recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 Trinidado ir Tobago vėliava. Santykis: 3:5
**Trinidado ir Tobago vėliava** buvo įteisinta 1962 m. rugpjūčio 31 d. po nepriklausomybės atgavimo nuo Jungtinės Karalystės. Šalies vėliava yra raudonos spalvos su įstrižai vėliavą nuo apatinio krašto dešinėje iki viršutinio kairėje kertančia juoda juosta baltais kraštais. Vėliavą naudoja tik valstybinės ir karinės šalies institucijos.

Civilinė šalies vėliava, naudojama nevalstybinių institucijų ir pačių gyventojų, yra tokia pati, kaip ir valstybinė, skiriasi tik proporcijos – 1:2. Karinio laivyno vėliava (naudojamas pakrančių apsaugos laivams) yra britų karinio jūrų vėliava su nacionaline šalies vėliava kantone.

Vėliavą 1962 m. priėmė Trinidado ir Tobago Nepriklausomybės komitetas. Vėliavos spalvos – raudona, juoda ir balta – simbolizuoja ugnį, žemę ir vandenį. Ugnis reprezentuoja drąsą, narsą, gyvybingumą, žemė – atsidavimą, vienybę, o vanduo – visų žmonių lygybę bei nacionalinių siekių grynumą.

Iki nepriklausomybės atgavimo 1962 m. Trinidadas ir Tobagas naudojo mėlynąją britų vėliavą su joje esančiu apskritu ženkleliu, kuriame yra vaizduojamas priešais kalną atplaukiantis laivas.

Kitos vėliavos
--------------

* Civilinė valstybės vėliava. Santykis: 1:2 Civilinė valstybės vėliava. Santykis: 1:2
* Karinio jūrų laivyno vėliava. Santykis: 1:2 Karinio jūrų laivyno vėliava. Santykis: 1:2
* Šalies prezidento vėliavaŠalies prezidento vėliava
* Valstybės ministro pirmininko vėliavaValstybės ministro pirmininko vėliava
* Trinidado ir Tobago kolonijos vėliava (1889-1958 m.)Trinidado ir Tobago kolonijos vėliava (1889-1958 m.)

Taip pat skaitykite
-------------------

* Trinidado ir Tobago istorija

  


**Šiaurės ir Centrinės Amerikos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Antigva ir Barbuda · Bahamos · Barbadosas · Belizas · Dominika · Dominikos Respublika · Grenada · Gvatemala · Haitis · Hondūras · JAV · Jamaika · Kanada · Kosta Rika · Kuba · Meksika · Nikaragva · Panama · Salvadoras · Sent Kitsas ir Nevis · Sent Lusija · Sent Vinsentas ir Grenadinai · Trinidadas ir Tobagas
Angilija · Aruba · Bermudų salos · Boneras · Britų Mergelių Salos · Gvadelupa · Grenlandija · JAV Mergelių Salos · Kaimanų Salos · Kiurasao · Martinika · Montseratas · Puerto Rikas · Sen Pjeras ir Mikelonas · Terkso ir Kaikoso Salos |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai · Herbai |
**Will Bynum**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1983 m. sausio 4 d. (39 metai) |
| Gimimo vieta | Čikaga, JAV |
| Ūgis | 1,83 m |
| Svoris | 84 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Bostono "Celtics" |
| **Pozicija** | Įžaidėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 20052005–200620062006–20082008-2014Nuo 2014 | Bostono „Celtics"Roanoke „Dazzle" (NBDL)Golden State WarriorsTel Avivo „Maccabi"Detroit "Pistons"Bostono "Celtics" |  |
|  |

**Vilas Binumas** (angl. *Will Bynum*; g. 1983 m. sausio 4 d. Čikagoje, Ilinojuje) – JAV krepšininkas, žaidžiantis Bostono „Celtics" komandoje.

Karjera
-------

Pradėjo žaisti Crane gimnazijoje Čikagoje, 2003 m. turėjo žaisti Arizonos universitete, bet dėl nesutarimų su treneriu perėjo į Džordžijos Technologijos institutą, kur žaidė iki 2005 m. 2005 m. pasirašė kontraktą su Bostono „Celtics", bet žaidė tik keliose ikisezoninėse rungtynėse. Vėliau žaidė NDBL lygos Roanoke „Dazzle" komandoje, 2006 m. kovo mėnesį buvo pasirašęs 10 dienų sutartį su Golden State Warriors. 2006–2007 m. sezone žaidė Tel Avivo „Maccabi" klube, kol 2008 m. liepos mėnesį buvo atleistas. 2008 m. liepą pasirašė dvejų metų kontraktą su Bolonijos „Virtus" komanda, su galimybe išvykti į JAV žaisti NBA lygoje. 2008 m. liepos mėn. jis dalyvavo NBA vasaros lygoje. 2008 m. liepos 30 d. W. Bynumas pasirašė sutartį su Detroit „Pistons" komanda.2014 m. spalio mėnesio 17d. buvo iškeistas į Joel Anthony Bostono „Celtics" ekipai.

Pasiekimai
----------

* 2007 m. Izraelio čempionas

Nuorodos
--------

* Eurolygos puslapis apie žaidėją

1. ↑
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2008-08-09 iš Wayback Machine projekto.
**Vilemas Kalfas** (ol. *Willem Kalf*, 1619 m. lapkričio 3 d.(?), Roterdamas, Nyderlandai – 1693 m. liepos 31 d. Amsterdamas) – XVII a. Nyderlandų tapytojas, dirbęs natiurmorto žanre.

Biografija
----------

Vilemas Kalfas gimė Roterdame, pakrikštytas 1619 m. lapkričio 3 d. Jo tėvas Jan Jansz Calff (Kalf), buvo pasiturinčiu audinių prekybininku ir miesto tarybos nariu. Tėvas mirė 1625 m. Po motinos Machtelt Gerrits mirties, 1638 m. Vilemas Kalfas persikėlė į Paryžių, kuriame tapė iki 1646 m. kai grįžo į Roterdamą. 1651 m. spalio 22 d. Horno mieste registruotos jo vedybos su Cornelia Pluvier van Vollenhove. Po vedybų Vilemas Kalfas paminėtas esantis Amsterdamo tapytojų gildijos nariu. Vilemas Kalfas gyveno gana pasiturinčiai. Jis apie 1680 m. nustojo tapyti ir atsidėjo meno kūrinių prekiautojo verslui. Dailininkas mirė 1693 m. liepos 31 d. ir buvo palaidotas rugpjūčio 3 d. Amsterdamo *Zuiderkerk* bažnyčioje.

Vilemas Kalfas laikomas vienu žymiausių XVII a olandų natiurmorto žanro tapytojų. Pasak vėlesnio olandų dailininkų kronininko Houbraken, Vilemas Kalfas mokėsi pas Hendrik Gerritsz Pot (apie 1585–1657). Galbūt mokėsi pas Cornelis Saftleven (apie 1607–1681). Pagal stilistinius panašumus galima spėti, kad Kalfą įtakojo Roterdamo dailininkas Frans Rijckhals (apie 1600–1647). Pirmieji Kalfo natiurmortai priskiriami jo Paryžiaus kūrybos laikotarpiui. Brandaus menininko stilių Vilemas Kalfas išvystė Amsterdame maždaug nuo 1650 m. Geriausiuose Kalfo natiurmortuose vaizduojami keletas prabangių objektų: sidabro indai, Venecijos stiklas, kiniškas porcelianas − ant stalo išdėstyti tamsiame fone. Ypač detaliai vaizduojamas šių objektų paviršių spindesys šviesoje. Vilemo Kalfo sėkmingiausiu pasekėju buvo Jurriaen van Streek (1632–1687).

Darbų galerija
--------------

* „Natiurmortas su ąsočiu, indais ir granatu" (apie 1645, J. Paul Getty muziejus, Los Andželas)
* „Natiurmortas" (1653-54, Ermitažas, Sankt Peterburgas)
* „Natiurmortas su sidabriniu ąsočiu" (apie 1655-57, Amsterdamo valstybinis muziejus)
* „Natiurmortas su akvamanile, vaisiais ir moliusko kiautu" (apie 1660, Thyssen-Bornemisza muziejus, Madridas)
* „Natiurmortas" (apie 1660-1670, Nacionalinė Vašingtono dailės galerija)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Willem Kalf** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vašingtono dailės galerijos informacija
* museothyssen.org
* Encyclopaedia Britannica
* wga.hu
Koordinatės: 56°12′09″š. pl. 24°46′18″r. ilg.﻿ / ﻿56.202463°š. pl. 24.7716°r. ilg.﻿ / 56.202463; 24.7716


|  |
| --- |
| **Biržų „Kaštonų" pagrindinė mokykla** |
| Biržų „Kaštonų" pagrindinė mokykla herbas |
|  |
| **Adresas** | Kaštonų g. 13, Biržai |
| **Direktorius(-ė)** | Vytautas Stanulevičius |
| **Mokinių skaičius** | 708 |
| **Įkūrimo data** | 1988 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 40 |

Nuo stadiono pusės
**Biržų „Kaštonų" pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Biržuose, Kaštonų g. 13, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190546078.

Filialai:

* Biržų „Kaštonų" pagrindinės mokyklos Geidžiūnų skyrius;
* Biržų „Kaštonų" pagrindinės mokyklos Obelaukių skyrius.

Istorija
--------

Biržų 3-oji vidurinė mokykla įsteigta 1988 m. rugsėjo 1 d. Pirmaisiais mokslo metais joje buvo 23 klasės, mokėsi 630 mokinių, dirbo 39 mokytojai. Pirmoji abiturientų laida išleista 1990 m. Nuo 1994 m. vasario 11 d. pavadinta „Kaštonų" vidurine mokykla, 2001 m. rugsėjo 1 d. tapo „Kaštonų" pagrindine mokykla.

Nuo 2003 m. rugsėjo 1 d. prie „Kaštonų" pagrindinės mokyklos prijungti Obelaukių ir Užušilių skyriai, 2004 m. rugsėjo 1 d. prijungta Biržų pagrindinė mokykla.

Biržų pradinė mokykla (Vytauto g. 30) įsteigta 1994 m. Joje buvo 8 klasės ir priešmokyklinio ugdymo grupė. Dirbo 9 mokytojai. Nuo pat mokyklos įsteigimo jai vadovavo direktorė Vitalija Medelinskienė. 1998 m. Biržų pradinė mokykla reorganizuota į pagrindinę mokyklą, 2003 m. prijungti Geidžiūnų ir Gataučių skyriai. Nuo 2004 m. rugsėjo 1 d. Biržų pagrindinė mokykla prijungta prie Kaštonų pagrindinės mokyklos.

Nuo 2018 m. rugsėjo 1 d. įsteigta specialioji (lavinamoji) klasė

Direktoriai
-----------

* 1988 m. Vytautas Stanulevičius

Žymūs mokytojai
---------------

* Veronika Kirkilienė, direktoriaus pavaduotoja
* Regina Ramonienė, direktoriaus pavaduotoja

Mokiniai
--------

Mokyklą baigė 12 abiturientų laidų, arba 272 mokiniai. Aukso medaliu mokyklą baigė:

* Vita Tinterytė (1992 m.)

Sidabro medaliu mokyklą baigė:

* Jolita Jusaitytė (1990 m.)
* Inga Baronaitė (1992 m.)
* Donatas Yčas (1992 m.)
* Tatjana Strelcova (1992 m.)
* Birutė Triškaitė (1992 m.)

Su pagyrimu mokyklą baigė:

* Jurga Anskinaitė (1998 m.)

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2007-08-20 iš Wayback Machine projekto.

1. ↑
Koordinatės: 56°12′28″š. pl. 24°45′31″r. ilg.﻿ / ﻿56.2078°š. pl. 24.7585°r. ilg.﻿ / 56.2078; 24.7585

|  Biržų evangelikų reformatų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Tikėjimo srovė** | reformatai |
| **Savivaldybė** | Biržų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Biržai |
| **Adresas** | Reformatų g. 2 |
| **Statybinė medžiaga** | Mūras |
| **Pastatyta** | 1874 m. |
| **Stilius** | neogotika |

**Biržų evangelikų reformatų bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Biržuose. Bažnyčioje vyksta sekmadienio pamaldos. Biržų evangelikų reformatų bažnyčios statinių kompleksas 2013 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą. Bažnyčios statiniai patenka į Biržų istorinės dalies ir senojo miesto vietos teritoriją. Kompleksą sudaro bažnyčia, klebonija ir tvora su vartais.

Istorija
--------

Galinis fasadas
Šventoriaus vartai (nuo bažnyčios pusės)
Mieste evangelikai reformatai įsikūrė valdant Radviloms. Biržų reformatų parapiją įsteigė Mikalojus Radvila Rudasis, kurio sūnus Kristupas Radvila Perkūnas rėmė evangelikų reformatų bažnyčios statybą. Ši bažnyčia pirmą kartą istoriniuose šaltiniuose paminėta 1584 m.

1704 m. bažnyčia sudegė, o po metų čia iškilo medinė šventovė. Ši apie 1862 m. buvo nugriauta ir jos vietoje pastatyti laikini maldos namai. Nauja bažnyčia pastatyta 1874 m. Biržų evangelikų reformatų parapijiečių lėšomis pagal Rygos architekto Heinrich Schell projektą (pradėta statyti 1867 m.). 

Neogotikos stiliaus bažnyčia primena Radvilas, kurie rėmė ir platino šį tikėjimą. Ji tapo Šiaurės lietuvos reformacijos centru. Bažnyčioje išlikęs vientisas unikalus neogotikinis interjeras: stalai, suolai, didelė vargonų pakyla su vargonais, sakykla. Visa bažnyčios vidaus įranga padaryta iš medžio.

Šalia bažnyčios XIX a. pabaigoje pastatyta klebonija. 1949 m. ji nacionalizuota, įrengiant gyvenamuosius butus. 1992-aisiais pastatas grąžintas Biržų evangelikų reformatų bendruomenei.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Bažnyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2014-11-17.
2. ↑   Archyvuota kopija 2014-11-13 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Parapijos svetainė
* Biržų evangelikų reformatų bažnyčia
* Biržų ev. reformatų parapija Archyvuota kopija 2014-01-10 iš Wayback Machine projekto.
| Biržų senamiestis |
| --- |
| Biržų pilis |
|  |
| 

Biržų senamiestisBiržų senamiestis

 |
| **Koordinatės** | 56°12′18″š. pl. 24°45′25″r. ilg.﻿ / ﻿56.205°š. pl. 24.757°r. ilg.﻿ / 56.205; 24.757﻿ (Biržų senamiestis)Koordinatės: 56°12′18″š. pl. 24°45′25″r. ilg.﻿ / ﻿56.205°š. pl. 24.757°r. ilg.﻿ / 56.205; 24.757﻿ (Biržų senamiestis) |
|  |
| **Apskritis** | Panevėžio apskrities vėliava Panevėžio apskritis |
| **Savivaldybė** | Biržų rajono savivaldybės vėliava Biržų rajono savivaldybė |
| **Seniūnija** | Biržų miesto seniūnija |

**Biržų senamiestis** – Biržų miesto dalis, esanti tarp Agluonos (vakaruose) ir Apaščios upių. Stovi Biržų Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia, Biržų evangelikų reformatų bažnyčia, Biržų pilis su „Sėlos" muziejumi, kultūros namai.

Istorija
--------

Senoji miesto dalis suformuota Valakų reformos metu XVI a. prie tvirtovės pagal stačiakampio formos planą, 1661-1662 m. išplėsta pagal architekto T. Krel-Spinovskio planą. Miestas su tvirtove sudarė Renesanso epochai būdingą kompleksą, vienintelį tokį išlikusį Lietuvoje. 1923 m. miestas plėstas. Per Antrąjį pasaulinį karą beveik sunaikintos istorinės dalies architektūra neatkurta. Dalis senamiesčio yra kultūros paveldas. 

Senamiestyje vyrauja sovietinio stiliaus 1-3 aukštų mūriniai pastatai, yra keturkampė aikštė, susidariusi išplėtus kvadratinę Rotušės aikštę. Čia stovi romantizmo neobaroko krypties Biržų Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia, pastatyta 1861 m. (archit. Tomas Tišeckis). Jos interjeras modifikuotų klasicizmo formų. Netoli aikštės yra ir neogotikinė Biržų evangelikų reformatų bažnyčia, pastatyta 1874 m. Mieste taip pat buvo Biržų evangelikų liuteronų bažnyčia.

Aikštėje stovi Laisvės paminklas, pastatytas 1931 m. (skulpt. Robertas Antinis), 1946 m. nugriautas, 1990 m. atstatytas (skulpt. Robertas Antinis), tačiau ne savojoje, o kitoje vietoje. 1976 m. pastatyta poeto Juliaus Janonio paminklinė skulptūra (skulpt. Konstantinas Bogdanas).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jāņa sēta Map Publishers Ltd (2003). „Lietuvos autokelių atlasas" (Map). – Ryga. pp. // 77.  Trūksta arba tuščias parametras `|title=` (pagalba) (atlaso žemėlapiuose teritorijų ribos pateiktos pagal VĮ „Registrų centras" 2003-07-01 duomenis)
**Jurgis Krikščiūnas** (slapyvardis **Rimvydas**, 1919 m. rugsėjo 14 d. Samara, Rusija – 1949 m. gruodžio 15 d. Šlynakiemis, Punsko valsčius; palaidotas Suvalkuose (miesto kapinėse, vieta nežinoma)) – vienas Lietuvos pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui veikėjų, Dainavos apygardos štabo organizacinio skyriaus viršininkas, j. leitenantas.

Biografija
----------

Tėvas Antanas Krikščiūnas. 1940 m. baigė Karo mokyklą. 1941 m. Birželio sukilimo dalyvis Kaune. 1940–1943 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo geodeziją. Dalyvavo pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui jaunimo organizacijos veikloje. 1944 m. rudenį suimtas, 9 mėn. kalintas Šiaulių kalėjime; nesudarius bylos paleistas. Nuo 1945 m. rudens Dzūkų rinktinės Kunigaikščio Vaidoto grupės partizanas, būrio vadas. Nuo 1946 m. vasaros Dainavos apygardos Mindaugo kuopos vadas. Atstovavo apygardai 1947 m. sausio 15-16 d. Lietuvos partizanų vadų suvažiavime Tauro apygardos teritorijoje.

Mokėjo rusų, vokiečių ir prancūzų kalbas, buvo pasiųstas į Vakarus. 1947 m. gegužės mėn. su J. Lukša perėjo Lenkijos sieną (grįžo m. birželio 5 d.), Gdanske ir Gdynėje susitiko su pasipriešinimo atstovais užsienyje, perdavė svarbių dokumentų apie TSRS okupuotą Lietuvą ir kovą su sovietiniu režimu, pranešė, kad J. Markulis (slap. „Erelis") yra MGB agentas. Nuo 1947 m. liepos mėn. Dainavos apygardos štabo žvalgybos ir ryšių skyriaus, nuo 1948 m. – organizacinio skyriaus viršininkas, kartu kurį laiką ir Dzūkų rinktinės vado pavaduotojas. Per kautynes du kartus sužeistas. Daug rašė partizanų spaudoje, rūpinosi jos techninėmis priemonėmis, platinimu; rinko medžiagą apie sovietinių okupantų nusikaltimus. 1949 m. pavasarį Pietų Lietuvos partizanų srities vadovybės pasiųstas į Vakarus turėjo informuoti apie Lietuvos partizanų vyriausiosios vadovybės – LLKS įkūrimą, vežė medžiagos apie sovietinės valdžios represijas, apie partizaninį karą ir kitką. Pakeliui į Varšuvą ją atėmė Lenkijos saugumo darbuotojai. Iš atminties atkūręs dingusią medžiagą, paštu išsiuntė Vakaruose esančiam Juozui Lukšai-Daumantui, kuris su Vyriausiuoju Lietuvos išlaisvinimo komitetu parengė memorandumą Jungtinėms Tautoms. Apsupti komunistinės Lenkijos pasienio kariuomenės žuvo bunkeryje kartu su partizanu Vytautu Prabuliu-Žaibu Šlynakiemio kaime 1949 m. gruodžio 15 d.

Įvertinimas
-----------

* Partizanų kapitonas, 1949 m.;
* Laisvės kovos I laipsnio kryžius su kardais, 1950 m. (po mirties);
* Karys savanoris, Vyčio kryžiaus 1 laipsnio ordinas, 1997 m. (po mirties);
* Pulkininkas leitenantas, 1998 m. (po mirties).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Virginija Rudienė. *Jurgis Krikščiūnas (1919)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 37 psl.

Nuorodos
--------

* Biografija
* Liudininkų Prano Grigučio ir Juozo Jakimavičiaus prisiminimai apie Jurgio Krikščiūno žūtį
* Liudininko Juozo Jakimavičiaus prisiminimai apie Jurgio Krikščiūno žūtį
|  |
| --- |
| **Aitvaras (sklandytuvas)** |
|  |
|  |
| Tipas | Sklandytuvas |
| Gamintojas | Vincas Šalaviejus |
| Kūrėjas | Vincas Šalaviejus |
| Gamybos metai | 1939 m. |
| Pirmas skrydis | 1939 m. |
| Pradėtas naudoti | 1939 m. |
| Baigtas naudoti | 1939 m. |
| Pagrindiniai naudotojai | Ukmergės sklandymo būrelis |
| Pagaminta vnt. | 1 |

**„Aitvaras"** – Ukmergės sklandymo būrelio įkūrėjo Vinco Šalaviejaus konstrukcijos sklandytuvas, pastatytas 1939 m.

„Aitvaras" – medinės konstrukcijos, drobe dengtas aukštasparnis sklandytuvas. Neturėdamas paprastesnio sklandytuvo, šį orlaivį V. Šalaviejus pagamino Ukmergės sklandymo būrelio narių mokymui.

Sklandytuvas buvo skirtas pradiniam mokymui amortizatoriniu startu.

Sklandytuvas pasižymėjo neblogu pastovumu ir pavaldumu. Liudininkai teigia, kad mokiniai juo skrido apie 70 kartų kol avarijos metu jis buvo smarkiai apgadintas.

Dėl konstruktoriaus ir būrelio įkūrėjos ligos (sirgo džiova) komplikacijų 1939 m. pabaigoje, sąlygojusių jo mirtį, sklandytuvas nebuvo suremontuotas.

Apie sklandytuvo konstrukciją ir duomenis trūksta patikimų žinių. Iš vienintelės išlikusios mėgėjiškos nuotraukos aišku, kad tai buvo dviejų lonžeronų, dviem porom spyrių paremtais sparnais, iš šešiakampių rėmų sudaryto liemens sklandytuvas, visas dengtas audiniu.

Techniniai duomenys
-------------------

|  |  |
| --- | --- |
| Sparnų mojis | 10 m |
| Sparnų plotas | 15 m² |
| Proilgis | 6,6 |
| Svoris | tuščio | 110 kg |
| maksimalus kilimo | 185 kg |
| Sparno apkrova | 12,3 kg/m² |
| Aerodinaminė kokybė | 14 |
| Greitis (apytikriai) | žemėjimo | 1,1 m/s |
| geriausias sklendimo | 50 km/h |

Šaltiniai
---------

* (LT) Ramoška, Gytis, V. Šalaviejus „Aitvaras", Plieno sparnai, 2008

Išnašos
-------

1. 1 2  Ramoška, Gytis, V. Šalaviejus „Aitvaras", Plieno sparnai, 2008
| **Lactarius pyrogalus** |
| --- |
| Aitrusis piengrybis (*Lactarius pyrogalus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Ūmėdiečiai  *( Russulales)* |
| Šeima: | Ūmėdiniai  *( Russulaceae)* |
| Gentis: | Piengrybis  *( Lactarius)* |
| Rūšis: | Aitrusis piengrybis  *( Lactarius pyrogalus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Aitrusis piengrybis** (*Lactarius pyrogalus*) – piengrybių (*Lactarius*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai vidutinio didumo. Kepurėlė 3-8 (10) cm skersmens, jauna apvali, senesnių iškili, vėliau paplokščia, šiek tiek įdubusi, ochriškai pilkos spalvos, violetinio atspalvio, pakraščiai juostuoti, jaunų užsilenkę žemyn, senų išsitiesia. Lakšteliai gelsvi, vėliau ochrinės spalvos, stori, reti, priaugtiniai, kartais nuaugę kotu žemyn. Kotas 3-8 cm ilgio, 0,5-1,5 cm storio, balsvas, lygus, trapus, nedėmėtas, prie pagrindo užsilenkęs. Trama balta, perlaužus, pagelsta. Pieniškos sultys karčios.

Auga rugpjūčio-spalio mėnesiais lapuočių, mišriuose miškuose, ypač po lazdynais. IV kategorijos, vartojamas sūdytas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincentas Urbonas. *Grybai*. Vilnius: Mokslas, 1986. p. 85.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Rusijos imperijos kurjerinis laivas „Roksana" (*Роксана*)
Rusijos imperijos kurjerinis laivas Nr. 218 (buvęs minininkas) po jūrų minos sprogimo 1915 m.
**Kurjerinis laivas** (rus. *посыльное судно*; angl. *Dispatch boat*) – nedidelis, o kartais ir didelis, karo laivas, vežiojęs karinius pranešimus bei siuntas iš vieno laivo į kitą laivą, iš laivo į krantą ar atgal, kartais iš vieno kranto punkto į kitą. Kurjerinius laivus naudodavo, kai nebūdavo kito būdo pranešimams perduoti ar kitas perdavimo būdas buvo per lėtas ar nesaugus. Kurjeriniai laivai kartais aptarnaudavo diplomatines atstovybes užsienyje.

Dažnai laivai kurjeriniais būdavo laikinai.

Panašus laivų tipas buvo *paketbotai* – civiliniai prekiniai laivai, kurie perveždavo paštą iš vieno uosto į kitą.

Ratinis garlaivis „Geranium" JAV kariniame laivyne buvo naudojamas kaip kurjerinis laivas

Kurjeriniai laivai JAV kariniame laivyne
----------------------------------------

JAV kariniame laivyne kurjeriniai laivai buvo vadinami *dispatch boat*. Jie perveždavo pranešimus tarp aukšto rango karininkų, esančių skirtinguose laivuose ar pakrantės punktuose. Pvz. generolas *Ulysses S. Grant* Virdžinijos kampanijos metu ryšį su kariniu laivynu palaikė kurjeriniais laivais.

1776 m. kontinentinio karinio laivyno laivas „Lynch" buvo panaudotas kaip kurjerinis laivas ir su slaptu pranešimu buvo pasiųstas į Prancūziją. Irgi su slaptu atsakymu grįždamas į JAV jis buvo užgrobtas britų laivyno, tačiau Prancūzijos pranešimą spėjo sunaikinti.

JAV Pilietinio karo metu buvo naudojama daug kurjerinių laivų, pvz. „Massasoit", „Gladiolus" ir „Geranium".

XX a. pradžioje kurjeriniai laivai dar buvo naudojami, pvz. USS „Vega" (SP-734).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Alley Baggett** |
| --- |
| Gimė | 1973 m. liepos 14 d. (49 metai)šalia Hiustono, Teksase |
|  |
| Veikla | amerikiečių, filipinų ir ispanų kilmės modelis. |

**Alley Baggett** (gimė 1973 m. liepos 14 d. šalia Hiustono, Teksase) – amerikiečių, filipinų ir ispanų kilmės modelis.

Užaugusi mažame mieste, A. Baggett buvo palaikymo komandos narė, bėgikė ir žaidė krepšinį.

A. Baggett nuo vaikystės troško tapti tradiciniu modeliu, bet nedidelis ūgis (1,57 m) neleido jai to padaryti. Ji atsiskleidė pozuodama žinomam fotografui Harviui Batsui (angl. *Harvey Butts*). Baggett pirmą kartą viešai pasirodė 1995 m. gegužę, ant „Pleibojaus Moteriško apatinio trikotažo Knygos" (*Playboy's Book of Lingerie*) viršelio. Nuo to laiko ji pasirodė ant daugiau kaip dvylikos *Pleibojaus Ypatingų Leidinių* viršelių ir padarė daugiau pasirodymų negu bet kuris kitas modelis. Ji taip pat buvo pasirodžiusi Britanijos vyrų žurnaluose „FHM" ir „Loaded".
Be modeliavimo, A. Baggett dirbo televizijoje kaip „WWF Sunday Night Heat" (*WWF sekmadienio nakties karštis*) komentatorė JAV nacionalinėje televizijoje ir pasirodė „Penn and Teller's Sin City Spectacular". Ji taip pat pasirodė Rikio Martino vaizdo klipe „Shake Your Bon Bon" ir „Third Eye Blind‘s", „Never Let You Go". Alley taip pat buvo pasirodžiusi komiksų serijoje, pagrįstoje nusikaltimo kovos veikėja – „Alley Cat". Komiksai sukūrė ponios A. Baggett žaislų seriją, kuriuos šiandien vaikosi kolekcininkai. Jos nuotraukos ir interviu buvo publikuojamos įvairiuose automobilių suderinimo žurnaluose.

Šiuo metu Alley planuoja baigti modelio karjerą ir įkurti savo gaminių kompaniją.

Filmografija
------------

* Pleibojaus Sirenų Mergaitės (*Playboy's Girls of Hooters*) (1994 m.) (kaip Alma Baggett).
* Pasilinksminimas Šįvakar (*Entertainment Tonight*) Korespondentė (1996–1998).
* Howardo Sterno Privatus gyvenimas (*Howard Stern's Private Parts*) (1997).
* Įspūdingas Nuodėmės Miestas (*Sin City Spectacular*) 1999 m. vasario 1 d. (televizijos viešnia).
* Sekmadienio vakaro imtynių (*World Wrestling Entertainment*) (gražioji korespondentė).

Pasirodymai „Pleibojaus Ypatinguose Leidiniuose"
------------------------------------------------

* Pleibojaus Moteriško apatinio trikotažo knyga – 34 kartus
* Pleibojaus Seksualūs Maudymosi kostiumai – 1
* Pleibojaus Tikras Seksas – 1
* Pleibojaus Šlapios ir Laukinės – 2
* Pleibojaus Draugės – 1
* Pleibojaus Nuogalės – 2
* Pleibojaus Basakojės gražuolės – 2
* Pleibojaus Geidulingos merginos – 2
* Pleibojaus Kūno kalbos – 1
* Pleibojaus Vasaros mergaitės – 1
* Pleibojaus Egzotinis Grožis – 1
Lotyniškas „Almagesto" leidimas, 1515 m.
**Almagestas** – Ptolemėjo veikalas, to meto astronominių ir matematinių žinių kompendiumas, išsamiausias senovės astronomijos traktatas, pasiekęs šiuos laikus.

Senovės graikų kalba veikalas vadinosi *Mathematike Syntaxis*. Apie 820 m. jis išverstas į arabų kalbą, pavadinant *Almagest* 'didžiausias' (iškraipytas graikų k. žodis *megiste*). Gerardas Kremonietis antroje XII a. pusėje „Almagestą" iš arabų kalbos išvertė į lotynų.

Parašytas apie 150 m. e. m. Į veikalą įeina Hiparcho sudarytas žvaigždžių katalogas, neatmestina galimybė, jog Hiparcho darbais Ptolemėjas rėmėsi ir kitose veikalo dalyse. Iš viso „Almagestą" sudaro 13 knygų. „Almageste" aprašyti 48 graikų žvaigždynai, tapę dabartinės sistemos pagrindu. Septintoje ir aštuntoje knygose, kur daugiausia dėmesio skiriama nejudamosioms žvaigždėms, pateikiamos 1022 žvaigždžių ekliptikos koordinatės ir ryškiai.

Islamiškųjų kraštų ir Europos astronomai šiuo veikalu, kaip elementariu vadovu, naudojosi apytikriai iki XVII a. pradžios.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  Ian Ridpath. A Dictionary of Astronomy. Oxford University Press, 1997, p. 12.
2. 1 2 3 4 5 6  *Almagest*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2022-07-31.
| **Juozas Martinaitis** |
| --- |
| Gimė | 1911 m.Kartena (Kretingos raj.) |
| Mirė | 1948 m. rugpjūčio 12 d. (~37 metai)Lubiai (Kretingos raj.) |
| Tėvas | Juozas |
|  |
| Veikla | Lietuvos partizanas |
| Pareigos | Kardo rinktinės Buganto kuopos vadas |

**Juozas Martinaitis** (slap. *Meškerė, Meškerys, Jurkus*, 1911 m. Kartena, Kretingos raj. – 1948 m. rugpjūčio 12 d. Lubiai, Kretingos raj.) – Lietuvos partizanas, Kardo rinktinės Buganto kuopos vadas.

Biografija
----------

Gimė ir augo Kartenos miestelyje. Žemės reformos metu tėvui gavus žemės buvusiame Žadeikių dvare, šeima persikėlė į Žadeikių kaimą. Mokėsi Kartenos pradinėje mokykloje, kurią baigęs dirbo statybose.

1932 m. pašauktas į kariuomenę, užsitarnavo viršilos laipsnį.

Grįžęs dirbo statybininku, 1934 m. įstojo į LŠS Kretingos rinktinės Kartenos šaulių būrį, 1940–1941 m. tiesė Rietavo–Šventosios plentą.

Vokiečių okupacijos metais dirbo Kartenos valsčiaus savivaldybės raštinėje, buvo areštinės sargu.

1945 m. tapo Kartenos valsčiaus žemės ūkio skyriaus tarnautoju, užmezgė ryšius su Lietuvos partizanais. 1946 m. rugsėjo mėn. įstojo į Kardo rinktinės Buganto kuopą, pasirinko Meškerės, vėliau – Jurkaus, slapyvardį, vadovavo būriui. 1947 m. rudenį paskirtas kuopos vadu.

Žuvo 1948 m. rugpjūčio 12 d. Lubių kaime, Kartenos valsčius. Stribams ir enkavedistams apsupus Simono Gaudučio sodybą, nusišovė po namo grindimis įrengtoje slėptuvėje.

Šaltiniai
---------

* Stanislava Petraitienė. Brangi tylos kaina. – Švyturys (Kretinga), 1966, nr. 84, p. 2, nr. 85, p. 3, nr. 86, p. 3, nr. 88, p. 3.
* Dalia Kuodytė. Žemaičių apygarda Kardo (Kardų) rinktinė. – Laisvės kovų archyvas, t. 7. Kaunas, 1993, p. 6.
* Vytautas Rimgaila. Fragmentai ir faktai apie LLA ŽL Kardo rinktinę. – Vakarų ekspresas, 1994, geg. 19.
**Juozas Matulaitis** (1864 m. spalio 28 d. Netičkampyje, Marijampolės valsčius – 1946 m. spalio 10 d. Baraginėje, Liudvinavo valsčius, palaidotas Liudvinave) – Lietuvos knygnešys.

Biografija
----------

XIX a. devintame dešimtmetyje Gustaičiuose rengė jaunimo gegužines, jose susipažino su Marijampolės lietuvių inteligentais. 1887 m. išvyko gyventi į Baraginę.

Nuo 1890 m. Liudvinavo apylinkėse pradėjo platinti draudžiamąją lietuvių spaudą. Bendradarbiavo su kitais knygnešiais, talkino Juozui Kancleriui. Matulaičio ūkyje buvo viena J. Kanclerio lietuviškų leidinių slėptuvių. Vėliau pats poriniu vežimu veždavo draudžiamąją lietuvių literatūrą iš Bartninkų ir Keturvalakių apylinkių. Ją saugojo skardinėse dėžėse kluone po pelais, šieno šalinėje arba užkasdavo į žemę malkinėje ir po akmenų krūvomis.

1893 m. jo namuose Baraginėje įvyko slaptas varpininkų suvažiavimas. XX a. pr. priklausė slaptai knygnešių Artojų draugijai – ši jo namuose surengė 4 slaptus lietuviškus vakarus su spektakliais. Už tai 1902 m. jam iškelta baudžiamoji byla, 1903 m. paskirtas kardomasis areštas, paleistas už brolio užstatą. Dėl 1904 m. rugpjūčio caro Nikolajaus II manifesto nuo bausmės atleistas. Rinko tautosaką.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Juozas Matulaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. - 451 psl.
| Bikavėnų kapinynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Bikavėnų kapinynasBikavėnų kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°24′08″š. pl. 22°00′52″r. ilg.﻿ / ﻿55.4023276°š. pl. 22.0145631°r. ilg.﻿ / 55.4023276; 22.0145631Koordinatės: 55°24′08″š. pl. 22°00′52″r. ilg.﻿ / ﻿55.4023276°š. pl. 22.0145631°r. ilg.﻿ / 55.4023276; 22.0145631 |

 |
| Vieta | Šilutės rajonas |
| Seniūnija | Vainuto seniūnija |
| Plotas | 1530 m |
| Naudotas | VIII a. – XII a. |
| Tirtas | 1963 m. 1967–1968 m. m. |
| Registro Nr. | / 3383 /A1720 |

**Bikavėnų kapinynas**, **Pajūriškių kapinynas** – kapinynas Šilutės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Bikavėnų ir Pajūriškių kaimų, Vainuto seniūnija, Jūros ir jos bevardžio intako dešiniajame krante, 0,3 km į šiaurę–šiaurės rytus nuo Žvingių tilto kelyje  **4514**  Žygaičiai–Visbarai–Bikavėnai  per Jūrą, 0,2 km į šiaurės rytus nuo šio kelio bei tiek pat į šiaurę–šiaurės vakarus nuo Jūros dešiniojo kranto ir 0,1 km į šiaurės rytus nuo Bikavėnų kaimo kapinių.

Kapinynas
---------

Kapinynas išsidėstęs keliuose hektaruose; kapai apardyti. 1963 m. ir 1967–1968 m. Istorijos instituto ir Lietuvos nacionalinio muziejaus archeologai (vadovai Adolfas Tautavičius, Bronė Tautavičienė) ištyrė 1530 m² plotą – X a. – XII a. 272 nedegintų ir 5 sudegintų mirusiųjų kapus.

Vyrų kapuose rasta ietigalių, kovos peilių, kalavijų, pasaginių segių ir kt. papuošalų, į kai kuriuos kapus įdėta žirgo galva, dviejuose vyrai palaidoti su žirgais. Moterų kapuose rasta vytinių antkaklių, kryžinių smeigtukų, įvijinių apyrankių, peiliukų, verpstukų. Dalies apardytų kapų įkapės yra VIII a. – IX a. Daugumą radinių saugo Lietuvos nacionalinis muziejus ir Šilutės muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Adolfas Tautavičius. *Bikavėnų kapinynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 180 psl.
| Bijotų herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2010-06-03* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Bijotų herbas** – Bijotų kaimo ir seniūnijos heraldinis atributas.

Aprašas
-------

Žaliame lauke auksinis Baublys atverta juoda durų anga.

Simbolika
---------

* Žalia spalva reiškia gražią gamtą ir kadaise netoli buvusį ąžuolyną (galbūt ir šventvietę), taip pat viltį, kad vietovė atgis ir vėl taps svarbiu Žemaitijos kultūriniu centru.
* Juoda durų anga rodo, jog šiame statinyje slypi mūsų krašto švietimui ir mokslui svarbios vertybės (heraldikoje juoda spalva paprastai žymi mokslą, išsilavinimą), o atvira durų anga – kad čia laukiami visi Baublio lankytojai, kuriems nesvetima šio krašto kultūra ir tradicijos.

Spalvų gama artimai siejasi su baltiškąja, pirmiausia žemaičių ir lietuvių etnine spalvų sistema.

Istorija
--------

Istorinio herbo Bijotai neturėjo. Svarstant Bijotų herbo motyvus, niekam nekilo abejonių, jog naujame herbe turi būti pavaizduotas bemaž prieš 200 metų Dionizo Poškos pastatytas Baublys. 

Herbą 2010 m. birželio 3 d. patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-383. Etalono autorius – Rolandas Rimkūnas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
**Kimberley Dos Santos**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Kimberley Dos Santos |
| Gimimo data | 1998 m. vasario 26 d. (24 metai) |
| Gimimo vieta | Liuksemburgas |
| Ūgis | 1,68 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Racing Lëtzebuerg |
| **Numeris** | x |
| **Pozicija** | gynėja, saugė |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2015–20202020– | SC BetemburgRacing Lëtzebuerg | 0? 0(?)0? 0(?) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2019– | Liuksemburgas Liuksemburgas | 16 0(0) |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022 m. rugpjūčio 8 d.. |

**Kimberlė Dos Santoš** (*Kimberley Dos Santos*; g. 1998 m. vasario 26 d.) – Liuksemburgo futbolininkė, gynėja, saugė. Atstovavo Liuksemburgo rinktinei.

Karjera
-------

Karjerą pradėjo 2015 m. ir atstovavo Sporting Bettemburg. 2016–2017 m. sezone iškovojo čempionių titulą. 2017–2018 m. sezone Betembūro ekipa liko antroje vietoje. 2018–2019 m. vėl tapo čempione.

2020 m. vasarą perėjo į Racing FC Union Lëtzebuerg. 2020–2021 m. sezone tapo šalies čempione. 2021–2022 m. sezone titulą apgynė.

Rinktinė
--------

Liuksemburgo rinktinėje žaidė nuo 2016 m.

2016 m. birželio 26 d. įvyko draugiškos rungtynės tarp Liuksemburgo ir Jungtinių Arabų Emyratų rinktinių. Liuksemburgo atstovės nugalėjo rezultatu 6-0.

2022 m. vasario 19 d. pelnė įvartį draugiškose rungtynėse prieš Taitį.

2022 m. birželio 19 d. pasižymėjo įvarčiu draugiškose rungtynėse prieš Žaliojo Kyšulio rinktinę.

Išnašos
-------

1. ↑  2016–2017 m. Dames Ligue 1
2. ↑  2017–2018 m. Dames Ligue 1
3. ↑  2018–2019 m. Dames Ligue 1
4. ↑  2020–2021 m. Dames Ligue 1
5. ↑  2021–2022 m. Dames Ligue 1
6. ↑  Liuksemburgo nacionalinė moterų rinktinė Archyvuota kopija 2021-05-21 iš Wayback Machine projekto.
7. ↑

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* SOFASCORE
* SOCCERDONNA
* Globalsportsarchive
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Stanislovas Valimantas** |
| --- |
| Kęsgailos |
| Gimė | apie 1330/1345Deltuva |
| Mirė | 1399 m. rugpjūčio 12 d.Vorskla |
| Tėvas | Buška |

**Stanislovas Valmantas** (vok. *Walmundt Buschken son*, lenk. *Wolimunt Buszkowicz*) (apie 1330/1345 m. Deltuva – 1399 m. rugpjūčio 12 d. Vorskla) – Lietuvos bajoras/didikas.

Tėvas – Buška (ar *Buškys*), Algirdo ir Kęstučio laikais minimas lietuvių didikas. Žmona – greičiausiai žemaičių bajoro Mazgino duktė. Sūnūs – Lietuvos žemės maršalka Rumbaudas Valimantaitis, Žemaitijos seniūnas Mykolas Kęsgaila Valimantaitis, Trakų vaivada Jaunius, Kauno seniūnas Šedbaras, Gudgirdas, Trakų kaštelionas Sudivojus. Tėvonija – Deltuva (prie Ukmergės).

Liudijo 1398 m. Salyno sutartyje su Vokiečių ordinu. Manoma, kad netrukus po to žuvo Vorsklos mūšyje (1399 m.).

Paminėtas 1445 m. Helenos Kęsgailienės memorialiniame įraše Krokuvos universiteto knygoje.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Borukai |
| --- |
| BorukaiBorukai |
| Gyventojų skaičius | 2000–2660 |
| Populiacija šalyse | Kosta Rika |
| Kalba (-os) | ispanų, borukų |
| Religijos | šamanizmas |
| Giminingos etninės grupės | bribriai, kabekarai, nasai |

**Borukai** (*Borũca, Brunka*) – indėnų tauta, gyvenanti Kosta Rikoje. Gentį sudaro ~2660 žmonių, kurių dauguma gyvena Borukų rezervacijoje Puntarenaso provincijoje, 20 km į pietus nuo Buenos Airių miestelio. Tradiciškai borukai vartojo čibčų kalbų šeimai priklausančią borukų kalbą, tačiau ji dabar praktiškai išnykusi, ir dauguma borukų kalba tik ispaniškai.

Ikikolumbiniais laikais borukai gyveno plačioje teritorijoje Kosta Rikos pietvakariuose, iki pat Panamos sienos, ypač Osos pusiasalyje. Konkistos laikais dėl asimiliacijos, karų, enkomjendos borukų populiacija sumažėjo. 1956 m. jiems paskirta rezervacija.

Turi išvystytus amatus, ypač tekstilę bei kaukių gamybą iš balzos. Šias kaukes naudoja metų pabaigos šventėje, šokdami „velniukų" šokį. Šioje šventėje vaizduojama kova tarp „velniukų" (borukų) ir ispanų konkistadorų.
**Janina Ivaškevičienė** (1925 m. gruodžio 6 d. Kaunas – 2005 m. balandžio 5 d. Kaunas) – Lietuvos gydytoja fiziologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija
----------

1947 m. baigė Kauno universitetą, 1949 m. – Lietuvos kūno kultūros institutą. 1955 m. P. F. Lesgafto valstybiniame kūno kultūros institute apgynė disertaciją „Sportininkų priešstartinės būklės elektrokardiografiniai tyrimai", medicinos mokslų kandidatė. 1969 m. TSRS medicinos mokslų akademijos pediatrijos institute apgynė disertaciją „Kraujotakos sistemos veiklos ypatumai skirtingame amžiuje priešstartinėje būklėje", 1970 m. medicinos mokslų daktarė.

1947–1993 m. Lietuvos kūno kultūros instituto dėstytoja, 1975–1986 m. Fiziologijos ir biochemijos katedros vedėja, nuo 1971 m. profesorė. 1993 m. Lietuvos kūno kultūros instituto garbės profesorė. Paskelbė daugiau kaip 200 mokslinių darbų apie sportininkų reabilitaciją, dienos režimą, mitybą, fizinio krūvio, emocijų įtaką organizmui.

Įvertinimas
-----------

* 1995 m. I laipsnio Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino medalis

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Janina Ivaškevičienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 418 psl.
**Kim Olafsson**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Kim Olafsson Gunnlaugsson |
| Gimimo data | 1998 m. rugpjūčio 27 d. (24 metai) |
| Gimimo vieta | Liuksemburgas |
| Ūgis | 1,76 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FC Munsbach |
| **Numeris** | ? |
| **Pozicija** | puolėja |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2017–2018  2018–2021  2021– 2022 | FFC Frankfurt II  1. FFC Frankfurt  Elversberg  FC Munsbach | 27 0(1)00 0(0)02 0(0)00 0(0) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2014– | Liuksemburgas Liuksemburgas | 4 0(1) |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022 m. rugpjūčio 14 d.. |

**Kim Olafson Gunlaugson** (*Kim Olafsson Gunnlaugsson*; g. 1998 m. rugpjūčio 27 d.) – Liuksemburgo futbolininkė, puolėja.

Islandų kilmės žaidėja atstovavo Islandijos jaunimo rinktinėms, tačiau vėliau pasirinko Liuksemburgo rinktinę.

Karjera
-------

Žaidėjos tėvas islandas, o mama liuksemburgietė. Būdama 15 metų persikėlė į Vokietiją.

### FFC Frankfurt II

Profesionalės karjerą pradėjo Vokietijoje, rungtyniavo 1. FFC Frankfurt jaunimo ekipose, tačiau pagrindinės ekipos sudėtyje oficialių rungtynių nėra žaidusi.

### Elversberg

Nuo 2021 m. vasaros atstovavo Elversberg, rungtyniavo 2. Frauen-Bundesliga. Sužaidė vos dvejas rungtynes.

### FC Munsbach

2022 m. persikėlė į Liuksemburgą ir atstovavo FC Munsbach.

Rinktinė
--------

Liuksemburgo rinktinėje žaidė nuo 2014 m. Debiutavo rinktinėje 2014 m. spalio 29 d. draugiškose rungtynėse prieš Lietuvą. Šiose rungtynėse Liuksemburgas nugalėjo lietuves 1-0 ir iškovojo pergalę.

2014 m. gruodžio 11 d. draugiškose rungtynėse prieš Kiprą pasižymėjo pelnydama įvartį.

Išnašos
-------

1. ↑   Archyvuota kopija 2021-05-21 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑
4. ↑   Archyvuota kopija 2021-05-21 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* SOFASCORE
* FLASHSCORE
* SOCCERDONNA
* Globalsportsarchive
| **Janis Baluodis** |
| --- |
|  |
| Janis Baluodis |
| Gimė | 1881 m. vasario 20 d.Trikata |
| Mirė | 1965 m. rugpjūčio 8 d. (84 metai)Saulkrastai |
|  |
| Veikla | Latvijos valstybės ir karinis veikėjas. Nuo 1920 m. generolas. |

**Janis Baluodis** (latv. *Jānis Balodis*, 1881 m. vasario 20 d. Trikata – 1965 m. rugpjūčio 8 d. Saulkrastai) – Latvijos valstybės ir karinis veikėjas. Nuo 1920 m. generolas.

Biografija
----------

Nuo 1898 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, 1902 m. baigė Vilniaus karo mokyklą, karininkas. 1904–1905 m. Japonijos – Rusijos karo ir Pirmojo pasaulinio karo dalyvis. 1915 m. vasario 20 d. pateko į vokiečių nelaisvę. 1918 m. grįžo į Latviją.

Vienas Latvijos kariuomenės kūrėjų, nuo 1919 m. liepos mėn. Kuršo divizijos vadas, nuo 1919 m. spalio mėn. Latvijos kariuomenės vyriausiasis vadas. Jam vadovaujant Latvijos kariuomenė sėkmingai kovėsi su bermontininkais. Pasibaigus nepriklausomybės kovoms atsistatydino. 1925 m. išrinktas Saeimos nariu.

1931–1940 m. karo ministras. Vienas 1934 m. valstybės perversmo organizatorių. Nuo 1934 m. ministro pirmininko, nuo 1936 m. ir prezidento pavaduotojas. TSRS 1940 m. birželio mėn. okupavus Latviją suimtas, tik 1952 m. nuteistas, iki 1956 m. pabaigos kalintas.

Įvertinimas
-----------

* 1920 m. Lačplėsio karo ordinas
* Vytauto Didžiojo ordino Didysis kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Zabielskas. *Janis Baluodis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 510 psl.
| **Janina Jameikienė-Linkutė** |
| --- |
| Gimė | 1936 m. lapkričio 5 d. (86 metai)Pryšmantėlių k. Raseinių r. |
|  |
| Veikla | muzikos mokytoja ir chorvedė. |

**Janina Jameikienė-Linkutė** (g. 1936 m. lapkričio 5 d. Pryšmantėlių k. Raseinių r.) – muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija
----------

1945–1952 m. lankė Betygalos (Raseinių r.) vidurinę mokyklą, 1955–1960 m. choro dirigavimo neakivaizdiniu būdu mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje – technikume (dėst. V. Ūsevičius ir E. Kriščiūnienė).

1974–1978 m. muziką neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė R. Songaila ir R. Pupelis).

1952–1956 m. Nevočių (Šilalės r.) septynmetės mokyklos pradinių klasių ir muzikos mokytoja, 1956–1960 m. Tenenių (Šilalės r.) septynmetės mokyklos muzikos mokytoja. Abiejose mokyklose vadovavo vaikų chorams. 1960–1967 m. Švėkšnos (Šilutės r.) internatinės mokyklos muzikos mokytoja ir jaunių choro vadovė. Kolektyvą parengė 1965 m. respublikinei dainų šventei ir kasmentinėms Šilutės rajono dainų šventėms. 1967–1970 m. Viešvilės (Jurbarko r.) vaikų namų ir septynmetės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja. Jos vadovaujamas vaikų namų choras pirmavo Jurbarko rajone. 1970–1976 m. Veliuonos (Jurbarko r.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro (60 dalyvių) vadovė. Choras nemažai koncertavo, dalyvavo Jurbarko rajono dainų šventėse, 1976 m. mokyklų chorų zoninėse varžybose Tauragėje laimėjo trečiąją vietą.

Nuo 1976 m. rudens Žiežmarių (Kaišiadorių r.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų vadovė. 1983 m. mokyklų chorų varžybose Vilniuje mišrusis choras (60 dalyvių) pelnė trečiąją vietą. Jaunučių chorą mokytoja parengė 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei Vilniuje; 1998 m. choras pasivadino „Varpelių" vardu, jį globoja Kaišiadorių laisvalaikio organizavimo centras.

J. Jameikienė- Šilalės, Šilutės, Jurbarko ir Kaišiadorių rajonų dainų švenčių dirigentė. 1994 m. jai suteikta muzikos mokytojos metodininkės, o 1996 m. – muzikos mokytojos ekspertės kvalifikacijos kategorija.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Tylėjimo argumentas** (lot. *argumentum ex silentio*) – teigimas, jog kalbėtojas kažko nežino ar nepastebi, remiantis tuo, kad kalbėtojas apie tai nekalba. Tai nėra teisinga, nes visada gali būti ir kitų priežasčių patylėti. 

Jei kas nieko prieš būti įtikintas, metodas veikia gerai, nes įsivaizduojamos priežastys dažnai būna labiau įtikinamos nei realios. Bet išties kritiškam mąstytojui tyla nėra įrodymo pakaitalas. Tyla gali būti labai įtikinanti. Tinkamoje vietoje įterpta pauzė gali oratoriui labai padėti įtikinti auditoriją.

Tylėjimo argumentas yra logikos ir dažniausiai argumentacijos klaida.

Pavyzdžiai
----------

* Tai nesakysi, kur gyvena tavo draugai? Greičiausiai ir neturi jokių.
* Bobai, kur mano mašinos raktai?– Bobas tyli, – Aš žinau, jog tu juos paėmei!

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Albert Bock (2011) Häufige Scheinargumente. pdf Archyvuota kopija 2019-06-23 iš Wayback Machine projekto.)
2. 1 2  Bo Bennett (2020). Argument from silence. logicallyfallacious.com

Taip pat skaitykite
-------------------

* Argumentas iš nežinojimo
* Negatyvus įrodymas
* Okamo skustuvas
| Boryslavasukr. *Борислав* |
| --- |
|        |
| *Šv. Onos cerkvė* |
|  |
| 

BoryslavasBoryslavas

49°17′0″ š. pl. 23°25′0″ r. ilg.﻿ / ﻿49.28333°š. pl. 23.41667°r. ilg.﻿ / 49.28333; 23.41667﻿ (Boryslavas)Koordinatės: 49°17′0″ š. pl. 23°25′0″ r. ilg.﻿ / ﻿49.28333°š. pl. 23.41667°r. ilg.﻿ / 49.28333; 23.41667﻿ (Boryslavas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ukrainos vėliava Ukraina |
| **Sritis** | Lvovo sritis Lvovo sritis |
|  |
| **Gyventojų** (2013) | 37 093  |
| **Plotas** | 37 km² |
| **Tankumas** (2013) | 1 003 žm./km² |
| **Altitudė** | 308–641 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Boryslavas |

**Boryslavas** (ukr. *Борислав*) – srities pavaldumo miestas pietvakarių Ukrainoje, Lvovo srities pietuose, Karpatų priekalnėse, prie Tysmenycios upės. Keliai į Sambirą, Drohobyčą, Truskavecą, yra geležinkelio stotis. Svarbus naftos ir dujų gavybos centras; miestas įsikūręs naftos-dujų-ozokerito baseine. Taip pat chemijos (lakų), litavimo-mechanikos, remonto, tekstilės, avalynės, maisto pramonė. Netoliese yra Schidnycios balenologinis kurortas.

Istorija
--------

Vietovė gyvenama nuo seno. Apylinkėse rasta I tūkstm. pr. m. e. Halštato kultūros šventvietės, su 270 petroglifų, liekanos. IX–XIII a. čia buvo senovės slavų tvirtovė Tustanė. Boryslavas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1387 m. XV–XVIII a. tai buvo svarbus druskos garinimo centras. Nuo XIX a. vid. pradėta naftos ir dujų gavyba.

Naftos gręžinys

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 70
*Kitos reikšmės – Krikštas (reikšmės).*
Seni krikštai Nidos kapinėse.
Atnaujinti krikštai Nidos kapinėse.
**Krikštas** – antkapinis paminklas (smulkiosios architektūros rūšis). Tai viena iš pačių seniausių antkapinių paminklų formų Lietuvoje. Krikštai daryti iš medžio, puošti kiaurapjūviu.

Vienas seniausių memorialinių paminklų Lietuvoje. Pirmąkart paminėti XVI a. Krikštai labiausiai buvo paplitę Mažojoje Lietuvoje: Kuršių Nerijoje ir Nemuno žemupio teritorijoje. Dažniausiai statė Prūsijos lietuviai protestantai.

Statyti mirusiojo kojūgalyje, todėl simbolizuoja kelią, kuriuo vėlė žengia į amžinybę.[1] Neaukšti, retai viršija vieną metrą, dažniausiai profiliuoto silueto (vyrų krikštuose būdavo išpjaustomi žirgų galvų, augalų bei paukščių, o moterų šalia paukščių dažnai sutinkami augalų ir širdies motyvai), paprastai simetriškos kompozicijos. Kartais paįvairinami geometriniais ornamentais (kiaurapjūvio ar polichromijos technika). Krikštai daryti iš ąžuolo, beržo, uosio, klevo – vyrų kapams, drebulės, eglės, liepos, pušies – moterų kapams. Buvo nudažomi viena kuria – mėlyna, geltona, raudona, žalia – spalva.

XIX a. atsirado kitokios formos krikštas – žemas kryžiaus pavidalo stulpas, šonuose skliaustas lentelėmis.

Panašių į krikštą objektų būta Latvijoje, Vokietijoje, Šveicarijoje.

Šiais laikais krikštai statomi ant įžymių Mažosios Lietuvos veikėjų kapų kaip pagarbos ženklas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  STRAKAUSKAITĖ, Nijolė. *Klaipėda, Kuršių nerija, Karaliaučius: vadovas.* Vilnius: R. Paknio leidykla, 2005, 71 p. ISBN 9986-830-82-6.

Nuorodos
--------

* Krikštai (tradicija.lt)
* Senoji lietuvių skulptūra, kryžiai ir koplytėlės.
| **Edvardas Makelis** |
| --- |
| Gimė | 1954 m. liepos 2 d. (68 metai)Naršėnuose, Antalieptės apskrityje, Zarasų rajonas |
|  |
| Veikla | agronomas, agroverslo konsultantas, politikas |
|  |
| Alma mater | 1977 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Edvardas Makelis** (g. 1954 m. liepos 2 d. Naršėnų kaime, Antalieptės apskrityje, Zarasų rajonas) – agronomas, agroverslo konsultantas, politikas.

Biografija
----------

1972 m. baigė Dusetų Kazimiero Būgos vidurinę mokyklą, 1977 m. – Lietuvos žemės ūkio akademiją, 1991 m. – Maskvos K. Timitiazevo žemės ūkio akademiją.

1977–1979 m. Respublikinės agrochemijos laboratorijos dirvožemininkas. 1979–1986 m. Joniškio rajono Liaudies deputatų tarybos Vykdomojo komiteto pirmininko pirmasis pavaduotojas, Agropramoninio susivienijimo pirmininkas, 1989–1990 m. Žemės ūkio valdybos viršininkas. 1990–1991 m. rajono valdytojo pavaduotojas žemės ūkio ir savivaldybės ūkio klausimais.

1992–1993 m. Lietuvos žemdirbystės instituto Tarptautinių ryšių grupės vadovas. 1993–1998 m. ir nuo 2009 m. Lietuvos žemės ūkio konsultavimo tarnybos direktorius. 1998–2000 m. Lietuvos Respublikos žemės ir miškų ūkio ministras.

2001–2008 m. UAB „Baltijos agroverslo projektai" generalinis direktorius, VšĮ Baltijos agroverslo instituto prezidentas. 2008–2009 m. „Arvi ir Ko" įmonių grupės direktorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2018-04-28 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑   Archyvuota kopija 2014-08-24 iš Wayback Machine projekto.


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Vytautas Knašys** | **Lietuvos Žemės ūkio ministras**1998 - 2000 | Po to:**Kęstutis Kristinaitis** |