recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Yum! Brands|  |
| Pramonė | restoranų tinklai |
| Įkurta | 1997 m. – **„Tricon Global Restaurants, Inc."** 2002 m. – **„Yum! Brands"** |
| Centrinė būstinė | Jungtinės Amerikos Valstijos Luisvilis, Kentukis, Jungtinės Amerikos Valstijos |
| Vietų skaičius | 40 311 restoranų (2014) |
| Svarbiausi darbuotojai | David C. Novak (CEO) Sam Su (viceprezidentas) Patrick J. Grismer (CFO) |
| Produkcija | greitas maistas |
| Pajamos | Mažėjimas 13,1 mlrd. JAV dol. (2013) |
| Darbuotojų | 1,5 mln. (2013) |
| Tinklalapis | www.yum.com |

**„Yum! Brands"** – tarptautinė vieną didžiausių restoranų tinklų pasaulyje turinti amerikiečių korporacija, įkurta 1997 m. Luisvilyje, Kentukyje. Bendrovei priklauso pasaulyje itin gerai žinomi greito maisto prekių ženklai, įskaitant „KFC", „Pizza Hut" bei „Taco Bell"; kompanija valdo daugiau nei 40 tūkst. greito maisto užkandinių 125-iose šalyse. Tai yra antras pagal vietų skaičių restoranų tinklas pasaulyje, nusileidžiantis tik „Subway".

Kompanija buvo įkurta 1997 m. gegužės 30 d. kaip „Tricon Global Restaurants, Inc"; iki tol kompanijos restoranai priklausė „PepsiCo", buvo valdomi kaip kompanijos greito maisto skyrius. Iš pradžių tik 20 % korporacijos pajamų sudarė tarptautinių restoranų pardavimai, o 2013 m. šis skaičius pakilo iki beveik 70 %. Užkandinių tinklo plėtra vykdoma itin greitais tempais, 2013 m. užsienio šalyse buvo atidaromi penki restoranai kiekvieną dieną. Daugiau nei 14 tūkst. restoranų yra besivystančiose šalyse. Indijoje bei Kinijoje veikia visiškai atskiri kompanijos plėtros skyriai. 2002 m. kompanija pervadinta į „Yum! Brands".

2013 m. spalį atidarytas 40 000-asis kompanijos restoranas Goa valstijoje Indijoje. Lietuvoje greitojo aptarnavimo restoranus „KFC" bei picerijas „Pizza Hut" valdo UAB „Fast Foods Group"; šalyje kol kas veikia tik kelios užkandinės, tačiau planuojama sparti jų plėtra. Pirmasis „KFC" restoranas atidarytas 2007 m.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  Yum! Brands > Investors > 2013 Annual Report Oficiali korporacijos finansinė ataskaita. Nuoroda tikrinta 2014-08-23.
2. ↑  Nick Carbone (2011-03-07). „Super-Size No Longer: Subway Surpasses McDonald’s as World’s Largest Restaurant Chain". *Time*. Nuoroda tikrinta 2014-08-23.
3. ↑  Yum! Brands > Company > About Oficialus kompanijos tinklalapis. Nuoroda tikrinta 2014-08-23.
4. ↑  Andrew Robinson (2013-10-22). „Yum! Brands hits a milestone with opening in India". *Business First*. Nuoroda tikrinta 2014-08-23.
5. ↑  Asta Šerėnaitė (2014-01-03). „Užderės greitojo maisto užkandinių" Archyvuota kopija 2014-01-07 iš Wayback Machine projekto.. *Verslo žinios*. Nuoroda tikrinta 2014-08-23.

Nuorodos
--------

* Oficiali „Yum! Brands" svetainė
| Zobielų senosios kapinės |
| --- |
| Kapinių vaizdas iš pietryčių pusės |
| 

Zobielų senosios kapinėsZobielų senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°06′05″š. pl. 21°45′17″r. ilg.﻿ / ﻿56.101315°š. pl. 21.754645°r. ilg.﻿ / 56.101315; 21.754645Koordinatės: 56°06′05″š. pl. 21°45′17″r. ilg.﻿ / ﻿56.101315°š. pl. 21.754645°r. ilg.﻿ / 56.101315; 21.754645 |

 |
| Vieta | Plungės rajonas |
| Seniūnija | Platelių seniūnija |
| Plotas | 0,06 ha |
| Naudotas | XVI a. – XX a. pr. |

**Zobielų senosios kapinės**, vadinamos *Maro kapeliais* – neveikiančios kapinės šiaurės vakariniame Plungės rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Zobieluose (Platelių seniūnija), 3,3 km į šiaurės rytus nuo Notėnų Šv. kankinės Kotrynos bažnyčios, 1,35 km į šiaurę nuo rajoninio kelio Gintališkė–Medsėdžiai ir Notės gatvės kryžkelės.

Kapinės
-------

Įrengtos Notės kairiajame krante, aukštumos viršūnėje, netaisyklingo stačiakampio plano, pailgos šiaurės vakarų–pietvakarių kryptimi, 33 x 20 m dydžio, apjuostos žemių pylimu, palei kurį auga lapuočiai medžiai.

Centrinėje dalyje stūkso nedidelė mūrinė, stačiakampė stačiasienė koplytėlė su dvišlaičiu mediniu stogeliu. Jos viduje pastatyta Švč. Mergelės Marijos skulptūra, sudėtos nuo kryžių nuimtos lieto metalo Nukryžiuotojo figūros.

Į vakarus ir rytus nuo koplytėlės guli trejetas išvirtusių medinių kryžių. 

Rytiniame pakraštyje pastatytas tipinis Plungės rajono kapinių anotacinis ženklas su užrašu: „ZOBIELŲ KAIMO / KAPINĖS".

Teritorijos plotas – 0,06 ha.

Istorija
--------

Kapinės veikė XVI a. – XX a. pr. Jose laidoti Zobielų gyventojai, daugiausia maro aukos, savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, nuo užkrečiamų ligų mirę vaikai. 1948 m. palaidotas kaimynystėje, Rusiškėse per susišaudymą su MGB Platelių valsčiaus poskyrio stribais ir kareiviais žuvęs Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Žygimanto (Platelių) kuopos partizanas Kazys Valinskas–*Sultonas*.

Mirusiems atminti buvo pastatyta medinė koplytėlė su šventųjų skulptūromis ir trejetas monumentalių kryžių. Mediniai kryžiai sunyko ir išvirto, o vietoje medinės koplytėlės XX a. II pusėje pastatyta mūrinė.

Seniau kaimo gyventojai kapinėse rinkdavosi per gegužines pamaldas pagerbti mirusiųjų.

Saugotinas kultūros paveldo objektas, turintis memorialinį vertingųjų savybių pobūdį.

Nuotraukos
----------

* Kapinių ir anotacinio ženklo vaizdas iš rytų pusėsKapinių ir anotacinio ženklo vaizdas iš rytų pusės
* Kapinių vaizdas iš šiaurės rytų pusėsKapinių vaizdas iš šiaurės rytų pusės
* Kapinių koplytėlėKapinių koplytėlė
* Išvirtę kryžiai kapinių rytinėje dalyjeIšvirtę kryžiai kapinių rytinėje dalyje
* Švč. Mergelės Marijos skulptūraŠvč. Mergelės Marijos skulptūra

Šaltiniai
---------

1. ↑  Plungės rajono savivaldybės teritorijoje esančių kapinių sąrašas. – Plungės rajono savivaldybė[neveikianti nuoroda]
**Alytaus miškų urėdija** − valstybinė įmonė (miškų urėdija), veikianti Alytaus rajono teritorijoje. 
Urėdijoje yra 5 girininkijos. 
Miškų urėdijos teritorijoje esantis miško žemės plotas − 32 100 ha. Valstybinės reikšmės miško žemės sudaro − 16 661 ha. Miškuose daugiausia auga natūralūs miškai, vyrauja spygliuočių medynai. Urėdijos miškuose vyrauja normalaus drėgnumo augavietės (79 %) ir derlingi (46 %) dirvožemiai.

Alytaus miškų urėdas − Vytautas Zelenius. 65 darbuotojai.

Adresas: Medelyno g. 33, LT-62100 Alytus.

Saugomos teritorijos
--------------------

Alytaus miškų urėdijos teritorijoje driekiasi: pietuose – Dzūkijos nacionalinis ir Metelių regioninis parkai, vakaruose − Žuvinto biosferos rezervatas, šiaurėje − Nemuno kilpų regioninis parkas ir rytuose − Aukštadvario regioninis parkas. Miškuose yra valstybės saugomi gamtos paveldo objektai: aukščiausia Lietuvos pušis ir eglė, storasis ąžuolas ir senoji guoba, geologiniai ir geomorfologiniai dariniai bei Nemunaičio mineralinė versmė.

Girininkijos
------------


|  |  |
| --- | --- |
| **Girininkija** | **Girininkijos vieta** |
| **Seniūnija** | **Gyvenvietė** |
| Dušnionių | Nemunaičio seniūnija | Mančiūnai |
| Dzirmiškių | Miroslavo seniūnija | Revai |
| Kalesnykų | Alovės seniūnija | Kalesninkai |
| Punios | Alytaus seniūnija | Panemuninkai |
| Sudvajų | Nemunaičio seniūnija | Gečialaukis |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Alytaus miškų urėdija

Nuorodos
--------

* Alytaus miškų urėdijos tinklalapis
| **Robert Ley** |
| --- |
|  |
| R.Lėjus |
| Gimė | 1890 m. vasario 15 d.Nyderbreidenbache |
| Mirė | 1945 m. spalio 25 d. (55 metai)Niurnberge |
|  |
| Veikla | Vokietijos politinis veikėjas |
|  |
|  **Vikiteka** | Robert Ley |

**Robertas Lėjus** (vok. *Robert Ley*, 1890 m. vasario 15 d. Nyderbreidenbache – 1945 m. spalio 25 d. Niurnberge) – Vokietijos politinis veikėjas, reichsleiteris, SA obergrupenfiureris, VNSDP organizacinio skyriaus vadovas, nuo 1933 m. iki karo pabaigos vadovavo Vokietijos Darbo Frontui.

Biografija
----------

Į VNSDP įstojo 1923 m. netrukus po Alaus pučo. Greit buvo paskirtas Kelno gauleiteriu. G. Štraserio ir Hitlerio konflikto metu palaikė pastarąjį, todėl greit kilo partinės karjeros laiptais – pradėjo vadovauti partijos organizaciniam skyriui (atsakė už partijos kadrų politiką), Darbo frontui. Šiose pareigose paleido Vokietijos profsąjungas, konfiskavo jų turtą, suėmė vadovus. 1935 m. jis paskelbė, kad Vokietijoje nebėra klasių kovos.

Pripažįstama, kad pavyko iš dalies pagerinti Vokietijos darbininkų materialinę padėtį, sukurti poilsio sistemą. Jam užsakius Ferdinandas Porsche vidutinės klasės poreikiams sukūrė "liaudies automobilį" Volkswagen.

Baigiantis karui suėmė sąjungininkai ir perdavė Niurnbergo tribunolui. Jis buvo kaltinamas karo organizavimu, karo nusikaltimais ir nusikaltimais prieš žmoniją. Dar prieš prasidedant procesui pasikorė ant kanalizacijos vamzdžio Špandau kalėjimo kameroje.

Vienas iš nedaugelio Hitleriui iki galo ištikimybę išlaikiusių bendražygių.

Papildoma informacija
---------------------

* R. Lėjus buvo vedęs R.Heso seserį
* Pirmojo pasaulinio karo metais karo lakūno R. Lėjaus lėktuvas buvo numuštas, jis pats sunkiai sužeistas, ištiktas klinikinės mirties. Gydymo proceso metu priprato prie medikamentų ir tapo chronišku alkoholiku ir narkomanu. Nepaisant to jis paskelbė pirmąją nacionalinę kovos prieš girtavimą kampaniją, siekiant šeimos biudžeto taupymo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Роберт Лей / Robert Ley[neveikianti nuoroda] (nazireich.ru inf.)
**Petras Henrikas Garška** (g. 1933 m. liepos 13 d. Gyliuose, Rokiškio apskritis) – Lietuvos dailininkas, juvelyras, skulptorius, medalininkas.

Biografija
----------

1960 m. Telšių taikomosios dailės technikume įgijo juvelyro specialybę. 1962–1993 m. Vilniaus dailės instituto (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija) dėstytojas. Dizaino katedroje studijavo skulptūrą pas P. Aleksandravičių ir F. Daukantą, šriftą – pas A. Gurską. 1992 m. pirmasis Lietuvos monetų kalyklos dizaineris.

Kūryba
------

1965–2003 m. sukūrė daugiau kaip 150 žymių asmenų ir proginių medalių, tarp jų: Salomėja Nėris 1974 m. Liudvikas van Bethovenas 1976 m. Jonas Biliūnas 1978 m. Jonas Basanavičius 1981 m. Antanas Vienuolis-Žukauskas 1981 m. Pablas Pikasas 1981 m. Nikolo Paganinis 1982 m. Mikalojus Konstantinas Čiurlionis, „Baltistų kongresas", abu 1985 m. Paulius Galaunė, Simonas Daukantas abu 1989 m. Šatrijos Ragana 1995 m. „Lietuvos monetų kalykla" 1993 m. 1995 m. „Ilguvos parapijos 200 metų" 1995 m. „Rokiškio miestas" 1999 m. Generolas Jonas Žemaitis, Barbora Radvilaitė 2001 m. 2002 m. „Pirmoji Lietuvos kolekcininkų asociacijos paroda Vilniuje" 1995 m. Sukūrė įvairių kolekcinių medalių.

Nuo 1984 m. Lietuvos medalių parodų, nuo 1986 m. Baltijos šalių medalių trienalių dalyvis. Jo medalių turi Britų muziejus (Londone), Tretjakovo galerija (Maskvoje), Lietuvos nacionalinis muziejus, Lietuvos dailės muziejus, Rokiškio krašto muziejus.

**Žymenys:**

* Gedimino 3 laipsnio ordinas, 1993 m.
* Vytauto Didžiojo 5 laipsnio ordinas, 1993 m.
* Dariaus ir Girėno medalis, 1993 m.
* Lietuvos kolekcininkų asociacijos garbės žymuo, 1995 m.
* Angelo sargo žvaigždė ir medalis, 1999 m.
* Šv. Kazimiero ordino magistro žvaigždė ir riterio ordinas, 1999 m.
* Rokiškio, Ignalinos, Kupiškio savivaldybių merų grandinės
* Vilniaus universiteto rektoriaus ženklas
* Lietuvos kultūros žymūno ženklelis

Pagal jo sukurtus projektus nukaldintos:

* l, 2 ir 5 ct monetos
* 1993–1996 m. apyvartoje buvusios 10, 20, 50 ct ir l, 2, 5 Lt monetos
* Proginė 10 litų moneta S. Dariaus ir S. Girėno skrydžio per Atlantą 60-mečiui, 1993 m.

* 1 centas
* 2 centai
* 5 centai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincas Ruzas. *Petras Henrikas Garška*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 440 psl.
| ***Vandenvietė Nr. 3*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Waterhole No. 3 |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | William A. Graham |
| Scenaristas (-ai) | Joseph T. Steck Robert R. Young |
| Vaidina | James Coburn |
| Metai | 1967 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 95 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Vandenvietė Nr. 3** (angl.  *Waterhole No. 3*) – 1967 m. JAV sukurtas komiškas vesternas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* James Coburn – Liutonas Koulas
* Carroll O‘Connor – šerifas Džonas Koperudas
* Margaret Blye – Bilė Koperud
* Claude Adkins – seržantas Henris Fogersas
* Bruce Dern – Hilbas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Arizonoje iš kariuomenės pavagiamas aukso lydinių siuntinys ir užkasamas Arizonoje, netoli vandenvietės Nr. 3. Vėliau vienas iš plėšikų, susikivirčijęs su lošėju Liutonu Koulu, šio nužudomas. Koulas, radęs pas auką žemėlapį su pažymėta nuoroda, išsiruošia jo ieškoti. Kiti du plėšikai (armijos seržantas Henris Fogersas ir Hilbas), sužinoję, kad šių kompanionas žuvo, išsiruošia į Koulo medžioklę. Pastarasis, pavogęs šerifo Koperudo arklį, įgyja dar vieną persekiotoją, kaip ir šio dukrą Bilę, kurią jis spėjo suvedžioti. 

Pasiekęs vandenvietę ir radęs auksą, Koulas priverstas jį atiduoti atsekusiam ginkluotam šerifui, iš kurio jį netrukus atima tikrieji plėšikai. Pasirodžius Bilei ir išlaisvinus tėvą bei Koulą, prasideda trijulės lenktynės su Fogersu ir Hilbu dėl aukso...
*Kitos reikšmės – Šv. Liudviko bažnyčia.*
Koordinatės: 54°24′17″š. pl. 24°03′28″r. ilg.﻿ / ﻿54.4046°š. pl. 24.0578°r. ilg.﻿ / 54.4046; 24.0578

|  Alytaus šv. Liudviko bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kaišiadorių |
| **Dekanatas** | Alytaus |
| **Savivaldybė** | Alytaus miestas |
| **Gyvenvietė** | Alytus |
| **Adresas** | Panemuninkėlių g. 7 |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų mūras |
| **Pastatyta** | 1820 m. |
| **Stilius** | klasicizmas |

**Alytaus šv. Liudviko bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Alytuje I, Nemuno dešiniajame krante.

Parapijoje veikia Venciūnų koplyčia.

Istorija
--------

Lietuvos maršalka ir Trakų vaivada, Alytaus dvaro savininkas Jonas Zaberezinskis iki 1520 m. pastatydino bažnyčią. 1524 m. įkurta parapija. Kurį laiką bažnyčią lankė abiejų miesto dalių katalikai. Pagal fundacijos aktą bažnyčios vikaras privalėjo mokėti lietuvių kalbą. 1658 m. bažnyčia atstatyta. 1763 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia. 1773 m. įsteigta parapinė mokykla. 1810 m. bažnyčia, mieste kilus gaisrui, sudegė.

1818–1820 m. klebonas Liudvikas Kaminskas su parapijiečiais pastatė dabartinę bažnyčią. Iki 1842 m. klebonijai priklausė Skraičionių kaimas. 1910 m. paskirtas klebonas Konstantinas Paulavičius 1930 m. bažnyčią išplėtė ir suremontavo. Buvo pristatytas bokštelis, šventoriaus tvora sumūryta iš akmenų.

1941 m. birželio 24 d. hitlerininkai sušaudė kleboną K. Paulavičių ir vikarą Vincentą Mazurkevičių. Jie palaidoti šventoriuje; pastatytas Rūpintojėlis. Per Antrąjį pasaulinį karą apgriauta bažnyčia ir bokštas kunigo Leono Jakubausko rūpesčiu apie 1957 m. atstatyti.

Architektūra
------------

Bažnyčia klasicistinė, stačiakampio plano, su žemu masyviu bokštu. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame palaidotas nuo 1956 m. iki mirties čia kunigavęs Bronislovas Novelskis (1905–1991).

Galerija
--------

* 
*

Literatūra
----------

* Alytaus šv. Liudviko bažnyčios istorija (sud. Anelė Kalašnikovienė). – V.: Petro ofsetas, 2009. – 236 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-815-92-1

Nuorodos
--------

* Alytaus šv. Liudviko bažnyčia
**Petras Gasiūnas** (g. 1939 m. balandžio 17 d. Kaune) – choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

Kaune baigęs vidurinės mokyklos aštuonias klases, 1953–1957 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. Andrius Kairys). 1957–1962 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. Aniceto Armino klasė). Vienerius metus dirbo mokytoju Ukmergės vaikų muzikos mokykloje.

1962–1975 m. – Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos choro dirigavimo dėstytojas, neakivaizdinio skyriaus vedėjas (1962–1964 m.), choro dirigavimo metodinės komisijos pirmininkas (1972–1975 m.) ir moksleivių choro studijos vadovas (1963–1967 m. ir 1971–1975 m.). Chorą išmokė nemaža lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių, parengė valstybinių egzaminų programas, 1965 m. respublikinės dainų šventės konkurse pelnė antrąją vietą, o 1975 m. respublikinės dainų šventės konkurse – pirmąją.

1964–1967 – m. Vilniaus prekybos technikumo merginų choro vadovas – parengė 1965 m. respublikinei dainų šventei ir konkurse laimėjo antrąją vietą. 1976–1980 m. – Respublikinės bibliotekos moterų vokalinio ansamblio „Romuva" vadovas. 1975–1986 m. – Vilniaus statybininkų kultūros rūmų moterų choro „Eglė" chormeisteris – dirigentas. Choro meno vadovams padėjo parengti daug koncertinių programų, dirigavo koncertuose Lietuvoje ir svetur.

Nuo 1975 m. – Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinės meno mokyklos (nuo 1994 m. menų gimnazija) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, 1975–1979 m. ir 1982–1984 m. – choro dirigavimo metodinės komisijos pirmininkas. 1979–1982 m. ir nuo 1984 m. – direktoriaus pavaduotojas muzikos skyriui. 1993 m. suteikta muzikos mokytojo metodininko kvalifikacijos kategorija. 1999 m. liepos 1 d. Prezidento dekretu apdovanotas LDK Gedimino ordino medaliu.

Mokyklose išugdė būrį jaunųjų chorvedžių. Buvo respublikinių dainų švenčių konsultantas, meno mėgėjų apžiūrų ir chorų konkursų žiuri narys.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Francas Vendelinas Zeidelisvok. *Franz Wendelin Seidel*** |
| --- |
|  |
| Hanns Seidel |
| Gimė | 1901 m. spalio 12 d.Šveinheimas |
| Mirė | 1961 m. rugpjūčio 5 d. (59 metai)Miunchene, Vokietija |
|  |
| Veikla | vokiečių politikas, nuo 1957 iki 1960 m. Bavarijos ministras pirmininkas |
|  |
|  **Vikiteka** | Hanns Seidel |

**Francas Vendelinas Zeidelis** (*Hansas Zeidelis*, vok. *Hanns Seidel*, tikras vardas vok. *Franz Wendelin Seidel*; 1901 m. spalio 12 d. Šveinheimas – 1961 m. rugpjūčio 5 d. Miunchene, Vokietija) – vokiečių politikas, nuo 1957 iki 1960 m. Bavarijos ministras pirmininkas.

Biografija
----------

Nuo 1921 iki 1925 m. studijavo teisę, germanistiką ir makroekonomiką (Jena, Freiburgas ir Viurcburgas). Po teisės referendariato (1925–1929) ir doktorantūros 1940 m. – advokatas (Ašafenburge). Nuo 1932 m. Bavarijos liaudies partijos narys (BVP). Nacistų suimtas 1933 m. Trumpam laikui emigravo į Lietuvą. Po II pasaulinio karo aktyvus Bavarijos politikas, ūkio ministras, premjeras.

Hanns Seidel vardu pavadinta gimnazija (esanti Hösbach prie Ašafenburgo), paramos fondas (Hanns-Seidel-Stiftung) ir
Freimano studentų miestelio Miunchene didžiausias gyvenamasis pastatas.

Bibliografija
-------------

* *Weltanschauung und Politik.* (1960);
* *Zeitprobleme. Gesammelte Aufsätze und Vorträge.* (1960);
* *Vom Mythos der öffentlichen Meinung.* (1961).

Nuorodos
--------

* Biografija Archyvuota kopija 2009-04-11 iš Wayback Machine projekto..
| **Zofija Ona Markienė** |
| --- |
| Gimė | 1931 m. gegužės 15 d. (91 metai)Molėtai |
| Sutuoktinis (-ė) | Juozas |
| Vaikai | Žygimantas |
|  |
| Veikla | gydytoja kardiologė |
| Partija | 1978 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1955 m. Vilniaus universitetas |

**Zofija Ona Šilinskaitė-Markienė** (g. 1931 m. gegužės 15 d. Molėtuose) – Lietuvos gydytoja kardiologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija
----------

1949 m. baigė Molėtų gimnaziją, 1949–1955 m. studijavo Vilniaus universiteto Medicinos fakultete. 1955–1958 m. Vabalninko ligoninės vyr. gydytoja, sveikatos apsaugos skyriaus vedėja. 1958–1978 m. Kauno medicinos instituto mokslo darbuotoja. 1960–1976 m. Širdies ir kraujagyslių sistemos fiziologijos ir patologijos instituto (nuo 1998 m. Kauno medicinos universiteto Kardiologijos institutas) vyriausioji mokslo darbuotoja, 1976–1978 m. šio instituto Palangos filialo vedėja. 1974 m. medicinos mokslų daktarė. 1978–1998 m. Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Hospitalinės terapijos katedros dėstytoja; nuo 1981 m. profesorė. 1999–2000 m. Greitosios medicinos pagalbos stoties Vilniuje Organizacinio metodinio centro vedėja.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo pagrindinė sritis – koronarinės širdies ligos, ūminio miokardo infarkto diagnostikos ir gydymo algoritmai.

Bibliografija
-------------

* Elektrokardiografija, vadovėlis, 1997 m.
* Klinikinė elektrokardiografija, 2000 m.
* Elektrokardiografija. Elektroninis variantas

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-07-28 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Zofija Ona Markienė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 696
3. ↑  *Zofija Ona Markienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 306 psl.
4. ↑
| **Petras Eremitas** |
| --- |
|  |
| Petro portretas, apie 1667 m. (aut. Kornelijus Hazartas) |
| Gimė | 1053 m.Amjenas, Prancūzija |
| Mirė | 1115 m. (~62 metai)Hiuji, Flandrija |
|  |
| Veikla | vienuolis, eremitas |
| Sritis | katalikų bažnyčia |
|  |
| Žinomas (-a) už | Pirmojo kryžiaus žygio įkvėpimą |
|  |
|  **Vikiteka** | Petras Eremitas |

**Petras Eremitas**, arba **Petras Amjenietis** (pranc. *Pierre l'Ermite, Pierre d’Amiens*, lot. *Petrus Ambianensis*; 1053 m. Amjene – 1115 m. Hiuji) – prancūzų vienuolis, eremitas, klajojantis pamokslininkas, kurio veiklą mini metraščiai ir legendos. Žinomas kaip Pirmojo kryžiaus žygio (1096–1099) rengėjas, vadovavęs į žygį patraukusiai religinio entuziazmo įkvėptai kariuomenei, kurią sudarė Šiaurės Prancūzijos ir Vidurio Vokietijos valstiečiai bei miestų varguomenė. Petras laikomas svarbiausiu Pirmojo kryžiaus žygio pamokslininku. Jis, kaip ir riteris Valteris Beturtis, buvo vienas iš vadinamojo „Liaudies kryžiaus žygio" lyderių, pasukusių į Rytus iki ten atvykstant pagrindinėms Pirmojo kryžiaus žygio armijoms. 

Petras sako pamokslą „liaudies žygeiviams" (aut. Džeimsas Arčeris, 1822–1904)
Popiežiui Urbonui II paskelbus apie kryžiaus žygį Klermono bažnyčios susirinkime 1095 m. lapkričio mėn. Petras pradėjo skelbti visoje Europoje apie žygį į Šventąją Žemę. Jis rinko entuziastingus pasekėjus keliaudamas nuo Beri centrinėje Prancūzijoje, per Šampanę, žemyn Maso slėniu link Kiolno, o iš ten į Konstantinopolį. Dalis šios kariuomenės žuvo pakeliui per kovas su vengrais ir bulgarais, kurie neleido plėšikaujantiems kryžiuočiams žygiuoti per savo žemes. Kai išretėjusią kariuomenę Bizantijos imperatorius Aleksijus I Komninas Konstantinopolyje perkėlė į Anatoliją, čia juos puolė ir naikino turkai seldžiukai. Konstantinopolyje Petras sulaukė, kol ten 1097 m. gegužės mėn. galutinai atvyko ir prisijungė Vakarų Europos feodalų riterių pajėgos. Lydėjo juos į pietryčius per Anatoliją. Antiochijoje jis neatlaikė žygio sunkumų, spalio mėn. patekęs į priešų apsuptį, kol 1098 m. sausio mėn. pasišalino. Tačiau jis buvo sugautas ir sugrąžintas į kryžiaus žygį, kur prašė atleisti už tikėjimo praradimą. Galiausiai 1099 m. pavasarį pasiekus Jeruzalę, Petras buvo paskirtas krikščionių kariuomenės išmaldos dalytoju. Jis paskelbė pamokslą ant Alyvų kalno prieš pat Jeruzalės šturmą liepos mėn. Į Europą sugrįžo 1100 m. tapdamas Flandrijoje, prie Hiuji įkurto augustinų vienuolyno prioru. Ten palaidotas.

Literatūra
----------

* "Peter the Hermit", *Famous Men of the Middle Ages*
* Prof. J. S. C. Riley-Smith, Prof, Jonathan Phillips, Dr. Alan V. Murray, Dr. Guy Perry, Dr. Nicholas Morton, A Database of Crusaders to the Holy Land, 1099-1149 (on-line Archyvuota kopija 2017-02-02 iš Wayback Machine projekto.)

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Petras Eremitas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. 1 2  Kryžiaus karai. Pirmasis kryžiaus žygis (*vle.lt*)
2. 1 2 3  Peter the Hermit. French ascetic (*britannica.com*)
| ***Hani Kolder*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Hannie Caulder |
| Kilmės šalis |  Jungtinė Karalystė |
| Režisierius | Burt Kennedy |
| Scenaristas (-ai) | Ian Quicke  Bob Richards  Burt Kennedy  David Haft |
| Vaidina | Raquel Welch |
| Metai | 1971 |
| Žanras | drama, vesternas |
| Trukmė | 85 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Hani Kolder** (angl.  *Hannie Caulder*) – 1971 m. britų sukurtas vesternas, kuriame pagrindinį vaidmenį atliko Reičel Velš.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Raquel Welch – Hani Kolder
* Robert Culp – Tomas Liuteris Praisas
* Ernest Borgnine – Emetas Klemensas
* Jack Elam – Frankas Klemensas
* Strother Martin – Rufus Klemensas
* Christopher Lee - Beilis

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Trys broliai Klemensai, sprukdami po banko apiplėšimo, atsiduria atokioje rančoje. Nužudę šeimininką, jie išprievartauja jo žmoną ir sudegina namus, tačiau moteriai pavyksta likti gyvai. Jai palaidojus vyrą, pasirodo nusikaltėlių medžiotojas Tomas Praisas, kurio Hani ima prašyti išmokyti šaudyti, kad atkeršytų savo skriaudikams. Praisas atsisako, tikindamas, kad ją bet kuriuo atveju nužudys, tačiau Hani nenusileidžia ir galiausiai jis sutinka.

Jiedu vyksta į Meksiką pas Praiso pažįstamą ginklų meistrą, kur Hani mokosi šaudyti, o šis pagamina specialiai jai pritaikytą ginklą.

Nusprendusi, kad yra pasirengusi, Hani vyksta ieškoti broliu Klemensų, nors Praisas mėgina ją atkalbėti. Jiedu susipyksta ir išsiskiria, tačiau Praisas nutaria užbėgti įvykiams už akių ir suimti Klemensus, tačiau žūva per susišaudymą ir Hani lieka viena vykdyti savo keršto plano.
**Petras Gailius Adomėnas** (g. 1936 m. sausio 8 d. Minkūnuose, Panemunio valsčius, Rokiškio apskritis) – Lietuvos informatikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1960 m. baigė Vilniaus universitetą. 1982 m. technikos mokslų daktaras.

Dirbo mokslo ir projektavimo institutuose; vadovavo programinės įrangos kūrimui. Nuo 1988 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas, nuo 1998 m. Inžinerinės informatikos katedros vedėjas; nuo 1995 m. profesorius. 2016 m. išleistas Adomėno romanas "Ataidėjimai".

Mokslinė veikla
---------------

Svarbiausi darbai iš oro bei kelių transporto informacinių sistemų tyrimų; jais remdamasis nagrinėja programinių sistemų, kai duomenų struktūros ir uždavinių algoritmai nestabilūs, adaptyvumą.

Monografijos
------------

* Adaptyvieji modeliai ir programos, 1992 m. rusų kalba
* Informacinės technologijos krovinių transporte, 1998 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Petras Gailius Adomėnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 97 psl.
| **Hanna Suchocka** |
| --- |
|  |
| Hanna Suchocka |
| Gimė | 1946 m. balandžio 3 d. (77 metai)Pleševas |
| Tautybė | lenkė |
|  |
| Veikla | Lenkijos politikė, teisininkė, diplomatė |
| Pareigos | buvusi Lenkijos Ministrė pirmininkė |
|  |
| Alma mater | Poznanės Adomo Mickevičiaus universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Hanna Suchocka |

**Hana Suchocka** (lenk. *Hanna Stanisława Suchocka*, g. 1946 m. balandžio 3 d. Pleševe) – lenkų politikė, teisininkė, 1992–1993 buvusi Lenkijos Ministrė pirmininkė (pirmoji moteris šiame poste Lenkijos istorijoje).

Biografija
----------

1968 m. baigė teisės studijas Poznanės Adomo Mickevičiaus universitete, vėliau čia dėstė. Teisės mokslų daktarė (1975 m.), profesorė.

Nuo 1969 m. buvo Demokratinės partijos (LJDP koalicinės partijos) narė, pagal šios organizacijos sąrašą 1980 m. išrinkta į LLR Seimą. Bendradarbiavo su „Solidarumo" organizacija. Buvo vienintelė Seimo narė, balsavusi prieš karinės padėties įvedimą, už ką 1981 m. buvo pašalinta iš DP.

1991–2001 m. tris kadencijas buvo Lenkijos Seimo narė. 1992 m. liepos mėn. – 1993 m. spalio mėn. vadovavo iš septynių partijų sudarytai koalicinei vyriausybei. 1997–2000 m. buvo Teisingumo ministrė ir Generalinė prokurorė J.Buzeko suformuotoje vyriausybėje.

2001-2013 m. – Lenkijos ambasadorė prie Šventojo Sosto bei Maltos ordino.

Šaltiniai
---------

1. ↑  [neveikianti nuoroda]

  

  

  

  


| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:**Valdemaras Pavliakas** | **Lenkijos Respublikos Ministrė pirmininkė** 1992 m. liepos 11 d.–1993 m. spalio 25 d. | Po to:**Valdemaras Pavliakas** |
| Prieš tai:**Lešekas Kubickis** | **Lenkijos Teisingumo ministrė**1997–2000 | Po to:**Lechas Kačinskis** |
*Kitos reikšmės – Barguzinas (reikšmės).*

| Barguzinas |
| --- |
| Barguzino upė Barguzino upė |
| **Ilgis** | 480 km |
| **Baseino plotas** | 21 100 km² |
| **Vidutinis debitas** | 130 m³/s |
| **Ištakos** | Ikato kalnagūbris |
| **Žiotys** | Baikalas |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija |
|  |
|  **Vikiteka** | Barguzinas |

**Barguzinas** (rus. *Баргузин*, bur. *Баргажан гол*) – upė Rusijoje, Sibire, Buriatijoje. Prasideda Ikato kalnagūbryje, teka į pietvakarius Barguzino dubuma. Žemiau Barguzino gyvenvietės kerta Barguzino kalnagūbrį ir sudaro slenksčius. Įteka į Baikalo ežero Barguzino įlanką ties Ust Barguzinu.

Didžiausi intakai: Gagra, Argada, Ina (kairieji), Uljunas (dešinysis).

Laivuojama 249 km nuo žiočių, tačiau reguliariai 226 km (Mogoito prieplauka). Barguzino vandenys naudojami drėkinimui. Upės žemupyje yra įsikūręs Barguzino rezervatas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
Robert Kiyosaki
**Robertas Kijosakis** (*Robert Toru Kiyosaki*, ロバート・トール・キヨサキ, 清崎 徹, g. 1947 m. balandžio 8 d. Hilo mieste, Havajų valstijoje, JAV) – investuotojas, ekonominių teorijų kūrėjas ir rašytojas.

Žmona Kim Kiyosaki. Robertas Baigė Hilo aukštąją mokyklą. Dalyvavo Vietnamo kare. Tarnavo JAV jūrų pėstininku – pilotavo karinį sraigtasparnį. Pagarsėjo knygomis „Du tėčiai: turtingas ir vargšas", „Pinigų srauto kvadrantas", „Turtingo tėčio investavimo vadovas", tapusiais „The New York Times", „Business Week" ir „The Wall Street Journal" bestseleriais.

Lietuvoje išleista R.Kijosakio knyga „Du tėčiai: turtingas ir vargšas". Knygoje propaguojamas ekonominis mąstymas, kurio tikslas – išmokti investuoti ir efektyviai tvarkyti finansus.

Požiūris į studijas ir išsilavinimą
-----------------------------------

*„Išsilavinimas šiuo metu daug svarbesnis, nei kada nors buvo anksčiau". Svarbiausia priežastis, kodėl žmonės stengiasi mokytis, yra finansinė, tačiau mokyklose nieko nemokoma apie pinigus. Todėl žmonės neišmoksta elgtis taip, kad pinigai dirbtų jų naudai.*

Kūryba
------

Vikicitatos 

Wikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Robert Kiyosaki***

* Turtingas tėtis, vargšas tėtis, „Rich Dad, Poor Dad"
* Pinigų srauto kvadrantas, „Cashflow Quadrant" (2000)
* Turtingas vaikas, protingas vaikas, „Rich Kid, Smart Kid" (2001)
* Rich Dad’s Prophecy (2002)

* Turtingojo tėčio investavimo gidas, „Rich Dad’s Guide to Investing"
* XXI amžiaus verslas, „The Business of 21 Century" (2010)

Didaktiniai žaidimai:

* Cashflow 101
* Cashflow 202
* Cashflow for Kids
* Cashflow® The E-Game
* Cashflow 202 The E-Game

Nuorodos
--------

* Havajų Verslo Žurmalo straipsnis apie Robertą Kijosakį **(**angl.**)**
**Robertas Loris** (angl. *Robert Laurie*; g. apie 1755 m. – m. 1836 m. gegužės 19 d.) – anglų ir škotų graviūrininkas ir leidėjas.

Biografija
----------

Gimė tikriausiai Škotijoje, kadangi kilęs iš Škotijos Lorių giminės. Nuo 1771 m. tapė portretus mecotinta. 1794 m. kartu su verslo partneriu James Whittle ėmė įkūrė firmą „Laurie & Whittle", kuri publikavo graviūras, žemėlapius, jūreivystės medžiagą. Be kitų kartografų, jiems dirbo Louis Stanislas d'Arcy de la Rochette ir John Purdy. 1797 m. kai kuriuos Lorio ir Vitlio publikuotus žemėlapius perleido Thomas Kitchin savajame pasaulio atlase. 1812 m. R. Loris iš verslo pasitraukė, Dž. Vitlis jį perėmė ir pervadino „Whittle & Laurie".

Žemėlapiai
----------

* 1794 m. Lorio ir Vitlio išleisti žemėlapiai su dabartinės Lietuvos teritorija
* Naujasis Lenkijos karalystės žemėlapis, 1794 m.
* Vokietijos imperijos žemėlapis, 1794 m.
* Laurie, *Fredonia or the United States of North America*, 1829 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dictionary of National Biography, 1885–1900/Laurie, Robert
2. ↑  Laurie and Whittle (fl. 1794–1858). Geographicus.com (tikrinta 2021-11-21).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Sipalivinio apygarda*Sipaliwini District* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Surinamo vėliava Surinamas |
| **Administracinis centras** | Paramaribas |
| **Rajonų skaičius** | 6 |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 37 065 |
| **Plotas** | 130 567 km² |
| **Tankumas** (2012) | 0,28 žm./km² |

**Sipalivinio apygarda** – didžiausia Surinamo apygarda, esanti šalies pietuose. Neturi sostinės, tiesiogiai vyriausybės administruojamas iš šalies sostinės Paramaribo. Pagrindinės gyvenvietės: *Apetina*, *Apoera*, *Bakhuis*, *Bitagron*, *Pokigron*, Kajana, *Kamp 52*, *Pelelu Tepu*, Kotika, *Anapaike*, *Benzdorp*, *Kwamalasamutu*, *Nieuw Jacobkondre*, *Aurora*, *Boto-Pasi*, *Goddo*, *Djoemoe* ir *Pontoetoe*. Rajono pavadinimas kilo iš aravakų kalbos: *sipa* reiškia „akmuo", *wini* – „upė".

Plotas – 130 567 km². Savo plotu ji didesnė negu visų likusių apygardų plotas kartu sudėjus, bet didžioji jo dalis (išskyrus šiaurę ir vakarus) negyvenama.

Manoma, kad šioje teritorijoje paleolito laikotarpiu gyveno medžiotojai ir rinkėjai.

Kolonijiniu laikotarpiu šis rajonas liko beveik nepaliestas, nes Surinamą valdantys olandai bijojo portugalų Brazilijoje, todėl tik XX a. rajonas pradėtas vystyti.

Pietvakarinės teritorijos yra ginčijamos Gajanos ir Surinamo – kartais vyksta susirėmimai tarp karinių šių šalių pajėgų.

Sipalivinio rajonai

Rajonai
-------

Yra 6 rajonai:

* Aukšt. Kopenamės
* Aukšt. Saramakos
* Aukšt. Surinamo
* Kurunio
* Kabalebo
* Tapanahonio

|  |  |
| --- | --- |
| **Surinamo apygardos** |  |
| Brokopondas | Komeveinė | Koronis | Maroveinė | Nikeris | Para | Paramaribas | Saramaka | Sipalivinis | Vanika |
Vyro sperma petri lėkštelėje
**Sperma** (sėkla) – skystis, susidedantis iš spermatozoidų, ir pridėtinių liaukų sekreto ir paprastai išsiskiriantis sueities metu. Jo sudėtyje dar gali būti lipidų lašų, pigmento granulių ir kt. Spermos pH yra ~7,7. Spermatozoidai judrūs tampa neutralioje terpėje, todėl rūgšti makšties terpė yra neutralizuojama.

Sperma išsiskiria tam tikru nuoseklumu. Erekcijos metu iš pradžių išsiskiria šlaplės stormens ir šlaplės liaukučių sekretas, kuris suvilgo šlaplės gleivinę, o po to ejakuliacijos metu išsiskiria prostatos sekretas, kuris neutralizuoja rūgščią šlaplės bei makšties terpę ir spaudžiant prielipo bei sėklinio latako raumenims, su didele jėga išmetami spermatozoidai (orgazmas).

Sperma yra pilkšva, klampi, drumsta, specifinio kvapo, silpnai šarminga. Praėjus 15–30 minučių po išsiveržimo suskystėja. Jos kiekis būna 2–5 ml, vidutiniškai apie 3–4 ml. Kiekis iš dalies priklauso nuo sėklos išsiveržimų dažnumo, todėl po ilgo lytinio susilaikymo spermos išsiveržia daugiau nei po kelių dienų.

Spermos patekimas ant vulvos, netgi pro apatinį trikotažą, gali sukelti pastojimą, todėl poros, besisaugojančios nuo nėštumo, turėtų tai žinoti. Be to, ejakuliacija taip pat nėra būtina pastojimui – tam gali užtekti ir penetracijos (varpos patekimo į makštį). Kadangi prejakuliate irgi būna, nors ir santykinai labai mažas kiekis spermos. Nepaisant to, nutrauktosios sueities metodo patikimumas siekia apie 96 % (taikant taisyklingai); 80 % (įprastomis aplinkybėmis dėl iškylančių psichologinių kliūčių).

Spermoje yra ne tik subrendę spermijai, bet ir kitų spermatogenezės ląstelių, baltymų, aminorūgščių, fermentų, gliukozės, fruktozės, citrinos rūgšties ir kt. medžiagos.

Vyro spermos tyrimas vadinamas spermograma.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Spermos užšaldymas
* Dirbtinis apvaisinimas

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Jones, Richard E. (2006). *Human reproductive biology*. Kristin H. Lopez (3rd ed.). Amsterdam: Elsevier Academic Press. ISBN 978-0-12-088465-0. OCLC 61351645.
2. 1 2 3  Owen, D. H.; Katz, DF (2005). „A Review of the Physical and Chemical Properties of Human Semen and the Formulation of a Semen Simulant". *Journal of Andrology* **26** (4): 459–69. PMID 15955884. doi:10.2164/jandrol.04104.
3. ↑  Lehmiller, Justin J. (12 October 2017). *The psychology of human sexuality* (Second ed.). Hoboken, NJ. ISBN 9781119164708. OCLC 992580729.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Žinių bazė** - duomenų bazė, kurioje saugomos išvedimo taisyklės ir informacija apie žmonių sukauptas tam tikros dalykinės srities žinias ir patirtį. Žinių bazė yra bet kurios ekspertinės sistemos pagrindas.

Žinių bazėse saugoma nedaug žinių, bet masyvo kaina yra didelė lyginant su paprastomis duomenų bazėmis. Kai kurios žinių bazės turi dirbtinio intelekto komponentą. Šios žinių bazių rūšys gali siūlyti sprendimus problemoms, jos kartais būna pagrįstos ir vartotojo grįžtamuoju ryšiu (Ekspertinės sistemos). Žinių bazė, kurią sudaro faktai ir taisyklės, nėra pastovi, ji visą laiką papildoma naujais faktais ir taisyklėmis. Kai kurios iš jų taip pat gali būti panaikintos arba pakeistos. Taigi žinių bazė turi būti nuolat atnaujinama. Faktai žinių bazėje dažniausiai turi deklaratyvią formą, konstatuoja tam tikrus reiškinius. Jie išreiškiami sąlygos sakiniais. Gali būti ir kitų žinių pateikimo būdų, išreiškiamų, pvz. tokiais aplinkybiniais sakiniais, kaip: "jeigu…, tai".

Taip pat ontologijos yra ypatingos rūšies žinių bazės, kuriose aprašoma tam tikros srities konceptualizacijos specifikacija. Žiniomis pagrįsta kompiuterinė sistema - ekspertinė sistema, naudojanti žinių bazę, kurios tikslas spręsti tam tikrą uždavinį. Sistema yra ekspertinė, jei: 1) žinių atskyrimas nuo panaudojimo. 2) naudojamos specifinės sferos žinios. 3) naudojama euristinė manipuliacija duomenimis.

Yra dvi pagrindinės žinių bazių kategorijos: Žinių bazę skirta mašinoms ir žinių bazė skirta žmogui. Mašininė žinių bazė naudojama siekiant automatizuoti dedukcinį protavimą. Jas sudaro duomenų rinkiniai, dažniausiai taisyklių pavidalo. Taisyklės aprašo žinias siekiant loginio suderinamumo. Gali būti naudojami loginiai operatoriai: konjunkcija, disjunkcija, papildymas ir neigimas, kuriais sukuriama žinių bazė iš menkiausių detalių. Galiausiai naudojama tradicinė dedukcija atlikti daryti išvadas žinių bazėje. Žmogui skirta žinių bazė sukurtos tam, kad žmonės galėtų gauti ir naudoti žinias, pirmiausiai apmokymo tikslais. Žinių bazėje duomenis turi būti nuolatos atnaujinami, ji turi turėti gerą išgavimo sistemą (paieškos mechanizmą), struktūrizuotą turinį ir klasifikuotą struktūrą.

Vikižodynas
Barikada Varšuvoje sukilimo metu (1944 m.)
Barikados iš grindinio akmenų Paryžiuje (1871 m.), Paryžiaus Komunos metu.
Paveikslas *Gatvės kautynės Rue Soufflot gatvėje Paryžiuje 1848 m. birželio 25 d.*
**Barikada** (angl. *barricade*, iš pranc. *barrique* 'statinė') – fortifikacinė užtvara, sudaryta iš parankinių medžiagų, pertverianti kelią, gatvę, tiltą, tarpeklį ar koridorių. Barikados statomos iš įvairių medžiagų, kurios pasitaiko netoliese – iš statinių, dėžių, betoninių blokų, transporto priemonių (automobilių, šarvuočių, vežimų ir pan.) ir jų dalių, medžių, baldų ir t. t. Barikados įrengiamos sukilimų, ginkluotų konfliktų metu. Barikadomis stabdomas priešininko judėjimas, priešininkas gali būti nukreipiamas norima kryptimi. Už barikadų gali būti įrengiamos šaulių pozicijos.

Dabar barikadas paprastai sušaudo savaeige artilerija ar tankais, nes atakuojant ginamas barikadas pėstininkais gali būti patiriami dideli gyvosios jėgos nuostoliai. Neturint artilerijos barikadas atakuojantys pėstininkai stengiasi užimti pastatus barikados šonuose, kad būtų galima apšaudyti už jos įsitvirtinusius priešininkus.

Kitokios užtvaros
-----------------

Žodžiu angl. *barricade* vadinamos ir laikinosios eismo užtvaros (angl. *traffic barricade*), kuriomis atitveriami saugomi ar pavojingi plotai. Tokios užtvaros gali būti sudėtos iš betoninių blokų, kurie sulaiko net bandančius prasiveržti automobilius. Juostos ant eismo užtvarų tvorelių būna įstrižos ir leidžiasi žemyn ta kryptimi, kur nukreipiamas eismas.

* Barikada Paryžiaus gatvėje (1940 m. gegužė)
* Barikada Alžyre (Alžyro nepriklausomybės karas, 1960 m.)
* Barikada Rygoje, prie Latvijos parlamento (1991 m.)


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Barikada** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

1. ↑  Washington and Lee University
2. ↑  Official Florida Driver’s Handbook 2008 (1 October 2008), Division of Driver’s Licenses, Florida Department of Highway Safety and Motor Vehicles! Web-based PDF. Chapter 4, Section 7 "Special Signs. "Channeling Devices.
3. ↑  United States Department of Transportation. Federal Highway Administration. (2007 m. gruodžio mėn.). „Manual on Uniform Traffic Control Devices" (PDF). Federal Highway Administration. pp. 6F–33. Nuoroda tikrinta 2009-10-24.
Difrakcinės smailės Hablo kosminio teleskopo nuotraukose 
**Difrakcinės smailės** – spyglių pavidalo linijos, prasidedančios ryškių šviesulių atvaizduose, gaunamuose reflektoriniuose teleskopuose. Tai yra aberacijos (vaizdo iškraipymai), atsirandantys dėl šviesos difrakcijos aplink strypelius, įtvirtinančius antrinį veidrodį. Teleskopuose refraktoriuose difrakcinių smailių paprastai nebūna.

Niutono sistemos teleskopas reflektorius su keturiais antrinį veidrodį fiksuojančiais strypeliais. 1 – teleskopo vamzdis, 2 – pagrindinis veidrodis, 3 – antrinis veidrodis su jį fiksuojančiais strypeliais
Daugelyje reflektorių antrinis veidrodis tvirtinamas teleskopo pagrindinėje optinėje ašyje. Nepaisant to, kiek ploni antrinį veidrodį palaikantys strypeliai, aplink ryškių šviesulių atvaizdus susiformuos šviesūs spygliai.

Nors difrakcinės smailės yra nepageidaujamos profesionaliose astronominėse nuotraukose, kai kurie astronomai mėgėjai specialiai modifikuoja savo teleskopus refraktorius, kad gautų tradicinės Betliejaus žvaigždės formos žvaigždžių atvaizdus. Difrakcinės smailės gali padėti fokusuojant šviesos imtuvus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Difrakcinės smailės. 15-04-01
2. ↑  Atspindžiai ir difrakcinės smailės. Archyvuota kopija 2013-01-28 iš Wayback Machine projekto. Caltech. Accessed April 2010
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

* Difrakcinių smailių paaiškinimas
* Merrifield, Michael; Szymanek, Nik. „Difrakcinės smailės". *Deep Space Videos*.
**Rasa Brundzaitė-Gelgotienė** (g. 1958 m. balandžio 11 d. Vilniuje) – Lietuvos choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija
----------

1965–1976 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje (dėst. N. Kazakauskienė). 1976–1979 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. J. Motiekaičio klasė), 1979–1980 m. Leningrado N. Rimskio-Korsakovo valstybinėje konservatorijoje (prof. A. Michailovo klasė), o studijas baigė 1982 m. Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. A. Jozėno klasė).

1977–1987 m. su pertrauka dirbo koncertmeistere Lietuvos valstybinėje konservatorijoje.

Nuo 1983 m. Vilniaus valstybinio universiteto Filologijos fakulteto merginų choro (60-70 dalyvių) „Virgo" chormeisterė, nuo 1990 m. meno vadovė ir dirigentė. Chorą išmokė nemaža užsienio ir lietuvių kompozitorių kūrinių, atliko A. Martinaičio naują kūrinį „Cantus ad futurum", koncertavo ir prizinių vietų pelnė tarptautiniuose konkursuose Belgijoje, Danijoje, Ispanijoje, Prancūzijoje, JAV ir Kanadoje, Kanarų salose, Italijoje, Portugalijoje, Šveicarijoje, Anglijoje, Graikijoje, taip pat 1995 m. X ir 1997 m. XI tarptautiniuose Stasio Šimkaus chorų konkursuose Klaipėdoje, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų švenčių konkursuose Vilniuje. „Virgo" dalyvavo Baltijos šalių studentų dainų šventėse „Gaudeamus-XI" ir „Gaudeamus-XII" Latvijoje ir Estijoje, Lietuvos aukštųjų mokyklų studentų festivaliuose Vilniuje, išleido dvi plokšteles, o 1996 m. Šveicarijoje įdainavo ir išleido kompaktinį diską. Merginos parengtos 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei ir tų metų I tarptautiniam studentų chorų festivaliui Vilniuje.

Nuo 1983 m. R. Gelgotienė taip pat Lietuvos radijo ir televizijos vaikų choro chormeisterė.

Nuo 1995 m. Vilniaus universiteto studentų mišriojo choro "Gaudeamus" (60-70 dalyvių) meno vadovė ir dirigentė. Sutvirtėjęs kolektyvas jau išmoko nemaža įvairių kūrinių, koncertavo Lietuvoje, Vokietijoje, Ispanijoje ir Bulgarijoje, 1997 m. universitetų chorų konkurse Slovakijoje laimėjo sidabro medalį. Choras dalyvavo Lietuvos aukštųjų mokyklų studentų festivaliuose, rengia tradicinius šv. Kalėdų ir šv. Velykų koncertus universiteto Vilniaus Šv. Jono bažnyčioje, dalyvavo 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje; gerai pasirodė ir chorų konkurse.

Nuo 2004 m. vadovauja VU chorui "Pro musica".

R. Gelgotienė aranžuoja kūrinius moterų chorui, nuo 1995 m. Lietuvos chorų sąjungos prezidiumo narė, 1991 ir 1995 m. Baltijos studentų dainų švenčių „Gaudeamus-XI" Rygoje ir „Gaudeamus-XII" Tartu, 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje dirigentė.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
| Ižiniškių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Ižiniškių piliakalnisIžiniškių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°24′24″ š. pl. 22°48′53″ r. ilg.﻿ / ﻿55.40667°š. pl. 22.81472°r. ilg.﻿ / 55.40667; 22.81472Koordinatės: 55°24′24″ š. pl. 22°48′53″ r. ilg.﻿ / ﻿55.40667°š. pl. 22.81472°r. ilg.﻿ / 55.40667; 22.81472 |

 |
| Vieta | Raseinių rajonas |
| Seniūnija | Nemakščių seniūnija |
| Aukštis | 7-9 m |
| Plotas | 30x15 |
| Priešpilis | gyvenvietė |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1961 |

**Ižiniškių piliakalnis** – piliakalnis (A374K1P) ir gyvenvietė (A374K2P) Raseinių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Ižiniškių kaimo, Šešuvies kairiajame krante. Pasiekiamas iš autostrados Klaipėda–Vilnius pervažiavus Šešuvį ir pasukus į dešinę keliuku, pavažiavus 1,4 km iki pirmos tolimesnės sodybos dešinėje, šiaurės vakaruose, piliakalnis yra už sodybos.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis, dar vadinamas **Papilės kalnu**, Guru, o jo pylimas Guruku, yra stačiašlaitė kalva, kurią iš pietryčių, pietų ir pietvakarių juosia Šešuvis ir jo daubos. Dalis kalno nuplauta upės. Šlaitai 7–9 m aukščio. Kalvos viršuje, šiauriniame krašte, buvęs pylimas nulygintas 1956 m. suformuojant 16x9 m dydžio aikštelę šokiams. Lyginant pylimą jame buvo rasta molio tinko, žmonių kaulų. Išliko trikampė apie 100 m² ploto, iki 3 m ilgio, 14 m pločio aikštelės dalis. Papilės kalno papėdėje iškastas 17 m pločio, 4 m gylio griovys, už jo lanku buvo supiltas apie 85 m ilgio ir 3–5 m aukščio pylimas. Už jo yra 5 ha ploto senovės gyvenvietės liekanų.

Tyrimai
-------

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1961 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Rasta lipdytos lygiu ir grublėtu paviršiumi keramikos, apdegusio molio gabaliukų, gyvulių kaulų, šlako, akmenų. Pylime rastas geležinis plačiaašmenis kirvis. Piliakalnis naudotas I tūkstantmetyje ir II tūkstantmečio pradžioje, gyvenvietė datuojama I tūkstantmečiu. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

Istorija
--------

Archeologas Gintautas Zabiela spėja, kad Papilės kalne XIV a. stovėjusi Pilėnų pilis. 

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Gudelių piliakalnis 14 km  Plusčių piliakalnis 20 km | Papilių piliakalnis 20 km  Pužų piliakalnis 4,6 km | Molavėnų piliakalnis 5 km  Papušinio piliakalnis 29 km |  |
| Ivangėnų piliakalniai 19 km |  | Galkaičių piliakalnis 9 km  Kalnųjų piliakalnis 18 km |
| Batakių piliakalnis 21 km | Jurbarko piliakalnis 34 km | Kartupėnų piliakalnis 34 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Adolfas Tautavičius. *Ižiniškių piliakalnis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 455 psl.

Nuorodos
--------

* Ižiniškių piliakalnis