recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Toxicodendron succedaneum** |
| --- |
| Žvakinis raugmedis (*Toxicodendron succedaneum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Muileniečiai  *( Sapindales)* |
| Šeima: | Anakardiniai  *( Anacardiaceae)* |
| Gentis: | Raugmedis  *( Toxicodendron)* |
| Rūšis: | Žvakinis raugmedis  *( Toxicodendron succedaneum)* |

 |

**Žvakinis raugmedis** (*Toxicodendron succedaneum*), seniau – ***vaškinis žagrenis*** (*Rhus succedanea*) – anakardinių (*Anacardiaceae*) šeimos krūmų ar nedidelių medžių rūšis, paplitusi Rytų Azijoje, bet dabar vietomis įveista (Australijoje, Naujojoje Zelandijoje, Indijoje, Pietryčių Azijoje).

Aukštis iki 10 m. Lapai plunksniški, žiedai susitelkę į šluoteles, gelsvi. Vaisius – kaulavaisis.

Japonijoje, Kinijoje žvakinis raugmedis auginamas kaip techninis augalas: iš jo vaisių minkštimo gaminamas japoniškasis vaškas (naudojamas žvakių, muilo, blizgiklių, kosmetikos, lubrikantų gamybai), iš sėklų – aliejus (naudojamas kaip biodyzelinas). Iš medžio stiebo įpjovų tekančios sultys vartojamos farmacijoje ir lakui gerinti. Lapuose yra iki 20 % rauginių medžiagų.

* Lapai
* Žievė
* Požymiai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Žvakinis raugmedis*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1984. T.XII: Vaislapėlis-Žvorūnė, 109 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pirmoji lietuviška euroobligacija
**Vyriausybės obligacija** (angl. *Government bond*) – valstybės skolos vertybiniai popieriai, valstybės prisiimtas įsipareigojimas iš anksto sutartu terminu išpirkti obligaciją bei sumokėti nustatytas palūkanas. Laikoma, kad valstybės išleidžiamos obligacijos yra saugesnės ar net visiškai saugios, nes valstybė visada vykdo savo įsipareigojimus – t. y. laiku išperka obligacijas ir sumoka palūkanas. Tik išimtiniais atvejais dėl perversmų ar kataklizmų valstybės obligacijų išpirkimas gali būti atidėtas. Kaip tik dėl to, kad valstybės obligacijos laikomos saugiomis, už jas paprastai mokamos mažesnės palūkanos nei už įmonių obligacijas. Dėl šios priežasties valstybinės obligacijos dažnai būna ne tokios pelningos. Kita vertus, valstybinių obligacijų pelningumas priklauso nuo obligacijų rizikos (vyriausybės, valiutos, infliacijos). Vyriausybės dažniausiai išleidžia ilgalaikes obligacijų emisijas nuo 1 iki 30 metų, rečiau skolinasi lėšas iki vienerių metų terminui. Beveik visų pasaulio valstybių vyriausybės leidžia obligacijas siekdamos pritraukti kapitalą.
| Voveraičių senovės žemdirbystės vieta |
| --- |
| Miškelis, kuriame išliko senovės žemdirbystės laukų krūsnys |
| 

Voveraičių senovės žemdirbystės vietaVoveraičių senovės žemdirbystės vieta

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°56′30″š. pl. 21°20′51″r. ilg.﻿ / ﻿55.941768°š. pl. 21.34759°r. ilg.﻿ / 55.941768; 21.34759Koordinatės: 55°56′30″š. pl. 21°20′51″r. ilg.﻿ / ﻿55.941768°š. pl. 21.34759°r. ilg.﻿ / 55.941768; 21.34759 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Kretingos seniūnija |
| Plotas | 2,59 ha |
| Naudotas | I tūkstantmetis - XVI a. |
| Žvalgytas | 1939, 1940, 1959, 1984, 2002 m. |
| Registro Nr. | 28714 /A1827; AV528/ |

**Voveraičių senovės žemdirbystės vieta** (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas 28714; senas registro kodas A1827; senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AV528) – senovės žemdirbystės vieta centrinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Voveraičių kaime (Kretingos seniūnija), 1,95 km į šiaurės rytus nuo kelių Kretinga – Salantai ir Šukė – Voveraičiai sankryžos, Pilsupio dešiniajame krante.

Senovės žemdirbystės vieta
--------------------------

Aukštuma, apaugusi pušynu ir lapuočiais medžiais. Rytinėje dalyje išliko 10 akmenų krūsnių, o vakariniame pakraštyje – akmenų pylimas. Krūsnys labai suplokštėjusios, apardytos, 2–5 m skersmens, 0,1–0,2 m aukščio, pylimas – 100 m ilgio, 2,5–3 m pločio, 0,2 m aukščio.

Teritorijos plotas – 2,59 ha.

Istorija
--------

Buvusiose bendrosiose kaimo ganyklose yra buvę daugiau kaip 100 akmenų krūsnių. Po Lietuvos žemės reformos ganyklos atiteko Stepui Pabrėžai, kuris 1938 m. įdirbdamas plėšininę žemę, didžiąją dalį krūsnių nuardė, jas ardydamas rado anglių, pelenų, keramikos šukių.

1939 m. žvalgė Ignas Jablonskis, 1940 m. – Pranas Baleniūnas, 1959 m. – Juozas Mickevičius, 1984 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (turimų vadovas Romas Olišauskas), 2002 m. – Vilniaus universiteto ir Kretingos muziejaus archeologinė ekspedicija (tyrimų vadovas Algimantas Merkevičius). 1976 m. kartografavo Respublikinis žemėtvarkos projektavimo institutas, 1982 m. – Visasąjunginio žemės ūkio aerofotografinių tyrinėjimų instituto Vakarų filialas, 2003 m. – Kultūros paveldo centras.

1972–1984 m. – vietinės reikšmė archeologijos paminklas (Voveraičių pilkapiai, vad. Akmenų krūsnimis, AV528),, 2004 m. įrašyta į kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąrašą (A1827), 2005 m. pripažinta valstybės saugoma kultūros vertybe.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Julius Kanarskas, Algimantas Merkevičius, Rėda Nemickienė. Senųjų žemdirbystės laukš Skuodo ir Kretingos rajonuose archeologiniai žvalgymai. – Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2002 metais. – Vilnius, 2003. – P. 280
2. ↑  Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. – Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. – F. 1, ap. 1, b. 18. – L. 232–237 Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas. – Vilnius, 1973
4. ↑  Valstybės žinios – 2004, balandžio 1. – Nr. 48. – P. 8
5. ↑  Kultūros vertybių registras: Voveraičių senovės žemdirbystės vieta
**Juozas Tyla** (g. 1937 m. liepos 4 d. Leliūnuose, Utenos r.) – muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija
----------

1953–1957 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. A. Ilčiukas). 1957–1961 ir 1969–1971 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Lopo klasė).

1964–1971 m. dirbo Aukštadvaryje (Trakų r.). Čia buvo vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, vaikų chorų ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovas, žemės ūkio technikumo dėstytojas, vokalinių ir instrumentinių ansamblių vadovas bei mišriojo choro dirigentas. Chore dainavo 80-100 moksleivių, dėstytojų ir ūkio darbuotojų. Choras koncertavo Trakų rajone, Šiauliuose, Latvijos ir Ukrainos miestuose, dalyvavo Lietuvos televizijos laidose. J. Tyla vadovavo ir Aukštadvario kultūros namų mišriajam chorui. Abu kolektyvus parengė 1965, 1967 ir 1970 m. respublikinėms dainų šventėms, Trakų rajono bei zonos dainų šventėms, pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė chorų apžiūrose bei konkursuose, J. Tyla dirigavo Trakų ir kitų rajonų dainų šventėse.

1972–1975 m. buvo Respublikinių profesinio techninio mokymo kultūros namų Vilniuje meno vadovas, 1976–1984 m. direktorius. Daug prisidėjo prie Lietuvos profesinių technikos mokyklų moksleivių meninio ugdymo, jo iniciatyva 1977 m. respublikinėje moksleivių dainų šventėje pirmą kartą dalyvavo ir profesinių technikos mokyklų meno mėgėjų kolektyvai – chorai, šokėjai ir muzikantai. 1984–1991 m. J. Tyla buvo Respublikinio moksleivių estetikos mokslinio metodinio centro šokių kolektyvo „Voruta" koncertmeisteris, nuo 1991 m. rudens Vilniaus M-Daukšos vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, moksleivių choreografijos studijos „Šokimėlis" koncertmeisteris.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Žvelgaitis** (*Svelgates* m. 1205 m.) – lietuvių kunigaikštis, žuvęs 1205 m. Jis yra pirmasis žinomas lietuvių kunigaikštis, minimas patikimuose šaltiniuose. Apie jo žygį ir mirtį rašoma Henriko Latvio kronikoje. Joje Žvelgaitis vadinamas „turtingu ir galingu", tačiau jis nebuvęs vyriausias kunigaikštis, o kito nežinomo kunigaikščio armijos vadas.

1205 m. Žvelgaitis su dviejų tūkstančių raitelių armija patraukė iš Lietuvos į šiaurę, per Rygą link Estijos. Viduržiemį grįžtančią armiją su karo grobiu ir vergais estais užpuolė jungtinės kalavijuočių ir Viesturo vadovaujamų žiemgalių pajėgos. Žvelgaitis buvo nukautas ietimi vokiečio Teodoro Šilingo. Taip pat žuvo ~1200 lietuvių karių, išžudyti ir vergai. Pasakojama, kad nesulaukusios sugrįžtant karių iš skausmo nusižudė 50 jų moterų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žvelgaičio piliakalnis atskleidžia istorijos paslaptis Nuoroda tikrinta 2015-06-02
2. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvių ir žemaičių kunigaikščiai XIII a. I pusėje |
| --- |
|  |
| Deltuva | 
Juodkys (1219) · Pukeikis (1219) · Bikšys (1219) · Ligeikis (1219)  |
|  |
| Lietuva | 
Žvelgaitis · Dangerutis · Stekšys · Živinbutas (1219) · Dausprungas (1219) · Mindaugas (1219, 1248) |
|  |
| Nalšia | 
Daujotas (1219) · Viligaila (1219) · Gerdenis (1248) · Lengvenis (1248)· Milgerinas · Daumantas · Gotartas · Liumbis · Suksė |
|  |
| Neris | 
Parbus |
|  |
| Upytė | 
Ruškaičiai (1219) |
|  |
| Alšėnai | 
Alšis · Bunys |
|  |
| Žemaitija | 
Gerdvilas (1219) · Vykintas (1219, 1248) · Alminas · Treniota |
|  |
| Šiauliai | 
Bulionys (1219) |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Cantharellus** |
| --- |
| VoveraitėsValgomoji voveraitė (*Cantharellus cibarius*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Eilė: | Voveraitiniečiai  *( Cantharellales)* |
| Šeima: | Voveraitiniai  *( Cantharellaceae)* |
| Gentis: | Voveraitė  *( Cantharellus)* |

 |
| **Rūšys** |
|  |

**Voveraitės** (*Cantharellus*) – voveraitinių (*cantharellaceae*) šeimos grybų gentis. 

Auga pušynuose, eglynuose nuo birželio iki spalio, kartais ir iki lapkričio mėnesio, beveik nekirmija.

Voveraičių biologija ir ekologija, kaip ir baravykų, menkai ištyrinėta.[reikalingas šaltinis]

Lietuvos Šiaurės Rytuose, Kapčiamiesčio apylinkėse, randama ir baltos spalvos voveraičių. Tai valgomosios voveraitės atmaina. Jos yra stambesnės, mėsingesnės.

Išvaizda ir savybės
-------------------

Voveraitės kepurėlė 3–7 arba 10–15 cm skersmens, piltuvėlio formos, rusva–geltona. Lakšteliai siauri ir aukšti, nuaugtiniai. Kotas suaugęs su kepurėle, link pagrindo smailėjantis. Trama gelsva, tampri, malonaus kvapo ir skonio.

Lietuvoje augančių voveraičių rūšys
-----------------------------------

* Valgomoji voveraitė (*Cantharellus cibarius*)
* Pilkoji voveraitė (*Craterellus cinereus*)
* Gelsvoji voveraitė (*Cantharellus lutescens*)
* Rudoji voveraitė (*Cantharellus tubaeformis*)
* *Cantharellus infundibuliformis*

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Voveraitės** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 56°21′4.23″ š. pl. 23°13′8.88″ r. ilg.﻿ / ﻿56.3511750°š. pl. 23.2191333°r. ilg.﻿ / 56.3511750; 23.2191333



| Žvelgaičių tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Joniškio rajonas) |
| Plotas | 0,31 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,11 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Didžiausias gylis | 1,8 m |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | bevardis upelis |

**Žvelgaičių tvenkinys** – (dar vadinamas **Žvelgaičių ežeru**) yra šiaurės Lietuvoje, Joniškio rajone, į pietvakarius nuo Žagarės, šalia Žvelgaičių gyvenvietės. Ilgis pietvakarių-šiaurės rytų kryptimi 1,5 km, plotis iki 0,4 km. Pietinė tvenkinio dalis labai užžėlusi vandens augalija. Krantai daugiausia žemi, supelkėję, šiaurės vakarinis krantas aukštas, status, pietrytinis – aukštokas. Per tvenkinį teka upelis į Švėtę. Tvenkinį supa pušynai. Aplink tvenkinį įrengtas Žagarės ozo pažintinis takas. Pietvakarinėje pakrantėje telkšo Žvelgaičių karjeras, šiaurvakarine pakrante eina kelias  **153**  Joniškis–Žagarė–Naujoji Akmenė .

Žvelgaičių tvenkinys susidarė XIX a. įrengus vandens malūno užtvanką.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Žvelgaičių tvenkinys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 696
**Juozas Vitas** (tikrasis vardas *Juozas Valūnas*, 1899 m. sausio 8 d. Dzūnijos kaime Alytaus rajone – 1943 m. Vilniuje) – tarybinis revoliucinis ir partinis veikėjas, Tarybų Sąjungos didvyris.

Biografija
----------

Dalyvavo I pasauliniame kare ir Rusijos pilietinime kare. Grįžęs į Lietuvą, 1920 m. pašauktas į Lietuvos kariuomenę. Čia užsiiminėjo komunistine propaganda, buvo suimtas ir nuteistas myriop, tačiau kareivių padedamas sugebėjo pabėgti ir pasitraukti į Rusiją.

Maskvoje mokėsi Vakarų tautinių mažumų komunistiniame universitete ir Leningrado elektrotechnikos institute. Dirbo inžinieriumi elektriku, vadovavo Leningrado energetikų mokyklai. Kitaip, nei dauguma Rusijoje gyvenusių Lietuvos komunistų, neišsižadėjo lietuviškumo.

Sovietams 1940 m. okupavus Lietuvą, grįžo iš Rusijos, tapo Vilniaus m. vykdomojo komiteto pirmininku, dirbo LTSR komunalinio ūkio liaudies komisariate.

Prasidėjus Vokietijos-TSRS karui liko vokiečių okupuotame Vilniuje, subūrė pogrindinę „Lietuvos išlaisvinimo sąjungą". Ši organizacija, sukurta be TSRS partinių ar saugumo organų paramos, buvo viena didžiausių prokomunistinio pasipriešinimo antinacinių organizacijų. 1943 m. tapo Vilniaus pogrindinės komunistų organizacijos vadovu, organizavo laikraščių ir atsišaukimų spausdinimą nelegaliose spaustuvėse. Bandė veiklai apjungti skirtingų srovių antinacines organizacijas – lenkus, lietuviškąjį pogrindį. 1943 m. vasarą buvo išduotas, gestapo kalinamas, o vėliau ir nužudytas.

Pokario metais sovietų valdžia beveik du dešimtmečius po karo neprisiminė J. Vito veiklos vokiečių okupacijos metais. Tik 1964 metais, Lenkijos Liaudies Respublikai apdovanojus J. Vitą, po mirties, Griunvaldo kryžiumi, 1965 m. gegužės 8 d. J. Vitui buvo suteiktas Tarybų Sąjungos didvyrio vardas.

Nuorodos
--------

* Ramūnas Labanauskas. Juozas Vitas: sovietų įrankis ar Lietuvos patriotas?
* Витас Юозас Томович
| **Juozas Volodkevičius** |
| --- |
| Gimė | 1873 m.Rusija Krosnėnai, Krosnos valsčius, Seinų apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | (?) |
| Steigiamojo Seimo atstovas |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos ūkininkų sąjunga |

**Juozas Volodkevičius** (1873 m. Krosnėnai, Krosnos valsčius, Seinų apskritis, Rusijos imperija – (?) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi savarankiškai, vėliau ūkininkavo. 1901–1905 m. Kirsnos valsčiaus viršaitis. Vėliau išsikėlė gyventi į Rudaminos valsčių.

1920 m. gegužės 15 d. – 1920 m. rugsėjo 15 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas I (Marijampolės) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. Mandato atsisakė, jo vietoje Seimo atstovu tapo Mikas Bagdonas.

Literatūra
----------

* Volodkevičius Juozas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 66.
* Blažytė-Baužienė D. Volodkevičius Juozas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 429.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
| Žvelsa |
| --- |
| Žvelsa vasarą Žvelsa vasarą |
| **Ilgis** | 38 km |
| **Baseino plotas** | 144 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1,87 m³/s |
| **Žiotys** | Minija |
| **Šalys** | Lietuva |

**Žvelsa** – Lietuvos upė, kairysis Minijos intakas. Ilgis 38 km, baseino plotas 144 km². Prasideda Rietavo savivaldybėje, Dausynų miške, Aukštojo tyro telmologiniame draustinyje, 5 km į šiaurės rytus nuo Endriejavo. Teka į vakarus miškingomis vietovėmis Plungės ir Klaipėdos rajonų teritorijomis, labai vingiuoja. Įteka į Miniją 62 km nuo jos žiočių, ties Žvelsėnais.

Žvelsa kelyje  **2222**  Vėžaičiai–Mikoliškiai–Kartena 
Intakai:

* dešinieji – Žiogupalis, Rubežupis, Gervupis, Trumpė;
* kairieji – Apšriuotis, Drūktis.

Vidutinis nuolydis – 268 cm/km. Upės aukštupys patenka į Ablingos geomorfologinį draustinį, žemupys – į Minijos senslėnio kraštovaizdžio draustinį. Gyvenvietės prie Žvelsos: Pažvelsis, Didieji Mostaičiai, Tilvikai, Jurjonai, Lapiai, Žvelsėnai.

Upėvardis siejamas su žodžiais *žvilti* („blizgėti"), *žvilus* („žvilgantis"), nors galima sieti ir su *žvalus* („gyvas, vikrus"; plg. latv. *zvelt* „varyti, versti, volioti").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Žvelsa*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 696
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
Koordinatės: 55°55′35″ š. pl. 23°13′40″ r. ilg.﻿ / ﻿55.92639°š. pl. 23.22778°r. ilg.﻿ / 55.92639; 23.22778


| Voveriškių tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Šiaulių rajonas) |
| Plotas | 0,095 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,18 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2,1 m |
| Didžiausias gylis | 3 m |
| Įteka | Senoji Ringuva |
| Išteka | Senoji Ringuva |

**Voveriškių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Šiaulių rajone, 4 km į vakarus nuo Šiaulių miesto centro ir 1 km į pietus nuo Voveriškių. Sudarytas užtvenkus Senosios Ringuvos upelį (Švendrelio intakas, Kulpės baseinas) 0,25 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,9 km, plotis – iki 0,16 km. Tvenkinio viduryje yra 0,21 ha sala. Altitudė 116 m. Krantai neaukšti, pietinis ir rytinis apaugę medžiais ir krūmais. Aplink tvenkinį plyti pievos, dirbami laukai, yra Paitaičių kaimas, į rytus – Dainų kaimas.

Tvenkinys įrengtas 1983 metais.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Juozas Vilkutaitis-Keturakis** (1869 m. kovo 1 d. Gulbiniškiuose – 1948 m. rugsėjo 11 d. Augsburge, Vokietija) – teisininkas, dramaturgas, visuomenės veikėjas.

Atminimo lenta Prienuose, Vytauto g. 35

Biografija
----------

Antano Vilkutaičio jaunesnysis brolis.

Būdamas septynerių metų susižeidė koją, dėl to negalėjo lankyti mokyklos, lavinosi savarankiškai, padedamas dėdės kunigo Antano Vilkutaičio ir draugų studentų. Gyveno Gudeliuose (Marijampolės raj.). Kadangi liga progresavo, 1888–1889 m. brolio studento padedamas gydėsi Maskvoje, tačiau koją teko amputuoti. Broliui išvykus studijuoti į Petrapilį, jį globojo kiti lietuviai studentai. Iš Maskvos grįžęs į Gulbiniškius, apie 1890 m. pradėjo rašinėti spaudai.

Lavintis padėjo ir brolis Antanas Vilkutaitis, kuris 1891 m. baigęs studijas Petrapilyje ir paskirtas dirbti į Kaukazą, ten 1892 m. pasikvietė ir Juozą. Kai Vincas Kudirka 1893 m. „Varpe" paskelbė konkursą dramoms sukurti, kartu su broliu 1895 m. parašė komediją „Amerika pirtyje". Dėl pjesės autorystės buvo daug ginčytasi, tačiau dauguma literatūros tyrinėtojų pagrindiniu jos autoriumi dėl rašymo manieros ir būdo savybių laiko Juozą Vilkutaitį.

1895 m. Tilžėje šis veikalas buvo išleistas pirmą kartą, o 1899 m. rugpjūčio 20 d. pirmą kartą viešai suvaidintas Palangoje, daržinėje, stovėjusioje ant jūros kranto. Šį įvykį primena atminimo lenta prie Jūratės ir Kastyčio skulptūros. Pjesė iš karto susilaukė didelio populiarumo ir suvaidino nemažą vaidmenį lietuviškojo teatro kūrimosi istorijoje.

1896–1908 m. gyveno savo ūkyje prie Balbieriškio. 1908–1915 m. įgijęs teisininko licenciją, dirbo Marijampolės apygardos teisme. Pirmojo pasaulinio karo metais gyveno Rusijoje. 1919 m. paskirtas Seinų teisėju, o 1920 m. organizavo teismą Prienuose. 1924–1939 m. Prienuose dirbo notaru.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją, mirė lietuvių persikėlėlių stovykloje Augsburge.
| **Juozas Vičius** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. balandžio 29 d.Kuliai, Plungės rajonas |
| Mirė | 2012 m. liepos 3 d. (57 metai)Veiviržėnai, Klaipėdos rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Virginija |
| Vaikai | Laimonas, Sigitas |
|  |
| Veikla | gydytojas, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos krikščionys demokratai |
|  |
| Alma mater | 1980 m. Kauno medicinos institutas |

**Juozas Vičius** (1955 m. balandžio 29 d. Kuliuose, Plungės rajonas – 2012 m. liepos 3 d. prie Veiviržėnų, Klaipėdos rajonas) – gydytojas, Lietuvos ir Šilutės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1980 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas.

1997–2010 m. VšĮ Švėkšnos psichiatrijos ligoninės vyr. gydytojas. 2011–2012 m. Kretingos psichikos sveikatos centro direktorius.

1980–1990 m. Švėkšnos apylinkės deputatų tarybos, 1985–1990 m. Šilutės rajono deputatų tarybos deputatas, 2007–2011 m. Šilutės rajono savivaldybės tarybos narys.

Lietuvos krikščionių demokratų partijos, partijos Lietuvos krikščionys demokratai Šilutės rajono skyriaus narys.

Žemaičių kultūros draugijos narys, 1997 m. Švėkšnos skyriaus prezidentas, Lietuvos psichiatrų asociacijos, Lietuvos gydytojų vadovų asociacijos narys. Sutuoktinė Virginija, vaikai Laimonas, Sigitas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Avarijoje žuvo gydytojas Juozas Vičius, 2012-04-03
2. ↑   Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
| Makenis*Makeni* |
| --- |
| 

MakenisMakenis

8°53′0″ š. pl. 12°03′0″ v. ilg.﻿ / ﻿8.88333°š. pl. 12.05000°r. ilg.﻿ / 8.88333; 12.05000﻿ (Makenis)Koordinatės: 8°53′0″ š. pl. 12°03′0″ v. ilg.﻿ / ﻿8.88333°š. pl. 12.05000°r. ilg.﻿ / 8.88333; 12.05000﻿ (Makenis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Siera Leonės vėliava Siera Leonė |
| **Provincija** | Šiaurės provincija |
| **Rajonas** | Bombali rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 114 960  |

**Makenis** (angl. *Makeni*) – miestas Siera Leonėje; Bombali rajono sostinė ir didžiausias miestas. Jis taip pat yra didžiausias miestas Šiaurės provincijoje ir penktas pagal šį rodiklį šalyje. Makenis yra ekonominis, finansinis ir kultūrinis šiaurės Siera Leonės centras. Miestas įsikūręs maždaug 177 km į šiaurės – rytus nuo šalies sostinės Fritauno. Kaip ir daugumoje Siera Leonės miestų, čia populiariausia yra krio kalba.

Makenis žymus savo turgumis, taip pat savo mečete, kuri po Siera Leonės pilietinio karo tapo Revolicinio suvienitojo fronto būstine.

Gyventojai
----------

Mieste yra daug etninių grupių, iš kurių didžiausios limbai ir temniai.

2010 m. Makenyje buvo 114 960 gyventojų.

### Įžymūs žmonės

* Ernest Bai Koroma (g. 1953 m.), buvęs šalies prezidentas

Sportas
-------

Didžiausias ir pats populiariausias futbolo klubas Makenyje yra „Wusum Stars", šiuo metu žaidžiantis aukščiausioje Siera Leonės futbolo lygoje. Klubas atstovauja ne tik Makenio miestui, tačiau ir visai Bombalio provincijai. Šis klubas vieną kartą yra tapęs stipriausiu šalyje, tai įvyko 1979 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Population of capital cities and cities of 100 000 or more inhabitants" (PDF) (anglų). UN Stats (YK). Nuoroda tikrinta 2016-06-05.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Britų žvalgybinis kreiseris HMS „Sentinel" (1904 m.)
Italų žvalgybinis kreiseris „Cesare Rossarol", nuskandintas 1918 m.
**Žvalgybinis kreiseris** (angl. *scout cruiser*) – XX a. pradžios karo laivų tipas. Šie kreiseriai buvo mažesni, greitesni, lengviau ginkluoti ir šarvuoti už šarvuotadenius ir lengvuosius kreiserius, tačiau stambesni už to meto eskadrinius minininkus.

Žvalgybinių kreiserių numatytoji paskirtis buvo žvalgymas laivyno veiklos zonoje. Paprastai būdavo ginkluoti 6-10 eskadrinio minininko kalibro (76-120 mm) patrankomis bei 2-4 torpediniais aparatais.

D. Britanijos laivynas
----------------------

D.Britanijos laivynas pirmasis ėmė naudoti žvalgybinius kreiserius, Karališkasis laivynas įsigijo 15 žvalgybinių kreiserių, kurie buvo užsakyti dviem serijomis. Pagal 1903 m. programą buvo įsigyti 8 kreiseriai, o pagal 1907–1910 m. programą – dar 7 galingiau ginkluoti kreiseriai.

Visi šie laivai buvo naudoti Pirmajame pasauliniame kare, nors dar iki jo pasirodę didesni ir greitesni eskadriniai minininkai su tobulesniais varikliais ir lengvieji kreiseriai žvalgybinius kreiserius padarė jau pasenusiais.

### D. Britanijos žvalgybinių kreiserių klasės

* *Sentinel* klasė
* *Adventure* klasė
* *Forward* klasė
* *Pathfinder* klasė
* *Boadicea* klasė
* *Blonde* klasė
* *Active* klasė

Italijos laivynas
-----------------

Kitas didelis žvalgybinių kreiserių naudotojas buvo Italija. 1900–1920 m. Italijos Karališkasis laivynas (it. *Regia Marina*) neturėjo įprastinių šarvuotadenių ir lengvųjų kreiserių, tačiau nuo 1912 m. naudojo nemažai žvalgybinių kreiserių. Šių dydis svyravo nuo stambių eskadrinių minininkų dydžio iki lengvųjų kreiserių dydžio. Itališki žvalgybiniai kreiseriai turėjo papildomą minavimo laivų funkciją.

Vėlesni žvalgybiniai kreiseriai, pvz. *Leone* klasės, buvo palyginti kuklaus dydžio, bet gerai ginkluoti, savo artilerija lenkė bet kurį 3-io dešimtmečio eskadrinį minininką. Pasirodžius dideliems, galinga artilerija ginkluotiems vadinamiesiems „super eskadriniams minininkams" likę Italijos žvalgybiniai kreiseriai buvo oficialiai perklasifikuoti kaip eskadriniai minininkai.

### Italijos žvalgybinių kreiserių klasės

* *Agordat* klasė – šarvuotadeniai kreiseriai, 1914–1921 m. klasifikuoti kaip it. *esploratori* 'žvalgybiniai kreiseriai'
* *Quarto* klasė
* *Nino Bixio* klasė
* *Alessandro Poerio* klasė
* *Mirabello* klasė
* *Aquila* klasė
* *Leone* klasė
* *Capitani Romani* klasė – kartais laikyti lengvaisiais kreiseriais arba didžiaisiais eskadriniais minininkais.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Valas
Valas
**Žvejybinis valas** – žūklės įrankių komponentas, dirbtinis siūlas, kuris kabliuką, blizgę ar kitą panašų komponentą sieja su meškerykočiu (arba žvejybine rite).

Savybės
-------

Anksčiau žūklėje žmonės naudojo ašutus (arklio uodegos plaukus) ar paprastą siūlą. Per pastaruosius kelerius dešimtmečius labai ištobulėjo dirbtinio valo gamybos technologijos. Šiuolaikiniai valai yra itin ploni ir atlaiko dideles apkrovas. Paprastai Europoje valo storis matuojamas milimetrais, o ilgis metrais, tačiau tai priklauso nuo gamintojo pateikiamų standartų ir gali svyruoti nuo 0,01 iki 0,80 milimetro storio bei nuo 20 iki 5000 metrų ilgio. Taip pat gaminami plaukiantys arba skęstantys valai.

Tipai
-----

* monofilamentinis – vienos gijos tįstantis valas
* pintas – keleto supintų gijų netįstantis valas
* muselinis – panašus į paprastą storą siūlą

Naudojimas
----------

Žvejybinis valas naudojamas pagal gamintojo jam suteikiamą specifikaciją. Pavyzdžiui, žvejoti jūroje, upėse, plėšrias ar neplėšrias žuvis.

Gamintojai: *Sufix*, *Colmic*, *Stroft*, D.A.M. *Berkley*, *Zebco*, ir kt.
| **Juozas Vėjelis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1904 m. rugpjūčio 28 d.Pučiakalnė, Nemunėlio Radviliškio valsčius, Biržų apskritis |
| Mirė | 1942 m. sausio 5 d. (37 metai)Rešiotai, Krasnojarsko kraštas |
|  |
| Veikla | Pedagogas, visuomenės veikėjas. |
| Partija | Lietuvos tautininkų sąjunga |

**Juozas Vėjelis** (1904 m. rugpjūčio 28 d. Pučiakalnėje, Nemunėlio Radviliškio valsčius, Biržų apskritis – 1942 m. sausio 5 d. Rešiotuose, Rusija) – mokytojas, tremtinys.

Biografija
----------

1923 m. baigė 5 klases Biržų gimnazijoje. 1923 m. rugpjūčio 18 d. paskirtas Salamiesčio pradžios mokyklos vedėju. 1924 m. lankė pedagoginius kursus Kėdainiuose, 1927 m. – Rokiškyje, 1928 m. – dainavimo ir muzikos Biržuose, 1929 m. – karinio rengimo Kaune, 1931 m. – žemės ūkio kursus Kaune. 1926 m. vasario 28 d. Švietimo ministerija pripažino mokytojo cenzą. 1927 m. vasario 27 d. išlaikė egzaminus prie Švietimo ministerijos pradžios mokyklos mokytojo teisėms gauti. 

1934 m. iš dvaro gautoje žemėje, mokytojo iniciatyva pastatyta tipinė dviaukštė medinė mokykla, kurioje Salamiesčio ir aplinkinių kaimų vaikai mokėsi iki pat 1989 m. Būdamas jaunas, energingas, daug laiko skyrė mokyklos, švietimo, įvairių būrelių reikalams. 1937 m. balandžio mėn. J. Vėjeliui suteiktas I laipsnio, 1940 m. sausio mėn. – II laipsnio vyr. mokytojo vardas. 

Aktyviai dalyvavo kultūrinėje ir politinėje veikloje: 1932–1933 m. vadovavo Salamiesčio Jaunųjų ūkininkų rateliui, 1929–1940 m. – Salamiesčio šaulių būrio vadas ir valdybos pirmininkas, 1936–1940 m. Lietuvos tautininkų sąjungos Salamiesčio apylinkės valdybos pirmininkas. Už aktyvią visuomeninę veiklą 1928 m. Juozas Vėjelis apdovanotas Lietuvos Nepriklausomybės dešimtmečio medaliu, 1934 m. – Šaulių žvaigždės ordinu.

1940 m. spalio 14 d. mokyklą perdavė Leonui Lapėnui ir išvyko mokytojauti į Pabiržės (Biržų apskritis) pradžios mokyklą. 1940 m. gruodžio 6 d. vėl grąžintas į vedėjo pareigas Salamiestyje. 

1941 m. birželio 10 d. priimamas nutarimas areštuoti, orderis išduotas Biržų apskrities valstybės saugumo liaudies komisariate 1941 m. birželio 13 d. Apkaltintas už aktyvią veiklą „buržuazinėse nacionalistinėse" Lietuvos organizacijose, užėmęs vadovaujančius postus ir pravedinėjęs smetoninės vyriausybės politiką, 1941 m. birželio 14 d. okupacinės sovietų valdžios suimtas ir išvežtas į Rešiotų lagerį Krasnojarsko krašte. Mirė tardymo metu.

Pagal Lietuvos Respublikos 1990 m. gegužės 2 d. Įstatymą „Dėl asmenų, represuotų už pasipriešinimą okupaciniams režimams, teisių atstatymo" pripažintas nekaltu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Salamiesčio pradžios mokyklos vedėjas mokytojas Juozas Vėjelis prie darbo stalo. Nuotrauka / Juozas Vėjelis. - 1929*, LIMIS.
2. ↑  *Vėjelis, Juozas*, Kupiškėnų enciklopedija, T.3. Vilnius, 2017. 534 p. ISBN 978-609-447-268-8.
3. ↑  1990 m. liepos 23 d. Lietuvos Respublikos prokuratūros pažymėjimas Nr. 13/1334-90.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Terminas hieroglifais |
| --- |
| *ḫnsw***Chonsu** |  |
| „Chonsas" |
|  |
| *pA-n-ḫnsw***Pa-en-Chonsu** |  |
| „dievo Chonsaus mėnuo" |
|  |
|  |
|  |
| **Graikų k.** | *Pachon* (Παχών) |
| **Koptų k.** | *Pašons* |
| **Arabų k.** | *Bašans* (بشنس) |

**Pašons** (kopt. Ⲡⲁϣⲟⲛⲥ), arba **Pachon** (gr. Παχών) – devintasis Koptų kalendoriaus mėnuo, turintis 30 dienų ir maždaug atitinkantis laikotarpį tarp gegužės 9 ir birželio 7 d. Grigaliaus kalendoriuje.

Istorija
--------

Šis mėnuo egzistavo jau Senosios karalystės laikotarpiu, ir buvo dešimtasis metų mėnuo. Dėl to jis buvo vadinamas antruoju šemu sezono mėnesiu (*2-nw-šmw*). Kadangi jo metu buvo garbinamas dievas Chonsas, ilgainiui jam prigijo šio dievo pavadinimas **Chonsu**. Naujojoje karalystėje mėnesiui buvo suteiktas pavadinimas - **Pa-en-Chonsu**. Galiausiai jis išsivystė į koptišką Pašons.

Pačioje pradžioje jis sutapo su laikotarpiu, maždaug atitinkančiu kovo II pusę ir balandžio I pusę (Memfyje prasidėdavo kovo 16 d.) pagal Grigaliaus kalendorių, tačiau dėl to, kad Egipto kalendoriaus metai ne visai atitiko Saulės (Sirijaus) metus, šis mėnuo ilgainiui išpuldavo vis anksčiau, lyginant su Nilo potvyniais ir Sirijaus patekėjimu (t. y. Nilo potvyniai prasidėdavo vis vėliau kalendoriuje, kas 4 metus vėluodami viena diena). 1321 m. pr. m. e. praėjus vienam Sotiniam ciklui (t. y. 1460 m.), Chonsu mėnuo vėl sugrįžo į pirminę padėtį Nilo patvynių atžvilgiu. 1291 m. pr. m. e. faraonas Amenofis I įvykdė kalendoriaus reformą, paskelbdamas Techi (Džehuti) pirmuoju metų mėnesiu, ir tada Chonsu tapo žinomas kaip pirmasis šemu mėnuo.

Kadangi metų ilgis nebuvo reformuotas, Pa-en-Chonsu vėl ėmė atsilikti. 22 m. pr. m. e. įvykdžius kalendoriaus reformą ir įvedus Koptų kalendorių, pašonso pradžia buvo fiksuota Julijaus kalendoriaus atžvilgiu (t. y. balandžio 26 d.).

XVI a. reformavus Julijaus kalendorių ir įvedus Grigaliaus, iki mūsų laikų susidarė 13 d. skirtumas tarp Grigaliaus ir koptų kalendoriaus. Dėl to pašonso 1 d. dabar sutampa su gegužės 9 d.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSenovės Egipto ir koptų kalendorių mėnesiai |
| --- |
|  |
| Iki 1291 m. pr. m. e. | 
 Vepet-Renpet **·**  Techi **·**  Menchet **·**  Hut-Heru **·**  Ka-her-Ka **·**  Šef-Bedet **·**  Rekeh-Ver **·**  Rekeh-Nedes **·**  Renutet **·**  Chonsu **·**  Chenti-Chet **·**  Ipet-Hemet **·**  Hariu-Renpet |
|  |
| 1291-22 m. pr. m. e. | 
 Džehuti **·**  Pa-en-Ipet **·**  Hut-Heru **·**  Ka-her-Ka **·**  Ta-Abet **·**  Mechiris **·**  Pa-en-Amenhotep **·**  Pa-en-Renenutet **·**  Pa-en-Chonsu **·**  Pa-en-Inet **·**  Ipip **·**  Mesut-Re **·**  Hariu-Renpet |
|  |
| Nuo 22 m. pr. m. e. | 
 Thoutas **·**  Paopis **·**  Hathora **·**  Koiakas **·**  Tobis **·**  Meširis **·**  Paremhatepas **·**  Peremoudis **·**  Pašonsas **·**  Paonis **·**  Epipis **·**  Mesoris **·**  Pi Kogi Enavot |
|  |
| Achetas **·**  Peretas **·**  Šemu |

 |
*Gulathing* galiojimo teritorija
**Gulathingslov** – seniausias išlikęs Norvegijos teisės šaltinis, teisės paminklas.

Prieš 930 m. išmintingasis *Úlfjótur* buvo išsiųstas į Norvegiją studijuoti įstatymą apie *Thing* santvarką. Po 3 metų grįžęs su išsamiu įstatymų rinkiniu, adaptavo Islandijos sąlygoms ir taip tapo pirmuoju Islandijos teisėkūrininku.

Kai kurie norvegų *Gulathing* variantai datuojami iki Harald Hårfagre (apie 852-933) valdymo. Vėlesni šaltiniai teigia apie Olavo Šventojo (995-1030) teisės rinkinį.

Išnašos
-------

1. ↑  Hjálmarsson p. 21

Literatūra
----------

* Jón R. Hjálmarsson: Die Geschichte Islands. Reykjavík 1994.
* B. Eithun, M. Rindal, T. Ulset: *Den eldre Gulatingslova*. Oslo 1994.
* Knut Helle: *Gulatinget og Gulatingslova*. Leikanger 2001.
* Konrad Maurer: *Die Entstehungszeit der älteren Gulaþingslög*. München 1872.
* Lars Boje Mortensen: *Den formative dialog mellem latinsk og folkesproglig litteratur ca 600-1250.* In: *Else Mundal (Hrg.)* Reykholt som makt - og lærdomssenter i den islandske og nordiske kontekst. *Reykholt 2006*
**Vytautas Izbickas** (1920 m. gegužės 16 d. Čirkūnai, dab. Cirkuni, Aknystos parapija, Ritės valsčius, Jekabpilio apskritis – 1988 m. sausio 28 d. Bostonas) – Lietuvos statybos ir hidrotechnikos inžinierius, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Aknystos progimnazijoje, Rokiškio Tumo Vaižganto gimnazijoje. 1944 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Statybos fakultetą, apgynė diplominį projektą „Klaipėdos uosto praplėtimas iki 3,5 milijono tonų metinės krovinių apyvartos". Dalyvavo antibolševikinėje ir antinacinėje rezistencijoje. 1944 m. nacių kalintas, išvežtas darbams į Vokietiją, po karo dirbo Hamburgo uoste. 1947 m. persikėlė į Didžiąją Britaniją, Kardifo uoste projektavo ir prižiūrėjo molų, krantinių ir kitų hidrotechninių statinių statybas. 1951 m. išvyko į JAV. 1951–1953 m. dirbo projektavimo bendrovėje „Stone and Webster", nuo 1953 m. – „Chas. T. Main". 1965–1969 m. Pramoninių pastatų, 1978–1984 m. Šiluminių elektrinių ir hidroelektrinių skyrių vyr. inžinierius. Vadovavo sudėtingų inžinerinių objektų – pramoninių pastatų, šiluminių elektrinių, hidroelektrinių, hidroakumuliacinių elektrinių, užtvankų statybai. Svarbiausi projektai:

* Bendrovės „General Electric Corporation" gamybiniai pastatai Pitsfilde prie Bostono, 1969 m.
* Jėgainė, Rijadas, Saudo Arabija, 1974 m.
* Sunkiųjų jonų greitintuvas, (Oak Ridge National Laboratory) Ouk Ridžas, Tenesio valstija, 1976 m.
* Acaray hidroelektrinės kompleksas, Paragvajus, 1977 m.
* Šiluminė elektrinė, Lakelandas, Floridos valstija, 1984 m.
* Prisidėjo prie Niagaros hidrotechninio komplekso projektavimo, nuo 1960 m.

1977–1981 m. Amerikos lietuvių inžinierių ir architektų sąjungos centro valdybos pirmininkas, 1979–1982 m. JAV lietuvių bendruomenės Bostono skyriaus pirmininkas. JAV lietuvių bendruomenės Tarybos prezidiumo pirmininkas, du kartus rinktas Pasaulio lietuvių bendruomenės Seimo nariu. Žmona Felicija, dukra Daiva, sūnus Vytenis.

Įvertinimas
-----------

* 1999 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto taryba jo vardą suteikė 06 auditorijai.

Literatūra
----------

* Algimantas Nakas. Inžinierius Vytautas Izbickas, Vilnius, 2000 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Doc. dr. Algimantas Nakas. Žurnalas „Gedimino universitetas", 1999 metai / Nr.3 (6)[neveikianti nuoroda]
2. ↑  *Vytautas Izbickas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 426 psl.
**Frydrichas Vilhelmas Julius fon Bergas** (vok. *Friedrich Wilhelm Julius von Berg*, rus. *Фридрих Карлович Берг*, 1842 m. gruodžio 24 d. Mintaujoje, Rusijos imperija – 1932 m. gruodžio 2 d. Vilniuje) – Rusijos imperijos astronomas.

Biografija
----------

Gimė ir augo žinomo Kuršo gubernijos veikėjo, valstybės tarėjo Karlo Christiano fon Bergo šeimoje. Baigęs Mintaujos gimnaziją, 1863-66 m. studijavo astronomiją Dorpato universitete, už parodytą stropumą 1864 m. buvo apdovanotas aukso medaliu. 1865 m. pakviestas į Dorpato observatorijos direktoriaus padėjėjo pareigas. 1866-67 m. stebėjo dangaus kūnus Pulkovo observatorijoje.

Nuo 1867 m. dirbo Vilniaus observatorijos direktoriaus padėjėju. Jam vadovaujant šioje mokslo įstaigoje pradėti žvaigždžių fotometrijos ir atmosferos ekstinkcijos tyrimo darbai. 1869 m. suteiktas magistro, o 1871 m. – astronomijos daktaro laipsnis. 1874 m. jis pasiūlė naują stebėjimo vietos koordinačių nustatymo ir laiko pataisos būdą.

Kai 1882 m. Rusijos caro administracija Vilniaus observatoriją uždarė, F. Bergas pervažiavo gyventi į Varšuvą ir iki 1884 m. dirbo observatoriumi ir astronomijos docentu. Vėliau profesoriaus pareigose trejus metus dėstė taikomąją matematiką bei mašinų mokslą *Politechnikos ir Žemės ūkio-Miškininkystės institute* Novo Aleksandrijoje (dab. Pulavai), jam buvo suteiktas slaptojo valstybės tarėjo laipsnis.

Išėjęs į užtarnautą poilsį, gyveno tai Vilniuje, tai savo ūkyje Kretingos apskrityje, *Trumpėnuose* (vok. *Ilsenhof*). 1877 m. Vilniuje vedė Martą Emiliją fon Mertens. Jų palikuonys valdė *Trumpėnus* iki Antrojo pasaulinio karo, vėliau vietovė sunyko.

Bibliografija
-------------

* Берг, Фридрих Карлович. *О фотометре Шверда и поглощении света атмосферой, для виленского горизонта*. (Ст. г. Берга, пом. дир. Вилен. обсерватории). – [Санкт-Петербург]: тип. Имп. Акад. наук, 1872
* Берг, Фридрих Карлович. *Новый способ определения поправки часов, широты и долготы места*. (Рассуждение д-ра Фридр. Берга, пом. дир. Вилен. астрон. обсерватории). – Вильна: тип. А.Г. Сыркина, 1874
* Берг, Фридрих Карлович. *Об определении эллиптической орбиты по трем наблюдениям*. – Москва: Моск. мат. о-во, сост. при Имп. Моск. ун-те, [1875]

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Friedrich Wilhelm Julius von Berg* / Baltisches Biographisches Lexikon[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Lietuvos astronomijos istorija
3. ↑  Обсерватории в Вильно и в Варшаве. / Б.А.Воронцов-Вельяминов. *Очерки истории астрономии в России*
4. ↑  *Friedrich Wilhelm Julius von Berg* / Baltisches Biographisches Lexikon[neveikianti nuoroda]
| **Vytautas Jablonskis (1920)** |
| --- |
| Gimė | 1920 m.Juodeikiai |
| Mirė | 1948 m. rugpjūčio 11 d. (~28 metai)Balsiškiai |
| Tautybė | lietuvis |
| Tėvas | Juozas Jablonskis |
| Motina | Stefanija Jablonskienė |
|  |
| Veikla | Lietuvos partizanas |
| Pareigos | Kardo rinktinės Skirmanto kuopos Lenkimų būrio vadas |

**Vytautas Jablonskis**, slap. **Šiaurys** (1920 m. Juodeikių k. Skuodo vls. Kretingos apskr. – 1948 m. rugpjūčio 11 d. Balsiškių k. Kartenos vls. Kretingos apskr.) – Lietuvos partizanas, Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Skirmanto kuopos Lenkimų būrio vadas.

Tipinis atminimo ženklas 1948 m. rugpjūčio 11 d. Balsiškiuose žuvusiems Kardo rinktinės partizanams atminti
Gyveno ir dirbo Kretingoje. Sovietų armijai 1944 m. pabaigoje užėmus Kretingos apskritį, vengdamas tarnybos okupacinėje kariuomenėje pasitraukė į mišką, tapo Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės partizanu „Šiauriu", vadovavo gimtoje apylinkėje veikusiam Skirmanto (Skuodo) partizanų kuopos Lenkimų būriui. Lankydamasis Buganto (Kartenos) kuopoje, 1948 m. rugpjūčio 11 d. Mikoliškių–Žutautų–Bumbulių apylinkių miškuose pateko į MGB vidaus kariuomenės ir MGB Kartenos, Kretingos, Salantų ir Skuodo stribų apsuptį, žuvo šalia Balsiškių kaimo.

Vardas įamžintas 2014 m. Balsiškių paminkle partizanams.

Šaltiniai
---------

* Lietuvos ypatingasis archyvas. - F. K-1, ap. 3, b. 1241. - L. 22, 31; ap. 47, b. 264. - L. 98v–99
* Lietuvos gyventojų genocidas 1948. - Vilnius, 2007. - T. 3 (A–M). - P. 467
| Dolynskaukr. *Долинська* |
| --- |
|        |
| *Daugiabučių kvartalas Dolynskoje* |
|  |
| 

DolynskaDolynska

48°06′0″ š. pl. 32°45′0″ r. ilg.﻿ / ﻿48.10000°š. pl. 32.75000°r. ilg.﻿ / 48.10000; 32.75000﻿ (Dolynska)Koordinatės: 48°06′0″ š. pl. 32°45′0″ r. ilg.﻿ / ﻿48.10000°š. pl. 32.75000°r. ilg.﻿ / 48.10000; 32.75000﻿ (Dolynska) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ukrainos vėliava Ukraina |
| **Sritis** | Kirovohrado sritis Kirovohrado sritis |
| **Rajonas** | Dolynskos rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1873 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 19 037  |
| **Plotas** | 12,1 km² |
| **Tankumas** (2018) | 1 573 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Dolynska |

**Dolynska** (ukr. *Долинська*) – miestas Ukrainoje, Kirovohrado srityje, Padnieprės aukštumoje, 75 km į pietryčius nuo Kropivnyckio; rajono centras. Didelis geležinkelių mazgas – kertasi linijos Kremenčukas–Mykolajivas ir Kryvyj Rihas–Bobrynecas. Maisto pramonė (grūdų elevatorius), apylinkėse yra ilgą laiką statomas Kryvyj Riho okslieno rūdų sodrinimo kombinatas.

Istorija
--------

Gyvenvietė kurtis pradėjo XIX a. pab. nutiesus geležinkelį, ypač 1884 m. įrengus geležinkelių mazgą. Pagal žemių savininką pradžioje vadinta Kefalinu (*Кефалино*). XX a. pr. tai buvo stambi gyvenvietė, veikė plytų gamykla, lokomotyvų depas. 1901 m. suteiktas Dolynskos (Dolinskajos) pavadinimas. Tiesa, iki pat 1944 m. vietos valdžia gyvenvietę vadino Ševčenkovu. 1957 m. Dolynskos miesto tipo gyvenvietė tapo miestu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 138
| **Vytautas Jašinskas** |
| --- |
| Gimė | 1951 m. birželio 8 d. (71 metai)Kaune |
|  |
| Veikla | Lietuvos gydytojas oftalmologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras. |

**Vytautas Jašinskas** (g. 1951 m. birželio 8 d. Kaune) – Lietuvos gydytojas oftalmologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1974 m. baigė Kauno medicinos institutą, 1977-1982 m. mokėsi Maskvoje, I. Sečenovo I medicinos institute. 1989 m. medicinos mokslų daktaras.

Nuo 1974 m. dirbo Regos apsaugos laboratorijoje. Nuo 1982 m. Kauno medicinos instituto (1989-1998 m. Kauno medicinos akademija, nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytojas, 1989-1991 m. Akių ligų katedros vedėjas, nuo 1991 m. – Akių ligų klinikos vadovas. Nuo 1993 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo sritis – priekinio akies segmento mikrochirurgija. Paskelbė daugiau kaip 50 mokslinių straipsnių. 14 išradimų autorius. Endokapsulinės ir ambulatorinės kataraktos chirurgijos, fakoemulsifikacijos, sulankstomų dirbtinių lęšių, dirbtinų rainelių, akispūdį mažinančių šuntų panaudojimo pradininkas Lietuvoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Jašinskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 587 psl.
**Frustracija** (lot. *frustratio – nuvylimas*) – nepasitenkinimo ir neužtikrintumo būsena, kylanti dėl negalėjimo patenkinti kurių nors poreikių, nesugebėjimo pasiekti tam tikrų tikslų arba susidūrus su problemomis; Emocinė reakcija į stresą, pasireiškianti nerimu, neviltimi, pykčiu.

Frustracijos paveiktas žmogus automobilių spūstyje
Frustracija dažnai pasitaiko mokantis įvairių dalykų, pavyzdžiui, svetimųjų kalbų, vairavimo ir kitų įgūdžių. Gali kilti dėl streso patiriamo darbe kai nesiseka susidoroti su iškilusiu sunkumu. Pasireiškia ir stovint parduotuvės eilėse, transporto spūstyse ir panašiose situacijose. Ilgalaikė frustracija gali privesti prie depresijos, nuolatinio streso, trumpalaikė frustracija gali sukelti agresiją, savitvardos praradimą, nepasitikėjimą savimi.

Būdinga žmonėms ir aukštesniesiems gyvūnams. Pastariesiems frustracija atsiranda dėl biologinių poreikių tenkinimo sunkumų. Žmonėms atsirandanti dėl vidinių ar išorinių veiksnių. Būdingiausios vidinės kliūtys – poreikių slopinimas, vidiniai asmenybės konfliktai (pavyzdžiui, dėl kognityvinio konflikto žmonės patiria įtampą ar nemalonią būseną, kai jų įsitikinimai ar požiūris neatitinka jų elgesio), tam tikros asmenybės bruožų ypatybės, įvairios fizinės ir psichinės ydos, išorinės – kito žmogaus prieštaravimas, socialinių normų paisymas. Frustracija tuo stipresnė, kuo labiau trukdoma asmenybei reikšminga veikla, veiksmai ir kuo arčiau yra siekiamas tikslas.

Frustracijos teorijos kūrėjai psichologas J. Dollardas ir kiti 1939 m. iškėlė hipotezę, kad frustracija beveik visada sukelia agresiją, o agresija beveik visada yra reakcija į frustraciją. Jie pateikė prielaidą, kad žmogus, patyręs frustraciją, turi išreikšti bent šiek tiek agresijos, kad įvyktų savotiškas apsivalymas – katarsis. 1941 m. kiti Jungtinių Amerikos Valstijų psichologai (N. E. Milleris ir kiti) įrodė, kad dėl frustracijos neretai pasireiškia regresyvus elgesys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Definition of frustration". *www.merriam-webster.com*. Nuoroda tikrinta 2022-03-15.
2. 1 2 3  Frustracija. Aiškinamasis psichologijos terminų žodynas. Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras, 2019. – 376 p. ISBN 9785420018125.
3. 1 2 3  *Frustracija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
4. 1 2  „Signs of Frustration". *WebMD*. Nuoroda tikrinta 2022-03-15.
| **Osvaldas Šarmavičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1955 m. spalio 1 d. (67 metai)Vidiškiai, Ukmergės rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Aldra |
| Vaikai | Jurgis, Vainius |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Šilalės rajono visuomenės bei politinis veikėjas, valstybės pareigūnas. |
| Partija | 
* 1987 m. Lietuvos komunistų partija;
* 1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partija;
* 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partija.

 |
|  |
| Alma mater | 
* 1978 m. Kauno politechnikos institutas
* 2006 m. Mykolo Romerio universitetas

 |

**Osvaldas Šarmavičius** (g. 1955 m. spalio 1 d. Vidiškiai, Ukmergės rajonas) – Lietuvos ir Šilalės rajono savivaldybės visuomenės bei politinis veikėjas, valstybės pareigūnas.

Biografija
----------

1970 m. baigė Ukmergės muzikos mokyklą, 1973 m. – Vidiškių vidurinę mokyklą. 1973–1978 m. studijavo Kauno politechnikos institute, inžinierius technologas. 2006 m. baigė Mykolo Romerio universitetą, teisės magistras.

Dirbo Jonavos baldų kombinate meistru. 1987–1990 m. Lietuvos komunistų partijos Šilalės rajono komiteto antrasis sekretorius, 1990 m. Lietuvos komunistų partijos (savarankiškos) Šilalės rajono organizacijos pirmininkas. 1992–1996 m. Seimo nario padėjėjas. 1992–1999 m. Osvaldo Šarmavičiaus firmos „Varmija" direktorius. 2000 m. Šilalės rajono savivaldybės meras.

2001–2002 m. dirbo Tauragės apskrities viršininko pavaduotoju, Vyriausybės atstovu Tauragės apskrityje. 2002–2010 m. Valstybės tarnybos departamento prie Vidaus reikalų ministerijos direktorius. 2010–2012 m. Lietuvos pieno ūkių asociacijos administracijos direktorius. 2013–2017 m. Valstybės tarnybos departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės direktorius, 2017–2019 m. direktoriaus pavaduotojas.

2019–2021 m. Šilalės rajono savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas. Nuo 2021 m. Šilalės rajono ligoninės direktorius.

1981–1990 m. Šilalės rajono Darbo žmonių deputatų Tarybos deputatas, 1990–1995 m. Šilalės rajono tarybos narys, 1995–2006 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos narys.

1989 m. LKP (savarankiškos) Centro Komiteto narys. 1992–2000 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos Šilalės skyriaus pirmininkas, respublikinės tarybos narys. 2000 m. LDDP ir LSDP koalicinės tarybos narys, 2000–2002 m. LSDP Šilalės skyriaus pirmininkas. 2003–2005 m. LSDP prezidiumo narys, 2005–2007 m. LSDP Etikos ir Procedūrų komisijos pirmininkas. Nuo 2013 m. LSDP tarybos narys.

Žmona Aldra, vaikai Jurgis ir Vainius.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2021-07-14 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑
4. ↑

* Archyvuota kopija 2015-12-08 iš Wayback Machine projekto. - Valstybės tarnybos departamento direktorius
* - Šilalės rajono (Nr. 44) apygarda
* Archyvuota kopija 2015-12-08 iš Wayback Machine projekto. - Kandidatas