recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 55°39′42″ š. pl. 26°34′26″ r. ilg.﻿ / ﻿55.66167°š. pl. 26.57389°r. ilg.﻿ / 55.66167; 26.57389

|  Tilžės Švč. Mergelės Marijos Karalienės bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Ignalinos |
| **Savivaldybė** | Zarasų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Tilžė (Zarasai) |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1928 m. |

**Tilžės Švč. Mergelės Marijos Karalienės bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Tilžės kaime, Drūkšių ežero šiauriniame krante. Tradicinio gyvenamojo namo formos. Pamaldos laikomos tik lenkų kalba.

Istorija
--------

1928 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia, kurią pastatė dvarininkas Chodzka, padedamas vietos gyventojų. 1929 m. įkurta parapija.

Vaizdas iš šono

Architektūra
------------

Bažnyčia tradicinio gyvenamojo namo formos, stačiakampio plano, su bokšteliu, žemomis šoninėmis zakristijomis. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
| Stambolijskisbulg. *Стамболийски* |
| --- |
| *Švč. Trejybės bažnyčia* |
|  |
| 

StambolijskisStambolijskis

42°8′0″ š. pl. 24°32′0″ r. ilg.﻿ / ﻿42.13333°š. pl. 24.53333°r. ilg.﻿ / 42.13333; 24.53333﻿ (Stambolijskis)Koordinatės: 42°8′0″ š. pl. 24°32′0″ r. ilg.﻿ / ﻿42.13333°š. pl. 24.53333°r. ilg.﻿ / 42.13333; 24.53333﻿ (Stambolijskis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Bulgarijos vėliava Bulgarija |
| **Sritis** | Plovdivo sritis |
|  |
| **Meras** | Ivan Yakov |
|  |
| **Gyventojų** (2014 m.) | 11 634  |
| **Plotas** | 14,235 km² |
| **Tankumas** (2014 m.) | 817 žm./km² |
| **Altitudė** | 200 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 4210 |
| **Tinklalapis** | Savivaldybės svetainė |
|  **Vikiteka** | Stambolijskis |
|  |
| **Kirčiavimas** | Stamboli̇̀jskis |

**Stambolijskis** (bulg. *Стамболийски*) – miestas Plovdivo srityje, pietų Bulgarijoje. Įsikūręs Maricos dešiniajame krante. 11 634 gyventojai (2014 m. duomenys).

Istorija
--------

Įkurtas 1873–1875 m. pastačius Stambulas–Belovas geležinkelio linija. Iš pradžių miestelis vadintas *Gara Krichim*, kaip ir netoliese esantis kaimas.

Pirmieji gyventojai buvo iš Brestovicos ir Perušticos, kurie į vakarus nuo geležinkelio linijos, kartu su Pešteros geležinkelio darbuotojais, įkurė gyvenvietę. 1926 m. turėjo 224 gyventojus. 1934 m. gyveno 554 žmonės. Pastačius fabrikus, gyvenvietė tapo svarbiu pramonės centru. 1964 m. suteiktos miesto teisės. 1979 m. pervadintas būvusio Bulgarijos ministro pirmininko Aleksandaro Stambolijskio (bulg. *Александър Стоименов Стамболийски*) garbei.
**K-152 Nerpa** (rus. *К-152 Нерпа*) – daugiatikslis, karinis *Ščiuka-B* klasės (NATO klasifikacijoje *Akula-II*) atominis povandeninis laivas pastatytas Rusijoje.

Pradėtas statyti 1993 m. *Amūro laivų statykloje* (rus. *Амурский судостроительный завод* ) pavadinimu *971U Ščiuka-B* (rus. *971У «Щука-Б»*). Gamyklinis numeris – 518. Kuriant ir gaminant povandeninį laivą pasiekta 5 kartus mažesnis triukšmo lygis nei ankstesniuose laivuose.

Laivas pritaikytas paleisti sparnuotąsias raketas RK-55 *Granat*, povandenines raketas ir torpedas-raketas *Škval*, *Vodopad* ir *Veter* bei paleisti įprastas torpedas ir minas.

*K-152 Nerpa* funkcijos:

* kova su povandeniniais laivais
* kova su laivais
* minavimas
* žvalgyba
* specialiosios operacijos

2008 m. birželio 24 d. laivas nuleistas į vandenį. Pagal 2004 m. sausio mėn. susitarimą tarp Rusijos ir Indijos bus išnuomotas 10-čiai metų Indijos kariniam jūrų laivynui už 650 mln JAV dolerių. Laivui bus suteiktas *INS Chakra* pavadinimas.

Incidentai
----------

2008 m. lapkričio 8 d. *K-152 Nerpa* išplaukė iš Bolšoj Kamenio (rus. *Большой Камень*) miesto gamyklos *Zvezda* (rus. *Звезда*) akvatorijos į Japonijos jūrą bandymams. Planuota išbandyti torpedas. Tuo metu laive buvo 208 žmogus vietoje numatytų 73-jų. Suveikus gaisro signalizacijai pirmame ir antrame laivo skyriuje prasidėjo gaisro gesinimo procesas, kurio metu patalpose buvo skleidžiamos freono dujos. Per incidentą žuvo mažiausiai 20 žmonių: 3 iš žuvusiųjų buvo kariai, likusieji – darbininkai. Daugiau kaip 21 žmogus hospitalizuotas..

Po incidento povandeninis laivas savąja eiga grįžo į uostą. Karinė prokuratūra iškėlė baudžiamąją bylą. Vyksta tyrimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Galutiniai duomenys kol kas tikslinami. Rusijos povandeniniame laive žuvo 20 žmonių (delfi.lt).
**Viktoras Baltaitis** (1930 m. balandžio 2 d. Šiauliai – 2000 m. balandžio 13 d. Vilnius) – lietuvių gydytojas chirurgas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

Baigė Joniškio gimnaziją, 1954 m. baigė Vilniaus universitetą. 1989 m. medicinos daktaras.

1954–1958 m. gydytojavo Kupiškio raj. ligoninėje. 1961–1976 m. dirbo Vilniaus I tarybinėje ligoninėje; 1961–1974 m. vyr. gydytojas, 1974–1976 m. Traumatologijos skyriaus vedėjas. 1976–1999 m. dėstė Vilniaus universitete, nuo 1993 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo svarbiausia sritis – išorinė transfokalinė osteosintezė ir temperatūrinio režimo įtaka osteogenezei ir osifikacijai. 6 išradimų autorius.

Bibliografija
-------------

* Lietuviškas tibiofibulinių sindesmolizių gydymo būdas, 1992 m.
* Traumatologija (su kt.), 1994 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Viktoras Baltaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 520 psl.
| Aluonos pilkapynas |
| --- |
|  |
| 

Aluonos pilkapynasAluonos pilkapynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°33′33″ š. pl. 24°54′57″ r. ilg.﻿ / ﻿54.55917°š. pl. 24.91583°r. ilg.﻿ / 54.55917; 24.91583Koordinatės: 54°33′33″ š. pl. 24°54′57″ r. ilg.﻿ / ﻿54.55917°š. pl. 24.91583°r. ilg.﻿ / 54.55917; 24.91583 |

 |
| Vieta | Trakų rajonas |
| Seniūnija | Rūdiškių seniūnija |
| Plotas | 13 052 m² |
| Žvalgytas | 1987 m. |
| Registro Nr. | 3524 |

**Aluonos pilkapynas**, vad. Švedų kapais, – pilkapynas Trakų rajono savivaldybės teritorijoje, greta Aluonos kaimo esančiame miške.

Tyrimai
-------

15 sampilų, didžioji dauguma jų nuo 6 m iki 12 m skersmens ir nuo 0,2 m iki 1 m aukščio; 4 sampilai sulėkštėję, dalyje yra senų duobių. Sampilus juosia pailgos duobės ir grioviai, iš dalies ar visiškai užslinkę. Pilkapyno teritorija nustatyta 1984 m. Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybų žvalgymo, kuriam vadovavo Romas Olšauskas, metu, vėlesnių tyrimų metu patikslinta. Į Nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą įrašytas 1997 m.

Pilkapynas pažintiniam turizmui nepritaikytas, nuo Aluonos kaimo pusės pasiekiamas per privačią pievą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 3524 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
Lorenco Kostos portretas (Giorgio Vasari „Le Vite" iliustracija, 1568 m.)
**Lorencas Kosta** (it. **Lorenzo Costa**, apie 1460 – 1535 m. kovo 5 d.) – italų renesanso dailininkas iš Feraros. Dirbo Bolonijoje ir Mantujoje.

Biografija
----------

Biografinių faktų apie Lorenco Kostos gyvenimą išlikę mažai. Dailininkas gimė apie 1460 m. Feraros mieste. Pirmuosius mokslus, spėjama, išėjo pas vietos dailininką Erkolę de Robertį, buvo paveiktas Kozimo Turos dailės. 1483 m. Kosta persikėlė į Boloniją, kur tapo vienu pagrindinių miesto dailininkų − pirmasis jo žinomas išlikęs darbas buvo atliktas miesto valdančiosios Bentivoljo (*Bentivoglio*) giminės užsakymu. Kosta daug dirbo Bolonijos bažnyčiose tapydamas altorinius paveikslus. Dažnai projektus atlikdavo kartu su Bolonijos dailininku Frančesku Frančija, kuris paveikė jo tapybą. Apie 1499 m. jis lankėsi Feraroje ir Umbrijoje. Patyrė Perudžino įtaką. 1503 m. lankėsi Romoje. Jo figūrų modeliavimas įgavo švelnumo. Kostos geriausi darbai datuojami Bolonijos periodu. Jis dirbo San Giacomo Maggiore, San Petronio bažnyčiose, Šv. Secilijos oratorijoje. Kūrė altorinius paveikslus ir freskas.

Popiežiaus Julijaus II iniciatyva išvijus Bentivoljo šeimą iš Bolonijos, Kosta mieste nepasiliko. 1506 m. jis atvyko į Mantują, kur tapo oficialiu Gonzagų dvaro dailininku, pakeisdamas mirusį Mantenją. Anksčiau, 1504 m. markizo Frančesko Gonzagos žmona Izabelė d'Estė buvo užsakiusi paveikslą savo tapybos kambariui *studiolo*. Kosta jame atliko 2 paveikslus: „Izabelės d'Estė dvaras" ir „Komo valdymas", kurie buvo paremti Mantenjos piešiniais. Oficialiu dvaro dailininku Lorencas Kosta Mantujoje išbuvo iki 1524 m. kada jį pakeitė atvykęs Džulijus Romanas. Paskutinis jo darbas datuojamas 1525 m. Tai buvo altorinė tapyba Sant Andrea (Šv. Andriaus) bažnyčioje. Lorencas Kosta mirė 1535 m. kovo 5 d. Mantujoje. Jo sūnūs, Ipolitas ir Džirolamas, tapo dailininkais. Retkarčiais Kosta vadinamas *Vyresniuoju*, kad atskirti nuo savo anūko bendravardžio, irgi dailininko, Lorenco.

Darbų galerija
--------------

* „Giovanni II Bentivoglio su šeima" (apie 1488, San Giacomo Maggiore, Bolonija)
* „Šv. Naktis" (apie 1490, Vaizduojamojo meno muziejus, Lionas)
* „Madona su Kūdikiu ir šventieji" (apie 1492, San Petronio, Bolonija)
* „Koncertas" (apie 1485-95, Londono nacionalinė galerija)
* „Madona su Kūdikiu soste" (apie 1495, Tiseno-Bornemiso muziejus, Madridas)
* „Šv. Šeima" (apie 1490−1500,  Amsterdamo valstybinis muziejus)
* „Dama su šuniuku" (apie 1500, Karališkoji kolekcija, Vindzoro pilis)
* „Moters portretas" (apie 1502-06, Ermitažas, Sankt Peterburgas)
* „Izabelės d'Estė dvaras" (apie 1506, Luvras, Paryžius)
* „Venera" (apie 1515-18, Szépművészeti muziejus, Budapeštas)

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lorenzo Costa** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Lorenzo Costa WGA tinklalapyje
* Lorenzo Costa Uficių galerijos tinklalapyje
* Lorenzo Costa Tiseno-Bornemiso muziejaus tinklalapyje
* Lorenzo Costa J. Paul Getty muziejaus tinklalapyje
* Lorenzo Costa biografija Giorgio Vasari „Le Vite" (anglų k.) Archyvuota kopija 2012-04-18 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Viktoras Bugnevičius** |
| --- |
| Gimė | 1960 m. kovo 19 d. (63 metai)Mažeikiuose |
| Sutuoktinis (-ė) | Palma |
| Vaikai | Justas, Aidas, Tadas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Mažeikių rajono politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Naujoji sąjunga |
|  |
| Alma mater | Šiaulių universitetas |

**Viktoras Bugnevičius** (g. 1960 m. kovo 19 d. Mažeikiuose) – Lietuvos ir Mažeikių rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1978 m. baigė Mažeikių 1-ąją vidurinę mokyklą. 1984 m. baigė Aukštąją komjaunimo mokyklą prie VLKJS CK, istorijos dėstytojas,2010 m. baigė Šiaulių universitetą suteiktas viešojo administravimo bakalauro kvalifikacinis laipsnis.

1978–1979 m. Mažeikių elektrotechnikos gamyklos šaltkalvis surinkėjas. 1984–1987 m. LKJS Šilalės rajono komiteto pirmasis sekretorius. 1987–1990 m. Mažeikių rajono kino direkcijos direktorius. Nuo 1990 m. užsiima verslu. 1996–2003 m. UAB „Mėlynieji stogai" direktorius. 2003–2007 m. Mažeikių rajono savivaldybės mero pavaduotojas. Nuo 2007 m. dirba UAB "Mažeikių šilumos tinklai "Apskaitos ir realizacijos tarnybos vadovu.

```
Nuo 2000 m. iki 2010 m. Naujosios sąjungos Mažeikių rajono skyriaus narys, skyriaus pirmininkas. Nuo 2010 m gruodžio mėn. nepartinis.
```

2000–2003 m. 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Mažeikių rajono savivaldybės tarybos narys.

Raudonojo Kryžiaus Mažeikių skyriaus valdybos narys. Sutuoktinė Palma, vaikai Justas, Tadas.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos
-------

1. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Naujoji sąjunga (socialliberalai) - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-12-16 iš Wayback Machine projekto.
Ukmergės rajono savivaldybės tarybos frakcijos 2019-2023 m. kadencijoje:██ Darbo partijos frakcija: 6

 ██ Lietuvos socialdemokratų partijos frakcija: 4 

 ██ „Tavo ukmergė" frakcija: 5 

 ██ Valstiečių ir žaliųjų frakcija: 4 

 ██ Tėvynės sąjungos - Lietuvos krikščionių demokratų frakcija: 6 

**Ukmergės rajono savivaldybės taryba** – Ukmergės rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.

Tarybą sudaro 25 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.

Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.

Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.

Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.

Istorija
--------

Merai
-----

* 1995 - 1997 m. – Sigitas Čirba
* 1997 - 1997 m. – Antanas Dambrauskas
* 2000 - 2004 m. – Janina Akstinavičienė
* 2004 - 2013 m. – Algirdas Kopūstas
* 2013 - 2015 m. – Vydas Paknys
* 2015 - 2023 m. – Rolandas Janickas
* Nuo 2023 m. - Darius Varnas

Savivaldybės tarybos
--------------------

* Ukmergės rajono taryba 1990–1995 m.
* Ukmergės rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
* Ukmergės rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
* Ukmergės rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
* Ukmergės rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
* Ukmergės rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
* Ukmergės rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| SerovasСеров |
| --- |
|              |
| *Serovo centrinė aikštė* |
|  |
| 

SerovasSerovas

59°36′0″ š. pl. 60°34′0″ r. ilg.﻿ / ﻿59.60000°š. pl. 60.56667°r. ilg.﻿ / 59.60000; 60.56667﻿ (Serovas)Koordinatės: 59°36′0″ š. pl. 60°34′0″ r. ilg.﻿ / ﻿59.60000°š. pl. 60.56667°r. ilg.﻿ / 59.60000; 60.56667﻿ (Serovas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5)------ vasaros: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Sverdlovsko sritis Sverdlovsko sritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1893 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 98 408  |
| **Altitudė** | 105 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Serovas |

**Serovas** (rus. *Серов*) – miestas Rusijoje, Sverdlovsko srityje, prie Kakvos upės, rytiniame Uralo kalnų šlaite. Svarbus pramoninis, transporto, kultūrinis centras. 98,5 tūkst. gyventojų (2007 m.).

Ekonomika
---------

Serovas yra svarbus sunkiosios pramonės centras – metalurgijos, ferolydinių, mechanikos gamyklos, miško ruoša ir medienos apdirbimas, statybinių medžiagų gamyba. Veikia šiluminė elektrinė ir mažoji vandens jėgainė. Geležinkeliai į Jekaterinburgą, Sosvą, Severouralską, Ivdelį. Plentai į Jekaterinburgą, Sosvą, Krasnoturjinską, Andrianovičius. Taip pat statomas kelias į Ivdelį, kuris bus dalis magistralės Permė-Serovas-Chanty Mansijskas.

Kultūra
-------

Serove veikia:

* Uralo valstybinis technikos universitetas
* Uralo darbo ir socialinių santykių universitetas
* Uralo valstybinė juridinė akademija
* Uralo valstybinis ekonomikos universitetas
* Uralo humanitarinis institutas
* Uralo valstybinis pedagoginis universitetas
* Humanitarinis universitetas
* Tarptautinis valdymo ir rinkos institutas

Yra Čechovo vardo dramos teatras, krašto muziejus.

Istorija
--------

Gyvenvietė (**Nadeždinsko** pavadinimu) įkurta 1894 m. statant staklių gamyklą. 1926 m. šiai darbininkų gyvenvietei suteiktas miesto statusas. 1934 m. miestas pervadintas **Kabakovu** pagal komunistų partijos veikėją Ivaną Kabakovą. Nuo 1939 m. miestas vadinimas Serovu. Jis pavadintas netoliese gimusio tarybinio lakūno Anatolijaus Serovo garbei.
| **Loreta Burbaitė** |
| --- |
| Gimė | 1966 m. sausio 7 d. (57 metai)Radviliškyje |
|  |
| Veikla | Lietuvos bibliotekininkė |
| Organizacijos | Šiaulių universitetas |
| Pareigos | bibliotekos direktorė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Loreta Burbaitė** (g. 1966 m. sausio 7 d. Radviliškyje) – Lietuvos bibliotekininkė.

Biografija
----------

1984-1989 m. studijavo Vilniaus universitete. Nuo 1990 m. Šiaulių universiteto bibliotekos vyr. bibliotekininkė, 1996-2001 m. direktoriaus pavaduotoja, nuo 2001 m. bibliotekos direktorė. Stažavosi Švedijos (1997 m.), Norvegijos (1998 m.), Didžiosios Britanijos (1999 m. 2001 m.), Danijos (2000 m.) bibliotekose.

Paskelbė straipsnių miesto ir respublikinėje bibliotekinėje spaudoje. Dalyvavo tarptautinėse konferencijose: Helsinkis, Suomija, 2002 m. Berlynas, Vokietija, 2003 m. Buenos Airės, Argentina, 2004 m. ir kt. Europos Sąjungos Socialinio fondo projekto BIBLIOREG: Akademinė biblioteka kuria besimokantį regioną (2005-2007 m.) vadovė, ES SF projekto BIBLIONOVA: informacinių gebėjimų ir savarankiško mokymosi įgūdžių ugdymo metodo kūrimas ir išbandymas besimokančiame regione (2005-2007 m.) koordinatorė.

Lietuvos bibliotekininkų draugijos, Lietuvos akademinių bibliotekų direktorių asociacijos, Lietuvos mokslinių bibliotekų asociacijos narė. Bibliotekų tarybos prie Lietuvos Kultūros ministerijos narė.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Loreta Burbaitė. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
*Kitos reikšmės – Aluona (reikšmės).*

| Aluona |
| --- |
|  Aluonos žemupys |
| **Ilgis** | 29,7 km |
| **Baseino plotas** | 123,3 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,57 m³/s |
| **Ištakos** | Kėdainių rajonas |
| **Žiotys** | Nevėžis |
| **Šalys** | Lietuva |

**Aluona** – upė Vidurio Lietuvoje; Nevėžio dešinysis intakas. Prasideda Kėdainių rajono pietvakariuose, Raseinių rajono paribyje, prie Dratkalnio. Teka į pietryčius, prateka Pernaravos-Šaravų miškų pietinę dalį. Žemupyje teka Kauno rajono šiauriniu pakraščiu. Įteka į Nevėžį 33 km nuo jo žiočių, ties Vitkūnais.

Aluona Šaravų miške, netoli Vincentavos
Intakai:

* kairieji: Mėlupis, Sakuona I, Sakuona II, Kriausupys;
* dešinieji: Žąsinas.

Vidutinis nuolydis 216 cm/km. Žemupyje teka giliai išgraužtu, skardingu slėniu. Ten įtraukta į Aluonos hidrografinį draustinį. Prie Aluonos esantys kaimai: Paaluonys, Šaravai, Skaistgiriai, Bajėnai I.

Etimologija
-----------

Upės pavadinimas kildinamas iš šaknies *al-* (alėti – „tekėti, varvėti").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Rainys. *Aluona*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 54
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
**Lorencas di Kredis** (it. *Lorenzo di Credi*, tikr. *Lorenzo d'Andrea d'Oderigo*, apie 1458–1536 m.) – italų renesanso tapytojas iš Florencijos.

Biografija
----------

Lorencas di Kredis gimė 1457 ar 1459 m. Florencijoje. Jis buvo kilęs iš metalo dirbinių meistrų giminės. Pirmą kartą paminėtas 1480 m. dirbęs padėjėju Andrėjos del Verokjo dirbtuvėse, kur jis susipažino su Leonardu da Vinčiu ir buvo ženkliai jo paveiktas. 1482−1483 m. Lorencas di Kredis vadovavo A. del Verokjo dirbtuvėms, kai meistras buvo išvykęs į Veneciją ir po 1488 m. A. del Verokjo mirties perėmė vadovavimą dirbtuvėms. Jo tapybos darbai buvo atlikti labai kruopščiai. Lorenco di Kredžio paveikslai sekė Leonardo tapytais darbais. Iš kai kurių darbų matyti, kad jis apie 1510 m. buvo paveiktas Fra Bartolomeo dailės. Jo darbų kruopštų atlikimą menkino pasikartojančios ir konvencionalios veikėjų pozos ir veidų išraiškos. Jo stilius beveik nesikeitė ir žinoma, kad jis dirbo dar ilgai po 1520 m. nepaisant vis labiau atsiliekančios nuo laikmečio stilistikos. Daugiausiai tapė altorinius ir mažų matmenų, maldai skirtus religinius paveikslus, yra nutapęs portretų. Lorencas di Kredis mirė 1536 m. Florencijoje.

Darbų galerija
--------------

* „Dama su jazminu" (1485−1490 m. Forlio dailės galerija)
* „Madona su Kūdikiu, Šv. Jonu Krikštytoju ir angelu" (apie 1490 m. Metropoliteno muziejus, Niujorkas)
* „Madona su Kūdikiu ir Šv. Jonu Krikštytoju" (apie 1495 m. Borgezės galerija, Roma)
* „Piemenų pagarbinimas" (apie 1510 m. Uficių galerija, Florencija)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lorenzo di Credi** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vašingtono nacionalinės dailės galerijos biografija
* Treccani
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vilkyškių kalvagūbris** − kalva Lietuvos vakaruose, skirianti Nemuno deltos žemumą nuo Karšuvos žemumos.

Vilkyškių kalvagūbris tęsiasi 17 km iš šiaurės į pietus, nuo Lauksargių per Kreivėnus, Vilkyškius iki Nemuno 2−3 km pločio juosta. Vilkyškių kalvagūbrio tęsinys šiaurėje − Sartininkų kalvotas ruožas, pereinantis į Žemaičių aukštumos vakarinį šlaitą; pietuose, Nemuno kairiajame krante, kitas panašus kalvagūbris tęsiasi į pietvakarius, Sambijos moreninės plynaukštės link. Virš gretimų žemumų Vilkyškių kalvagūbris pakilęs 40−50 m; aukščiausi jo taškai − Strazdai (76 m virš jūros lygio), Kapelkalnis (64 m).

Vilkyškių kalvagūbris sustumtas ledyno, atslinkusio nuo Kuršių marių. Jis sudarytas iš moreninių priemolių ir limnoglacialinių sąnašų luistų. Ledynas buvo susiskaidęs į keletą liežuvių, todėl kalvagūbris susideda iš 4 nedidelių lankų; tose vietose, kur jie susiduria (prie Kreivėnų, Strazdų, Bitėnų), kalvagūbris yra platesnis. Ledynui tirpstant, jį apsėmė prieledyninės marios, kurios aplygino kalvagūbrio keterą, o šlaitus ir daubas apnešė smėliu. Marioms slūgstant, aukštesnės kalvagūbrio vietos išniro iš vandens. Dar vėliau jį perkirto besistumiančios į vakarus Nemuno žiotys ir susidarė pralaužtinė Nemuno slėnio atkarpa prie Rambyno.
Gynybinio bokšto pamatų likučiai
Viduramžių Naugardukas: kairėje Šv. Boriso ir Šv. Glebo cerkvė, Mažoji pilis, Naugarduko pilis ir pačioje dešinėje – Kristaus Atsimainymo bažnyčia. (Dail. Viktoro Staščaniuko rekonstrukcija)
**Mažoji pilis** (blrs. *Малы замак*) – įtvirtinta papilio gyvenvietė ant 316–317 m aukščio kalvos dab. Baltarusijos Naugarduko mieste. Sugriauta, išliko tik gynybinio bokšto pamatai.

Istorija
--------

Ant aukštai virš apylinkių iškilusios (316–317 m v. j. l.) Naugarduko plynaukštės gyventojai ėmė kurtis dar X amžiuje vakarinėje jos dalyje, kur susiformavo įtvirtinta gyvenvietė–papilys. Mažosios pilies teritorijoje gyveno valstiečiai ir amatininkai, XII a. ji buvo aptverta gynybine siena. XIII a. pab.–XIV a. pr. buvo sumūrytas gynybinis bokštas, kuris XV–XVI a. buvo perstatytas į aštuoniakampį. Apgriauta per ATR-Maskvos karą (1654–1667 m.), o galutinai gyvenvietė sunaikinta per 1700–21 m. Šiaurės karą. Nuo 1956 m. Mažosios pilies kultūrinį sluoksnį tyrusi Rusijos *Materialios istorijos instituto Leningrado filialo* ekspedicija (vad. Frida Gurevič) rado puodžių ir metalo liejikų dirbtuvių liekanas.

Rytinėje Naugarduko plynaukštės pusėje apatinis kultūrinis sluoksnis siekia XI a. antrąją pusę, joje buvo medinė, o vėliau Vytauto Didžiojo pastatyta mūrinė Naugarduko pilis. XIII a. buvo iškastas galingas griovys, atskyręs tą teritoriją nuo Mažosios pilies (pastarosios užimamas plotas buvo penkis kartus didesnis nei Naugarduko pilies).

Adomo Mickevičiaus nemirtingumo pilkalnis
-----------------------------------------

Norėdami įamžinti žinomo lenkų poeto Adomo Mickevičiaus atminimą, jo gerbėjai nutarė supilti kalvą buvusios Mažosios pilies teritorijoje – Nemirtingumo pilkakalnį. Gruntas pradėtas pilti 1924 m. gegužės 27 d. o 1931 m. birželio 28 d. žemės darbai buvo baigti – kalva suformuota. Netoliese 1992 m. atidengtas paminklas poetui (skulptorius Valerijus Januškevičius).

Šaltiniai
---------

* Tатьяна Бубенько, Андрей Метельский. *Oснование Новоугородка: гипотезы и реальность* Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
* Żmigrodzki J. *Nowogródek i okolice* Archyvuota kopija 2012-09-04 iš Archive.is projekto
* Гурэвiч Ф. Д. *Летапiсны Новгородок* Archyvuota kopija 2021-10-23 iš Wayback Machine projekto.
* *Курган Бессмертия Адама Мицкевича*[neveikianti nuoroda]
* *Новогрудские замки* // Туристская энциклопедия Беларуси. Мн. Беларуская Энцыклапедыя, 2007 Archyvuota kopija 2018-06-11 iš Wayback Machine projekto.
Lorencas Vala
**Lorencas Vala** (it. *Lorenzo arba Laurentius Valla*, 1406 m. – 1457 m. rugpjūčio 1 d.) – italų humanistas, istorikas, filosofas ir retorikas.

Gyvenimas
---------

Lorencas Vala gimė Romoje konsistorijos advokato šeimoje. Vaikystėję ir jaunystę praleido popiežiaus Martyno V kurijoje. Dėstė retoriką Pavijos universitete. Vėliau privačiai dėstė Milane ir Genujoje. Daug keliavo po įvairius Italijos miestus.
Apsistojęs Neapolyje, tarnavo Aragono karaliaus Alfonso V sekretoriumi. Iš pradžių L. Vala už savo veikalus bažnyčios buvo kaltinamas erezija. 1448 m. jis gavo apaštališkojo sekretoriaus vietą popiežiaus Mikolajaus V kurijoje ir kartu iki mirties buvo Laterano šv. Jono bažnyčios kanauninkas. Mirė Romoje.

Kūryba
------

Iš filosofinių L. Valos veikalų svarbiausi yra trijų knygų traktatas „Apie malonumą ir apie tikrąjį gėrį" (*De voluptate ac de vero bono*, 1431 m.), kuriame mėginama stoicizmą ir epikūrizmą suderinti su krikščioniškuoju asketizmu, traktatas „Apie laisvą valią" (*De libero arbitro*, 1493 m.), nukreiptas prieš Boecijų (apie 480–524 m.), „Dialektiniai prieštaravimai aristotelininkams" (*Dialecticae disputationes contra arsitotelinecos*, 1449 m. išleistas 1499 m.), kuriuose kritikuojama viduramžių scholastinė logika ir dialektika, traktatas „Apie vienuolių profesiją" (*De professiore religiosorum*, 1445 m.), nukreiptas prieš vienuolynų instituciją, garsioji „Kalba apie prasimanytą Konstantino dovaną, kuria klaidingai tikėta" (*De falso credita et ementia Constantini donatione Declamatio*, 1440 m. išleista 1517 m.), kurioje įrodomas vadinamojo Konstantino rašto, suteikiančio popiežiui teisę į pasaulietinę valdžią, neautentiškumas. L. Vala taip pat parašė veikalų iš kalbotyros ir istorijos. Šešių knygų traktate „Apie lotynų kalbos grakštumą" (*De linguae latinae elegantia*, 1471 m.), kėlė mintį apie lotynų kalbos atnaujinimą. Istoriniuose veikaluose su jam būdingu kriticizmu analizavo Cicerono, Livijaus, Salustijaus, Kvintiliano koncepcijas. L. Vala. paliko ir vertimų iš graikų kalbos. Jis išvertė Herodotą, Tukididą, dalį Homero „Iliados", keletą Ezopo pasakėčių.

Šaltiniai
---------

* Filosofijos istorijos chrestomatija. Renesansas (1984)


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lorencas Vala** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Serj Tankian |
|  
Serj Tankian |
| Biografija |
| Gimė | 1967 m. rugpjūčio 21 d. (55 metai), Beirute, Libane |
| Veikla | dainuoja ir groja grupėje System of a Down |
| Instrumentai | klavišiniai |

**Serj Tankian** (g. 1967 rugpjūčio 21 Beirute, Libane) – armėnų kilmės JAV gyvenantis alternatyvaus metalo grupės System of a Down vokalistas.

Ankstyvasis gyvenimas ir karjera
--------------------------------

Būdamas 8 metų persikraustė į Los Andželą ir su šeima įsiliejo į armėnų bendruomenę. Baigęs mokyklą jis studijavo verslo vadybą. Jis ketverius metus mokėsi dainavimo ir taip pat vaikystėje lankė privačias gitaros pamokas. 1993 m. suformavo grupę pavadinimu *Soil* kartu su *Daron Malakian*, kuris vėliau tapo System of a Down nariu. *Tankian* nėra vien System of a Down narys, bet taip pat turi nuosavą įrašų studiją „Serjical Strike Records". Dainininkas taip pat yra dainavęs kartu su kitomis grupėmis dainas Dog Fashion Disco *Mushroom Cult*, Deftones *Mein*.

Tankianas taip pat yra aktyvus politikos srityje. Kartu su Tom Morello iš grupės Audioslave jis įkūrė organizaciją Axis of Justice. Jie kartu su armėnų kilmės atlikėju Arto Tunçboyacıyan 2003 m. pasivadinę grupe „Serart" įrašė to paties pavadinimo albumą.
Tankianas dažnai viešai sako kalbas nukreiptas prieš smurtą ir neteisybę visuomenėje.

2007 m. išleistas solinis albumas „Elect The Dead".

Nuorodos
--------

* SOADFans Biografijs – Serj Tankian Archyvuota kopija 2010-03-27 iš Wayback Machine projekto.
* System of a Down Oficialus puslapis
* Serjical Strike Records įrašų studija
* Serj Tankian svetainėje Last.fm
| **Vitas Kačinskas** |
| --- |
| Gimė | 1942 m. kovo 25 d. (81 metai)Daukučiai |
| Sutuoktinis (-ė) | Felicija-Danutė |
| Vaikai | Jolanta, Violeta |
|  |
| Veikla | partinis, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1968 m. SSKP, 1990 m. LDDP |
|  |
| Alma mater | 1969 m. Lietuvos veterinarijos akademija |

**Vitas Kačinskas** (g. 1942 m. kovo 25 d. Daukučiuose, Radviliškio rajonas) – Lietuvos ir Rokiškio rajono partinis, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1960–1980 m. dirbo Vilniuje, Pakruojo rajone. 1969 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1981–1984 m. Rokiškio rajono LDT Vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas, I pavaduotojas, nuo 1984 m. pirmininkas. Nuo 1998 m. AB bankas „Hermis" Rokiškio filialo direktorius. Rokiškio darbo biržos klientų aptarnavimo skyriaus vedėjas.

1968 m. SSKP, 1990 m. LDDP, 2001 m. LSDP Rokiškio rajono skyriaus narys.

2000–2003 m. Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narys.

Žmona Felicija-Danutė, dukros Jolanta, Violeta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Šemeta. *Vitas Kačinskas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 168
2. ↑
| Sero Negras |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Nikaragva Nikaragva |
|  |
| Aukštis | 720 m |
|  |
| Tipas | šlakinis kūgis |
|  |
| Amžius | 160 m. |
|  |
| Aktyvumas | aktyvus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 1999 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 12°30′0″ š. pl. 86°42′0″ v. ilg.﻿ / ﻿12.50000°š. pl. 86.70000°r. ilg.﻿ / 12.50000; 86.70000Koordinatės: 12°30′0″ š. pl. 86°42′0″ v. ilg.﻿ / ﻿12.50000°š. pl. 86.70000°r. ilg.﻿ / 12.50000; 86.70000 |

**Sero Negras** (isp. *Cerro Negro* – 'juodasis kalnas') – ugnikalnis Nikaragvoje, Leono departamente, Maribijoso Kordiljeroje, 10 km nuo Lareinagos. Tai jauniausias ugnikalnis Centrinėje Amerikoje, susidaręs 1850 m. Jo aukštis virš jūros lygio – 720 m.

Pirmasis išsiveržimas įvyko 1850 m. balandžio 13 d. dirbame lauke. Nuo to laiko ugnikalnis išsiveržia dažnai, išmesdamas didelius kiekius vulkaninių pelenų, tefros, lavos. Virš aplinkinių lygumų iškilo 250 m aukščio juodas bazaltinis kūgis, aplink kurį susidarė lavos laukai. Dėl didelio aktyvumo ugnikalnio forma dažnai kinta.

Nors Sero Negras yra iškilęs negyvenamoje vietoje, dėl jo vulkaninio aktyvumo dažnai nukenčia pasėliai.

Sero Negro krateris 2011 m.

Nuorodos
--------

* Sero Negras. Global Volcanism Program, Smithsonian Institution Archyvuota kopija 2020-11-14 iš Wayback Machine projekto.
| Volskas*Вольск* |
| --- |
|        |
| *Buvęs gaisrinės bokštas* |
|  |
| 

VolskasVolskas

52°03′00″ š. pl. 47°23′00″ r. ilg.﻿ / ﻿52.05000°š. pl. 47.38333°r. ilg.﻿ / 52.05000; 47.38333﻿ (Volskas)Koordinatės: 52°03′00″ š. pl. 47°23′00″ r. ilg.﻿ / ﻿52.05000°š. pl. 47.38333°r. ilg.﻿ / 52.05000; 47.38333﻿ (Volskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Saratovo sritis Saratovo sritis |
| **Rajonas** | Volsko rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2015) | 64 347  |
| **Altitudė** | 90 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Volskas |

**Volskas** (rus. *Вольск*) – miestas Rusijoje, Saratovo srityje, Volgogrado tvenkinio (Volgos) dešiniajame krante; rajono centras. Geležinkelio stotis (Privolskaja) prie Atkarsko–Pugačiovo linijos, praeina Saratovo–Syzranės plentas, yra upių uostas. Svarbus cemento pramonės centras. Taip pat vystoma maisto, metalo apdirbimo pramonė. Veikia krašto muziejus su paveikslų galerija, teatras. Yra XIX–XX a. pr. architektūros paminklų (buv. svečių, pirklių namai, žemės valdyba, malūnas, geležinkelio stotis ir kt.). Yra Šv. Trejybės soboras.

Istorija
--------

Gyvenvietė (vad. ***Malykovka***) Volgos ir Malykovkos santakoje šaltiniuose minima nuo 1699 m. Malykovka buvo svarbiu prekybiniu ir kariniu tašku prie Volgos upės. Apylinkėse kūrėsi vienuolynai. 1710 m. Malykovka padovanota Aleksandrui Menšikovui. 1780 m. tapo apskrities centru, miestas pradėtas vadinti Volgsku, o vėliau – Volsku. XVIII a. pab.–XX a. pr. Volskas sparčiai plėtėsi, tapo cemento pramonės centru (apylinkėse kastas smiltainis).

* Viešbutis „Cementas" (buv. svečių namai)Viešbutis „Cementas" (buv. svečių namai)
* Melnikovo rūmai (dab. muziejus)Melnikovo rūmai (dab. muziejus)
* Šv. Trejybės soborasŠv. Trejybės soboras

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 97
| Saros provincija*Provincia Sara* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Bolivijos vėliava Bolivija |
| **Departamentas** | Santa Kruso departamentas |
| **Administracinis centras** | Portačuelas |
| **Savivaldybių** | 2 |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 37 733 |
| **Plotas** | 6 886 km² |
| **Tankumas** (2001) | 5 žm./km² |

**Saros provincija** (isp. *Provincia Sara*) – viena iš penkiolikos Santa Kruso departamento provincijų, esanti vakarinėje departamento dalyje, Bolivijoje. Provincijos sostinė Portačuelas.

Istorija
--------

Saros provincija įkurta 1883 rugsėjo 25 d. Jinai pavadinta pagal Saros upę, šiandien vadinamą Gvapajumi (lietuviškai *Sara* vietinės čanių genties kalba reikštų „ramus vanduo").

Geografija
----------

Šiaurėje ir rytuose Saros provincija ribojasi su Obispo Santistevano provincija, pietryčiuose su Ignasijaus Varneso provincija, pietuose su Andreso Ibanjeso provincija, vakaruose su Ičilo provincija.

Provincijos reljefas gana įvairus: siauri slėniai, plokčiakalniai, kalvos ir kalnų grandinės. Pagrindinės upės: Piraji, sudaro rytinę provincijos sieną, Palometiljasas, Palasjosas, sudaro vakarinę provincijos sieną, lagūnos: Santo Domingo, San Pastoro, Chuan Čulo.

Šiaurinei provincijos daliai būdingas šiltas subtropinis klimatas. Vidutinė metinė temperatūra 22ºC, vidutinis kritulių kiekis 1800 mm.

Demografija
-----------

Saros provincijos gyventojai (37 733 gyv.) sudaro 1,86 % visų departamento gyventojų. 54,3 % provincijos gyventojų gyvena miestuose ir 45,7 % kaimuose.

Didžiausi provincijos miestai:

* Portačuelas (11 338 gyv.)
* La Belchika (5 031 gyv.)
* Santa Rosa del Sara (4 119 gyv.)

54,11 % provincijos gyventojų yra vyrai, 45,89 % moterys. 43,36 % gyventojų yra jaunesni negu 16 metų.

Pagal 2001 metų surašymo duomenis 15,92 % provincijos gyventojų save priskiria kečujams, 2,98 % gvaraniams, 1,69 % čikitanams, 3,04 % kitoms indėnų tautoms. 76,36 % gyventojų nepriklauso jokioms indėnų tautoms.

Didžioji provincijos gyventojų dirba žemės ūkio, gyvulininkystės ir miškininkystės sektoriuje (46,88 %).

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Provincija padalinta į 3 savivaldybes:

| Savivaldybė | Gyventojų skaičius |
| --- | --- |
| Portačuelas | 16 408 (43,48 %) |
| Santa Rosa del Sara | 15 052 (39,9 %) |
| Kolpa Belchika | 6 273 (%) |
|

Šaltiniai
---------

1. ↑  Santa Kruso departamento statistika. Bolivijos nacionalinis statistikos institutas (2001) Archyvuota kopija 2009-04-19 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Gyventojų statistika. Bolivijos nacionalinis statistikos institutas (2001) Archyvuota kopija 2008-11-18 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Saros provincijos žemėlapis Archyvuota kopija 2008-09-14 iš Wayback Machine projekto.

  



| Santa Kruso departamento provincijos | Santa Kruso departamento vėliava |
| --- | --- |
| Andres Ibanjesas | Anchel Sandovalis | Čikitosas | Kordiljera | Florida | German Busčas | Gvarajosas | Ičilas | Ignasijo Varnesas | Chosė Migel de Velaskas | Manuel Marija Kabaljeras | Njuflo de Čavesas | Obispo Santistevanas | Sara | Valjegrandė |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šis straipsnis turi paveikslėlių su terminais kita kalba**Jei galite, išverskite arba pakeiskite lietuviškais.Tik tada bus galima ištrinti šį pranešimą. |

**Lorenzo kreivė** – grafinis visuomenės pajamų pasiskirstymo atvaizdavimas. Kreivė parodo, kaip netolygiai pasiskirsto pajamos. Kuo krievė tiesesnė, tuo pajamos pasiskirsto tolygiau. Lorenso kreivė apskaičiuojama turtą padalinus iš žmonių, kurie juo naudojasi, skaičiaus. Kuo mažesnis kiekis turtingų žmonių ir kuo didesnį turtą ji valdo, tuo kreivė yra kreivesnė.

Įvairių Europos valstybių Lorenzo rodikliai. Kuo rodiklis didesnis, tuo pajamų skirtumai didesni.
Corrado Giniego sukūrė Lorenzo rodiklį, kuris parodo visuomenės pajamų netolygumus. JAV 2005 m. jis sudarė 0,41. Lietuvoje šis rodiklis sudaro apie 0,34.

Kuo rodiklis didesnis, tuo didesni pajamų skirtumai.

Pajamų pasiskirstymas visuomenėje analizuojamas Lorenzo kreivės pagalba.

Kreivė, pasvirusi 45 laispniais, parodo idealų pajamų pasiskirstymą. Jei visuomeninės pajamos lygios 100 %, tai pajamų pasiskirstymas idealiai pasiskirsto. Taip pat dar galima laikyti, kad pajamos tolygiai pasiskirsto, jei 80 % pajamų gauna 80 % visuomenės narių (punktas E). Nelygumo pavyzdys gali būti toks: 80 % žmonių gauna 50 % pajamų (punktas E'). Tuo tarpu jeigu žmonių pajamos bus apmokestintos punkte E', kreivė pasistūmės į kairę. Aukštesniąją Lorenzo kreivę galima interpretuoti dalinant oranžinį ir mėlyną plotą iš oranžinio ploto.

Iš tikrųjų, pajamų pasiskirstymas visuomenėje yra labai skirtingas dėl tokių priežasčių: žmonių išsimokslinimo, specialybių paklausos, darbo sunkumo ir sudėtingumo, gyvenamosios vietos, šeimos dydžio, turimo turto ir kitų priežasčių.

Lietuvoje per paskutinius du dešimtmečius pajamų pasiskirstymo skirtumai didėjo, tai sąlygojo perėjimas iš socialistinio ūkio į laisvąją rinką. Daugiausiai pajamų skirtumus lėme turto perskirstymas (privatizacija).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia suformatuoti pagal Vikipedijoje taikomus reikalavimus.**Jei galite, sutvarkykite**.** |

**Vilma Pitrinaitė** (g. 1985 m.) – lietuvių šiuolaikinio šokio atlikėja ir choreografė, Auksinio scenos kryžiaus laureatė (2021 m.).

Biografija
----------

Vilma Pitrinaitė šokio pagrindus įgijo Kauno šiuolaikinio šokio teatre „Aura". 2005–2007 m. mokėsi Prancūzijoje, Avinjono šokio konservatorijoje, 2007–2008 m. studijavo choreografiją CDC centre Tulūzoje, 2009–2010 m. – programoje „Ex.e.r.ce" CCN šokio centre Monpeljė, 2010–2012 m. mokėsi režisūros Strasbūro nacionalinėje teatro mokykloje. Su dramaturgu Thomas Pondevie 2013 m. įkūrė nepriklausomo šokio trupę „WE compagnie". Savo spektakliuose jungia teatro, šokio ir dokumentikos elementus.

Nuo 2018 m. spalio VšĮ Šokančio ruonio kompanija (Kaunas) direktorė.

Veda seminarus Lietuvoje, Prancūzijoje ir Belgijoje. Spektakliai rodyti Austrijoje, Čekijoje, Izraelyje ir JAV.

Apdovanojimai
-------------

* 2021 m. Auksinis scenos kryžius Šokėjo(s) kategorijoje – už spektaklį „Tai ne tavo sapnas" (VšĮ „Šokančio ruonio kompanija")

Išnašos
-------

1. 1 2
2. ↑  Įteikti Auksiniai scenos kryžiai. Mažojo teatro spektaklio „Dėdė Vania" triumfas. Bernardinai.lt. Nuoroda tikrinta 2022-03-28.

Nuorodos
--------

* Asmeninė svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Sero Rikas |
| --- |
|  |
| **Aukštis** | 4800 m |
| **Žemynas** | Pietų Amerika |
| **Šalys** | Bolivijos vėliava Bolivija |
| **Kalnynas** | Andai |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Sero Rikas

  |
| **Koordinatės:** | 19°37′08″ p. pl. 65°44′59″ v. ilg.﻿ / ﻿19.61889°š. pl. 65.74972°r. ilg.﻿ / 19.61889; 65.74972Koordinatės: 19°37′08″ p. pl. 65°44′59″ v. ilg.﻿ / ﻿19.61889°š. pl. 65.74972°r. ilg.﻿ / 19.61889; 65.74972 |

**Sero Rikas** (isp. *Cerro Rico*, „turtingas kalnas"; keč. *Sumaq Urqu*; „gražus kalnas") – Andų viršukalnė Bolivijoje, Potosi departamente, šalia Potosi miesto. Aukštis 4800 m. Kolonijiniais laikais Sero Rikas buvo viena svarbiausių sidabro kasyklų pasaulyje.

Pailaviri kasykla dabar paversta muziejumi. Suskirstyta į 17 aukštų. Turistams pasiekiamas gylis – 240 m. Temperatūra kasyklos viduje gali siekti 45 °C. Yra požemių demono – dievybės „Tío" statula. Pailaviri kasykla dirbo nuo 1545 m. ir yra pati seniausia Potosi.
Koordinatės: 55°15′52″š. pl. 21°58′13″r. ilg.﻿ / ﻿55.2644°š. pl. 21.9704°r. ilg.﻿ / 55.2644; 21.9704

|  Sartininkų šv. Jurgio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Tauragės |
| **Savivaldybė** | Tauragės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Sartininkai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1787 m. |
| **Stilius** | liaudies formų |

 *Kitos reikšmės – Šv. Jurgio bažnyčia.*
**Sartininkų šv. Jurgio bažnyčia** – katalikų bažnyčia, stovinti Sartininkų kaime, Tauragės rajone, šalia parapijos kapinių, 14 km į šiaurę nuo Pagėgių, Sartės (Kamonos kairiojo intako) kairiajame krante. Liaudies architektūros formų.

Interjeras

Istorija
--------

Bažnyčiai 1786 m. paskirtas valakas žemės. 1787 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. Buvo Vainuto, vėliau – Žygaičių parapijos filija. 1805 m. veikė parapinė mokykla. 1912 m. įkurta parapija.

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros formų, kryžminio plano, su bokšteliu. Joje yra 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame yra medinė varpinė, Kryžiaus kelio stotys (10 skulptūrinių grupių), čia palaidotas Sartininkų klebonas Alfonsas Škikūnas (1911–1981 m.).

Galerija
--------

* Bažnyčia 2017 m.Bažnyčia 2017 m.
* Bažnyčia su varpineBažnyčia su varpine
* Šventorių juosia Kryžiaus kelio koplytėlėsŠventorių juosia Kryžiaus kelio koplytėlės
* Vargonų chorasVargonų choras
* Kun. Juozapo Maželio (1939–1997) kapasKun. Juozapo Maželio (1939–1997) kapas

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sartininkų šv. Jurgio bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Telšių vyskupija. Sartininkų šv. Jurgio parapija
Volstritas iš aukštai
**Volstritas** (angl. *Wall Street*) – Niujorko finansų centras. Be to, šiuo vardu yra pavadinta ir gatvė besidriekianti nuo Brodvėjaus iki Pietų gatvės. Laikui bėgant Volstrito reikšmė kiek pakito. Šiuo metu Volstritas apima ir komercinės paskirties žemutinio Manhatano apylinkes. 

Penki iškiliausi JAV investiciniai bankai, „Goldman Sachs", „Lehman Brothers", „Merrill Lynch", „Bear Stearns" ir „Morgan Stanley", buvo įsikūrę Volstrite, bet kilus 2008–2009 m. finansų krizei buvo priversti paskelbti bankrotą. „Bear Stearns" ir „Merril Lynch" buvo nupirkti „JP Morgan Chase" ir „Bank of America" komercinių bankų, „Morgan Stanley" ir „Goldman Sachs" – paskubėjo pasiversti į paprastus Federalinio rezervų banko kontroliuojamus bankus, idant gautų laisvą priėjimą prie 90 dienų trumpalaikių jo paskolų. O liūdniausia bankroto dalia teko „Lehman Brothers" bankui.

Volstrite savo būstines turi ir keli stambiausi pasaulio universalieji bankai, kaip antai „JP Morgan Chase" bei „Citigroup" bankai. Volstrite yra įsikūrusi didžiausia pasaulyje listinguojamų bendrovių kapitalizacijos atžvilgiu Niujorko vertybinių popierių birža. Taip pat Volstrite yra įsteigtos ir kitos žymios vertybinių popierių biržos, tokios kaip NASDAQ bei NYMEX.

Nuorodos
--------

* Tulpių manija pagal Volstrytą.
* Versus – Kitoks Volstrytas.[neveikianti nuoroda]

Išnašos
-------

1. ↑  Tulpių manija pagal Volstrytą.
**Vitas Manelis** (1910 m. vasario 17 d. Miškinėliai, Šimonių valsčius – 1965 m. rugpjūčio 2 d. Čikaga) – Lietuvos agronomas ekonomistas, agronomijos daktaras.

Biografija
----------

Sūnus Juozas Manelis. 1932 m. baigė Žemės ūkio akademiją. 1939 m. agronomijos daktaras.

Nuo 1932 m. Žemės ūkio akademijos dėstytojas, 1941–1944 m. prorektorius; nuo 1941 m. docentas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1946–1948 m. Pabaltijo universiteto Pineberge prie Hamburgo profesorius ir Lietuvių sektoriaus rektorius. 1948 m. atvyko į JAV. 1949–1955 m. dirbo Čikagos universiteto Tyrimų institute. 1953 m. baigė Čikagos universitetą. 1956–1965 m. Mokslinių prietaisų įmonės vyriausiasis finansininkas.

Buvo aktyvus agronomų, ekonomistų, kooperatininkų organizacijų narys. Ekonomikos ir visuomeniniais klausimais rašė leidiniuose „Lietuvos aidas", „Draugas", „Žemės ūkis" ir „Lietuva". Paskelbė mokslinių straipsnių apie pieno perdirbimo bendroves Baltijos valstybėse ir žemės reformą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mečislovas Treinys. *Vitas Manelis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 200 psl.
Lorenco Monako fikcinis portretas Giorgio Vasari 1568 m. biografijose
**Lorencas Monakas** (it. **Lorenzo Monaco**, tikr. *Piero di Giovanni*, apie 1370 – 1425 m.) – italų protorenesanso, ankstyvojo renesanso dailininkas. Propagavo vėlyvąjį gotikinį stilių.

Biografija
----------

Piero di Giovanni gimė, manoma, apie 1370 m. Sienoje. Apie jo šeimą ir jaunystės metus nežinoma beveik nieko. Manoma, kad jis mokėsi Florencijoje. 1390 m. įstojo į Florencijos *Santa Maria degli Angeli* vienuolyną ir pakeitė savo vardą į *Lorenzo*. *Monaco* išvertus reiškia „vienuolis". Lorenco Monako kūrybai būdinga Džoto ir jo pasekėjų, kaip Taddeo Gaddi, įtaka. Taip pat, iš Sienos mokyklos jis perėmė dekoratyvumo pajautimą.

Svarbiausiu jo gyvenimo darbu laikomas altorinė tapyba „Mergelės Marijos karūnavimas", atlikta 1414 m. jo vienuolyno bažnyčioje (dabar Uficių galerijoje). Vienuolyne Lorencas Monakas taip pat pasižymėjo kaip talentingas manuskriptų iliuminatorius. Dailininkas dirbo *San Piero Maggiore* ir *Santa Trinita* bažnyčiose Florencijoje. Pabuvojo Pizoje. 

Vėlesniame kūrybos periode Lorencui įtakos padarė natūralesnis Giberčio stilius. Kaip menininkas, Lorencas padarė įtakos Fra Andželikui, kuris tikriausiai buvo jo mokiniu. Lorencas Monakas mirė apie 1425 m. nuo nežinomos infekcijos. Palaidotas savo *Santa Maria degli Angeli* vienuolyne. Darbo „Išminčių pagarbinimas" nebaigė, vėliau viršutinius angelus ir Gerosios naujienos temą jame nutapė Cosimo Rosselli.

Darbų galerija
--------------

* „Šv. Jekaterinos Aleksandrietės nukirsdinimas" (apie 1395, Berlyno paveikslų galerija)
* „Kristaus apraudojimas" (apie 1408, Nacionalinė Prahos galerija, Praha)
* „Mergelės Marijos karūnavimas" (apie 1414, Uficių galerija, Florencija)
* „Geroji naujiena" (apie 1414, Akademijos galerija, Florencija)
* „Madona su kūdikiu ir šventieji" (iki 1420, Nacionalinė Katalonijos dailės galerija, Barselona)
* „Šv. Mikalojus gelbsti laivą" (apie 1420, Akademijos galerija, Florencija)
* „Išminčių pagarbinimas" (apie 1422, Uficių galerija, Florencija)
* „Mergelės Marijos vestuvės" (apie 1420-24, Santa Trinita, Florencija)
* „Trys Marijos", iliuminacija (apie 1396, Luvras, Paryžius)
* „Kristus įteikia Šv. Petrui raktus", iliuminacija (apie 1398, Nacionalinė Vašingtono dailės galerija)

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lorenzo Monaco** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Lorenzo Monaco WGA tinklalapyje
* Lorenzo Monaco biografija Giorgio Vasari „Le Vite" (anglų k.) Archyvuota kopija 2012-04-18 iš Wayback Machine projekto.