recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Vivariumai Gvadelupos akvariume Gvedalupoje
Terariumas leopardinių gekonų laikymui
**Vivariumas** (nuo lot. *vivarium* – vieta gyvybei) – tai bendras dirbtinių talpų, skirtų laikyti nedidelius gyvūnus ar augalus pastovioje dirbtinėje ekosistemoje pavadinimas. Vivariumai dažniausiai naudojami moksliniais arba estetiniais tikslais. Vivariumuose paprastai mažu mastu imituojama natūrali ekosistema, reikalinga ten laikomų rūšių gyvavimui. Dažnai naudojamas kaip sinonimas žodžiui *terariumas*, tačiau priklausomai nuo konteksto, terariumas gali reikšti ir konkrečiai tik vivariumą, skirtą sausumos gyvūnams laikyti. Vivariumais nėra vadinamos vietos gyvūnams laikyti, kuriose neišeina sukurti dirbtinės jiems skirtos ekosistemos, pvz. narvai.

Tipai
-----

Priklausomai nuo laikomų augalų ar gyvūnų rūšių bei jiems reikalingų sąlygų, įvairūs vivariumai turi konkretesnius pavadinimus.

* egzotariumas – skirtas laikyti egzotinius gyvūnus;
* terariumas – skirtas laikyti mažus sausumos gyvūnus;
	+ serpentariumas – skirtas laikyti gyvates ir roplius;
* akvaterariumas – skirtas laikyti sausumos-vandens gyvūnus;
* herpetariumas – skirtas laikyti roplius ir varliagyvius;
* paludariumas – skirtas laikyti pelkės gyvūnus ir augalus;
	+ ripariumas – imituoja vandens telkinių, dažniausiai upių, krantus;
* insektariumas – skirtas laikyti vabzdžius (pvz. Insektariumas Palangoje);
	+ formikariumas – skirtas laikyti skruzdėlių kolonijas;
	+ termiterija – skirtas laikyti termitus;
	+ stiklinis avilys – skirtas laikyti bites.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Corner Pub, Švedija
**Užeiga**, užeigos namai (angl. *pub, public house*) – ekonominės ar vidutinės klasės maitinimo paskirties įstaiga, gebanti aptarnauti vidutinius lankytojų srautus, turinti licenciją pardavinėti alkoholinius gėrimus bei orientuota į žmonių socializacijos poreikius. Didelis dėmesys skiriamas gėrimų pasirinkimui, užsakymai maistui priimami pagal meniu, atsiskaitoma užsakant arba apsilankymo pabaigoje. 

Siekiama kompromiso tarp aptarnavimo greičio, kainos ir kokybės bei išlaikyti platesnį prieinamumą bei populiarumą, stengiamasi sukurti jaukią, kartais teminę, aplinką tinkančią įvairaus dydžio kompanijoms. Paprastai jungiama su baru, siūloma įvairių šalių populiarių patiekalų, gėrimų bei užkandžių norint įtikti kuo platesniam lankytojų ratui. Ruošiant patiekalus atsižvelgiama į įtaką savikainai, kokybei ir paruošimo greičiui: dalis populiariausių patiekalų ar jo dalių gali būti paruošta iš anksto, dalis ruošiama pagal užsakymą, dalis – iš pusfabrikačių. Atsisakoma paslaugų savikainą stipriai didinančių maisto produktų, aplinkos detalių, personalo.

Gali būti rengiami žmones pritraukiantys bei suburiantys vieši renginiai, pvz. gyvos muzikos vakarai, žaidimai, teminiai vakarėliai.

* Maistas ir gėrimai užeigojeMaistas ir gėrimai užeigoje
* Užeiga (Šiaurės Devonas, D. Britanija)Užeiga (Šiaurės Devonas, D. Britanija)

Taip pat skaitykite
-------------------

* Valgykla
* Bistro
* Baras
* Kavinė
* Smuklė
* Bufetas
* Kabaretas
* Restoranas
| **Stasys Šeinauskas** |
| --- |
| Gimė | 1917 m. gegužės 2 d.Kandrėnėliai, Rokiškio apskritis |
| Mirė | 1944 m. spalio 13 d. (27 metai)Plaškiai |
| Motina | Emilija Šeinauskienė |
|  |
| Veikla | milicininkas, artileristas |
| Partija | 1942 m. VKP(b) |

Paminklinis akmuo Kandrėnėliuose (1985 m.)
**Stasys Šeinauskas** (rus. *Стасис Козиевич Шейнаускас*; 1917 m. gegužės 2 d. Kandrėnėliuose, Rokiškio apskritis – 1944 m. spalio 13 d. prie Plaškių) – sovietinis milicininkas, artileristas, 16-osios lietuviškosios divizijos jaunesnysis seržantas, Sovietų Sąjungos didvyris.

Biografija
----------

Gimė valstiečių šeimoje, ganė gyvulius, baigė pradžios mokyklą. Tarnavo Lietuvos kariuomenėje Aukštojoje Panemunėje ir Kupiškyje. Prasidėjus sovietinei okupacijai kurį laiką su broliu dirbo statybose, 1940-1941 m. milicininkas, operatyvinis įgaliotinis Kamajų ir Juodupės valsčiuose, priklausė NKVD.

SSRS-Vokietijos karo pradžioje evakuotas į Kostromos sritį, gyveno ir dirbo Rusijos Šiaurės geležinkelio Nejos (rus. *Нея*) geležinkelio stoties gyvenvietėje. Čia 1942 m. įstojo į komunistų partiją. 1942 m. sausio mėn. paimtas į Raudonąją armiją, gruodžio mėn. jau buvo fronte. 16-osios divizijos 224-ojo artilerijos pulko pabūklo taikytojas jaunesnysis seržantas iki 1943 m. rugpjūčio kariavo Centriniame fronte, o nuo 1943 m. spalio mėn. – 1-ajame Pabaltijo fronte. Dalyvavo mūšiuose prie Aleksejevkos, Oriolo, Baltarusijoje. 1944 m. sausio mėn. už kovinius nuopelnus apdovanotas medaliu „Už narsą", o 1944 m. rugsėjo mėn. – antruoju tokiu pačiu medaliu. 1944 m. rugsėjo-spalio mėn. kartu su 16-ąja divizija dalyvavo mūšiuose Lietuvoje, pralaužiant gynybą Kelmės-Tilžės kryptyje.

1944 m. spalio 13 d. 16-osios Lietuviškosios divizijos daliniai judėjo link Nemuno. 18 km į šiaurės vakarus nuo Tilžės (dab. Sovetskas, Rusija) puolančius dalinius kontraatakavo vokiečiai. Sovietinių istorikų teigimu, 167-ojo šaulių pulko kuopos pozicijas, kurias dengė jaunesniojo seržanto S. Šeinausko pabūklas, atakavo 13 tankų su pėstininkais. Prileidęs tankus iki 300–400 m jis ėmė šaudyti tiesioginiu taikymu. Pirmaisiais šūviais pamušė du vidutinius tankus. Pėstininkams atsitraukus Šeinausko pabūklas liko vietoje ir toliau apšaudė tankus. Nuo tankų sviedinių žuvo beveik visa įgula, buvo sudaužytas pabūklo kampamatis. S. Šeinauskas buvo sunkiai sužeistas, bet ir toliau šaudė taikydamas pabūklą pro vamzdį. Spėjo pamušti dar vieną tanką, bet netrukus žuvo nuo greta sprogusio sviedinio skeveldrų. Palaidotas Pagėgių karių kapinėse.

1945 m. kovo 24 d. po mirties suteiktas Sovietų Sąjungos didvyrio vardas. Sovietmečiu jo vardu buvo pavadintos gatvės Kupiškyje, Pagėgiuose, Rokiškyje. Jis yra įtrauktas į oficialų Rusijos vidaus reikalų ministerijos vidaus reikalų organų darbuotojų ir vidaus kariuomenės kariškių Sovietų Sąjungos didvyrių sąrašą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Stasys Šeinauskas*. Mažoji lietuviškoji tarybinė enciklopedija, T. 3 (R–Ž). Vilnius, Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1971, 376-377 psl.
2. ↑  Žygdarbio keliu / Petras Plungė. - Kaunas: Šviesa, 1985. - 109-126 psl.
3. ↑
| **Stasys Stačiokas** |
| --- |
| Gimė | 1937 m. rugpjūčio 25 d.Alytus |
| Mirė | 2020 m. gegužės 11 d. (82 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Irena |
| Vaikai | Donatas, Rimantas |
|  |
| Veikla | teisininkas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | 1960 m. Vilniaus universitetas |

**Stasys Stačiokas** (1937 m. rugpjūčio 25 d. Alytuje – 2020 m. gegužės 11 d. Vilniuje) – teisininkas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1960 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą ir liko jame dėstyti. 1973–1990 m. Teismo ekspertizės mokslinio tyrimo instituto direktorius, tuo pat metu dėstė Universitete. 1990–1993 m. Vilniaus Universiteto Teisės fakulteto docentas. 1993–1996 m. ir 1999–2008 m. Konstitucinio Teismo teisėjas, 1996 m. Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų instituto socialinių mokslų daktaras, docentas. 1996–1999 m. Seimo narys. Nuo 2008 m. Mykolo Romerio universiteto plėtros prorektorius.

1990–1992 m. dalyvavo kuriant Lietuvos Respublikos Konstitucijos projektą, buvo Lietuvos valstybinių delegacijų deryboms su Rusija narys.

Kelių knygų ir daugiau kaip 100 straipsnių konstitucinės teisės, žemės teisės ir politinių mokslų klausimais autorius. Dėstė konstitucinę teisę Vilniaus universiteto Teisės fakultete, vadovavo konstitucinės teisės krypties disertacijoms (mokslinių darbų vadovas), keleto disertacijų gynimo komitetų narys, pirmininkas.

Lietuvos teisininkų draugijos, Lietuvos politinių mokslų asociacijos ir Europos įstatymų leidybos asociacijos narys.

Žmona Irena, sūnūs Donatas ir Rimantas.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos
-------

1. ↑  *Stasys Stačiokas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXII (Sko–Šala). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Tėvynės sąjunga – Lietuvos krikščionys demokratai – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2014-02-14 iš Wayback Machine projekto.
| **Stasys Stakelė** |
| --- |
| Gimė | 1862 m. liepos 4 d.Adomava, dab. Panevėžio raj. |
| Mirė | 1930 m. spalio 28 d. (68 metai)Rozalimas, dab. Pakruojo raj. |
| Palaidotas (-a) | Rozalimo kapinėse |
|  |
| Veikla | kunigas, knygnešys |
|  |
| Alma mater | Kauno kunigų seminarija |

**Stasys Stakelė**, taip pat *Stanislovas Stakelė* (1862 m. liepos 4 d. Adomavoje – 1930 m. spalio 28 d. Rozalime) – kunigas, knygnešys.

Biografija
----------

S. Stakelė mokėsi Liepojos gimnazijoje. Tėvai jam repetitoriumi buvo nusamdę gimnazistą, būsimą aušrininką J. Šliūpą. 1885 m. baigė Kauno kunigų seminariją. 

Knygnešyste užsiėmė 1885 m. iš karto atvykęs į Švėkšnos parapiją. Bendravo su vietiniais knygnešiais. Kartu su jais pėsčias slapta eidavo į Prūsiją pirkti draudžiamos spaudos. Ją parveždavo į Raseinių, Telšių, Šiaulių apskritis, kartais pasiekdavo Panevėžį. Platino įvairaus turinio lietuviškus leidinius, tarp jų „Tėvynės sargą", „Ūkininką", „Varpą". Jam padėjo ištikimi platintojai, kurie nė karto jo neišdavė ir visada atsiskaitydavo. Policija įtarė, darydavo kratas, areštuodavo ir paleisdavo, nes nerasdavo įkalčių. Tačiau 1890–1892 m. buvo nubaustas tremtimi į Kretingos vienuolyną už važinėjimą po Žemaitiją be leidimo. Pasibaigus bausmės laikui dirbo Pasvalio parapijoje. Čia taip pat užsiėmė nelegalia veikla – platino spaudą, įsteigė slaptą mokyklą. Rūpinosi, kad būtų pakartotinai išleista M. Valančiaus knyga „Mokslas Rima katalikų", todėl siuntė 500 auksinų Tilžės klebonui J. Zabermanui. 

1895 m. vėl ištremtas 2 metams į Kretingos vienuolyną. Tuo metu čia, tremtyje, gyveno knygnešys kun. Felicijonas Lelis. Kartu bendradarbiavo įsirengdami draudžiamos spaudos sandėlius, slapta pasišalindavo iš vienuolyno, vykdavo į Prūsiją naujų leidinių, gabeno lietuvių autorių rankraščius spausdinimui. Dėl savavališkų išėjimų iš vienuolyno, gavo papildomus tremties metus. Atlikęs bausmę buvo priverstas išvykti į Vilniaus vyskupiją. Vilnijos krašte visur stengėsi diegti lietuvybę, taip pat jėga tarp tik lenkiškai kalbančių valstiečių todėl lenkų buvo nekenčiamas ir persekiojamas.

S. Stakelė, Degučių bažnyčios (prie Zarasų) administratorius, jau sunkiai susirgęs 1927-ųjų rugpjūtį Degučiuose sutiko prezidentą Antaną Smetoną, kuris padėkojo jam už pasiaukojamą tautinę veiklą.

Nuo 1927 m. paskirta 200 Lt knygnešio pensija.

S. Stakelės atminimas įamžintas Kaune, Knygnešių sienelėje prie Vytauto Didžiojo karo muziejaus. Adomavoje stovi namas. paženklintas paminkline lenta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Į Degučius sugrįžo tiesa

Nuorodos
--------

* Knygnešys Pranas Stakauskas
* Iš Knygnešių sienelės istorijos
| **Hamatocaulis vernicosus**Apsauga: 2(V) – Pažeidžiama rūšis |
| --- |
| Žvilgančioji riestūnė (*Hamatocaulis vernicosus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Samanūnai  *( Bryophyta)* |
| Klasė: | Lapsamanės  *( Bryopsida)* |
| Eilė: | *Hypnales*  *( Hypnales)* |
| Šeima: | Bukasnapiniai  *( Amblystegiaceae)* |
| Gentis: | Riestūnė  *( Hamatocaulis)* |
| Rūšis: | Žvilgančioji riestūnė  *( Hamatocaulis vernicosus)* |

 |

**Žvilgančioji riestūnė** (*Hamatocaulis vernicosus*) – bukasnapinių (*Amblystegiaceae*) šeimos samanų rūšis.

Samana gelsvai žalia ar rausva, blizganti. Stiebas status arba įžulnus, kartais gulsčias, iki 15 cm ilgio, plunksniškai šakotas. Stiebo ir šakučių galai aiškiai pjautuviškai lenkti, su ryškia, stambia galvute, sudaryta iš ilgesnių nei kiti lapų. Stiebo lapai kiaušiniškai lancetiški, pamažu nusmailėję, lygiakraščiai, su daugybe išilginių raukšlių. Sporinė ritiniška, išlinkusi.

Ši samana auga žemapelkėse, tarpinėse pelkėse, upių pakrantėse, palei šaltinius plačiomis aukštomis vejomis. Jai tinkamas rūgštingumas 5,6–7,4 pH. Žvilgančioji riestūnė geriausiai auga, kai vanduo slūgso pelkės paviršiuje, tačiau samanos nėra visiškai apsemiamos.

Paplitusi šiaurės pusrutulyje. Lietuvoje reta, saugoma. Randama daugiausia rytinėje ir pietinėje šalies dalyse, kur gausiau šios rūšies ekologinį optimumą atitinkančių buveinių – šaltiniuotų žemapelkių ir paežerinių liūnų.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Lietuvos griežtai saugomos rūšys, sudarė Gintautas Vaitonis. Vilnius: Lietuvos Respublikos Aplinkos ministerija, 2015.
2. ↑  Hamatocaulis vernicosus Hedenäs, 1989



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žvilgančioji riestūnė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Psophus stridulus** |
| --- |
| Raudonsparnis tarkšlys (*Psophus stridulus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Poklasis: | Sparnuotieji  *( Pterygota)* |
| Būrys: | Tiesiasparniai  *( Orthoptera)* |
| Pobūris: | Trumpaūsiai tiesiasparniai  *( Caelifera)* |
| Antšeimis: | Skėriniai  *( Acridoidea)* |
| Šeima: | Skėriai  *( Acrididae)* |
| Pošeimis: | Tikrieji skėriai  *( Oedipodinae)* |
| Gentis: | *Psophus*  *( Psophus)* |
| Rūšis: | Raudonsparnis tarkšlys  *( Psophus stridulus)* |

 |
| Binomas |
| ***Psophus stridulus***Linnaeus, 1758 |

**Raudonsparnis tarkšlys** (*Psophus stridulus*) – Skėrių (*Acrididae*) šeimai priklausantys vabzdys (*Insecta*).

Išvaizda
--------

Patinas užauga iki 25 mm ilgio, patelė - 35 mm. Spalva ir raštas, kaip ir visų tarkšlių labai varijuoja. Užpakaliniai sparnai raudoni. Nuo kitų tarkšlių, ypač nuo taip pat raudonus užpakalinius sparnus turinčio margojo tarkšlio, skiriasi pagal ryškia išilginę, nepertraukta raukšlių, keterą ant priešnugario. (Margojo tarkšlio priešnugarėlė su dviem raukšlėm)

Skrisdami patinai skleidžia tarškiantį garsą. patelės neskraido.

Paplitimas
----------

Gyvena sausose, reta augmenyja apaugusiose vietovėse. Pušynų aikštelėse, kirtavietėse, slėniuose. Ši rūšis geriau už kitus tarkšlius toleruoja buveinių užaugimą mišku, sutinkama ir netankiuose senuose pušynuose su saulės įšildomomis retmėmis, ir pušų jaunuolynuose, kuriuose išliko neužaugusių plotelių, išnyksta tik miškui sutankėjus.

Nyksta dėl tinkamų buveinių nykimo, rūšis saugoma Vokietijoje (RK 2 kat.), Švedijoje (RK 2 kat.), Lenkijoje (RK 3 kat.), Latvijoje (RK 3 kat.), Estijoje (RK 4 kat.).

Aptinkamas ir Pietryčių Lietuvoje.

Taip pat skaitykite:
--------------------

* Tarkšliai
* Skėriai

Nuotraukos:
-----------

* Skrendantis raudonsparnis tarkšlys
* 
*

Nuorodos
--------

* 2008 entomologai.lt Metų vabzdys - tarkšlys Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
* Lietuvoje gyvenančių tarkšlių rūšys ir jų atpažinimas (pdf) Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
| ***Komplikuota mergina*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Una ragazza piuttosto complicata |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Damiano Damiani |
| Scenaristas (-ai) | Damiano DamianiAlberto SilvestriFranco Verucci |
| Vaidina | Catherine SpaakJean SorelFlorinda BolkanGigi Proietti |
| Metai | 1969 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 100 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Komplikuota mergina** (it.  *Una ragazza piuttosto complicata*) – 1969 m. režisieriaus Damiano Damiani sukurtas trileris, už vaidmenį kuriame (taip pat ir juostoje „Metti una sera a cena") aktorė Florinda Bolkan buvo apdovanota David di Donatello prizu.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Catherine Spaak – Klaudija
* Jean Sorel – Alberto
* Florinda Bolkan – Greta
* Gigi Proietti – Pietro
* Maria Cuadra – Marina
* Gabriella Boccardo – Viola

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Kartą Albertas, pakėlęs telefono ragelį, išgirdo dviejų moterų aistringą pokalbį ir įsigeidė žūtbūt su viena jų susipažinti. Klaudija, jauna menininkė, priima jo merginimą, tačiau pati diktuoja sąlygas. Judviejų bendravimas paremtas įvairiais žaidimais, dažnai net pavojingais, vis labiau įtraukia ir užvaldo Albertą. Susipažinęs su Klaudijos drauge Greta, su kuria ji nori nutraukti santykius, jis nusprendžia, kad „pamalonins" savo meilužę, jei įvykdys žmogžudystę, net neįtardamas, kad toks iš tiesų ir buvo Klaudijos planas...
|  |
| --- |
| Raudonukė |
|  
Sergantis raudonuke vaikas |
| ICD-10 | B06 |
| ICD-9 | 056 |
| LigųDB | 11719 |

**Raudonukė** (lot. *Rubella*) – ūmi virusinė infekcinė liga, pasireiškianti trumpalaikiu karščiavimu. Ji būdinga 2-7 metų amžiaus vaikams. Persirgus vaikystėje šia liga, susidaro ilgalaikis imunitetas. Vaikams raudonukė yra lengvai praeinanti liga, komplikacijos labai retos. Pavojingiausia nėščioms moterims, nes ligos virusas sukelia genų arba chromosomų mutaciją, gemalo raidos sutrikimus, todėl galimi apsigimimai. 

Apsisaugoti nuo raudonukės sukurta raudonukės vakcina. Skiepijama antraisiais gyvenimo metais, jos antroji dozė skiriama ikimokyklinio amžiaus vaikams.

Išberta sergančiojo oda

Ligos eiga ir gydymas
---------------------

Inkubacinis periodas trunka 14–21 dieną (kartais iki 24 dienų). Ligoniai 2–3 dienas karščiuoja, pasireiškia galvos skausmas, lengvas akių gleivinės uždegimas (ašarojančios akys), nedidelė sloga, sausas kosulys, gomurio gleivinės uždegimas, dažnai padidėja pakaušio limfmazgiai, kartais skauda sąnarius. Ligos pavadinimas kilęs nuo raudonos ar rausvos spalvos išbėrimo. Odą išberia smulkios atskiros dėmelės, kurios greitai, po 2-3 dienų išnyksta. Priešingai nei sergant vėjaraupiais, ligonio nekankina didelis niežulys.

Liga plinta oro–lašeliniu būdu, kai ligonis kosti, čiaudo, kalba. Nėščioji gali perduoti virusą vaisiui. Nustačius, kad nėščioji serga ūmia raudonukės infekcija, neretai rekomenduojama nutraukti nėštumą. Jei vaisius nėštumo eigoje nežūva, jis gimsta su įgimtu raudonukės sindromu, lydimu sunkių apsigimimų (sutrikusi rega, kurtumas, širdies ydos, pažeistos smegenys ir kiti organai). Apsigimimų tikimybė priklauso nuo to, kurį nėštumo mėnesį motina užsikrėtė, nes virusas vaisiui pavojingiausias per pirmas 10 nėštumo savaičių.

Gydymas simptomiškas: ligoniui duodami vaistai nuo temperatūros, ašarojant akims – skiriama lašų į akis, jei yra bakterinės infekcijos pavojus – skiriama antibiotikų. Rekomenduojamas lovos režimas, gausus skysčių vartojimas, vitaminai, patalpos vėdinimas ir švara.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Raudonukė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Raudonukė (*imunitetas.lt*)
* Raudonukė (*ligos.lt*)
* Raudonukės viruso taksonomija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pandus ir Kuntė
**Pandus** (skr. पाण्डुः = IAST: *Pāṇḍuḥ*) – vienas iš „Mahabharatos" veikėjų, Pandavų protėvis.

Gimė iš Vjasos ir Ambalikos. Kadangi Vičitravyrja mirė nesulaukęs palikuonių, jo motina Satjavatė pakvietė savo nesantuokinį sūnų Vjasą pratęsti giminę. Tačiau Vjasa buvo baugios išvaizdos, ir Ambalika jį išvydusi išbalo. Todėl Pandus gimė išblyškęs (sergantis anemija).

Jis buvo geras karys, tapo Hastinapuros valdovu ir užkariavo Kašį, Angą, Vangą, Kalingą, Magadhą. Jis vedė dvi žmonas – Madrę ir Kuntę (Prithą). Kartą medžiodamas miške jis palaikęs žvėrimi nušovė rišį Kindamą, ir šis mirdamas prakeikė Pandų, kad šis mirs, jei tik lytiškai su kuo nors santykiaus.

Bevaikis Pandus atidarė karalystę aklam broliui Dhritaraštrai. Tuo tarpu Kuntė iš Durvasos gavo stebuklingus kaulus, kuriais galėjo išsikviesti dievus. Taip jai gimė Judhištira (nuo Dharmos), Bhyma (nuo Vajaus) ir Ardžuna (nuo Indros). Kuntė pasidalino kaulais su Madre ir jai nuo brolių Ašvinų gimė Nakula ir Sahadeva.

15 metų išgyvenęs celibate, Pandus nesusilaikė ir pamylėjo Madrę, ir, kaip kad buvo prakeiktas, mirė. Madrė atliko sati ritualą ir susidegino vyro lauže, o Kuntė su vaikais gyveno su Kauravais.
|  |
| --- |
| **Federalinė vyriausybinio ryšio bei informacijos agentūra prie Rusijos Federacijos Prezidento** |
| *Федеральное агентство правительственной связи и информации при Президенте Российской Федерации* |
|  |
| ***FAPSI herbas*** |
| **Bendroji informacija** |
| **Valstybė** | Rusija Rusijos Federacija |
| **Įkurta** | 1991 gruodžio 24 |
| **Likviduota** | 2003 kovo 11 |
| **Pavaldumas** | Rusijos prezidentui |
| **Vadovybė** |
| **Vadovas** |  |

FAPSI vėliava, 2001 m.
**Federalinė vyriausybinio ryšio bei informacijos agentūra prie Rusijos Federacijos Prezidento** (**FAPSI**; rusų k. *Федеральное агентство правительственной связи и информации при Президенте Российской Федерации, ФАПСИ*) – Rusijos radioelektroninės žvalgybos ir vyriausybinio ryšio tarnyba, įsteigta skaidant KGB 1991 m. ir apjungus Aštuntosios bei Pirmosios vyriausiosios valdybos, šešioliktos valdybos skyrius.

2003 m. vykdant specialiųjų tarnybų reformą, panaikinta Vladimir Putin įsakymu. FAPSI padaliniai buvo integruoti į FSB Informacijos rinkimo sritį (Specialiojo ryšio bei informacijos tarnyba, *Служба специальной связи и информации, Спецсвязь России*), tarnyba priskirta Federalinei apsaugos tarnybai (rus. *FSO*).

Vadovai
-------

**FAPSI**

* A. V. Starovoitovas (1991–1998)
* Vladislavas Petrovičius Šerstjukas (1998–1999)
* Vladimiras Georgijevičius Matykhinas (1999–2003) – kriptografijos bei duomenų saugumo specialistas.

**(FSO)**

* Yu. P. Kornevas (2003–2005).

Nuorodos, šaltiniai
-------------------

* agentura.ru apie FAPSI Archyvuota kopija 2005-08-17 iš Wayback Machine projekto. tinklalapis **(**rus.**)**
* FSO,FAPSI aukštosios mokyklos absolventų klubas **(**rus.**)**
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Muzafarabadas*مظفر آباد* |
| --- |
| *Naktinė panorama* |
|  |
| 

MuzafarabadasMuzafarabadas

34°21′0″ š. pl. 73°28′0″ r. ilg.﻿ / ﻿34.35000°š. pl. 73.46667°r. ilg.﻿ / 34.35000; 73.46667﻿ (Muzafarabadas)Koordinatės: 34°21′0″ š. pl. 73°28′0″ r. ilg.﻿ / ﻿34.35000°š. pl. 73.46667°r. ilg.﻿ / 34.35000; 73.46667﻿ (Muzafarabadas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5)------ vasaros: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Pakistano vėliava Pakistanas |
| **Provincija** | Laisvasis Kašmyras Laisvasis Kašmyras |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 20 783  |
| **Altitudė** | 3 000 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Muzafarabadas |

**Muzafarabadas** (urd. مظفر آباد) – miestas šiaurės rytų Pakistane, Kašmyre, 76 km nuo Abotabado, prie Dželamo ir jo intako Nelamo (Indo baseinas). Laisvojo Kašmyro administracinis centras. Verčiamasi tekstilės pramone, amatais, prekyba žemės ūkio produkcija. Yra dvi istorinės tvirtovės – raudonoji ir juodoji.

Istorija
--------

Miestas senovėje buvo žinomas kaip ***Udabhanda***. Jis buvo Šahių dinastijos sostinė. Šiuolaikinis pavadinimas „Muzafarabadas" suteiktas po 1848–1949 m. Kašmyro karo, kuomet miestas tapo Laisvojo Kašmyro sostine. Pavadintas sultono Muzafaro Chano garbei. 2005 m. miestas smarkiai sugriautas Kašmyro žemės drebėjimo.
| Šakynos herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 1999-05-03* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas 1792-06-12* |
|  |
| Ž • A • R |

**Šakynos herbas** – vienas iš Šiaulių raj. Šakynos miestelio heraldikos atributų.

Herbo aprašas
-------------

Herbo skydo mėlyname lauke ant žalios skydo papėdės stovi šarvuotas sidabrinis riteris, dešine ranka rodantis į priekinį apatinį kampą. Ant kairiojo peties ovalus sidabrinis skydas (kraštas auksinis) su lotynišku užrašu: PRO LEGE ET LIBERTATE („Už teisingumą ir laisvę"). Riterio sijonas ir dešinysis antpetis žali su auksiniais kraštais. Per dešinįjį petį permesta raudona juosta, laikanti sidabrinį palašą su auksiniu efesu. Šalmas sidabrinis, papuoštas dviem raudonomis (pirma ir trečia) ir dviem sidabrinėmis (antra ir ketvirta) stilizuotomis stručio plunksnomis. Riterio plaukai ir ūsai juodi, veidas ir dešinioji ranka natūralios kūno spalvos.

Istorija
--------

1792 m. birželio 12 d. Stanislovas Augustas Šakynai suteikė laisvojo miesto teises ir herbą. Herbe buvo pavaizduotas riteris su skydu, ant skydo būta užrašo „Už teisingumą ir laisvę" (lot. *Pro lege et libertate*). Herbą miestelis prarado, XVIII a. panaikinus miestų savivaldos teises.

1935 m. lenkų tyrinėtojas Marijanas Gumovskis bandė atkurti miestelio herbą, tačiau jo bandymai nebuvo sėkmingi.

1999 m. gegužės 3 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 422. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

Išnašos
-------

1. ↑  Edmundas Rimša. „Šakynos ir Gruzdžių herbai". Lietuvos istorijos institutas. Nuoroda tikrinta 2022-05-07.
2. 1 2 3  „Šiaulių rajono miestelių herbai – atminties ženklai ir kodai". Šiaulių naujienos. Nuoroda tikrinta 2022-05-07.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Šakynos vėliava
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Bryonia dioica** |
| --- |
| Raudonuogė brienė (*Bryonia dioica*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Moliūginiai  *( Cucurbitaceae)* |
| Gentis: | Brienė  *( Bryonia)* |
| Rūšis: | Raudonuogė brienė  *( Bryonia dioica)* |

 |

**Raudonuogė brienė** (*Bryonia dioica*) – moliūginių (*Cucurbitaceae*) šeimos, brienės (*Bryonia*) genties augalas.

Augalas vijoklinis, ūsais besitvirtinantis prie kitų augalų, medžių, atramų. Užauga iki 3 m aukščio. Lapai penkiaskiaučiai, šiurkštūs. Žiedai balti arba melsvi. Vaisius – raudona uoga.

Auga vidurio ir pietų Europos miškuose. Augalas nuodingas, sukelia vėmimą, diarėją, kraujavimą. Didesnė dozė sukelia galvos svaigimą, paralyžiuoja nervų sistemą, gali sukelti mirtį. Kelis kartus apvirintos šaknys vartojamos maistui. Augalas naudojamas liaudies medicinoje.

* UogosUogos
* ŽiedaiŽiedai
* PožymiaiPožymiai
* Bryonia dioica - Museum specimenBryonia dioica - Museum specimen

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Raudonuogė brienė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Troickas*Троицк* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

TroickasTroickas

54°05′0″ š. pl. 61°34′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.08333°š. pl. 61.56667°r. ilg.﻿ / 54.08333; 61.56667﻿ (Troickas (Čeliabinskas))Koordinatės: 54°05′0″ š. pl. 61°34′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.08333°š. pl. 61.56667°r. ilg.﻿ / 54.08333; 61.56667﻿ (Troickas (Čeliabinskas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Čeliabinsko sritis Čeliabinsko sritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1743 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 73 421  |
| **Plotas** | 139 km² |
| **Tankumas** (2020) | 528 žm./km² |
| **Altitudė** | 174 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Troickas |

**Troickas** (rus. *Троицк*) – miestas Rusijoje, Čeliabinsko srityje, 121 km į pietus nuo Čeliabinsko, prie Kazachijos sienos, Pietų Uralo šlaituose, prie Ujaus upės. Rajono centras. Pro miestą eina Čeliabinsko–Orsko geležinkelis, Čeliabinsko–Kostanajaus (Kazachija) geležinkelis ir plentas. Pramonės mašinų gamyba, statybinių medžiagų, maisto (pieno, alaus), avalynės, siuvimo, odos pramonė. Veikia šiluminė elektrinė (galia 2500 MW). Yra Maskvos humanitarinio universiteto bei Čeliabinsko universiteto filialai ir kitos aukštosios mokyklos, Uralo veterinarijos akademija, kraštotyros muziejus.

Troicko VRE
2010 m. 82,5 % miesto gyventojų buvo rusai, 7,2 % – totoriai, 3 % – ukrainiečiai, 2 % – kazachai.

Istorija
--------

Troickas kazachų karabalykų žemėse įkurtas 1743 m. – čia pastatyta Švč. Trejybės garbei pavadinta tvirtovė. Suklestėjo kaip prekybinis taškas su Azijos pirkliais, 1750 m. pradėtos rengti mugės. Miesto teisės nuo 1784 m. Troicko tvirtovę 1744 m. užėmė Jemeljanas Pugačiovas. XIX a. plėtojosi pramonė, prekyba.

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. 
4. ↑
5. 1 2  *Troick*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-10-26.
| Chirardotas*Girardot* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

ChirardotasChirardotas

4°18′0″ š. pl. 74°48′0″ v. ilg.﻿ / ﻿4.30000°š. pl. 74.80000°r. ilg.﻿ / 4.30000; 74.80000﻿ (Chirardotas)Koordinatės: 4°18′0″ š. pl. 74°48′0″ v. ilg.﻿ / ﻿4.30000°š. pl. 74.80000°r. ilg.﻿ / 4.30000; 74.80000﻿ (Chirardotas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Kolumbijos vėliava Kolumbija |
| **Departamentas** | Kundinamarkos departamentas Kundinamarka |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1852 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 98 904  |
| **Plotas** | 22,6 km² |
| **Tankumas** (2011) | 4 376 žm./km² |
| **Altitudė** | 326 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Chirardotas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Chirardòtas |

**Chirardotas** (isp. *Girardot*) – miestas vidurio Kolumbijoje, Kundinamarkos departamente, 134 km į pietvakarius nuo Bogotos, prie Magdalenos ir Bogotos upių santakos, juosiamas Rytų Kordiljeros. Tai vienas didžiausių ir ekonomiškai svarbiausių Kundinamarkos miestų. Yra svarbus tiltas, praeina Bogotos–Armenijos plentas ir Bogotos–Neivos geležinkelis, pastatytas upių uostas (išvežama daugiausia kava, odos) bei oro uostas. Vystoma maisto (mėsos, pieno, tabako), tekstilės, odos pramonė. Apylinkėse auginama kava, kukurūzai, ryžiai, medvilnė, bulvės, manijokai, veisiami galvijai, kiaulės.

Chirardotas – svarbus turistinis centras, Bogotos gyventojų poilsio vieta. Įrengta keletas vandens parkų, sanatorijų, viešbučių. Yra Šv. Mykolo katedra.

Istorija
--------

Pradžioje dabartinio miesto vietoje įkurtas ožkų ūkis La Čivatera. XIX a. vid. gyvenvietė pradėjo augti, 1852 m. įkurta oficialiai ir pavadinta prancūzų kilmės Kolumbijos generolo Atanasijaus Chirardoto (pranc. tarimu – Žirardo, *Atanasio Girardot*) garbei. XIX a. pab. pradėjo kurtis viešbučiai ir sanatorijos.

XX a. vid. plėtota tabako pramonė („G-Honda"), prekyba bananais, kava.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Girardot*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
2. ↑   „Lo que no sabías de Girardot". Extra Girardot: El Diario de Todos. 2013 m. balandžio 9 d.
3. ↑  Chirardotas. Lietuviškoji enciklopedija, IX t. Vilnius: „Spaudos Fondas", bendradarbiaujant su Lietuvių Katalikų Mokslo Akademija, 1941. T. 9: Gini–Hofer, XII p..
| ChirokitijaΧοιροκοιτία |
| --- |
|  |
| Apskritieji Chirokitijos pastatai |
| 

ChirokitijaChirokitija

 |
| Koordinatės | 34°47′48″ š. pl. 33°20′37″ r. ilg.﻿ / ﻿34.79667°š. pl. 33.34361°r. ilg.﻿ / 34.79667; 33.34361Koordinatės: 34°47′48″ š. pl. 33°20′37″ r. ilg.﻿ / ﻿34.79667°š. pl. 33.34361°r. ilg.﻿ / 34.79667; 33.34361 |
| Vieta | Kipras |
| Regionas | Levantas |
| Istorija |
| Pastatytas | 7 tūkstantmetis pr. m. e. |
| Sugriautas | 4 tūkstantmetis pr. m. e. |
| Laikotarpis | neolitas |
| Informacija |
| Žvalgytas | nuo 1930 m. |
| UNESCO vėliava **UNESCO** | (angl.) (pranc.): 848 |

**Chirokitija** (gr. Χοιροκοιτία) − archeologinė vietovė pietų Kipre, pusiaukelėje tarp Larnakos ir Limasolio, Maroni upės slėnyje, 6 km nuo jūros kranto. Tai neolitinės gyvenvietės, egzistavusios VII−IV tūkstantmečiais pr. m. e. liekanos. Archeologinė kultūra, kuriai priklausė gyvenvietė, buvo išplitusi ir kitose salos dalyse bei Levante ir atitiko ikikeraminį neolito laikotarpį. 

Chirokitija įsikūrusi upės slėnio šlaite. Greta upės įrengta masyvi 2,5 m storio ir 3 m aukščio siena. Apskriti pastatai tankiai išsidėstę tarp miesto sienų. Jų išorinis skersmuo nuo 2,3 iki 9,2 m, vidinis − nuo 1,4 iki 4,8 m. Stogai buvo plokšti, nors ankstyvieji tyrinėtojai manė, jog jie galėję būti kupolo formos. Būstai turėjo ugniakurus, langus, suolus. Dideliuose namuose statyti stulpai, palaikantys stogą. Manoma, kad ūkį sudarė keletas apvaliųjų pastatų − tiek gyvenamųjų, tiek ūkinių − supusių vidinį kiemelį.

Chirokitijoje gyveno 300−600 žmonių, kurie vertėsi žemės ūkiu ir gyvulininkyste. Gyventojai buvo nedidelio ūgio − vyrai iki 1,61 m, moterys iki 1,51 m. Buvo didelis kūdikių mirtingumas, žmonės išgyvendavo vidutiniškai 33−35 m. Mirusiuosius laidodavo po namų slenksčiu, kartais įkapėms dėdavo maisto, buities daiktų. Laukuose gyventojai augino javus, taip pat rinko laukinius vaisius, pistacijas, figas, alyvuoges, slyvas. Gyvenvietėje rasta elnių, kiaulių, ožkų, avių kaulų. Apie 6000 m. pr. m. e. Chirokitija dėl nežinomų priežasčių buvo apleista, po to Kipras apie 1500 metų buvo negyvenamas.

Chirokitija 1998 m. įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Kipre |
| --- |
|  |
| Materialusis | 
Pafosas (1980) · Dekoruotos Troodo regiono bažnyčios (1985) · Chirokitija (1998) | Kipro vėliavaKipro vėliava |
|  |
|  Nematerialusis | 
Lefkaros nėriniai (2009) · Ciatistos poetinės varžybos (2011) · Viduržemio jūros virtuvė (2013, kartu su 6 kitomis valstybėmis) |

 |
**Trojėnai** arba **Trojos asteroidai** skrieja prieš ir už Jupiterio, išilgai šios planetos orbitos ir yra susikaupę aplink Lagranžo taškus L 4 ir L 5. 
Astronomijoje "trojan" reiškia nykštukinę planetą ar gamtinį palydovą, kuris skrieja apie planetą jos orbitoje, viename iš dviejų Lagranžo stabilių taškų, L 4 ir L 5, kurie yra 60 laipsnių kampu nuo planetos.

Šis terminas iš pradžių vartotas Trojos asteroidams skriejantiems aplink Jupiterį Lagranžo taškuose. Vėliau jų buvo rasta skriejančių Lagranžo taškuose Neptūno ir Marso orbitose. Be to, yra žinomi Trojos asteroidai, kurie skrieja dviejų Saturno vidutinių palydovų orbitose.

Terminas „Trojėnai" paprastai reiškia būtent Jupiterio Trojos asteroidus, kurių yra tiek daug, kaip asteroidų asteroidų juostoje.
5261 Eureka, (101429) 1998 VF31, (121514) 1999 UJ7 ir 2007 N 2 yra Marso Trojos asteroidai.[1]
Yra žinomi šeši Neptūno Trojos asteroidai.[2]

Išnašos
-------

1. ↑  Marso Trojos asteroidų sąrašas
2. ↑   Neptūno Trojos asteroidų sąrašas

Taip pat skaitykite
-------------------

1. Hilda šeimos asteroidai
2. Lagranžo taškų sąrašas
3. Lagranžo taškas
4. Trojos planetos
5. Trojos mėnulis
*Šis straipsnis apie Birštono džiazo festivalį. Apie Kauno krepšinio klubą skaitykite straipsnyje Birštono Jazz.*

„Birštonas Jazz"|  |
| Vieta (-os) | Birštonas |
| Aktyvumo metai | 1980 – |
| Įkūrėjas (-ai) | Zigmas Vileikis |
| Žanras (-ai) | Džiazas |
| URL | BirstonasJazz.lt |

**„Birštonas Jazz"** – seniausias Lietuvoje tarptautinis džiazo festivalis. Organizuojamas kas 2 metus, vyksta nuo penktadienio iki sekmadienio, pristato ~20 kolektyvų. Programos daugumą sudaro lietuviškas džiazas.

Pateikia stilių įvairovę: nuo diksilendų iki šiandieninio džiazo eksperimentų. Festivalio scena atvira ne tik šalies garsiausiems, bet ir debiutuojantiems muzikantams, jam sessionams.

Istorija
--------

1968 m. pirmasis bandymas surengti džiazo festivalį Elektrėnuose nepasiteisino.

1980 m. Birštono kultūros skyriaus vedėjas Zigmas Vileikis ir muzikologas Liudas Šaltenis pirmąjį Birštono džiazo festivalį dedikavo 26-ajam TSKP suvažiavimui.[paaiškinti] Jį galima pavadinti tarptautiniu, tarp pasirodžiusių 9 kolektyvų buvo estų kompozitorius–pianistas estas Tino Naisso (pelnė publikos prizą).

„Birštonas Jazz" Grand Prix
---------------------------

Festivalio Grand Prix nominacija. Laikoma aukščiausiu šalies apdovanojimu, suteikiamu už reikšmingiausią indėlį į Lietuvos džiazą.

### Laureatai

* 1980 m. saksofonininko Aleksandro Fedotovo trio (Vilnius)
* 1982, 1984 m. Petro Vyšniausko kvartetas
* 1986, 1998 m. Vladimiras Čekasinas
* 1988 m. Gintauto Abariaus trio
* 1990 m. Petras Vyšniauskas
* 1992 m. Skirmantas Sasnauskas
* 1994 m. Artūras Anusauskas
* 1996 m. Vytautas Labutis
* 2000 m. Dainius Pulauskas
* 2002 m. Vytautas Grubliauskas
* 2004 m. Vladimiras Tarasovas
* 2006 m. Leonidas Šinkarenka
* 2008 m. Liudas Mockūnas
* 2010 m. Kęstutis Vaiginis
* 2012 m. Neda Malūnavičiūtė
* 2014 m. Valerijus Ramoška
* 2016 m. Olegas Molokojedovas
* 2018 m. Arkadijus Gotesmanas

Festivalio rengėjai
-------------------

* Organizatorius – Zigmas Vileikis
* Scenografija – Irma Mickevičiūtė
* Atributika – Rimvydas Kepežinskas
* Grand Prix autorius – Marijus Petrauskas
* Koncertų vedėjai: Jūratė Kučinskaitė, Darius Užkuraitis

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
| Žemytės kapinės |
| --- |
| Kapinių centrinė ir šiaurinė dalys iš pietryčių pusės |
| 

Žemytės kapinėsŽemytės kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°10′17″š. pl. 21°18′38″r. ilg.﻿ / ﻿56.17136°š. pl. 21.310655°r. ilg.﻿ / 56.17136; 21.310655Koordinatės: 56°10′17″š. pl. 21°18′38″r. ilg.﻿ / ﻿56.17136°š. pl. 21.310655°r. ilg.﻿ / 56.17136; 21.310655 |

 |
| Vieta | Skuodo rajonas |
| Seniūnija | Lenkimų seniūnija |
| Plotas | 0,13 ha |
| Naudotas | XVI–XX a. |

**Žemytės kaimo kapinės** yra vakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 70 m į pietryčius nuo kelio Kretinga–Skuodas, Žemytės kaime (Lenkimų seniūnija).

Kapinės
-------

Koplytėlė kapinių rytiniame pakraštyje
Įrengtos kaimo žemių vakariniame pakraštyje stūksančioje kalvelėje. Jos stačiakampio plano, pailgas šiaurės rytų– pietvakarių kryptimi, 45 x 25 m dydžio, apjuostos lauko akmenų tvoros, ties kurios šiaurės vakarinės kraštinės viduriu įrengti kaltiniai vartai. Pakraščiuose auga pavieniai lapuočiai medžiai.

Kapus ženklina mediniai, metaliniai ir akmens paminklai bei kryžiai. Ties kapinių pietrytinio pakraščio viduriu stovi medinė, stačiakampė stačiasienė, vienkamarė koplytėlė dvišlaičiu lentiniu stogeliu, kurios frontoną remia dvi kolonėlės.

Priešais kapines stovi stogastulpio tipo kultūros paveldo objekto anotacinis ženklas.

Teritorijos plotas – 0,13 ha.

Kapinės ribojasi su Žemytės senovės gyvenviete.

Istorija
--------

Kalvoje, kurioje veikia kapinės, buvo priešistorinė gyvenvietė, o į šiaurę nuo jos išliko VIII–XIII a. kapinynas. Kapinės įrengtos XVI a. kuriantis Žemytės kaimui. Veikė iki XVIII a. pab. Nuo XIX a. iki XX a. pr. jose daugiausia laidoti savižudžiai, nekrikštyti kūdikiai bei kitatikiai. 

Kapinės oficialiai laikomos neveikiančiomis, tačiau jose mirusiuosius leidžiama laidoti senosiose šeimos kapavietėse.

Saugotinas kultūros paveldo objektas.

Šaltiniai
---------

Nuorodos
--------

* Skuodo krašto enciklopedija: Žemytės kapinės Archyvuota kopija 2016-03-07 iš Wayback Machine projekto.
*Šis straipsnis apie miestą. Apie upę skaitykite straipsnyje Žakunda (upė).*

| Žakunda*Jacundá* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

ŽakundaŽakunda

4°27′03″ p. pl. 49°06′57″ v. ilg.﻿ / ﻿4.45083°š. pl. 49.11583°r. ilg.﻿ / 4.45083; 49.11583﻿ (Žakunda)Koordinatės: 4°27′03″ p. pl. 49°06′57″ v. ilg.﻿ / ﻿4.45083°š. pl. 49.11583°r. ilg.﻿ / 4.45083; 49.11583﻿ (Žakunda) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės regionas |
| **Valstija** | Para (valstija) Paros valstija |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 53 830  |
| **Altitudė** | 108 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Žakunda |

**Žakunda** (port. *Jacundá*) – miestas ir savivaldybė Brazilijos šiaurės rytuose, Paros valstijoje, 340 km į pietus nuo Beleno, 25 km į rytus nuo Tukurui tvenkinio ant Tokantinso. Praeina plentas Belenas–Maraba.

Savivaldybės plotas – 2008 km², gyventojų skaičius – 60 517 (2021 m.). Kita didesnė gyvenvietė: Pažė.

Savivaldybės padėtis Paros valstijoje

Istorija
--------

Žakundos žemes, apgyventas indėnų gavionesų, brazilai pasiekė 1892 m. Čia pradėtas rinkti kaučiukas, ieškota deimantų. Savivaldybės centras nuo 1961 m. (atskyrus nuo Itupirangos savivaldybės). Gyvenvietė pradėjo augti ~1970 m. nutiesus plentą.

Šaltiniai
---------

1. PARÁ: State in North Region, *citypopulation.de*
2. ↑  PARÁ: State in North Region, *citypopulation.de*
3. ↑  Jacundá, IBGE
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Žemės ūkio enciklopedija** (**ŽŪE**) – mokslinė 3 tomų enciklopedija apie pasaulio ir Lietuvos žemės ūkį. Tai pirmasis tokios apimties leidinys lietuvių kalba agrarinių mokslų tematika.

Apimtis
-------

25 000 straipsnių, 3 000 iliustracijų.

Aprašoma terminijos specifika, pateikiami sinonimai, nurodomos neteiktinos vartoti sąvokų formos, lotyniški biologijos ir veterinarijos terminų atitikmenys. ŽŪE taip pat gausu straipsnių apie Lietuvos ir viso pasaulio žemės ūkio mokslų, tyrimų ir mokymo įstaigas, mokslininkus.

Tomai
-----

1998 m. buvo išleistas pirmasis tomas. Terminų

* I tomas: A-kabamasis, 1998.
* II tomas: kabamasis – plimutrokai, 2003.
* III tomas: plimutrokai – Žvirgždas, 2008.

Leidėjai
--------

Žemės ūkio enciklopedija, t. 1-2
Žemės ūkio enciklopediją išleido Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas.

Atsakingieji redaktoriai – Albinas Kusta (I tomas), Romualdas Simonaitis (II tomas).

Kiti ŽUE redaktoriai – Danutė Rimšienė, Vytautas Spečiūnas, Teresa Timoškienė.

Straipsnius rašė, leidėjus bei autorius konsultavo (bei kitaip dalykiškai padėjo) Lietuvos žemės ūkio universiteto, Lietuvos veterinarijos akademijos, Lietuvos agrarinės ekonomikos instituto, Lietuvos gyvulininkystės instituto, Lietuvos maisto instituto, Lietuvos miškų instituto, Lietuvos sodininkystės ir daržininkystės instituto, Lietuvos vandens ūkio instituto, Lietuvos veterinarijos instituto, Lietuvos žemdirbystės instituto, Lietuvos žemės ūkio inžinerijos instituto mokslininkai, Vilniaus universiteto, Botanikos, Ekologijos ir Lietuvos istorijos institutų mokslo darbuotojai.

Rėmėjai
-------

Leidinio sąmatinė parengimo kaina – 400 000 lt.

Žemės ūkio enciklopedijos leidimą parėmė Lietuvos švietimo ir mokslo ministerija, Lietuvos žemės ūkio ministerija, Lietuvos mokslo taryba, Lietuvos mokslų akademija. Lietuvos žemės ūkio universitetas yra Žemės ūkio enciklopedijos globėjas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Žakmelispranc. *Jacmel* |
| --- |
| *Miesto reginys 2002 m.* |
|  |
| 

ŽakmelisŽakmelis

18°14′0″ š. pl. 72°32′0″ v. ilg.﻿ / ﻿18.23333°š. pl. 72.53333°r. ilg.﻿ / 18.23333; 72.53333﻿ (Žakmelis)Koordinatės: 18°14′0″ š. pl. 72°32′0″ v. ilg.﻿ / ﻿18.23333°š. pl. 72.53333°r. ilg.﻿ / 18.23333; 72.53333﻿ (Žakmelis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Haičio vėliava Haitis |
| **Departamentas** | Pietryčių departamentas |
| **Apskritis** | Žakmelio apskritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1504 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2003) | 26 077  |
| **Altitudė** | 0 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Žakmelis |

**Žakmelis** (pranc. *Jacmel*, isp. *Yáquimo*) – miestas pietų Haityje, Karibų jūros pakrantėje; Pietryčių departamento administracinis centras. Yra oro uostas, nedidelis jūrų uostas. Veikia ligoninė, katedra. Kurortas. Amatai (papjė mašė gamyba). Mieste yra išlikusios kolonijinės architektūros, vilų, tiesa, po 2010 m. žemės drebėjimo daug paveldo buvo sugriauta. Nuo 2004 m. vyksta kasmetinis Žakmelio kino festivalis.

Istorija
--------

1504 m. tainų žemėse Jakimo gyvenvietę įkūrė ispanai. 1698 m. ją atkūrė prancūzų pranciškonai. Žakmelis suklestėjo kaip cukraus, vėliau kavos prekybinis centras. 1896 m. miestą suniokojo gaisras. Jis buvo atstatytas įrengiant daug puošnių vilų, stiliumi artimų Naujajam Orleanui. 1925 m. Žakmelis tapo pirmuoju Karibų miestu, kur įvesta elektra. 2010 m. sausio 12 d. miestą smarkiai nuniokojo Haičio žemės drebėjimas.

Žakmelio architektūra po žemės drebėjimo 2010 m.
**Dannebrog**. Ši vėliavos versija dar vadinama **Stutflag**.  
 Proporcijos: 28:37
Valstybinė **Danijos vėliava** – vadinama **Dannebrog** – raudoname fone baltas skandinaviškas kryžius. Vėliau skandinavišką kryžių paveldėjo kitos šiaurės šalys: Švedija, Norvegija, Suomija ir Islandija. Danijos – Norvegijos sąjungos metu ši vėliava buvo ir Norvegijos vėliava iki 1821 metais Norvegija patvirtino savo vėliavą.

Danijos vėliava yra seniausiai nepakitusi naudojama vėliava. Manoma, kad ją pradėta naudoti jau XIV a.

Legenda
-------

Dannebrog vėliavos pasirodymas per *Lyndanisse* mūšį. Christian August Lorentzen, (1809, Dailės muziejus, Kopenhaga, Danija).
Pasak legendos, 1219 metų birželio 15 dieną per *Lyndanisse* mūšį (dar žinomas kaip *Valdemar mūšis* (dan. *Volmerslaget*) netoli *Lyndanisse* (dab. Talinas, Estija) prasisklaidžius debesims danguje atsirado vėliava. Šis ženklas nulėmė Danijos kariuomenės pergalę prieš estus.

Nuorodos
--------

* Danijos vėliava (anglų k.) Archyvuota kopija 2006-10-15 iš Wayback Machine projekto.
* Danijos vėliava (anglų k.)
* Vexilla-Mundi

**Europos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Airija · Albanija · Andora · Armėnija · Austrija · Azerbaidžanas · Baltarusija · Belgija · Bosnija ir Hercegovina · Bulgarija · Čekija · Danija · Didžioji Britanija (JK) · Estija · Graikija · Gruzija · Islandija · Ispanija · Italija · Juodkalnija · Kazachstanas · Kipras · Kroatija · Latvija · Lenkija · Lichtenšteinas · Lietuva · Liuksemburgas · Makedonija · Malta · Moldavija · Monakas · Norvegija · Nyderlandai · Portugalija · Prancūzija · Rumunija · Rusija · San Marinas · Serbija · Slovakija · Slovėnija · Suomija · Švedija · Šveicarija · Turkija · Ukraina · Vatikanas · Vengrija · Vokietija |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Herbai |

 



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Danijos vėliava** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Riešutų sviestas indelyje.
Sumuštinis su žemės riešutų sviestu ir džemu.
**Žemės riešutų sviestas** – valgis, gaminamas iš žemės riešutų, sumaltų iki kreminės masės. Naudojamas kaip užtepas ant duonos arba kaip sudėtinė kitų patiekalų dalis (pavyzdžiui, sausainių). Populiarus Šiaurės Amerikoje ir kai kuriose Europos bei Azijos šalyse. Didžiausios žemės riešutų sviesto gamintojos ir eksportuotojos 2009 m. duomenimis buvo JAV, Kinija, Kanada, Olandija.

Istorija
--------

Manoma, kad pirmieji maltus žemės riešutus naudojo inkai, tačiau moderni žemės riešutų sviesto istorija prasideda XIX a. pabaigoje JAV. 1895 m. amerikietis John Harvey Kellogg užpatentavo iš sutrintų virtų riešutų gaminamą valgį, kurį rekomendavo kaip lengvai virškinamą baltymingą maistą sanatorijų pacientams. Vienos iš sanatorijų darbuotojas Joseph Lambert netrukus sukonstravo specialią mašiną, kuri galėtų riešutų sviestą gaminti didesniais kiekiais. Tarp JAV gyventojų riešutų sviestas itin išpopuliarėjo XX a. pirmoje pusėje, buvo išrasti įvairūs gamybos būdai, 1921 m. Joseph Rosefield patentavo hidrintą riešutų sviestą, kuris išlieka vientisos konsistencijos ir jo paviršiuje per ilgesnį laiką nenusistovi aliejus. Antrojo pasaulinio karo metu žemės riešutų sviestas buvo įtraukiamas į maisto davinius JAV armijos kareiviams.

Gamyba
------

Žemės riešutų sviestas paprastai gaminamas žemės riešutus išlukštenus, sausai pakepinus, atvėsinus, nuėmus viršutinę odelę, išrūšiavus ir sumalus specialia mašina. Siekiant pagerinti konsistenciją ir skonį, neretai į gautą masę papildomai įmaišoma druskos, aliejaus, cukraus ar kitokio saldiklio.

Maistinės savybės
-----------------

100 g žemės riešutų sviesto turi apie 588 kalorijas, 25 g baltymų, 20 g angliavandenių, 50 g riebalų, yra geras magnio, fosforo, vario, mangano, cinko, vitamino E, niacino šaltinis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Countries With The Most Exports Of Peanut Butter[neveikianti nuoroda], wherefoodcomesfrom.com
2. ↑  Kate Wheeling. *A Brief History of Peanut Butter*, Smithsonian Magazine, Jan/Feb 2021
3. ↑  Peanut Butter, How Products Are Made
4. ↑  Peanut butter, smooth style, with salt, Nutritiondata.com

Susiję straipsniai
------------------

* Riešutų sviestas