recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**POS sistema** (angl. *POS point of sale*), kitaip kompiuterinis **kasos terminalas**, yra naudojama vietose, kuriose vyksta atsiskaitymo operacijos. POS sistemą sudaro techninė įranga ir programinė įranga.

Istorija
--------

**Programinė įranga iki 1990-ųjų**  

Pirmieji elektroniniai kasos aparatai buvo valdomi programinės įrangos, kurios funkcinės ir komunikacinės galimybės buvo ribotos. 1973-ųjų rugpjūtį IBM informavo, kad IBM 3650 ir 3660 parduotuvių sistemos buvo sujungtos į vieną kompiuterinę sistemą, kuri valdė parduotuvių POS 128 IBM 3653/3663 sistemas. Ši kompiuterinė sistema buvo pirmą kartą panaudota komercijoje. Įpusėjus 1974-iesiems ši sistema buvo įdiegta Pathmark tinklo parduotuvėse Naujajame Džersyje ir Dillard's universalinėse parduotuvėse. 
Viena pirmųjų mikroprocesoriumi kontroliuojama kasos aparatų sistema buvo išrasta William‘o Brobeck‘o ir nuo 1974 metų naudota McDonald's restoranuose.   

**Modernioji programinė įranga po 1990-ųjų**  

1992 metais Martin‘as Goodwin‘as ir Bob‘as Henry sukūrė POS sistemos programinę įrangą, kuri galėjo veikti Microsoft Windows platformoje pavadinimu IT Retail. Nuo tada POS sistemų taikymas buvo išvystytas Windows ir Unix platformose. Augant prekybininkų poreikiams, dėl spartaus personalinių kompiuterių technologijų ir programinės įrangos vystymosi, kartu augo ir POS sistemų funkcionalumas.

Naudojimas
----------

### Mažmeninė prekyba

POS sistemos daugiausiai naudojamos mažmeninėje prekyboje. POS sistemą paprastai sudaro: kompiuterinis terminalas, fiskalinis blokas, kasininko ir kliento ekranai, gryniesiems pinigams skirtas stalčius, kvitų spausdintuvas, brūkšninių kodų skaitytuvas bei banko kortelių terminalas. Sistema gali būti komplektuojama ir su taip vadinamomis „check-out" tipo svarstyklėmis, skirtomis sverti prekes kasininko darbo vietoje. POS sistemų programinė įranga atlieka daugybę funkcijų – pvz. programose yra išvystytos nuolaidų sistemos (promotion), kai galima naudotis kliento nuolaidų (loyalty) ir dovanų kortelėmis, rodyti reklamas klientams, spausdinti reklaminius kuponus ir t. t.

### Restoranų veikla

Dažniausiai restoranų programinei įrangai pritaikyta POS sistema turi liečiamąjį ekraną, kartais darbui pagreitinti naudojami nešiojami kompiuteriai, bevieliai delninukai (PDA). Naudojantis restoranų POS sistema galima atlikti prekybos operacijas realiu laiku. Naudojantis standartine restoranų POS sistemos programine įranga galima spausdinti kliento sąskaitą, užsakymus virtuvei ir barui, suteikti nuolaidas klientui panaudojant lojalumo korteles, spausdinti ataskaitas. Restoraninės POS sistemos dažnai turi lietimui jautrų ekraną, kompiuteris ir kasininko ekranas gaminami kaip vienas modulis. Taip sutaupomas darbo vietos plotas, nes sistema yra kompaktiška, ją paprasčiau prižiūrėti.

### Viešbučiai

POS sistemos programinė įranga įgalina sujungti kliento restorano sąskaitą su kambario sąskaita.

Gamintojai
----------

* IBM
* NCR
* Wincor NIxdorf Archyvuota kopija 2012-01-07 iš Wayback Machine projekto.
* Epson
* Partnertech
* DigiPOS

Žymiausi restoranų ir viešbučių POS sistemų programinės įrangos gamintojai:  

* MICROS Systems
* Radiant Systems
* Squirrel Systems
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**PLX** (santrumpa iš ***P**icatinny **L**iquid E**X**plosive* ' *Picatinny* arsenalo skystasis sprogalas') – skysta binarinė sprogstamoji medžiaga, 95 % nitrometano (NM) ir 5 % etilendiamino (EDA). Etilendiaminas gali būti pakeistas kitais junginiais su amino grupėmis – trietilentetraminu ar etanolaminu. Paminėti aminai didina nitrometano jautrumą, bet etilenaminas yra efektyviausias.

Sumaišytas PLX yra skaidrus gelsvokas skystis. Tiek nitrometanas, tiek etilendiaminas yra labai lakūs, todėl juos laikant reikia labai hermetiškai uždaryti. Saugumo sumetimais abu komponentuųs perveža atskirai, o sumaišo naudojimo vietoje.
  
PLX detonacijos greitis yra 6000-7000 m/s, greitis priklauso nuo skysčio stulpelio pločio. Nors ir EDA įjautrintas PLX susprogdinamas galinga detonuojamąja kapsule ar net panaudojant užtaisą stiprintuvą.

PLX buvo sukurtas Antrojo pasaulinio karo metais Piketinio arsenale (*Picatinny arsenal*) Naujajame Džersyje. Pradžioje ši sprogstamoji medžiaga buvo skirta minų laukams valyti – išliejant ant minų lauko iš lėktuvo ar iš saugaus nuotolio, o vėliau detonuojant išlietąją SM.

PLX gali būti sudrebutinamas primaišius nitroceliuliozės, ETN ar kokio tirpiųjų nitroesterių mišinio ar standiklio. Tuomet į PLX gelį galima įmaišyti metalų miltelių (aliuminio, magnio), kurie lieka pakibę gelyje. Šie priedai mažina detonacijos greitį, bet didina karščio (šilumos) išeigą ir sudaro tolygesnę sprogimo bangą. PLX yra pakankamai galinga brizantinė sprogstamoji medžiaga, bet galingumu tik nežymiai viršija komercinį TNT.

Nitrometano jautrinimas
-----------------------

Nitrometanui (CH3NO2) jautrumo suteikia amino grupės (NH2). Manoma, kad aminai susilpnina C-N ryšius, todėl tokioms jungtims nutraukti nebereikia tiek daug energijos.
**PMTair** (*Progress MulTi Air*) buvo Kambodžos oro linijų bendrovė.

Kodavimas
---------

* IATA Kodas: **U4**
* ICAO Kodas: **PMT**
* Raidės radijo siųstuvui nustatyti: **MULTITRADE**

Istorija
--------

PMTair buvo valdoma *Progress Multitrade Co. Ltd.* kuri užregistruota Kambodžos Komercijos Ministerijos 2003 m. sausio 4 d. Saugumo sertifikatas buvo išduotas 2003 m. spalio 4 d. Bendrovė buvo uždaryta 2008 m.

Skrydžiai
---------

### Vidaus

* Pnompenis–Ratanakiri–Siem Reapas
* Ratanakiri–Pnompenis
* Siem Reapas–Pnompenis
* Siem Reapas–Sihanoukville

### Tarptautiniai

* Bankokas–Pnompenis
* Hanojus–Pnompenis
* Seulas–Siem Reapas
* U-Tapao–Siem Reapas

Lėktuvai
--------

* 1 Boeing 737
* 3 Antonov An-24
* 1 Antonov An-12 (*cargo*)

Nuorodos
--------

* PMTair Archyvuota kopija 2007-10-15 iš Wayback Machine projekto.

v • a • r **Sąrašai, susiję su aviacija** 

Aviacijos laiko juosta

Orlaivis · Orlaivių gamintojai · Orlaivių varikliai · Orlaivių variklių gamintojai · Oro uostai · Oro linijos

Oro pajėgos · Orlaivių ginklai · Raketa

2018 m. įvykiai aviacijoje · 2019 m. įvykiai aviacijoje · 2020 m. įvykiai aviacijoje · 2021 m. įvykiai aviacijoje · 2022 m. įvykiai aviacijoje · 2023 m. įvykiai aviacijoje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*PMA*
**PMA** (**4-MA**, **para-metoksiamfetaminas**) – tai amfetamino darinys, stimuliantas ir haliucinogenas. Šios medžiagos atsiradimo kilmė neaiški, kaip kur abejotinai skelbiama, kad tai slaptų narkotikų laboratorijų kūrinys. Jo poveikis kiek primena MDMA ir šis junginys paprasčiau gaminamas, pirmtakai lengviau prieinami, todėl i „Ekstazy" tabletes, Lietuvoje žinomas kaip „ratai", dažnai dedama šio junginio. Į ji labai panašus junginiai PMMA ir 4-MTA.

Poveikis
--------

### Laukiami

* Stimuliacija
* Nedidelės, retos vizijos

### Neutralūs

* pakitęs sąmoningumas
* išsiplėtę vyzdžiai

### Nepageidaujami

* Raumenų spazmai
* Hipertermija
* Aukštas kraujospūdis
* Tankus pulsas

Tokie neigiami efektai gali smarkiai išsekinti širdį, sukelti mirtį. Manoma, kad to galima išvengti parenkant pakankamai mažas dozes.

Dozė
----

60 mg jau gali būti gyvybei pavojinga dozė.
Klinikinių tyrimų su šia medžiaga nėra atlikta, tikslus dozavimas nežinomas.

Priklausomybė
-------------

Nėra ištirta. Tikėtina, kad fizinės priklausomybės nesukelia, kaip ir kiti amfetamino dariniai.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Panthera tigris corbetti** |
| --- |
| Indokininis tigras (Panthera tigris corbetti)Indokininis tigras (*Panthera tigris corbetti*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Plėšrieji žinduoliai  *( Carnivora)* |
| Šeima: | Katiniai  *( Felidae)* |
| Pošeimis: | Didžiosios katės  *( Pantherinae)* |
| Gentis: | Panteros  *( Panthera)* |
| Rūšis: | Tigras  *( Panthera tigris)* |
| Porūšis: | Indokininis tigras  *( Panthera tigris corbetti)* |

 |
| Binomas |
| ***Panthera tigris corbetti***Temminck, 1844 |
| PaplitimasPaplitimas |

**Indokininiai tigrai** (*Panthera tigris corbetti*) – tigrų porūšis, paplitęs Kambodžoje, Laose, Mianmare, Tailande, Vietname, o seniau ir Kinijoje. Jie yra mažesni, bei tamsesnio kailio, nei bengaliniai tigrai. Patinai sveria nuo 150 iki 190 kg (330–420 svarų), o patelės 110–140 kg (240–310 svarų). Jų mėgiamos buveinės yra miškingos kalnų ar kalvų vietovės. Apytiksliais skaičiavimais indokininių tigrų populiacija svyruoja nuo 1200 iki 1800 individų, iš kurių tik keli šimtai gyvena laisvėje. Dėl brakonieriavimo ir jų pagrindinio grobio – elnių, laukinių kiaulių, – medžiojimo, šios rūšies egzistavimui gresia pavojus. Vietname beveik trys ketvirtadaliai tigrų buvo nužudyta, nes jų kūnai – žaliava Kinijos medicinos preparatams gaminti.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Indokininis tigras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Indoiranėnų kalbos** – indoeuropiečių kalbų atšaka, apimanti rytines indoeuropiečių kalbas. Kartais šios kalbos įvardijamos **arijų kalbomis**. Indoiranėnų prokalbė susidarė 3 tūkstantmečio pr. m. e. pabaigoje ir siejama su Andronovo kultūra.

Indoiranėnų kalbų šaka turi daugiausiai kalbėtojų tarp visų kitų indoeuropiečių kalbų šakų. Jai priklausančios kalbos paplitusios nuo pietvakarių Europos (romų kalba) iki vakarų Kinijos (sarikolių kalba), tačiau daugiausia vartojamos Irano kalnyne ir Indijos subkontinente. Senovėje indoiranėnų kalbų arealas buvo kur kas didesnis: jomis kalbantys skitai užėmė didelius vidurio ir rytų Europos stepių plotus.

Indoiranėnų grupei priklauso tokios senovinės kalbos kaip sanskritas, avestos kalba, senovės persų kalba, taip pat rasta nežinomos indoiranėniškos kalbos užrašų šiaurės Mesopotamijoje.

Indoiranėnų kalbos skirstomos į 3 grupes:

* Indoarijų kalbos
* Iranėnų kalbos
* Nuristano kalbos
**Indoeuropiečių protėvynė** – hipotetinė istorinės lingvistikos, indoeuropeistikos, etnologijos ir archeologijos rekonstrukcija, nusakanti žmonių, kalbėjusių vadinamąja indoeuropiečių prokalbe pradinį buvimo arealą.

Indoeuropiečių migracijų nuo maždaug 4000 iki 1000 m. pr. m. e. žemėlapis pagal Kurganų modelį. Migracija į Anatoliją (parodyta brūkšniuota linija) galėjo vykti per Kaukazą arba per Balkanus. Rožine spalva pažymėta indoeuropiečių protėvynė (Samaros kultūra, Srednyj Stogo kultūra). Tamsiai oranžine pažymėta teritorija apgyvendinta indoeuropiečių apie 2500 m. pr. m. e. oranžine spalva – teritorija apgyvendinta apie 1000 m. pr. m. e.
Žinomiausios protėvynės teorijos yra Marijos Gimbutienės ir Kolino Renfriu. M. Gimbutienė indoeuropiečių protėvyne laikė pietų Prieuralės stepes, kuriose tarpo Kurganų kultūra, užplūdusi Senąją Europą keletu bangų. Daugelis lingvistų yra pastarosios teorijos šalininkai. Ši teorija yra iš dalies pagrindžiama naujausių mokslinių atradimų – archeogenetikos duomenų šviesoje. Kita yra K. Renfriu, kuris ją sieja su žemdirbystės ir gyvulininkystės atsiradimo vieta Mažojoje Azijoje.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Indoeuropiečiai
* Praindoeuropiečiai
* Indoeuropiečių prokalbė
* Indoeuropiečių mitologija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gimbuta, M. The Prehistory of Eastern Europe (1956).
2. ↑  Haak. W. Massive migration from the steppe is a source for Indo-European languages in Europe (2015).
3. ↑  Renfrew, C. Archaeology and Language: The Puzzle of Indo-European Origins (1990).
Mišrus jaunuolynas (Baltarusija)
**Jaunuolynas** – jaunas miškas, kuriam priskiriami spygliuočių (pušynai, eglynai) ir kietųjų lapuočių (ąžuolynai, uosynai, skroblynai) medynai iki 40 metų, minkštųjų lapuočių (beržynai, drebulynai, juodalksnynai) medynai iki 20 metų, baltalksnynai iki 10 metų.

Miško auginimo procesą reguliuoja valstybė. Miško savininkai įstatymu įpareigoti atlikti jaunuolynų ugdymo kirtimus, kurių metu padedamas pagrindas būsimam miškui. Kirtimų dažnumas jaunuolynuose priklauso nuo vyraujančios medžių rūšies, augavietės sąlygų, vidutinio medžių aukščio, stiebų skersmens ir kitų sąlygų.

Jaunuolynų ugdymas
------------------

Jaunuolynų ugdymo laikas ateina, kai pasodintus ar savaime išdygusius medelius ima stelbti nepageidaujamų rūšių medžiai ar krūmai. Laikoma, kad minkštiems lapuočiams (beržas, juodalksnis) tai yra šešti metai, o spygliuočiams ir kietiems lapuočiams (eglė, pušis, ąžuolas, klevas) – aštunti metai. Jauname miške medeliai kovoja tarpusavyje ir su kitais medžiais bei krūmais dėl išlikimo. Žmogui nesikišant, medeliai gali praaugti krūmus, ypač jei tam palankus dirvožemis. Tačiau tai pavyksta ne visiems, todėl vystosi išretėjęs, netolygus medynas. Netinkamoje žemėje pasodinti medeliai gali ir neįveikti krūmų, jų vietoje suželia lazdynai ar karklai. Jei niekas jaunų medelių nestelbia, jie auga per daug tankiai, todėl būtinas retinimas, iškertant silpnesnius. Tokiu būdu formuojamas tolygus augančių medžių tankumas. Retesnio jaunuolyno vietose paliekami ir silpnesni tikslinės rūšies medeliai, aplink juos pašalinus stelbiančius krūmus. Ilgainiui tokie medeliai, pašalinus jų konkurentus, pasiveja savo „giminaičius" ir lajomis kartu suformuoja šešėlį, neleidžiantį plėstis krūmams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jaunuolynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
2. ↑  Miško savininkams apie jaunuolynų ugdymą Archyvuota kopija 2019-08-13 iš Wayback Machine projekto.. *miskodarbai.lt*
| ***Didžioji lėlė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La bambolona |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Franco Giraldi |
| Scenaristas (-ai) | Paul Thomas Anderson |
| Vaidina | Ugo Tognazzi  Isabella Rei  Lila Brignone  Marisa BartoliSusy Andersen |
| Metai | 1968 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 107 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Didelė lėlė** (it. *La bambolona*) – 1968 m. Italijoje sukurtas filmas, kurio režisierius Franco Giraldi.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Pusamžis Džulijus, gatvėje išvydęs jauną merginą, nusprendžia bet kokia kaina su ja susipažinti. Ivana nėra sužavėta jo dėmesiu, tačiau Džulijus atkakliai siekia savo, tikėdamasis anksčiau ar vėliau įvilioti merginą į lovą. Pastaroji nenusileidžia, negana to, merginos tėvai akylai saugo ir stebi savo dukterį. Džulijus vis labiau trokšta Ivanos, jis nutraukia savo ryšius su kitomis moterimis ir galiausiai net pasiperša Ivanai, tačiau net ir tada mergina nesutinka su juo suartėti kol neįvyks vestuvės. Negana to, netrukus mergina pareiškia esanti nėščia, o vieninteliu potencialiu to kaltininku visi laikys Džulijų, neįtardami, kad Ivana turi kitą mylimąjį. Džulijus supranta, kad buvo įviliotas į spąstus, iš kurių gali išsipirkti tik pinigais, nes mergina neketina už jo tekėti.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Ugo Tognazzi – Džulijus
* Isabella Rei – Ivana
* Lilla Brignone – Adelina, Ivanos motina
* Corrado Sonni – Rozarijus, Ivanos tėvas
* Roy Bosier – Diodadas
* Marisa Bartoli – Luiza
* Margherita Guzzanti – Darija
* Susy Andersen – Silvija

Apdovanojimai
-------------

| Apdovanojimas | Kategorija | Asmuo | Rezultatas |
| --- | --- | --- | --- |
| Nastro d'argento | Geriausias aktorius | Ugo Tognazzi | Laimėjo |
| geriausia aktorė | Isabella Rei | Nominacija |
| Globo d'oro | geriausia nauja aktorė | Laimėjo |
|

Šaltiniai
---------

1. ↑  Centro sperimentale di cinematografia. *Bianco e nero , Volume 30*. Editrice Il castoro, 1969.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Heinrichas Himlerisvok. *Heinrich Luitpold Himmler*** |
| --- |
|  |
| H. Himleris 1942 m. |
| Gimė | 1900 m. spalio 7 d.Miunchenas |
| Mirė | 1945 m. gegužės 23 d. (44 metai)Liuneburgas |
|  |
| Veikla | SS reichsfiureris, nacistinės Vokietijos vidaus reikalų ministras, slaptosios policijos (Gestapo 1934–1936 m.), vėliau RSHA (Saugumo valdybos) viršininkas. |
|  |
|  **Vikiteka** | Heinrich Himmler |

**Heinrichas Himleris** (vok. *Heinrich Luitpold Himmler*, 1900 m. spalio 7 d, Miunchene – 1945 m. gegužės 23 d. Liuneburge) – SS reichsfiureris, nacistinės Vokietijos vidaus reikalų ministras, slaptosios policijos (Gestapo 1934–1936 m.), vėliau RSHA (Saugumo valdybos) viršininkas, vyriausias Trečiojo Reicho „juodasis magas" ir naujos nacių religijos kūrėjas.

Heinrichas Himleris 7-nerių metų amžiaus
Svarbiausias Holokausto organizatorius, kuriam buvo pavaldžios visos koncentracijos ir naikinimo stovyklos. Jis buvo vienas iš žydų žudynių iniciatorių ir subordinacijos grandinėje – galutinis už jas atsakingas asmuo.

Biografija
----------

Gimė Miunchene mokytojo šeimoje. 1919 – 1922 m. studijavo agronomiją. 1923 m. įstojo į NSDAP. Dalyvavo Alaus puče. 1930 m. buvo išrinktas į Vokietijos parlamentą (Reichstragą). Kartu su Reinhardu Heidrichu įkūrė Vokietijos saugumo tarnybą (SD).

Karo pabaigoje Himleris bandė vesti derybas su įvairiomis užsienio šalimis, taip pat ir su JAV, dėl savo neliečiamybės ir vaidmens pokarinėje naujoje Vokietijos vyriausybėje. Tačiau derėtis su juo buvo atsisakyta. Iki pat pabaigos tikėjo, kad okultinės jėgos padės arijų rasei pasiekti pasaulinio viešpatavimo.

1945 m. persirengęs eiliniu kareiviu bandė slapstytis, bet buvo anglų suimtas. Apžiūros metu nusižudė: nusinuodijo perkąsdamas burnoje paslėptą kalio cianido ampulę. Užkastas nežymėtame kape, kurio tiksli vieta dabar nėra žinoma.
| **Heinrich Ilgenstein** |
| --- |
| Gimė | 1875 m. birželio 3 d.Klaipėda, Vokietijos imperija |
| Mirė | 1946 m. balandžio 5 d. (70 metų)Tičinas, Šveicarija |
|  |
| Veikla | publicistas, dramaturgas |

**Heinrich Ilgenstein** (1875 m. birželio 3 d. Klaipėdoje – 1946 m. balandžio 5 d. Tičine, Šveicarija) – publicistas, dramaturgas.

Biografija
----------

Gimė 1875 m. birželio 3 d. Klaipėdoje. Studijavo istoriją ir literatūrą Berlyno universitete. Baigęs mokslus dirbo žurnalistu, 1906 m. įkūrė literatūrinį savaitraštį *Das Blaubuch*. Nuo 1909 m. dirbo laikraštyje *Preußenspiegel, Studien aus einem Kulturstaat*, kritikavo Vokietijos imperijos valdžią, už tai buvo pasodintas pusei metų į kalėjimą. Išėjęs iš kalėjimo dirbo laikraštyje *Die Gegenwart*. Po kiek laiko išleido pirmąjį savo romaną *Die beiden Hartungs*. 1912 m. parašė pirmąją savo dramą *Kammermusik*. 1916 m. publikavo antrąjį romaną *Haß regiert*. Vėliau kūrė dramas įvairiems teatrams ir operetėms. Mirė 1946 m. balandžio 5 d. Tičine.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija (vok.)
Spiralinė apyrankė
**Įkapės** (archeologija) – kartu su mirusiuoju laidojami jo asmeniniai daiktai, ginklai, darbo įrankiai, keramika, papuošalai, buities ir ritualiniai reikmenys bei apranga.

Istorija
--------

Įkapės randamos jau akmens amžiaus kapuose. Paprotys dėti įkapes susijęs su tikėjimu pomirtiniu gyvenimu. Iš įkapių galima spręsti apie mirusiojo verslą, laikotarpio visuomenės struktūrą, religiją, ūkio raidą. Kariui į kapą buvo dedami ginklai, amatininkui – amatų, žemdirbiui – žemdirbystės įrankiai. Moterų įkapės daugiausia buvo darbo įrankiai (pjautuvas, verpstukas, adata, yla, žirklės) bei papuošalai. Įkapės – įvairios paskirties ir vertės; randama ir brangių metalinių dirbinių. Pasižymėjusius karius ir karo vadus laidojo kartu su kovos žirgais ir puošnia apranga.
  
Itin daug informacijos gauta ištyrus faraono Tutanchamono kapą Egipte, skitų pilkapius – Čortomlykas, Tolstaja Mogila Ukrainoje; juose rasta auksinių ir sidabrinių dirbinių – ginklų, papuošalų, indų, puoštų įvairiais ornamentais ir reljefais, gyvenimo scenomis, skulptūromis.

Lietuvoje
---------

Lietuvoje ankstyviausios įkapės randamos mezolito Biržulio gyvenvietėse ir stovyklavietėse. Tai strėlės (išliko tik titnago antgaliai) ir žvėrių dantų kabučiai – amuletai. Neolito kapų su įkapėmis pavyzdžiai: Duonkalnio gyvenvietė, alkas ir kapinynas, Plinkaigalio kapinynas ir Plinkaigalio piliakalnis, Kuršių nerija, Kretuono gyvenvietės ir kapinynas. Šio laikotarpio įkapes sudaro ginklai (akmeniniai kirvukai, skeltės, kauliniai ietigaliai) ir papuošalai – amuletai: pragręžti žvėrių dantys, gintaro kabučiai.

Pradėjus naudoti metalą įkapės tapo įvairesnės, pirmaisiais amžiais jų pagausėjo. Pajūrio geležies amžiaus kapuose randama simbolinių įkapių. Tai įvairūs miniatiūriniai dirbiniai – keramika, juostų audimo įrankiai, kirvukai, kapliai, dalgiai, neturėję praktinės paskirties. Įkapės buvo dedamos tam tikra tvarka pagal etninės grupės papročius. Darbo įrankiai ir buities reikmenys buvo dedami dažniausiai galvūgalyje, ietys – prie kairiojo šono smaigaliu prie galvos. Plintant krikščionybei nuo XV a. paprotys dėti įkapes ėmė nykti, bet pavienių daiktų, dažniausiai monetų, dar randama XVI a. – XVII a. kapuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Įkapės*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 753 psl.
**Rubén Wolkowyski**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Rubén Oscar Wolkowyski |
| Gimimo data | 1973 m. liepos 1 d. (47 metai) |
| Gimimo vieta | Chuan Chosė Kastelis, Argentina |
| Ūgis | 206 cm |
| Svoris | 118 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | La Unión de Formosa |
| **Pozicija** | Vidurio puolėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 1994-19971997-19991999-20002000-20012001200120012001-200220022002-20032003-20042004-20072007 2008-20092009-20102010-20112011- | Quilmes Mar del PlataBoca JuniorsEstudiantes OlavarríaSeattle SuperSonicsQuilmes Mar del PlataDallas MavericksQuilmes Mar del PlataMaskvos CSKABoston CelticsTAU CerámicaPirėjo OlympiacosChimkiSopoto Prokom TreflClub BiguáAtléticos de San Germán Libertad de SunchalesLa Unión de Formosa |  |
| Šalies rinktinė |
|  |  Argentina |  |
|  |

**Rubenas Volkovyski** (isp. *Rubén Oscar Wolkowyski*; g. 1973 m. liepos 1 d.) – Argentinos krepšininkas, olimpietis. Žaidžia centro puolėjo pozicijoje, Argentinos nacionalinėje rinktinėje ir Urugvajaus „La Unión de Formosa" klube. Ūgis 206 cm, svoris 118 kg. Turi dvigubą Argentinos ir Lenkijos pilietybę.

Karjerą pradėjo 1994 m. *Quilmes Mar del Plata* komandoje, 1997–1999 m. žaidė *Boca Juniors* krepšinio klube, o 1999–2000 m. sezone *Olavarría Estudiantes*, su kuria tapo šalies čempionu. Vėliau bandė įsitvirtinti NBA ir žaidė Seattle SuperSonics (34 rungtynes). Grįžo į *Quilmes Mar del Plata*, po 3 varžybų vėl persikėlė į NBA (Dallas Mavericks), tačiau netrukus grįžo į gimtąjį klubą. Nebaigęs sezono ten, Volkovyski persikraustė į Europą ir žaidė Maskvos CSKA. 2000 m. vėl bandė įsitvirtinti NBA Boston Celtics, bet sezono viduryje perėjo į Vitorijos TAU Ceramica.

Su nacionaline rinktine 2001 m. laimėjo Amerikos čempionatą, 2004 m. – olimpines žaidynes.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 9 d..
„Kartlis Tskhovreba" karalienės Miriam versija
**Gruzinų kronikos** (gruz. ქართლის ცხოვრება, *Kartlis Tskhovreba*, pažodžiui – 'Kartlijos gyvenimas') – gruzinų metraščių rinkinys, kuriama aprašoma Kartlija – istorinis Gruzijos regionas, buvęs žinomas antikos ir Bizantijos autoriams kaip Iberija.

„Kartlis Tskhovreba" sudaro „Senoji Kartlis Tskhovreba" ir „Naujoji Kartlis Tskhovreba". „Senojoje" nušviečiama Gruzijos istorija iki XIV a. „Naujojoje" – nuo XIV iki XVIII a. Yra išlikę keli sąrašai „Senosios Kartlis Tskhovreba", susijusios su šalies XV–XVII a. istorija. XVIII a. Kartlijos monarchas Vachtangas VI sukūrė „mokslo vyrų" komisiją, vadovaujamą Beri Egnatašvili. Komisija parengė XIV–XVIII a. Gruzijos istoriją. XIX a. gruzinų metraščiui „Kartlis Tskhovreba" buvo priskirta ir eilė kitų XVII–XVIII a. istorinių raštų.

Turinys
-------

„Kartlis Tskhovreba" daugiausiai aprašo Gruzijos politinę istoriją, be to, daugeliu atvejų kronikos teiginius patvirtina ne gruzinų istorikų darbai.

Šiuo metu istorikai disponuoja keliais ikivachtangovinės redakcijos rankraščiais. Tai karalienės Anos sąrašas (XV a.), karalienės Mariam sąrašas (XVII a.), 1697 m. sąrašas, Mačabeli sąrašas (1736 m. ir kt.). Taip pat turimi keli kiti povachtangovinės epochos rankraščiai. Senojoje „Kartlis Tskhovreba" pristatoma 10 istorinių raštų.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gruzinų kronikos** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kartlijos metraštis (rusų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Žmonės grybus rinkdavo nuo senų laikų
Dainavos girioje surinkti grybai
**Grybavimas** – grybų rinkimas maistui miške. Grybavimas ypač populiarus Vidurio ir Rytų Europos šalyse (Lenkijoje, Lietuvoje, Rusijoje, Ukrainoje ir kt.) taip pat vietomis Šiaurės Europoje, Viduržemio regione, JAV. Grybavimas gali būti verslas – surinkti grybai priduodami į supirkimo punktą arba pardavinėjami turguje, prie kelio; tai taip pat gali būti hobis – grybaujama siekiant pabūti gamtoje, pasivaikščioti, patirti ieškojimo ir rinkimo azartą bei pririnkti grybų maistui.

Grybaujant labai svarbu atskirti valgomus grybus nuo nuodingų, rinkti tik gerai žinomus grybus. Grybus reikia nupjauti, o ne rauti, kad liktų grybiena ir vėl galėtų užaugti grybas. Geriausia rinkti į pintines, kibirus, o ne į maišelius, nes ten grybai susigulės ir praras formą. Einant į mišką svarbu pasirūpinti tinkama apranga: drabužiais ilgomis rankovėmis, aukšta apykakle, kepure, kad būtų išvengta įbrėžimų, sužalojimų, bei nepatektų erkės; būtina patvari, drėgmės nepraleidžianti, patogi avalynė. Vykstant į gerai nepažįstamą mišką reikia turėti kompasą. Surinktus grybus reikia tinkamai apdoroti.

Lietuvoje dažniausiai renkami baravykai, raudonviršiai, lepšės, voveraitės, žaliuokės, paliepiai, kelmučiai, ūmėdės ir kt.

Nuorodos
--------

* Lietuvos raudonoji knyga (Grybai)
* Grybų katalogas
Surinkta makulatūra
**Makulatūra** (vok. *Makulatur* iš lot. *macula*, 'dėmė') – panaudoti, nebereikalingi popieriaus ir kartono gaminiai, susikaupiantys poligrafijos įmonėse, biuruose, tinkami perdirbti į popierių, kartoną ir panašius gaminius.

Antrinė žaliava
---------------

Makulatūrai priskiriamų antrinių žaliavų daugiausiai susidaro popieriaus pramonės įmonėse, prekybos centruose, spaustuvėse ir kitose organizacijose, pas fizinius asmenis: naudoti laikraščiai ir žurnalai, knygos, kartono ir popieriaus gaminiai (lakštai, pakuotės). Supirkimui netinkama makulatūra: riebaluotas popierius (picos dėžutės, sviesto pakuotės), panaudotos popierinės nosinaitės, servetėlės, kalkinis, parafinuotas, vaškuotas, tepaluotas popierius, popierius padengtas plastiku, celofanu, folija, bitumu, naudoti tapetai.

Makulatūra yra vertinga antrinė žaliava, kurią surenkant ir perdirbant taupomi gamtiniai ištekliai: perdirbto popieriaus tona išsaugo apie 17 medžių, apie 26 000 l vandens. Surinkta makulatūra tarnauja kaip žaliava gaminti įvairių rūšių popieriui, kartonui, taip pat stogų dangai, izoliacinėms ir kitoms statybinėms medžiagoms. Popieriaus atliekos gali būti perdirbamos kelis kartus, kol jo pluoštai tampa trumpi ir nebetinkami popieriui gaminti.

Istorija
--------

Sovietmečiu makulatūros kaupimas buvo tapęs kaip savaime suprantamas dalykas, ypač buvo skatinamos mokyklos priduoti makulatūrą. Už ją buvo sumokama arba mainais duodami talonai įsigyti deficitinėmis buvusioms knygoms. Leistos „Makulatūros serijos" knygos. Prekių ir paslaugų deficito laikmečiu tai skatino rinkti makulatūrą.

* VDR pionieriai priduoda makulatūrąVDR pionieriai priduoda makulatūrą
* Popieriaus supirkimo punktas (Čekija)Popieriaus supirkimo punktas (Čekija)
* Perdirbimui skirtos knygosPerdirbimui skirtos knygos
* Popieriaus drožlėsPopieriaus drožlės
* Naudoto popieriaus konteinerisNaudoto popieriaus konteineris
* Rūšiavimo konteineriai Lietuvoje (mėlynas – popieriui)Rūšiavimo konteineriai Lietuvoje (mėlynas – popieriui)

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Makulatūra** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Makulatūros surinkimas Archyvuota kopija 2017-10-04 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Makulatūra – vertinga antrinė žaliava
3. ↑  Priduok makulatūrą – gauk deficitinę knygą (rusų k.)
| Makvoris |
| --- |
|  Makvoris prie Batersto |
| **Ilgis** | 960 km |
| **Baseino plotas** | 74 000 km² |
| **Ištakos** | Žydrieji kalnai |
| **Žiotys** | Barvonas |
| **Šalys** |  Australija |
|  |
|  **Vikiteka** | Makvoris |

**Makvoris** (angl. *Macquarie River*) – upė pietryčių Australijoje, Naujojo Pietų Velso valstijos rytuose; Barvono intakas (Darlingo–Murėjaus baseinas). Prasideda Žydrųjų kalnų vakariniuose šlaituose, apie 100 km į vakarus nuo Sidnėjaus. Teka į šiaurės vakarus.

Makvorio vandens lygis priklausomai nuo laikotarpio labai svyruoja; kai kada žemupys išdžiūsta. Periodiškai, susiliejusi su Martagajaus ir Kaslrėjaus upėmis, įteka į Barvoną, kuris yra viena iš Darlingo ištakų. Ties žiotimis yra Makvorio šlapynių sritis.

Didžiausi intakai: Taronas, Talbragaras (dešinieji), Belis (kairysis).

Makvoris daugelyje vietų patvenktas, Barendongo tvenkinio vanduo naudojamas drėkinimui. Prie upės įsikūrę Batersto, Dabo miestai.

Upė 1813 m. pavadinta leitenanto Laklano Makvorio (*Lachlan Macquarie*) vardu. Vietos gyventojai virdadžiuriai upę vadino Vambulu (*Wambool*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Macquarie*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Makšties prieangis
**Makšties prieangis** – plyšys, kurį iš šonų riboja mažosios lytinės lūpos, iš priekio – varputė, o iš galo – užpakalinė lytinių lūpų dalis. Priklauso vulvos sričiai. Iš viršaus prieangį dengia mergystės plėvė ar jos likučiai, jo paviršius padengtas plokščiuoju epiteliu. Jis visada drėgnas dėl sekretų, kuriuos išskiria mažosios prieangio liaukos, esančios visame jo paviršiuje, ir didžiosios prieangio liaukos, esančios didžiųjų lytinių lūpų audinyje. Į makšties prieangį atsiveria išorinė šlapimtakio anga, kuri yra tarp varputės ir įėjimo makštin.

Prieangyje gausu nervinių galūnių, kraujagyslių ir limfinių liaukų. Jis jautriai reaguoja į prisilietimus ir lytiškai susijaudinus pritvinksta kraujo, susidaro stangri, elastinga jungtis, kuri atveria įėjimą į makštį. Vyrui įstūmus varpą į makštį, toji jungtis glaudžiai apgaubia varpą, ir tai sueities metu suteikia abiem partneriams labai malonius pojūčius. Šio jausmo gali nebūti, jeigu makšties prieangis yra labai išsiplėtęs, ypač pas daug kartų gimdžiusias moteris, taip pat po makšties bei tarpvietės plyšimų.

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

**Lytiniai organai**  

**Moters:**
Bartolino liaukos - 
Gimda -
Gimdos kaklelis - 
Kiaušintakiai - 
Kiaušidės - 
Lytinės lūpos - 
Makšties prieangis - 
Makštis - 
Mergystės plėvė - 
Vulva -
Skeno liaukos - 
Varputė
  

**Vyro:**
Kapšelis - 
Kuperio liaukos - 
Priešinė liauka - 
Sėklidės - 
Sėklidės prielipas - 
Sėklinės pūslelės - 
Sėklinis latakas - 
Šlaplė -
Varpa
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Kalikstas Poninskis** |
| --- |
| Poninskiai |
| Poninskių herbas |
| Poninskių herbas |
|  |
| Gimė | 1753 m. |
| Mirė | 1817 m. birželio 13 d. (~64 metai) |
| Tėvas | Motiejus Poninskis |
| Motina | Apolonija Jaračevska |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Baltojo erelio ordinasBaltojo erelio ordinas |

Kunigaikštis **Kalikstas Poninskis** (1753 m. Ozero k. netoli Seradzo – 1817 m. birželio 13 d. Poninkos k.) – Lenkijos valstybinis ir karinis veikėjas, magnatas, Karūnos armijos generolas-majoras (1775), Targovicos konfederacijos narys (1792), Braclavo seniūnas.

Biografija
----------

Lenkijos magnatų Pononskių giminės atstovas, herbo „Lodzia" savininkas. Babimosto seniūno Motiejaus Poninskio (apie 1700–1758) ir Apolonijos Jaračevskos, Lendzsko kašteliono Jeronimo Jaračevskio dukters, jaunesnysis (ketvirtasis) sūnus. Karūnos didžiojo iždininko Adamo įbrolis ir generolo-majoro Adamo giminaitis.

1766–1770 m. Kalikstas Poninskis buvo kadetu riterių mokykloje Varšuvoje. Įsteigė 12-tą Karūnos Pononskių vardo pulką ir 1775–1785 m. vadovavo jam generolo-majoro laipsnyje. Pulko mecenato ir generolo laipsnį pardavė Petrui Ožarovskiui.

1778 m. Kalikstas Poninskis buvo išrinktas deputatu į seimą nuo Poznanės vaivadijos, o 1780 m. – nuo Braclavo vaivadijos.

1773 m. nuo ATR seimo gavo kunigaikščio titulą. Nuo 1775 m. – Lvovo masonų ložės „Trijų baltų erelių" narys.

1783 m. Kalikstas Poninskis pardavė Braclavo seniūno laipsnį generolui-majorui Tadeušui Kozlovskiui. Po ko gyveno Zviagelyje ir Polonėje. 1784 m. birželį Polone įkūrė masonų ložę „Marsas", o Zviagele – „Minerva".

Ketverių metų seime Kalikstas Poninskis pasisakė už bausmės sušvelninimą vyresniam broliui Adamui.

1794 m. surinko į pagalbą Lenkijos sukilėliams, vadovaujamiems Tado Kosciuškos, brangenybes, kurių vertė – 1100 Lenkijos zlotų.

Mirė savo valdose Poninko kaime, šalia Polonės, Voluinėje. Buvo palaidotas Polonėje.

Ordinai ir apdovanojimai
------------------------

* Maltos ordino riteris (1774)
* Švento Stanislovo ordino kavalierius (1780)
* Baltojo erelio ordino kavalierius (1791)

Šeima
-----

Kalikstas Poninskis buvo vedęs du kartus. Jo pirmoji žmona – Barbora Liubomirska, kunigaikščio Jurgio Ignoto Liubomirskio (1687–1753) duktė iš antros santuokos su Johana von Štein (1723–1783), Chmelniko seniūno ir Rusijos armijos generolo-leitenanto Kaspero Liubomiorskio (1724–1780) našlė. Santuoka buvo sudaryta 1780 m. liepą, bet po to iširo. Nuo 1791 m. ji turėjo „garsų" romaną su giminaičiu Adamu, kuris 1792 m. sausį viešai atsiprašė Kaliksto Poninskio. 1793 m. balandį ji ištekėjo už Aleksandro Vinickio.

Antrą kartą vedė Liudviką Chržčonovską. Nei su pirmąja, nei su antrąja žmona vaikų nesusilaukė.

Literatūra
----------

* Zofia Zielińska. *Poniński Kalikst h. Łodzia (1753–1817)* // Polski Słownik Biograficzny.– Wrocław – Warszawa – Kraków – Gdańsk – Łódź, 1983.– t. XXVII/3, zeszyt 114.– S. 539–542.
* H. P Kosk, Generalicja polska t. 2, Oficyna Wydawnicza «Ajaks», Pruszków 2001.

Nuorodos
--------
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Larus ridibundus** |
| --- |
| Rudagalvis kiras (Larus ridibundus)Rudagalvis kiras (*Larus ridibundus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Sėjikiniai paukščiai  *( Charadriiformes)* |
| Šeima: | Kiriniai  *( Laridae)* |
| Gentis: | Kirai  *( Larus)* |
| Rūšis: | Rudagalvis kiras  *( Larus ridibundus)* |

 |
| Binomas |
| ***Larus ridibundus***Linnaeus, 1766 |

**Rudagalvis kiras** (*Larus ridibundus*) – kirinių (*Laridae*) šeimos paukštis. Maždaug varnos dydžio paukštis, turintis tamsiai rudos spalvos galvą ir už akių siaurą baltą juostelę. Nugara ir sparnai pilki. Trys pirmosios didžiosios plasnojamosios plunksnos baltos, tamsiomis viršūnėmis. Snapas ir kojos raudonos.

Dažniausia kirų rūšis Lietuvoje. Aptinkamas IV–XI mėn. Gyvena įvairiuose vandenyse, pelkėtose vietose. Lizdus krauna salose, pelkių kupstuose, ant žemės tarp pernykščių žolių, nendrių, švendrų. Deda 1-4 kiaušinius, kurie rausvai pilkos spalvos, gausiai išmarginti tamsiai rudomis dėmėmis. Peri kolonijomis. Patinas ir patelė peri pakaitomis. Jaunikliai išsirita po 22-24 dienų ir netrukus palieka lizdą. Maistą patinas atryja tiesiog į jauniklio snapą. Maždaug po 25 dienų jaunikliai apsiplunksnuoja ir pradeda skaidyti. Tada su suaugusiais paukščiais palieka kolonijas.

Kiro klyksmas
Minta įvairiais bestuburiais, taip pat lesa varliagyvius, įvairias atliekas. Dažnai atskrenda maitintis į sąvartynus, ariamus laukus, ganyklas, pievas. Rudagalvių kirų maistas labai priklauso nuo metų sezoniškumo ir gyvenamosios vietos.

Rudagalvio kiro (*Larus ridibundus*) dėtis
Rudagalvis kiras (*Larus ridibundus*) skrydyje

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rudagalvis kiras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
*Kitos reikšmės – Šv. Kryžiaus bažnyčia.*
Koordinatės: 55°23′59″š. pl. 22°01′02″r. ilg.﻿ / ﻿55.399689°š. pl. 22.017325°r. ilg.﻿ / 55.399689; 22.017325

|  Žvingių Šv. Kryžiaus Išaukštinimo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Šilalės |
| **Savivaldybė** | Šilalės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Žvingiai |
| **Adresas** | Jūros g. 2 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1939 m. |

**Žvingių Šv. Kryžiaus Išaukštinimo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Žvingių miestelyje, Jūros kairiajame krante. Liaudies architektūros formų. Parapiją aptarnauja Vainuto Šv. Jono Krikštytojo parapijos klebonas.

Bažnyčia iš priekio

Istorija
--------

Žvingių bažnyčia minima 1588 m. Ji XVI a. pabaigoje kunigo neturėjo. 1606 m. bažnyčiai paskirtas Bikavėnų kaimas, įsteigta parapinė mokykla (atkurta 1802 m.). Per miestelio gaisrą 1775 m. bažnyčia sudegė. 1778 m. atstatyta. Žvingių klebonas Pranas Butkevičius už draudžiamos lietuvių spaudos platinimą 1871 m. ištremtas į Tobolsko guberniją (į Lietuvą grįžo 1881 m.). 1880 m. parapijos kapinėse pastatyta koplyčia. 1885 m. perstatyta bažnyčia buvo viena gražiausių Lietuvos medinių bažnyčių. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą Žvingiuose klebonavo rašytojas, draudžiamos lietuviškos spaudos bendradarbis Kazimieras Pakalniškis (1866–1933). Per karą bažnyčia sudegė. Pamaldos nuo 1915 m. laikytos Bikavėnų kaimo koplyčioje.

Naujos bažnyčios statybai vyriausybė 1935 m. skyrė medienos už 10 000 litų. Klebono Antano Braknio rūpesčiu 1935–1937 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. Jos įrengimas užtruko iki 1939 m. Per Antrąjį pasaulinį karą bažnyčia apgriauta. 1923–1940 m. A. Braknys (1883-1972) buvo Žvingių parapijos klebonas.

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros formų, kryžminio plano, su bokštu ir bokšteliu. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Šv. Kryžiaus Išaukštinimas (*xxiamzius.lt*)
2. ↑  *Žvingiai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014
3. ↑  Antanas Braknys (*anykstenai.lt*)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žvingių Šv. Kryžiaus Išaukštinimo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Žvingių Šv. Kryžiaus Išaukštinimo parapija (dekanato inf.)
* Žvingių bažnyčios panoraminės nuotraukos (*panoramas.lt*)
**Žemės išlaisvinimo frontas** (angl. *Earth Liberation Front*, ELF) – skėtinis terminas, apibūdinantis autonomiškus ir anonimiškus asmenis bei grupuotes, naudojančius ekonominį sabotažą siekiant sustabdyti aplinkos naikinimą.

Žemės išlaisvinimo frontas susikūrė 1994 m. Braitone, Jungtinėje Karalystėje. Vėliau jo veikla išplito po Europą, JAV, pastebėta jo veikla 17-oje šalių. Bendradarbiauja su Gyvūnų išlaisvinimo frontu. Naudoja panašią taktiką (nėra lyderių, veikia pavienės nepriklausomos grupelės ir asmenys) bei kovos būdus. FTB Žemės išlaisvinimo frontą kategorizuoja kaip vietinį, ekoteroristinį judėjimą.

Pagrindiniai Žemės išlaisvinimo fronto taikiniai – miškų kirtimo, genų inžinerijos, GMO platinančios bendrovės, kasybos įmonės, gamtą niokojančių automobilių draugijos, besiplečiantys priemiesčių kvartalai, dideli turtuolių užmiesčio namai – visa tai, kas tyčiniu būdu prisideda prie gamtos niokojimo. Kovos būdai – nuo įspėjančių užrašų rašymo, technikos gadinimo iki padegimų ir sprogdinimų. Imamasi visų priemonių, kad atakų metu nenukentėtų jokie asmenys ar gyvūnai.

Žemės išlaisvinimo frontas neturi vieningos filosofinės ideologijos – organizacijos nariai asmeniškai būna ekoanarchistinių, antikapitalistinių, antiglobalistinių, ekofeministinių, giliosios ekologijos ir kitų į gamtos svarbą orientuotų pažiūrų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Best, Steven and Best & Nocella. Igniting a Revolution: Voices in Defense of the Earth, Lantern Books, 2006, p. 19, 52 & 53.
2. ↑   Archyvuota kopija 2012-04-15 iš Wayback Machine projekto.
**Pasaulio aukščiausio lygio susitikimas dėl darnios plėtros** (*World Summit on Sustainable Development*; kartais įvardinamas kaip **Johanesburgo susitikimas** arba **Rio+10**) buvo Jungtinių Tautų rengta aplinkos apsaugos ir darniosios plėtros klausimams skirta tarptautinė konferencija, vykusi 2002 m. rugpjūčio 24 – rugsėjo 4 dienomis Johanesburge, Pietų Afrikoje. Joje dalyvavo 191 valstybės atstovai, tarp kurių buvo 104 šalių arba vyriausybių vadovai. Tradiciškai tuo pat metu vyko nevyriausybinių organizacijų forumas, sutraukęs daugiau nei 40 000 dalyvių, o Pasaulio darnios plėtros verslo taryba surengė verslo atstovų susitikimą.

Istorija ir eiga
----------------

Pasiruošimas konferencijai buvo palyginti lėtas ir neišsamus. Buvo abejojama ar iš valstybių reikalauti stipresnių įsipareigojimų spręsti aplinkosaugos problemas, nes prieš dešimtį metų iškelti Rio konferencijos tikslai tebebuvo vangiai įgyvendinami. Nors buvo iškelta mintis įvesti aiškesnius laiko rėmus kiekvieno uždavinio įgyvendinimui, ji sulaukė pasipriešinimo iš JAV ir kitų valstybių.

Rezultatas
----------

Konferencijoje buvo priimta neambicinga Johanesburgo deklaracija dėl darnios plėtros, mažai ką naujo pasakiusi be to, kas įvardinta Rio deklraracijoje. Susitikimo pabaigoje paskelbtas Įgyvendinimo planas taip pat neišsprendė daugumos egzistavusių problemų. Jame daugiausia dėmesio teikiama vandens kokybei, energetikos subsidijų panaikinimui, energetikos efektyvumo didinimui, sveikatai kenksmingų cheminių medžiagų gamybos ir naudojimo kontrolei.

Vertinimas
----------

Konferencija yra vertinama kaip neįgyvendinusi daugelio jai keltų uždavinių ir nepastūmėjusi tarptautinių aplinkosaugos iniciatyvų į priekį. Iš kitos pusės jos metu sėkmingai sustiprintas ryšys tarp ekonomikos, aplinkos ir socialinių problemų, konferencija prisidėjo prie darnios plėtros sampratos vystymo.

Nuorodos
--------

* Oficialus puslapis
* Pasiruošimo konferencijai puslapis Archyvuota kopija 2019-09-01 iš Wayback Machine projekto.

Susiję straipsniai
------------------

* Žmogaus aplinkos konferencija
* Aplinkos ir plėtros konferencija
* Konferencija dėl darnios plėtros

Išnašos
-------

1. ↑  Elizabeth R. DeSombre. Global environmental institutions. Taylor & Francis, 2006, p. 28-29
2. ↑  Elizabeth R. DeSombre. Global environmental institutions. Taylor & Francis, 2006, p. 29
3. ↑  Elizabeth R. DeSombre. Global environmental institutions. Taylor & Francis, 2006, p. 29
4. ↑  Elizabeth R. DeSombre. Global environmental institutions. Taylor & Francis, 2006, p. 30
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Terminas „mantija" turi ir daugiau reikšmių, žr. Mantija (reikšmės)*

Žemės skerspjūvis nuo branduolio iki egzosferos.

**Mantija** – sluoksnis planetos (šiuo atveju Žemės) sandaroje, kuris slūgso po Žemės pluta virš išorinio planetos branduolio. Pvz. Žemės, labiausiai ištirtos planetos, mantija slūgso apytikriai nuo 30 km iki 2900 km gylyje nuo Žemės paviršiaus.

Riba tarp planetos plutos ir mantijos vadinama Mohorovičičiaus paviršiumi (paprastai trumpinama – *Moho paviršius*). Tai menamas paviršius, išskirtas pagal seismines bangas. Pastarosios ties šiuo paviršiumi staigiai keičia sklidimo greitį.

Mantija nuo plutos skiriasi ir mechaninėmis savybėmis, ir mineraline sudėtimi. Mantija sudaryta iš olivinų, kitokių piroksenų, ir kitų mineralų. Tipinės mantijos uolienos turėtų būti peridotitas, eklogitas, dunitas.

Temperatūra siekia 100 °C viršutinėje dalyje ir virš 3500 °C apatinėje dalyje. Nors tokios temperatūros viršija uolienų lydymosi temperatūras, tačiau didelis slėgis laiko jas kietame būvyje.

Temperatūrų skirtumas tarp išorinio branduolio ir žemės plutos mantijoje sukelia konvekcinius srautus. O pastarieji sukelia litosferos plokščių judėjimą.
**Espadronas** (angl. *spadroon*) – vienašmenės špagos rūšis, lengvas kertamasis-duriamasis kalavijas tiesia geležte. Geležtė paprastai turėdavo platų griovelį ir vienus ašmenis priekyje. Būdavo ir dviašmenių espadronų. Garda paprastai būdavo su lankeliu.

Espadronai labai paplito armijos ir laivyno karininkų tarpe paskutinį XVIII a. dešimtmetį, pirmiausia Anglijoje, vėliau – JAV ir Prancūzijoje, kur espadronus vadino pranc. *épée Anglaise* 'angliškasis kalavijas'.

Espadronu lietuviškai vadina ir sportinius kardus.

Nuorodos
--------

* Эспадрон Archyvuota kopija 2009-07-16 iš Wayback Machine projekto.
* British Naval or French Dragoon Guards 5 Ball Spadroon
* New Spadroon arrives
* Sword Collection. Infantry Officers Spadroon Archyvuota kopija 2009-06-18 iš Wayback Machine projekto.
* British 1786 pattern dragoon officer’s spadroon Archyvuota kopija 2014-07-08 iš Wayback Machine projekto.

Iliustracijos:

* 5-ball spadroon[neveikianti nuoroda]
* British 5-Ball Infantry. Officer’s Sword (Spadroon), 1780s-1800
Armėnijos kalnynas, Ararato kalnas
**Armėnijos kalnynas** (arm. Հայկական լեռնաշխարհ) – kalnynas Turkijoje, Armėnijoje, Azerbaidžane, Gruzijoje ir Irane. Vakaruose susisiekia su Anatolijos plokščiakalniu, šiaurėje – su Ponto ir Mažojo Kaukazo kalnais, pietuose – su Tauro ir Kurdistano kalnais. Plotas 400 000 km².

Vyrauja plokščiakalniai; būdingas aukštis 1000–1800 m. Virš jų iškilę ugnikalnių kūgiai; didžiausi: Didysis Araratas (5165 m), Sgbslanas (4821 m), Sūphanas (4434 m), Aragacas (4090 m). Vietomis vulkanai sudaro kalnų grandines: Džavacheto, Gebamo, Arsijano, Agn Dagi. Didžiausi nevulkaniniai kalnagūbriai: Zangezūro, Bingolo, Palandokeno. Dažni žemės drebėjimai.

Kalnyną iškėlė paleoceno, neogeno, kvartero tektoniniai judesiai; susidarė luistikalnių, tektoninių įdubų; vyko vulkanizmas. Armėnijos kalnynas susidaręs iš suraukšlėtų mezozojaus bei kainozojaus vulkaninių, nuosėdinių uolienų ir viršutinės kreidos, paleogeno ir neogeno granitoidų bei hiperbazitų intruzijų. Yra chromo, vario, geležies, polimetalų, mangano rūdų, aukso, akmens druskos, akmens anglių.

Klimatas žemyninis, sausas; vidutinė temperatūra sausį nuo -3 (įdubose) iki -15 °C (kalnuose), liepą atitinkamai nuo 25 iki 16 °C. Kalnuose per metus iškrinta 500–800 mm kritulių, įdubose 150–300 mm. Prasideda Kura, Araksas, Eufratas. Tektoninėse ir lavos patvenktose įdubose telkšo Vano, Sevano, Urmijos ežerai. D. Ararato ir Stiphano viršūnės apledėjusios. Įdubose – stepės ir pusdykumės, 800–1400 m aukštyje – kalnų stepės; drėgnesniuose kalnų šlaituose iki 2200 m auga ąžuolynai, pušynai, sausesniuose – kadagynai, dygūs krūmai. Iki 3000 m aukščio – kalnų pievos, aukščiau – plikos uolos, daugiau, kaip 4000 m – ledynai.

Turkijoje dėl politinių priežasčių Armėnijos kalnyno pavadinimas nenaudojamas, o regionas apibūdinamas kaip Rytų Anatolija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
Auksinių Galehuso ragų kopija Nacionaliniame Danijos muziejuje.
**Auksiniai Galehuso ragai** – du auksiniai ragai (vienas už kitą didesnis), rasti Galehuse, į šiaurę nuo Tionderio (dan. *Tønder*) Pietų Jutlandijoje, Danijoje. Ilgesnysis iš jų rastas 1639 m. o kitas – 1734 m. tik už 15-20 metrų nuo pirmojo rago radavietės. Ragai priskiriami V a. juose pavaizduotos nesuprantamos mitologinės figūros. Mažesniajame rage yra įrašas senosiomis runomis.

Ragų originalai XIX a. pradžioje buvo pavogti ir išlydyti. Pagal išlikusius ragų piešinius buvo padarytos kopijos, saugomos Nacionaliniame Danijos muziejuje Kopenhagoje ir Miosgardo muziejuje netoli Orhuso. Ragų kopijos taip pat buvo du kartus pavogtos (ir grąžintos).

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Official Danish news (DR) page with fact box regarding the subject

Literatūra
----------

* Willy Hartner: *Die Goldhörner von Gallehus*. In: *Bild der Wissenschaft*, Stuttgart 1972,11,1210-1216.
* Willy Hartner: *Die Goldhörner von Gallehus*. F. Steiner, Stuttgart 1998. ISBN 351500078X