recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Rio de Žaneiro–Niterojaus tiltas |
| --- |
|  |
| 

Rio de Žaneiro–Niterojaus tiltasRio de Žaneiro–Niterojaus tiltas

22°52′16″ p. pl. 43°09′12″ v. ilg.﻿ / ﻿22.87111°š. pl. 43.15333°r. ilg.﻿ / 22.87111; 43.15333﻿ (Rio de Žaneiro–Niterojaus tiltas)Koordinatės: 22°52′16″ p. pl. 43°09′12″ v. ilg.﻿ / ﻿22.87111°š. pl. 43.15333°r. ilg.﻿ / 22.87111; 43.15333﻿ (Rio de Žaneiro–Niterojaus tiltas) |
|  |
| **Vieta** | Brazilijos vėliava Brazilija (Rio de Žaneiras, Niterojus) |
| **Kerta** | Gvanabaros įlanką |
| **Ilgis** | 13 290 m |
| **Plotis** | 27 m |
| **Pastatytas** | 1974 m. |
| **Konstrukcija** | sijinis tiltas |

**Rio de Žaneiro–Niterojaus tiltas** (port. *Ponte Rio–Niterói*), oficialiai ***Prezidento Kostos i Silvos tiltas*** (*Ponte Presidente Costa e Silva*) – sijinis tiltas Brazilijoje, Rio de Žaneiro valstijoje, driekiasi per Gvanabaros įlanką tarp Rio de Žaneiro ir Niterojaus miestų. Tai ilgiausias tiltas Lotynų Amerikoje (neskaitant Limos metro viaduko).

Tiltas iš apačios
Tiltas iš aukštai
Tiltas ar tunelis per Gvanabaros įlanką planuotas nuo seno, nes anksčiau tarp Rio de Žaneiro ir Niterojaus tekdavo daryti 100 km lankstą per Mažės miestą. 1963 m. pradėti tilto projektavimo darbai, 1968 m. prezidentas Arturas da Kosta i Silva pasirašė dekretą dėl tilto statybų, o pačios statybos vyko 1969–1974 m. Darbus vykdė Brazilijos konsorciumas „Camargo Correa" bei Britanijos bendrovės „Cleveland Bridge & Engineering Company" ir „Redpath Dorman Long".

Tilto ilgis 13,29 km (iš jų 8,8 km virš vandens), plotis 27 m, centrinė dalis iškilusi virš vandens 72 m, kad netrukdytų laivybai. Tiltas patenka į greitkelio BR-101 (Torusas–San Žozė do Nortė) trasą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rio–Niterói Bridge : Rio de Janeiro: The economy*, Encyclopaedia Britannica*
2. ↑  Como foi construída a ponte Rio-Niterói?, *SUPER interesante*
3. ↑  Rio–Niterói Bridge, *RedUper*
Pasėliai Ču slėnyje
**Ču slėnis** (kaz. *Шу аңғары*, kirg. *Чүй өрөөнү*) – tarpukalnių slėnis Vidurinėje Azijoje, Kirgizijos (Ču sritis) ir Kazachstano (Žambylo sritis) teritorijose, apima Ču upės vidurupį. Ilgis iš rytų (nuo Boomo tarpeklio) į vakarus (iki Mojinkumo smėlynų) – 250 km. Plotis nuo 10-15 km rytuose iki 100 km vakaruose. Aukštis virš jūros lygio – 500–1300 m. Slėnį apriboja Kirgizijos Alatau ir Ču-Ilio kalnai.

Būdingos pusdykumės, aplink Ču upę ir jos intakus driekiasi drėkinamų pasėlių plotai (javai, daržovės, cukriniai runkeliai, vaismedžiai). Įrengta irigacinių kanalų, tvenkinių sistema. Ču slėnis yra viena tankiausiai gyvenamų Kirgizijos teritorijų, čia įsikūrusi šalies sostinė Biškekas, taip pat Tokmako, Kanto, Kara Baltos miestai, senovėje čia stovėję svarbūs Sujabo, Balasaguno miestai.

Ču slėnis žymus dėl čia natūraliai vešinčių kanapių plotų. Vietiniai gyventojai jas renka ir gamina narkotiką anašą. Valdžia bandė šias kanapes deginti, purkšti herbicidais, tačiau jų sunaikinti nepavyko.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 488
|  |
| --- |
| Mundurukų kalba |
| Kalbama | Brazilijoje |
| Kalbančiųjų skaičius | 7000 |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | į šimtuką nepatenka |
| Kilmė | Tupių mundurukų kalbos  **mundurukų** |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba | - |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-1 | - |
| ISO 639-2 | - |
| ISO 639-3 | myu |

**Mundurukų kalba** – tupių šeimai priklausanti kalba, vartojama mundurukų indėnų genties, gyvenančios Brazilijoje, Paros valstijoje, Tapažoso baseine. Kartu su beveik išmirusia kuruajų kalba sudaro atskirą kalbų grupę. Kalbančiųjų skaičius ~7000, iš jų dauguma vienkalbiai.

Kalbai būdinga didelė vokalizacija: yra penkios balsės [i], [e], [a], [o] ([o] dažnai tariama panašiai į [u]), [ə], kiekviena iš šių balsių gali būti girgždanti, nosinė ir girgždanti–nosinė. Balsiai taip pat skirstomi pagal toną (aukštą ir žemą). Išskiriama balsių ir priebalsių harmonizacija pagal nosines raides.

Nuorodos
--------

* myu Duomenys apie kodu „myu" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
* myu MultiTree kalbos kodo „myu" informacija (angl. *MultiTree: A Digital Library of Language Relationships: Information by code: „myu"*)
|  |
| --- |
| Chenoa |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | María Laura Corradini Falomir |
| Dar žinoma | Chenoa |
| Gimė | 1975 m. balandžio 25 d. (48 metai)Argentina Mar del Plata, Argentina |
| Žanrai | Latin Pop, Pop, R&B |
| Kūrinių kalbos | ispanų |
| Aktyvumo metai | 2002- |
| Įrašų kompanija | Vale Music, Universal, Sony BMG, Jive/Zomba |
| Svetainė | www.chenoa.net |

**María Laura Corradini Falomir** (geriau žinoma kaip **Chenoa**, g. 1975 m. birželio 25 d.) – Argentinos-Ispanijos dainininkė. Išgarsėjo po 2002 m. Ispanijos muzikinio konkurso *Operación Triunfo*, kuriame užėmė 4 vietą.

Chenoa gimė Argentinos kurorte Mar del Platoje, tačiau sulaukusi 7 metų su šeima persikėlė į Maljorką. Abu jos tėvai taip pat muzikantai. Būdama 20-ies Chenoa pradėjo dainuosi Maljorkos viešbučiuose, kazino, o 2001 m. pradėjo pasirodymą muzikiniame konkurse *Operación Triunfo*. Greitai išgarsėjo visame ispanakalbiame pasaulyje (ypač atlikėją išgarsino hitas *Todo Irá Bien*).

Diskografija
------------

* *Chenoa* (2002 m.)
* *Mis Canciones Favoritas* (2003 m.)
* *Soy Mujer* (2003 m.)
* *Nada Es Igual* (2005 m.)
* *Absurda Cenicienta* (2007 m.)

Nuorodos
--------

* Chenoa svetainėje Last.fm
* Daina *Todo Irá Bien*
| ***Mumija*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | The Mummy |
| Kilmės šalis | JAV |
| Režisierius | Stephen Sommers |
| Prodiuseris (-iai) | Sean DanielJames Jacks |
| Scenaristas (-ai) | Stephen Sommers |
| Kompozitorius | Jerry Goldsmith |
| Vaidina | Brendan FraserRachel WeiszJohn HannahArnold Vosloo |
| Metai | 1999 |
| Žanras | nuotykinis |
| Trukmė | 124 min. |
| Kalba | anglų, arabų, egiptiečių |
| Platintojas | Universal Studios |
| Biudžetas | 80 mln. dol. |
| **IMDb įrašas** |

**Mumija** (angl. *The Mummy*) – 1999 m. JAV nuotykinis filmas, režisuotas Stefano Somerso. Jame pasakojama apie avantiūristus lobių ieškotojus, atradusius legendinį senovinį egiptiečių miestą Hamunaptrą ir prikėlusius iš mirusiųjų prakeiktojo žynio Imotepo mumiją.

Aktoriai
--------

* Brendan Fraser – Rick O’Connell
* Rachel Weisz – Evelyn Carnahan
* John Hannah – Jonathan Carnahan
* Arnold Vosloo – Imotepas
* Kevin J. O’Connor – Beni Gabor
* Oded Fehr – Ardeth Bay
* Jonathan Hyde – Dr. Allen Chamberlain
* Erick Avari – Dr. Terrence Bay
* Stephen Dunham – Henderson
* Corey Johnson – Daniels
* Tuc Watkins – Burns
* Bernard Fox – Winston Havelock
* Patricia Velásquez – Anksunamun

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmo pradžioje vaizduojamas siužetas iš senovės Egipto apie 1290 m. pr. m. e. – vyriausiasis žynys ir faraono Sečio I žmona Anksunamun palaiko meilės santykius. Ji nužudo juos drauge aptikusį faraoną ir nusižudo pati. Imotepas Hamunaptroje pagrobia jos kūną ir paruošia prikėlimui, tačiau jį sučiumpa faraono armija. Imotepui paskiriama žiauriausia bausmė – jis mumifikuojamas gyvas drauge su skarabėjais ir palaidojamas po Anubio statula. Karstą per amžius saugo medžajai.

1926 m. Kairo muziejaus bibliotekininkė Evelin Karnahan iš savo brolio Džonatano gauna senovinį egiptietišką raktą ir žemėlapį į Hamunaptrą. Šis jį gavęs iš buvusio prancūzų užjūrio legionieriaus Riko O’Konelio. Evelin jį ištraukia iš kalėjimo, kad šis parodytų kelią į lobiais garsėjančią Hamunaptrą. Pakeliui jie sutinka amerikiečių lobių ieškotojų ekspediciją, vedamą buvusio Riko kolegos Benio bei egiptologo Aleno Čamberleno.

Tik pradėjus Hamunaptros kasinėjimus, atėjūnus užpuola medžajai ir liepia apleisti vietą. Tačiau atvykėliai nepaklausę toliau naršo po šventyklą: Evelin, Džonatanas ir Rikas atranda Imotepo mumiją, o egiptologas – mirusiųjų knygą. Evelin pavogia tą knygą ir pradeda ją garsiai skaityti, ir taip prikelia Imotepo mumiją.

Nors daugeliui ekspedicijos dalyvių pavyksta grįžti į Kairą. Mumija, padedama Benio, susiranda ir pražudo vieną po kito ekspedicijų dalyvius. Imotepas iš jų gauną energiją, susirenka jų pagrobtus kanopinius ąsočius ir tampa visagaliu. Prasideda legendiniai septyni prakeikimai – vanduo virsta krauju, mėnulis užtemdo saulę, žmonės virsta zombiais, krenta meteoritai ir kt. Jis pagrobia Evelin ir nugabenęs ją į Hamunaptrą bando prikelti Ankstunamun. Tačiau Džonatanas, Rikas ir medžajas Ardetas keliauja jiems iš paskos. Jie atranda lobių kambarį ir Amon Ra knygą. Jos pagalba išgelbėja Evelin ir panaikina Imotepo galias. Rikas nužudo egiptietį ir visi išsigelbėję iš griūvančios šventyklos patraukia namo.
**Municipija** (lot. *municipium* iš *munia* 'pareigos' + *capio* 'gaunu') – senovės Romos valstybės miestas, kurio gyventojai pagal sutartis su Roma gavo visas arba ne visas romėnų piliečių teises.

Municipijų sistema atsirado ankstyvosios respublikos laikais. Municipijos skirstytos į dvi kategorijas:

* I kategorijos municipijos turėjo savivaldą, jų gyventojai – pilietines bei politines teises.
* II kategorijos municipijų gyventojai politinių teisių neturėjo, tačiau atliko pilietines pareigas (tarnavo legionuose, mokėjo mokesčius). Dalis II kategorijos municipijų turėjo savivaldą, kitas valdė Romos prefektai.

Po Sąjungininkų karo 90–88 m. pr. m. e. municipijomis tapo visi italikų miestai ir kolonijos. 45–44 m. pr. m. e. visų italikų municipijų gyventojų teises Cezaris sulygino su romėnų. Municipijų valdymas suvienodintas. Beveik visi Romos imperijos laisvieji gyventojai 212 m. imperatoriaus Karakalos ediktu gavo romėnų piliečių teises, o provincijų miestai tapo municipijomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Municipija*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, VIII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1981. T.VIII: Moreasas-Pinturikjas 37–38 psl.
| **Jonas Virbickas** |
| --- |
| Gimė | 1911 m.Sendvaris, Panevėžio apskritis |
| Mirė | 1947 m. sausio 12 d. (~36 metai) |
| Tėvas | Aleksandras |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Jonas Virbickas** (1911 m. Sendvario dvare, Panevėžio apskritis – 1947 m. sausio 12 d.) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, visuomenės veikėjas, rezistentas.

Biografija
----------

Gimė ūkininkų šeimoje. 1921–1923 m. mokėsi Paįstrio pradžios mokykloje, 1923–1930 m. Panevėžio gimnazijoje. Nuo 1931 m. Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. 1931–1940 m. dirbo žurnalo „Židinys" administracijoje, žurnalo pagalbinis redaktorius.

Vokiečių okupacijos metais redagavo 1941–1942 m. legaliai leistą Lietuvių aktyvistų fronto dienraštį „Į laisvę", kurį laiką vyr. redaktorius. Dienraštį uždarius, 1942–1944 m. kartu su Antanu Strabuliu redagavo pogrindinį Lietuvių fronto laikraštį „Į Laisvę". Nuo 1944 m. mokytojavo Panevėžyje. 1945 m. rugpjūčio mėn. suimtas, 1946 m. birželio 12 d. nuteistas 10 metų kalėjimo ir 5 metus tremties. Žuvo sovietiniame lageryje.

Nuorodos
--------

* Į užmarštį nueinančios pėdos Archyvuota kopija 2016-03-06 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 566 psl.
2. ↑  Į užmarštį nueinančios pėdos, 2011-12-07 Archyvuota kopija 2016-03-06 iš Wayback Machine projekto.
**Jonas Viktoras Kalvanas** (jaunesnysis, 1948 m. rugpjūčio 2 d. Tauragė – 2003 m. balandžio 25 d. ten pat) – Lietuvos evangelikų liuteronų bažnyčios vyskupas.

Biografija
----------

Tėvas Jonas Kalvanas vyresnysis. 1968–1974 m. studijavo Kauno medicinos institute, 1976–1978 m. – Omsko medicinos institute. 1974–1978 m. dirbo Omsko, 1978–1983 m. Šilalės ligoninėje. 1983 m. išrinktas Lietuvos evangelikų liuteronų bažnyčios konsistorijos prezidiumo nariu, 1995 m. – pirmininku. 1984–1989 m. studijavo Rygos evangelikų teologijos seminarijoje. 1984 m. ordinuotas kunigu diakonu, 1990 m. – kunigu su sidabriniu kryžiumi. Dirbo Lauksargių, Sartininkų, Batakių, Skaudvilės ir Tauragės parapijose. 1990 m. išrinktas vyskupo augziliaru, 1995 m. – vyskupu. Nuo 1989 m. vadovavo atkuriant Kauno, Marijampolės, Joniškio, Radviliškio, Kėdainių, Biržų ir kitas evangelikų liuteronų parapijas. 1990 m. atstovavo Lietuvos evangelikų liuteronų bažnyčiai Pasaulinės liuteronų federacijos asamblėjoje Kuritiboje (Brazilija). Joje jo ir kitų Baltijos šalių atstovų rūpesčiu buvo priimta rezoliucija dėl Baltijos tautų kovos už laisvę. 1995 m. išrinktas Lietuvos ekumeninės bažnyčių tarybos prezidentu. Dalyvavo (kartu su kitais) steigiant Klaipėdos universiteto teologijos katedrą, skaitė paskaitas. Rūpinosi kunigų švietimu, vaikų ir jaunimo krikščionišku ugdymu. Pasirašė 1996 m. Porvoo deklaraciją, vienijančią Skandinavijos, Baltijos šalių evangelikus liuteronus ir Didžiosios Britanijos bei Airijos anglikonus, bendrystės sutartį su JAV evangelikų liuteronų bažnyčios Misūrio sinodu. Rūpinosi religinių knygų leidyba. Nuo 1995 m. žurnalo „Lietuvos evangelikų kelias" redaktorius.

Įvertinimas
-----------

* 1998 m. Ordinas „Už nuopelnus" (Norvegija).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Darius Petkūnas. *Jonas Viktoras Kalvanas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 239 psl.
| Cheronaisp. *Geronakat. Girona* |
| --- |
|              |
| *Onjaro upės krantinė Cheronoje* |
|  |
| 

CheronaCherona

41°59′00″ š. pl. 2°49′20″ r. ilg.﻿ / ﻿41.98333°š. pl. 2.82222°r. ilg.﻿ / 41.98333; 2.82222﻿ (Cherona)Koordinatės: 41°59′00″ š. pl. 2°49′20″ r. ilg.﻿ / ﻿41.98333°š. pl. 2.82222°r. ilg.﻿ / 41.98333; 2.82222﻿ (Cherona) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Ispanijos vėliava Ispanija |
| **Regionas** | Katalonija Katalonijos regionas |
| **Provincija** | Žironos provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 101 932  |
| **Plotas** | 39,14 km² |
| **Tankumas** (2021) | 2 604 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Cherona |
|  |
| **Kirčiavimas** | Cheronà, Žironà |

**Cherona** (isp. *Gerona*), **Žirona** (kat. *Girona*) – miestas Ispanijos šiaurės rytuose, Katalonijoje; provincijos centras. Įsikūręs Onjaro ir Tero upių santakoje.

Vystoma tekstilės, popieriaus, chemijos, maisto pramonė, mašinų gamyba, turizmas. Kamštinių ąžuolų auginimo regiono prekybos centras. Veikia Cheronos universitetas, kino muziejus.

Išlikęs senamiestis su XII–XIII a. arabų pirtimis, XII a. katedra (su romaniniu bokštu), XII a. Šv. Mikalojaus bažnyčia (su IV a. krikščionių kapų liekanomis), XIII–XVII a. Šv. Felikso bažnyčia (su Šv. Narcizo antkapiu), XI–XII a. Šv. Petro Galigantiečio vienuolynas (dabar Archeologijos muziejus), XIII–XVII a. dominikonų vienuolynas, XV–XVII a. Švč. Mergelės Marijos Gailestingosios vienuolynas, XVI a. Šv. Juozapo vienuolynas (dabar Istorijos archyvas), XVIII a. kapucinų vienuolynas (dabar Miesto istorijos muziejus), XII–XVIII a. vyskupų rūmai (dabar Dailės muziejus), XIV–XVII a. Aguljanos rūmai, XIV a. Žironeljos tvirtovė, apjuosta pylimais, XV–XX a. rotušė, XVI a. universiteto rūmai.

Istorija
--------

Senovės iberų gyvenvietė, įtvirtinta jau IV a. pr. m. e. Romėnų laikais miestas vadintas *Gerunda*. Nuo VI a. pab. – vyskupijos centras. VIII a. pr. miestą buvo užėmę maurai. Svarbus bastionas rekonkistos metu.

Sportas
-------

* Girona FC (futbolas}

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gerona (isp.; Cheronà), katalonų k. Girona (Žironà)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
2. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Europa*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Cheronà.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Solo** – muzikos atlikimo būdas, kai groja ar dainuoja vienas atlikėjas, vadinamas *solistu*. Solo taip pat vadinamas šitaip atliekamas muzikos kūrinys ar jo atkarpa. Solistas muzikuoja vienas: kartais jam pritaria akomponiatorius ar orkestras. Lietuviškai kartais vietoj „groti solo" pasakoma „soliuoti". Terminas yra kilęs iš itališko žodžio, reiškiančio „vienas, vienas pats".

Solo klasikinėje muzikoje
-------------------------

Solo kūriniai dažniausiai rašomi instrumentams, kuriais galima išgauti kelis garsus, akordus vienu metu, pavyzdžiui, fortepijonui, vargonams, klavesinui, arfai. Tokiems instrumentams kaip fleita ar smuikas dažniausiai pritariama fortepijonu ar kitais instrumentais, tačiau ir jiems yra solo kūrinių, pavyzdžiui, J. S. Bacho partitos smuikui ar siuitos violančelei. Kartais prie kūrinio pavadinimo pridedamas ir žodis „solo", pavyzdžiui, „Fantazija fleitai solo".

Koncertas – tai muzikos žanras, kai vienas ar keli atlikėjai groja pritariant orkestrui. Kūrinio atkarpos, kai iškeliamas solistas (solistai), yra vadinami solo (atkarpos, kai groja visas orkestras, – tutti). Koncerte solo kartais groja ne tik pagrindinis solistas, bet ir kas nors iš orkestro, pavyzdžiui, atkarpa, kai turi skambėti tik vienas smuikas.

Solo taip pat vadinamos kūrinio atkarpos, kai iš kelių tą patį balsą grojančių orkestrantų lieka groti tik vienas. Pavyzdžiui, visame orkestre lieka groti vienas smuikininkas, vienas altininkas ir vienas violančelininkas.

Vokalinėje muzikoje taip pat yra solo atkarpų, pavyzdžiui, solo partijos chorui skirtuose kūriniuose ar arijos operose.

Solo džiaze
-----------

Džiazo kompozicijose kaitaliojasi atkarpos, kai groja visas ansamblis ir tik vienas atlikėjas (kiti negroja arba tik jam pritaria). Dažnai solo yra improvizuojami.

Vikižodynas
| Ču sritis*Чүй областы* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kirgizijos vėliava Kirgizija |
| **Administracinis centras** | Biškekas |
| **Rajonų skaičius** | 8 |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 974 984 |
| **Plotas** | 20 189 km² |
| **Tankumas** (2021) | 48 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | KG-C |
|  |
|  **Vikiteka** | Ču sritisVikiteka |

**Ču sritis** (kirg. *Чүй областы*, rus. *Чуйская область*) yra šiauriausia Kirgizstano sritis (*oblast*). Srities pavadinimas kilo iš Ču upės, kuri teka pro sritį ir sudaro dalį Kirgizstano sienos su Kazachstanu. Srities administracinis centras yra Biškekas (į sudėtį neįeina), tačiau nuo 2003 iki 2006 m. gegužės mėn. srities centru buvo tapęs Tokmokas.

***Frunzės sritis*** buvo sudaryta 1939 m. bet 1959 m. ir teritorija buvo tiesiogiai pavaldi respublikai. 1990 m. atkurta dabartiniu pavadinimu.

Geografija
----------

Sritis yra sudaryta iš derlingo Ču slėnio ir jį supančių kalnagūbrių – Kirgizijos Alatau, Talaso Alatau ir kt. Slėnio juodžemio dirvožemis yra drėkinamas Ču upės ir jos intakų vandenimis. Srities teritorijoje yra vaizdingas Ala Arčos nacionalinis parkas.

Ekonomika
---------

Verčiamasi žemės ūkiu (įtraukiant javus, runkelius, bulves, daržoves, vaisius ir pan.), tarybiniais metais išvystyta pramonė, prasidėjo krašto urbanizacija.

Ak Su upė, Maskvos raj. Ču sritis
Pervomaiskojės kaimo apylinkės

Etninė sudėtis
--------------

* kirgizai – 59,11 %
* rusai – 20,81 %
* dunganai – 6,20 %
* uigūrai – 1,90 %
* uzbekai – 1,84 %
* kazachai – 1,59 %
* turkai – 1,38 %
* ukrainiečiai – 1,35 %
* azerbaidžaniečiai – 1,27 %
* totoriai – 0,81 %
* vokiečiai – 0,74 %
* kurdai – 0,57 %
* korėjiečiai – 0,55 %
* kiti – 1,88 %

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Rajonai:

* Panfilovo rajonas
* Džailo rajonas
* Maskvos rajonas
* Sokuluko rajonas
* Alamuduno rajonas
* Ču rajonas
* Ysyk Atos rajonas
* Kemino rajonas

2009 m. srityje buvo 4 miestai (Tokmakas, Kantas, Kara Balta, Šopokovas), 5 miesto tipo gyvenvietės (Kaindy, Keminas, Ak Tiuzas, Bordunskis, Orlovka) ir 331 kaimas.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2007-06-29 iš Wayback Machine projekto. (rusų k.)

1. ↑  KYRGYZSTAN, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
| **Kirgizijos sritys** |  |
| Batkeno sritis | Ču sritis | Džalalabato sritis | Isyk Kulio sritis | Naryno sritis | Ošo sritis | Talaso sritis | Biškekas | Ošas |
| Kaleta Olivija*Caleta Olivia* |
| --- |
| *Miesto vaizdas* |
|  |
| 

Kaleta OlivijaKaleta Olivija

46°26′0″ p. pl. 67°32′0″ v. ilg.﻿ / ﻿46.43333°š. pl. 67.53333°r. ilg.﻿ / 46.43333; 67.53333﻿ (Kaleta Olivija)Koordinatės: 46°26′0″ p. pl. 67°32′0″ v. ilg.﻿ / ﻿46.43333°š. pl. 67.53333°r. ilg.﻿ / 46.43333; 67.53333﻿ (Kaleta Olivija) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Santa Kruso provincija Santa Kruso provincija |
| **Departamentas** | Deseado departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1901 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 36 077  |
| **Altitudė** | 37 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kaleta Olivija |

**Kaleta Olivija** (isp. *Caleta Olivia*) – miestas Argentinoje, Santa Kruso provincijos šiaurės rytuose, Argentinos jūros pakrantėje, prie San Chorchės įlankos, Deseado departamente.

Miestas įkurtas 1901 m. lapkričio 20 d. kapitono Gutero. Pavadintas jo žmonos Olivijos garbei (*Caleta Olivia* – „Olivijos įlankėlė"). Tai antras pagal dydį provincijos ir didžiausias departamento miestas. Per Kaleta Oliviją eina Viedmos-Ušuajos kelias. Atšaka į Gobernador Mojano gyvenvietę. Žvejyba, naftos pramonė, avių auginimas ir vilnos pramonė. Yra žvejybinis uostas. Turizmas (geri pajūrio paplūdimiai, vandens pramogos vasarą). Miesto simbolis – *El Gorsito* monumentas naftininkams.

Nuorodos
--------

* Turistinė apžvalga
* Miesto portalas
Koordinatės: 47°57′0″ š. pl. 17°39′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.95000°š. pl. 17.65000°r. ilg.﻿ / 47.95000; 17.65000


| Žitno sala |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Duomenys |
| **Šalis:** |  Slovakija |
| **Didžiausias miestas:** | Komarnas |
| **Salų skaičius:** | 1 |
| **Plotas:** | 1886 km² |
| **Ilgis:** | 84 km |
| **Plotis:** | 15–30 km |
| Žemėlapis |
|  |

**Žitno sala** (svk. *Žitný ostrov*, veng. *Csallóköz*) – tai ištįsęs sausumos plotas pietvakarių Slovakijoje, esantis tarp Mažojo Dunojaus ir Dunojaus. Jis vadinamas **Rugių sala** (*žitný* reiškia „rugius"). Jos plotas 1886 km², ilgis siekia 84 km, plotis – nuo 15 iki 30 km. Tai viena didžiausių upinių salų Europoje.

Geografija
----------

Dunojus ties Bratislavos rajonu *Podunajske Biskupice*
Tiltas Kolarove
Sala yra palyginti plokščia, joje aukščių skirtumas neviršija 26 m. Iš vienos pusės, sala prasideda prie Bratislavos, kur Mažasis Dunojus atsišakoja nuo Dunojaus ir daugmaž lygiagrečiai teka į pietryčius, toliau patenka (iš dešinės) į jo intaką Vahą ties Kolarovu. Sala driekiasi iki Komarno.
Salos pakrantėse plyti per Dunojaus potvynius užliejamos pievos ir miškai. Pietinėje Žitno dalyje įsteigtas užliejamų teritorijų draustinis. Pagrindiniai miestai saloje yra Komarnas, Dunaiska Streda ir Šamorinas. Daugumą gyventojų sudaro etniniai vengrai. Saloje yra didelės gėlo vandens atsargos, be to, tai svarbus žemės ūkio rajonas.

Nuorodos
--------

* Žitno sala TV reportaže Archyvuota kopija 2011-05-27 iš Wayback Machine projekto.
* Žitno sala
* Žitno sala *slovakia.travel* portale Archyvuota kopija 2011-05-22 iš Wayback Machine projekto.
| Daugailių II piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Daugailių II piliakalnisDaugailių II piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°34′50.7″ š. pl. 25°50′36.3″ r. ilg.﻿ / ﻿55.580750°š. pl. 25.843417°r. ilg.﻿ / 55.580750; 25.843417Koordinatės: 55°34′50.7″ š. pl. 25°50′36.3″ r. ilg.﻿ / ﻿55.580750°š. pl. 25.843417°r. ilg.﻿ / 55.580750; 25.843417 |

 |
| Vieta | Utenos rajonas |
| Seniūnija | Daugailių seniūnija |
| Aukštis | 18 m |
| Plotas | 50x35 |
| Naudotas | I tūkstantmetis pr. m. e. – I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1970 |

**Daugailių piliakalnis**, *Pylimas* – piliakalnis Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Daugailių, Daugailių seniūnija. Pasiekiamas plentu Daugailiai – Juknėnai nuo Daugailių pavažiavus 1,2 km, prieš jam leidžiantis į slėnį pasukus lauko keliuku į kairę rytuosna, už 200 m yra dešinėje pietuose, miškelio pradžioje.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje aukštumos krašte, 1,2 km į pietus nuo Daugailių pirmojo piliakalnio. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 50x35 m dydžio. Šlaitai vidutinio statumo, iki 18 m aukščio.

Piliakalnis labai apardytas arimų, trianguliacijos bokšto vietos, iškasinėtas bulviarūsiais. Jis apaugęs lapuočiais medžiais, aikštelės Š dalis ir šlaitas dirvonuoja.

Tyrimai
-------

1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Įtvirtinimų ir kultūrinio sluoksnio pėdsakų nepastebėta. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. - I tūkstantmečio pradžia. 

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Maneičių piliakalnis 8 km | Daugailių piliakalnis 1,2 km | Zokorių piliakalnis 9 km |  |
| Bajoriškių piliakalnis 2 km |  | Ūžėniškių piliakalnis 9 km |
| Noliškio piliakalnis 6 km | Garnių II piliakalnis 1,5 km | Garnių I piliakalnis 2 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną.
Šis straipsnis yra 100 000-asis lietuviškoje vikipedijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 51 (Nr. 140)

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Daugailiai II
| ***Visiems policijos ekipažams*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | …a tutte le auto della polizia |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Mario Caiano |
| Metai | 1975 |
| Žanras | kriminalinis |
| Trukmė | 100 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Visiems policijos ekipažams** (it. *...a tutte le auto della polizia*) – 1975 m. Italijoje sukurtas kriminalinis filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Antonio Sabato – komisaras Fernando Solmi
* Luciana Paluzzi – inspektorė Džovana Nunciata
* Enrico Maria Salerno – policijos viršininkas Kararo
* Gabriele Ferzetti – profesorius Andrėja Ikardis
* Elio Zamuto
* Ettore Manni
* Bedy Moratti
* Adriana Fiore

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Policija gauna pranešimą, kad dingo gydytojo Ikardžio duktė. Mergina pasakė einanti pas draugę, o iš tiesų ketino pasimatyti su savo vaikinu. Po kelių dienų ji randama nužudyta šūviu į pakaušį kitoje miesto pusėje ir policija pradeda detalų tyrimą, kuris netrukus atsimuša į aklavietę. Inspektorė Džovana mėgina sekti vieną nužudytosios merginos draugę ir užmiestyje aptinka viešnamį, kuriame moksleivės „aptarnauja" turtingus vyrus. Kažkuris iš jų ir yra ieškomas žudikas...
| Pietų Korėja
 |
| --- |
| Pietų Korėjos herbas |
| Šis straipsnis yra serijosPietų Korėjos politinė sistemair vyriausybėdalis |
| 
Konstitucija
* + Konstitucija

 |
| 
Vyriausybė
* + Prezidentas (sąrašas)
	+ Jun Sokjolas
	+ Ministras Pirmininkas (sąrašas)
	+ Han Duck-soo
	+ Ministerijos

 |
| 
Parlamentas
* + Nacionalinis Susirinkimas
	+ Politinės partijos
	+ NPP · DEP · LJP · Bak  DDP · KKP · NPP

 |
| 
Teismai
* + Aukščiausiasis teismas
	+ Konstitucinis teismas

 |
| 
Rinkimai
* + Prezidento
	+ 1997 · 2002 · 2007 · 20122017 · 2022
	+ Parlamento
	+ 2000 · 2004 · 2008 · 20122016 · 2020

 |
| 
Adm. suskirstymas
* + Provincijos

 |
| 
Užsienio politika
* + Tarptautiniai santykiai
	+ Saulės Šviesos politika

 |
| Ž • A • R |

Dabartinis Pietų Korėjos prezidentas Jun Sokjolas.
**Pietų Korėjos prezidentas** – šalies ir vyriausybės vadovas bei vyriausiasis ginkluotųjų pajėgų vadas. Jis renkamas visuotiniuose kas penkerius metus vykstančiuose rinkimuose. Prezidentu gali tapti ne jaunesni nei 40 metų Pietų Korėjos piliečiai. Tas pats asmuo šias pareigas gali užimti vieną kadenciją. Tais atvejais, kai prezidentas negali vykdyti savo galių arba jam pasitraukus iš pareigų nėra išrinktas naujas, ministras pirmininkas perima šalies valdymą.

Prezidentūra iki 2022 m. buvo įsikūrusi Mėlynuosiuose rūmuose (청와대, Čiong vadė), Seule. Nuo 2022 m. perkelta į Seulo šiaurėje esantį Gynybos ministerijai priklausantį pastatą.

Šiuo metu prezidento pareigas eina Jun Sokjolas.

Rinkimai
--------

Prezidentas renkamas visuotiniuose rinkimuose, kuriuos laimi daugiausiai balsų surinkęs kandidatas. Rinkimai skelbiami nuo 70 iki 40 dienų prieš esamos kadencijos pabaigą. Prezidentui mirus arba pasitraukus iš pareigų, nauji rinkimai privalo būti paskelbti per 60 dienų.

Paskutiniai rinkimai vyko 2022 m. kiti numatomi rinkimai vyks 2027 metais.

Funkcijos
---------

Prezidentas turi galią parlamentui siūlyti įstatymų projektus; tvirtinti arba grąžinti svarstymui parlamente priimtus įstatymus; ratifikuoti tarptautines sutartis; skelbti karą, taiką arba nepaprastąją padėtį; skirti ambasadorius; suteikti amnestiją; skirti apdovanojimus; tvirtinti ministerijų vadovus; ir kita.

Buvę prezidentai
----------------

*Pagrindinis straipsnis – Sąrašas:Pietų Korėjos prezidentai*.
Per visą Pietų Korėjos istoriją yra buvę 19 prezidento kadencijų, kurias užėmė 12 skirtingų asmenų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Moon, C. & Moon, M. J. (2020). *Routledge Handbook of Korean Politics and Public Administration.* Taylor & Francis, Chapter 2
2. ↑  What a Concert by K-Pop Legend Rain in South Korea’s Former Presidential Compound Says About the Country’s Politics, Time, 2022–06–17

Kita informacija
----------------

* Pietų Korėjos politinė sistema
* Pietų Korėjos ministras pirmininkas
| ***Gerbiami žmonės*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Luigi Zampa |
| Metai | 1975 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 113 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Gerbiami žmonės** (it. *Gente di rispetto*) – 1975 m. sukurtas filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Jennifer O‘Neill – Elena
* Franco Nero – profesorius
* James Mason
* Orazio Orlando
* Aldo Giuffre
* Claudio Gora
* Carla Calo

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Į mažą Sicilijos miestelį dirbti atvyksta mokytoja Elena Bardi, jau ne kartą keitusi savo vietą dėl aikštingo charakterio ir nepagarbaus elgesio su vadovais. Kartą ją miesto turgavietėje įžeidžia vienas prekiautojas, kuris kitą dieną randamas negyvas su gėle burnoje, kas pagal vietinius papročius reiškia, jog jis buvo įžeidęs moterį. Vėliau ją mėgina užpulti du motociklininkai, kurie vėliau taip pat randami negyvi su gėlėmis burnoje, tačiau policijai nepavyksta atskleisti nusikaltimų.

Tuo metu Elena vis aktyviau reiškiasi miestelio veikloje ir politikoje, jos žodis įgyja svorį po to, kai jos pastangomis į atokius miestelio rajonus nutiesiamas vandentiekis. Elena įgyja ryšių, tačiau nežinomas žudikas ir toliau ją „saugo". Kuomet vietinis policijos komisaras pradeda įtarti Eleną, jis paaukštinamas ir išsiunčiamas į kitą miestą. Netrukus ji pati pradeda suprasti, kad visa sėkmė tėra tik didesnio plano dalis, ir kad viskam vadovauja ir viską planuoja gerokai įtakingesni žmonės...
Pažeisto kompiuterio ekranas su išpirkos reikalavimu
**Petya** – kenkėjiška programa, kompiuterių tinkle užfiksuota 2016 m. pradžioje. Jos tikslas buvo užšifruoti „Windows" sistemos kompiuteriuose esančius duomenis bei už jų atgavimą reikalauti išpirkos virtualia valiuta bitkoinais. Daugiausiai paveikė bendroves bei valdžios institucijas Rytų Europoje, ypač Ukrainoje ir Rusijoje, tačiau nukentėjusiųjų buvo ir kitose šalyse. Masiškai paplito 2017 m.

Viruso veikla
-------------

Programa šifruoja bylas kompiuterio kietajame diske, taip pat perrašo ir šifruoja operacinės sistemos paleidimo kodą MBR (*master boot record*). Todėl visos kompiuteryje saugomos bylos tampa nepasiekiamos. Kad būtų galima iššifruoti ir atkurti prieigą prie bylų, programišiai reikalauja 300 JAV dolerių išpirkos bitkoinais. Pirmoji viruso versija šifravo ne pačias bylas, bet MFT lentelę ( *master file table*) – kietajame diske saugomą duomenų bazę su informacija apie visas bylas. Išpirkos sumokėjimas yra nenaudingas, nes tai nereiškia, kad bus galima atgauti iššifruotą informaciją. 

Virusas plinta per bylų mainų protokolus ir fišingo pagalba per elektroninius laiškus su priedais – bylas atvėrę vartotojai gali apkrėsti kompiuterius virusu, vėliau virusas išplinta visoje sistemoje. Pažeistame kompiuteryje gali būti perimamos administratoriaus paskyros teisės, kurių pagalba tinkle platinamas kenksmingas kodas. Taip pat naudojama nauja „EternalBlue" įrankio versija, pasitelkiami trečių šalių programinės įrangos atnaujinimo mechanizmai.

Nuorodos
--------

* Decrypting the Petya Ransomware
* Suskaičiavo, kiek surinko „Petya" kibernetinės atakos organizatoriai
| **Gerd Leufert** |
| --- |
| Gimė | 1914 m. birželio 9 d.Klaipėda, Vokietijos imperija |
| Mirė | 1998 m. sausio 22 d. (83 metai)Karakasas, Venesuela |
|  |
| Veikla | dailininkas, fotografas |

**Gerd Leufert** (1914 m. birželio 9 d. Klaipėdoje – 1998 m. sausio 22 d. Karakase, Venesuela) – dailininkas, fotografas.

Biografija
----------

Gimė 1914 m. birželio 9 d. Klaipėdoje. 1933 m. studijavo tapybą Hanoveryje, 1935-1936 m. Maince, 1939 m. Miuncheno dailės akademijoje. II pasaulinio karo metu ir pokaryje dirbo grafiku įvairiuose leidiniuose Miunchene. 1952 m. emigravo į Venesuelą, kur tapo leidyklos *McCann Erickson* direktoriumi. 1958-1967 m. dėstė menus Karakaso universitete. 1961-1966 m. dirbo Karakaso dailės muziejuje. Tapė abstraktaus meno kūrinius. 1964 m. sukūrė Venesuelos logotipą pasaulinei parodai Niujorke. 1989 m. pradėjo fotografuoti ir 1990 m. išleido savo pirmąjį fotografijų albumą. Už savo kūrybą apdovanotas įvairiais Venesuelos valstybiniais apdovanojimais. Mirė 1998 m. sausio 22 d. Karakase.

Nuorodos
--------

* Biografija I (isp.)
* Biografija II (isp.) Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.

Literatūra
----------

* Sotillo, Álvaro (seleccionador) (1984). La Emblemática de Gerd Leufert, 1932-83. Caracas. Ediciones Galería de Arte Nacional.
* Diccionario biográfico de las Artes Visuales en Venezuela, tomo II, pp 689-693. Caracas. Galería de Arte Nacional. 2005.
Petter Northug
**Peteris Nortugas** (norv. *Petter Northug*, g. 1986 m. sausio 6 d. Mosvike, Norvegija) – norvegų slidininkas, dukart olimpinis ir daugkartinis pasaulio čempionas. P. Nortugas yra laimėjęs 13 pasaulio čempionato aukso medalių, 37 pasaulio taurės etapus. 2009/10 m. laimėjo didžiąją pasaulio slidinėjimo taurę.

Karjera
-------

2005/06 m. sezone debiutavo pasaulio taurės varžybose ir tame sezone laimėjo pirmąjį taurės etapą. Bendroje įskaitoje liko 14 vietoje. 
2007 m. laimėjo pirmajį aukso medalį (4 x 10 km estafetė) pasaulio slidinėjimo čempionate. 2009 m. pasaulio čempionate laimėjo net tris aukso medalius.
2008/2009 sezone užėmė antrąją vietą bendroje pasaulio slidinėjimo taurės įskaitoje.
2010 m. debiutavo Lilehamerio žiemos olimpinėse žaidynėse. Laimėjo aukso medalį komandinėse sprinto lenktynėse bei 50 km rungtyje klasikiniu stiliumi.
2009/2010 sezone laimėjo pasaulio slidinėjimo taurę.
2011 m. pasaulio slidinėjimo čempionate laimėjo tris aukso ir du sidabro medalius. 2013 m. pasaulio slidinėjimo čempionate laimėjo du aukso ir vieną sidabro medalius. 2015 m. pasaulio slidinėjimo čempionate laimėjo keturis aukso medalius.

Pasiekimai
----------

### Olimpinės žiemos žaidynės

Viso – 4 medaliai (aukso – 2, sidabro – 1, bronzos – 1)

| Ol. žaidynės | lenktynės | Medalis |
| --- | --- | --- |
| Kanada 2010 Vankuveris | 50 km kl.st | **Auksas** |
| Kanada 2010 Vankuveris | sprintas | **Bronza** |
| Kanada 2010 Vankuveris | komandinis sprintas | **Auksas** |
| Kanada 2010 Vankuveris | 4x10 km estafetė | **Sidabras** |

### Pasaulio čempionatai

Viso – 16 medaliai (aukso – 13, sidabro – 3)

| Čempionatas | lenktynės | Medalis |
| --- | --- | --- |
| Japonija 2007 Saporas | 4x10 km estafetė | **Auksas** |
| Čekija 2009 Liberecas | 15x15 km skiatlonas | **Auksas** |
| Čekija 2009 Liberecas | 50 km masinis startas, kl.stilius | **Auksas** |
| Čekija 2009 Liberecas | 4x10 km estafetė | **Auksas** |
| Norvegija 2011 Oslas | 15x15 km skiatlonas | **Auksas** |
| Norvegija 2011 Oslas | 50 km masinis startas, kl.stilius | **Auksas** |
| Norvegija 2011 Oslas | 4x10 km estafetė | **Auksas** |
| Norvegija 2011 Oslas | sprintas | **Sidabras** |
| Norvegija 2011 Oslas | komandinis sprintas | **Sidabras** |
| Italija 2013 Val di Fiemme | 15 km lenktynės, kl. stilius | **Auksas** |
| Italija 2013 Val di Fiemme | 4x10 km estafetė | **Auksas** |
| Italija 2013 Val di Fiemme | sprintas | **Sidabras** |
| Švedija 2015 Falun | 50 km lenktynės, kl. stilius | **Auksas** |
| Švedija 2015 Falun | sprintas | **Auksas** |
| Švedija 2015 Falun | komandinis sprintas | **Auksas** |
| Švedija 2015 Falun | 4x10 km estafetė | **Auksas** |
|

### Pasaulio taurė

Viso – 2 didžiosios pasaulio taurės (laimėti etapai - 46)

| Metai | Pasaulio taurė | laimėti etapai |
| --- | --- | --- |
| 2005/06 | 14 | 1 |
| 2006/07 | 7 | 1 |
| 2007/08 | 12 | 2 |
| 2008/09 | 2 | 5 |
| 2009/10 | **1** | 10 |
| 2010/11 | 2 | 3 |
| 2011/12 | 3 | 8 |
| 2012/13 | **1** | 10 |
| 2013/14 | 6 | 1 |
| 2014/15 | 2 | 3 |
| 2015/16 | 2 | 2 |
|
| 2016/17 | 65 | 0 |
|

Nuorodos
--------

* Asmeninis Petter Northug tinklalapis
| **Zdzislav Palevič** |
| --- |
| Gimė | 1961 m. rugsėjo 1 d. (61 metai)Jančiūnai, Eišiškių rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Leokadija |
| Vaikai | Justyna, Zdzislav |
| Šalčininkų rajono savivaldybės meras |
| Ėjo pareigas | 2009 m. –  |
| Ankstesnis | Leonard Talmont |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Šalčininkų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas. |
| Partija | 1991 m. Lietuvos lenkų sąjunga |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis institutas |

**Zdzislav Palevič** (lenk. *Zdzisław Palewicz* g. 1961 m. rugsėjo 1 d. Jančiūnuose, Eišiškių rajonas) – Lietuvos ir Šalčininkų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1984 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą ir įgijo lenkų kalbos mokytojo specialybę.

1984–1985 m. Kalesninkų vidurinės mokyklos direktorius. 1985–1991 m. Šalčininkų rajono komjaunimo komiteto pirmasis sekretorius. 1991–1995 m. Šalčininkų miesto meras. 1995–2009 m. Šalčininkų rajono mero pavaduotojas, nuo 2009 m. meras.

Sutuoktinė Leokadija, vaikai Justyna, Zdzislav.

Politinė veikla
---------------

1991 m. Lietuvos lenkų sąjungos narys, Šalčininkų rajono skyriaus pirmininkas, 2004 m. Lietuvos lenkų rinkimų akcijos Šalčininkų miesto poskyrio pirmininko pavaduotojas.

Nuo 1995 m. Šalčininkų rajono savivaldybės tarybos narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Lietuvos lenkų rinkimų akcija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-11-10 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-22 iš Wayback Machine projekto.
| **Gerdenis Grickevičius** |
| --- |
| Gimė | 1987 m. rugsėjo 2 d.Vilnius, Lietuva |
| Tautybė | Lietuvis |
| Tėvas | Dr. Artūras Grickevičius |
| Motina | Jūratė Landsbergytė |
|  |
| Veikla | tapytojas |

**Gerdenis Grickevičius** (g. 1987 m. rugsėjo 2 d.) – lietuvių jaunosios kartos dailininkas.

Biografija
----------

1994–1998 metais mokėsi Šiuolaikinės mokyklos centre, 1998–2006 metais – Nacionalinėje M. K. Čiurlionio menų mokykloje, 2010 m. Vilniaus dailės akademijoje pas Konstantiną Bogdaną apsigynė bakalauro darbą "Partizanių portretai". 2011 - 2015 m. studijavo Lietuvos edukologijos universitete prancūzų filologiją ir didaktiką, apsigynė bakalauro laipsnį prancūzų kalbos dialektų tema.

Veikla
------

Nuo 2006 m. Gerdenis įsitraukė į kultūrinį Lietuvos gyvenimą – dalyvavo Vilniaus savivaldybės inicijuotame projekte „Menas netradicinėse erdvėse" (programos „Vilnius – Europos kultūros sostinė 2009" dalis), festivalyje „Druskininkų vasara su M. K. Čiurlioniu", jaunųjų menininkų festivalyje „Vilniaus veidai", buvusioje galerijoje „Artcore" (J. Vienožinskio dailės mokykloje) dalyvo perfomansuose, tapytojo darbai ne vieną kartą buvo pristatyti Berlyno Epiphanienkirche ir Stephanuskirche bendruomenėms. 

2010 metais Vilniaus dailės akademijoje apsigynė savo bakalauro darbą „Partizanių portretai", kuris sulaukė susidomėjimo ir buvo parodytas per tremtinių suvažiavimą 2010 metais Kauno įgulos karininkų ramovėje, Lietuvos karo akademijos ramovėje, 2012 m. vasarį Berlyne vasario 16-osios, 2014 m. kovą Niujorke Lietuvos konsulato organizuoto kovo 11-osios paminėjimo metu.

Šaltiniai
---------

1. ↑
**Pezarinos slėnis** (fr. *Cjanâl Pedarç*, arba *Cjanâl*; it. *Val Pesarina*, arba *Canale di San Canciano*, *Canal Pedarzo*) – vienas iš aštuonių Karnijos slėnių Udinės provincijoje, Friulio–Venecijos Džulijos regione, Italijoje. Slėnis driekiasi maždaug 22 km rytų – vakarų kryptimi, per jį teka Pezarinos upė, kurios vardu pavadintas slėnis. Ribojasi su Kadorės regionu vakaruose ir Sapados komuna šiaurėje.

Pezarinos slėnis gana siauras, šiaurėje vyrauja Pezarinos dolomitinių kalnų smailios viršūnės (kalnai Plerosas (2314 m), Siera (2448 m), Klap Grandė (2487 ​​m) ir Klap Pikolas (2463 m)), kurios pietuose kontrastuoja su švelniomis, nuožulniomis Fokjos (1 901 m), Pjeltiniso ir Novarcos kalnų viršūnėmis.

Slėnyje yra Prato Karniko komuna, kurioje išsidėstę Kročės, Avausos, Pjerijos, Osaiso, Pradumblio, Pezarijso, Sostasijo, Priko, Truja e Luko kaimai. Pezarinos slėniu eina kelias SR 465, iš vienos pusės jį jungiantis su Komeljanso ir Ovaro kmunomis, iš kitos – su Kadorės regionu.

Slėnis garsus nuo XVII a. gaminamais rankų drabo laikrodžiais, įkurtas Pezarinos laikrodžių muziejus.

Galerija
--------

* Pezarinos slėnis nuo Dzonkolano kalno
* Pezarinos dolomitiniai kalnai
* Vaizdas nuo Talmo kalno
* Prato Kornikas
* Pezarijsas

Išnašos
-------

1. ↑  „Val Pesarina". Zoncolan. Nuoroda tikrinta 2021-10-12.
**Geras FM**| Geras FM logotipas |
| **Transliuotojas** | UAB „Geruda" |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Transliavimopradžia** | 2003 m. spalio 29 d. |
| **Internetosvetainė** | www.gerasfm.lt |

„Geras FM" logotipas, naudotas iki 2013 m.
**Geras FM** – muzikinė-informacinė regioninė radijo programa, transliuojama 101,9 MHz Vilniuje ir 91,9 MHz Kaune. Rengia ir transliuoja UAB „Geruda" – viena iš Gariūnų verslo parko grupės įmonių.

Istorija
--------

Programa pradėta transliuoti 2003 m. spalio 29 d. Pirmąsias savo laidas pradėjo transliuoti Vilniuje ir apylinkėse 101,9 MHz dažniu iš siųstuvo, esančio Vilniaus TV bokšte. Pirmosios reguliariai transliuojamos laidos buvo „Man gerai" su „auksaburniais robotais", Nėriumi Pečiūra ir Gyčiu Balčiūnu.

2007 m. spalio 29 d. prasidėjo transliacijos Kaune 92,0 MHz dažniu.

2013 m. sausio 14 d. stotis pakeitė dažnį Kaune: 91,9 MHz.

Muzika
------

Radijo stoties eteryje transliuojami geriausi šių dienų ir praeities hitai.

Išnašos
-------

1. ↑  *Vilniuje - nauja radijo stotis "Geras FM"*. Delfi.lt. Nuoroda tikrinta 2023-03-11.

Nuorodos
--------

* Geras FM oficialus interneto puslapis
* Transliacija internetu
* Geras FM Facebook’e
* Grojaraščio istorija
| Nagaokajap. 長岡 |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

NagaokaNagaoka

37°26′00″ š. pl. 138°50′00″ r. ilg.﻿ / ﻿37.43333°š. pl. 138.83333°r. ilg.﻿ / 37.43333; 138.83333﻿ (Nagaoka)Koordinatės: 37°26′00″ š. pl. 138°50′00″ r. ilg.﻿ / ﻿37.43333°š. pl. 138.83333°r. ilg.﻿ / 37.43333; 138.83333﻿ (Nagaoka) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+9) |
|  |
| **Valstybė** | Japonijos vėliava Japonija |
| **Regionas** | Kansajaus regionas |
| **Prefektūra** | Nijigatos prefektūra |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 279 741  |
| **Plotas** | 318,38 km² |
| **Tankumas** (2012) | 879 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Nagaoka |

**Nagaoka** (jap. 長岡市 = *Nagaoka-shi*) – miestas Japonijoje, centrinėje Nijigatos prefektūros dalyje. Įsikūręs į pietvakarius nuo Nijigatos, prie Japonijos jūros. Per miestą teka Šinano upė. Gyventojų 266 tūkst. (2020 m.).

Yra geležinkeliai ir plentai į Tokiją, Nijigatą, Džioecu. Vystoma tikslioji, mašinų, naftos ir chemijos pramonės. Veikia Nagaokos technikos universitetas (įkurtas 1976 m.).

Istorija
--------

Tokugavos šiogūnatas 1616 m. Nagaokos feodalu paskyrė Naojori Hori, o šis netoli Šinano upės pastatė Nagaokos pilį, bet dėl to, kad vietovę dažnai užtvindydavo upė, nauja pilis buvo pastatyta dabartinės miesto traukinių stoties vietoje 1617 m.

Meidži restauracijos Bošino karo metu 1868 m. Nagaokos pajėgos, kurioms vadovavo generolas Tsuginosuke Kavai, sukilo prieš Meidži vyriausybę. Pajėgoms pralaimėjus, iš miesto liko griuvėsiai.

XX a. pradžioje atradus naftos telkinių, gyvenvietė ėmė plėstis. Nagaokos savivaldybė įkurta 1906 m. Antrojo pasaulinio karo pab. miestą bombardavo JAV B-29 bombonešiai, žuvo žmonių, didžioji dalis pastatų buvo sugriauta. Vėliau miestas atstatytas.

2004 m. Nagaoka nukentėjo nuo žemės drebėjimo.

Miesto simboliai
----------------

Oficiali miesto gėlė yra azalija, medis – skirpstulas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  *Nagaoka*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-11-26.
2. ↑  *Nagaoka*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2022-11-26.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Nijigatos prefektūros kontūrai | **Nijigatos prefektūra** |  |

 |
| Miestai |
| Aganas | Cubamė | Gosenas | Itoigava | Džioecu | Kamas | Kašivadzakis | Micukė | Minamiuonuma | Murakamis | Miokas | Nagaoka | Nijigata (sostinė) | Odžija | Sadas | Sandžis | Šibata | Tainajus | Tokamačis | Uonuma |
| Apskritys |
| Higašikanbaros apskritis | Ivafunės apskritis | Karivos apskritis | Kitakanbaros apskritis | Kitauonumos apskritis | Minamikanbaros apskritis | Minamiuonumos apskritis | Nakauonumos apskritis | Nišikanbaros apskritis | Santo apskritis |
Koordinatės: 55°47′50″š. pl. 24°46′21″r. ilg.﻿ / ﻿55.7973°š. pl. 24.7725°r. ilg.﻿ / 55.7973; 24.7725

|  Lukonių šv. Teresės koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Kupiškio |
| **Savivaldybė** | Kupiškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Lukonys |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1939 m. |

**Lukonių šv. Teresės koplyčia** – veikianti kapinių koplyčia Lukonių kaime, Subačiaus seniūnijoje, Kupiškio rajone. Koplyčia stovi 4 km į šiaurę nuo Subačiaus, pasiekiama iš kelio  **122**  Daugpilis–Kupiškis–Panevėžys .

Koplyčia priklauso Subačiaus šv. Pranciškaus Asyžiečio parapijai. Pastatyta 1939 m. Koplyčia prižiūrima, joje iškilmingai švenčiami Šv. Teresės atlaidai.

Istorija
--------

XX a. 4-ajame dešimtmetyje iš JAV grįžęs Petras Varnauskas akmens mūro tvora aptvėrė kaimo kapines, o Kazimieras Varnauskas čia 1939 m. fundavo koplyčią. Koplyčios statytojas buvo Povilas Šukys (?-1944) iš Palaukių kaimo (dab. Panevėžio raj.), savamokslis meistras, keliaudavęs iš vienos meistrystės vietos į kitą. 1938 m. jis pradėjo statyti Lukonių kaimo koplyčią, visą statybos laikotarpį gyvendamas lukoniečio A. Varnausko šeimoje. 1939 m. statybos darbai buvo baigti. 1943 m. žiemą P. Šukys peršalo, susirgo ir 1944 m. mirė. Buvo palaidotas Lukonių kaimo kapinėse. Paminklas meistrui pastatytas A. Varnausko šeimos lėšomis. Juodo akmens antkapinis kryžius pažymėtas įrašu „koplyčios meistras".

Galerija
--------

* Galinė dalisGalinė dalis
* Kapinių vartaiKapinių vartai
* VidujeViduje

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lukonių šv. Teresės koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-11-10 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  „Kupiškėnų mintys". Lukonys – ne tuštėjantis užkampis
3. ↑  Lukonių kaimo kapinės. Povilas Šukys *kupiskiovb.lt*

Nuorodos
--------

* Subačiaus šv. Pranciškaus Asyžiečio parapija
Koordinatės: 56°1′3″ š. pl. 22°59′47″ r. ilg.﻿ / ﻿56.01750°š. pl. 22.99639°r. ilg.﻿ / 56.01750; 22.99639


| Gergždelių vidurinis tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Šiaulių rajonas) |
| Plotas | 0,162 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,52 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Didžiausias gylis | 5,1 m |

**Gergždelių vidurinis tvenkinys** – karjero tvenkinys Lietuvoje, Šiaulių rajone, 3,5 km į šiaurės rytus nuo Kuršėnų. Vietinių gyventojų dar vadinamas **Gergždelių žolėtuoju tvenkiniu**, kadangi beveik visas vandens paviršius užžėlęs vandens augalais. Sudarytas išeksploatavus molio išteklius ir prisipildžius vandens. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,58 km, plotis – iki 0,4 km. Yra 0,15 ha sala. Altitudė 97 m. krantai žemi. Pietuose įteka upelis iš Gergždelių didžiojo tvenkinio, o vandens perteklius nuteka į Gergždo upelį (Ringuvos intakas, Ventos baseinas). Šiaurės rytuose už Gergždo I upelio telkšo Gergždelių šiaurinis tvenkinys. Aplink tvenkinį plyti dirbami laukai. Į pietryčius įsikūręs Gergždelių kaimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys