recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Andrianas Viačeslavovičius Sosnovskis**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Andrianas Viačeslavovičius Sosnovskis |
| Gimimo data | 1977 m. birželio 13 d. (46 metai) |
| Gimimo vieta | Kišiniovas, Moldavija |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | vyr. treneris |
| Profesionalūs klubai\* |
| 1993–1995  1996–1997  1997–1998  1999  1999–2003  2003–2004  2005  2006  2007  2007  2009  2010  2010–2013 | Codru Călăraşi  „Zimbru" klubas  Kijevo „Dinamo" Maskvos „Spartak"  Ramenskojės „Saturn"  Novorosijsko „Černomorec"Almatos „Ķajrat"  Kišiniovo „Dacia"  Maskvos „Torpedo"  Chabarovsko „SKA-Energija" Belcio „Olimpia"  „Zimbru" klubas„Milsamio" klubas | 42 0(0)15 0(0)00 0(0)00 0(0)91 0(2)27 0(3)12 0(0)13 0(1)12 0(0)09 0(1)11 0(1)13 0(4)56 0(6) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 1999–2004 | Moldavija Moldavija | 15 0(0) |
|  Treniruotos komandos |
| 2016–2018  2018 | FC Milsami  FK Atyrau |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys {{{ntupdate}}}. |

**Andrianas Viačeslavovičius Sosnovskis** (rumun. *Adrian Sosnovschi*; g. 1977 m. birželio 13 d. Belcuose) – buvęs futbolininkas, gynėjas; Moldavijos futbolo specialistas, futbolo treneris.

Biografija
----------

### Žaidėjo karjera

Karjerą pradėjo Keleraščio „Codru" klube, vėliau persikėlė į sostinės Zimbru. Tapo nacionalinio čempionato sidabro medalininku ir laimėjo Moldovos futbolo taurę.

1997 m. žaidėją išpirko Kijevo „Dinamo", tačiau šiame klube jis nesužaidė nė vienerių rungtynių.

1999 m. persikėlė į Maskvos „Spartak", kur taip pat nežaidė nė vienerių rungtynių. 

Nuo 1999 m. atstovavo Ramenskojės „Saturn", o Sosnovskis įsitvirtino pagrindinėje sudėtyje. Sužaidė 91 rungtynes ​​ir pelnė du įvarčius. 

2003 m. vasarą jis persikėlė į Novorosijsko „Černomorecą", su kuriuo pateko į RFPL taurės finalą.

2004 m. vasarą išvyko į Kazachstaną, priklausė Almatos „Ķajrat".

2005 m. grįžo į Moldaviją ir rungtyniavo Kišiniovo „Dakijoje". 

2007 m. išvyko į Rusiją. Atstovavo Maskvos „Torpedo", o vėliau persikėlė į Chabarovsko „SKA-Energiją".

2008 m. nežaidė nežaidė, o 2009 m. grįžo į Moldovą ir pasirašė sutartį su Belcio „Olimpia". 

2010 m. persikėlė į „Zimbru" klubą, o tada pasirašė sutartį su „Milsamio" klubu.

### Trenerio karjera

2016 m. pradėjo trenerio karjerą ir tapo „Milsami" klubo vyriausiuoju treneriu. 2017 m. su juo iškovojo Moldovos čempionato bronzos medalius.

Nuo 2018 metų balandžio mėnesio dirbo Kazachstano klubo Atyrau vyriausiuoju treneriu.

Pasiekimai
----------

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Rinktinė
--------

Nacionalinėje komandoje sužaidė 15 susitikimų, iš kurių visos oficialios rungtynės buvo 2002 m. pasaulio čempionato ir 2004 m. Europos čempionato atrankos rungtynėse.

Išnašos
-------

1. ↑  Moldavijos rinktinės žaidėjo statistika
2. ↑  Главным тренером ФК «Атырау» стал специалист из Молдовы
3. ↑  НАЗНАЧЕН НОВЫЙ ГЛАВНЫЙ ТРЕНЕР ФК «АТЫРАУ»

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY (apie žaidėją)
* Transfermarkt (apie žaidėją)
* Transfermarkt (apie trenerį)
| **Juozapas (Juozas) Marma** |
| --- |
| Gimė | 1837 m. rugsėjo 10 d. |
| Mirė | 1913 m. rugpjūčio 24 d. (75 metai) |
| Palaidotas (-a) | Griškabūdyje, Šakių raj. |
|  |
| Veikla | Romos katalikų kanauninkas |

**Juozapas (Juozas) Marma** (1837 m. rugsėjo 10 d. Mergbūdyje (dab. Šakių rajonas) – 1913 m. rugpjūčio 24 d. Griškabūdyje (dab. Šakių rajonas)) – Romos katalikų kanauninkas.

Biografija
----------

Mokėsi Marijampolės apskrities mokykloje, o nuo 1855 m. – Seinų kunigų seminarijoje. Kunigu įšventintas 1860 m. rugsėjo 8 d. įšventintas kunigu ir paskirtas vikaru į Naumiesčio Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčią, kur jo rūpesčiu 1870 m. iškilo šventovės bokštai. 1872 m. perkeltas vikaru į Žemosios Panemunės Šv. Vincento Pauliečio bažnyčią, jam teko šią šventovę administruoti iki 1878 m. Žemosios Panemunės miestelyje kun. J.Marma pastatė mūrinę bažnyčią. 

1878 m. perkeltas į Griškabūdžio Kristaus Atsimainymo bažnyčią, iki mirties tarnavo vikaru rektoriumi. Griškabūdyje užsiėmė visuomenine veikla: kai čia 1906 m. įsikūrė „Žiburio" draugijos skyrius, jos pirmininku išrinktas kun. Juozapas Marma, kuris 1909 m. įsteigė biblioteką–skaityklą ir arbatinę. Už aktyvią sielovadinę veiklą jam buvo suteiktas kanauninko vardas.

Šaltiniai
---------

* Marma, Juozapas // www.lkma.lt
* M. Malinauskienė. *Vilniaus konferencijos dalyviams pagerbti* // punskas.pl Archyvuota kopija 2018-08-02 iš Wayback Machine projekto.
| Nereta |
| --- |
|  Nereta prie Suvainiškio |
| **Ilgis** | 25 km |
| **Baseino plotas** | 108 km² |
| **Ištakos** | Kebeliai |
| **Žiotys** | Nemunėlis |
| **Šalys** | Lietuva, Latvija |

**Nereta** (latv. *Neretiņa*) – upė šiaurės Lietuvoje, Lietuvos ir Latvijos pasienyje (18 km jos ilgio), Nemunėlio dešinysis intakas.

Nereta išteka iš Kebelių aukštapelkės Juodymų miške (altitudė 93,4 m.) Lietuvos ir Latvijos pasienyje, 2,5 km į šiaurę nuo Čedasų. Teka į vakarus, nuo 3 km, Veinių kaimo šiek tiek į pietvakarius, nuo 5 km į šiaurės vakarus, nuo Neretaslaukių–Suvainiškio beveik į šiaurę, nuo Avotinių kaimo – vakarų kryptimi, ties Vizbuliais vėl suka šiaurėn, nuo Berzkalnių – į vakarus, aplenkia Pandėlio seniūnijos Šatkūnų kaimą ties Ratkūnais ir suka į pietvakarius, Roksalės miške – į vakarus, ties Biržų rajono savivaldybės Papilio seniūnijos Andrišoniais – vėl į šiaurės vakarus ir ties Kalpokais įteka į Nemunėlį (altitudė 69,2 m.) 118,6 km nuo šio žiočių. Toliau jau Nemunėlis teka Lietuvos – Latvijos pasieniu.

Upėvardis kilęs nuo žodžio *nerti* („staiga leistis po vandeniu").

Gyvenvietės
-----------

Lietuvos krante:

* Rokiškio rajonas: Kebeliai (Rokiškis), Taručiai (Rokiškis), Suvainiškis, Ratkūnai, Šarkiūnai, Šarkiūnėliai;
* Biržų rajonas: Andrišonys, Paneretys, Kalpokai (Biržai).

Latvijos krante:

* Aizkrauklės savivaldybė:
	+ Neretos valsčius: Stradeniai, Veiniai, Upeniekai, Neretaslaukiai, Avuotiniai, Vizbuliai, Berzkalniai;
	+ Pilskalnės valsčius: Pilskalnės, Viesjaniai, Kurpniekai, Valteriai, Auliai, Izkalniai.

Miestelis Nereta nuo Neretos upės yra 7 km į šiaurę, prie Susėjos upės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 228
| **Grigalius Sanguška** |
| --- |
| Sanguškos |
| Herbas „Pogon" |
| Herbas „Pogon" |
|  |
| Gimė | 1566 m. |
| Tėvas | Leonas Sanguška |
| Motina | Ona Astikaitė |

**Grigalius Lvovičius Sanguška** (g. apie 1566 m – 1601) – ATR valstybinis veikėjas, Kamen-Kaširo kunigaištis (1571–1601), Lubačuvo (1597–1598) ir Braclavo kaštelionas (1598–1601). Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino palikuonis.

Biografija
----------

Lietuvos kunigaikščių Sanguškų giminės, Kamin-Kaširskio linijos atstovas, herbo „Pogonia" savininkas. Kunigaikščio Levo Aleksandrovičiaus Sanguškos (m. 1571) ir Anos Nikolajevnos Astikaitės (m. iki 1584) vienintelis sūnus. 

Vaikystėje kunigaikštis Grigalius Sanguška liko be tėvų ir buvo Kijevo vaivados, kunigaikščio Konstantino Konstantinovičiaus Ostrogiškio globoje, kuris dar dar 1583 metais davė jam tėvo sodybas – Goruchove, Marovičiuose, Senejame Stave, Podlesokoje, Premylije ir Smolianuose, Lucko paviete. 

Tais pačiais 1583 metais Grigalius Sanguška pradėjo skaitytis Kameno dvaro valdytoju su Krubelio, Krasnoje, Duby, Gorodeleco, Vladimiro paviete kaimais. 

Buvo vedęs kunigaikštytę Sofiją Jaroslavną Holovčinską (m. 1605), kunigaikščio Jaroslavo Jaroslavičiaus Holovčinskio (m. 1622), kuri 1593 metais padovanojo jam savo kraitį 14000 kapų pinigais, aprupintą Kaširo ir Goruchovo sodybomis.

1597 metais kunigaikštis Grigalius Sanguška buvo paskirtas Liubačevo kaštelionu. 1598 metų liepą gavo Braclavo kašteliono pareigybę. 

Po savo vyro mirties Sofija Holovčinska 1602/1603 metais ištekėjo antrą kartą už Lvovo seniūno Stanislavo Bonifacijaus Mnišeko (m. 1644) ir priėmė Romos-katalikų tikybą.

Vaikai
------

Grigaliaus Sanguškos žmona Sofija Holovčinska 
* Adomas Aleksandras Sanguška (apie 1590–1653), Kijevo kaštelionas (1619–1621), Podolės vaivada (1621–1630) ir Voluinės vaivada (1630–1653), Vladimiro seniūnas.
* Aleksandra Sanguška (1594–1625), 1613 metais Magdelenos vardu įstojo į Bernardinų vienuolyną, Lvove.
* Ana Sanguška, Dolino seniūno ir Haličo vėliavininko Jurgio Krasinskio žmona.

Literatūra
----------

* Wolff, „Kniaziowie litewsko-ruscy" (Варшава, 1895).

Nuorodos
--------

* Sanguškų genealogija Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RBraclavo kaštelionai |
| --- |
|  |
| 
Andrius Timofejus Kapusta· Bazilis Petravičius Zagarovskis· Mykolas Aleksandras Vyšnioveckis· Aleksandras Semaška· Grigalius Sanguška· Mykolas Semaška· Adomas Sanguška· Janas Charleckis· Baltramejus Madlybovskis· Gabrielius Stempkovskis· Steponas Stempkovskis· Steponas Leduchovskis· Vaclovas Gulevičius· Jeronimas Gulevičius· Pranciškus Krycinskis· Jonas Druckis-Liubeskis |  |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vakarų Sūduvos aukštuma** (lenk. *Pojezierze Zachodniosuwalskie*) – mezoreljefas, esantis Baltijos aukštumose šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje ir Varmijos Mozūrų vaivadijoje. Šis regionas ribojasi šiaurėje su Romintos giria, vakaruose su Šeskių kalvomis, pietvakariuose su Luko aukštuma, pietryčiuose su Augustavo lyguma ir rytuose su Rytų Sūduvos aukštuma. 

Regione daugiausia yra žemės ūkio laukai ir miškai. Šiame regione yra paskutiniojo ledynmečio palikimų, kaip morenos iškilusios 240 m virš jūros lygio. Per šias aukštumas eina geografinis dienovidinis. Regione išlikę ledyninių latakų upės ir ežerai, kaip Rospudos upė ir Rospudo bei Garbasės ežerai. 

Regione nėra miesto statusą turinčių miestų. Didžiausios gyvenvietės yra Bakalariava, Pilypavas ir Prieraslis. Regione yra šie valsčiai: Geldapės valsčius, Dūbininkų valsčius, Kavolių valsčius, Alėckos valsčius, Veličkų valsčius, Prieraslio valsčius, Pilypavo valsčius, Bakalariavos valsčius, Račkų valsčius ir Suvalkų valsčius. 

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose aukštumose gyveno lietuviams artimos baltų tautos - prūsai ir jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. didžioji dalis šių aukštumų buvo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valdose. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį didžioji šios vietovės dalis pateko į Lietuvos Respublikai priskirtą teritoriją.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Sūduvos aukštuma ir Rytų Sūduvos aukštuma.

Bibliografija
-------------

* J. Kondracki, Geografia regionalna Polski, PWN, Warszawa 2002 (ISBN 83-01-13897-1)
* Słownik geograficzno-krajoznawczy Polski, PWN, Warszawa 1998, (ISBN 83-01-12677-9)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RBaltijos aukštumos Lenkijos teritorijoje |
| --- |
|  |
| 
Augustavo lyguma • Romintos giria • Vakarų Sūduvos aukštuma • Rytų Sūduvos aukštuma  |

 |
**Antstolio kontora** – organizacinis antstolių veiklos vienetas, organizacija, teisinė kontora. Veiklai vykdyti, pvz. Lietuvos antstoliams yra būtina įkurti antstolio kontorą.

Steigimas, veikla
-----------------

Veiklai vykdyti vienas (ar keli antstoliai) įkuria antstolio (arba atitinkamai antstolių) kontorą. Antstolio (antstolių) kontora yra antstolio (antstolių) darbo vieta. Antstolio kontora įkuriama antstolio veiklos teritorijoje. Jei kontorą kuria keletas antstolių, ji turi būti įkuriama vieno iš antstolių veiklos teritorijoje; kitų antstolių veiklos teritorijos turi būti šalia veiklos teritorijos, kurioje antstolių kontora yra kuriama (LR antstolių įstatymas (LR AĮ), 18 str. 1 d.). LR teisingumo ministro leidimu antstoliui paskirtoje veiklos teritorijoje gali būti įkurtas antstolio (antstolių) kontoros skyrius (LR AĮ 19 str.).

Antstolio (antstolių) kontora nėra civilinių teisinių santykių, įskaitant ūkinę komercinę veiklą, subjektas. Antstolio (antstolių) darbo vietos bei nustatyto darbo laiko reikalavimus tvirtina LR teisingumo ministras. Antstolio (antstolių) kontoroje turi būti sudarytos tinkamos sąlygos priimti asmenis (LR AĮ 18 str. 2-4 d.).

Kontoros adresas ir iškaba
--------------------------

Apie kontoros adreso ar kitų rekvizitų pasikeitimą antstolis privalo pranešti Teisingumo ministerijai ir paskelbti šalies dienraštyje bei vietos laikraštyje, taip pat pranešti apylinkės teismui, kurio veiklos teritorijoje antstolis veikia.
LR teisingumo ministras nustato visoms antstolio (antstolių) kontoroms bendrą iškabų formą (LR AĮ 20 str.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR antstolių įstatymas (2008-11-14 redakcija)
**Hansas Simolaitis** (vok. *Hans Simoleit*; 1908 m. vasario 29 d. Rytprūsiuose: Įsruties apskr. Norkyčių k.– 1975 m. rugsėjo 16 d. Brėmerhafene, VFR) – iš lietuvininkų kilęs vokiečių tapytojas.

Biografija
----------

Būdamas paaugliu mokėsi sodininko amato. Nuo 1920 m. lankydavosi Kuršių nerijoje ir Nidos dailininkų kolonijoje. Nuo 1929 m. studijavo Karaliaučiaus meno akademijoje pas profesorius: peizažistą Alfredą Partikelį ir grafiką Heinrichą Volfą. Vėliau patirties sėmėsi dailininko Oto Evelio dirbtuvėse–studijoje. 1931 m. įgijo diplomą ir tapo laisvuoju menininku. Keliavo po Šiaurės šalis. 

1939 m. buvo pašauktas į Vermachtą. Dalyvavo Antrajame pasauliniame kare, kurio pabaigoje buvo sunkiai sužeistas ir pateko į nelaisvę. Pokaryje apsigyveno Brėmerhafene, kurį laiką prie Brėmeno buvo prisijungęs prie Vorpsvedės dailininkų kolonijos (vok. *Kunstlerkolonie Worpswede*).

Pirmąją parodą surengė Karaliaučiaus Taihterto meno galerijoje–krautuvėje, vėliau ir kitose šio miesto salėse. Pokaryje savo darbus eksponavo Hanoveryje ir Brėmerhafeno laivininkystės muziejuje.

Šaltiniai
---------

* Vaiva Vadilaitė. *Hansas Simolaitis iš Narkyčių* // Vakarų ekspresas, 2018-02-18
* *Simoleit, Hans* // Kunstakademie Königsberg 1845–1945. Biographien der Direktoren und Lehrer. (Bearbeitet von Ingeborg Nolde.)
* *Simoleit, Hans* // Ilona Motiejauskienė. *Kelionė į prūsiškąjį „Barbizoną"* / Draugija „Nidden". – Klaipėda: Druka, 2013, psl. 146; ISBN 978-609-404-144-0 Archyvuota kopija 2021-03-09 iš Wayback Machine projekto.
* Todesanzeigen // Preussische Allgemeine, 1975–10–18, S. 19
| **Antonijas Guterešas*António Guterres*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1949 m. balandžio 30 d. (74 metai)Lisabonoje, Portugalijoje |
| JTO Generalinis sekretorius |
| Kelintas | 9 |
| Ėjo pareigas | 2017 m. sausio 1 d. –  |
| Ankstesnis | Ban Ki-Moon |
|  |
| Veikla | Portugalijos inžinierius elektrotechnikas, politikas, valstybės veikėjas. Devintasis Jungtinių Tautų Generalinis sekretorius (nuo 2017 m.) |
|  |
| Alma mater | 1965 m. Lisabonos aukštoji technikos mokykla |
|  |
|  **Vikiteka** | António Guterres |

**Antonijas Guterešas** (port. *António Manuel de Oliveira Guterres*, g. 1949 m. balandžio 30 d. Santos O Vegyje, Lisabona) – , Portugalijos politinis veikėjas, nuo 2017 m. sausio 1 d. – JT Generalinis Sekretorius.

Biografija
----------

1965 m. baigė Lisabonos aukštąją technikos mokyklą. Keletą metų dirbo inžinieriumi, Valstybės reikalų instituto direktoriumi, vadovavo firmai SOLEX. 1971 m. apgynęs disertaciją tapo asistuojančiu profesoriumi.

Studijų metais dalyvavo studentų opozicijos Salazaro diktatūrai judėjime, katalikiškoje organizacijoje Opus Dei.

1972 m. Portugalijos socialistų partijos narys, 1991 m. Generalinis sekretorius, 1992 m. pirmininkas.

Vienas 1974 m. balandžio 25 d. revoliucijos vadovų Lisabonoje.

1974–1975 m. Pramonės valstybės sekretorius, 1976–1995 m. Lisabonos tarybos narys, 1976 m. parlamento narys, finansų ir planavimo komisijos pirmininkas. 1981–1983 m. Europarlamento narys. 1995–2002 m. Portugalijos ministras pirmininkas. Po pralaimėtų 1999 m. savivaldybių rinkimų jis atsistatydino pirma laiko, bet, nors partija ir gavo mažiau balsų, A. Gutierasas buvo paskirtas ministru pirmininku.

1999 m. Paryžiaus kongrese buvo išrinktas, o 2003 m. San Paule perrinktas Socialistų Internacionalo Prezidentu, ėjo šias pareigas iki 2006 m. sausio.

2016 m. spalio 13 d. laimėjo JT Generalinis Sekretoriaus rinkimus ir nuo 2017 m. sausio 1 d. pakeitė ilgametį vadovą Ban Ki Muną.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ban Ki-moon’s tenure as UN Secretary-General ends, António Guterres to succeed
Hanso sala iš Grenlandijos pusės
Hanso salos, esančios tarp Grenlandijos ir Elsmyro salos, vieta
**Hanso sala** (angl. *Hans Island*, dan. *Hans Ø*, gren. *Tartupaluk*, pranc. *Île Hans*) – negyvenama Kanados ir Grenlandijos sala. Jos plotas – 1,3 km², matmenys – 1290 x 1199 m, didžiausias aukštis – 168,17 m.

Tikėtina, kad sala nuo XIV a. buvo inuitų medžioklės plotų dalis. Iki 2022 m. birželio 14 d. į ją pretenzijas reiškė ir Kanada, ir Danija, tačiau abi šalys susitarė pasidalyti ginčijamą salą per pusę. Pagal Grenlandijos autonomijos sutartį Danija tam tikrus užsienio reikalus, pavyzdžiui, ginčus dėl sienų, tvarko visos Danijos karalystės vardu. Artimiausios apgyvendintos vietovės yra Alertas (198 km, 62 gyventojai), Siorapalukas (349 km, 68 gyventojai) ir Kanakas (379 km, 656 gyventojai).

Išnašos
-------

1. ↑  Harrison, J. C.; Dewing, K.; Mayr, U. (2007). „Geology of Hans Island and adjacent parts of Kennedy Channel, northwest Greenland (Kalaallit Nunaat) and northern Nunavut (Canada)". *Geological Survey of Canada, Open File 5321*. Nuoroda tikrinta 2022-06-17.
2. ↑  „Whose Hans?". Canadian Geographic. Suarchyvuotas originalas 2013-01-05.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
3. ↑  McKernan, Bethan (2015-11-13). „Canada and Denmark are locked in an adorable war". *i100.co.uk*. Nuoroda tikrinta 2015-11-14.
Karabi Jailos uolos
**Karabi Jaila** arba *Karabio aukštuma* (krym. *Qarabiy yayla*, rus. *Караби-яйла*, ukr. *Карабі-яйла*) – aukščiausias kalnų masyvas (jaila) Kryme stūksančių Krymo kalnų pagrindiniame gūbryje, į šiaurės rytus nuo Aluštos, tarp Burulčios ir Bijuk Karsu aukštupių. Aukštis iki 1254 m (Tai Kobos kalnas). Plotas ~120 km². Šiaurinis šlaitas lėkštas, pietinis – status.

Karabi Jaila pasižymi karstinių darinių gausa – gausu urvų (Maminos, Tuako, Buzuluk Kobos). Ištirta daugiau kaip 250 urvų (Soldatskajos urvo gylis 517 m, ilgis 2 km; Nachimovskajos gylis 398 m, ilgis 1,7 km). 1983 m. Lietuvos speleologų ekspedicija atrado ir ištyrė 196 m gylio Ventos urvą. Įsteigtas Karabi Jailos botaninis draustinis (nuo 1978 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 195
2. ↑  *Karãbio aukštumà*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. Erikas Laiconas psl.
**Kišiniovo šachta** (rumun. *Mina din Chișinău*, rus. *Кишинёвская шахта*) – statybinio akmens gavybos įmonė šiauriniuose Kišiniovo (Moldavija) priemiesčiuose, įsteigta 1969 m. Įmonėje dirba 120 darbuotojų.

Telkinys
--------

Įmonė išgauna produkciją iš unikalaus Europoje iškasenų telkinio. Pjaunamųjų kalkakmenių telkinys buvo išžvalgytas 1968 m. Žinomos atsargos – 43,8 mln. m³. Telkinys *Kišiniovo 1-asis* (rus. *Кишинёвское-1*) išsidėstęs palei magistralę Kišiniovas-Orhėjus, jo ilgis – 3,4 km, plotas – 544 ha. Beveik horizontalūs 5-10 m storio kalkakmenio klodai slūgso 60-130 m gylyje.
  
Įrengiant šachtą buvo iškasti apie 600 m ilgio nuožulnūs tuneliai, vedantys prie klodo.

Produkcija ir ekonominė veikla
------------------------------

Išgaunami statybinio akmens blokai, išpjaunami specialiomis mašinomis, pasižymi aukšta kokybe, tinkami tiek gyvenamųjų, tiek kitokios paskirties pastatų statybai. Produkcija parduodama Moldavijoje ir už jos ribų.

Telkinio eksploatavimas nuožulniaisiais tuneliais leidžia susidarančias požemines erdves ateityje panaudoti kaip sandėlius, vyno saugyklas, grybų auginimo patalpas, civilinės gynybos patalpas ir kt. Įmonė tokias patalpas nuomoja.
  
Dar 1989 m. dalis susidariusių patalpų buvo perduota gamyklai „Mezon", jose turėjo būti auginami silicio kristalai ir gaminamos elektroninės mikroschemos.

Nuorodos
--------

* А.О. Кишинёвская шахта. О Компании Archyvuota kopija 2012-04-02 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Antonijus de Andradė** |
| --- |
|  |
| Visas vardas | António de Andrade |
| Gimė | 1580 m.Oleirosas, Portugalijos karalystė |
| Mirė | 1634 m. kovo 19 d. (~54 metai)Goa, Portugalijos Indija |
| Tautybė | portugalas |
| Religija | katalikybė |
|  |
| Veikla | misionierius, kunigas, keliautojas |
|  |
| Žinomas (-a) už | pirmasis europietis, patekęs į Tibetą |

**Antonijus de Andradė** (*António de Andrade*; g. 1580 m. – m. 1634 m. kovo 19 d.) – Portugalijos jėzuitų misionierius, keliautojas, pirmasis europietis, patekęs į Tibetą.

Gimė Oleirušo miestelyje Portugalijoje. 1596 m. įstojo į jėzuitų ordiną. 1600 m. išvyko į portugalų koloniją Indijoje Goa, ten lankė seminariją, buvo įšventintas kunigu. Pradžioje dirbo jėzuitų misijoje Agroje, buvo jos vadovu. Tačiau 1624 m. jis išvyko į Delį, kur su broliu jėzuitu Manueliu Markešu ir grupe hinduistų piligrimų leidosi į kelionę į Badrinatho šventyklą dabartinio Utarakhando šiaurėje.

Andradė tapo pirmuoju europiečiu, pasiekusiu Tibetą. Jis buvo draugiškai priimtas Gugės karalystės sostinėje Caparange, todėl netrukus išvyko atgal į Goa gauti vyskupo leidimo steigti misiją Tibete. 1625 m. gavęs leidimą Andradė su grupe jėzuitų grįžo į Caparangą ir įkūrė misiją. Čia jis atvertė nemažai žmonių į krikščionybę, buvo remiamas vietinio karaliaus. Tačiau 1629 m. Andradei grįžus į Goa, Gugė buvo nusiaubta ladakiečių antpuolio, krikščionys pradėti persekioti, o 1640 m. misija visai uždaryta.

Andradė tapo vyriausiuoju tėvu Goa jėzuitų provincijoje, bet 1634 m. mirė (kaip manoma, buvo nunuodytas vieno inkvizicijos persekiojamo portugalo nurodymu). 1624–1626 m. Antonijaus de Andradės Tibeto aprašymai buvo išspausinti Lisabonoje, netrukus išversti į įvairias Europos kalbas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

António Nobre studijų Paryžiuje metais
**Antonijus Pereira Nobrė** (*António Pereira Nobre*, g. 1867 m. rugpjūčio 16 d. Porte – m. 1900 m. kovo 18 d. ten pat) – portugalų poetas, kurio darbai priklauso ultraromantiškai poezijos srovei, pasižymi simbolistika, nostalgija. Jis priklauso XIX amžiaus portugalų rašytojų kartai.

António Nobre buvo suinteresuotas patriotinių vertybių atgimimu. Jo pagrindinis darbas, *Só* (Paryžius, 1892 m.), pasižymi gedulu, nostalgija, autoironija. Tai formalios struktūros poetinis žanras, kuriame šnekamoji kalba paįvairinama ritmiškais eilėraščių posmais. Nepaisant to, jo poezijoje pastebima aiški Almeida Garrett ir Julio Dinis įtaka. Poetas neabejotinai patenka į prancūzų simbolikos kanonus. Pagrindinis jos indėlis į kalbėjimo simboliką buvo perėjimas nuo rafinuoto simbolių žodyno į šnekamąją kalbą, į savo vaikystę. Jis mirė vos 33 metų, po ilgos kovos su tuberkulioze.

Bibliografija
-------------

* *Só* (1892 m.)
* *Despedidas (1895–1899)* (1902 m.)
* *Primeiros versos (1882–1889)* (1921 m.)

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: António Nobre** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 56°18′05″š. pl. 21°43′23″r. ilg.﻿ / ﻿56.301471°š. pl. 21.722919°r. ilg.﻿ / 56.301471; 21.722919

| Kivylių dvaras |
| --- |
| Dvaro sodyba Dvaro sodyba |
| Vieta | Kivyliai, Skuodo raj. |
| Bajorų giminės | KaunackiaiBaltrukoniai |
| Pastatų būklė | Gyvenama sodyba |
| Savininkas | Vyšniauskai |

**Kivylių dvaras** – buvusio dvaro sodyba, esanti Kivylių kaime, Aleksandrijos seniūnijoje, Skuodo rajone, 2,5 km į šiaurės rytus nuo Aleksandrijos. Pasiekiamas iš kelio  **170**  Mažeikiai–Skuodas . Išlikęs dvaro gyvenamasis namas priklauso privatiems asmenims, sutvarkytas, prikeltas kultūriniam gyvenimui.

Istorija
--------

Dvaro istorija susijusi su Simono Daukanto giminės šaka – jo vyriausioji sesuo Anastazija Daukantaitė 1829 m. ištekėjo už Kazimiero Kaunackio ir išvyko gyventi į Kivylius. Čia iki 1910 m. buvo saugoma S. Daukanto biblioteka, kitas palikimas. 

Dvaras suklestėjo apie 1923 m. valdant daktarui Ferdinandui Kaunackiui. Tuomet Kivylių dvaras buvo vienas stambiausių Kretingos apskrities dvarų, ūkinis ir kultūrinis centras, kuriame buvo įsteigta pirmoji privati ligoninė dabartiniame Skuodo rajone. Pavyzdinį dvarą lankė aukšti svečiai: apie 1928-1932 m. lankėsi prezidentas Antanas Smetona, į Kivylius buvo užsukęs būsimas Latvijos prezidentas Karlis Ulmanis. Pavyzdingai tvarkomas ūkis augino olandų veislės galvijus, bekonus, retesnių rūšių naminius paukščius. 1929 m. iki žemės reformos, dvarui priklausė 17 gyvenamų, ūkinių ir kitų pastatų: rūmai, ligoninė, pieninė, kumetynas, tvartai ir kt. Pastatai buvę mediniai, tik ligoninė – mūrinė, raudonų plytų. 

Po daktaro mirties 1935 m. prasidėjo dvaro nuosmukis, buvo praskolintas. 1938 m. iš banko buvusį Kaunackių ūkį nupirko agronomas Kazimieras ir mokytoja Petronelė Baltrukoniai, tačiau naujieji savininkai 1944 m. pasitraukė į Vakarus. Daugelio dvaro pastatų netekta per Antrąjį pasaulinį karą, pokarį, kolūkių kūrimąsi. Iki šių dienų išliko tik vienas gyvenamasis namas. Jame buvo įsikūrusios kolūkiečių šeimos, viename gale laikytos kiaulės. Mirus paskutiniams namo gyventojams, pastatas buvo paliktas likimo valiai, ilgainiui suniokotas.

Išlikusio gyvenamojo namo amžius skaičiuojamas maždaug nuo 1840 m. Atgimimo metais svarstyta dvarą pritaikyti kultūrinėms reikmėms. 1994 m. Amerikos lietuvio gydytojo Ferdinando Vytauto Kaunackio rūpesčiu sodybos kieme pastatytas stogastulpis. Apie 2010 m. dvarą įsigijo privatūs asmenys, kurie sutvarkė sodybą, pritaikė kultūriniam gyvenimui. Nuo 2013 m. čia vyksta tradiciniu tapęs Valstybės dienos minėjimo renginys, vyksta Skuodo rajono literatų poezijos skaitymai, kultūrinės–edukacinės veiklos dienos.

Literatūra
----------

* Juozas Vyšniauskas. Dvaras prie Aleksandrijos: Kaunackiai – garbinga Simono Daukanto giminės šaka. – Klaipėda: Druka, 2009. – 223 p.: iliustr. – ISBN 978-609-404-052-8

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kivylių dvaras
2. ↑  Po Lietuvos dvarus besižvalgant. Kivylių dvaras
3. ↑  Kultūrinė – edukacinė diena Kivylių dvare

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos dvarai
* Kaunackiai
* Kivylių dvaro atidarymo šventė (nuotraukos)
**Kičibašas** (rus. *Кичибаш*) – buvusi miško kirtėjų gyvenvietė apie 130 km į pietus nuo Krasnojarsko, Manos Belogorjės (Rytų Sajano atšaka) kalnuose, Jenisiejaus dešiniojo intako Sisimo kairiajame krante, Balachtos rajonas (anksčiau Novosiolovsko rajonas), Krasnojarsko kraštas, Rusija.

Istorija
--------

Gyvenvietę įkūrė per kolektyvizaciją apie 1929 m. ištremti rusai ūkininkai. Nuo 1932 m. Dauro komendantūros specialioji gyvenvietė. 1939–1940 m. į Kičibašą iš dab. Vakarų Ukrainos ir Baltarusijos atitremta lenkų, iš Karelijos – suomių, beveik visi jie mirė nuo bado ir ligų. 1950 m. ar 1951 m. atvežta vakarų ukrainiečių.

Lietuviai
---------

1948 m. birželio mėn. iš TSRS okupuotos Lietuvos ištremta apie 120 ūkininkų šeimų. Iki 1950 m. darbingi tremtiniai gyveno barakuose miške 20–50 km nuo Kičibašo, kirtavietėse palei Sisimo upę, kirto mišką, gabeno rąstus prie upės, pavasarį plukdė į Jenisiejų. Iškirtus aplinkinius miškus 1950 m. kai kurie tremtiniai iš Kičibašo perkelti į kitas miško kirtėjų gyvenvietes. 1957–1959 m. dauguma tremtinių grįžo į Lietuvą. Tremtiniams išvykus Kičibašas sunyko. Kičibašo kapinėse palaidota 12 lietuvių tremtinių, 1989–1990 m. į Lietuvą parvežti 5 tremtinių palaikai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aldona Juodvalkytė. *Kičibašas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 24 psl.

Koordinatės: 54°31′12″š. pl. 92°06′00″r. ilg.﻿ / ﻿54.5200°š. pl. 92.1000°r. ilg.﻿ / 54.5200; 92.1000
Šalmas burgonetas su antsmakriu
Šalmas su antsmakriu (apie 1470 m.). Antsmakris turi antveidinę dalį, nuleidžiamą žemyn
**Antsmakris** – vientisųjų šarvų dalis, dengianti smakrą, gerklę ir šiek tiek viršutinę krūtinės dalį.

Antsmakris būdavo daromas iš vientiso metalo gabalo arba sumontuojamas iš daug plokštelių. Kai kurių antsmakrių viršutinė dalis būdavo pakeliama aukštyn (panašiai, kaip antveidis nuleidžiamas žemyn), kad uždengtų daugiau veido.

Antsmakriai būdavo naudojami kartu su saladais ar burgonetais.

Nuorodos
--------

1. ↑  Vokiškas burgonetas ir antveidinio tipo antsmakris Archyvuota kopija 2007-09-29 iš Wayback Machine projekto. (Piešinys iš W. Boeheim (1890) Handbuch der Waffenkunde.)

* Šarvų komplektas be šalmo, bet su antsmakriu (nuotrauka)[neveikianti nuoroda]
* A bevor Archyvuota kopija 2007-09-27 iš Wayback Machine projekto. (nuotrauka)
* Sallet, Italian, circa 1490-1500 and bevor, German, circa 1480 Archyvuota kopija 2007-09-27 iš Wayback Machine projekto. (salado ir antsmakrio nuotrauka)
Koordinatės: 56°21′00″š. pl. 22°45′04″r. ilg.﻿ / ﻿56.3499°š. pl. 22.7510°r. ilg.﻿ / 56.3499; 22.7510

 *Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*

|  Kivylių Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Akmenės |
| **Savivaldybė** | Akmenės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kivyliai |
| **Adresas** | Kaštonų 15 |
| **Statybinė medžiaga** | Plytos |
| **Pastatyta** | 2000 m. |

**Kivylių Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia** – Telšių vyskupijos katalikų bažnyčia, stovinti Akmenės rajone, Kivyliuose, 10 km į šiaurės vakarus nuo Naujosios Akmenės.

Istorija
--------

Bažnyčia naujai pastatyta 2000 m. pagal architekto Rimanto Zimkaus projektą. Statyba rūpinosi klebonas Gediminas Norvilas. Lėšos surinktos iš parapijiečių, Akmenės savivaldybės, kurato­rių vokiečių (padovanojo varpus).

Architektūra
------------

Bažnyčia palyginti nedidelė, stačiakampio pla­no, su iškištu bokštu, bokšteliu, trisiene apside. Statybai panaudotos baltos silikatinės plytos, pilkas akmuo. Priekinio fasado kampe pastatytas atviras priengis. Bokštas stačiakampis, dviejų nevienodo dydžio tarpsnių su piramidiniu stogu, siaurais stačiakampiais ir trapeciniais langais, durimis su stogeliu. Šoniniai langai taip pat siauri. 

Statinio vidus halinis, vienos navos, interjere vyrauja tinkuotos baltos sienos. Grindys išklotos plytelėmis. Lubas atstoja ažūrinės gegnės. Presbiterijos šone įrengta zakristija. Vietoje altoriaus stovi juodo granito, paprastų geometrinių formų staliukas ir medinis drožinėtas piupitras. Ant sienos kabo dailininkės Rūtos Kučinskaitės tapytas tradicinės ikonografijos pa­veikslas „Švč. Mergelės Marijos ėmimas į dangų" (drobė, alie­jus). Kryžiaus kelio stočių vaizdai profesionaliai pertapyti.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kivylių Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kivylių Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų parapija
* Valentinas Cibulskas. Šiaurės Lietuvos naujosios bažnyčios
* Kivylių Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia *panoramas.lt*
Išpiešta (angl. *body art*) krūtis su antspeniu
**Antspenis** (angl. *nipple shield*  'spenelio skydas') – kūno papuošalas, tvirtinamas ant įvėrinio (hanteliuko ar panašaus), įverto į krūties spenelį ir visiškai ar iš dalies dengiantis areolę. Antspenis paprastai iš visų pusių supa spenelį. Antspeniai gali būti tvirtinami ir ne įvėriniu, bet siurbtuku, klijais ar kitomis priemonėmis. Paprastai antspeniu siekiama pakelti spenelį, jį paryškinti ir papuošti spenelį ar visą krūtį.

Kartais antspeniai, ypač *breast petal* ('krūties vainiklapis') tipo, uždedami tam, kad užglotnintų krūties paviršiaus ir spenelio ribą, kad spenelis po rūbu būtų mažiau matomas. Tokie antspeniai, kuriems labiau tinka pavadinimas angl. *pasty*, labiau priskirtini ne papuošalams, o rūbų aksesuarams.

Spenelių papuošalai, tarp kurių – ir antspeniai
Antspenis buvo skandalingai rodomas JAV ir pasaulio televizijoje kaip „Džanetos Džekson aprangos sutrikimas" (angl. *Janet Jackson's wardrobe malfunction*) JAV futbolo turnyro *Super Bowl XXXVIII* šou renginyje.

Nuorodos
--------

1. ↑  „Body Modification Glossary Project". *the Moderators of the Piercings.Net Forums*. Crazy Chameleon Body Piercing. Nuoroda tikrinta 2011-08-15.
2. ↑  „Excuses provide no cover". *Cox News Service* (Chicago Tribune). 2004-02-03. Nuoroda tikrinta 2011-08-15.
| Kiškerenis*Chișcăreni* |
| --- |
|              |
| 

KiškerenisKiškerenis

47°33′24″ š. pl. 28°00′27″ r. ilg.﻿ / ﻿47.55667°š. pl. 28.00750°r. ilg.﻿ / 47.55667; 28.00750﻿ (Kiškerenis)Koordinatės: 47°33′24″ š. pl. 28°00′27″ r. ilg.﻿ / ﻿47.55667°š. pl. 28.00750°r. ilg.﻿ / 47.55667; 28.00750﻿ (Kiškerenis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Moldavijos vėliava Moldavija |
| **Rajonas** | Sindžerėjaus rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2004 m.) | 4 279  |
| **Altitudė** | 96 m |

**Kiškerenis** (rumun. *Chișcăreni*) – kaimas centrinėje Moldovos dalyje, į šiaurę nuo šalies sostinės Kišiniovo.

Istorija
--------

Kaimas iki 1956 m. sausio 9 d. buvo Kiškerenio rajono centrine gyvenviete. Panaikinus Kiškarenio rajoną, kaimas buvo priskirtas Sindžerėjaus rajonui.

Nuo 1955 m. rugpjūčio 8 d. iki 1992 m. sausio 22 d. vadintas **Lazo** pavadinimu.

Geografija
----------

Kaimas yra 96 metrai virš jūros lygio.

Gyventojai
----------

Pagal 2004 m. duomenis gyveno 4279 gyventojai. 2018 vyrai, 2261 moterys.

94 procentai gyventojų moldavai, esama ukrainiečių, bei rusų.

Sportas
-------

### Futbolas

* „Spicul" – futbolo klubas.
* „Stadionul Spicul" – futbolo stadionas.

Išnašos
-------

1. ↑  new.earthtools informacija (archyvuota)
2. ↑
Metalinė kišeninė gertuvė
**Kišeninė gertuvė** (angl. *hip flask*) - plona, paprastai kiek išlenkta gertuvė, skirta nešiotis brendį ar panašius alkoholinius gėrimus kelnių kišenėje.

Aprašas
-------

Kišeninė gertuvė, užkišta už keliaraiščio Sausojo įstatymo laikais JAV
Metalinė kišeninė gertuvė
Tradicinės kišeninės gertuvės daromos iš alavo lydinio, sidabro ar net stiklo, šiuolaikinės - dažniausiai iš nerūdijančio plieno. Kai kurios šiuolaikinės gertuvės daromos iš plastiko, kad neaptiktų metalo detektoriai. 

Kišeninės gertuvės paprastai būna nežymiai išlenktos, kad įdėtos į kišenę priglustų prie kūno (šlaunies ar krūtinės), kad būtų patogiau nešioti ir mažiau pastebima. 

Kai kurios tokios gertuvės turi mažyčius puodukus kitiems pavaišinti, nors paprastai geriama tiesiog iš kakliuko. 

Paprastai kišeninės gertuvės perkamos tuščios, o savininkas į jas prisipila ko nori. 

Kišenines gertuves gana dažnai naudoja kaip dovanas, tuomet ant jų neretai išgraviruoja apdovanoto inicialus, sveikinimą, datą ir pan. 

Anglišku terminu *flask* vadinami ir maži tokios pačios formos buteliai, į kuriuos pilstomi stiprūs alkoholiniai gėrimai (brendžiai, degtinės, trauktinės ir kt.).

Nuorodos
--------

* Kišeninė gertuvė iš everything2.com **(**angl.**)**
Iki šiol brangiausias 2017 m. parduotas kūrinys buvo Leonardo da Vinci paveikslas „Salvator Mundi".
**Meno kūrinių aukcionas** – aukcionas, kuriame parduodami meno kūriniai. Pagrindiniai ir didžiausi pagal apyvartą aukcionai yra „Sotheby’s", „Christie’s".

Meno kūriniai didžiausią investuotojų dėmesį pritraukė XXI a. kuomet infliacija ženkliai išaugo. Iki tol į meną investuoti neapsimokėjo, nes grąža buvo pernelyg menka. Pati rinka yra nelikvidi, beveik nereguliuojama, lengvai manipuliuojama ir yra palanki terpė pinigų plovimui. Be to, investuotojai paprastai neatsižvelgia į meno kūrinio estetiką, kreipia dėmesį į menininko „prekės ženklą", žiūri į kūrinį kaip į prekę. O patys kūriniai dažniausiai būna saugomi uždarose saugyklose, todėl pats menas praranda savo pirminę vertę, nes būna paslėptas nuo visuomenės akių ir retai kada išvysta dienos šviesą.[1]

2017 m. Leonardo da Vinci paveikslas „Salvator Mundi" aukcione „Christie’s" parduotas už 450 mln. JAV dolerių (380 mln. eurų) – didžiausią sumą, kada nors fiksuotą tiek aukcionuose, tiek privačiuose sandoriuose.[2][3]

Šaltiniai
---------

1. ↑  „$400m for a da Vinci. Has the art world gone mad?". *Financial Times*. Nuoroda tikrinta 2017-12-08.
2. ↑  „Leonardo da Vinci painting sells for $450m". *Wikitribune*. 2017-11-16. Nuoroda tikrinta 2017-12-08.
3. ↑  „Meno kūrinių aukcionuose – rekordai". *Verslo žinios*. Nuoroda tikrinta 2017-12-08.

Nuorodos
--------

* List of most expensive paintings (angliškojoje Vikipedijoje)
Mireille Mathieu, Maskva, 2005 m.
**Mireille Mathieu** (g. 1946 m. liepos 22 d. Avignon, Prancūzija) – prancūzų dainininkė, vadinama *demoiselle d'Avignon*. Pirmoji Vakarų atlikėja, gavusi leidimą koncertuoti komunistinėje Kinijoje.

Įrašė virš 1200 dainų (9 kalbomis). Bendradarbiavo su Placido Domingo, Tomu Jonesu, Franku Sinatra ir t. t. Išleido virš 70 albumų, pardavė virš nei 150 mln. įrašų.

Lietuvoje
---------

2010 m. lapkričio 26 d. koncertavo „Pramogų arenoje" Vilniuje. Atvyko į Vilnių iš Rygos, kur koncertavo lapkričio 25 d. Viešėjo pasaulinių gastrolių „Mirelle Mathieu En Concert" metu. Atvyko su savo orkestru, kuriame groja 14 muzikantų. Koncertuodama atliko ne tik ją išgarsinusius kūrinius, bet ir estrados klasika tapusias dainas.

2011 m. spalio 28 d. koncertavo „Žalgirio" arenoje.

Nuorodos
--------

* "Mireille Mathieu - La Demoiselle d'Avignon" (John Huber)

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Legendinė Mireille Mathieu Vilniui padovanojo dalelę savęs
6. ↑  Legendinė prancūzų dainininkė Mireille Mathieu koncertuos Vilniuje (video)
7. ↑  Dainininkė M.Mathieu prieš koncertą Kaune meldėsi bažnyčioje ir pradžiugino elgetą (nuotraukos) Archyvuota kopija 2011-10-29 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Apie ugnikalnį žr. Turialba (ugnikalnis).*

| Turialba*Turrialba* |
| --- |
| *Buvęs mokyklos pastatas Turialboje* |
|  |
| 

TurialbaTurialba

9°54′20″ š. pl. 83°41′0″ v. ilg.﻿ / ﻿9.90556°š. pl. 83.68333°r. ilg.﻿ / 9.90556; 83.68333﻿ (Turialba)Koordinatės: 9°54′20″ š. pl. 83°41′0″ v. ilg.﻿ / ﻿9.90556°š. pl. 83.68333°r. ilg.﻿ / 9.90556; 83.68333﻿ (Turialba) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Kosta Rikos vėliava Kosta Rika |
| **Provincija** | Kartago provincija |
| **Kantonas** | Turialbos kantonas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 26 829  |
| **Plotas** | 56,7 km² |
| **Tankumas** (2010) | 473 žm./km² |
| **Altitudė** | 646 m |

**Turialba** (isp. *Turrialba*) – miestas centrinėje Kosta Rikoje, Kartago provincijoje, Turialbos upės slėnyje, 42 km į rytus nuo Kartago. Kantono centras. Praeina Kartago–Sikireso plentas. Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu, ypač cukranendrių auginimu. Dar auginama kava, makadamijos, daržovės, verčiamasi pienininkyste. Veikia Šv. Bonaventūro bažnyčia. Į šiaurę nuo Turialbos stūkso Turialbos ugnikalnis ir yra Gvajabo nacionalinis paminklas.

Istorija
--------

Nuo XVI a. čia veikė pranciškonų redukcija. 1666 m. gyvenvietę nusiaubė piratai. Iki pat XVII a. pab. Turialboje tebegyveno indėnai. Vėliau Turialba tapo svarbiu žemės ūkio centru (auginti bananai, kava, vėliau kakava), todėl XIX a. iki čia nutiestas geležinkelis, jungiantis su Karibų jūros pakrante. 1925 m. Turialbai suteiktas miesto statusas. XX a. antroje pusėje miesto reikšmė sumenko, ypač po to, kai nutiestas alternatyvus San Chosė–Limono plentas.
IV a. pr. m. e. Menrvos statulėlė
**Menrva** – deivė etruskų mitologijoje. Buvo laikoma motinystės deive, tikėta, kad globojanti gimdyves. Ilgainiui Menrva įgijo kitų bruožų – imta laikyti amatų bei amatininkų globėja, be to, susiklostė Menrvos karės įvaizdis. Graikų mitologijoje jos atitikmuo yra Atėnė.

Su dievu Tinia ir deive Uni sudarė dievybių triadą. Šios triados atitikmuo romėnų mitologijoje – Jupiteris, Junona ir Minerva. Menrva buvo laikoma etruskų miestų sergėtoja. Vejų mieste garbinta kaip karalienė. Mene deivė vaizduota su visa ginkluote, jos rankoje – ietis. Teigiama, kad Menrva – ankstyviausia motinystės deivė Egėjo-Anatolijos regione.

Saturno palydove Titane yra šios deivės vardu pavadintas krateris.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Мифы народов мира. *Менрва* , А. И. Немировский – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
2. ↑  „Menrva". *Gazetter of Planetary Nomenclature*. USGS, NASA, IAU. Nuoroda tikrinta 2020-01-19.
Koordinatės: 45°04′06″ š. pl. 7°41′04″ r. ilg.﻿ / ﻿45.06833°š. pl. 7.68444°r. ilg.﻿ / 45.06833; 7.68444

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Turino Egipto muziejus |
| --- |
|  Įėjimas į Turino Egipto muziejų |
| **Įkurtas** | 1824 m. |
| **Lankytojų** | 852 095 (2016) |
| **Informacija** |
|
| **Šalis** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** |  Pjemontas |
| **Miestas** |  Turinas |
| **Adresas** | *Via Accademia delle Scienze 6* |
| **Veikla** |
| **Tematika** | Istorijos muziejus |
|  |
| Svetainė: museoegizio.it |  |

 |

**Turino Egipto muziejus** (it. *Museo Egizio di Torino*) − muziejus Turino mieste Italijoje. Įkurtas 1824 m. tai yra seniausias ir su daugiau nei 32 000 objektų − vienas reikšmingiausių muziejų, skirtų Senovės Egipto istorijai ir kultūrai. Tai lankomiausias Turino miesto muziejus.

Turino Egipto muziejus įsteigtas 1824 m. Sardinijos karaliui Karoliui Feliksui įsigijus daugiau nei 5200 Senovės Egipto artefaktų iš italo egiptologo Bernardino Drovečio, kuris tuo metu buvo Prancūzijos konsulu Egipte. Ši kolekcija buvo sujungta su Savojos dinastijos turimais artefaktais, kuriuos Karolio Emanuelio III siuntimu Egipte rinko Vitaljanas Donatis. Muziejus įkurtas Turino mieste, XVIII a. rūmuose, buvusioje jėzuitų kolegijoje, kuriuos suprojektavo garsus architektas Guarino Guarini. XIX a. šie rūmai perėjo mokslų akademijos žinion. XX a. pirmojoje pusėje kolekcija reikšmingai praplėsta italų archeologinės misijos archeologų Egipte, Ernesto Skjaparelio (dirbo Egipte 1903−1920 m.) ir Džulijo Farinos (dirbo 1930−1937 m.) surinktais artefaktais.

2015 m. muziejus atidarytas naujai po 5 metus trukusios renovacijos, kuri kainavo 50 mln. eurų. Nuolatinėje ekspozicijoje yra apie 6500 objektų. Garsiausi muziejaus objektai: Ramzio II statula, Cha ir Merit kapo artefaktai iš Deir el Medinos ir 1966 m. padovanota Elisijos šventykla iš Nubijos atsidėkojant už Italijos indėlį perkeliant Abu Simbelo šventyklas. Muziejuje saugomi istoriškai vieni vertingiausių papirusų: Turino karalių sąrašas ir Turino papiruso žemėlapis.

Išnašos
-------

1. ↑  MUSEI, MONUMENTI E AREE ARCHEOLOGICHE STATALI Archyvuota kopija 2017-01-10 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  foxnews.com

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Turino Egipto muziejus** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* visitatorino.com Archyvuota kopija 2017-02-16 iš Wayback Machine projekto.
* italia.it Archyvuota kopija 2014-06-28 iš Wayback Machine projekto.
* electrummagazine.com
**Meno salos vykdomoji taryba** (angl. *Executive Council*) – buvęs pagrindinis Meno salos vyriausybės vykdomosios valdžios organas. Taryba palaipsniui ėmė veikti kaip salos ministrų taryba, tad 1990 m. performuota į Meno salos ministrų tarybą.

Vykdomoji taryba buvo įkurta 1949 m. po rinkimų (*General Election*), „kad padėtų gubernatoriui atlikti jo pareigas". Vykdomoji taryba pakeitė nuo 1946 m. veikusį Tinvaldo vykdomąjį komitetą (*Executive Committee of Tynwald*).
Pradžioje tarybai vadovavo Meno salos gubernatorius, į jos sudėtį įėjo dalis Tinvaldo narių:

* 2 Raktų Rūmų nariai
* Žemės ūkio ir žvejybos komisijos pirmininkas,
* Kelių ir transporto komisijos pirmininkas,
* Socialinių paslaugų komisijos pirmininkas,
* Vietinės savivaldos komisijos pirmininkas,
* Švietimo komisijos pirmininkas.

1980 m. gubernatorius nustojo pirmininkauti Vykdomajai tarybai, jį pakeitė Tinvaldo renkamas pirmininkas. 1985 m. Tarybos sudėtis buvo pakeista, jos nariais tapo aštuonių pagrindinių Tinvaldo komisijų (*Boards*) pirmininkai, kurie 1986 m. imti vadinti *ministrais*, o tarybos pirmininkas – vyriausiuoju ministru.

1990 m. Vykdomoji taryba pervadinta į *Ministrų tarybą*.

Nuorodos
--------

1. ↑  Letter from United Kingdom Home Office to Lieutenant Governor, 20th February 1946, cited in Report of the Joint Working Party on the Constitutional Relationship between the Isle of Man and the United Kingdom (the 'Stonham Report'), 1969, at p.29.
2. ↑  Constitution (Executive Council) (Amendment) Act 1980
3. ↑  Constitution (Executive Council) Act 1984
4. ↑  Constitution (Executive Council) (Amendment) Act 1986
5. ↑  Council of Ministers Act 1990
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Fizinis Iberijos pusiasalio žemėlapis. Centrinė Kordiljera yra šalia 40° lygiagretės.
**Centrinė Kordiljera** (isp. *Sistema Central*, port. *Sistema Central*) − kalnų grandinė Iberijos pusiasalyje ir svarbiausias Iberijos plokščiakalnio (*Meseta Central*) požymis, dalinantis plokščiakalnį į dvi dalis. Centrinė Kordiljera driekiasi nuo rytų į vakarus maždaug išilgai pietinės Ispanijos autonominio regiono Kastilijos ir Leono sienos ir tęsiasi į Portugaliją.

Kalnų grandinė susidaro iš keleto mažesnių grandinių, iš kurių pagrindinė − Sierra de Guadarama, driekiasi apytiksliai išilgai Madrido ir Kastilijos ir Leono autonominių regionų sienų bei Siera de Gredos šiaurinės sienos tarp Kastilijos ir Leono bei Kastilijos ir La Mančos, tęsiasi į Estremadurą. Pastarojoje yra aukščiausias grandinės kalnas, *Pico Almanzor* (2592 m).

Tarp kitų Centrinės Kordiljeros kalnų grandinių yra *Sierra de Ayllón*, *Sierra de Ávila*, *Sierra de la Paramera*, *Sierra de Candelario*, *Sierra de Gata* ir *Serra da Estrela* Portugalijoje.

Vietiniai gyventojai Centrinę Kordiljerą paprastai vadina jos mažesnių sudedamųjų grandinių pavadinimais.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Policininkas, ginkluotas pistoletu kulkosvaidžiu, saugo policijos nuovadą Paryžiuje.
Policijos automobiliai.
**Centrinė viešojo saugumo direkcija** (pranc. *Direction Centrale de la Sécurité Publique*, DCSP) − uniformuota Prancūzijos nacionalinės policijos šaka, atsakinga už viešosios tvarkos palaikymą Prancūzijos miestuose.

DCSP turi virš 78 000 uniformuotų policininkų, dirbančių 102 departamentų direkcijose, kurios turi 462 miestų būstines. DCSP teikia bendrąsias policijos paslaugas − nusikaltimų prevencija, patruliavimas, atsiliepimai į pagalbos skambučius. 

DCSP turi nedidelį kiekį policininkų, kurie dirba neuniformuoti ir užsiima vietinių nusikaltimų tyrimais. Jie sudaro kriminalinių tyrimų brigadas. 

DCSP taip pat turi 9 GIPN (*Groupes d'Intervention de la Police Nationale*), kurie yra intervencijos padaliniai, panašūs į RAID, kuri yra pavaldo tiesiogiai Nacionalinei policijai. 

DCSP taip pat turi policijos šunų, katerių ir oro padalinius.
**Mentavajaus salos** (indonez. *Kepulauan Mentawai*) – apie 70 Indonezijai priklausančių salų grandinė Indijos vandenyne, prie vakarinių Sumatros salos krantų, atskirtos Mentavajaus sąsiauriu. Sudaro Vakarų Sumatros provincijos regenciją. Didžiausios salos: Siberutas (4030 km²), Sipura, Šiaurės Pagajus, Pietų Pagajus. Plotas 6100 km². Gyventojų skaičius: 93 300 (2019 m.). Centras – Tua Pedžatas (Sipuros s.). Dauguma salų gyventojų yra mentavajai.

Salų žemėlapis
Mentavajaus regencija padalinta į 4 padalinius: *Pagai Utara Selatan, Sipora, Siberut Selatan* ir *Siberut Utara*.

Salos kalvotos, didžiausias aukštis 368 m (Pagai Selatano saloje), veši drėgnieji atogrąžų miškai. Palei krantus driekiasi koralų rifai. Gyventojai verčiasi gyvulininkyste, miško produktų rinkimu, medžiokle, žvejyba.

Salose yra endeminių gyvūnų: Mentavajaus gibonų, Mentavajaus makakų, simakobų. Siberuto saloje įsteigtas Siberuto nacionalinis parkas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Mentavajaus salos*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-11-15.