recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Luisas Seimuras Bazetas Likisangl. *Louis Seymour Bazett Leakey*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1903 m. rugpjūčio 7 d.Kabete prie Nairobio, Britų Rytų Afrika |
| Mirė | 1972 m. spalio 1 d. (69 metai)Londonas, Didžioji Britanija |
| Sutuoktinis (-ė) | Meri Daglas Liki |
| Vaikai | Ričardas Erskinas Likis |
|  |
| Veikla | Kenijos archeologas ir antropologas |
|  |
| Alma mater | Kembridžo universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Louis Leakey |

**Luisas Seimuras Bazetas Likis** (angl. *Louis Seymour Bazett Leakey*, 1903 m. rugpjūčio 7 d. Kabete prie Nairobio – 1972 m. spalio 1 d. Londonas) – Kenijos archeologas ir antropologas.

Biografija
----------

Anglas, žmona Meri Daglas Liki, sūnus Ričardas Erskinas Likis. Baigęs Kembridžo universitetą nuo 1927 m. dirbo Kenijoje.

Atrado zindžantropą – 1959 m. atkasė jo griaučių liekanas ir aprašė, 1960 m. prezindžantropą (šie radiniai dabar priskiriami australopitekams), 1964 m. – sumanųjį žmogų (Homo habilis), 1962 m. – keniapiteką, 1968 m. – kai kurias kitas australopitekų formas. Šie radiniai parodė, kad kelios hominidų formos egzistavo tuo pat metu ir tose pačiose srityse, kad Homo erectus Rytų Afrikoje gyveno prieš 1,6 mln. metų. Jo atradimai padėjo patikslinti žmogaus kilmę ir dabartinio tipo žmonių atsiradimo laiką.

Bibliografija
-------------

* Adam’s Ancestors (*Adomo protėviai*), 1934 m.
* The Stone Age Races of Kenya (*Akmens amžiaus Kenijos rasės*), 1935 m.
* Stone Age Africa (*Akmens amžiaus Afrika*), 1936 m.
* Unveiling Man’s Origin (*Žmogaus kilmė*), 1969 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Luisas Likis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 652 psl.
*Kitos reikšmės – Šv. Juozapo bažnyčia.*
Koordinatės: 55°28′25″š. pl. 25°23′43″r. ilg.﻿ / ﻿55.4735°š. pl. 25.3952°r. ilg.﻿ / 55.4735; 25.3952

|  Leliūnų šv. Juozapo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Utenos |
| **Savivaldybė** | Utenos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Leliūnai |
| **Adresas** | Kauno g. 19 |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1905 m. |
| **Stilius** | istorizmas |

**Leliūnų šv. Juozapo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Leliūnų miestelyje.

Istorija
--------

Interjeras
Pirmoji medinė Leliūnų bažnyčia pastatyta 1698 m. Leliūnų dvaro savininkas Juozas Pomarnackas 1788 m. pastatė medinę bažnyčią. 1793 m. įsteigta parapija, 1795 m. bažnyčiai dovanotas valakas žemės, vadinamos Starkiškiu. 1794 m. pradėtos rašyti metrikų knygos.

1867 m. leista pakeisti supuvusius bažnyčios sienojus, pristatyti dvi koplyčias. Inžinierius Nikolajus Andrejevas 1900 m. suprojektavo naują mūrinę bažnyčią (jos sąmatinė vertė 21 000 rublių). Leliūnuose 1899–1938 m. klebonavo kanauninkas Antanas Masaitis (1868–1938 m.; palaidotas šventoriuje). Jo rūpesčiu 1905 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia.

1908 m. bažnyčia išdažyta, 1913 m. įrengti 21 registro vargonai (pagaminti Karaliaučiuje). Iš Leliūnų vargonininko Kazimiero Treinio muzikavimo įgūdžių yra gavęs žymus kompozitorius ir dirigentas Juozas Karosas (1890–1981 m.).

1931 m. žaibui trenkus į bažnyčios bokštą nukrito 3 varpai, iš jų 2 sudužo. Klebono Jono Gudonio rūpesčiu 1940 m. varpai perlieti. Per Antrąjį pasaulinį karą vienas varpas išvežtas. 1956–1982 m. klebonavo Petras Senulis (1909–1982; palaidotas šventoriuje), 1946–1953 m. kalintas.

Architektūra
------------

Bažnyčia istoristinė, kryžminio plano (37,5 × 21,5 m), su apside, dvibokštė. Vidus 3 navų. Turi 3 altorius. Šventoriaus tvora sumūryta iš akmenų ir plytų bei geležinių grotelių. Šventoriaus kampe stovi plytų mūro koplyčia.

1910 m. bažnyčioje buvo pastatyti Karaliaučiaus meistro Bruno Gėbelio 21 registro vargonai. Tai buvo vieni pirmųjų pneumatinių vargonų Lietuvoje. Vargonai restauruoti 2011-2012 m. Griežykla įrengta vargonų centre, iškelta į vargonų priekį (vargonininkas sėdi atsigręžęs į altorių). Dumplės - lygiagrečios, vargonų viduje, prospektas - neogotikinis, vieno tarpsnio, suskirstytas į penkis laukelius. Išskirtiniai vargonai atvaizduoti Leliūnų herbe.

Galerija
--------

* Bažnyčios šonasBažnyčios šonas
* PriekisPriekis
* Nuo gatvėsNuo gatvės
* Šoninė navaŠoninė nava
* VargonaiVargonai

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Leliūnų šv. Juozapo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos puslapis Archyvuota kopija 2010-05-02 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°44′06″š. pl. 26°15′46″r. ilg.﻿ / ﻿55.7350517°š. pl. 26.2627399°r. ilg.﻿ / 55.7350517; 26.2627399


|  Zarasų Švč. Dievo Motinos Užtarėjos sentikių cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | храм во имя Покрова Пресвятой Богородицы |
| **Savivaldybė** | Zarasų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Zarasai |
| **Adresas** | Vytauto g. 43 |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1992 m. |

**Zarasų Švenčiausios Panelės Užtarytojos sentikių cerkvė** stovi Zarasuose, prie kelio  **A6**  Kaunas–Zarasai–Daugpilis .

Cerkvė 2016 m.

Istorija
--------

Pirmoji Zarasų sentikių cerkvė pastatyta Baraukoje 1735 m. 1847 m. sugriauta.

Naujoji cerkvė baigta ir pašventinta 1992 m. spalį pagal šimtametes tradicijas Šventosios Mergelės vardu.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Zarasų Švč. Dievo Motinos Užtarėjos sentikių cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Zarasų sentikiai[neveikianti nuoroda]
* Zarasų viešoji biblioteka
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Kęstutis Palikša** |
| --- |
| Gimė | 1984 m. gegužės 10 d. (39 metai)Vilnius |
| Tautybė | Lietuvis |
| Pilietybė |  Lietuva |

**Kęstutis Palikša** (g. 1984 m. gegužės 10 d.) – Lietuvos kunigas, Vilniaus arkivyskupijos kancleris.

Biografija
----------

2009 m. vasario 7 d. įšventintas į kunigus.

2014–2021 m. Marijampolė dėstė grigališkojo choralo savaites.

2015 m. birželio 10 d. paskirtas Vilniaus arkivyskupijos kurijos kancleriu iki tol ėjęs Arkikatedros vikaro pareigas. Nuo šiol šis dvasininkas tarnaus ir šios parapijos rezidentu. Kunigas pakeitė iki tol Vilniaus arkivyskupijos kurijos sekretoriato vadovą bei kanclerio pareigas dirbusį monsinjorą Kęstutis Latoža, kuris buvo atleistas.

2023 m. gegužės 25 d. paskelta, kad kunigas buvo nuteistas pinigine 4 tūkst. eurų bauda už „neteisėto pornografijos vaizdų su seksualiai išnaudojamais vaikais įgijimo ir laikymo". Teismo salės byla nepasiekė, kadangi kunigas sutiko su prokuroro pasiūlyta bausme todėl buvo nuspręsta baudžiamąjį procesą baigti tyliai, teismui priimant baudžiamąjį įsakymą. O to priežastim tapo, kuomet apie kunigo buvusi seksualiai išnaudojama auka prakalbo, kai pastarasis pasisavino 7 tūkst. eurų siekdamas atkeršyti. Po paviešinto fakto - kunigas pranešė, kad nusišalina nuo visų pareigų Bažnyčioje ir neigia mestus seksualinio pobūdžio kaltinimus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Kęstutis Palikša". Nuoroda tikrinta 2023-05-25.
2. ↑  „Grigališkojo choralo savaitė Marijampolėje kviečia choralo giesmininkus". delfi.lt. 2023-02-08. Nuoroda tikrinta 2023-05-25.
3. ↑  „Paskelbė apie permainas Vilniaus arkivyskupijoje". delfi.lt. 2015-06-10. Nuoroda tikrinta 2023-05-25.
4. 1 2  „Lietuvos bažnyčios elite – nutylėtas sekso skandalas: po santykių su kunigu – skaudi išpažintis". delfi.lt. 2023-05-25. Nuoroda tikrinta 2023-05-25.
5. ↑  „Po Delfi publikacijos kunigas Kęstutis Palikša nusišalina nuo visų pareigų". delfi.lt. 2023-05-25. Nuoroda tikrinta 2023-05-25.
*Šis straipsnis apie skandinavų mitologines būtybes. Apie interneto terminą –* Trolis (internete).
**Troliai** (iš norvegų k. *Troll*) – germanų ir skandinavų mitologijoje – milžinai, gyvenantys kalnų olose ir saugantys ten savo brangenybes. Troliai apdovanoti milžiniška jėga, bet labai kvaili ir bjaurūs luošiai. Jie vaizduojami žmogaus pavidalo, dideli, bjaurūs, labai seni. Gyvena vieniši kalnų urvuose, miškų tankmėje ir nepakenčia saulės šviesos. Skirtingai nuo dievų mitinių priešininkų jotunų, tautosakoje jie visada kenkia žmonėms, vagia jų gyvulius, netgi yra žmogėdros. Vėlesnėse folkloro tradicijose troliai asocijuojasi su įvairiomis demoniškomis būtybėmis, taip pat su nykštukais..

Padavimai
---------

Norvegijoje yra ne vienas kalnas, savo pavidalu primenantis milžinišką trolį, ir, žinoma, apie tokius kalnus nuo senovės pasakojami padavimai. Štai vienas jų:

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

*Nuo seno Norvegijos šiaurėje, Nurlando provincijoje, gyveno trolis su žmona. Jie turėjo septynias dukteris. Trolė buvo be galo graži, tad ją įsimylėjo kitas trolis ir ėmė ją merginti. Išsigandusi ši spruko iš namų drauge su dukterimis. Nusileidus nuo kalnų žemyn prie Helgelando pakrantės, dukterys ėmė verkšlenti ir skųstis, jog taip pavargo, kad nebegali toliau eiti. Teko prisėsti ir pailsėti. Kaip tik tuomet ėmė ir patekėjo saulė. Visos iš karto pavirto uolomis, ir šiandien toje vietoje stūkso septyni kalnai, panašūs į sėdinčias, besiilsinčias trolaites. Žmonės šiuos kalnus taip ir vadina – „Septynios seserys".*

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Mitologijos enciklopedija". 1 t. Vaga, Vilnius, 1997 m.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSkandinavų mitologija |
| --- |
|  |
| DievaiHerojaiMitinės būtybėsAsmenybės | 

|  |  |
| --- | --- |
| Asai | 
Odinas · Toras · Lokis · Tiras · Baldras · Forsetis · Bragis · Vilis · Vydaras · Henis · Hiodas · Heimdalas · Ulras · Vė · Frigė · Iduna · Nana · Sivė |
|  |
| Vanai | 
Njordas · Skadi · Frėja · Freiras · Gerda · Gulveiga · Kvasis · Litiras · Mimis · Nerta |
|  |
| Dysės | 
Nornos · Valkirijos |
|  |
| Kita | 
Milžinai · Nykštukai · Elfai · Jotunai · Dvergai · Imiras · Fenris · Garmas · Sleipnis · Jormundgandas · Helė · Audumla |

 |  |
|  |
| Vietovės | 
Igdrasilas · Ginungagapas · Valhala · Alfheimas · Asgardas · Helheimas · Jotunheimas · Midgardas · Muspelheimas · Niflheimas · Svartalfaheimas · Vanaheimas |
|  |
| Įvykiai | 
Asų-vanų karas · Fimbulvinteris · Ragnarokas |
|  |
| Istoriniai šaltiniai | 
*Gesta Danorum* · Eda · Jaunesnioji Eda · Vyresnioji Eda · Runų akmenys · Sagos · Senovės skandinavų kalba · Senovės skandinavų kalbos abėcėlė |

 |
| ***Begėdė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La svergognata |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Giuliano Biagetti |
| Scenaristas (-ai) | Giuliano BiagettiGiorgio Mariuzzo |
| Metai | 1974 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 78 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Begėdė** (it.  *La svergognata*) – 1974 m. Italijoje sukurta drama apie pagyvenusio vyro romantiškus jausmus gerokai jaunesnei merginai.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Rašytojas Fabio, leidžiantis dienas saloje esančiame kurorte, atkreipia dėmesį į jauną merginą Ornelą, atostogaujančią su tėvais. Nors juos skiria ženklus amžiaus skirtumas, mergina susidomi rašytoju ir pradeda jį įvairiais būdais vilioti bei provokuoti, tačiau ne dėl noro piktybiškai erzinti, bet dėl savo pačios jaunatviško naivumo. Pradžioje Fabio, atsakantis į Ornelos žaidimus, galiausiai pasiduoda ir ją atstumia. Vis tik kai saloje pasirodo Fabio žmona Silvija, tai sukelia Ornelai tikrą pavydą...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Philippe Leroy – Fabio Lorenzis
* Leonora Fani – Ornela Bernardi
* Pupo De Luca – Nino Bernardis
* Dana Ghia – Klara
* Stefano Amato – Andrėja
* Barbara Bouchet – Silvija Lorenzi
* Carla Mancini
* Maria Pia Conte
Koordinatės: 54°18′09″š. pl. 25°21′15″r. ilg.﻿ / ﻿54.3026°š. pl. 25.3543°r. ilg.﻿ / 54.3026; 25.3543

|  |
| --- |
|    **Šalčininkų geležinkelio stotis** |
| **Adresas** | Tartokas, Geležinkelio g. 1 |
| **Atidaryta** | XX a. tarpukaris |
| **Uždaryta** | XXI a. pradžia |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Legend |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Kidarai |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Stasylos |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ***Šalčininkai*** |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | (Lietuvos–Baltarusijos siena) |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Benekainys |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Jotkiškės |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Šalčininkų geležinkelio stotelė** – buvusi stotis Tartoko kaime, į vakarus nuo Šalčininkų, prie Vilniaus–Lydos geležinkelio. Buvusioji paskutinė stotis Lietuvos teritorijoje prieš įvažiuojant į Baltarusiją.

Istorija
--------

Stotis įkurta XX a. tarpukariu ir vadinosi *Didžiųjų Šalčininkų* vardu (lenk. *Wielkie Sołeczniki*). Toks pavadinimas išliko iki pat sovietmečio pabaigos (rus. *Великие Солечники*). 2006 m. stotis su pasienio kontrolės postu ir muitine buvo atnaujinta pagal Daliaus Šarakausko projektą. Vėliau stotis uždaryta, 2012 m. jos infrastruktūra perduota Turto bankui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Regia.lt
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Dalius Šarakauskas. Kamane.lt (tikrinta 2023-08-02).
6. ↑
**Džovanis Batista Pitonis** (Džambatista Pitonis, it. *Giovanni Battista Pittoni*, 1687 m. birželio 6 – 1767 m. lapkričio 6 d.) – XVIII a. pirmos pusės italų Venecijos dailės mokyklos vėlyvojo baroko, rokoko tapytojas.

Biografija
----------

Džovanis Batista Pitonis gimė 1687 m. birželio 6 d. Venecijoje. Jo tėvas buvo skrybėlininkas. Dž. Pitonis mokėsi dėdės tapytojo Frančesko dirbtuvėse. Jo ankstyvoji tapyba buvo paveikta Lukos Džordano ir Sebastiano Ričio dailės. Jį taip pat paveikė Dž. Pjacetos ir jaunesnio amžiumi Dž. Tjepolo tapyba. 1716 m. Dž. Pitonis įstojo į Venecijos tapytojų gildiją. Tikėtina, kad 1720 m. su dėde ir kitais Venecijos tapytojais lankėsi Paryžiuje. Kai kuriuos prancūzų rokoko bruožus jis galėjo perimti iš kitų venecijiečių tapytojų. Jis tapė paveikslus religinėmis, mitologinėmis ir istorinėmis temomis. Jo dailė buvo populiari ir daugelį molbertinių paveikslų įsigijo užsakovai iš Vokietijos, Lenkijos ir Rusijos. Jo dailė buvo ypač populiari Bohemijoje, kur ją išpopuliarino grįžęs mokinys Antonas Kernas. Pats Dž. Pitonis labai mažai keliavo į užsienį, bet, nepaisant to, buvo vienas reikšmingiausių dailininkų išplatinant Venecijos rokoko tapybos stilių po Europą. 1756 m. jis buvo vienas iš Venecijos dailės akademijos steigėjų, 1758 ir 1763 m. patvirtintas antruoju jos prezidentu po Dž. Tjepolo. Dž. Pitonis mirė 1767 m. lapkričio 6 d. Venecijoje. Tarp monumentaliųjų jo darbų pažymėtina „Teisingumo ir taikos" freska Pezaro rūmuose Venecijoje.

Darbų galerija
--------------

* „Poilsis pakeliui į Egiptą" (1725−26 m. Thyssen-Bornemisza muziejus) „Poilsis pakeliui į Egiptą" (1725−26 m. Thyssen-Bornemisza muziejus)
* „Teisingumas ir taika, saugojami Minervos ir Jupiterio" (apie 1730 m. Pezaro rūmai, Venecija) „Teisingumas ir taika, saugojami Minervos ir Jupiterio" (apie 1730 m. Pezaro rūmai, Venecija)
* „Poliksenos paaukojimas" (1732−33 m. Ermitažas, Sankt Peterburgas) „Poliksenos paaukojimas" (1732−33 m. Ermitažas, Sankt Peterburgas)
* „Apreiškimas" (1758 m. Akademijos galerija (Venecija)) „Apreiškimas" (1758 m. Akademijos galerija (Venecija))

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Giovanni Battista Pittoni** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* treccani.it
* museothyssen.org
**Elizabet Jozefi** (vok. *Elisabeth Josephi* 1888 m. rugsėjo 7 d. Saukos kaimelis (dab. Viesytės savivaldybėje, Latvija) – 1986 m. kovo 12 d. Zarštete, Žemutinė Saksonija, VFR) – vokiečių rašytoja.

Biografija
----------

Gimė kaip Elisabeth von Kade. Po tėvo mirties gyveno ir mokėsi Rygoje. 1910 m. ištekėjo už evangelikų kunigo Karlo Frydricho Vilhelmo Jozefi ir ilgus metus gyveno Kretingoje, kur vyras tarnavo vietos bažnyčioje. 1926 m. vyrui mirus, Elizabet Jozefi persikėlė į Šilutę ir šiame mieste atidarė internatą besimokantiems Herderio gimnazijoje. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje pervažiavo į vakarinės Vokietijos Zaršteto miestą.

Literatūrine kūryba susidomėjo anksti, jos rašinius spausdino Klaipėdos *Memeler Dampfboot*, *Memelländische Rundschau* ir kiti periodiniai leidiniai. Kūrinių herojai gyveno ir veikė Klaipėdos krašte, taip pat Kurše. Didžiausios sėkmės rašytoja sulaukė jau būdama 87 metų, kai už romaną „Gydytojas Rytuose" buvo apdovanota *Lietuvos vokiečių išeivių organizacijos* literatūros premija, o 1938 m. parašyta drama „Gaisras Klaipėdoje" vėliau buvo pastatyta Hamburge ir Klaipėdoje.

Bibliografija
-------------

* Streiflichter aus dem Osten – Heydekrug: Memelländische Rundschau, 1934
* Der große Brand in Memel (1938)
* Ohne Land. (Roman aus Kurland) – Lepzig: Holzner-Verlag, 1942
* Unser Pastor. (Roman aus d. Baltikum) – Lahr: Kaumann, 1951
* Arzt im Osten – München: Goldmannverlag, 1976

Šaltiniai
---------

* Josephi, Elisabeth // Baltisches Biographisches Lexikon digital
* Carola L. Gottzmann, Petra Hörner. *Lexikon der deutschsprachigen Literatur des Baltikums und St. Petersburgs* – Berlin: De Gruyter, 2007; S. 637–638
* Elisabeth Josephi 90 Jahre alt // Memeler Dampfboot Nr. 8, August 1978, S. 123 Archyvuota kopija 2022-07-05 iš Wayback Machine projekto.
* Elisabeth Josephi † // Memeler Dampfboot Nr. 4, april 1986, S. 59 Archyvuota kopija 2022-07-01 iš Wayback Machine projekto.
* Dr. P. Rėklaitis. *Nauji vokiečių pasakojimais iš netolimos Lietuvos praeities* // www.aidai.eu
| Ligaja |
| --- |
| **Ilgis** | 28 km |
| **Baseino plotas** | 99 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,98 m³/s |
| **Ištakos** | Vaikesas |
| **Žiotys** | Antalieptės tvenkinys |
| **Šalys** | Lietuva |

**Ligaja** arba **Ilgė, Ilgelė** – upė rytų Lietuvoje, Utenos ir Zarasų rajonuose. Išteka iš Vaikeso ežero, telkšančio 7 km į šiaurę nuo Tauragnų. Teka kalvotais kraštovaizdžiais į šiaurės rytus, prateka grupę ežerų: Sylį, Ilgį, Katišių, Alksną, Vastalį, Ligajus, Ligajykštį. Ties Kiemonimis įteka į Antalieptės tvenkinį (Šventoji).

Intakai: Grabelė, Vovera (kairieji).

Upės vaga vietomis sureguliuota. Žemupys įeina į Gražutės regioninį parką. Didesnės gyvenvietės prie Ligajos: Sirvydžiai, Antilgė, Vajasiškis, Aštrakalnis, Kiemionys.

Upėvardis *Ligaja* kilęs, matyt, iš *lygus* („plynas, be įdubų").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ligaja*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 607
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 191
| ***Spazmas*** |
| --- |
|  |
| Pavadinimas | Spasmo |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Umberto Lenzi |
| Scenaristas (-ai) | Pino BollerMassimo FranciosaUmberto LenziLuisa Montagnana |
| Kompozitorius | Ennio Morricone |
| Vaidina | Robert Hoffmann |
| Metai | 1974 |
| Žanras | kriminalinis |
| Trukmė | 94 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Spazmas** (it.  *Spasmo*) – 1974 m. italų režisieriaus Umberto Lenzi sukurtas giallo stiliaus kriminalinis filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Robert Hoffmann – Kristianas Baumanas
* Suzy Kendall – Barbara
* Ivan Rassimov – Fricas Baumanas
* Adolfo Lastretti – Tatumas
* Monica Monet – Klorinda
* Guido Alberti – Malkolmas
* Mario Erpichini – Aleksas
* Maria Pia Conte – Ksena

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Atvykę prie jūros Kristianas su sužadėtine aptinka paplūdimyje be sąmonės gulinčią moterį. Pastaroji prisistato esanti Barbara ir netrukus nuo jų pasprunka. Kitą dieną Kristianas ją susitinka Alekso, jos meilužio jachtoje. Pajutę abipusę aistrą, jiedu atsiduria motelyje, kur Kristianą užpuola nepažįstamas vyras. Grumtynių metu Kristianas jį nušauna ir jiedu su Barbara pasišalina. Netrukus jis pastebi palikęs motelyje grandinėlę ir grįžta jos paimti, tačiau neberanda kūno.

Jiedu su Barbara nusprendžia pasislėpti atokiuose jos draugės namuose, tačiau šie išnuomoti kitai porai – Malkolmui ir Klorindai, kurie Kristianui atrodo anksčiau matyti.

Po nakties Kristianas neberanda Barbaros, o jos ieškodamas susiduria su Tatumu – vyru, kurį manė nušovęs motelyje. Šis ketina inscenizuoti nelaimingą atsitikimą, tačiau Kristianui pavyksta jį pergudrauti ir, nužudžius, nustumti mašinoje nuo skardžio, palikus įrodymų, kad mašinoje yra jo kūnas.

Pastebėjęs, kad tolumoje mašinos kritimą nuo olos stebėjo paslaptinga juoda mašina atvažiavę žmonės, Kristianas, juos sekdamas, atsiduria netoli esančio gamykloje, kur sužino, kad jo žmogžudystę užsakė brolis Fricas, įtikinęs Barbarą, kad iš tiesų ketina padėti broliui. Nusikaltimo motyvas – Kristianą kamuojanti paveldėta šizofrenija, dėl kurios jis gali tapti pavojingas...
Koordinatės: 55°23′00″š. pl. 25°39′24″r. ilg.﻿ / ﻿55.3832°š. pl. 25.6568°r. ilg.﻿ / 55.3832; 25.6568

|  |
| --- |
|    **Kuktiškių geležinkelio stotelė** |
| **Adresas** | Kuktiškės |
| **Atidaryta** | 1901 m. |
| **Uždaryta** | XX a. pabaiga |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | UTENA |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 4,9 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Deguliai |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 5,7 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | **Kuktiškės** |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 11,4 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Saldutiškis |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 7,3 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Kiauneliškis |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↓ ŠVENČIONĖLIAI ↓ |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Kuktiškių geležinkelio stotelė** – buvusi stotis Kuktiškėse (Utenos rajonas), į pietvakarius nuo miestelio, prie Utenos–Švenčionėlių geležinkelio, šalia kelio link Molėtų.

Istorija
--------

Kuktiškių geležinkelio pervaža
XIX a. pabaigoje pradėtas tiesti Panevėžio–Švenčionėlių siaurasis geležinkelis. Traukinių eismas šiuo geležinkeliu prasidėjo 1899 m. spalio 28 d. bet oficialus šio geležinkelio atidarymas vyko 1901 m. gegužės 13 d. Tais metais atidaryta ir Kuktiškių stotelė. Šalia stoties pastato buvo pakrovimo-iškrovimo platforma (~30 m ilgio), du sandėliai prekėms ir geležinkeliečių įrankiams susidėti. Už sandėlio buvo gyvenamasis namas geležinkeliečiams gyventi, už jo – ūkinis pastatas.

1923 m. geležinkelio stotyje surašyti 27 gyventojai. XX a. tarpukariu buvo projektas Kuktiškes padaryti siaurojo geležinkelio mazgu, nutiesiant naująjį ruožą Ukmergė–Kuktiškės–Zarasai, tačiau jis liko neįgyvendintas. Prieš II pasaulinį karą iš Kuktiškių traukiniai važiuodavo iki Saldutiškio ir Kiauneliškio stočių, bet nuo Kaltanėnų buvo Lenkija, tad nuo Kiauneliškio iki Švenčionėlių geležinkelio bėgiai buvo nuardyti. Baigiantis kartui 1944 m. sudegė geležinkelio stoties pastatas ir geležinkeliečių namas, stoties pastatatas nebeatstatytas. 1960 m. išardyti bėgiai į žvyro karjerus, iš stoties liko tik traukinio sustojimo aikštelė. 1972 m. uždarytas siaurasis geležinkelis, 1975 m. atidarytas platusis, bet 2001 m. ir jis uždarytas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Архангельский А. С. Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР (справочник). – Москва, Транспорт, 1981.
2. ↑  Genovaitė Šnurova. „Kuktiškės".
3. ↑  Kuktiškės. Utenosvvg.lt (tikrinta 2023-08-24).
4. ↑  Kuktiškių istorijos fragmentai. Kuktiskes.lt (tikrinta 2023-08-24).
**Konsulinė jurisdikcija**, taip pat **konsulinis teismingumas** – konsulo teisė spręsti konsulo atstovaujamos valstybės piliečių ir kitų nacionalinės priklausomybės asmenų ginčus, vykdyti teismingumą jų atžvilgiu atstovaujamos valstybės vardu. Konsuliniam teismingumui vykdyti greta konsulato galėjo būti steigiamas konsulinis teismas.

Konsulinių teismų veikimą reguliavo valstybinės sutartys. Pvz. Vokietijos Imperijos konsuliniai teismai veikė tokiose valstybės kaip Kinija, Japonija, Siamas, Persija, Korėja, Samoa-Tonga (Apija), Turkija, Bulgarija ir Rumunija; Egipte konsulinę jurisdikciją apribojo tarptautiniai teismai (*Tribunaux mixtes*).

Dabartis
--------

Konsulinis teismingumas šiuolaikinėje teisėje bei konsulinėje praktikoje ribotas. Konsulo įgaliojimai pagal valstybės tarnybos bei tarptautinę teisę daug siauresni nei XVI–XVIII a. galiojusioje nacionalinėje teisėje. Konsulinės jurisdikcijos išraiška šiuolaikinėje konsulinėje teisėje – teisminio pobūdžio funkcijos – teisė atlikti tam tikrus procesinius veiksmus (apklausa), teismo proceso dokumentų įteikimas asmenims, esantiesm užsienyje ir pan. Konsuliniai pareigūnai gali būti konsuliniais teisėjais. Konsulinių teisėjų veiklą komercinio arbitražo srityje reguliuoja 2005 m. Europos chartija dėl konsulinių teisėjų komercinėse bylose.

Literatūra
----------

* Meyers Konversationslexikon. Verlag des Bibliographischen Instituts, Leipzig und Wien, Vierte Auflage, 1885–1892. Band 10 von Königshofen bis Luzon, Seite 41: Konsulargerichtsbarkeit bis Konsulieren.
* American consular jurisdiction in the Orient. Frank Erastus Hinckley. Publisher: Washington, D.C. W. H. Loudermilk, 1906.
* The justice of the Western consular courts in nineteenth – century Japan, by Richard T Chang. Westport, Conn. : Greenwood Press, 1984. ISBN 0-313-24103-1, ISBN 978-0-313-24103-1.

Nuorodos
--------

* Knygos apie konsulinę jurisdikciją[neveikianti nuoroda] **(**angl.**)**
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Šis straipsnis aprašo vorų kryžiuočių šeimą. Straipsnis apie kryžiuočių ordiną – Teutonų ordinas*

| **Araneidae** |
| --- |
| Ąžuolalapis verpstūnas (Aculepeira ceropegia)Ąžuolalapis verpstūnas (*Aculepeira ceropegia*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Voragyviai  *( Arachnida)* |
| Būrys: | Vorai  *( Araneae)* |
| Šeima: | Kryžiuočiai  *( Araneidae)* |

 |

**Kryžiuočiai** (*Araneidae*) – vorų (*Araneae*) šeima.

Šioje trečioje pagal dydį vorų šeimoje yra apie 160 genčių ir virš 2800 rūšių. Lietuvoje žinomos 32 rūšys iš 16 genčių. 

Šios šeimos vorai mums labiausiai žinomi iš savo apskritų taisyklingai nuaustų voratinklių, nors ne visos rūšys rezga apskritus tinklus. Kryžiuočių kojos ilgos ir storos. Pilvelis ovalinis, dažniausiai labai plaukuotas ir su tipišku įvairių formų kryžiaus piešiniu. Kiaušinėlius šie vorai deda į didelius tankius kokonus. Jų tinklai yra su lipniais siūlais, dažnai signaline gija susieta su slėptuve. Atskirų rūšių tinklai skiriasi dydžiu, spindulių skaičiumi, gaudomųjų siūlų tankumu, laisvosios zonos pločiu ir t. t. Kai kurios šios šeimos gentys gyvena pusiau socialinį gyvenimą ir sudaro kolonijas iš tūkstančių individų, kurių tinklai yra tarpusavyje susiję, pavyzdžiui, Rytų Europoje paplitusi *Araneus sclopetaria*. Meksikoje gyvenantys *Metepiera* vorai netgi kartu rezga tinklus.

Kryžiuočiai dažnai visą gyvenimą praleidžia vienoje vietoje. Išplinta rudenį, jaunikliams skraidant ant voratinklių („bobų vasarą").

Kryžiuočių vorų gentys
----------------------

* Verpstūnai (*Aculepeira*)
* Vapsvavoriai (*Argiope*)
* Rezginuoliai (*Agalenatea*)
* Kryžiuočiai (*Araneus*)
* Voriukai (*Araniella*)
* Žnypliavoriai (*Larinioides*)
* Plunksnuoliai (*Mangora*)
* Landuoliai (*Nuctenea*)
* Lakavoriai (*Hypsosinga*)

Voratinklis
*Araneus diadematus*
| **Vanda Aramavičiūtė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1936 m. rugpjūčio 29 d.Ražampolis, Kuktiškių valsčius, Utenos rajonas |
| Mirė | 2017 m. spalio 2 d. (81 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Rokantiškių kapinės |
| Tautybė | lietuvė |
|  |
| Veikla | pedagogija |
|  |
| Išsilavinimas | nuo 1973 m. pedagogikos mokslų daktarė |
| Alma mater | Pedagogikos mokslinio tyrimo institutas |

**Vanda Aramavičiūtė** ( 1936 m. rugpjūčio 29 d. – 2017 m. spalio 2 d.) – Lietuvos pedagogė, habilituotoji socialinių mokslų daktarė, VU edukologijos katedros profesorė.

Biografija
----------

Mokslus pradėjusi Puodžių pradinėje mokykloje, vėliau mokėsi Kuktiškių septynmetėje, o nuo 1956 m. – Utenos 2-je vidurinėje mokykloje.

1960 m. baigė Vilniaus pedagoginį instituto Užsienio kalbų fakultetą. 1988 m. pedagogikos mokslų daktarė. Nuo 1993 m. Lietuvos katalikų mokslų akademijos narė, nuo 2006 m. – akademikė.

1960–1967 m. mokytojavo Stakliškių vid. m-oje Prienų raj. 1967–1979 m. dirbo Pedagogikos mokslo tyrimų institute, 1972–1979 m. sektoriaus vedėja. Nuo 1979 m. Vilniaus universiteto Filosofijos fakulteto dėstytoja, nuo 1993 m. profesorė.

Mirė 2017 m. spalio 2 d. Palaidota tėvų kapavietėje Rokantiškių kapinėse Vilniuje.

Bibliografija
-------------

* *Nedarnių šeimų vaikai ir jų auklėjimo ypatumai*, 1975 m.
* *Ugdymo samprata*, 1988 m.
* *Auklėjimas ir dvasinė asmenybės branda*, Gimtasis žodis, 2005 m. ISBN 9955-16-006-3
* *Vertybės ir ugdymas: tarp kaitos ir stabilumo*: mokslo studija. – Vilnius : Vilniaus universitetas : Vilniaus universiteto leidykla, 2016. – 424 p.

Nuorodos
--------

* Vandos Aramavičiūtės biografija
* Vandos Aramavičiūtės bibliografija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bronislovas Bitinas. *Vanda Aramavičiūtė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 704 psl.
**Hanibalas Lekteris** (angl. *Hannibal Lecter*; gimė 1933 m. Lietuvoje) – lietuvių kilmės fiktyvus veikėjas rašytojo Thomas Harris romanuose ir jų ekranizacijose. Knygose ir filmuose Lekteris – tai kultūringas ir itin protingas psichiatras, kuris kartu yra serijinis žudikas ir kanibalas. Knygose „Hanibalas" ir „Hanibalas: pradžia" Lekteris yra įvardijamas kaip Lietuvos didikų palikuonis, kartu turintis ir Italijos Viskončių bei Sforzos kilmingųjų šeimų kraujo. Priešistorėje minima, kad jį kanibalu tapti pastūmėjo 1944 m. Lietuvoje įvykdytas mylimosios mažametės sesers Mišos nužudymas, kurios palaikus valgė regione dezertyravę Trečiojo reicho pagalbininkai, o vėliau vertė valgyti ir jį patį.

Filme „Žmonių medžiotojas" pagrindinį Lekterio vaidmenį atliko Brajanas Koksas (*Brian Cox*), bet kituose filmuose jį pakeitė Anthony Hopkins. Hopkinsas už pirmąjį savo pasirodymą „Avinėlių tylėjime" gavo Oskaro apdovanojimą. Seriale Hanibalo vaidmenį atliko danų aktorius Mads Mikkelsen, ir už jį gavo Saturno apdovanojimą.

Anthony Hopkins vaidintas Hanibalas Lekteris 2003 m. Amerikos filmų instituto buvo išrinktas geriausiu antagonistu JAV kino istorijoje (angl. *greatest villain in American cinema*).

Knygos ir filmai
----------------

* „Raudonasis drakonas" (*Red Dragon*) – knyga 1981 m. pirmą kartą nufilmuotas 1986 m. antrą – 2002 m. Pirmasis filmo leidimas vadinosi „Žmonių medžiotojas" (*Manhunter*). Antrasis buvo pavadintas originaliuoju pavadinimu – „Raudonasis drakonas".
* „Avinėlių tylėjimas" (*The Silence of the Lambs*) – knyga 1988 m. filmas 1991 m.
* „Hanibalas" (*Hannibal*) – knyga 1999 m. filmas 2001 m.
* „Hanibalas: pradžia" (*Hannibal Rising*) – knyga 2006 metais. Kūrinyje pasakojama, kaip Hanibalas tapo žudiku. 2007 m. vasario 9 d. JAV kino teatruose įvyko to paties pavadinimo filmo premjera.
* „Hanibalas" – trijų sezonų 2013–2015 m. rodytas amerikiečių TV serialas.

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

1. ↑
| **Jarek Niewierowicz** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1976 m. balandžio 4 d. (47 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | politikas, diplomatas |

**Jarek Niewierowicz** (Jaroslav Neverovič; g. 1976 m. balandžio 4 d.) – lenkų kilmės Lietuvos politikas ir diplomatas, užsienio reikalų viceministras (2006–2008), energetikos ministras (2012–2014), LR Prezidento vyriausiasis patarėjas (2019–dabar).

Biografija
----------

2001 m. Varšuvos ekonomikos mokykloje baigė tarptautinių ekonominių ir politinių santykių magistro studijas.

1999–2001 m. dirbo banko „Citibank" (Lenkija) projektų vadovu.

2001–2004 m. J. Neverovič užėmė Lietuvos ambasados Vašingtone vyriausiojo specialisto pareigas, buvo atsakingas už ryšius su Rytų ir Vidurio Europos išeivija, JAV valstijų gubernatorių bei atstovų rūmų ir senatų atstovais.

2004–2005 m. J. Neverovič buvo Lietuvos užsienio reikalų ministerijos Saugumo politikos departamento vyriausiasis specialistas, NATO Užsienio reikalų ministrų neformalaus susitikimo koordinatorius, 2005–2006 metais vykdė Europos Sąjungos departamento Bendros užsienio ir saugumo politikos skyriaus antrojo sekretoriaus pareigas.

2006 m. Lietuvos užsienio reikalų ministras Petras Vaitiekūnas Jaroslavą Neverovičių paskyrė savo viceministru (Prezidentas Valdas Adamkus buvo pareiškęs nusistebėjimą siūlymu skirti šį Lietuvos lenkų rinkimų akcijos (LLRA) kandidatą viceministru, sakydamas, jog „nesutarimai koalicijoje sprendžiami lengvabūdiškai dalijant atsakingas valstybines pareigas").

2008 m. Lapkričio 21 d. iki 2012 m. „LitPolLink" valdybos pirmininkas.

Nuo 2012 m. gruodžio 13 d. iki 2014 m. rugpjūčio 25 d. – Lietuvos energetikos ministras.

Nuo 2019 m. eina Lietuvos Respublikos Prezidento Gitano Nausėdos vyriausiojo patarėjo pareigas, yra Aplinkos ir infrastruktūros grupės vadovas.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Arvydas Sekmokas** | **Lietuvos Energetikos ministras**2012 – 2014 | Po to:**Rokas Masiulis** |
*Kitos reikšmės – Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia.*
Koordinatės: 55°59′50″š. pl. 22°17′48″r. ilg.﻿ / ﻿55.9972°š. pl. 22.2967°r. ilg.﻿ / 55.9972; 22.2967

|  Degaičių šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Telšių |
| **Savivaldybė** | Telšių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Degaičiai |
| **Adresas** | Degaičių g. 7 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1993 m. |

**Degaičių šv. Petro ir Pauliaus bažnyčia** – veikianti katalikų bažnyčia Telšių rajone, Degaičių kaime, apie 3 km į šiaurės rytus nuo Telšių, 1 km į rytus nuo kelio  **160**  Telšiai–Varniai–Laukuva . 

Degaičių parapijos bažnyčioje vyksta nuolatinės pamaldos, iškilmingai švenčiami šv. Petro ir Povilo atlaidai.

Degaičių bažnyčia 2015 m.
2016 m. rudenį

Istorija
--------

Degaičių bažnyčia savo istoriją skaičiuoja nuo 1993 m. Tuomet Degaičių gyventojui Juozui Šidlauskui kilo mintis kaime turėti bažnyčią. Tuščias buvusių kultūros namų pastatas atrodė tinkamas. Šiai minčiai pritarė ir kiti kaimo gyventojai. 1994 m. buvo gautas leidimas įkurti koplyčią. Tais pačiais metais koplyčia buvo iškilmingai pašventinta, jai suteiktas Šv. Petro ir Pauliaus vardas. 2012 m. koplyčia tapo bažnyčia.

Pirmasis koplyčios klebonas buvo Petras Merliūnas, vėliau jį pakeitė Romualdas Vėlavičius, vėliau Saulius Damašius, Vytautas Gedvainis, Vytautas Šiaudvytis, vėl Saulius Damašius, prelatas Juozas Šiurys, Vidmantas Šidlauskas, Sigitas Grigas, o nuo 2023 m. liepos - prelatas Juozas Šiurys.

Architektūra
------------

Įprastas sovietmečio visuomeninis pastatas, stovėjęs Degaičių kaimo parke, buvo pertvarkytas į kulto statinį. Varpinę atstoja bokštelis ant dvišlaičio stogo kraigo. Bažnyčios šventorius nėra aptvertas. Jame, į dešinę nuo paradinių durų, stovi medinis kryžius. Kairėje stovi koplytėlė su ornamentuotu kryžiumi ant akmeninio postamento (pastatyta minint bažnyčios 20–metį).

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Degaičių šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Degaičių šv. Petro ir Pauliaus parapija
* Telšių vyskupija. Parapijų kontaktai Archyvuota kopija 2016-03-06 iš Wayback Machine projekto.
* Šv. Petro ir Povilo atlaidai Degaičių bažnyčioje
|  |
| --- |
| Liza Stensfyld angl. *Lisa Stansfield* |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | angl. *Lisa Jane Stansfield* |
| Gimė | 1966 m. balandžio 11 d. (57 metai) |
| Kilmė | Heivudas, Lankašyras, Anglija |
| Žanrai | soul, pop, R&B |
| Kūrinių kalbos | anglų |
| Veikla | Atlikėja |
| Instrumentai | Vokalas |
| Aktyvumo metai | 1981 − iki dabar |
| Įrašų kompanija | Arista Records, BMG, ZTT, Edel |

**Liza Stensfyld** (piln. angl. *Lisa Jane Stansfield*) – D. Britanijos pop atlikėja, dainų autorė, aktorė. Įvardijama garsiausia 1990-ųjų Anglijos soul ir R&B atlikėja. 

Liza Stensfyld gimė 1966 m. liepos 11 d. Heivude, Lankašyro graf. (dabar Didysis Mančesteris). Nuo pat jaunų dienų Liza dalyvavo įvairiuose muzikiniuose ir TV projektuose. 1982 m. pirmu pasirodymu laimėjo TV talentų konkursą su perdainuota The Human League daina. 

Liza Stensfyld išpopuliarėjo 1989 m. atlikusi vokalo partiją Coldcut dainos „People Hold On" koveryje, o pasaulinio populiarumo pasiekė su superhitu „All Around The World" (JK − 1 vieta, JAV − 3), bei debiutiniu, sėkmingiausiu savo karjeros albumu *„Affection"* (JK − 2 vieta, JAV − 9). Tuo metu susiformavo Lisa dvejopas muzikinis stilius, kurį galima suskirstyti į soul/R&B (dainos „All Around The World" (1989), „Affection" (1989), „Time to Make You Mine" (1991) ir discopop su soul elementais (dainos „This Is the Right Time" (1989), „Change" (1991), „Someday (I'm Coming Back" (1992).

1992 m. Liza Stensfyld dalyvavo Freddie Mercury atminimo koncerte ir laimėjo „Brits" apdovanojimą geriausios solo atlikėjos kategorijoje.

Po 1993 m. Lisa padarė pertrauką karjeroje ir grįžo 1997 m. su hitu „The Real Thing" ir sėkmingu albumu *„Lisa Stansfield"* (JK − 2 vieta), kuriame atidavė duoklę savo įkvėpėjui Barry White koveriu „Never Never Gonna Give You Up". Iš albumo paminėtini soul pavyzdžiai „Never Gonna Fall" ir „The Line". 2001 m. Liza Stensfyld dar pasižymėjo discopop hitu „8-3-1". 2001 m. nutrūko jos bendradarbiavimas su įrašų kompanija „Arista Records". 2003 m. „Arista Records" išleido geriausių Lizos dainų rinkinį *„Biography"*. 

2004 m. su nauja įrašų kompanija „ZTT" įrašytas Lizos Stensfyld albumas *„The Moment"* su singlu „If I Hadn't Got You". 2014 m. pasirodė septintasis studijinis albumas „Seven".

Albumai
-------

| Metai | Pavadinimas | Aukščiausia pozicija JK |
| --- | --- | --- |
| 1989 | „Affection" | 2 |
| 1991 | „Real Love" | 3 |
| 1993 | „So Natural" | 6 |
| 1997 | „Lisa Stansfield" | 2 |
| 2001 | „Face Up" | 38 |
| 2003 | „Biography"(rinkinys) | 3 |
| 2004 | „The Moment" | 57 |
| 2014 | „Seven" | 13 |

Išnašos
-------

1. ↑  officialcharts.com

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2011-08-22 iš Wayback Machine projekto.
* Allmusic apie Lisa Stansfield
* Lisa Stansfield svetainėje Last.fm
| *The Hurting* |
| --- |
| The Hurting viršelis |
| Tears for Fears studijinis albumas |
| Išleistas | 1983 m. kovo 7 d. |
| Įrašytas | 1982–1983 m. |
| Žanras | * New wave
* synth-pop
 |
| Trukmė | 41:39 |
| Įrašų kompanija | * Phonogram Inc.
* Mercury
 |
| Prodiuseris | Chris Hughes, Ross Cullum |
| Tears for Fears chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | The Hurting(1983) | Songs from the Big Chair(1985) |

 |

**The Hurting** – debiutinis britų *new wave* muzikos grupės „Tears for Fears" albumas, pasirodęs 1983 m. kovo 7 d. Albumas pateko į pirmą vietą tarp labiausiai parduodamų albumų Jungtinėje Karalystėje, o taip pat per kelias savaites pripažintas auksiniu ir per porą metų tapęs platininiu. Be jo atskirai išleisti ir hitais tapę trys singlai – „Mad World", „Change" bei „Pale Shelter". Nors pradžioje kritikų sutiktas skeptiškai, ilgainiui pripažintas kaip vienas ryškiausių albumų, formavusių Antrąją britų invaziją.

Tai koncepcinio pobūdžio albumas, kuriame vyrauja temos apie psichologines traumas ir depresiją, įkvėptos grupės nario Roland Orzabal gyvenimo, tačiau nemažai įtakos joms turėjo amerikiečių psichoterapeuto ir rašytojo Artūro Janovo idėjos apie pirminės terapijos metodus, gydantis nuo vaikystėje patirtų traumų. Kūrybinio įkvėpimo šaltiniais tapo kiti ano meto atlikėjai, tokie kaip Gary Numan, Talking Heads bei Peter Gabriel.

Dainų sąrašas
-------------

Visas dainas parašė Roland Orzabal.

### Pirma pusė

| Nr. | Pavadinimas | Trukmė |
| --- | --- | --- |
| 1. | „The Hurting"   | 4:20 |
| 2. | „Mad World"   | 3:35 |
| 3. | „Pale Shelter"   | 4:34 |
| 4. | „Ideas as Opiates"   | 3:46 |
| 5. | „Memories Fade"   | 5:08 |

### Antra pusė

| Nr. | Pavadinimas | Trukmė |
| --- | --- | --- |
| 1. | „Suffer the Children"   | 3:53 |
| 2. | „Watch Me Bleed"   | 4:18 |
| 3. | „Change"   | 4:15 |
| 4. | „The Prisoner"   | 2:55 |
| 5. | „Start of the Breakdown"   | 5:00 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Official Albums Chart Top 100 – 1983" – Official Charts.
2. ↑  „Tears For Fears – The Hurting" – BPI.
| Cluj Arena |
| --- |
|  |
| Vieta | Klužas-Napoka, Rumunija |
| Atidarytas | 2011 m. spalio 1 d. |
| Savininkas | Klužo apskrities savivaldybė |
| Operatorius | FC Universitatea Cluj |
| Paviršius | Žolė |
| Architektas | Dico & Ţigănaş |
| Talpa | 30 201 sėdima vieta |
| Lauko matmenys | 105 x 68 metrai |
| Nuomininkai | FC Universitatea Cluj (nuo 2011 m. iki šių dienų) |

**Cluj Arena** yra įvairios paskirties stadionas Kluže-Napokoje, Rumunijoje. Atidarytas 2011 m. spalio 1 d. ir yra vienas iš UEFA elitinių stadionų. Stadionas, kuris miesto savivaldybei kainavo € 45 mln. talpina 30 201 žiūrovą. Namų rungtynes žaidžia FC Universitatea Cluj klubas.

Istorija
--------

Pirmasis futbolo ir atletikos stadionas Kluže buvo pastatytas tarp 1908 ir 1911 m. Jis turėjo vieną medinę tribūną, kuri talpino 1500 žiūrovų. Oficialiai atidarytas 1911 m. buvo suorganizuotos futbolo rungtynės tarp Klužo miesto rinktinės ir Galatasaray SK. Šeimininkai laimėjo rungtynes 8–1. Galatasaray klubui tai buvo pirmosios rungtynės Europoje.

1961 m. pastatyta nauja tribūna. Tuo metu stadionas talpino 28 000 žiūrovų ir buvo pavadintas sprinterio *Ion Moina* vardu. Senojo stadiono griovimo darbai prasidėjo 2008 m. lapkričio 20 d. Naujo stadiono darbai buvo pradėti 2009 m. liepos 16 d. Jis atidarytas 2011 m. spalio pirmą dieną. Po aštuonių dienų naujame stadione grojo Scorpions, kitą dieną Smokie. Pirmosios futbolo varžybos buvo surengtos spalio 11 d. Tai buvo draugiškos rungtynės tarp Universitatea ir FK Kubanʹ Krasnodar klubų. Pirmos Liga I rungtynės sužaistos spalio 17 d. tarp Universitatea ir FC Brașov.

Galerija
--------

*

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* Oficiali stadiono svetainė
* Cluj Arena Archyvuota kopija 2011-12-19 iš Wayback Machine projekto.
**Nemanja Ljubisavljević**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Nemanja Ljubisavljević |
| Gimimo data | 1996 m. lapkričio 26 d. (26 metai) |
| Gimimo vieta | Kruševacas, Jugoslavija |
| Ūgis | 188 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Maccabi Bnei Reineh FC |
| **Pozicija** | centro gynėjas |
| Jaunimo klubai |
| ???? | Prva Petoletka |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2013–2015  2016  2016  2017  2017  2017–2020  2020–202220232023– | Prva PetoletkaFK Jagodina→ OFK Tabane (skol.)FK Radnički Niš→ FK Dinamo Vranje (skol.)HNK GoricaVilniaus „Žalgiris"Novi Sado „Vojvodina"Maccabi Bnei Reineh FC | 37 0(2)00 0(0)13 0(1)01 0(0)03 0(0)28 0(2)72 0(2)12 0(0)00 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. gegužės 6 d.. |

**Nemanja Liubisavlievičius** (*Nemanja Ljubisavljević/Немања Љубисављевић*; g. 1996 m. lapkričio 26 d.) – Serbijos futbolininkas, centro gynėjas. Atstovavo Vilniaus „Žalgirio" klubui.

Karjera
-------

Karjeros pradžioje atstovavo įvairiems Serbijos klubams. Nuo 2017 m. vasaros žaidė Kroatijoje ir buvo Gorica ekipos narys. Šiame klube sužaidė 27 rungtynes Antroje lygoje ir padėjo klubui tapti šios lygos nugalėtojais. Kitame sezone ekipa jau žaidė Kroatijos Pirmoje futbolo lygoje. Aukščiausioje lygoje Nemanja sužaidė šešerias rungtynes. Du kartus atstovavo ekipą Kroatijos taurės turnyre.

### FK Žalgiris

Atvyko į Lietuvą. 2020 m. sausio 24 d. buvo paskelbta, kad serbas tapo Vilniaus „Žalgirio" nariu.

2021 m. gegužės 20 d. rungtynėse prieš FK Banga Gargždai kamuolį į vartus pasiuntė Nemanja Ljubisavljevičius. Tai buvo pirmasis jo įvartis A lygoje. Rezultatas tapo 3:1 ir nebepakito iki rungtynių pabaigos.

2021 m. birželio 11 d. rungtynėse prieš FK Sūduva žaidėjas užtikrinai gynėsi, laimėjo 15 dvikovų iš 20, surinko 268 „InStat" naudingumo balus ir buvo išrinktas į simbolinę turo rinktinę.

### FK Dinamo Batumi

2023 m. sausio 23 d. paskelbta, kad keliasi į Dinamo Batumi. Vėliau paaiškėjo, kad žaidėjas grįžta į Serbiją ir atstovaus Novi Sado „Vojvodina" klubui.

### Izraelis

2023 m. liepos mėn. persikėlė į Izraelį, kur atstovavo Maccabi Bnei Reineh FC.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2020** | **„Žalgiris"** | 19 | 0 |
| **2021** | **„Žalgiris"** | 29 | 1 |
| **2022** | **„Žalgiris"** | 24 | 1 |

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;
     Pirmos lygos ekipa;

Laimėjimai
----------

su FK Žalgiris
* **A lyga**

čempionas: 2020, 2021, 2022 m.
* **LFF taurės laimėtojas**: 2021, 2022 m.

* **Supertaurė**: 2020 m.

asmenianiai įvertinimai
* Išrinktas į simbolinę 2021 m. A lygos rinktinę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žalgirio klubo naujienos
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* footballdatabase.eu
* worldfootball.net
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
* lietuvosfutbolas.lt
| **Zenonas Bajoriūnas** |
| --- |
| Gimė | 1932 m. kovo 10 d.Senkoniai, Joniškėlio valsčius |
| Mirė | 2011 m. rugpjūčio 11 d. (79 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Kairėnų kapinės |
|  |
| Veikla | pedagogas, psichologas |

**Zenonas Bajoriūnas** (1932 m. kovo 10 d. Senkoniai, Joniškėlio valsčius – 2011 m. rugpjūčio 11 d. Vilnius) – Lietuvos pedagogas, psichologas, profesorius, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1955 m. baigė Vilniaus pedagoginio instituto Pedagogikos ir psichologijos fakultetą. 1972 m. Maskvoje, Pedagogikos mokslo tyrimo institute apgynė daktaro disertaciją „Socialinis – pedagoginis paauglio teisės pažeidėjo tyrimas", 1994 m. habilituotas socialinių mokslų daktaras.

Dirbo Telšių, Klaipėdos pedagoginėse mokyklose. 1958–1961 m. Klaipėdos I profesinės technikos mokyklos direktorius. Nuo 1962 m. Vilniaus pedagoginio instituto (nuo 1992 m. Vilniaus pedagoginis universitetas) dėstytojas, 1975–1987 m. Vilniaus pedagoginio instituto Istorijos ir pedagogikos fakulteto dekanas, nuo 1998 m. profesorius. Nuo 1993 m. dėstė Klaipėdos universitete, nuo 1994 m. Lietuvos teisės universitete.

Bibliografija
-------------

* Pedagogika, su kt. 1981 m.
* Familistikos pagrindai, 1994 m.
* Šeimos edukologija, 1997 m.
* Šeimos ugdymo mokslas ir praktika, Kronta, 2004 m. ISBN 9955-595-26-4
* „Ugdymo pagrindai", (kartu su A. Dumčiene), 2006 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stanislovaitis, Viktoras (2011-08-16). „Pro memoria Zenonui Bajoriūnui". Joniškėlis.lt. Nuoroda tikrinta 2014-04-20.
2. ↑  Danguolė Beresnevičienė. *Zenonas Bajoriūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 460 psl.
Lajų takas
**Medžių lajų takas** (angl. *Canopy walkway*, vok. *Baumkronenpfad*) – pažintinis takas, kuris įrengiamas medžių lajų lygyje, paprastai apie 8 – 25 m aukštyje.

Lajų takai pirmiausia pradėti statyti moksliniais tikslais, suteikiant prieigą prie tyrimo objektų, palengvinant senųjų miškų tiriamuosius ir stebėjimo darbus. Ypač turtinga medžių lajose įsikūrusių gyvūnijos ir augmenijos rūšių įvairovė tropiniuose miškuose. Be ekosistemų stebėjimo renkami ir meteorologiniai duomenys, nustatomi išskiriamos ir absorbuojamos anglies kiekiai, fotosintezės reiškiniai, jų poveikis visuotiniam atšilimui.

Lajų takai – tai dažniausiai tiltų konstrukcijos, jungiančios su aukštai medžiuose ar aplink juos iškeltomis apžvalgos platformomis, stebėjimo bokštais. Šiandien jie taip pat tarnauja kaip ekologinio ir pažintinio turizmo trasos nacionaliniuose parkuose, yra populiarūs daugelyje pasaulio šalių. 

Vieni žinomiausių lajų takų yra *Dhlinza Forest* Pietų Afrikoje, *Taman Negara* nacionaliniame parke Malaizijoje, Kakumo nacionaliniame parke Ganoje, *Kendeda Canopy Walk* Atlantos miesto botanikos sode, JAV. Ilgiausias pasaulyje takas medžių viršūnėse 2010 m. įrengtas Vokietijoje (*Baumwipfelpfad*).

Lietuvoje
---------

2015 m. pastatytas Anykščių šilelio medžių lajų takas. Jis prasideda nuo Puntuko akmens ir tęsiasi 300 m. Jo pabaigoje galima pakilti į 35 m aukščio apžvalgos bokštą, iš kur atsiveria plati miško panorama. Lankytojams teikiamos gido paslaugos, pravedama mokomoji programa.

* AustralijojeAustralijoje
* GanojeGanoje
* VokietijojeVokietijoje
* Kosta RikojeKosta Rikoje
* VengrijojeVengrijoje

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Ilgiausias pasaulio lajų takas – Vokietijoje


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Medžių lajų takas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |