recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Viačeslavas Malyševas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1902 m. gruodžio 16 d.Syktyvkaras |
| Mirė | 1957 m. vasario 20 d. (54 metai)Maskva, Rusija |
| Palaidotas (-a) | Nekropolis prie Kremliaus sienos |
| Tautybė | rusas |
| Pilietybė | TSRS |
|  |
| Veikla | TSRS valstybės veikėjas, pramonės organizatorius |
|  |
| Alma mater | Maskvos N.Baumano vardo technikos institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Socialistinio darbo didvyris, 4 Lenino ordinai, Suvorovo ordinas, Kutuzovo ordinas |

**Viačeslavas Malyševas** (rus. *Вячесла́в Алекса́ндрович Ма́лышев*, 1902 m. gruodžio 16 d. Syktyvkare – 1957 m. vasario 20 d. Maskvoje) – tarybinis valstybės ir politinis veikėjas, vienas žymiausių karinės pramonės vadovų, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.

Biografija
----------

1924 m. baigė Velikije Lukų geležinkelių technikumą, dirbo šaltkalviu, tarnavo Raudonojoje Armijoje, buvo traukinio mašinistas.

1934 m. baigė Maskvos N.Baumano vardo technikos institutą, dirbo inžinieriumi, 1938 m. tapo Kolomnos V.Kuibyševo vardo gamyklos direktoriumi.

1939 m. paskirtas TSRS Sunkiųjų mašinų gamybos liaudies komisaru, 1940 m. – TSRS vidutinių mašinų gamybos liaudies komisaru, 1941-1942 m. ir 1943-1945 m. buvo TSRS tankų pramonės liaudies komisaras (tuo mat metu 1940–1944 m. buvo ir TSRS Liaudies komisarų tarybos pirmininko pavaduotojas). Stalinas labai vertino V. Malyševo organizacinius sugebėjimus, karo metais į savo kabinetą jį buvo išsikvietęs 107 kartus (daugiausiai iš visų tuometinių liaudies komisarų) ir po karo, skirtingai nei daugelį kitų karo metų vadovų, paliko svarbiose pareigose:  1945-1947 m. V.Malyševas vadovavo atominės bombos kūrimo projektui, buvo TSRS transporto mašinų gamybos ministras, nuo 1948 m. – TSRS Ministrų Tarybos Valstybinio naujos technikos diegimo komiteto pirmininkas, nuo 1950 m. – TSRS laivų gamybos ministras.

Stalinas savo valdymo pabaigoje didelę grupę perspektyvių vadovų įtraukė ir į TSKP valdymą. V.Malyševas 1952 m. spalio mėn. tapo TSKP CK Politinio biuro nariu, tačiau iškart po Stalino mirties 1953 m. kovo mėn. iš jo pašalintas ir iki liepos mėn. buvo TSRS tarnsporto ir sunkiųjų mašinų gamybos ministras, o po to – Vidutinių mašinų gamybos ministras. 1955-1957 m. vadovavo TSRS Valstybiniam naujos technikos komitetui. Nuo 1947 m. iki 1953 m. kovo mėn. ir nuo 1953 m. gruodžio mėn. iki 1956 m. kartu su vadovavimu ministerijoms vėl buvo TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko pavaduotojas.

TSRS Aukščiausioji Tarybos 1-4 šaukimų deputatas, Socialistinio darbo didvyris (1944 m.), dukart Stalino premijos laureatas, generolas pulkininkas (nuo 1945 m.). Apdovanotas keturiais Lenino ordinais, Suvorovo bei Kutuzovo ordinais.

Mirė nuo spindulinės ligos. Palaidotas prie Kremliaus sienos Maskvoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑   (space-memorial inf.)
2. ↑   (www.hrono.info)
| **Antanas Ramutis Jankūnas** |
| --- |
| Gimė | 1937 m. liepos 25 d. (86 metai)Kaune |
| Mirė | 2022-07-21Kaunas |
| Sutuoktinis (-ė) | Kazimiera |
| Vaikai | Laimonas, Antanas, Vytautas |
|  |
| Veikla | Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras. |

**Antanas Ramutis Jankūnas** (g. 1937 m. liepos 25 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1961 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1968 m. apgynė disertaciją „Cikliškai tempiamų kompleksinių siūlų nuovargio tyrimas ir įvertinimas", technikos mokslų kandidatas. 1978 m. apgynė disertaciją „Verpimo mašinų pagrindinių mazgų tyrimas ir tobulinimas", technikos mokslų daktaras.

Dvejus metus pagal paskyrimą dirbo Kretingos fabrike „Laisvė" įrengimų meistru, gamybos viršininku. Čia pasiūlė ir įdiegė apie 20 racionalizacinių naujovių. 1963–1998 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) aspirantas, asistentas, vyr. dėstytojas, docentas, nuo 1981 m. profesorius.1995–1996 m. Inžinerinės mechanikos katedros vedėjas.

Dalyvavo Probleminės mokslinės tarybos prie Lietuvos mokslų akademijos darbe. Vienas iš nedaugelio KTU darbuotojų buvo išrinktas ir 10 metų dirbo vieno Sankt Peterburgo universiteto specializuotoje mokslinėje taryboje, suteikiančioje daktaro ir habilituoto daktaro mokslinius laipsnius. Apie 20 metų Universiteto senato (tarybos) narys. 1992 m. išrinktas Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Kauno technologijos universiteto tarybos pirmininku. Dalyvavo rengiant pirmąjį Universiteto statutą.

Žmona Kazimiera – gydytoja. Vaikai Laimonas ir Antanas – inžinieriai, Vytautas – gydytojas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų sritis – mašinų, mechanizmų ir dangaus kūnų mechanika. 90 išradimų autorius ir bendraautoris.

Bibliografija
-------------

* Planetų sistemos kilmė, struktūra ir kinematika, 1983 m. rusų k.
* Palydovų sistemų kilmė, kinematika ir dinamika, 1983 m.
* Saulės sistemos kilmė, 1999 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Antanas Ramutis Jankūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 519 psl.
2. ↑  Vyriausioji rinkimų komisija Archyvuota kopija 2008-06-10 iš Wayback Machine projekto.
Komodoro skiriamieji ženklai
Komodoro platusis vimpelas
**Komodoras** (angl. *commodore; Cdre*) – D. Britanijos Karališkojo laivyno karininko laipsnis, aukštesnis už kapitono, žemesnis už kontradmirolo (angl. *rear admiral*) laipsnį. NATO rangų kodas OF-6. Ekvivalentiškas armijos brigadininko (angl. *brigadier*) laipsniui. Atitinka Lietuvos laivyno flotilės admirolo laipsnį.

Skiriamieji ženklai
-------------------

Dabartiniai laivyno komodorų skiriamieji ženklai yra rankovės antsiuvai ties rankogaliu – 45 mm pločio auksinio galiono antsiuvas aplink rankovę ir auksinis 45 mm skersmens žiedas iš 13 mm pločio galiono.

Istorija
--------

Dabartinių komodorų dabartiniai skiriamieji ženklai yra buvę antros klasės komodoro skiriamieji ženklai. Komodoro laipsnis kaip karinis laipsnis Karališkajame laivyne egzistuoja nuo 1997 m. Iki tol tai buvo pareigybė, į kurią skirdavo vyresniuosius kapitonus. Pavyzdžiui, vyriausias eskadrinių minininkų vadas (angl. *destroyer*) laivyne galėjo turėti titulą angl. *Commodore (D)*), o vyriausias povandeninių laivų (angl. *submarines*) vadas galėjo turėti analogišką titulą angl. *Commodore (S)*. Abiem atvejais šis titulas žymėdavo pareigybę, bet ne laipsnį.

Nuorodos
--------

1. ↑  CHAPTER 39. ROYAL NAVY OFFICERS AND RATINGS Archyvuota kopija 2015-04-12 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Debrett's Archyvuota kopija 2012-07-29 iš Archive.is projekto

* "Naval Service Uniform Regulations" (PDF). Fleet Publications and Graphics Organisation. May 2009.
| ***Pamišę dėl ginklų*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Guncrazy |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Tamra Davis |
| Scenaristas (-ai) | Matthew Bright |
| Vaidina | Drew Barrymore |
| Metai | 1992 |
| Žanras | kriminalinė drama |
| Trukmė | 97 min. |
| Kalba | anglų |
| Pajamos | 114 516 JAV dol. |
| **IMDb įrašas** |

**Pamišę dėl ginklų** (angl.  *Guncrazy*) – 1992 m. JAV sukurta kriminalinė drama, už vaidmenį kurioje aktorė Drew Barrymore buvo nominuota Auksiniam gaubliui.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Moksleivė Anita gyvena treileryje su motinos meilužiu Runiu. Kadangi motina jau keletą mėnesių gyvena kitame mieste, Anita priversta tenkinti ne tik Runio, bet ir kitų klasės vaikinų seksualines užgaidas. 

Kartą mokykloje mokiniams skiriama užduotis – rasti draugą susirašinėjimui. Anitos draugu tampa Hovardas, kalintis Kalifornijoje už žmogžudystę. Iš šio laiško sužinojusi, kad Hovardui patinka ginklai, Anita prašo Runį išmokyti ją šaudyti. Šis sutinka, tačiau po kurio laiko, kai vėl bando suartėti su Anita, ši jį nušauna, o kūną paslepia už treilerio.

Tą pačią dieną iš kalėjimo paleidžiamas Hovardas, kuris atvyksta į miestelį, nes Anita įkalbėjo keistuolį pastorių Henką, auginantį gyvates, suteikti jam darbą. Hovardas tikisi pradėti naują gyvenimą su Anita, tačiau ši netrunka prisipažinti apie Runio žmogžudystę. Nakčia jiedu vyksta palaidoti kūno ir susiduria su vaikinais iš mokyklos. Šiems ėmus priekabiauti, Hovardas netyčia vieną jų nušauna ir yra priverstas atsikratyti ir antruoju. Persekiojami įtaraus šerifo Kinkeido, Hovardas su Anita bėga iš miesto, tikėdamiesi rasti šios motiną, tačiau šios nurodytu adresu nėra, o porelės įvykdytų nusikaltimų sąrašas darosi vis ilgesnis...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Drew Barrymore – Anita Minter
* James Le Gros – Hovardas
* Robert Greenberg – Šytsas
* Rodney Harvey – Tomas
* Jeremy Davies – Bilas
* Dan Eisenstein – Čakas
* Michael Ironside – Kinkeidas

Apdovanojimai
-------------

* Auksinis gaublys (nominacija) – geriausia televizijos arba mini serialo aktorė – Drew Barrymore
* „Mystfest" apdovanojimas – geriausia aktorė – Drew Barrymore
* „Mystfest" nominacija – geriausias filmas

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Guncrazy". *Box Office Mojo*. Nuoroda tikrinta 2016-02-08.
2. ↑  McKenna, Kristine (1993-01-23). „This Young MC Is a Movie Mixmaster". *Los Angeles Times*. pp. 1–2. Nuoroda tikrinta 2017-05-20.
|  |
| --- |
| Reda Prišmontaitė |
| Pilnas vardas | Reda Prišmontaitė |
| Šalis | Lietuvos vėliava Lietuva |
| Gimė | 1986 m. rugpjūčio 4 d. (37 metai)Lietuva |
| FIDE reitingas | 1930 (2015 m.) |
| Aukščiausias reitingas | 2021 (2007 m. balandžio mėn.) |

**Reda Prišmontaitė** (g. 1986 m. rugpjūčio 4 d.) – Lietuvos šachmatininkė, Lietuvos moterų šachmatų čempionato bronzininkė (2007 m.), Lietuvos moterų šachmatų čempionė (merginų iki 20 metų grupėje).

Biografija
----------

Mokėsi Naujosios Akmenės Ramučių gimnazijoje.
Baigė bakalauro studijas Vilniaus universiteto (VU) Ekonomikos fakultete. 2013 m. baigė ISM Vadybos ir ekonomikos universitetą. Apgynė magistro darbą tema "Susijungimų ir įsigijimų poveikis akcininkų turtui skandinavų IT rinkoje" (angl. *The impact of mergers and acquisitions on shareholders wealth in Nordic IT industry*), konsultantė Ieva Kvedaravičienė.

2008–2011 m. UAB "ATEA Baltic" finansų analitikė, 2011 m. verslo kontrolierė. Nuo 2011 m. rugsėjo mėn. ATEA grupės kontrolierė Osle (Norvegija).

Pasiekimai
----------

* 2006 m. Lietuvos jaunimo šachmatų čempionatas (iki 20 metų) Merginų varžybų čempionė
* 2006 m. Pasaulio jaunimo šachmatų čempionatas (merginų iki 20 m.), Jerevanas (Armėnija): 5 taškai, 52 vieta tarp 57 dalyvių
* 2007 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas, 3 vieta

Šaltiniai
---------

1. ↑  Reda Prišmontaitė: Reitingas
2. ↑  Reda Prišmontaitė: Reitingas
3. ↑  Biografija[neveikianti nuoroda]
4. ↑  Reda Prišmontaitė. Susijungimų ir įsigijimų poveikis akcininkų turtui skandinavų IT rinkoje
5. ↑  Lietuvos šachmatų pirmenybes laimėjo R.Prišmontaitė
6. ↑  Lietuvos moterų šachmatų čempione vėl tapo Deimantė Daulytė
|  |
| --- |
| Keltiberų |
| Kalbama | Pirėnų pusiasalis |
| Kalbančiųjų skaičius | mirusi |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | - |
| Kilmė | Indeuropiečių Keltų  Žemyno keltų   Keltiberų |
| Rašto sistemos | Keltiberų raštas |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-3 | xce |
| Geografinis paplitimas |
|  |
|   Keltiberų kalbos vieta tarp kitų paleoispaninių kalbų |

**Keltiberų kalba** – mirusi kalba, priklausiusi keltų kalbų grupės žemyno keltų kalboms. Buvo vartojama keltiberų, gyvenusių Pirėnų (Iberijos) pusiasalyje, tarp Duero, Tacho, Chukaro ir Turijos upių ir Ebro upės. Keltiberai susiformavo vietos gyventojams iberams
sumišus su įsiveržusiais keltais.

Keltiberų kalba tiesiogiai paliudyta beveik 200 rašytinių paminklų, datuojamų II ir I a. pr. m. e. daugiausia keltiberų rašmenimis, tiesiogiai susijusių su šiaurės rytų Iberijos raštu, taip pat su lotynų abėcėle. Seniausi išlikę keltiberų užrašai yra išaiškinti ant trijų bronzinių plokščių, aptiktų Botoritos gyvenvietėje netoli Saragosos. Radiniai datuojami I a. pr. m. e. pavadinti Botoritos I, III ir IV plokštėmis (iš jų II – su lotynišku užrašu). Iberų pusiasalio šiaurės vakaruose buvo kalbama kita keltų kalba – galekų (*Gallaecian*) (dar vadinama šiaurės vakarų ispanų-keltų kalba), kuri buvo glaudžiai susijusi su keltiberų kalba.

Po Numantijos užėmimo 133 m. keltiberų romanizacija paspartėjo, jie pradėjo pereiti prie lotynų kalbos. Botoritos II plokštės tekstas jau visas yra lotyniškas, nors ten ir išsaugotos keltiberų onomastinės formulės. Grynai lotyniškuose užrašuose pastebimi keltiberiški elementai (pavyzdžiui, Longeidoc**um** vietoj lotyniško Longidoc**orum** kilm. dgs.). Keltiberų romanizacijos laipsnį rodo faktas, kad romėnų poetas Marcialis, gimęs apie 40 m. Bilbilės mieste, matyt, buvo keltiberas. Vienas iš paskutiniųjų lotyniškų užrašų su keltiberų kalbos elementais yra datuojamas II a. viduriu.

* I Botoritos plokštė (Saragosa)I Botoritos plokštė (Saragosa)
* Kita Botoritos plokštė (Saragosa)Kita Botoritos plokštė (Saragosa)
* Cortono plokštelė, kilmė nežinoma*Cortono* plokštelė, kilmė nežinoma
* Radinys iš GvadalacharosRadinys iš Gvadalacharos
* Žetonas (tessera) iš SorijosŽetonas (*tessera*) iš Sorijos

Nuorodos
--------

* Detailed map of the Pre-Roman Peoples of Iberia (around 200 BC)
* Celtic, Celtiberian - 2nd - 1st c. B.C. Examples of writing
* *Keltiberai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RKeltų kalbos |
| --- |
|  |
| *Žemyno keltų kalbos* | 
*Galatų kalba* · *Galų kalba* · *Keltiberų kalba* · *Lepontų kalba* · *Norikų kalba* |
|  |
| Salų keltų kalbos - Britų kalbos | 
Bretonų kalba · *Britų kalba* · *Kambrų kalba* · Kornų kalba · *Piktų kalba* · Valų kalba |
|  |
| Salų keltų kalbos - Goidelų kalbos | 
Airių kalba · Meniečių kalba · Škotų geilų kalba |

 |
| ***Garbingas žaidimas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Fair Game |
| Kilmės šalis |  Australija |
| Režisierius | Mario Andreacchio |
| Scenaristas (-ai) | Rob George |
| Metai | 1986 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 86 min. |
| Kalba | anglų |
| Biudžetas | 1.26 mln. Australijos dolerių |
| Pajamos | 13,9 mln. Australijos dolerių |
| **IMDb įrašas** |

**Sąžiningas žaidimas** (angl.  *Fair Game*) – 1986 m. Australijoje sukurtas veiksmo filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Cassandra Delaney – Džesika
* Peter Ford
* David Sandford
* Garry Who
* Don Barker
* Carmel Young
* Tony Clay

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Atokioje Australijos rančoje gyvenanti Džesika, kelias dienas likusi viena, susidužia su jos valdose medžiojančiais brakonieriais. Mergina jiems pasipriešina ir sulaukia atsako: trejetas vyrų pradeda ją terorizuoti, žudo jos gyvūnus ir galiausiai sugriauna namus. Negalėdama iškviesti pagalbos, Džesika nusprendžia pati jiems paspęsti spąstus ir įvykdyti savo teisingumą...
Koordinatės: 55°18′14″š. pl. 23°22′54″r. ilg.﻿ / ﻿55.30381373°š. pl. 23.38162885°r. ilg.﻿ / 55.30381373; 23.38162885

| Dvaras Daugirdava |
| --- |
| Daugirdavos dvaras, apie 1880 m. Daugirdavos dvaras, apie 1880 m. |
| Vieta | Daugirdai (Raseiniai), Raseinių rajonas |
| Įkurtas | 1848 m. |
| Rūmų stilius | Kaukazo dvarų stilius |
| Bajorų giminės | Daugirdai |
| Pastatų būklė | neišliko |

Daugirdavos dvaras ant Dubysos upės kranto, apie 1900 m.
Daugirdavos dvaras ir upė Dubysa, apie 1900 m.
**Daugirdavos dvaras** – buvusi dvaro sodyba dabartiniame Daugirdų kaime, Ariogalos seniūnijoje, Raseinių rajone, apie 11 km į šiaurės vakarus nuo Ariogalos, 0,7 km į šiaurę nuo kelio  **196**  Ariogala–Raseiniai–Kryžkalnis . 

Dvarvietėje pastatai neišlikę.

Istorija
--------

XVIII a. pabaigoje inžinierius ir Žemaičių tijūnas Stanislovas Daugirdas (Stanisław Dowgird Ciwun Żmudzki - lenk.) už uždirbutus pinigus iš Kaunas-Raseiniai kelio statybos įsigijo žemės Kėdainių apskrityje, Ariogalos valsčiuje, o XIX a. pradžioje pastatė Plemborgo dvarą, prie Dubysos pastatė malūną, nemažai pelno davė prie judraus kelio atidaryta smuklė. 

Stanislovo sūnus Mykolas-Steponas (g. 1801 - m. 1869) buvo inžinierius-karininkas, tarnavo Rusų Imperijos kariuomenėje, daugelį metų projektavo ir statė kelius ir geležinkelius Kaukaze. Už uždirbtus pinigus 1848 m. pastatė Daugirdavos dvarą. Jo žmona - Sofija Haritonovaitė - buvusi rusų caro freilina, savo ryšiais ne kartą gelbėjo vyrą iš carinės policijos už pagalbą knygnešiams ir sukilėliams.

Daugirdavos dvarui būdingas Kaukazo pastatų stilius. Pastatas buvo didelis, plytų mūro, centrinė dalis - keturių aukštų plokščio stogo, šonuose - du trijų aukštų šlaitinių stogų sparnai, su balkonais trečiajame aukšte. Pastatą projektavo ir statybas prižiūrėjo pats savininkas - Mykolas Steponas Daugirdas. Pagal Daugirdų šeimos legendą dvaro statybai buvo panaudotos vien vietinės medžiagos: plytos išdegtos vietinėje plytų gamykloje, metalinės sijos, balkonų atbrailos ir vinys pagaminti vietinėje kalvėje, mediena panaudota iš Daugirdų valdose buvusio miško, rišančioje medžiagoje tarp plytų buvo panaudoti tūkstančiai kiaušinių. 

Po antro pasaulinio karo dvaras ir žemė buvo Sovietų valdžios nacionalizuoti, pastato kambariuose apgyvendintos kolūkyje dirbusios šeimos. 1950 m. gruodžio mėn. dvaro pastate kilo gaisras, žmonės nešė iš pastato savo daiktus, negesino liepsnų. Pagal liudininkų pasakojimus, plytų mūrą dengė geltonos liepsnos, nes statyboje buvo panaudoti vištų kiaušiniai. Po gaisro iš pastato liko tik pirmo aukšto sienų liekanos.

1952 m. pastato likučius įvertino iš Kauno atvykusi paveldo saugojimo komisija. Šiuo metu nei dvaro, nei ūkinių pastatų neišlikę.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Brigys, Jonas, 1863 m. sukilimas Raseinių apskrityje: biografijų žodynas, Raseinių rajono savivaldybės viešoji biblioteka, Vilnius: Petro ofsetas, 2013

Nuorodos
--------

* [ Archyvuota kopija 2013-10-21 iš Wayback Machine projekto. Lietuvos dvarų duomenų bazė
* Sąrašas:Lietuvos dvarai
| **Jurgis Gutas** |
| --- |
| Gimė | 1766 m. liepos 14 d.Brodnica, Kujavijos Pamario vaivadijoje, Lenkijoje |
| Mirė | 1835 m. spalio 30 d. (69 metai)Vilniuje, Rusijos imperijoje |
| Palaidotas (-a) | Vilniaus evangelikų senosios kapinės |
| Tėvas | Jurgis Gutas |
| Motina | Sofija Teodora Gut |
| Sutuoktinis (-ė) | Teresė Fišer |
| Vaikai | Liudvika Teklė Brekovska-Polkovska; Aleksandras Gutas; Ona Malinovska; Edvardas Gutas ir Ferdinandas Gutas |
|  |
| Veikla | vaistininkas, vienas Vilniaus medicinos draugijos steigėjų, Vilniaus medicinos draugijos Farmacijos skyriaus vadovas |

**Jurgis Gutas** (lenk. *Jerzy Gutt*; 1766 m. liepos 14 d. – 1835 m. spalio 30 d.) –vaistininkas, vienas Vilniaus medicinos draugijos steigėjų, Vilniaus medicinos draugijos Farmacijos skyriaus vadovas.

Biografija
----------

Vilniaus medikų draugijos statuto titulinis lapas
Jurgis Gutas gimė 1766 m. liepos 14 d. Brodnicoje, Lenkijoje, kalvinistų šeimoje. Į Vilnių atvyko iš Prūsijos. 1800 m. jis nusipirko didelį namą Pilies gatvėje (dabar – Pilies g. 36), turėjusį 40 kambarių. Nupirkęs, suremontavo ir išplėtė pastatą. Keliose patalpose buvo įrengta vaistinė, greta jos atidaryta kavinė. Keletą patalpų Gutas nuomojo.

Jurgis Gutas buvo Masonų ložės garbės narys, vienas iš Vilniaus medicinos draugijos steigėjų, pirmosios Lietuvoje farmacininkų profesinės organizacijos - Vilniaus medicinos draugijos Farmacijos skyriaus vadovas (1819 m.).

Jurgis Gutas redagavo pirmąjį vaistininkų žurnalą „Vilniaus farmacijos žinynas" (lenk. „Pamiętnik Farmaceutyczny Wileński"), kurį leido minėtas Vilniaus medicinos draugijos Farmacijos skyrius. Šiame periodiniame leidinyje jis, be kita ko, paskelbė ir keletą savų straipsnių farmacijos tema. Apskritai, Vilniaus vaistininkai tais laikais buvo įsitraukę į vaistinių žaliavų tyrimus, naujų technologijų įdiegimo darbą ir savo tyrimus publikuodavo minėtame žurnale.

1835 m. Jurgis Gutas rastas nužudytas savo namuose Pilies gatvėje. Apie įvykį buvo paskelbta Vilniaus spaudoje. Vėliau literatūroje buvo pasirodžiusių įvairių versijų dėl vaistininko Jurgio Guto nužudymo. Jurgis Gutas buvo palaidotas Vilniaus evangelikų kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5  Vilma Gudienė. Pamiętnik Farmaceutyczny Wileński – žurnalas, išleistas Vilniuje prieš 200 metų, 2021. Lietuvos medicinos ir farmacijos istorijos muziejus.
2. 1 2 3 4 5  Irma Randakevičienė. XIX amžiaus Vilniaus gyventojai. Geroldo herbo Tovianskiai ir jų giminystės ryšiai. Skelbta svetainėje „Voruta", 2021.
3. ↑  Pilies g. 36. Lietuvos nacionalinis dailės muziejus.
4. ↑  Adomas Honoris Kirkoras. Pasivaikščiojimai po Vilnių ir jo apylinkes. Iš lenkų kalbos vertė Kazys Uscila. Vilnius: Mintis, 2012, p. 19. ISBN 978-5-417-01035-4.
| **Antanas Strabulis** |
| --- |
| Gimė | 1916 m. birželio 14 d.Puodžiūnai, Pumpėnų valsčius |
| Mirė | 1999 m. rugsėjo 2 d. (83 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Petrašiūnų kapinėse |
|  |
| Veikla | literatūrologas, redaktorius, rezistentas |
|  |
| Alma mater | 1943 m. Vilniaus universitetas |

**Antanas Strabulis** (1916 m. birželio 14 d. Puodžiūnuose, Pumpėnų valsčius, Panevėžio apskritis – 1999 m. rugsėjo 2 d. Kaune) – Lietuvos literatūrologas, redaktorius, rezistentas.

Biografija
----------

Mirus tėvams 1925 m. persikėlė į Talačkonius (Pasvalio valsčius). Ten baigė tris mokyklos skyrius. 1927 m. išlaikė stojamuosius egzaminus į Pasvalio progimnaziją, vėliau tapusią aukštesniąja komercijos mokykla, kurią baigė 1935 m. Tais pačiais metais įstojo į VDU Teologijos-filosofijos fakultetą, studijavo literatūrą ir lietuvių kalbą. 1937 m. atlikdamas karo prievolę įstojo į Karo mokyklą, ją 1938 m. baigė artilerijos jaunesniuoju leitenantu. Grįžęs į universitetą vadovavo studentų ateitininkų „Šatrijos" korporacijai. Studijuodamas dirbo „Židinio" redakcijoje, numatyto kurti Katalikų universiteto administracijoje. 1940 m. sovietų okupacinė valdžia Teologijos-filosofijos fakultetą uždarė, tad studijas tęsė Vilniaus universiteto Humanitarinių mokslų fakultete. Universitetą baigė 1942 m. diplominį darbą apie Balio Sruogos kūrybą apgynė 1943 m.

1941 m. Birželio sukilimo dalyvis. 1943–1944 m. redagavo Lietuvių fronto pogrindinį laikraštį „Į Laisvę", į kurį jį pakvietė dėstytojas Juozas Ambrazevičius. Taip pat redaguodavo Lietuvių fronto biuletenius, rašė straipsnius aktualia tematika. Dalyvavo aptariant LF programą Šiaulių ir Panevėžio apygardose. 1945 m. suimtas, kalintas Permės ir Karagandos sričių lageriuose. Į Lietuvą grįžo 1956 m. dirbo Kauno visuomeninėse įstaigose. Mirė 1999 m. rugsėjo 2 d. Kaune. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

Įvertinimas
-----------

* 1999 m. Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis

Šaltiniai
---------

1. ↑
Beverli Hilso teatras 2015 m.
**Beverli Hilso teatras** (angl. *Beverly Hills Playhouse*) – JAV vaidybos mokykla, turinti teatrų ir mokymo patalpų Beverli Hilse, Kalifornijoje, taip pat Los Andžele, San Fransiske ir Niujorke. Beverli Hilso teatras – viena seniausių vaidybos mokyklų ir vienas seniausiai veikiančių teatrų Los Andželo apygardoje. Jis įsikūręs 254 Pietų Robertsono bulvare (*South Robertson Boulevard*), Beverli Hilse.

Istorija
--------

Pradžioje, 1954 m. šis teatras buvo įkurtas kaip Blis Heideno vaidybos mokykla (*Bliss–Hayden School of Acting*), jos steigėjai buvo aktoriai sutuoktiniai Lela Blis ir Haris Heidenas.

Tuo metu teatre vaidino daug aktorių, tarp jų Stenlis Adamsas, En Bakster, Kenas Mejeris, Maiklas Foksas, Luela Parsons ir kiti. Jie teatre viešpatavo iki 1959 m.

Beverli Hilso teatro įkūrimas
-----------------------------

Dabartinį teatrą ir vaidybos mokyklą 1978 m. įkūrė režisierius bei vaidybos mokytojas Miltonas Katselas su žmona. Ši mokykla ruošia profesionalius aktorius ir profesionalių aktorių režisierius. Per ateinančius 30 metų čia mokėsi, pavyzdžiui, šios žvaigždės: Džordžas Klunis, Lana Parila, Alekas Boldvinas, Džiovanis Ribisis, Tomas Selekas, Mišelė Pfaifer, Tedas Dansonas, Tonis Danza, Džefris Tamboras, Džinas Reinoldsas, Tain Deili, Mel Haris, Ketrin Bel, Sofija Milos, Kristi Karlson Romano, Džena Elfman, Doris Roberts, Patrikas Sveizis, Migelis Fereris, Džeimsas Kromvelis, En Arčer, Laris Mileris, Džonas Gloveris, Džeimsas Vailderis, Dženifer Aspen, Chorchė Garsija.

Išnašos
-------

1. ↑  Lela Bliss. Nuoroda tikrinta 2022-12-18
2. ↑  „About the BHP". Beverly Hills Playhouse. Nuoroda tikrinta 2022-12-18.
3. ↑  George Clooney, YouTube
kupferhaltiges Intrauterinpessar
**Gimdos spiralė** – mažas plastmasinis T-formos gaminys, kontracepcijos priemonė. Spiralė yra įstatoma į gimdą (įstato gydytojas) ir trukdo spermatozoidams pasiekti kiaušinėlį, o apvaisintam kiaušinėliui įsitvirtinti gimdoje (dėl vario poveikio). Spiralės siūlas kyšo iš gimdos maždaug 2 cm – taip moteris bet kada gali pasitikrinti, ar spiralė nėra išslydusi iš gimdos. Dažniausiai įstatoma mėnesinių metu arba iškart po jų, kadangi tuomet gimdos kaklelis yra minkštas ir elastingas. Nuskausminimas taikomas retai. Moteris spiralę gali nešioti nuo 2 iki 10 metų, priklausomai nuo spiralės rūšies. Vienos rūšies spiralės padengtos variu ir gali išbūti gimdoje iki 10 metų, kitos papildomai išskiria nedidelius hormono (progesterono) kiekius ir šitaip padidina jų efektyvumą. Pastarosios turi būti pašalintos po vienerių metų.

Ne kiekvienos moters organizmas priima spiralę. Jei moteris sirgo tokiomis infekcinėmis ligomis kaip gonorėja, chlamidiozė ir kt. gali būti, kad ji negalės naudotis šia apsaugos priemone; gimdos spiralės negalima įtvirtinti esant gimdos susirgimams, gausioms ir skausmingoms mėnesinėms, taip pat – jeigu anksčiau yra buvę dubens organų uždegimas arba negimdinis nėštumas. Be to, galimi moters ciklo sutrikimai keletą mėnesių po spiralės įtvirtinimo. Gimdos spiralės geriausiai tinka moterims, turinčioms ilgalaikius lytinius santykius su vienu partneriu. Ši kontracepcija yra patogi tuo, kad sekso metu nereikia atlikti jokiu ypatingų procedūrų ar nutraukti sueities. Tačiau gimdos spiralė neapsaugo nuo lytiniu keliu plintančių ligų.

Spiralės priklauso labai patikimų kontraceptikų grupei: pvz. varinės spiralės efektyvumas siekia apie 97-98 proc, o hormoninių spiralių efektyvumas maždaug toks pats, kaip ir priešnėštuminių tablečių (apie 99 proc.).

Spiralei atsirasti pasitarnavo arabų klajoklių patirtis, kurie žinojo, kad įkišus į kupranugarės gimdą akmenuką, ši nepastoja. Anksčiau spiralę buvo galima naudoti tik gimdžiusioms moterims, kadangi spiralės dydis neleido jos įtvirtinti gimdoje pro siaurą gimdos kaklelį, tačiau dabar jau yra ir pakankamai mažų spiralių, kurias įmanoma įtvirtinti ir pro negimdžiusios moters gimdos kaklelį.

Nuorodos
--------

* Reprodukcinės sveikatos asociacija apie kontracepcijos vystymąsi Archyvuota kopija 2007-09-29 iš Archive.is projekto **(**angl.**)**
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Orleanaspranc. *Orléans* |
| --- |
|              |
| *Šv. Kryžiaus katedra Orleane* |
|  |
| 

OrleanasOrleanas

47°54′0″ š. pl. 1°54′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.90000°š. pl. 1.90000°r. ilg.﻿ / 47.90000; 1.90000﻿ (Orleanas)Koordinatės: 47°54′0″ š. pl. 1°54′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.90000°š. pl. 1.90000°r. ilg.﻿ / 47.90000; 1.90000﻿ (Orleanas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| **Regionas** | Centras (Prancūzijos regionas) |
| **Departamentas** | Luarė |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 124 100  |
| **Plotas** | 27,48 km² |
| **Tankumas** (2007) | 4 516 žm./km² |
| **Altitudė** | 90−124 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Orleanas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Orleãnas |

**Orleanas** (pranc. *Orléans*) – miestas Prancūzijoje, prie Luaros upės; Luarė departamento centras. 

Miestas yra svarbus susisiekimo mazgas, pramonės centras (mašinų, elektros prietaisų, vaistų, gumos, maisto, siuvimo pramonė). Yra universitetas (įkurtas 1309 m.), dailės menų muziejus, Orleano istorijos muziejus, bazilika, rotušė (1550 m.).

Istorija
--------

Senovėje keltai (karnutų gentis) miestą vadino *Cenabum*. I a. pr. m. e. miestą sugriovė Cezaris, bet III a. jį atstatydino Aurelianas (pagal jį ir pavadintas miestas). VI–VII a. karalystės centras, VI amžiuje čia buvo sušaukiami bažnyčios susirinkimai. X amžiuje tapo svarbia tvirtove. XII a. gavo savivaldą, tapo svarbiu prekybos centru. Šimtamečio karo metu (1337–1453 m.) miestą 7 mėnesius buvo užėmę anglai, bet 1429 m. jį išlaisvino Žana Dark, vadinama Orleano mergele. XVI a. religinių karų metu čia buvo įsikūrę hugenotai. 1870 m. Orleanas dukart užimtas prūsų armijos, 1940–1944 m. nacių.

Sportas
-------

* US Orléans (futbolas)
**Thomas von Danwitz** (g. 1962 m. gegužės 2 d. Bedburg/Erft, Vokietija) – vokiečių teisininkas, teisėtyrininkas europeistas, Europos Teisingumo Teismo teisėjas.

Leben
-----

Po abitūros nuo 1981 m. iki 1986 m. Bonos, Ženevos ir Paryžiaus universitetuose studijavo teisės, politikos mokslus ir naujesniąją istoriją; išlaikė valstybinį teisės egzaminą (pirmąjį – 1986 m. ir antrąjį – 1992 m.). Apgynė teisės mokslų disertaciją, teisės mokslų daktaras (Bonos universitetas, 1988 m.). Nuo 1989 iki 1990 m. studijavo Nacionalinės administravimo mokykloje (École nationale d’administration), įgijo tarptautinį viešojo administravimo diplomą, *Diplôme International d’Administration Publique* (1990 m.), habilituotas daktaras (Bonos universitetas, 1996 m.).

Nuo 1992 m. Bonos universiteto mokslinis asistentas, Rūro universiteto teisės fakulteto Vokietijos viešosios teisės ir Europos teisės katedros vedėjas, profesorius ir Vokietijos bei Europos aplinkos teisės instituto direktorius (Bochumas, 1996–2003 m.), nuo 1998 m. iki 2001 m. Kalnakasybos ir energijos teisės instituto vykdantysis direktorius, im Studienjahr 2001/2002 m. m. Teisės fakulteto dekanas.

Nuo 2003 m. iki 2006 m. Vokietijos viešosios teisės ir Europos teisės katedros vedėjas ir dėstytojas prie Medijų ir komunikacijos teisės instituto (Kelno universitetas; Viešosios teisės, Europos teisės, ūkinės konstitucinės ir ūkio valdymo teisės katedros vedėjas, Viešosios teisės ir administracinių mokslų instituto direktorius (2006 m. balandžio 1 d.); kviestinis dėstytojas François Rabelais universitete (Tours, 2001–2006 m.) ir Paris I Panthéon-Sorbonne universitete, (2005 2006 m.), 2000/2001 m. m. žiemos semestro metu kviestinis tarptautinės teisės profesorius (Fletcher School of Law and Diplomacy der Tufts University/ Medford, MA) JAV; nuo 2008 m. gegužės Vokietijos-Prancūzijos teisės magistro programos (Köln/Paris I) įgaliotinis.

Europos Teisingumo Teismo teisėjas nuo 2006 m. spalio 7 d. nuo 2008 m. spalio mėn. EBTT 8-osios kolegijos pirmininkas

Darbai
------

* *Die Gestaltungsfreiheit des Verordnungsgebers – Zur Kontrolldichte verordnungsgeberischer Entscheidungen*, Verlag Duncker & Humblot, Schriften zum Öffentlichen Recht, Band 554, Berlin 1989, 227 S. (Dissertation) ISBN 978-3-428-06573-8.
* *Verwaltungsrechtliches System und Europäische Integration*, Verlag J. C. B. Mohr (Paul Siebeck), Schriftenreihe JuS Publicum, Band 17, Tübingen 1996, 560 S. (Habilitationsschrift) ISBN 978-3-16-146629-8.
* *Europäisches Verwaltungsrecht*, Enzyklopädie der Rechts – und Staatswissenschaft, Springer-Verlag Berlin 2008, 720 S. ISBN 978-3-540-79877-4.

Nuorodos
--------

* Publikacijos Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
* CV **(**liet.**)**
* „Financial Times Deutschland" apie Danwitz paskyrimą EBTT teisėju
| **Carex remota** |
| --- |
| Retavarpė viksva (*Carex remota*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Šeima: | Viksvuoliniai  *( Cyperaceae)* |
| Gentis: | Viksva  *( Carex)* |
| Rūšis: | Retavarpė viksva  *( Carex remota)* |

 |

**Retavarpė viksva** (*Carex remota*) – viksvuolinių (*Cyperaceae*) šeimos daugiametis žolinis augalas.

Paplitusi beveik visoje Europoje iki Pietų Uralo, Kaukaze, Vidurinėje Azijoje, Viduriniuose Rytuose, Levante, Himalajuose, Magribe.

Augalas 0,3–0,6 m aukščio. Turi 5–9 varputes, apatinės išsidėsčiusios atokiai (per 3–5 cm), ilgesniais už žiedyną žiedynlapiais; viršutinės arčiau viena kitos. Pažiedės balsvos ar šviesiai žalios, trumpesnės už maišelius. Žydi birželio–liepos mėnesiais.

Retavarpė viksva Lietuvoje apyretė. Auga drėgnuose šaltiniuotose lapuočių ir mišriuose miškuose.

* Lapai ir varputės (Rūdninkų giria)Lapai ir varputės (Rūdninkų giria)
* Augavietė (bukynas Lenkijoje)Augavietė (bukynas Lenkijoje)
* ŽiedynasŽiedynas
* PožymiaiPožymiai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Carex remota L. *Kew Royal Botanic Gardens*
2. ↑  Algirdas Lekavičius. *Vadovas augalams pažinti*. – Vilnius: Mokslas, 1989. // psl. 403


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Retavarpė viksva** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Povilas Puzinas** |
| --- |
| Gimė | 1907 m. rugpjūčio 3 d.Ryga |
| Mirė | 1967 m. spalio 20 d. (60 metų)Niujorkas |
|  |
| Veikla | tapytojas |
|  |
| Alma mater | Rygos dailės akademija |

**Povilas Puzinas** (1907 m. rugpjūčio 3 d. Ryga – 1967 m. spalio 20 d. Niujorkas) – Lietuvos tapytojas, dailės pedagogas.

Biografija
----------

Gimė Rygoje lietuvių išeivių šeimoje. 1920 m. baigė Rygos lietuviškąją mokyklą, 1921–1923 m. mokėsi Kultūros meno mokykloje.

Nuo 1923 m. laisvuoju klausytoju (o nuo 1928 m. gavęs brandos atestatą, pilnateisiu studentu) studijavo Rygos dailės akademijoje, Vilhelmo Purvičio (1872–1945) mokinys. Akademiją baigė 1932 m.

1933–1935 m. kaip Lietuvos pilietis atliko karinę prievolę.

Nuo 1937 m. pakeitęs išvykusį Vytautą Kairiūkštį, dirbo Panevėžio berniukų gimnazijoje piešimo mokytoju.

Nuo 1940 m. dėstė Kauno Taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute (dab. Kauno kolegija). Freskomis ir paveikslais dekoravo Panevėžio katedrą, paveikslais – Panevėžio marijonų noviciato koplyčią, Smilgių bažnyčią. Vokiečių okupacijos metais dalyvavo lietuvių rezistentų veikloje. 1944 m. suimtas ir kalintas Rygos kalėjime. Baigiantis karui, pasitraukė į Vokietiją, o nuo 1947 m. apsigyveno JAV. 1956–1958 m. dėstė Katan-Rose dailės mokykloje Niujorke, vėliau – Long Ailando meno lygos bei Džaksono Heitso meno klubo mokyklose. Long Ailande įsteigė privačią dailės studiją. 1949–1958 m. buvo Lietuvių dienos meninis redaktorius. Lietuvių enciklopedijos 26 tomo dalies vyr. redaktorius.

Mirė 1967 m. Niujorke. 1969 m. neparduoti dailininko kūriniai M. K. Čiurlionio galerijai Čikagoje. Lietuvai atgavus nepriklausomybę 1994 m. dalis kūrinių perduota Lietuvai, kita dalis Latvijai.

Kūryba
------

Sukūrė natiurmortų, portretų, figūrinių, teminių kompozicijų, peizažų. Kūrybai būdingi biografinių išgyvenimų atspindžiai, ekspresyvi išraiška, šiaurietiškas koloritas. 1975 m. Niujorke išleistas jo kūrinių albumas.

Parodos: Rygoje, Vilniuje, Kaune, daugelyje JAV miestų.

Stilius
-------

Dailininko tapybos pasaulis atspindi jo romantiškus sentimentus praeičiai, kuri įsikūnijo užmirštomis vietomis: nevažinėjamais kaimo keliukais, pasenusiomis trobelėmis ir žvejų valtelėms. Jam buvo artima jūra. Dažnai jo paveiksluose matome žvejus, jūros peizažų motyvus. Jo figūrinėse kompozicijose stebime mėginimą išreikšti savo laikmečio kartos skausmą, kančias, susijusias su išblaškytais karo žmonių likimais, artimai siejančiais Lietuvos ir Latvijos žmones.

Įvertinimas
-----------

* Latvijos valstybinio muziejaus premija
* Dariaus ir Girėno portretų konkurso I premija
* Suvienitų Amerikos menininkų garbės aukso medalis (1967)
* I premija Niujorko parodoje (1969)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Panevėžio muziejus
2. ↑  Povilas Puzinas. Lietuvos išeivijos dailės fondas
3. ↑   Viktoras Liutkus, Tradicijų tąsa avangardo apsuptyje / Išeivijos dailė: tarp prisirišimo ir išsilaisvinimo, sud. I. Korsakaitė, L. Laučkaitė, Vilnius: Kultūros, filosofijos ir meno institutas, 2003, p. 110–112.

Nuorodos
--------

* Povilas Puzinas. Žmonos portretas ir kiti paveikslai. Explore Europe’s cultural collections
Titulinis „Radviliados" knygos puslapis, 1592 m.
**Jonas Radvanas** (lot. *Ioannes Radvanus*; apie XVI a. vidurį – 1592 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Renesanso epochos poetas, evangelikas reformatas.

Biografija
----------

Spėjama, kad gimė ir išsilavinimą gavo Vilniuje. Gyveno vadinamuoju religinės polemikos laikotarpiu, kai Lietuvoje (ir netgi visoje Europoje) dėl įtakos kovojo katalikai ir protestantai, ir, regis, buvo aktyvus ir žinomas evangelikas reformatas, nes kaip priešininkas minimas vienoje iš 1590 metais išleistų jėzuitų satyrų. Globojamas Lietuvos didžiojo etmono Grigaliaus Chodkevičiaus keliavo po Europą, buvo jo sekretorius. Mokėsi Padujos universitete. Paskelbė herojinę poemą „Radviliada" (lot. *Radvilias*). Joje, sekdamas Vergilijaus „Eneida" bei naudodamas jos įvaizdžius, aprašė Mikalojaus Radvilos Rudojo gyvenimą ir kovas, kėlė LDK savarankiškumo siekį. Taip pat sukūrė epigramų, panegirikų, eilėraščių, poleminį satyrinį veikalą „Teologinės tezės". Rašė lotynų kalba. Po 1592 metų J.Radvano pavardės nebeužtinkama jokiame leidinyje. Manoma, kad jis mirė nuo maro.

Radviliada
----------

*Pagrindinis straipsnis – Radviliada*.
Poema „Radviliada", parašyta lotynų kalba, yra vienas ryškiausių XVI a. kūrinių Lietuvos literatūroje. Joje aprašytos Lietuvos pergalės Livonijos kare, tuometės Lietuvos aukštuomenės puoselėta valstybinė ideologija, valstybės geografinis, istorinis, kultūrinis vaizdas. Poemoje atvaizduojama Mikalojaus Radvilos Rudojo asmenybė, taip pat jo didžiausio priešo Ivano Rūsčiojo portretas. „Radviliada" yra literatūrinis, vieno autoriaus sukurtas epas, skirtas Lietuvos valdovams, karžygiams, istorinėms asmenybėms išaukštinti. Poema artima antikos poezijos žanrams Bukolikoms ir Georgikoms. Vienintelis Lietuvoje esantis poemos egzempliorius saugomas Lietuvos mokslų akademijos bibliotekoje. Į lietuvių kalbą „Radviliadą" 1997 m. išvertė literatūros istorikas Sigitas Narbutas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Asta Vaškelienė. *Jonas Radvanas (Ioannes Radvanus)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIX (Pre-Reu). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011. 428-429 psl.
2. ↑   Archyvuota kopija 2015-04-02 iš Wayback Machine projekto. Karingos tautos turi savo epus. Kuo mes prastesni?

Nuorodos
--------

* Jonas Radvanas, Radviliada, parengė, įvadą, komentarus ir asmenų žodynėlį parašė Sigitas Narbutas; vertė iš lotynų į lietuvių kalbą Sigitas Narbutas, Vilnius, Vaga, 1997 m. ISBN 978-5415004072
* „Radviliados" tekstas (vertė Sigitas Narbutas)
**Povilas Vymeris** (vok. *Paul Wiemer*; 1911 m. kovo 12 d. Vyžainyse, Suvalkų apskritis – 2007 m. Bradforde ?, Didžioji Britanija) – vokiečių kilmės Lietuvos mokytojas, literatas.

Biografija
----------

Gimė ir augo žinomo evangelikų kunigo Augusto Vymerio šeimoje. Sesuo Margarita (1902-65 m.) tapo lietuvių tautosakininke; Elena (1904-81 m.) buvo silpnos sveikatos, dirbo patarnautoja; brolis Henrikas (?-1980 m.) tapo mokytoju; Ernestas (?-1968 m.) – Lietuvos karo lakūnu; Rudolfas (1907-? m.) – kunigu ir choro vadovu. Kalvą, ant kurios stovėjo šeimos gyvenamas namas, tauragiškiai iki šiol vadina *Vymerio kalnu*.

Mokėsi Tauragės pradinėje mokykloje, 1930 m. baigė Tauragės gimnaziją. Vytauto Didžiojo universitete studijavo vokiečių kalbą ir literatūra bei anglų kalbą ir literatūrą, pedagogiką. 1936 m. baigęs universitetą, pradėjo mokytojauti Giedraičių progimnazijoje, vėliau perkeltas mokytoju į Biržus. 1940 m. mokė Kauno 9-tojoje gimnazijoje, po metų repatrijavo į Vokietiją. Po Antrojo pasaulinio karo persikėlė į Angliją, į Bradfordą; dirbo fabrike.

Savo eiles spausdino Bradfordo literatūriniame almache, romano „Vanagas ir Zuikis" fragmentus – 1994 m. savaitraštyje „Naujasis dienovidis". Rėmė Mažosios Lietuvos enciklopedijos leidimą. Žmona Janina, sūnus Aleksandras Laimutis, dar vienas sūnus mirė būdamas mažametis.

Šaltiniai
---------

* Vymerio kalnas. (Parengė: Birutė Lukoševičienė, Ina Steponaitytė, Izita Čepulienė.), Tauragės viešoji biblioteka, 1997
| **Parus caeruleus** |
| --- |
| Remeza (*Remiz pendulinus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Remeziniai  *( Remizidae)* |
| Gentis: | Remezos  *( Remiz)* |
| Rūšis: | Remeza  *( Remiz pendulinus)* |

 |
| Binomas |
| ***Remiz pendulinus***Linnaeus, 1758 |

**Remeza** (*Remiz pendulinus*) – remezinių (*Remizidae*) šeimos paukščių rūšis.

Eurazijoje paplitusi nuo Reino upės iki Mandžiūrijos. Šiaurinė arealo riba eina per Daniją, pietų Švediją, Okos baseiną, Obės vidurupį, Amūro slėnį, pietuose – per Mongoliją, Afganistaną, Turkiją, Viduržemio jūrą.

Lietuvoje nėra gausi. Kartais žiemoja. Dažnesnė Žuvinte, prie Urkio, Kretuono ežerų, Rubikių ežero salose, prie Antalieptės marių.

Remeza mažesnė už žvirblį. Išsiskiria juoda dėme aplink akis ir kaštonine nugara.

Gyvena vandens telkinių pakrantėse, salose, plovose. Ypač mėgsta krūmais apaugusius durpynų karjerus, žuvininkystės tvenkinius. Lizdas sudėtingas, pakabinamas ant šakos. Jį suka iš karklo, švendro, topolio pūkų, sutvirtina įvairių augalų plaušais. Dažniausiai lizdui pasirenka beržą, gluosnį, karklą. Deda 5-10 pailgus baltus kiaušinius. Per 12-15 dienų.

Minta vabzdžiais, rudenį ir žiemą – augalų sėklomis.

Remezos lizdas

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Lietuvos fauna": Paukščiai 2. Vilnius, „Mokslas", 1991 m.
| Kuernavakaisp. *Cuernavaca* |
| --- |
|        |
| *Korteso rūmai* |
|  |
| 

KuernavakaKuernavaka

18°55′0″ š. pl. 99°13′0″ v. ilg.﻿ / ﻿18.91667°š. pl. 99.21667°r. ilg.﻿ / 18.91667; 99.21667﻿ (Kuernavaka)Koordinatės: 18°55′0″ š. pl. 99°13′0″ v. ilg.﻿ / ﻿18.91667°š. pl. 99.21667°r. ilg.﻿ / 18.91667; 99.21667﻿ (Kuernavaka) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6)------ vasaros: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Meksikos vėliava Meksika |
| **Valstija** | Morelosas Moreloso valstija |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 341 029  |
| **Plotas** | 74,6 km² |
| **Tankumas** (2020) | 4 571 žm./km² |
| **Altitudė** | 1 510 m |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Kuernavaka |

**Kuernavaka** (isp. *Cuernavaca*, nah. *Cuauhnāhuac*) – miestas centrinėje Meksikoje, Vulkaninės Kordiljeros pietiniame šlaite, apie 60 km į pietus nuo Meksiko. Moreloso valstijos sostinė.

Per miestą eina greitkelis Meksikas-Akapulkas bei Meksiko-Balsaso siaurasis geležinkelis. Maisto (malimo, tabako, cukraus, alaus), tekstilės, cemento, odos, popieriaus pramonė. Amatai (sidabro dirbinių gamyba, tradicinė tekstilė, dailė). Apylinkėse auginami kavamedžiai, cukranendrės, verčiamasi gėlininkyste, bitininkyste. Svarbus turistinis Meksikos centras bei Meksiko miesto gyventojų poilsio vieta. Veikia archeologijos, istorijos, liaudies medicinos muziejai, Moreloso autonominis universitetas, įkurtas 1953 m. keletas teatrų, kino salių.

Paveldas
--------

Miesto įžymybė – XII-XIV a. actekų Teopansolko piramidė su 2 kapaviečių liekanomis.

Miestas taip pat turtingas kolonijine architektūra:

* 1529 m. pastatytas Šv. Pranciškaus vienuolynas su katedra (pradėta statyti 1533 m. su XVI a. plateresko stiliaus portalu, freskomis),
* Ernano Korteso rūmai, pastatyti 1533 m. išdailinti Diego Riveros freskomis (dabar čia veikia valstijos vyriausybė),
* XVI–XVIII a. bažnyčios ir koplyčios,
* ispanų – maurų stiliaus sodai (1699–1778 m.),
* XVIII a. akviadukas, kolonijinių laikų tiltai.

Iš moderniosios architektūros išskirtini XX a. daugiaaukščiai viešbučiai.

* Teopansolko piramidėTeopansolko piramidė
* Marijos ėmimo į Dangų katedraMarijos ėmimo į Dangų katedra
* Kalvarijos koplyčiaKalvarijos koplyčia

Istorija
--------

Pirmieji regiono gyventojai, kaip manoma, buvo tlahuikai. Nuo XII a. čia įsikūrė actekai. Jie įkūrė miestą, pastatė šventyklų kompleksą, tvirtovę. Paskutiniu miesto valdovu buvo Icohuacinas. Ispanai, vadovaujami Gonsalo de Sandovalio, Meksikos užkariavimo metu užėmė Kuernavaką (tada vadintą Kuauhnahuaku). Vėliau čia pastatytas pirmasis cukraus fabrikas, o 1526 m. pradėti statyti rūmai, kuriuose įsikūrė Ernanas Kortesas. 1529 m. į Kuernvaką atvyko pranciškonai ir įkūrė vienuolyną. Kolonijiniais laikais miestas buvo Oašakos slėnio markizato centras.

Šaltiniai
---------

1. MEXICO: States and Major Cities, *citypopulation.de*
2. ↑  MEXICO: States and Major Cities, *citypopulation.de*
3. MEXICO: States and Major Cities, *citypopulation.de*
4. ↑  MEXICO: States and Major Cities, *citypopulation.de*
5. ↑  *Kuernavaka*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
**Pulsas** (lot. *pulsus* 'tvinksnis') – arterijų „bangavimas", atsirandantis širdies kairiojo skilvelio sistolės metu. Pulsas lengviausiai užčiuopiamas tose vietose, kur arterija priartėja prie kūno paviršiaus: riešo srityje (stipininės arterijos), kaklo (bendrosios miego arterijos), kirkšnyse (šlauninės arterijos). Taip pat pulsas čiuopiamas smilkinio srityje (paviršinės smilkinio arterijos), ties širdies viršūne (IV-V tarpšonkauliniame tarpe), virš alkūnės linkio (žastinės arterijos), pakinklio duobutėje (pakinklinės arterijos), vidinėje kulkšnies pusėje (užpakalinės blauzdos arterijos), nugariniame pėdos paviršiuje (nugarinės arterijos). 

Ramybės būklėje normalus žmogaus pulsas 60-90 dūžių per minutę; padažnėjęs pulsas 81-99 k./min.; dažnas pulsas ≥ 100 k./min. (tachikardija); retas pulsas <60 k./min. (bradikardija).

Moters pulsas ramybės būklėje yra 70–80 smūgių per minutę, vyrų – 60–70. 

| Amžius | Širdies susitraukimo dažnis |
| --- | --- |
| Naujagimis | 120-160 |
| Kūdikis | 90-140 |
| Ikimokyklinis amžius | 80-110 |
| Mokyklinis amžius | 75-100 |
| Paauglys | 60-90 |
| Suaugęs | 60-100 |

Šaltiniai
---------

Šeškevičius A. Kriukelytė D. Gulbinienė J. Slaugos technika. Kaunas, 2008.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Kraujospūdis
* Širdies ritmas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

| **Francisco Macias Nguema** |
| --- |
|  |
| Fransiskas Masiasas Ngema 1968 m. |
| Gimė | 1924 m. sausio 1 d. |
| Mirė | 1979 m. rugsėjo 29 d. (55 metai) |
|  |
| Veikla | pirmasis Pusiaujo Gvinėjos prezidentas |

**Fransiskas Masiasas Ngema** (port. *Francisco Macias Nguema*, 1924 m. sausio 1 d. – 1979 m. rugsėjo 29 d.) – pirmasis Pusiaujo Gvinėjos prezidentas. Šias pareigas jis ėjo nuo 1968 m. iki jo nuvertimo 1979 m.

Savo politinę karjerą Nguema pradėjo tapdamas Mongomo miesto meru Ispanijos kolonizacijos laikotarpiu. Vėliau jis buvo vietinio parlamento narys. Prieš šaliai paskelbiant nepriklausomybę 1968 m. dviejų turų rinkimuose Nguema buvo išrinktas prezidentu. Nguema valdymas buvo brutalus ir žiaurus. Buvęs šalies ministras pirmininkas Bonifacio Ondo Edu buvo marinamas badu ir numarintas kalėjime iš karto po to, kai Nguema tapo prezidentu. Šiuo laikotarpiu kiti buvę aukšti šalies pareigūnai oficialiai buvo pripažinti kaip nusižudę, nors daugelis mano, kad juos ištiko toks pats likimas, kaip ir Edu.

Nguema žmogaus teisių pažeidinėjimų pasekmė buvo daugiau nei trečdalio šalies gyventojų emigracija į kitas šalis. Visi priespaudos instrumentai (kariuomenė, asmens sargybiniai) buvo kontroliuojami Nguema ar jo aplinkos žmonių. Tarp keistų prezidento veiksmų pažymimas draudimas šalyje naudoti žodį *intelektualas* bei valčių naikinimas (buvo uždrausta žvejyba).

1979 m. rugpjūčio 3 d. jis jėga buvo nuverstas nuo prezidento posto Teodoro Obiang Nguema Mbasogo, kuris buvo šalies gynybos vice ministras. Mbasogo ir dalis kariuomenės sugebėjo sugauti pabėgusį Nguema šalies miškuose rugpjūčio 18 d.

Šalies kariuomenės teismas pradėjo rinkti įrodymus prieš Nguema režimą. Tarp kaltinimų buvusiam prezidentui buvo ir tokie, kaip genocidas, masinės žmogžudystės, visuomeninių lėšų pasisavinimas, žmogaus teisių pažeidimai ir vagystės.

Teismas nuteisė Nguema mirties bausme ir 1979 m. rugsėjo 29 d. ši bausmė buvo įvykdyta.

Laikomas vienu didžiausų kleptokratų Afrikos šalių prezidentų. Dėl savo prievartos ir žiaurumo jis lyginamas su Pol Potu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Francisco Macias Nguema*, Visuotinė lietuvių enciklopedija, 2021-05-28. Nuoroda tikrinta 2023-08-06.


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**-** | **Pusiaujo Gvinėjos prezidentas**1968-1979 | Po to:**Teodoro Obiang Nguema Mbasogo** |