recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Simonas Šimkūnas** |
| --- |
| Gimė | 1930 m. sausio 19 d.Liepdegėnai, Anykščių valsčius |
| Mirė | 2021 m. balandžio 19 d. (91 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | inžinierius energetikas, sportininkas |
|  |
| Alma mater | 1956 m. Minsko politechnikos instituto Energetikos fakultetas |

**Simonas Šimkūnas** (1930 m. sausio 19 d. Liepdegėnuose, Anykščių valsčiuje – 2021 m. balandžio 19 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius energetikas, sportininkas.

Biografija
----------

Gimė ūkininkų šeimoje. 1946 m. baigė keturias Anykščių gimnazijos klases, 1946–1951 m. mokėsi Kauno politechnikume. Mokydamasis dirbo Kauno Petrašiūnų elektrinės valdymo pulto budinčiuoju monteriu.

1951–1956 m. studijavo Minsko politechnikos instituto Energetikos fakultete, įgijo inžinieriaus energetiko išsilavinimą.

Grįžęs į Lietuvą, nuo 1956 m. iki gyvenimo pabaigos gyveno Vilniuje.

1957–1960 m. buvo Vilniaus elektrinės inžinierius, 1960–1965 m. – Lietuvos SSR Ministrų tarybos referentas energetikos klausimais.

1965–1975 m. dirbo Energetikos statybos tresto Elektros tiekimo linijų statybos-montavimo valdybos viršininku, 1975–1992 m. buvo Lietuvos energetikos statybos tresto valdytojas. Vadovaudamas šiame trestui, kuriame tuo metu dirbo apie 10 tūkst. žmonių, jis koordinavo elektros perdavimo linijų tiesimą, Vilniaus 3-osios termofikacinės elektrinės ir Kruonio hidroakumuliacinės elektrinės statybą, talkino Ignalinos atominės elektrinės statytojams.

1992–2007 m. buvo Lietuvos ir Lenkijos įmonės uždarosios akcinės bendrovės „Toris" generalinis direktorius.

S. Šimkūnas buvo Energetikos objektų statytojų klubo narys, organizavo žymių Lietuvos energetikų pagerbimą. Šiam klubui leidžiant rinkinį „Lietuvos elektrifikavimo istorija" (2006 m.), jis buvo redakcinės kolegijos pirmininkas.

Sportinė veikla
---------------

Jau mokydamasis Kauno politechnikume aktyviai sportavo – buvo antrojo atskyrio boksininkas ir pirmojo atskyrio kulkinio šaudymo šaulys, varžybose atstovaudavo Kauno miesto rinktinei. Studijuodamas Minske susidomėjo laisvosiomis imtynėmis. Atstovaudamas instituto komandai, 1954 m. jis tapo Minsko miesto pirmenybių čempionu, buvo pakviestas į Baltarusijos rinktinę.

Baigęs studijas jis toliau aktyviai sportavo, buvo Lietuvos laisvųjų imtynių rinktinės narys, sporto meistras. Jis penkis kartus tapo Lietuvos čempionu sunkaus svorio kategorijoje (1956, 1957, 1959, 1960 ir 1961 m.), dalyvavo pirmojoje ir antrojoje SSRS tautų spartakiadose Maskvoje, daugelyje to laikotarpio turnyrų.

Baigęs sportinę karjerą, jis ir toliau savo laisvalaikį skyrė imtynių sportui.

1966–1971 ir 1984–1988 m. buvo Lietuvos imtynių federacijos prezidentas, teisėjaudavo tarptautiniuose imtynių turnyruose Europos šalyse.

Apdovanojimai
-------------

* 1981 m. Lietuvos SSR nusipelniusio inžinieriaus garbės vardas
* 2010 m. Lietuvos elektros energetikos asociacijos prezidento padėkos raštas

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Anykštėnų biografijų žinynas
2. 1 2  Mirė buvęs LIF prezidentas Simas Šimkūnas
*Kitos reikšmės – Vaivorykštės tiltas (reikšmės).*

| Vaivorykštės tiltas |
| --- |
|  |
| 

Vaivorykštės tiltasVaivorykštės tiltas

55°16′47.71″ š. pl. 23°58′18.62″ r. ilg.﻿ / ﻿55.2799194°š. pl. 23.9718389°r. ilg.﻿ / 55.2799194; 23.9718389﻿ (Vaivorykštės tiltas (Kėdainiai))Koordinatės: 55°16′47.71″ š. pl. 23°58′18.62″ r. ilg.﻿ / ﻿55.2799194°š. pl. 23.9718389°r. ilg.﻿ / 55.2799194; 23.9718389﻿ (Vaivorykštės tiltas (Kėdainiai)) |
|  |
| **Vieta** | Kėdainiai |
| **Kerta** | Nevėžis |
| **Ilgis** | 75 m |
| **Plotis** | 3,2 m |
| **Pastatytas** | 2008 m. |
| **Konstrukcija** | arkinis tiltas |

**Vaivorykštės tiltas** – arkinis pėsčiųjų tiltas per Nevėžį Kėdainiuose. Tiltas jungia miesto centrą su kairiajame Nevėžio krante esančia miesto dalimi, kurioje yra didžiausios Kėdainių kapinės.

75 metrų ilgio ir 3,2 metrų pločio tiltas kartu su 800 metrų pėsčiųjų taku, besidriekiančiu nuo Josvainių g. iki Kauno g. pastatytas per pusantrų metų. Statinys savo išraiškinga architektūra įsilieja į bendrą Kėdainių urbanistinį vaizdą ir puikiai tarnauja gyventojų poreikiams. Dėka originalių ir tik šiam tiltui būdingų arkų tiltas primena vaivorykštės lanką Nevėžio pievose. Atidarius tiltą, buvo paskelbtas konkursas tinkamiausiam tilto pavadinimui sugalvoti. Du mėnesius kėdainiškiai aktyviai rinko pavadinimą naujajam tiltui, konkurso organizatoriams parašydami per 150 elektroninių laiškų bei skambindami telefonu. Daugiausiai kėdainiškių pasiūlė tiltą pavadinti „Vaivorykštės" vardu. Tarp siūlytų pavadinimų antroje vietoje pagal populiarumą buvo „Ramybės", trečioje – „Svajonių" pavadinimai. 

Tilto statybas lydėjo projektuotojų klaidos ir savivaldybės darbuotojų neatidumas. Prasidėjus tilto statyboms iš savivaldybės biudžeto buvo skirta apie 2,27 mln. litų, o įpusėjus darbams paaiškėjo, kad dėl projektuotojų klaidų ir neteisingai numatytos objekto sąmatos, pritrūkta virš 280 tūkst. litų. Trūkstamus pinigus rajono taryba atriekė iš savivaldybės biudžeto. 

Tiltą pastatė susisiekimo infrastruktūros bendrovės „Tiltra Group" valdomos įmonės „Kauno tiltai" ir „Kėdainių automobilių keliai". Statinio architektūrinės idėjos autorius – Kėdainių rajono savivaldybės architektas Vytautas Kundrotas.

| Artimiausi tiltai per Nevėžį |
| --- |
| prieš srovę: | **Vaivorykštės tiltas (Kėdainiai)** | pasroviui: |
| Senamiesčio tiltas | Aplinkkelio  **144**  Jonava–Kėdainiai–Šeduva  tiltas |

Nuorodos
--------

* Naujas Kėdainių tiltas gavo „Vaivorykštės" vardą[neveikianti nuoroda]
* Naujasis pėsčiųjų tiltas Kėdainiuose pavadintas „Vaivorykšte"
| **Antanas Lalis** |
| --- |
| Gimė | 1873 m. lapkričio 16 d.Skaistgiriai, Pušaloto valsčius |
| Mirė | 1960 m. vasario 17 d. (86 metai)Panevėžys |
| Palaidotas (-a) | Panevėžio senosiose kapinėse |
|  |
| Veikla | žodynininkas, žurnalistas, redaktorius, JAV lietuvių visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Berno universitetas |

**Antanas Lalis** (*Lėlys*, 1873 m. lapkričio 16 d. Skaistgiriuose, Pušaloto valsčius – 1960 m. vasario 17 d. Panevėžyje, palaidotas Panevėžio senosiose kapinėse) – Lietuvos žodynininkas, JAV lietuvių spaudos darbuotojas.

Biografija
----------

1889–1894 m. mokėsi Mintaujos gimnazijoje. Vienas slaptos lietuvių moksleivių „Kūdikio" draugijos kūrėjų. 1894 m. atvyko į JAV. Dirbo anglių kasyklose, 1896–1898 m. redagavo laikraštį „Pensilvanijos darbininkas", nuo 1897 m. pavadintą „Darbininkas", 1899 m. Baltimorėje – laikraštį „Nauja draugija", 1900–1901 m. talkino J. Laukiui redaguojant laikraštį „Ateitis". 1902 m. su J. Laukiu leido laikraštį „Darbininkas". 

1905–1908 m. Berno universitete lankė filosofijos ir kitų paskaitas. Grįžęs į JAV 1910–1912 m. dirbo laikraščio „Lietuva" redakcijoje. 1913 m. vienas iš „Naujienų bendrovės socialistiniam laikraščiui leisti" iniciatorių ir tos bendrovės pirmasis sekretorius, dirbo dienraščio „Naujienos" redakcijoje. 1931 m. grįžęs į Lietuvą gyveno Šapalų dvare (Vilkaviškio apskritis), nuo 1944 m. – Panevėžyje.

Dirbo tarnautoju ir rengė lietuvių-anglų (baigė apie 1936 m.) ir anglų – lietuvių kalbų (apie 1950 m.) žodynus (abu neišspausdinti). Parengė „Lietuviškos ir angliškos kalbų žodyną" (1903 m. Čikaga), Angliškos ir lietuviškos kalbų žodyną (1905 m. Čikaga; abu papildyti ir perspausdinti 1907 m. 1910–1911 m. 1915 m. paplito ir Lietuvoje), Lenkų ir lietuvių kalbos žodyną (*Podręczny slownik polsko – litewski*, 1912 m. 3 leid. 1922 m. visi Vilniuje). Išvertė M. Gorkio apsakymų rinkinį „Pasakojimai" (1906 m.). Išvertė į anglų kalbą Lietuvos himną.

Lietuvių studentų šalpos draugijos „Aušra" vienas kūrėjų, Tėvynės mylėtojų draugijos narys, priklausė Amerikos lietuvių socialistų sąjungai.

Literatūra
----------

* Jonas Lelis. Žodynininkas Antanas Lalis Vilnius 1995.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 262 psl.
2. ↑  Algirdas Sabaliauskas. *Antanas Lalis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 713 psl.
| **Gloria Macaraeg Macapagal-Arroyo** |
| --- |
| Filipinų prezidentė |
|  |
| Filipinų prezidentė |
| Gimė | 1947 m. balandžio 5 d. (76 metai)San Chuanas, Filipinai |
| Tėvas | Diosdado Makapagalo |
| Filipinų prezidentė |
| Kelintas | 14 |
| Ėjo pareigas | 2001-2010 m. |
| Ankstesnis | Joseph Estrada |
| Vėlesnis | Benigno Aquino III |
|  |
|  **Vikiteka** | Gloria Macapagal-Arroyo |

**Glorija Makapagal-Arojo** (*Gloria Macaraeg Macapagal-Arroyo*; g. 1947 m. balandžio 5 d.) – buvusi Filipinų prezidentė, pareigas ėjusi nuo 2001 m. iki 2010 m. Tai antroji moteris po Corazon Aquino, valdžiusi šalį.

Biografija
----------

Buvusio prezidento Diosdado Makapagalo dukra. Gimė 1947 m. balandžio 5 d. Maniloje. Studijavo Vašingtono, Manilos ir Filipinų universitetuose. Nuo 1987 m. rekomendavus tuometei Filipinų prezidentei Corazon Aquino, pradėjo dirbti Filipinų pramonės ir prekybos departamente. Nuo 1992 m. iki 1998 m. buvo Filipinų Kongreso senato narė. Nuo 1998 m. iki 2001 m. ėjo viceprezidentės pareigas. 2003 m. ją nesėkmingai bandė nuversti kariškiai. 2004 m. gegužę antrą kartą, palaikant Filipinų Katalikų bažnyčiai, perrinkta Filipinų prezidente. Laimėjus rinkimus, buvo apkaltinta, esą rinkimų kampanijai naudojo biudžeto lėšas. G. Macapagal-Arroyo kaltinimus atmetė. Valdymo laikotarpiu didelį dėmesį skyrė Filipinų ekonomikai skatinti. 2005 m. žurnalas *Forbes* ją paskelbė ketvirtąja pagal įtakingumą pasaulio moterimi. 2010 m. prezidneto rinkimuose nedalyvavo. Pasisako už socialinių problemų sprendimą ir skurdo mažinimą šalyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Macapagal-Arroyo Gloria (Glorija Makapagal-Arojo)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 727 psl.
Terakotinė Hanumano skulptūra.
**Terakota** (it. *terra cotta* – degta žemė) – žemos degimo temperatūros, poringa, natūralios molio spalvos keramika. Kartais terakota gludinama, dengiama keraminiu laku arba spalvinama angobu. Terakota nuo seno naudojama buityje (pvz. lipdyti, žiesti indai), architektūroje (Mesopotamijos, Graikijos, etruskų, Vid. Azijos šalių pastatų puošyba). Kuriamos terakotinės skulptūros (etruskų, senovės graikų Tanagros skulptūrėlės, senovės Indijos, Kinijos statulėlės, šiais laikais smulkioji skulptūra, reljefai).

1974 m. netoli Šensi provincijos sostinės Siano atrasta tūkstantinė terakotinių kareivėlių armija, saugojanti pirmojo imperatoriaus kapą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jūratė Meilūnienė. Terakota*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013. 675 psl.
2. ↑  *Terakota*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XI t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1983. T.XI: Šternbergo-Vaisius, 268 psl.
Matematikoje **algebrinė**, arba **polinominė**, **lygtis** – lygtis, kurios forma yra

{\displaystyle P=Q},
kur *P* ir *Q* – polinomai, kurių koeficientai yra kuriam nors lauke, dažniausiai – racionaliųjų skaičių. Paprastai lygtys būna *vienmatės*, t. y. jos turi tik vieną kintamąjį. Kitavertus, polinominė lygtis gali turėti kelis kintamuosius; tokiu atveju ji laikoma *daugiamate* ir vadinama ne *algebrine*, o *polinomine lygtimi*.

Pavyzdžiui,

{\displaystyle x^{5}-3x+1=0}
yra algebrinė lygtis su sveikaisiais koeficientais, o

{\displaystyle y^{4}+{\frac {xy}{2}}={\frac {x^{3}}{3}}-xy^{2}+y^{2}-{\frac {1}{7}}}
yra daugiamatė polinominė lygtis su racionaliaisiais koeficientais.

Kai kurios, tačiau ne visos, polinominės lygtys su racionaliaisiais koeficientais turi sprendinį, kuris yra algebrinė išraiška su baigtiniu matematinių operacijų skaičiumi, naudojant tik lygtyje esančius koeficientus. Ši taisyklė gali būti pritaikoma pirmojo, antrojo, trečiojo arba ketvirtojo laipsnio lygtims; penktojo laipsnio ir aukštesnėms lygtims ši taisyklė gali būti pritaikoma tik kai kurioms lygtims.

Istorija
--------

1824 m. norvegų matematikas Nilsas Henrikas Abelis įrodė, kad aukštesnio negu ketvirtojo laipsnio algebrinės lygties šaknų bendruoju atveju negalima išreikšti lygties koeficientais atliekant su jais baigtinį skaičių algebrinių veiksmų.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Kvadratinė lygtis

Šaltiniai
---------

1. ↑  algebrinė lygtis. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2024-01-30).
| Prūtas |
| --- |
| Vieta | Ignalinos raj. Lietuvos vėliava LietuvaBaltarusijos vėliava Baltarusija |
| Plotas | 4,508 km² |
| Kranto linijos ilgis | 16,21 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | Prūtelė, 6 bevardžiai upeliai |
| Išteka | R-1 |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Prūtas

  |
| **Koordinatės** |  55°28′46″ š. pl. 26°32′13″ r. ilg.﻿ / ﻿55.47944°š. pl. 26.53694°r. ilg.﻿ / 55.47944; 26.53694Koordinatės: 55°28′46″ š. pl. 26°32′13″ r. ilg.﻿ / ﻿55.47944°š. pl. 26.53694°r. ilg.﻿ / 55.47944; 26.53694 |

**Prūtas** (blrs. *Пруці, Прута*) – ežeras rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone ir Gudijoje, Vitebsko srities Breslaujos rajone, apie 5 km į pietryčius nuo Rimšės, 143,7 m aukštyje virš jūros lygio. Lietuvoje yra 274 ha ežero, Baltarusijoje – 176,8 ha. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 5,17 km, plotis iki 1,59 km. Ežeras netaisyklingas, per vidurį susmaugtas, kranto linija vingiuota (gausu didelių įlankų). Būdingi žemi, vietomis supelkėję krantai. Krantus juosia siaura medžių ir krūmų juosta. Pakrantėse daugiausia plyti pievos, dirbami laukai, vakarinėje ir šiaurinėje pakrantėse – ir pelkės bei miškeliai (Lisiškės pelkės miškas). Įteka Prūtelė ir dar keli upeliai. Upeliais Prūtas jungiasi su Rūžo (šiaurės vakaruose išteka R-1 upelis), Apvardų, Gilūto, Vainikiškių ir Prūdunėlių ežerais. Priklauso Rūžo upelio baseinui (Drūkšių ežero baseinas).

Sugaunami karšiai, lydekos, plakiai, kuojos, raudės, ešeriai, pūgžliai, vėgėlės ir kt.

Prie Prūto įsikūrę kaimai: Pūškos, Prūčiai, Prūtelė, Vėlūnai (Lietuva), Antaprūdė, Čarnazemė (Baltarusija). Veikia kaimo turizmo sodyba. Vakarine pakrante eina kelias  **1401**  Dūkštas–Rimšė–Pūškos–Meikštai–Kačergiškė . Pietvakarinėje pakrantėje stūkso Pūškų piliakalnis.

Ežerėvardis *Prū̃tas* kildinamas nuo tokio pat žodžio, reiškiančio matavimo vienetą bei blrs. *прут* („žemės matas, jaunuolynas, medelynas").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Prūtas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 461
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 266

Prūto vakarinės dalies įlanka
| Visaginas |
| --- |
| Šiaurinė pakrantėŠiaurinė pakrantėŠiaurinė pakrantė |
| Vieta | Visagino sav. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 2,217 km² |
| Kranto linijos ilgis | 8,49 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 2,9 m |
| Didžiausias gylis | 6,5 m |
| Įteka | Paklevė, bevardis upelis |
| Išteka | Visaginas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Visaginas

  |
| **Koordinatės** |  55°35′10″ š. pl. 26°25′35″ r. ilg.﻿ / ﻿55.58611°š. pl. 26.42639°r. ilg.﻿ / 55.58611; 26.42639Koordinatės: 55°35′10″ š. pl. 26°25′35″ r. ilg.﻿ / ﻿55.58611°š. pl. 26.42639°r. ilg.﻿ / 55.58611; 26.42639 |
|  |
|  Vikiteka | Visaginas |

Ežeras ir jo apylinkės tarpukario Lenkijos žemėlapyje
Paplūdimys Visagine
**Visaginas** – ežeras rytų Lietuvoje, Visagino savivaldybėje, Visagino miesto pietvakarinėje dalyje. Ežero duburys susidaręs ledyno lūstavietėje. Ilgis iš šiaurės į pietus 2,04 km, plotis iki 1,64 km. Altitudė 149,5 m. Ežero gylis siekia 6,5 m. Kranto linija vingiuota, ypač pietuose ir vakaruose. Krantai neaukšti, daugiausia sausi. Ežere yra 2 salos (šiaurės vakaruose), kurių plotai 0,27 ha ir 0,03 ha. Atabradą dengia smėlis ir durpės, o dugną – sapropelis.

Visagino ežerą iš visų pusių supa Sausašilio, Lapušiškės, Gaidės miškai (daugiausia pušynai). Atabradas apaugęs nendrėmis, o įlankos – meldais ir asiūkliais. Į ežerą suteka 2 upeliai (Paklevė ir bevardis), o pietryčiuose išteka Visagino upelis link Drūkšių ežero  intako Gulbinės.

Šiaurinė ežero pakrantė yra populiari visaginiečių poilsio vieta, čia pastatytas Visagino centrinis stadionas, įrengta poilsio zona-parkas, paplūdimiai. Pietinėje pakrantėje įsikūręs Ramybės I kaimas. Pagal šį ežerą Visaginu pervadinta Sniečkaus gyvenvietė. Ežero pavadinimas kildinamas iš žodžių „visi ginas".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Visaginas (ežeras)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 577
| Gavys |
| --- |
|  |
| Vieta | Ignalinos raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 1,261 km² |
| Kranto linijos ilgis | 8,48 km |
| Vidutinis gylis | 10,1 m |
| Didžiausias gylis | 39 m |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | Gavys (Narsupė) |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Gavys

  |
| **Koordinatės** |  55°19′49″ š. pl. 26°08′51″ r. ilg.﻿ / ﻿55.33028°š. pl. 26.14750°r. ilg.﻿ / 55.33028; 26.14750Koordinatės: 55°19′49″ š. pl. 26°08′51″ r. ilg.﻿ / ﻿55.33028°š. pl. 26.14750°r. ilg.﻿ / 55.33028; 26.14750 |
|  |
|  Vikiteka | Gavys |

**Gavys** – ežeras rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, apie 1 km į pietvakarius nuo Ignalinos. Vakarinis ežero pakraštys įeina į Aukštaitijos nacionalinį parką. Gavio ežero ilgis iš vakarų į rytus 2,5 km, plotis 1,3 km. Altitudė 153,5 m. Gylis iki 39 m. 

Krantai neaukšti, vakaruose apaugę mišku (Palūšės miškas). Šiaurinėje dalyje yra įlankų bei pusiasalių. Yra 3 nedidelės miškingos salelės (0,84 ha, 0,18 ha ir 0,13 ha). Ežero dugną dengia daugiausia sapropelis, kitur – dumblas. Atabradas siauras, padengtas žvirgždu arba smėliu.

Į Gavį šiaurės rytuose įteka upelis (12 m protaka) iš Gavaičio ežero, o pietvakariuose išteka Gavio upelis (Narsupė) link Rudinės upės (Žeimenos upės baseinas). Vandens skaidrumas 4,6–11 m.

Gavio ežere sugaunamos šios žuvys: lydekos, lynai, kuojos, raudės, plakiai, karosai, ešeriai, aukšlės, pūgžliai, stintos, vėgėlės, sykai (įveisti).

Prie Gavio esančios gyvenvietės: Pagavaitis, Pagavė, Antagavė, Strigailiškis, Ignalinos pietvakariniai pakraščiai. Šiaurrytinėje pakrantėje yra įrengti 2 paplūdimiai. Šiaurine pakrante eina plentas  **114**  Molėtai–Kaltanėnai–Ignalina , pietrytine pakrante – Vilnius-Daugpilis geležinkelis.

Ežerėvardis neaiškios kilmės. Jį bandyta sieti su asmenvardžiu *Gaveika*, tačiau antra vertus jo šaknis *gav-* (\**gau̯-*, \**gou̯-*) gali būti susieta su žodžiu *goti* („skubiai eiti").

Gavio ežeras piečiau Strigailiškio

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Gavys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 584
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 109
Koordinatės: 55°22′9.51″ š. pl. 26°0′42.81″ r. ilg.﻿ / ﻿55.3693083°š. pl. 26.0118917°r. ilg.﻿ / 55.3693083; 26.0118917


| Asėkas |
| --- |
| Vieta | Ignalinos raj. Lietuva |
| Plotas | 0,492 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,3 km |
| Kilmė | Ledyninis |
| Didžiausias gylis | 5 m |
| Įteka | Almaja |
| Išteka | Asėka |

**Asėkas** – ežeras rytų Lietuvoje, Aukštaitijos nacionaliniame parke, Ignalinos rajone, Linkmenų seniūnijoje. Telkšo 1,5 km į pietryčius nuo Ginučių. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,95 km, plotis – iki 0,75 km. Altitudė 138,9 m. Krantai daugiausia žemi, drėgni ar pelkėti, o šiaurėje aukšti ir sausi. Ežerą supa miškai (Linkmenų miškas ir Ginučių ąžuolynas). Šiaurės vakaruose įteka Almajos upelis iš Almajo ežero, pietuose išteka Asėkos upelis į Linkmeno ežerą (Žeimenos baseinas).

Ežerėvardis *Asė́kas* kildinamas nuo slavizmo lenk. *osiek*, rus. *осек*, slovėn. *osek* („užtvertas laukas, aptvaras, užtverta derlinga pieva"), blrs. *асака* („pelkėtas žolynas").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Stanaitis. *Asėkas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 109
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 49
Koordinatės: 55°14′0″ š. pl. 26°17′10″ r. ilg.﻿ / ﻿55.23333°š. pl. 26.28611°r. ilg.﻿ / 55.23333; 26.28611


| Merkmenys |
| --- |
| Vieta | Ignalinos raj. Lietuva |
| Plotas | 0,473 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,76 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 4,7 m |
| Didžiausias gylis | 13,6 m |
| Įteka | 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Ceikinė |

**Merkmenys** arba **Merkmenai** – ežeras rytų Lietuvoje, Ignalinos rajono pietuose, 2 km į pietryčius nuo Ceikinių. Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 1,02 km, plotis iki 0,59 km. Altitudė 187,5 m. Giliausia vieta (13,6 m) yra ežero rytinėje dalyje. Telkšo rininės kilmės duburyje. Kranto linija labai vingiuota; pietuose giliai įsiterpia pusiasalis (priklauso Švenčionių rajonui), šiaurėje – 2 mažesni pusiasaliai. Vakarinės ir rytinės pakrantės apaugusios mišku, šiaurinėje ir pietinėje pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai. Centrinėje dalyje yra mažytė (0,05 ha) salelė. Dugnas duobėtas. Į ežerą suteka 3 upeliai, šiaurėje išteka Šventės upės (Žeimenos baseinas) intakas Ceikinė.

Merkmenys įeina į Sirvėtos regioninį parką. Prie ežero įsikūrę Merkmenių ir Degutiškės kaimai. Pietiniu krantu eina riba su Švenčionių rajonu.

Pavadinimo kilmė
----------------

Ežerėvardis *Mer̃kmenys* (arba *Merkmenaĩ*) kildinamas nuo žodžio *merkti* („šlapinti, drėkinti, lyti, drengti").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Merkmenys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 55
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 212
Koordinatės: 55°19′2″ š. pl. 26°35′39″ r. ilg.﻿ / ﻿55.31722°š. pl. 26.59417°r. ilg.﻿ / 55.31722; 26.59417

| Tverečius |
| --- |
| Tverečiaus ežeras nuo pietvakarinio krantoTverečiaus ežeras nuo pietvakarinio krantoTverečiaus ežeras nuo pietvakarinio kranto |
| Vieta | Ignalinos raj. Lietuva, Baltarusija |
| Plotas | 0,37 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,48 km |
| Įteka | Dysna, D-6, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Dysna |

**Tverečius** arba **Tverečiaus ežeras** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, Tverečiaus miestelio šiaurvakariniame pakraštyje, ties Baltarusijos siena. Maža dalis ežero – 0,61 ha, yra Baltarusijos teritorijoje. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 0,86 km, plotis iki 0,61 km. Altitudė 127,5 m. Krantai žemi, pelkėti, vietomis apaugę medžiais. Pakrantėse plyti dirbami laukai ir pievos. Vakarinėje pakrantėje įsikūręs Daktorių kaimas. Pietvakarine pakrante eina kelias  **112**  Ignalina–Didžiasalis .

Ežeru iš šiaurės vakarų į šiaurę prateka Dysnos upė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Tverečius (ežeras)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 362
| Kalvių ežeras |
| --- |
|  |
| Vieta | Kaišiadorių raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 1,848 km² |
| Kranto linijos ilgis | 8,39 km |
| Vidutinis gylis | 4,0 m |
| Didžiausias gylis | 7 m |
| Įteka | Lapainia, K-1, K-2, K-3, 6 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Lapainia |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Kalvių ežeras

  |
| **Koordinatės** |  54°42′50″ š. pl. 24°16′15″ r. ilg.﻿ / ﻿54.71389°š. pl. 24.27083°r. ilg.﻿ / 54.71389; 24.27083Koordinatės: 54°42′50″ š. pl. 24°16′15″ r. ilg.﻿ / ﻿54.71389°š. pl. 24.27083°r. ilg.﻿ / 54.71389; 24.27083 |

**Kalvių ežeras** – ežeras centrinėje Lietuvoje, Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, apie 5 km į pietryčius nuo Kruonio, prie Kalvių kaimo.

Plotas 184,8 ha. Ilgis vakarų-rytų kryptimi 2,82 km, plotis iki 1,36 km. Kranto linija labai vingiuota. Paviršiaus altitudė 88,5 m. didžiausias gylis 7,0 m, vidutinis gylis 4,0 m. Baseino plotas 58,4 km². Ežeru prateka Nemuno intakas Lapainia, ežero pratakumas 162%. Būdingi statūs, krūmais ir medžiais apaugę krantai, tik vakarinis galas lėkštas ir pelkėtas. Aplinkui daugiausia plyti pievos, auga miškeliai. Iš pietų prieina Kalvių miškas.

Greta Kalvių ežero įsikūrę kaimai: Kalviai, Basonys II, Kriaučiškės, Šventininkai, Būtkiemis, Būtkiemis II. Kalvių kaime, pietrytinėje pakrantėje 2015 m. įrengtas paplūdimys su žaidimų aikštelėmis. Rytine pakrante eina kelias  **1811**  Šventininkai–Kalviai–Stakliškės .

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kalvių ežeras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 245 psl.
2. ↑  *Kalvių ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 192
Koordinatės: 54°8′55″ š. pl. 23°34′25″ r. ilg.﻿ / ﻿54.14861°š. pl. 23.57361°r. ilg.﻿ / 54.14861; 23.57361

| Galstas |
| --- |
| Vieta | Lazdijų raj. Lietuva |
| Plotas | 3,918 km² |
| Kranto linijos ilgis | 18,99 km |
| Kilmė | ledyninė |
| Vidutinis gylis | 14,1 m |
| Didžiausias gylis | 50,0 m |
| Įteka | G-1, 15 bevardžių upelių |
| Išteka | Z-2 |

**Galstas** – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 7 km į pietryčius nuo Lazdijų. Ištįsęs šiaurės-pietų kryptimi 6,44 km, o plotis siekia iki 1,8 km. Altitudė 118,9 m. Šiaurinė ežero dalis siaura, o pietinė platesnė, su įlankomis. Giliausia ežero vieta yra šiaurėje ir siekia 50 m gylį. Galsto dubuo rininės kilmės. Kranto linija vingiuota, jos ilgis 19 km. Pietuose krantai daugiausia žemi, pelkėti (Salos ir Galsto pelkės), o šiaurėje statūs ir aukšti. Šiaurinėje pakrantėje stūkso Rudaraisčio miškas, pietinės pakrantės taip pat apaugę mišku. Kitose pakrantėse daugiausiai plyti pievos ir dirbami laukai. Atabrado plotis šiaurėje 5–10 m, pietuose – iki 100 m. Atabradas padengtas smėliu, vietomis moliu, pietuose gausiai apaugęs vešlia vandens augalija. Dugną dengia molis, gėlavandenė klintis, dumblas.

Į Galstą šiaurėje įteka G-1 upelis, o pietuose Z-2 upelis išteka į čia pat telkšantį Zapsio ežerą (Zapsės baseinas). Ežero pratakumas 13 % per metus. Vandens skaidrumas vasarą yra ~5 m.

Ežere sugaunama 17 žuvų rūšių: kuojos, lydekos, karšiai, karosai, ešeriai, lynai, seliavos, aukšlės, raudės, šamai, pūgžliai, stintos, unguriai, kirtikliai, plakiai, gružliai, dyglės. 2003 m. 2014 m. ir 2017 m. atlikti ichtiologiniai tyrimai parodė, kad ežere keletą kartų pagausėjo seliavų ištekliai.

Prie Galsto įsikūrę kaimai: Galstai, Klepočiai, Saločiai, Miškiniai, Kaimeliai, Jurčiūnai (kolektyviniai sodai), Neravai, Laibagaliai, Vytautai. Veikia 3 kaimo turizmo sodybos.

Ežerėvardis (dar žinomas kaip *Gaustas*) galimai yra priesagos *-st-* vedinys iš šaknies *gal-*, kuri susijusi su žodžiu *gelmė*.

Nuorodos
--------

* Gausty Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom II, psl. 500 (lenk.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Galstas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 567-568
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 105
| Šlavantas |
| --- |
| Vieta | Lazdijų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 1,912 km² |
| Kranto linijos ilgis | 12,67 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 11,3 m |
| Didžiausias gylis | 29,0 m |
| Įteka | Spartas, Š-1, 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Murgų upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Šlavantas

  |
| **Koordinatės** |  54°08′48″ š. pl. 23°38′39″ r. ilg.﻿ / ﻿54.14667°š. pl. 23.64417°r. ilg.﻿ / 54.14667; 23.64417Koordinatės: 54°08′48″ š. pl. 23°38′39″ r. ilg.﻿ / ﻿54.14667°š. pl. 23.64417°r. ilg.﻿ / 54.14667; 23.64417 |

**Šlavantas** – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 5 km į šiaurės vakarus nuo Veisiejų; patenka į Veisiejų regioninį parką, Balsio kraštovaizdžio draustinį (rytinės pakrantės dalis, nuo 1974 m.). Ežeras rininės kilmės, siauras ir vingiuotas. Nutįsęs iš šiaurės į pietus 5,06 km, o plotis siekia iki 0,58 km. Altitudė 123,7 m. Giliausia ežero vieta (29 m) yra pietuose. Šlavanto krantai statūs, aukšti ir smėlingi. Pietinėje dalyje yra 0,02 ha ploto salelė. Aplinkui daugiausia dunkso miškai (iš rytų – Rūdos, iš vakarų – Šlavantų, Liubelio, iš pietų – Petroškų).

Šlavanto atabradas siauras, augalų juosta reta. Dugną dengia gėlavandenė klintis, molingas ir karbonatingas dumblas bei molis. Išilgai ežero dugno driekiasi duburių juosta.

Į Šlavantą suteka 5 upeliai – šiaurėje Spartas (iš Sparto ežero), kiti bevardžiai (vienas jų iš Pirtuko ežero). Pietryčiuose į Šlavantėlį išteka Murgų upelis (Baltosios Ančios baseinas). Ežero pratakumas 46 % per metus.

Prie ežero įsikūrę kaimai: Šlavantai, Gegutė, Čivonys, Kalveliai. Veikia 2 kaimo turizmo sodybos. Vakariniame krante stūkso Šlavantų piliakalnis. Pietine pakrante eina kelias  **134**  Leipalingis–Lazdijai–Kalvarija .

2014 m. atlikti ežero ichtiologiniai tyrimai parodė, kad ežero žuvų būklė gera, tačiau vyrauja smulkios žuvys (plakiai, kuojos), o gilumoje vyrauja seliavos, o 2017 m. atliktas tyrimas parodė, kad sparčiai gausėja karšių biomasė.

Ežero pavadinimas kildinamas nuo žodžio *šluoti* (*šlavu, šlaviau*; „braukti, valyti su šluota"), latv. *slaucit* („šluoti"), plg. sen. lot. *cluō* („valau"), sen. gr. ϰλύζω („valau, skalauju, plaunu"), got. *hlūtrs* („grynas, tyras").

Nuorodos
--------

* *Szławanta*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. XII (Szlurpkiszki — Warłynka). Warszawa, 1892, 5 psl. **(**lenk.**)**

1. ↑  *Šlavantas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 211
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
Koordinatės: 54°3′1″ š. pl. 23°47′9″ r. ilg.﻿ / ﻿54.05028°š. pl. 23.78583°r. ilg.﻿ / 54.05028; 23.78583


| Vilkinys |
| --- |
| Vieta | Lazdijų raj. Lietuva |
| Plotas | 1,489 km² |
| Kranto linijos ilgis | 10,75 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 5,8 m |
| Didžiausias gylis | 15,1 m |
| Įteka | Vilkė (V-1), Vilkupis, 6 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Vilkė (S-1) |

**Vilkinys** (arba ***Vilkiniai***) – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 6,5 km į pietryčius nuo Veisiejų, Veisiejų regioniniame parke. Telkšo rininės kilmės duburyje, nusidriekęs iš šiaurės į pietus 4,03 km, plotis iki 0,64 km. Altitudė 114 m. Kranto linija labai vingiuota, krantai daugiausia žemi, tik rytinis krantas vietomis aukštokas. Šiaurinėje dalyje yra trys miškingos salelės (0,8 ha, 0,05 h ir 0,01 ha). Vakarinė ir pietrytinė pakrantė miškingos. Atabradas padengtas smėliu, dugnas duobėtas, padengtas karbonatingu dumblu. Į Vilkinį suteka keli upeliai (iš Vilkaičio, Sidabrinaičio ežerų), pietuose į Stirtų ežerą teka Vilkė (Baltosios Ančios baseinas). Ežero pratakumas 78 % per metus.

Kaimai prie Vilkinio: Kuolonys, Dvarčiškė, Bertašiūnai, Vilkininkai, Senkonys, Neliubonys. Veikia 3 kaimo turizmo sodybos. Pietine pakrante eina kelias  **2517**  Veisiejai–Viktarinas–Paliepis .

Ežero pavadinimas kilo nuo gyvūno pavadinimo *vilkas*.

Nuorodos
--------

* Wilkija Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom XIII, psl. 475 (lenk.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vilkinys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 524
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 384
*Apie ežerą šiaurės rytų Lenkijoje, Seinų valsčiuje žr. Gailiekas (ežeras Seinų vls.)*.

| Gailiekas |
| --- |
| Vieta | Lazdijų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,425 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,87 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 5,18 m |
| Didžiausias gylis | 11,5 m |
| Įteka | Gailiekas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Gailiekas

  |
| **Koordinatės** |  54°12′50″ š. pl. 23°52′30″ r. ilg.﻿ / ﻿54.21389°š. pl. 23.87500°r. ilg.﻿ / 54.21389; 23.87500Koordinatės: 54°12′50″ š. pl. 23°52′30″ r. ilg.﻿ / ﻿54.21389°š. pl. 23.87500°r. ilg.﻿ / 54.21389; 23.87500 |

**Gáiliekas** – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 3,5 km į pietryčius nuo Seirijų. Ilgis rytų-vakarų kryptimi 1,38 km, plotis iki 0,57 km. Altitudė 124,4 m. Giliausia vieta siekia 11,5 m. Ežero dubuo rininės kilmės. Vakarinis krantas aukštas, kiti krantai žemesni, pietinis krantas vietomis pelkėtas. Rytinę ežero dalį supa Cijūniškės miškas. Kitos ežero pakrantės irgi daugiausia apaugę mišku, tik pietinėje ir šiaurinėje pakrantėse vietomis yra dirbamos žemės ir pievų. Centrinėje dalyje yra 0,22 ha ploto sala. Įteka Gailieko upelis. Ežeras nenutekantis, priklauso Baltosios Ančios intako Seiros baseinui.

Pietinėje pakrantėje įsikūrusi Raganiškė, kitose pakrantėse – Lapšius ir Šilaičiai. Veikia kaimo turizmo sodyba.

Pavadinimo kilmė
----------------

Manoma, kad ežero vardas yra jotvingiškas, nuo žodžio *gaylis* – „baltas".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gailiekas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 563
| Vidugašlis |
| --- |
| Vieta | Lazdijų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,36 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,48 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 3,96 m |
| Didžiausias gylis | 9,6 m |
| Įteka | V-1, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | S-2 |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Vidugašlis

  |
| **Koordinatės** |  54°01′22″ š. pl. 23°48′40″ r. ilg.﻿ / ﻿54.02278°š. pl. 23.81111°r. ilg.﻿ / 54.02278; 23.81111Koordinatės: 54°01′22″ š. pl. 23°48′40″ r. ilg.﻿ / ﻿54.02278°š. pl. 23.81111°r. ilg.﻿ / 54.02278; 23.81111 |

**Vidugašlis** – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 10 km į rytus nuo Kapčiamiesčio. Telkšo rininės kilmės duburyje. Ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 1,35 km, plotis iki 0,5 km. Altitudė 112,1 m. Krantai mažai vingiuoti, neaukšti, pelkėti, tik pietinis aukštesnis. Ežerą supa daugiausia miškai (Valančiūnų miškas) ir raistai, tik šiaurinėje pakrantėje – pieva. Šiaurrytinėje pakrantėje plyti virš 10 ha dydžio Giriabalės pelkė. Ežero dugnas padengtas sapropelingu moliu ir karbonatingu smėliu. Atabradas apaugęs vešlia vandens augalija. Vakaruose S-2 upeliu jungiasi su Stirtų ežeru (Stirtos upės baseinas).

Prie Vidugašlio įsikūrę Valančiūnų ir Smališkės kaimai.

Vandenvardis kildinamas iš kokios kitos vietos vardo *Vidùgašlis*, kuris būtų iš „vidus" ir „gašlus" („geidulingas, karštas").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vidugašlis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 502
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 377
Koordinatės: 54°0′49″ š. pl. 23°42′15″ r. ilg.﻿ / ﻿54.01361°š. pl. 23.70417°r. ilg.﻿ / 54.01361; 23.70417


| Dumblis, Dumblinis |
| --- |
| Vieta | Lazdijų raj. Kapčiamiesčio sen. Lietuva |
| Plotas | 0,346 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,23 km |
| Kilmė | ledyninė |
| Vidutinis gylis | 11,2 m |
| Didžiausias gylis | 24,5 m |
| Įteka | Rietaviškė, 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Salotė |

**Dumblis** arba **Dumblinis** – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, Kapčiamiesčio seniūnijoje, apie 3 km į šiaurės rytus nuo Kapčiamiesčio. Ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius 1,42 km, o didžiausias plotis 0,33 km. Altitudė 109,7 m. Giliausia vieta siekia 24,5 m. Ežero dubuo rininės kilmės. Krantai daugiausia aukšti, paveikti erozijos, tik pietuose ir šiauriniame gale žemi ir pelkėti. Iš šiaurės prieina Ilgininkų miškas, iš rytų – Kuzabiškės miškas. Aplink kitus krantus plyti pievos ir dirbami laukai. Atabradas padengtas smėliu, labai siauras, negausiai apaugęs vandens augalija. Dugnas padengtas molingomis nuosėdomis.

Į Dumblį suteka 4 upeliai (vienas jų – Rietaviškės upelis iš Dumblelio ežero), o pietuose išteka Salotės upelis į Neviedžio ežerą (Baltosios Ančios baseinas).

Prie Dumblio įsikūrę Dumbliauskų, Valentų ir Juškonių kaimai.

Nuorodos
--------

* Dumbel Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom II, psl. 219 (lenk.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dumblinis (Lazdijų r.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 468
*Kitos reikšmės – Dumblis.*

| Dumblis |
| --- |
| Vieta | Lazdijų raj. Kapčiamiesčio sen. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,238 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,61 km |
| Įteka | D-1 |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Dumblis

  |
| **Koordinatės** |  54°01′30.24″ š. pl. 23°38′11.65″ r. ilg.﻿ / ﻿54.0250667°š. pl. 23.6365694°r. ilg.﻿ / 54.0250667; 23.6365694Koordinatės: 54°01′30.24″ š. pl. 23°38′11.65″ r. ilg.﻿ / ﻿54.0250667°š. pl. 23.6365694°r. ilg.﻿ / 54.0250667; 23.6365694 |

**Dumblis** – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, Kapčiamiesčio seniūnijoje, apie 2 km į šiaurės vakarus nuo Kapčiamiesčio. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 1,3 km, plotis – iki 0,5 km. Altitudė 111,1 m. Kranto linija vingiuota, ežero šiaurinė dalis išplatėjusi. Vakarinis ir rytinis krantai aukšti, apaugę mišku. Šiaurinis krantas žemas, pelkėtas. Aplink šiaurinius krantus plyti pievos ir dirbami laukai. Pietuose ežeras jungiasi protaka su Niedaus ežeru. Prie ežero įsikūrę Alekniškių, Padumblių ir Nasūtų kaimai. Ežeras priklauso Baltosios Ančios intako Niedos baseinui.

1956 metais pastačius Kapčiamiesčio hidroelektrinę, vandens lygis ties užtvanka sukeltas apie 4 metrus ir dėl to aukščiau esančiuose Niedaus, Veisiejo, Dumblio, Uosio ir Naudorio ežeruose vandens lygis pakilo 2,5 – 3 m ir protakomis susijungė į didžiulį tvenkinį, kurio plotas siekia apie 8,22 km², kranto linija 68,8 km.

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* *Dumbel*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. II (Derenek — Gżack). Warszawa, 1881, 219 psl. **(**lenk.**)**
Koordinatės: 56°17′43″š. pl. 22°33′10″r. ilg.﻿ / ﻿56.2953°š. pl. 22.5527°r. ilg.﻿ / 56.2953; 22.5527

| Meižių ežeras |
| --- |
|  |
| Vieta | Viekšnių seniūnija, Mažeikių rajonas |
| Plotas | 0,32 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,63 km |
| Didžiausias gylis | 4,5 m |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | bevardis upelis |

**Meižių ežeras** – ežeras, telkšantis Mažeikių raj. Viekšnių seniūnijoje, 6 km į šiaurę nuo Viekšnių. Ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius 1,1 km, didžiausias plotis 0,35 km. Altitudė 77,2 m. Gylis siekia 4,5 m. Krantai žemi, vakaruose ir pietuose užpelkėję. Ežerą supa Ašvos miškas. Pietuose išteka bevardis 0,2 km ilgio upelis į pietine pakrante tekančią Ašvą. Į rytus plyti dirbami laukai.

1967 m. aplink Meižių ežerą įkurtas ornitologinis draustinis. Šalia įsikūręs Meižių kaimas.

* Meižių ežerasMeižių ežeras
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Meižių ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 42
Koordinatės: 55°11′31″ š. pl. 25°33′17″ r. ilg.﻿ / ﻿55.19194°š. pl. 25.55472°r. ilg.﻿ / 55.19194; 25.55472


| Urkis |
| --- |
| Vieta | Molėtų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,647 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,4 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 0,8 m |
| Didžiausias gylis | 1,6 m |
| Išteka | Urkis |

**Urkis** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 3 km į šiaurę nuo Inturkės, Labanoro regioniniame parke. Beveik ovalios formos, susidaręs ledo lūstavietėje. Nusidriekęs iš šiaurės vakarų į pietryčius 1,08 km, plotis iki 0,96 km. Altitudė 150,1 m. Krantai žemi, pelkėti - ežerą supa Urkio pelkė. Pakrantės gausiai užžėlusios vandens augalija, yra plovų. Dugnas padengtas sapropelio sluoksniu. Aplink ežerą stūkso Gojaus, Lakajų, Aukštasčiūrio miškai. Ežeras yra lyninio tipo.

Šiaurės vakaruose išteka Urkio (Papiškinio) upelis į Baltuosius Lakajus. Ežero pratakumas 464 %.

Greta Urkio yra Kačergų, Golių ir Bambėnų kaimai.

Ežerėvardis *Ùrkis* siejamas su žodžiais *urkioti, urkti* („barti, ūryti"), latv. *urkt* („urgzti"), nors gali būti ir finougrizmas (est. *urg* „upelis").

Draustinis
----------

Nuo 1960 m. ežeras ir jo apylinkės paskelbtos ornitologiniu draustiniu (plotas 2,64 km²). Čia saugomi įvairūs gan reti vandens ir pelkių paukščiai: rudakakliai kragai, tikučiai, didžiosios kuolingos. Taip pat peri pempės, juodosios žuvėdros, rudagalviai kirai, ausytieji kragai, gulbės nebylės, didžiosios antys. Ežere draudžiama plaukioti, pakrantėse – šienauti, ganyti gyvulius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Restauruotinų Lietuvos ežerų nustatymas ir preliminarus restauravimo priemonių parinkimas šiems ežerams, siekiant pagerinti jų būklę. Galutinė ataskaita, I dalis. Vilnius, 2009. 265 psl.[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 355
3. ↑  *Urkis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 386
| Vadokšnas |
| --- |
| Vieta | Molėtų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,481 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,74 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 1,5 m |
| Didžiausias gylis | 6,0 m |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | Vadokšnėlis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Vadokšnas

  |
| **Koordinatės** |  55°18′13″ š. pl. 25°38′05″ r. ilg.﻿ / ﻿55.30361°š. pl. 25.63472°r. ilg.﻿ / 55.30361; 25.63472Koordinatės: 55°18′13″ š. pl. 25°38′05″ r. ilg.﻿ / ﻿55.30361°š. pl. 25.63472°r. ilg.﻿ / 55.30361; 25.63472 |

**Vadokšnas** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 9,5 km į šiaurės vakarus nuo Labanoro, Labanoro girios apsuptyje, Labanoro regioniniame parke. Ežeras termokarstinės kilmės, ovalo formos, 0,94 km ilgio (iš šiaurės į pietus), 0,7 km pločio. Altitudė 153,8 m. Gylis siekia 6 m. Krantai lėkšti, pietvakarinis ir šiaurinis žemi bei pelkėti (Vadokšno pelkė), bet veikiami abrazijos. Pakrantės apaugusios mišku – ežerą supa Poviliškio ir Pliešiškių miškai. Atabradas siauras, sudarytas iš smėlio, šiaurėje ir rytuose – padengtas durpingu smėliu. Dugną dengia sapropelis, rytuose – karbonatingas dumblas. Pakrantės fragmentiškai apžėlusios vandens augmenija. Pietuose iš Vadokšno išteka Vadokšnėlis (į Dumblelį, Žeimenos baseinas).

Šiaurinėje ežero pakrantėje yra Pavadokšnės kaimas.

Ežerėvardis *Vadõkšnas* kildinamas nuo žodžių *vadė* („sausvagė"), *vada* („dirvonas, erčia girioje").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vadokšnas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 404
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 357
| Dumblys |
| --- |
| Vieta | Molėtų raj. Suginčių sen. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,443 km² |
| Kranto linijos ilgis | 6,91 km |
| Vidutinis gylis | 1,5 m |
| Didžiausias gylis | 3,5 m |
| Įteka | Lapavartė, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Lapavartė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Dumblys

  |
| **Koordinatės** |  55°19′17″ š. pl. 25°41′55″ r. ilg.﻿ / ﻿55.32139°š. pl. 25.69861°r. ilg.﻿ / 55.32139; 25.69861Koordinatės: 55°19′17″ š. pl. 25°41′55″ r. ilg.﻿ / ﻿55.32139°š. pl. 25.69861°r. ilg.﻿ / 55.32139; 25.69861 |

**Dumblys** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone Suginčių seniūnijoje, apie 10,5 km į rytus nuo Suginčių, 7,5 km į pietryčius nuo Kuktiškių.

Anksčiau buvo laikomas Aiseto ežero šiaurine dalimi. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 1,6 km, plotis iki 0,83 km. Altitudė 147,9 m. Kranto linija ilga (6,9 km), labai vingiuota, gausu įlankų. Krantai daugiausia plačiai pelkėti, aukštesni tik Dumblio šiaurės rytinės dalies ir vakarinės įlankos vakariniai ir pietiniai krantai. Ežere buvo 6 salos, kurios ežerui užželiant ir mažėjant ežero plotui, susiliejo su pelke. Ežeras užžėlęs vešlia vandens augalija, užankantis. Iš vakarų į rytus ežerą prateka Lapavartės upelis link Galuonio ežero. Šiaurės vakaruose iš Dumblio ežero atiteka Dumblės upelis (į užžėlusią ežero dalį, Lapavartės upelį – protaką, kuri jungiasi su Aiseto dalimi – Galuonio ežeru). Ežerą supa miškai: iš pietų – Pašekščių, iš šiaurės – Dotenių ir Panatryčio miškai.

Prie Dumblio ežero įsikūrę Pliešiškių, Dotenių ir Napriūnų kaimai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dumblys (Molėtų r. Suginčių sen. Pliešiškių km.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 469
| **Grzegorz Schetyna** |
| --- |
|  |
| Grzegorz Schetyna |
| Gimė | 1963 m. vasario 18 d. (60 metų)Opolėje |
|  |
| Veikla | lenkų politikas, buvęs Lenkijos vidaus reikalų (2007-2009 m.) bei užsienio reikalų (20014-2015 m.) ministras, Lenkijos Seimo maršalka (2010-2011 m.) |
| Pareigos | Partijos Piliečių platforma pirmininkas (nuo 2016 m.) |
| Partija | 1991 m. Liberalų demokratų kongresas, 2001 - Piliečių platforma |
|  |
| Alma mater | 1990 m. Vroclavo universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Grzegorz Schetyna |

**Grzegorz Juliusz Schetyna** (g. 1963 m. vasario 18 d. Opolėje) – lenkų politinis veikėjas, Lenkijos ministro pirmininko pavaduotojas ir vidaus reikalų ministras nuo 2007 iki 2009 m.

Biografija
----------

1990 m. baigė Vroclavo universiteto Filosofijos ir istorijos fakultetą.

1986–1989 m. Vroclavo universiteto Nepriklausomos studentų sąjungos pirmininkas. 1990–1991 m. Vroclavo vaivadijos valdybos direktorius, 1991–1992 m. Vroclavo vaivados pavaduotojas. 1993 m. ESKA radijo steigėjas Vroclave. 1994–1997 m. Vroclavo "Śląsko" krepšinio klubo prezidentas.

1991–1994 m. Liberalų demokratų kongreso pirmininkas Vroclave ir generalinis sekretorius. 1994–2001 m. Laisvės sąjungos narys. Nuo 2001 Pilietinės platformos generalinis sekretorius.

1997–2001 m. Lenkijos seimo narys išrinktas pagal Laisvės sąjungos sąrašą. 2001–2005 m, 2005–2007 m ir nuo 2007 Lenkijos seimo narys išrinktas pagal Piliečių platformos sąrašą.

Nuo 2007 m. lapkričio 16 d. iki 2009 m. spalio 13 d. ministro pirmininko pavaduotojas ir vidaus reikalų ministras. 2009 m. spalio 9 d. buvo išrinktas Pilietinės platformos parlamentinio klubo pirmininku. Po Smolensko aviakatastrofos B,Komorovskiui tapus Lenkijos Prezidentu, G.Schetyna iš jo perėmė Lenkijos Seimo maršalkos pareigas, kurias ėjo iki 2011 m. lapkričio mėn.

2014 m. rugsėjo mėn. - 2015 m. lapkričio mėn. G. Schetyna buvo Lenkijos užsienio reikalų ministras. Nuo 2016 m. sausio mėn. jis vadovauja Piliečių platformos partijai.

Nuorodos
--------

* Biografija Archyvuota kopija 2009-04-09 iš Wayback Machine projekto.
* Asmeninė tinklavietė

  

  


| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:**Bronislavas Komorovskis** | **Lenkijos Respublikos Seimo maršalka** 2010 m. liepos 8 d. - 2011 m. lapkričio 7 d. | Po to:**Eva Kopač** |
| Prieš tai:**Vladislavas Stasiakas** | **Lenkijos Respublikos vidaus reikalų ministras**2007 - 2009 m. | Po to:**Ježis Mileris** |
| Prieš tai:**Radoslavas Sikorskis** | **Lenkijos Respublikos užsienio reikalų ministras**2014 - 2015 m. | Po to:**Vitoldas Vaščikovskis** |
| **Antanas Montvydas** |
| --- |
| Gimė | 1886 m. liepos 21 d.Papilės valsčius, Šiaulių apskritis |
| Mirė | 1966 m. rugsėjo 28 d. (80 metų)Čikaga, Ilinojus, JAV |
|  |
| Veikla | gydytojas, rašytojas, visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Lojolos universitetas |

**Antanas Montvydas** (1886 m. liepos 21 d. Papilės valsčius, Šiaulių apskrityje – 1966 m. rugsėjo 28 d. Čikagoje, Ilinojuje, JAV) – Lietuvos gydytojas, rašytojas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokydamasis Liepojos gimnazijoje dalyvavo slaptoje lietuvių moksleivių veikloje, priklausė socialdemokratų rateliui. Bendradarbiavo laikraščiuose „Vilniaus žinios", „Lietuvių laikraštis", „Žarija". Vėliau mokėsi gimnazijoje Sankt Peterburge. Už laikraštyje „Novaja žizn" išspausdintą straipsnį, raginantį nuversti caro valdžią, suimtas ir įkalintas. Už užstatą išleistas, pasikeitė pavardę į Antonovo ir 1908 m. atvyko į JAV. 1919 m. baigė Lojolos universitetą (Čikaga).

JAV lietuvių kolonijose sakė revoliucines kalbas. Redagavo laikraščius „Pirmyn" (1909 m.), „Keleivis" (1910–1912 m.), „Pažanga", „Laisvė" (pirmasis redaktorius), „Vaidila", „Naujienos". 1914 m. Čikagoje leido laisvamanių mokslo žurnalą „Galvočius".  1919–1920 m. ir 1946 m. Amerikos lietuvių darbininkų draugijos pirmininkas. Susivienijimo lietuvių Amerikoje veikėjas, 1930 m. švietimo komisijos narys, 1942–1952 m. įstatų komisijos narys; suorganizavo Čikagoje 6-tą kuopą, jos pirmininkas. Čikagos lietuvių draugijos veikėjas, pirmininkas ir daktaras-kvotėjas. 1921 m. redagavo žurnalą „Gydytojas". 1922 m. įkūrė „Vaidilų broliją" kovai su komunistais. Vienas Amerikos lietuvių tarybos organizatorių, veikėjas. 1957–1961 m. pirmasis Amerikos lietuvių gydytojų sąjungos pirmininkas. Pasirašinėjo slapyvardžiais: A. Barsius, A. Paukštis, Antanovas.

Bibliografija
-------------

* Padaužų filosofija, 1908 m.
* Bomba, komedija, 1908 m. 2 leid. 1912 m.
* Beždžionių prezidentas, 1909 m.
* Mūsų padėjimas, 1909 m.
* Paparčio žiedas, 1909 m.
* Panelė švenčiausia Sasnavoje, 1912 m.
* Per skylę, 1912 m.
* Išvertė ir išleido A. Fedoro knygą *Moteris prieš teisybės ir logikos teismą*, 1908 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 142 psl.
2. ↑  *Antanas Montvydas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 461 psl.
3. ↑  Lietuvių enciklopedija, XIX, 247 p.