recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Cirripedia** |
| --- |
| Ūsakojai ant moliuskoŪsakojai ant moliusko Naultilus kriauklės |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Potipis: | Vėžiagyviai  *( Crustacea)* |
| Klasė: | Žandakojai  *( Maxillopoda)* |
| Infraklasė: | Ūsakojai  *( Cirripedia)* |

 |

**Ūsakojai** (*Cirripedia*) – vėžiagyvių (*Crustacea*) infraklasė, priklausanti žandakojams. Tai jūriniai vėžiagyviai, turintys iš kalkingų plokštelių kriauklę. Galva sunykusi, nes prisitvirtina galvos dalimi. Antenos ir burnos galūnės redukuotos. Galvos vietoj gali išaugti ilgas stiebelis arba padas. Jame esančios liaukos padeda prisitvirtinti prie substrato. Turi šeriuotas krūtinės kojas, kurios lyg ūsai tai išsitiesia, tai susisuka – taip gaudo planktoninius organizmus.

Gyvena ant uolų, banginių, vėžlių ir kitų jūros gyvūnų, gausiai padengia laivo povandeninę dalį. Daugiausia minta planktonu. Yra parazitinių rūšių. Nors randami iki 600 metrų gylio, labiau mėgsta seklias vietas, taip pat ir tokias kur atoslūgio metu atsidengia dugnas (taip gyvenantys ūsakojai gerai prisitaikę kurį laiką prabūti ore).

Ūsakojai turi dvi lervos stadijas, nauplijų ir po jo sekančią specifinę formą (vadinama cipridu). Nauplijaus stadija ilga, ji tęsiasi apie šešis mėnesius kurių metu gyvūnas maitinasi ir auga. Cipridas yra trumpa, nesimaitinanti prieš-suaugėlio stadija kurios pagrindinis tikslas – rasti tinkamą vietą galutiniam prisitvirtinimui. Cipridas ieško tinkamos vietos, liesdamas ir tirdamas paviršius savo pakitusiomis antenulėmis. Senkant atsargoms (ši stadija trunka daugiausa keletą savaičių) jis pamažu tampa mažiau išrankus. Radęs tinkamą vietą, cipridas prisitvirtina ir prasideda galutinė metamorfozė į suaugusį ūsakojį.

Kai kurie ūsakojai valgomi ir laikomi delikatesais.
Koordinatės: 55°44′23.45″ š. pl. 24°21′39.98″ r. ilg.﻿ / ﻿55.7398472°š. pl. 24.3611056°r. ilg.﻿ / 55.7398472; 24.3611056

|  Panevėžio Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Panevėžio |
| **Savivaldybė** | Panevėžio miestas |
| **Gyvenvietė** | Panevėžys |
| **Adresas** | Marijonų g. 24 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1939 m. |
| **Stilius** | modernizmas |

**Panevėžio Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo koplyčia** (*Panevėžio marijonų koplyčia*) – koplyčia, esanti Panevėžyje, Marijonų g. 24. Nuo 1992 m. koplyčios ir marijonų vienuolyno pastatų kompleksas yra nekilnojamojo kultūros paveldo objektas (unik. objekto kodas 4708).

Istorija
--------

Vienuoliai marijonai įsikūrė Panevėžyje 1927 m. prie Švč. Trejybės bažnyčios, o 1939 m. generolas A. Cikota pastatė noviciato mūrus ir koplyčią vyskupo Kazimiero Paltaroko duotame sklype. Jos statyba rūpinosi kunigas St. Mažeika. Projekto autorius statybos inžinierius Antanas Gargasas. 1939 m. rugpjūčio 15 d. per Žolinę, vyskupas K. Paltarokas koplyčią pašventino suteikdamas jai Švč. M. Marijos Nekaltojo prasidėjimo vardą.

Sovietmečiu marijonų vienuolynas buvo uždarytas, koplyčia nuo 1947 m. nacionalizuota. Koplyčioje iki 1980 m. buvo įsikūręs archyvas (archyvo saugyklos), kol nebuvo pastatytas naujas archyvo pastatas. Nuo 1980 m. koplyčioje veikė dailės mokykla.

Atgimimo laikais vienuolynas ir koplyčia sugrąžinti Bažnyčiai. Čia vėl įsikūrė vienuoliai marijonai. Koplyčia buvo atnaujinta ir 1992 m. iš naujo pašventinta. Jos restauravimu rūpinosi kun. Robertas Pukenis.

Nuo 2010 m. liepos 1 d. vienuoliai marijonai, mažėjant jų gretoms, nutarė pasitraukti iš Panevėžio. Visas patalpas ir koplyčią perdavė Panevėžio vyskupijai. Nuo to laiko Panevėžio Švč. M. Marijos Nekaltojo Prasidėjimo rektoratą aptarnauja Panevėžio vyskupijos kunigai.

Architektūra
------------

Koplyčios pastatas yra vienuolyno pietų pusėje. Fasadų architektūrinis sprendimas – modernizmo stilistikos architektūrinio sprendimo visuma. Pastatas stačiakampio formos, trijų navų su pusapskrite apside plano, tinkuoto plytų mūro. Stogo forma – daugiašlaitė, jo danga – keraminės raudonos čerpės, kiti stogo elementai – trikampiai tūriniai stoglangiai. Koplyčios fasadų ir vidaus durų bei langų angos stačiakampės. Šiaurės fasade (nukreiptame į Marijonų gatvę) yra apskrita lango (rozetės) anga, būdingi pailgi vertikalūs įgilinimai-nišos. Fasadai apdailinti profiliuotais tinkuotais pastogės karnizais. Aukštų perdangos gelžbetoninės. 6 koplyčios skliautus ir vargonų chorą remia tinkuoto mūro, apskrito skerspjūvio pilioriai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Panevėžio Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo koplyčios ir marijonų vienuolyno pastatas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2014-12-02.

Nuorodos
--------

* Panevėžio Švč. M. Marijos Nekaltojo Prasidėjimo rektoratas Archyvuota kopija 2013-12-02 iš Wayback Machine projekto.
* Panevėžio Švč. M. Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia Archyvuota kopija 2013-12-03 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| **Panevėžio specialioji mokykla-daugiafunkcis centras** |
| [[Vaizdas:|Panevėžio specialioji mokykla-daugiafunkcis centras herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Panevėžio specialioji mokykla-daugiafunkcis centras|250px]] |
| **Adresas** | Kranto g. 18, Panevėžys |
| **Direktorius(-ė)** | Petras Leikauskas |
| **Mokinių skaičius** | 151 |
| **Įkūrimo data** | 1938 |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 42 |

**Panevėžio specialioji mokykla-daugiafunkcis centras** – valstybinė dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Panevėžyje, Kranto g. 18, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba intelekto sutrikimų turintiesiems vaikams. Įstaigos kodas 190984151. Steigėjas – Panevėžio miesto savivaldybės taryba.

Istorija
--------

1938 m. Švietimo ministro įsakymu prie Panevėžio pradinės mokyklos Nr. 2 įsteigta pirmoji klasė defektyviems vaikams. 1939–1940 m. Liaudies Švietimo komisariato įsakymu Panevėžio mieste pradėjo veikti savarankiška defektyvių vaikų mokykla. 1954 m. gruodžio 3 d. Lietuvos TSR Švietimo Ministro Įsakymu Nr. 2273 Panevėžyje atidaryta ketvirtoji respublikoje pagalbinė mokykla miesto centre, buvusioje lenkų gimnazijoje, statytoje 1929 m. 1955–1956 m. mokykloje pradėjo veikti logopedinis kabinetas, mokiniai pradėti mokyti amato. 1970–1971 m. pastatytas mokyklos bendrabutis, pagerėjo mokinių gyvenimo sąlygos. 1990 m. įsteigtos lavinomosios klasės vidutiniškai ir žymiai sutrikusio intelekto vaikams.

Vėliau mokykla tapo ir daugiafunkciu centru.

Direktoriai
-----------

* Visvaldas Matkevičius.
* Petras Leikauskas – nuo 2009 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tautos mokykla. Nr. 20, 1938 m. spalio 15 d. psl. 479
2. ↑  Panevėžio specialiosios internatinės mokyklos metraštis. Ap. 1, byla Nr.44, lap. 4

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 54°53′48.12″ š. pl. 23°54′33.61″ r. ilg.﻿ / ﻿54.8967000°š. pl. 23.9093361°r. ilg.﻿ / 54.8967000; 23.9093361

Teatras buvo įsikūręs Maironio g. 11
**Vilkolakio teatras** – Kaune 1920–1925 m. veikęs teatras.

Įsikūrė 1919 m. kaip menininkų klubas. Klubo iniciatoriai: tapytojai Vytautas Pranas Bičiūnas, Vladas Didžiokas, Vladimiras Dubeneckis, Olga Dubeneckienė, Adomas Galdikas, dailininkas – grafikas Paulius Galaunė, dramaturgas Balys Sruoga, režisierius Antanas Sutkus.

Memorialinė lenta
Klubas veikė Liaudies namų patalpose (Laisvės alėja, nr. 3). 1919–1920 m. vadovavo B. Sruoga, 1920–1925 m. – A. Sutkus. Klube buvo rengiami menininkų susitikimai, vakaronės, diskusijos, skaitomos paskaitos, leidžiamas žurnalas „Dainava".

1920 m. menininkų klubas virto eksperimentiniu ir improvizaciniu satyros teatru. Vaidybos būdas aštrus, su grotesko elementais, vyravo satyra, vėliau alegorija ir simbolika, aktorių grimas pabrėžtas, primenantis kaukes. Teatro vaidyba rėmėsi it. *commedia dell arte* principais – ekspromtu, improvizacija, komiška ir liaudiška vaidyba, pantomima. Scenografija buvo kuriama be eskizų, spektaklio erdvę ženklinant dekoratyviomis detalėmis. Pastatymuose buvo pastebimos sąlyginio teatro scenografijos užuomazgos.

1925 m. po socialiai aštrių premjerų, teatras užsidarė.

1926 m. A. Sutkus ir teatro aktoriai perėjo į Valstybės teatrą, čia A. Sutkus paskirtas teatro direktoriumi.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kanalo gatvė** (angl. *Canal Street*) yra Niujorko metropoliteno stotelių kompleksas, esantis Manhatano kinų kvartale. Stotele dalinasi IRT Leksingtono prospektas, BMT Nasau gatvės bei BMT Brodvėjaus metropoliteno linijos. Kompleksą aptarnauja maršrutai:

* 6, J, N bei Q traukiniai dirbantys visą parą.
* R traukinys dirbantis iki vėlyvos nakties
* M ir W traukiniai dirbantys darbo dienomis
* Z traukinys dirbantis piko valandomis
* 4 traukinys dirbantis vėlyvomis naktimis

Kompleksas susideda iš keturių kadaise atskiromis buvusių stotelių, kurios yra sujungtos požeminiais koridoriais. Trys iš keturių stotelių yra išsidėsčiusios statmenai po Kanalo gatve, kirsdamos Brodvėjų (BMT Brodvėjaus linijos platformos), Lafajetės gatvę (IRT Leksingtono prospekto linijos platformos) bei Centro gatvę (BMT Nasau gatvės linijos platformos). Ketvirtosios BMT Brodvėjaus, Manhatano tilto linijos platforma eina lygiagrečiai su Kanalo gatve.

Kompleksas buvo pilnai renovuotas tarp 1999 ir 2004 metų. Brodvėjaus stotelė buvo restauruota taip kaip atrodė anksčiau, ji buvo papuošta naujomis mozaikomis su kiniškais simboliais, kuriose atspindėjo tai, jog stotelė yra kinų kvartale. Simboliai, esantys ant raudonų sienų, reiškia „pinigus" ir „laimę", o lentelė su užrašu „Kanalo gatvė" yra su ideogramomis, ant kurių parašyta "China" ir "Town".

Kanalo gatvės komplekso stotelių gyliai:

* IRT Leksingtono prospekto linija - 20 pėdų gylyje
* BMT Nasau gatvės linija - 20 pėdų gylyje
* BMT Brodvėjaus linija, pagrindinė atšaka - 40 pėdų gylyje
* BMT Brodvėjaus linija, Manhatano tilto atšaka - 50 pėdų gylyje

IRT Leksingtono prospekto linijos platformos
--------------------------------------------

Kanalo gatvė, IRT Leksingtono prospekto linijos dalyje, turi keturias bėgių linas bei dvi šonines platformas. Dėl 1940-ųjų ir 1950-ųjų metų platformų ilginimo darbų, stotelė yra sudaryta iš dviejų skirsnių. Senoji stotelės dalis yra papuošta mozaikomis, naujesnioji 1950-ųjų metų dalis yra papuošta žalios spalvos plytelėmis. Stotelėje yra IND tipo Kanalo gatvę nurodančių užrašų, pakabinti nauji šviestuvai, neoriginali lentelė su stotelės pavadinimu bei "C" raidės mozaikos ant sienų.

BMT Nasau gatvės linijos platformos
-----------------------------------

Kanalo gatvė, BMT Nasau gatvės linijos dalyje, turi tris bėgių linas bei dvi centre esančias platformas, tačiau tik vakarinė platfoma naudojama keleivių laipinimui.

BMT Brodvėjaus linijos platformos
---------------------------------

Kanalo gatvė, BRT Brodvėjaus linijos dalyje, turi keturias bėgių linas bei dvi šonines platformas.
|  |
| --- |
| **Panevėžio „Šaltinio" progimnazija** |
| [[Vaizdas:|Panevėžio „Šaltinio" progimnazija herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Panevėžio „Šaltinio" progimnazija|250px]] |
| **Adresas** | Kniaudiškių g. 67, Panevėžys |
| **Direktorius(-ė)** | Zina Stripeikienė |
| **Mokinių skaičius** | 489 (2022/2023 m.m.) |
| **Įkūrimo data** | 1993 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 45 (2022/2023 m.m.) |

**Panevėžio „Šaltinio" progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Panevėžyje, Kniaudiškių g. 67, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191816313. Steigėjas Panevėžio miesto savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Panevėžio 20-oji vidurinė mokykla – jauniausia mieste, išaugusi atkūrus Lietuvos Nepriklausomybę, įkurta 1993 m. rugsėjo 1 d. Tą dieną duris atvėrė tik pradinių klasių korpusas. Naujuosius mokslo metus pradėjo 19 klasių: 9 pirmosios, 5 antrosios, 4 trečiosios ir viena ketvirtoji. 1994–1995 mokslo metais jau mokėsi ir aukštesniųjų klasių mokiniai, atėjo dirbti nauji mokytojai. 1998 m. iš 7 pavadinimų mokyklos bendruomenė išrinko „Šaltinio" vardą, I-me etape rinkimų komisija sulaukė net 91 vardo pasiūlymų. 2004 m. rugsėjo 1 d. atidarytas mokyklos stadionas. Nuo 2008 m. „Šaltinio" vidurinė mokykla nebeformuoja 11 klasių. 2009 m. rugsėjo 1 d. reorganizuota į pagrindinę mokyklą.

Direktoriai
-----------

* 1993–2015 m. Adelė Bakienė
* nuo 2015 m. Zina Stripeikienė

Išnašos
-------

1. „Šaltinio" progimnazija
2. ↑  „Šaltinio" progimnazija
3. Pedagogai
4. ↑  Pedagogai

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
|  Gvachibai |
| --- |
| Gvachibų šamanas groja siku (jiwabürü)Gvachibų šamanas groja siku (*jiwabürü*) |
| Gyventojų skaičius | 31–37 tūkst. |
| Populiacija šalyse | Kolumbijos vėliava Kolumbija: 23 tūkst.Venesuelos vėliava Venesuela: 14,7 tūkst. |
| Kalba (-os) | gvachibų, ispanų |
| Religijos | prigimtinė tikyba, krikščionybė (katalikybė, protestantizmas) |
| Giminingos etninės grupės | ačagvai, gvajupiai, tegvai, tunebai ir kt. |

**Gvachibai** (isp. *guahibo, guajibo*, t. p. *sikuani, jivi*, sav. *Wayapopihíwi*) – indėnų tauta, gyvenanti Orinoko lygumose (Ljanose) rytų Kolumbijoje (Vičados, Metos, Araukos, Gvavjarės, Gvainijos dep.) ir vakarų Venesueloje (Amazonės, Bolivaro, Apūrės valst.). Gvachibų kalba su keletu smulkesnių kalbų jungiama į gvachibų šeimą. Taip pat kalba ispaniškai. Dalis išlaikę prigimtinę tikybą, kiti – katalikai, protestantai.

Tradiciškai vertėsi klajokline medžiokle ir rankiojimu, kai kurie – daržovių auginimu. Europietiškos kilmės gyventojams užimant Ljanosų savanas, dalis gvachibų laikinai (liūčių metu) ar visiškai perėjo prie kaplinės-lydiminės žemdirbystės (augina saldžiuosius ir karčiuosius manijokus, ananasus, moliūgus, pupeles, bananus, vietomis ryžius), pasitraukė tolyn į pietus, į miškus. Sėslieji gvachibai klajojančius tautiečius vadina matasinipiais-chiviais („savanos žmonėmis") arba sikuaniais („laukiniais"). Dalis dirba samdomus darbus. Pagrindinis amatas – pynimas (taip pat ir pardavimui).

Būstas – pastogė arba trobelė su skliautiniu arba dvišlaičiu stogu iš žolės ir lapų, besileidžiančiu iki pat žemės. Dabar sėslieji gvachibai gyvena stačiakampio plano namuose su dvišlaičiais, nuožambiais į skersagalį stogais iš palmių lapų. Apranga kreolinė.

Šeima didžioji, patrilokalinė, pasitaiko poligamija, būdinga ikisantuokinė lytinė laisvė. Kultūrinių augalų auginimui šeimos buriasi į būrius iki 100 žmonių – jiems vadovauja seniūnas bei šamanas. Išlikusi tradicinė mitologija, apeigos, kurioms naudojami narkotiniai milteliai *yopo* (klajoklinis karolmedis).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Arango Ochoa Raúl y Enrique Sánchez Gutiérrez (2004) *Los Pueblos indígenas de Colombia en el umbral del nuevo milenio*: 71, 369. Bogotá: DNP.
2. ↑   Censo de comunidades indígenas de Venezuela 2001; XIII Censo de población y vivienda.
3. ↑  *Гуахибо*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **Panevėžio suaugusiųjų mokykla** |
| [[Vaizdas:|Panevėžio suaugusiųjų mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Panevėžio suaugusiųjų mokykla|250px]] |
| **Adresas** | P. Puzino g. 12, Panevėžys |
| **Direktorius(-ė)** | Genovaitė Kulvinskaitė |
| **Mokinių skaičius** |  |
| **Įkūrimo data** | 1998 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 4 |

**Panevėžio suaugusiųjų mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Panevėžyje, P. Puzino g. 12, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas suaugusiems. Įstaigos kodas 295271270. Steigėjas Panevėžio apskrities viršininko administracija. Teikia pradinį, pagrindinį ir vidurinį išsilavinimą nuteistosioms, atliekančioms bausmę Panevėžio pataisos namuose.

Istorija
--------

1998 m. pradžioje Panevėžio apskrities viršininko administracija ir Panevėžio pataisos namai, vykdydami LR Vyriausybės 1997 m. gruodžio 30 d. nutarimą Nr. 1497 „Dėl priemonių laisvės atėmimo ir kardomojo kalinimo įstaigų veiklai pertvarkyti", pradėjo bendrojo lavinimo mokyklos Panevėžio pataisos namuose steigimo paruošiamuosius darbus: atliko nuteistųjų apklausą – norą mokytis pareiškė per 90 nuteistųjų. Vidaus reikalų ministerija skyrė 70 000 Lt būtiniausiems remonto darbams ir inventoriaus įsigijimui, iš gyvenamojo korpuso 4-to aukšto buvo iškeldintos moterys ir įrengti 5 kabinetai.

1998 m. spalio 1 d. Panevėžio apskrities viršininko įsakymu Pataisos namuose įsteigta Suaugusiųjų bendrojo lavinimo vidurinė mokykla. Mokyklos veiklos pradžia – 1998 m. lapkričio 2 d.

Direktoriai
-----------

* Genovaitė Kulvinskaitė
| La Guachira*Guajira* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| La Gvachiros departamento vėliava | La Gvachiros departamento herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kolumbijos vėliava Kolumbija |
| **Administracinis centras** | Rioača |
| **Savivaldybės** | 10 |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 965 700 |
| **Plotas** | 20 848 km² |
| **Tankumas** (2020) | 46 žm./km² |

**Gvachira** (isp. *Guajira*) – departamentas Kolumbijos šiaurės rytuose, Venesuelos pasienyje ir Karibų jūros pakrantėje. Administracinis centras – Rioača.

Geografija
----------

Departamentas išsidriekęs didžiojoje La Gvachiros pusiasalio dalyje. Pačiuose šiaurės rytuose pasiekia Venesuelos įlanką. Departamento pietinėje dalyje iškilęs Siera Nevada de Santa Martos kalnų masyvas, apaugęs tropinėmis džiunglėmis. Tuo tarpu dižiąją pusiasalio dalį užima La Gvachiros dykuma. Klimatas karštas (vid. metinė temperatūra 27-30 °C, tačiau gali pakilti iki 45 °C, o kalnuose nukristi iki 3 °C). Kalnuose pakankamai drėgna, tačiau didžiojoje departamento dalyje – sausa. Vyrauja spygliuotų krūmynų ir kaktusų augalija. Gvachiroje gyvena didelė indėnų vajų bendruomenė.

Svarbiausi miestai: Rioača, Maikao.

Ekonomika
---------

Anglies, gamtinių dujų, druskų gavyba. Žemės ūkis. Turizmas.

Etninė sudėtis
--------------

* Metisai ir baltieji – 47,58 %
* Indėnai – 44,94 %
* Juodaodžiai – 7,48 %

Velos kyšulys
Manaurės druskos kasyklos

Šaltiniai
---------

1. ↑  COLOMBIA, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Kolumbijos departamentai** | Flag of Colombia |
| Amazonė | Antiokija | Arauka | Atlantikas | Bojaka | Bolivaras | Čoko | Gvachira | Gvainija | Gvavjarė | Kaldas | Kaketa | Kasanarė | Kauka | Kindijus | Kordoba | Kundinamarka | Magdalena | Meta | Narinjas | Putumajas | Risaralda | San Andresas ir Providensija | Santanderas | Sesaras | Sukrė | Šiaurės Santanderas | Tolima | Huila | Valje del Kauka | Vaupesas | Vičada |
**Antanas Staniukynas** (1865 m. gegužės 4 d. Saltininkų kaime, Krosnos parapija – 1918 m. gruodžio 15 d. Čikagoje, JAV) – Romos katalikų kunigas, teologijos mokslų daktaras, JAV lietuvių bendruomenės veikėjas ir publicistas.

Biografija
----------

Mokėsi pradinėje mokykloje Krosnoje, vėliau Marijampolės gimnazijoje. Baigė Seinų kunigų seminariją ir 1889 m. birželio 15 d. buvo įšventintas kunigu. Paskirtas į vieną neturtingiausių vyskupijos parapijų. Per trijų mnesių vikaravimą Berznyko Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo bažnyčioje įtikino kleboną Tomą Kedį lietuviškus pamokslų reikalingumu. Nors lietuviški pamokslai buvo sakomi kas antrą sekmadienį, bet ir tai nepatiko daliai tikinčiųjų, kuriems tai atrodė grįžimas pagonybėn. Po daugkartinių lenkų katalikų skundų vyskupui, Staniukynas turėjo palikti parapiją. Suvalkų gubernijos žandarų valdybos viršininkas pulkininkas Fiodoras Ivanovičius Leontjevas savo viršininkui tada rašė: *Parapijiečiai lenkai neleido šiam kunigui [A. Staniukynui] pamaldų metu įvesti giedojimą kai kurių maldų lietuvių kalba ir šiam poelgiui pasipriešino taip energingai, kad kunigas jų iniciatyva buvo perkeltas į kitą parapiją*.

Po devynerių metų pastoracinio darbo Suvalkų gubernijoje išvyko į Šveicariją, kur Fribūro universitete studijavo vienerius metus. Vėliau įstojo į Jeruzalės Biblijos insitutą, kurį 1901 m. baigė teologijos mokslų daktaro laipsniu. Vyskupas Antanas Baranauskas norėjo jį paskirti Seinų kunigų seminarijos profesoriumi, bet netikėta mirtis sutrukdė tai padaryti. Dėstyti buvo pakviestas prelatas J. Antanavičius, o teologijos daktaras Stasiukynas vėl paskiriamas kunigauti, per trejus metus buvo keliamas net po septynias parapijas.

1904 m. emigravo į JAV, kur tęsė sielovados veiklą: buvo *Mt. Carmel* Šv. Kryžiaus lietuvių parapiją klebonu ir Šamokino Šv. Mykolo misijos globėju. 1907 m. kartu su Motina Marija Kaupaite įsteigė Šv. Kazimiero seserų vienuoliją, o 1909 m. atsisakęs klebono pareigų, persikėlė į Čikagą ir vadovavo vienuolyno statybos darbams. Buvo vienas iš Amerikos Kunigų Vienybės organizatorių ir keletą metų šios draugijos pirmininku. Jo pastangų dėka katalikiško „Draugo" laikraščio leidybą iš Vilks Bario (Pensilvanijos valstija) buvo perkelta į Čikagą, arčiau gausesnių lietuviškų parapijų. Redakcija pradėjo dirbti A. Staniukyno pastatytoje kapelionijoje, kur įsikūrė ir į Ameriką atvykę lietuvių vienuoliai marijonai.

Aktyviai reiškėsi lietuviškoje spaudoje, parašė keletą religinio pobūdžio knygų. Mirė nuo tuberkuliozės, sulaukęs 53 metus.

Išnašos
-------

1. ↑  Algimantas Katilius. Apie XX a. pradžios įvykius Berznyko bažnyčioje Archyvuota kopija 2006-10-09 iš Wayback Machine projekto.

Bibliografija apie Antaną Stasiukyną
------------------------------------

* Antanas Kučas. Kunigas Antanas Stasiukynas. Lietuvių katalikų mokslo akademija, Roma, 1965
**Antanas Skridulis** (1917 m. vasario 2 d. Joniškyje, Šiaulių apskr. – 2013 m. lapkričio 11 d. JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

Pirmieji muzikos mokytojai buvo Juozas Meškelė ir Petras Vacbergas, vargonuoti mokėsi pas J. Dragūną.

1937 m. įstojo į Klaipėdos muzikos mokyklą, kur vargonuoti mokėsi pas Juozą Karosą. 1940–1944 m. dirbo vargonininku ir vadovavo chorui Joniškyje, dėstė muziką ir dainavimą gimnazijoje.

1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, dėstė muziką ir dainavimą Miuncheno lietuvių gimnazijoje, vadovavo Lohengrino stovyklos chorams, buvo M. K. Čiurlionio meno ansamblio antrasis chormeisteris ir akompaniatorius.

1949 m. atvyko į JAV ir netrukus buvo pakviestas užimti vargonininko vietą Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje Los Andžele. Kurį laiką vargonininkavo ir Aušros Vartų lietuvių parapijoje Čikagoje. Čia su B. Pakštu 1954 m. įkūrė lietuvių moksleivių meno ansamblį ir jam vadovavo. Buvo ir Marquette Parko lituanistinės mokyklos vaikų choro bei Bridgeporte, CT, Šv. Jurgio lituanistinės mokyklos moksleivių ansamblio vadovas.

1955 m. rudenį išvyko į Romą ir popiežiškajame bažnytinės muzikos institute (*Instituto di Musica Sacra*) studijavo grigališkąjį giedojimą, dirigavimą ir muzikos teorijos disciplinas. Po trejų studijų metų grįžo į Čikagą ir nuo 1960 m. ėmė vargonininkauti Šv. Antano lietuvių parapijoje Cicero, IL. Vadovavo chorui, kurį parengė 1971 ir 1978 m. JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėms Čikagoje ir Toronte. Kiek laiko vadovavo studentų vokaliniam oktetui.

1983 m. apsigyveno Dayton Beache, FL, ir suorganizavo lietuvių chorą, kuris vėliau buvo pavadintas „Sietyno" vardu. Choro koncertinėse programose – apie 70 dainų ir 65 giesmės. Choras giedojo bažnyčiose, dalyvavo dainų šventėse ir kituose tautiniuose renginiuose, išvykdavo ir į kitus miestus. 1993 m. gruodžio 12 d. *Prince of Peace* maldos namuose „Sietynas" koncertavo savo kūrybinės veiklos 10-mečio minėjime.

A. Skridulis visą laiką dalyvavo lietuvių kultūrinėje ir muzikinėje veikloje. Nuo 1953 m. buvo ALRK Vargonininkų sąjungos (taip pat ir provincijos) narys, nuo 1958 m. (keletą metų) – žurnalo „Muzikos žinios" administratorius, 1971 m. – 4-osios JAV ir Kanados lietuvių dainų šventės Čikagoje muzikos komisijos narys, Juozo Žilevičiaus muzikologijos archyvo valdybos narys.

Harmonizavo lietuvių liaudies dainas, sukūrė dainų ir giesmių (kompozicijos mokėsi pas V. Jakubėną).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Antanas Skridulis *joniskis.rvb.lt*

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Koordinatės: 54°39′55″ š. pl. 25°14′34″ r. ilg.﻿ / ﻿54.66528°š. pl. 25.24278°r. ilg.﻿ / 54.66528; 25.24278

2023 m.
2012 m.
**Vilkpėdės ligoninė** – ligoninė Vilniuje.

Istorija
--------

XIX a. antroje pusėje per Vilnių nutiesta geležinkelio linija Sankt Peterburgas-Varšuva. Šiuo ruožu gabenti kroviniai, vežami keleiviai, todėl atsirado poreikis statyti ligoninę.

1905–1911 m. statyta, 1912 m. atidaryta.Gydyti geležinkelio darbuotojai ir kariai. Po Antrojo pasaulinio karo įstaigą imta plėsti.

1992 m. perduota Vilniaus miesto savivaldybei. 2003–2004 m. renovuojant ligoninę, pacientai ir personalas buvo laikinai perkelti į tuščias Šv. Jokūbo ligoninės patalpas. 2006 m. įvykdyta dar viena ligoninės rekontrukcija.

### Pavadinimai

* 1912–1953 m. Vilniaus stoties ligoninė
* 1953–1993 m. Pabaltijo geležinkelio Vilniaus stoties ligoninė
* 1993–2004 m. Geležinkelininkų ligoninė
* Nuo 2004 m. Vilkpėdės ligoninė

### Vadovai

* 2001–2016 m. Zina Ramanauskienė
* Nuo 2017 m. Ina Čebotariova

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2015-04-02 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑

Nuorodos
--------

* Svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Guy-Manuel de Homem-Christo |
|  
Guy-Manuel de Homen-Christo |
| Biografija |
| Kilmė | Prancūzija Prancūzija |
| Žanrai | House |
| Aktyvumo metai | Nuo 1992 m. |
| Įrašų kompanija | Crydamoure |

**Guy-Manuel de Homem-Christo** (tikrasis vardas **Guillaume Emmanuel Paul de Homem-Christo**, g. 1974 m. vasario 8 d.) – elektroninės muzikos kūrėjas.

Grupės Daft Punk narys(kartu su Thomas Bangalter). Guy-Manuel taip pat buvo garsaus projekto Le knight club narys, bei vienas iš jų iniciatorius.

Biografija
----------

Guy-Manuel su Thomu susipažino 1987 m. mokykloje ir pastebėjo, kad jie klausosi panašios muzikos ir žiūri panašius filmus. Iš pradžių jie įkūrė Indie roko grupę pavadinimu Darlin, kurioje be jų dar grojo Laurent Brancowitz. Šioje grupėje Guy-Manuel grojo gitara. Tačiau, kaip sakė Thomas, tai tebuvo paauglių žaidimai, o ne rimtos muzikos kūrimas. Sulaukę 18 metų, abu jaunuoliai susidomėjo elektronine muzika, dėl to Laurent Brancowitz paliko grupę. Vienas britų žurnalistas išgirdęs jų muziką pavadino ją „Daft Punk". Pavadinimą jaunuoliai susigalvojo greitai: jiems tiko žurnalisto frazė. Kartu jie sukūrė 1997 m. „Homework" albumą, 2001 m. „Discovery" ir 2005 m. „Human after all". Po to, kai grupė padarė pertrauką ir kūrė mažai, Guy-Manuel įkūrė grupė Le Knight Club, kuriame be jo dar buvo ir Éric Chedeville. Kartu dirbdami jie ne tik kūrė muziką, bet ir įsteigė įrašų studiją. Kalbėdamas apie muziką, kurią kūrė „Le knight club", jis mini, kad nors tai nepanašu į Daft Punk, tačiau tai gera praktika, be to jis darė tai, kas jam asmeniškai patinka. 2008 m. jis prodiusavo Sébastien Tellier albumą „Sexuality".

Asmeninis gyvenimas
-------------------

Guy-Manuel kol kas nevedęs. Turi dvynį brolį. Daugelis yra pastebėję, kad interviu metu daugiau kalba Thomas Bangalter, Guy-Manuel - žymiai mažiau. Jis uždaresnis, labiau mėgsta dirbti vienas, priešingai nei Thomas, nedaug bendradarbiauja su kitomis grupėmis.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 21°38′ p. pl. 35°30′ r. ilg.﻿ / ﻿21.633°š. pl. 35.500°r. ilg.﻿ / 21.633; 35.500

Salyno padėtis
**Bazaruto salynas** (port. *Arquipélago de Bazaruto*) – salų santalka Mozambiko sąsiauryje, prie rytinių Mozambiko (Injambanės provincijos) krantų. Priklauso Mozambikui. Salos susidariusios iš Savės upės sąnašų, todėl čia vyrauja smėlio kopos.

Salyną sudaro šios salos:

* Bazarutas
* Bengera
* Magarukė
* Bankė
* Santa Karolina
* Šelas

Salas supa koraliniai rifai, netoliese prateka šiltoji Mozambiko srovė, todėl aplinkiniuose vandenyse gausu diugonių. Salos sudarytos iš kalkakmenio, paplitę karstiniai reiškiniai, gausu smegduobių ir karstinių ežerėlių. 1971 m. salos ir aplinkiniai vandenys paskelbti Bazaruto nacionaliniu parku.

Bazaruto salos kopos
Salyne gyvena ~3500 žmonių. Verčiamasi žvejyba, austrių rinkimu, gyvulininkyste. Vystomas turizmas.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bazaruto salynas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Kazimieras Juozas Ambrasas** |
| --- |
| Gimė | 1934 m. birželio 1 d.Surgučiai, Sasnavos valsčius |
| Mirė | 2023 m. balandžio 8 d. (88 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Petrašiūnų kapinėse |
|  |
| Veikla | kunigas, literatūros tyrinėtojas, publicistas, vertėjas |
|  |
| Alma mater | 1957 m. Vilniaus universitetas |

**Kazimieras Juozas Ambrasas, SJ** (1934 m. birželio 1 d. Surgučiuose, Sasnavos valsčiuje – 2023 m. balandžio 8 d. Kaune) – lietuvių kunigas, literatūros tyrinėtojas, publicistas, vertėjas.

Biografija
----------

1957 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą, 1959–1962 m. studijavo anglų kalbą. 1972 m. apgynė kandidatinę disertaciją. Dirbo žurnalų redakcijose, 1970–1988 m. dėstė Vilniaus, 1988–1989 m. Poznanės Adomo Mickevičiaus universitete. Nuo 1987 m. docentas.

Nuo 1981 m. birželio 20 d. jėzuitas. Studijavo pogrindinėje kunigų seminarijoje. Talkino redaguojant pogrindinius leidinius „Aušra" ir „Lietuvos Katalikų Bažnyčios Kronika". Tačiau saugumui atidžiai sekant, šią veiklą teko nutraukti. 1988 m. rugpjūčio 16 d. Skaistgiryje arkivyskupas Julijonas Steponavičius įšventino diakonu, kitą dieną – kunigu. 1989 m. lietuvių kalbą dėstė Kauno tarpdiecezinėje kunigų seminarijoje. Nuo 1990 m. dirbo Vatikano radijo lietuviškų programų redakcijoje, sielovados darbą Filipinuose, Indijoje. Nuo 1991 m. Lietuvos katalikų mokslų akademijos narys, nuo 1993 m. Aušros vartų parapijos Montrealyje, nuo 2001 m. Čikagos jėzuitų namų kunigas. Dėstė Lituanistikos institute Čikagoje. Nuo 2003 m. gruodžio mėn. gyveno Kauno jėzuitų namuose, buvo rekolekcijų vedėjas.

Išvertė knygų iš anglų, rusų, lenkų, italų kalbų.

Ambrasas-Sasnava tyrinėjo vertimo teoriją ir praktiką, parašė knygas:

* *Vertimo mokslas*, (1978),
* *Vertimo tyrinėjimai*, (1984),

Jis paskelbė publicistikos:

* kelionių įspūdžių knygą: *Taboro kalno šalis*, (1995),
* *Simonas iš Valtūnų* (apie prel. S. Morkūną, 1997)

Vertė iš anglų kalbos prozą.

Bibliografija
-------------

* K. Ambrasas-Sasnava. Vertimo mokslas, studija, 1978 m.;
* K. Ambrasas-Sasnava. Vertimo tyrinėjimai, studija, 1984 m.;
* Taboro kalno šalis, apybraižų rinkinys, 1994 m.;
* Simonas iš Valiūnų, 1997 m.;
* Kilimandžaras, 2000 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mirė kunigas, mokslininkas Kazimieras Juozas Ambrasas. LRT. 2023-04-08. Nuoroda tikrinta 2023-04-08.
2. ↑  Mirė t. Kazimieras Juozas Ambrasas, SJ. bernardinai.lt. 2023-04-08. Nuoroda tikrinta 2023-04-08.
3. ↑  Kazimieras Ambrasas. Bažnyčia ir valstybė
4. ↑  Arūnas Streikus. *Kazimieras Juozas Ambrasas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 425 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Josefa Iloilo** |
| --- |
| Fidžio prezidentas |
|  |
| Josefa Iloilo |
| Gimė | 1920 m. gruodžio 29 d.Vuda, Fidžis |
| Fidžio prezidentas |
| Ėjo pareigas | 2007 m. sausio 4 d. – 2009 m. liepos 30 d. (2 metai) |
| Ankstesnis | Frank Bainimarama |
| Vėlesnis | Epeli Nailatikau |

**Josefa Iloilovatu Uluivuda** (g. 1920 m. gruodžio 29 d. Vuda, Fidžis) – Fidžio politikas, kuris du kartus buvo šalies prezidentu. 2009 m. liepos 30 d. Uluivuda pasitraukė iš prezidento posto, o jį šiame poste pakeitė Epeli Nailatikau.

2006 m. gruodžio 5 d. šalyje įvyko karinis perversmas ir tuometinis prezidentas Uluivuda buvo nuverstas nuo šio posto. Postą perėmė karinio perversmo lyderis Frank Bainimarama, tačiau po mėnesio 2007 m. sausio 4 d. Josefa Iloilovatu Uluivuda vėl grįžo į prezidento postą. Kitą dieną po sugrįžimo į prezidento postą Uluivuda paskyrė Bainimaramą Fidžio ministru pirmininku.

2009 m. liepos 30 d. Josefa Iloilo pasitraukė iš prezidento posto nepateikdamas jokios viešos priežasties. Jį pakeitė Fidžio viceprezidentas Epeli Nailatikau.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Frank Bainimarama** | **Fidžio prezidentas**2007-2009 | Po to:**Epeli Nailatikau** |
**Albinas Baltramiejūnas** (1905 m. vasario 27 d. Gilbonyse, Panevėžio raj. – 1941 m. birželio 25 d. Rainiuose, Telšių raj.) – lietuvių poetas, žurnalistas, Rainių kankinys.

Biografija
----------

Jaunystėje tėvai norėjo leisti į kunigus, tačiau, nors ir mokėsi kunigų seminarijoje, vėliau ją metė. Apie 1924 m. įstojo į Kauno Vytauto Didžiojo universitetą. Studentaudamas gyveno vargingai – neturėjo pastovios gyvenamosios vietos.
Visa jo kukli manta tilpo portfelyje. Vėliau gyveno Kretingoje.

1940 m. rugsėjo 29 d. už bolševikinės valdžios kritiką darbininkų tarpe, kaip politinis kalinys pateko į Telšių kalėjimą. 1941 m. naktį iš birželio 24 d. į 25-ają, kartu su kitais 72 Telšių politiniais kaliniais, nukankintas Rainių miške.

Kūryba
------

Parašė ir išleido 4 eilėraščių rinkinius:

* „Iš liepsnojančios krūtinės" (1929 m.)
* „Sirenos skerdžia naktį" (1935 m.)
* „Olimpo žiedai" (1935 m.)
* „Aiškūs žodžiai" (1940 m.)

Ankstyvojoje kūryboje rašė meilės tema, vėliau pradėjo rašyti apie mirtį ir kt. Pasirašinėjo *Gilbonio* pseudonimu.

Nuorodos
--------

* Rainių žudynių kankiniai
**Kazimieras Ječius, Jacevičius** (1898 m. rugsėjo 10 d. Jasiuliškiai, Vabalninko valsčius – 1961 m. gruodžio 26 d. Cicero, JAV) – Lietuvos agronomas.

Biografija
----------

1924 m. baigė Dotnuvos žemės ūkio technikumą. 1924–1930 m. Ukmergėje žemės ūkio kooperatyvų instruktorius, rajonų, vėliau Ukmergės apskrities agronomas. 1930–1940 m. bendrovės „Pienocentras" valdybos vicepirmininkas ir direktorius, „Valgio" AB pirmininkas, 1931–1937 m. Vilniui vaduoti sąjungos Kauno apygardos pirmininkas. 1941–1943 m. „Pienocentro" valdybos pirmininkas ir direktorius, 1943–1944 m. Kooperatyvų sąjungos pieninių skyriaus vedėjas. 1944 m. pasitraukė į Vakarus, 1949 m. persikėlė į JAV. Rašė į žurnalus „Ūkininko patarėjas", „Žemės ūkis" ir kitus periodinius leidinius.

Bibliografija
-------------

* Sodininkystė, 1933 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kazimieras Ječius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 617 psl.
**Albinas Gulbinskas** (1926 m. lapkričio 22 d. Gudapievis, Tverečiaus valsčius – 1994 m. balandžio 8 d. Vilnius) – Lietuvos inžinierius ekonomistas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1951 m. baigė Kauno politechnikos institutą, įgijo kelių inžinieriaus specialybę. 1965m. apgynė ekonomikos mokslų kandidato dizertaciją.1980 m. ekonomikos mokslų daktaras (habilituotas daktaras, nostrifikuotas 1993 m) .

1951–1953 m. Lietuvos geležinkelių valdybos inžinierius. 1953–1961 m. dėstė Vilniaus geležinkelių transporto technikume. 1962–1990 m. dirbo Ekonomikos institute, nuo 1981 m. Transporto problemų skyriaus vadovas, nuo 1984 m. ir instituto direktoriaus pavaduotojas moksliniam darbui. 1965–1994 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (nuo 1992 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas. Nuo 1982 m. profesorius.

1990 m. dalyvavo rengiant Lietuvos Respublikos transporto plėtros programą, Lietuvos Respublikos transporto veiklos įstatymą. Ūkiskaitinio projekto Lietuvos Respublikos transporto sistemos funkcionavimas ir koordinavimas valstybės atkūrimo metu dalies Logistikos pagrindai t. 1-2 moksl. vadovas ir vienas autorių.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos TSR transporto sistemos fomavimas ir tobulinimas, 1977 m. rusų k. LTSR valstybinė premija 1980 m.
* Transportas, jo problemos ir perspektyvos, 1982 m.
* Transporto raida Lietuvoje, su kitais, 1983 m.
* Automobilių transporto ekonomisto žinynas, su kitais, 1989 m.
* Automobilių transporto ekonomika, vadovėlis, 1989 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jolanta Turbienė. *Albinas Gulbinskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 275 psl.
**Kazimieras Jasiūnas** (1908 m. vasario 11 d. Butniūnai, Vaškų valsčius – 1987 m. birželio 8 d. Kaunas) – Lietuvos ekonomistas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1931–1947 m. dirbo bendrovėje „Pienocentras", 1940–1941 m. ir 1944–1947 m. direktorius. 1933–1940 m. žurnalo „Pieno ir gyvulių ūkis" redaktorius. 1942 m. baigė Vilniaus universitetą. 1953 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.

1947–1986 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas, 1949–1950 m. ir 1957–1971 m. Ekonomikos fakulteto, 1957–1967 m. ir Miškų ūkio fakulteto dekanas, 1968–1979 m. Buhalterinės apskaitos katedros vedėjas; 1956 m. docentas. Paskelbė mokslinių straipsnių iš žemės ūkio kooperacijos ir pieno ūkio.

Bibliografija
-------------

* Grietinės nugriebimo punktų vedėjams vadovėlis, su kitais, 1934 m. 2 leid. 1941 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kazimieras Jasiūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 582 psl.
**Teisės kolizija, teisinė kolizija, juridinė kolizija** – situacija, kai tuos pačius visuomeninius santykius reguliuoja viena kitai prieštaraujančios teisės normos. Teisės kolizija – vienas iš teisės konkurencijos atvejų, teisės taikymo probleminių situacijų, uždavinių.

Teisės normos gali skirtis pagal kilmę, sritį, teisinę galią, abstrakcijos lygmenį, teisės aktą ar normos, teisės akto galiojimo, veikimo trukmę. Teisės arba įstatymų kolizija įveikiama taikant specialias taisykles.

Klasikinė kolizija
------------------

* *Lex specialis derogat legi generali*: specialioji norma nugali bendrąją.
* *Lex posterior derogat legi priori*: vėlesnė, naujesnė norma nugali senesniąją.
* *Lex superior derogat legi inferiori*: viršesnė – žemesnę.

Taisyklė pagrįsta normų hierarchija, kai aukštesnės galios norma (pvz. Konstitucija) taikytina vietoj žemesnės (pvz. įstatymo). Tokia kolizija dažna federacinėse, taip pat unitarinėse valstybėse, kai žemesnių darinių teisė prieštarauja aukštesnių politinių junginių teisei. Taip pat viršnacionalinė arba tarptautinė teisė taikytina vietoj nacionalinės.

Tarptautinė kolizija
--------------------

Tarptautinė kolizija kyla tuomet, kai vienodos teisinės galios nenacionalinės arba skirtingų teisės sistemų normos prieštarauja viena kitai. Ji sprendžiama įtvirtinant specialias taisykles: nacionalinėje teisėje (tarptautinė privatinė teisė), tarptautinėje (specialiais susitarimais, pvz. apmokestinimo srityje paplitusios dvigubo apmokestinimo sutartys; taip pat konkrečiu atveju, konflikto metu – derybomis (arbitražas, gerosios paslaugos ar pan.).

Literatūra
----------

* Valentinas Mikelėnas. Tarptautinės privatinės teisės įvadas. Vilnius: Justitia, 2001.
Maskvos universiteto centriniai rūmai
TSRS pašto ženklas su universiteto rūmų atvaizdu
**Maskvos universiteto centriniai rūmai** – Maskvos Vorobjovo kalnuose 1949–1953 m. pastatytas M. Lomonosovo universiteto pastatų kompleksas.

Iki 2006 m. tai buvo aukščiausias administracinės paskirties pastatas Maskvoje. Kaip ir kiti stalininiai Maskvos dangoraižiai, pastatas projektuotas kaip uždara, visą buitinę infrastruktūrą turinti teritorija, su kino teatru, paštu, buitinio aptarnavimo įstaigomis, poliklinika ir kt. Studentas per visus mokslo metus galėjo iš pastato neišeiti.

Techniniai duomenys
-------------------

* Pastato aukštis – 182 m (kartu su špiliu – 240 m)
* Aukščiausiame korpuse – 36 aukštai
* Pamatai sumūryti 194 m virš jūros lygio
* Pastato plieninis karkasas sveria virš 40 000 tonų
* Sumūryta virš 175 milijonų plytų
* Špilyje esanti žvaigždė sveria 12 tonų
* Viršutinėje pastato dalyje įmontuotas 9 metrų skersmens laikrodis (minutės rodyklė 4 m ilgio)
* Komlplekse įrengta 111 liftų.

  

Pastatą projektavo garsūs rusų architektai Borisas Jofanas (vėliau nušalintas nuo šio darbo), L. Rudniovas, P. Abrosimovas, fasadų skulptūros kurtos V. Muchinos dirbtuvėse.

Centrinių rūmų 3-8 aukštuose įsikūręs Geologijos fakultetas, 12-16 aukštuose – Mechanikos ir matematikos fakultetas, 17-22 aukštuose – Geografijos fakultetas. 8-10 aukštus užima rektoratas ir universiteto administracija, mokslinė biblioteka, Žemės muziejus, universiteto Kultūros namai bei 1500 vietų aktų salė.

Centrinių rūmų šoniniai korpusai – gyvenamieji. Čia įrengti butai profesūrai, dėstytojams, bei studentų ir aspirantų bendrabučiai.

Papildoma informacija
---------------------

* Projektuojant kompleksą panaudoti taip ir nepastatytų Tarybų rūmų techniniai sprendimai
* Statybą kuravo L. Berija, statė iš atominės pramonės objektų perkelti kariai ir apie 14 000 kalinių.

Nuorodos
--------

* Pastato nuotraukų tinklalapis
* Vaizdas iš web-kameros, sumontuotos rūmų 13-tame aukšte Archyvuota kopija 2011-08-25 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑   (Высотки Москвы)



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Maskvos universiteto centriniai rūmai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Maksimiliano Bavarijos civilinis kodeksas** (lot. *Codex Maximilianeus Bavaricus Civilis*, CMBC, vok. *Maximilians Bayerisches Zivilgesetzbuch*) XVIII a. priimtas civilinis sąvadas Bavarijos kurfiurstystėje, Vokietijos teisės paminklas.

Istorija
--------

Pirmasis Bavarijos žemės teisynas 1346 m. bei jo patobulinimai 1518 m. nebuvo moderni privatinės teisės kodifikacija. 1616 m. žemės teisynas gan išsamiai reguliavo privatinius santykius kaip civilinis kodeksas, tačiau iki pat XVIII a. buvo būtina papildomai ir vieningai kodifikuoti, sukurti privatinės teisės sistemą. 1756 m. *Codex Maximilianeus Bavaricus Civilis* žymi tokio teisės sisteminimo kulminacinį tašką.

Maksimiliano Bavarijos civilinis kodeksas - teisininko *Kreittmayr* veikalas; seniausias išsamus Vokietijos privatinės teisės kodeksas. CMBC pagal savo reguliavimo apimtį pralenkė visus ligtolinius privatinės teisės teisynus. Vokietijos bendrajai teisei (*Gemeines Recht*) buvo priskirta subsidiari reikšmė. Bavarijos civilinis kodeksas galiojo ilgiau nei egzistavo nepriklausoma Bavarijos valstybė (t. y. iki pat 1900, kai visuotinai įsigaliojo Vokietijos civilinis kodeksas.

Nuorodos
--------

* Bavarijos civilinio kodekso tekstas Archyvuota kopija 2007-10-11 iš Wayback Machine projekto. **(**vok.**)**
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Bazardiuziu |
| --- |
| Bazardiuziu iš Azerbaidžano pusėsBazardiuziu iš Azerbaidžano pusės |
| **Aukštis** | 4466 m |
| **Žemynas** | Azija |
| **Šalys** | Azerbaidžano vėliava Azerbaidžanas, Rusijos vėliava Rusija |
| **Kalnynas** | Kaukazo kalnai |
| **Pirmasis įkopimas** | 1847 m.A. Aleksandrovas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Bazardiuziu

  |
| **Koordinatės:** | 41°13′16″ š. pl. 47°51′29″ r. ilg.﻿ / ﻿41.22111°š. pl. 47.85806°r. ilg.﻿ / 41.22111; 47.85806Koordinatės: 41°13′16″ š. pl. 47°51′29″ r. ilg.﻿ / ﻿41.22111°š. pl. 47.85806°r. ilg.﻿ / 41.22111; 47.85806 |
|  |
|  **Vikiteka** | Bazardiuziu |

**Bazardiuziu** (azer. *Bazardüzü dağı*, rus. *Базардюзю*) arba **Kičendagas** (lezg. *Кичlен дагъ*) – Didžiojo Kaukazo kalnagūbrio viršukalnė, esanti Azerbaidžano ir Rusijos (Dagestano) teritorijose. Aukštis 4466 m. Tai yra aukščiausia Azerbaidžano ir Dagestano vieta, bei viena labiausiai į pietus nutolusių Rusijos vietų. Kalnas sudarytas iš molingų skalūnų ir porfirito. Nuo viršūnės leidžiasi keletas nedidelių ledynų, iš kurių didžiausias – Tichicaras (ilgis 1 km).

Tiurkų kalbomis Bazardiuziu reiškia „turgaus aikštė", kadangi kalnas viduramžiais buvo prekybininkų orientyru link į rytus nuo kalno buvusių prekyviečių. Lezginai kalną vadina Kičendagu, kas reiškia „siaubo kalnas". Toks pavadinimas, matyt, kilęs dėl to, kad kalno viršūnę dažnai dengia debesys, sudarantys pavojaus įvaizdį.

Pirmasis į Bazardiuziu viršūnę įkopė A. Aleksandrovas (1847 m.). 2018 m. liepos 20 d. įkopė lietuviai Mindaugas Strumskis ir Audrius Bitinas.
| **Jonas Rimantas Glemža** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1935 m. kovo 20 d. (88 metai)Kaune |
|  |
| Veikla | Lietuvos architektas, paveldosaugininkas, humanitarinių mokslų daktaras |
|  |
| Alma mater | 1959 m. Kauno politechnikos institutas |

**Jonas Rimantas Glemža** (g. 1935 m. kovo 20 d. Kaune) – Lietuvos architektas, paveldosaugininkas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1959 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1974 m. architektūros mokslų kandidatas.

1958–1963 m. Architektūros paminklų apsaugos inspekcijos inspektorius, viršininkas, 1963–1986 m. Kultūros ministerijos iki 1979 m. Muziejų ir kultūros paveldo apsaugos valdybos viršininkas, iki 1986 m. kultūros ministro pavaduotojas. 1986–1992 m. Paminklų restauravimo instituto vyr. architektas, 1992–1994 m. architektas. 1994–1996 m. Paminklotvarkos (vėliau ir Kultūros vertybių apsaugos) departamento direktorius, 1995–1996 m. ir Lietuvos Respublikos kultūros ministerijos sekretorius. Nuo 2003 m. Valstybinės paminklosaugos komisijos pirmininkas. Nuo 1972 m. Lietuvos dailės instituto (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija) dėstytojas, 1999–2003 m. Paminklotvarkos katedros vedėjas. Nuo 2003 m. profesorius.

1979–1985 m. vadovavo Lietuvos tautodailininkų sąjungai, 1981–1990 m. Tarptautinės paminklų ir vietovių tarybos (ICOMOS) viceprezidentas, 2001–2003 m. Lietuvos restauratorių sąjungos pirmininkas. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių autorius.

Svarbiausi projektai
--------------------

* Medininkų pilies donžono atstatymas, su archit. M. Mikulionyte, konstruktoriumi J. Mendelevičiumi, 1994–2000 m.;
* Lietuvos teritorijos bendrojo plano, Vilniaus bendrojo plano kultūros paveldo dalis, vienas autorių, abu 1999 m.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos architektūros paminklai: Apsauga ir restauracija, 1978 m.;
* Architektūros paminklai TSRS miestų struktūroje, su kitais, 1978 m. rusų k;
* Nekilnojamojo kultūros paveldo apsauga ir tvarkymas, vadovėlis, 2002 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algimantas Mačiulis. *Jonas Rimantas Glemža*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 752 psl.