recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Asteroido 433 Erotas paviršius
**Regolitas** (nuo gr. ῥῆγος = *rhēgos* 'danga' + gr. λίθος = *lithos* 'akmuo') – sluoksniuotas, purus, iš smulkių įvairių medžiagų nuotrupų susidedantis sluoksnis, kuris dengia kietas uolienas. Sluoksnio storis gali siekti iki kelių dešimčių metrų. Jį sudaro dulkės, dirvožemis, uolienų skaidulos, įvairūs mineralai, stiklas, meteoritų dalelės, brekčijos. Regolito yra Žemėje, Mėnulyje, Marse, kai kuriuose asteroiduose, kitose Žemės grupės planetose ir palydovuose.

Mėnulis
-------

Žymi „Apollo 11" įgulos padaryta nuotrauka, kurioje matomas pėdos įspaudas regolite
Regolitas dengia beveik visą Mėnulio paviršių, pamatinės uolienos išsikiša tik labai stačiuose kraterių šlaituose ir atsitiktinėse lavos vagose. Šis regolitas susidarė per pastaruosius 4,6 mlrd. metų nuo susidūrimų su dideliais ir mažais meteoroidais, pastovių mikrometeoroidų smūgių ir nuo ultravioletinių Saulės spindulių bei kosminių spindulių, kurie smulkina paviršines uolienas.

Mikrometeoroidų, kartais skriejančių greičiau nei 96 000 km/val. greičiu, smūgiai sugeneruoja pakankamai karščio, kuris išlydo ar dalinai išgarina dulkių daleles. Toks lydymas ir atšaldymas sukibina daleles į stiklo pavidalo, dantytus gabalėlius[1], kurie primena Žemėje randamus tektitus.

Regolito sluoksnis jūrose paprastai siekia nuo 4 iki 5 m, o senesnių aukštumų regionuose – 10–15 m.[2] Mėnulio regolito spalva varijuoja nuo tamsiai pilkos iki juodos, didesnės dalelės linkusios smarkiai blizgėti. Regolito dalelės pasižymi dideliu lipnumu dėl oksidų plėvelės stygiaus virš paviršiaus ir dėl aukšto elektringumo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mangels, John (2007-02-15). „Coping with a lunar dust-up". The Seattle Times. Nuoroda tikrinta 2007-02-16.
2. ↑  Heiken et al. (1991) Lunar Sourcebook, a user’s guide to the Moon. New York: Cambridge University Press. 736p. ISBN 0-521-33444-6
| Trarzaالترارزة |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Mauritanijos vėliava Mauritanija |
| **Administracinis centras** | Rosas |
| **Departamentai** | 6 |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 316 500 |
| **Plotas** | 67 800 km² |
| **Tankumas** (2022) | 5 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | MR-06 |

**Trarzos vilaja** (arab. ولاية الترارزة‎ = *Wilāya t-Tarāriza*) – vilaja pietvakarinėje Mauritanijos dalyje. Regiono centras yra Rosas.

Pietuose ribojasi su Senegalu, šiaurėje – su Inširio ir Adraro vilajomis, rytuose – su Braknos vilaja. Apima Nuakšoto miestą, kuris į vilajos sudėtį nepatenka.

Geografija
----------

Iš vakarų prieina Atlanto vandenynas. Teritoriją užima dykumos, pusdykumės, savanos. Pietuose yra derlingesnė sritis, ten teka Senegalo upė.

Departamentų žemėlapis
Dykuma Trarzoje

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Trarza yra sudaryta iš 6 departamentų:

* Butilimito departamentas
* Kjur Maseno departamentas
* Mederdros departamentas
* Uad Nagos departamentas
* Rkizo departamentas
* Roso departamentas

Šaltiniai
---------

1. ↑  MAURITANIA, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Mauritanijos vilajos** |  |
| Adraras | Asaba | Brakna | Dachlet Nuadibu | Gidimaka | Gorgolas | Hod el Garbis | Hod eš Šargis | Inširis | Nuakšotas | Tagantas | Tiris Zemuras | Trarza |
|  |
| --- |
| Szymon Winawer |
|  |
| Pilnas vardas | Szymon Winawer |
| Šalis | Lenkijos vėliava Lenkija |
| Gimė | 1838 m. kovo 6 d.Varšuva |
| Mirė | 1920 m. sausio 12 d. (81 metai)Varšuva |
| Aukščiausias reitingas | 2708(1883-ųjų balandis) |

**Simonas Vinaveris** (lenk. *Szymon Winawer*; 1838 m. kovo 6 d. – 1920 m. sausio 12 d.) buvo Lenkijos šachmatininkas, 1883-aisiais laimėjęs Vokietijos šachmatų čempionatą.

1867-aisiais Paryžiuje dalyvavo pirmajame tarptautiniame turnyre, kuriame dalinosi antrąją vietą su Vilhelmu Šteinicu (juos aplenkė Ignatas fon Kolišas). Nuo to laiko Vinaveris buvo laikytas vienu iš geriausių to meto šachmatininkų dar 15 metų.
1868 Vinaveris laimėjo turnyrą Varšuvoje. 1875-aisiais Sankt Peterburge laimėjo mačą prieš I. Šumovą rezultatu 5–2.
1878-aisiais Paryžiuje Vinaveris dalijosi pirmąją vietą su Johanu Cukertortu, aplenkus Džozefą Henrį Blekburną ir Džordžą Henrį Makenzį. Tačiau po papildomų partijų Vinaveris liko antras. 1881-aisiais Berlyne dalijosi trečiąją vietą su Michailu Čigorinu. 1882-aisiais dalijosi pirmąją vietą su Šteinicu Vienoje.

Po kelerių metų pertraukos, 1890-aisiais Vinaveris vėl pradėjo dalyvauti turnyruose, bet į šachmatų elitą buvo atėję keli nauji žaidėjai, tokie kaip Zigbertas Tarašas ar Emanuelis Laskeris. 1892 Drezdene ir 1896 Budapešte Vinaveris buvo šeštas. 1896-aisiais pralošė mačą su Deividu Janovskiu rezultatu 2–5. Nors Vinaveris ir toliau dalyvavo tarptautiniuose aukšto lygio turnyruose, bet iki savo mirties 1920 m. sausio 11 d. didelių pergalių nepasiekė.
Vinaverio vardu pavadintos kelios debiutų sistemos, iš kurių žinomiausia ir populiariausia – **Vinaverio variantas' *(*1. e4 e5 2. d4 d5 3. Žc3 Rb4**) prancūziškojoje gynyboje. Žinoma ir Vinaverio ataka ispaniškojoje partijoje. 1901-aisiais prieš Frenką Maršalą sužaidė slaviškosios gynybos variantą, dabar vadinamą Vinaverio kontrgambitu (1. d4 d5 2. c4 c6 3. Žc3 e5).

Partija su Šteinicu
-------------------

1896-aisiais Vinaveris per 20 ėjimų nugalėjo 1894-aisiais pasaulio čempiono titulą praradusį Šteinicą:

**1. e4 e5 2. d4 ed 3. Vxd4 Žc6 4. Ve3 Žf6 5. Žc3 Rb4 6. Rd2 O-O 7. O-O-O Be8 8. Rc4 Rxc3 9. Rxc3 Žxe4 10. Vf4 Žf6 11. Žf3 d6 12. Žg5 Re6 13. Rd3 h6 14. h4 Žd5 15. Rh7+ Kh8 16. Bxd5 Rxd5 17. Re4 f6 18. Rxd5 fg 19. hg Že5 20. g6** 1-0

Išnašos
-------

* Harding, Tim (2003). „The Kibitzer: Kas buvo Vinaveris?" (PDF). ChessCafe.com.
* Zingeris, Izidorius & Porteris, A. (1901–1906), "Winawer, Szymon", *Žydų enciklopedija*, **12**, p. 531
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **Mariner 3** |
|  |
| **Organizacija:** | NASA |
| **Šalis:** |  JAV |
| **NSSDC ID:** | 1964-073A |
| **Programa:** | Mariner programa |
| **Misijos tikslas:** | Marsas |
| **Misijos tipas:** | praskriejimas |
| **Paleidimo data:** | 1964 m. lapkričio 5 d.19:22:05 UTC |
| **Paleidimo vieta:** | Cape Canaveral, JAV |
| **Paleidimo įrenginys:** | raketa-nešėja Agena D |
| **Masė:** | 260 kg |
| **Misijos rezultatas:** | nesėkminga |
| **Ankstesnė misija:** | Mariner 2 |
| **Velesnė misija:** | Mariner 4 |

**Mariner 3** – trečiasis Mariner programos JAV kosminis aparatas, skirtas Marso tyrimams. Misija neįvyko, nes, pakėlus kosminį aparatą į Žemės orbitą, neatsidarė apsauginis gaubtas.

„Mariner 3" – 260 kg sveriantis, saulės ir įkraunamais elementais aprūpinamas energija kosminis aparatas, skirtas matavimams Marso apylinkėse atlikti, fotografuoti Marso paviršių ir duomenims į Žemę perduoti. Paleistas 1964 m. lapkričio 5 d. po beveik 8 mėnesių, įveikęs 545 milijonus kilometrų, „Mariner 3" turėjo praskrieti pro Marsą, tačiau, iškėlus jį į Žemės orbitą apsauginis gaubtas neatsivėrė, neišsiskleidė saulės elementų baterijos. Pasibaigus akumuliatorių energijai, kosminis aparatas „mirė", likdamas skrieti heliocentrine orbita.

Kosminis aparatas ir jo sistemos
--------------------------------

"Mariner 3" buvo identiškas po trijų savaičių paleistam „Mariner 4".

Tyrimų įrangą sudarė 6 jutikliai. Saulės jutikliu buvo galima matuoti saulės vėjo krūvinių dalelių kiekį ir krūvį. Spinduliuotės detektoriumi buvo planuojama tirti Van Aleno radiacijos juostas aplink Žemę, ieškoti panašių darinių aplink Marsą ir tarplanetinėje erdvėje. Jonizacijos kamera ir Geigerio-Miulerio vamzdis turėjo pasitarnauti matuojant krūvinių dalelių sąlygojamą jonizaciją, bei nustatant šių dalelių kiekį. „Mariner 3" taip pat buvo sumontuotas kosminių spindulių teleskopas trijų energijos grupių protonams registruoti. Taip pat kosminiame aparate buvo sumontuotas kosminių dulkių jutiklis bei kamera, turėjusi fotografuoti Marso paviršių.

Ryšių įrangą sudarė aparato viršuje įrengta 1168 mm skersmens didelio jautrumo parabolinė antena ir bekryptė žemo jautrumo 2235 mm aukščio stiebo formos antena pritvirtinta virš parabolinės antenos.

Energija eksperimentams vykdyti ir kosminio aparato valdymo funkcijoms palaikyti turėjo būti tiekiama iš 28 244 saulės elementų, kurių baterijos sumontuotos 4 plokštėse, pritvirtintose prie aštuonkampio 1270 mm įstrižainės ir 457 mm aukščio magnio karkaso. Baterijų sukuriama energijos galia turėjo siekti 700 W (Žemės aplinkoje), kurios turėjo pakakti aprūpinti valdymo ir mokslines sistemas, bei įkrauti kosminio aparato akumuliatorių, kurio energija buvo naudojama, kai nepakakdavo saulės šviesos. 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RMariner programa |
| --- |
|  |
| 
* Mariner 1
* Mariner 2
* Mariner 3
* Mariner 4
* Mariner 5
* Mariner 6
* Mariner 7
* Mariner 8
* Mariner 9
* Mariner 10
 |

 |
|  |
| --- |
| Golvėjaus Nacionalinis Airijos universitetas |
|  |
|  |
| Įkurtas | 1845 m. |
| Tipas | Valstybinis |
| Rektorius | Dr. James J. Browne |
| Darbuotojų | 526 |
| Studentų | 15 000 |
| Vieta | Golvėjus, Airija |
| Svetainė | www.nuigalway.ie |

**Golvėjaus Nacionalinis Airijos universitetas** (air. *Ollscoil na hÉireann, Gaillimh* ar *OÉ, Gaillimh*) – Airijos universitetas. Veiklos pradžią gali skaičiuoti nuo 1845 metų, kai veikė, kaip *Golvėjaus Karalienės kolegija*, o pastaruoju metu buvo pervadintas į *Nacionalinį Airijos universitetą*. Universitetas yra įsikūręs šalia Airijos Golvėjaus miesto centro, greta Koribo upės.

Istorija
--------

Kolegijoje pradėta mokyti buvo 1849 m. Tada kolegija vadinosi *Karalienės kolegija* ir joje dirbo 37 profesoriai, o studentų buvo 91. Po metų kolegija buvo pervadinta į Airijos karalienės universitetą. 1906 m. universitetą baigė Alice Perry, kuri buvo pirmoji moteris, baigusi universitetą ir, kaip manoma, pirmoji pasaulyje baigusi inžinerijos studijas universitete. 1908 m. universiteto kolegija tapo naujojo Nacionalinio Airijos universiteto dalimi.

XX a. paskutiniame dešimtmetyje buvo pastatyta daug naujų pastatų bei statinių universitetui.

Pastarieji įvykiai
------------------

Laikraštis „The Sunday Times" šį universitetą išrinko Airijos 2002–2003 metų universitetu.

Universitete veikia septyni fakultetai: menų, keltų studijų, komercijos, inžinerijos, teisės, tiksliųjų mokslų ir medicinos bei sveikatos studijų. Universiteto kolektyvas priklauso SIPTU profesinei sąjungai.

2006 metais į universitetą įstojo įžymus JAV aktorius Martin Sheen.

Nuorodos
--------

* Nacionalinio Airijos universiteto Golvėjuje oficiali svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Augustavo lyguma** (lenk. *Równina Augustowska*) – mezoreljefas, esantis Baltijos aukštumose šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje. Tai yra zandrinė lyguma, kuri užima apie 1170 km² Lenkijos teritorijos. Lygumos aukščio skirtumai yra netolygūs, šiaurinėje dalyje, Suvalkuose, žemės aukštis virš jūros lygio siekia 150 m, o pietinėje dalyje netoli Augustavo – 120 m virš jūros lygio. 

Nemažą dalį lygumos sudaro Augustavo giria ir kitos gamtos apsaugos teritorijos. Lygumoje taip pat yra Augustavo kanalas ir daug ežerų, iš kurių didžiausi pietinėje dalyje esantys Vygrių, Saino, Balčio, Mėtos, Sirvo, Kaleitų, Studzieničnės ežerai. Pietvakariniame lygumos kampe yra vienintelis miesto statusą turintis lygumos miestas – Augustavas. 

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose lygumose gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. šios lygumos buvo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valdose. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį šios vietovės pateko į Lietuvos Respublikai priskirtą teritoriją.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RBaltijos aukštumos Lenkijos teritorijoje |
| --- |
|  |
| 
Augustavo lyguma • Romintos giria • Vakarų Sūduvos aukštuma • Rytų Sūduvos aukštuma  |

 |
Syta
**Syta** (skr. सीता = IAST: *Sītā*) – viena svarbiausių indų epo „Ramajanos" veikėjų; viešpaties Ramos žmona. Kadangi Rama laikomas Višnaus įsikūnijimu, tad Syta simbolizuoja jo palydovę Lakšmę.

Pasak „Ramajanos", Syta yra deivės Bhūmi (Žemės) dukra, įvaikinta Mithilos valdovo Džanakos. Jai suaugus, valdovas surengia svajamvarą, kur nuotaiką laimi Ajodhijos princas Rama. Syta tampa jo žmona ir iškeliauja į Ajodhiją. Tačiau ten viena iš karaliaus Dašarathos žmonų surengia sąmokslą prieš Ramą, tad šis pasitraukia į miškus. Syta, kaip ištikima žmona, keliauja su juo. Drauge keliauja Ramos brolis Lakšmana.

Vieną kartą, jiems klajojant po miškus, Lankos valdovas, demonas (rakšasas) Ravana, pasivertęs brahmanu, pagrobė Sytą, kol Rama su Lakšmana vaikėsi auksinį elnią (jo užsigeidė Syta). Iš grifo Džatajaus sužinojęs Sytos likimą, Rama patraukė į Lanką išvaduoti savo žmonos. Syta buvo uždaryta vienuose iš Ravanos rūmų, ir nesileido jo mylima.

Rama su Lakšmana radę sąjungininkus tarp beždžionių, vadovaujamų Hanumano, užpuolė Lanką ir nugalėjo Ravaną ir jo armiją. Tačiau Rama, išvadavęs Sytą, suabejoja jos ištikimybe. Tada Syta žengia į degantį laužą – ugnis jos nesudegina ir įrodo jos nekaltumą. Pora grįžta į Ajodhiją, Syta tampa karaliene.

Tačiau Ajodhijos žmonės apkalbinėjo Sytą, ir Rama ją, besilaukiančią dviejų vaikų, išsiuntė į miškus. Ten ji sutiko brahmaną Valmikį ir su juo išaugino vaikus – Kušą ir Lavą. Kuomet vaikai paaugo ir buvo priimti tėvo, Syta prasmego į Žemę – grįžo pas motiną Bhūmi.

Indijoje Syta yra garbinama kaip Ramos palydovė (ypač vaišnavų), laikoma tobulos moters idealu. Tačiau iš feministinės perspektyvos, Syta yra nuolankios, visiškai vyrui paklusnios moters, kuri turi įrodinėti savo ištikimybę, simbolis. Šaktistinėje tradicijoje moteris vaizduojama priešingai – kaip nuožmi ir galinga (Durga).

Sytos kilmė gali būti siejama dar nuo Vedų laikotarpio: Rigvedoje minima derlingumo deivė Syta.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| **Gentianella amarella**Apsauga: 2(V) – Pažeidžiama rūšis |
| --- |
| Gentianella amarellaGentianella amarella |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Gencijoniniai  *( Gentianaceae)* |
| Gentis: | **Gencijonėlė**  *( Gentianella)* |
| Rūšis: | Pievinė gencijonėlė  *( Gentianella amarella)* |

 |

**Pievinė gencijonėlė** (*Gentianella amarella*) – gencijoninių (*Gentianaceae*) šeimos žolinių augalų rūšis. Paplitusi Europoje, Azijoje ir Šiaurės Amerikoje. Lietuvoje rasta rytiniuose ir vakariniuose rajonuose, jos augavietė aptikta Platakiuose, žvyrduobės pakraštyje, bei Šušvės slėnyje ties Vailainių kaimu. Žydi nuo liepos iki rugsėjo mėn. Auga žolėje, dirvožemyje, kuriame gausu kalkių.

Stiebas iki 60 cm aukščio.

Pirmieji lapai sudaro mažus karoliukus stiebo pagrinde.

Žiedai violetinės spalvos, varpelio formos, apie 12–22 mm ilgio.

Galerija
--------

* 
* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Juknevičienė, Rasa (2012-08-20). „Retieji augalai ir grybai kėdainių rajone". Nuoroda tikrinta 2016-06-08.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Eldė |
| --- |
| Eldė ties Plau Eldė ties Plau |
| **Ilgis** | 208 km |
| **Baseino plotas** | 2990 km² |
| **Vidutinis debitas** | 11 m³/s |
| **Ištakos** | Meklenburgo aukštuma |
| **Žiotys** | Elbė/Leknicas |
| **Šalys** | Vokietija |

**Eldė** (vok. *Elde*) – upė šiaurės rytų Vokietijoje, Meklenburgo-Priešakinės Pomeranijos žemėje; Elbės dešinysis intakas. Prasideda Meklenburgo aukštumoje, Finkeno apylinkėse. Pradžioje teka į rytus, prateka Masoverio, Mencho ežerus. Tada daro vingį į šiaurę ir vakarus ir kerta visą Meklenburgo ežeryną: Miurico, Kelpino, Flezeno, Malchoverio, Petersdorferio, Plau ežerus. Ties Plau miestu Eldė palieka ežeryną, toliau visa vaga kanalizuota, įrengta šliuzų sistema. Ties Eldena upė išsišakoja į du kanalus: Miurico-Eldės kanalas teka į Elbę (į ją įteka ties Demicu), o Aukštoji Eldė įteka į Elbės intaką Leknicą (ties Zydorfu).

Didžiausi intakai: Vokeris, Štero kanalas (dešinieji), Gelsbachas, Mosterbachas, Brencerio kanalas, Meinbachas (kairieji). Visas laivybinis upės ilgis 183,8 km. Upės vagoje iš viso įrengta 18 šliuzų. Didesni miestai prie Eldės: Varenas, Malchovas, Plau, Liubcas, Parchimas, Noištat Glevė, Grabovas.

Eldės baseinas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Marina *YachthafenResidenz Hohe Düne* Rostoke.
 *Kitos reikšmės – Marina (reikšmės).*
**Marina** (angl. *marina*), *jachtų uostas* – uostas, specializuotas jachtoms ir valtims stovėti bei aptarnauti, su krantine ar pirsais. Nuo paprasto uosto skiriasi tuo, kad neaptarnauja didelių laivų, tiek keleivinių, tiek krovininių ar kitokių. Marinomis vadinamos ir prieplaukos upėse, kanaluose, ežeruose, prie kurių stoja mažieji pramoginiai laivai (valtys, jachtos, kateriai).

Vieta
-----

*Craobh Haven* marina Škotijoje
Marinos dažnai būna upių, kurios jungiasi su ežerais ar įteka į jūrą, pakrantėse. Jos dažnai būna jūrų lagūnose ir kitokiuose natūraliuose uostuose.

Marinos gali būti visiškai atskiri specializuoti uostai arba didesnių uostų dalys.

Marinų įrengimai ir paslaugos
-----------------------------

Marinoje paprastai būna:

* mažųjų laivų degalinė,
* laivų plovimo ir remonto įrengimai,
* laivų reikmenų krautuvėlės,
* užkandinės ir restoranai,

Dažnai būna:

* automobilių stovėjimo aikštelė paprastiems automobiliams ir jachtų pervežimo automobiliams,
* slipai – rampa, naudojama valčiai ar jachtai nuo vilkiko nuleisti į vandenį ar atvirkščiai, į automobilį ar priekabą įkelti,
* kranas – valtims iš vandens iškelti,
* elingai – dengti angarai valtims laikyti.

Išnuomavus ilgesniam laikui laivavietę marinoje paprastai atskirai nebereikia mokėti už tokias paslaugas kaip vieta mašinai stovėjimo aikštelėje, vieta piknikui, alubaryje ar klube.
Tuo tarpu trumpam sustojus marinoje už šiuos dalykus tenka mokėti numatytus mokesčius.

Dažnai marinos yra riboto dydžio, tad neretai jachtininkai laukia ne vienerius metus, kol gali nusipirkti nuolatinę laivavietę savo jachtai.

Laivavietės
-----------

*Beachlands* Marina (Oklendo priemiestis, Naujoji Zelandija) su Oklendo centriniu verslo rajonu sujungta keltu.
Laiveliai marinose švartuojami prie krantinių), pirsų, taip pat plūduriuojančių pirsų ar plūdurų. Laivavietės prie plūdurų pigiausios, tačiau prie ten pastatyto laivelio neina prieiti nuo kranto, tenka samdyti vandens taksi ar plaukti pripučiama valtimi.

Marinos, esančios vietose su dideliu potvynių ir atoslūgių aukščių skirtumu gali turėti šliuzą, išlaikantį pastovų vandens lygį.

Nuosavybė
---------

Marinų savininkai būna:

* privatūs klubai, dažniausiai jachtklubai,
* privačios įmonės,
* vietinės savivaldybės.

Marinos dažnai būna kurortinių vietovių dalis, jas valdo tokių vietovių savivaldybės ar kurortinio verslo įmonės.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Marina** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Eldoretas*Eldoret* |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

EldoretasEldoretas

0°31′0″ š. pl. 35°17′0″ r. ilg.﻿ / ﻿0.51667°š. pl. 35.28333°r. ilg.﻿ / 0.51667; 35.28333﻿ (Eldoretas)Koordinatės: 0°31′0″ š. pl. 35°17′0″ r. ilg.﻿ / ﻿0.51667°š. pl. 35.28333°r. ilg.﻿ / 0.51667; 35.28333﻿ (Eldoretas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Kenijos vėliava Kenija |
| **Apskritis** | Uasin Gišu apskritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1908 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 289 380  |
| **Altitudė** | 2 100 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Eldoretas |

**Eldoretas** (suah. *Eldoret*) – miestas vakarų Kenijoje, į šiaurės rytus nuo Nakuru, pietinėje Čeranganio kalvų papėdėje. Uasin Gišu apskrities centras. Pro miestą eina Kenijos–Ugandos geležinkelis, plentai į Nakuru, Kampalą, Kitalę; yra oro uostas. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (kviečiai, kukurūzai, piretrumas, galvijai). Tekstilės, maisto (ypač sūrio) pramonė. Veikia Moi universitetas.

Istorija
--------

1908 m. Eldoretas įkurtas kolonistų iš Pietų Afrikos. Pradžioje vadintas *Farm 64*, o 1912 m. tapo Eldoretu (masajų kalba – „akmenų upė"). 1924 m. miestą pasiekė geležinkelis. XX a. antroje pusėje Eldoretas sparčiai augo.

Sportas
-------

* Posta Rangers FC (futbolo klubas;
**Universalijos** (lot. *universalis*) – bendrosios sąvokos. Loginė ir filosofinė universalijų aiškinimo problematika išsiskyrė jau antikoje. 

Logikoje universalijos aiškinamos kalbinės išraiškos atžvilgiu. Tiriant sintaksinius kalbos ryšius, nustatoma universalijų struktūra, jų funkcijos loginiame procese formalizuojamos. Ši problematika, kurią iškėlė dar Aristotelis, aktuali ir šiuolaikinei kalbos analizei. 

Filosofijoje universalijų samprata siejasi su ontologinio sąvokų prigimties aiškinimo tradicija. Klausimas, ar bendrosios sąvokos turi atitikmenų tikrovėje, buvo keliamas jau antikoje, nors jis jau tada sukėlė įvairių nuomonių. Svarstant šį klausimą, tiesioginę įtaką turėjo Platono prielaida apie idėjų, kaip abstrakčių objektų, realią būtį. Bendrųjų sąvokų atitikmenų tikrovėje klausimas tapo pagrindinis viduramžių filosofijoje. Labiausiai išsiskyrė 3 jo aiškinimo kryptys: realizmas, nominalizmas ir konceptualizmas. Naujųjų amžių sąvokos prigimties teorijose (R. Dekarto, G. V. Leibnico, T. Hobso) jos reiškėsi modifikuota forma.

Filosofinėse matematikos, pirmiausia aibių teorijos, sąvokų, taip pat lingvistinių struktūrų prigimties interpretacijose universalijų problema ir jos sprendimo tradicinės kryptys paplitusios ir šiais laikais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XI t. MELI institutas, Vilnius.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Elbrusas |
| --- |
|  |
| **Aukštis** | 5642 m |
| **Žemynas** | Europa |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Kalnynas** | Kaukazas |
| **Pirmasis įkopimas** | 1874 m.Jungtinė Karalystė Florence Crauford Grove, Horace Walker  Jungtinės Amerikos Valstijos Frederick D. Gardner |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Elbrusas

  |
| **Koordinatės:** | 43°21′18″ š. pl. 42°26′21″ r. ilg.﻿ / ﻿43.35500°š. pl. 42.43917°r. ilg.﻿ / 43.35500; 42.43917Koordinatės: 43°21′18″ š. pl. 42°26′21″ r. ilg.﻿ / ﻿43.35500°š. pl. 42.43917°r. ilg.﻿ / 43.35500; 42.43917 |
|  |
|  **Vikiteka** | Elbrusas |

**Elbrusas** (pavadinimo reikšmė – „viršūnės dvynės") – kalnas Kaukazo kalnuose, Rusijoje, netoli sienos su Gruzija. Vakarinė Elbruso viršūnė, kurios aukštis siekia 5 642 metrus, yra laikomas aukščiausiu kalnu Europoje. Rytinė viršūnė yra šiek tiek mažesnė – 5 621 m.

Antikoje kalnas buvo žinomas kaip **Strobilus**. Manyta, kad čia prie uolos buvo prikaltas Prometėjas.

Kalno geografija
----------------

Elbrusas, išsidėstęs Kaukazo kalnyne, yra ties Europos ir Azijos riba. Dėl šios priežasties, kai kurie mokslininkai nesutinka, kad Elbrusas yra aukščiausias Europos kalnas ir aukščiausiu laiko Alpėse esantį Monblaną (4810 m).

Šis kalnas yra užgesęs stratovulkanas, kuris kadaise buvo aktyvus, tačiau šiuolaikinėje istorijoje nėra užfiksuota nė vieno jo išsiveržimo. Spėjama, kad paskutinis išsiveržimas įvyko maždaug I-jame amžiuje.
| Achtuba |
| --- |
| Achtuba Volgogrado srityje Achtuba Volgogrado srityje |
| **Ilgis** | 537 km |
| **Vidutinis debitas** | 153 m³/s |
| **Ištakos** | Volga |
| **Žiotys** | Kaspijos jūra |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija |

**Achtuba** (rus. *Ахтуба*) – kairioji Volgos deltos atšaka (Rusija, Volgogrado ir Astrachanės sr.), atsišakojanti nuo jos ties Volgogradu. Įteka į Kaspijos jūrą. Ankstesnis Achtubos atsišakojimas užtvertas Volgogrado HE užtvankos, todėl žemiau iškastas 6,5 km ilgio kanalas.

Prie Achtubos įsikūrę Volžsko (prie atsišakojimo), Leninsko, Achtubinsko miestai.

Tarp Volgos ir Achtubos driekiasi sodininkystės (ypač arbūzų) ir daržininkystės plotai. Atšaka laivuojama. Iki pastatant užtvanką, potvynių metu Achtuba išsiliedavo į 20–30 km plotį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
| **Eleanora Fardženangl. *Eleanor Farjeon*** |
| --- |
|  |
| E. Fardžen |
| Gimė | 1881 m. vasario 13 d.Londonas, Anglija |
| Mirė | 1965 m. birželio 5 d. (84 metai)Londonas, Anglija |
|  |
| Veikla | poetė, prozininkė, žurnalistė, dramaturgė |
|  |
| Žinomas (-a) už | „Knygų kambarėlis" |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1955 m. Karnegio medalis  1956 m. Hanso Kristiano Anderseno medalis |

**Eleanora Fardžen** (angl. *Eleanor Farjeon*, 1881 m. vasario 13 d. – 1965 m. birželio 5 d.) – britų rašytoja, poetė, žurnalistė ir dramaturgė. Kūrė vaikams ir suaugusiems, tačiau pasaulyje geriausiai žinoma kaip vaikų rašytoja. 1955 m. Eleanorai Fardžen buvo įteiktas Karnegio medalis, o 1956 m. – ir prestižinis Hanso Kristiano Anderseno medalis.

Biografija
----------

Būsimoji rašytoja gimė Londone, augo keturių vaikų šeimoje. Eleanoros tėvas taip pat buvo rašytojas, todėl nuo vaikystės skatino savo vaikus – dukrą ir tris sūnus – kurti. Eleanora buvo silpnos sveikatos, nelankė mokyklos, tačiau buvo ugdoma namuose, anksti išmoko skaityti.

Eleanora Fardžen labai gerai sutarė su savo broliu Hariu – jie nuo mažens dviese kūrė įsivaizduojamus herojus, vaidindavo nedideles pjeses. Manoma, jog šis žaidimas labai paveikė būsimosios rašytojos talentą ir kūrybą.

Eleanora daug bendravo su Londono literatais, teatralais, tačiau didžiausią įtaką jos kūrybai padarė vaikystės prisiminimai. 

Rašė eilėraščius, pjeses, pasakas, apsakymus, sukūrė romanų. Pirmiausia išgarsėjo „Senojo Londono dainelėmis vaikams" (angl. *Nursery Rhymes of London Town*), po to – pasakų knyga suaugusiems „Martinas Pipinas obelų sode" (angl. *Martin Pippin in the Apple Orchard*). Vėliau šis rinkinys buvo perleistas jauniesiems skaitytojams ir ypač išpopuliarėjo tarp paauglių. 

1955 m. Eleanora Fardžen pati sudarė savo kūrybos rinktinę „Knygų kambarėlis" (angl. *The Little Bookroom* – už ją rašytoja ir pelnė minėtus vaikų literatūros apdovanojimus. Lietuviškai ši rinktinė išleista 2 knygomis: „Mažoji siuvėja" (2008 m.) ir „Septintoji princesė" (2008 m.). Vertėjas – Viltaras Alksnėnas.

Šaltiniai
---------

* Eleanor Farjeon. *Mažoji siuvėja*, vert. Viltaras Alksnėnas. – Vilnius: Nieko rimto, 2008, p. 222
| Universal Music Latin Entertainment |
| --- |
| Pagrindinėbendrovė | Universal Music Group |
| Įkurta | 2008 m. |
| Žanras | Įvairūs |
| Kilmės šalis | Jungtinės Amerikos Valstijos, |
| Vieta | Majamis, Florida |
| Tinklalapis | Oficiali svetainė |

**Universal Music Latin Entertainment** (**UMLE**) yra Jungtinių Amerikos Valstijų įrašų kompanija, kuri priklauso „Universal Music Group". Ši kompanija sukurta po „Univision Music Group" įsigijimo ir sujungimo „Universal" geriausius Lotynų Amerikos atlikėjus.
„UMLE" priklauso kelios įrašų kompanijos, tokios kaip „Fonovisa" ir „Disa Records".

Įrašų kompanijos
----------------

### „Univision Records" (2001–2008)

2001 m. susikūrusi kompanija „Univision Records" jau turėjo garsių atlikėjų, tokių kaip Pilar Montenegro, Anaís, Jennifer Peña, Graciela Beltrán, Iman, Los Forasteros, Daniel René ir Pepe Aguilar. 2008 m. „Univision Music Group" buvo įsigyta „UMG" kompanijos.

### „Fonovisa Records"

2002 m. dar „Univision Music Group" laikais, buvo nupirkta kompanija „Fonovisa", didžiausia Meksikos įrašų kompanija. Ši kompanija nuo 1984 m. išgarsino daug meksikiečių atlikėjų, kaip, pvz.: Marco Antonio Solís, La Banda el Recodo, Conjunto Primavera, Los Temerarios ir Los Tigres del Norte.

### „Disa Records"

„Disa Records", antroji pagal dydį Meksikos įrašų kompanija, priklauso Chávez šeimai Monterėjuje. Tačiau 2001 m. „Univision" nusipirko 50 % „Disa" akcijų iš Chávez. 2006 m. „Univision" įsigijo likusius 50 % procentų ir kompanija atiteko „Univision Music Group".
Kompanijos žymesni atlikėjai yra Palomo, Los Angeles Azules, Grupo Bryndis, Liberación, El Poder del Norte ir Meksikos aktorė bei atlikėja Aracely Arámbula.

### „Machete Music"

„Machete Music" daugiausiai atlikėjų turi iš Puerto Riko, taip pat kitų Pietų Amerikos reggaeton stiliaus muzikantų, kaip antai AKWID, Wisin y Yandel, Ivy Queen, Don Omar, Molotov ir t. t.

### „Universal Music Latino/Universal Music Mexico"

„Universal Music Latino" kompanijai priklauso grupė Belanova, atlikėjai Luis Fonsi, Enrique Iglesias, Juanes, Olga Tañón, Gloria Trevi, David Bisbal, Paulina Rubio ir Dulce Maria. Kanadietė atlikėja Nelly Furtado prisijungė prie šios kompanijos, kad išleistų albumą ispanų kalba pavadinimu „Mi Plan".

Nuorodos
--------

* Universal Latin Music Entertainment Oficiali svetainė
* Universal Latin Music Entertainment YouTube svetainėje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

O. von Bismarkas
**Reichskancleris** (vok. *Reichskanzler*, imperijos kancleris) – kaizerinės Vokietijos ir Veimaro respublikos laikų vyriausybės vadovas (ministras pirmininkas). 

Pirmuoju reichskancleriu 1867–1871 m. buvo Otas von Bismarkas. Iki 1918 m. reichskanclerį skyrė kaizeris, vėliau – reichsprezidentas. Veimaro respublikoje rinkimuose į reichstagą laimėjusių partijų deputatai galėjo paskelbti nepasitikėjimą reichskancleriu, todėl paskyrimas dažniausiai atspindėdavo rinkimų rezultatus.

L. Šverinas-Krozigas
1933 m. reichskancleriu tapo nacių vadovas Adolfas Hitleris, kuriam vadovaujant Veimaro respublika virto Trečiuoju Reichu. Reichsprezidento postas panaikintas 1934 m. 

Po Hitlerio savižudybės reichskancleriu vieną dieną (1945 m. balandžio 30 – gegužės 1 d.) buvo J. Gebelsas. Vėliau Karlas Denicas vadinamosios Flensburgo vyriausybės vadovu paskyrė L. Šveriną-Krozigą, kuris buvo paskutiniu istorijoje reichskancleriu (iki suėmimo 1945 m. gegužės 23 d.).

Taip pat skaitykite
-------------------

* Reichsprezidentas
* Federalinis kancleris
Sicilijos normanų (Rodžerio II Siciliečio) taris su arabiškais užrašais, kaldintas Palerme.
Ikinormaniškasis Sicilijus rubajas, kaldintas kalifo Al-Mustansir'o vardu.
Ikinormaniškasis Sicilijus rubajas, kaldintas kalifo Al-Chakimo (1005 m.) vardu.
**Taris** (angl. *tarì*, iš arab. طري 'šviežias, naujutėlaitis (naujai nukaldintas)') – musulmonų kilmės aukso moneta, kaldinta Sicilijoje, Maltoje ir Pietų Italijoje 913-1859 m. Tai musulmonų kaldintas rubajas arba krikščionių kaldinta jo imitacija.

Istorija
--------

Šias monetas pirmieji ėmė kaldinti Sicilijos arabai. Tai buvo ketvirčio dinaro vertės auksinė moneta, svėrusi 1,05 g. Arabai šias monetas vadino rubajais, nes arabiškai tai reiškė 'ketvirtis' (ketvirtis dinaro). Šiaurės Afrikos arabų valdovai kaldino didesnės vertės auksinius dinarus. Rubajai buvo populiaresni, nes būdami mažesnės vertės buvo patogesni mokėti už įvairias prekes nei keturiskart brangesni dinarai.

Rubajus Italijos krikščionys ėmė vadinti *tariais*. Tariai buvo tiek paplitę, kad juos nuo X a. vidurio ėmė kaldinti ir Pietų Italijos (Amalfio hercogijos ir Salerno kunigaikštystės) valdovai. Ant šių tarių monetų buvo neįskaitomi pseudokufiniai užrašai, imitavę arabiškus rubajų užrašus.

XII a. Siciliją užėmė normanai, kurie irgi kaldino tarius su dvikalbiais (arabiškais ir lotyniškais) užrašais. Rodžeris II Sicilietis, kuris kaldino auksinius tarius, buvo vienintelis to meto Europos valdovas, kaldinęs aukso monetas. Rodžerio tariai buvo 680 prabos (161⁄3 prabos), likę sidabras ir varis. 
Vėliau tarius kaldino ir Štaufenai bei Angevinai, kurį laiką valdę Sicilijos karalystę.

Tarius kaldino daugiausia iš Afrikos aukso, gauto iš Misratos bei Tuniso (Šiaurės Afrika) už parduotus grūdus.

Nuorodos
--------

1. ↑  Cardini, p. 26
2. ↑  Cardini, p. 26
3. ↑  Matthew, p. 240
4. ↑  Grierson, p. 3
5. ↑  Cardini, p. 26
6. ↑  Grierson, p. 3
7. ↑  Matthew, p. 240
8. ↑  British Museum, Islamic Art room
9. ↑  Matthew, p. 240
10. ↑  Blanchard, p. 196
11. ↑  Blanchard, p. 196

* Blanchard, Ian. *Mining, Metallurgy and Minting in the Middle Ages*. Franz Steiner Verlag, 2001. ISBN 9783515079587
* Cardini, Franco. *Europe and Islam*. Blackwell Publishing, 2001. ISBN 9780631226376
* Grierson, Philip. *Medieval European Coinage*. Cambridge University Press, 1998. ISBN 9780521582315
* Matthew, Donald, *The Norman kingdom of Sicily* Cambridge University Press, 1992 ISBN 9780521269117
| Achurjanas |
| --- |
|  Achurjanas ties Ani |
| **Ilgis** | 186 km |
| **Baseino plotas** | 9670 km² |
| **Vidutinis debitas** | 26,9 m³/s |
| **Ištakos** | Arpiličo tvenkinys |
| **Žiotys** | Araksas |
| **Šalys** | Armėnija, Turkija |

**Achurjanas** (arm. Ախուրյան, turk. *Arpaçay*) – upė Armėnijoje ir Turkijoje; Arakso kairysis intakas. Prasideda Armėnijos kalnyne, 1950 m. sudarytame Arpiličo tvenkinyje (seniau ten telkšojo Arpiličo ežeras). Pirmuosius 15 km teka drėgnomis pievomis į rytus, vėliau pasuka į pietus ir teka Širako plynaukšte. Ją kerta giliu (iki 400 m), uolingu tarpekliu. 2/3 savo ilgio sudaro Turkijos ir Armėnijos sieną.

Didžiausi intakai: Karchanas, Karsas, Čarjūnas, Aladžanas, Tekoras (dešnieji), Karangumas (kairysis).

Metinis upės nuotėkis 847 mln. m³. Upės vanduo naudojamas drėkinimui. Achurjano slėnyje įsikūręs Giumri miestas. Prie upės istorijos eigoje buvo įsikūrusios 4 iš 12 Armėnijos sostinių: Erazgavorsas, Ani, Bagaranas ir Jervandašatas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Ахурян*,Большая советская энциклопедия, T. II (Ангола—Барзас). – Москва: Советская энциклопедия, 1970
**Mečislovas Kymantas** (1920 m. rugpjūčio 3 d. Jonavoje – 1998 m. balandžio 26 d. Geelonge, Australija), pedagogas, dainininkas (tenoras), chorvedys.

Biografija
----------

1933–1939 m. mokydamasis Jonavos progimnazijoje, pramoko smuikuoti, dainavo chore – atlikdavo solo partijas. 1941 m. pradėjo mokytis Vilniaus mokytojų seminarijoje, griežė smuiku studentų simfoniniame orkestre. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, su šeima pasitraukė į Vokietiją. Iš Vokietijos netrukus buvo išsiųstas į Austriją, o iš ten į Jugoslaviją. Iš Jugoslavijos sugrąžintas į Austriją, kur dirbo fizinius darbus. 1949 m. išvyko į Australiją – Geelongą (Viktorijos valstija). Ten iš pradžių dirbo gamyklose, vėliau įsitraukė į kultūrinę veiklą. 1951–1959 m. dainavo įvairiuose vokaliniuose ansambliuose (duete, trio, kvartete), 1960–1980 m. buvo dainavimo mokytojas Geelongo šeštadieninėje vaikų mokykloje. Subūrė vaikų chorą, kurį parengė 1980 m. Australijos lietuvių dainų šventei Melburne. Kurį laiką dirbo Sporto klubo valdyboje, buvo Geelongo Lietuvių apylinkės valdybos vicepirmininkas, pirmininkas ir kultūros reikalų vedėjas. M. Kymantas aktyviai reiškėsi ir kaip chorvedys. 1962–1966, 1974–1980 ir 1989–1990 m. vadovavo nedideliam Geelongo lietuvių mišriajam chorui. Kolektyvą išmokė nemaža lietuviškų dainų (pirmasis išpopuliarino B. Budriūno dainą „Mano protėvių žemė") ir giesmių, surengė koncertų ir giedojo bažnyčiose, dalyvavo įvairiuose tautiniuose renginiuose. Chorą parengė Australijos lietuvių dainų šventėms Adelaidėje (1962), Melburne (1964) ir Sidnėjuje (1966), buvo šių švenčių dirigentas. 1990 m. nedidelę dainininkų grupę perdavė G. Pranauskienei, o pats iki 1995 m. dainavo „Vilties" chore. Yra sukūręs ir išleidęs daug dainų ir giesmių, parašęs trumpą Geelongo lietuvių kultūrinio ir muzikinio gyvenimo bei choro organizavimo kroniką.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Pirmasis „Acta Apostolicae Sedis" tomas
**Acta Apostolicae Sedis** ('Apaštalų Sosto darbai') – oficialus periodinis Vatikano leidinys, redaguojamas Valstybės sekretoriato. Įsteigė popiežius Pijus X 1908 m. rugsėjo 29 d. konstitucija *Promulgandi Pontificias Constitutiones*, pirmasis leidimas pasirodė 1909 m. sausio 1 d. „Acta Apostolicae Sedis" pakeitė „Acta sanctae sedis", ėjusį nuo 1865 m. (iki 1904 m. šis leidinys neturėjo oficialaus statuso).

Šis leidinys (jei nenurodyta kitaip) – vienintelis būdas Šventojo Sosto teisės aktams promulguoti. Iki tol neretai būdavo promulguojama, iškabinant dokumentus prie įėjimo į popiežiaus rezidenciją.

„Acta Apostolicae Sedis", leidžiamame kartą per mėnesį arba rečiau, publikuojamos popiežių bulės, enciklikos, konstitucijos, brevės, *motu proprio*, laiškai, kreipimaisi, taip pat Romos kurijos įstaigų (kongregacijų, tribunolų) oficialioji informacija, vieši potvarkiai, dekretai, nutarimai, tribunolų aktai, komisijų nutarimai, instrukcijos.

Išnašos
-------

1. 1 2  Religijotyros žodynas. – Vilnius: Mintis, 1991, 11 psl.
2. 1 2 3  Juozas Tumelis. *Acta Apostolicae Sedis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-08-24.
3. 1 2  *Acta Apostolicae Sedis*. Encyclopedia.com. Nuoroda tikrinta 2022-08-24.

Nuorodos
--------

* *Acta Apostolicae Sedis*
Universiteto krantinė Sankt Peterburge
**Universiteto krantinė** (rus. *Университе́тская набережная*) – didžiosios Nevos krantinė Sankt Peterburge, Vasilijaus saloje, besidriekianti nuo Biržos aikštės iki architekto Trecinio aikštės ir 6-osios pėsčiųjų gatvės.

Istorija ir struktūra
---------------------

Universiteto krantinė XIX a.
Krantinė buvo pradėta formuoti viena pirmųjų mieste, atsižvelgiant į caro Petro I planus šioje vietoje sutvarkyti Sankt Peterburgo administracinį centrą. 1710 m. prasidėjo pirmojo mūrinio pastato Sankt Peterburge – A. D. Menšikovo rūmų – statyba. XVIII amžiaus pirmoje pusėje čia taip pat buvo pastatyti carienės Proskovjos Fiodorovnos rūmai (1 namo vietoje), Kristaus Prisikėlimo bažnyčios medinis pastatas su aukšta varpine, Kunstkamera ir Dvylikos kolegijų pastatas, taip pat architekto D. A. Trecinio namas. Likusius ruožus, esančius pasroviui nuo Nevos, užėmė įprasti gyvenamieji namai.

Iš pradžių krantinė buvo vadinama „Наличная линия" (1741–1756 m.). Šis pavadinimas buvo būdingas priekinėms krantinių gatvėms. Taip buvo pavadintas sektorius nuo Dvylikos kolegijų pastato iki Kadetų linijos. XVIII amžiaus viduryje pakrantė nuo Dvylikos kolegijų pastato iki 22-osios linijos buvo vadinama Pakrantės linija kaip ir kitos upių ir kanalų krantinės. Vėliau ji vadinosi Didžiąja krantine, Prospekto krantine, Kadetų krantine (dėl greta stovėjusio Kadetų korpuso pastato). Vėliau krantinė ilgą laiką neturėjo pavadinimo.

Šiuolaikinis Universiteto krantinės pavadinimas buvo suteiktas 1887 m. balandžio 16 d. dėl 1819 m. įsteigto Sankt Peterburgo universiteto, kurio dalis patalpų buvo išsidėsčiusios Dvylikos kolegijų pastatuose.

Nuorodos
--------

1. ↑  Топонимическая энциклопедия Санкт-Петербурга. – СПб.: Информационно-издательское агентство ЛИК, 2002. – С.377.

Literatūra
----------

* Зодчие Санкт-Петербурга. XIX – начало XX века / сост. В. Г. Исаченко; ред. Ю. Артемьева, С. Прохватилова. – СПб.: Лениздат, 1998. – 1070 с. – ISBN 5-289-01586-8.
* Горбачевич К. С. Хабло Е. П. Почему так названы? О происхождении названий улиц, площадей, островов, рек и мостов Санкт-Петербурга. – СПб.: Норинт, 2002. – С. 32. – 353 с. – ISBN 5-7711-0019-6.
* Никитенко Г. Ю. Соболь В. Д. Василеостровский район. Энциклопедия улиц Санкт-Петербурга (Справочное издание). – СПб.: Белое и чёрное, 2002. – 534, илл с. – ISBN 5-89771-030-9.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Sasanidų laikų bareljefas, kuro apačioje pavaizduotas sunkiai šarvuotas raitelis.
**Klibanarijai**, *klibanoforai* (gr. κλιβανοφόροι 'stovyklos krosnies nešiotojas', iš gr. κλίβανος 'stovyklos krosnis; metalinis ugniakuras') – Sasanidų imperijos, vėlyvosios Romos imperijos, Bizantijos sunkioji kavalerija. Panašiai kaip ir katafraktai klibanarijai dėvėdavo sunkius šarvus ir jodinėjo ant visiškai šarvuotų žirgų.

Klibanarijų pavadinimą aiškina kelios hipotezės:

* pavadinimas *klibanoforai* yra pravardė, reiškianti 'stovyklos krosnies nešiotojai', nes jie nešioja tiek metalo, kad kautynėse labai sparčiai užkaista.
* pavadinimas kilęs iš pers. griwbanwar ar pers. griva-pana-bara 'kaklo apsaugos nešiotojas'.

Klibanarijai buvo naudojami daugelio Rytų kraštų kariuomenėse. Pvz. Palmyros imperijos klibanarijai kovėsi prieš Romos kavaleriją Imės ir Emesos mūšiuose. Sasanidai naudojo klibanarijus savo vakarinėse armijose kovai su Rytų Romos imperija. Sasanidų klibanarijai buvo labiau šarvuoti, negu jų Bizantijos kolegos.

Šapuro II klibanarijus aprašė istorikas Amianas Marcelinas, buvęs romėnų štabo karininku, tarnavęs Konstancijaus II armijoje Persijoje:

„Visos kuopos buvo šarvuotos geležimi, visas jų kūno dalis dengė storos plokštės, kurios buvo taip suderintos, kad sudarydavo tvirtus sunėrimus tose vietose, kur yra kūno sąnariai; jų veidus dengiantys šarvai itin kruopščiai pritaikyti prie galvų, ir, kadangi visas jų kūnas padengtas metalu, į juos krentančios strėlės randa tik mažutes skylutes vietose prieš jų akis ir ties nosies galiuku, kad galėtų lengviau kvėpuoti. Tie, kurie ginkluoti pikomis, stovi nejudėdami, kad pamanytum, jog pikas laiko bronziniai veržtuvai."
„Persai prieš mus pasiuntė būrius grandiniais šarvais apsaugotų raitelių, kurie jojo taip arti vienas kito, kad jų judančių kūnų, padengtų sandariai sudurtomis geležies plokštėmis, akino akis bežiūrintiems į juos, o visi jų arkliai buvo šarvuoti odos dangalais."
|  Vaju |
| --- |
| Vaju šeima, KolumbijaVaju šeima, Kolumbija |
| Gyventojų skaičius | 400 000 |
| Populiacija šalyse | Kolumbijos vėliava Kolumbija:270 413 (2005 m.)
Venesuelos vėliava Venesuela: 293 777 (2001 m.) |
| Kalba (-os) | vaju, ispanų |
| Religijos | animizmas, krikščionybė |
| Giminingos etninės grupės | anju, kiti aravakai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Vaju |

**Vaju** (*Wayu, Wayúu*) arba ***gvachirai*** (*Guajiro, Wahiro*) – indėnų tauta, gyvenanti Pietų Amerikos šiaurėje, La Gvachiros pusiasalyje (Kolumbija ir Venesuela). Populiacija siekia ~400 tūkst. žmonių. Kalba vaju kalba, priklausančia aravakų kalbų šeimai.

Vaju gyvena sausringose La Gvachiros dykynėse, sudaro beveik 20 % visų Kolumbijos indėnų ir yra gausiausia Venesuelos indėnų tauta. Verčiasi ožkų, galvijų ganymu, medvilnės auginimu, gerybių rankiojimu. Išvystę tekstilės amatą – gamina hamakus, spalvingus rūbus, krepšius. Gyvena nedideliuose kaimuose („rančerijose"), namus stato iš purvo, šiaudų ir džiovintų nendrių mišinio, stogą dengia iš kaktuso šerdžių. Tiesa, dabar dažniau stato namus iš cemento.

Išlikę iniciacijų, laidojimo su įkapėmis ritualai. Gyvena bendruomenėmis, kurioms vadovauja seniūnas (''*Pütchipü’üi*), sprendžiantis bendruomenės konfliktus. Šie konfliktai sprendžiami taikiai, kaltė išperkama materialinėmis kompensacijomis. Klanų giminystės sistema matrilinijinė. Vaju *Pütchipü’üi* sistema 2010 m. įtraukta į UNESCO nematerialaus pasaulio paveldo sąrašą.

XVIII a. vaju indėnai kariavo su ispanais, jie vieninteliai iš Kolumbijos indėnų išmoko naudotis šaunamaisiais ginklais ir jodinėti arkliais, todėl kėlė grėsmę kolonistams. 1769 m. vaju La Gvachiros regione pradėjo didelį sukilimą. XIX a. pab. pradėta tautos evangelizacija.

Iš indėnų vaju kilusi Venesuelos aktorė Patricia Velásquez.

* Vaju moterisVaju moteris
* Vaju mokinasi raštoVaju mokinasi rašto
* KrepšiaiKrepšiai
* Vaju ant žirgų 1928 m.Vaju ant žirgų 1928 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Citrus × ichangensis** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Rūtiniai  *( Rutaceae)* |
| Gentis: | Citrinmedis  *( Citrus)* |
| Rūšis: | Rytinis citrinmedis  *( Citrus ichangensis)* |

 |
| Binomas |
| ***Citrus ichangensis***Swingle |

**Rytinis citrinmedis** (*Citrus × ichangensis*) (angl. *Ichang lemon*; *Ichang papeda*) – rūtinių (*Rutaceae*) šeimos spygliuotas, iki 4-5 m aukščio krūmas, diploidinis (2n = 18).   

Sinonimas: *Citrus aurantium var. ichangensis*.   

Yra *Citrus* genties *Papeda* pogentės narys.

Lapai labai ilgi ir siauri (ilgis 4-6 kartus viršija plotį), lapkočiai labai stambūs, sparniški. Žiedai 2-3 cm skersmens, 20 kuokelių, mezginė 7-9 lizdų su daug sėklapradžių. Žiedai ir lapai būdingo citrinų kvapo. Vaisiai smulkūs, 3-5 cm skersmens, žievelė grubi. Sulčių maišeliai negausūs, sėklos stambios, labai storos, kiek kampuotos.   

Laukiniai rytiniai citrinmedžiai auga Vakarų, Centro ir Pietvakarių Kinijoje. Labiausiai šalčiui atsparus citrinmedis, naudojamas citrinmedžių selekcijoje.

### Hibridai

Žinomi savaiminiai *ičandarinai* – natūralūs rytinio ir mandarininio (*Satsumos* veislės) citrinmedžių hibridai. Šis šalčiui atsparus hibridas buvo aptiktas 1372 m aukštyje. Jis *jutzu* pavadinimu buvo minimas dar III a. naudojamas kaip poskiepis mandarininiams citrinmedžiams.   

Hibridas *Šangiuan* yra rytinio ir didžiojo citrinmedžių hibridas, labai atsparus šalčiams, su stambiais, itin kvapniais vaisiais (8-11 cm ilgio ir 7-10 cm skersmens), kurie yra labai rūgštūs ir nevalgomi dėl labai aitraus eterinio aliejaus.
Smėlio kopos Rūdninkų poligone
**Rūdninkų-Žygmantiškių kopynas** – vėjo supustyta smėlio kalvynas (kopynas), esantis Rūdninkų girioje ( Šalčininkų rajono savivaldybė). Jis susijęs su senoviniu Švenčionėlių-Vilniaus-Varšuvos proslėniu, kurio plotis siekia nuo 2,5 km iki 10-18 km. Kontinentinės kopos ties Žygmantiškėmis iškyla iki 30 metrų aukščio, o vietomis yra 150−160 metrų absoliutaus aukščio.

Rūdninkų kopa
-------------

Rūdninkų kopa yra 40 km atstumu nuo Vilniaus. Tai atvira žemyninė kopa, viena iš nedaugelio tokių geomorfologinių darinių kontinentinėje Lietuvos dalyje. Ji eina Rūdninkų girios viduriu iš šiaurės rytų į pietvakarius. Tai yra atvira smėlio plynė, suformuota nuo nuolat mėtomų bombų sukeltų gaisrų, unikalus kontinentinių smėlynų darinys. Sovietų Sąjungos laikais čia buvo karinis poligonas. Jame daugybė keliukų, vedančių minkštu, biriu ir klampiu smėliu.

Artimiausi objektai – Rūdninkų girios biosferos poligonas, Rūdninkų kraštovaizdžio draustinis, Kernavo telmologinis draustinis, Rūdninkų šaudykla, ežeras Kernavas. Artimiausia didesnė gyvenvietė – Rūdninkai.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑

Šaltiniai
---------

* Violeta Pukelytė. „Senųjų žemyninių kopų tyrimai Lietuvoje". Baltica, nr. 24 specialus leidimas. Vilnius. 2011. 147–150
* Dr. Regina Morkūnaitė. Rūdninkų ir Viešvilės kontinentinių kopų morfogenezės palyginamoji charakteristika. GTC Geologijos ir geografijos institutas. September 2014. Conference: III Lietuvos geografų kongresas: Vilnius.
* Archyvuota kopija 2021-04-16 iš Wayback Machine projekto. Kontinentinės kopos (Turizmas Šalčininkų rajone)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Acidozė** – organizmo rūgščių ir šarmų pusiausvyros sutrikimas, kai parūgštėja kraujas ir/ar kiti organizmo skysčiai (pH<7,35).

Acidozė prasideda, kai už ląstelės ribų esančiuose skysčiuose ir kraujyje susikaupia per daug rūgščių arba organizmas netenka daug šarmų. Tai gali įvykti dėl maitinimosi daug riebalų ir mažai angliavandenių turinčiu maistu, ilgo badavimo.

*Metabolinė acidozė* prasideda sutrikus medžiagų apykaitai (pvz. sergant cukriniu diabetu, kepenų ciroze, esant inkstų nepakankamumui, ilgai viduriuojant, apsinuodijus antifrizu, aspirinu).

*Respiracinė acidozė* prasideda, kai prislopinamas kvėpavimo centras (pvz. apsinuodijus kai kuriais raminamaisiais vaistais), nusilpsta kvėpuojamieji raumenys (pvz. po poliomielito), sumažėja plaučių alveolių plotas (pvz. sergant bronchektazine liga, arba plaučių emfizema, t. p. esant širdies nepakankamumui), pro plaučius pašalinama mažiau anglies dioksido ir jis kaupiasi organizme.

Stiprios acidozės metu ligonis dažnai ir giliai alsuoja, jį pykina, dažniau plaka širdis, pritemsta sąmonė; vėliau gali įvykti koma.