recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| ***Kareivių merginos*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Le soldatesse |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija Vokietija Jugoslavija |
| Režisierius | Valerio Zurlini |
| Scenaristas (-ai) | Leonardo BenvenutiPiero De Bernardi |
| Vaidina | Tomas MilianLea MassariMario AdorfValeria MoriconiMarie Laforet |
| Metai | 1965 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 120 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Kareivių merginos** (it.  *Le soldatesse*) – 1965 m. sukurta karinė drama.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Anna Karina – Elenitza
* Lea Massari – Tula
* Tomas Milian – Gaetano Martino
* Mario Adorf – Kastanoli
* Valeria Moriconi – Ebė
* Marie Laforet – Eftikija
* Aleksndr Gavric – Alesis

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

1940-ieji metai, Italijos ir Graikijos karo pabaiga. Italams laimėjus, leitenantas Gaetano kalnuota vietove lydi būrį graikių prostitučių po įvairius armijos dalinius Albanijoje, kad šios „aptarnautų" kareivius. Viena iš merginų, Elenitza, atrodo įsimylėjusi leitenantą, tačiau šis labiau domisi kita mergina, Eftikija. Jis nori, kad mergina kartu vyktų į jo dalinį, tačiau jam niekaip nepavyksta pelnyti išdidžios merginos palankumo ir ši verčiau pasiryžusi likti bet kuriame kitame dalinyje, nei keliauti toliau...

Apdovanojimai
-------------

* Maskvos kino festivalis – Didžiojo žiuri prizo nominacija
* „Golden Goblets" – geriausia aktorė (V. Moriconi)
Kardinolų kolegija popiežiaus laiduotuvėse
**Kardinolų kolegija** (lot. *Collegium Cardinalium Sanctae Romanae Ecclesiae*, Šventosios Romos katalikų bažnyčios kardinolų susirinkimas – bažnyčios institucija, kardinolų visuma.

Kardinolų kolegijos teisės ir pareigos apibrėžtos 1983 m. Kanonų teisės kodekse. Mirus popiežiui Kardinolų kolegija konklavoje renka naują popiežių, tarp konklavų neatlieka jokių valdymo funkcijų. Kolegijai vadovauja kolegijos išrinktas ir popiežiaus patvirtintas kardinolas dekanas, jam nesant – subdekanas, bet teisiškai kitų kardinolų atžvilgiu jis neturi jokios valdžios.

Rinkimų teisę turi kardinolai iki 80 metų amžiaus. Pirmoji Kardinolų kolegija (*Sacrum Collegium*) sudaryta 1150 m. popiežius Sikstas V (1585–1590 m.) kolegiją išplėtė iki 70 kardinolų. 1831–1846 m. iš 75 naujai išrinktų kardinolų 69 buvo italai. Valdant popiežiui Grigaliui XVI Kardinolų kolegija papildyta Prancūzijos, Portugalijos, Austrijos, Belgijos ir Anglijos, vėliau – ir kitų Europos šalių atstovais. Popiežius Jonas XXIII kolegiją išplėtė iki 90, įtraukė kardinolų iš Afrikos, Amerikos ir Azijos. Vėliau kiti popiežiai tą skaičių dar didino. 2002–2005 m. Kardinolų kolegijos dekanas buvo Jozefas Aloizas Racingeris.

Nuo 2005 m. Kardinolų kolegijoje buvo 135 kardinolai. Kardinolų kolegijos dekanas Andželas Sodanas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Romualdas Zdanys. *Kardinolų kolegija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 431 psl.
|  |
| --- |
| Angela Farrell |
| Gimė | 1952 m. (~71 metai)Donegolas, Airijos vėliava Airija |
| Žanrai | popmuzika |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 1971-1972 |
| Įrašų kompanija | Rex Records |

**Angela Farrell** (g. 1952 m. Donegole, Donegolo grafystė) – Airijos dainininkė, Airijos atstovė Eurovizijos dainų konkurse 1971 m.

Biografija
----------

Angela gimė 1952 metais Donegolo miestelyje Airijos šiaurėje. Vaikystėje su tėvais persikėlė į Portadauną (Šiaurės Airija). Televizijoje Farrell debiutavo būdama 19-os metų, tuomet dar niekam nežinoma, dalyvavo Airijos atrankoje į „Euroviziją". Ji atliko dainą „One Day Love", žodžius ir muziką sukūrė Donald Martin ir Ita Flynn. Kūrinys nacionaliniame finale tapo pergalingas, o A. Farrell gavo galimybę atstovauti savo šaliai „Eurovizijos" dainų konkurse 1971 m.

Konkurse atlikėja užėmė 11-ą vietą, surinkusi 79 taškus. „One Day Love" Airijos singlų tope užėmė 4-ą vietą.

Singlai
-------

* *One day love* (1971)
* *How Near Is Love* (1971)
* *I Am* (1971)
* *Somewhere In The Shadow of My Dreams* (1971)
* *Top of the World* (1972)
* *Dusty* (1972)

Nuorodos
--------

* Daina *One Day Love*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Dana  *„All Kinds of Everything"*** |  **Airijos atstovė Eurovizijoje**1971 | Po to:**Sandie Jones  *„Ceol an Ghrá"*** |
Koordinatės: 49°56′22″ š. pl. 14°11′17″ r. ilg.﻿ / ﻿49.93944°š. pl. 14.18806°r. ilg.﻿ / 49.93944; 14.18806

Karlšteino pilis ir aplinkinis rezervatas
**Karlšteinas** (ček. *Karlštejn*) – gotikinė viduramžių pilis 20 km į pietvakarius nuo Prahos, Karlšteino miestelyje, šalia Berounkos upės. Stovi ant stačios, 72 m aukščio kalvos.

Pilis 1348–1357 m. pastatyta Šv. Romos imperijos imperatoriaus Karolio IV įsakymu. Ji buvo skirta imperijos brangenybėms ir dokumentams saugoti. 1578–1597 m. pilis perstatyta renesanso stiliumi, išplėsta, o 1888–1897 m. restauruota neogotikos stiliumi.

Karlšteino pilį juosia gynybinė siena, aplink donžoną išstatyta dekoruota sienų tapyba žymi Švč. Mergelės Marijos bažnyčia (1357 m.) ir Šv. Kotrynos koplyčia (1357 m.), kurios sienos puoštos pusbrangiais akmenimis. Donžone – Šv. Kryžiaus koplyčia (1365 m. sienos puoštos M. Vurmserio freskomis su Karolio IV gyvenimo scenomis, yra XIV a. T. Modenos ir Teodoriko paveikslų).

Dabar Karlšteino pilyje veikia Istorijos ir vidurinių amžių meno muziejus. Karlšteino pilies apylinkės 1955 m. paskelbtos istoriniu rezervatu. Saugomi miškų, pievų plotai, karstinės reljefo formos.

* Pilis 1910 m.Pilis 1910 m.
* Meistro Teodoriko kūrinys Šv. Kryžiaus koplyčiojeMeistro Teodoriko kūrinys Šv. Kryžiaus koplyčioje
* Šv. Kotrynos koplyčiaŠv. Kotrynos koplyčia
* KarlšteinasKarlšteinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Karlštejn*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 199


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Karlšteinas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Anfilados (pažymėtos raudonomis linijomis) Kosteleco prie Orlicės rūmuose, Čekijoje
**Anfilada** (pranc. *enfilade*) – virtinė pereinamųjų patalpų (aikščių, kiemų), išdėstytų pagal vieną ašį. Anfiladiškos patalpos būna sujungtos vienoje ašyje išdėstytomis durų angomis, pro kurias matoma patalpų perspektyva. Įrengiamos dažniausiai reprezentaciniuose pastatuose. Atsirado senovės Persijoje, Europoje paplito vėlyvojo renesanso rūmų architektūroje (Rafaelio kambariai, XVI a.), plačiau naudotos baroko ir klasicizmo architektūroje.

Žymesni anfiladų pavyzdžiai – Versalio rūmuose Prancūzijoje (XVII a.), Sansusi Naujuosiuose rūmuose Vokietijoje (XVIII a.), Jekaterinos rūmuose Puškine, Rusijoje (XVIII a.).

Lietuvoje anfiladiškų patalpų yra Pacų rūmuose Vilniuje ir Kaune (XVII a.), Paežerių rūmuose (XVIII a.), Verkių dvaro vakarinėje oficinoje (XVIII a. pab.) ir kituose baroko bei klasicizmo rūmuose, buvo XIX–XX a. pr. gyvenamuose namuose miestuose (sovietmečiu, rekonstravus į atskirus butus, užmūrytos).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Anfilada*, Tarptautinių žodžių žodynas. Vyriausioji enciklopedijų redakcija, Vilnius 1985 m. Nuoroda tikrinta 2022-06-21.
2. 1 2  *Anfilada*, Visuotinė lietuvių enciklopedija, 2021-06-30. Nuoroda tikrinta 2022-06-21.
3. ↑  Marija Purvinienė. *Anfilada*, Tarybų Lietuvos enciklopedija, t. 1, p. 65. Vyriausioji enciklopedijų redakcija, Vilnius, 1985 m.
Asalio ežeras Afarų įduboje
**Afarų įduba** (kitaip – **Danakilių įduba**) – įduba Etiopijoje, Eritrėjoje ir Džibutyje, viena iš neįveikiamiausių vietų mūsų planetoje.

Didelę metų dalį tai – išdžiūvusi, druska padengta lyguma. Čia saulėkaitoje temperatūra pakyla iki 75 °C. Diduma šios lygumos yra žemiau jūros lygio: faktiškai ji buvo Raudonosios jūros šaka, kol Žemės plutos judėjimas šiaurinėje pusėje iškėlė Danakilių kalnagūbrį ir atitvėrė jį nuo pagrindinio jūros masyvo. Vanduo išgaravo, palikęs buvusiame jūros dugne iki 3 km storio druskos sluoksnį.

Nepaisant siaubingų Afarų įdubos sąlygų, joje nuo seno gyvena klajoklių gentys, vadinamos afarais arba danakiliais, kaip juos vadina kiti to krašto žmonės. Baisiame karštyje ant išdegusios žemės jie išgyvena iš dvejopos veiklos – klajoklinės gyvulininkystės ir druskos rinkimo. Afarai daugiausia maitinasi pienu ir mėsa, todėl užsitęsusi sausra gyvuliams ir žmonėms gresia mirtimi.

Nuorodos
--------

Danakilių įduba **(**pranc.**)**
| **Marasmius epiphyllus** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Mažūniniai  *( Marasmiaceae)* |
| Gentis: | Mažūnis  *( Marasmius)* |
| Rūšis: | Lapinis mažūnis  *( Marasmius epiphyllus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Lapinis mažūnis** (lot. *Marasmius epiphyllus*) – mažūninių (*Marasmiaceae*) šeimos, mažūnių (*Marasmius*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Ant nukritusių medžių lapų, ypač jų lapkočių, gyslų, žolių stiebų.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kepurėlė vagotai raukšlėta, kotas rusvas.

Vaisiakūniai mažyčiai, gležni. Kepurėlė 0,5–1 cm skersmens, paplokščia, odiška, raukšlėtai vagota, balsva, kreminė. Lakšteliai labai siauri, šakotai raukšliški, stori, priaugtiniai, balsvi. Kotas iki 3 cm ilgio, siūliškas, rusvas, prie lakštelių baltas. Trama labai plona, membraniška, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 8,5–10 (11)×3,5–5 μm.

**Būdingi požymiai:** balti, kreminiai, gležni vaisiakūniai, auga ant nukritusių lapų, ypač jų gyslų, lapkočių.

Gana dažnas. Vertingas paklotės saprotrofas. Labai panašus drebulinis mažūnis, bet šis auga tik ant drebulės lapų, taip pat neretas. **Nevalgomas**.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 171 psl.
Koordinatės: 54°40′55″š. pl. 25°17′20″r. ilg.﻿ / ﻿54.681861°š. pl. 25.289025°r. ilg.﻿ / 54.681861; 25.289025

Kardinalijos vietoje stovintis pastatas
**Kardinalija** vadintas pastatas Vilniuje, Pilies gatvėje, ant kampo su Šv. Jono gatve, buvę Radvilų rūmai.

Anksčiau rūmai buvo dviejų aukštų, 1850 m. pristatytas trečiasis.

1850 m. pastatas taip pat atiteko paštui (veikė Vilniaus centrinis paštas), todėl tada vadintas pašto rūmais, nors išliko ir Kardinalijos pavadinimas. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą pastate veikė Juozapo Zavadskio knygynas.

Kiek nukentėjo per Antrąjį pasaulinį karą (1944 m.), tačiau nebuvo sugriautas. Tada porą dešimtmečių stovėjo nenaudojamas ir neremontuojamas. Vėliau, nepaisant parengto projekto pastatą suremontuoti, tarybinė valdžia nutarė jį griauti ir jo vietoje statyti naują.

Kardinalija, apie 1912 m.
Buvo pastatytas naujasis namas (adresu Pilies g. 23), daugiabutis su apačioje įrengtomis įstaigomis; jo architektūra yra moderni, smarkiai skiriasi nuo Kardinalijos architektūros (anot Vlado Drėmos, naujasis pastatas yra „pretenzingos architektūros, trikdančios senamiesčio gatvelių jaukumą").

Po pastatu Pilies g. 23 yra išlikę gotikiniai Kardinalijos rūsiai.

Šaltiniai
---------

* Vladas Drėma „Dingęs Vilnius"
* „Paminklų sąvadas" (Vilnius, 1988)
**Karbonatizacija** - cheminė reakcija, kurios metu kalcio hidroksidas reaguoja su anglies dioksidu ir susidaro netirpus kalcio karbonatas:

Ca(OH)2 + CO2 → CaCO3 + H2O
Angliškai *karbonatizacija* kartais vadinama ne tik *carbonatation*, bet ir *carbonation*, nors šis žodis reiškia ir vandens įsotinimą anglies dioksidu.

Betono karbonatizacija
----------------------

*Betono karbonatizacija* - betono korozijos būdas, kai ore esantis anglies dvideginis reaguoja su cementinio akmens kalcio hidroksidu, sudarydamas kalcio karbonatą.

Karbonatizacija cukraus gamyboje
--------------------------------

Karbonatizaciją naudoja gaminant cukrinių runkelių cukrų. Į cukringą skystį, gautą iš runkelių, pila kalkių pieną (kalcio hidroksido suspensiją) ir pro jį leidžia daug anglies dioksido turinčias dujas. Skystyje vyksta karbonatizacija, ir susidarančios kalcio karbonato nuosėdos kartu nusodina šalinamus nešvarumus. Šis procesas atliekamas specialiuose karbonatizavimo rezervuaruose ir trunka nuo 20 min. iki valandos.

Karbonatizavimo metu:

* Padidėjus skysčio šarmingumui koaguliuoja ir vėliau nusodinami tirpūs baltymai.
* Kalcio karbonato dribsniai surenka dažančias medžiagas
* Suardomi kai kurie monosacharidai (daugiausia gliukozė ir fruktozė).

Dirvų karbonatizacija
---------------------

*Dirvų karbonatizacija* - reiškinys, vykstantis kai kuriuose dirvožemiuose, kurio metu viršutinių sluoksnių karbonatai virsta tirpiais bikarbonatais, kurie ištirpsta vandenyje (šis procesas vadinamas *dekarbonatizacija*), bet gilesniusoe sluoksniuose vėl atvirsta netirpiais karbonatais, kurie tuose gilesniuose sluoksniuose ir kaupiasi.

Šis reiškinys būdingas sausringiems, pusiau sausringiems ir nepakankamai drėgniems regionams. Tokių kraštų dirvožemiuose dėl dekarbonatizacijos ir vėlesnės karbonatizacijos susidaro karbonatais prisotinti horizontai.

Nuorodos
--------

* Decarbonatation / carbonatation Archyvuota kopija 2008-03-08 iš Wayback Machine projekto.
| Lapišė |
| --- |
| Lapišė ties Žalpiais Lapišė ties Žalpiais |
| **Ilgis** | 21,1 km |
| **Baseino plotas** | 90,6 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,57 m³/s |
| **Ištakos** | Šiluvos apylinkės |
| **Žiotys** | Dubysa |
| **Šalys** | Lietuva |

**Lapišė** – upė Lietuvoje, Raseinių rajone; Dubysos kairysis intakas. Prasideda Šiluvos miestelio rytiniame pakraštyje, aukštupyje teka į šiaurę Šiluvos tyrelio durpyno pakraščiu. Toliau teka į vakarus, kerta Palapišių mišką. Už Pumpurų kaimo teka į pietus, smarkiai vingiuoja. Įteka į Dubysą 72 km nuo jos žiočių, ties Juškaičiais.

Intakai:

* kairieji –Lapišikė, Riba, Medinė Žyzdrė;
* dešinieji – Tytuva, Milžtė.

Vidutinis nuolydis – 358 cm/km. Žemupys patenka į Dubysos regioninį parką. Upė pasižymi itin švariu vandeniu. Joje gyvena gružliai, rainės, strepečiai, šližiai, neršia margieji upėtakiai ir šlakiai. Slėnyje yra retų augalų (baltijinė gegūnė, žalsvoji blandis, miškinė monažolė, totorinė maludė).

Gyvenvietės prie Lapišės: Šiluva, Roglaičiai, Palapišiai, Baltkarčiai, Žalpiai.

Spėjama, kad upėvardis greičiausiai kilęs nuo gyvūno pavadinimo *lapė* (plg. latv. *lapsa* „lapė").

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Lapišė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 481
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Vaclovas Tričys** |
| --- |
| Gimė | 1945 m. rugsėjo 6 d. (77 metai)Ukmergėje |
|  |
| Veikla | chemikas, ekologas, pedagogas, Šiaulių miesto mokslo, politinis ir visuomenės veikėjas, profesorius |
| Partija | 1988 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdis |
|  |
| Alma mater | 1968 m. Kauno politechnikos institutas |

**Vaclovas Tričys** (g. 1945 m. rugsėjo 6 d. Ukmergėje) – chemikas, ekologas, pedagogas, Šiaulių miesto mokslo, politinis ir visuomenės veikėjas, profesorius.

Biografija
----------

1968 m. baigė Kauno politechnikos institutą (KPI), chemikas technologas, 1977 m. baigė KPI aspirantūrą, 1991 m. docentas, 2003 m. profesorius.

1968–1986 m. dirbo pramonėje. Nuo 1986 m. KPI Šiaulių politechnikos fakulteto Bendrųjų disciplinų katedros vedėjas, Šiaulių universiteto (ŠU) Technologijos fakulteto Mechaninės technologijos katedros vedėjas, Šiaulių universiteto Technologijos fakulteto profesorius (2003), nuo 2002 iki 2008 m. Šiaulių universiteto prorektorius mokslui.

1988–1991 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio dalyvis, LPS Šiaulių miesto tarybos narys. 1990-1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinės veiklos sritys – medžiagų inžinerija, aplinkos inžinerija. Paskelbė per 140 mokslinių ir metodinių publikacijų. Sukūrė 18 išradimų, penkis pramonės pavyzdžius, užregistravo 1 europatentą. Su bendraautoriais parengė mokomųjų knygų: "Metalų elektrocheminis dengimas", "Plastikai ir kompozitai", "Polimerų ir kompozitų mechanika", "Energetinių želdinių augintojo vadovas", monografiją "Mokslinė veikla: šiuolaikinės tendencijos", mokslo studiją "Biokuro išteklių plėtros galimybių tyrimas Šiaurės Lietuvoje". Organizavo respublikines ir tarptautines mokslines konferencijas, simpoziumus, seminarus ir kitus mokslo renginius. Vadovavo ir vykdė Vyriausybės, savivaldybių, įmonių užsakytus aplinkosauginius projektus, ES fondų remtus projektus. 

Lietuvos mokslininkų sąjungos prezidiumo narys, LMS „Salduvės" skyriaus valdybos pirmininkas.
Mentuhotepas IV (dešinėje) teikia dovanas dievui Minui. K. R. Lepsijaus piešinys pagal piešinius Vadi Hamamate
**Mentuhotepas IV** (**Nebtavirė**) – paskutinis vienuolikotosios Egipto dinastijos faraonas. Manoma, kad valdė 7 metus, apie 1992−1985 m. pr. m. e. arba 1945−1938 m. pr. m. e. Žinomas pagal kelis įrašus Vadi Hamamate (*Wadi Hammamat*) netoli Raudonosios jūros ir iš karališkųjų monumentų. Vaza su jo vardu rasta Lište.

Nors žinios apie jį yra miglotos (nėra oficialiame Abydoso karalių sąraše), tačiau įrašai pasakoja apie didelių ekspedicijų organizavimą į Vadi Hudi ametisto kasyklas ir Vadi Hamamato smiltainio skaldyklas. Antrajai ekspedicijai vadovavo viziris Amenemhatas, kuris vėliau tikriausiai užėmė sostą ir tapo pirmuoju dvyliktosios dinastijos faraonu Amenemhatu I.

Šaltiniai
---------

* Ian Shaw, Paul Nicholson. *The British Museum Dictionary of Ancient Egypt*. The American University in Cairo Press. 2002, p. 183

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Vienuoliktoji dinastija**
**Pirmasis suirutės laikotarpis**
Mentuhotepas I →
Injotefas I → 
Injotefas II →
Injotefas III →
**Vidurinioji karalystė**
Mentuhotepas II →
Mentuhotepas III →
Mentuhotepas IV |

 |
**Vaclovas Martinkus** (1909 m. kovo 15 d. Vaiteliai, Ylakių valsčius – 1980 m. lapkričio 18 d. Providensas) – Lietuvos kunigas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1935 m. baigė Telšių dvasinę seminariją, įšventintas kunigu. 1935–1940 m. dirbo Mažeikiuose, surengė pirmąsias žemaičių moksleivių ateitininkų stovyklas. 1940–1944 m. Židikų parapijos klebonas. Čia pastatydino bažnyčią, kleboniją, pagal archit. J. Muloko projektą – mauzoliejinę koplyčią M. Pečkauskaitei-Šatrijos Raganai. 1941–1944 m. gelbėjo besislapstančius žydų vaikus. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, dirbo Liubeko lietuvių karo pabėgėlių stovyklos kapelionu. 1950 m. persikėlė į JAV. Nuo 1952 m. Šv. Kazimiero lietuvių parapijos Providense vikaras, nuo 1963 m. – klebonas. 1964–1972 m. Bendrojo Amerikos lietuvių fondo pirmininkas. Bendradarbiavo žurnale „Ateitis", laikraščiuose „Darbininkas", „Draugas".

1986 m. vasario 18 d. Skuodo rajono laikraštyje "Mūsų žodis" buvo išspausdintas straipsnis pavadinu "Pasistatė tvartą", kuriame nurodoma, kad kun. V. Martinkus, klebonaudamas Ylakiuose 1930 m. priverstinai rinko pinigus iš parapijos gyentojų tvarto statybai, o vėliau pasitraukęs į Vakarus per radiją šmeižė Tarybų Lietuvą. Šis įvykis buvo aprašytas Lietuvos Katalikų bažnyčios kronikoje, paneigiant straipsnyje nurodytus teiginius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vaclovas Martinkus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 358 psl.
2. ↑
*Šis straipsnis apie kalną Graikijoje. Apie kalną Tasmanijoje skaitykite straipsnyje Osa (Tasmanija).*

| Osa |
| --- |
| Osos panoramaOsos panorama |
| **Aukštis** | 1978 m |
| **Žemynas** | Europa |
| **Šalys** | Graikijos vėliava Graikija |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Osa

  |
| **Koordinatės:** | 39°47′49″ š. pl. 22°41′13″ r. ilg.﻿ / ﻿39.79694°š. pl. 22.68694°r. ilg.﻿ / 39.79694; 22.68694Koordinatės: 39°47′49″ š. pl. 22°41′13″ r. ilg.﻿ / ﻿39.79694°š. pl. 22.68694°r. ilg.﻿ / 39.79694; 22.68694 |

**Osa** (gr. Όσσα), arba **Kisavas** (gr. Κίσσαβος) – kalnas Graikijoje, rytų Tesalijoje, priklauso Larisos nomui. Kalno aukštis virš jūros lygio – 1978 m. Osa yra prie Termos įlankos, į šiaurę nuo Pelijo ir į pietus nuo Olimpo. Nuo pastarojo Osą skiria Tempų slėnis, pro kurį teka Pinėjo upė.

Jūriniuose šlaituose plyti tankūs valgomojo kaštainio (lot. *Castanea sativa*), europinio kukmedžio (lot. *Taxus baccata*), platanalapio klevo (lot. *Acer pseudoplatanus*) ir paprastojo kaštono (lot. *Aesculus hippocastanum*) miškai. Ties 400 m dažnesnis tampa bukas (lot. *Fagus*), kurį aukštesnėse vietose pakeičia makedoninis kėnis (lot. *Abies borisii-regis*), maišytas su kedriniu kadagiu (lot. *Juniperus oxycedrus*), skroblalape ostrija (lot. *Ostrya carpinifolia*) ir gudobele (lot. *Crataegus orientalis*). Kalno viršūnė turi akmeningų atodangų, tačiau žemiau jos driekiasi pievos.

Graikų mitologijoje aloadai Otas ir Efialtas, siekdami pakilti pas dievus, į dangų, pasinaudojo kalnu. Jie prievarta norėjo padaryti savo žmonomis Artemidę ir Herą, todėl grasino dievams pastatysią ant Olimpo Osos kalną, o ant Osos – Pelijo kalną.

Nuorodos
--------

* Osos augalų įvairovė (anglų k.) Archyvuota kopija 2017-09-26 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2015-12-02 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
**Vaclovas Rackevičius** (1921 m. sausio 5 d. Padvarių k. Ukmergės raj. – 1973 m. gegužės 16 d. Kaune) – vargonininkas, pedagogas ir choro dirigentas.

Biografija
----------

1940 m. Kaune lankė bendrojo lavinimo mokyklą ir muzikos kursus. 1941 m. įstojo į Kauno konservatoriją mokytis vargonuoti, 1942 m. baigė suaugusiųjų gimnaziją. 1944–1945 m. vėl studijavo vargonavimą ir muzikos teoriją bei kompoziciją Kauno konservatorijoje. Nutraukęs studijas, kurį laiką dirbo Kauno operos ir baleto teatre, vargonininkavo ir vadovavo mėgėjų chorams.

1954–1957 m. Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje mokėsi teorijos ir kompozicijos (dėst. A. Daunoras), vadovavo „Silvos" fabriko ir Pažaislio psichoneurologinės ligoninės chorams, mokytojavo Garliavos vidurinėje mokykloje. 1957–1960 m. – Šakių vaikų muzikos mokyklos direktorius ir rajoninių kultūros namų mišriojo choro vadovas.

1959–1963 m. neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. Aniceto Armino klasė). Persikėlęs į Kauną, vadovavo 3-osios ligoninės moterų chorui, 2-osios ligoninės moterų vokaliniam ansambliui, Kauno Politechnikos instituto vyrų chorui, medicinos darbuotojų dainų ir šokių liaudies ansambliui, mokytojavo 1-ojoje vaikų muzikos mokykloje. Buvo Šakių rajono ir Kauno miesto dainų švenčių dirigentas, meno mėgėjų kolektyvų konsultantas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| Ambuazaspranc. *Amboise* |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

AmbuazasAmbuazas

47°24′0″ š. pl. 0°58′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.40000°š. pl. 0.96667°r. ilg.﻿ / 47.40000; 0.96667﻿ (Ambuazas)Koordinatės: 47°24′0″ š. pl. 0°58′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.40000°š. pl. 0.96667°r. ilg.﻿ / 47.40000; 0.96667﻿ (Ambuazas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| **Regionas** | Centras (Prancūzijos regionas) |
| **Departamentas** | Endras ir Luara |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 12 691  |
| **Plotas** | 40,65 km² |
| **Tankumas** (2006) | 312 žm./km² |
| **Altitudė** | 58 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Ambuazas |

**Ambuazas** (pranc. *Amboise*) – miestas vidurio Prancūzijoje, Centro regione, Endro ir Luaros departamente, kairiajame Luaros žemupio krante (Luaros slėnyje), 27 km į rytus nuo Tūro. Elektrotechnikos, chemijos, avalynės pramonė. Turizmas. Yra transporto ir dar keletas muziejų.

Paveldas
--------

Ambuazas pasižymi turtingu istoriniu ir architektūriniu pavedu. Miesto įžymybė – gynybinė vėlyvosios gotikos Ambuazo karalių pilis, pastatyta 1498 m. Luaros pakrantėje italų meistrų (XVI a. perstatyta). Prie pilies esančioje Šv. Huberto koplyčioje palaidotas žymus dailininkas Leonardas da Vinčis. Taip pat mieste yra XII-XVIII a. Šv. Dionizo ir gotikinė XV a. Šv. Florentino bažnyčios, XV a. Klo-Liusė rūmai, kuriuose nuo 1516 m. iki savo mirties (1519 m.) gyveno Leonardas da Vinčis. Taip pat yra XVI a. rotušė, XV–XVII a. gyvenamieji namai.

* Ambuazo pilisAmbuazo pilis
* Šv. Florentino bažnyčiaŠv. Florentino bažnyčia
* Klo-Liusė rūmaiKlo-Liusė rūmai
* SenamiestisSenamiestis

Istorija
--------

Miestas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 504 m. tada buvo vadinamas ***Ambatija***. Čia Chlodvigas ir vizigotai pasirašė taiką su overniečiais. Nuo VI a. miestas buvo Tūro vyskupo valda. 1446 m. galutinai prijungtas prie Prancūzijos, buvo Valua dinastijos karalių rezidencija. Ambuaze paskutinius savo gyvenimo metus praleido ir dalį kūrinių sukūrė Leonardas da Vinčis. 1560 m. hugenotai surengė Ambuazo sąmokslą su siekiu nuversti Prancūzijos monarchiją. 1847–1852 m. Ambuaze kalintas kovotojas už Alžyro nepriklausomybę Abdas al Kadyras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ambuazas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
|  |
| --- |
| Mercan Dede |
|  
Mercan Dede 2014 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Arkın Ilıcalı |
| Dar žinomas | DJ Arkin Allen |
| Gimė | 1966 m. (~57 metai) Turkija Bursa, Turkija |
| Žanrai | world, sufijų, elektroninė |
| Veikla | atlikėjas, prodiuseris, diskžokėjus |
| Instrumentai | nėjus, bendiras |
| Aktyvumo metai | 1997- |
| Įrašų kompanija | Golden Horn, High Times, Doublemoon |
| Svetainė | mercandede.com |

**Merdžanas Dede** (*Mercan Dede*; g. 1966 m.), gimė kaip **Arkın Ilıcalı**, dar žinomas **DJ Arkin Allen** – turkų kompozitorius, diskžokėjus, prodiuseris, nėjaus ir bendiro muzikos atlikėjas.

Gimė Bursoje, baigė medijų studijas Stambulo universitete. Vėliau persikėlė į Kanadą, kur dirbo tradicinio turkų meno ebru mokytoju. Muzikinę karjerą pradėjo 1997 m. Pasirinko slapyvardį pagal vieną turkų literatūrinį personažą. Merkanas Dede savo muzikoje jungia tradicines turkų sufijų melodijas su elektroniniais ritmais, kitų kraštų muzikiniais instrumentais. Jo pasirodymo metu neretai savo besisukantį šokį šoka dervišai.

Merkanas Dede yra sukūręs bendrų darbų su tokiais atlikėjais kaip Susheela Raman, Hugh Marsh, Azam Ali, Fazıl Say, Peter Murphy, Aynur Doğan, Ceza, Dhafer Youssef ir kt.

Diskografija
------------

* *Sufi Dreams* (1998 m.)
* *Journeys of a Dervish* (1999 m.)
* *Seyahatname* (2001 m.)
* *Nar* (2002 m.)
* *Fusion Monster* (2004 m.; kaip DJ Arkin Allen)
* *Su* (2003 m.)
* *Sufi Traveler* (2004 m.)
* *Nefes* (2007 m.)
* *800* (2007 m.)
* *Earth* (2013 m.)

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Mercan Dede svetainėje Last.fm
| Toki Pona *Toki Pona* |
| --- |
| **Kūrėjas** | Sonja Lang |
| **Vartojimas** |  |
| **Kalbančiųjų** | gimtoji kalba: 1, antroji kalba: apie 3000 |
| Kalbos kodai |
| **ISO 639-1** | - |
| **ISO 639-2** | art |
| **ISO/DIS 639-3** | tok |

**Toki Pona** – dirbtinė minimalistinė kalba, sukurta kanadietės Sonjos Lang ir viešai išleista 2001 metais. Jos kalbėtojų skaičius yra apie 3000, iš kurių 1 gimtoji kalba.[reikalingas šaltinis]

Kalbos pavadinimas kilęs iš žodžių 'toki' ir 'pona'. 'Toki' reiškia kalba ar kalbėjimas, o 'pona' – gėris. Taigi, kalbos pavadinimas turėtų reikšti 'gera kalba'. Tai palyginti nesena ir labai lengva kalba, sukurta tik primityviam bendravimui.[reikalingas šaltinis]

Ji buvo sukurta „išreikšti kaip įmanoma daugiau, naudojant kaip įmanoma mažiau". Kalba teturi 14 pagrindinių garsų ir 120 "pu" žodžių ir dar 18 "nimisin". Gramatika yra beveik be išimčių ir lengvai išmokstama.[reikalingas šaltinis]

Kalbos pagrindai
----------------

Tokiponos simbolis
Teoriškai, kai susirenka žmonės iš dviejų skirtingų šalių ir dviejų skirtingų kultūrų, svarbiausia surasti kalbą, paremtą bendrais ir abiem pusėm lengvai suprantamais terminais.

Turėdama tik 120 žodžių, Toki Pona susitelkia į pagrindinius ir paprasčiausius žmogaus gyvenimo dalykus: žmogus, maistas, vanduo, gėris, blogis, meilė, žemė, saulė, kalbėti, miegoti, duoti ir t. t.

Kad būtų sukurti kiti, sudėtingesni žodžiai, galima naudoti pagrindinių žodžių kombinacijas, pavyzdžiui:

* alkoholis – „pamišęs vanduo"
* lova – „miego paviršius"
* draugas – „geras žmogus"
* mergaitė – „mažas moteriškas žmogus"

Nuorodos
--------

* Oficiali kalbos svetainė
* Tokipona pamokos anglų kalba
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Vaclovas Krikščiūnas** |
| --- |
| Gimė | 1947 m. spalio 15 d. (75 metai)Šedbaruose, Kelmės raj. |
|  |
| Veikla | pedagogas, Lietuvos politinis veikėjas |
| Partija | 1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partija |
|  |
| Alma mater | 1971 m. Vilniaus universitetas |

**Vaclovas Krikščiūnas** (g. 1947 m. spalio 15 d. Šedbaruose, Kelmės raj.) – pedagogas, Lietuvos politinis veikėjas.

Biografija
----------

Lankė Ramoniškio septynmetę, 1966 m. baigė Šiaulėnų vidurinę mokyklą, 1971 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą, anglų kalbos dėstytojas.

1971–1972 m. Kauno politechnikos instituto Užsienio kalbų katedros asistentas. 1972–1976 m. Radviliškio raj. Labučių aštuonmetės mokyklos direktorius, 1976–1984 m. Pakruojo raj. Žeimelio žemės ūkio mokyklos direktoriaus pavaduotojas, 1984–1987 m. Panevėžio raj. „Galybės" kolūkio pirmininko pavaduotojas. Nuo 1987 m. Paįstrio Juozo Zikaro vidurinės mokyklos direktorius, Juozo Zikaro fondo valdybos narys.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Panevėžio rajono skyriaus narys, 2003 m. pirmininko pavaduotojas, LSDP tarybos narys.

1990–1995 m. Panevėžio rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m. 2000–2003 m. (LDDP sąraše) ir 2003–2004 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narys, Etikos ir procedūrų komisijos narys, apskrities atstovas Europos Sąjungos Regionų komitete.
UNICEF humanitarinės pagalbos siunta.
**Humanitarinė pagalba** – pagalba daiktais, maistu, logistika ar kitomis priemonėmis, siekiant padėti atstatyti žmogaus aplinką, įvykus humanitarinėms krizėms, stichinėms nelaimėms ar žmogaus sukeltoms nelaimėms. Pagrindiniai humanitarinės pagalbos tikslai yra išsaugoti gyvybes, sumažinti kančias ir išlaikyti žmogišką orumą. Ši veikla yra kitokia nei vystomasis bendradarbiavimas, kurio pagrindiniai tikslai susiję su socioekonominiais tikslais.

Pagal 2009 m. Užjūrio vystymosi instituto Londone ataskaitą, patys skaudžiausi metai humanitarinei pagalbai buvo 2008, kuomet žuvo 122 humanitarinės pagalbos darbuotojai ir dar 260 buvo sužeisti. Pačios nesaugiausios šalys šiuo aspektu buvo Somalis ir Afganistanas.

Visa humanitarinė veikla yra finansuojama iš asmenų, kooperacijų, įmonių ir valstybės institucijų aukų. Šios veiklos vykdymą prižiūri JT humanitarinės veiklos koordinavo biuras. 2008 m. duomenimis humanitarinės pagalbos srityje dirbo 210 800 žmonių visame pasaulyje.

Per paskutinius dešimtmečius humanitarinės pagalbos visuomenė inicijavo kelis projektus, kurių tikslas – humanitarinės pagalbos atskaitomybės, kokybės ir įvykdymo gerinimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Providing aid in insecure environments: 2009 Update Archyvuota kopija 2013-06-20 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  State of the Humanitarian System report Archyvuota kopija 2010-12-14 iš Wayback Machine projekto.
| ***Mira*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Belgija Nyderlandai |
| Režisierius | Fons Rademakers |
| Metai | 1971 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 95 min. |
| Kalba | olandų |
| **IMDb įrašas** |

**Mira** – 1971 m. sukurtas filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Willeke van Ammelrooy – Mira
* Jan Decker – Landeris
* Luc Ponette – Morisas
* Mart Gevers – Mansas
* Carlos van Lanckete – Brukas
* Roger Bolders – Siperis

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

XX a. pradžios kaimas Flamandijoje. Ramų ir konservatyvų jo gyvenimą sujaukia žinia, kad greta jų per upę ruošiamasi statyti tiltą. Kaimo seniūnas Brukas yra vienas pagrindinių statybų priešininkų, su kitais vyrais nuolat vejantis iš savo žemių matavimus atliekančius geodezininkus. Vis tik tilto statytojai neketina atsitraukti, o vyriausias Bruko sūnus Siperis tampa statybininkų vyresniuoju. Antrasis sūnus Landeris su draugu naktį užpuola du geodezininkus ir juos nužudo. Jie slapstosi miške, tačiau galiausiai policija juos sugauna.

Bruko anūkė Mira, ne itin geros reputacijos ir neseniai grįžusi iš Paryžiaus, susipažįsta su tilto statyboms vadovaujančiu inžinieriumi Morisu ir tampa šio meiluže. Galiausiai gyventojų pasipriešinimas nuslopsta, tiltas baigiamas statyti, o Mira išteka už Moriso...

Apdovanojimai
-------------

* Kanų kino festivalis – Auksinės palmės šakelės nominacija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Gastornis** |
| --- |
| Gastornio (*Gastornis*) rekonstrukcija |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Gastorniniai paukščiai  *( Gastornithiformes)* |
| Šeima: | *Gastornithidae*  *( Gastornithidae)* |
| Gentis: | Gastorniai  *( Gastornis)* |

 |

**Gastorniai** (*Gastornis*) – stambių, neskraidančių paukščių gentis, gyvenusi kainozojaus eroje (vėlyvajame paleocene ir eocene). Šio gyvūno fosilijų rasta Šiaurės Amerikoje ir vakarinėje Europoje.

Gastorniai buvo apie 1,75 m aukščio (kartais ir virš 2 m), turėjo didelį, tvirtą, lenktą snapą. Taip pat turėjo ilgas, tvirtas kojas su tvirtais nagais. Apie plunksnų dangą nežinoma.

Manoma, kad gastorniai, kaip ir kiti stambūs to meto paukščiai galėję būti mėsėdžiais, tačiau neatmetama, kad šios rūšies paukščiai galėjo būti maitėdžiai ar žolėdžiai (snapu traiškę riešutus, vaisius).

* 1917 m. gastornio piešinys1917 m. gastornio piešinys
* Gastornio skeletasGastornio skeletas

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gastorniai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Karosinis ežeras** – ežeras, kurio žuvų bendrijoje vyraujanti žuvų rūšis yra paprastasis karosas.

Tai seklūs ir labai seklūs (0,5-3,0 m gylio) ežerai, eutrofiniai ar hipertrofiniai. Vandens skaidrumas mažesnis nei 1,0-1,5 m, kartais - tik 0,3-0,5 m. 

Būdinga ryški aukštųjų helofitų juosta. Limneidų zonos gali nebūti. 

Žiemomis deguonies kiekis vandenyje gali sumažėti iki 0,3-0,5 mg/l. Po dusimo žiemą hidrobiontų (tiek žuvų, tiek kitų) kiekis labai sumažėja. Tokiuose ežeruose gyvena tik žuvys, atsparios deguonies stygiui - paprastieji karosai, lynai, ešeriai, kuojos. Išgyvena įžuvinti sidabriniai karosai. Po dusimo vyraujančia žuvų rūšimi dažnai tampa saulažuvė. 

Tokių ežerų plotas paprastai siekia nuo 0,5-1,0 ha iki keliasdešimties hektarų, nors yra keletas ežerų, didesnių kaip 50 ha - Giedrys, Kemešys, Petriošiškis.

Nuorodos
--------

* Restauruotinų Lietuvos ežerų nustatymas ir preliminarus restauravimo priemonių parinkimas šiems ežerams, siekiant pagerinti jų būklę. Galutinė ataskaita, I dalis. Vilnius, 2009. 265 psl.[neveikianti nuoroda]
Garliava – pietinis Kauno priemiestis: atskiras miestas, tačiau beveik susijungęs su didmiesčiu
**Priemiestis** (angl. *suburb*) – mažesnis miestas prie pagrindinio miesto. Dažnai dideli miestai turi daug priemiesčių. Dažniausia priemiesčiai įsikuria po pagrindinio miesto sukūrimo. Dažnai žmonės, kurie gyvena priemiesčiuose, dirba pagrindiniame mieste, bet gali būti ir kitaip. Priemiesčiais laikomos ir atitolusios nuo didmiesčio centro miesto dalys, taip pat gretimos gyvenvietės.

Istorija
--------

Ankstyviausi priemiesčiai susidarė viduramžiais už miesto gynybinių sienų, pylimų, apsauginių griovių. Dažniausiai juos suformuodavo savavališkai miesto kaimynystėje apsigyvenę žmonės. XX a. dėl išplėtotos transporto sistemos priemiesčiai pradėti kurti planingai aplink didmiesčius.

LDK laikais priemiesčiai kai kuriuose miestuose (ypač – Vilniuje) formavosi ir tautiniu pagrindu, tarp jų:

* Rusėnų priemiestis,
* Totorių priemiestis,
* Vokiečių priemiestis,
* Žydų priemiestis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Priemiestis. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2023-05-12).
**Ambraziejus Pranciškus Kašarauskis** (lenk.  *Kossarzewski*, 1821 m. prie Pavandenės – 1880 m. gruodžio 26 d. ar 14 d. Tomskas, Rusija) – Lietuvos kunigas, kraštotyrininkas, kalbininkas, gamtininkas.

Biografija
----------

1841-1844 m. mokėsi Žemaičių kunigų seminarijoje Varniuose. 1844 m. įšventintas kunigu. 1845 m. rugpjūčio mėn. Baisogalos vikaras, 1850-1851 m. Telšių bajorų mokyklos kapelionas. 1852-1864 m. kunigų pataisos namų Varniuose prižiūrėtojas. Buvo Kauno statistikos komiteto narys, Vilniaus laikinosios archeologijos komisijos narys bendradarbis. 1853 m. su geologine ekspedicija tyrė Papilės juros sistemos uolienų atodangas. Už paramą sukilėliams 1864 m. gegužės mėn. suimtas ir 1865 m. lapkričio mėn. karo lauko teismo nuosprendžiu ištremtas į Sibirą gyveno Bijske, vėliau Tomske.

Mokslinė veikla
---------------

Enciklopedinių užmojų lituanistinio sąjūdžio skatintojas. Aprašė retesnius Žemaitijos augalus, tyrė Dubysos slėnį, tremtyje – Altajaus kalnus. Užrašinėjo tautosaką, vietovardžius, papročius. Paskelbė kalbos, istorijos, etnografijos, tautosakos ir kitų sričių raštų, straipsnių apie Visatos, gamtos reiškinių kilmę. Kaupė rankraštinių lietuvių kalbos žodynų (K. K. Daukšos, L. Ivinskio) išrašus. Jo rankraščiai 1883 m. persiųsti į Kauną (3 t. saugo Lietuvos nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka), pagrindiniai rankraštiniai lituanistiniai darbai A. Jakšto surinkti į tomą „Litvanica", jų dalį Kazimieras Būga paskelbė leidinyje „Tauta ir žodis" t. l 1923 m. dalis surinktos tautosakos išspausdinta „Tautosakos darbuose" t. 3 1937 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Gaigalas, Giedrius Subačius. *Ambraziejus Pranciškus Kašarauskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 542 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

„Didysis Vandenskyros kalnagūbris" – kelio ženklas
**Didysis Vandenskyros kalnagūbris** (angl. *Great Dividing Range*), kitaip žinomas kaip **Rytinės Aukštumos** – Australijos didžiausias ir svarbiausias kalnynas, besitęsiantis daugiau nei 3500 km nuo Kvynslendo šiaurės rytuose ir visa rytine pakrante pro Naująjį Pietų Velsą, Viktoriją, tada pasuka į vakarus susiliedamas su Grampiano kalnais vakarinėje Viktorijos dalyje.

Istorija
--------

Kalnagūbris buvo vietinų aborigenų (tokių kaip kulinų) namai. Vienas iš pirmųjų tyrinėtojų, kirtusių kalnus buvo Gregoris Blaxland'as, kiti buvo australų tyrinėtojai – Allanas Cunningham'as, Johnas Oxley, Hamilton'as Hume ir Charles Sturt'as

Nuo 1820 m. derlingiausi slėniai ištyrinėti, kai kurie apgyvendinti – Džipslando ir Riverinos regionai pietuose, Liverpulio lygumų ir Darlingo žemumų šiaurėje.

Požymiai
--------

Visi aukščiausi Australijos (kaip žemyno – salose yra aukštesnių kalnų) kalnai (Kosciuškos kalnas 2228 m) yra šioje grandinėje. Aukščiausia vietovė dar žinoma kaip Australijos Alpės.

Kalnyno centras „nusėtas" daugybe aukštų viršūnių, apsuptų mažesniais kalnais, atšakom, kanijonais, tarpekliais ir lygumomis. Didžiausios lygumos – Aukštoji lyguma pietrytinėje Australijos dalyje, Centrinė aukštuma ir Bogongo Aukštoji lyguma Viktorijoje. Plokščiakalniai – Athertono plokščiakalnis, Šiaurinis plokčiakalnis, Kanberos vyno regionas ir Pietinis plokščiakalnis.

Žydrieji kalnai, Bundža kalnai, Liverpulio grandinė, Makpersono grandinė ir Munbi grandinė yra mažesnės kalnagūbrio atšakos.

Dėl kalnagūbrio amžiaus ir erozijos veikimo jo šlaitai nėra statūs.

Vaizdas nuo Hothamo kalno
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 55°47′3.81″ š. pl. 23°19′17.66″ r. ilg.﻿ / ﻿55.7843917°š. pl. 23.3215722°r. ilg.﻿ / 55.7843917; 23.3215722

**Didysis Tyrulis** − pelkė Radviliškio rajone, 13 km į pietus nuo Šiaulių, 14 km į vakarus nuo Radviliškio.

Pelkės plotas ~4 717 ha. Pelkė ištįsusi apie 19 km iš šiaurės rytų į pietvakarius tarp dviejų lygiagrečių moreninių gūbrių, fliuvioglacialiniame slėnyje. Yra nesupelkėjusių salų (apie 135 ha).
Per Didįjį Tyrulį teka Šimšė (į Gauštvinio ežerą).

Pelkę maitina krituliai, paviršiaus nuotėkio ir Šimšės potvynių vandenys. Pietrytinėje dalyje yra šaltinių. Pelkė šiaurėje apaugusi pušynu, viduryje − pavieniais beržais ir gluosniais, pietuose − lapuočių mišku.

Durpių klodo didžiausias storis 8 m, vidutinis susiskaidymas 21 %, vidutinis peleningumas 5,3 %. Po durpėmis yra ežerinių nuosėdų sluoksnis; jo storis iki 2,5 m. Dugne žvyringas priemolis, molis ir smėlis. Durpės pradėtos kasti 1953 m.
| **Konstantinas von Neiratasvok. *Konstantin Freiherr von Neurath*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1873 m. vasario 2 d.Faihingene |
| Mirė | 1956 m. rugpjūčio 14 d. (83 metai) |
|  |
| Veikla | Baronas, vokiečių diplomatas, reicho užsienio reikalų ministras, SS obergrupenfiureris, Bohemijos ir Moravijos reichsprotektorius, vienas Niurnbergo proceso teisiamųjų |
|  |
| Alma mater | Berlyno Humboldtų universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Konstantin von Neurath |

**Konstantinas von Neiratas** (vok. *Konstantin Freiherr von Neurath*, 1873 m. vasario 2 d. Faihingene – 1956 m. rugpjūčio 14 d.) – baronas, vokiečių diplomatas, reicho užsienio reikalų ministras (1932–1938 m.), SS obergrupenfiureris, Bohemijos ir Moravijos reichsprotektorius (1939–1943 m.). Vienas Niurnbergo proceso teisiamųjų.

Biografija
----------

Baigęs teisės mokslus Berlyno universitete vertėsi privačia praktika. 1901 m. pradėjo dirbti Vokietijos Užsienio reikalų ministerijoje, dirbo konsulu Londone, Konstantinopolyje. Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare, buvo sužeistas, apdovanotas Geležiniu kryžiumi.

1917–1918 m. vadovavo Viurtembergo vyriausybei. Grįžęs į diplomatinę tarnybą 1919–1932 m. buvo Vokietijos ambasadoriumi Danijoje, Italijoje bei Didžiojoje Britanijoje.

1932 m. grįžo į Vokietiją ir dirbo Užsienio reikalų ministru Franco Papeno bei Kurto Šleicherio vyriausybėse. Juo liko ir vyriausybę suformavus A. Hitleriui.

Tuo laikotarpiu Vokietija išstojo iš Tautų Lygos, remilitarizuotas Reino kraštas, pasirašytas Antikominterno paktas. Rengė diplomatinį užnugarį prijungiant prie Vokietijos Saro kraštą (1935 m.), Vokietijai atsisakant Lokarno sutarčių (1936 m.) bei Versalio sutarties karinių dalių, rengiant Austrijos anšliusą.

1938 m. vasario 4 d. nesutikdamas su agresyvia Vokietijos užsienio politika atsistatydino iš URM vadovo pareigų, tačiau liko vyriausybėje ministru be portfelio. Jo įpėdiniu tapo J. Ribentropas.

1939 m. kovo mėn. paskirtas pirmuoju Bohemijos ir Moravijos reichsprotektoriumi. A. Hitleris nebuvo patenkintas jos veikla, priekaištavo dėl tariamai neefetyvios kovos su čekų pasipriešinimo judėjimu, todėl 1941 m. rugsėjo mėn. protektoriaus pavaduotoju paskyrė R. Heidrichą. Iki 1943 m. rugpjūčio mėn. kol buvo atstatydintas, pareigas ėjo tik formaliai. Šiame poste jį pakeitė Vilhelmas Frikas.

Niurnbergo procese kaltintas dalyvavimu ruošiant karą, veiksmais, pažeidžiančiais tarptautines sutartis, karo nusikaltimais ir nusikaltimais prieš žmoniją. Pripažintas kaltu ir nuteistas 15 metų kalėti. Špandau kalėjime jį ištiko miokardo infarktas, todėl 1953 m. dėl prastos sveikatos būklės išlaisvintas anksčiau laiko.

Nuorodos
--------

* Biografija Archyvuota kopija 2012-04-05 iš Wayback Machine projekto..

Šaltiniai
---------

1. ↑  [neveikianti nuoroda]
2. ↑   (www.hrono.info)
Dalis LEP tunelio LHC statymo metu.
**Didysis elektronų-pozitronų priešpriešinių srautų greitintuvas** (angl. *Large Electron-Positron Collider*, trumpinamas **LEP**) buvo vienas didžiausių dalelių greitintuvų ir galingiausias leptonų greitintuvas pasaulyje. Greitintuvas buvo pastatytas tarptautiniame branduolinių tyrimų centre CERN, 27 kilometrų ilgio tunelyje po žeme Šveicarijos ir Prancūzijos teritorijose. LEP naudotas 1989–2000 m. o šiuo metu jo tunelyje įrengtas ir veikia didysis hadronų priešpriešinių srautų greitintuvas.

LEP pagreitindavo elektronus ir pozitronus iki 45 GeV energijos, jog būtų galima sukurti Z bozoną su apytiksliai 91 GeV energija. Vėliau greitintuvas buvo patobulintas, jog galėtų sukurti W bozonų poras, kurių energijos siekia apytiksliai 80 GeV.

Veikimas
--------

Tūrinis radijo dažnio rezonatorius, naudotas LEP greitintuve (CERN Microcosm muziejus).
LEP dalelių srautus gaudavo iš Super protonų sinchrotrono. Kaip ir visi žiediniai greitintuvai, LEP susidėjo iš daugybės magnetų, kurie nukreipdavo daleles su krūvių apskritimine trajektorija, tūrinių radijo dažnio rezonatorių, skirtų dalelėms greitinti, ir keturpolių, kurie fokusuodavo dalelių spindulį (pvz. kad išlaikytų daleles kartu). O tiksliau sakant, kai dalelės beveik pasiekia šviesos greitį, šie rezonatoriai didina dalelių energiją, kad būtų sukurtos sunkios dalelės, reikalingos susidūrimui. Kai dalelės pagreitinamos iki maksimalios energijos, elektronų ir protonų šakos (spinduliai) suduriamos viena su kita tam tikruose dalelių detektorių taškuose. Kai susiduria elektronas ir pozitronas, jie anihiliuoja sukurdami laikinas daleles: fotoną arba Z bozoną. Šios laikinos dalelės akimirksniu skyla į kitas elementariąsas daleles, kurios yra fiksuojamos milžiniškuose dalelių detektoriuose.

### Detektoriai

LEP turėjo keturis didelius dalelių detektorius (Aleph, Delphi, Opal ir L3), išdėstytus tam tikrose požeminėse salėse keturiuose susidūrimų taškuose. Detektoriai gebėjo užregistruoti daleles, jų energiją, judesio kiekį ir krūvį.

Rezultatai
----------

LEP eksperimentų rezultatai leido tiksliai įvertintį daugumą Standartinio modelio dydžių, leidusių patvirtinti šį modelį. Svarbiausi jų: išmatuotos W ir Z bozonų masės.

Nuorodos
--------

* LEP Darbo grupės Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
* LEP operacijų archyvas Archyvuota kopija 2011-07-27 iš Wayback Machine projekto.
Can-Am|  |
| Forma | Įmonė |
| Įkurta | 1942 m. |
| Įkūrėjas (-ai) | Joseph-Armand Bombardier |
| Centrinė būstinė | Kvebekas, Kanada |
| Svarbiausi darbuotojai | José Boisjoli (CEO ir prezidentas) |
| Produktai | Motociklai, keturračiai, lengvieji bagiai |
| Įplaukos | 3,194 mlrd. Kanados dolerių (2013) |
| Darbuotojų | 8 300 (2017) |
| Holdingas | BRP Inc. |
| Tinklalapis | can-am.brp.com/ |

**Can-Am** – Kanados kompanijai BRP Inc. priklausantis motociklų, keturračių, lengvųjų bagių ir triračių gamintojas. Kompanija įkurta 1942 m. kaip *L'Auto-Neige Bombardier Limitée*. 

Can-Am gaminama produkcija pasiekiama daugiau nei 100 šalių. 2017 m. visame pasaulyje dirbo virš 8 000 Can-Am darbuotojų.

Kompanija gamina ne tik privatiems asmenims skirtus motociklus, keturračius bei bagius, tačiau juos pritaiko ir karinėms pajėgoms.

2009 m. Dakaro ralyje debiutavo keturračių klasė, kurioje varžėsi ir Can-Am pagaminti keturračiai. 2017 m. ralyje debiutavo ir lengvųjų motobagių klasė – nuo tų metų Can-Am teikia savo bagius ir šiai klasei.

Nuo 2018 iki 2022 m. Dakaro ralio UTV kategorijos laimėtojai naudojo Can-Am bagius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  DAKAR RALLY HUB

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė