recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vytautas Rakauskas** (g. 1929 m. kovo 12 d. Karališkiuose, Anykščių raj.) – Lietuvos poetas, prozininkas, tekstologas, vertėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Ukmergės gimnazijoje. 1946 m. suimtas, iki 1953 m. kalintas Archangelsko srities lageriuose. Grįžęs dirbo statybose Ukmergėje, 1961 m. baigė VU lietuvių kalbą ir literatūrą. Dirbo mokytoju Molėtų rajone. Nuo 1970 m. dirbo redaktoriumi „Vagos" leidykloje. 1992–2001 m. dirbo Lietuvių literatūros ir tautosakos institute.

Kūryba
------

Parašė:

* eilėraščių rinkinį „Melzgana liepsna", 1994;
* romaną „Velnio ratu", 2001;
* rinkinį „Kai ilgai nepasirodo saulė", (apsakymai, apysaka), 2002.

Suredagavo daug literatūros mokslo ir kritikos knygų, parengė Kosto Korsako kūrinių seriją (5 kn. 1982–1990), 1994 m. pradėtų leisti mokslinių Vaižganto „Raštų" redaktorius.
Iš rusų k. vertė kritikos straipsnius, grožinius kūrinius.

Yra dalies Lietuvių literatūros enciklopedijos straipsnių autorius.

Nuorodos
--------

* Vytautas Vanagas. Rakauskas, Vytautas. Lietuvių literatūros enciklopedija. Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas. – Vilnius, 2001. – ISBN 9986-513-95-2
**Radžiūnų senkapis** – XVIII a. senkapis, esantis Radžiūnų kaime (Subačiaus sen. Kupiškio r.)

Istorija
--------

Senkapio teritorija stipriai apardyta arimų bei kasant žvyrą. 1979 m. buvo vykdomi archeologiniai tyrinėjimai (tyrimų vadovas Stasys Juodelis). Jų metu tyrinėtos dvi senkapio dalys (24 m².) – pietinė ir šiaurinė.

Pietinėje senkapio dalyje įvairiame gylyje maišėsi žmonių kaulai ir puodų šukės, kitokių radinių nerasta. Nustatyta, jog buvę senesni palaidojimai perkasti ir suardyti vėlesnių laidojimų. Šiaurinėje senkapio dalyje aptikti keturi apardyti palaidojimai, kuriuose rasta karsto žymių, monetų, peilis su odinio dėklo liekanomis, keturkampė geležinė sagtis.

Lokalizacija
------------

Senkapis yra Suosos upelio kairiajame krante, 400 m. į V nuo Radviliškio-Daugpilio geležinkelio trasos, 3 km į V nuo Rokiškis-Panevėžys kelio Nr. 122.

Radiniai
--------

Iš Valstybės archeologijos komisijos duomenų žinoma, jog Radžiūnų senkapyje žemės savininkas Domas Markulis rado 1520 metų monetą, kurią pridėjo prie 1935 m. lapkričio 5 d. pasirašyto pasižadėjimo saugoti ir prižiūrėti senkapį, kurie pristatyti į Valstybės archeologijos komisiją Kaune.

Padavimai, pasakojimai
----------------------

Pasakojama, kad buvę rasta žmonių kaulų, monetų su XV a. datomis, peilių-finkų ir kitų radinių. Vieta vadinta karių kapais.

Šaltiniai
---------

* Valstybinės archeologijos komisijos medžiaga, Radžiūnų km. Subačiaus vals. Panevėžio aps. byla: 22, psl. 482–485.
* S. Juodelis, V. Rastenytė, E. Lenčiskienė,  Čivų, Paprūdžių ir Radžiūnų senkapių, Kupiškio r. 1979 m. tyrinėjimų ataskaita, Rokiškis-Kupiškis, 1980.
**Karaulio kunigaikštystė** – vietinė kunigaikštystė Britų Indijoje, buvusi 100 km į pietvakarius nuo Agros. Pagrindinis kaimas Karaulio teritorijoje yra *Mandrayal* (kitaip dar *Mandrail*). Šis kaimas garsus tuo, kad jame buvo pirmoji tvirtovė, kurią 1327 m. užkariavo radža Arjunas Deo.

Istorija
--------

Pagal legendą Karaulio kunigaikštystę, kurią valdė Džadaunų klanas iš Čandravanšių (Mėnulio dinastijos) radžputų, apie 995 m. įkūrė radžputas radža *Bijai Pal* iš *Yadu* genties.

1348 m. Karaulį įkūrė *Arjun Deo*. 1817 m. Karaulis pasirašė Taikos sutartį su Rytų Indijos kompanija bei britų vyriausybe ir tapo sąjungine valstybe. Šis statusas išliko iki Indijos nepriklausomybės paskelbimo 1947 m. 

Valstybės plotas buvo 3178 km². 1901 m. valstybė turėjo 156 786 gyventojus, o Karaulio miestas – 23 482 gyventojus. Sora buvo pagrindinė maistinė žemės ūkio kultūra. Dar XX a. pradžioje valstybėje nebuvo nors kiek didesnės pramonės, tik mažos audimo, audinių dažymo, medžio tekinimo ir akmens raižymo įmonės. Dauguma prekių, taip pat druska, cukrus, medvilnė, buivolai ir jautukai buvo importuojami. Pagrindinis eksportas buvo ryžiai ir ožkos. 

1947 m. Indijai gavus nepriklausomybę kunigaikštystė, valdyta maharadžos Ganešo Pal Deo, 1949 m. balandžio 7 d. prisijungė prie Indijos dominijos. Karaulis vėliaus susijungė su Indijos Sąjunga ir tapo Radžastano valstijos dalimi. 

Amero radža Puranmalas 1534 m. kovėsi Mandrailo mūšyje už mogolus.

Nuorodos
--------

1. ↑
2. ↑  An ethnographical hand-book for the N.-W. provinces and Oudh By William Crooke
3. ↑
4. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 54°23′26″ š. pl. 24°38′15″ r. ilg.﻿ / ﻿54.39056°š. pl. 24.63750°r. ilg.﻿ / 54.39056; 24.63750

|  Žilinų šv. Antano Paduviečio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kaišiadorių |
| **Dekanatas** | Merkinės |
| **Savivaldybė** | Varėnos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Žilinai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1927 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Antano Paduviečio bažnyčia.*
**Žilinų šv. Antano Paduviečio bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Žilinų kaime, 7 km į šiaurės vakarus nuo Valkininkų.

Istorija
--------

1812 m. pastatyta Žilinų dvaro koplyčia. 1862 m. atnaujinta. 1908 m. įkurtas Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. 1924 m. įkurta parapija, paskirtas klebonas Kazimieras Meškėnas.

1927 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. Galutinai įrengta ir dekoruota klebonų Česlovo Krivaičio ir P. Barčinsko po Antrojo pasaulinio karo.

Petras Liutkus (g. 1904 m.), Žilinuose klebonavęs 1934–1944 m. Kirdeikiuose 1944 m. areštuotas, mirė Vorkutoje 1946 m. Po jo klebonavęs Donatas Linartas (1874–1950) 1946 m. nuteistas 10 m. kalėti, mirė Pravieniškėse.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, su 2 masyviais bokštais ir frontonu tarp jų. Viduje 3 vienodo aukščio navos.

Galerija
--------

* 
* 
*
| **Vytautas Račkauskas (1961)** |
| --- |
| Gimė | 1961 m. birželio 24 d. (61 metai)Novokuzneckas, Rusijos TFSR |
| Sutuoktinis (-ė) | Olga |
| Vaikai | Jurgita, Povilas |
| Visagino meras |
| Ėjo pareigas | 2000 – 2011 |
| Ankstesnis | Antanas Ivanauskas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Visagino savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Liberalų ir centro sąjunga Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdis |
|  |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Vytautas Račkauskas** (g. 1961 m. birželio 24 d. Novokuznecke, Kemerovo sritis, Rusijoje) – Lietuvos ir Visagino savivaldybės ūkio, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1968–1978 m. mokėsi Elektrėnų vidurinėje mokykloje. 1983 m. baigė Kauno Antano Sniečkaus politechnikos institutą, įgijo inžinieriaus elektriko specialybę.

1983–1986 m. Ignalinos AE stačiusio Vakarų statybos tresto inžinierius, 1986–2000 m. Ignalinos AE Šiluminių tinklų ir požeminių komunikacijų cecho viršininkas. 2000–2011 m. Visagino savivaldybės meras.

1996 m. Lietuvos liberalų sąjungos, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys, Visagino skyriaus pirmininkas, nuo 2007 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys.

Nuo 1997 m. Visagino savivaldybės tarybos narys.

Žmona Olga – Ignalinos AE inžinierė. Vaikai Jurgita (g. 1984 m.), Povilas (g. 1989 m.).

Dar besimokydamas vidurinėje mokykloje domėjosi rankiniu, lengvąja atletika, studijuodamas – jūrų daugiakove, buvo Lietuvos rinktinės narys, yra laimėjęs du bronzos medalius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Liberalų ir centro sąjunga – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-10-15 iš Wayback Machine projekto.


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Antanas Ivanauskas** | **Visagino meras**2000–2011 | Po to:**Dalia Štraupaitė** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Rafaelis Abramovičius Reinas*Rafail Abramovich Rein*** |
| --- |
|  |
| Rafaelis Reinas |
| Gimė | 1880 m. liepos 21 d.Dinaburge |
| Mirė | 1963 m. balandžio 11 d. (82 metai)Niujorke |
| Vaikai | Michaelis |
|  |
| Veikla | Rusijos socialdemokratų partijos (menševikų) ir Bundo vadovas |
| Partija | 1906 m. RSDDP |
|  |
|  **Vikiteka** | Rafaelis Reinas |

**Rafaelis Abramovičius Reinas** (*Rafail Abramovich Rein*, 1880 m. liepos 21 d. Dinaburge – 1963 m. balandžio 11 d. Niujorke) – Rusijos socialdemokratų partijos (menševikų) ir Bundo vadovas.

Biografija
----------

1901 m. buvo pašalintas iš Rygos politechnikos instituto už dalyvavimą studentų revoliucionierių judėjime, mokslus baigė Lježe.

Nuo 1901 m. Bundo narys, nuo 1904 m. Bundo Centro komiteto narys. 1905 m. dalyvavo revoliucijos įvykiuose Lietuvoje, vėliau išvyko į Petrapilį, buvo išrinktas į Peterburgo tarybą. 1906 m. dalyvavo RSDDP jungtiniame suvažiavime, tapo RSDDP CK nariu. Laikėsi reformistinių pozicijų. Nuo 1907 m. atstovavo RSDDP II Internacionale, buvo jo Biuro narys. 1910 m. buvo suimtas, ištremtas į Vologdos guberniją, bet pabėgo. Išvykęs į Austriją dirbo laikraščių redakcijose.

Po 1917 m. Vasario revoliucijos grįžo į Rusiją, dirbo Bundo CK, dalyvavo menševikų internacionalistų veikloje, buvo išrinktas į Petrogrado tarybą. Pirmajame Rusijos darbininkų ir kareivių deputatų tarybų suvažiavime propagavo nacionalinių kultūrinių autonomijų idėją. Buvo išrinktas Centrinio vykdomojo komiteto nariu, CVK biuro nariu.

Liepos krizės metu paskelbė apie bolševikų rengiamą samokslą.
II RDKDT suvažiavime pasiūlė nutraukti jo darbą, protestuojant prieš bolševikų įvykdytą perversmą. Nuvertus Laikinąją vyriausybę siūlė sudaryti plačią koaliciją ir paskelbti taiką be nugalėtojų ir nugalėtųjų. Atstovavo menševikus trečiojo ir ketvirtojo šaukimo Rusijos CVK. Priešinosi Bresto taikos sudarymui.

1918 m. organizavo fabrikų ir gamyklų įgaliotinių judėjimą izoliuoti bolševikus nuo darbininkų. Liepos 23 d. buvo suimtas, bet tarpininkaujant Vakarų šalių socialdemokratams, po 6 mėn. paleistas. Po XII Bundo konferencijos, nusprendusios susijungti su bolševikais, įkūrė „*Socialdemokratų Bundą*".

1920 m. emigravo, tapo Dviejų su puse, vėliau Socialistų Darbininkų Internacionalo vienu iš lyderių, Biuro nariu. Ispanijos pilietiniame kare be žinios dingo jo sūnus Michaelis.

Dalyvavo LSDOU konferencijoje 1930 m. gruodžio 15 – 16 d. Berlyne. Nuo 1933 m. padėjo Paryžiuje atsidūrusiems LSDOU vadovams.

1940 m. emigravęs į JAV užsiėmė literatūrine veikla, 1962 m. anglų kalba išleista jo memuarų knyga „*Tarybinė revoliucija 1917–1939 m.*"
*Šis straipsnis apie profesiją. Apie kitas reikšmes skaitykite straipsnyje Baldžius.*
Baldžiaus dirbtuvė
**Baldžius** (angl. *cabinetmaker*, rus. *краснодеревщик*) – specialistas, gaminantis ir taisantis baldus ir medžio gaminius, naudojantis rankinio ir mechanizuoto medienos apdirbimo priemones. 

Baldžiaus darbas susįjęs su medienos rūšių, savybių ir ydų, jos džiovinimo bei sandėliavimo taisyklių žinojimu. Darbe naudoja įvairias apdailos medžiagas, furnitūrą, pusgaminius. Dirba baldų gamybos, statybos, medžio apdirbimo įmonėse, restauravimo dirbtuvėse.

Darbo aprašymas
---------------

Baldžiaus darbas susijęs su gaminių, plokščių ir medinių paviršių faneravimo, baldų taisymo ir restauravimo, apmušimo technologijų žinojimu. Baldžius gali mokėti pašalinti minkštų, sekcijinių bei grotelinių baldų gamybos defektus, remontuoti ir restauruoti baldus, įvertinti gaminių kokybę. 

Baldžius naudojasi darbo brėžiniais, piešia nesudėtingus staliaus dirbinių eskizus. Maketuoja baldus, gamina staklėmis arba rankinėmis darbo priemonėmis dirbinius ir baldus iš masyvios medienos ar plokščių, darbe derina įvairias baldų gamybos technologijas (klijavimą, faneravimą, minkštųjų elementų gamybą). Jis pasižymi baldų dalių kontūrus ant medienos, išpjauna arba ištekina formas, paruošia sujungti detales. Suklijuoja, presuoja ruošinį, sujungia atskiras detales įvairių tvirtinimo detalių pagalba. Gaminį faneruoja, blizgina, įstato įtvarus, lankstus ir kitas reikiamas detales.

Giminiškos profesijos: stalius, dailiųjų medžio dirbinių gamintojas, baldų ir medienos gamybos technologas, medienos gaminių dizaineris ir technologas.

Istorija
--------

Baldų gaminimu užsiėmė amatininkai staliai. Meniškus baldus iki pramonės perversmo Europoje galėjo įsigyti tik turtingųjų klasių atstovai. Baldai buvo neatsiejama puošnių interjerų dalimi. Dažniausiai buityje buvo naudojami tik reikalingiausi baldai. 

1579 m. Vilniaus amatininkai gavo karaliaus Stepono Batoro privilegiją steigti stalių cechus ir leidimą jo nariams gaminti ir prekiauti Vilniaus turguje įvairiais stalių gaminiais ir baldais: langų rėmais, stalais, kėdėmis, spintomis. Nemažai bažnytinių baldų gamino jėzuitų vienuolyno baldžiai. 1672 m. įkurtas pirmasis stalių cechas Kaune. 1752 m. įregistruotas baldžių cechas Klaipėdoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* Baldžiaus profesija
* Baldžiaus darbo aprašymas
* Filmai apie profesijas - baldžius (*youtube.com*)
| Karasas*Caraz* |
| --- |
| *Karaso ginklų aikštė* |
|  |
| 

KarasasKarasas

9°3′0″ p. pl. 77°48′0″ v. ilg.﻿ / ﻿9.05000°š. pl. 77.80000°r. ilg.﻿ / 9.05000; 77.80000﻿ (Karasas)Koordinatės: 9°3′0″ p. pl. 77°48′0″ v. ilg.﻿ / ﻿9.05000°š. pl. 77.80000°r. ilg.﻿ / 9.05000; 77.80000﻿ (Karasas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Peru vėliava Peru |
| **Departamentas** | Ankašo departamentas |
| **Provincija** | Uajlaso provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 15 944  |
| **Altitudė** | 2 256 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Karasas |

**Karasas** (isp. *Caraz*, keč. *Qaras*) – miestas Peru, Ankaše, *Callejón de Huaylas* slėnyje, 64 km nuo Uaraso, prie Santos upės, 2256 m aukštyje. Uajlaso provincijos sostinė. Keliai į Uarasą, Čimbotę, Korongą.

Karasas įkurtas Simono Bolivaro 1856 m. Provincijos sostine tapo nuo 1857 m. Miesto apylinkėse yra Rekuajo, Vario, Inkų kultūrų archeologinių radimviečių.

Karasas – svarbus turistinis centras. Iš miesto vyksta kelionės į aplinkinius kalnus – Alpamają, Uandoją, Santa Krusą. Mieste yra Bolivaro įkurta ginklų aikštė, apsupta medžių, 'Čikinkiros Mergelės šventykla, 30 km nuo miesto esantis Parono ežeras.

Šaltiniai
---------

1. PERU: Áncash Region, *citypopulation.de*
2. ↑  PERU: Áncash Region, *citypopulation.de*
| **Rafael Carrera** |
| --- |
| Gvatemalos prezidentas |
|  |
| Rafael Carrera |
| Gimė | 1814 m. spalio 24 d.Lo de Rodrigesas |
| Mirė | 1865 m. balandžio 4 d. (50 metų)Gvatemala |
| Gvatemalos prezidentas |
| Kelintas | 1 |
| Ėjo pareigas | 1844 m. – 1848 m. |
| Ankstesnis | - |
| Vėlesnis | Juan Antonio Martínez |
| Ėjo pareigas | 1851 m. – 1865 m. |
| Ankstesnis | Mariano Paredes |
| Vėlesnis | Pedro de Aycinena y Piñol |
|  |
|  **Vikiteka** | Rafael Carrera |

**Chosė Rafaelis Karera Tursijas** (*José Rafael Carrera Turcios*; 1814 m. spalio 24 d. – 1865 m. balandžio 4 d.) – Gvatemalos valstybės ir karinis veikėjas, faktinis šalies vadovas nuo 1839 m. iki pat mirties, pirmasis Gvatemalos prezidentas.

Neraštingas indėnės ir baltojo sūnus. Iškilo per liberalų ir konservatorių tarpusavio kovas federacinėje Jungtinių Centrinių Amerikos provincijų valstybėje. Kovojo prieš liberalias reformas skatinusį Fransiską Morasaną. Vadovavo konservatorių maištui (1838 m. užėmė Gvatemalos miestą), kuris pagreitino federacinės valstybės suirimą. 1839 m. paskelbė Gvatemalą nepriklausoma, tapo jos diktatoriumi (1844–1848 ir 1851–1865 m. prezidentas). Panaikino liberalų antiklerikalines reformas. Užėmė liberalų valdomą separatistinę Los Altoso respubliką. 1863 m. paskelbė karą Salvadorui, bet buvo sutriuškintas. Vėliau sudarė sąjungą su Nikaragva ir Kosta Rika ir sėkmingai nuvertė Salvadoro valdžią.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Rafael Carrera*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Torvaldas Stoltenbergas*Thorvald Stoltenberg*** |
| --- |
|  |
| Thorvald Stoltenberg |
| Gimė | 1931 m. liepos 8 d. |
| Mirė | 2018 m. liepos 13 d. (87 metai) |
|  |
| Veikla | Norvegijos ir tarptautinis politinis veikėjas |
|  |
|  **Vikiteka** | Thorvald Stoltenberg |

**Torvaldas Stoltenbergas** (*Thorvald Stoltenberg*, 1931 m. liepos 8 d. - 2018 m. liepos 13 d.) – Norvegijos ir tarptautinis politinis veikėjas.

Biografija
----------

Profesionalus diplomatas, 1957 m. baigė tarptautinės teisės ir tarptautinių santykių studijas Austrijoje, Šveicarijoje, JAV ir Suomijoje.

1958–1971 m. dirbo diplomatinėje tarnyboje, nuo 1959 m. San Franciske, nuo 1961 m. Belgrade, nuo 1970 m. Lagose. 1971–1979 m. valstybės sekretorius prekybos, gynybos, užsienio reikalų ministerijose. 1979–1981 m. Norvegijos gynybos ministras.

1981–1987 m. Norvegijos profsąjungų vadovas ir kartu Oslo burmistro pavaduotojas, užsienio reikalų ministras (1987–1989 m.).

1990 m. JTO komisaras pabėgėlių klausimams, 1993 JTO Generalinio sekretoriaus specialus pasiuntinys buvusiai Jugoslavijai. Norvegijos ambasadorius Danijoje (1996 m.–1999 m.). Nuo 1996 m. Norvegijos Raudonojo kryžiaus draugijos pirmininkas.

2003–2005 m. Tarptautinio demokratijos ir rinkimų priežiūros instituto (IDEA) valdybos pirmininkas. Užleido šias pareigas švedų socialdemokratei Lenai Hjelm-Valen.

Vedęs taip pat politikę, buvusią valstybės sekretorę Kariną Stoltenberg. Buvusio Norvegijos ministro pirmininko ir NATO generalinio sekretoriaus Jenso Stoltenbergo tėvas.
**Vytautas Pranas Jakavičius** (g. 1930 m. balandžio 27 d. Kaune) – Lietuvos edukologas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1955 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, 1963 m. – Leningrado A. Gerceno pedagoginį institutą. 1992 m. edukologijos mokslų daktaras.

1963–1971 m. dėstė Vilniaus pedagoginiame institute, 1971–1991 m. – Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetuose, 1971–1973 m. Muzikos fakulteto dekanas, 1973–1990 m. šio fakulteto Visuomenės mokslų katedros vedėjas. Nuo 1991 m. Klaipėdos universiteto dėstytojas, 1991–1993 m. Pedagogikos fakulteto dekanas, nuo 1994 m. profesorius. Nuo 2002 m. Mažosios Lietuvos edukacinių tyrimų asociacijos Ugdymo metodologijos, filosofijos ir istorijos komiteto pirmininkas. Parengė vadovėlių ir mokymo priemonių aukštosioms mokykloms.

Bibliografija
-------------

* Kultūrinio švietimo pedagogikos bendrieji pagrindai, 1985 m.;
* Pedagogika kultūros darbuotojams, 1990 m.;
* Informacija ir pedagogika, 1990 m.;
* Mokyklos pedagogika, su A. Juška, 1996 m.;
* Žmogaus ugdymas: įvadas į edukologijos studijas, 1998 m.;
* Edukologijos istorijos logografika studijoms, 2002 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Pranas Jakavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 475 psl.


[[Kategorija:KU dėstytojai]|Jakavičius, Vytautas Pranas]]
**Vytautas Sidaras** (1925 m. gegužės 1 d. Kaišiadoryse – 2014 m. rugsėjo 23 d. Kaune) – Romos katalikų kunigas, monsinjoras, Kauno kunigų seminarijos vicerektorius, Vytauto Didžiojo universiteto docentas, Kauno Šv. Mikalojaus (Benediktinių) bažnyčios rektorius, Kauno seserų benediktinių vienuolyno kapelionas.

Biografija
----------

Gimė ir užaugo geležinkelio darbininko šeimoje. 1932 m. pradėjo lankyti Kaišiadorių pradinę mokyklą. Joje baigė 6 skyrius. 1939 m. įstojo į Kaišiadorių gimnaziją. Nuo 1943 m. mokėsi Kauno kunigų seminarijoje. 1948 m. rugsėjo 18 d. Vytautui Sidarui buvo suteikti subdiakono, o kitą dieną – diakono šventimai. Dar nebaigus viso seminarijos kurso, 1948 m. spalio 31 d. vyskupas Kazimieras Paltarokas Sidarą įšventino kunigu.

Nuo 1983 m. Kauno tarpdiecezinės kunigų seminarijos dėstytojas; 1989 m. rudens prefektas; 1991 m. birželio 7 d. – vicerektorius. Dėstė dogminę teologiją ir grigalinį giedojimą. Įsitraukė į Kauno arkikatedros bazilikos sielovadą. Nuo 1992 m. pavasario Kauno Šv. Mikalojaus bažnyčios rektorius ir Kauno seserų benediktinių vienuolyno dvasios tėvas.

Nuo 1995 m. vasario 1 d. Vytauto Didžiojo universiteto Katalikų teologijos fakulteto teologijos dėstytojas. Nuo 1994 m. lapkričio 23 d. VDU KTF docentas. 1995 metų gruodžio 14 dieną apgynė disertaciją, teologijos daktaras.

Šaltiniai
---------

* Pas Viešpatį iškeliavo monsinjoras VYTAUTAS SIDARAS (1925–1948–2014) Paskelbta: 2014-09-23 14:25:22, Kauno arkivyskupija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Paminklas Torfinui Karlsfeniui Filadelfijoje
**Torfinas Karlsefnis** (sen. skand. *Þorfinnr Karlsefni*; g. ~980 m. – m. po 1007 m.) – XI a. skandinavų keliautojas.

Pasak sagos apie Eriką Rudąjį, Torfinas Karlsefnis 1004 ar 1005 m. iš Grenlandijos su 3 laivais ir 160 žmonių įgula atplaukė į Vinlandą, kurį prieš kelerius metus buvo atradęs Leifas Eriksonas. Jo įkurtos kolonijos vieta nėra žinoma. Sagoje minimos laukinės vynuogės, todėl jis galėjęs pasiekti žemes gerokai pietuose, pavyzdžiui, Masačiusetsą.

Torfino sūnus Snoris, gimęs Vinlande, ko gero buvo pirmasis europietis, gimęs Amerikos žemyne. Per trejus metus Torfinas Karlsefnis ištyrinėjo kraštą, buvo įrengęs tris žiemavietes, bet dėl vietinių antpuolių 1006 ar 1007 m. grįžo į Grenlandiją, o vėliau į Islandiją. Drauge su savimi jis atsigabeno du „skrelingus" – indėnus.
| **Vytautas Sinkevičius (1951)Vytautas Sinkevičius** |
| --- |
| Gimė | 1951 m. gruodžio 7 d. (71 metai)Bagdanonių kaime, Trakų rajone |
|  |
| Veikla | teisininkas, teisėtyrininkas konstitucionalistas, MRU MRTM profesorius |

**Vytautas Sinkevičius** (g. 1951 m. gruodžio 7 d. Bagdanonių kaime, Trakų rajone) – teisininkas, teisėtyrininkas konstitucionalistas, Mykolo Romerio universiteto (MRU) profesorius.

Biografija
----------

1975 m. baigė vientisąsias teisės studijas Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete ir jame dėstė. 2001 m. lapkričio 30 d. VU Teisės fakultete apgynė disertaciją „Lietuvos Respublikos pilietybės teisinis reguliavimas 1918-2001 metais: raida ir dabartinio teisinio reguliavimo problemos" (doktorantūros komiteto pirmininkas, darbo vadovas – profesorius Mindaugas Maksimaitis). Socialinių mokslų (teisės krypties) daktaras.

Nuo 1975 m. VU Teisės fakulteto Valstybinės teisės katedros dėstytojas, nuo 1981 m. leidyklos „Mintis" Teisinės literatūros redakcijos vedėjas. Nuo 1981 m. iki 1990 m. LTSR Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo tarnautojas: 1981–1983 m. dirbo LTSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo skyriaus vyr. referentu; 1983–1985 m. -
Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Pirmininko pavaduotojo padėjėjas, 1985–1989 m. – Pirmininko padėjėjas. Nuo 1989 m. -
Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Juri dinio skyriaus vedėjo pavaduotojas nuo 1990 m. iki 1999 m. buvo Aukščiausiosios Tarybos - Atkuriamojo Seimo (vėliau Seimo) Juridinio skyriaus (dab. LRSK Teisės departamento) vedėjo pavaduotojas, vėliau – vedėjas, Teisės departamento direktorius.
Buvo Valstybinės derybų su Rusija delegacijos narys. LR Konstitucinio Teismo teisėjas (1999 m. kovo – 2008 m.). Nuo 2010 m. Lietuvos mokslo tarybos narys.

Kelių mokslinių knygų bendraautoris.

Vedęs. Žmona VU docentė. Turi dukrą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR KT informacija (Vytauto Sinkevičiaus biografija)
2. ↑  Pretendentai į kandidatus į Lietuvos Respublikos Konstitucinio Teismo teisėjus

Nuorodos
--------

* Profesinis tinklalapis Archyvuota kopija 2010-08-08 iš Wayback Machine projekto.
| **Turas Hejerdalasnorv. *Thor Heyerdahl*** |
| --- |
|  |
| Thor Heyerdahl |
| Gimė | 1914 m. spalio 6 d.Larvikas, Norvegija |
| Mirė | 2002 m. balandžio 18 d. (87 metai)Colla Micheri, Italija |
|  |
| Veikla | žymus norvegų keliautojas ir mokslininkas antropologas. Kelių knygų autorius. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Gimtajame mieste keliautojui pastatytas paminklas |
|  |
|  **Vikiteka** | Thor Heyerdahl |

**Turas Hejerdalas** (angl. **Thor Heyerdahl**; 1914 m. spalio 6 d. Larvikas, Norvegija - 2002 balandžio 18 d. Colla Micheri, Italija) – žymus norvegų keliautojas ir mokslininkas antropologas. Kelių knygų autorius.

Biografija
----------

Turas Hejerdalas gimė nedideliame Larviko miestelyje pietų Norvegijoje.

Tyrinėjo senąsias Velykų salos civilizacijas, o 1953 m. apsilankė Galapagų salose. Iškėlė teoriją, jog salas apgyvendino inkai.

1937-1938 m. pirmoji ekspedicija į Fatu-Hiva (Polinezija) salą, kurioje praleido beveik metus.
1947 metais su plaustu Kon Tikis perplaukė Ramųjį vandenyną. Ši kelionė jį išgarsino visame pasaulyje.

Su plaustais iš papiruso Ra ir Ra-2 1969–1970 metais perplaukė Atlanto vandenyną. Bandė įrodyti, kad senovės egiptiečiai galėjo pasiekti Pietų Ameriką.

Turas Hejerdalas taip pat šlovę pelnė savo teorijomis ir archeologiniais tyrinėjimais Velykų ir Galapagų salose.
Volgos ir Dono upių srityse ieškojo vikingų pėdsakų.

Gimtajame mieste keliautojui pastatytas paminklas.

Nuorodos
--------

* Kon Tikio muziejus
* Biografija
* Ekspedicijos
* „Tigrio" ekspedicija
* National Geographic. Biografija
| **Vytautas Rapolas Gritėnas** |
| --- |
| Gimė | 1938 m. gruodžio 16 d. (84 metai)Lietuva Karaliuose, Ramygalos valsčius |
| Sutuoktinis (-ė) | Genovaitė |
| Vaikai | Saulius, Vilmantas, Remigijus, Andrius, Dalia |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Panevėžio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija |

**Vytautas Rapolas Gritėnas** (g. 1938 m. gruodžio 16 d. Karaliuose, Ramygalos valsčius) – Lietuvos politinis veikėjas.

Biografija
----------

1947–1954 m. mokėsi Vadoklių septynmetėje mokykloje, 1954–1958 m. Kauno sodininkystės ir daržininkystės technikume. 1963 m. baigė Respublikinę vienmetę kolūkių ir tarybinių ūkių vadovaujančių kadrų rengimo mokyklą Dotnuvoje. 1971–1976 m. studijavo Vilniaus aukštojoje partinėje mokykloje.

1958–1961 m. tarnavo TSRS kariuomenėje, 1961–1963 m. Ėriškių kolūkio laukininkystės brigadininkas, 1963–1976 m. ir 1988–1993 m. Daukniūnų „Tarybinio artojo" kolūkio pirmininkas. 1976–1978 m. LKP Panevėžio rajono komiteto skyriaus vedėjas. 1978–1988 m. Žemės ūkio darbuotojų profsąjungos Panevėžio rajono komiteto pirmininkas. 1993–1995 m. Daukniūnų žemės ūkio bendrovės pirmininkas, 1995–1997 m. Panevėžio rajono žemės ūkio valdybos viršininkas, 1997–1999 m. UAB „Agrokoncernas" direktorius, 1997–2000 m. Seimo nario Virmanto Velikonio padėjėjas, AB „Malsena" vadybininkas. 2000–2011 m. Panevėžio rajono savivaldybės mero pavaduotojas.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, LDDP Respublikinės tarybos narys, LDDP Panevėžio prezidiumo narys. Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Panevėžio rajono skyriaus narys, skyriaus pirmininko pavaduotojas, LSDP tarybos narys, nuo 2008 m. LSDP Panevėžio rajono skyriaus pirmininkas.

1990–1995 m. Panevėžio rajono tarybos deputatas, 1995–2015 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narys.

Žmona Genovaitė, vaikai Saulius, Vilmantas, Remigijus, Andrius, Dalia.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Lietuvos socialdemokratų partija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-11-03 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Termos įlanka ir Olimpo kalnas
Salonikai ir Termos įlanka. Tolumoje matyti Olimpas.
**Termos įlanka** (gr. Θερμαϊκός Κόλπος), *Salonikų įlanka* – Egėjo jūros įlanka į pietus nuo Salonikų nomo, į rytus nuo Pierijos ir Imatijos nomų, į vakarus nuo Chalkidikės nomo. Įlankos ilgis apie 100 km, plotis apie 5 km ties Salonikais ir apie 50 km pietuose. 

Įlanka pavadinta senovinio Termos miesto pavadinimu. Terma buvo ant įlankos kranto, ją vėliau pervadino Salonikais. 

Romėnai įlanką vadino *Thermaicus* arba *Thermaeus sinus* (Termos įlanka) ar *Macedonicus sinus* ('Makedonų įlanka' ar 'Makedonijos įlanka'). Dabar įlanka dar vadinama ir *Salonikų įlanka*. 

Įlankos pakrantėje yra šie miestai – *Sani*, *Kassandreia*, *Potidaea*, *Nea Moudania*, *Agia Triada*, *Neoi Epivates*, *Peraia*, Salonikai, *Kalochori*, *Methoni*, *Pydna*, *Paralia* ir *Olympiaki Akti*. Įlankos pakrantėse yra 12 uostų, iš jų didžiausias – Salonikų uostas.
  
Į įlanką įteka Pinėjas, Aliakmonas, Galikas ir Aksijas. 

Klasikinės Graikijos laikais įlanka buvo gerokai didesnė, nes nemažai antikinių pakrantės miestų (pvz. Pela) dabar yra sausumoje keli kilometrai nuo kranto. Smarkus dumblėjimas labiausiai veikia šiaurinę ir vakarinę pakrantes, kur nusėda daugiausia sąnašų. Įlankos pakrantėse yra nemažai paplūdimių. Pelkinėmis žolėmis apžėlusios šlapžemės pakrantėje driekiasi nuo Metonės rytuose iki *Kalochori*.

Galerija
--------

* Egėjo jūros žemėlapis. Viršutiniame kairiame kampe Thermaikos gulf – tai Termos įlanka.Egėjo jūros žemėlapis. Viršutiniame kairiame kampe *Thermaikos gulf* – tai Termos įlanka.
* Salonikai ir Termos įlanka. Matyti reide stovintys laivai.Salonikai ir Termos įlanka. Matyti reide stovintys laivai.
**Vytautas Saikauskas** (1949 m. gegužės 29 d. Petrovkos k. Pasvalio r.), choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

1964–1965 lankė vienerių metų chorvedžių kursus prie Biržų vaikų muzikos mokyklos. 1965–1969 choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. J. Samajauskas). 1969–1974 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Barausko klasė). Studijuodamas vadovavo Vilniaus 4-osios internatinės mokyklos vaikų chorui ir miesto įstaigų vokaliniams ansamliams.

1974–1990 Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetų Muzikos pedagogikos katedros choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas ir vyr. dėstytojas. Kurį laiką buvo berniukų choro „Gintarėlis" chormeisteris.

Nuo 1977 Klaipėdos miesto medicinos darbuotojų kamerinio mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovas. 1978 choras dalyvavo B. Bartoko konkurse Vengrijoje (Debrecene), III Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje jis laimėjo antrąją vietą, buvo parengtas 1980 respublikinei dainų šventei.

Nuo 1990 V. Šalkauskas – Klaipėdos E. Balsio menų gimnazijos choro ir kitų disciplinų dėstytojas, 1992–1994 choro dirigavimo skyriaus vedėjas, nuo 1994 muzikos mokytojas metodininkas. Su gimnazijos berniukų choru lankėsi Rusijoje, Čekijoje, Lenkijoje ir Japonijoje; sudarė 14 berniukų ansamblį, parengė programą ir 1992 dalyvavo Euroazijos vaikų muzikos festivalyje.

Nuo 1992 Klaipėdos politinių kalinių ir tremtinių mišriojo choro „Atminties gaida" vadovas. Renka ir harmonizuoja tremtinių dainas, sudarė dainų rinkinį „Leiskit į tėvynę" (1996). Organizuoja politinių kalinių ir tremtinių chorų šventes (1993 Vilniuje, 1995 Panevėžyje, 1997 Klaipėdoje), buvo jų meno vadovas ir vyr. dirigentas. Savo chorą parengė 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje.

1993 Klaipėdos universitete suorganizavo studentų dainų ir šokių ansamblį „Vytinė" ir yra jo meno vadovas. Ansamblis koncertavo Estijoje, du kartus Vokietijoje ir Lenkijoje.

Nuo 1996 yra European Folk Culture Organisation sąjungos tikrasis narys Vokietijoje.

V. Saikauskas – respublikinių dainų švenčių konsultantas, chorų konkursų žiuri narys, Lietuvos chorvedžių sąjungos ir Klaipėdos miesto chorinės bendrijos „Aukuras" narys. Parengė metodinę priemonę „Muzikos pažinimas pradinėse klasėse" (1985), paskelbė straipsnių, gvildenančių moksleivių muzikinio auklėjimo įvairias pedagogines problemas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Koordinatės: 55°41′54″ š. pl. 25°42′7″ r. ilg.﻿ / ﻿55.69833°š. pl. 25.70194°r. ilg.﻿ / 55.69833; 25.70194


| Pilašius |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Utenos rajonas) |
| Plotas | 0,168 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,33 km |
| Didžiausias gylis | 5,4 m |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | bevardis upelis |

**Pilašius** – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 9,5 km į šiaurės rytus nuo Užpalių, Vaiskūnų geomorfologiniame draustinyje. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,82 km, plotis – iki 0,3 km, vidutinis plotis – 0,19 km. Altitudė 106,7 m. Šiaurvakarinis krantas aukštas, kiti žemesni, sausi, kranto linija vingiuota, per vidurį yra sąsiauris. Krantai apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Aplinkui plyti dirbami laukai ir pievos. Šiaurės rytuose įteka upelis iš netoliese telkšančio Dumblio ežero, o pietvakariuose išteka upelis link Ilgio ežero (Šventosios upės baseinas). Prie ežero įsikūręs Likančių kaimas. Rytinėje pakrantėje stūkso Likančių piliakalnis. Šiauriniu ežero krantu eina riba su Zarasų rajonu.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| Saugų malūnas-lentpjūvė |
| --- |
| Vartai į malūną |
| 

Saugų malūnas-lentpjūvėSaugų malūnas-lentpjūvė

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°27′49″š. pl. 21°28′19″r. ilg.﻿ / ﻿55.463723°š. pl. 21.471965°r. ilg.﻿ / 55.463723; 21.471965Koordinatės: 55°27′49″š. pl. 21°28′19″r. ilg.﻿ / ﻿55.463723°š. pl. 21.471965°r. ilg.﻿ / 55.463723; 21.471965 |

 |
| Vieta | Šilutės rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Saugų seniūnija |
| Plotas | 13 000 m² |
| Naudotas | nuo XX a. pr. |
| Registro Nr. | u. k. 16606 / S78K / IR356 |

**Saugų malūnas-lentpjūvė** - motorinis malūnas, stovintis Šilutės rajono savivaldybėje, Saugose. Iki pat šių dienų išlikusi autentiška malūno technologinė įranga, tarp kurių - senieji švediški ir vokiški gateriai, vagonėliai. Čia veikė ne tik malūnas, malęs grūdus, bet ir lentpjūvė. Lentpjūvė iki šiol tebegamina produkciją.

Pagrindinis malūno pastatas
Šalia malūno - lentpjūvės produkcija
Malūnas-lentpjūvė su technologine įranga paskelbtas valstybės saugomu inžineriniu paminklu.

Istorija
--------

Saugų malūnas pastatytas 1908 m. Malūnas buvo sumūrytas iš Šilutėje gamintų plytų. Jis veikė kaip pagalbinis Vilkyčių kaimo malūnui, tiekusiam miltus į Memelį – tuometę Klaipėdą. Saugose malūną nuspręsta statyti, kai ėmė trūkti Vilkyčių malūno pajėgumų. Malūnui statyti buvo atgabenta visa reikalinga vokiška įranga. Pastatyto naujojo malūno ir po juo buvusios lentpjūvės mechanizmus suko garu varomas variklis.

Apie 1936 m. buvo pastatytas pažangesnis dyzelinis vieno cilindro variklis (pagamintas 1885 m. Vokietijoje). 1953 m. malūne buvo įrengtas elektrinis variklis.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Saugų malūnas-lentpjūvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. 1 2 3  Saugų malūnas-lentpjūvė Archyvuota kopija 2022-08-28 iš Wayback Machine projekto. *siluteinfo.lt*
2. ↑  „Malūnas-lentpjūvė". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
| **Vytautas Pinkus** |
| --- |
| Gimė | 1966 m. gruodžio 11 d. (56 metai)Vilnius, Lietuva |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | Lietuvių diplomatas, ambasadorius |
| Pareigos | URM Užsienio lietuvių departamento direktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Vytautas Pinkus** (g. 1966 m. gruodžio 11 d.) – lietuvių diplomatas, buvęs Lietuvos ambasadorius Danijoje (2011–2016), Vengrijoje (2019–).

Biografija
----------

1991 m. baigęs Vilniaus universiteto Matematikos fakultetą pradėjo dirbti Užsienio reikalų ministerijos Informacinio-techninio aptarnavimo skyriuje. 1995–1999 m. buvo patarėjas Lietuvos ambasadoje Belgijoje bei nuolatinėje atstovybėje prie Europos Sąjungos. 1999–2002 m. dirbo URM Administracinio departamento direktoriaus pavaduotoju, direktoriumi. 2002–2003 m. vadovavo Informacinių technologijų departamentui.

2003–2007 m. dirbo Lietuvos ambasados Rusijoje įgaliotuoju ministru, diplomatinės atstovybės vadovo pavaduotoju. 2007–2011 m. buvo Užsienio reikalų ministerijos Konsulinio departamento direktorius.

2011 m. rugsėjo 26 d. Prezidentė Dalia Grybauskaitė V.Pinkų paskyrė Lietuvos ambasadoriumi Danijoje. Jam suteiktas nepaprastojo pasiuntinio ir įgaliotojo ministro diplomatinis rangas. Šiose pareigose dirbo iki 2016 m. liepos 18 d.

Šiuo metu V. Pinkus vadovauja URM Užsienio lietuvių departamentui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  AMBASSADORS EXTRAORDINARY AND PLENIPOTENTIARY Ministry of Foreign Affairs and Trade, Hungary
2. ↑   (DELFI inf.)
3. ↑  [neveikianti nuoroda] (www.president.lt inf.)


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Rasa Kairienė** | **Lietuvos ambasadorius Danijos Karalystėje** 2011 – 2016 m. | Po to:**Gintė Damušytė** |
| Prieš tai:**Rasa Kairienė** | **Lietuvos ambasadorius Vengrijoje** nuo 2019 m. | Po to:**-** |
Bugatti Automobiles S.A.S.| The Bugatti logo |
| Forma | Volkswagen dukterinė įmonė |
| Pramonė | Automobilių |
| Įkurta | 1909 m. |
| Centrinė būstinė | Molshaimas, Prancūzija |
| Produkcija | Automobiliai |
| Tinklalapis | Bugatti.com |

**Bugatti Automobiles S.A.S.** – Prancūzijos automobilių gamintojas, specializuojantis itin prašmatnių, labai galingų ir greitų automobilių gamyboje. Įmonę 1909 m. įkūrė automobilių dizaineris Ettore Bugatti. „Volkswagen" priglaudė „Bugatti" po savo grupės sparnu 1998 m.

Modeliai
--------

### Bugatti Veyron

*Daugiau informacijos galite rasti straipsnyje Bugatti Veyron.*
Bugatti Veyron
**Bugatti Veyron EB 16.4** – greičiausias automobilis pasaulyje, galintis važinėti paprastomis gatvėmis. Kiekvienas Veyron parduodamas už 1 100 000 eurų (skirtingose šalyse kaina skiriasi), o gaminimo kaštai yra apie 6 milijonus eurų kiekvienam automobiliui. Automobilis varomas 1001 AG (736,2kW) W16 variklio. Jis gali pasiekti maksimalų 408,47 km/h greitį, o **Super Sport** versija su 1200 AG (883 kW) varikliu – 431.072 km/h. Pradėtas gaminti 2005 m. rugsėjį. Jis surenkamas rankomis Volkswagen gamykloje šalia buvusios Bugatti būstinės Molsheime (Alace, Prancūzija). Automobilis pavadintas prancūzų lenktynininko Pierre Veyron garbei, kuris laimėjo 24 valandų Le Mano lenktynes 1939 m. kuomet lenktyniavo už originalią Bugatti įmonę.

### Bugatti Galibier

*Daugiau informacijos galite rasti straipsnyje Bugatti Galibier 16C.*
**Bugatti Galibier 16C** – Bugatti automobilių gamintojos prabangaus sedano pirmavaizdis, kuris buvo oficialiai pristatytas 2009 m. Šis gali būti pradėtas gaminti 2013 m. Neoficialiomis žiniomis, bendrovės vadovai jau palaimino šį modelį serijinei gamybai. Manoma, kad „Bugatti Galibier 16C" kaina gali siekti 900 tūkst. svarų sterlingų (apie 3,4 mln. Lt). „Bugatti Galibier 16C" po poros metų turėtų pakeisti „Bugatti Veyron" modelį. Nors abu šie modeliai turės tą patį 8,0 l, 16 cilindrų variklį, tačiau naujokas nebus toks galingas, kaip pirmtakas. Vis dar gaminamas „Veyron" išvysto 1001 AG, o „Galibier 16C" pasieks 800 AG. Be to, žadama, kad didžiausias „Galibier 16C" greitis bus 350 km/val. o „Veyron" gali įsibėgėti iki 400 km/val. ir daugiau.
|  |
| --- |
| He 178 replika Rostoke, Vokietija |
| Paskirtis | eksperimentinis prototipas |
| Pirmasis skrydis | 1939 rugpjūčio 27 |
| Priimtas į ginkluotę | - |
| Gamintojas | Heinkel Flugzeugwerke |
| Charakteristikos |
| Ekipažas | 1 žmogus |
| Didžiausias greitis | 598 km/h |
| Skrydžio nuotolis | 200 km |
| Ilgis | 7,48 m |
| Aukštis | 2,10 m |
| Maksimali kilimo masė | 1,998 kg |
| Variklis | 1× HeS 3, 4,4 kN |
| Ginkluotė |
| Patrankėlės | - |
| Raketos | - |
| Bombos | - |
|

**Heinkel He 178** – pirmasis pasaulyje lėktuvas su reaktyviniu varikliu. Pirmą kartą pakilo į orą 1939 m. rugpjūčio 27 d.

Lėktuvas buvo projektuojamas *Ernst Heinkel Flugzeugwerke* firmoje, Vokietijoje, o darbams vadovavo Ernstas Heikelis (vok. *Ernst (Heinrich) Heinkel*). Jo tikslas buvo naujų technologijų kūrimas bei naujos kartos aviacinių variklių gamyba.

Pirmasis Heinkel He 178 pilotas buvo Erich Warsitz.

Nepaisant to jog lėktuvas per pirmuosius bandymus pasirodė itin perspektyvus, Reicho aviacijos ministerija (vok.  *Reichsluftfahrtministerium — RLM*) nesusidomėjo šiuo projektu. 

Vėliau, kuriant Me 262 ir He 280 buvo panaudotos Ernsto Heikelio sukurtos technologijos reaktyvinių lėktuvų srityje.
| Vokiečių mažasis špicas |
| --- |
|  |
|  |
| Standartas: | Nr. 97, V FCI grupė, 4 sekcija (europiniai špicai) |
| Ūgis (ties ketera) |
| Patinas: | 23-28 cm |
| Kalė: | 23-28 cm |
| Svoris |
| Patinas: | iki 6 kg |
| Kalė: | iki 6 kg |
| Savybės |
| Plaukas: | Akuotai, ilgas, nesusiveliantis |
|  |
| Aktyvumas: | Vidutinis |
|  |
| Intelektas: | Aukštas |
|  |
| Temperamentas: | Judrus, žaismingas, meilus, ištikimas, budrus, išradingas |
|  |
| Tinkamumas apsaugai: | Sargus, apie svetimus žmones įspėja lojimu |
|  |
| Tinkamumas tarnybai: | Žemas |
|  |
| Vados dydis: | iki 5 |
|  |
| Ilgaamžiškumas: | 20 m. |

**Mažieji vokiečių špicai** – palyginus sena šunų veislė, priskiriama prie dekoratyvinių. Manoma, jog kilę Vokietijoje.

Tai reta Lietuvoje šunų veislė - pagal 2003 m. statistiką buvo registruota vos dvidešimt šių šunų. Ir nežinia, kodėl tokia reta - gal per Pirmąjį pasaulinį karą daug jų žuvo Europoje, gal žmones baugina puošnus, 
pūkuotas kailis, nors jam nereikia skirti daug priežiūros. Mažieji vokiečių špicai seniau dalyvaudavo cirke, nes jie yra nuovokūs ir mielai mokosi komandų.

Šuns temperamentas
------------------

Mažieji vokiečių špicai yra žavūs, bet kartu ir energingi bei narsūs. Jie, kilus pavojui, drąsūs ir ryžtingi. Mėgsta paloti, kad atkreiptų šeimininko dėmesį. Labai žaismingi ir prieraišūs. Visuomet pasirengę lydėti šeimininką.

Nors maži, nenusileidžia dideliems šunims. Su kitais šunimis ar kambariniais gyvūnėliais 
(pvz.: su katėmis) draugiškai sutaria. Tačiau svetimą, didesnį už save šunį, puls.

Priežiūra
---------

Kailį kartą per tris savaites reikia pašukuoti retomis šukomis. Jei per dažnai tai darysite, galite sugadinti poplaukį. Paprastai šuo šeriasi nesmarkiai ir negausiai, tad namie nesukelia problemų.

Pastaba
-------

Kartais mažųjų vokiečių špicų vadoje gali būti ir Pomeranijos špicų - paprasčiausiai šie šunys skiriasi tik ūgiu (jie kiek mažesni už mažuosius vokiečių špicus).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Apie veislę Lietuvoje

* „Kalnarūtė" - veislynas

* 
* 
* 
* 


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vokiečių mažasis špicas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Mridanga
**Mridanga** (skr. मृदंगम् = IAST: *mṛdaṅgam*, tamil. மிருதங்கம் ) – mušamasis membranofonas, gulsčias statinės formos dviejų membranų būgnas; mušamas abiejų rankų plaštakomis ir pirštais. Vienas populiariausių Pietų Indijos mušamųjų muzikos instrumentų. Tai pagrindinis ritminis instrumentas karnatikos muzikoje. Mušamųjų ansamblyje dažnai greta mridangos dar grojama ghatamu, kandžira, morsingu.

Mridanga yra senas instrumentas, minimas indų mitologijoje, vaizduojamas skulptūrose, piešiniuose. Instrumento pavadinimas kilo iš sanskrito žodžių *mṛda* („molis, žemė") ir *anga* („kūnas"). Senovinės mridangos gamintos iš molio, bet dabartinės yra medinės. Instrumentas gaminamas iš duonmedžio medienos, galai padengti ožkos oda ir ja sujungti tarpusavyje. Viena puse išgaunamas apibrėžto aukštumo garsas, kita – bosas. Taip pat galuose įtaisyti *satham* – iš ryžių miltų, vandens ir geležies nuotrupų pagaminti diskai, suteikiantys instrumentui rezonaciją.

Mridanga grojama tiek religinių apeigų, tiek pasaulietinių koncertų metu.

Nuorodos
--------

* Mridangos solo
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Baimakas*Баймак* |
| --- |
| *Cerkvė* |
|  |
| 

BaimakasBaimakas

52°36′0″ š. pl. 58°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿52.60000°š. pl. 58.31667°r. ilg.﻿ / 52.60000; 58.31667﻿ (Baimakas)Koordinatės: 52°36′0″ š. pl. 58°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿52.60000°š. pl. 58.31667°r. ilg.﻿ / 52.60000; 58.31667﻿ (Baimakas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Baškirija Baškirija |
| **Rajonas** | Baimako rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1748 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 17 257  |
| **Altitudė** | 500 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Baimakas |

**Baimakas** (rus. *Баймак*, bašk. *Баймаҡ*) – miestas Baškirijoje, Rusijoje. Mieste gyvena apie 17 100 gyventojų. (2005 m.).

Miestas išsidėstęs rytiniame Pietų Uralo šlaite, Irendiko kalvagūbrio atšakoje, Tanalyko upės ištakose, 489 km piečiau Ufos.

Miesto teritorijos vadovas – Rustamas Rafaelovičius Saitovas.

Rajono teritorijoje yra Talko ežeras (Isianovo kaimas). Šalia ežero yra poilsio namai „Baimakas", stovykla „Berželis". Labai graži gamta ir vaizdingos vietos.

Baimake yra 4 mokyklos ir internatinė mokykla.

Ekonomika
---------

**Baimake yra**:

* Mašinų gamybos fabrikas
* Baldų fabrikas
* Maisto produktų gamybos fabrikai

Sportas
-------

Rusijos šachmatų komandinėse pirmenybėse miestas paimė aštuntą vietą federacijoje
(treneris Zubairovas Zulfaras Abdulovičius). Chasanova Elmira, gimusi Baimake, užėmė pasaulio šachmatų pirmenybėse savo amžiuje antrąją vietą, trečios vietos Europoje laimėtoja. Dabar gyvena Ufoje. Stipri bokso komanda. Respublikos bokso čempionai.
Koordinatės: 56°10′07″š. pl. 22°04′54″r. ilg.﻿ / ﻿56.1687°š. pl. 22.0818°r. ilg.﻿ / 56.1687; 22.0818

 *Kitos reikšmės – Šv. Jono Nepomuko bažnyčia.*

|  Sedos šv. Jono Nepomuko bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Mažeikių |
| **Savivaldybė** | Mažeikių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Seda |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1783 m. |

**Sedos šv. Jono Nepomuko bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Sedoje, Varduvos upės kilpoje. Liaudies architektūros formų. Suteiktas šv. Jono Nepomuko titulas.

Koplyčios interjeras

Istorija
--------

Sedos dvare 1781 m. pastatyta koplyčia, kuri 1783 m. paplatinta, paaukštinta, pertvarkyta į bažnyčią, pristatyta varpinė. 1791 m. bažnyčiai paskirti 2 margai žemės. Bažnyčią 1793 m. gegužės 28 d. konsekravo pavyskupis Tadas Juozapas Bukatas. XIX a. pirmojoje pusėje ji buvo mokinių bažnyčia. Po 1863 m. liko be kunigo. Per miestelio gaisrą 1886 m. sudegė kunigui skirtas namas.

1891 m. vėl apsigyveno kunigas. Bažnyčia buvo Sedos parapijos filija. Klebonas S. Paulukevičius ją 1900 m. savo lėšomis perstatė. Po Antrojo pasaulinio karo bažnyčia uždaryta, paversta sandėliu, o vėliau – malūnu. Apleistas pastatas 1988 m. rugsėjo mėn. grąžintas tikintiesiems. Klebono Algio Genučio ir parapijiečių patangomis suremontuota.

1989 m. spalio 1 d. pašventinta.

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, vienabokštė.

Galerija
--------

* 2016 m.2016 m.
* Iš pietvakarių pusėsIš pietvakarių pusės
* ApsidėApsidė
* Vaizdas į vargonų chorąVaizdas į vargonų chorą
* 2009 m.2009 m.
* Varpinės bokštelisVarpinės bokštelis
* Bokštelio kryžiusBokštelio kryžius

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sedos šv. Jono Nepomuko bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sedos šv. Jono Nepomuko bažnyčia
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Anas formosa** |
| --- |
| Baikalinė kryklė (Anas formosa)Baikalinė kryklė (*Anas formosa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žąsiniai paukščiai  *( Anseriformes)* |
| Šeima: | Antiniai  *( Anatidae)* |
| Gentis: | Plaukiojančios antys  *( Anas)* |
| Rūšis: | Baikalinė kryklė  *( Anas formosa)* |

 |
| Binomas |
| ***Anas formosa***Georgi, 1775 |

**Baikalinė kryklė** (*Anas formosa*) – antinių (*Anatidae*) šeimos paukštis.

Kūnas 39-43 cm ilgio. Sparnų plotis – apie 80 cm. Svoris – 500-600 g. Lytiškai subręsta po metų. Poruojasi nuo gegužės vidurio iki liepos vidurio. Deda 6-9 gelsvus kiaušinius. Peri 25 dienas. 

Aktyvios ir dieną, ir naktį. Paprastai gyvena būriais. Skrisdami į šiltuosius kraštus paukščiai jungiasi į didžiules virtines. Patinas skleidžia gilų, gaudžiantį garsą, patelės – krykia.

Minta vandens augalais, žolių sėklomis ir bestuburiais.

Paplitimas
----------

Baikalinės kryklės lizdų kolonijos įsikūrusios lygumose, plytinčiose didelių Sibiro upių, tokių kaip Jenisėjus ir Anadyrė, žiotyse. Dauguma paukščių žiemoja palei didelius ežerus pelkėtose Kinijos, Pietų Korėjos ir Japonijos vietovėse.

Baikalinės kryklės patinas

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baikalinė kryklė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Vikižodynas