recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Gyventojų skaičiaus raida per 12 000 metų
**Demografinis sprogimas** – demografinė situacija, kai ankstyvojoje industrinės visuomenės raidos stadijoje kinta ir demografinė raida – sparčiai didėja gyventojų skaičius.

Priežastys
----------

Pagrindinė priežastis – augant, nors ir nežymiai, gyvenimo lygiui, dėl geresnės sveikatos apsaugos, geresnių gyvenimo sąlygų sparčiai mažėjantis mirtingumas ir dėl ilgalaikės tradicijos esant dideliam kūdikių mirtingumui išlikęs didelis gimstamumas. 

Demografinis sprogimas buvo mažesnis Europos šalyse, taip pat ir Lietuvoje, JAV, Kanadoje, Australijoje ir kitose pasaulio valstybėse, kurios anksčiau nei ekonomiškai silpnos valstybės pasiekė industrinės visuomenės raidos stadiją. Nuo XX a. vidurio demografinis sprogimas ypač ryškus ekonomiškai silpnose Azijos, Afrikos ir Lotynų Amerikos šalyse. Demografinis sprogimas šiose šalyse lemia ir dabartinį spartų pasaulio gyventojų skaičiaus didėjimą. Demografinis sprogimas paprastai baigiasi žymiai pagerėjus ekonominėms sąlygoms ir gyvenimo lygiui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Domantas Jasilionis, Sarmitė Mikulionienė. *Demografinis sprogimas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 607 psl.

Literatūra
----------

* Вишневский А. Г. Мировой демографический взрыв и его проблемы. М.: Знание, 1978.
* Вишневский А. Г. Избранные демографические труды. В двух томах. Т. I. Демографическая теория и демографическая история. М.: Наука, 2005. ISBN 5-02-033776-5
OH 24 kaukolė
**OH 24** (praminta *Twiggy*) – pirmykščio žmogaus kaukolė, aptikta Olduvajaus tarpeklyje (Tanzanija). Ši kaukolė priskiriama *Homo habilis* rūšiai, jos amžius siekia 1,8 mln. metų. Tai seniausia Olduvajaus tarpeklyje rasta hominino kaukolė.

Kaukolę 1968 m. aptiko Peter Nzube, ji rasta suplota. Iš pradžių radinys nelaikytas vertingu. Visgi mokslininkui Ron Clarke kaukolę pavyko rekonstruoti. Kaukolės tūris ganėtinai nedidelis – mažesnis nei 600 cm³ (tam įtakos turėjo dėl fosilizacijos proceso atsiradusi deformacija). Būdingas prognatiškas (atsikišęs žemiau nosies) veidas. Visgi prognatizmas jau ne toks ryškus kaip australopitekų, be to, būdingos didesnės smegenys, mažesnis veidas. Nuo australopitekų ši kaukolė skiriasi ir tuo, kad nėra žymesnio susiaurėjimo už akiduobių.

Teigiama, kad kaukolė priklausė suaugusiam individui. Apie tai sprendžiama iš to, kad buvo išdygę tretieji (protiniai) krūminiai dantys. Kita vertus, nesama jokių šių dantų nusidėvėjimo požymių, o tai rodytų, jog individas mirė, praėjus nedaug laiko nuo tada, kai išdygo šie dantys.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  *OH 24*. Smithsonian Institution. Nuoroda tikrinta 2021-04-10.
2. ↑  Walter Carl Hartwig. The Primate Fossil Record. Cambridge University Press, 2002, p. 422.
| **OC-33 Pernač** |
| --- |
|  |
| **Tipas** | Automatinis pistoletas |
| **Konstruktorius** | Igoris Stečkinas |
| **Šalis** |  Rusija |
| **Sukurtas** | CKIB SOO (1996) |
| **Gamintas** | KBP |
| **Šovinys, mm** | 9×18mm PM |
| **Šaudymo sparta, n/min.** | 900 (techninė); 40–90 |
| **Svoris, kg** | 1,15 (1,42 su peties atrama) |
| **Ilgis, mm** | 222 (538 su peties atrama) |
| **Vamzdžio ilgis, mm** | 140 |
| **Pradinis greitis, m/s** | 340 ar 420 (sustiprinti 9x18 mm PMM šoviniai) |
| **Taikymo tolis, m** | 50 |
| **Maks. šūvio nuotolis, m** | 200 |
| **Dėtuvė** | 18/27 šov. |

**OC-33 Pernač** (рус. *ОЦ-33 Пернач*) – rusiškas automatinis pistoletas, sukurtas perkonstruojant 5,45 mm automatinį pistoletą OC-23 Drotik.

Šaudo dviem režimais – savitaisiu ir automatiniu. Taiklumui padidinti ant pistoleto gali būti uždėta peties atrama.

Istorija
--------

Sukurtas 1996 m. CKIB SOO konstravimo biure, nedideles jų serijas gamino KBP. Pistoletas dar buvo žinomas kaip SBZ-2, pagal pirmas konstruktorių Stečkino, Balsterio ir Zinčenkos pavardžių raides.

Turėjo pakeisti pasenusius APS, kuriuos naudoja Rusijos OMON ir kiti VRM daliniai, kitos sukarintos organizacijos. Už APS lengvesnis, paprasčiau ir pigiau gaminamas, dėl mažesnės atatrankos juo lengviau šaudyti.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Jungtinių Amerikos Valstijų viceprezidentas*Vice President of the United States of America* |
| Jungtinių Amerikos Valstijų viceprezidento emblema 
49-oji JAV viceprezidentė Kamala Harris |
| Įkurta | 1789 m. kovo 4 d. (1789-03-04) |
| Statusas | Senato pirmininkas |
| Rezidencija | *Number One Observatory Circle* |
| Kadencija | 4 metai |
| Pirmas ėjęs pareigas | Džonas Adamsas |
| Atlyginimas | 235 100 $ per metus |
| Oficiali svetainė | www.whitehouse.gov |

**Jungtinių Amerikos Valstijų viceprezidentas** (angl. *Vice President of the United States, VPOTUS*) – antrasis aukščiausias Jungtinių Amerikos Valstijų vykdomosios federalinės valdžios pareigūnas, po Jungtinių Valstijų prezidento, ir pirmasis pareigūnas JAV prezidento pareigų perėmimo linijoje. Viceprezidentas taip pat yra JAV įstatymų leidžiamosios valdžios pareigūnas – JAV Senato prezidentas. Viceprezidentas gali pirmininkauti Senato posėdžiams, tačiau kaip įprasta jis šį darbą deleguoja kokiam nors Senato nariui. Viceprezidentas gali balsuoti Senate tik tuo atveju, jei tam tikru klausimu pasiekiamos lygiosios – tokiu būdu jo balsas yra lemiamas. Viceprezidentas taip pat pirmininkauja jungtinėms Kongreso sesijoms.

Jungtinių Amerikos Valstijų viceprezidento vėliava
Viceprezidentas kartu su JAV prezidentu yra renkami ketverių metų kadencijai netiesioginiuose rinkimuose Rinkikų kolegijos balsavimu. 1967 m. ratifikuota 25-oji JAV Konstitucijos pataisa sukūrė sistemą, kad atsiradus laisvai viceprezidento vietai (viceprezidentui mirus, atsistatydinus arba nušalinus nuo pareigų apkaltos būdu) prezidentas pateikia naują viceprezidento kandidatūrą, kurią turi patvirtinti abu JAV Kongreso rūmai. Iki tol viceprezidento vieta iki kitų JAV prezidento rinkimų likdavo laisva.

Dabartinė 49-oji JAV viceprezidentė yra Kamala Harris.

Taip pat skaitykite
-------------------

* JAV viceprezidentų sąrašas
**Pimsleur užsienio kalbų mokymosi sistema** – kalbos įsiminimo metodas pagal dr. Paul'ą Pimsleur'į. Jis paremtas žodžių kartojimu, prieš tai kalbančiajam („Pimsleur mokytojui") išvertus, ką žodis reiškia.
Pimsleur metodas veikia klausantis garso įrašo. Klausantysis atgamina ir sudaro frazes iš atminties ir pakartoja. Pamokos trunka po 30 min. ir yra sudarytos kartoti tol, kol klausantysis suprastų 70-80 % pagrindo. Klausančiajam nebūtina išmokti pamokos puikiai prieš pradedant kitą, mat kitoje pamokoje yra pakartojama dalis praeitos pamokos

Pimsleur kalbų įvairovė
-----------------------

Paprastai „Pimsleur mokytojas" kalba anglų kalba, t. y. viską aiškina anglų k. Dabar klausantis Pimsleur galima išmokti šių kalbų :

* afrikiečių kalbų :

1. Swahili,
2. Twi;

* albanų k.
* arabų kalbų:

1. rytų arabų,
2. egiptiečių;

* armėnų kalbų:

1. Rytų Armėnų,
2. Vakarų Armėnų;

* kinų kalbų:

1. Cantonese,
2. Mandarin;

* kroatų k.;
* čekų k.;
* danų k.;
* olandų k.;
* anglų k. (kaip antros užsienio kalbos, įvairiomis kalbomis);
* farsi (persų) k.;
* prancūzų k.;
* vokiečių k.;
* graikų k. (modernios);
* Haičio (kreolinę) k.;
* hebrajų k.;
* Hindi k.;
* indonezijiečių k.;
* airių k.;
* italų k.;
* japonų k.;
* korėjiečių k.'
* lietuvių k.;
* vietinių Amerikos indėnų kalbą – Ojibwe;
* norvegų k.;
* lenkų k.;
* portugalų k.;
* rumunų k.;
* rusų k.;
* norvegų k.;
* švedų k.;
* ukrainiečių k.;
* ispanų k.;
* šveicarų vokišką k. (swiss german);
* tailandiečių k.;
* turkų k.;
* Vietnamo k.

Nuorodos
--------

Pimsleur tinklalapis
| **Aleksandras Pokryškinas** |
| --- |
|  |
| Aleksandras Pokryškinas |
| Gimė | 1913 m. kovo 19 d.Novosibirskas |
| Mirė | 1985 m. lapkričio 13 d. (72 metai)Maskva |
| Palaidotas (-a) | Novodevičės kapinės |
| Tautybė | rusas |
| Pilietybė | TSRS |
|  |
| Veikla | karo lakūnas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| triskart Tarybų Sąjungos didvyris |
|  |
|  **Vikiteka** | Aleksandras Pokryškinas |

**Aleksandras Pokryškinas** (rus. *Покрышкин Александр Иванович*, 1913 m. kovo 19 d. Novonikolajevske, dab. Novosibirskas – 1985 m. lapkričio 13 d. Maskvoje) – tarybinis karo lakūnas-asas, antrasis pagal rezultatyvumą naikintuvo pilotas Antrajame pasauliniame kare. Pirmasis triskart Tarybų Sąjungos didvyris. TSRS aviacijos maršalas (1972).

Biografija
----------

Nuo 1932 m. tarnavo Raudonojoje Armijoje. 1933 m. baigė Permės aviatechnikų mokyklą, 1939 m. – Kačios lakūnų mokyklą.

Antrojo pasaulinio karo metais (1941–1945 m.) vadovavo naikintuvų eskadrilei, pulkui ir divizijai. Atliko virš 600 kovinių skrydžių, dalyvavo 156-iuose oro mūšiuose, numušė 59 vokiečių lėktuvus. Buvo pirmasis, kuriam tris kartus suteiktas Tarybų Sąjungos didvyrio vardas (dukart 1943 m. ir 1944 m.).

1948 m. baigė M. Frunzės karo akademiją, 1957 m. – Generalinio štabo karo akademiją. Dirbo įvairiose vadovaujančiose pareigose TSRS priešlėktuvinėje gynyboje. Nuo 1972 m. iki 1981 m. dirbo DOSAAF draugijos Centro komiteto pirmininku. Parašė kelias memuarų knygas.

Palaidotas Novodevičės kapinėse Maskvoje.

Nuorodos
--------

* Biografija (rusų kalba)
* Memuarai
* Nuotraukos.
Bronzinė Pazuzu statulėlė, datuojama apie VIII a. pr. m. e. (Luvro muziejus)
**Demonas** (gr. δαίμων = *daimon* 'dievybė, dvasia') – folklore, mitologijoje ir religijoje dvasia (gera arba pikta), padedanti ar trukdanti žmogui vykdyti jo sumanymus. Pavyzdžiui, senovės arabų džinas, budistų ir hinduistų asurai, senovės iranėnų dievai.

Senovės graikų religijoje iš pradžių – beasmenė jėga, vėliau – dievams pavaldi dvasia. Graikų filosofai demoną laikė dieviškąja žmogaus dalimi arba dievo balsu žmoguje. Demonas tapatinamas su romėnų genijumi, dvasia globėja, vadovaujančia žmogaus veiksmams ir mintims. Senovės graikų požiūriu, demonai užėmė tarpinę padėtį tarp žmogaus ir dievų, jie buvo žemesnieji dievai ar kitų dievų vaikai.

Krikščioniškuose mituose demonas – piktoji dvasia, velnias. Angelai, sukilę prieš Dievo valią ir virtę velniais, demonais. Viduramžiais su miegančiomis moterimis santykiaujantys demonai vadinami inkubais, su vyrais – sukubais. Šie demonai užmušdavo savo aukas, išsiurbę visą gyvybės energiją. Moterys nuo inkubų galėdavo susilaukti palikuonių, kurie dažniausiai būdavo išsigimę (kraujomaišos paaiškinimas).

Teorinėje fizikoje demono sąvoka vartojama įsivaizduojamai būtybei, pasirengusiai atlikti bet kokį mokslininko palieptą eksperimentą, jei tik šis neprieštarauja fizikos dėsniams (Maksvelo demonas).

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Demonas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
2. ↑  О божестве Сократа | Симпосий Συμπόσιον
3. ↑  „Demon". *Encyclopedia Britannica*. Nuoroda tikrinta 2021-07-12.
4. ↑  Mitologijos enciklopedija: 2 tomas. Vaga. Vilnius. 1999.
| **Romas Zenkevičius** |
| --- |
| Gimė | 1937 m. gruodžio 21 d. (85 metai)Kaune |
|  |
| Veikla | inžinierius ir chorvedys. |

**Romas Zenkevičius** (1937 m. gruodžio 21 d. Kaune) – inžinierius ir chorvedys.

Biografija
----------

1943 su šeima pasitraukė į Vokietiją ir apsigyveno Stuttgarte. Gyvendamas lietuvių stovykloje, baigė pradžios mokyklą ir pirmą gimnazijos klasę. 1949 atvyko į Australiją, 1950 apsigyveno Geelonge (Viktorijos valstija). 1950–1955 mokėsi Geelongo St. Joseph College, 1955–1959 studijavo Gordon Institute of Technology, įgijo mechaniko inžinieriaus specialybę. Papildomą discipliną pasirinko fortepijoną, kuriuo skambinti mokėsi penkerius metus pas įvairius pedagogus. 1950–1952 privačiai mokėsi skambinti fortepijonu pas R. Norvydą, išmoko griežti akordeonu ir vargonuoti. Studijuodamas fortepijonu ir akordeonu grojo „Saints" kapeloje, kuri griežė pokyliuose, šokiuose ir Lietuvių namuose. Kaip inžinierius dirbo Melburne, Geelonge ir kitur. Būdamas aukšto ūgio, žaidė krepšinį, tinklinį, golfą lietuvių ir australų komandose.

1956 R. Zenkevičius Geelonge subūrė nedidelį moterų chorą, kuris, pasipildęs vyrų balsais, vėliau tapo mišrusis. Pirmasis ryškesnis choro pasirodymas įvyko 1960 m. rugsėjo 8 d. Tautos šventės minėjimo proga per pamaldas bažnyčioje. Chorą buvo pradėjęs rengti 1962 Australijos lietuvių dainų šventei Adelaidėje, bet tų metų rudenį iš choro vadovo pareigų pasitraukė. Chorui vėl vadovavo 1966–1969 metais. Jį išmokė J. Naujalio „Jaunimo giesmę", A. Vanagaičio „Laisvės varpą", V. Paulausko „Miškų gėlę", J. Gudavičiaus „Kur giria žaliuoja", Č. Sasnausko „Kur bėga Šešupė", J. Neimonto „Pasisėjau žalią rūtą" ir kt. Choras giedojo bažnyčiose šv. Kalėdų, šv. Velykų ir kitų švenčių progomis, dalyvaudavo įvairiuose tautiniuose renginiuose. 1967–1973 R. Zenkevičius vadovavo lietuvių vokaliniam sekstetui, su kuriuo pasirodydavo koncertuose, dalyvaudavo radijo laidose.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Pinebergasvok. *Pinneberg* |
| --- |
|        |
| *Pinebergo senamiestis* |
|  |
| 

PinebergasPinebergas

53°38′0″ š. pl. 9°48′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.63333°š. pl. 9.80000°r. ilg.﻿ / 53.63333; 9.80000﻿ (Pinebergas)Koordinatės: 53°38′0″ š. pl. 9°48′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.63333°š. pl. 9.80000°r. ilg.﻿ / 53.63333; 9.80000﻿ (Pinebergas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Šlėzvigas-Holšteinas Šlėzvigas-Holšteinas |
| **Apskritis** | Pinebergo apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 42 508  |
| **Plotas** | 21,54 km² |
| **Tankumas** (2010) | 1 973 žm./km² |
| **Altitudė** | 9 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Pinebergas |

**Pinebergas** (vok. *Pinneberg*) – miestas šiaurės Vokietijoje, Šlėzvige-Holšteine, 18 km į šiaurės vakarus nuo Hamburgo, prie Pinau upės. Yra geležinkelio stotis, miestą pasiekia Hamburgo priemiestinių traukinių sistema.

Istorija
--------

XIII a. įkurta Pinebergo pilis. 1370 m. ją užgrobė Šauenburgo grafas Adolfas VIII. Pinebergo pavadinimas pirmą kartą paminėtas 1397 m. Senosios pilies vietoje, 1472 m. pastatyta renesansinė pilis. XVII a. ji smarkiai apgriauta, o 1720 m. sunaikinta visiškai. 1767 m. pastatytas barokinės architektūros paminklas Drostėjus. 1875 m. Pinebergui suteiktas miesto statusas. Po antrojo pasaulinio karo čia atsikėlė daug migrantų iš Rytų Prūsijos. Iki 1949 m. čia veikė imigrantų iš Pabaltijo šalių įkurtas Pabaltijo universitetas.

Galerija
--------

* Liuteronų bažnyčiaLiuteronų bažnyčia
* Geležinkelio stotisGeležinkelio stotis
* DrostėjusDrostėjus
Koordinatės: 54°56′48″ š. pl. 24°22′30″ r. ilg.﻿ / ﻿54.94667°š. pl. 24.37500°r. ilg.﻿ / 54.94667; 24.37500
**Romato durpynas** – durpynas Lietuvoje, Kaišiadorių rajone, 8,5 km į šiaurės vakarus nuo Kaišiadorių, Gaižiūnų miškuose. Plotas – 2,99 km². Durpynas driekiasi iš pietryčių į šiaurės vakarus apie 5 km. Iš jo šiaurės vakaruose išteka Šešuvos intakas Želva, o pietryčiuose Lomenos intakas Romatas. Kiek šiauriau telkšo Paraisčio pelkė.

Iki pradedant durpių gavybą 65 % durpių pelkėje buvo mišraus tipo, 35 % – tarpinio. Didžiausias nenusausinto durpių klodo storis buvo 13,0 m, vidutinis – 4,8 m. Pelkėje būta ~11,8 mln. m³ durpių. Durpės aukštapelkinės, viksvinės kimininės ir medieninės tarpinės. Jų vidutinis susiskaidymas 23 %, peleningumas 4,5 %, drėgnumas 92 %. Po durpėmis, dugne, driekiasi molis, smėlis, priemolis, priesmėlis.

Nuo 1959 m. Romato durpyne vykdoma pramoninė kraikinių durpių gavyba (kasė Jonavos durpių įmonė). 1986 m. buvo iškasta 23 % durpių išteklių. Dabar durpyną kasa UAB „Romato durpynas" (būstinė – Paromatės Krušonys).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Romato durpynas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 568
2. ↑

Nuorodos
--------

* Kaišiadorių enciklopedija
*Kitos reikšmės – RMS (reikšmės).*
RMS „Titanic"
**RMS**, **Royal Mail Ship**, *Karališkasis pašto laivas* – D. Britanijos laivų pavadinimų prefiksas, kuriuo žymimi jūriniai laivai, kurie pagal sutartį su Karališkuoju paštu (angl. *Royal Mail*) perveža pašto siuntas. Reisų metu jie turi teisę iškelti Karališkojo pašto vimpelą.

Prefiksas RMS naudojamas nuo 1840 m. Prefiksą naudojo daug laivybos kompanijų, bet dažniausiai jis asocijuojasi su *Cunard Line*, *Royal Mail Lines* ir *Union-Castle Line*, kurios dažnai turėjo pasirašiusios stambius pašto siuntų pervežimo kontraktus ir kurios tradiciškai prie daugelio savo laivų pavadinimų pridėdavo prefiksą *RMS*. Kanados geležinkelių kompanija *Canadian Pacific Railway* turėjo sutartį su Karališkuoju paštu, pagal kurią turėjo sukurti laivyną iš trijų garlaivių RMS „Empress of China" (1891), RMS „Empress of India" (1891) ir RMS „Empress of Japan" (1891), kurie nuo 1891 m. reguliariai kursavo tarp Vankuverio ir Azijos.

Kai kurios laivybos kompanijos, ypač *Royal Mail Lines* savo laivus vadindavo *RMS*, tačiau oficialiai laivas galėdavo naudoti prefiksą RMS tik turėdamas kontraktą vežioti paštą. Kontraktui pasibaigus su tokio laivo pavadinimu turėjo būti naudojamas koks kitas prefiksas, pvz. *SS* (angl. *Steamship* 'garlaivis' ar *Screw Steamer 'sraigtinis garlaivis')*

RMS *Prince Arthur*
Pradžioje Karališkuosius pašto laivus eksploatavo Jūrų ministerija, kuri 1823 m. perėmė Paketų pervežimo paslaugą (angl. *Packet Service*) iš Visuotinio pašto (angl. *General Post Office*). 1850 m. pašto pervežimo kontraktus imta sudarinėti su privačiomis kompanijomis.
Vertingiausias pašto maršrutas (su daugiausia pervežamų siuntų) buvo tarp Kingstauno (dabar Dan Lerė) Airijoje ir Holihedo Velse. Kontraktą šiame maršrute laimėjusi *City of Dublin Steam Packet Company* (*CDSPCo*) iš Jūrų ministerijos nusipirko RMS „Saint Columa" ir RMS „Llwywllyn", kurie prisidėjo prie kompanijos anksčiau turėto laivo „Prince Arthur".

Prefiksas RMS buvo savotiškas kokybės ženklas, teikęs konkurencinį pranašumą, kadangi paštas visada turi atkeliauti laiku. *CDSPCo* 1860 m. kontrakte buvo nurodytas baudos dydis – po 1 svarą 1 šilingą ir 4 pensus už kiekvieną pavėluotą minutę.

Kompanijos *White Star Line* seseriniai laivai RMS „Olympic" ir RMS „Titanic" buvo Karališkieji pašto laivai (angl. *Royal Mail Ships*).

Nuorodos
--------

1. ↑  Royal Mails employees Courier newspaper page 20 August 2007
2. ↑  QM2 Archyvuota kopija 2007-06-13 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  United Kingdom – Royal Mail
4. ↑  Pirma žinoma citata – iš 1840 m. rugpjūčio 18 d. „Times".
5. ↑  Maxtone-Graham, John *et al.* (2004). *Queen Mary 2,* p. 184.
6. ↑  Kennedy, John. (1903). *The History of Steam Navigation,* pp. 147-151.
7. ↑  By Wireless from R.M.S. *Empress of Australia.* „Royal Gifts Gladden 172 On Lonely Atlantic Island" (Tristan da Cunya), "*New York Times.* March 24, 1935; Robinson, Samuel. (1924). *Official report of Capt. S. Robinson, R.N.R.: Commander of the Canadian Pacific S.S. „Empress of Australia", on the Japanese earthquake, the fire and subsequent relief operations.*
Aleksandras Polujanskis 1865 m.
**Aleksandras Polujanskis**, (lenk. *Aleksander Połujański*; 1814 m. Vilniaus gubernijoje – 1866 m. gegužės 26 d. Varšuvoje, palaidotas Povonzkų kapinėse) – Lenkijos miškininkas, Suvalkijos kraštotyrininkas.

Biografija
----------

Bandė studijuoti Vilniaus medicinos-chirurgijos akademijoje ir Maskvos universitete, 1837 m. baigė Peterburgo Miškų institutą. Dirbo miškininku Kazanės, Vologdos ir Maskvos gubernijose, o nuo 1847 m. – Lenkijos karalystėje. 1949-55 m. buvo Varšuvos gubernatūros miškų skyriaus sekretoriumi, vėliau įsidarbino miškų asesoriumi Augustavo gubernatūroje Suvalkuose. 1859 m. grįžo į Varšuvą, dirbo komisaru Valstybinės Pajamų ir iždo komisijos Miškų ir dvarų skyriuje.

Buvo miškų mylėtojas, daugelį savo išleistų knygų paskyrė miškininkystei. Vertingiausias jo veikalas buvo keturtomis *„Lenkijos Karalystės ir vakarinių gubernijų miškų aprašymas"*, už kurį Rusijos caras apdovanojo aukso žiedu ir stambia pinigine premija. Kiti du darbai: *„Ūkininkavimo miškuose populiarus aprašymas"* ir *„Lenkijos miškininkystė"* specialistų buvo įvertinti kritiškai dėl pasenusios informacijos. A. Polujanskis įkūrė ir 1861-65 m. redagavo vienintelį Lenkijos karalystės žurnalą *„Rocznik Leśniczi"*, taip pat trumpai pasirodžiusį žurnalą *„Goniec Leśny i Wiejski"*. Straipsnius miškininkystės tematika paskelbė ir kituose periodiniuose leidiniuose.

Dirbdamas Suvalkuose, tarnybiniais reikalais dažnai keliaudavo po girias ir kaimus, stebėdavo gamtą ir valstiečių buitį. Kelionių išdavoje gimė knyga *„Kelionės po Augustavo guberniją"*. Šis krašto etnografijai, istorijai ir gamtos pažinimui nepaprastai reikšmingas kūrinys iki šiol yra skaitomas ir tyrinėjamas. Keletą puslapių Aleksandras Polujanskis paskyrė ir gubernijoje gyvenusiems lietuviams.

Pabandė savo jėgas ir literatūroje – 1851 m. Varšuvoje išleido poezijos ir prozos dvitomį.

Bibliografija
-------------

* „Opisanie lasów Królestwa Polskiego i gubernij zachodnich Cesarstwa Rossyjskiego: Pod względem historycznym, statystycznym i gospodarczym". 4 t. Warszawa, W Druk. Gazety Codziennej, 1854.
* „Wędrówki po guberni augustowskiej w celu naukowym odbyte". Warszawa, 1858 Archyvuota kopija 2009-06-24 iš Wayback Machine projekto.
* „Wyklad popularny nauki gospodarowania w lasach" Warszawa, 1860
* „Leśnictwo polskie". 2 t. Warszawa, 1861—62
* „Bukiet literacki ulozony przez Wszędobylskiego". Warszawa, 1851

Šaltiniai
---------

* Biografie Suwalskie - Suwałki, 1993
| **Romas Striupas** |
| --- |
| Gimė | 1886 m. gruodžio 22 d.Steponiai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1934 m. rugsėjo 8 d. (47 metai)Kaunas, Lietuva |
|  |
| Veikla | Rašytojas |

**Romas Striupas** (1886 m. gruodžio 22 d. Steponiuose, Rusijos imperija – 1934 m. rugsėjo 8 d. Kaune, Lietuva) – rašytojas, prozininkas.

Biografija
----------

Gimė 1886 m. gruodžio 22 d. Steponiuose. Mokėsi felčerių mokykloje Syzranėje. Už lietuviškos spaudos laikymą nuteistas vieneriems metams kalėjimo, buvo paimtas į carinę kariuomenę, kur dirbo felčeriu. 1920 m. pradėjo dirbti felčeriu Kauno ligoninėje. Rašė prozą į įvairius periodinius leidinius, tokius kaip „Šaltinėlis", „Rygos garsas", „Pradai ir žygiai", „Gaisai". Parašė aforizmus „Alkanos mintys" (1929), „Žmogus žmogui" (1924), „Šventoji naktis" (1931), „Trylika apaštalų" (1933). 1934 m. rugsėjo 8 d. nuskendo Nemune.

Nuorodos
--------

* Rokiškio rajono įžymių datų kalendorius Archyvuota kopija 2014-11-29 iš Wayback Machine projekto.
* Biografija (rus.) Archyvuota kopija 2015-09-24 iš Wayback Machine projekto.

Literatūra
----------

* Laima Arnatkevičiūtė. Striupas Romas // Lietuvių literatūros enciklopedija. Vilnius: Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas, 2001. ISBN 9986-513-95-2. P. 474.
* J. G. Striupas Romas // Lietuvių enciklopedija. T. 29: Stoss – Širdietis. Boston: Lietuvių enciklopedijos leidykla, 1963. P. 48–49.
* Tragingai žuvo rašytojas R. Striupas // Jaunasis studentas. Nr.3-4. Kaunas: 1934. P. 3-4
**Pinakoteka** (iš gr. πινακοθήκη) yra vadinama tapybos, meno darbų galerija, paveikslų galerija.

Istorija
--------

Pinakotekomis Sen. Graikijoje buvo vadinamos galerijos, sienos, atskiri kambariai skirti paveikslams. Garsiausia pinakoteka yra kairiajame Atėnų akropolio sparne, kurioje buvo surinkti deivei Atėnei paaukoti dailės darbai. Graikų pinakotekos koncepciją perėmė romėnai. Renesanso laikotarpiu, kuomet buvo stengiamasi atgaivinti antikines tradicijas, terminas atgaivintas Italijoje.

Šiuolaikinės pinakotekos
------------------------

Neoficialiai, romantine prasme, bet kuri paveikslų galerija (tiek privati, tiek vieša) gali būti pavadinta pinakoteka.
Keletas muziejų šiuo metu savo pavadinime naudoja žodį *Pinakoteka*. 

 Naujoji pinakoteka Miunchene
Italijoje:

* Vatikano pinakoteka
* Breros pinakoteka
* Nacionalinė Bolonijos pinakoteka
* Nacionalinė Sienos pinakoteka
* Pinakoteka Ambrozijana
* Sforcų pilies pinakoteka

Vokietijoje:

* Senoji pinakoteka (Miunchenas)
* Naujoji pinakoteka (Miunchenas)
* Modernioji pinakoteka (Miunchenas)

Brazilijoje:

* Valstybinė San Paulo pinakoteka

Šaltiniai
---------

* Apie pinakoteką (rusų k.) Archyvuota kopija 2012-10-28 iš Wayback Machine projekto.
| RK3134 |
| --- |
| **Saločiai-Kubiliūnai** |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 3,9 km |
| Pradžia | Saločiai |
| Pabaiga | Kubiliūnai |
| Apskritys | Panevėžio |
| Miestai | Saločiai |

**RK3134** – rajoninis kelias, jungiantis Saločius ir Kubiliūnus. Kelio ilgis – 3,9 km, visas kelias yra dengtas žvyru.

Kelias prasideda už Saločių, sankryžoje su  **A10**  Panevėžys–Pasvalys–Bauskė  E67 Helsinkis-Talinas-Ryga-Panevėžys-Kaunas-Varšuva-Vroclavas-Praha . Kelias eina Pasvalio rajone. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Saločiai, Kubiliūnai. Kelias baigiasi Kubiliūnuose.

Išnašos
-------

1. ↑ . Vilnius21.lt. Nuoroda tikrinta 2022-07-24.

v • a • r **Pasvalio apylinkių rajoniniai keliai** 

3101 - 3102 - 3104 - 3105 - 3106 - 3107 - 3108 - 3109 - 3110 - 3111 - 3112 - 3113 - 3114 - 3115 - 3116 - 3117 - 3118 - 3119 - 3120 - 3121 - 3122 - 3123 - 3124 - 3125 - 3126 - 3127 - 3128 - 3129 - 3130 - 3131 - 3132 - 3133 - 3134 - 3135 - 3136 - 3137 - 3138 - 3139 - 3140 - 3141 - 3142 - 3143 - 3144
| **Aleksandras Stabrovskislenk. *Aleksander Stabrowski*** |
| --- |
| Gimė | 1839 m. |
| Mirė | 1863 m. liepos 21 d. (~24 metai) |
|  |
| Veikla | Rusijos imperijos armijos karininkas, kadetas, vienas 1863 m. sukilimo Trakų apskrityje organizatorių ir vadų |

**Aleksandras Stabrovskis** (slapyvardis „Liubičius") (lenk. *Aleksander Stabrowski*, 1839 m. – 1863 m. liepos 21 d.) – Rusijos imperijos armijos karininkas, kadetas, vienas 1863 m. sukilimo Trakų apskrityje organizatorių ir vadų. 

Aleksandras Stabrovskis buvo kilęs iš turtingų dvarininkų šeimos. Jaunystėje mokėsi Breste, tarnavo kadetų korpuse Sankt Peterburge. Nuo 1863 m. pradžios Aleksandras Stabrovskis prisidėjo prie 1863 m. sukilimo, organizavo jį Trakų apskrityje ir šioje aspkrityje buvo vienas iš sukilimo vadų. Subūrė apie 200 sukilėlių būrį. Dalyvavo mūšiuose prie Palimšių dvaro, taip pat mūšyje Rūdininkų girioje. Pagal kai kuriuos šaltinius sužeistas 1863 m. liepos 21 d. Stabrovskis pabėgo į užsienį ir 1864 m. pradžioje mėgino grįžti į sukilimą, tačiau Prūsijos pasienyje buvo paimtas į nelaisvę. Remiantis kitais šaltiniais, Aleksandras Stabrovskis žuvo mūšyje 1863 m. liepos 21 d.

Nuorodos
--------

1. ↑  Eligiusz Kozłowski (opr.): Zapomniane wspomnienia, Warszawa,1981 r. s.482.
2. ↑  Aleksandro Stabrovskio biografija interneto svetainėje.
3. ↑  Vytautas Budvytis. 1863 -1864 m. sukiėlių kovos Kaišiadorių krašte. Klaišiadorių muziejus.
| RK3143 |
| --- |
| **Meškalaukis-Gustoniai** |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 0,7 km |
| Pradžia | Meškalaukis |
| Pabaiga | Gustoniai |
| Apskritys | Panevėžio |

**RK3143** – rajoninis kelias, jungiantis Meškalaukį ir Gustonius. Kelio ilgis – 0,7 km, visas kelias yra asfaltuotas.

Kelias prasideda Meškalaukyje, sankryžoje su  **150**  Šiauliai–Pakruojis–Pasvalys  ir  **3133**  privažiuojamasis kelias prie Meškalaukio  nuo kelio  **150**  Šiauliai–Pakruojis–Pasvalys . Kelias eina Pasvalio rajone. Nors kelias vadinasi „Meškalaukis-Gustoniai", prie kelio yra tik Meškalaukis ir kelias baigiasi Meškalaukyje.

Išnašos
-------

1. ↑ . Vilnius21.lt. Nuoroda tikrinta 2022-07-24.

v • a • r **Pasvalio apylinkių rajoniniai keliai** 

3101 - 3102 - 3104 - 3105 - 3106 - 3107 - 3108 - 3109 - 3110 - 3111 - 3112 - 3113 - 3114 - 3115 - 3116 - 3117 - 3118 - 3119 - 3120 - 3121 - 3122 - 3123 - 3124 - 3125 - 3126 - 3127 - 3128 - 3129 - 3130 - 3131 - 3132 - 3133 - 3134 - 3135 - 3136 - 3137 - 3138 - 3139 - 3140 - 3141 - 3142 - 3143 - 3144
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**RMI-IIOP** (angl. *remote method invocation over internet inter orb protocol*) – standartų sistema koordinuotam kelių programų darbui Internete.

RMI/IIOP yra bandymas sujungti RMI ir CORBA architektūras, siekiant supaprastinti CORBA programavimą, neatsisakant jos teikiamų galimybių. Kuriant šį standartą, buvo atsisakyta objektų aprašymo atskira IDL kalba. Labai plačiai CORBA naudojamas automatiškai generuotas kodas daug kur pakeistas refleksijos metodais. Ten, kur kodo generatorius vis dar naudojamas, jis susirenka reikiamą informaciją irgi per refleksiją, nereikalaudamas jos aprašyti atskirai. Taigi RMI/IIOP lengviau išmokti ir paprasčiau, greičiau naudoti. Tačiau refleksija dirba lėčiau nei generuotas kodas. Būdamas naujesnis, šis standartas taip pat nėra tiek gerai „nušlifuotas" kaip CORBA. Nors RMI/IIOP irgi siekia būti nepriklausoma nuo programavimo kalbų[reikalingas šaltinis] ir vykdymo platformos, CORBA straipsnio rašymo metu gerai palaiko daugiau kalbų. Bet kuriuo atveju, šis standartas laikomas geresniu už RMI kurį sudėtinga naudoti už Java ribų.

CORBA ir RMI/IIOP naudoja tuos pačius ryšio protokolus ir turi iš esmės tą patį objekto - tarno - orbo organizacijos planą. Galimas dialogas tarp CORBA ir RMI/IIOP sistemų.
| Krnovasček. *Krnov* |
| --- |
|              |
| *Krnovo rotušė* |
|  |
| 

KrnovasKrnovas

50°5′26″ š. pl. 17°41′55″ r. ilg.﻿ / ﻿50.09056°š. pl. 17.69861°r. ilg.﻿ / 50.09056; 17.69861﻿ (Krnovas)Koordinatės: 50°5′26″ š. pl. 17°41′55″ r. ilg.﻿ / ﻿50.09056°š. pl. 17.69861°r. ilg.﻿ / 50.09056; 17.69861﻿ (Krnovas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Čekijos vėliava Čekija |
| **Kraštas** | Moravijos-Silezijos kraštas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1221 |
| **Meras** | Ing. Tomáš Hradil |
|  |
| **Gyventojų** (2020 m.) | 23 257  |
| **Plotas** | 44,29 km² |
| **Tankumas** (2020 m.) | 525 žm./km² |
| **Altitudė** | 316 m |
|  |
| **Tinklalapis** | Oficiali svetainė |
|  **Vikiteka** | Krnovas |

**Krnovas** (ček. *Krnov*; *silez. Karńůw*; vok. *Jägerndorf*, lenk. *Krnów*, *Karniów*; lot. *Carnovia*) – miestas Moravijos-Silezijos krašte, šiaurės rytų Čekijoje. Didžiausias Bruntalo rajono miestas. Prie pasienio su Lenkija, 22 km į šiaurės vakarus nuo Opavos ir 18 km į šiaurės rytus nuo Bruntalo. Per miestą teka Opava. Mieste į Opavą įteka Opavice. 23 257 gyventojų (2020 m. duomenys). Mieste yra 218 gatvių ir 3 514 adresų. 

Aukštutinės Silezijos pramoninis centras. Gaminama tekstilės (ypač vilna), gėrimai (populiarus Čekiškas gaivusis gėrimas *Kofola*) ir muzikos instrumentai (vargonai ir gitaros).

Miestas įkurtas 1221 m. Nuo 1377 iki 1523 m. nepriklausomos kunigaikštystės sostinė. Krnove yra XVIII a. pilis, kelios bažnyčios ir vienuolynai, taip pat 1903 m. statytas apžvalgos bokštas. Išlikusi Krnovo sinagoga.

Galerija
--------

* RotušėRotušė
* Krnovo pilisKrnovo pilis
* Apžvalgos bokštasApžvalgos bokštas
* Krnovo sinagogaKrnovo sinagoga
* Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčiaŠvč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia
Koordinatės: 47°30′0″ š. pl. 101°24′36″ v. ilg.﻿ / ﻿47.50000°š. pl. 101.41000°r. ilg.﻿ / 47.50000; 101.41000

| Sakakavijos tvenkinys |
| --- |
| Sakakavijos tvenkinys netoli Garisono užtvankosSakakavijos tvenkinys netoli Garisono užtvankos |
| Vieta | JAV (Šiaurės Dakota) |
| Plotas | 1240 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2120 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Didžiausias gylis | 55 m |
| Tūris | 29,4 km³ |
| Įteka | Misūris, Mažasis Misūris |
| Išteka | Misūris |
|  |
|  Vikiteka | Sakakavijos tvenkinys |

**Sakakavijos tvenkinys** (angl. *Lake Sakakawea*) – tvenkinys Jungtinių Amerikos Valstijų šiaurėje, Šiaurės Dakotoje, susidarė 1954 m. patvenkus Misūrio upę Garisono užtvanka (ties Garisono miestu). Tai trečias pagal dydį dirbtinis ežeras šalyje (po Mido ir Pauelo tvenkinių). Tvenkinys 286 km ilgio, plotis nuo 3–5 iki 23 km, sudarytas iš keleto dalių ir įlankų.

Tvenkinys sudarytas kovai su potvyniais, taip pat drėkinimo ir energetikos reikmėms.

Apie Sakakavijos tvenkinį sudaryta Fort Bertoldo indėnų rezervacija. Ten perkelti sudarant tvenkinį iškeldinti mandanų, hidatsų ir arikarų sąjungos indėnai. Tvenkinys pavadintas šošonų moters Sakakavijos (Sakagavijos), padėjusios Liuiso ir Klarko ekspedicijai, vardu.

Palydovinė tvenkinio nuotrauka

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 109
Tarybų Lietuvos enciklopedija
**Tarybų Lietuvos enciklopedija** (santr. ***TLE***) – mokslinis enciklopedinis leidinys, skirtas supažindinti su Lietuvos TSR archeologija, istorija, mokslu, gamta, žymių žmonių biografijomis, ryšiais su užsienio valstybėmis ir sąjunginėmis TSRS respublikomis. Leista 1985–1988 m. (4 tomai) Vilniuje. Leidėjas – Vyriausioji enciklopedijų redakcija.

Struktūra
---------

Enciklopediją sudarė 4 tomai:

* 1 tomas (A – Grūdas), 1985;
* 2 tomas (Grūdas – Marvelis), 1986;
* 3 tomas (Masaitis – Simno), 1987;
* 4 tomas (Simno – Žvorūnė), 1988. Kartu buvo išleistas „Papildymų" priedas, aprašęs Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdį, išspausdintas 1988 m. Lietuvos Nepriklausomybės Akto tekstas, iš dalies aprašyta tremtis.

Skirtumai nuo Lietuviškosios tarybinės enciklopedijos
-----------------------------------------------------

TLE aprašė išskirtinai Lietuvos archeologiją, istoriją, gamtą, mokslą, kultūros paveldą, miestus, rajonus, žymių žmonių biografijas, santykius su užsieniu ir sąjunginėmis Tarybų Sąjungos respublikomis ar autonominėmis sritimis. Apie užsienio ar sąjunginius objektus pateikiama tik pagrindinė informacija su papildomu skyreliu „Ryšiai su Lietuva". Po kai kuriais straipsniais išspausdinti jų autorių vardai ir pavardės.

„Papildymų" skyrelis (1988 m.) aprašė tuometės Lietuvos politines realijas, susijusias su „perestroika" ir Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžiu. Tekste „Tremtis" pirmą kartą panaudotas terminas „Lietuvos Respublika", o ne *buržuazinė Lietuva* ar panašiai.

Enciklopedija neapėmė tokių sričių, kaip technologijos, biologija, farmakologija, chemija, medicina, matematika ir kt. mokslai.

Nuorodos
--------

* Tarybų Lietuvos enciklopedijoje aprašytų Lietuvos gyvenviečių sąrašai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Biukenenas*Buchanan* |
| --- |
| 

BiukenenasBiukenenas

5°52′0″ š. pl. 10°02′0″ v. ilg.﻿ / ﻿5.86667°š. pl. 10.03333°r. ilg.﻿ / 5.86667; 10.03333﻿ (Biukenenas)Koordinatės: 5°52′0″ š. pl. 10°02′0″ v. ilg.﻿ / ﻿5.86667°š. pl. 10.03333°r. ilg.﻿ / 5.86667; 10.03333﻿ (Biukenenas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Liberijos vėliava Liberija |
| **Apskritis** | Grand Basos apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2013) | 34 270  |
| **Altitudė** | 77 m |

**Biukenenas** (angl. *Buchanan*, bas. *Gbezohn*) – miestas Liberijoje, Atlanto vandenyno pakrantėje, prie Sent Džono upės žiočių, 110 km į pietryčius nuo Monrovijos. Grand Basos apskrities centras. Svarbus jūrų uostas (geležies rūdos išgabenimas). Keliai į Monroviją, Gbarngą, geležinkelis į Jekepą. Vystoma pramoninė žvejyba, gaminamas biokuras.

Istorija
--------

1832 m. atvykėliai iš JAV (liberai) įkūrė ***Port Kresono*** (*Port Cresson*) koloniją, bet 1835 m. ją sunaikino vietiniai gyventojai basai. Vėliau ji atkurta kaip *Bassa Cove*, o 1839 m. prijungta prie Liberijos. Gyvenvietė pervadinta Liberijos gubernatoriaus Tomo Biukeneno garbei (JAV prezidento Džeimso Biukeneno brolis). Miestas suklestėjo nutiesus geležinkelį iš geležies rūdos kasyklų. be rūdos per Biukeneno uostą buvo išvežamas palmių aliejus, guma. Liberijos pilietinio karo metu infrastruktūra suniokota.
Taurieji metalai (išimtis varis (Cu) ir gyvsidabris (Hg).
**Taurieji metalai** – metalai, atsparūs korozijai ir oksidacijai drėgname ore. Taurieji metalai kartu yra ir **brangieji metalai**, nes jie gamtoje pakankamai reti. Žinomiausi taurieji metalai yra sidabras, auksas ir platina, taip pat šiai grupei priklauso platinos grupės metalai (rutenis, rodis, paladis, osmis, iridis).

Kartais tauriuoju metalu laikomi gyvsidabris ar renis.

Nepaisant didelio atsparumo korozijai tauriaisiais metalais nelaikomi titanas, niobis ir tantalas.

Savybės
-------

Paladis, osmis, platina, auksas ir gyvsidabris tirpsta karališkajame vandenyje (koncentruotame druskos ir azoto rūgščių mišinyje), bet iridis ir sidabras netirpsta. Sidabras tirpsta azoto rūgštyje. Rutenis karališkajame vandenyje tirpsta tik esant deguonies, o rodis – tik labai smulkiai disperguotas. Niobis ir tantalas atsparūs visoms rūgštims, įskaitant karališkąjį vandenį.

Nuorodos
--------

1. ↑  A. Holleman, N. Wiberg, „Lehrbuch der Anorganischen Chemie", de Gruyter, 1985, 33. edition, p. 1486
2. ↑  Die Adresse für Ausbildung, Studium und Beruf Archyvuota kopija 2017-09-04 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  „Dictionary of Mining, Mineral, and Related Terms", Compiled by the American Geological Institute, 2nd edition, 1997
4. ↑  Scoullos, M.J. Vonkeman, G.H. Thornton, I. Makuch, Z. „Mercury – Cadmium – Lead: Handbook for Sustainable Heavy Metals Policy and Regulation",Series: Environment & Policy, Vol. 31, Springer-Verlag, 2002
5. ↑  The New Encyclopedia Britannica, 15th edition, Vol. VII, 1976
6. ↑  A. Holleman, N. Wiberg, „Inorganic Chemistry", Academic Press, 2001
| **Vasilijus Vereščiaginas** |
| --- |
|  |
| Vasilijus Vereščiaginas 1904 m. |
| Gimė | 1842 m. spalio 26 d.Čerepovecas |
| Mirė | 1904 m. balandžio 13 d. (61 metai)Portas–Artūras |
|  |
| Veikla | rusų tapytojas |
|  |
|  **Vikiteka** | Vasilijus Vereščiaginas |

**Vasilijus Vereščiaginas** (rus. *Васи́лий Васи́льевич Вереща́гин*, 1842–1904 m.) – XIX a. Rusijos tapytojas, pagarsėjęs karo tematikos kūriniais.

Biografija
----------

Vasilijus Vereščiaginas gimė 1842 m spalio 26 d. Čerepovece, netoli Vologdos. 1850−1852 m. jis mokėsi Aleksandro kadetų karinėje mokykloje Carskoje Selo, 1853−1860 m. − karinio jūrų laivyno mokykloje Sankt Peterburge. Nuo 1858 m. lankė piešimo klases, 1860 m. įstojo į Imperatoriškąją dailės akademiją, kur mokėsi vadovaujamas A. Markovo, vėliau − A. Beidemano iki 1863 m. Jo istorinis paveikslas „Penelopės jaunikių nužudymas" laimėjo mažąjį sidabro medalį. 1861 m. V. Vereščiaginas keliavo į Kaukazą, 1864 m. − į Paryžių, kuriame lankė Ž. L. Žeromo klasę. 1867−68 m. dalyvavo su Rusijos kariuomene kampanijoje Turkestane. 1874 m. jam buvo pasiūlyta profesoriaus vieta Sankt Peterburgo dailės akademijoje, tačiau V. Vereščiaginas jos atsisakė. Balkanuose dailininkas stebėjo karo veiksmus tarp Rusijos ir Turkijos. 1879−1880 m. dailininkas keliavo po Europą, pristatinėjo savo kūrybą. 

V. Vereščiaginas visų pirma pagarsėjo karo tematikos paveikslų serijomis. Taip pat tapė peizažus ir portretus. Jo kūryboje ryškūs orientalistiniai motyvai. Dailininkas daug keliavo, kūrė kelionėse po Rusiją, Europą, Vidurio Rytus, Indiją, JAV ir Japoniją. Paskutinį gyvenimo dešimtmetį dailininkas buvo plačiai žinomas pasaulyje, 1901 m. buvo tarp pasiūlytų kandidatų Nobelio taikos premijai gauti. Vasilijus Vereščiaginas žuvo 1904 m. balandžio 13 d. kai linijinis karo laivas „Petropavlovsk" užplaukė ant japonų minų Port Artūro įlankoje (dabar Luišunis, Kinija) Japonijos-Rusijos karo metu. Garsiausiu jo paveikslu minima „Karo apoteozė" (1871).

Darbų galerija
--------------

* V. Vereščiagino kūriniai chronologine tvarka

* „Turtingas kirgizų medžiotojas su sakalu", 1871 m. Tretjakovo galerija „Turtingas kirgizų medžiotojas su sakalu", 1871 m. Tretjakovo galerija
* „Karo apoteozė", 1871 m. Tretjakovo galerija „Karo apoteozė", 1871 m. Tretjakovo galerija
* „Karo laukas Šipkos perėjoje", 1878 m. Tretjakovo galerija „Karo laukas Šipkos perėjoje", 1878 m. Tretjakovo galerija
* „Karo belaisvių kelias", 1878−79 m. Bruklino muziejus, Niujorkas „Karo belaisvių kelias", 1878−79 m. Bruklino muziejus, Niujorkas
* „Napoleonas prie Borodino", 1897 m. Maskvos valstybinis istorijos muziejus „Napoleonas prie Borodino", 1897 m. Maskvos valstybinis istorijos muziejus

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vasilijus Vereščiaginas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Tretjakovo galerija Archyvuota kopija 2016-06-25 iš Wayback Machine projekto.
* Encyclopaedia Britannica
Koordinatės: 55°15′21″š. pl. 26°07′12″r. ilg.﻿ / ﻿55.255716°š. pl. 26.120072°r. ilg.﻿ / 55.255716; 26.120072

| Nalšios muziejaus Reškutėnų filialas |
| --- |
| Reškutėnų muziejus 2019 m. kovąReškutėnų muziejus 2019 m. kovą |
|  |  |
| **Trumpinys** | Reškutėnų muziejus |
| **Tipas** | Kraštotyros muziejus |
| **Įkurta** | 1974 m. |
| **Vieta** | Reškutėnai |
| **Vadovas (-ė)** | Viktorija Lapėnienė |
|

**Reškutėnų muziejus** – Nalšios muziejaus filialas, įsikūręs Reškutėnuose (Švenčionių rajone). Muziejuje sukaupti eksponatai susiję su Reškutėnų mokyklos ir krašto istorija: įvairių laikų lietuviški leidiniai, krašto žmonių prisiminimai, istorijos, muzikos instrumentai, senieji namų apyvokos ir darbo rakandai, archeologiniai radiniai, įvairių akmenų, paveikslų, audinių, pinigų, vaistažolių, nuotraukų kolekcijos ir kt.

Muziejaus įkūrėjas – Izidorius Kazakevičius, mokytojas, per 20 metų surinkęs daugiau kaip 1000 eksponatų. 2001 m. spalio 5 d. Reškutėnų muziejus tapo Nalšios muziejaus filialu. 2004 m. kovo 1 d. muziejuje buvo saugoma 2145 eksponatai.

Istorija
--------

Muziejus pradėjo kurtis pastate, kurį 1931 m. Švenčionių „Ryto" draugija nupirko už 600 USD (kitur minima 500 USD) iš A. Urbono ir padovanojo Reškutėnų lietuviškai pradinei mokyklai. 1962 m. pastačius naują mūrinę mokyklą, senoji medinė mokykla buvo remontuota ir pritaikyta gyventi mokytojams. Vakarinėje pastato dalyje apsigyveno Laima ir Algis Šapokai, o rytinėje J. Paukštytė. Mokytojams Šapokoms išvykus iš Reškutėnų, liko tušti 3 kambarėliai, kur 1974 m. pavasarį mokytojas Izidorius Kazakevičius įrengė pirmąją muziejaus ekspoziciją. 1977 m. išvykus mokytojai J. Paukštytei, liko dar 3 kambarėliai, kuriuose pamažu ėmė rinktis nauji eksponatai karų ir okupacijos, mokyklos ir krašto istorijos temomis. Išnaudojęs visą mokyklos pastatą, I. Kazakevičius ekspozicijai pritaikė greta esančią malkinę.

Ekspozicijos
------------

Reškutėnų muziejaus ekspozicija
1994 m. gegužę viename II pastato, t. y. bendrabučio, kambaryje įrengiama nauja archeologinių radinių (mokslininkas Algirdas Girininkas) bei Reškutėnų parapijos audėjų išaustų darbų ekspozicija (audinius surinko V. Lapėnienė). 1998 m. pradėjo veikti sakralinė – bažnytinių rūbų, vėliavų, knygų bei kitų reikmenų paroda. 2001 m. vasario 21 d. atidaryta mažoji paveikslų galerija, tremtinių ir rezistentų kampeliai bei nedidelė kaimo seklyčia. 2003 m. balandį pradėjo veikti senųjų amatų ekspozicija. Trečia muziejaus patalpa yra mokykloje, kur veikia audimo staklės ir senųjų amatų ekspozicija. Muziejaus kieme stovi kelios ąžuolinės skulptūros – baltiški simboliai, kuriuos padarė tautodailininkai: J. Jakštas, A. Seibutis ir E. Židonis.

Nuorodos
--------

* Nalšios muziejaus Reškutėnų filialas Archyvuota kopija 2020-09-28 iš Wayback Machine projekto.
* „Ryto draugijos Reškutėnų pradžios mokykla". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2019-03-02.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Amerika**| 
Pirmojo leidimo viršelis |
| **Autorius** | Franz Kafka |
| **Šalis** | Vokietija |
| **Žanras** | Romanas |
| **UDK:** | 821.112.2(436)-311.5 |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | Amerika |
| **Šalis** | Vokietija |
| **Kalba** | vokiečių |
| **Leidykla** | Kurt Wolff |
| **Išleista** | 1927 m. |
| **Pirmasis lietuviškas leidimas** |
| **Pavadinimas** | Pražuvėlis (Amerika) |
| **Leidykla** | Vaga |
| **Serija** | Vagos modernioji klasika |
| **Išleista** | 1997 m. |
| **Vertėjas** | Teodoras Četrauskas |
| **Formatas** | Minkštais viršeliais |
| **Puslapių** | 285 |
| **ISBN:** | 5-415-01265-6 |

**Amerika** (dar žinoma pavadinimu **Pražuvėlis** (vok. *Der Verschollene*) ir įvairiais kitais pavadinimais) – nebaigtas, pirmasis Franco Kafkos romanas, išleistas jau po rašytojo mirties 1927 m.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Knyga pasakoja apie 16-metį Karlą Rosmaną. Vaikino tėvai jį išsiuntė į Ameriką, nes tarnaitė pagimdė nuo jo vaiką. Karlas laive, su kuriuo atplaukė, sutinka kūriką, kuris jam išpasakoja visas savo problemas ir nusprendžia dėl jų kreiptis į vadovybę, Karlas eina su juo ir sutinka savo dėdę – turtingą verslininką, kuris Karlą atpažįsta iš tarnaitės jam atsiųsto aprašymo. Dėdė apsiima globoti jaunąjį giminaitį, samdo jam mokytojus, supažindina su įvairiais žmonėmis. Tačiau praėjus neilgam laikui Karlas prieš dėdės valią išvyksta į svečius ir dėdė nusprendžia, kad jam laikas pradėti gyventi savarankiškai ir uždraudžia Karlui kreiptis pagalbos į jį. Jaunasis europietis apsistoja vienoje užeigoje ir sutinka du vyrus: Delamaršą ir Robinsoną ir su jais leidžiasi ieškoti darbo. Tačiau šiedu imigrantai tetrokšta naudos iš jaunojo draugo ir tai supratęs Karlas juos palieka. Jis susidraugauja su vieno miestelio viešbučio vyr. virėja ir ši jį įdarbina liftininku. Atrodė, kad Karlo gyvenimas susitvarkė, tačiau vieną vakarą pas jį ateina girtas Robinsonas ir dėl to Karlas yra atleidžiamas, o vyr. durininkas iš jo dar atima švarką, kuriame buvo vaikino dokumentai ir santaupos, tad jis vėl tampa priklausomas nuo dviejų sukčių. Delamaršas jį įdarbina savo naujos meilužės Bruneldos tarnu.

Šioje vietoje veiksmas nutrūksta. Kitas skyrius aprašo, kaip Karlas vežimėlyje išgabena Bruneldą, ją paslėpęs. Jiedu labai maloniai atsisveikina, nors iš pradžių vienas kito nekentė. Paleidęs Bruneldą Karlas pamato skelbimą kviečiantį įsidarbinti Oklohomos teatre ir nusprendžia pabandyti. Jam pavyksta, Karlas įsidarbina inžinieriumi ir drauge su kitais priimtaisiais išvyksta į Oklohomą.
| **Amenemis IIIAmenemhetas III** |
| --- |
|  |
| Amenemis III |
| Dvyliktoji Egipto dinastija |
| Mirė | apie 1797 m. pr. m. e. m. |
| Egipto faraonas |
| Valdė | ~1842–1797 m. pr. m. e. arba1817−1770 m. pr. m. e. |
| Pirmtakas | Senusretas III |
| Įpėdinis | Amenemis IV |
|  |
|  **Vikiteka** | Amenemis III |

**Amenemis III** (**Lamaras**, **Amenemhatas III**, **Amenemhetas III**, m. apie 1797 m. pr. m. e.) – šeštasis dvyliktosios Egipto dinastijos faraonas. Valdė apie 1842–1797 m. pr. m. e.

Senusreto III ir Sebekshedti-Neferu sūnus. Manoma, kad Amenemis III dvidešimt metų buvo koregentu kartu su tėvu.

Vėliau padarė koregentu sūnų Amenemį IV. Remiamasi uolų įrašu rastu Konose Nubijoje. Pagal įrašą, pirmieji Amenemio IV valdymo metai yra tapatinami su Amenemio III 46, 47 ar 48 valdymo metais. Nors, pagal Turino kanoną, jis valdė 40 metų. Amenemio III duktė Sobekneferu tapo Amenemio IV įpėdine.

Pastatė piramidę piramidę Dahšūre (vad. „Juodoji piramidė"), tačiau iškilo statybų sunkumų ir statybos buvo apleistos. Piramidė Dahšure buvo naudojama kelių karališkų kilmės moterų laidojimui. Maždaug 15-aisiais valdymo metais nusprendė pastatyti naują, antrą piramidę Havaroje, šalia jos pastatė šventyklą. Graikai Herodotas ir Diodoras Sicilietis piramidę pavadino „Labirintu". Piramidėje gausu spąstų, daug daugiau negu kuriam kitam Egipto laidojimo komplekse. Amenemio III duktė palaidota atskiroje piramidėje (atrastoje 1956 m.), 2 km nuo faraono piramidės.

Amenemis III pastatė užtvanką el-Lahune. Jo valdymo laikotarpiu Vidurinioji Egipto karalystė pasiekė ekonominės gerovės viršūnę. Kanalų sistemos dėka buvo reguliuojamas vandens prietėkis į Karūno ežerą Fajume ir laimėta apie 62 000 ha dirbamos žemės. Tam pažymėti faraonas pastatė dvi kolosalias savo statulas, kurias minėjo Herodotas. Eksploatavo turkio kasyklas Sinajuje, akmens skaldyklas Vadi Hamamate, Turoje, Toškoje, Vadi el-Hude. Rengė karo žygius į Nubiją, ten statė tvirtoves. Be laidojimo kompleksų Dahšūre ir Havaroje, Biahme pastatė didžiules statulas, Medinet Maadi Renenutetės ir Sobeko šventyklą, Krokodilopolyje Sobeko šventyklą, Harsafo šventyklą Ehnasidža el-Medinoje Bubastyje, vykdė statybas Memfyje, Abydose, Kubane. Pastatė Hator šventyklą Sinajuje. Jo valdymo metu pagausėjusios atminimo stelos Abydose rodo vis augančią vidutinės padėties biurokratinių pareigūnų galią. Amenemis III mirė 46-aisiais valdymo metais, buvo palaidotas piramidėje Havaroje. Romėniškuoju laikotarpiu Amenemis III Fajumo regione buvo garbinamas kaip karalius Lameras.

Šaltiniai
---------

* *The Oxford Encyclopedia of Ancient Egypt*. Tomas I. Red. Donald B. Redford. Oxford University Press, − 2001, p. 69
* Encyclopaedia Britannica, 2008 10 23
* Dariusz Sitek

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
 **Vidurinioji karalystė**
**Dvyliktoji dinastija**
Amenemis I →
Senusretas I → 
Amenemis II →
Senusretas II →
Senusretas III →
Amenemis III →
Amenemis IV →
Sobekneferu |

 |