo Grammaticus: Gesta Danorum
2. 1 2  Mitologijos enciklopedija, 2 Tomas. Vilnius. Vaga. 1999. 270 p.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Pietų minų tarmės  闽南语, *Bân-lâm-gú* |
| Kalbama | Pietryčių Kinija, Taivanas, Pietryčių Azija ir kt. |
| Kalbančiųjų skaičius | >47 mln. |
| Kilmė | kinų-tibetiečių\*kinų\*\*minų\*\*\***pietų minų** |
| Rašto sistemos | kinų raštas, lotynų (peh-oe-ji), katakana |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-2 | zh |
| ISO 639-3 | nan |

**Pietų minų tarmės**, **Pietų min kalba**, **Minnan kalba** (kin. 闽南语, pinyin: *Mǐnnán Yǔ*, sav. *Bân-lâm-gú*) – viena iš kinų kalbos tarmių grupių, priklausanti minų tarmių pogrupiui, kurio tarmės vartojamos pietrytinėje Kinijos dalyje. Pietų minų tarmė, ar tiksliau keleto tarmių grupė vartojama daugiausia Pietų Kinijos jūros pakrančių miestuose bei kinų apgyvendintose salose, taip pat gausios kinų diasporos pasaulyje.

Pietų minų tarmės pagal lingvistinius kriterijus galėtų būti laikomos atskira kalba, tačiau tradiciškai priskiriamos kinų kalbai. Vartojamos daugiausia kaip šnekamoji kalba ~47 milijonų žmonių.

Tarmės
------

Pietų minų tarmės
Išskiriamos 3 pagrindinės pietų minų tarmės:

* Hokkien – pietų Fudzianas, Taivanas, Pietryčių Azija;
* Teochew – rytų Guangdongas (ypač Čaodžou), pietų Fudzianas;
* Hainaniečių – Hainanas, Leidžou pusiasalis.

Standartizacija ir užrašymas
----------------------------

Standartizuota minnan kalba, užrašyta lotynų raštu
Minnan kalba, kaip ir kantoniečių kalba, turi standartinę formą, kuri sudaryta Hokien dialekto pagrindu. Ją standartizavo Taivane ir Siamenyje (šio dialekto areale) veikę XIX a. krikščionių misionieriai, kurie išleido šios kalbos žodynus, į ją išvertė Bibliją ir kitus raštus. Standartizuojant kalbą buvo sukurta jos rašytinė forma, pritaikant lotynų raštą. Ši romanizacijos sistema buvo žinoma kaip „vietinis raštas" (白話字 *pe̍h-ōe-jī*) arba „bažnytinis užrašymas" (教羅 *Kàu-lô*).

Kadangi nuo XIX a. pabaigos Taivano sala buvo politiškai atskirta nuo likusios Kinijos, čia naudojamai minnan kalbai ilgainiui prigijo taivaniečių kalbos pavadinimas. XX a. pradžioje Taivano minnan kalbai rašyti japonai pritaikė katakanos rašmenis. Nuo XX a. vidurio, siekiant įtvirtinti mandarinų kalbą kaip vienintelę standartinę, Taivane uždrausta rašyti minnan, ir ji vėl tapo išimtinai šnekamąja. Žemyne Kinijoje naudojamai minnan kalbai 1960 m. buvo sukurta speciali romanizacijos sistema, bet skirta daugiau mokslo tikslams.

Nuo XX a. pabaigos Taivane vyksta šios kalbos judėjimas, dėl ko vėl buvo leista ja rašyti, pasirinktinai mokyti jos mokyklose. Vietomis naudojama užrašuose.

Savybės
-------

Pietų minų tarmių savybės turi daug bendrų bruožų su Tangų dinastijos standartine kinų kalba. Šios tarmės pasižymi sudėtingesne fonologija, negu mandarinų ar Kantono tarmės. Turi 6 tonus, paplitę toniniai sandhi.

Nuorodos
--------

* nan Duomenys apie kodu „nan" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*

WikipediaWikipedia
Vikipedija ***Pietų minų tarmės***
Numanomi Amazijos kontinento kontūrai
**Amazija** – hipotetinis superkontinentas, pasak Jeilio universiteto mokslininkų, galintis susidaryti maždaug po 50-200 mln. metų, Amerikos ir Eurazijos žemynams susijungus Šiaurės ašigalyje.

Žemės sausumos masyvai nuolat juda, nes Žemės tektoninės plokštės slenka planetos paviršiumi. Geologai mano, kad dėl to periodiškai susidaro superkontinentai. Manoma, kad pastarąjį kartą žemynai buvo susijungę prieš 300 mln. metų ir sudarė superkontinentą Pangėją.

Mokslininkai bandė išsiaiškinti, kada ir kur toks žemynas susidarys, tirdami, kur buvo ankstesni superkontinentai. Prognozė remiasi viso pasaulio uolienų magnetiniais duomenimis, kurie išduoda tų uolienų magnetinį išsidėstymą praeityje. Uolienos formuojasi stingstant lavai arba kietėjant nuosėdoms. Šių procesų metu užfiksuojama uolienų orientacija pagal Žemės magnetinį lauką. Ištyrę šiuos duomenis mokslininkai gali tiksliai nustatyti buvusio žemyno geografinę platumą. Deja, kol kas nėra būdo geografinei ilgumai nustatyti.

Jeilio universiteto darbuotojai spėja, kad ateityje išnyks Karibų jūra ir susijungs Šiaurės bei Pietų Amerika. Taip pat išnyks Arkties vandenynas ir jo vietoje susijungs Amerika ir Eurazija. Manoma, kad prie žemyno prisijungs ir Afrika bei Australija, tik Antarktida išliks atskiras žemynas.

Nuorodos
--------

* Ateityje Amerikos ir Azijos žemynai susijungs

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŽemynai |
| --- |
|  |
| Pasaulio žemynai | 

Afrika | Antarktida | Australija | Azija | Europa | Pietų Amerika | Šiaurės Amerika
Ramiojo vandenyno salos (Okeanija) nepriklauso jokiam žemynui
 |  |
|  |
| Mikrožemynai | 

Madagaskaras | Zelandija
 |
|  |
| Istoriniai superžemynai | 

Gondvana | Laurazija | Pangėja | Panotija | Rodinija
 |
|  |
| Mitiniai žemynai | 

Atlantida | Pietų Žemė
 |

 |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Amazija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Snežka |
| --- |
| Snežka iš Čekijos pusėsSnežka iš Čekijos pusės |
| **Aukštis** | 1603 m |
| **Žemynas** | Europa |
| **Šalys** | Čekijos vėliava ČekijaLenkijos vėliava Lenkija |
| **Kalnynas** | Krkonošiai |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Snežka

  |
| **Koordinatės:** | 50°44′10″ š. pl. 15°44′25″ r. ilg.﻿ / ﻿50.73611°š. pl. 15.74028°r. ilg.﻿ / 50.73611; 15.74028Koordinatės: 50°44′10″ š. pl. 15°44′25″ r. ilg.﻿ / ﻿50.73611°š. pl. 15.74028°r. ilg.﻿ / 50.73611; 15.74028 |
|  |
|  **Vikiteka** | Snežka |

**Snežka** (ček. *Sněžka*, lenk. *Śnieżka*, vok. *Schneekoppe*) yra aukščiausias Krkonošių kalnyno bei tuo pačiu Čekijos Respublikos kalnas, kurio aukštis siekia 1603 metrų virš jūros lygio.

Tai svarbi rytinės Krkonošių dalies dominantė, kadangi per kalno viršūnę driekiasi Čekijos ir Lenkijos valstybės siena. Kalno viršūnė uolėta. Jos plotas maždaug 120 000 m². Kadangi Snežka yra aukščiausias šių apylinkių taškas, tai nuo jos viršūnės atsiveria plačius tolius aprėpianti panorama. Snežkos viršūnė yra populiari turistinė atrakcija, veikia kalnų slidinėjimo kurortas.

Čekų kalba kalnas iš pradžių vadintas *Pahrbek Sněžný* (snieguotas kalnas), 1823 m. adaptuotas pavadinimas *Sněžka*, reiškiantis *snieguotą*. Senesnis lenkų kalbos pavadinimas buvo *Góra Olbrzymia*, reiškiantis *didelį kalną*.

2014 m. atnaujinti į kalną keliantys keltuvai ir pakeisti keturviečiais keltuvais, kurie per valandą pakelia į viršukalnę iki 250 žmonių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sněžka, Czech Republic/Poland
2. ↑  Geographische Namen in den Böhmischen Ländern Archyvuota kopija 14 May 2008 iš Wayback Machine projekto. – see entry *Sněžka*
3. ↑  New cable car on Sněžka, Giant Mountains, Czech Republic Nuoroda tikrinta 2014-09-14'
| **Povilas Rotomskis** |
| --- |
| Gimė | 1906 m. kovo 22 d.Žeimelis |
| Mirė | 1962 m. gegužės 17 d. (56 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | politinis ir visuomenės veikėjas |
| Pareigos | LTSR užsienio reikalų ministras |
| Partija | TSKP |

**Povilas Rotomskis** (1906 m. kovo 22 d. Žeimelis – 1962 m. gegužės 17 d. Vilnius) – Lietuvos pedagogas, Lietuvos TSR ūkio, politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1926–1928 m. mokėsi Panevėžio mokytojų seminarijoje. 1928 m. Panevėžyje su kitais organizavo Gegužės Pirmosios demonstraciją, 1928–1938 m. kalintas.

1940–1941 m. LTSR Vyriausybės atstovas prie TSRS liaudies komisarų tarybos. 1942–1944 m. TSRS konsulato Niujorke darbuotojas. Gyrėsi, kad likvidavo tuo metu Klivlende, JAV gyvenusį Antaną Smetoną „nepalikdamas jokių pėdsakų". 1944–1946 m. Lietuvos TSR užsienio reikalų liaudies komisaras, 1946–1948 m. LTSR užsienio reikalų ministras. 1945 m. vadovavo TSRS delegacijai Varšuvos derybose dėl Lenkijos ir TSRS piliečių repatriacijos. 1949–1950 m. Lietuvos rašytojų sąjungos valdybos atsakingasis sekretorius, 1950–1953 m. Vilniaus srities vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas. 1956–1962 m. Lietuvos draugystės su užsienio šalimis draugijos prezidiumo pirmininkas.

1926 m. LKP, nuo 1940 m. TSKP narys. 1947–1951 m. LTSR Aukščiausiosios Tarybos deputatas.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**–** | **LTSR užsienio reikalų ministras**1944 m. – 1948 m. | Po to:**Ignas Gaška** |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Rotomskis Povilas. *Povilas Rotomskis*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, IX t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1982. T.IX: Pintuvės-Samneris, 502 psl.
Varžtais pritvirtintas patrankos antvamzdis
**Šiluminis antvamzdis** (angl. *thermal sleeve*) – visą patrankos vamzdį gaubiantis apvalkalas, dažniausiai naudojamas šiuolaikinėse tankinėse patrankose. Antvamzdžio paskirtis – apsaugoti patrankos vamzdį nuo išsilenkimo netolygiai kaistant (pvz. dažnai šaudant, kaitinant saulei) ir tokiu būdu išlaikyti gerą taiklumą.

Pirmieji šiluminiai antvamzdžiai buvo tiesiog šiluminiai izoliatoriai. Jie saugojo nuo kaitrios saulės šviesos kaitinimo ar šalto vėjo aušinimo, nes šie gali vieną vamzdžio šoną labiau įkaitinti ar atvėsinti, dėl ko metalas plečiasi ar traukiasi, ir patrankos vamzdis išlinksta, o tikslumas blogėja.

Labiau šiuolaikiniai antvamzdžiai turi koncentrinius vidinį ir išorinį antvamzdžius, tarp kurių yra tarpas. Dalis tankinių patrankų turi nuimamus antvamzdžius, todėl keičiant susidėvėjusį vamzdį juos galima naudoti pakartotinai.

Yra patentuoti antvamzdžių variantai su specialiais dangalais:

* šiluminis dangalas nepraleidžia įkaitusio vamzdžio šilumos laukan, todėl vamzdis kur kas sunkiau pastebimas infraraudonaisiais stebėjimo prietaisais;
* priešradarinis dangalas, kuris mažina vamzdžio radiolokacinę žymę radaro ekrane.

Brezentu pridengtas tanko *Chieftain* antvamzdis
Vienas pirmųjų tankų, kurio patranka turėjo šiluminė antvamzdį, buvo britų *Chieftain* (patranka *Royal Ordnance L11A5*).

Nuorodos
--------

1. ↑  US Patent 5400691 Archyvuota kopija 2011-06-12 iš Wayback Machine projekto. Rigid thermal sleeve for a gun barrel, Retrieved on 29 December 2008
**Antanas Stankevičius** (1892 m. vasario? Margiškės palivarke, Pabaisko parapijoje, Ukmergės apskr. – 1945 m. liepos 2 d. Rome, NY – JAV), orkestro ir choro dirigentas, vargonininkas.

Biografija
----------

Muzikos mokėsi Panevėžyje pas J. Birmantą ir pas kariuomenės pučiamųjų orkestro dirigentą Jekaterinoslavle (Ukraina) – orkestre grojo kornetu. 1913 m. atvyko į JAV pas brolius Miką ir Ipolitą, gavo vargonininko vietą Angelų Karalienės parapijoje Brooklyne, NY. Vėliau vargonininkavo Šv. Mykolo parapijoje Bayonne, NJ, Šv. Vincento parapijoje Girardville, PA, Šv. Juozapo parapijoje Scrantone, PA, Apreiškimo parapijoje Brooklyne, NY, Coronoje, NY, ir kitose kitataučių parapijose. Kai gyveno Scrantone, lankė liturginės muzikos kursus Marywoodo kolegijoje (dėst. prof. N. M. Montoni). Gyvendamas netoli New Yorko, tris vasaras lankė Popiežiaus Pijaus X liturginės muzikos mokyklą Niujorke, NY. Buvo ne tik geras vargonininkas ir chorvedys, bet ir pučiamųjų instrumentų žinovas. Scrantone subūrė pučiamųjų orkestrą – lyg savotišką muzikos mokyklą. Joje buvo mokoma groti visais muzikos instrumentais. Orkestras ir chorai organizavo koncertus, propagavo chorališkąjį giedojimą ir dalyvavo tautiniuose renginiuose, jie suvaidino svarbų vaidmenį lietuvių kultūros gyvenime.

Nuo 1925 m. A. Stankevičius buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys, taip pat Scrantono vyskupijos provincijos šios sąjungos narys.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Erikas Huangaskin. 黃鈞耀, pinyin: *Huáng Jūn-yào*** |
| --- |
|  |
| E. Huangas (2021) |
| Gimė | 1973 m. gegužės 11 d. (50 metų) |
|  |
| Veikla | Kinijos Respublikos (Taivano) diplomatas |
| Pareigos | Taivano atstovybės Lietuvoje vadovas |
|  |
| Alma mater | Taivano nacionalinis universitetas,Čikagos universitetas |

Taivano atstovybės Lietuvoje atidarymas. E. Huangas trečias iš dešinės.
**Erikas Huangas** (kin. 黃鈞耀, pinyin: *Huáng Jūn-yào*, angl. *Eric Huang*; g. 1973 m. gegužės 11 d.) – Taivano diplomatas, dirbęs atstovybėse JAV, Singapūre, Kanadoje, Baltijos šalyse.

Biografija
----------

Erikas Huangas baigė Taivano nacionalinį universitetą, kuriame įgijo tarptautinio verslo bakalauro laipsnį, Čikagos universiteto Verslo administravimo institute įgijo magistro laipsnį. Su šalies Užsienio reikalų ministerijos siuntimu skirtingu laiku baigė Harvardo ir Oksfordo universitetų mokymo programas.

Jis yra vedęs, turi du vaikus.

Karjera
-------

Erikas Huangas dirbo Užsienio reikalų ministerijoje įvairiuose padaliniuose, tarp jų Šiaurės Amerikos, konsulinių reikalų, personalo departamentuose. Konsuliniame skyriuje prižūrėjo IT infrastruktūros vystymo ir diegimo klausimus, išduodant Taivano pasus ir vizas, teikiant notarines paslaugas šalyje ir užsienyje. Buvo paskirtas darbui į Taivano prezidento Saugumo Tarybą generalinio sekretoriaus pavaduotojo nacionalinio ekonominio saugumo ir prekybos politikos srityse padėjėju. Šiuo laikotarpiu buvo pradėtos dvišalės derybos dėl laisvosios prekybos susitarimų tarp Taivano ir Naujosios Zelandijos (ANZTEC) bei Singapūro (ASTEP).

2012–2015 m. dirbo misijoje Singapūre, buvo atsakingas už dvišalius politinius ir laisvosios prekybos susitarimus, sekė teritorinių nesutarimų Pietų Kinijos jūroje vystymąsi, atitinkamų tarptautinių įstatymų rengimą.

2016–2018 m. buvo Taivano Užsienio reikalų ministerijos Tarptautinio bendradarbiavimo ir ekonomikos reikalų departamento generalinio direktoriaus pavaduotojas, kuravęs savo šalies tarptautinės pagalbos ir bendradarbiavimo programas bei Taivano dalyvavimą Pasaulio Prekybos Organizacijos veikloje.

2018–2020 m. buvo Taivano ekonomikos ir kultūros biuro Čikagoje generalinis direktorius, atsakingas už santykių plėtojimą su JAV Vidurio Vakarų valstijomis. Per šį laikotarpį Taivano Susisiekimo ministerijos vardu jis parengė dvišales sutartis dėl abipusio vairuotojo pažymėjimo pripažinimo tarp Taivano ir Viskonsino, Minesotos, Indianos ir Ohajo valstijų.

2020 m. pabaigoje paskirtas Taipėjaus misijos Latvijoje, kuri buvo atsakinga ir už santykius su Lietuva, vadovu. 2021 m. lapkričio mėn. įkūrus Taivano atstovybę Lietuvoje, tapo pirmuoju jos vadovu.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5 6  Eric Huang (biografija) *roc-taiwan.org*
2. ↑  Chicago’s A Safe Haven Foundation Receives Generous Gift of PPE Supplies from TECO, A Safe Haven, Dec. 17, 2020
3. ↑  „Verslo žinios". Taivano atstovybės vadovas: turite labai geras sąlygas mūsų įmonėms tyrinėti galimybes čia veikti, 2021-11-19
| **Dainius Budrys** |
| --- |
| Gimė | 1976 m. rugpjūčio 16 d. (47 metai)Klaipėdoje |
| Vaikai | dukra Adelė, sūnus Aleksas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ekonomistas, politinis veikėjas |
|  |
| Alma mater | 2000 m. Klaipėdos universitetas |

**Dainius Budrys** (g. 1976 m. rugpjūčio 16 d. Klaipėdoje) – Lietuvos ekonomistas, politinis veikėjas.

Biografija
----------

1994 m. baigė Klaipėdos „Varpo" vidurinę mokyklą, įstojo į Klaipėdos universitetą, baigęs įgijo ekonomikos mokslų bakalauro, o 2000 m. – verslo vadybos magistro laipsnį.

1998–2000 m. SPAB „Klaipėdos vanduo" priežiūros planavimo grupės vadovas. Pagal bendradarbiavimo programą stažavo Malmės vandens tiekimo įmonėje. 2000–2003 m. UAB „Ekovalda" (RIMI LIETUVA) prekybos centrų direktorius. Nuo 2003 m. tarptautinės kompanijos AVECGROUP Lietuvos padalinio UAB „Avec Lit" komercijos direktorius, UAB „VIDEOZOUNDS" bendrasavininkis ir direktorius.

2008–2012 m. Seimo narys, Ekonomikos komiteto pirmininkas.

2014–2017 m. UAB „Rail Baltica statyba" direktorius. Įmonė atstovauja Lietuvos pusę bendroje Baltijos šalių įmonėje „RB Rail AS", kuri yra atsakinga už projekto „Rail Baltica" įgyvendinimo koordinavimą. Nuo 2018 m. MB „Dūminė laboratorija" direktorius.

Lietuvos tinklinio federacijos garbės prezidentas, laisvalaikiu žaidžia futbolą sostinės klube „Prelegentai".

Moka anglų ir rusų kalbas.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos
-------

1. ↑  Vyriausioji rinkimų komisija Archyvuota kopija 2008-10-18 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Tautos prisikėlimo partija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2014-02-14 iš Wayback Machine projekto.