recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Ignacijus Viskasit. *Ignazio Visco*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1949 m. lapkričio 21 d. (73 metai)Neapolis, Italija Italija |
|  |
| Organizacijos | Italijos bankas |
| Pareigos | prezidentas |
|  |
| Alma mater | Romos La Sapiencos universitetasPensilvanijos universitetas (Filadelfija) |
|  |
|  **Vikiteka** | Ignazio Visco |

**Ignacijus Viskas**  (it. *Ignazio Visco*, g. 1949 m. lapkričio 21 d. Neapolyje) – Italijos ekonomistas, Italijos banko prezidentas nuo 2011 m.

Biografija
----------

I. Viskas 1971 m. baigė Romos La Sapiencos universitetą, įgydamas ekonomikos *summa cum laude* laipsnį. Toliau tęsė studijas Pensilvanijos universitete (Filadelfijoje, JAV), kur 1974 m. jam suteiktas ekonomikos magistro (MA), o 1981 m. – daktaro laipsnis (PhD).

1972 m. pradėjo savo karjerą Italijos banke, kur 1990 m. tapo Tyrimų departamento vadovu. Nuo 1997 iki 2002 m. buvo vyriausiasis ekonomistas Tarptautinėje ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijoje. 2007 m. sausio mėn. tapo Italijos banko generaliniaus direktoriaus pavaduotoju, direktorių valdybos nariu. 2009–2010 m. vadovavo Europos centrinių bankų sistemos tarptautinių ryšių epartamentui.

2011 m. spalio 24 d. Italijos Prezidentas Giorgio Napolitano paskyrė I. Viską Italijos banko valdytoju, šiame poste pakeitusiu Marijų Dragį. Nuo 2013 m. sausio 1 d. taip pat paskirtas vadovauti Italijos draudimo priežiūros tarnybos valdybai (IVASS).

Šaltiniai
---------

1. ↑   IVASS tarnyba

Nuorodos
--------

* Ignacijus Viskas: biografija Archyvuota kopija 2013-03-24 iš Wayback Machine projekto.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Marijus Dragis** | **Italijos banko prezidentas**2011 – | Po to:**–** |
**Panieka** – intensyvus nepagarbos, nemėgimo jausmas, neigiamas požiūris į kitą asmenį, panašus į neapykantą, tačiau su papildomu pranašumo suvokimu – kitą asmenį niekinantis žmogus į niekinamąjį „žiūri iš aukšto". Niekinančio požiūriu, paniekos objektas yra ko nors nevertas bei/ar nenusipelnantis niekinančiojo dėmesio. Paniekos jausmas gali būti susijęs su pasišlykštėjimu arba apmaudu.

Nors dažniausiai psichologijoje panieka priskiriama prie pagrindinių emocijų, kai kurie laiko ją pasibjaurėjimo atmaina. Abi šios emocijos išreiškia tam tikros socialinės hierarchijos išlaikymą. Kelios studijos parodė, kad pasibjaurėjimo ir paniekos jautimo metu ne tik skiriasi veido išraiškos, bet ir aktyvuojami skirtingi smegenų regionai [1].

Kasdieniame gyvenime laikomasi nuomonės, kad kuo daugiau pažįstamas kitas žmogus, tuo didesnė panieka jam jaučiama. Kelių studijų metu buvo bandoma paaiškinti šį paradoksą, ir rezultatai parodė, kad kuo mažiau apie žmogų žinoma, tuo labiau tikimasi daugiau panašumų su juo, kas įtakotų didesnį to žmogaus pamėgimą. Tačiau dažnai bendravimo eigoje, naujai apie kitą žmogų įgytos žinios, priešingai, įrodo skirtumus, kas skatina to asmens nemėgimą [2].

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sambataro F, Dimalta S, Di Giorgio A, et al. „Preferential responses in amygdala and insula during presentation of facial contempt and disgust". *European journal of neuroscience* – 24 (8): 2355–2362
2. ↑  Norton MI, Frost JH, Ariely D. „Less is more: The lure of ambiguity, or why familiarity breeds contempt". *Journal of personality and social psychology* – 92 (1): 97–105
| **Eleonora Koriznaitė** |
| --- |
| Gimė | 1960 m. birželio 2 d. (62 metai)Panevėžys |
| Tautybė | Lietuvė |
| Pilietybė |  Lietuva |
| Motina | Eleonora Matulaitė |
|  |
| Sritis | kinas, teatras |
| Organizacijos | Panevėžio dramos teatras |
|  |
| Alma mater | Lietuvos Valstybinė konservatorija |

**Eleonora Koriznaitė** (g. 1960 m. birželio 6 d. Panevėžyje) – lietuvių teatro, kino ir TV aktorė.

Karjera
-------

### Teatre

Nuo 1976 m. mokėsi Juozo Miltinio studijoje. Nuo 1980 m. Panevėžio dramos teatro aktorė, kur sukūrė per 90 vaidmenų.

1987 m. baigė Lietuvos Valstybinės konservatorijos aktorinio meistriškumo katedrą (Donato Banionio mokinė).

### Kine ir televizijoje

Filmavosi kine ir televizijoje: „Auksinė grandinė", rež. A. Muratov; „Bausmės diena", rež. G. Azimzade; „Don Žuanas", rež. Jonas Vaitkus; „Eloiza ir Abeliaras", rež. Juozas Javaitis; „Mano mažytė žmona" – Rūta, rež. Raimundas Banionis ir kt.

1984 m. apdovanota kaip geriausia Lietuvos kino aktorė už Rūtos vaidmenį filme „Mano mažytė žmona". Už tą patį Rūtos vaidmenį 1985 m. Tbilisio tarptautiniame jaunųjų kinematografininkų festivalyje apdovanota „Krištoline Tamara". 1988 m. Sąjunginiame teatrų festivalyje gavo prizą už geriausią moters vaidmenį (Ivanka, S. Stratijev'o „Maksimalistas", rež. P. Stoičev).

Lietuvos Kinematografininkų sąjungos Aktorių gildijos narė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Eleonora Matulaitė (VLE)
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑  Eleonora Koriznaitė
7. ↑
8. ↑

Nuorodos
--------

* IMDb profilis
* Facebook profilis
| Ignasijaus Varneso provincija*Provincia Ignacio Warnes* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Bolivijos vėliava Bolivija |
| **Departamentas** | Santa Kruso departamentas |
| **Administracinis centras** | Vornesas |
| **Savivaldybių** | 2 savivaldybės |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 56 979 |
| **Plotas** | 1 216 km² |
| **Tankumas** (2001) | 47 žm./km² |

**Ignasijaus Varneso provincija** (isp. *Provincia Ignacio Warnes*) – viena iš penkiolikos Santa Kruso departamento provincijų, esanti centrinėje departamento dalyje, Bolivijoje. Provincijos sostinė Varnesas.

Istorija
--------

Ignasijaus Varneso provincija įkurta 1919 lapkričio 27 d. ir pavadinta Pietų Amerikos nepriklausomybės karo vado Ignacio Warnes garbei.

Geografija
----------

Šiaurėje ir rytuose Ignasijaus Varneso provincija ribojasi su Njuflo de Čaveso provincija, pietuose su Andreso Ibanjeso provincija, vakaruose su Saros provincija, šiaurės vakaruose su Obispo Santistevano provincija.

Vyraujantis provincijos reljefas – lyguma. Rytinę provincijos sieną sudaro Grandės upė, pietvakarinę Pirajaus (isp. *Piray*) upė. Kitos upės: Čičas, Čanė, Pailonas, El Toras. Šiaurės vakarinėje provincijos dalyje yra La Esperansos ežeras.

Provincijai būdingas šiltas klimatas. Vidutinė metinė temperatūra 23ºC, metinis kritulių kiekis 1385 mm.

Demografija
-----------

Ignasijaus Varneso provincijos gyventojai (56 979 gyv.) sudaro 2,81 % visų departamento gyventojų. 42,91 % provincijos gyventojų gyvena miestuose ir 57,09 % kaimuose.

Didžiausi provincijos miestai:

* Vornesas (17 872 gyv.)
* Okinava Unas (4 098 gyv.)

52,67 % provincijos gyventojų yra vyrai, 47,33 % moterys. 45,81 % gyventojų yra jaunesni negu 16 metų.

Pagal 2001 metų surašymo duomenis 16,4 % provincijos gyventojų save priskiria kečujams, 7,19 % gvaraniams, 4,89 % čikitanams, 5,1 % kitoms indėnų tautoms. 66,42 % gyventojų nepriklauso jokioms indėnų tautoms.

Didžioji provincijos gyventojų dirba žemės ūkio, gyvulininkystės ir miškininkystės sektoriuje (42,64 %).

Administracinis suskirstymas
----------------------------


**Warnes**
**Okinawa Uno**

Provincija padalinta į 2 savivaldybes:

| Savivaldybė | Gyventojų skaičius |
| --- | --- |
| Vornesas | 45,318 (79,53 %) |
| Okinava Unas | 11,661 (20,47 %) |
|

Šaltiniai
---------

1. ↑  Santa Kruso departamento statistika. Bolivijos nacionalinis statistikos institutas (2001) Archyvuota kopija 2009-04-19 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Gyventojų statistika. Bolivijos nacionalinis statistikos institutas (2001) Archyvuota kopija 2008-11-18 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Ignasijaus Verneso provincijos žemėlapis Archyvuota kopija 2009-06-15 iš Wayback Machine projekto.

  



| Santa Kruso departamento provincijos | Santa Kruso departamento vėliava |
| --- | --- |
| Andres Ibanjesas | Anchel Sandovalis | Čikitosas | Kordiljera | Florida | German Busčas | Gvarajosas | Ičilas | Ignasijo Varnesas | Chosė Migel de Velaskas | Manuel Marija Kabaljeras | Njuflo de Čavesas | Obispo Santistevanas | Sara | Valjegrandė |
*Šis straipsnis apie avangardą karyboje. Apie avangardą kultūroje skaitykite straipsnyje Avangardas (kultūra).*
**Avangardas** (iš pranc. *avant-garde* 'priekinė sargyba') – žygio saugos dalis, laikinai paskirtas karinis vienetas (ar jų grupė), veikiantis pagrindinių pajėgų priešakyje. Stambaus avangardo priekyje paprastai veikia *priešakinė žygio sauga*.

Avangardo uždaviniai:

* sudaryti sąlygas, kad pagrindinės pajėgos galėtų judėti reikiamu greičiu,
* apsaugoti pagrindines pajėgas nuo netikėto priešo užpuolimo,
* susidūrus su mažesnėmis priešo pajėgomis jas sunaikinti nesustojant
* sutikus pranašesnes – išsiskleisti ir užimti patogią mūšiui vietovę, sukaustyti priešą ugnimi ir užtikrinti pagrindinių pajėgų organizuotą išsiskleidimą ir jų įtraukimą į mūšį.

Paprastai avangardas siunčiamas brigados (pulko) žygio metu, jeigu numatomas susitikimas su priešu, puolant ar persekiojant atsitraukiantį priešą.

Patį avangardą saugo priešakinė žygio sauga – patruliai, priešakiniai ir šoniniai būriai, priekin ir į šonus siunčiami žvalgai ir jų grupės.

Avangardą paprastai sudaro ketvirtis visos kariuomenės. Kuo stambesnės pagrindinės pajėgos, tuo toliau priekyje veikia avangardas.

Žygiuojančiai kariuomenei sustojant avangardas tampa priešakine gynybos linija.
  
Imant trauktis avangardas tampa ariergardu.

Avangardo vado įtaka labai didelė, kadangi jis gali įsivelti į kautynes, į kurias net nenoromis gali tekti įsijungti ir vyriausiajam pajėgų vadui. Avangardo vado neišmanymas ar apsileidimas gali tapti visų pajėgų pralaimėjimo ar bent didelių nuostolių priežastimi. Todėl avangardo vadais skiriami apdairūs, šaltakraujai, greitos orientacijos karininkai.

Kilmė
-----

Žygiuojančios kariuomenės skirstymas į tris dalis priimtas nuo viduramžių laikų. Buvo skiriami:

* avangardas
* pagrindinės pajėgos
* ariergardas

Be jų dar paprastai būdavo dvi šoninės žygio saugos.

### Avangardo sandara

XV a. Burgundijos kariuomenės kaip tipiškos viduramžių kariuomenės avangardo sandara būdavo tokia:

* Lengvųjų raitelių dalinys, iš kurio nuolat išskirdavo priešakinį žvalgų padalinį
* Pagrindinė avangardo dalis:
	+ Pakankamai stambus kareivių dalinys;
	+ Civiliai valdininkai ir trimitininkai, perdavinėję pranešimus ir kvietimus priešininko pilims ir miestams pasiduoti;
	+ Darbininkų dalinys, vadovaujamas artilerijos meistro, kuris valydavo kelią, kad galėtų pravažiuoti pagrindinių pajėgų artilerija ir gurguolės.

Avangardo pajėgumas turėdavo atitikti žygiuojančios kariuomenės dydį ir sudėtį bei vietovės tipą. Avangardo pagrindas paprastai būdavo pėstininkai (paprastai – lengvieji). Lauko artilerija įeidavo tik į pakankamai stambius avangardus. Kavalerija būdavo labai svarbi, ypač žygiuojant atvira vietove. Kuo vietovė atviresnė, tuo avangarde reikalingesnė kavalerija.

Nuorodos
--------

1. ↑  Rogers, Clifford (2007). *Soldiers Lives through History: The Middle Ages*. Westport: Greenwood. p. 73. ISBN 9780313333507.
2. ↑  Michael, Nicholas (1983). *Armies of Medieval Burgundy 1364–1477*. London: Osprey. pp. 22–3. ISBN 0850455189.
| ***Paniekinta*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Scorned |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Mark Jones |
| Vaidina | AnnaLynne McCord  Billy Zane  Viva Bianca |
| Metai | 2013 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 86 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Paniekinta** (angl. *Scorned*) – 2013 m. sukurtas psichologinis trileris.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Kevinas ir Seidė susitikinėja pusę metų ir ši prisipažįsta geriausiai draugei Dženifer besitikinti, kad savaitgalį jai pasipirš. Dženifer suabejoja ar ne per trumpai draugė ir jos išrinktasis yra pažįstami.

Seidė ir Kevinas išvyksta savaitgaliui į nuošalią vilą, kur mergina jo telefone pamato kitos moters žinutę. Ji apsvaigina Keviną, suriša ir keršydama pradeda kankinti. Tada į vilą iškviečia tekstą rašiusią merginą, kuri pasirodo besanti Dženifer.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* AnnaLynne McCord – Seidė
* Billy Zane – Kevinas
* Viva Bianca – Dženifer

Šaltiniai
---------

1. ↑  Miska, Brad (January 14, 2014). „Exclusive: AnnaLynne McCord Gets 'Scorned,' Microwaves A Dog!". *Bloody Disgusting*. Nuoroda tikrinta 2014-07-26.
| Brumasangl. *Broome* |
| --- |
| *Gatvė Brume* |
|  |
| 

BrumasBrumas

17°57′00″ p. pl. 122°14′0″ r. ilg.﻿ / ﻿17.95000°š. pl. 122.23333°r. ilg.﻿ / 17.95000; 122.23333﻿ (Brumas)Koordinatės: 17°57′00″ p. pl. 122°14′0″ r. ilg.﻿ / ﻿17.95000°š. pl. 122.23333°r. ilg.﻿ / 17.95000; 122.23333﻿ (Brumas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Australijos vėliava Australija |
| **Valstija** | Vakarų Australija Vakarų Australija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1883 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 14 445  |
| **Altitudė** | 19 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Brumas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Brùmas |

**Brumas** (angl. *Broome*) – miestas šiaurės vakarų Australijoje, Vakarų Australijos valstijoje, Kimberlio krašte, Dampyro Žemėje. Įsikūręs 1681 km į šiaurės rytus nuo Perto, Indijos vandenyno pakrantėje. Praeina Australijos žiedinis greitkelis, yra tarptautinis oro uostas. Yra austrių ūkiai (perlų rinkimas), plėtojamas turizmas (smėlio paplūdimiai, fosilijų radavietės, žūklė).

2016 m. 21,4 % Brumo gyventojų buvo aborigenų kilmės.

Istorija
--------

1883 m. įkurta Brumo gyvenvietė, kuri pavadinta Vakarų Australijos gubernatoriaus Frederiko Brumo (*Frederick Broome*) garbei. Ilgą laiką vykdytas perlų rinkimas nardant (tuo vertėsi aborigenai). Vėliau įsteigti austrių ūkiai. 1942 m. Brumą subombardavo japonų aviacija.

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Afrika. Antarktida. Australija. Okeanija*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Brùmas.
| Picunda*ბიჭვინთა, Пиҵунда, Пицунда* |
| --- |
| *Picundos katedra* |
|  |
| 

PicundaPicunda

43°10′0″ š. pl. 40°20′0″ r. ilg.﻿ / ﻿43.16667°š. pl. 40.33333°r. ilg.﻿ / 43.16667; 40.33333﻿ (Picunda)Koordinatės: 43°10′0″ š. pl. 40°20′0″ r. ilg.﻿ / ﻿43.16667°š. pl. 40.33333°r. ilg.﻿ / 43.16667; 40.33333﻿ (Picunda) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Gruzijos vėliava Gruzija |
| **Teritorija/Dalinai pripažinta valstybė** | Abchazija Abchazija |
| **Rajonas** | Gagros rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 4 107  |
|  |
|  **Vikiteka** | Picunda |

**Picunda** (gruz. ბიჭვინთა, abch. *Пиҵунда* – *Bičvinta*, rus. *Пицунда*) – miestas kurortas Abchazijoje, Juodosios jūros pakrantėje, 25 km į pietus nuo Gagros.

Anksčiau miestas buvo daugiatautis, dabar rusų ir gruzinų smarkiai sumažėjo.

VI dešimtmetį prasidėjo archeologiniai tyrinėjimai. Rastos IV a. bažnyčių liekanos ir pirtis su mozaikinėmis grindimis.

Šalia miesto įkurtas draustinis, ~200 ha ploto pušų sengirė.

Istorija
--------

Kaukazo kalnai nuo Picundos kyšulio.
Įkurtas V a. pr. m. e. senovės graikų, kaip prekybos kolonija Pitijus (gr. Pityús). II–I a. pr. m. e. priklausė Ponto karalystei.

Nuo I a. pr. m. e. mieste veikė romėnų fortas. Nuo IV a. – vienas krikščionybės centrų Kaukaze.

Nuo VIII a. pabaigos miestas įėjo į Abchazijos karalystę. Nuo X a. įėjo į Gruzijos karalystę, pastatyta Picundos katedra.

XIV–XV a. mieste veikė Genujos prekybos faktorija Peconda (it. *Pezonda*).

XVII–XVIII priklausė Otomanų imperijai. Nuo XIX a. – Rusijos imperijai.

Išnašos
-------

1. ↑  *de jure* Gruzijos dalis, faktiškai savarankiška, bet nepripažinta, valstybė
2. Cites & towns of Georgia
3. ↑  Cites & towns of Georgia
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Fobos 1 |
| --- |
|  |
|  |
| **Šalis:** | Rusija Rusija |
|  |
| **Organizacija:** | Rusijos Kosmoso Tyrimo Institutas |
|  |
| **Misijos tikslas:** | Marsas, Fobas, Deimas |
|  |
| **Programa:** | Phobos programa |
|  |
| **Misijos tipas:** | nusileidimas |
|  |
| **Paleidimo data:** | 1988 m. liepos 7 d. |
|  |
| **Paleidimo įrenginys:** | nešančioji raketa Proton |
|  |
| **Masė:** | 6220 kg |
|  |
| **Misijos rezultatas:** | nesėkminga |

**Phobos 1** – Rusijos Kosmoso Tyrimo Instituto (IKI) sukurtas kosminis aparatas, skirtas Marso ir jo palydovų (Fobo ir Deimo) tyrimams. Tai vienas iš dviejų kosminių aparatų „dvynių" (kitas – *Phobos 2*), priklausiusių *Phobos programai*.

*Phobos 1* veikė normaliai, kol 1988 rugsėjo 2 su juo nepavyko užmegzti ryšio. Ryšys dingo, nes programinėje įrangoje, pasiųstoje *Phobos 1* rugpjūčio 29/rugpjūčio 30 dienomis, buvo įsivėlusi klaida, dėl kurios kosminis aparatas nebegalėjo nustatyti reikiamos padėties erdvėje. Dėl šios priežasties, kosminis aparatas nebegalėjo valdyti ir saulės elementų, todėl išsikrovė akumuliatorius.
Vilniaus pal. Jurgio Matulaičio bažnyčia
**Jurgio Matulaičio aikštė** – aikštė, esanti Vilniuje, Viršuliškių mikrorajone. Pavadinta lietuvių palaimintojo ir Vilniaus arkivyskupo Jurgio Matulaičio (1871–1927) vardu. Aikštėje stovi katalikiška J. Matulaičio bažnyčia (J. Matulaičio a. 3). Čia veikia Vilniaus arkivyskupijos Vilniaus II–ojo dekanato Palaimintojo Jurgio Matulaičio parapija, VšĮ Pal. J. Matulaičio socialinis centras, VšĮ Pal. J. Matulaičio Šeimos pagalbos centras (J. Matulaičio a. 3).

Taip pat J. Matulaičios aikštės adresu yra registruotos įvairios privačios įmonės. Didžiausia iš jų – polietileno plėvelių gamintoja UAB „Somlita" (116 darbuotojų). Kitos įmonės: UAB „Laidojimo paslaugų centras" laidojimo namų šarvojimo salė, UAB „Instra", MELEDA Odontologijos Klinika (J. Matulaičio a. 5), IĮ R. Rostovos Odos, Veneros ir ginekologinių ligų kabinetas, Dariaus Petrausko įmonė „BalduAmatas" ir kt.

Taip pat šiuo adresu yra registruotos įvairios viešosios įstaigos, visuomeninės ir kitokios organizacijos. Tai Sąjunga „Stabdyk Nusikalstamumą", 663-ioji daugiabučio namo savininkų bendrija, Platiniškių Naujakurių Asociacija, Bendruomenė „Viršuliškės", Viešoji Įstaiga „Škoda Klubas", Visuomeninė Organizacija Vilniaus Miesto Medžiotojų Klubas „Urkis", Šiuolaikinės Penkiakovės Klubas „Gardemarius", VšĮ Lieknėjimo ir sveikatingumo centras, Forumas „Kultūros Eksperimentai", VšĮ Bendruomenės Projektų Agentūra, VšĮ „Valso Sūkury", Advokatės Vitos Neverauskaitės kontora.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vilniaus Palaimintojo J. Matulaičio parapija
2. ↑  Pal. J. Matulaičio socialinis centras Archyvuota kopija 2015-07-21 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Pal. J. Matulaičio Šeimos pagalbos centras
4. ↑  UAB Somlita
5. ↑  UAB „Laidojimo paslaugų centras"
6. ↑  UAB Instra
7. ↑  MELEDA Odontologijos Klinika
8. ↑  „BalduAmatas" Archyvuota kopija 2015-08-01 iš Wayback Machine projekto.
9. ↑  Platiniškių Naujakurių Asociacija Archyvuota kopija 2015-07-22 iš Wayback Machine projekto.
10. ↑  VšĮ „Škoda Klubas"
11. ↑  Amerikietiškų automobilių klubas V8
12. ↑  Lieknėjimo centrasw Archyvuota kopija 2015-07-30 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Jurgio Matulaičio bažnyčia (Wikimapia)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Piemenų pagarbinimas |
| --- |
|  |
| Menininkas | Koredžas |
| Metai | apie 1522–1530 |
| Meno kryptis | Aukštasis renesansas |
| Medžiagos, technika | aliejinis paveikslas, drobė |
| Matmenys | 256 cm × 188 cm |
| Miestas (vieta) | Dresdenas |
| Muziejus | Senųjų meistrų paveikslų galerija |

**Piemenų pagarbinimas**, kitaip **Šv. Naktis** – vienas pačių garsiausių renesanso dailininko Antonijo Alegrio, praminto Koredžu (apie 1490–1534), paveikslų. Saugomas Dresdeno Senųjų meistrų paveikslų galerijoje.

Istorija
--------

Paveikslas užsakytas 1522 m. aristokrato Alberto Pratoneri jo giminės koplyčiai San Prospero bažnyčioje Emilijos Redže. Tiksli paveikslo pabaigimo data nežinoma. Paveikslas koplyčioje patalpintas 1530 m. 1640 m. Modenos ir Redžijo kunigaikštis Frančeskas I Estė slaptai pagrobė paveikslą iš bažnyčios. 1746 m. Lenkijos karalius ir LDK didysis kunigaikštis, Saksonijos kurfiurstas Augustas III įsigijo paveikslą ir pergabeno jį į Dresdeną.

Paveikslo tema
--------------

Paveiksle vaizduojama Kristaus gimimo naktis. Epizodas, kuomet piemenys, iš angelo sužinoję žinią apie Išganytojo gimimą, nusileido iš kalnų jo pagarbinti. Paveikslo veiksmas vyksta senoviniuose griuvėsiuose (matoma išlikusi kolona ir akmenys), kurie vaizduoja Betliejaus prakartėlę. Kairėje vaizduojami piemenys. Vienas jų prisidengęs akis nuo šviesos, sklindančios nuo kūdikio Jėzaus. Piemenys atsinešę krepšį su žąsiukais. Už Mergelės Marijos yra Šv. Juozapas, kuris prilaiko asilą. Scenos peizažo tolumoje matyti brėkštantis rytas. Paveikslo viršuje atsiveria dangus, kuriame matyti angelai, švenčiantys Kristaus atėjimą.

Paveikslas laikomas pirmu reikšmingu darbu vakarietiškame mene, kuriame vaizduojami dirbtinio apšvietimo efektai. Menininkas vaizduoja dieviškąją šviesą, sklindančia nuo Jėzaus Kristaus. Tipiškai Koredžo kūrybai, scenoje nėra nė ženklo apie būsimas Kristaus kančias. Paveikslo veikėjai džiaugiasi esamu momentu. Marijos veide nėra rūpesčių ar gilaus psichologinio atvaizdavimo. Ji tiesiog džiaugiasi kūdikio gimimu. XVIII a. kai Koredžo talento pripažinimas buvo pasiekęs viršūnę, šis paveikslas populiariai buvo pramintas „Naktimi", kad atskirti nuo kito paveikslo „Madonos su Šv. Jeronimu", kuris buvo pramintas „Diena".

Taip pat skaitykite
-------------------

* Mergelės paėmimas į dangų (Correggio)
* Danaja (Correggio)
Koordinatės: 55°8′29.01″ š. pl. 23°47′25.65″ r. ilg.﻿ / ﻿55.1413917°š. pl. 23.7904583°r. ilg.﻿ / 55.1413917; 23.7904583

|  |
| --- |
| **Panevėžiuko pagrindinė mokykla** |
| Panevėžiuko pagrindinė mokykla herbasPanevėžiuko pagrindinė mokykla herbas |
| Panevėžiuko pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Taikos g. 1, Panevėžiukas |
| **Direktorius(-ė)** | Audronė Čelkienė |
| **Mokinių skaičius** | 88 |
| **Įkūrimo data** | 1923 |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 16 |

**Kauno rajono Panevėžiuko pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kauno raj. Panevėžiuke, Taikos g. 1, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191091758. Steigėjas Kauno rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Panevėžiuko mokykla įsteigta 1923 m. Vikūnų kaime Telvoševičiaus name. Pirmoji mokyklos mokytoja buvo J. Andriuškevičiūtė. 1929 m. mokykla persikėlė į Panevėžiuką, į Sipavičių namus. 1937 m. pradėta statyti nauja pradinė mokykla netoli plytinės, priešais kapines. Tai buvo dviaukštis medinis namas, kurio pirmajame aukšte buvo įrengtos klasės, o antrajame – butai mokytojams. 1938 m. mokykla baigta statyti. Tuo laiku joje dirbo mokytojai Mamaitis ir Daukšienė.

Nuo 1951 m. Panevėžiuke veikė septynmetė mokykla. Pirmasis direktorius buvo Jonas Pavėsis. Jis vedė rusų kalbos ir istorijos pamokas. Mokykloje mokėsi 88 mokiniai. Dirbo mokytojai Bronius Gailiūnas, Marija Gailiūnienė, Antanas Barvainis, Ona Lebedienė, S. Černekauskaitė. 1954 m. išleista pirmoji 19 septintokų laida. Veikė sporto, „Raudonojo kryžiaus", Mičiurininkų, meno ir saviveiklos būreliai.

1959 m. pradėjo veikti aštuntoji klasė, 1961 m. darbą pradėjo Vakarinė jaunimo mokykla. 1971–1972 m. mokykla remontuota. Pradėjo veikti mokytojų metodinis būrelis, kuriam vadovavo mokytoja G. Balčiūnienė. 1973 m. iškeltas uždavinys parengti mokinius privalomajam viduriniam mokslui. Susibūrė skudurininkų ansamblis, dūdų orkestras, kuriems vadovavo mokytojas Edvardas Plačiakis. 1974/1975 m. paskelbti pažangumo metais, įvesta kabinetinė sistema. Mokykloje įrengti matematikos – fizikos, biologijos – chemijos, lietuvių kalbos ir literatūros klasės – kabinetai.

1984 m. įvestas šešiamečių mokymas. 1986 m. nuo netvarkingų dūmtraukių mokykloje kilo gaisras. Pastatas apdegė, jame buvo neįmanoma dirbti. Mokykla persikėlė į buvusio Panevėžiuko dvaro rūmus. Pradėjo veikti devintoji klasė. Pradėta statyti nauja tipinė mokykla, kuri atidaryta 1991 m. 1999 m. mokykloje pradėjo veikti dešimtoji klasė.

Direktoriai
-----------

* 1951 m. Jonas Pavėsis;
* 1954 m. Emilija Šeškutė;
* 1956 m. Danutė Batūraitė;
* 1958 m. Algirdas Rinkevičius;
* 1966 m. Irena Beniulienė;
* 1983 m. Nijolė Žilėnienė;
* 1986 m. Paulius Lacitis;
* 1993 m. Vilma Maročkienė;
* 1996 m. Audronė Čelkienė.

Žymūs mokytojai
---------------

* Audronė Navickaitė, Kauno rajono politikė

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2007-07-18 iš Wayback Machine projekto.
**Brunonas Kalvaitis** (1902 m. lapkričio 26 d. Pajevonyje, Pajevonio valsčiuje, Vilkaviškio apskrityje – 1960 m. rugsėjo 30 d. Bostone) – Lietuvos teisininkas, visuomenės veikėjas, daktaras (1930 m.). Sesuo Alė Kalvaitytė.

Biografija
----------

1928 m. baigė Lietuvos universiteto Teisių fakultetą, 1929 m. studijavo Taikomosios kriminalistikos mokykloje Romoje, 1930 m. Romos universitete, 1931 m. Kauno karo mokykloje.

1932–1944 m. advokatas. 1932 m. dėstė kriminalinę psichologiją Kauno policijos mokykloje. 1932–1940 m. Valstybės saugumo departamento juriskonsultas. 1935–1939 m. ir Prancūzijos prekybos atstovybės bei Italijos pasiuntinybės Lietuvoje patarėjas teisės klausimais.

Atstovavo Lietuvai tarptautiniuose suvažiavimuose baudžiamosios teisės ir kalėjimų klausimais 1933 m. Berlyne, 1939 m. Romoje. 1931–1940 m. Lietuvos teisininkų draugijos narys. 1944 m. emigravo. 1946–1949 m. JAV karinės valdžios teismų Vokietijoje advokatas. 1948–1949 m. emigracijoje atkurtos Teisininkų draugijos centro valdybos pirmininkas. 1949 m. išvyko į JAV.

1935 m. vienas „Kriminalistikos žinyno" steigėjų ir redaktorius. 1938 redagavo leidinį „Kova su piktu radijo bangomis". Rašė tarptautinio nusikalstamumo, socialinių ir fizinių veiksnių įtakos nusikalstamumui, įtariamųjų psichologijos tyrimo būdų, bausmių griežtinimo, baudžiamosios teisės ir baudžiamojo proceso tobulinimo, valstybės neutralumo klausimais. Bendradarbiavo specialiojoje periodikoje – „Policija", „Teisė", „Teisininkų žinios".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Andriulis. *Brunonas Kalvaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 238 psl.
**Panklastitas** (angl. *panclastite*) – viena iš Šprengelio sprogstamųjų medžiagų, panaši į oksilikvitą. Panklastitai yra sprogstamųjų medžiagų klasė, kurias 1881 m. pasiūlė prancūzų chemikas *Eugene Turpin*. Jos buvo skysto diazoto tetraoksido N2O4 (oksidatoriaus) mišinys santykiu 3:2 su tinkamu degalu, pvz. anglies disulfidu. Kitas tam naudojamas degalas yra nitrobenzenas. Kiti galimi degalai yra nitrotoluenas, benzinas, nitrometanas ar halogenalkanai.

Panklastitai yra nepatogūs naudoti, nes:

* jie jautrūs smūgiui,
* prieš pat naudojant juos reikia sumaišyti,
* komponentas diazoto tetraoksidas labai chemiškai aktyvus:
	+ labai lengvai sukelia koroziją,
	+ sprogsta palietęs kai kurias chemines medžiagas.

Nežiūrint gero brizantiškumo ir detonacijos greičio (artimi TNT) šiais laikais panklastitai praktiškai nenaudojami.

Pirmojo pasaulinio karo metais trūkstant kitų sprogstamųjų medžiagų Prancūzija mažose aviacinėse bombose naudojo kai kuriuos panklastitų klasės mišinius, kuriuos vadino *anilitais* (pranc. *anilites*). Chemikalus bombose maišydavo maišyklė, varoma bombos nosyje esančio propelerio, kuris imdavo suktis bombą išmetus iš lėktuvo. Iki tol komponentai būdavo atskirti. Susidarantis mišinys būdavo toks jautrus, kad bomboms nereikėdavo sprogdiklio – jos sprogdavo nuo smūgio nukritus.

XIX a. 9-tą dešimtmetį vokiečiai bandė torpedas su panklastito užtaisu. Diazoto tetroksidą ir anglies disulfidą torpedoje laikė skirtinguose stikliniuose skyriuose, kurie suduždavo torpedos iššovimo metu. Komponentai susimaišydavo, ir vėliau mišinį susprogdindavo kontaktinis sprogdiklis.

Nuorodos
--------

1. ↑  panclastite Archyvuota kopija 2008-12-01 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  alt.engr.explosives: Panclastite

* The Journal of the Society of Chemical Industry. April 29, 1886: NOTE ON SO-CALLED „PANCLASTITE." BY H. SPRENGEL, PH.D. F.R.S.
| **Lactarius torminosus** |
| --- |
| Piengrybis paberžis (*Lactarius torminosus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Ūmėdiečiai  *( Russulales)* |
| Šeima: | Ūmėdiniai  *( Russulaceae)* |
| Gentis: | Piengrybis  *( Lactarius)* |
| Rūšis: | Piengrybis paberžis  *( Lactarius torminosus)* |

 |
| Binomas |
| ***Lactarius torminosus***(Schaeff. Ex Fr.) S. F. Gray, 1821 |
|  Index Fungorum |

**Piengrybis paberžis** (*Lactarius torminosus*) – piengrybių (*Lactarius*) genties grybų rūšis.
Lietuvoje dar vadinama *pūkuote, pakarkle, paalksne*.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio, retai dideli. Kepurėlė 5-10 cm skersmens, pasitaiko iki 15-20 cm skersmens. Jaunų grybų ji išgaubta, vėliau tampa iškiliai paplokščia, o vidurys įdubęs, gauruota. Kepurėlės spalva – jauna švelniai rožinė, o vėliau gelsvai rožinė, rausva.

Lakšteliai nuaugtiniai, kreminės rusvos spalvos, paspaudus išsiskiria baltos pieniškos sultys. Kotas 3-8 cm, 0,5-2 cm storio, cilindriškas, perlaužus išsiskiria baltos pieniškos sultys. Trama balta, senesių grybų rusva, aštraus, deginančio skonio, malonaus kvapo.

Auga liepos–spalio mėnesiais lapuočių, mišriuose miškuose. Sudaro mikorizę su beržais. Randamas vasarą ir rudenį. II kategorijos, vartojamos sūdytos, marinuotos, tačiau prieš tai patartina keletą valandų pamirkyti šaltame vandenyje. Grybas valgomas. Lietuvoje visur paplitęs ir grybautojų mėgstamas grybas.

Lietuvoje labai dažna rūšis.

Galerija
--------

*

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincentas Urbonas. *Grybai*. Vilnius: Mokslas, 1986. p. 75.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Piengrybis paberžis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Lactarius piperatus** |
| --- |
| Piengrybis grūzdas (*Lactarius piperatus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Ūmėdiečiai  *( Russulales)* |
| Šeima: | Ūmėdiniai  *( Russulaceae)* |
| Gentis: | Piengrybis  *( Lactarius)* |
| Rūšis: | Piengrybis grūzdas  *( Lactarius piperatus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Piengrybis grūzdas** (*Lactarius piperatus*) – piengrybių genties valgomas grybas. Panašus į piengrybį paliepį; atskirti galima pagal lakštelius – paliepio jie retesni, ir pagal tai, kad grūzdo sultys ore žaliuoja.

Išvaizda
--------

Vaisiakūniai stambūs. Kepurėlė 20-25 cm skersmens, paplokščia, įdubusi, pakraščiai palinkę žemyn, matinė, balta, senesnė gelsva, kartais išmarginta rusvomis dėmėmis.

Lakšteliai balti, senesnių šviesiai ochrinės spalvos, tankūs, siauri.

Kotas 3-5 cm ilgio, 2-3 cm storio, lygus, baltas.

Trama balta, kieta, pipirų skonio. Pieniškos sultys baltos, išdžiuvusios pažalsvėja, deginančio, kartaus skonio. Sporos baltos.

Augimo vietos ir laikas
-----------------------

Auga rugpjūčio–spalio mėnesiais lapuočių, spygliuočių miškuose, mėgsta kalkingus ąžuolynus. Vietomis dažnas, auga grupėmis.

IV kategorijos, vartojamas sūdytas, bet prieš tai bent dieną reikia pamirkyti silpnai pasūdytame vandenyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincentas Urbonas. *Grybai*. Vilnius: Mokslas, 1986. p. 80.
| Pienia |
| --- |
| **Ilgis** | 6,2 km |
| **Baseino plotas** | 9,1 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,02 m³/s |
| **Ištakos** | Traupio apylinkės (Nevėžis) |
| **Žiotys** | Šventoji |
| **Šalys** | Lietuva |

**Pienia** – upė Lietuvoje, Anykščių rajone; Šventosios dešinysis intakas. Prasideda ties Traupiu, kur melioracijos sistemomis sujungta su Nevėžiu. Teka pietryčių kryptimi, visa aukštupio ir vidurupio vaga ištiesinta. Pienionių tvenkinyje Pienia skaidosi į dvi vagas – pagrindinė savaimine vaga nuteka link Šventosios ir į ją įteka Kavarske (km nuo žiočių), o kita, ištiesinta vaga (kanalas) kertasi su kitu Šventosios intaku Šunykšta bei pačios Pienios intaku Lašiša ir pasiekia Kavarsko tvenkinį (siurblinę) ties Kalnuočiais.

Intakai: Brėškinys (dešinysis), Čižupis, Lašiša (kairieji).

Pienios slėnyje įrengti Pienionių (0,69 km²) ir Pienios (0,14 km²) tvenkiniai. Nuo 1961–1963 m. Pienia (išskyrus žemupį tarp Pienionių tvenkinio ir žiočių) yra Šventosios-Nevėžio kanalo dalis (dabar kanalas neveikia). Prie upės esančios gyvenvietės: Surdaugiai, Mickūniškiai, Degionys, Repšėnai, Jurgėnai, Šoveniai, Piktagalys, Pienionys, Janušava, Kavarskas.

Etimologija
-----------

Spėjama, kad vandenvardis kilęs nuo skysčio pavadinimo *pienas*, nors neatmestina galimybė, kad nuo augalo pavadinimo *pienė*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos upės: B. Gailiušis, J. Jablonskis, M Kovalenkovienė, Kaunas, Lietuvos energetikos institutas, 2001, str. 478
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 256
Koordinatės: 54°32′32″ š. pl. 25°16′47″ r. ilg.﻿ / ﻿54.54222°š. pl. 25.27972°r. ilg.﻿ / 54.54222; 25.27972


| Prūdiškių II tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Vilniaus rajonas) |
| Plotas | 0,04 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,03 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Įteka | kanalas |
| Išteka | kanalas |

**Prūdiškių II tvenkinys** - tvenkinys Lietuvoje, Vilniaus rajone, 4,5 km į pietus nuo Juodšilių. Suformuotas Rudaminos ir Petešos upių slėnyje, į šiaurės rytus nuo santakos. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius - 0,33 km, plotis - iki 0,29 km. Altitudė 142,5 m. Krantai žemi, rytuose apaugę medžiais. Į šiaurę iškart telkšo Prūdiškių III tvenkinys, iš kurio kanaliuku nuteka vandens perteklius į žemiau esantį Prūdiškių II tvenkinį. Pietuose išteka 70 m ilgio kanalas į Petešos upę. Rytinė pakrantė apaugusi mišku. Į rytus už 20 m telkšo Prūdiškių tvenkinys, į vakarus už Rudaminos upės įsikūrusi Prūdiškių sodų bendrija, į pietus už Petešos upės stūkso Parudaminio miškas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| **Karolis Didžiulis** |
| --- |
| Gimė | 1894 m. rugpjūčio 19 d.Mandeikiai, Kruopių valsčius |
| Mirė | 1958 m. gegužės 24 d. (63 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Antakalnio kapinėse |
|  |
| Veikla | sovietinis veikėjas |
| Partija | 1919 m. LKP / SSKP |

**Karolis Grosmanas** (nuo 1940 m. **Didžiulis**, 1894 m. rugpjūčio 19 d. Mandeikiuose, Kruopių valsčius, Šiaulių apskritis – 1958 m. gegužės 24 d. Vilniuje) – Lietuvos sovietinis veikėjas.

Biografija
----------

1912-1914 m. Rygos uosto krovikas, 1913 m. įstojo į Latvijos socialdemokratiją. Nuo 1919 m. dalyvavo nelegalios LKP veikloje. 1920–1921 m. LKP CK transporto (nelegalios literatūros gabenimo) skyriaus vedėjas. 1922–1923 m. 1928–1933 m. ir 1936–1940 m. už antivalstybinę veiklą kalintas Kauno ir Šiaulių kalėjimuose, Dimitravo ir Pabradės priverčiamojo darbo stovykloje. 1925 m. Maskvoje baigė Vakarų tautinių mažumų komunistinį universitetą. Nuo 1925 m. LKP CK Panevėžio, Šiaulių rajonų atsakingasis organizatorius. Nuo 1927 m. LKP CK politinio biuro, 1927–1928 m. ir 1934–1935 m. LKP CK sekretoriato narys.

SSRS okupavus Lietuvą - Liaudies Seimo atstovas, 1940–1941 m. LKP (b) CK žemės ūkio skyriaus vedėjas, 1940 m. Lietuvos liaudies vyriausybės įgaliotinis (ministro teisėmis) Vilniui ir Vilniaus kraštui (vietoje suimto Kazio Bizausko). 1940–1947 m. LSSR AT prezidiumo pirmininko Justo Paleckio pavaduotojas. Per Antrąjį pasaulinį karą 1941–1944 m. gyveno Rusijoje. 1945 m. LSSR liaudies komisarų tarybos ir LKP (b) CK įgaliotinis Trakų ir Kretingos apskrityse tremtinių turtui konfiskuoti. 1947–1958 m. LSSR Aukščiausiojo Teismo pirmininkas. Dalyvavo represijose, teisė Lietuvos antisovietinio pasipriešinimo dalyvius. 1957 m. rugsėjo 25 d. jo vadovaujamas Aukščiausias Teismas nuteisė mirti Lietuvos partizanų Ginkluotųjų pajėgų vadą Adolfą Ramanauską (slapyvardis „Vanagas").

1927–1958 m. LKP CK narys. 1940–1958 m. LSSR AT, 1954–1958 m. SSRS Aukščiausiosios Tarybos deputatas. Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Romas Šarmaitis. *Karolis Didžiulis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 426
2. ↑  Vytautas Tininis. *Karolis Didžiulis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 740 psl.

Literatūra
----------

* Už liaudies laimę: atsiminimai, straipsniai, laiškai, kalbos / Karolis Didžiulis; sud. Julius Lebedys. - Vilnius: Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1963. - 357 p.: portr.
* Ąžuolai grūdinasi vėtrose: biografinė apybraiža apie Karolį Didžiulį / Vytautas Barauskas. – Vilnius: Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1964. - 90 p.: portr.
Koordinatės: 55°11′55″š. pl. 26°23′38″r. ilg.﻿ / ﻿55.1986706°š. pl. 26.3940162°r. ilg.﻿ / 55.1986706; 26.3940162

|  Jurgeliškės sentikių cerkvė |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Švenčionių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Jurgeliškė |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1935 m. |
| **Stilius** | liaudies architektūra |

**Jurgeliškės sentikių cerkvė** – sentikių maldos namai Švenčionių rajone, Jurgeliškės kaime, prie kelio  **4411**  Bačkininkai–Jurgeliškė–Daukšiškė . 2020 m. įrašyta į Kultūros vertybių registrą.

Istorija
--------

Pirmieji sentikių maldos namai Jurgeliškėje buvo pastatyti XVIII amžiaus pirmojoje pusėje. Tačiau Pirmojo pasaulinio karo metais pastatas sudegė. Dabartinė cerkvė pastatyta 1935 m. vietinio dvasininko Josifo Mažuto iniciatyva. Pastatas medinis, unikalios senovinės rusų architektūros.

2008 m. cerkvė buvo avarinės būklės, jos kupolas nugriuvęs, pamaldos nebevyko.

2012 m. cerkvė pradėta restauruoti. 2013 m. sentikių maldos namų restauracija baigta, gruodžio 1 d. įvyko pamaldos, cerkvė pašventinta.

Galerija
--------

* Interjeras
* 2017 m.2017 m.
* 2009 m.2009 m.
* Iki remontoIki remonto
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Jurgeliškės sentikių cerkvė". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑
3. ↑
4. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jurgeliškės sentikių cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Cerkvės nuotraukos miestai.net
Munčkino jauniklis
**Trumpakojė katė**, arba **Munčkinas** (angl. *Munchkin*) – mutacinė kačių veislė. Išskirtinė savybė – labai trumpos kojos. Tai pakankamai nauja veislė, atsiradusi JAV, o vėliau paplitusi ir Prancūzijoje.

Istorija
--------

1983 m. Luizianoje (JAV) buvo rastos dvi valkataujančios katės, turėjusios itin trumpas kojas. Vieną iš jų netrukus atsivedė jauniklių – du iš jų taip pat turėjo šį požymį. Keli kačių augintojai susidomėjo šiais padarėliais ir kryžmindami išgavo naują veislę. Munčkinas kaip atskira veislė buvo pripažinta 1995 m.

Charakteris
-----------

Judrios, žaismingos, labai smalsios, meilios. Gerai sutaria su kitomis katėmis bei šunimis.

Fizinės savybės
---------------

Trumpakojės katės yra vidutinio dydžio, plačia krūtine, buka uodega. Kojytės tiesios, raumeningos, užpakalinės ilgesnės už priekines. Galva vidutinė, ausys didelės, stačios. Akys išraiškingos, graikinio riešuto formos, kiek įkypos.

Nepaisant trumpų kojų, gerai karstosi po medžius, tačiau negali vienu šuoliu užšokti ant stalo.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Munčkinas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Munčkinų nuotraukų galerija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pangėjos skilimas
Pangėjos žemėlapis
**Pangėja** – superkontinentas, egzistavęs paleozojaus ir mezozojaus erose.

Pangėja susiformavo prieš 300 mln. metų, o prieš 180 mln. metų juros periode skilo į Gondvaną ir Lauraziją.

Vienintelis kontinentas gyvūnams sudarė sąlygas laisvai migruoti visoje sausumoje. Dėl didelių sausumos plotų kontinento viduje klimatas turėjo būti labai sausas.

Neįmanoma sudaryti tikslaus Pangėjos žemėlapio. Žemynai geriausiai sutampa tada, kai lyginami kontinentinio šlaito vidurio linijos (maždaug 200 m gylio izobatos) kontūrai. Geriausiai vienas prie kito tinka Afrikos ir Pietų Amerikos žemynų kontūrai. Šiaurės pusrutulio sausumoje kontūrų panašumas yra bent apytikris.

Prieš 135 milijonus metų pradėjo ryškėti Šiaurės Atlanto ir Indijos vandenynų kontūrai. Tetidės jūrą mažino besisukantis prieš laikrodžio rodyklę Azijos masyvas. Pietų Amerika pradėjo tolti nuo Afrikos, sudarydama pradžią Pietų Atlantui. Kreidos periodo pabaigoje, maždaug prieš 65 milijonus metų, Pietų Atlantas jau buvo išaugęs, Madagaskaras atsiskyręs nuo Afrikos, Indija slinko į Šiaurę. Antarktida tolo nuo centrinio masyvo (Australija nuo jos dar nebuvo atsiskyrusi). Šiaurės Atlanto riftas šiaurėje išsišakojo ir atskyrė Grenlandijos salą.

Pangėja nebuvo pirmasis superkontinentas. Prieš ją egzistavo Rodinijos ir Panotijos kontinentai.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŽemynai |
| --- |
|  |
| Pasaulio žemynai | 

Afrika | Antarktida | Australija | Azija | Europa | Pietų Amerika | Šiaurės Amerika
Ramiojo vandenyno salos (Okeanija) nepriklauso jokiam žemynui
 |  |
|  |
| Mikrožemynai | 

Madagaskaras | Zelandija
 |
|  |
| Istoriniai superžemynai | 

Gondvana | Laurazija | Pangėja | Panotija | Rodinija
 |
|  |
| Mitiniai žemynai | 

Atlantida | Pietų Žemė
 |

 |
**Kilens** (*Cilens*) – dievybė etruskų mitologijoje.[1] Nei Kilens lytis, nei funkcijos nėra iki galo aiškios.[1]

Kilens vardas įrašytas trijose Pjačencos kepenų (bronzinio avies kepenų modelio) dalyse, vienoje iš jų – drauge su Tin (*Cilensl*, *Cilen* bei *Tin Cilen*).[1] Iš to sprendžiama, kad Kilens užėmė svarbią vietą etruskų panteone.[2] Gali būti, kad tai nakties dievybė, atitinkanti romėnų Nokturną (*Nocturnus*),[1] arba *Fatum* (likimo) personifikacija.[3] Bolsenoje aptiktas šią dievybę vaizduojantis terakotos reljefas (galva neišlikusi).[1] Prabangiais moteriškais rūbais vilkinti Kilens lydi Merą (Menrvą).[1]

Votų su šios dievybės vardu neaptikta.[4]

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5 6  Nancy Thomson de Grummond, Erika Simon. The Religion of the Etruscans, University of Texas Press, 2009, p. 58.
2. ↑  Lexicon Iconographicum Mythologiae Classicae (LIMC), Artemis Verlag, 1981-1999
3. ↑  Jean-René Jannot, Devins, dieux et démons : Regards sur la religion de l'Etrurie antique, Picard, coll. « Antiqua », 1998
4. ↑  Nancy Thomson de Grummond, Erika Simon. The Religion of the Etruscans, University of Texas Press, 2009, p. 107.
*Apie kitus kaimus Lenkijoje tuo pačiu pavadinimu žr. Tatarai (reikšmės)*

| Tatarailenk. *Tatary* |
| --- |
| *Kaimo gatvė* |
|  |
| 

TataraiTatarai

53°20′00″ š. pl. 20°26′00″ r. ilg.﻿ / ﻿53.33333°š. pl. 20.43333°r. ilg.﻿ / 53.33333; 20.43333﻿ (Tatarai (Nidzicos apskritis))Koordinatės: 53°20′00″ š. pl. 20°26′00″ r. ilg.﻿ / ﻿53.33333°š. pl. 20.43333°r. ilg.﻿ / 53.33333; 20.43333﻿ (Tatarai (Nidzicos apskritis)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Varmijos Mozūrų vaivadija Varmijos Mozūrų vaivadija |
| **Apskritis** | Nidzicos apskritis |
| **Valsčius** | Nidzicos valsčius |
|  |
|  **Vikiteka** | Tatarai |

**Tatarai** (lenk. *Tatary*) – kaimas Lenkijos šiaurės vakaruose – Varmijos Mozūrų vaivadijos Nidzicos apskrities Nidzicos valsčiuje.

Istorija
--------

Nuo seno apylinkėse gyveno prūsai, kuriuos vėliau užkariavo kryžiuočiai. Kaimas iki 1945 m. priklausė Rytprūsiams ir vadinosi *Berghofu* (vok. *Berghof*). Dar 1871 m. šioje vietoje buvo įkurta Nidzicos (tuo metu *Neidenburgo*) kolonija. Stovėjo du namai, kuriuose gyveno 29 žmonės. Kolonistai rūpinosi miškingų apylinkių pritaikymu žemės ūkiui.

Totorių akmuo
-------------

Kaimo laukuose guli didžiulis riedulys: 6,5 m ilgio ir 4 m pločio; virš žemės iškilęs apie du metrus. Akmeniui apjuosti prireiktų 19 m virvės. Anksčiau jis buvo dar įspūdingesnis ir vadinamas *didžiausiu Rytprūsiu rieduliu*. Vėliau dalis granitinio monolito buvo nuskelta ir iš nuolaužų prigaminta girnų miltams malti. Dabar riedulys paskelbtas gamtos paminklu, jo viršūnę puošia pritvirtintas akmeninis rutulys. Pasiekiamas Nidzicoje važiuojant *Tatarska* gatve pietų link ir už dviejų šimtų metrų nuo miesto ribos pasukus į kairę.

Legenda skelbia, kad, kai Švedų tvano metu Rytprūsiai palaikė Švediją, 1656 m. Lenkijos karaliaus pasiųsta totorių kariuomenė išsiruošė į baudžiamąjį žygį. Norėdama užimti tąkart rytprūsiečiams priklausiusią Nidzicos pilį, raita kariuomenė sustojo maždaug vieno kilometro atstumu nuo jos, dabartinio Tatarų kaimo laukuose. Totorių vadas užsilipo ant didžiulio akmens ir žvalgė apylinkes. Jį pastebėjęs pilies bokšto sargybinis Novakas užtaisė patranką ir nušovė vadą. Totorių kariai tai palaikė blogu ženklu ir pasuko savo žirgus joti atgal – Nidzica (anuo metu vadinosi *Neidenburgu*) liko neužimta.

Istorikai abejoja šio pasakojimo patikimumu: XVII a. karinės technologijos dar nebuvo itin išvystytos ir joks iš Nidzicos pilies iššautas šaudmuo (strėlė, kulka ar sviedinys) negalėjo nuskristi taip toli ir pasiekti Totorių akmenį.

Šaltiniai
---------

* Tatary: Tatarski Kamień
* Legende vom Tatarenstein
* *Nidzica. Z dziejów miasta i okolic.* – Pojezierze: Olsztyn, 1976; psl. 336
| **Tatjana Kriliuvienė** |
| --- |
| Gimė | 1956 m. lapkričio 12 d. (66 metai)Lietuva Telšiai |
| Sutuoktinis (-ė) | Arvydas |
| Vaikai | Lina, Povilas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Šiaulių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga  Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Tatjana Kriliuvienė** (g. 1956 m. lapkričio 12 d. Telšiai) – Lietuvos ir Šiaulių rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1980 m. baigė Vilniaus universitetą, romanų – germanų filologijos dėstytoja.

Šiaulių r. Kuršėnų Lauryno Ivinskio gimnazijos anglų kalbos mokytoja ekspertė.

Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos, 2010 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių rajono skyriaus narė. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m.  Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narė.

Sutuoktinis Arvydas, vaikai Lina, Povilas.

Profesinė veikla
----------------

Mokytoja yra tarptautinio išorinio studijų kokybės vertinimo ekspertė, Microsoft „MS įrankiai ir programos švietimui" mokytoja-konsultantė, ankstyvojo užsienio kalbų mokymo konsultantė, „Paramos kolegai" modelio fasilitatorė, Microsoft pasaulinio mokyklų turo projekto koordinatorė.  

Mokytoja yra parengusi ir išleidusi anglų kalbos mokymo priemones (vadovėlių, testų, darbo sąsiuvinių, mokytojo knygų, garso įrašų), kurios buvo patvirtintos Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerijos ir naudojamos bendrojo ugdymo mokyklose.

Apdovanojimai
-------------

* 2015 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybė, Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerija už reikšmingus pedagogikos darbus, demokratinės kultūros, bendražmogiškųjų, tautinių ir pilietinių vertybių puoselėjimą suteikė Metų mokytojo vardą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vyriausiosios rinkimų komisijos duomenys Archyvuota kopija 2008-06-23 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
3. ↑  ŠMM Pranešimas spaudai Archyvuota kopija 2018-12-05 iš Wayback Machine projekto.