recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Klodzko Nisa |
| --- |
| Nisa Denbino rezervate Nisa Denbino rezervate |
| **Ilgis** | 181,7 km |
| **Baseino plotas** | 4565 km² |
| **Ištakos** | Sudetai |
| **Žiotys** | Odra |
| **Šalys** | Lenkija |
|  |
|  **Vikiteka** | Klodzko Nisa |

**Klodzko Nisa** (lenk. *Nysa Kłodzka*) – upė pietvakarių Lenkijoje; Odros kairysis intakas. Prasideda Sudetuose, Snežniko masyve Čekijos pasienyje, Trujmorski Vercho kalno pašlaitėje. Aukštupyje tėkmė greita, yra slenksčių, krioklių. Vėliau pasuka į rytus, prateka dirbtinius Otmuchuvo ir Nisos ežerus. Toliau teka į šiaurės rytus lyguma, sudaro meandras. Įteka į Odrą netoli Bžego.

Svarbiausi intakai:

* kairieji – Lomnicko Bistšica, Lomnica, Dušnicko Bistšica, Scinavka, Budzuvka;
* dešinieji – Vilčka, Biala Londecka, Biala Glucholaska, Nemodlinsko Scinava.

Po liūčių kalnuose upė dažnai smarkiai patvinsta. Prie Klodzko Nisos įsikūrę miestai: Mendzylesis, Klodzko Bystšyca, Klodzkas, Bardas, Pačkuvas, Otmuchuvas, Nysa, Bžesko Levinas.
| **Vladimiras Syčiovas** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Vladimiras Syčiovas |
| Visas vardas | Сычёв, Владимир Владимирович |
| Gimė | 1974 m. birželio 6 d. (48 metai)Maskva, RTFSR |
| Gyven. vieta | Maskva |
| Tautybė | Rusas |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | kinas, TV |
| Pareigos | Aktorius |

**Vladimiras Syčiovas** (rus. *Владимир Сычёв*, g. 1971 m. birželio 6 d. Maskvoje) – Rusijos aktorius.

Biografija
----------

1984 m. pradėjo filmuotis „Jerelaše" (rus. *Ералаш*).

2014 m. atliko nedidelį vaidmenį seriale Fizrukas (rus. *Физрук*). Šio serialo žvaigžde buvo Dmitrijus Nagijevas, o V. Syčiovas įkūnijo autoritetą, nusikaltėlį pravarde Liocha-Psichas ar tiesiog Psichas (rus. *Алексей Алексеевич Верещагин «Лёха-Псих»*).

Nuo tada vaidino serialuose ir filmuose su Nagijevu.

2022 m. filme „Vargšas oligarchas" įkūnijo Viktorą, turtingą rusą, kuris gyveno Anglijoje, bet jo sąskaitos buvo įšaldytos.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* IMDb profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Vaikai iš Saliamono Salų
**Melaneziečiai** – etninė–rasinė grupė, gyvenanti Melanezijos salose. Gyvena Saliamono salyne, Vanuatu, Naujojoje Kaledonijoje, Fidžyje, Bismarko salyne. Būdingi australoidiniai rasiniai bruožai su mongoloidinių bruožų ženklais.

Melaneziečius sudaro daug smulkių tautų, kurios dažnai apima po vieną salą (didesnės – kanakiai, fidžiai, ni-vanuatu, motu, apma, lenakeliai ir kt.). Kalba melaneziečių kalbomis, priklausančiomis austronezinių kalbų šeimai. Vartoja ~400 kalbų, kurių dauguma labai smulkios. Plačiau vartojamos tik bislama ir fidžių kalba.

Melaneziečių kilmė ginčytina. Dažnai tapatinami su papuasais, tačiau šios etninės grupės giminingos rasiškai, kultūriškai, bet ne lingvistiškai – papuasų kalbos nepriklauso austronezinėms kalboms ir ženkliai skiriasi tarpusavyje. Spėjama, kad jie atsikraustė iš Pietryčių Azijos per Malajų salyną. Melaneziečių genome randama iki 5 % Denisovo žmogaus, gyvenusio Altajuje, genų požymių. Kitos šio regiono tautos šio geno neturi. Kitas įdomus melaneziečių požymis – gan dažnai pasitaikantys natūraliai šviesūs plaukai. Saliamono Salose tokius plaukus turi apie dešimtadalis vietinių gyventojų. Nustatyta, kad tokius spalvos pakitimus nulėmė genų mutacija, neaptinkama kitų tautų genuose.

Melaneziečių mitologija nėra gausi, ryškus protėvių, didvyrių, vadų kultas. Svarbios religinės raiškos formos yra totemizmas, šamanizmas, animizmas, magija. Socialinė sankloda klaninė – yra valdovų klanai, veikia slaptosios vyrų draugijos. Būstas primityvus, sudaro dažniausiai lapais dengta pastogė, tik Eromangoje statomi karkasiniai namai. Verčiamasi medžiokle, žvejyba, veisiamos kiaulės, vištos, auginami tarai, jamsai, manijokas, cukranendrės, kokospalmės, duonmedžiai. Išvystyti medžio drožybos, krepšių pynimo amatai.
| **Vladimiras Vladimirovskis** |
| --- |
|  |
| 1959 m. paveiksle su aktoriais G. Glebovu ir O. Mariksu (dešinėje) |
| Gimė | 1893 m. spalio 18 d.Kaunas, Rusijos imperija |
| Mirė | 1971 m. sausio 24 d. (77 metai)Minskas, Baltarusijos TSR |
|  |
| Veikla | teatro ir kino aktorius |
|  |
|  **Vikiteka** | Vladimiras Vladimirovskis |

**Vladimiras Vladimirovskis** (1893 m. spalio 18 d. Kaune – 1971 m. sausio 24 d. Minske) – Baltarusijos TSR teatro ir kino aktorius, TSRS liaudies artistas.

Biografija
----------

Gimė 1893 m. spalio 18 d. Kaune kaip Vladimiras Maleiko, tėvas Josifas dirbo meistru. Vaikystę praleido Bobruiske. Dalyvavo I pasauliniame kare, buvo sužeistas ir paimtas į nelaisvę. 1920 m. pradėjo aktoriaus karjerą Bobruisko teatre. 1921-1922 m. vaidino *Smolny* teatre Sankt Peterburge. 1924-1959 m. vaidino 1–ajame Baltarusijos dramos teatre. 1940 m. apdovanotas Lenino ordinu. II pasauliniame kare vaidindavo pafrontės teatruose. Nuo 1941 m. TSKP narys. 1955 m. suteiktas TSRS liaudies artisto vardas. Mirė 1971 m. sausio 24 d. Minske. Buvo vedęs aktorę Jekateriną Zamešiną su kuria susilaukė sūnaus Boriso.

Filmografija
------------

* *Кастусь Калиновский* (1927)
* *Кто смеётся последним?* (1954)
* *Полесская легенда* (1957)
* *Впереди – крутой поворот* (1960)

* Antkapis Minsko rytinėse kapinėseAntkapis Minsko rytinėse kapinėse

Nuorodos
--------

* Biografija (rus.)
| **Vladimiras Pašuta** |
| --- |
| Gimė | 1918 m. balandžio 19 d.Petrograde |
| Mirė | 1983 m. birželio 10 d. (65 metai)Maskvoje |
|  |
| Veikla | istorikas, pedagogas |
| Partija | 1947 m. TSKP |
|  |
| Alma mater | 1941 m. Leningrado universitetas |

**Vladimiras Pašutà** (**Vladimiras Pašuto**, rus. *Владимир Терентьевич Пашуто*; 1918 m. balandžio 19 d. Petrograde – 1983 m. birželio 10 d. Maskvoje) – tarybinis istorikas ir pedagogas.

Biografija
----------

1941 m. baigė Leningrado universitetą. Nuo 1948 m. dirbo TSRS Mokslų akademijos TSRS istorijos institute, o nuo 1968 m. dėstė Maskvos srities pedagoginiame institute. Profesorius nuo 1970 m. 1976 m. tapo TSRS Mokslų akademijos nariu korespondentu.

Bibliografija
-------------

* 1955 m. „Pamedė"
* 1959 m. „Lietuvos valstybės susidarymas"
* 1966 m. „Gedimino laiškai" (su I. Štral)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozas Jurginis. *Vladimiras Pašuta*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 324
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pieno milteliai
**Pieno milteliai** – tirpūs milteliai, gaunami išdžiovinus pasterizuotą karvės pieną.

Milteliai ištirpinami šiltame vandenyje ir taip gaunamas gėrimas, išlaikantis visas šviežiame piene esančias vertingas medžiagas. Dabar gaminami gerai tirpstantys pieno milteliai.

Pieno milteliai gaminami dėl žymiai ilgesnio galiojimo laiko nei įprasto pieno.

Pieno miltelių gamyba
---------------------

Pieno miltelių gamyba susideda iš tokių operacijų:

1. Priėmimas, valymas, aušinimas;
2. Normalizavimas ir pasterizavimas;
3. Homogenizavimas;
4. Kondensavimas;
5. Džiovinimas.

Pradinės pieno miltelių gamybos technologijos analogiškos pieno konservų gamybos technologijoms.

Džiovinant purškimo būdu, pienas pasterizuojamas 72-75 °C temperatūra be išlaikymo, o taikant kontakto (plėvinį) būdą, – 63-65 °C 30 min. Normalizuotas ir pasterizuotas pienas patenka į vakuumo aparatą. Toliau karštas (55-60 °C) iki 43-48 % sausųjų medžiagų kiekio sutirštintas pienas homogenizuojamas 10-18 mPa slėgiu. Homogenizuotas pienas, ne žemesnės kaip 40 °C temperatūros, teka į džiovinimo įrenginį.

Purškimu džiovinamas pienas išpurškiamas į cilindro formos bokštą, kuriame dideliu greičiu judėdamas patenka į 140-180 °C oro srovę. Kontakto metu greitai garuojant pieno lašeliuose esančiai drėgmei, purškimo zonoje temperatūra nebūna didelė – iki 60-70 °C. Taip džiovinamo pieno baltymai iš dalies denatūruoja ir koaguliuoja. Išdžiūvusios dalelės nusėda bokšto apatinėje dalyje ir iš ten nuolat surenkamos. Išdžiovinti pieno milteliai surenkami ir fasuojami.

Panaudojimas
------------

Pieno milteliai naudojami vaikiško maisto gamyboje. Nuriebinto pieno milteliai - kulinarijoje, konditerijoje. Dažnai naudojami kepant duoną, batonus, kaip rišamamoji medžiaga mėsos gaminiams.

Prekiaujama įv. gėrimais, pagamintais ir iš pieno miltelių. Prekės etiketėje turi būti nurodyta, kad šio produkto sudėtyje yra pieno milteliai.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Pienas
* Kondensuotas pienas
* Pieno produktai
„Pienocentro" administraciniai rūmai Kaune
*Centro* buvusi pieninė Pašvitinyje
Centralinė Lietuvos pieno perdirbimo bendrovių sąjunga „**Pienocentras**" – pieno perdirbimo įmonių asociacija Lietuvoje. Siekė išplėsti ir patobulinti pieno susirinkimą krašte, sustiprinti pieno perdirbimo bendrovių ekonominį pajėgumą, pakelti pieno produktų kokybę, patobulinti pardavimo organizaciją.

Istorija
--------

Centralinė Lietuvos pieno perdirbimo bendrovių sąjunga „Pienocentras" buvo įkurtas 1927 m. sausio 1 d. Šiai įmonei „Lietūkis" perleido savo pieninių skyrius, kadangi pradėjo specializuotis ir plėsti savo pagrindinę veiklą – prekybą.

1923 m. prisijungus Klaipėdos kraštą, pirmoji pieno bendrovė pagal Didžiosios Lietuvos pavyzdį 1925 m. įkurta Kretingalėje, bet jos veikla nebuvo efektyvi.

1928 m. „Pienocentras" turėjo 241 pieninę ir 327 pieno surinkimo punktus, į kuriuos pieną pristatė 17 293 ūkininkai (jie pristatė 40 247 tonų pieno). 1939 m. pieninių sumažėjo iki 176, punktų išaugo iki 2159, į kuriuos 106 905 ūkininkai pristatė 499 297 tonų pieno. (pristatymas išaugo 12 kartų). 

1939 m. kapitalas išaugo iki 10 mln. litų. 1939 m. Bendrovių sąjungos pieninės ir punktai pagamino 19,9 tūkst. tonų sviesto, iš kurio 17 300 tonų eksportavo. Sviesto ir kiaušinių eksportas 1939 m. sudarė 25 % viso Lietuvos eksporto.

„Pienocentrui" remti Lietuvos Vyriausybė išleido 95 mln. litų; iš jų 84,4 mln. skyrė sviesto kainoms palaikyti, o 10 mln. litų – pieninėms ir pieno surinkimo punktams steigti.

1940 m. rugpjūčio mėnesį okupacinė SSRS valdžia „Pienocentrą*"* nacionalizavo, jis tapo Mėsos ir pieno liaudies komisariato įmone, kuri „Pienocentro" vardu veikė iki 1948.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Pienocentras", Mažosios Lietuvos enciklopedija,
2. ↑  Juozas Skirius: Kooperatyvų kūrimas ir akcinės bendrovės Lietuvoje
3. ↑  „Pienocentras", Visuotinė lietuvių enciklopedija,
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kuitasport. *Kuito* |
| --- |
| 

KuitasKuitas

12°23′0″ p. pl. 16°56′0″ r. ilg.﻿ / ﻿12.38333°š. pl. 16.93333°r. ilg.﻿ / 12.38333; 16.93333﻿ (Kuitas)Koordinatės: 12°23′0″ p. pl. 16°56′0″ r. ilg.﻿ / ﻿12.38333°š. pl. 16.93333°r. ilg.﻿ / 12.38333; 16.93333﻿ (Kuitas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Angolos vėliava Angola |
| **Provincija** | Bijė provincija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1890 m. |
|  |
| **Gyventojų** () | 113 600  |
| **Altitudė** | 1 695 m |

**Kuitas** (port. *Kuito* arba *Cuito*) – miestas vidurio Angoloje, Bijė provincijos centras. 113,6 tūkst. gyventojų (2007). Pagrindinis prekybos centras *Bié* plynaukštėje, kur auginami ryžiai, kava, gaunama bičių vaškas ir kt. Į šiaurę nuo miesto eina Bengelos geležinkelis, jungiantis šalies rytus su vakarais.

Istorija
--------

Įkurtas 1890 m. kai portugalų keliautojas *António Francisco Ferreira da Silva Porto* apsigyveno čia ir pastatė grūdų sandėlius. Jo garbei miestas vadinosi *Silva Porto*, po nepriklausomybės vadinosi **Bijė** (port. *Bié* arba *Bihé*). Miestas smarkiai nukentėjo pilietinio karo metu po to, kai 1975 m. šalis gavo nepriklaysomybę. 1992 m. buvo beveik visiškai sugriautas po to, kai šalyje įvyko daugiapartiniai rinkimai ir čia prasidėjo kovos.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Plaukiojimo pūslė
**Plaukiojimo pūslė** – daugelio kaulinių žuvų hidrostatinis organas, leidžiantis žuviai valdyti kūno plūduriavimą keičiant joje esančių dujų kiekį. Atvirapūslių žuvų plaukimo pūslė siauru oriniu lataku sujungta su priekine žarna. Pro ją pūslė prisipildo oro. Uždarapūslių žuvų orinis latakas išnykęs. Tokiu atveju plaukimo pūslę oru aprūpina kapiliariai. Plaukimo pūslėje randama deguonies, anglies dioksido ir azoto. Keisdama dujų kiekį pūslėje žuvis įgyja neutralų plūduriavimą (ji nei skęsta, nei išplaukia į paviršių), o tai leidžia bet kuriam vandenyje gyvenančiam organizmui sunaudoti minimalų energijos kiekį.

Bentosinėms, t. y. gyvenančioms dugne rūšims, dujų buvimas pūslėje yra nenaudingas medžiagų apykaitos požiūriu, nes daug energijos būtų sunaudojama vien tik išsilaikymui dugne. Todėl tokių žuvų plaukimo pūslė redukuota arba jos visai nėra. Kai kurių rūšių žuvys plaukimo pūslę naudoja garsui skleisti arba garsui priimti (girdėti).
|  Ragelių Švč. Mergelės Marijos bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Rokiškio |
| **Savivaldybė** | Rokiškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Rageliai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1875 m. |

 *Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*
Koordinatės: 55°52′29″ š. pl. 25°37′56″ r. ilg.﻿ / ﻿55.87472°š. pl. 25.63222°r. ilg.﻿ / 55.87472; 25.63222
**Ragelių Švč. Mergelės Marijos bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Ragelių kaime, 10 km į pietus nuo Rokiškio. Liaudies architektūros formų, turi neogotikos bruožų.

Istorija
--------

Ragelių koplyčioje 1800 m. leistos pamaldos. 1810 m. ji pašventinta. Apie 1837 m. paskirtas nuolatinis kunigas. Po 1850 m. įrengti vargonai. 1874 m. gautas leidimas bažnyčią remontuoti. 1875 m. pailginta ir paaukštinta. Apie 1890 m. suremontuoti vargonai.

1912–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. 1936 m. vasario 5 d. įsteigta parapija. Klebonas Jurgis Šimonėlis (1898–1957) buvo suimtas ir iki 1956 m. kalintas.

Galinis fasadas

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros formų, turi neogotikos bruožų, stačiakampio plano, vienanavė. Turi 3 altorius. Šventorius aptvertas. Jame stovi medinė varpinė.

Nuorodos
--------

* Parapijos tinklalapis Archyvuota kopija 2008-12-26 iš Wayback Machine projekto.
* Archyvuota kopija 2007-08-13 iš Wayback Machine projekto.
* Ragelių Švč. Mergelės Marijos bažnyčia
| ***Atsisveikinimas (laimingo žmogaus istorija)*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Atsisveikinimas (laimingo žmogaus istorija) |
| Kilmės šalis | Lietuva |
| Režisierius | Tomas Donela |
| Prodiuseris (-iai) | Audrius Kuprevičius |
| Scenaristas (-ai) | Tomas Donela |
| Vaidina | Dainius KazlauskasAleksandra MetalnikovaDalia StorykOlga Generalova |
| Metai | 2010 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | lietuvių, rusų k. |

**Atsisveikinimas (laimingo žmogaus istorija)** (angl. *Farewell*) – 2010 m. Lietuvoje sukurta 90 min. trukmės vaidybinė juosta. Tai kompanijų „Tomo Donelos studija", „WFDiF" (Lenkija), „Insomnia Films" (Nyderlandai) darbas. Premjera Lietuvoje – 2010 m. balandžio 23 d.

Apie filmą
----------

Filmas buvo kurtas ilgai. Pasak jo kūrėjų, filmo idėja sugalvota prieš beveik penkiolika metų. Scenarijus rutuliotas dešimtmetį, o filmo kūrimo darbai prasidėjo 2007 metų rudenį.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Audrius yra 35-erių jūreivis. Jis dosnus ir teisingas, mylintis ir stiprus. Išsiskyręs, kaip ir jo tėvai, turi 8-erių metų sūnų, kuriam mielai pasakoja apie užsienio šalis, kuriose jis lankosi. Tačiau Audrius turi paslaptį. Jis paskutinį kartą susitinka su visais, kuriuos myli ir pamažu atsiskleidžia jo paslaptis – jis miršta. Galų gale, ramioje kaimo sodyboje, vyriškis atranda ramybę ir susitaiko su likimu. Tai istorija apie stiprią ir nemirtingą žmogaus sielą....

Vaidmenys
---------

**Pagrindiniai**:

* Dainius Kazlauskas, Aleksandra Metalnikova, Dalia Storyk, Olga Generalova.

**Kiti**:

* Lina Budzeikaitė, Jolanta Dapkūnaitė, Vaidotas Martinaitis, Kristina Kazlauskaitė, Albinas Keleris, Arūnas Sakalauskas, Martynas Donela, Vytautas Rumšas, Agnė Gregorauskaitė, Olegas Ditkovskis, Kostas Smoriginas, Remigijus Vilkaitis, Vladimiras Jefremovas, Rimantas Jovas.

Kūrybinė grupė
--------------

* Režisierius – Tomas Donela,
* Scenarijus – Tomas Donela,
* Prodiuseris - Audrius Kuprevičius,
* Kompozitorius – Kipras Mašanauskas,
* Operatorius – Rimvydas Leipus,
* Dailininkas – Rimantas Olšauskas.

Įvertinimas
-----------

Filmo scenarijus yra pelnęs tarptautinį pripažinimą, apdovanotas „Eureka Audiovisuel" II premija, gavo „Nipkow" stipendiją Berlyne bei Sundance (JAV) instituto kartu su Japonijos transliuotoju NHK buvo atrinktas į geriausių Europos projektų šešetuką.

Trečiojoje lietuviško kino apdovanojimų „Sidabrinė gervė 2010" ceremonijoje filmas buvo nominuotas geriausio pilnametražio filmo kategorijoje; geriausio antraplanio vaidmens atlikėja tapo aktorė Dalia Storyk.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ilgai kurtas filmas Archyvuota kopija 2011-11-04 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Filmo įvertinimas Archyvuota kopija 2011-11-12 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Filmo aprašymas Archyvuota kopija 2011-09-28 iš Wayback Machine projekto.
* Apie filmą Archyvuota kopija 2011-09-28 iš Wayback Machine projekto.
| ***Atsargiai! Banditai!*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Achting! Banditi! |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Carlo Lizzani |
| Metai | 1951 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | italų ir vokiečių |
| **IMDb įrašas** |

**Atsargiai! Banditai!** (it. *Achtung! Banditi!*) – 1951 m. režisieriaus Carlo Lizzani sukurtas karinis veiksmo filmas, paremtas tikrais įvykiais.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

1944 m. Genuja. Partizanų būrys sulaukia vadovybės pranešimo, kad išsilaipinę sąjungininkai šalyje juda labai lėtai, artimiausiu metu jų regione puolimas neplanuojamas, todėl būriui pasiūlyta tiesiog išsivaikščioti į namus arba pasitraukti į kalnus. Partizanai nusprendžia nepaklusti ir suorganizuoja ekspediciją į miestą, kur gamyklos teritorijoje yra paslėpti ginklai. Tuo metu mieste vyksta darbininkų streikas, o gamykla užimta vokiečių kareivių. Partizanai, persirengę civiliais, prasmunka į vidų, kur užverda inirtingas mūšis, iš kurio partizanams beveik nėra galimybių ištrūkti.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Gina Lollobrigida – Ana
* Andrea Checchi – inžinierius
* Vittorio Duse – Domenikas
* Lamberto Maggiorani – Markas
* Giuliano Montaldo – Lorenzo
* Maria Laura Rocca
* Giuseppe Taffarel

Juosta nufilmuota neorealizmo stiliumi, visi aktoriai, išskyrus Lollobrigidą ir Checchi, yra neprofesionalai.

Apdovanojimai
-------------

* Karlovy Vary filmų festivalis – geriausias režisierius (C. Lizzani) (1952)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Achtung! Banditi! — Luca Pacioli di Crema Archyvuota kopija 2009-09-15 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 46°11′ š. pl. 18°23′ r. ilg.﻿ / ﻿46.183°š. pl. 18.383°r. ilg.﻿ / 46.183; 18.383

Zengė nuo Hošsuhetėnio
**Zengė** (veng. *Zengő*) – kalnas pietų Vengrijoje, Baranios medėje, netoli Kroatijos sienos; Mečeko kalnų aukščiausia vieta. Aukštis – 682 m. Viršūnėje įrengtas apžvalgos bokštas, taip pat yra viduramžių tvirtovės, greičiausiai pastatytos ant romėnų žvalgavietės, liekanos. Zengė pasiekiama keliais iš Pečvarado bei Hošsuhetėnio.

Zengės šlaitai apaugę miškais, tik čia auga endeminiai banatiniai bijūnai (*Paeonia officinalis banatica*). Kalno papėdėje stovi Piušpeksentlaslo rūmai.

2005 m. ant Zengės ketinta pastatyti NATO radarą, tačiau aplinkosaugininkai ir vietos gyventojai pasipriešino valdžios užmačioms.

Galerija
--------

* Pilies liekanosPilies liekanos
* Kelias ZengėnKelias Zengėn
* Apžvalgos bokštasApžvalgos bokštas
* Banatiniai bijūnaiBanatiniai bijūnai

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Zengė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

ZRPK Pancir-S1 ginkluotė
**Zenitinis raketų ir patrankų kompleksas**, *ZRPK* (rus. *Зенитный ракетно-пушечный комплекс (ЗРПК*), *zenitinis raketinis artilerijos kompleksas* (rus. *Зенитный ракетно-артиллерийский комплекс, ЗРАК*) – oro gynybos ginklų kompleksas, kurio kaunamoji dalis yra raketų žemė-oras leistuvų ir automatinių zenitinių patrankų derinys. Tokie kompleksai skirti ginti kariuomenę ir karinius ar kitokius objektus nuo oro antskrydžių, kai atakuoja sraigtasparniai ir šturmo lėktuvai, veikiantys itin mažame, mažame ar vidutiniame aukštyje. ZRPK patrankų ugnis efektyvi ir apšaudyti silpnai šarvuotus antžeminius ar antvandeninius taikinius. ZRPK su ratine ar vikšrine važiuokle dažnai vadinama tiesiog *zenitinė savaeigė*.

Aprašas
-------

Klasikinis ZRPK pavyzdys yra rusiškas *2K22 Tunguska*. Jis ginkluota dviem sudvejintomis 30 mm automatinėmis patrankomis 2A38 ir aštuoniomis artimo nuotolio zenitinėmis valdomomis raketomis 9M311. Patrankų šaudymo sparta apie 4000 šūv./min.

Žinomi ZRPK atstovai yra:

* Rusija:
	+ *2S6 Tunguska*,
	+ *2К96 Pancir-S1*;
	+ *ZU-23M1;*
	+ *Sosna-RA* (velkamasis);
	+ *Kortik* (laivinis);
* JAV:
	+ *M6 Linebacker* – oro gynybai pritaikyta pėstininkų kovos mašina *M2 Bradley*

* ZRPK 2S6 TunguskaZRPK *2S6 Tunguska*
* Ratinis ZRPK Pancir-S1Ratinis ZRPK *Pancir-S1*
* ZRPK Kortik Rusijos korvetėje „Stereguščij"ZRPK *Kortik* Rusijos korvetėje „Stereguščij"
* 'M6 Linebacker'M6 Linebacker
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Zenonas Elėjietis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 490 m. pr. m. e. |
| Mirė | 430 m. pr. m. e. |
|  |
| Veikla | graikų matematikas, filosofas, ikisokratikas, Elėjos mokyklos atstovas, Parmenido mokinys. |
|  |
|  **Vikiteka** | Zenonas Elėjietis |

**Zenonas Elėjietis** (apie 490–430 m. pr. m. e.) – graikų matematikas, filosofas, ikisokratikas, Elėjos mokyklos atstovas, Parmenido mokinys.

Savo veikalą „Apie gamtą" parašė klausimų ir atsakymų (dialogo) forma, ir laikomas dialektikos pradininku. Domėjosi tęstinumo (kontinumo) problemomis, ypatingai laiko, erdvės ir judėjimo.

Zenonas žymus savo paradoksais (aporijomis), nukreiptais prieš judėjimą ir įvairovę. Jis taip mėgino sustiprinti savo mokytojo Parmenido mokslą įvairiais argumentais, įrodančiais, kad judėjimo nėra (esą judėjimas – tik mūsų mąstymo padarinys).

Taip pat skaitykite
-------------------

* Zenono paradoksai
| **Zenonas Jokimas** |
| --- |
| Gimė | 1892 m.Pagausantys, Ariogalos valsčius |
| Mirė | 1948 m.Akmolinskas |
| Sutuoktinis (-ė) | Rozalija Jokimienė |
| Vaikai | Stefanija Jokimaitė |
|  |
| Veikla | Lietuvos partizanų rėmėjas. |

**Zenonas Jokimas** (1892 m. Pagausantys, Ariogalos valsčius – 1948 m. Akmolinskas) – Lietuvos partizanų rėmėjas.

Biografija
----------

Zenono Jokimo sodyboje Pagausančio kaime buvo Vaidoto rinktinės štabo bunkeris. 1948 m. sausio 16 d. jį aptikus vietiniams stribams, žuvo Vaidoto rinktinės vadas Juozas Čeponis-Tauragis, Budrys, jo pavaduotojas Vincas Žitkauskas-Svajūnas, Ilguvis ir rinktinės štabo ryšininkas Antanas Mileris-Drąsutis. 1948 m. sausio 23 d. suimti Zenonas Jokimas, jo žmona Rozalija ir dukra Stefanija Jokimaitė-Eglė. Visi nuteisti dešimčiai metų lagerio. Zenonas Jokimas mirė vagone, vežamas į Steplago, Karagandos lagerį, jo kūnas išmestas Akmolinsko stotyje.

Brolis Antanas Jokimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Šulskis, Vytautas (2015-01-16). „MAŽOJI ARIOGALOS ENCIKLOPEDIJA. P". Ariogalos šv. arkangelo Mykolo parapija. Nuoroda tikrinta 2015-01-23.
| **Proklas** |
| --- |
| Gimė | 410 m.Konstantinopolis, Rytų Roma |
| Mirė | 485 m. (~75 metai)Atėnai, Rytų Roma |
| Platono akademijos diadochas |
| Ėjo pareigas | 437 – 485 |
|  |
| Veikla | filosofas, poetas |
| Sritis | neoplatonizmas |

**Proklas** (sen. gr. Πρόκλος = *Próklos*; ~410–485 m.) – senovės graikų filosofas. Vienas paskutiniųjų Atėnų neoplatonizmo mokyklos atstovų; jo dėka šios filosofinės srovės idėjos vėliau pasklido po Romos, Bizantijos, islamo kultūras.

Biografija
----------

Proklas gimęs Konstantinopolyje, įtakingoje, iš Likijos kilusioje šeimoje. Augo Ksante. Mokėsi Aleksandrijoje, filosofiją studijavo pas Olimpiadorą Vyresnįjį. Vėliau išvyko į Atėnus, mokėsi pas Plutarchą Atėnietį ir Sirianą. Tapo Platono akademijos diadochu (vadovu) ir ėjo šias pareigas iki mirties.

Idėjos
------

Proklas Platoną interpretavo remdamasis Plotinu. Šio emanacijos teorijai siekė suteikti sistemiškumo ir vienalytiškumo. Formulavo trejybės sampratą, jos elementais laikė vienį, begalybę ir ribą. Plėtojo vienio dialektiką, siekė apibūdinti daugį kaip vienį ir vienį kaip daugį, atskleisti formas, kurias įgyja vienis. Anot Proklo, visa ko pradas esti ne būtis, o vienybė. Ši pradinė absoliuti vienybė (Dievas) sukuria daugybę daiktų vienių, grynųjų skaičių. Jie yra mąstantys daiktų pradai, dėl kurių daiktai dalyvauja absoliučioje vienybėje. Viskas savyje turi grožio, tiesos ir simetrijos vienybes.

Aukščiausiomis anagoginėmis (dvasios kilsmo) priemonėmis Proklas laikė meilę grožiui, tiesą ir tikėjimą. Meilė grožiui padeda pasirengti dieviškajai išminčiai, kurią atveria tiesa. Intelektinio, dorovinio ir religinio gyvenimo tikslu laikė mistinę tylą.

Proklas sistemino ir išgrynino III a. filosofo Jamblicho idėjas, kupinas metafizninių įžvalgų.

Proklas buvo aršus krikščionybės priešininkas, laikėsi platoniškojo idealizmo, jog tikrovės pagrindas yra ne materija, o idėjos.

Be filosofijos sisteminimo darbų – *Apie Platono teologiją, Teologijos elementai, Apie rutulį* – taip pat parašė astronomijos, matematikos, gramatinių veikalų. Dalyvavo religinėse misterijose, sukūrė teologinių himnų (žymiausias – Himnas Vieniui), parašė epigramas sau ir savo mokytojui Sirianui.

Dauguma Proklo idėjų išliko arabų filosofiniame veikale „Priežasčių knyga", kuris laikytas Aristotelio veikalu. Proklo idėjos stipriai paveikė ankstyvąjį krikščionių teologą Pseudodionizijų Areopagitą ir per jį pateko į viduramžių krikščioniškąją teologiją.

Literatūra
----------

* Algis Uždavinys. *Versmių labirintai: Proklo hermeneutinė filosofija ir mistagogija*. Vilnius, 2002.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5  Proclus, *Encyclopaedia Britannica*.
2. 1 2 3  *Proklas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIX (Pre-Reu). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Kitos reikšmės – Dozė (reikšmės).*
**Mirtinoji dozė** (angl. *lethal dose*) – tam tikros cheminės medžiagos ar spinduliuotės gebėjimo sukelti mirtį rodiklis. Medžiagų dozės paprastai išreiškiamos veikliosios medžiagos kiekiu kūno masės vienetui (dažniausiai mg/kg).

Net ir vienos rūšies skirtingų individų gebėjimas atsispirti kenksmingoms medžiagoms ar spinduliuotei yra skirtingas, be to, priklauso nuo fiziologinės būsenos, todėl ir mirtinosios dozės yra labai individualios. Pateikiant apibendrintas mirtinosios dozės išraiškas jos konkretizuojamos nurodant tikimybę, kad atsitiktinai paimtas individas mirs, arba dalį populiacijos, kurį žūtų, jei kiekvienas jos narys gautų tokią dozę.

Dažniausiai naudojamas mirtinumo (letalumo) rodiklis yra medianinė mirtinoji dozė (LD50, kitaip LD50) – dozė, nuo kurios miršta 50% populiacijos narių. LD50 charakteristika dažnai apibūdinamas nuodingųjų gyvūnų, pvz. gyvačių, nuodų mirtinumas.

Tiriant vaistus ar kitus preparatus, kurie gali būti toksiški, eksperimentuose su gyvūnais nustatinėjamos mirtinosios dozės.

Mirtinosios dozės priklauso ne tik nuo gyvūnų rūšies, bet ir nuo veikliosios medžiagos patekimo į organizmą būdo. Pvz. agentui patekus į kraują mirtinosios dozės būna mažiausios, o praryjant – didesnės.

Mirtinosios dozės žmonėms nustatomos ekstrapoliuojant dozes, nustatytas bandymuose su gyvūnais (pelėmis ar šunimis) arba žmonių ląstelių kultūromis. Pagal gyvūnus nustatytos mirtinosios dozės žmonėms koreliuoja su letalumu žmogui, tačiau klaidos kartais labai didelės, nes bandomųjų gyvūnų fizologija kartais labai skiriasi nuo žmogaus fiziologijos.
| ***Mis 45*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Ms 45 |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Abel Ferrara |
| Scenaristas (-ai) | Nicholas St. John |
| Vaidina | Zoë Lund |
| Metai | 1981 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 80 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Mis 45** (angl.  *Ms. 45*) – 1981 m. JAV sukurtas kriminalinis filmas, nominuotas „Saturno apdovanojimui" mažo biudžeto filmų kategorijoje.

Filmas tarp kritikų susilaukė daug teigiamų atsiliepimų, interneto svetainė „Rotten Tomatoes" juostą įvertino 80 % teigiamų atsiliepimų.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Zoë Lund – Tana
* Albert Sinkys – Albertas
* Darlene Stuto – Laura
* Helen McGara – Kerol
* Nike Zachmanoglou – Pamela
* James Albanese – Nikas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Tana Helovyno vakarėlyje
Nebylė mergina Tana, dirbanti Manhetene siuvėja, pakeliui į namus užpuolama ir išprievartaujama ginkluoto vyriškio. Ištrūkusi ji grįžta į butą, kuriame aptinka įsilaužėlį. Šis Taną taip pat išprievartauja, tačiau mergina, smogusi lygintuvu jam į galvą, vyriškį nužudo. Negalėdama atsikratyti kūno, ji supjausto jį dalimis ir šiukšlių maišais išmėto po įvairias Niujorko vietas. Po kurio laiko Tanai ima krikti nervai ir ji vis dažniau regi košmarus, kuriuose jai pasirodo jos nužudytas vyras.

Ji pradeda vaikščioti ginkluota nužudyto vyro 45 kalibro pistoletu. Kartą vienas vyras, pamatęs, kaip ji išmeta paketą, pagalvoja, kad mergina jį pametė ir puola vytis, norėdamas grąžinti. Bijodama vėl tapti prievartos auka, Tana nuo jo bėga, o atsidūrusi akligatvyje, pribėgusį vyrą tiesiog nušauna.

Pamažu vyrų žudymas tampa jai įprastu dalyku. Tana pradeda rengtis labiau provokuojamai, kad būtų lengviau vilioti ir nužudyti ją erzinančius vyrus.

Filmo kulminacija tampa jos darbovietės organizuojamas Helovino vakarėlis. Jame Tana pasirodo persirengusi vienuole ir nužudo prie jos pradėjusį priekabiauti savo viršininką. Prasideda šaudymo šėlsmas, kuriame žmonės žūsta vienas po kito, kol Tanos smūgiu iš nugaros nenuduria jos bendradarbė.
| ***Mirtis ateina vidurnaktį*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La morte accarezzaa mezzanotte |
| Kilmės šalis |  Italija Ispanija |
| Režisierius | Luciano Ercoli |
| Scenaristas (-ai) | Ernesto GastaldiGuido LeoniMahnahén VelascoMannuel VelascoSergio Corbucci (idėja) |
| Metai | 1972 |
| Žanras | giallo |
| Trukmė | 103 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Mirtis ateina vidurnaktį** (it.  *La morte accarezza a mezzanotte*) – 1972 m. sukurtas giallo stiliaus filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Nieves Navarro – Valentina
* Simon Andreu – Gio
* Peter Martell – Stefanas
* Carlo Gentili – inspektorius Serino
* Claudie Lange – Veruška
* Ivano Staccioli – profesorius Vutenbergas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Manekenė Valentina, sutikusi su draugo fotografo Gio pasiūlymu išmėginti naują narkotiką, šio poveikio metu patiria regėjimą kaip pirštine du metaliniais dygliais ginkluotas vyras nužudo moterį. Tokia žmogžudystė iš tiesų įvyko prieš pusę metų, tačiau Valentina įsitikinusi, kad visa tai įvyko realiu laiku. Visą šią istoriją aprašius laikraštyje ir Valentina netrukus pradeda persekioti jos haliucinacijose matytas vyras. Tačiau ja niekas netiki...
| ***Velnio sūnūs*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | I bastardi |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija Vokietija |
| Režisierius | Duccio Tessari |
| Scenaristas (-ai) | Ennio De ConciniDuccio TessariMario di Nardo |
| Vaidina | Rita HayworthGiuliano GemmaKlaus Kinski |
| Metai | 1968 |
| Žanras | kriminalinis |
| Trukmė | 102 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Velnio sūnūs** (it.  *I bastardi*) – 1968 m. sukurtas kriminalinis filmas, kuriame vaidina Klaus Kinski, Rita Hayworth ir Giuliano Gemma.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Klaus Kinski – Adamas
* Giuliano Gemma – Džeisonas
* Rita Hayworth – Marta
* Margaret Lee – Karen
* Claudine Auger – Barbara
* Serge Marquand – Džimis

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Adamas ir Džeisonas – du broliai gangsteriai, kurių alkoholį pamėgusi motina puikiai žino, kuo verčiasi jos sūnūs. Po sėkmingo juvelyrinės parduotuvės apiplėšimo jaunėlis Džeisonas atsisako atiduoti broliui grobį, o pareiškia ketinantis pats tapti savarankišku gangsteriu ir išvyksta su savo mergina Karen.

Po keleto dienų Adamo žmonės sučiumpa Džeisoną ir, manipuliuodami jo jausmais Karen, išgauna iš jo kur paslėptas grobis bei suluošina jam dešinę ranką, kad šis daugiau negalėtų valdyti ginklo. Supratęs, kad Karen jį išdavė, palūžęs Džeisonas užklysta į merginos, vardu Barbara, namus, ir ši imasi jį slaugyti.

Atsigavęs ir išmokęs šaudyti kaire ranka, Džeisonas, iš motinos sužinojęs apie brolio planuojamą inkasatorių apiplėšimą, kartu su bičiuliu Džimiu įvykdo nusikaltimą anksčiau, o paskui susidoroja ir su brolio parankiniais. Galiausiai Džeisonas vyksta ieškoti Adamo, tačiau įvykęs žemės drebėjimas sugriauna šio namus. Džeisonas randa negyvą Karen ir nuolaužų prispaustą Adamą, kurį išlaisvina tam, kad galėtų suvesti sąskaitas...
| Velsasangl. *Wells* |
| --- |
| *Miesto reginys ir katedra* |
|  |
| 

VelsasVelsas

51°12′0″ š. pl. 2°39′0″ v. ilg.﻿ / ﻿51.20000°š. pl. 2.65000°r. ilg.﻿ / 51.20000; 2.65000﻿ (Velsas (Anglija))Koordinatės: 51°12′0″ š. pl. 2°39′0″ v. ilg.﻿ / ﻿51.20000°š. pl. 2.65000°r. ilg.﻿ / 51.20000; 2.65000﻿ (Velsas (Anglija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Šalis** | Anglija Anglija |
| **Grafystė** | Somersetas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 11 343  |
|  |
|  **Vikiteka** | Velsas |

**Velsas** (angl. *Wells*) – miestas Jungtinėje Karalystėje, Anglijoje, Somerseto grafystėje, netoli Bristolio. Įsikūręs Mendipo kalvų pietinėje papėdėje, prie Kiuardo upelio. Tai viena mažiausių miesto (*city*) statusą turinčių Anglijos gyvenviečių. Keliai į Batą, Falmutą, Vestoną virš Mero. Verčiamasi turizmu, sūrio gamyba.

Miestas žymus savo gotikine XII a. Velso katedra. Taip pat yra 1230 m. Vyskupų rūmai, 1779 m. rotušė. Netoli Velso yra Glastonberio vienuolyno griuvėsiai.

Istorija
--------

Velsas buvo gyvenamas jau romėnų laikais (*Fontanetum*), bet svarbą įgavo, kai 704 m. saksų karalius Inas Veseksietis čia pastatindino bažnyčią. X a. tapo vyskupystės centru.

Vyskupų rūmai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Velsas (Anglija)*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1984. T.XII: Vaislapėlis-Žvorūnė, 141 psl.
**Ugandos protektoratas** (angl. *Uganda Protectorate*) – buvęs Britų imperijos protektoratas, įkurtas 1894 m. kuomet Britų Rytų Afrikos kompanija perdavė Bugandos karalystę Britų imperijai. Ugandos protektoratas atitinka dabartinės Ugandos sienas.

Istorija
--------

XIX a. pabaigoje Ugandoje pradėjo sklisti Britanijos ir Vokietijos įtaka. 1890 m. abidvi šalys pasirašė sutartį, kuria Uganda buvo paskirta Britanijai.

XIX a. devinto dešimtmečio viduryje Burangos karalystė buvo padalinta į keturias frakcijas: musulmonus, katalikus, protestantus ir vietinių religijų tikinčiuosius. Jos visos kovojo dėl valdžios. 1888 m. karalių Mvangą II išvijo musulmonai ir į sostą pasodino Kalemą. Protestantai ir katalikai susivienijo, sudarė sąjungą su Britų Rytų Afrikos kompanija ir sugrąžino Mvangą į sostą 1890 m.

Britų Rytų Afrikos kompanija pasiuntė Frederiką Lugardą jai atstovauti ir taikai Burangos karalystėje užtikrinti. 1891 m. Mvanga II pasirašė sutartį su kompanija, pagal kurią jo karalystė galėjjo tikėtis kompanijos apsaugos. Nugalėjus musulmonus tarp katalikų ir protestantų kilo pilietinis karas 1892 m. Britų Rytų Afrikos kompanija pasitraukė iš Burangos 1893 m. kovo 31 d. Alfredo Takerio vadovaujami misionieriai reikalavo britų vyriausybės įsikišimo, nes bijojo, kad pilietinis karas tęsis. Britų atstovas Ugandai Geraldas Portalas pasiūlė vietoj vieno vado genčiai paskirti du; protestantą ir kataliką. 1893 m. balandžio 19 d. Britų vyriausybė ir Ugandos vadai pasirašė sutartį, įgyvendinančią šį planą.

1894 m. buvo sudarytas Ugandos protektoratas, administraciniu centru tapo Entebės miestas. Britai palaipsniui iki 1914 m. pajungė visas vietines karalystes, kol buvo sudaryta teritorija, kuri atitinka dabartinius Ugandos kontūrus.

Britanija įvedė netiesioginio valdymo sistemą, karalystes pavertė autonominėmis provincijomis. Apie 1900 m. į šalį atvyko darbininkų iš Indijos, jie tiesė kelius ir geležinkelius, kai kurie vėliau liko gyventi Ugandoje. Plėtojosi vilnos gamyba, buvo auginama kava. 

XX a. 4 deš. steigėsi savivaldos reikalaujančios politinės organizacijos. 1960 m. Ugandos liaudies kongreso partija pareikalavo suteikti nepriklausomybę. 1962 m. spalio 9 d. Uganda paskelbta nepriklausoma federacine respublika.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Griffiths, Tudor. "Bishop Alfred Tucker and the Establishment of a British Protectorate in Uganda 1890-94." Journal of Religion in Africa, vol. 31, no. 1, 2001, pp. 92–114. JSTOR, www.jstor.org/stable/1581815.
2. ↑  Gray, John, and Carl Peters. "Anglo-German Relations in Uganda, 1890-1892." The Journal of African History, vol. 1, no. 2, 1960, pp. 281–297. JSTOR, www.jstor.org/stable/180246.
| Udždaوجدة |
| --- |
| *Mečetė* |
|  |
| 

UdždaUdžda

34°41′0″ š. pl. 1°55′0″ v. ilg.﻿ / ﻿34.68333°š. pl. 1.91667°r. ilg.﻿ / 34.68333; 1.91667﻿ (Udžda)Koordinatės: 34°41′0″ š. pl. 1°55′0″ v. ilg.﻿ / ﻿34.68333°š. pl. 1.91667°r. ilg.﻿ / 34.68333; 1.91667﻿ (Udžda) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Maroko vėliava Marokas |
| **Regionas** | Rytų regionas (Marokas) |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 600 000  |
| **Plotas** | 600 km² |
| **Tankumas** (2008) | 1 000 žm./km² |
| **Altitudė** | 450 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Udžda |

**Udžda** (arab.: وجدة) – Maroko miestas (apie 500 000) šiaurės rytų šalies dalyje 60 km į pietus nuo Viduržemio jūros ir 15 km į vakarus nuo Alžyro sienos. Udžda yra Maroko Rytų regiono sostinė.

Istorija
--------

994 m. miestą įkūrė Zenata genties valdovas Ziri ibn Atija. Miestas labai nukentėjo nuo dažnų Maroko sultonų karų su vidurio Magrebu. XIII a. Jusufas Abu Jakubas miestą atstatė.

1844 m. ir 1859 m. Udždą užėmė Prancūzija. 1844 m. netoli miesto įvyko Islio mūšis. Okupavus Udždą čia buvo įkurta karo bazė.

Udždoje gimė Alžyro prezidentas Abdelaziz Bouteflika. Mieste yra tarptautinis Angado oro uostas, atliekantis reguliarius skrydžius į Europą. Udždoje įsikūręs technologijų universitetas ir Mohamedo I universitetas, kuriame dėstoma anglų, prancūzų ir arabų kalbomis.

Sportas
-------

* MC Oujda – „Muludijos" sporto klubas; futbolo ekipa rungtyniavo Botola.
* Garbės stadionas (pranc. *Stade d`honneur d`Oujda*) – talpinantis 19 tūkst. žiūrovų.

Nuorodos
--------

* Miesto gidas
* Maroko Rytų regionas

Išnašos
-------

1. ↑   Zenata – berberų gentis
2. ↑   Archyvuota kopija 2007-12-16 iš Wayback Machine projekto. Islio mūšis
3. ↑  Globalsportsarchive
4. ↑  Garbės stadionas: talpa 19 tūkst.
| **Vidmantas Martikonis** |
| --- |
| Gimė | 1959 m. rugsėjo 5 d. (63 metai)Pasvalyje |
| Sutuoktinis (-ė) | Nijolė |
| Vaikai | Birutė, Vidmantė, Gintarė |
|  |
| Veikla | verslininkas, politikas |
| Pareigos | Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys |
| Partija | 
* 1995 m. Lietuvos liberalų sąjunga;
* 2003 m. Liberalų ir centro sąjunga;
* 2006 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdis.

 |
|  |
| Alma mater | 1982 m. Kauno politechnikos institutas |

**Vidmantas Martikonis** (g. 1959 m. rugsėjo 5 d. Pasvalyje) – verslininkas, Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1982 m. baigė Kauno politechnikos instituto Statybos fakultetą, įgijo inžinieriaus statybininko specialybę. 1984 m. tobulinosi Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi institute, 1988 m. – Maskvos energetikos darbuotojų mokymosi centre.

1990 m. Vilniaus 3-iosios termofikacinės elektrinės Montavimo valdybos viršininkas, 1991 m. Vilniaus 3-iosios termofikacinės elektrinės Statybos įmonės direktorius. 1993–1999 m. uždarosios akcinės bendrovės „Termesta" generalinis direktorius, nuo 1998 m. akcinės bendrovės „Krašto projektai" generalinio direktoriaus patarėjas. 1999 m. UAB „Nekilnojamojo turto fondas" konsultantas, 2003 m. valdybos pirmininkas.

2000–2011 m. ir nuo 2015 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.

1995 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos, nuo 2006 m. partijos Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdis Vilniaus miesto skyriaus narys.

„Vilnojos" akmens skulptūrų parko įkūrėjas. Žurnalo „Veidas" tyrimo duomenimis, kadencijos metu buvo laikomas turtingiausiu savivaldybės tarybos nariu. Sutuoktinė Nijolė, dukros Birutė, Vidmantė, Gintarė.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai;
* Vidmantas MARTIKONIS: „Miegas sodyboje pats kiečiausias"  lrytas. lt straipsnis bei interviu su V. Martikoniu;
* Vidmanto Martikonio tinklalapis internete.

Išnašos
-------

1. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdis - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-05-17 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį biografinį straipsnį reikėtų sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, prašome sutvarkyti šį straipsnį. Tik tada bus galima ištrinti šį pranešimą.Priežastys, dėl kurių straipsnis laikomas nesutvarkytu, aiškinamos straipsnyje Nesutvarkyti straipsniai.  |

**Vidmantas Bezaras** (1961 m. rugpjūčio 4 d. Kaune) – geografas, Lietuvos aplinkos apsaugos specialistas, Aplinkos ministerijos Saugomų teritorijų ir kraštovaizdžio departamento direktorius, Vilniaus Universiteto Gamtos mokslų fakulteto lektorius, aplinkosaugos ekspertas

Biografija
----------

Baigė Kauno S.Nėries vidurinę mokyklą, nuo 1977 m. tapo turizmo klubo „Sakalas" nariu. 

1985 m. baigė Vilniaus Valstybinio Universiteto Gamtos mokslų fakultetą (geografijos specialybės kraštovaizdžio geografijos specializacija). 

Vilniaus universiteto (1982-1984) ir Gamtos mokslų fakulteto (1981-1982) žygeivių judėjimo vadovas, dalyvavo Ramuvos judėjimo veikloje, paminklosaugos akcijose. 

1985-1990 dėstytojavo Šiaulių pedagoginiame institute. Įsteigė Santaros/Kupolės klubą, organizavo kraštotyros ekspedicijas, pirmąsias ekologines akcijas, inicijavo Lietuvos geografų draugijos Šiaulių skyriaus atkūrimą, 1989 m. dalyvavo aplinkosauginėse akcijose ir Sąjūdžio veikloje. 

1990 - 1998 m. pirmasis Žemaitijos nacionalinio parko direktorius.

1998 - 2002 m. Miškų ir saugomų teritorijų departamento prie Aplinkos ministerijos direktoriaus pavaduotojas. 

2002 - 2009 m. Valstybinės saugomų teritorijų tarnybos prie AM direktoriaus pavaduotojas. 

Nuo 2008 m. yra Vilniaus Universiteto Gamtos mokslų fakulteto lektorius.

Nuo 2009 m. Aplinkos ministerijos Saugomų teritorijų ir kraštovaizdžio departamento direktorius.

Patirtis
--------

UNESCO nacionalinio komiteto narys, Lietuvos turizmo tarybos narys, Etninės kultūros globos tarybos prie LRS narys, tarpvalstybinės Lietuvos – Rusijos sienų demarkavimo – delimitavimo komisijos narys, virš 30 tarpinstitucinių komisijų, komitetų, darbo grupių narys ar vadovas (aplinkosaugos, kraštotvarkos, teritorijų planavimo, susisiekimo, žemės ūkio, miškininkystės, kultūros, turizmo, savivaldos ir kitose srityse, įskaitant darbo grupes prie LR Vyriausybės, Seimo ar ministerijų). Dalyvauja tarptautinių organizacijų veikloje (RAMSAR, UNESCO, EUROPARC).

Šeima
-----

Žmona Snaiguolė, dukra Justina, sūnus Mindaugas.
| **Vidmantas Bižokas** |
| --- |
| Gimė | 1956 m. balandžio 13 d. (67 metai)Varėna |
|  |
| Veikla | Lietuvos veterinarijos gydytojas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras. |

**Vidmantas Bižokas** (g. 1956 m. balandžio 13 d. Varėna) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1974 m. baigė Panočių vidurinę mokyklą. 1979 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1983–1986 m. studijavo Leningrado veterinarijos instituto aspirantūroje, 1988–1991 m. mokėsi Sankt Peterburgo valstybinės veterinarinės medicinos akademijos doktorantūroje. 1992 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras. 2000 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas.

1979–1983 m. 1986–1988 m. ir nuo 1991 m. LSMU Veterinarijos akademijos dėstytojas; 1991–1993 m. Chirurgijos katedros vedėjas, 1993–2003 m. rektorius. Nuo 1993 m. Neužkrečiamų ligų katedros profesorius.

Lietuvos veterinarijos gydytojų asociacijos prezidentas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo sritis – naminių gyvulių limfinės sistemos tyrimai. Darbai iš gyvulių chirurgijos, patologijos, onkologijos ir morfologijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vidmantas Bižokas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 272 psl.


| Akademinės pareigos |
| --- |
| Prieš tai:**Rimantas Karazija** | **Lietuvos veterinarijos akademijos rektorius**1993 – 2003 | Po to:**Henrikas Žilinskas** |
**Vidmantas Purlys** (g. 1971 m. rugpjūčio 17 d.) – lietuvių diplomatas, Lietuvos ambasadorius Nyderlandų Karalystėje (nuo 2017 m.)..

Biografija
----------

1993 m. baigė sociologijos studijas Vilniaus universitete. 1994 m. studijavo politikos mokslus Aarhus universitete Danijoje, 1998 m. baigė politikos mokslų magistrantūrą Vidurio Europos universitete Budapešte.

1995 m. buvo Krašto apsaugos ministerijos Gynybos politikos ir programų departamento vyr. specialistas, 1996–1997 m. – skyriaus viršininkas.

1998–1999 m. dirbo Europos reikalų komiteto prie LR Vyriausybės Integracijos politikos skyriaus vedėju. 1999 m. paskirtas Lietuvos derybų dėl narystės ES delegacijos nariu, sekretoriumi, juo dirbo iki 2003 m. Vėliau V. Purlys dirbo Lietuvos misijos prie Europos Bendrijų ministru patarėju, URM Europos Sąjungos departamento patarėju. 2004–2006 m. buvo URM Europos Sąjungos departamento ES sektorinių politikų koordinavimo skyriaus vedėju, 2006–2007 m. – ES departamento direktoriaus pavaduotoju, 2008–2009 m. – šio departamento direktoriumi..

2009 m. rugpjūčio mėn. - 2014 m. liepos mėn. – nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Airijoje.. Vėliau vadovavo URM Europos šalių departamentui.

Nuo 2017 m. liepos 11 d. - Lietuvos Respublikos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Nyderlandų Karalystėje ir Lietuvos nuolatinis atstovas prie Cheminio ginklo uždraudimo organizacijos..

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vidmantas Purlys[neveikianti nuoroda]. Kas yra Kas Lietuvoje. Auksinis Tūkstantmečio leidimas. Neolitas, 2009.
2. ↑  Lietuvos ambasadoriumi Airijoje dirbs Vidmantas Purlys (balsas.lt)
3. ↑   Archyvuota kopija 2019-05-10 iš Wayback Machine projekto. (president.lt inf.)

  


| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:**Izolda Bričkovskienė** | **Lietuvos Respublikos ambasadorius Airijoje** 2009 - 2014 m. | Po to:**Rasa Adomaitienė** |
| Prieš tai:**Darius Semaška** | **Lietuvos Respublikos ambasadorius Nyderlandų Karalystėje** nuo 2017 m. | Po to:**-** |