recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Monte VerdėMonte Verde |
| --- |
|  |
| Monte Verdės vietovė 2012 m. |
| 

Monte VerdėMonte Verdė

 |
| Koordinatės | 41°30′17″ p. pl. 73°12′16″ v. ilg.﻿ / ﻿41.50472°š. pl. 73.20444°r. ilg.﻿ / 41.50472; 73.20444Koordinatės: 41°30′17″ p. pl. 73°12′16″ v. ilg.﻿ / ﻿41.50472°š. pl. 73.20444°r. ilg.﻿ / 41.50472; 73.20444 |
| Vieta |  Čilė, Los Lagoso regionas |
| Regionas | Patagonija |
| Istorija |
| Medžiaga | medis |
| Pastatytas | 13 tūkstantmetis pr. m. e. |
| Laikotarpis | akmens amžius |
| Tauta | paleoindėnai |
| Informacija |
| Kasinėjimų datos | nuo 1977 m. |

**Monte Verdė** (isp. *Monte Verde* – 'žaliasis kalnas') – archeologinė radavietė Čilėje, Los Lagoso regione, netoli Puerto Monto, prie Činčihuapi upelio (Mauljino intakas), 58 km nuo Ramiojo vandenyno. Šioje vietovėje rasti archeologiniai radiniai yra bent 14 800 metų senumo ir 1000 metų lenkia Kloviso kultūrą, tradiciškai sietą su pirmaisiais Amerikos gyventojais.

Monte Verdė atrasta 1975 m. iškirtus miško plotą, pelkėtoje vietovėje. Pradžioje rastas mastodonto kaulas, o vėliau ir žmonių stovyklavietės liekanų – medžio anglių, žmogaus kojų antspaudų, maisto (mėsos, bulvių, jūros dumblių), medinių polių liekanų, akmeninių įrankių. Radioaktyviosios anglies tyrimo metodu nustatyta, kad liekanos yra 14 800 metų senumo (tyrėjai – Mario Pino Quivira ir Tom Dillehay). Gilesniame sluoksnyje rasta apanglėjusio medžio liekanų, kurios datuotos 33 000 metų senumo, bet patys mokslininkai atsargiai vertino šio radinio datavimą.

Monte Verdės radiniai paneigia pasenusią teoriją, kad Amerikos žemynas buvo apgyvendintas maždaug prieš 13 tūkst. metų, žmonių, atsikėlusių iš Azijos per Beringijos sausumos juostą. Kadangi anksčiau dideles teritorijas Šiaurės Amerikoje dengė ledynai, mažai tikėtina, kad žmonės galėjo tūkstančius kilometrų nueiti pėsčiomis per apledėjusius plotus. Keliama hipotezė, kad jie Monte Verdę galėjo pasiekti keliaudami vandenyno pakrante.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Lagoa Santa
* Pedra Furada
* Huejatlakas

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. E. Taylor; C. Vance Haynes Jr.; Donna L. Kirner; John R. Southon (July 1999). „Radiocarbon Analyses of Modern Organics at Monte Verde, Chile: No Evidence for a Local Reservoir Effect". *American Antiquity*. Society for American Archaeology. 64 (3): 455–460.
2. ↑  Dillehay, Tom D.; Collins, Michael B. (1988). „Early cultural evidence from Monte Verde in Chile". *Nature*. 332 (6160): 150–152.
3. ↑  „Chilean Field Yields New Clues to Peopling of Americas (Monte\_verde1) | Raymond Hames, Professor | Nebraska"
4. ↑  Steeves, Paulette F. C. (2021). *The Indigenous Paleolithic of the Western Hemisphere*. University of Nebraska Press.
5. ↑  Mandryk, C. A. S.; Josenhans, H.; Fedje, D. W.; Mathewes, R. W. (2001). „Late Quaternary paleoenvironments of Northwestern North America: Implications for inland versus coastal migration routes". *Quaternary Science Reviews*. 20 (1–3): 301–314.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Chuanas Sebastianas Elkanas** |
| --- |
|  |
| Visas vardas | Juan Sebastián Elcano |
| Gimė | 1476 m.Getarija, Ispanija |
| Mirė | 1526 m. rugpjūčio 4 d. (~50 metų)Ramusis vandenynas |
| Tautybė | baskas |
| Tėvai | Domingo Sebastián Elcano I ir Catalina del Puerto |
| Vaikai | Domingo Elcano III |
| Religija | katalikybė |
|  |
| Veikla | jūrininkas, keliautojas |
|  |
|  **Vikiteka** | Juan Sebastián Elcano |
| Parašas |
|  |

**Chuanas Sebastianas Elkanas** (*Juan Sebastián Elcano*; g. 1476 m. – m. 1526 m. rugpjūčio 4 d.) – baskų kilmės Ispanijos keliautojas ir jūrininkas, užbaigęs Fernando Magelano kelionę aplink pasaulį.

Biografija
----------

Gimė Gipuskojoje, Getarijos miestelyje. Kariavo Italijoje, 1509 m. dalyvavo ispanų karinėje ekspedicijoje į Alžyrą. Vėliau apsigyveno Sevilijoje, buvo prekybinio laivo kapitonu. Įsitraukęs į finansines aferas buvo nubaustas, vėliau Ispanijos karalius Karolis V jam suteikė malonę ir paskyrė dalyvauti Fernando Magelano ekspedicijoje, kur vadovavo laivui *Concepción*.

Magelano ekspedicija patyrė daug nuostolių dėl maištų, audrų ir ilgos kelionės po Ramųjį vandenyną. Pasiekę Filipinus, ekspedicijos dalyviai įsivėlė į konfliktą su nedidelės Maktano salos gyventojais, o mūšio metu žuvo pats Fernandas Magelanas. Likę gyvi keliautojai ilgai negalėjo išsirinkti naujo vado. Juo tapo Žuanas Lopesas Karvaljas, bet vėliau jūreivių tarpe išaugo Elkano autoritetas. Molukuose laivas „Trinidadas" nebegalėjo tęsti keliones, ir Karvaljas su 52 jūreiviais pasiliko su laivu. Elkano vadovaujamas laivas „Viktorija" su 17 europiečių keliautojų ir 4 azijiečiais patraukė link Ispanijos. 1522 m. rugsėjo 6 d. Chuanas Sebastianas Elkanas užbaigė ekspediciją, atvykdamas į Sanlukar de Baramedos uostą.

Karalius paskyrė Elkanui šeimos herbą ir kasmetinę 500 auksinių dukatų rentą. 1525 m. Elkanas drauge su Garsija Chofre de Loaisa išvyko į naują ekspediciją į Prieskonių salas, su tikslu jas paskelbti Ispanijos valda. Tačiau šioje nesėkmingoje kelionėje Elkanas, Loaisa ir daugelis kitų jūreivių mirė iš bado beplaukdami Ramiuoju vandenynu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *de Elcano Juan Sebastian (Chuanas Sebastjanas de Elkanas), El Cano, del Cano (del Kanas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 429 psl.

Paminklas Elkanui Getarijoje
|  |
| --- |
| **Bario oro uostas** |
|  |
| IATA: BRI - ICAO: LIBD |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | civilinis |
| Operatorius | Aeroporti di Puglia |
| Miestas | Baris (Italija) |
| Aukštis virš jūros lygio | 54 m |
| Koordinatės | 41°48'19.88"N 16°45'38.14" E |
| Tinklalapis |  |
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 07/25 | 2440 | 45 | asfaltinis betonas |
| 12/30 | 1680 | 50 | asfaltinis betonas |

**Bario Karolio Voitylos oro uostas** (it. *Aeroporto di Bari*) aptarnauja Bario gyventojus ir svečius. Jo pavadinimas duotas popiežiaus Jono Pauliaus II garbei. Oro uostas yra 8 km į šiaurės vakarus nuo Bario miesto centro. 

2005-2006 m. oro uostas buvo atnaujintas - atidarytas naujas keleivių terminalas, pastatytas naujas valdymo bokštas ir kelių aukštų automobilių stovėjimo aikštelė. 

2008 m. Bario oro uostas aptarnavo 2486154 keleivius.

Istorija
--------

Bario oro uostas buvo pastatytas 4-jame dešimtmetyje karo reikmėms. Antrojo pasaulinio karo metu jį užgrobė Didžiosios Britanijos kariuomenė ir jame veikė britų karinės oro pajėgos. Pasibaigus karui oro uostas vėl sugrąžintas Italijos oro pajėgoms.

Septintajame dešimtmetyje oro uostas buvo pradėtas naudoti civiliniams tikslams ir tuo metu pirmieji reguliarūs skrydžiai Bario miestą jungė su Roma, Katanija, Palermu, Ankona ir Venecija.

Nuo to laiko oro uosto infrastruktūra buvo dažnai gerinama, o paskutiniai darbai atlikti 2005-2006 m.

Nuorodos
--------

* Oficiali oro uosto svetainė (italų ir anglų kalbomis)
| Santa Marija de Gijaisp. *Santa María de Guía de Gran Canaria* |
| --- |
|              |
| *Miestelio gatvė* |
|  |
| 

Santa Marija de GijaSanta Marija de Gija

28°08′20″ š. pl. 15°37′58″ v. ilg.﻿ / ﻿28.13889°š. pl. 15.63278°r. ilg.﻿ / 28.13889; 15.63278﻿ (Santa Marija de Gija de Gran Kanarija)Koordinatės: 28°08′20″ š. pl. 15°37′58″ v. ilg.﻿ / ﻿28.13889°š. pl. 15.63278°r. ilg.﻿ / 28.13889; 15.63278﻿ (Santa Marija de Gija de Gran Kanarija) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Ispanijos vėliava Ispanija |
| **Regionas** | Kanarų salos Kanarų salos |
| **Provincija** | Las Palmaso provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2023) | 9 980  |
| **Altitudė** | 180 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Santa Marija de Gija |

**Santa Marija de Gija de Gran Kanarija** arba **Santa Marija de Gija** (isp. *Santa María de Guía de Gran Canaria*) – miestelis ir savivaldybė Ispanijoje, Kanaruose, Gran Kanarijos salos šiaurinėje dalyje, 19 km į vakarus nuo Las Palmaso, 2 km nuo vandenyno kranto. Šalia miestelio praeina greitkelis GC-2, atsišakoja kelias į Fontanalesą. Kitapus greitkelio, Achodaro kalno papėdėje yra gyvenvietė La Atalaja. Verčiamasi žemės ūkiu (auginamos bulvės, cukranendrės ir kt.), gyvulininkyste, gaminamas tradicinis sūris, saldumynai.

Yra XV a. Švč. Marijos Kelrodės bažnyčia, tradicinės architektūros pastatai, kompozitoriaus, rašytojo Nestoro Alamo namas-muziejus, kunigo, politiko Pedro Goriljo namas-muziejus, XVI a. Kintanos namas ir kt. Apylinkėse yra archeologinis paminklas – „Valerono celė" (*Cenobio de Valerón*).

Istorija
--------

Iki XIX a. miestelis vadintas Vilja de Gija arba tiesiog Gija. Vėliau pavadintas Gija de Gran Kanarija, o 1962 m. oficialiai pervadinta su visu religiniu titulu į Santa Marija de Gija de Gran Kanariją.

Savivaldybė
-----------

Santa Marija de Gija de Gran Kanarijos savivaldybė užima 42,6 km² plotą, 2023 m. gyveno 13 971 gyventojas.

Be Santa Marija de Gija de Gran Kanarijos miestelio į savivaldybę patenka šios didesnės gyvenvietės (gyventojų skaičius 2023 m.):

* La Atalaja (3179)
* San Chuanas (1047)
* Beserilis (1041)
* El Palmitalis (542)
* Montanja Alta (349)
* San Felipė (292)
* Vergara (260)
* Kasas de Agilaras (230)
* Tres Palmasas (227)

Santa Marija de Gija de Gran Kanarijos savivaldybė Gran Kanarijoje

Galerija
--------

* Santa Marija de Gijos architektūraSanta Marija de Gijos architektūra
* Švč. Marijos Kelrodės bažnyčiaŠvč. Marijos Kelrodės bažnyčia

Šaltiniai
---------

1. ↑  SANTA MARÍA DE GUÍA DE GRAN CANARIA: in Las Palmas (Canarias), *citypopulation.de*
2. ↑  INE
| Faizabadasمزار شریف |
| --- |
| *Kokčos upė* |
|  |
| 

FaizabadasFaizabadas

37°7′19″ š. pl. 70°35′0″ r. ilg.﻿ / ﻿37.12194°š. pl. 70.58333°r. ilg.﻿ / 37.12194; 70.58333﻿ (Faizabadas (Afganistanas))Koordinatės: 37°7′19″ š. pl. 70°35′0″ r. ilg.﻿ / ﻿37.12194°š. pl. 70.58333°r. ilg.﻿ / 37.12194; 70.58333﻿ (Faizabadas (Afganistanas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Afganistano vėliava Afganistanas |
| **Provincija** | Badachšano provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 39 555  |
| **Altitudė** | 1 200 m |

**Faizabadas** (pers. مزار شریف) – miestas šiaurės Afganistane, Badachšano provincijoje; administracinis centras ir didžiausias provincijos miestas. Tai svarbiausias verslo ir administracinis centras Pamyro regione.

Istorija
--------

Miestas vadintas **Jauz Gun** iki 1680 m. dėl riešutų („jauz") apylinkėse. Vėliau pavadinimas pakeistas į Faizabadą, kuris reiškia „Dieviškos palaimos buveinė", kai Mohamedo rūbas buvo atgabentas į miestą. Teigiama, kad jį atgabeno Muhammad Shaykh Ziya ir Shaykh Niyaz po to, kai Wais Quran jį atgabeno į Balchą.

Tuo metu Faizabadas tapo Badachšano sostine vietoj Mundžano.

Gyventojai
----------

2021 m. Faizabade gyveno 39 555 žmonės. Gyventojų daugumą sudaro etniniai tadžikai, taip pat gyvena ir etniniai puštūnai, pamyriečiai, uzbekai, hazarai ir turkmėnai.

Išnašos
-------

1. ↑  Adamec, Ludwig W. red. (1972). *Historical and Political Gazeteer of Afghanistan*. **1**. Graz, Austria: Akadamische Druck-u. Verlangsanstalt. p. 67.
2. ↑  „Estimated Population of Afghanistan 2021-22" (PDF). Suarchyvuotas originalas (PDF) 2021-06-24. Nuoroda tikrinta 2024-03-06.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Chuanas Chosė Peresas Ernandesas** (*Juan José Pérez Hernández*; g. ~1725 m. – m. 1775 m. lapkričio 3 d.) – ispanų keliautojas, pirmasis europietis, pasiekęs dabartinės Kanados pietvakarius.

Biografija
----------

Gimė Maljorkoje. Tarnavo kapitonu Ispanijos laivyne, žymiajame Manilos galeonų maršrute tarp Meksikos ir Filipinų. 1768 m. buvo priregistruotas San Blaso uoste (Naujoji Ispanija), gavo ensaino laipsnį.

Dar Vaskas Nunjesas de Balboa visą vakarinę Amerikos pakrantę buvo paskelbęs Ispanijos valda, tačiau ispanai nesisikubino ištyrinėti jos atšiaurių sričių. Tačiau XVIII a. rusų ir britų ekspedicijoms pradėjus lankytis Aliaskos pakrantėse, ispanai susirūpino įtvirtinti savo pretenzijas. 1774 m. Naujosios Ispanijos vicekaralius Antonijus Marija Bukarelis i Ursua surengė ekspediciją, kuriai paskyrė vadovauti Chuaną Peresą. Ekspedicijos tikslas buvo pasiekti 60° šiaurės platumą, rasti galimas rusų ir britų kolonijas ir jas paskelbti Ispanijos valda.

1774 m. liepą Peresas pasiekė Karalienės Šarlotės salas, tačiau dėl maisto trūkumo ir blogos jūreivių sveikatos pasuko atgal. Pakeliui ekspedicija užsuko į Nutkos užutėkį Vankuverio saloje, ten užmezgė prekybą su vietiniais. Keliautojai taip pat išvydo Olimpo kalną, kurį jie pavadino *Cerro Nevado de Santa Rosalía*. Rugpjūtį Peresas grįžo į San Blasą.

1775 m. keliautojas dalyvavo Bruno de Hesetos ir Chuano Fransisko de la Bodegos ekspedicijoje kaip laivo vairininkas. 1775 m. lapkričio 3 d. žuvo ekspedicijai grįžtant, atkarpoje tarp Monterėjaus ir San Blaso. Palaidotas jūroje.

Chuano Pereso garbei pavadintas užutėkis Morsbio saloje (Haida Gvai).
Lietuvos Didysis kunigaikštis Ringaudas, "Šv. Kazimiero draugijos knygynas," 1920 m.
**Ringaudas** (arba ***Rimgaudas***) – lietuvių kunigaikštis, pasak Palemono legendos – Mindaugo tėvas. Apie Mindaugo tėvus iš istorinių šaltinių nėra nieko žinoma, todėl anot kai kurių šaltinių istorija apie Ringaudą laikoma mitologine, kaip ir visa legenda apie Palemoną.

Ringaudas pirmąsyk minimas 1515 m. Lietuvos antrajame metraštyje (kaip *Рингольд*). Ten rašoma, kad jo tėvu buvęs Algimantas (taip pat istoriškai nepatvirtintas). Teigiama, kad po pergalės prieš mongolus Nemuno pakrantėje ties Mohilna, Ringaudas grįžęs į Naugarduką. Jis turėjęs tris sūnus – vienam iš jų, Vaišelgai, palikęs valdyti Naugarduką. Tiesa, istoriškai Vaišelga buvo Mindaugo sūnus, todėl Bychovco kronikoje šis netikslumas pataisytas. Pasakojimą apie Ringaudą išgarsino Motiejus Strijkovskis. Pagal eiliuotinę Livonijos ir M. Stryjkovskio kronikas jis laikomas Mindaugo tėvu – „galingu kunigu", „labai galingu vadu, kuriam nebuvo lygaus".

Pasak prancūzų istoriko Chas. L. Thorout Pichel (jo knyga „Žemaitija. Nežinoma istorijoje"), Ringaudas buvo pirmasis valdovas, suvienijęs visas aisčių gentis į ryžtingai veikiančią karinę sąjungą. Kartu jis nepažeidė mažesnių kunigaikščių, turinčių paveldėjimo teises, autonomijos. Manoma, kad jis buvo pirmasis politikas, propagavęs požiūrį „nepridėk nieko naujo ir nekeisk nieko seno". Primygtinai reikalavęs, kad kunigaikščiai, leisdami įstatymus, nesivadovautų jausmais. Nugalėtose teritorijose sekdami juo mūsų kunigaikščiai palankiai perimdavo nelaisvėje laikomų tautų papročius ir religiją. Jis suprato, kad tautų nugalėti neįmanoma, o tik joms gerai vadovauti. Tokios politikos laikėsi visi jo įpėdiniai.

Pagal Pirmąją rusų kroniką Ringaudas 1225 metais nusiaubė Naugarduką. Jo armija buvo tokia didelė, kad niekas nieko panašaus nebuvo regėjęs nuo pasaulio sukūrimo pradžios. Pagal Bychovco kroniką, 1234 metais prie Mohilnos (dabartinė Gudija) Ringaudas galutinai sutriuškino totorius ir jų sąjungininkus rusus, kovojo „nuo saulės patekėjimo iki jos nusileidimo". Šiuolaikinis rusų istorikas Aleksandras Širokoradas knygoje „Rusia ir Lietuva" rašo, kad 1235 metais vasarą prie Mohilno miestelio, kur Ditva įteka į Nemuną, lietuviai, vadovaujami Ringaudo, sumušė jungtinę mažesnių rusų kunigaikščių Druckojaus, Volynskio ir Starodubskio armiją. 1236 metais prie Saulės Ringaudo vadovaujama lietuvių ir žemaičių armija Saulės mūšyje sumušė jungtines pskoviečių ir Livonijos ordino pajėgas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2015-12-07 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Charles Louis Thourot Pichel, Samogitia: The unknown in history, 1975, 1st edition, Maltese Cross Press; First Edition.
**Sławomir Cisakowski**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Sławomir Cisakowski |
| Gimimo data | 1986 m. balandžio 30 d. |
| Gimimo vieta | Lenkija |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | baigęs karjerą |
| **Pozicija** | nežinoma |
| Jaunimo klubai |
| nežinoma | nežinoma |
| Profesionalūs klubai\* |
| nežinoma | nežinoma | nežinoma |
|  Treniruotos komandos |
| 2020  2020  2020–2022  2022–2023  2023–2024  2024– | Wigry Suwałki (asist.)  Olimpia Grudziądz (asist.)  Legia II (asist.)  City of Lusaka FC  Stal Rzeszów (asist.)  FK Riteriai |
|  |

**Slavomiras Čisakovskis** (g. 1986 m. balandžio 30 d.) – buvęs Lenkijos futbolininkas, dabar treneris.

Karjera
-------

### Futbolininko karjera

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

### Trenerio karjera

Trenerio karjerą pradėjo Śląsk Wrocław klube. Nuo 2009 m. darbavosi jaunių, jaunimo treneriu. Nuo 2012 m. dirbo Everton jaunimo akademijos treneriu.

2020 m. Pawel Cretti, tuometinis Wigry Suwałki vyr. treneris pasikvietė pagalbininką. Tais pačiais metais Cisakovskis perėjo į Olimpia Grudziądz, dirbo vyr. trenerio asistentu.

Nuo 2022 m. pabaigos dirbo Legia II ekipos trenerio asistentu.

Vėliau perėjo į City of Lusaka FC (Zambija). Šiame klube dirbo treneriu ir sporto direktoriumi.

Nuo 2023 m. liepos dirbo vyr. trenerio Mareko Zubo asistentu Stal Rzeszów klube. 2024 m. vasario 13 d. klubas pranešė, kad treneris palieka komandą.

2024 m. vasario 14 d. paskelbta, kad paskirtas naujuoju FK Riteriai vyr. treneriu.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑

Nuorodos
--------

* [ Cisakowski 90minut.pl]
* Transfermarkt
| **Giovanni da Verrazzano** |
| --- |
|  |
| Džiovanis de Veracanas |
| Gimė | 1485 m. |
| Mirė | 1528 m. (~43 metai) |
|  |
| Veikla | italų keliautojas, tarnavęs Prancūzijai. |
|  |
|  **Vikiteka** | Giovanni da Verrazzano |

**Džiovanis de Veracanas** (*Giovanni da Verrazzano*; 1485–1528 m.) – italų keliautojas, tarnavęs Prancūzijai. Jis laikomas pirmuoju europiečiu, pasiekusiu regioną tarp Floridos ir Niufaundlando (neskaitant vikingų).

Keliautojo gimimo vieta tiksliai nežinoma – vieni autoriai nurodo ja buvus Grevės vietovę Toskanoje (netoli Florencijos), tačiau dabar linkstama manyti, kad jis gimė Lione, Alesandro di Bartolomėjo ir Džiovanos Veracanų šeimoje. 1506 m. Džiovanis de Veracanas persikėlė į Diepą, kur pradėjo jūrininko karjerą. Pradžioje plaukiojo Viduržemio jūra, galbūt dalyvavo ir tolimesnėse kelionėse.

Pirmosios kelionės maršrutas
1523 m. Prancūzijos karalius Pranciškus I, siekdamas neatsilikti nuo kitų Europos šalių, suruošė ekspediciją į Ameriką. Jos tikslas buvo rasti kelią į Ramųjį vandenyną Šiaurės Amerikoje. Ekspedicijos vadovu paskirtas Džiovanis de Veracanas. Ekspediciją sudarė 4 laivai, tačiau pajudėję iš Normandijos jie netrukus pateko į audrą ir buvo nublokšti į Britaniją. Du laivai sudužo, *La Normande* vėliau grįžo atgal, o kelionę tęsė tik *La Dauphine*. Veracanas pasuko saugesniu keliu per Madeirą. 1524 m. keliautojas paliko Madeirą ir pasuko link Šiaurės Amerikos. Po poros mėnesių ekspedicija pasiekė Baimės kyšulį (dab. Šiaurės Karolina) ir toliau pakrante plaukė į šiaurę. Keliautojai praplaukė Pamliko užutėkį, pasiekė Česapyko ir Delavero įlankas, o 1524 m. balandžio 17 d. prisišvartavo ties Hadsono žiotimis (dab. Niujorko miestas). Veracanas šias žemes pavadino Naujuoju Angulemu (*Nouvelle-Angoulême*) ir paskelbė Prancūzijos valda. Taip pat buvo pasiekta Long Ailando sala, Naraganseto įlanka. Toliau Veracanas plaukė į šiaurę, pagal dabartinį Meiną, Naująją Škotiją ir Niufaundlandą, o 1524 m. liepą grįžo į Prancūziją.

1527 m. Džiovanis de Veracanas suorganizavo antrąją kelionę į Ameriką (ją parėmė Žanas Ango ir Filpas de Šabo). Keliautojas pasiekė Brazilijos krantus, ten pasikrovė brazilmedžio (dygliuotosios cezalpinijos) medienos ir, neradęs kelio į Ramųjį vandenyną, grįžo atgal. 1528 m. Veracanas trečią kartą išvyko į Ameriką. Šį kartą jis pasiekė Floridą, iš ten – Bahamus, Karibų salas. Keliautojas prisišvartavo vienoje iš salų (galimai Gvadalupoje), bet ten buvo sučiuptas vietinių indėnų karibų, nužudytas ir suvalgytas.

Džiovanio Veracano kelionės liko mažai kam žinomos, Hadsono upės atradėju paprastai laikomas Henris Hadsonas. Visgi, šio keliautojo garbei pavadintas Veracano tiltas Niujorke.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Giovanni da Verrazzano". *Britannica*. Nuoroda tikrinta 2022-01-17.
2. ↑  „Giovanni da Verrazzano". *The Canadian Encyclopedia*. Nuoroda tikrinta 2022-01-17.
| **Echinocystis lobata** |
| --- |
| Dygliavaisis virkštenis (Echinocystis lobata)Dygliavaisis virkštenis (*Echinocystis lobata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Moliūginiai  *( Cucurbitaceae)* |
| Gentis: | Virkštenis  *( Echinocystis)* |
| Rūšis: | Dygliavaisis virkštenis  *( Echinocystis lobata)* |

 |

**Dygliavaisis virkštenis** (*Echinocystis lobata*) – moliūginių (*Cucurbitaceae*) šeimos augalų rūšis, vienintelė savo gentyje. Natūraliai auga Šiaurės Amerikoje, tačiau dabar auga ir Eurazijoje.

Tai vienametis laipiojantysis žolinis augalas. Stiebai gali siekti didesnį nei 6 m ilgį, ūsais tvirtinasi prie kitų augalų. Lapai skiautėti, rečiau ištisiniai, 5-10 cm ilgio. Augalas vienanamis, žydi birželio-rugsėjo mėnesiais. Žiedai balti, sukrauti į kekes, kvapnūs. vaisius – 1-6 cm ilgio moliūgvaisis, padengtas aštriais dygliukais. Viduje yra 2 sėklalizdžiai su pora sėklų. Prinokęs vaisius pageltonuoja, išsipučia ir sėklas iššaudo (rugpjūčio-spalio mėn.). Dažnai pavasarį nuo vėlyvųjų šalnų apšąla.

Auginamas kaip dekoratyvinis augalas, palaipsniui sulaukėjo. Sutinkamas upių pakrantėse, kur antroje vasaros pusėje sudaro tankius brūzgynus, vandens pagalba greitai plinta. Dygliavaisis virkštenis Lietuvoje laikomas invazine rūšimi

* Dygliavaisio virkštenio vaisiusDygliavaisio virkštenio vaisius
* SąžalynasSąžalynas
* Dygliavaisiai virkšteniai apžėlę Nevėžio pakrantesDygliavaisiai virkšteniai apžėlę Nevėžio pakrantes

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  „Dėl Invazinių Lietuvoje organizmų rūšių sąrašo patvirtinimo ir dėl kai kurių aplinkos ministro įsakymų pripažinimo netekusiais galios". *2004 m. rugpjūčio 16 d. įsakymas Nr. D1-433*. Lietuvos Respublikos aplinkos ministerija. Nuoroda tikrinta 2024-03-07.
Koordinatės: 54°53′52″ š. pl. 23°53′04″ r. ilg.﻿ / ﻿54.89778°š. pl. 23.88444°r. ilg.﻿ / 54.89778; 23.88444

|  |
| --- |
| Stasio Šalkauskio kolegija |
|  |
| Veikė | 1990 m.–2009 m. |
| Tipas | Valstybinis |
| Direktorius | Arvydas Kasčiukaitis |
| Studentų | 161 (2009 m.) |
| Vieta | Kaunas, Papilio g. 5 |
| Svetainė |  |

**Stasio Šalkauskio kolegija** – valstybės biudžetinė įstaiga, teikusi aukštąjį neuniversitetinį išsilavinimą. Veikė 1990–2009 m. Kaune.

Istorija
--------

Kolegijos pastatas Papilio g. 5 (nuo Šv. Jurgio bažnyčios pusės)
Kolegija veiklą pradėjo 1990 m. Kauno Carito katechetų kursais prie Kauno tarpdiecezinės kunigų seminarijos (KTKS) Teologijos fakulteto. Nuo 1993 m. kursų studijos išaugo į neakivaizdinę Katechetų mokyklą prie KTKS Teologijos fakulteto. 1998 m. mokykla perorganizuota į Lietuvos katechetikos centro Aukštesniąją katechetų mokyklą. 

1999 m. Lietuvos katechetikos centro bei Švietimo ir mokslo ministerijos bendru susitarimu įsteigta valstybinė Kauno aukštesnioji katechetų mokykla. 2003 m. liepos 15 d. LR Vyriausybės nutarimu Nr. 920 mokykla reorganizuota į Religijos studijų kolegiją.

2007 m. sausio 31 d. LR Vyriausybės nutarimu Nr. 141 „Dėl Religijos studijų kolegijos pavadinimo pakeitimo" Religijos studijų kolegija pavadinta filosofo Stasio Šalkauskio vardu.

2009 m. rugpjūčio 19 d. LR Vyriausybės nutarimu Nr. 864 Stasio Šalkausko kolegija reorganizuota ir prijungta prie Vytauto Didžiojo universiteto. Po reorganizavimo tikybos mokytojai rengiami pagal universitetinių studijų programas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Dėl Religijos studijų kolegijos steigimo". *2003 m. liepos 15 d. nutarimas Nr. 920*. Lietuvos Respublikos Vyriausybė. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* Archyvuota kopija 2009-06-25 iš Wayback Machine projekto.
* Stasio Šalkauskio kolegija *katalikai.lt* svetainėje, 2007 m.
|  |
| --- |
| Leonor Andrade |
|  
Leonor Andrade 2015 m. |
| Biografija |
| Gimė | 1994 m. rugsėjo 13 d. (29 metai)  Palmela, Portugalijos vėliava Portugalija |
| Žanrai | pop, poprokas |
| Veikla | dainininkė, aktorė |
| Aktyvumo metai | 2014–dabar |

**Leonor Andrade** (g. 1994 m. rugsėjo 13 d. Palmeloje) – Portugalijos dainininkė ir aktorė.

Biografija
----------

Leonor gimė 1994 metais Palmeloje, netoli Lisabonos. Mergina nuo vaikystės groja su pianinu, kuria dainas. Vienas pirmesnių rimtų išbandymų Leonor buvo dainavimas grupėje „Mariacaffe", kurioje taip pat pat grojo ir dainavo jos brolis. 2014 metais atlikėja dalyvavo muzikiniame projekte „The Voice", kur nukeliavo iki pusfinalių. Vėliau ji nusifilmavo telenovelėje „Água de Mar", kur atliko Joana Luz vaidmenį.

2015 m. kovą Portugalijos nacionalinės atrankos *Festival da Canção 2015* finale paaiškėjo, jog 60-oje „Eurovizijoje" Portugalijos garbę gins Leonor Andrade su kūriniu „Há um mar que nos separa" (liet. *Yra jūra, kuri skiria mus*). Ji superfinale įveikė Teresa Radamanto bei Gonçalo Tavares. Kūrinyje „Há um mar que nos separa" pasakojama apie žmones, kuriuos skiria tiek fiziniai, tiek psichologiniai atstumai. Dalyvauti atrankoje Leonorai pasiūlė Portugalijoje garsus atlikėjas Miguel Gameiro, kuris ir sukūrė jos konkursinę dainą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „About Leonor Andrade" (anglų). eurovision.tv.
2. ↑  „LEONOR ANDRADE". *media.rtp.pt* (portugalų). Suarchyvuotas originalas 2015-09-19. Nuoroda tikrinta 2015-05-17. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|deadurl=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
3. ↑  „Concorrentes de "The Voice Portugal" juntam-se ao elenco de "Água de Mar"". *SAPO Mag* (portugalų). 2014-09-30. Suarchyvuota iš originalo 2016-10-04. Nuoroda tikrinta 2016-12-18.
4. ↑  „Leonor Andrade to represent Portugal in Vienna" (anglų). wiwibloggs.com. 2015-03-08.
5. ↑  „Portugal: Leonor Andrade Has Won" (anglų). eurovoix.com. 2015-03-07.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Leonor Andrade** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Daina *Há um mar que nos separa*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Suzy  *„Quero ser tua"*** |  **Portugalijos atstovė Eurovizijoje**2015 | Po to:**Salvador Sobral  *„Amar Pelos Dois"*** |
JAV Nacionalinės gvardijos 32-oji pėstininkų brigada
**Brigada** – karinis dalinys, sudarytas iš 2-5 pulkų ir/ar batalionų, mažesnis už diviziją, bet didesnis už pulką.
  
Prancūzijos žandarmerijoje brigada yra skyriaus ar būrio dydžio padalinys. 

Brigados būna divizijos dalis arba atskiras dalinys, neįeinantis į divizijos sudėtį.

Tradiciškai brigados vado karinis laipsnis būna brigados generolas (kitur – brigadininkas, kombrigas) arba pulkininkas.

Kilmė
-----

Brigadas sugalvojo Švedijos karalius Gustavas II Adolfas (*Gustavus Adolphus*) Trisdešimties metų karo metu (1618-1648 m.), kad turėtų dalinius, besiskiriančius nuo tipiškų divizijų ir pulkų.

Žodis *brigade* kilęs iš lot. *brigare* 'kautis', o šis – iš keltų žodžio *briga* (plg. s.air. *brig* 'jėga').

Gustavo II Adolfo brigada buvo mišrus dalinys iš pėstininkų, kavalerijos ir, paprastai, artilerijos, sukurtas tam tikrai užduočiai vykdyti. Brigados dydis būdavo įvairus – nuo kuopos iki dviejų pulkų. Tokį dalinį dabar angliškai vadina *task force*.

Vėliau brigados idėja pasinaudojo prancūzų generolas *Turenne* ir sukūrė nuolatinius dalinius brigadas, dėl ko prireikė įvesti specialų laipsnį tokių brigadų vadams. Brigados vado laipsnis pradžioje vadinosi *brigadier des armées du roi*, vėliau – *Général de brigade*.

Sandara
-------

Didžiosios Britanijos armijoje brigada apie du šimtus metų buvo smulkiausias taktinis junginys. Pulkai tuo metu buvo administraciniai batalionų junginiai (pėstininkų pulkai) arba bataliono dydžio daliniai (kavalerija).

JAV brigada yra mažesnė už diviziją ir apytiksliai lygi pulkui ar kiek didesnė už jį. Tipiška brigada paprastai turi 1500-3500 karių. Anksčiau (ypač JAV Pilietinio karo metu) armijos brigados būdavo iš dviejų pulkų, bet dabar tai jau pasenusi brigados sandara.  
 JAV jūrų pėstininkų korpuse brigados formuojamos tam tikroms užduotims atlikti.

Kolonijinių valstybių (pvz. Britų Imperijos) armijose brigados neretai būdavo tolimų teritorijų, postų įgulos, iš jų vadai turėjo nemažą valdžią savo teritorijoje.

Brigada paprastai yra mažiausias junginys, galintis savarankiškai veikti karo teatre be išorinio logistinio palaikymo. Šiais laikais JAV Armijoje brigados dažnai vadinamos *Task Force*, o D. Britanijos Armijoje – *Battle Group*, nors šie dariniai gali būti ir didesni už brigadas.

Brigados Lietuvos kariuomenėje
------------------------------

Dabartinėje Lietuvos kariuomenėje yra mechanizuotoji pėstininkų brigada „Geležinis vilkas", sudaryta iš štabo, keturių mechanizuotųjų pėstininkų batalionų ir artilerijos bataliono, Motorizuotoji pėstininkų brigada „Žemaitija", sudaryta iš štabo, trijų pėstininkų batalionų ir artilerijos bataliono, bei lengvoji pėstininkų brigada „Aukštaitija", sudaryta iš štabo ir penkių batalionų.

Išnašos
-------

1. ↑

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RKariniai vienetai |
| --- |
|  |
| Junginiai | 
Armijų grupė (Frontas) • Apygarda • Armija • Korpusas • Divizija |
|  |
| Daliniai | 
Brigada • Pulkas |
|  |
| Padaliniai | 
Batalionas • Divizionas • Eskadronas • Kuopa • Baterija • Būrys • Skyrius |

 |
| Generalinė miškų urėdija |
| --- |
|  |
|  |
| **Įkurta** | 1990 m. |
| **Panaikinta** | {{{Panaikinta}}} |
| **Trumpinys** | GMU |
| **Tipas** | Urėdija |
| **Anksčiau** |  |
| **Jurisdikcija** | Aplinkos ministerija |
| **Buveinė** | A.Juozapavičiaus g. 9, 09311
Vilnius, Lietuva |
| **Metinis biudžetas** | {{{Metinis biudžetas}}} |
| **Vadovas** | Rimantas Prūsaitis |
| **Pavaduotojas** | {{{Pavaduotojas}}} |
| **Darbuotojų** |  |
| **Narių skaičius** | {{{Narių skaičius}}} |
| **Biudžetas** | {{{Biudžetas}}} |
| **Aukštesnioji agentūra** | {{{Aukštesnioji}}} |
| **Svetainė** | www.gmu.lt |
| 
Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Generalinė miškų urėdija prie Aplinkos ministerijos** – Lietuvos valstybinių miškų, priskirtų miškų urėdijoms, ūkinio valdymo institucija, organizuojanti bei koordinuojanti šių miškų atkūrimą, priežiūrą, apsaugą ir miško išteklių naudojimą.

Misija
------

Generalinės miškų urėdijos misija yra didinti valstybinių miškų kaip svarbiausios visų šalies miškų sudedamosios dalies ekologinę, aplinkosauginę, ekonominę, rekreacinę bei kitas visuomenei svarbias vertes, tvarkant juos tvaraus ir subalansuoto miškų ūkio principais, racionaliai naudojant miškų išteklius, juos atkuriant ir gausinant. Generalinei miškų urėdijai pavaldžios yra 42 miškų urėdijos, tolygiai išsidėsčiusios visoje Lietuvoje.

Generalinė miškų urėdija savo veikloje vadovaujasi Generalinės miškų urėdijos prie Aplinkos ministerijos nuostatais, patvirtintais 1996 m. lapkričio 19 d. priimtu Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimu Nr. 1353. Likviduota 2018 m. sausio 8 d.

Reorganizacija
--------------

2018 m. įkurta Valstybinių miškų urėdija, sudaryta iš 26 regioniniai padalinių, apjungusių ankstesnes 42 miškų urėdijas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nuostatai Archyvuota kopija 2014-11-29 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  „Dėl Generalinės miškų urėdijos prie Miškų ūkio ministerijos įsteigimo ir jos nuostatų patvirtinimo". *1996 m. lapkričio 19 d. nutarimas Nr. 1353*. Lietuvos Respublikos Vyriausybė. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.

Nuorodos
--------

Generalinės miškų urėdijos tinklalapis Archyvuota kopija 2014-12-09 iš Wayback Machine projekto.
| **Vilemas Barencas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1550 m. |
| Mirė | 1597 m. birželio 20 d. (~47 metai) |
| Tautybė | olandas |
|  |
| Veikla | Nyderlandų keliautojas ir atradėjas, pirmas europietis, pasiekęs Australijos pakrantes. |
|  |
| Žinomas (-a) už | Arkties tyrinėjimai |

**Vilemas Barencas** (1550 m. – 1597 m. birželio 20 d.) – keliautojas, kartografas ir atradėjas iš Olandijos. Jis buvo vienas pirmųjų atradusių ir ištyrinėjusių Arktį. Jo garbei pavadinta Barenco jūra, Barenco sala, Barencburgo gyvenvietė Norvegijoje.

Biografija
----------

V. Barencas gimė apie 1550 m. Teršelingo saloje dabartinėje Olandijoje.

V. Barencas kartu su kitu keliautoju Petru Plancijumi keliaudavo po Ispaniją ir Viduržemio regioną siekdami užbaigti regiono atlasą.

Didžiąją dalį savo tyrinėjimų V. Barensas skyrė kelionėms po Šiaurės jūrų kelią ir Arktį. Iš viso tyrėjas atliko tris dideles misijas po Arkties regioną.

1597 m. birželio 20 d. būdamas jūroje trečiosios misijos metu keliautojas mirė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Historic expedition led by Willem Barentsz nears 400th anniversary". *godutch.com*. Suarchyvuota iš originalo 2017-11-23. Nuoroda tikrinta 2018-08-23.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Willem Barentsz** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Georgas Barkanaslatv. *Georgs Barkāns*** |
| --- |
| Gimė | 1927 m. gruodžio 17 d. (96 metai)Ryga |
|  |
| Veikla | latvių dailininkas tekstilininkas, tapytojas, architektas |
|  |
| Alma mater | Latvijos universitetas |

**Georgas Barkanas** (latv. *Georgs Barkāns*, g. 1927 m. gruodžio 17 m. Ryga) – latvių dailininkas tekstilininkas, tapytojas, architektas.

Biografija
----------

1948 m. baigė Latvijos dailės akademiją, 1951 m. – Latvijos universiteto Architektūros fakultetą.

1952–1960 m. dirbo architektu projektavimo institutuose. 1961–1986 m. dėstė Rygos vidurinėje taikomosios dailės mokykloje. Nuo 1956 m. Latvijos dailininkų sąjungos, nuo 1966 m. Latvijos architektų sąjungos narys.

Kūryba
------

Nuo XX a. septintojo dešimtmečio kūrė figūrinius gobelenus, kuriems būdinga architektoniška, dekoratyvi vaizdo struktūra, ryški ritmika, subtilios artimų tonų spalvos („Žvejai" 1967 m. „Liaudies daina" 1971 m.). Sukūrė architektūrinių projektų, panašaus stiliaus batikų, tapybos kompozicijų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lijana Šatavičiūtė. *Georgas Barkanas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 653 psl.

Nuorodos
--------

* Georgs Barkāns. Galerija Archyvuota kopija 2007-11-05 iš Wayback Machine projekto.
| **Simonas Gentvilas** |
| --- |
|  |
| 2023 m. |
| Gimė | 1984 m. rugsėjo 28 d. (39 metai)Vilniuje |
| Tėvas | Eugenijus Gentvilas |
| Motina | Aušra Gentvilienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Šarūnė |
| Vaikai | Ugnius, Guoba |
| LR aplinkos ministras |
| Ėjo pareigas | 2020 m. gruodžio 11 d. –  dabar |
| Ankstesnis | Kęstutis Mažeika |
| LR Seimo narys |
| Ėjo pareigas | 2016 m. lapkričio 14 d. –  dabar |
|  |
| Partija | Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdis |
|  |
| Alma mater | Oslo universitetasVienos universitetas |

2022 m.
**Simonas Gentvilas** (g. 1984 m. rugsėjo 28 d. Vilniuje) – Klaipėdos miesto politikas, Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio (LRLS) vicepirmininkas.

Biografija
----------

Nuo šešiolikos metų mokėsi užsienyje.  Pagal mokyklų apsikeitimo programą jis, Klaipėdos Vytauto Didžiojo gimnazijos moksleivis, gimnaziją baigė Švedijoje, Karlskronos mieste (2001–2004 m.).

Studijavo Švedijos, Norvegijos, Danijos, Belgijos, Austrijos ir Ispanijos universitetuose. 2007 m. studijas baigė Oslo universitete (sociologijos bakalauras), 2010 m. – Vienos universitete (miestų plėtros magistras).

2011 m. tapo Klaipėdos miesto mero patarėju.

Nuo 2013 m. yra LRLS Klaipėdos skyriaus pirmininkas, nuo 2015 m. rudens – LRLS vicepirmininkas. 

Nuo 2014 m. pradžios, būdamas asociacijos „Klaipėdos regionas" direktorius, į bendrus projektus telkė Klaipėdos regiono savivaldybes. 

Nuo 2015 m. – Klaipėdos miesto tarybos narys, 12 narių vienijančios Liberalų sąjūdžio frakcijos seniūnas; Miesto plėtros ir strateginio planavimo komiteto pirmininkas; AB „Klaipėdos energija" ir UAB Klaipėdos autobusų parko stebėtojų tarybos pirmininkas.

2015–2016 m. dėstė Klaipėdos socialinių mokslų kolegijoje.

2016 m. pagal LRLS sąrašą išrinktas į LR Seimą.

2020 m. gruodžio 7 d. LR Prezidentui Gitanui Nausėdai patvirtintus Ingridos Šimonytės ministrų kabineto sudėtį, S. Gentvilas paskirtas aplinkos ministru.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Planas grįžti ir gyventi Lietuvoje – įgyvendintas
2. ↑  S. Gentvilas užsienyje mokosi nuo šešioliko metų
3. ↑  Liberalų sąjūdžio pirmininku Klaipėdoje tapo Eugenijaus Gentvilo sūnus Simonas
4. ↑  Simonas Gentvilas – Liberalų sąjūdžio frakcijos pirmininkas
5. ↑  DĖL LIETUVOS RESPUBLIKOS VYRIAUSYBĖS SUDĖTIES Archyvuota kopija 2021-01-12 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Simono Gentvilo biografija (*vrk.lt*)
* Asmeninė svetainė
| **Charitonas Laptevas rus. *Харитон Прокофьевич Лаптев*** |
| --- |
| Gimė | 1700 m.Pokarevo k. Velikije Luki, dab. Pskovo sritis, Rusija |
| Mirė | 1763 m. gruodžio 21 d. (~63 metai) |
| Tėvas | Prokofijus Laptevas |
|  |
| Veikla | jūrininkas, poliarinis tyrinėtojas, I rango kapitonas |
|  |
| Žinomas (-a) už | Arkties pakrančių tyrinėjimai |

**Charitonas Laptevas** (rus. *Харитон Прокофьевич Лаптев*, g. 1700 m. Pokarevo k. netoli Velikije Luki, dab. Pskovo sritis, Rusija – m. 1763 m. gruodžio 21 d.) – rusų poliarinis tyrinėtojas.

Biografija
----------

Charitonas Laptevas gimė metais anksčiau, nei jo pusbrolis Dmitrijus Laptevas gretimame Bolotovo kaime. Ch. Laptevas pradėjo tarnauti Rusijos kariniame jūrų laivyne kadetu 1718 m. 1730 m. jis jau vadovavo laivui ir 1734 m. dalyvavo Gdansko apsiaustyje. 1739–1742 m. dalyvavo kaip vienas iš vadovų antrojoje Kamčiatkos ekspedicijoje – Didžiojoje Šiaurės ekspedicijoje.

Veikla
------

Taimyras C. Laptevo 1742 m. žemėlapyje
Keliaudamas Ch. Laptevas aprašė tada dar nežinomą Taimyro pusiasalį nuo Chatangos iki Piasinos upių žiočių, be to, atrado šiame rajone keletą salų. Po Šiaurės ekspedicijos Ch. Laptevas nubraižė Sibiro ir Kamčiatkos pakrančių žemėlapį, toliau tęsė tarnybą karo laivyne. 1758 m. pakeltas į I rango kapitonus, vadovavo 66 patrankas turinčiam laivui.

Atminimo įamžinimas
-------------------

Ch. Laptevo vardu vadinamas pakrantės ruožas Taimyre, taip pat – keli kiti šio pusiasalio, Čeliuskino kyšulio objektai, viena iš Arkties vandenyno jūrų (kartu įamžinant ir D. Laptevo vardą).

Taip pat skaitykite
-------------------

* Laptevų jūra
* Dmitrijaus Laptevo sąsiauris

Nuorodos
--------

* Charitono Laptevo biografija Archyvuota kopija 2011-07-03 iš Wayback Machine projekto.
* Charitono Laptevo užrašai Archyvuota kopija 2013-12-25 iš Wayback Machine projekto.
* Pusbrolių Laptevų biografija
Koordinatės: 54°40′39.94″ š. pl. 25°12′34.66″ r. ilg.﻿ / ﻿54.6777611°š. pl. 25.2096278°r. ilg.﻿ / 54.6777611; 25.2096278

| Lazdynų baseinas |
| --- |
|  |
| Vieta | Erfurto g. 13, 04220 Vilnius |
| Atidarytas | 1980 m. |
| Nugriautas | 2017 m. |
| Architektas | Edmundas Stasiulis |
| Talpa | 550 žiūrovų |

**Lazdynų baseinas** (anksčiau **Vandens sporto rūmai „Vilnius"**) – buvęs sportinis baseinas Lazdynuose, vienintelis 50 metrų ilgio baseinas Vilniuje. 2017 m. nugriautas, 2023 m. toje pačioje vietoje atidarytas naujasis Lazdynų baseino kompleksas.

Istorija
--------

1980 m. pastatyti Vandens sporto rūmai.

2013 m. Vilniaus m. taryba nusprendė baseiną rekonstruoti. Rekonstrukcijos metu jį pakeis naujas 25 m ilgio baseinas.

2017 m. nutarta nugriauti baseiną ir jo vietoje pastatyti naują.

Techniniai duomenys
-------------------

Sportinis 50 m ilgio, 8 takų baseinas, gylis 2–5 m. Buvo vienintelis Lietuvos baseinas, turintis 10 metrų aukščio šuolių į vandenį bokštą.

Veikla
------

Baseine mokyta plaukti, teiktos kūno kultūros ir sporto paslaugos. Treniravosi plaukikai, vandensvydininkai, šuolininkai į vandenį. Vyko tarptautinės jaunimo vandensvydžio varžybos, jaunimo plaukimo varžybos, plaukimo veteranų varžybos. Vykdytos kanupolo treniruotės ir varžybos.

Buvo atletikos sporto salės, kiokušin (karatė) klubas, Vilniaus vandens sporto mokykla, šuolių į vandenį klubas, įrengtos pirtys, masažo kabinetas, soliariumas, kavinės, VIP poilsio zona.

2017 m. birželio 23–25 d. baseine vyko šiuolaikinės penkiakovės pasaulio taurės finalinio etapo plaukimo varžybos (angl. *Modern Pentathlon 2017 World Cup Final*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lazdynų laisvalaikio centras, 1980-96 vandens sporto rūmai „Vilnius"
2. ↑  Černiauskas, Šarūnas (2013-07-10). „Lazdynų baseiną numatoma uždaryti 4-5 metams". *delfi.lt*. Delfi. Suarchyvuota iš originalo 2016-03-17. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
3. ↑  „Apie Lazdynų baseiną". *lazdynubaseinas.lt*. Suarchyvuota iš originalo 2016-05-10. Nuoroda tikrinta 2016-09-01.

Nuorodos
--------

* Lazdynų baseinas
Maltos žydroji grota iš oro
**Maltos žydroji grota** (*Taht il-Hnejja*) – keletas jūros urvų į pietus nuo Maltos pakrantės, į rytus nuo Krendžio kaimo žvejų uostelio *Wied iż-Żurrieq*. Šis objektas išsidėstęs tiesiai priešais nedidelę negyvenamą Filflos salą.

Kasdien nuo saulėtekio iki maždaug vidurdienio šioje vietoje galima pastebėti unikalų reginį. Saulės spinduliams apšvietus urvų paviršius, juose matomi nuo vandens atsispindėję įvairūs mėlynos spalvos atspalviai. Vienų urvų sienose atsispindi fosforescuojančios povandeninės floros spalvos, kitų – tamsūs mėlynos spalvos atspalviai.

Maltos žydroji grota yra populiarus turistinis objektas. Link čia rengiamos išvykos laivais iš Maltos, nardoma, kopiama uolomis. Ant uolų yra įsikūrusių tipiškų vietinių restoranų. Vietovė populiari kino filmų kūrėjų tarpe, čia filmuota „Milky Way" reklama, daugybė reklaminių video apie Maltą, 2004 m. filmo „Troja" scenos ir kit.

* Turistų laivas, plaukiantis link Maltos žydrosios grotosTuristų laivas, plaukiantis link Maltos žydrosios grotos
* Uolos iš arčiauUolos iš arčiau
* Urvai iš vidausUrvai iš vidaus

Literatūra
----------

* Birgit Borowski; et al. (2004). *Malta, Gozo, Comino*. Ostfildern: Baedeker Allianz Reiseführer. ISBN 3-87504-544-0. `{{cite book}}`: Explicit use of et al. in: `|author=` (pagalba)

Išnašos
-------

1. 1 2 3  „Blue Grotto, Malta: Unique Places around the World" (anglų). WorldAtlas. Nuoroda tikrinta 2018-06-15.
2. ↑  „The Official Tourism Site for Malta, Gozo and Comino". Suarchyvuotas originalas 2009-11-29. Nuoroda tikrinta 2012-01-18.

Koordinatės: 35°49′ š. pl. 14°27′ r. ilg.﻿ / ﻿35.817°š. pl. 14.450°r. ilg.﻿ / 35.817; 14.450
| Gulbinų tvenkinys |
| --- |
| Tvenkinys nuo plentoTvenkinys nuo plentoTvenkinys nuo plento |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Radviliškio rajonas) |
| Plotas | 0,233 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,19 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 3 m |
| Didžiausias gylis | 9 m |
| Įteka | Žadikė, Gužupys, 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Žadikė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Gulbinų tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  55°34′35″ š. pl. 23°35′8″ r. ilg.﻿ / ﻿55.57639°š. pl. 23.58556°r. ilg.﻿ / 55.57639; 23.58556Koordinatės: 55°34′35″ š. pl. 23°35′8″ r. ilg.﻿ / ﻿55.57639°š. pl. 23.58556°r. ilg.﻿ / 55.57639; 23.58556 |

**Gulbinų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Radviliškio rajone, 4 km į šiaurės vakarus nuo Grinkiškio miestelio. Sudarytas užtvenkus Žadikės upę (Šušvės intakas) 0,75 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 2,2 km, plotis – iki 0,22 km. Altitudė 109 m. Tvenkinio galas užpelkėjęs, apaugęs krūmynais. Krantai aukštoki, vietomis apaugę medžiais. Aplinkui plyti dirbami laukai. Rytinėje pakrantėje įsikūręs Pašušvio miestelis ir Skiečių kaimas, pietinėje pakrantėje – Gulbinų kaimas, į vakarus – Giedraičių kaimas. Skersai tvenkinį kerta kelias  **3405**  Šiaulėnai–Šaukotas–Pašušvys .

Tvenkinys įrengtas 1975 metais. 2006 m. pastatyta 90 kW galios mažoji hidroelektrinė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
***Verslo klasė***|  |
| 

---

 |
| Vyriausiasisredaktorius | Irma Verbienė |
| Leidėjas | Bonnier AB |
| Pirmasisleidimas | 2001 m. |
| Adresas | Vilnius, Lietuva |
| Tiražas | 8 000 egz. |
| 

---

 |
| **Tinklalapis:** vz.lt |

**Verslo klasė** – nuo 2001 m. leidžiamas verslo žurnalas. Leidėjas – verslo dienraštis „Verslo žinios". „Verslo klasės" vyriausiasis redaktorius – Irma Verbienė, (anksčiau buvę redaktoriai: Ramūnas Terleckas, Aurelijus Katkevičius, Vidas Rachlevičius, Beatričė Laurinavičienė).

2018 m. „Verslo klasės" gaunamų pajamų dalis iš reklamos sudarė 90 %, 10 % – prenumerata bei žurnalo pardavimai. Leidinio tiražas apie 8 000 egz. (dalis tiražo platinama kartu su laikraščiu).

Tarp nuolatinių žurnalo temų – verslo vadybos naujovės, visuomenėje vykstantys procesai ir jų analizė, perspektyvų sklaida, mokslo ir technologijų naujienos, svarbios praeities pamokos ir galimos raidos tendencijos. Tai ne tik verslo, bet ir pažintinis žurnalas, kuriame stengiamasi parodyti įvykius istoriniame ir pasauliniame kontekste.

Žurnalo autoriai ir bendradarbiai: Regimantas Dima, Giedrius Drukteinis, Ginta Gaivenytė, Nerius Jasinavičius, Paulius Jurkevičius, Donatas Katkus, Mykolas Katkus, Liutauras Leščinskas, Erikas Murinas, Naglis Navakas, Ernestas Parulskis, Mykolas Pleskas, Elė Pranaitytė, Aidas Puklevičius, Lukas Ramonas, Tomas Sinickis, Sigita Šimkutė, Rytas Staselis, Giedrius Vilpišauskas, Justinas Žilinskas, Aurimas Šimeliūnas, Gediminas Kulikauskas.

Nuorodos
--------

* Žurnalo puslapis „Verslo žinių" portale
* Žurnalo puslapis facebook

Išnašos
-------

1. ↑  *Verslo žinios*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, elektroninis papildymas. – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2017–2022
2. ↑  Verslo klasė, 2023 m. vasara, Nr. 3 (224), p.7
3. ↑  Digrytė, Eglė (2006-06-15). „A.Katkevičius iš viešųjų ryšių grįžta į žurnalistiką". *delfi.lt*. Delfi. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
4. ↑  Digrytė, Eglė (2006-08-01). „V.Rachlevičius leis žurnalą „Versus"". *delfi.lt*. Delfi. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
5. ↑  Lietuvos integrali bibliotekų informacijos sistema Archyvuota kopija 2021-01-13 iš Wayback Machine projekto.
6. ↑  „„Iliustruoto mokslo" laidotuvės gali būti ne paskutinės". *Universiteto žurnalistas*. Nuoroda tikrinta 2021-01-10.
7. ↑  Verslo klasė, 2020 m. kovas, Nr. 1 (204), p.9
Archeologinių iškasenų paroda Atėnų metro stotyje.
**Metro stotis** – geležinkelio stoties kompleksas, aptarnaujantis metropoliteną. Metro stotyje keleiviai gali įsigyti bilietus, yra įrengtos platformos, evakuacijos išėjimai ir pan.

Metro stotys įrengiamos taip, kad keleiviai galėtų kuo lengviau pasiekti kelius, prekybos centrus, įvairius pastatus, kitų transporto rūšių mazgus. 

Įprastai metro stotys įrengiamos po žeme, o įėjimai ir išėjimai keleivius nuveda į gatvės lygį ar atskirą stotį. Metro stočių įrengimas po žeme leidžia sutaupyti vietos kitoms transporto priemonėms ar įvairiai infrastruktūrai. Tai ypač naudinga tankiai apgyvendintose vietovėse, kai žemės plotas yra labai ribotas.

Kartais metro stotys ar linijos būna iškeliamos į viršų, kai vietovė nėra tankiai apgyvendinta ar yra laisvos vietos, šitaip sutaupant įrengimo kaštus.

Įprastai virš metro stočių gatvės lygyje yra metro ženklas ir stotelės pavadinimas. Dažniausiai įrengiami keli įėjimai, kad keleiviams būtų patogiau ir greičiau pasiekti norimos krypties stotį.

Metro stotyje be bilietų pardavimo vietų (automatinių ir ne automatinių) yra bilietų patikros vartai, per kuriuos keleiviai, turintys galiojantį bilietą, gali patekti į stotį. Kai kuriuose miestuose vietoj šių vartų metro vagone bilietus tikrina konduktorius.

Didžiausias metro stoties tinklas pasaulyje yra Paryžiuje – Gare de Châtelet–Les Halles stotis per dieną aptarnauja apie 750 000 keleivių, o vien Réseau Express Régional metro naudojasi 493 000 keleivių.

Aukščiausiai įkurta metro stotis yra Niujorko metropoliteno Smith–Ninth Streets stotis. Ji įrengta 26,7 m aukštyje. 2016 m. ši stotis aptarnavo 1 533 167 keleivius.

Šiauriausiai pasaulyje esanti metro stotis yra 1989 m. atidaryta Helsinkio metro Mellunmäki stotis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tumlin, Jeffrey (2012). *Sustainable Transportation Planning: Tools for Creating Vibrant, Healthy, and Resilient Communities*. Wiley. p. 118.
2. ↑  Edwards, Jack (1990). *Civil Engineering for Underground Rail Transport*. Butterworth & Co.
3. ↑  „Archived copy" (PDF). Suarchyvuotas originalas (PDF) 15 February 2010. Nuoroda tikrinta 2008-03-13. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|deadurl=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)CS1 priežiūra: archived copy as title (link)
4. ↑  Annual Subway Ridership
5. ↑  „Mellunkylän alueellinen kehittämissuunnitelma" (PDF) (suomių). City of Helsinki. 15 February 2010. Suarchyvuotas originalas (PDF) 20 July 2011. Nuoroda tikrinta 16 October 2011. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|deadurl=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)